open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Steve Jackson

**Steve Jackson** (Styvas Džeksonas) (g. 1953 m.) – Amerikos žaidimų kūrėjas. Kelerius metus dirbo stalo žaidimų kūrimo įmonėje „Metagaming Concepts“, prisidėjo kuriant tokius žaidimus kaip „Ogre“ ir „The Fantasy Trip“. Ankstyvais 1980-aisiais įkūrė savo bendrovę „Steve Jackson Games“ (SJ games). Jis sukūrė daugelį šios firmos žaidimų, tarp jų „Car Wars“, „GURPS“, „Munchkin“ ir daugelį kitų.

1990 m. bendrovė laimėjo bylą prieš JAV saugumo tarnybą dėl įvykdyto reido jos biure. Tuo metu įsikūrė „Elektorininių sienų fondas“ teikęs paramą panašiose bylose.

1974 m. baigė studijas Raiso universitetą (Hiustonas).

Dažnai maišomas su kitu Styvu Džeksonu – Britanijos knygų-žaidimų, video žaidimų siužetų kūrėjų ir vienų iš „Games Workshop“ savininkų. Tai įvyko dėl to, kad britas Styvas buvo vienas iš knygų-žaidimų „Fighting Fantasy serijos kūrėjų, o amerikietis Styvas taip pat yra parašęs tris šios serijos knygas (*Scorpion Swamp*, *Demons of the Deep* ir *Robot Commando*). Knygose nėra akcentuota, kad tai skirtingi Styvai Džeksonai.

Yra aistringas Lego kaladėlių piratų tematika kolekcionierius. Yra parašęs net miniatiūrų žaidimų scenarijų, kuriame naudojamos tokios kaladėlės ir vedęs pagal juos žaidimus keliuose žaidimų konventuose.

## Išnašos

## Nuorodos
* Styvo Džeksono oficialus puslapis
* “SJ Games" puslapis
Vulturė

**Vulturės ugnikalnis** () – užgesęs ugnikalnis pietų Italijoje, Bazilikatos regione, 56 km į šiaurę nuo Potencos miesto.

Šis ugnikalnis išsiskiria iš kitų aukštų Italijos ugnikalnių tuo, kad yra atitolęs į rytus nuo Apeninų kalnų. Jo aukštis siekia 1326 m.

Patys pirmieji ugnikalnio išsiveržimai vyko maždaug prieš milijoną metų. Kiek vėliau prieš 830 000 metų ugnikalnis užgeso ir tapo neaktyvus.

Nuo 2017 m. šis ugnikalnis priklauso Vulturės regioniniam gamtos parkui.

Ant ugnikalnio šlaitų yra 1500 ha ploto Aljaniko vynuogynai. Aglianico del Vulture vynas laikomas vienu geriausiu raudonųjų vynų Italijoje.

## Šaltiniai
Sodyba

**Sodyba** (tarm. *sodžius, suoda*) – vienoje šeimos žemės valdoje išsidėstęs statinių ir juos supančios priklausomos žemės kompleksas. Sodybų dydis labai priklauso nuo gyvenamosios vietovės, laikotarpio, jos šeimininkų socialinės, finasinės padėties, veiklos tipo, taip pat nuo etnokultūrinio regiono.

## Valstiečių sodybos

Senosios valstiečių sodybos pasižymėjo įvairių pastatų gausa, sodyba dažnai būdavo dalijama į švarųjį kiemą ir ūkinę dalį. Gatviniuose kaimuose sodybos būdavo stačiakampės, lygiagrečios, gyvenamieji namai galu atsukti į gatvę, išsiskaidžiusiuose kaimuose, vienkiemiuose, planas būdavo laisvesnis.

Pagal pastatų išsidėstymą valstiečių sodybos skirstomos į:
* linijines – pastatai išdėstyti lygiagrečiai;
* sugrupuotas aplink gyvenamąjį namą – gyvenamasis namas centre, o ūkiniai pastatai aplinkui;
* netaisyklingo plano – susidarė daugiausia kaimams skirstantis į vienkiemius;
* lizdines – vienoje sodyboje gyvena keletas šeimos kartų, todėl daug tos pačios paskirties ūkinių pastatų.

Valstiečių sodybą paprastai sudarė:
* gyvenamasis namas (troba, pirkia, stuba);
* ūkiniai pastatai (klėtis, klojimas, tvartas, kluonas, svirnas, jauja ir kt.);
* pagalbiniai statiniai (pirtis, rūkykla, šulinys, lauko tualetas ir kt.);
* daržas, gėlių darželis, sodas ir kt.

## Dvarų sodybos

Dvaro sodyboje taip pat būdavo daug įvairių ūkinių pastatų, tačiau daug dėmesio skirta puošnumui, todėl gausu dekoratyvių statinių ir kt. elementų.

Dvaro sodybą paprastai sudarė:
* gyvenamieji pastatai (rūmai, kumetynas, svečių namai);
* ūkiniai pastatai (svirnas, arklidės, tvartas, kluonas ir kt.);
* pagalbiniai statiniai (ledainė, šulinys, kalvė ir kt.);
* dekoratyviniai statiniai (fontanas, oranžerija, skulptūros, pavėsinės ir kt.);
* parkas, gėlynai, tvenkiniai.

## Šiuolaikinės sodybos
 
Kuriant kolūkines gyvenvietes, keičiantis socialinei, finansinei padėčiai smarkiai pakito sodybų planai. Pradėjus laikyti mažiau gyvulių arba išvis jų nelaikyti nebereikėjo tiek ūkinių pastatų, pradėjus įrenginėti vandentiekį, kanalizaciją sumažėjo šulinių, pirčių, lauko tualetų poreikis.

Įprastą XX a. antros pusės kolūkinės gyvenvietės, priemiesčio sodybą sudarė:
* gyvenamasis namas (paprastai plytinis arba mūrinis);
* ūkiniai pastatai (garažas, sandėliai, tvartas, šiltnamis, malkinė, lauko rūsys ir kt.);
* pagalbiniai statiniai;
* daržas, sodas, gėlių darželis, veja.
Gudobelinis sprindytis

**Gudobelinis sprindytis** (*Eupithecia virgaureata*) – sprindžių (*Geometridae*) šeimos drugys.
Sparnų ilgis – 17-23 mm.
Skraido gegužės – birželio mėnesiais.
Vikšrai maitinasi ant paprastosios rykštenės (), pievinės žilės ().
Žiemoja kokonai.
Paplitęs visoje palearktinėje zonoje.
Generalinis valstybės saugumo komisaras

**Generalinis valstybės saugumo komisaras** () – karinis, o vėliau – specialusis NKVD ir NKGB aukščiausiųjų pareigūnų laipsnis 1935–1945 m. Laipsnis lygiu atitiko ginkluotųjų pajėgų Tarybų Sąjungos maršalo laipsnį, nors oficialios atitikimo lentelės patvirtintos nebuvo.

Įvestas 1935 m. lapkričio 26 d. TSRS CVK ir TSRS LKT nutarimu „Об установлении звания Генеральный комиссар государственной безопасности и присвоении его народному комиссару внутренних дел СССР тов. Ягоде Г. Г.“ („Apie generalinio valstybės saugumo komisaro laipsnio įvedimą ir jo suteikimą TSRS vidaus reikalų liaudies komisarui drg. G.G. Jagodai“).

## Skiriamieji ženklai
* Nuo 1935 m. vadovaujantys valstybės saugumo darbuotojai skiriamuosius ženklus nešiojo ant rankovių. Generalinio valstybės saugumo komisaro skiriamasis rankovinis ženklas buvo didelė auksu siūta penkiakampė žvaigždė, apvesta raudonu, mėlynu, žaliu ir granato spalvos siuvinėjimu, žvaigždės centre – raudoni pjautuvas ir kūjis, o po žvaigžde – auksinė vytinė virvelė.
* 1936 m. saugumo darbuotojai irgi ėmė nešioti antkaklinius antsiuvus (), tokius pačius kaip armiečiai. Dabar generalinio valstybės saugumo komisaro ženklas buvo didelė auksu siūta penkiakampė žvaigždė smailiais spinduliais, apsiūta raudono, mėlyno, žalios ir granato spalvos šilko apvadu. Žvaigždės centre raudonai siuvinėti pjautuvas ir kūjis.
* Nuo 1937 m. – skiriamasis ženklas didelė aukso spalvos žvaigždė. Šie skiriamieji ženklai atitiko Tarybų Sąjungos maršalo ženklus, tik antsiuvas buvo valstybės saugumo spalvų (rugiagėlės spalvos). Nuo 1943 m. šie ženklai buvo antpečiuose, analogiškuose Tarybų Sąjungos maršalo antpečiams.

## Laipsnio turėtojai
Generalinio valstybės saugumo komisaro laipsnį buvo gavę trys vienas kitą keitę vidaus reikalų liaudies komisarai:
* Genrichas Jagoda (*Генрих Григорьевич Ягода*) – jam šis laipsnis suteiktas 1935 m. lapkričio 26 d.
* Nikolajus Ježovas (*Николай Иванович Ежов*) – laipsnis suteiktas 1937 m. sausio 26 d.
* Lavrentijus Berija (*Лаврентий Павлович Берия*) – laipsnis suteiktas 1941 m. sausio 30 d.

1945 m. liepos 9 d. TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo nutarimu generalinio valstybės saugumo komisaro laipsnis buvo panaikintas, nes visi TSRS NKGB darbuotojai buvo prilyginti kariškiams, ir jų specialieji laipsniai buvo pakeisti į karinius laipsnius. Tą pačią dieną L. Berijai buvo suteiktas Tarybų Sąjungos maršalo laipsnis.

Visi trys šio laipsnio turėtojai buvo nuteisti sušaudyti, mirties bausmė įvykdyta, ir nė vienas iš jų nebuvo reabilituotas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
Iliustracijos:
* Генеральный комиссар госбезопасности в повседневной форме (1940–1943) (Generalinis saugumo komisaras su kasdienine uniforma (1940–1943 m.)
* Генеральный комиссар госбезопасности в повседневной форме (1943–1945)  (Generalinis saugumo komisaras su kasdienine uniforma (1943–1945 m.)
Specialusis laipsnis

**Specialusis laipsnis** () – asmeninis laipsnis, suteikiamas TSRS ar Rusijos Federacijos piliečiams, tarnaujantiems teisės apsaugos organuose ar panašiose institucijose.

## Specialieji laipsniai dabartinėje Rusijos Federacijoje
Specialiuosius laipsnius gauna pagal žinybas:
* vidaus reikalų organų specialieji laipsniai – suteikiami Rusijos Federacijos Vidaus reikalų ministerijos žinybų darbuotojams, Rusijos Federacijos Teisingumo ministerijos bausmių vykdymo sistemos įstaigų darbuotojams.
* muitinės specialieji laipsniai – suteikiami Rusijos Federacijos Federalinės muitinės tarnybos darbuotojams.
* Federalinės narkotikų kontrolės tarnybos specialieji laipsniai – suteikiami Rusijos Federalinės narkotikų kontrolės tarnybos darbuotojams.
* specialieji vidaus tarnybos laipsniai – suteikiami Rusijos valstybinės priešgaisrinės tarnybos (Rusijos Ypatingųjų situacijų ministerija), Valstybinės feldjėgerių tarnybos ir Rusijos Federalinės migracinės tarnybos darbuotojams.
Mišelis Hazanavičius

**Mišelis Hazanavičius** (*Chazanavičius*, , g. 1967 m. gegužės 29 d. Paryžiuje) – Prancūzijos kino režisierius, scenaristas, aktorius.

## Biografija
Kilęs iš Lietuvos žydų šeimos. Kūrybinę karjerą 1988 m. pradėjo televizijos kompanijoje „Canal+“, rašydamas scenarijus įvairioms humoristinėms laidoms, daugiausia – humoro grupei „Nuliai“. Nuo 1992 m. pats pradėjo statyti humoristines laidas. 1993 m. kartu su Dominiku Mezere (Dominique Mézerette) sukūrė kino studijos Warner Bros 1952–1980 m. statytų kino filmų ištraukų kompiliaciją „Didysis sugrįžimas“ (*Le Grand Détournement*), taip pat žinomą pavadinimu „Amerikietiška klasė“.

1997 m. didžiajame kine debiutavo trumpametražiniu filmu „Šachmatai sostinėje“. 1999 m. pastatė pilnametražį filmą „Mano draugai“, kuriame vaidino ir jo brolis Seržas Hazanavičius. Žymaus pasisekimo sulaukė jo filmas „Agentas 117: Kairas – šnipų lizdas“ (*OSS 117: Le Caire, nid d’espions*), parodijuojantis anglų serialą apie Džeimsą Bondą. Jį žiūrėjo 2 mln. žiūrovų. Dar daugiau žiūrovų sulaukė 2009 m. jo tęsinys „Agentas 117: Rio neatsako“.

2004 m. prodiusavo dokumentinį filmą „Žudykite juos visus! Ruanda, genocido istorija be pagražinimų“ (*Tuez-les tous! Rwanda, histoire d’un génocide sans importance*).

## Filmografija

### Vaidmenys
* 1993 m. – Le Grand détournement (La Classe américaine)
* 1994 m. – La cité de la peur
* 1996 m. – Delphine 1, Yvan 0
* 2006 m. – Ma femme est une actrice

### Scenarijai
* 1992 m. – Ca détourne (TV)
* 1993 m. – Le Grand détournement
* 1996 m. – Delphine 1, Yvan 0
* 1998 m. – Le Clone
* 1999 m. – Mes amis
* 2004 m. – Les Dalton
* 2009 m. – OSS 117: Rio ne répond plus
* 2011 m. – The Artist (nebylus, juodai baltas), 2012 m.

### Pastatymai
* 1992 m. – Derrick contre Superman (TV)
* 1992 m. – Ça détourne (TV)
* 1993 m. – Le Grand Détournement (La Classe américaine)
* 1994 m. – C’est pas le 20 heures (TV serialas)
* 1996 m. – Les Films qui sortent le lendemain dans les salles de cinéma (TV serialas)
* 1997 m. – Echec au capital (trumpametražis)
* 1999 m. – Mes amis
* 2006 m. – OSS 117: Le Caire, nid d’espions
* 2009 m. – OSS 117: Rio ne répond plus
* 2011 m. – The Artist (nebylus, juodai baltas)

## Įvertinimas
* 2006 m. „Raimu prizas“ už filmą „Agentas 117: Kairas – šnipų lizdas“.
* 2007 m. nominuotas „Cezario premijai“.
* 2007 ir 2010 m. nominuotas prizui „Krištolinis gaublys“.
* 2011 m. 64-asis Kanų kino festivalis – 3 nominacijos, prizas už geriausią vyrišką vaidmenį filme „The Artist“ Žanui Dužardenui.
* 2012 m. Oskaras už geriausią filmą „The Artist“.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Michel Hazanavicius. Internet Movie Database
* OSS 117: Cairo, Nest of Spies
TSRS Centrinis vykdomasis komitetas

**TSRS Centrinis vykdomasis komitetas** (), * TSRS CVK* – aukščiausiasis Tarybų Sąjungos valdžios organas 1922–1938 m. tarp Visasąjunginių Tarybų suvažiavimų. Visi suvažiavimai vykdavo Maskvoje.

Pagal 1924 m. TSRS konstituciją TSRS CVK buvo sudarytas iš dviejų rūmų – Sąjungos Tarybos ir Tautybių Tarybos. Rinkdavo prezidiumą, pirmininkus (pagal sąjunginių respublikų skaičių), sekretorių.
TSRS CVK galios buvo:
* sušaukti Visasąjunginį Tarybų suvažiavimą,
* skirti TSRS Liaudies komisarų tarybą,
* skirti TSRS Aukščiausiąjį Teismą.
* priimti įsakus ir kitus įstatyminius aktus
* dirbti įstatymų leidybos ir valdymo srityje.

Savo CVK turėjo kiekviena sąjunginė respublika.

## TSRS CVK pirmininkai
* Michailas Kalininas (*Михаил Иванович Калинин*) (1922–1938-01-12) – nuo RTFSR
* Grigorijus Petrovskis (*Григорий Иванович Петровский*) (1922-12-30 – 1938-01-12) – nuo Ukrainos TSR
* Aleksandras Červiakovas (*Александр Григорьевич Червяков*) (1922-12-30 – 1937-06-16) – nuo Baltarusijos TSR
* Narimanas Narimanovas (*Нариман Кербалай Наджаф оглы Нариманов*) (1922-12-30 – 1925-03-19) – nuo Užkaukazės TFSR
* Gazanfaras Musabekovas (*Газанфар Махмуд оглы Мусабеков*) (1925-05-21 – 1937 m. birželis) – nuo Užkaukazės TFSR
* Nedirbajus Aitakovas (*Недирбай Айтаков*) (1925-05-21 – 1937-07-21) – nuo Turkmėnijos TSR
* Faizula Chodžajevas (*Файзулла Губайдуллаевич Ходжаев*) (1925-05-21 – 1937-06-17) – nuo Uzbekijos TSR
* Nusratulas Maksumas (*Нусратулло Максум*) (1931-03-18 – 1934-01-04) – nuo Tadžikijos TSR
* Abdulas Rachimbajevas (*Абдулло Рахимбаевич Рахимбаев*) (1934-01-04 – 1937 m. rugsėjis) – nuo Tadžikijos TSR
Kunų kalba

**Kunų kalba** – čibčų kalbų šeimai priklausanti indėnų kalba, vartojama kunų, gyvenančių Panamoje ir šiaurės Kolumbijoje. Kalbančiųjų skaičius – 50-60 tūkst. žmonių.

Išskiriamos dvi pagrindinės tarmės:
* San Blaso [cuk]
* Pasienio [kvn]

Kalba turi 4 balsius ir 17 priebalsių, balsiai gali būti ilgieji ir trumpieji. Kalba agliutinacinė, žodis gali turėti iki 9 morfemų (nors dažniausiai būna 2-3). Morfologiškai sudėtingiausi prieveiksmiai. Veiksmažodžiai asmenimis nekaitomi.

Kunų kalba plačiai vartojama kunų komarkose, ją moka ir vaikai. Ispanų kalba naudojama mokymesi, tvarkant dokumentus. Nors kalba gan gyvybinga, tačiau jai gresia išnykimo pavojus.

## Nuorodos
* 
*
Vaidaugų apylinkė

**Vaidaugų apylinkė** – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos vakaruose.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Dovilų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Klaipėdos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Dovilų apylinkės ir Sendvario apylinkės.

## Šaltiniai
Kunai (tauta)

**Kunai** – indėnų tauta, gyvenanti Sąsmaukos-Kolumbijos kultūrinėje zonoje, dabartinės Panamos ir Kolumbijos teritorijose. Populiacija – apie 50 tūkst. žmonių. Kalba kunų kalba, priklausančia čibčų kalbų šeimai.

Panamoje kunų gyvenamose zonose sudarytos indėnų komarkos: Kuna Jala, Kuna de Madugandi ir Kuna de Vargandi. Taip pat šiek tiek kunų gyvena miestuose (Panamoje, Kolone ir kt.). Kolumbijoje kunai gyvena keliuose mažuose kaimuose.

Senovėje kunai, drauge su kitais čibčais apgyvendino Centrinę Ameriką. Atvykus ispanams, kunai gyveno daugiausia dabartinėje Kolumbijoje, prie Urabos įlankos. 1500–1501 m. jie susidūrė su Alonso de Ochedos ekspedicija, vėliau jų žemėse bandyta įkurti kolonijas. Kaip manoma dėl karų su kitomis gentimis kunai vėliau patraukė į šiaurę, o kadangi ten žemės buvo labai pelkėtos, daug jų persikėlė į San Blaso salas. XX a. pr. Panamos valdžia bandė apriboti kunų savivaldą ir tradicijas, tai lėmė 1925 m. Tulės revoliuciją. Po jos kunai išsikovojo dalinę kultūrinę autonomiją.

Kunų bendruomenei tradiciškai vadovauja *saila* – dvasinis lyderis, perduodantis žodinę tautos istoriją, atmenantis religines dainas. Kunai turi susirinkimų pastatą *Onmaked Nega*, kuriame atlieka religinius ritualus, pasakoja legendas, aptaria reikalus. Kuna Jalos komarka valdoma kunų generalinio kongreso, kurį sudaro trys didieji sailos.

Kunų tarpe itin dažnas albinizmas. Albinosams priskiriamos išskirtinės maginės galios – jų pareiga yra ginti mėnulį nuo drakono mėnulio užtemimo metu. Tokiomis naktimis jie, ginkluoti lankais ir strėlėmis, baido drakoną.

Kunai verčiasi žvejyba, žemės ūkiu, prekyba. Maistui naudoja daugiausia bananus, žuvį ir kokoso riešutus, taip pat prisiduria maisto iš medžioklės, perka atvežtinę mėsą. Taip pat užsiima turizmu, amatais. Kunai žymūs savo ypatinga spalvinga tekstile, vadinama *mola*. Kunų drabužiai, audiniai itin spalvingi, gausiai dekoruoti ir ornamentuoti.


Image:Guna_-_Dulegaya.png|Kunų gyvenama teritorija
Image:Kuna yala.jpg|Kunų trobelė
Image:Bandera de la Comarca Guna Yala.svg|Kunų vėliava
Image:Panama-Kuna 0610a.jpg|Kunų mergina
Image:Panama-Kuna 0605a.jpg|Pardavėjos


## Šaltiniai
Vytauto Didžiojo universiteto Energetinio saugumo tyrimų centras

**Energetinio saugumo tyrimų centras** (ESTC) – Vytauto Didžiojo universiteto padalinys, turintis universitetinio centro statusą. Įkurtas 2009 m. kartu su Lietuvos energetikos institutu. Centro vadovas – prof. Juozas Augutis.

## Veikla
ESTC siekia kurti energijos tiekimo saugumo vertinimo teorinius principus, moksliškai pagrįsti energetinio saugumo kriterijus, rengti ir tobulinti socioekonominių, politinių ir kitų pasekmių, dėl galimų energijos sutrikimų, vertinimo metodikas. Centras dalyvauja tarptautinėse ir valstybinėse energetinio saugumo tyrimų programose ir projektuose, ugdo jaunųjų mokslininkų mokslo–tiriamojo darbo įgūdžius: sudaro sąlygas jauniems mokslininkams, magistrantams ir doktorantams įgyti mokslinio tiriamojo darbo patirtį bei vykdo kitas su energetiniu saugumu susijusias funkcijas.

## Nuorodos
*
Užunvėžių apylinkė

**Užunvėžių apylinkė** (arba ***Užunevėžių apylinkė***) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kurklių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kavarsko rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Antanavos apylinkės ir Kurklelių apylinkės.

## Šaltiniai
TSRS Tarybų suvažiavimas

**TSRS Tarybų suvažiavimas** (), *Visasąjunginis Tarybų suvažiavimas* () – aukščiausiasis Tarybų Sąjungos valstybinės valdžios organas nuo TSRS įkūrimo 1922 m. gruodžio 30 d. iki 1936 m. TSRS Konstitucijos priėmimo. 

## Formavimas
TSRS Tarybų suvažiavimo dalyviai būdavo visų sąjunginių respublikų tarybų atstovai pagal normas:
* nuo miestų tarybų - 1 deputatas nuo 25 tūkst. rinkėjų,
* nuo gubernijų (sričių, kraštų) ir respublikų Tarybų suvažiavimų - 1 deputatas nuo 125 tūkst. gyventojų. Delegatus į TSRS Tarybų suvažiavimą rinkdavo atitinkamuose Tarybų suvažiavimuose (gubernijų, sričių, kraštų, respublikų).

## Įgaliojimai
Tik TSRS Tarybų suvažiavimas galėjo:
* atlikti pakeitimus TSRS Konstitucijoje, 
* priimti į TSRS sudėtį naujas respublikas,
* numatyti perspektyvinius TSRS liaudies ūkio vystymo ir TSRS valstybinio biudžeto planus,
* įvesti einamosios įstatymų leidimo bendruosius principus.

Tarybų suvažiavimas numatydavo bendras visų valstybinių organų veiklos kryptis, sudarydavo TSRS Centrinį vykdomąjį komitetą, kuris buvo suvažiavimui atskaitingas ir atsakingas.

Visų aštuonių įvykusių TSRS Tarybų suvažiavimų Prezidiumų pirmininkas buvo Michailas Kalininas.
Etiškas verslas

**Etiškas verslas** – nauja srovė verslo pasaulyje, pradėta moters, pagal profesiją mokytojos, kuri 1978 m. atidarė pirmąją „Body Shop“ parduotuvę Braitone, Anglijoje. Anitos Roddick vizija yra tai, kad verslo lyderiai suvoktų, jog pagrindinis verslo tikslas nėra vien tik aukšti finansiniai rodikliai. Anot jos, verslas – tai terpė pasireikšti žmogiškumui ir jo tobulėjimui. Pasak jos, nėra stipresnės paskatos žmonėms dirbti kuo geriau, kaip galimybė išreikšti ir lavinti savo idealizmą. Be to, savo bendrovės „Body Shop“ veikla A. Roddick įrodė, jog etiška veikla neatima galimybės pasiekti aukštų pelningumo rodiklių. Su „Body Shop“ priešakyje Vakarų Europoje susiformavo ištisa etiško verslo industrija, pradedant ekologišku ūkininkavimu ir baigiant bankais, dirbančiais su etiškomis įmonėmis bei investiciniais fondais, kurie pinigus investuoja tik į etiškai dirbančias bendroves.

## Kertiniai akmenys
* rūpinimasis gyvūnais, nedarant su jais naujų produktų bandymų;
* sąžininga prekyba su trečiojo pasaulio šalių bendruomenėmis, garantuojanti joms padorų atlygį;
* gamtos išteklius tausojanti veikla;
* dėmesys aplinkai, stengiantis sumažinti išmetamų teršalų kiekį;
* įvairių etiškų judėjimų ir verslų rėmimas.

Taip yra skatinamas etiškas vartotojiškumas bei ugdomas etiškas vartotojas, kuris savo „pinigine balsuoja“ už bendroves dirbančias atsakingai.

## Šaltiniai
* Indrė Kleinaitė, Ūkininko patarėjas, 2002 m.
Cukrinis klevas

* *Acer rugelii*
* *Acer saccharum* var. *rugeliim*
* *Acer saccharum* var. *schneckii*

**Cukrinis klevas** (, , ) – sapindinių (*Sapindaceae*) šeimos dekoratyvinis, pluoštinis, medieninis augalas, paplitęs Šiaurės Amerikoje. Iš jo sulos gaunamas cukrus, gaminamas klevų sirupas.
Čibčų kalbos

**Čibčų kalbos** – indėnų kalbų šeima, kurios kalbos paplitusios Sąsmaukos-Kolumbijos regione (nuo Hondūro iki šiaurės Kolumbijos). Kalbų šeima pavadinta jau išnykusios muiskų (čibčų) kalbos, vartotos muiskų centrinėje Kolumbijoje, vardu.

Čibčų kalbos siūlomos jungti į hipotetinę čibčų kalbų makrošeimą, kuriai priklausytų dar kelios negausios Centrinės Amerikos indėnų kalbos (lenkų, šinkų, misumalpų).

## Kilmė ir paplitimas
Dėl čibčų kalbų protėvynės nėra iki galo sutariama. Egzituoja dvi hipotezės:
* Šiaurinės migracijos teorija protėvyne laiko dab. Kolumbijos teritoriją, iš kur kalbos paplito po Panamą, Kosta Riką, Nikaragvą ir Hondūrą. 
* Išcentrinės migracijos teorija teigia, kad ši kalbų šeima susiformavo ties dabartine Panamos-Kosta Rikos siena (Talamankos kordiljeroje), iš kur kalbos plito į šiaurę iki Hondūro ir į pietus iki Kolumbijos. Šią hipotezę pagrindžia archeologijos ir lingvistikos duomenys.

## Klasifikacija

Klasifikuojant kalbas dažniausiai remiamasi lingvisto Adolfo Constenla Umaña klasifikacija:  
* I. **[[pečų kalba|pečų (pajų) kalba]]** ()
* II. **Branduolinės čibčų kalbos**
** IIA. **Votinės kalbos**
*** ramų ()
*** malekų chaikų (gvatusų) ()
*** votų† ()
*** korobisių† ()
*** huetarų† ()
** IIB. **[[Sąsmaukos kalbos]]**
*** B1. Vakarų sąsmaukos (Talamankos)
**** bribrių ()
**** borukų (bronkų) ()
**** kabekarų ()
**** teribių ()
*** B2. doraskių ir čangenų† ()
*** B3. Rytų sąsmaukos
*** Gvaimių kalbos
***** gvaimių (ngeberių, čirikių) ()
***** buglerių (bokotų, buglių) ()
**** Kunų kalbos: San Blaso ir pasienio kunų kalbos (, )
** IIC. **[[Magdalenos kalbos]]**
*** C1. Pietų Magdalenos (tikrųjų čibčų)
**** muiskų (čibčų)† ()
**** uvų (tunebų): dalinama į Baro Negro, vakarų, Angosturo ir vidurio tunebų tarmes ()
**** barių (motilonų) ()
*** C2. Šiaurės Magdalenos
**** Aruakų kalbos: aruakų, kogujų, vivų (malajų, sankų), kankuamų† ()
**** Čimilų kalba ()

Kofanų kalba, anksčiau priskirta čibčų kalboms, dabar dažniau laikoma izoliuota, o čibčų kilmės žodynas laikomas skoliniu.

## Čibčų tautos
Čibčų šeimos kalbomis kalbančios (ar istoriškai kalbėjusios) tautos bendrąja prasme vadinamos **čibčais**. Jos paplitusios Kolumbijoje, Panamoje, Kosta Rikoje, Nikaragvoje, Hondūre. Siaurąja prasme čibčais vadinama tik viena iš tautų - muiskai.

Verčiasi lydimine, vietomis ariamąja ir terasine žemdirbyste (augina kukurūzus, pupeles, šakniagumbius, persikines palmes), taip pat žvejyba, medžiokle, rankiojimu, vidurio ir pietų Kolumbijoje laiko jūrų kiaulytes. Išvystę amatus, prekybą.

Čibčų tautos išvysčiusios religinę-mitologinę sistemą, turi kunigijos luomą, visuomeninį susisluoksniavimą.

Pagrindinės čibčų tautos: pečai, ramai, malekai, uetarai, talamankai (kabekarai, bribriai, terabai), borukai, doraskiai, gvaimiai, bugleriai, kunai, taironai (aruakai, kogujai, vivai, kankuamai), čimilai, bariai, tunebai, muiskai, nutabiai.

## Nuorodos
* Ethnologue klasifikacija
Kuna de Madugandi

**Kuna de Madugandi** () arba tiesiog **Madugandi** – komarka rytų Panamoje, įeina į Panamos provincijos sudėtį, Čepo apygardą. Administracinis centras (neoficialus) – Akua Jala.

Komarka sudaryta 1996 m., indėnų kunų gyvenamose žemėse.

## Geografija

Šiauriniu provincijos pakraščiu driekiasi kalnai, o kitas teritorijas užima žemumos. Beveik visą paviršių dengia drėgnieji tropiniai miškai. Teritorija priklauso Bajano aukštupio baseinui, yra keli stambūs tvenkiniai.

## Šaltiniai
Pelėda (reikšmės)

**Pelėda** gali reikšti:
* Pelėdiniai paukščiai () – paukščių būrys.
* Pelėdos () – pelėdinių šeimos paukščių gentis.
* Pelėda – iliustruotas žurnalas, ėjęs 1995–2001 m. Kaune.
* Pelėda – humoro ir satyros iliustruotas žurnalas, leistas 1950–1966 m. Velande (Kanada).
* Pelėda – humoro ir satyros žurnalas, leistas 1951–1954 m. Čikagoje.
* Lazdynų Pelėda – pseudonimas, kuriuo pasirašinėjo seserys rašytojos: Sofija Ivanauskaitė-Pšibiliauskienė ir Marija Ivanauskaitė-Lastauskienė.
* Vilniaus lopšelis-darželis „Pelėda“ – dieninė, bendrojo lavinimo ugdymo mokykla Vilniuje.
Penki (reikšmės)

**Penki** gali reikšti:
* 5 (penki, penketas) – skaitmuo, penkių objektų skaičių atvaizduojantis simbolis.
* Penki – mėnesinis žurnalas vaikams (patiems mažiausiems), einantis nuo 1994 m. balandžio mėn. Kaune.
* Penki geri imperatoriai arba įsūnyti imperatoriai yra penki paeiliui Romą valdę Nervų–Antoninų dinastijos imperatoriai (96–180 m): Nerva, Trajanas, Adrianas, Antonijus Pijus ir Markas Aurelijus.
Pergalė

**Pergalė** gali reikšti:
* Priešo nugalėjimas, laimėjimas. Pvz.:
** Pyro pergalė – Epyro karaliaus Pyro pasiekta pergalė 279 m. pr. m. e. prie Auskulo (Italija) prieš romėnus.
* Sporto varžybų laimėjimas.
* Spauda:
** Pergalė – Lietuvos rašytojų sąjungos mėnesinis literatūros, meno, kritikos ir publicistikos žurnalas, leistas 1942–1990 m.
** Mūsų žodis (iki 1962 m. „Pergalė“) – Skuodo rajono laikraštis, einantis nuo 1951 m. kovo 27 d. Skuode.
** Santaka (iki 1990 m. „Pergalė“) – Vilkaviškio rajono laikraštis, einantis nuo 1945 m. vasario 8 d. Vilkaviškyje.
** Zarasų kraštas (1945–1962 m. „Pergalė“) – Zarasų rajono laikraštis, einantis nuo 1993 m. pradžios Zarasuose.
** Spalio pergalė – Pandėlio rajono laikraštis, leistas nuo 1950 m. spalio 22 d. iki 1962 m. kovo 31 d. Pandėlyje.
** Komunizmo pergalė – Joniškėlio rajono laikraštis, leistas nuo 1951 m. sausio 24 d. iki 1959 m. kovo 22 m. Joniškėlyje.
** Komunizmo pergalė – Varnių rajono laikraštis, leistas nuo 1951 m. balandžio 14 d. iki 1962 m. kovo mėn. Varniuose.
* Pergalė – spaustuvė, veikusi 1948–1981 m. Vilniuje.
* Pergalės ordinas – aukščiausias karinis TSRS ordinas.
* Pergalės kalnas – viršukalnė Rusijoje, rytų Sibire, Jakutijoje, aukščiausia Čerskio kalnagūbryje.
* Pergalė – Tarybų sąjungos dirižablis.
* Vilniaus pergalė – saldainių fabrikas Vilniuje.
Bugailiškių apylinkė

**Bugailiškių apylinkė** – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Šimonių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kupiškio rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Adomynės apylinkės.

## Šaltiniai
Biliūnų apylinkė

**Biliūnų apylinkė** sovietmečiu buvo:

* Kupiškio rajone;
* Panevėžio rajone;
* Vilijampolės rajone.
Pienininkystė (reikšmės)

**Pienininkystė** gali reikšti:
* Pienininkystė – pieno gamyba ir perdirbimas.
* Pienininkystė – dvimėnesis Lietuvos pienininkų asociacijos žurnalas, ėjęs nuo 1990 m. Vilniuje.
Kuna Jala

**Kuna Jala** () – autonominė komarka šiaurės rytų Panamoje, Karibų jūros pakrantėje ir Kolumbijos pasienyje. Administracinis centras – Gaichirgordupas (buv. El Porveniras).

## Istorija

1925 m. vasario 25 d. indėnai kunai sukilo prieš Panamos policiją, ribojusią indėnų šventes, tradicijas, vykdžiusią žmogaus teisių pažeidimus. Sukilimą organizavo kunų lyderis Nele Kantule, buvo paskelbta trumpai gyvavusi Tulės Respublika. 1930 m. Panamos valdžia suteikė dalinę autonomiją kunams, 1938 m. iš Kolono ir Panamos provincijų dalių sudaryta ***San Blaso komarka*** (vėliau pervadinta į Kuna Jalą). Pagal 1953 m. įstatymą, komarką valdo Kunų generalinis kongresas, besirenkantis du kartus per metus.

## Geografija

Kuna Jala driekiasi siaurame Karibų jūros pakrantės ruože. Greta kranto driekiasi 365 smulkios salos, sudarančios San Blaso salyną. Jame gyvena dauguma komarkos gyventojų. Žemyninė dalis kalnuota, apaugusi džiunglėmis, pakrantės pelkėtos.

## Administracinis suskirstymas
 
Kuna Jala apygardų neturi, tačiau padalinta į 3 koregimentus:
* Karti
* Ailigandi
* Mulatupu


Image:Cruiser at Green Island Panama.jpg|Jachta tarp San Blaso salų
File:Kuna men sailing.jpg|Kunų valtis
File:Kuna Yala beach 2003.jpg|Paplūdimys
File:Panama-Kuna 0609a.jpg|Kunų moteris


## Šaltiniai
Jokūbiškis (Kupiškis)

**Jokūbiškis** – buvęs viensėdis Kupiškio rajono savivaldybėje, 8 km nuo Noriūnų, į pietryčius nuo Rudilių, Suosos ežero vakarinėje pakrantėje.

## Istorija

## Gyventojai

## Šaltiniai
Brigados komisaras

**Brigados komisaras** () – politinių darbuotojų (komisarų) karinis laipsnis Raudonojoje armijoje 1935–1943 m., atitikęs karinį laipsnį kombrigas. Laipsnis įvestas kartu su kitais asmeniniais kariniais laipsniais 1935 m. rugsėjo 22 d. TSRS CVK ir TSRS LKT nutarimu.
Aukštesnis laipsnis – divizijos komisaras (atitiko laipsnį komdivas, vėliau – generolas majoras), žemesnis laipsnis – pulko komisaras (atitiko laipsnį pulkininkas).

Brigados komisaro skiriamieji ženklai – apykakliniuose antsiuvuose po vieną rombą be kariuomenės rūšies emblemos bei bendras visų politinių darbuotojų ženklas (prisiūta raudona penkiakampė žvaigždė su pjautuvu ir kūju ant abiejų rankovių virš rankogalių. 1941 m. rugpjūčio 1 d. buvo nurodyta šiuos žvaigždės pavidalo antsiuvus nebenešioti.

1942 m. spalio 9 d. VGK nutarimu karinių komisarų institutas buvo panaikintas. Visi brigados komisarai gavo armijos ar laivyno laipsnius, viena pakopa aukštesnius ar žemesnius, nes kombrigo lygio laipsniai tuomet jau buvo panaikinti.

## Nuorodos
* Введение постановлением ЦИК и СНК СССР персональных воинских званий в армии и на флоте (1935 г. 22.9) 
* Знаки различия званий военнослужащих РККА 1935-40гг. Часть 3. Высший командный и начальствующий состав. 
* Знаки различия званий военнослужащих Красной Армии 1940-42гг. Часть 3. Высший командный и начальствующий состав. 
* Нарукавные знаки различия военнослужащих ВМФ (июнь 1941 – февраль 1943)
Liubavo dvaras

**Liubavo dvaras** įsikūręs Liubave, šiaurinėse Vilniaus apylinkėse vaizdingoje vietovėje prie Žalesos upės. Dabar Liubavo dvaro sodyboje yra išlikę 11 pastatų, terasinių tvenkinių sistema bei želdynai. Skulptoriaus Gintaro Karoso iniciatyva restauruotame dvaro vandens malūne 2011 m. įkurtas Liubavo dvaro muziejus (malūnas pastatytas 1902 m. vietoje ankstesnio, minimo nuo 1727 m.). 2016 m. restauruotas ir pritaikytas muziejui Liubavo dvaro XVIII a. baroko architektūros ansamblis – oficina (lobynas) ir oranžerija. 2018 m. restauruotas dvaro sodybos tiltas su akmens riedulių kelio atkarpa.  

Į Liubavo dvarą nuo Birelių veda akmenimis grįstas Liubavo dvaro kelias.

2012 m. už kultūros paveldo išsaugojimą ir kokybišką restauravimą Liubavo dvaro malūnui-muziejui suteiktas Europos Sąjungos ir Europa Nostra kultūros paveldo apdovanojimas.

Liubavo dvaro krašto istorijos, kultūros ir technikos paveldo muziejus veikia savaitgaliais nuo balandžio 15 d. iki spalio 15 d.   

## Istorija
Nuo XV a. pr. iki XVI a. vidurio Liubavą  valdė Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės didikai Goštautai, XVI a. – dvaras atiteko Lietuvos didžiojo kunigaikščio šeimai. 1546 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Žygimanto Augusto dvaro iždo knygoje detaliai aprašyti tuo metu remontuoti Liubavo tvenkiniai. Vėliau Liubavą valdė Mikalojus Radvila Rudasis, Golejevskiai, Krišpinai Kiršenšteinai, Tiškevičiai ir Slizieniai. Liubavo dvare gyveno ir kūrė garsus XIX a. Lietuvos skulptorius Rapolas Slizienis (1804–1881), palaidotas su žmona dvaro koplyčios-mauzoliejaus požemiuose.

XVI a.–XVII a. dvaro teritorijos siekė Siesarties ir Kirneilio ežerus netoli Molėtų.

2016 m. buvo restauruoti centrinio dvaro kiemo pastatai – oficina ir oranžerija.


Lubaŭ, Tyškievič. Любаў, Тышкевіч (J. Bułhak, 1921-22).jpg|Dvaro parkas 1930 m.
Liubavo dvaro oficina ir oranžerija.jpg|Liubavo dvaro oficina ir oranžerija
Liubavo dvaro oranžerija ir oficina Liubavas Manor Officine and Orangery 2016.jpg|Liubavo dvaro oranžerija ir oficina 2016 metais 
Liubavo malunasII-2011.jpg|Malūnas
Liubavo koplychia2011.jpg|Dvaro koplyčios pamatai
Liubavo antkapis2011.jpg|Elenos Slizienienės antkapis 
LIubavo angelas2011.jpg|Liubavo angelas, restauruota skulptūra
Liubavo oficina2011.jpg|Oficina prieš restauraciją 
Liubavo oranzerija2011.jpg|Oranžerija prieš restauraciją 
Liubavo ukinis pastatas2011.jpg|Ūkinis pastatas
Liubavo ledaine2011.jpg|Ledainė


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Liubavo dvaro muziejaus svetainė
SK Vulkanas

**Jurbarko „Vulkanas“** – Lietuvos futbolo klubas iš Jurbarko.

## Istorija

Klubas minimas nuo 2009 m. 2011 m. ėmė žaisti III lygos Kauno zonoje.

2013 metais dalyvavo II lygos Vakarų zonos pirmenybėse ir liko 10 pozicijoje.

## Sezonai

|}

## Šaltiniai

## Nuorodos
Gaichirgordupas

**Gaichirgordupas**, seniau ***El Porveniras*** (, kun. *Gaigirgordup*) – miestelis šiaurės rytų Panamoje, tokio pat pavadinimo salelėje San Blaso salyne, tuoj į rytus nuo San Blaso kyšulio. Kuna Jalos komarkos administracinis centras.

Yra lėktuvų pakilimo takas, Kunų tautos muziejus, viešbutis, administraciniai pastatai, amatininkų kooperatyvas. Yra nedidelis paplūdimys. Pati Gaichirgordupo gyvenvietė nuolatinių gyventojų praktiškai neturi.

## Istorija

El Porveniras oficialiai tapo kunų sostine 1915 m. Gyvenvietė 2016 m. pervardinta kunų kalba į Gaichirgordupą.

## Šaltiniai
Kantonas (administracinis vienetas)

**Kantonas** ( – *[[apygarda]]* arba *[[sritis]]* yra smulkus administracinis vienetas) – šalies administracinio vieneto tipas. Apskritai, kantonai turi palyginti nedidelį plotą ir gyventojų skaičių, lyginant su kitais administraciniais vienetais, pavyzdžiui, apskritimis, departamentais ar provincijomis. Tarptautiniu mastu žinomiausi ir labiausiai politiškai svarbus yra kantonai Šveicarijoje. Kadangi Šveicarija yra konfederacija, kurią sudaro Šveicarijos kantonai, tai šie kantonai teoriškai ir istoriškai yra suverenios valstybės.

Kantonai taip pat dar gali būti dalinami į smulkesnius administracinius vienetus, pvz., rajonus, savivaldybes ir panašiai.

Kantonai kaip dabartiniai arba istoriniai administraciniai vienetai yra šiose šalyse:
* Belgijoje yra teisminiai ir rinkiminiai kantonai:
** Belgijoje yra 225 teisminiai kantonai, priklausantys 27 teisminėms apygardoms. Daugelį iš teisminių kantonų sudaro kelios savivaldybės, tačiau kai kurie miestai yra padalinti į kelis teisminius kantonus (pvz., Antverpeną sudaro 12 teisminių kantonų).
** Belgijoje yra 208 rinkiminiai kantonai. Rinkiminiam kantonui paprastai priklauso kelios savivaldybės. Rinkiminis kantonas turi tiktai vieną rinkiminį štabą, kuriame yra skaičiuojami rinkimų balsai. Rinkiminis kantonas yra mažiausias rinkiminis vienetas fiksuojantis rinkimų rezultatus Belgijoje.
* Bolivijoje kantonas yra smulkesnis administracinis vienetas už departamentus, provincijas ir savivaldybes.
* Bosnijoje ir Hercegovinoje yra 10 kantonų Bosnijos ir Hercegovinos Federacijoje.
* Ekvadore, jo 24 provincijos yra padalintos į 223 kantonus ir taip pat Ekvadore yra 3 kantonai, kurie nepriklauso jokiai provincijai.
* Kanadoje, Kvebeko provincijoje miesteliai, turintys savivaldą, yra vadinami kantonais.
* Kosta Rikoje, jos 7 provincijos yra padalintos į 81 kantoną. Šie kantonai yra dar dalinami į 473 rajonus.
* Liuksemburgas yra suskirstytas į 3 apygardas, o pastarosios – į 12 kantonų. Kantonai suskirstyti į 112 komunų.
* Prancūzijoje, jos 101 departamentas suskirstas į 342 apskritis, kurios suskirstytos į 4032 kantonus. Kantonai suskirstyti į 36 569 komunas.
* Šveicarijoje kantonai yra pagrindiniai Šveicarijos administracinio suskirstymo vienetai ir yra kaip atskira valstybėlė, įeinanti į Šveicarijos Konfederacijos sudėtį.
Unjon Čoko

**Unjon Čoko** () – gyvenvietė rytų Panamoje, Darjeno srityje, netoli Tuiros upės. Embera Vounaano komarkos ir Semako apygardos administracinis centras.

## Šaltiniai
Marlui Miranda

**Marlui Nóbrega Miranda** (g. 1949 m. spalio 12 d.) – Brazilijos kompozitorė, dainininkė ir etnomuzikologė.

Gimė Fortalezoje, indėniškos kilmės šeimoje. 1959 m. persikėlė į Brazilijos miestą, vėliau Brazilijos universitete pabaigė architektūros studijas. 1971 m. išvyko į Rio de Žaneirą, studijavo Vila Loboso konservatorijoje. Nuo 1974 m. pradėjo užrašinėti Amazonijos indėnų dainas. Mokėsi groti klasikine gitara, įrašė muziką su Egberto Gismonti, Taiguara ir Milton Nascimento.

Vyras – Marcos Santili (fotografas), sesuo – nusipelniusi poetė Ana Miranda.

## Diskografija

* *Olho D'água* (1979 m.)
* *Revivência* (1983 m.)
* *Rio Acima* (1986 m.)
* *Ihu – Todos Os Sons* (1996 m.)
* *2 Ihu Kewere: Rezar* (1997 m.)
* *O Sol de Oslo* (1998 m., su Gilberto Gil)

## Nuorodos
*
Julius Laiconas

**Julius Laiconas** (g. 1944 m. vasario 29 d. Lujėnuose) – Lietuvos politinis veikėjas.

## Biografija

1950–1954 m. mokėsi Bėčiūnų pradinėje mokykloje, 1955–1961 m. – Nemunėlio Radviliškio vidurinėje mokykloje, 1969 m. baigė KPI Statybos fakultetą, 1986 m. – Maskvos liaudies ūkio akademiją. 

1966–1970 m. – Kauno statybos tresto ekonomistas, Dirbtinio pluošto gamyklos statybos ir remonto cecho meistras, vyr. inžierius konstruktorius. 1970–1978 m. – Statybinių medžiagų pramonės ministerijos Kauno technologijų projektavimo skyriaus viršininikas. 1978–1984 m. – ministerijos techninio skyriaus viršininkas, ministro pavaduotojas. 1986–1988 m. – Lietuvos valstybinio statybos reikalų komiteto pirmininko pavaduotojas. 1988–1990 m. – MSPI vyr. inžinierius. 

1990–1994 m. – LR statybos ir urbanistikos ministro pavaduotojas, 1994–1996 m. – ministras. 1996–1997 m. – AB Lietuvos akcinio inovacinio banko laikinasis administratorius, Turto valdymo agentūros direktorius. 1997–2001 m. – AB Turto bankas departamento direktorius, banko valdybos pirmininko pavaduotojas, banko administracijos vadovo pavaduotojas. 2001–2006 m. – LR aplinkos viceministras, 2006 m. – sekretorius. Nuo 2006 m. – UAB „Granitinė skalda“ direktorius, nuo 2008 m. – skaldos gamintojų asociacijos „Milsa ir ko“ prezidentas.

## Šaltiniai
Vaunanai

**Vaunanai** (taip pat ***vounaanai, vaunai, čankai, noanamai***) – indėnų tauta, gyvenanti Kolumbijoje ir Panamoje. Populiacija – apie 20 tūkst. žmonių. Kolumbijoje gyvena Čioko departamente (San Chuano upės baseine bei Churado apygardoje), Panamoje gyvena Embera Vounaano komarkoje.

Verčiasi lydimine žemdirbyste – augina manijokus, kukurūzus, bananus, cukranendres, pupeles, ryžius, kokojamsą. Taip pat užsiima žvejyba, rankiojimu. Moterys pina krepšius. Tradicinis gyvenamasis namas (*dichardi*) yra apskritas su kūginiu stogu, išdengtu palmių lapais. Name gyvena išplėstinė šeima, vadovaujama šeimos galvos, į šeimą patenka jo vedusios dukros ir jų vyrai. Dabar dažniau statomi mediniai stačiakampiai namai ant polių, o kiekviena šeima gyvena atskirai.

Dvasinius vaunanų reikalus tvarko šamanas, vadinamas *benhuna*.
Vaunanų kalba

**Vaunanų kalba** – indėnų kalba, priklausanti negausiai Čoko kalbų šeimai. Vartojama indėnų vaunanų, gyvenančių Kolumbijoje ir Panamoje. Dar vadinama *Noanama, Waun Meo*. Ją vartoja apie 6000 žmonių, t. y. mažesnioji visos vaunanų populiacijos dalis.

Užrašoma lotynų raštu, 1988 m. į vaunanų kalbą išverstas Naujasis Testamentas.

## Nuorodos
*
Čoko kalbos

**Čoko kalbos** – nedidelė indėnų kalbų šeima, kurios kalbos vartojamos pietryčių Panamoje ir vakarų Kolumbijoje. Dauguma šios šeimų kalbų yra išnykusios.

## Klasifikacija

* emberų kalbos
** šiaurės emberų
*** šiaurės emberų
*** Katijo emberų
** pietų emberų
*** baudo emberų
*** čami emberų
*** tado emberų
*** epenų
* vaunanų
* ansermų †
* armų †
* senų †
* kaukų †
* sinufanų †
* karamantų †
* runų †
* kimbajų †

## Nuorodos
* Ethnologue klasifikacija
Embera Vounaanas

**Embera Vounaanas** () – autonominė komarka rytų Panamoje. Administracinis centras – Unjon Čoko.

Komarka sudaryta 1983 m. atskyrus dvi teritorijas nuo Darjeno provincijos. Apima indėnų emberų bei vaunanų gyvenamas žemes.

## Geografija

Embera Vounaano komarkos teritorija sudaryta iš dviejų, tarpusavyje nesijungiančių dalių. Šiaurinė dalis (Semakas) yra miškais apaugusioje lygumoje, išraižytoje Čukunakės upės ir jos intakų, šiaurėje kalnai skiria nuo Kuna Jalos. Pietinė dalis (Sambu) išsidėsčiusi džiunglėmis apaugusiuose kalnuose, tarp kurių yra Sabalo upės slėnis.

## Administracinis suskirstymas
 
Embera Vounaanas padalintas į 2 apygardas (skliaustose – administracinis centras):
* Semakas (Unjon Čoko)
* Sambu (Puerto Indijas)

## Šaltiniai
Emberų kalbos

**Emberų kalbos** – indėnų kalba ar kalbų grupė, priklausanti negausiai Čoko kalbų šeimai. Vartojama indėnų emberų, gyvenančių Kolumbijoje ir Panamoje. Vartojama apie 40-50 tūkst. žmonių. Kalba agliutinacinė.

## Klasifikacija

Emberų kalbą sudaro nemažai smulkių tarmių, kurios kartais klasifikuojamos kaip atskiros kalbos.

* šiaurės emberų
** šiaurės emberų [emp] – pietryčių Panama, Atrato baseinas, Kolumbijos Ramiojo vandenyno pakrantė;
** Katijo emberų [cto] – Sinu aukštupys, San Chorchės, San Pedro, Muri baseinai, šiek tiek Panamoje;
* pietų emberų
** Baudo emberų [bdc] – Baudo baseine ir Ramiojo vandenyno pakrantėje (Kolumbija);
** čami emberų [cmi] – Risaraldos, Antiokijos, Kaldo departamentai;
** tado emberų [tdc] – San Chuano aukštupys (Kolumbija);
** epenų [sja] – Ramiojo vandenyno pakrantėje, šiek tiek Panamoje ir Ekvadore.

## Nuorodos
* 
* 
* 
* 
* 
*
Samuel Wanjiru

**Samuel Kamau Wanjiru** (1986 m. lapkričio 10 d. – 2011 m. gegužės 15 d.) – Kenijos ilgų nuotolių bėgikas, olimpinis maratono čempionas.

2008 m. sportininkas tapo pirmuoju Kenijos atstovu laimėjusiu olimpinį aukso medalį maratono rungtyje, bei pasiekė olimpinį rekordą. Po metų sportininkas laimėjo prestižinius Londono ir Čikagos maratonus. Jo pasiekti rezultatai tapo geriausi kada nors užfiksuoti maratono bėgimo rezultatai Jungtinėje Karalystėje ir JAV. 2010 m. apgynė Čikagos maratono nugalėtojo vardą nors ir turėjo sveikatos problemų. Wanjiru asmeninis maratono rekordas pateko tarp dešimties geriausių kada nors užfiksuotų maratonų rezultatų pasaulyje.

2005 m. ir 2007 m. dukart gerino pasaulio lengvosios atletikos rekordą pusės maratono distancijoje.

2011 m, gegužės mėnesį Wanjiru iškrito peo savo namo balkoną ir mirė.

## Nuorodos
* Samuel Wanjiru IAAF svetainėje
2011–2012 m. LFF taurė

**2011–2012 m. LFF taurė** – 66-asis Lietuvos futbolo taurės turnyras. Taurę laimėjo Vilniaus „Žalgiris“.

## Formatas

Varžybos vyko 8 etapais. Visuose etapuose poros žaidė po vienerias rungtynes, išskyrus pusfinalį, kuriame poros žaidė po dvejas rungtynes (namuose ir svečiuose). Varžybos vyko nuo 2011 m. gegužės 18 d. iki 2012 m. gegužės 20 d.

## Komandos

Turnyre dalyvavo 65 komandos – visos A lygos ir I lygos komandos, taip pat dalis žemesnių divizionų komandų.

## Rezultatai
### I etapas (1/128 finalo)
----

„Bekentas“ laimėjo be kovos.
----

----

----

----

----

----

----

----

„Pagėgiai“ laimėjo be kovos, kadangi „Euforija“ neatvyko į rungtynes.
----

----

----

----

----

----

----

----

----

----

----

----

----

----

### II etapas (1/64 finalo)

Šiame etape rungtyniavo 22 komandos – I etapo porų nugalėtojos.

----

----

----

----

----

----

----

----

----

----

----

----

### III etapas (1/32 finalo)

Prie II etapo 11 nugalėtojų prisijungė 5 silpniausios komandos iš I lygos („Minija“, REO, „Šilutė“, „Trakai“, „Venta“).

----

----

----

----

REO nugalėjo be kovos, kadangi SC „Baltai“ pasitraukė iš varžybų
----

----

----

----

----

### IV etapas (šešioliktfinalis)

Prie III etapo 8 nugalėtojų prisijungė 4 pajėgiausios I lygos komandos („Atletas“, „Lietava“, „Lifosa“, „Nevėžis“) ir 4 silpniausios A lygos ekipos („Atlantas“, „Dainava“, FBK, „Mažeikiai“). Dar 8 komandos į kitą etapą pateko be kovos („Banga“, „Ekranas“, „Klaipėda“, „Kruoja“, „Sūduva“, „Šiauliai“, „Tauras“, „Žalgiris“).

----

----

----

----

----

----

----

----

----

### V etapas (aštuntfinalis)

Prie IV etapo 8 nugalėtojų prisijungė pajėgiausios 8 komandos iš A lygos („Banga“, „Ekranas“, „Klaipėda“, „Kruoja“, „Sūduva“, „Šiauliai“, „Tauras“, „Žalgiris“).

----

----

----

----

----

----

----

----

----

### VI etapas (ketvirtfinalis)
----

----

----

----

----

### VII etapas (pusfinalis)
----

----

----

### Finalas

Geriausiu rungtynių žaidėju pripažintas „Žalgirio” vartininkas Armantas Vitkauskas, 11 m baudinių serijoje atmušęs du baudinius.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Lithuanian cup 2011/12 (Almis.sritis.lt)
* LFF Taurė 2011/12 (Rsssf.com)
* Lithuanian Cup 2011/2012 (Flashscore.com)
* LFF tauré 2011/12 (Foot.dk)
Panamos herbas

**Panamos herbas** – Panamos Respublikos valstybinis simbolis. Sukurtas ir oficialiai patvirtintas 1903 m.

## Simbolika

Centrinę herbo dalį užima skydas, padalintas į 5 dalis. Viršutiniame kairiajame kampe vaizduojami surišti ginklai simbolizuoja pilietinių karų ir konfliktų pabaigą, dešiniajame kampe sukryžiuoti įrankiai vaizduoja darbą. Skydo centre – šalies peizažas su džiunglėmis, jūra, saule ir mėnuliu simbolizuoja šalies gamtą. Apatiniame kairiajame kampe pavaizduotas gausybės ragas simbolizuoja šalies gerovę, o dešiniajame kampe vaizduojamas auksinis sparnuotas ratas – progresą.

Už skydo pakabintos keturios Panamos vėliavos. Virš skydo pavaizduotas sparnus išskleidęs erelis (nepriklausomybės simbolis), snape laikantis juostą su šalies motto – *Pro Mundi Beneficio* (iš lotynų k. „už pasaulio gerovę“). Virš erelio arka išdėstytos devynios žvaigždės simbolizuoja šalies provincijas.

Originaliame herbo įstatyme nebuvo nurodyta, koks erelis turi būti vaizduojamas. 2006 m. įstatymu priima, kad vazduojamas erelis turi būti šalies nacionalinis paukštis – harpija.

## Istoriniai herbai
Dumblaukė

**Dumblaukė** – buvęs kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 3 km nuo Tryškių.

## Istorija

Panaikintas 1984 m. lapkričio 28 d.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Alemanų tarmės

**Alemanų tarmės** – vokiečių kalbos tarmės, vartojamos Vokietijoje, Austrijoje, Šveicarijoje, Italijoje, Lichtenšteine ir Prancūzijoje. Tarmių pavadinimas kilo nuo germanų genčių sąjungos – alemanų. Kaip ir visos vokiečių tarmės, kilo iš germanų prokalbės.

## Nuorodos
* Ethnologue.com
Dominykas Jonas Blynas

**Dominykas Jonas Blynas** (1877 m. rugpjūčio 18 d. Pazūkai, Pušaloto valsčius, Rusijos imperija – 1933 m. birželio 22 d. Kaunas) – Lietuvos bankininkas, knygnešys, žurnalistas, politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija
Gimė ūkininkų šeimoje. Mokėsi Pušaloto pradžios mokykloje, Panevėžio realinėje gimnazijoje, tėvų raginamas įstojo į Kauno kunigų seminariją, tačiau, nepajutęs pašaukimo, jos nebaigė. Darbo ieškoti išvyko į Peterburgą, 1900 m. atvykęs į Odesą, įsidarbino Valstybiniame žemės ūkio banke ir išdirbo jame iki 1918 m.

Aktyviai dalyvavo lietuvių kolonijos visuomeniniame gyvenime, vienas saviveiklos, šalpos draugijos, lietuviškos mokyklos atidarymo iniciatorių. Spaudos draudimo metais platino lietuvišką spaudą. Apie Odesos lietuvių gyvenimą rašė straipsnius ir korespondencijas į leidinius „Vilniaus žinios“, „Lietuvių laikraštis“, „Lietuvis“ ir kt. Kai, prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, Odesą užplūdo pabėgėliai iš Lietuvos, rūpinosi jų reikalais, vienas lietuvių komiteto nukentėjusiems dėl karo šelpti organizatorių. 1917 m. Odesos lietuviai jį išrinko savo atstovu į Visos Rusijos lietuvių seimą Peterburge.

Atkūrus Lietuvos nepriklausomybę, su pirmuoju pabėgėlių srautu grįžo į Lietuvą, dirbo ką tik susikūrusiose Finansų ir susisiekimo ministerijose, Vyriausiosios komisijos Pirmojo pasaulinio karo nuostoliams nustatyti sekretorius, nepriklausomybės kovų savanorių aprūpinimo žeme – Vyriausiosios komisijos kariškiams žemei skirti pirmininkas. 1921–1924 m. Prekybos ir pramonės banko valdininkas, 1924–1925 m. Lietuvos žemės banko direktorius. 1928 m. akcinės bendrovės „Pažanga“ steigėjas ir valdybos pirmininkas, kurį laiką bendrovės laikraščio „Lietuvos aidas“ atsakingasis redaktorius.  Jo straipsnius ekonomikos ir finansų klausimais spausdino „Lietuva“, „Lietuvos aidas“.

## Šaltiniai
Mickiškės apylinkė

**Mickiškės apylinkė** – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Tryškių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kuršėnų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Biliūniškių apylinkės.

## Šaltiniai
Švilpa

**Švilpa** gali reikšti:
* Švilpa – žievės dūdelė, švilpynė (išsukta iš karklo, gluosnio, žilvičio ir pan.), tam tikras metalinis ar medinis pučiamasis muzikos instrumentas.
* Švilpa − lietuviška vyriškos giminės pavardė. Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Švilpienė (ištekėjusi moteris) ir Švilpaitė (mergautinė pavardė). Pavardę turi šie garsesni asmenys:
** Gediminas Švilpa (g. 1977 m.), Vilniaus politikas
** Jonas Švilpa, Kariūno redaktorius, kapitonas
** Pranas Švilpa-Barzdyla, Vyčio Kryžiaus ordino Karininko kryžiaus kavalierius
** Simeonas Švilpa, Pilviškių Švč. Trejybės bažnyčios klebonas
Barčių apylinkė

**Barčių apylinkė** sovietmečiu buvo:

* Lazdijų rajone;
* Trakų rajone;
* Varėnos rajone;
* Veisiejų rajone.