Pelėkiai

**Pelėkiai** – kaimas Kretingos rajono savivaldybės šiaurės vakarinėje dalyje, 5 km į šiaurės vakarus nuo Darbėnų, dešiniajame Kulšės krante. Teritorijos plotas – 434,35 ha, yra 7 sodybos, 1 sodybvietė ir 7 vėjo jėgainės.

## Etimologija
Vietovardžio kilmė aiškinama dvejopai. Pirmasis variantas siejamas su šiose žemėse gyvenusiais kuršiais. Žodis *peleki* senųjų baltų kalbose galėjo reikšti tai, *kas (at)skelta (pasidaręs aštrus, smailas)*. Iš jo kilo  (stogo kraigas, šelmuo),  (žuvies plaukmuo).

Pasak kito varianto, vietovės vardas kilo nuo žodžio  (pilkis, pelės plauko gyvulys),  (pilkas).

Rašytiniuose šaltiniuose vietovardis rašomas , , , . Vietos gyventojai kaimą vadina .

## Geografija
Kaimas plyti Vakarų Žemaičių lygumoje, dešiniajame Kulšės krante, o rytinis pakraštys – abipus upelio.

Sodybos telkiasi prie vienintelės gatvės, vedančios centrine dalimi link Laukžemės ir rajoninio kelio . Visa kaimo žemė dirbama, miškų nėra. Šiaurės rytiniame pakraštyje stovi vėjo jėgainės, kurias žvyrkelis jungia su krašto keliu .

Rytiniu pakraščiu teka Kulšė, skirianti kaimą nuo Auksūdžio. Pietvakariuose kaimas ribojasi su Medomiškiais, šiaurės vakaruose – Laukžeme, šiaurėje – Sūdėnais, o šiaurėje rytuose – Žyneliais. Labiausiai į rytus išsikyšusi kaimo dalis remiasi į Maloniškių mišką. Šiaurės vakariniu pakraščiu link Laukžemės teka bevardis upelis.

## Istorija
Archeologijos paminklai liudija, kad Pelėkiuose žmonių gyvenama nuo pirmųjų mūsų eros amžių. Iš pradžių tai buvo Vakarų Lietuvos kapų su akmenų vainikais kultūrinės grupės atstovai, kuriuos VII–VIII a. pakeitė kuršiai.

Kaimas ėmė formuotis XV a., kai į Lietuvai atitekusias kryžiuočių nualintas kuršių žemes ėmė keltis žemaičiai. Galutinai jis susiformavo XVI a. II pusėje, per Valakų reformą. Kaimui priklausė apie 695 ha dydžio stačiakampis žemės sklypas, o ribas žymėjo akmenų pylimai. Paskutinį tokį pylimą, Pelėkius skyrusį nuo Sūdėnų, melioratoriai sunaikino po 1970 m.

Pelėkiai priklausė Laukžemės dvarui. Kaimas buvo gatvinis, jo sodybos stovėjo dešiniojo Kulšės kranto aukštumos pakraštyje, abipus pagrindinės gatvės, jungusios gyvenvietę su arimais, ganyklomis ir keliais. Jame gyvenę žemdirbiai mokėjo dvarui činšą, ėjo lažą.

Dvasiniais kaimiečių reikalais rūpinosi Laukžemės bažnyčios kunigai. Šios bažnyčios 1802–1827 m. krikšto metrikų knygoje minimos Ablonskių, Bendikų, Bertašių, Danilavičių, Galdikų, Gigų, Girtų, Grikšų, Jablonskių, Kiesų, Kusų, Lapinskių, Lekstučių, Mikučių, Mineikių, Misių, Mockų, Narkų, Naruišių, Norvaišių, Piekų, Pukinskių, Puškorių, Raišių, Ronkių, Rukių, Salių, Serapinų, Serapinavičių, Skersių, Statkų, Strakšių, Šimkų, Tarvydų, Zaburų, Želvių, Žilių (Žilevičių), Žobakų šeimos.

Kaimas turėjo kapines, veikusias kitapus Kulšės, prie kelio į Auksūdį. Jose mirusieji laidoti iki XVIII a. pab.

1846 m. buvo 12 dūmų. Apie XIX a. vidurį kaimas panaikintas, valstiečiai iškeldinti į kitas gyvenvietes, o žemėje įkurtas Laukžemės dvaro padalinis – Pelėkių palivarkas, tapęs dvaro ūkiniu-gamybiniu centru. Palivarko sodyba iškilo į vakarus nuo buvusios gyvenvietės, kelio į Laukžemę dešinėje pusėje. Ji buvo kompaktiško stačiakampio plano, su gyvenamaisiais ir ūkiniais-gamybiniai pastatais. Į šiaurę nuo sodybos laukuose prieš Pirmąjį pasaulinį karą buvo išgręžtas artezinis gręžinys. Nuo sodybos link dirbamos žemės laukų, ganyklų ir pievų vedė tiesūs keliai.

Palivarko žemių vakarinėje dalyje plytėjusiose ganyklose nuo 1865 m. žemėlapiuose žymima vienkieminė nausėdija – Pelėkių užusienis, kuris iki Lietuvos žemės reformos buvo priskiriamas Medomiškių kaimui.

Prasidėjus Lietuvos žemės reformai, palivarką nusavino valstybė, pavadino jį Pelėkių kaimu, žemę padalino kumečiams, mažažemiams ir bežemiams, o 1938–1944 m. išskirstė į vienkieminius ūkius.

Pirmosios sovietų okupacijos pradžioje Pelėkių, Medomiškių ir Laukžemės kaimuose 1940 m. buvo suformuota ir Raudonajai armijai perduota keletas sklypų, kuriuose kariškiai planavo įrengti karinį aerodromą ir gynybinius įtvirtinimus. Kaimo rytinėje dalyje projektuojamam aerodromui nusavinta didesnioji dalis Leono Pauliko ir Leopoldo Jašinsko žemės – 44,84 ha. Todėl Darbėnų valsčiaus Žemės ūkio komisija Laukžemės vakarinėje dalyje iš dvarininko Jono Stankaus nacionalizuotose ganyklose pirmajam kompensacijai pamatavo 16,81 ha, o antrajam – 28,03 ha žemės.

Prasidėjus karui, Raudonosios armijos gynybinių įtvirtinimų sumanymai liko popieriuje, o planuoto aerodromo karo lėktuvams statybas 1944 m. atnaujino vokiečiai, pavadinę jį Darbėnų lauko aerodromu. Jam parinktos teritorijos ilgis šiaurės – pietų kryptimi siekė 1 200 m, o plotis – 300 m.

1949 m. į Sibirą ištremti Petrė Ruibienė, Barbora Stonkienė, jos vaikai Jonas, Kazys, Antanas, Pranas, Ona ir Petrė Stonkai. Iš tremties jie paleisti 1954–1957 m.

Prasidėjus kolektyvizacijai, Pelėkiai priklausė *LTSR Dešimtmečio*, o vėliau – *Laukžemės* kolūkiui. Šalia kaimo iškilo ūkio gamybinis kompleksas, o abipus pagrindinės gatvės buvo pradėta formuoti kolūkinė gyvenvietė, į kurią priverstos iš dar neseniai pasistatytų vienkieminių sodybų keltis kolūkiečių šeimos. Senąjį kaimą dar priminė priešais gyvenvietę pakelėje stovintis monumentalus kryžius su Nukryžiuotojo skulptūra bei aplinkui kryžiaus stiebą sumontuota koplytėle, kurioje stovėjo medinės, polichromuotos Švč. Mergelės Marijos, 2 angelų, Karalaitės, šv. Antano skulptūros ir Šv. Barboros paveikslas.

Pokariu pagal gyventojų skaičių Pelėkiai buvo viena didžiausių Laukžemės apylinkės gyvenviečių. Tačiau įsibėgėjus melioracijai ir vienkiemių naikinimui, populiacija smarkiai sumažėjo.

Dažnos žemės ir administracinio-teritorinio suskirstymo reformos pakeitė Pelėkių ribas. Kaimas prarado trečdalį savo žemių, kurios atiteko Laukžemei, Medomiškiams, Sūdėnams ir Auksūdžiui.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
;Gimė:
* 1922 m. gruodžio 22 d. – Stasys Ruzgaila, nusipelnęs Lietuvos krepšinio treneris, Kretingos rajono Garbės pilietis.

## Kultūros paveldas
* Mitologinis akmuo su dubenėliais
* Pelėkių kaimavietė
* Pelėkių senosios kapinės

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Pelėkiai. Kaimas prie Kulšės upelio
* Aplankyk Kretingą. Pelėkiai. – Kaimas prie Kulšės upelio