open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Perstūnis

**Perstūnis** () – bažnytkaimis vakarų Baltarusijoje. Administraciškai priklauso Gardino srities Gardino rajono Padlabenės apylinkei. Veikia Viešpaties Apreiškimo Švč. Mergelei Marijai bažnyčia, tebestovi buvusio dvaro ūkiniai pastatai.
41 gyv. (2009 m. duomenys).

## Istorija
Vietovė žinoma nuo viduramžių laikų. Kai XVI a. buvo nuspręsta kolonizuoti jotvingių gyventus miškus, dab. Palenkės teritorija iki pat siena su Kryžiuočių ordinu buvo padalinta juostomis, pietinis ruožas atiteko *Perstūnio dvarui*. Pastarojo dvaro juosta Perstūnio girios šiaurėje ėjo per Mario ežerą, Seinos upe ir siekė Prieraslio ežerą; pietuose – kiek vakariau Dauspudos. Įsisavinti tokius didelius plotus reikėjo nemažai pastangų ir žmonių, todėl daug perstūniečių kėlėsi gyventi į kolonizuojamą mišką. XIX a. Perstūnis priklausė Augustavo apskričiai, įėjo į Labnos dvaro sudėtį.

1780 m. Gardino ekonomijos iniciatyva atidaryta cerkvė, 1848 m. iškilo mūrinis šventovės pastatas. Jis priklausė unitams, vėliau atiduotas stačiatikiams. 1920 m. į Perstūnį atvyko kunigas Simonas Varkala, kuris kartu su vietiniais gyventojais pastatą suremontavo, buvo įkurta katalikų parapija. Antrojo pasaulinio karo metais sudegė klebonija, mokykla ir dalis kaimo; nukentėjo ir bažnyčia. Po skubaus remonto pamaldos vyko iki pat kun. S. Varkalos mirties 1949 m., vėliau bažnyčia iki 1990 m. stovėjo uždaryta. Dabar ji veikia ir priklauso Gardino vyskupijai, yra Holinkos Šv. Kryžiaus Išaukštinimo bažnyčios filija. Pamaldos vyksta sekmadieniais ir švenčių dienomis.

## Išnašos

## Šaltiniai
* Perstuń 
* Andrzej Gryguć. ''Puszcza Augustowska i jej nazewnictwo w przeszłości.'' 
* ''Из истории села Перстунь и местного прихода
* ''Перстунь – приход Благовещения Деве Марии''

## Nuorodos
*  Wieś Perstuń
* Перстунь
Perlamas

**Pérlamas** () – kaimas vakarų Baltarusijoje, Gardino srities Gardino rajone. Priklauso Ašiužos apylinkei. Išsidėstęs 20 km į šiaurę nuo Gardino, dešiniajame Nemuno krante, beveik priešais Varviškę. Kiek toliau į šiaurę į Nemuną plukdo savo vandenis Augustavo kanalas, įteka Juodoji Ančia. Gyvenvietė nyksta, išlikę tik keli gyvenamieji namai. 10 gyventojų (2009 m. duomenys). 

## Istorija
XIV a. lietuviai čia buvo pastatę medinė pilį, kurią kryžiuočių kronikininkas Vygandas Marburgietis vadino *Perla*. 1378 m. Balgos komtūras Teodorikas Eltneris su kariauna ją buvo užpuolęs ir papilį sudeginęs. Vėliau pilis sunyko ir šiandieną jos buvimo vieta nėra nustatyta. Egzistuoja nuomonė, kad tai galėtų būti Nemuno sala, esanti priešais Perlamą, bet hipotezę patvirtinantys archeologiniai tyrimai iki šiol nėra atlikti.

ATR laikais kaimas buvo Trakų vaivadijos Gardino apskrities seniūnijos centru. Perlamą kartu su Ašiužos dvaru valdė žinomi didikai: Ivanas Glinskis, Palenkės vaivada Jonas Kascevičius ir kt. Sutinkamai su Respublikos Seimo 1662, 1670, 1672, 1679 metų nutarimais apylinkėse leista kurtis pabėgeliams iš Smolensko ir Starodubo žemių.

XV a. pab. – XVI a. pr. buvo pradėta kolonizuoti išnaikintų jotvingių gyvenama teritorija, Perlamo dvarui paskirti milžiniški miškų masyvai. Nuo dvaro maždaug 30–50 km pločio miškais apaugusi juosta tęsėsi iki pat valstybinės siena su Kryžiuočių ordinu, per Perlamo girią nusidriekė svarbus kelias iš Gardino į Malborką. Šiaurėje Perlamo giria ribojosi su Merkinės giria, pietuose – su Perstūnio giria. Miškų plotams įsisavinti reikėjo daug pastangų, į kolonizuojamas vietas persikėlė nemažai perlamiečių.

Po Trečiojo ATR padalijimo Perlamas įėjo į Rusijos imperiją, priklausė Gardino gubernijai. Tarpukaryje atsidūrė Lenkijoje: Balstogės vaivadijos Gardino apskrities Ašiužos valsčiuje. Nuo 1939 m., išskyrus Antrąjį pasaulinį karą, – Baltarusijos TSR sudėtyje.

Dar XVIII a. ant Nemuno kranto stovėjo katalikų koplyčia, kurią vėliau upė paplovė. 1742 m. jau aukštesnėje vietoje pastatyta nauja, ji sudegė per Pirmąjį pasaulinį karą 1915 m. Tarpukariu kaime buvo įsikūrę keli vienuoliai kapucinai, kurių rūpesčiu pastatyta nauja medinė koplyčia. 1956 m. vienuoliai išvyko gyventi į Lenkiją, 1970 m. vietinės valdžios nurodymu koplyčia išardyta – iš jos gretimame Soničių kaime buvo suręsta mokykla. 1990 m. tikintieji pastatė naują šventovę, ją aptarnauja iš Ašiužos Šv. Petro ir Povilo bažnyčios atvykstantys kunigai.

## Miestelio vaizdai tarpukaryje

Vaizdas:Pierałom, Kapucynski. Пералом, Капуцынскі (1920).jpg
Vaizdas:Pierałom, Kapucynski. Пералом, Капуцынскі (1920-39).jpg
Vaizdas:Pierałom. Пералом (1920).jpg


## Išnašos

## Šaltiniai
* Miejscowości Suwalszczyzny i ziem przyległych w końcu XIX wieku. 
* Andrzej Gryguć. ''Puszcza Augustowskai jej nazewnictwo w przeszłości'' 
* Иосиф Попко. ''Переломный момент'' 

## Nuorodos
* Kaimas tarpukario žemėlapyje
* Kaimo nuotraukos // Radzima.org
Teodoro Narbuto gatvė

**Teodoro Narbuto gatvė** – gatvė Vilniuje. Gatvė prasideda Konstitucijos prospekto žiedu, o baigiasi prie Pilaitės prospekto ir Laisvės prospekto žiedo. Gatvė eina per Žvėryną ir Karoliniškes.

## Istorija
1976 m. atidaryta.

Turėjo nukreipti eismą nuo Saltoniškių g. ir I. Mičiurino g., kuriomis pasiekiamas Žvėrynas, taip pat reikėjo kelio į pastatytas Karoliniškes ir Viršuliškes. Šiai naujajai gatvei suteiktas **[[Ivanas Mičiurinas|Ivano Mičiurino]] gatvės** pavadinimas. 1980 m. gatvė pervadinta į **[[Juozas Žiugžda|Juozo Žiugždos]] gatvę**.

1989 m. pervadinta į **[[Teodoras Narbutas|Teodoro Narbuto]] gatvė**.

## Maršrutas

|}
|}

## Šaltiniai
Algirdas Augustaitis

**Algirdas Augustaitis** (g. 1962 m. gruodžio 3 d. Kaune) – Lietuvos miškotyrininkas, ekologas, Vytauto Didžiojo universiteto Žemės ūkio akademijos Miškų ir ekologijos fakulteto profesorius.

## Biografija

1985 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. Nuo 1985 m. dirbo Akademijoje (vėliu tapusioje universitetu). 1992 m. paskirtas Miškų monitoringo laboratorijos vedėju. 2007 m. suteiktas profesoriaus vardas. 2011–2012 m. buvo Aplinkos instituto direktorius.

## Mokslinė veikla

Mokslinio darbo sritys – miškotyra, ekologija, miškų vystymasis globalios kaitos sąlygomis. 1993 m. kūrė natūralių miško ekosistemų kompleksiško monitoringo programą, 2002–2012 m. buvo šios programos koordinatorius Lietuvoje. Nuo 1997 m. – Tarptautinės miškotyrininkų sąjungos narys. 

Paskelbė daugiau kaip 100 mokslinių straipsnių. Su bendraautoriais parengė monografijas „Lietuvos miškų būklė ir ją sąlygojantys veiksniai“ (1999), „Miško ekosistemų monitoringas Lietuvoje“ (*Monitoring of Forest Ecosystems in Lithuania*, 1999),„Sąlygiškai natūralių ekosistemų kompleksiškas monitoringas: dešimtmečio rezultatai“ (2006).

A. Augustaitis už darbų ciklą „Aplinkos veiksnių kompleksiško poveikio miškų būklei ir produktyvumui dėsningumai“ apdovanotas 2016 m. Lietuvos mokslo premija.

## Nuorodos

* Prof. dr. Algirdas Augustaitis (''asu.lt'')
Gintaras Valinčius

**Gintaras Valinčius** (g. 1957 m. Vilniuje) – biochemikas, buvęs Vilniaus universiteto Gyvybės mokslų centro direktorius.

## Biografija

Mokėsi Vilniaus 15-ąją vidurinėje mokykloje, 1980 m. baigė Vilniaus universiteto Chemijos fakultetą. Pradėjo dirbti šio fakulteto Fizikinės chemijos katedroje.

1986 m. stažavosi Maskvos A. Frumkino elektrochemijos institute. 1988 m. Chemijos ir cheminės technologijos institute (Lietuvos Mokslų akademija) apgynė chemijos mokslų daktaro disertaciją „Platinos elektrodo estansas, besiadsorbuojant metalų katijonams“.

1998–2002 m. buvo išvykęs į JAV. Dirbo Nacionaliniame standartų ir technologijos institute, vėliau laikotarpiu nuo 2003 iki 2017 – Johns Hopkins, Carnegie Mellon, Ohajo valstijos universitetuose, Merilando valstijos universiteto Biomokslų ir Biotechnologinių tyrimų institute.

2017 m. išrinktas pirmuoju Vilniaus universiteto Gyvybės mokslų centro (VU GMC) direktoriumi. Dirbo VU GMC direktoriumi iki 2022-05-01. Vėliau tęsė akademinę veiklą VU GMC Biochemijos instituto vyriausiuoju mokslo darbuotoju, vadovavo Bioelektrochemijos ir biospektroskopijos skyriui. 2023-02-15 Lietuvos respublikos Vyriausybės nutarimu teikiamas LR Seimui tvirtinti Lietuvos mokslo tarybos pirmininku 5 metų kadencijai nuo 2023-03-20.

## Mokslinė veikla

2002 m. grįžęs į Lietuvą, tęsė Amerikoje pradėtus biopanašių sistemų tyrimus VU Biochemijos institute. 2010 m. pradėjo dirbti vyriausiuoju mokslo darbuotoju VU Gyvybės mokslų centre. Nuo 2002 m. dėstė Vilniaus Gedimino technikos universitete, nuo 2011 m. – šio universiteto profesorius.

Atstovavo Lietuvai Europos strategijos forume (2004–2012), skirtame mokslinių tyrimų infrastruktūrų plėtrai ES, ŠMM ministro G. Steponavičiaus įsakymu paskirtas ir vadovavo I-ojo Lietuvos mokslinių tyrimų infrastruktūrų Kelrodžio rengimo grupei.

Vienas iš Lietuvos sumaniosios specializacijos strategijos (2013–2014) rengėjų, buvo mokslo komunikacijos konkurso „Šlovės laboratorija“ komisijos narys.

Paskelbė daugiau kaip 80 straipsnių referuojamuose tarptautiniuose mokslo leidiniuose. Tarptautinės elektrochemikų draugijos, Lietuvos biofizikų draugijos ir Lietuvos biotechnologų asociacijos narys-steigėjas.

## Apdovanojimai

* Lietuvos mokslo premija už darbų ciklą „2D- ir 3D-struktūrų biopanašios savitvarkės sistemos: sintezė, savybių tyrimai ir praktinis pritaikymas“ (su V. Razumu, 2016)
* Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Riterio kryžius (2017)

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Prof. dr. Gintaras Valinčius
Darius Abramavičius

**Darius Abramavičius** (g. 1974 m. Alytuje) – Lietuvos fizikas, Vilniaus universiteto Fizikos fakulteto profesorius.

## Biografija

Vilniaus universitete studijavo radiofiziką. 1996 m. VU Fizikos fakultete apgynė bakalauro, 1998 m. – magistro darbus. Studijas tęsė doktorantūroje. 2002 m. apsigynė fizikos mokslų daktaro disertaciją „Aplinkos sąlygota molekulinių sužadintų būsenų dinamika ir relaksacija“. 

## Mokslinė veikla

Doktorantūros studijose tyrinėjo kompiuterinio molekulinių polimerų modeliavimo ypatumus, gilinosi į netiesinių sistemų dinamiką, teorinę spektroskopiją. 

2002–2005 m. dirbo Ročesterio ir Kalifornijos universitetuose JAV. Tyrinėjo dvimatės koherentinės spektroskopijos taikymo perspektyvas nustatant baltymų sandarą, sukūrė matematinį aprašymą dvimatei spektroskopijai skaičiuoti, įskaitant sužadinimų energijos relaksaciją, ir tai leido sukurti kompiuterines skaičiavimų programas. Šie tyrimai paskatino taikyti dvimatę spektroskopiją tiriant molekulinius šviesai jautrius darinius. 

2005 m. stažavosi Austrijos universitete, 2010–2013m. – kviestinis profesorius viename Kinijos universitetų. 

Nuo 2010 m. dirba VU Teorinės fizikos katedroje. Šiuo metu tyrinėja ne tik teorinę spektroskopiją, bet ir kvantinę relaksacijos teoriją, ieško naujų matematinių relaksacijos aprašymo metodų ir esamų metodų taikymo sričių. Universitete studentams dėsto kompiuterinio modeliavimo pagrindus, statistinę ir kvantinę fiziką, teorinę spektroskopiją, vadovauja moksliniams tiriamiesiems darbams.

## Apdovanojimai

* Lietuvos mokslo premija už darbų darbų ciklą „Dvimatės koherentinės spektroskopijos teorija – kelias į kvantinės dinaminės tomografijos pažinimą“ (2016)

## Šaltiniai

## Nuorodos

* D. Abramavičiaus tarnybinis tinklalapis
* Prof. dr. Darius Abramavičius
Me too

**Me too**, arba **#MeToo** () – populiari grotažymė, 2017 m. spalio mėn. greitai išplitusi socialiniuose tinkluose, pabrėžusi seksualinio priekabiavimo ir smurto netoleravimą. „Me too“ judėjimas kilo po to, kai buvo paviešinti nukentėjusių moterų kaltinimai JAV kino prodiuseriui Harvey Weinstein. Šią trumpą frazę išpopuliarino aktorė Alyssa Milano, paskatinusi moteris skelbti savo istorijas „Twitter“ ir duoti žmonėms supratimą apie didelį problemos mastą. Į tai atsakė savo žinutėmis daugelis įžymybių: Gwyneth Paltrow, Ashley Judd, Jennifer Lawrence, Uma Thurman ir kt.

„Me too“ aktyvistai skatina nukentėjusius asmenis viešinti asmenines patirtis ir išgyventas istorijas. Dažniausiai seksualinį priekabiavimą patiria merginos ir moterys, kurios siekdamos karjeros neišvengiamai patenka į vyrų valdomas sferas. Didelei visuomenės daliai nuostata, kad seksualinis priekabiavimas yra nusižengimas arba nusikaltimas, nėra suprantama. Dažnai vyrauja požiūris, kad pati auka yra kalta. Judėjimas, prasidėjęs Jungtinėse Amerikos Valstijose, yra pasiekęs įvairias pasaulio šalis.

## Istorija

„Me too“ frazę 2006 m. socialiniame tinkle „MySpace“ ėmė naudoti pilietinių teisių aktyvistė Tarana Burke. Ji tarp juodaodžių moterų, išgyvenusių seksualinę prievartą, vykdė kampaniją už jų galimybių išplėtimą. T. Burke sukūrė dokumentinį filmą „Me too“, kuriame papasakojo, kaip ji atsakė „Aš taip pat“ 13-metei mergaitei, prisipažinusiai, kad ji buvo seksualiai išnaudojama. Filmo kūrėja apgailestavo, kad ji taip paprastai atsakė šiai mergaitei, nes tiesiog nerado kitų žodžių.

2017 m. spalio 15 d. aktorė Alyssa Milano paragino visuomenę prisiminti ir naudoti šią frazę, parodyti seksualinio priekabiavimo problemą, pavadindama T. Burke istoriją „jaudinančia ir įkvepiančia“.

## Lietuvoje

„Me too“ judėjimo atgarsiai pasiekė ir Lietuvą, paaiškėjus, kad tai ilgus metus buvo vieša paslaptis. 2018 m. pradžioje buvo anoniminių ir viešų liudijimų apie seksualinį priekabiavimą Vilniaus dailės akademijoje, Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje ir kitose įstaigose. Lietuvoje aukai pačiai sunku įrodyti seksualinio priekabiavimo ar seksualinės prievartos faktą, nes iš jos reikalaujama įrodymų. Tuo metu daugumoje šalių seksualinių nusikaltimų atvejais įrodinėjimo našta yra perkeliama kaltinamajam. Tai jis ar ji turi įrodyti savo nekaltumą, o ne auka.

## Šaltiniai
Helipadas

**Helipadas** () – pakilimo-nutūpimo aikštelė ar platforma, skirta sraigtasparniams bei kitiems vertikaliam pakilimui-nutūpimui pritaikytiems orlaiviams, kuriems nebūtinas kilimo ir tūpimo takas. Žymimi apibrėžta raide „H“, kad būtų matomi skrendant.
Dideli helipadai turi savo pavadinimą − **vertiportas**.

Nors sraigtasparniai gali nusileisti beveik ant bet kokio horizontalaus paviršiaus, helipadas apsaugo nuo galimų keblumų ir leidžia nusileisti saugiai bei patogiai.

Helipadai gali būti įrengiami heli uostuose, oro uostuose, kur gali būti papildomas kuras, veikia oro eismo kontrolės centras, suteikiamos kitos būtinos paslaugos. Ant kai kurių dangoraižių stogų įrengiami oro taksi paslaugų teikimui, gali būti įrengiami ant aukštų pastatų ir dėl greitesnės gyventojų evakuacijos nelaimės atveju. Dažnai įrengiamas stambesnių policijos bei ligoninių pastatams ypatingos skubos reikalaujančių atvejų aptarnavimui (pvz., organų transplantacija). Didesni laivai ir naftos gavybos platformos turi įrengtus evakuacinius helipadus. 

Kartais helipadai turi specialų žymėjimą: vienas skaičius gali nurodyti didžiausią leidžiamą orlaivio svorį (tūkstančiais svarų), kitas − didžiausią sraigtų skersmenį (pėdomis).
Vietinės ar nacionalinės aviacijos agentūros helipadams gali suteikti ir atskirus identifikavimo numerius.

Helipadai paprastai yra gaminami iš betono, ekstremaliais atvejais gali būti statomi iš medienos ar net ledo.

Dauguma helipadų įrengiami atokiau nuo gyvenamųjų namų ir rajonų dėl sukeliamo triukšmo, vėjo ir kitų nepatogumų.
Aukščiausiai įkurtas helipadas yra Indijoje, Siacheno ledyne Himalajuose - jis yra 6 400 m aukštyje virš jūros lygio.
Didžiausias heli uostas, turintis 46 helipadus, yra Morgano mieste Luizianos valstijoje (JAV). Juo dažniausiai naudojasi Meksikos įlankos naftos gavybos platformas aptarnaujantys sraigtasparniai.

## Lietuvoje
Lietuvoje sraigtasparniams nusileisti tinkami helipadai įrengti daugelyje pasienio užkardų. 2017 m. planuota tokias sraigtasparnių aikšteles įrengti Vilniaus Santaros ir Kauno Klinikų teritorijose.

## Galerija

File:Sun America Building Helipad.jpg|Helipadas ant SunAmerica centrinio pastato
File:Bitexco Financial Tower Helipad.jpg|Helipadas Hošimine
File:USS San Antonio flight deck.jpg|Helipadas JAV desantinio transporto laivo USS San Antonio pakilimo denyje


## Šaltiniai
Avicii

**Timas Berglingas** (1989 m. rugsėjo 8 d. – 2018 m. balandžio 20 d.) – didžėjus, muzikos prodiuseris iš Švedijos.

Timas Berglingas tapo muzikos didžėjumi, kai jam buvo 16 metų, pradėjo rengti koncertinius turus nuo 18 m. 2016 m. dėl pašlijusios sveikatos nutraukė turus, bet muziką tebekūrė. Tuo metu jis nevengė vakarėlių ir alkoholio, kurie jį išsekino. Jis šį savo gyvenimo tarpsnį apibūdino kaip „geriausią gyvenimo kelionę, už kurią sumokėjo daug – nuolatiniu stresu, nerimu“. Avicii paskutiniais gyvenimo metais sirgo ūmiu pankreatitu, kurį iš dalies sukėlė nesaikingas alkoholio vartojimas. Taip pat nesveikas gyvenimo būdas – greitas maistas, rūkymas, energiniai gėrimai. 2014 m. jam buvo pašalinta tulžies pūslė. 2018 m. balandžio 20 d. atlikėjas rastas negyvas viešbučio kambaryje, kurortiniame mieste Maskate, Omane. Po kelių dienų lietuviškas tinklalapis *[[15min.lt]]* paskelbė, kad Avicii nusižudė ir tai, anot *15min.lt*, patvirtino jo šeima atvirame laiške. Žurnalui *[[Variety]]*, kuriuo rėmėsi *15min.lt*, paklausus šeimos, ar išplatintame laiške patvirtinama Avicii savižudybės versija, atsakymas nebuvo pateiktas.

Avicii išgarsėjo 2013 m. su daina „Wake Me Up“, kuri buvo perklausyta 1,5 mlrd. kartų, viena iš populiariausių visų laikų „YouTube“ dainų. Žurnalo „Forbes“ duomenimis, 2013 metais jis buvo vienas iš dešimties geriausiai apmokamų pasaulio didžėjų, jo metinės pajamos 2013–2015 m. siekė daugiau nei 20 milijonų JAV dolerių. Dukart nominuotas „Grammy“ apdovanojimams, dukart pelnė MTV Europos muzikos apdovanojimus bei vieną „Billboard“ muzikos apdovanojimą. Avicii muzika „Spotify“ platformoje buvo ištransliuota daugiau nei 1 mlrd. kartų ir daugiau nei 5 mlrd. kartų jo „Vevo“ kanale.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Avicii – Wake Me Up (Official Video)
Valdemaras Razumas

**Valdemaras Razumas** (g. 1955 m. liepos 17 d. Klaipėdoje) – Lietuvos chemikas-inžinierius, profesorius, fizinių mokslų habilituotas daktaras, Lietuvos mokslų akademijos prezidentas. 

## Biografija

1973 m. baigė Vilniaus 15-ąją vidurinę mokyklą. 1978 m. su pagyrimu baigė Vilniaus universitetą, kur įgijo chemiko-inžinieriaus specialybę ir pradėjo dirbti Vilniaus universiteto Chemijos fakultete chemiku, dėstytoju. 

1981 m. Maskvos valstybiniame universitete apsigynė chemijos mokslų kandidato disertaciją, tema: „Katalizinės elektrono pernašos sistemos hidrolazių pagrindu“, 1990 m. ten pat – chemijos mokslų daktaro, tema: „Baltyminių molekulių struktūra ir funkcionavimas fazių riboje elektrodas/elektrolitas.“

1980–1992 m. buvo LMA Biochemijos instituto Fermentų chemijos laboratorijos mokslinis bendradarbis, vadovas, 1992–2004 m. – instituto direktorius.

1993 m. Vytauto Didžiojo universiteto profesorius, 1996–2014 m. Senato narys. 2008–2011 m. Kauno technologijos universiteto Tarybos narys. 2009–2014 m. Vilniaus universiteto Senato narys.

1994–2000 m. Lietuvos mokslų akademijos narys ekspertas, 2000 m. narys korespondentas, 2006 m. tikrasis narys.

2009–2016 m. Lietuvos mokslo premijų komisijos pirmininkas. Nuo 2013 m. LR Švietimo ir mokslo ministerijos Aukštojo mokslo tarybos pirmininkas. 2017 m. išrinktas Lietuvos mokslo tarybos valdybos pirmininku.

## Mokslinė veikla
V. Razumo moksliniai interesai apima biomolekulių fizikinės chemijos sritis: biomolekulių struktūra ir funkcionavimas homogeninėje terpėje ir fazių riboje; lipidų polimorfizmas ir biomembranų modeliai; biomolekulių, biologinių ir dirbtinių viršmolekulinių struktūrų bei jų modelių elektrochemija ir spektroskopija; biokatalizatorių imobilizacija; elektrocheminiai biojutikliai ir jų veikimo matematinis modeliavimas.

## Apdovanojimai
* Lietuvos TSR valstybinė premija už mokslinių darbų ciklą tema: „Organinių junginių bioelektrokatalizė“ (su bendraautoriumi, 1987)
* Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Karininko kryžius (2007)
* išrinktas Latvijos mokslų akademijos užsienio nariu (2015)
* Lietuvos mokslo premija už darbų ciklą „2D- ir 3D-struktūrų biopanašios savitvarkės sistemos: sintezė, savybių tyrimai ir praktinis pritaikymas“ (su Gintaru Valinčiumi, 2016)

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Biografija
2018 m. Copa América Femenina

**2018 m. Copa América Femenina** – Copa América Femenina turnyras, 2018 m. balandžio 4-12 d. vykęs Čilėje. Turnyre dalyvavo 10 CONMEBOL narių. Čempionatą laimėjo Brazilijos komanda. Šis čempionatas taip pat buvo atranka į 2020 m. vasaros olimpines žaidynes.

## Stadionai




## Varžybos

### A grupė

### B grupė

### Finalinės varžybos

## Kvalifikacija į kitus turnyrus

; Patekimas į olimpines žaidynes

; Patekimas į pasaulio čempionatą

; Patekimas į Pan Amerikos žaidynes

## Nuorodos
* oficiali svetainė
Raka (reikšmės)

**Raka** vadinami:

* Raka – miestas šiaurinėje Sirijoje;
* Raka – ežeras Vakarų Baltarusijoje: Vitebsko srities Breslaujos rajone;
* Raka – upė Vakarų Baltarusijoje: Vitebsko srities Breslaujos rajone.
Konstantinas Paustovskis

**Konstantinas Paustovskis** (1892 m. gegužės 31 d. Maskvoje – 1968 m. liepos 14 d. Maskvoje) – rusų rašytojas. Buvo du kartus nominuotas Nobelio literatūros premijai.

## Biografija
Gimė 1892 m. gegužės 31 d. Buvo vienas iš keturių vaikų, jauniausias iš trijų brolių. 1898 m. šeima persikėlė gyventi į Kijevą. Nuo 1904 m. mokėsi pirmojoje Kijevo gimnazijoje. Tuo metu išleido pirmuosius apsakymus. 1912 m. įstojo į Kijevo universiteto Istorijos-filologijos fakultetą, kuriame mokėsi dvejus metus.

Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui pervažiavo į Maskvą. Dėl sunkios materialinės padėties dirbo tramvajaus konduktoriumi, sanitaru Rusijos kariuomenės traukiniuose. Po 1915 m. vasarą įvykusių abiejų brolių žūčių kare, dirbo kelių vakarinės Rusijos miestų gamyklose. Po Vasario revoliucijos dirbo laikraščių reporteriu. Rusijos pilietinio karo metu gyveno Ukrainoje, Gruzijoje, Armėnijoje, Azerbaidžane. Nuo 1923 m. vėl grįžo į Maskvą, dirbo Rusijos telegrafo agentūroje „ROSTA“, vėliau „Pravdos“ laikraštyje. Nuo 1930 m. spausdino kūrinius žurnale „30 dienų“. Daug keliavo po šalį. Kelionių įspūdžius, šalyje tuo metu vykdytas didžiąsias statybas aprašė savo kūryboje. Prasidėjus Antrajam pasauliniam karui dirbo karo korespondentu. Vėliau buvo evakuotas į Almatą, gyveno Barnaule, kur parašė kelis apsakymus. Po karo vėl gyveno Maskvoje. Vadovavo M. Gorkio Literatūros instituto prozos seminarui. Nuo 1946 m. iki 1963 m. išleido šešių dalių autobiografinę epopėją. Lankėsi daugelyje Europos valstybių. 1965 m. išleido apybraižą apie Lietuvą „Greičio vėjas“. 1965 m. ir 1967 m. buvo nominuotas Nobelio literatūros premijai.

1965 m. rudenį palaikė rusų rašytojus A. Siniavskį ir J. Danielių jų teismo proceso metu. 1966 m. vasario 14 d. pasirašė 25 mokslo, meno ir literatūros veikėjų atvirą laišką L. Brežnevui, kuriame buvo pasisakoma prieš J. Stalino reabilitaciją.

Paskutiniais gyvenimo metais sunkiai sirgo. Mirė 1968 m. liepos 14 d.

## Kūryba
Kūrybai būdingas lyriškumas, vaizdinga kalba, romantinė nuotaika.

## Bibliografija
Pateikti kūriniai, išleisti lietuvių kalba.

* *Kara Bugazas* (1935 m.)
* *Kolchidė* (1948 m.)
* *Apysaka apie miškus* (1950 m.)
* *Aukso rožė* (1958 m.)
* *Prabėgę metai* (1959 m.)
* *Nerami jaunystė* (1960 m.)
* *Nežinomojo amžiaus pradžia* (1961 m.)
* *Didžiųjų lūkesčių metai* (1962 m.)
* *Šuolis į pietus* (1963 m.)
* *Klajonių knyga* (1966 m.)
* *Sidabriniai debesys* (1974 m.)
* *Ištvinusios upės* (1981 m.)
* *Dovana* (1989 m.)

## Šaltiniai
Mahanoi Sitis

**Mãhanoi Sitis**, (t. p. Mahanojus (pasen.), ) – Jungtinių Amerikos Valstijų miestas, esantis Pensilvanijos valstijoje.

## Istorija
Gyvenvietės vardas kildinamas iš šonių indėnų kalbos, ji buvo vadinama *Maghonioy*. Atvykėliai gyventojai 1849 m. pervardino į *Mahanoy*, vėliau pridurtas žodis *City*. Pragyvenimo šaltinis buvo besiplečianti kalnakasyba. 1862–1866 m. gyventojų skaičius ūgtelėjo iki 6000 žm., dvidešimtyje veikiančių šachtų į žemės paviršių kasdien būdavo pakeliama po 250 tonų antracitinės anglies. Pamažu naudingųjų iškasenų telkiniai išseko ir nuo 1920 m. žmonės iš miesto masiškai kėlėsi gyventi kitur.

## Lietuviai

Išeiviai iš Lietuvos šiame mieste pradėjo kurtis XIX a. pabaigoje. Tautiečiai 1888 m. susibūrė į Šv. Juozapo katalikų parapiją su JAV vieninteliu tuo metu lietuviu kunigu Petru Abromaičiu. 1901 m. minima veikianti lietuviška pradinė mokykla.

1887 m. buvo įsteigtas lietuviškas „mainerių“ () orkestras *Mahanoy City Lithuanian Miners Band*. Šis emigrantų tarpe labai populiarus muzikinis kolektyvas gyvavo net ir Didžiosios ekonominės krizės metais ir iširo tik po 1934 m. Orkestrą sudarė du smuikai, du trimitai, klarnetas ir tūba; solistu buvo Adomas Šaukevičius. Pirmasis lietuviškas pučiamųjų instrumentų orkestrėlis 1928–1934 m. *Columbia* ir *Victor* įrašų kompanijose įgrojo daugiau nei dvidešimt plokštelių. Šv. Juozapo bažnyčios vargonininkais dirbo Kazimieras Žalnieraitis, Vladas Sorys (pastatęs ir vaidinimą „Amerika pirtyje“), Antanas Grigoraitis, Juozas Čižauskas. Nuo 1909 m. mieste reiškėsi žinomas lietuvių baritonas Jonas Būtėnas, 1911 m. atsikraustė gyventi kitas garsus dainininkas – Antanas Sodeika.

1890 m. Domininkas Tomas Bačkauskas subūrė pirmąjį lietuvišką teatro kolektyvą, išspausdino pirmąjį operetės libretą lietuvių kalba *Lobzovėnai, paveikslas dramatiškas su dainelėm*. T.D.Bačkauskas Mahanoi Sityje leido pirmąjį lietuvišką bulvarinį laikraštį Saulę (su Linksma valanda ir kt. priedais), humoristinį žurnalą Pleperis. 1917 m. į Mahanoi Sitį buvo perkeltas katalikiško žurnalo Pažanga leidimas.
XX a. pr. kun. Simonas Pautienius (vienas pirmųjų lietuvių verslininkų Amerikoje) įkūrė patikėtinę bendrovę, kuri valdė elektros kompaniją ir mėsos krautuvę.

2008 m. keletas miesto katalikų parapijų buvo apjungtos, paliekant vieną pagrindinę šventovę. Pasirinkta Šv. Juozapo bažnyčia, prieš tai ji pervardinta Motinos Teresės, šventovėje apsilankiusios 1995 m., vardu.

## Žymūs žmonės
* Juozas Balkus (1903–1932) – Lietuvos ir JAV pedagogas, poetas
* Petras Karašauskas (1897–1968) – JAV lietuvių pianistas, vargonininkas ir chorvedys

## Šaltiniai
Kašjapa

**Kašjapa** () – vedų–hinduizmo dieviškasis rišis, dalyvavęs pasaulio sutvėrime. Pasak „Šatapatha brahmanos“, Pradžapatis sutvėrė visa, kas gyva, įsikūnijęs į kosminį vėžlį. Pasak mito, vėžlys ir yra Kašjapa, todėl visi gyvi padarai – Kašjapos ainiai. Kašjapa laikomas vienu iš 7 didžiųjų rišių, Brahmos sūnumi arba Maričio apraiška. Kašjapos žmonomis laikomos 8 (kitąsyk 10 ar 13) Dakšos dukterų. Nuo Ditės jis susilaukė sūnų daitjų, nuo Danu – danavų, nuo Aditės – 33 dievų (12 aditjų, 8 vasų, 11 rudrų ir poros Ašvinų). Kitos jo žmonos – Sinhika, Vinata, Kadrū, Kapila, Surasa, Munė ir kt. – pasaulin atvedė gandharvus, apsarases, nagus, rakšasus, gyvūnus ir kitus padarus. Galiausiai Kašjapos vaikaitis, Vivasvato sūnus Manus pradėjęs žmonių padermę. Būdamas visos tvarinijos tėvu, Kašjapa simbolizuoja iki tvėrimo daugio buvojusį vienį. Kitur Kašjapa tapatinamas su Pradžapačiu arba Brahma.

Kašjapa minimas „Rigvedoje“ ir „Atharvavedoje“, jam ir jo giminei priskiriama daug „Rigvedos“ 8 ir 9 mandalų giesmių. Taip pat budizme žinomas mitinis veikėjas – Šakjamunio mokinys Kašjapa.

Vardas kildinamas nuo žodžio , reiškiančio vėžlį.

## Šaltiniai
Leskyno dėsnis

**Leskyno dėsnis** – lietuvių kalboje besireiškiantis akcentologinis dėsnis, pavadintas jį atradusio kalbininko A. Leskyno () vardu.

Šis dėsnis teigia, kad lietuvių kalboje istoriškai sutrumpėjo ilgieji žodžio galo skiemenys, jeigu jų priegaidė buvo akūtinė (tvirtapradė): **rãnkā́ns* > *rankàs*, **rãnkā́* > *rankà*. Neakūtiniai skiemenys ilgumą išlaikė: **rãnkā͂s* > *rañkos*, kur *o* – ilgasis balsis, kilęs iš baltų prokalbės ilgojo balsio **ā*. Vienskiemeniuose žodžiuose įvyko metatonija – ilgųjų balsių akūtinė priegaidė virto cirkumfleksine: **tṓ, tṓns* > *tuõ, tuõs*. Jeigu žodžio gale buvo akūtinis dvibalsis (dvigarsis), taip pat įvyko metatonija – akūtinė dvibalsio (dvigarsio) priegaidė virto cirkumfleksine: **lãikā́u, *lãikā́i, *lãikḗu, *lãikḗi* > *laikaũ, laikaĩ, laikiaũ, laikeĩ*.

Leskyno dėsnį gerai atskleidžia įvardžiuotiniai būdvardžiai, mat priaugęs įvardis galūnes nuo trumpėjimo apsaugojo:

Akūtinės veiksmažodžių galūnės **-ṓ* > *-úo*, **-eí* > **-ḗ* > *-íe*, **-mḗ > -mė, *-tḗ > -tė* nesutrumpėjo, jeigu jas apsaugojo iš sangrąžinio įvardžio kilusi sangrąžinė dalelytė *-si*: *suk*'ù** – suk**úo**si, suk**ì** – suk**íe**si'' ([[Tarmė|tarm.]] ''suksi**ù*** > [[Bendrinė kalba|b. k.]] ''sùksi'''u*** – tarm. *suksi*'úo**si'' > [[Bendrinė kalba|b. k]]. ''sùksi**uo**si'', tarm. ''suks**ì*** > b. k. ''sùks'''i*** – tarm. *suks*'íe**si'' > b. k. ''sùks**ie**si''), ''sùkam**e** – sùkam**ė**s'', ''sùkat**e** – sùkat**ė*'s*.

## Taip pat skaitykite
* Priegaidė
* Sosiūro-Fortunatovo dėsnis
* Semerenio dėsnis
* Hirto dėsnis
* Lietuvių kalbos kirčiavimas
* Kirčiuotė
* Redukcija (kalbotyra)

## Literatūra
* *Collinge N. E. * The Laws of Indo-European. — Amsterdam — Philadelphia: John Benjamins Publishing Company, 1985. — P. 115–116.

## Šaltiniai
Sosiūro-Fortunatovo dėsnis

**Sosiūro-Fortunatovo dėsnis** – fonetinis dėsnis, kurį, nepriklausomai vienas nuo kito, atrado F. Fortunatovas (1895 m.) ir F. de Sosiūras () (1896 m.). Jis galioja slavų ir baltų (konkrečiai – lietuvių) kalbose. Pasak šio dėsnio, iš neakūtinio skiemens kirtis persikėlė į tolesnį gretimą, jeigu šis buvo tariamas su akūtine priegaide.

## Lietuvių kalba
Nagrinėdami lietuvių kalboje veikiantį Leskyno dėsnį, F. Fortunatovas ir F. de Sosiūras priėjo prie išvados, kad lietuvių kalbos keturias kirčiuotes galima sujungti į dvi (2-oji kildinama iš 1-osios, o 4-oji – iš 3-osios).

Lietuvių kalboje antroji ir ketvirtoji kirčiuotės yra atsiradusios galiojant šiam dėsniui. Pirmoji kirčiuotė išsaugo pastovų (baritoninį) kirčiavimą, o trečioji – kilnojamąjį:

Sosiūro-Fortunatovo dėsnis dar vadinamas **priešpaskutinio** arba **antro nuo galo skiemens** taisykle: jei kaitomo žodžio priešpaskutinis kirčiuotas skiemuo yra tvirtagalis arba trumpas, jo kirtis tam tikrose to žodžio formose būtinai šoka į vienskiemenę galūnę:
# į moteriškosios giminės vienaskaitos vardininko galūnę -à: šakà (šãką), kità (kìtą), Redà (Rèdą);
# į linksniuojamųjų žodžių daugiskaitos galininko galūnes: laukùs (laũkas), žodžiùs (žõdis), piktàs (pìktą);
# į vienaskaitos įnagininko galūnes -à, -è, -ù: su rankà (rañką), su pelè (pẽlę), su gilè (gìlę), su miškù (mìšką), su keliù (kẽlią);
# į vietininko galūnę -è: rūkè (rū̃kas), karklè (kar̃klas), stadionè (stadiònas), automatè (automãtas);
# į veiksmažodžių esamojo ir būtojo kartinio laiko vienaskaitos I ir II asmens galūnes: kẽlia – keliù, kelì; sãkė – sakiaũ, sakeĩ.

## Kritika
Lenkijos kalbininkas J. Kurylovičius () Sosiūro-Fortunatovo dėsnio galiojimą neigė, nes, jo manymu, nekirčiuotuose skiemenyse negalėjo būti priegaidžių. Vis dėlto šio požiūrio kiti mokslininkai nepalaikė. Be to, akūto ir cirkumflekso priešpriešą nebūtinai turėjo reikšti kylančios ir krentančios intonacijų skirtumas, galėjo būti glotalizuotų ir neglotalizuotų skiemenų samprieša.

K. Stangas () ir juo sekantys F. Kortlandas (), R. Derksenas (), V. Skliarenka bei dauguma kitų šiuolaikinių akcentologų neigia Sosiūro-Fortunatovo dėsnį galiojus slavų prokalbėje. Tą patį galima pasakyti ir apie jo galiojimą baltų prokalbėje, nes Sosiūro-Fortunatovo dėsnis akivaizdus tik lietuvių kalboje, prūsų kalbos duomenys skurdoki, o latvių kalboje kirtis buvo apibendrintas pirmajame skiemenyje. Tačiau Maskvos akcentologijos mokyklos atstovai (V. Dybo, S. Nikolajevas) vienoje iš savo alternatyvių slavų prokalbės kirčiavimo rekonstrukcijų teigia Sosiūro-Fortunatovo dėsnį šioje prokalbėje galiojus.

## Taip pat skaitykite
* Priegaidė
* Leskyno dėsnis
* Semerenio dėsnis
* Hirto dėsnis
* Kirčiuotė
* Lietuvių kalbos kirčiavimas

## Šaltiniai
Pitstonas

**Pitstonas** () – miestas Jungtinėse Amerikos Valstijose, Pensilvanijos valstijoje, įeina į Skrantono aglomeraciją.

## Lietuviai
Išeiviai iš Lietuvos pradėjo kurtis miestelyje XIX a. antrojoje pusėje, dauguma jų darbą rado skaitlingose kalnakasybos šachtose, kasdami antracitinę anglį. Iškilo lietuviška Šv. Kazimiero bažnyčia, 1885 m. jos naujuoju klebonu paskirtas kun. Juozas Zlatožinskas, čia įkūręs pirmąją JAV lietuvių šeštadieninę mokyklą (veikė 1892–1909 m.). 1909 m. bažnyčia sudegė ir parapijiečiai, vadovaujami klebono Antano Kaupo, pastatė naują, mūrinę. Nuo 1912 m. parapijoje pastoracinę veiklą aktyviai vystė kun. Jonas Kasakaitis. Pitstone vargonininkais ir chorvedžiais darbavosi: Bronius Voveris, Jonas Jankus, Jonas Čižauskas ir Juozas Kudirka. 1926 m. čia buvo įkūrė savo dainavimo studiją Justinas Kudirka, paskutinius gyvenimo metus praleido žinomas muzikas Vaclovas Romanas-Ramanauskas.

1900 m. įsteigta Amerikos lietuvių katalikų apšvietos draugija „Motinėlė“, įsikūrė kultūros organizacijos Lietuvių mokslo draugystė Pitstono kuopa. 1900–1901 m. kas savaitę buvo leidžiamas seniausias pasaulyje lietuvių laikraštis Tėvynė. Pas miesto tautiečius 1913 m. rinkti lėšų Lietuvių mokslo ir dailės draugijos namams steigti vyko Jonas Basanavičius ir Martynas Yčas. 1935 m., švenčiant parapijos jubiliejų, išspausdinta knyga *Pittstono lietuvių istorija. Išleista minint Lietuvių Romos Katalikų Šv. Kazimiero parapijos įkūrimo 50 metų sukaktį (1885–1935)*. Pitstone veikė Susivienijimo lietuvių Amerikoje, Lietuvių Romos katalikų susivienijimo Amerikoje ir Lietuvos vyčių kuopos, BALF ir ALT skyriai, Lietuvos piliečių pašalpinis klubas. Dar ir šiandien apie 4 % miesto gyventojų anketose nurodo esantys lietuvių tautybės.

## Šaltiniai
Lingua Franca Nova

***Lingua Franca Nova*** arba ***Elefen*** – dirbtinė kalba, sukurta amerikiečių psichologo, Šipensburgo universiteto profesoriaus K. Džordžo Burėjaus (*C. George Boeree*). Šios kalbos, kaip ir daug kitų dirbtinių kalbų, žodynas paremtas romanų kalbomis, o gramatika labai supaprastinta. Naudojamos 22, tikslius fonetinius garsus atitinkančios raidės (be lotyniškų gali būti naudojami atitikmenys ir kirilica).

Burėjus *Lingua Franca Nova* kūrė remdamasis jau esamomis kreolinėmis romanų kalbomis – papiamento, Haičio kreolų, bislama, bei seniau vartotu Viduržemio jūros pidžinu (*[[Sabir]]*). Nuo 1998 m. kalba pradėta plėtoti internete.

Į šią kalbą buvo išverstas A. de Sent Egziuperi „Mažasis princas“, Č. Dikenso „Kalėdų giesmė“, M. Tveno „Laiškai iš žemės“, Šekspyro „Karalius Lyras“, L. Kerolo „Alisa veidrodžių karalystėje“, taip pat poezija, kiti tekstai.

## Nuorodos
* Lingua Franca Nova
Klėriškių tvenkinys

**Klėriškių tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Kaišiadorių rajone, 12 km į pietus nuo Žiežmarių, Klėriškių kaime. Sudarytas užtvenkus Užkertaus upę (Kertaus intakas, Strėvos upės baseinas) jos aukštupyje 11 km nuo žiočių. Tvenkinio ilgis rytų į vakarus – 0,14 km, plotis – iki 0,08 km. Altitudė 179,8 m. Pietinis krantas aukštokas. Aplinkui plyti pievos. Rytine pakrante nutiestas kelias .

## Šaltiniai
Kruonio tvenkinys

**Kruonio tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Kaišiadorių rajone, Kruonio miestelyje. Sudarytas užtvenkus Kruonės upelį (Lapainios intakas) 7,2 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus – 0,25 km, plotis – iki 0,045 km. Altitudė 110,8 m. Krantai aukštoki, sausi. Šiaurinė tvenkinio dalis labai užžėlusi vandens augalija, krantai apaugę medžiais. Vakarinėje tvenkinio pakrantėje įkurtos Kruonio miestelio kapinės.

## Šaltiniai
Pakertų tvenkinys

**Pakertų tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Kaišiadorių rajone, 4,5 km į pietus nuo Žiežmarių, Pakertų gyvenvietės pietinėje dalyje. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Kertaus intakas, Strėvos upės baseinas) 0,62 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš rytų į vakarus – 0,11 km, plotis – iki 0,09 km. Altitudė 112,3 m. Krantai žemi. Aplinkui plyti pievos. Vakarine pakrante nutiestas kelias .

## Šaltiniai
Palimšių tvenkinys

**Palimšių tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Kaišiadorių rajone, 5 km į pietvakarius nuo Žiežmarių. Sudarytas užtvenkus Dūmės upę (Limšiaus intakas, Strėvos baseinas) 2,2 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus – 0,17 km, plotis – iki 0,06 km. Altitudė 102,7 m. Šiaurinis ir pietinis krantai aukštoki. Rytinis galas užpelkėjęs. Pietinėje krantas apaugęs medžiais. Iš vakarų prieina Juknonių miškas. Šalia įsikūrę Palimšio ir Padūmio kaimai.

## Šaltiniai
Stasiūnų I tvenkinys

**Stasiūnų I tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Kaišiadorių rajone, Kaišiadorių miesto pietrytiniame pakraštyje. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Lomenos intakas) 2 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus – 0,25 km, plotis – iki 0,11 km. Altitudė 91,1 m. Pietinis krantas aukštokas. Tai didžiausias iš 4 tvenkinių kaskados. Priešsroviui iškart telkšo Stasiūnų II tvenkinys ir 0,15 ha tvenkinėlis, pasroviui – 0,34 ha tvenkinys. Šiaurinėje tvenkinio pakrantėje įsikūrusi kolektyvinių sodų bendrija, pietinėje – Stasiūnų kaimas, kaimo turizmo sodyba.

## Šaltiniai
Maunt Karmelis

**Maunt Karmelis** ( – 'Karmelio kalnas') – miestas Jungtinėse Amerikos Valstijose, Pensilvanijos valstijoje.

## Istorija
Miestas išsidėstęs *Big Mountain* ir *Mahanoy Mountain* kalnų tarpeklyje, ant Šamokino upės () kranto. Pavadintas garsaus Karmelio kalno Izraelyje garbei. Maunt Karmelio praeitis tampriai susijusi su kalnakasyba: 1790 m. apylinkėse atrasti skaitlingi antracitinės anglies telkiniai ir jau 1812 m. šios naudingosios iškasenos iš regiono jau buvo transportuojamos vartotojams. 1854 m. nutiesta svarbus geležinkelis į Šamokiną, tai paskatino steigtis vis naujoms ir naujoms kalnakasių šachtoms. Maunt Karmelis buvo tarp pirmųjų JAV gyvenviečių, kuriose buvo įrengtas elektrinis gatvės apšvietimas. Garsus išradėjas Tomas Edisonas 1883 m. čia atidarė vieną pirmųjų elektrinių pasaulyje. Vėliau mieste bandyta gaminti cigarus, pjautinę medieną, molines plytas, kojines, marškinius ir kt. Dabartiniais laikais mieste išvystyta lengvoji pramonė, gaminamas popierius ir dirbiniai iš plastmasės.

## Lietuviai
Lietuviai šiame mieste pradėjo kurtis XIX a. antrojoje pusėje. Šimtmečio pabaigoje įsteigta lietuviška Romos katalikų Šv. Kryžiaus parapija, pastatyta bažnyčia. Klebonais tarnavo: Jonas Delininkaitis, Antanas Staniukynas, Vincas Bartuška, Juozas Končius ir kt. 1907 m. kun. A.Staniukynas kartu su Marija Kaupaite įsteigė mieste Šv. Kazimiero seserų vienuoliją, sielovados veiklą vystė kun. Stanislovas Pavilonis. 1894–1895 m. leistas laikraštis ''Nauja gadynė''.

Po Antrojo pasaulinio karo lietuviška veikla sumenko, daug tautiečių išsikėlė į kitas vietoves. Tebeveikia „Lietuvių klubas“, išlikusios lietuviškos kapinės *Cemetery Road* gatvėje.

## Žymūs žmonės
* Marijona Paleckaitė-Čižauskienė (1892–1966) – JAV lietuvių dainininkė ir vargonininkė;
* Ellen Albertini Dow (1913–2015) – amerikiečių aktorė.

## Šaltiniai

* Springtime in the Coal Region
Žiežmarių tvenkinys

**Žiežmarių tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Kaišiadorių rajone, Žiežmarių miesto šiaurinėje dalyje. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Kunigo upelio intakas, Strėvos baseinas) 0,5 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis vakarų-rytų-pietų-vakarų kryptimi – 0,25 km, plotis – iki 0,06 km. Altitudė 87,3 m. Iš šiaurės yra giliai įsiterpęs siauras pusiasalis. Tvenkinys labai užžėlęs vandens augalija. Krantai žemi. Šiaurinė pakrantė apaugusi medžiais, plyti dirbami laukai, į pietus ir vakarus – daugiabučių namų kvartalas.

## Šaltiniai
Norrby IF

**Norrby IF** – Švedijos futbolo klubas iš Buroso. 

## Istorija
Klubas įkurtas 1927 m. gegužės 27 d.

## Spalvinė gama

## Apranga
;Sportinės aprangos pokyčiai:
* Namuose komanda dėvi mėlynos spalvos marškinėlius, baltus šortus ir mėlynas kojines.
* Svečiuose žaidžia balta apranga su mėlynais žymenimis. 

## Sezonai
* Nuo 1993 m. skaičiuojant, klubas yra kelis kartus iškopęs į antros pakopos pirmenybes, bet jose ilgam neįsitvirtindavo.
* šaltiniai: RSSSF duomenų bazė.

|}
GE; grupių etapas.

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
* facebook paskyra
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
Osanė

**Osanė** () – Bergeno miesto dalis vakarinėje Norvegijoje.

## Sportas

### Futbolas
* Åsane Fotball – futbolo klubas;
* Åsane Fotball Damer – klubo moterų ekipa, kuri žaidžia moterų futbolo varžybose.
* „Åsane Idrettspark“ arena, futbolo stadionas, talpinantis 3 tūkst. žiūrovų.

### Rankinis
* „Tertnes“ komanda, dalyvauja elitinėje rankinio lygoje.

## Garsenybės
* Andreas Bakkerud (1991), lenktyninikas
* Roald Bruun-Hansen (1962), futbolininkas, dabar treneris.
* Mette Davidsen (1976), rankininkas.
* Trude Gundersen (1977), olimpinio sidabro laimėtojas (taikvondo).
* Helge Haugen (1982), futbolininkas
* Heikki Holmås (1972), politikas
* Stig Holmås (1946), kūrėjas
* Helge Jordal (1946), aktorius
* Kurt Nilsen (1978), muzikantas
* Nathalie Nordnes (1984), muzikantas
* Arne Sandstø (1966), futbolo treneris
* Kenneth Storvik (1972), futbolininkas
* Anders Styve (1974), boksininkas
* Alex Marcel Valencia (1979), futbolininkas

## Nuorodos
* Åsane Football Club
* Åsane videregående skole
* rankinio klubo svetainė
Drąseikių karjeras

**Drąseikių karjeras** – karjero tvenkinys Lietuvoje, Kauno rajone, 1,5 km į šiaurę nuo Karmėlavos. Sudarytas eksploatuojant smėlio ir žvyro išteklius ir prisipildžius vandens. Tvenkinio ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 2,42 km, plotis – iki 0,48 km. Altitudė 28,9 m. Tai antras didžiausias karjero tvenkinys Lietuvoje (po Lampėdžių karjero). Tvenkinio plotas 2017 m. siekė ~ 63 ha ir vis didėja, kadangi naudojant modernią žemsiurbę tebevykdoma didelės apimties kasyba (2010 m. tvenkinio plotas buvo ~ 35 ha). Krantai daugiausia aukšti. Tvenkinį supa Šančių miškas. Šiaurinėje pakrantėje įsikūrusi Drąseikių kolektyvinių sodų bendrijos gyvenvietė, į vakarus – Šančių kaimas. Į rytus ir pietus nuo tvenkinio teka Neris. Vakarine pakrante nutiestas kelias .

## Šaltiniai
Vyriausioji lietuvių taryba Rusijoje

**Vyriausioji lietuvių taryba Rusijoje** – Rusijos lietuvių politinis organas, trumpam atstovavęs Pirmojo pasaulinio karo pabėgėlius šioje šalyje.

## Istorija
Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui iš Lietuvos į Rusijos imperijos gilumą savo noru ar prievarta pasitraukė apie 300 tūkst. tautiečių. Karui užsitęsus, okupuotos Lietuvos teisinė padėtis tebebuvo neaiški. Imperijos neokupuotoje teritorijoje veikusi Lietuvių tautos taryba, nors ir turėjo Rusijos lietuvių seimo palaikymą, dėl vidinių nesutarimų savo veiklą nutraukė. 

1917 m. rudenį Jonas Jablonskis, Kazys Grinius ir Pranas Mašiotas kreipėsi į visas lietuvių politines partijas kviesdami sušaukti suvažiavimą, kuris suformuotų naują valdžios organą. Jis įvyko 1917 m. lapkričio 16–19 d. viename iš lietuvių pabėgėlių centrų Voroneže. Dalyvavo Lietuvos socialistų liaudininkų demokratų, Demokratinės tautos laisvės santaros, Lietuvių krikščionių demokratų, Lietuvių katalikų tautos sąjungos ir Tautos pažangos partijų bei Lietuvių karininkų sąjungos atstovai. Į *Vyriausiąją lietuvių tarybą Rusijoje* buvo išrinkti: Martynas Yčas, Mykolas Sleževičius (pirmininko pavaduotojas, vėliau – pirmininkas) ir Kazys Grinius (pirmininkas). *Taryba* siekė atstovauti Lietuvą Rusijoje ir kitose šalyse, rūpintis pabėgėliais ir evakuacijos metu iš šalies išvežtu turtu, rengti būsimos Lietuvos administravimo įstatymų projektus.

1918 m. vasario 1 d. *Taryba* išleido Atsišaukimą į pasaulio tautas ir valstybes, kuriame ragino pripažinti Lietuvos teisę kurti nepriklausomą demokratinę valstybę, pripažinti etnografines jos sienas ir atlyginti karo metu padarytą žalą. Toks radikalus pareiškimas iššaukė didelį nepasitenkinimą tuo metu Rusiją valdžiusių bolševikų tarpe. Tų pačių metų vasario mėn. pabaigoje *Tarybos* nariai buvo suimti ir jos veikla nutrūko.

## Šaltiniai
* Vytautas Lesčius, Arvydas Anušauskas. *Kovų istorijos: XX amžius* – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. - ISBN 978-5-420-01635-0

## Nuorodos
* 1918 m. vasario 1 d. Atsišaukimo tekstas
Grūdo draugija

**Grūdo draugija** – Pirmojo pasaulinio karo metais neokupuotoje Rusijos dalyje veikusi Lietuvos karo pabėgėlių šalpos organizacija.
 
## Istorija
Kurti draugiją inicijavo kairiųjų pažiūrų Lietuvos politikai (*liaudininkai* su socialdemokratais), tuo metu gyvenę Rusijos teritorijoje. 1916 m. gruodžio  11 d. Petrograde susirinkę 73 steigiamojo susirinkimo dalyviai nusprendė įkurti „Grūdo draugiją“. Organizacija turėjo šelpti karo pabėgėlius iš Lietuvos, nepriklausomai nuo jų tautybės, politinės orientacijos ir tikybos. Buvo išrinkta valdyba: Mykolas Januškevičius, Gabrielius Liutkevičius (sekretorius), Vladas Požela, Vladimiras Zubovas (pirmininkas), Pranas Keinys, vėliau prisijungė *Lietuvos šelpimo fondo* atstovas Andrius Bulota.

Draugija augo: po metų ji jau turėjo šešis skyrius (Pskove, Mogiliave, Ostrove ir kt.), keturias prieglaudas su 179 vaikais, septynias pradines mokyklas su 438 mokiniais. Bet to buvo organizuoti vakariniai kursai suaugusiems, kuriuose mokėsi keli šimtai lankytojų. Lėšų veiklos pradžiai skyrė *Socialistinis Lietuvos šelpimo fondas Amerikoje*. Vėliau pinigų ėmė trūkti vis labiau, ypač kai Pskove teko papildomai perimti keturias vaikų prieglaudas. 1918 m. birželio mėnesį „Grūdo draugijos“ veikla nutrūko.

## Šaltiniai
* Algirdas Grigaravičius. ''Politinė Lietuvių veikla Rusijoje 1917 metais'', psl. 35–36
Laumėnų tvenkinys (Kaunas)

:: *Apie tvenkinį Ukmergės rajone žr. [[Laumėnų tvenkinys]]*

**Laumėnų tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Kauno rajone, 12 km į rytus nuo Kauno miesto centro, Laumėnų kolektyvinių sodų bendrijos gyvenvietėje. Sudarytas užtvenkus Galupio upelį (Nemuno intakas) 0,6 km nuo jo įtekėjimo į Kauno marias. Tvenkinio ilgis iš rytų į vakarus – 0,41 km, plotis – iki 0,1 km. Altitudė 51,5 m. Krantai neaukšti. Pasroviui už 0,1 km telkšo 1,9 ha tvenkinys.

## Šaltiniai
Zabieliškio II tvenkinys

**Zabieliškio II tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Kėdainių miesto pietrytiniame pakraštyje, pramonės rajone. Sudarytas Nesekės upelio (Šerkšnio intakas, Nevėžio baseinas) vakarinėje pakrantėje. Tvenkinio ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius – 0,2 km, plotis – iki 0,06 km. Altitudė 46,1 m. Krantai neaukšti, apaugę medžiais. Vandens perteklius nuteka 0,04 km ilgio upeliu į Nesekės upelį ir žemiau esantį Zabieliškio I tvenkinį. Netoliese į rytus telkšo Zabieliškio III tvenkinys. Į pietus įsikūręs Zabieliškio kaimas.

## Šaltiniai
Kašonių tvenkinys

**Kašonių tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Prienų rajone, 5 km į šiaurę nuo Jiezno, Kašonių kaime. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Sobuvos intakas, Nemuno baseinas) 0,4 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš rytų į vakarus – 0,25 km, plotis – iki 0,065 km. Altitudė 96,9 m. Krantai neaukšti. Pietinėje pakrantėje įsikūrusi buvusio Kašonių dvaro sodyba ir parkas.

## Šaltiniai
Krištapiškių II tvenkinys

**Krištapiškių II tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Prienų rajone, 4 km į pietryčius nuo Stakliškių, Krištapiškių kaimo vakarinėje dalyje. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Lieliaus ežero intakas, Verknės baseinas) 0,4 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius – 0,21 km, plotis – iki 0,12 km. Altitudė 99,6 m. Pietinis krantas aukštas, kiti – žemi. Šiaurinėje pakrantėje plyti pievos, kitas pakrantes supa miškas. 

## Šaltiniai
Stadiono tvenkinys (Prienai)

**Stadiono tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Prienų miesto šiaurinėje dalyje. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Nemuno intakas) 0,3 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,14 km, plotis – iki 0,09 km. Altitudė 54 m. Krantai žemi. Šiaurinėje pakrantėje yra sporto aikštelė, pietinėje pakrantėje auga parkelis.

## Šaltiniai