open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Abaša

**Abaša** () – miestas vakarų Gruzijoje, Kolchidės žemumoje, 25 km į šiaurės vakarus nuo Samtredijos, tarp Abašos ir Nogelos upių. Rajono centras. 4941 gyventojų (2014 m.). Arbatos, aliejaus pramonė. Per miestą eina Tbilisio-Batumio kelias.

Abašai miesto statusas suteiktas 1964 m. Abašoje gimė gruzinų rašytojas Konstantinas Gamsachurdija.

## Šaltiniai
Abdulinas

**Abdulinas** () – miestas Rusijoje, Orenburgo srityje, 280 km į šiaurės vakarus nuo Orenburgo. Rajono centras. Maisto, geležinkelio transporto pramonė. Per miestą eina Samaros-Ufos geležinkelis ir Orenburgo–Oktiabrskio plentas.

## Istorija

Abdulinas minimas nuo 1795 m. Miesto statusas suteiktas 1923 m.

Vietovardis kilęs iš dažno baškiriško vardo *Abdula*.

## Šaltiniai
Bacteroidetes (klasė)

***Bacteroidetes*** – *Bacteroidetes* tipo bakterijų klasė.

Šios klasės bakterijos yra geriausiai išstudijuotos, lyginant su kitomis *[[Bacteroidetes]]* tipo klasėmis.

Kai kurios šios klasės atstovių yra oportunistiniai patogenai.

## Klasifikacija
Į šią aplinkoje paplitusių bakterijų klasę įeina vienintelė eilė, kuriai priskiriamos keturios šeimos:

* Eilė. *[[Bacteroidales]]* - šiuo metu yra geriausiai išstudijuota eilė.
** Šeima. *[[Bacteroidaceae]]*
*** Gentis.*[[Bacteroides]]* - bakterijos yra oportunistiniai gyvūnų patogenai.
**** Rūšis. *[[Bacteroides acidifaciens]]*
**** Rūšis. *[[Bacteroides distasonis]]*
**** Rūšis. *[[Bacteroides gracilis]]*
**** Rūšis. *[[Bacteroides fragilis]]*
**** Rūšis. *[[Bacteroides oris]]*
**** Rūšis. *[[Bacteroides ovatus]]*
**** Rūšis. *[[Bacteroides putredinis]]*
**** Rūšis. *[[Bacteroides pyogenes]]*
**** Rūšis. *[[Bacteroides stercoris]]*
**** Rūšis. *[[Bacteroides suis]]*
**** Rūšis. *[[Bacteroides tectus]]*
**** Rūšis. *[[Bacteroides thetaiotaomicron]]*
**** Rūšis. *[[Bacteroides vulgatus]]*
*** Gentis.*[[Acetofilamentum]]*
*** Gentis.*[[Acetomicrobium]]*
*** Gentis.*[[Acetothermus]]*
*** Gentis.*[[Anaerorhabdus]]*
*** Gentis.*[[Megamonas]]*
** Šeima. *[[Rikenellaceae]]*
*** Gentis. *[[Rikenella]]*
*** Gentis. *[[Marinilabilia]]*
** Šeima. *[[Porphyromonadaceae]]*
*** Gentis. *[[Porphyromonas]]*
*** Gentis. *[[Dysgonomonas]]*
** Šeima. *[[Prevotellaceae]]*'
*** Gentis. *[[Prevotella]]*

## Šaltiniai
Abeokuta

**Abeokuta** () – miestas pietvakarių Nigerijoje, Oguno valstijos sostinė, prie Oguno upės. 593,1 tūkst. gyventojų (2005 m.). Transporto mazgas. Žemės ūkio regiono centras (auginami bananai, kakava, kola, citrusai). Maisto, cemento pramonė.

## Istorija
Abeokuta buvo teritorijoje, kurioje gyveno jorubų etninė subgrupė egbai. Silpstant centrinei Ojo imperijos valdžiai, vis grėsmingesnė tapo Dahomėjos karalystė vakaruose, kuri nuolat rengė grobiamuosius žygius į Egbų teritoriją, medžiodami vergus. Tai lėmė vis stipresnę egbų konsolidaciją. Daug jų ieškojo prieglobsčio akmeningose vietose, kur ir stovi Abeokuta. 1825 m. pabėgėliai čia įkūrė įtvirtintą miestą (Abeokuta reiškia „po uolomis“), kuris tapo vieta visiems pabėgėliams iš skirtingų egbų gyvenviečių.

Abeokutoje buvo sukurta labai sudėtinga valdymo sistema, kurioje kiekviena etninė grupė išsaugojo savo identitetą, rinko savo valdžią. Kiekviena grupė turėjo savo ogboni religinę tarybą, *olorogun* karo tarybą. Šios tarybos vėliau rinkdavo bendrą miesto tarybą. Britų stebėtojai XIX a. minėjo Abeokutą kaip vieną keisčiausių valdymo sistemų su keturiais prezidentais, lordų rūmais iš 840 atstovų ir bendruomenių rūmais iš 2800 atstovų.

Sustiprėjusi Abeokuta 1851 ir 1864 m. sugebėjo apsiginti nuo Dahomėjos, o 1893 m. egbai įkūrė Jungtinę Egbų Vyriausybę. Ši vyriausybė buvo prijungta prie Nigerijos.

## Šaltiniai
Streptococcus agalactiae

***Streptococcus agalactiae*** – streptokokų (*Streptococcus*) genties bakterijų rūšis.

B grupės streptokokas, gramteigiama bakterija, sukelianti B grupės tipo infekcijas.

Ši rūšis būna sveikoje žarnyno floroje bei moteriškų lytinių/šalinimo organų kanaluose. Gimdant, bakterijos gali patekti naujagimiui, sukeldamos sepsį, meningitą ar plaučių uždegimą.
Aberdynas

**Aberdynas** – miestas šiaurės rytų Škotijoje, Šiaurės jūros pakrantėje, prie Dy ir Dono upių žiočių. Aberdyno ir Aberdynšyro sričių centras. Žvejybinis uostas. Žuvies perdirbimo, chemijos, laivų statybos pramonė. Granito gavyba. Yra Aberdyno ir Roberto Gordono universitetai.

XII–XIV a. Aberdynas buvo Škotijos karalių rezidencija. XVIII–XX a. pr. mieste pastatyta daug namų iš granito, todėl Aberdynas neretai vadinamas „Granito miestu“ ().

Vietovardis kilęs iš  ('žiotys') arba piktų *aber* ('santaka') ir *Dhè* ('Di' upė).

## Sportas
* Aberdeen FC (futbolas)

## Šaltiniai
Abastumanis

**Abastumanis** () – kurortinis miestelis Gruzijoje, Adigeno rajone, 225 km į pietvakarius nuo Tbilisio, 28 km nuo Achalcichės. Abastumanis išsidėstęs Kaukazo kalnuose, pietiniame Meschetos kalnagūbrio šlaite, 1300 m aukštyje. Yra sanatorijos, ligoninės. Netoli miesto yra astrofizikos observatorija.

Seniau vietovė vadinta Ocche – šis pavadinimas reiškė 'lokio irštvos tarpeklis'.

## Šaltiniai
Abakanas

**Abakanas** (, chak. *Ағбан*) – miestas Rusijoje 275 km į pietvakarius nuo Krasnojarsko, pietų Sibire, Minusinsko dubumoje, prie Jenisėjaus ir Abakano upių santakos. Miestas – Chakasijos sostinė. 167,3 tūkst. gyventojų (2007). Metalo apdirbimo, lengvoji, maisto pramonė. Prie Abakano kasama akmens anglys ir geležies rūda. Keliai į Kyzylą, Abazą, Krasnojarską. Yra geležinkelių mazgas ir oro uostas, upių prieplauka. Yra Chakasijos universitetas ir bei Chakasų istorijos, kalbos ir literatūros, politechnikos institutai. Mieste veikia dendrariumas ir zoologijos sodas.

## Istorija

Abakanas įkurtas 1675 m. kaip ostrogas.

Iš jo 1823 m.išaugo Ust Abakanskojės (ru. *Усть-Абаканское*) gyvenvietė, 1925 m. pervadintas **Chakasku** (ru. *Хакасск*). 1931 m. suteiktos miesto teisės ir dabartinis pavadinimas

## Lietuviai
XVIII a. pabaigos ir XIX a. į Abakaną iš Lietuvos buvo tremiami 1794 m., 1830–1831 m., 1863 m. sukilimų dalyviai: knygnešiai ir kiti kovotojai prieš carizmą. XX a. 5-6 dešimtmetyje veikė lagerių grupė, kaliniai dirbo akmens anglių kasyklose. Po Stalino mirties iš gretimų mažesnių gyvenviečių buvo atsikėlusių tremtinių iš Lietuvos.

## Nuorodos

* Abakan web portal
* Abakan city streets views
* http://www.pdx.edu/turkish_studies_center/books Beyaz Arif Akbas, „Khakassia: The Lost Land“, Portland State Center for Turkish Studies, 2007.

## Šaltiniai
Abinskas

**Abinskas** () – miestas Rusijoje, Krasnodaro krašte, 80 km į vakarus nuo Krasnodaro, prie kelio Krasnodaras–Anapa. Rajono centras. Maisto (vyno, aliejaus), medienos apdirbimo pramonė.

1836 m. įkurta Abinskojos geležinkelio stotis. 1963 m. Abinskas gavo miesto statusą.

## Šaltiniai
Abisko nacionalinis parkas

**Abisko nacionalinis parkas** () yra Švedijos šiaurėje, Laplandijoje, Skandinavijos kalnuose, Turnetresko ežero pakrantėje. Plotas 7500 ha. Skirtas apsaugoti šiaurės Skandinavijos gamtą.

Auga spygliuočių ir mišrieji miškai; tundra. Būdingi gyvūnai: šiaurės elniai, baltosios lapės, lemingai, vilkai, rudieji lokiai, briedžiai, paukščių įvairovė. Veikia Švedijos mokslų akademijos mokslinė tyrimo stotis. Turizmas.

## Šaltiniai
Abkaikas

**Abkaikas** () – nedidelis miestas rytų Saudo Arabijoje, Šarkijos provincijoje, dykumoje, 60 km į pietvakarius nuo Damamo. Naftos, gamtinių dujų gavyba Abkaiko telkinyje. Naftos eksportas į Ras Tanuros uostą. 1950 m. nutiestas naftotiekis į Sidoną.

## Istorija

Abkaikas įkurtas 1940 m. pradėjus naftos gavybą.

2015 m. Abkaiko naftos gavybos įrangą bandė susprogdinti „al Kaeda“, o 2019 m. naftos perdirbimo gamyklą atakavo hučiai.

## Šaltiniai
Hapoel Tel Aviv FC

**Tel Avivo „Hapoel“** – Izraelio futbolo klubas iš Tel Avivo.

## Istorija

Klubas įkurtas 1927 m.

## Pasiekimai

* AFC Čempionų lygos laimėtojas (1967 m.)

## Sezonai
; Pastarųjų metų sezonai

|}

## Emblema

Vaizdas:Hapoel_Tel-Aviv.png|Senesnė emblema
Vaizdas:Hapoel Tel Aviv New Logo.png|dabartinis logotipas


## Apranga
* Namuose žaidžia raudona apranga. 

### Apranga ankstesniais metais

***2017–2018 m. sezone**

***2016–2017 m. sezone**

## Lietuviai
* Edvinas Girdvainis, gynėjas, 2018 m.
* Nerijus Valskis, puolėjas, 2019 m.
* Ernestas Šetkus, vartininkas, 2020-2022 m.
* Emilijus Zubas, vartininkas, 2023-2024 m.

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
* facebook paskyra
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
Maccabi Herzliya FC

**Herclijos „Maccabi“** – Izraelio futbolo klubas iš Herclijos.

## Istorija
Klubas įkurtas 1936 m.

## Emblema

Vaizdas:Maccabi Herzliya.gif|Senoji emblema 
Vaizdas:Maccabi_Herzliya_logo.png|Dabartinis logotipas


## Pasiekimai

## Sezonai

|}

|}

## Lietuviai
* Eimantas Poderis, puolėjas 2000–2003
* Alvydas Koncevičius, vartininkas 1991–1992
* Viačeslavas Sukristovas, saugas 1993–1994
* Rokas Stanulevičius, saugas 2017

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
Hapoel Ironi Kiryat Shmona FC

**Kirjat Šmonos „Hapoel Ironi“** – Izraelio futbolo klubas iš Kirjat Šmonos

## Istroija
Klubas įkurtas 2000 m. prie *Hapeol Kiryat Shmona* prijungus Maccabi Kiryat Shmona klubą.

## Pasiekimai

* II lygos (*[[Ligat Leumit]]*) čempionas (2007 m.)

## Sezonai
; Pastarųjų metų sezonai

|}

## Emblema

Vaizdas:Kirya8.jpg|Senasis logotipas, 2000–2012
Vaizdas:Hapoel_Ironi_Kiryat_Shmona_FC_logo.png|Dabartinis logotipas


## Apranga
* Namuose žaidžia balta apranga. 
* Išvykose rungtyniauja mėlyna apranga. 

## Lietuviai
* Mindaugas Panka, saugas, 2013–2015 m.
* Rokas Stanulevičius, saugas, 2016–2017 m.
* Džiugas Bartkus, vartininkas, 2018–2023 m.

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
* facebook paskyra
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
Maccabi Haifa FC

**Haifos „Maccabi“** – Izraelio futbolo klubas iš Haifos.

## Istorija
Klubas įkurtas 1913 m.

## Pasiekimai

* II lygos čempionas (1966, 1975 m.)

## Sezonai
; Pastarųjų metų sezonai

|}

## Emblema

Vaizdas:Maccabi_Haifa_logo.png|Senesnis logotipas
Vaizdas:Maccabi Haifa FC.gif|Dabartinis logotipas


## Apranga
* Namuose žaidžia balta žalia apranga. 

## Žymūs žaidėjai
*Ahron Amar
*Dudu Awat
*Eyal Berkovic
*Yossi Benayoun
*Georgi Gakhokidze
*Sergei Kandaurov
*Alon Mizrahi
*Avi Ran
*Haim Revivo
*Ronny Rosenthal
*Giovanni Rosso
*Yochanan Vollach
*Aiyegbeni Yakubu

## Lietuviai
* Raimondas Žutautas, saugas 1999–2003 m.
* Tadas Kijanskas, gynėjas 2013–2016 m.
* Martynas Dapkus, saugas 2011–2014 m.

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
* facebook paskyra
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
Tosa (reikšmės)

Žodžio **Tosa** reikšmės :

* Japonijai priklausančios ar priklausiusios vietos :
** Tosa – miestas Kočio prefektūroje;
** Tosa – miestelis Kočio prefektūroje;
** Tosos apskritis – Kočio prefektūros apskritis;
** Tosos žemė – senoji Japonijos žemė, dabar žinoma kaip Kočio prefektūra;
* Tosos dailės mokykla – XV a. įkurta žymioji dailės mokykla;
* Tosa – japoniška šunų veislė
* Tosa – Japonijos linijinių laivų klasė
Jakštaičiukai

**Jakštaičiukai** – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 10 km nuo Šiaulių, Bubių tvenkinio vakariniame krante, prie kelio . 2006 m. buvusiems savininkams grąžintoje žemėje pradėtas statyti prestižinis individualių namų gyvenamasis rajonas.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Abovianas

**Abovianas** () – miestas Kotaiko srityje, centrinėje Armėnijoje, už 10 km į šiaurės rytus nuo Jerevano. Pro miestą eina kelias ir geležinkelis į šalies rytinę dalį. Biochemijos pramonė.

## Istorija

Miestas išaugo iš Elaro gyvenvietės, minimos nuo XIII a. 1961 m. jai suteiktas Abovjano vardas armėnų rašytojo Chačaturo Aboviano garbei. 1963 m. suteiktas miesto statusas.

## Sportas

### Futbolas
* FA Bananc’ Erewan (futbolo klubas, kuris įkurtas mieste, vėliau perkeltas į Jerevaną.),
* FA Erewan (futbolo klubas, kuris įkurtas mieste, vėliau perkeltas į Jerevaną.),
* Aboviano „Esteġlal-Kotayk“ buvęs futbolo klubas,
* Aboviano miesto stadionas, nuo 1966 m. buvo namų arena miesto komandoms,
* Trumpai gyvavo King Delux FC, kuris žaidė Pirmoje lygoje 2012–13 m. sezone, o vėliau žlugo dėl finansinių nepriteklių.

## Šaltiniai
Tosos žemė

**Tosa** (土佐国; *Tosa no kuni*) – senoji Japonijos žemė, kurios vietoje dabar yra Kočio prefektūra. Tosa ribojosi su Ijo ir Avos žemėmis.

Senoji žemės sostinė buvo įkurta netoli dabar esančio Nankoku miesto. Sengoku laikotarpiu Tosą valdė Čiosokabės klanas. Žemė buvo palyginti neturtinga, taigi net valdant Čiosokabėms, nebuvo lėšų tvirtai piliai pastatyti. Tačiau valdant Sekigaharoms, buvo įkurtas miestelis su pilimi – Kočis, kuris ir dabar išliko svarbiausiu miestu (sostine) Kočio prefektūroje.
Jakštaičiai (Šiauliai)

**Jakštaičiai** – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 11 km nuo Šiaulių, Bubių tvenkinio pusiasalyje.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Aneta Kaušaitė (g. 1970), krepšininkė, Europos čempionė
* Jurgita Kaušaitė (g. 1970), krepšininkė, Europos čempionė

## Šaltiniai
Vakasos žemė

**Vakasa** () – senoji Japonijos žemė, kurios vietoje dabar yra pietinė Fukujaus prefektūros dalis. Ši žemė taip pat žinoma kaip **Reinan** (嶺南). Senoji žemės sostinė buvo dabartiniame Obamos mieste.

## Geografija
Nedidelė Vakasos žemė yra prisiglaudusi prie Japonijos jūros ir užima pietinę Vakasos įlankos pakrantę, pasižyminčią daug smulkių įlankėlių. Tinkama gyventi žemė čia įsiterpusi labai nedideliame plote tarp jūros ir kalnų. Ribojosi su Ečidzeno (rytuose), Omio, Tambos ir Jamaširo (pietuose) bei Tango (vakaruose) žemėmis.

## Istorija
Seniausiais laikais Vakasoje minimas Vakasos valdytojas (), o nuo IV a. II pusės teritorija jau buvo valdoma Jamato valstybės. Iki *ricurio* laikotarpio (VII-VIII a.) Vakasoje buvo pastatyta daug budistų šventyklų ir šintoistų maldyklų. Čia buvo labai gerai išvystyta žvejyba.

Pagrindinis žemės centras buvo Obamos miestas, o pagrindinė maldykla buvo tame pačiame mieste buvusi Vakasahiko maldykla. Žemė nuo IX a. susidėjo iš trijų apskričių: Mikatos (), Oniū () ir Oi (). 

Nuo ricurio iki Edo laikotarpio daugybė Vakasoje sužvejotų žuvies buvo eksportuojamos į Naros ir Kioto miestus, ir žemė buvo traktuojama kaip sostinę aptarnaujantis žvejybos regionas. Šita žemė dalį mokesčių mokėjo druska, todėl druskos gamyba čia klestėjo. 

XIII a. Japonijai skaldantis, čia įsigalėjo Hodžio giminė, vėliau kunigaikščių giminės sparčiai keitėsi, kol XV a. viduryje Vakasą užvaldė Takedų klanas. XVII a. pradžioje valdžiusi Kiogoku giminė Vakasoje įkūrė **Obamos domeną** (), kuris užėmė ir Curugos miestą rytuose, iki tol priklausiusį Ečidzeno žemei. Curuga šiam domenui priklausė iki pat XIX a.

Nuo XVII a. vidurio domeną valdė Sakai giminė. Edo laikotarpiu Curuga tapo laivų „Kitamaebune“, kurie buvo labai svarbūs Japonijos tarpmiestinei prekybai ir Hokkaido kolonizacijai, baze.

1871 m. žemė ir Obamos domenas panaikinta administracinių reformų metu. Iš pradžių jos vietoje suformuota **Obamos prefektūra**, bet jau po kelių mėnesių ją pakeitė **Curugos prefektūra**. 1876 m. Vakasos žemė prijungta prie Šigos prefektūros, o 1881 m. galutinai atiteko Fukujaus prefektūrai, kuriai priklauso ir dabar. 

## Valdžiusios giminės
* 1203-1333 Hodžio
* 1336-1366 įvairios giminės, tarp kurių dažniausiai Šiba giminė
* 1366-1440 Iššikių giminė
* 1440-1582 Takedų giminė
* 1600-1634 Kiogoku giminė
* 1634-1871 Sakai giminė
Abramcevas

**Abramcevas** () – gyvenvietė Rusijoje, Maskvos srityje, Sergejev Posado rajone, 4 km į pietus nuo Chotkovo. Yra rūmai (dabar muziejus) su parku, nedidelė cerkvė.

Kaimas žinomas nuo XVII a. Abramcevas garsėja XIX a. Abramcevo rūmais, kuriuose koncentravosi tuometis Rusijos menas. Rūmuose dirbo ir gyveno daug garsių Rusijos menininkų: Nikolajus Gogolis, Ivanas Turgenjevas, Fiodoras Tiutčevas, Ilja Repinas, Isaakas Levitanas ir kt. Sovietmečiu Abramceve įkurtos menininkų poilsiavietės.

## Šaltiniai
Ečidzeno žemė

**Ečidzenas** () – senoji Japonijos žemė, kurios vietoje šiomis dienomis yra šiaurinė Fukujaus prefektūros dalis.

VII a. pabaigoje provincija suformuota padalinus Koši žemę į tris dalis. Ečidzenas garsėjo *[[washi]]*, japonų tradicine popieriaus rūšimi. Tekstai, parašyti 774 m., mini šio popieriaus gamybą Ečidzene. Ši žemė taip pat garsėjo keramika. Čia yra viena iš šešių senųjų Japonijoje išlikusių degimo krosnių.

Manoma, kad senoji žemės sostinė buvo kur nors netoli Takefu miesto.

Feodalinio susiskaldymo laikais Ečidzene susiformavo nemažai feodalinių domenų, tarp kurių svarbesni buvo Macudairų giminės valdomas Fukujaus domenas, taip pat Ono domenas, Sabaės domenas, Kacujamos domenas, Maruokos domenas ir kt. Curugą valdė Obamos domenas.

1871-81 m. reformų metu Ečidzeno žemėje padarytos administracinės reformos. Joms pasibaigus, Ečidzenas sujungtas su Vakasa, suformuojant Fukujaus prefektūrą. 
## Nuorodos
* Informacija
Jonelaičiai

**Jonelaičiai** – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, Šiaulių jūros (Bubių tvenkinio) vakariniame krante, prie kelio Sauginiai–Gilvyčiai. Kultūros paminklai: Jonelaičių senkapiai (sunaikintas), akmuo, vadinamas Velnio kupra (arba Velnio kurpe; archeologijos paminklas). Apylinkėse buvusios kelios senovinės V–XV a. gyvenvietės. Jonelaičių vardu buvo vadinamas ežeras, kuris, užtvenkus Dubysą tapo Šiaulių jūros dalimi. Dalis senosios gyvenvietės taip pat atsidūrė po vandeniu.

## Istorija

## Gyventojai

## Galerija

Jonelaiciai11.jpg|Naujieji Jonelaičiai
Laumespeda1.jpg|Jonelaičių akmuo
Laumespeda3.jpg|Jonelaičių akmuo


## Šaltiniai
Abrucų nacionalinis parkas

**Abrucų nacionalinis parkas** () arba **Abrucų, Lacijaus ir Molizės nacionalinis parkas** (*Parco Nazionale d’Abruzzo, Lazio e Molise*) – saugoma gamtos teritorija Italijoje, Apeninų kalnuose, daugiausia Abrucuose, taip pat Lacijuje ir Molizėje.

Parkas įkurtas 1923 m. siekiant apsaugoti išlikusią Apeninų kalnų gamtą. Fašistų valdymo laikotarpiu parkas panaikintas, bet 1950 m. vėl atkurtas.

Aukščiausia parko vieta – 2247 m (Petroso k.). Įspūdingi kraštovaizdžiai: ledynų cirkai, morenos, tarpekliai, miškai, pievos. Sutinkami rudieji lokiai, pilkieji vikai, elniai, lūšys, gemzės ir kt.

## Šaltiniai
Bendros sąnaudos

**Bendros sąnaudos** – visos produkto kūrimo, gaminimo, pardavimo procese patiriamos sąnaudos, kurios gali būti apibūdinamos kaip kintamų sąnaudų, pastovių sąnaudų ir pusiau kintamų sąnaudų suma.

Bendrosios sąnaudos paskaičiuojamos pagal formulę:
: BS = KS + PS + PKS
Kur BS - bendros sąnaudos, KS - kintamos sąnaudos, PS - pastovios sąnaudos, PKS - pusiau kintamos sąnaudos

Pastovios sąnaudos yra sąnaudos, kurios nekinta didėjant produkcijos apimčiai (išskyrus tam tikrus atvejus, kai apimties didinimui reikia papildomų pajėgumų). Kitaip tariant, tai nepriklausomas dydis, kuris nesikeičia, ar įmonė pagamina 1 ar 500 vienetų. Tokioms sąnaudoms galima priskirti (bet neapsiriboti) pastatų nusidėvėjimą, įrengimų nusidėvėjimą, administracijos sąnaudas (darbo užmokestis, kanceliarinės prekės), darbuotojų nekintama darbo užmokesčio dalis. Pusiau kintamos sąnaudos atsiranda tada, kai, sakykim peržengus tam tikrą gamybos mastą padidėja savo prigimtimi pastovios sąnaudos (papildoma buhalterė, papildomos sandėlių patalpos).

Kintamos sąnaudos yra sąnaudos, kurios kinta priklausomai nuo produkcijos masto. Kuo didesnis gamybos mastas, tuo didesnės kintamos sąnaudos. Kintamos sąnaudos stumia bendrųjų sąnaudų kreivę aukštyn ir nuo jų priklauso bendrųjų sąnaudų kreivės statumas.
Akademas

**Akademas** () graikų mitologijoje – Atėnų herojus, pranešęs Dioskūrams, kur Tesėjas laiko pagrobęs jų seserį Helenę. Todėl Dioskūrai labai gerbė Akademą, o lakedaimoniečiai puldinėdami Atiką nepuldavo jo valdų. Buvo manoma, kad Akademas palaidotas šventoje giraitėje į šiaurės vakarus nuo Atėnų. IV a. pr. m. e. šioje giraitėje mokė Platonas bei jo mokiniai, todėl jų mokykla buvo pavadinta Akademija.

## Literatūra
Žalsvasis šaltinis

**Žalsvasis šaltinis** – giliausias Lietuvos urvas. Jo dabartinis gylis - 20 m. Žalsvasis šaltinis yra Lėvens upės kairiajame krante, Pasvalio mieste, šalia Kalno gatvės. Iš urvo tekanti versmė įteka į Lėvens upę. 

Šaltinis ištryško smegduobėje apie 1960 metus. Iš smegduobės apačios besiveržiantis požeminis vanduo išrėžė salpoje kelių metrų ilgio vagą, kurios dugnas padengtas šviesiai pilkomis, vos žalsvo atspalvio nuosėdomis, suteikiančioms šaltinio vandeniui žalsvą atspalvį. Smegduobės, iš kurios išteka šaltinis, šonuose matosi pavieniai gipso ir dolomito gabalai. Vanduo skaidrus, šaltas, turi sieros vandenilio kvapą. Tai didžiausias šaltinis Pasvalio rajone ir giliausias urvas Lietuvoje. Žalsvasis šaltinis yra įtrauktas į Lietuvos rekordų knygą „Factum“. Povandeniniai Žalsvojo šaltinio tyrinėjimai prasidėjo 2006 m.

## Urvo aprašymas

Šio povandeninio urvo - versmės pirmasis šulinys yra apie 5 m skersmens ir 21 m gylio, besibaigiantis akmenų ir uolienų nuolaužų užvarta. Toliau urvas išsišakoja į dvi sales: „Saulėtąją“ bei „Aenigma“.

Salė „Aenigma“ veda pietų - pietryčių kryptimi, nuolaidi, jos plotis įvairauja nuo penkių iki dvylikos metrų, salė nuožulniai krypsta žemyn nuo septynių iki šešiolikos metrų gylio. Lubų skliautas nelygus, laiptuotas, aukštis - iki 5 m. Salės grindys padengtos nuo lubų krintančiomis uolienų nuolaužomis, luitais.

„Saulėtoji“ salė tęsiasi šiaurės - šiaurės vakarų kryptimi, savo struktūra labai panaši į „Aenigma“, tačiau šiek tiek siauresnė: plotis - nuo penkių iki dešimt metrų, nuožulniai gilėja iki penkiolikos metrų ir šiame gylyje lubos ir grindys tarsi susiglaudžia. Aiškios ribos, kur salių lubos ir grindys susilietų nėra, praėjimai susiaurėja tiek, kad lieka plyšys, užverstas nuo lubų atskilusiomis nuolaužomis. Salės gale yra siauras vertikalus praėjimas, kuriuo išplaukiama į „Žemutinę“ salę.

Vandens tėkmės šaltinio dugne ir salėse praktiškai nesijaučia. Matomumas palietus sienas greitai pradingsta, vanduo susidrumsčia, natūrali šviesa saulėtą dieną nežymi arba iš vis nejuntama. Didžiausių keblumų narams Žalsvajame šaltinyje gali kilti dėl labai greitai susidrumsčiančio vandens. Skliautą sudaro sluoksniuoto gipso ar kalkių uoliena, kuri yra ganėtinai nestabili ir plaukiant horizontaliose ertmėse, nuo iškvėpto oro burbuliukų iš viršaus krenta uolienų atplaišėlės, labai panašios į krentantį sniegą. Kartais atitrūksta ir didesni akmenys. Taip pat problematiški itin siaurų praėjimų salėse pranėrimai.

## Taip pat skaitykite
* Karvės Ola
* Speleologija


Pasvalio šaltinis, rodyklė.JPG|Link šaltinio
Image:zalsvojo saltinio slaitas.jpg|Urvo šlaitas
Image:zalsvasis_saltinis_topo.jpg|Žalsvojo šaltinio planas
Image:Aleksejus Aksionovas.jpg|Urvo tyrinėtojas Aleksejus Aksionovas


## Nuorodos



* Lietuvos speleologų svetainė apie Žalsvojo šaltinio tyrimus
* Nuotraukos iš 2006-aisiais metais vykusių speleologų tyrimų  
* Šiaurės Lietuvos gipso karstas
Kybarčiai

:: *Apie kaimą Šakynos seniūnijoje žr. [[Kybarčiai (Šakyna)]]*.

**Kybarčiai** (arba ***Kibartai***) – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 12 km į pietryčius nuo Kuršėnų, prie kelio . Saugomas Kybarčių ąžuolas, atstatyta Kybarčių dvaro koplyčia.

## Gyventojai

## Galerija

Kibartai5a.jpg|thumb|Kybarčių kaimas
Kibartaikoplyčia.jpg|Kybarčių senkapis ir koplyčia
Kybarčiai, sodybos.jpg|Senosios sodybos
Kybarčiai, dvaro tvartas.jpg|Dvaro laikų tvartas


## Šaltiniai
Kurauskiai

:: *Apie kaimą Kelmės rajone paribyje su Šiaulių rajonu žr. [[Karauskiai]].*

**Kurauskiai** – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 5 km į pietvakarius nuo Kužių, 1 km į šiaurės rytus nuo Gilaičių.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Tango žemė

**Tangas** (丹後国; *Tango no kuni*) – senoji Japonijos žemė, kurios vietoje dabar yra šiaurinė Kioto prefektūros dalis. Ribojosi su Tadžimos, Tambos ir Vakasos žemėmis.

Įvairiais laikotarpiais, tai Maidzuru, tai Mijadzu miestai buvo Tango žemės sostine.

## Istorija

713 m. nuo Tambos žemės buvo atskirta šiaurinė dalis, kuri ir tapo Tango žeme.
Džiuikiai

**Džiuikiai** – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 5 km į pietvakarius nuo Kužių, 2 km į šiaurę nuo Gilaičių. Kaimą juosia Ringuvos intakas Amalės upelis.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Ijo žemė

**Ijas** (伊予国; *Iyo no kuni*) – senoji Japonijos žemė, kurios vietoje šiais laikais yra Ehimės prefektūra. Ijas ribojosi su Avos, Sanukio ir Tosos žemėmis.

Senoji prefektūros sostinė buvo įsikūrusi netoli Imabario. Sengoku laikotarpiu Ijas buvo padalintas į kelis feodus, kurie trumpam buvo vėl suvienyti Čiosokabės klano, tačiau 1584 m. Tojotomiui Hidejošiui atėmus valdžią, visi buvę feodai buvo vėl perskirstyti.

Ijo gyventojai kalbėjo *[[iyo-ben]]* dialektu.
Bingo žemė

**Bingas** (備後国; *Bingo no kuni*) – senoji Japonijos žemės, kurios vietoje dabartiniais laikais yra rytinė Hirošimos prefektūros dalis. Bingo ribojosi su Bičiu, Hokio, Idzumo, Ivamio ir Akio žemėmis.

Manoma, kad senoji žemės sostinė buvo Fučiu kaimynystėje. Sengoku laikotarpiu, Bingo žemę valdė Morio klanas, tačiau po Sekigaharos mūšio, ji atiteko Tokugavai Iejasu.
Akakas

**Akakas** graikų mitologijoje - Arkadijos Akakesiumo miesto įkūrėjas ir karalius., Likaono sūnus, mažo Hermio globėjas ir auklėtojas Nuo jo vardo kildinama Hermio pavardė Akakesiumas.

Maja pagimdė Hermį auštant šventoje oloje Kilenės kalne Arkadijoje, o jį užaugino Akakas.

## Literatūra
Apšrujai

**Apšrujai** – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 7 km į pietvakarius nuo Kužių.

## Istorija

Kaimo pietryčių dalyje, 30 m į rytus nuo Kužių kelio į kelią Aukštelkė–Smilgiai (Kužiai) yra Apšrujų senosios kapinės (kultūros paminklo MC kodas 4600). 2022 m. gruodžio 30 d. nuo neatidžiai paleistų petardų visiškai sudegė senųjų kapinių koplyčia.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Amalė (Ringuva)

**Amalė** – upelis Šiaulių rajone, Ringuvos kairysis intakas. Išteka iš pelkėtos pietinės Švendrės miško dalies ties Sauginiais, koordinatės: , teka į šiaurę, ties Tyrelkais pasuka į rytus, ties Džuikais pasuka į vakarus, apjuosdama kaimelį, kerta kelią Kužiai-Gilaičiai ir melioruotu grioviu teka į šiaurės – šiaurės rytus, ties Amalių (Kužių) geležinkelio stotimi kerta geležinkelį Šiauliai–Liepoja ir autostradą Šiauliai – Kuršėnai, aplenkia Kužius ir įteka į Ringuvą.

Upės pavadinimas neaiškios kilmės: vienų autorių siejamas su augalu *[[amalas|amalu]]*, kitų – su indoeuropiečių prokalbe (plg. albanų *amë* – „upės vaga“, hetitų *amiḭara-* – „griovys“, graikų *ἀμάρα* – „griovys“, hipotetinė **am-* – „upės vaga, griovys“). Tačiau šaknis gali būti ir neskaidyta – plg. trakų **Amala, *Amela*, lenkų *Jemielnia*.

## Šaltiniai
Ringuva

**Ringuva** – upė Šiaulių rajone, Ventos dešinysis intakas. Prasideda Paitaičių apylinkėse, 6 km į vakarus nuo Šiaulių. Įteka į Ventą 276 km nuo jos žiočių, ties Ringuvėlės kaimu, 4 km nuo Kuršėnų ir yra vandeningiausias jos intakas – 10,4 l/s iš km².

Intakai: Amalė, Gergždas (kairieji), Luponė, Gulbinas, Šekštys, Lūkstas, Ververdis (dešinieji). Vidutinis nuolydis 74 cm/km.

Didesnės gyvenvietės prie Ringuvos: Gražuoliai, Kužiai, Paringuvis.

Upėvardis kildinamas nuo žodžių *ringa, ringė, ringis* („vingis, rėžis, juosta“).

## Šaltiniai
Tyrelkai

**Tyrelkai** – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 12 km nuo Šiaulių, prie kelio .

## Gyventojai

## Šaltiniai
Chovdo aimakas

**Chovdo aimakas** () – vienas iš 21 Mongolijos aimako, išsidėstęs šalies vakaruose. Sostinė – Chovdas.

## Administracinis suskirstymas

Aimakas padalintas į 17 sumų:
* Altajus
* Bulganas
* Bujantas
* Dergenas
* Čandmanis
* Darvis
* Dutas
* Erdenbiurenas
* Žargalantas
* Chovdas
* Manchanas
* Menchairchanas
* Mestas
* Miangadas
* Cecegas
* Juenčas
* Zeregas

## Galerija

Altai landscape - panoramio.jpg|Altajaus kalnai Chovdo aimake
Khovd, Mongolia - panoramio.jpg|Altajaus kalnai Chovdo aimake
Jargalant Mountain2.JPG|Žargalanto kalnas ir Chara Us Nuro ežeras
Khar-Nuur lake, Khovd province, Western Mongolia sunset2.JPG|Saulėlydis virš Chara Nuro
Motorway restaurant - panoramio.jpg|Pakelės kaimelis
Bartuva

**Bartuva** () – upė vakarų Lietuvoje ir Latvijoje. Aukštupys yra Plungės rajone, 3 km į šiaurę nuo Platelių ežero. Tekėjimo kryptis į šiaurės vakarus, teka pro Skuodą, po to kerta Lietuvos–Latvijos sieną, o paskui įteka Liepojos ežerą (siejasi su Baltija). Aukštupyje upės slėniai statūs ir siauri.

Didžiausi intakai:
* kairieji: Eiškūnas, Erla
* dešinieji: Luoba, Apšė, Vartaja

Slėnis aukštupyje gilus ir siauras, ties Mosėdžiu praplatėja iki 400 m. Toliau vėl susiaurėja, o žemupyje slėnis tampa lėkštu ir pelkėtu. Lietuvoje Bartuva užtvenkta kelete vietų: Mosėdyje (56 ha ir 7 ha), Puodkaliuose (5 ha), Skuode (92 ha).

Žymesni tiltai (pasroviui): Puodkalių tiltas, Skuodo aplinkkelio tiltas, Skuodo tiltas. 

Prie Bartuvos esančios gyvenvietės: Šliktinė, Prialgava, Žebrokai, Šerkšniai, Mosėdis, Krakės, Puodkaliai, Skuodas (Lietuva), Laukgalis, Nyca (Latvija). Prateka Salantų regioninį parką.

## Pavadinimo kilmė

Anksčiau upė buvo vadinama *Bartava*. Upės pavadinimas neaiškios kilmės, galimai labai archajiškas. Sietinas su sen. rusų *бара* „bala“,  „šlapia vieta tarp kalvų“, il. **bar(b)-* „bala“. Kazimieras Būga pavadinimą siejo su prūsų gentimi bartais.

## Galerija

Vaizdas:Bartuva Skuode.JPG|Bartuva Skuode (tiltas Gedimino g.)
Vaizdas:Bartuva kelyje Skuodas-Plungė, KK169.JPG|Bartuva kelyje netoli Skuodo
Vaizdas:Bartuva Mosėdyje.JPG|Bartuva Mosėdyje


## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Avarua

**Avarua** () – miestas Okeanijoje; Kuko salų sostinė ir svarbiausia gyvenvietė. ~5 tūkst. gyventojų. Miestas išsidėstęs Rarotongos salos šiaurinėje dalyja, Ramiojo vandenyno pakrantėje, 208 m aukščio kalno papėdėje. Jūrų uostas. Veikia Rarotongos tarptautinis oro uostas. Išvežama kopra, vaisiai. Mieste yra keli prekybos centrai, restoranai, du bankai, šeštadieniais veikia turgus. Plėtojamas turizmas, žvejyba, žemės ūkis.

* Tupapa Maraerenga FC – futbolo klubas; daugkartiniai šalies čempionai.
* Titikaveka FC – futbolo klubas;

## Šaltiniai
Cušimos žemė

**Cušima** (対馬国; *Tsushima-no kuni*) – senoji Japonijos žemė, įsikūrusi Cušimos saloje, kuri šiomis dienomis priklauso Nagasakio prefektūrai. Ši žemė dar kartais vadinama **Taišiū** (対州; *Taishuu*).

Senoji žemės sostinė buvo Idzuharoje. Cušimai priklausė dvi apskritys: Kamiagata (上県) ir Šimoagata (下県).

## Istorija

Cušimos žemės įkūrimo istorija nežinoma. Tikėtina, kad V amžiuje Cušimą žeme pripažino Jamato Karališkoji Taryba.

Cušima atliko strategiškai svarbų vaidmenį valstybės gynyboje prieš galimus įsiveržimus iš žemyno ir prekyboje su Korėja. Kai Japonija Baekgango mūšyje pralaimėjo Baekje valstybei, Cušimos saloje pradėta statyti Kanedos pilis.

Istoriškai saloje dominavo skirtingi klanai – XIII a. iškilo So klanas, kuris iki XV a. pabaigos ėmė kontroliuoti visą salą.

Panaikinus han sistemą 1871 m., Cušimos žemė buvo paskelbta Idzuharos prefektūra. Dar tais pačiais metais prefektūra buvo sujungta ir pavadinta Imario prefektūra, kuri 1872 m. buvo pervadinta į Sagos prefektūrą. Dar 1872 m. Cušima iš Sagos buvo perkelta į Nagasakį.
Cušima

Žodžio **Cušima** reikšmės.

Japonijoje esančios vietos :
* Cušima (Aičis) – miestas Aičio prefektūroje;
* Cušima (Nagasakis) – miestas Nagasakio prefektūroje;
* Cušima (Ehimė) – Ehimės prefektūroje buvęs miestelis, panaikintas 2005 m. rugpjūčio mėnesį;
* Cušimos baseinas, taip pat žinomas kaip *Ulleung* baseinas;
* Cušima (sala) – sala Nagasakio prefektūroje;
* Cušimos žemė – senoji Japonijos žemė;
* Cušimos subprefektūra – vienintelė Nagasakiui priklausanti subprefektūra, įsikūrusi Cušimos saloje;
* Cušimos sąsiauris – Korėjos sąsiaurio rytinė vaga.

**Cušima** taip pat japoniška pavardė. Žymūs žmonės tokia pavarde:
* Cušima Juko (g. 1947), pasivadinusi Cušima Satoko – japonų grožinės literatūros rašytoja, eseistė ir kritikė;
* Cušima Judži – rašytoja.

Kitos reikšmės:
* *[[Tsushima Maru]]*, civilinis laivas, nuskendęs JAV karinio jūrų laivyno atakų metu, II pasauliniame kare;
* Cušimos mūšis – mūšis, įvykęs 1905 m. tarp Rusijos ir Japonijos;
* Cušimos srovė – antra iš didžiausių pasaulyje vandenyno srovių.
Avačios ugnikalnis

**Avačios ugnikalnis** (), **Avačia** (*Авача*) – aktyvus ugnikalnis Rusijoje, Kamčiatkoje, Rytų kalnagūbrio pietinėje dalyje, į šiaurę nuo Kamčiatkos Petropavlovsko, tarp Avačios ir Nalyčevos upių. Aukštis 2741 m. Viršūnė kūginė. Sudarytas iš bazalto, andezito, tufo ir šlako. Kraterio skersmuo 400 m. Veikia fumarolės. Žemutiniai šlaitai padengti sibirinių kedrų ir Ermano beržų sąžalynų, aukščiau – sniegynai ir ledynai.

Ugnikalnis smarkiai išsiveržė 1945 m., paskutinis išsiveržimas įvyko 2001 m. Veikia vulkanologijos stotis.

Pirmasis Avačios ugnikalnį XVIII a. tyrė ir aprašė S. Krašennikovas. Pirmieji į ugnikalnį įkopė (1824 m. liepos 14 d.) Oto fon Kocebaus vadovaujamos ekspedicijos aplink pasaulį dalyviai: gydytojas Henrichas Civaldas, geologas Ernstas Reinholdas fon Hofmanas ir fizikas Hainrichas Frydrichas Emilis Lenzas. 1987 m. įkopė lietuvė Aldona Skėraitytė.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Ugnikalnių duomenų bazė
Šimocukės žemė

**Šimocukė** (下野国; *Shimotsuke no kuni*) – senoji Japonijos žemė, kurios vietoje šiais laikais yra Točigio prefektūra.

Senoji žemės sostinė buvo netoli Točigio miesto, tačiau feodalinės santvarkos laikais ja tapo dabartinė Točigio prefektūros sostinė Ucunomija.

Šimocukei priklausiusiame Niko mieste yra laikomi Tokugavos Iejasu palaikai.
Raizgiai

**Raizgiai** – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 9 km į pietvakarius nuo Šiaulių, Šiaulių jūros (Bubių tvenkinio) rytiniame krante, prie kelio .

## Istorija

Senoji Raizgių gyvenvietė žinoma nuo XVI a. Per ją ėjo senasis prekybinis ir pašto kelias Ryga–Tilžė. 1836 m. nutiesus naująjį kelią per Aukštelkę šis kelias neteko turėtos reikšmės. Gyventojai vertėsi žvejyba Raizgių ežere, kuris, užtvenkus Dubysą, tapo Bubių tvenkinio dalimi. Kaimo rytiniame pakraštyje po Antrojo pasaulinio karo buvo įrengta sovietinė priešlėktuvinės gynybos stotis su radarais. Apie 1980 m. prie Bubių tvenkinio įsteigti kolektyviniai sodai, kurie po 1995 m. pamažu virsta individualių namų gyvenviete.

## Gyventojai

## Sportas

Kaime žaidžia futbolo komanda FK Savanoris.

## Šaltiniai
Avašo nacionalinis parkas

**Avašo nacionalinis parkas** () yra centrinėje Etiopijoje, Afarų regiono pietuose, 225 km į rytus nuo Adis Abebos. Pietuose parką riboja Avašo upė. Vyrauja savanų su akacijų sąžalynais kraštovaizdžiai. Šiaurinė parko dalis – Kudu slėnis, pietinė – Ilala Sahos lyguma. Šias dalis skiria Adis Abebos–Diredavos kelias.

Parke saugoma savanų gyvūnijos įvairovė: Rytų Afrikos oriksai, Siomeringo gazelės, dikdikai, kudu, zebrai, leopardai, virš 350 paukščių rūšių. Kudu slėnio aukštutinėje dalyje yra karštosios versmės.

## Šaltiniai
Postglosatoriai

**Postglosatoriai** ( - „po“ + *[[glosatoriai]]*), **komentatoriai**, **konsiliatoriai** - italų teisės mokyklos 1250-1500 m. atstovai, Civilinio sąvado (*[[Corpus iuris civilis]]*, CIC) tekstų aiškintojai, glosatorių pasekėjai.

## Istorija

Postglosatoriai, sekę glosatoriaus *[[Accursius]]* pėdomis, daugiau nebeužrašinėdavo glosų, bet užrašydavo išsamius įvairių CIC įstatymų (*leges*) tekstų arba jų poskyrių (paragrafų) paaiškinimus. Tokie užrašyti aiškinimai, sekę po įstatymų tekstų, tačiau nebūtinai pažodžiui su aptariamu tekstu susiję (kaip anksčiau pažodinio komentavimo glosatorių glosos) buvo pradėti vadinti komentarais, o naujosios teisėtyros krypties atstovai - komentatoriais, taip pat postglosatoriais, kadangi tokia nauja teisės mokykla susikūrė po romėnų teisės aiškinimo pradininkų (glosatorių), be to rėmėsi jų darbais.

Komentatoriai įsitraukė į teisės praktinę veiklą labiau nei jų pirmtakai. Postglosatoriai sudėtingose bylose teikdavo teisės ekspertizes, paaiškinimus. Tokios teisinės išvados dažnai buvo renkamos bei skelbiamos, vadintos konsilijomis (*consilia*), teisininkai komentatoriai - konsiliatoriais.

## Atstovai
Reikšmingiausi komentatoriai buvo italų teisėtyrininkai, kadangi mokykla susiformavo Italijos universitetuose. 

Pirmieji komentatorių teisės mokyklos atstovai - Petrus de Bellaperthica ir Jacobus de Ravanis († 1296) - XIII a. pabaigoje veikė Pietinėje Prancūzijoje. 

Naują kryptį Italijoje pagrindė Cinus de Pistoia (apie 1270–1336); jo mokinys - Bartolus de Saxoferrato (1313–1357), su savo mokiniu Baldus de Ubaldis (1327–1400) laikomi ryškiausiais postglosatoriais. 

B. Saxoferrato ir B. Ubaldis kaip teisės autoritetų darbai teismo praktikoje turėjo kone įstatymo galią. XV a. komentatoriai - Paulus de Castro (†1441), Iason de Mayno (1435–1519); Iason de Mayno, mokęs Andreas Alciatus (1492–1550), Naujosios humanistinės teisėtyros (*[[mos gallicus]]*, gališkojo metodo, plitusio Prancūzijoje) pradininką; kiti po I. Mayno veikę komentaroriai. XVI-XVII a. itališkojo metodo (*[[mos italicus]]*) šalininkai nebelaikomi postglosatorių mokyklos atstovais.

## Literatūra
* Norbert Horn: *Die legistische Literatur der Kommentatorenzeit und die Ausbreitung des gelehrten Rechts*. In: Helmut Coing (Hrsg.): *Handbuch der Quellen und Literatur der neueren Europäischen Privatrechtsgeschichte*. Band 1. München 1973, ISBN 3-406-03631-7. S. 261-364.
Vokietijos statybos kodeksas

**Statybos kodeksas** (, *BauGB*) – svarbiausias Vokietijos statybos teisės aktas. Nuostatomis įtakota didelės Vokietijos gyvenamosios paskirties teritorijų plėtra. Statybos kodeksas apibrėžia miesto planavimo instrumentus, kuriuos gali naudoti vietos savivalda.

## Struktūra
Statybos kodeksą sudaro 4 dalys:
* Bendroji miestų statybos teisė (*Allgemeines Städtebaurecht*)
* Ypatingoji miestų statybos teisė (*Besonderes Städtebaurecht*)
* Kitos nuostatos (*Sonstige Vorschriften*)
* Pereinamieji ir baigiamieji nuostatai (*Überleitungs – und Schlussvorschriften*)

## Istorija
1960 m. birželio 23 d. Statybos įstatymas (*Bundesbaugesetz, BBauG*) kartu su bendrosios miestų statybos teisės nuostatomis ir papildomai priimtas 1971 m. liepos 27 d. Miestų statybos plėtros įstatymas (*Städtebauförderungsgesetz, StBauFG*) su specialiosios miestų statybos teisėmis nuostatomis (pvz., atnaujinimo ir sanavimo teisės) 1987 m. liepos 1 d. sujungti į naują įstatymą – Statybų kodeksą (BauGB). Kodeksas keistas bei atnaujintas daugelį kartų. Paskutinis žymesnis keitimas – 2004 m. derinant su ES teisė (Europos teisės harmonizavimo statybos srityje įstatymas, *Europarechtsanpassungsgesetz Bau, EAG Bau*).

## Literatūra
* Wilhelm Söfker (Hg.): *Baugesetzbuch (BauGB). BauNVO, PlanzV, WertVu. -Richtlinien, Raumordnungsgesetz.* Dt. Taschenbuch-Verlag, München 2005
* Ronald Kunze, Hartmut Welters (Hg.): BauGB Neuerungen 2007. Kommentar zu den Neuerungen und Gesetzestext BauGB 2007 einschließlich BauNVO. WEKAMEDIA, Kissing 2007

## Nuorodos
* Vokietijos statybos kodekso tekstas
* Kodekso komentaras
Glosatoriai

**Glosatoriai** (viduramžių , iš *glos(s)are* – glosuoti, pažymėti glosa) – pasaulietinės teisės mokykla. Jos susikūrimą sąlygojo romėnų teisės atgimimimas, XI a. atradus digestų tekstus (*[[Florentina]]*). Susiformavusi XII–XIII a. I pusėje Bolonijoje (Italija).

## Veikla

Teisėtyrininkai komentuodami romėnų Civilinės teisės sąvadą (*[[Corpus Iuris Civilis]]*), tekstuose įrašydavo pastabas, paaiškinimus (glosas, *glossae*) dėl sąvokų, paralelinių tekstų vietų. Pastabos buvo užrašomos teksto pakraščiuose (marginalinė glosa) arba tarp eilučių (interlinearinė glosa). Vėliau teisėtyrininkai aprašydavo atskiras teisines problemas (*summae*) ir spręsdavo atskirų nagrinėjamų tekstų ištraukų prieštaravimus (*distinctiones*). Glosatoriai sistemiškai netyrė viso atskiro teisės akto turinio – tą vėliau pradėjo tik postglosatoriai (komentatoriai arba konsiliatoriai).

Glosatoriais – teisės komentatoriais – gali būti vadinami ir kanonistai, Viduarmžių kanonų teisės specialistai, kadangi jie (pvz., dekretistai) analogiškais metodais tyrė, komentavo bažnytinės teisės aktus, pvz., Graciano dekretą (*[[Decretum Gratiani]]*) arba popiežiškąsias dekretalijas (dekretalistai).

## Atstovai, darbų reikšmė
Žymiausi glosatoriai – Irnerijus, Azo ir Accursius (sudarė glosų rinkinį *Glossa ordinaria*, 1250 m.).

Glosatorių darbus XIII–XIV a. tyrė bei tęsė kiti teisėtyrininkai – vadinamieji postglosatoriai (ypač Cino da Pistoia, Bartolus de Saxoferrato ir Baldus de Ubaldis). Abiejų teisės mokyklų (su)modernintos romėnų teisės nuostatos, absatrahuoti principai vėliau pasitarnavo, klojant kontinentinės privatinės teisės pamatus (pvz., Vokietijoje, rengiant BGB).

## Literatūra
* Lange, Hermann: *Römisches Recht im Mittelalter I: Die Glossatoren* (München 1997).
* Emil Seckel. *Distinctiones Glossatorum: Studien zur Distinctionen-Literatur der romanistischen Glossatorenschule*. Berlin 1911.
Žemės ūkio bendrovė

**Žemės ūkio bendrovė (ŽŪB)** – fizinių asmenų veiklos žemės ūkyje teisinė įmonės forma. Lietuvoje – pagal Žemės ūkio įmonių turto privatizavimo įstatymą privatizuota buvusi žemės ūkio įmonė arba, sudarius steigimo sandorį, fizinių ir juridinių asmenų įsteigta įmonė, kurioje turi būti ne mažiau kaip 2 nariai, o didžiausias narių skaičius neribojamas. Bendrovės steigėjai sudaro steigimo sutartį, nustato minimalų pajinio įnašo dydį, parengia asmenų turto priėmimo ir įvertinimo tvarką, sudaro asmenų, pageidaujančių būti bendrovės nariais, sąrašą, parengia bendrovės įstatų projektą, sušaukia steigiamąjį susirinkimą, paskiria įgaliotinius parengiamiesiems bendrovės steigimo darbams atlikti. Bendrovė privalo turėti savo pavadinimą, pagal kurį ją būtų galima atskirti nuo kitų juridinių asmenų.

Žemės ūkio bendrovė yra ribotos turtinės atsakomybės juridinis asmuo. Jos turtas atskirtas nuo narių ir pajininkų turto. Bendrovės prievolės vykdomos iš jos turto. Bendrovė neatsako už savo narių ir pajininkų prievoles, nesusijusias su bendrovės veikla.

Žemės ūkio bendrove pagal Lietuvos įstatymus laikoma gamybinei ir komercinei veiklai įsteigta įmonė, kurioje pajamos per ūkinius metus už žemės ūkio produkciją ir suteiktas paslaugas žemės ūkiui sudaro daugiau kaip 50 % visų realizavimo pajamų.

Lietuvoje žemės ūkio bendrovių steigimą, valdymą ir veiklą, bendrovių narių teises ir pareigas, pelno bei kapitalo kaupimą ir jų paskirstymą, bendrovių reorganizavimą, pertvarkymą ir likvidavimą reguliuoja Žemės ūkio bendrovių įstatymas.

## Nuorodos
Žemės ūkio bendrovių įstatymas
Dekretalistika

**Dekretalistika** – bažnytinės teisės mokykla, tęsusi XII a. pradėtą ankstesnių kanonistų (dekretistų) veiklą, jos atstovai – **dekretalistai**.

Dekretalistai tyrė Katalikų Bažnyčios popiežiaus laiškus, tapusiais bažnytinės teisės šaltiniais. Abiejų teisės mokyklų atstovai universitetuose dėstė Graciano dekretą (*[[Decretum Gratiani]]*) ir popiežių dekretus (*Decreta Paparum*), rašydavo „Summae“ („didžiosios sintezės“) ir „Lecturae“, taip pat ir komentarus. Kanonistai komentavo kiekvieną popiežiaus teisės aktų rinkinį, sudarinėdavo standartines glosas, – kaip ir glosatoriai – pastabas rašė teksto pakraštyje. Tokio tipo glosa buvo, pavyzdžiui, sukurta IV Laterano susirinkimo, vykusio 1215 m., teisės aktams.

Viduramžių dekretalistikos darbus bei dekretalijas tiria Miuncheno universiteto Viduramžių kanonų teisės S. Kutnerio institutas (*Stephan-Kuttner-Institute of Medieval Canon Law*).

## Istorija
Ankstyvaisiais Viduramžiais nebuvo jokio vieningo bažnytinės teisės rinkinio. Institucijų nutarimai remti atskirais Bažnyčios susirinkimų arba Popiežių ir vyskupų sprendimais, o tai dažnai sąlygojo tarpusavio prieštaravimus bei skirtingas normas, atitinkamus sprendimus. Prieštaravimus pašalinti bandyta vėlesnėmis Popiežiaus dekretalijomis. Teisiniam tęstinimui užtikrinti buvo būtina tokius teisės aktus dokumentuoti, todėl buvo pradėti sudarinėti rinkiniai. Po vad. *Decretum Gratiani* (apie 1140 m.) ypač XIII a. itin paplito bažnytinės teisės rinkiniai: 1191–1226 m. buvo sudarytos 5 vadinamosios kompiliacijos (*compilationes*). 1226 m. kanonistas *Tankred* Popiežiaus Liucijaus III pavedimu sudarė *Compilatio quinta*; šis 5 knygų rinkinys tapo pavyzdžiu vėlesniems sudarinėtojams.

## Atstovai
Dekretalistais laikomi Bernardus Parmensis, Johannes Teutonicus (Zemeke) iš Halberstadt, popiežius Inocentas IV, Henricus iš Segusio (*Hostiensis*, kadangi paskirtas Ostia kardinolu).

Dekeretalistai kaip bažnytinės teisės atstovai – priešingai nei legistai, t. y. romėnų teisės šalininkai – kanonų teisę laikė kaip pamatinę valstybinę santvarką pagrindžiančią normų sistemą, kartu ir Popiežiaus viršenybę, tokią nuostatą grindė popiežiaus dekretais (*Decreta Paparum*).
Dekretistai

**Dekretistai** (nuo *[[dekretas]]*, iš  'paskirtas') – bažnytinės teisės mokykla (dekretistika), susiformavusi viduramžiais (XII a.), kurios veiklą XIII a. tęsė dekretalistika.

Kanonistai kaip ir glosatoriai moksliškai tyrinėjo bei komentavo teisinius tekstus, juos aiškino. Pvz., bažnytinės teisės sąvadą – Graciano dekretą (*[[Decretum Gratiani]]*).

Dekretistais laikomi *Stephan* iš *Tournai*, *Laurentius Hispanus*, *Goffredus* iš *Trani*, Rufin iš Bolonijos († prieš 1192 m.), Huguccio iš Pizos († 1210) ir Henricus de Segusia (1200–1271), kurio veikalas *Summa Aurea* tapo dekretalijų rinkinio *[[Liber extra]]* sudėtine dalimi.

## Literatūra
* Rudolf Weigand: *Die Naturrechtslehre der Legisten und Dekretisten von Irnerius bis Accurius und von Gratian bis Johannes Teutonicus* ISBN 3-88096-326-6
Arijų brolija

**Arijų brolija** (, sutrumpintai **AB** arba tiesiog **Brolija**) − kalinių gauja, kurią sudaro apie 15 000–20 000, šiuo metu kalinčių arba jau atlikusių bausmę.

Arijų brolija įsikūrė 1964 m. ir yra rasistinė grupuotė, siekianti baltųjų dominavimo kalėjimuose. Ji plaiko glaudžius ryšius su meksikiečiais, įvairiais visuomenės priešais, kitomis rasistiškai nusiteikusiomis baltųjų grupuotėmis. Savo priešais laiko įvairias juodaodžių grupuotes, taip pat ir visas kitas gaujas. Pasak 1989 m. FTB atlikto tyrimo, Arijų brolija sudaro labai mažą JAV kalinių dalį, tačiau yra atsakinga už neproporcingai didelį žmogžudysčių kalėjimuose skaičių – apie 26 %.

## Šaltiniai
Kompiliacija

**Kompiliacija** (, nuo *compilare*: *con-* (*com-*) - „kartu; su“ + *pilare* - „pašalinti“) gali reikšti:
* Kompiliavimas, elektroninis duomenų perdirbimas kompiliatoriumi 
* Kompiliacija (teisė), nesisteminis teisės normų, (mokslo ir kt.) darbų (su)rinkimas (žr., *[[Teisės sisteminimas]]*, *[[Kodifikacija]]*); tokios veiklos rezultatas (*[[teisės sąvadas]]*)
Aukštelkės pagrindinė mokykla

**Aukštelkės mokykla-daugiafunkcis centras** – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Aukštelkėje (Šiaulių raj.), Paparčių g. 2, vykdžiusi pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190059031. Dabar tai Dubysos aukštupio mokyklos skyrius.

## Istorija

Pradinė mokykla pradėjo veikti 1925 m. ūkininko Antano Petrausko name. Mokykloje mokėsi 25 mokiniai. Buvo organizuojami kursai vyresniems vaikams. Visas 4 klases mokė vienas mokytojas Stasys Adomaitis. 1936–1937 m. mokykla veikė ūkininko Stasio Petrausko name. Mokykloje dirbo mokytojas Povilas Makštela. 1937–1938 m. vaikai mokėsi ūkininko Juozo Vargono name. Mokykloje buvo 4 klasės, dirbo mokytojai Jonas Jakubonis ir Kostė Jakubonienė. 1939–1940 m. mokyklai dalį savo namų skyrė ūkininkai Vaitkai ir Jarulaičiai. Pas kiekvieną jų įsikūrė po 2 klases. 1940–1943 m. mokykla veikė klebonijoje.

Tik 1940 m. prasidėjo Aukštelkės mokyklos statyba. Ją statė patys Aukštelkės gyventojai. Bet, vos pradėjus statybą, prasidėjo Antrasis pasaulinis karas. Vokiečiai statyti mokyklos neleido ir jokių lėšų jos statybai neskyrė. Tačiau mokykla buvo statoma. Akmenis suvežė žmonės. Lėšos statybai renkamos iš gyventojų. Plytos buvo gabenamos iš Bubių ir Kuršėnų plytinių, surenkamos liekanos nuo Pašiaušės ir nebaigtos statyti Pakapės mokyklos. Miško medžiaga buvo vežama iš Pakruojo, Šaukėnų, Kuršėnų miškų. Dirbo ir keletas samdytų statybininkų. Inžinierius Gergelis slapčia skirdavo geležies nuo vokiečių statomų tiltų. Vieno aukšto mūrinė mokykla pastatyta organizatoriaus Dargužo Prano ir vietos gyventojų didžiulės paramos dėka.

Mokykla nuo 1944 m. sausio 15 d. pradėjo veikti. Pradžioje mokykla buvo tik pradinė, o vėliau septynmetė. Mokėsi 107 mokiniai. Naujojoje pradinėje mokykloje dirbo tik du mokytojai – Pranas Dargužas ir Konstancija Jakubonienė. 1953 m pristatytas antras mokyklos aukštas.

2005 m. vasarą mokykloje susikūrė Aukštelkės kaimo bendruomenė „Aukštarūžė“. 2020 m. prijungta prie Dubysos aukštupio mokyklos kaip jos skyrius.

## Direktoriai
Pranas Dargužas, Marija Baranauskienė, Juozas Vaitkevičius, Juozapa Ačienė, Dalia Vėdaraitė, Alia Ksaverija Braškienė, Vaidas Bacys

## Šaltiniai