open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Žibininkų kapinynas

**Žibininkų kapinynas** (registrinis kultūros paveldo objektas: unikalus kodas – 5265; senas kultūros paminklo sąrašo Nr. AR547) – kapinynas Kretingos rajono savivaldybės vakarinėje dalyje, Žibininkų kaime (Kretingos seniūnija), Dimitravo miške, Žibos dešiniajame krante.

## Istorija
1935 m. į Kauno miesto muziejų iš Žibininkų pateko XI-XII a. archeologinių senienų. Iš jų išliko tik X-XI a. kuršiška žalvarinė pasaginė segė žvaigždiniais galais, kuri dabar saugoma Nacionaliniame M. K. Čiurliono muziejuje. 

1972 m. kapinynas paskelbtas respublikinės reikšmės archeologijos paminklu (AR547), o 2005 m. – registriniu kultūros paveldo objektu. 
Saugomos teritorijos dydis – 0,45 ha

## Tyrimai
1950 m. žvalgė Lietuvos mokslų akademijos Lietuvos istorijos instituto archeologinė ekspedicija (tyrimų vadovas Adolfas Tautavičius), 1959 m. – Kretingos kraštotyros muziejaus vyr. mokslinis bendradarbis Juozas Mickevičius, 1982 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (tyrimų vadovas Romas Olišauskas), 1992 m. – Lietuvos kultūros paveldo mokslinis centras (tyrimų vadovas Vilnius Morkūnas). 

2000 m. tyrinėjo Kretingos muziejaus ir Vilniaus universiteto archeologinė ekspedicija (tyrimų vadovas Julius Kanarskas). Saugomoje teritorijoje buvo ištirtas 21 m² plotas. Archeologinių radinių, kapaviečių ar kultūrinio sluoksnio pėdsakų nerasta. Nustatyta, kad pirminis žemės paviršius užneštas 70-75 cm storio smėlingos žemės sluoksnio.

## Šaltiniai
Safura

**Safura Elizade** (; g. 1992 m. rugsėjo 20 d., Baku, Azerbaidžane) – Azerbaidžano dainininkė, 2010 m. Eurovizijoje atstovavo Azerbaidžanui ir su daina „Drip Drop“ užėmė 5 vietą.

## Biografija
Gimė 1992 m. rugsėjo 20 d. Baku.
Safura kilus iš meniškos šeimos. Jos tėvas yra dailininkas, o mama yra dizainerė ir groja pianinu.

Safura pirmą kartą ant scenos pasirodė būdama šešerių metų. Nuo tada dalyvavo daugelyje Azerbaidžano muzikinių konkursų. Laimėjo Azerbaidžane populiarų televizijos muzikinį konkursą „Naujoji žvaigždė“ (). Dainavo vaikų ansambliuose „Rytų žvaigždės“ () ir „Lakštingalos“ ().

Baigusi muzikos mokyklą, groja smuiku, saksofonu ir pianinu.

### 2010 m. Eurovizija

2010 m. kovo 2 dieną Safura laimėjo Azerbaidžano nacionalinį finalą su daina „Drip Drop“, kurią parašė *Stefan Örn* ir *Sandra Bjurman*.
Po atrankos dainavo koncerte Ukrainoje. Dainos video klipą režisavo *[[Rupert Wainwright]]*, choreografu buvo *JaQuel Knight*, kuris yra dirbęs su Beyoncé ir Britney Spears. Knight’as rengė ir Safuros pasirodymo Osle choreografinę dalį.

2010 m. gegužės 1 d. pradėjo reklaminį turą, kurio metu koncertavo Nyderlanduose, Belgijoje, Šveicarijoje, Lenkijoje, Rusijoje, Ukrainoje ir Švedijoje.

Safura 2010 m. Eurovizijos antrame pusfinalyje užėmė 2-ą vietą, o finale – 5-tą.

### Albumas „It’s My War“
Safura pasirašė 5 metų kontraktą su Švedijos įrašų kompanija „Zaphire Group“. Jos pirmasis albumas „It’s My War“ išėjo 2010 m. birželio 18 d. ir sėkmingai pardavinėjamas Europoje. Daina „Drip Drop“ buvo pirmas singlas šis šio albumo.

## Diskografija

### Albumai
* *It’s My War* (2010 m.)

### Singlai
* *Drip Drop* (2010 m.)
* *March On* (2010 m.)
* *Paradise* (2011 m.)
* *Alive* (2011 m.)

## Išnašos

## Nuorodos

* Safura — „Drip Drop“ (video)

|-
Neringa Aidietytė

**Neringa Aidietytė** (g. 1983 m. birželio 5 d., Vilnius) – Lietuvos lengvaatletė, kuri specializuojasi sportinio ėjimo rungtyse.

2010 m. Europos čempionate atstovavo Lietuvai ir užėmė 14 vietą. 2014 m. Alytuje vykusiose „European Athletics Permit Meeting“ sportinio ėjimo varžybose pagerino jai pačiai priklausiusį moterų 20 km distancijos rekordą 1:29:01.

## Pasiekimai

## Nuorodos
* Neringa Aidietytė IAAF svetainėje
Žibininkų senovės gyvenvietė

**Žibininkų senovės gyvenvietė** (senas kultūros paminklų sąrašo Nr. IP2464A) – žalvario amžiaus gyvenvietė Kretingos rajono savivaldybės vakarinėje dalyje, Žibininkų kaime (Kretingos seniūnija), Dimitravo miške, Žibos dešiniajame krante.

## Tyrimai
XX a. 4 dešimtmetyje Konstantinas Jablonskis kaime aptiko pora senovės gyvenvietės vietų.

Kalvoje prie Maro kapeliais vadinamų senųjų kaimo kapinių jis rado žalvario amžiaus stovyklavietei būdingų dirbinių: trikampį antgalį, dalį ietigalio, smulkių gremžtukų, gramdukų, retušuotų skelčių ir nuoskalų, gludintos akmeninės buožės gabalą, keramikos nežymiai brūkšniuotu ir lygiu paviršiumi.

Kitoje kalvoje, esančioje į rytus, Rūdaičių kaimo pusėje, aptiko taip pat žalvario amžiaus stovyklavietėms būdingų radinių: mažą gremžtuką, retušuotų skelčių, nuoskalų, įvairių dirbinėlių, gludintų titnaginių kirvelių gabalų, keramikos su grūsto granito priemaišomis.

1940 m. Žibininkuose lankėsi Vytauto Didžiojo kultūros muziejaus preparatorius-konservatorius Pranas Baleniūnas. Jis konstatavo, kad Jono Vilimo sklype vienoje iš kalvelių, esančių prie senųjų kaimo kapinių, kasant žemes 70-90 cm gylyje randama anglių, suodžių, primityvių puodų šukių, kurios galėtų priklausyti akmens amžiaus gyvenvietėms.
 
1987 m. teritoriją žvalgė Audronė Bliujienė (Lietuvos dailės muziejus), tyrinėjusi pamiškėje esančio smėlio karjero pakraščius.

1992 m. senovės gyvenviečių teritoriją nustatė Lietuvos kultūros paveldo mokslinis centras (ekspedicijos vadovas Vilnius Morkūnas).

2000 m. žvalgomuosius archeologinius tyrinėjimus atliko Kretingos muziejaus ir Vilniaus universiteto archeologinė ekspedicija (tyrimų vadovas Julius Kanarskas). Saugomoje teritorijoje buvo ištirtas 20 m² plotas. Archeologinių radinių ar kultūrinio sluoksnio pėdsakų nerasta.

1993–2005 m. objektas buvo registruotas naujai išaiškinamų istorijos ir kultūros paminklų sąraše (IP2464A).

## Šaltiniai
Krka

**Krka** gali reikšti:

* Krka – upė Kroatijoje;
* Krka – upė Slovėnijoje;
* Krka – slovėniškas Austrijos upės Gurko pavadinimas;
* Krka – Slovėnijos farmacijos įmonė;
* Novo Mesto Krka – Slovėnijos krepšinio komanda;
* Krkos vienuolynas – serbų ortodoksų vienuolynas Kroatijoje.
2010 m. Europos lengvosios atletikos čempionatas/Disko metimas vyrai

**Vyrų [[Disko metimas|disko metimo]]** rungtis 2010 m. Europos lengvosios atletikos čempionate vyko liepos 31 - rugpjūčio 1 dienomis Barselonoje.

## Medalininkai

## Rekordai

## Kalendorius

## Kvalifikacinės
Kvalifikacinis normatyvas -  63.50 (Q) arba dvylika geriausių pasirodymų (q).
### A grupė

### B grupė

## Finalas
} || align="left" |  Erik Cadée ||align=left|  ||  ||  ||  || || || || ****|| 
|-
|}

## Nuorodos
*Rezultatai
Benaičių senovės gyvenvietė

**Benaičių senovės gyvenvietė ir kapinynas** (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas – 30296, senas registro kodas – A1861) – neolito pabaigos – žalvario amžiaus kapinynas bei žalvario ir geležies amžiaus gyvenvietė Kretingos rajono savivaldybės šiaurės vakariniame pakraštyje, Šventosios kairiajame krante.

## Istorija
Įrengti Šventosios ir jos bevardžio intako santakos aukštumoje, jos šlaite ir slėnio tersoje.

Kapinyną 2000 m. kasdami žvyrą atrado Lendimų gyventojas Gediminas Japšas su sūnumi Rolandu, aptikę žmogaus kaukolę, gintaro kabučius ir akmens kirvį.

2005 m. objektas įrašytas į Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąrašą (A1861) ir paskelbtas valstybės saugoma kultūros vertybe.

Teritorijos dydis – 5,5 ha.

## Tyrimai
2000 m. žvalgė Julius Kanarskas, Algimantas Merkevičius ir Valdemaras Šimėnas. 2000, 2002–2004 m. tyrė Algimantas Merkevičius (Vilniaus universitetas).

Iš viso ištirtas 515,9 m² plotas. Rasti 2 griautiniai II–I tūkstantmečio pr. m. e. sandūros kapai, 3 degintiniai vėlyvojo žalvario amžiaus kapai, aptikti žalvario, senojo ir vėlyvojo geležies amžių gyvenviečių kultūriniai sluoksniai su akmenų grindiniais, židiniais, ūkinėmis duobėmis, stulpavietėmis, surinkta gyvulių kaulų, titnago nuoskalų, gargažių, didelis kiekis keramikos ir molio tinko.

XVII–XIX a. senovės gyvenvietės teritorijoje stovėjo Benaičių kaimavietės pastatai.

## Šaltiniai
Proporcinis atstovavimas

**Proporcingas atstovavimas** – rinkimų sistema, kuria siekiama kandidatų grupėms suteikti mandatų kiekį, proporcingą jų gautų balsų skaičiui. Ji turi daug galimų variantų, nes proporcijos gali būti apskaičiuojamos įvairiai, priklausomai nuo pasirinktos formulės. Du pagrindiniai tipai: **partijų sąrašų** ir **perkeliamojo balso**.

## Istorija
Ši sistema buvo pradėta naudoti daugelyje Europos valstybių antroje XIX a. pusėje, taisant daugumos atstovavimo rinkimų sistemos ydas.

## Tipai

### Partijų sąrašų
Naudojant partijų sąrašų metodą, partijoms mandatai išdalinami proporcingai jų gautiems balsams. Pavyzdžiui, partija A gavusi 35 % rinkėjų balsų, gaus ir 35 % visų galimų vietų parlamente, kurias išdalins sąrašo viršuje esantiems nariams.

### Perkeliamojo balso
Perkeliamojo balso atveju mandatai išdalinami lygiai taip pat kaip ir naudojant partijų sąrašų modelį. Skirtumas tik tas, kad rinkėjams suteikiama papildoma galimybė reitinguoti partijų sąrašus. Tai sustiprina rinkėjų atstovavimą, nes leidžia jiems į viršų iškelti kandidatus, esančius ne sąrašo pradžioje.

### Vieno perleidžiamo balso sistema
Vieno perleidžiamo balso sistema, kai naudojamas prioritetinis balsavimas ir kiekviename etape pašalinamas vienas kandidatas, taip pat leidžia pasiekti proporcinį atstovavimą.

## Formulės
Mandatai kandidatų sąrašams gali būti paskirstomi taikant įvairius matematinius metodus. Populiariausi iš jų: d’Hondt ir Sainte-Laguë.

## Poveikis politinei sistemai
Proporcinio atstovavimo sistema, lyginant su daugumos atstovavimo, yra daug palankesnė įvairioms mažumoms ir mažoms partijoms, nes už jas atiduoti rinkėjų balsai nebūna „prarandami“. Dėl šios priežasties ją naudojančiose valstybėse paprastai susiformuoja daugiapartinė valdžia su dažnomis koalicinėmis vyriausybėmis.

## Kritika
Manoma, jog proporcingo atstovavimo sistemos paskatintas daugiapartiškumas ir koalicinių vyriausybių egzistavimas mažina stabilumą ir valdžios veikimo efektyvumą, tačiau yra ir tai paneigiančių tyrimų.

## Šaltiniai
* David Robertson. *The Routledge dictionary of politics, 3rd edition*. Routledge, 2004

## Išnašos
Paganija

**Paganija**, **Neretvanska kneževina**, **Naretvanija**, **Meranija** () – viduramžių istorinis regionas Balkanuose, dabartinėje pietų Kroatijoje.

## Geografija

Regionas apėmė Adrijos pajūrio ruožą nuo Cetinos upės šiaurėje iki Neretvos upės pietuose. Šiauriau buvo Pajūrio Kroatija, o piečiau – Zahumljė. Žemyne regionas turėjo 3 dalis (župas): Makarą, Rastiką ir Daleną. Jam taip pat priklausė salos: Korčula, Bračas, Hvaras, Mljetas ir kt. Žemyne Paganija ribojosi su Bosnija.

Regionas buvo miškingas, pelkingas, dauguma žemių netiko žemdirbystei. Svarbiausios gyvenvietės regione buvo Vrulja, Mokro, Ostrogas, Lavćenas, Slavineca, Omišas ir kt.

## Istorija
I tūkst. pr. m. e. Paganija sudarė dalį Ilyrijos ir buvo gyvenama dalmatų genčių. Todėl regionui prigijo pavadinimas Dalmatija (juo vadinta visa didelė Romos provincija). VII a. kraštas slavizuotas ir tapo vienu iš 5 slavų regionų (kiti buvo Duklia, Bosnija, Travunija ir Zahumlje). Pavadinimas Narentanija buvo duotos dėl vietinės slavų genties narentanų (). Kadangi jie buvo pagonys, prigijo ir pavadinimas Paganija. Slavai, apgyvendindami kraštą, sunaikino senuosius romėnų miestus, ir kraštas grįžo į barbarybę.

Vietos slavai nesuformavo valstybės, tačiau nebuvo priklausomi ir nuo kitų valstybių. Šie pagonys, vadovaujami vadų *morstik*, vertėsi gyvulininkyste, prekyba ir ypač piratavimu. Šie piratai naudojosi laivais, vadinamais Sagenomis. Dėl jų veiklos Adrijos jūra tapo labai nesaugi, ir tai trukdė Venecijos interesams. Po to, kai Paganijos piratai nusiaubė vieną laivyną, Venecija 839 m. pradėjo baudžiamąsias ekspedicijas, kurios dažnai baigdavosi nesėkme. Tuo metu minimas Paganijos kunigaikštis Liudislavas.

Galiausiai slavus pavyko sutramdyti Bizantijos imperatoriui Bazilijui (867–886), kuris sugrąžino Dalmatijos regioną į Bizantijos rankas ir apkrikštijo slavų pagonis.

927–950 m. Paganiją prisijungė Raška, kurią tuo metu valdė Časlavas Klonimirovičius, didysis serbų vienytojas. Jam valdant Paganijos piratų išpuoliai prieš Veneciją dar labiau sustiprėjo. 948 m. Venecijos vykdytos kampanijos nepavyko, ir Venecija buvo priversta mokėti slavams mokesčius už plaukiojimą Adrijoje. Tik kuomet 960 m. valstybė suiro, Paganija galiausiai pateko į Kroatijos įtaką.

1000 m. Venecijos dodžas Pietro II Orseolo ryžosi padaryti galą piratavimui. Trumpo žygio metu jis užėmė šiaurinę Dalmatiją ir Paganiją. Paskutinis Paganijos piratų lizdas Lastovo miestas buvo paimtas ir sugriautas iki pamatų, o Paganija prijungta prie Venecijos. Šios naujai užimtos teritorijos tapo Jūrinės Venecijos pradžia.

Tolesnė regiono istorija susijusi su Jūrinės Venecijos istorija.
Enši tudzi ir miao autonominė prefektūra

**Enši tudzi ir miao autonominė prefektūra** () – autonominė prefektūra Kinijos Hubėjaus provincijos kalnuotame pietvakariniame kampe. Per prefektūros šiaurės rytinį kampą teka Jangdzė.
Pranas Morkus

**Pranas Morkus** (1938 m. vasario 18 d. Klaipėdoje – 2022 m. rugpjūčio 30 d. ten pat) – lietuvių eseistas, kino scenaristas, radijo žurnalistas.

## Biografija
1955 m. baigė Vilniaus 1-ąją berniukų gimnaziją, 1955–1957 m. studijavo Maskvos valstybinio M. Lomonosovo universiteto Filologijos fakultete, 1957–1960 m. – Vilniaus universiteto Filologijos fakultete. 1962–1964 m. buvo Maskvos scenaristų aukštųjų kursų klausytojas.

Lietuvos kinematografininkų sąjungos narys. Žmona – Irena (g. 1939 m.), sūnūs – Pranas Haroldas (g. 1966 m.) ir Jonas (g. 1971 m.). Mama – aktorė Galina Jackevičiūtė.

1960–1962 m. buvo Lietuvos televizijos ir radijo komiteto Radijo teatro vyr. redaktorius, 1968–1970 m. – kūrybinio susivienijimo „Lietuvos telefilmas“ vyr. redaktorius. 1971–1977 m. buvo Lietuvos kino studijos Scenarinės kolegijos narys, 1980–1982 m. – Maskvos teatro „KEMT“ Literatūrinės dalies vedėjas.

1990–1991 m. dirbo LTV programų direktoriumi. Nuo 1994 m. buvo savaitraščio „Šiaurės Atėnai“ skyriaus redaktorius, LRT plius laidų vyr. redaktorius, „Mažosios studijos“ darbuotojas.

## Kūryba
Parašė libretą baletui „Paskutinė rolė“, scenarijus 50-iai radijo vaidinimų, dviem animaciniams ir dokumentiniams filmams bei vaidybiniams filmams:
* 1967 – Suaugusių žmonių žaidimai (rež. Algimantas Kundelis)
* 1972 – Akmuo ant akmens (rež. Raimondas Vabalas)
* 1975 – Atpildo diena (rež. Algimantas Puipa, Stasys Motiejūnas)
* 1975 – Smokas ir Mažylis (rež. Raimondas Vabalas)
* 1980 – Mainai (rež. Raimondas Vabalas)
* 1981 – Amerikietiška tragedija (rež. Marijonas Giedrys)
* 1985 – Sūnus paklydėlis (rež. Marijonas Giedrys)
* 1986 – Zodiakas (rež. Jonas Vaitkus)
* 1996 – Vienui vieni (rež. Jonas Vaitkus).
Remiantis jo parašytu scenarijumi, buvo sukurtas filmas „Ekskursantė“.

## Apdovanojimai
* Lenkijos Respublikos ordinas „Kawalerski Krzyz Zaslugi“
* „Pragiedrulių“ laureatas už geriausia nacionalinių radijų kultūros laida išrinktą Lietuvos radijo laidą „Kultūra ir religija" (2007 m.)

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Didysis idėjų magistras Pranas Morkus Bernardinai. lt
* Пранас Моркус Kino-teatr. ru
Podgorija

**Podgorija** (, ) – viduramžių istorinis-geografinis regionas Balkanuose, dabartinėje pietų Bosnijoje ir Hercegovinoje ir vidurio Juodkalnijoje.

## Geografija
Šis pailgas regionas, išsidėstęs šiaurės vakarų-pietryčių kryptimi, apėmė dalį Dinarų kalnyno – pačią aukščiausią jo dalį, esančią tarp palyginti derlingų Adrijos pajūrio žemumų (Duklia, Travunija ir Zahumlje) ir žemyninės Serbijos (Raškos ir Bosnijos) šiaurės rytuose. Tradiciškai buvo laikoma, kad regionas tęsiasi nuo Neretvos upės baseino iki Moračos.

Regionas buvo retai gyvenamas ir pasižymėjo aukštikalnių klimatu. Čia buvo Sinjajevinos, Durmitoro, Zelengoros kalnagūbriai. Išilgai regioną vagojo dviejų upių – Neretvos ir Pivos aukštupiai. Tai buvo natūrali skiriamoji riba tarp pajūrio ir žemyninės Serbijos.

Tradicinės župos regione buvo Onogost, Moratia, Comerniza, Piva, Gerico, Netusini, Guisenio, Com, Debreca, Neretva ir Rama.

## Istorija
I tūkst. pr. m. e. Podgorija sudarė dalį Ilyrijos ir buvo gyvenama ilyrų. VII a. kraštas slavizuotas. Tačiau dėl savo gyventojų retumo, jis nebuvo priskiriamas prie 6 tradicinių proto-serbų regionų (Raška, Bosnija, Zahumlje, Duklia, Travunija ir Paganija), o neretai dalintas tarp trijų pastarųjų į tris atkarpas.

Jis niekada nesudarė nepriklausomos valstybės. Tik 960 m. mirus ankstyvajam serbų vienytojui Časlavui Klonimirovičiui, Duklios valdovas, užvaldęs Podgoriją, ją išskyrė kaip atskirą vienetą ir čia paskyrė valdyti savo sūnų Miroslavą. XI a. Podgorija priklausė Dukliai, nuo XII a. čia įsitvirtino Raška.
Matagužai

**Matagužai** () – miestelis Juodkalnijoje, priklausantis Podgoricos opštinai. 1 299 gyventojai (2003 m. duomenys).

## Gyventojai
Matagužuose gyvena 974 pilnamečiai gyventojai. Gyvenvietėje yra 330 namų ūkių, kiekviename ūkyje vidutiniškai 3,93 gyventojo.

! Metai
! Gyventojųskaičius
|-----
| 1948
| 960
|-----
| 1953
| 914
|-----
| 1961
| 962
|-----
| 1971
| 973
|-----
| 1981
| 1132
|-----
| 1991
| 1014
|-----
| 2003
| 1352
|}

## Nuorodos
* Matagužai (palydovinė nuotrauka *Wikimapia*)
* Matagužų vieta Juodkalnijoje Kryželis centre – Matagužų vieta (palydovinė nuotrauka *Wikimapia*)
Juozas Martinaitis

**Juozas Martinaitis** (slap. *Meškerė, Meškerys, Jurkus*, 1911 m., Kartena, Kretingos raj. – 1948 m. rugpjūčio 12 d. Lubiai, Kretingos raj.) – Lietuvos partizanas, Kardo rinktinės Buganto kuopos vadas.

## Biografija
Gimė ir augo Kartenos miestelyje. Žemės reformos metu tėvui gavus žemės buvusiame Žadeikių dvare, šeima persikėlė į Žadeikių kaimą. Mokėsi Kartenos pradinėje mokykloje, kurią baigęs dirbo statybose.

1932 m. pašauktas į kariuomenę, užsitarnavo viršilos laipsnį.

Grįžęs dirbo statybininku, 1934 m. įstojo į LŠS Kretingos rinktinės Kartenos šaulių būrį, 1940–1941 m. tiesė Rietavo–Šventosios plentą.

Vokiečių okupacijos metais dirbo Kartenos valsčiaus savivaldybės raštinėje, buvo areštinės sargu.

1945 m. tapo Kartenos valsčiaus žemės ūkio skyriaus tarnautoju, užmezgė ryšius su Lietuvos partizanais. 1946 m. rugsėjo mėn. įstojo į Kardo rinktinės Buganto kuopą, pasirinko Meškerės, vėliau – Jurkaus, slapyvardį, vadovavo būriui. 1947 m. rudenį paskirtas kuopos vadu.

Žuvo 1948 m. rugpjūčio 12 d. Lubių kaime, Kartenos valsčius. Stribams ir enkavedistams apsupus Simono Gaudučio sodybą, nusišovė po namo grindimis įrengtoje slėptuvėje.

## Šaltiniai
* Stanislava Petraitienė. Brangi tylos kaina. – Švyturys (Kretinga), 1966, nr. 84, p. 2, nr. 85, p. 3, nr. 86, p. 3, nr. 88, p. 3.
* Dalia Kuodytė. Žemaičių apygarda Kardo (Kardų) rinktinė. – Laisvės kovų archyvas, t. 7. Kaunas, 1993, p. 6.
* Vytautas Rimgaila. Fragmentai ir faktai apie LLA ŽL Kardo rinktinę. – Vakarų ekspresas, 1994, geg. 19.
Aleksas Malakauskas

**Aleksas Malakauskas** (slap. *Donelaitis, Donėlaitis*, 1923 m. Šateikių apyl., Plungės raj. – 1948 m. rugpjūčio 12 d. Lubiuose, Kartenos valsčius) – Lietuvos partizanas, Kardo rinktinės Buganto kuopos štabo ir ryšių poskyrio viršininkas.

## Biografija
Baigė Šateikių pradinę mokyklą, tarnavo pas ūkininkus. 1943 m. atvyko tarnauti į Karteną. 1944 m. pabaigoje įsidarbino sukarintoje Kretingos geležinkelio apsaugos tarnyboje.

1946 m. rudenį tapo Kardo rinktinės Buganto kuopos partizanu, pasirinko *Donelaičio* slapyvardį, paskirtas kuopos štabo ir ryšių poskyrio viršininku. 1947 m. gegužės mėn. buvo sunkiai sužeistas.

1948 m. rugpjūčio 12 d. žuvo kartu su kuopos vadu Juozu Martinaičiu-Meškere ir jo pavaduotoju Kaziu Stropumi-Klevu, bandydamas išsiveržti iš stribų ir enkavedistų apsuptos slėptuvės Simono Gaudučio sodyboje Lubių kaime (Kartenos valsčius). Susišaudymo metu jį pridengti bandė namų šeimininkė Apolonija Gaudutienė, žuvusi kartu.

## Šaltiniai
* Stanislava Petraitienė. Brangi tylos kaina // Švyturys (Kretinga), 1966, nr. 84, p. 2, nr. 88, p. 3.
Kazys Stropus

**Kazys Stropus** (slap. *Klevas*, 1908 m. Kartenoje, Kretingos apskritis – 1948 m. rugpjūčio 12 d. Lubiuose, Kartenos valsčius) – Lietuvos partizanas, Kardo rinktinės Buganto kuopos vado pavaduotojas.

## Biografija
Mokėsi Kartenos pradinėje mokykloje, kurią baigęs padėjo ūkininkauti tėvams. 1929–1931 m. tarnavo Lietuvos kariuomenėje.

1931 m. sukūrė šeimą, pasistatė namus Kartenoje. 1933 m. įstojo į LŠS Kretingos rinktinės Kartenos šaulių būrį.

Po II-jo pasaulinio karo dirbo kelių remonto valdybos darbininku, meistru. Kartenos valsčiuje susikūrus partizanų kuopai, užmezgė su ja ryšį ir, pasirinkęs *Klevo* slapyvardį, tapo partizanu. Nuo 1947 m. rudens buvo Kardo rinktinės Buganto kuopos vado pavaduotoju.

Žuvo 1948 m. rugpjūčio 12 d. patekęs į stribų ir enkavedistų apsuptį Lubių kaimo (Kartenos valsč.) ūkininko Simono Gaudučio sodyboje, kurioje buvo įrengta kuopos vadovybės slėptuvė.

## Šaltiniai
* Stanislava Petraitienė. Brangi tylos kaina. – Švyturys (Kretinga), 1966, Nr. 86, p. 3, nr. 88, p. 3.
FC Bihor Oradea

:: *Apie kitas dvi komandas, kartais irgi vadintas *Crisul Oradea* vardu, žr. [[Crisana Oradea]]*.

**Oradios „Bihor“** – buvęs Rumunijos futbolo klubas iš Oradios.

## Istorija
Klubo ištakos siekia 1958 m. 1963 m. prijungtas CSM Crişana Oradea klubas.

2016 m. sausio 12 d. paskelbta, kad klubas bankrutuoja ir yra likviduojamas.

## Emblema

Emblema veche crisul oradea.png| Senoji emblema
FC Bihor Bihor Oradea Logo.png| Naujoji emblema


## Pasiekimai

## Išnašos

## Nuorodos
* SOCCERWAY
* Globalsportsarchive
Avangardas

**Avangardas** (iš  'priekinė sargyba') – žygio saugos dalis, laikinai paskirtas karinis vienetas (ar jų grupė), veikiantis pagrindinių pajėgų priešakyje. Stambaus avangardo priekyje paprastai veikia *priešakinė žygio sauga*.

Avangardo uždaviniai:
* sudaryti sąlygas, kad pagrindinės pajėgos galėtų judėti reikiamu greičiu,
* apsaugoti pagrindines pajėgas nuo netikėto priešo užpuolimo,
* susidūrus su mažesnėmis priešo pajėgomis jas sunaikinti nesustojant
* sutikus pranašesnes – išsiskleisti ir užimti patogią mūšiui vietovę, sukaustyti priešą ugnimi ir užtikrinti pagrindinių pajėgų organizuotą išsiskleidimą ir jų įtraukimą į mūšį.

Paprastai avangardas siunčiamas brigados (pulko) žygio metu, jeigu numatomas susitikimas su priešu, puolant ar persekiojant atsitraukiantį priešą.

Patį avangardą saugo priešakinė žygio sauga – patruliai, priešakiniai ir šoniniai būriai, priekin ir į šonus siunčiami žvalgai ir jų grupės.

Avangardą paprastai sudaro ketvirtis visos kariuomenės. Kuo stambesnės pagrindinės pajėgos, tuo toliau priekyje veikia avangardas.

Žygiuojančiai kariuomenei sustojant avangardas tampa priešakine gynybos linija.
Imant trauktis avangardas tampa ariergardu.

Avangardo vado įtaka labai didelė, kadangi jis gali įsivelti į kautynes, į kurias net nenoromis gali tekti įsijungti ir vyriausiajam pajėgų vadui. Avangardo vado neišmanymas ar apsileidimas gali tapti visų pajėgų pralaimėjimo ar bent didelių nuostolių priežastimi. Todėl avangardo vadais skiriami apdairūs, šaltakraujai, greitos orientacijos karininkai.

## Kilmė
Žygiuojančios kariuomenės skirstymas į tris dalis priimtas nuo viduramžių laikų. Buvo skiriami:
* avangardas 
* pagrindinės pajėgos
* ariergardas
Be jų dar paprastai būdavo dvi šoninės žygio saugos.

### Avangardo sandara

XV a. Burgundijos kariuomenės kaip tipiškos viduramžių kariuomenės avangardo sandara būdavo tokia:
* Lengvųjų raitelių dalinys, iš kurio nuolat išskirdavo priešakinį žvalgų padalinį
* Pagrindinė avangardo dalis:
** Pakankamai stambus kareivių dalinys;
** Civiliai valdininkai ir trimitininkai, perdavinėję pranešimus ir kvietimus priešininko pilims ir miestams pasiduoti;
** Darbininkų dalinys, vadovaujamas artilerijos meistro, kuris valydavo kelią, kad galėtų pravažiuoti pagrindinių pajėgų artilerija ir gurguolės.

Avangardo pajėgumas turėdavo atitikti žygiuojančios kariuomenės dydį ir sudėtį bei vietovės tipą. Avangardo pagrindas paprastai būdavo pėstininkai (paprastai – lengvieji). Lauko artilerija įeidavo tik į pakankamai stambius avangardus. Kavalerija būdavo labai svarbi, ypač žygiuojant atvira vietove. Kuo vietovė atviresnė, tuo avangarde reikalingesnė kavalerija.

## Nuorodos
Žygio sauga

**Žygio sauga** (; ) – žygiuojančios kariuomenės dengimas nuo antžeminio priešo savo jėgomis ir priemonėmis. Taip pat žygio saugos funkcijas atliekančios rinktinės.

Pajėgoms sustojus ir išsidėsčius poilsiui, žygio sauga tampa *išdėstymo sauga* ir atlieka išdėstymo saugos uždavinius – saugo nuo priešo žvalgybos ir netikėto užpuolimo.

Žygio saugos funkciją atlieka:
* iš priekio (fronto) – avangardas ir *priešakinė žygio sauga*;
* iš šonų – *šoninė žygio sauga* (gali būti ir *nejudrioji šoninė sauga*);
* iš užnugario – ariergardas ir *užnugarinė žygio sauga*.

Žygio saugos organai:
* užtikrina pagrindinių jėgų (o priešakinė sauga – ir avangardo) vorų ir kolonų nekliudomą judėjimą,
* apsaugo nuo priešo netikėto užpuolimo,
* sudaro palankias sąlygas stoti į mūšį,
* neleidžia prasiskverbti priešo žvalgybai.
* priešakinė žygio sauga pati atlieka žvalgybą.

## Šaltiniai
* Enciklopedinis karybos žodynas / Petras Algirdas Čiočys, Jurgis Janukevičius, Edvardas Jasiulionis… [et al.]; [redaktorių kolegija: vyriausiasis redaktorius Zenonas Kulys… [et al.] ; Generolo Jono Žemaičio Lietuvos karo akademija. – Vilnius : Generolo Jono Žemaičio Lietuvos karo akademija, 2008
Pavirangiai

**Pavirangiai** – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 2 km nuo Plokščių, 2 km į pietus nuo kelio .

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pavisinčia

**Pavisinčia** – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 7 km nuo Jašiūnų, prie Visinčios upės.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pavišakiai

**Pavišakiai** – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 6 km į pietus nuo Barzdų.

## Gyventojai
 

## Šaltiniai
Pavyžulionėlė

**Pavyžulionėlė** – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 4 km nuo Paberžės. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pavyžupys

**Pavyžupys** – kaimas Kalvarijos savivaldybėje, 3 km į pietus nuo Akmenynų. Stūkso Pavyžupio piliakalnis.

## Gyventojai

## Šaltiniai

*
Pavuolis

**Pavuolis** – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 9 km į šiaurę nuo Kruonio, prie kelio . Kaimo šiaurine riba teka Strėva, kitoje jos pusėje – Pavuolis Rumšiškių seniūnijoje.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pazaduojė

**Pazaduojė** – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Antazavės. 

## Istorija

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pazaliesė (Vilnius)

**Pazaliesė** – viensėdis Vilniaus rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurę nuo Santakos, dešiniajame Žeimenos krante. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pazaltarūnai

**Pazaltarūnai** – viensėdis Širvintų rajono savivaldybėje, 3 km nuo Kernavės.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pazapsiai

**Pazapsiai** – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 3 km į pietryčius nuo Kučiūnų, prie kelio . Šalia teka Zapsė, aplink plyti miškai. Kaimo šiaurėje telkšo ežeras Ragožė.

## Etimologija
Kaimas pavadintas pagal *Zapsės* upę arba *[[Zapsys|Zapsio]]* ežerą.

## Istorija

XIX a. pab. kaimas priklausė Seinų apskrities Veisiejų valsčiui, Berznyko parapijai.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pazastarčiai

**Pazastarčiai** – buvęs kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, į rytus nuo Zastarčių.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pazniokai

**Pazniokai** – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 8 km nuo Šeimyniškių.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pazūkai

**Pazūkai** – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurės vakarus nuo Skaistgirių. Yra Pazūkų koplyčia.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pažalioji

**Pažalioji** – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 5 km nuo Žemaičių Naumiesčio. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pažalvaičiai

**Pažalvaičiai** – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 15 km nuo Skaistgirių. Rytinė kaimo dalis prijungta prie Panevėžio miesto.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pažarstis

**Pažarstis** – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 1 km nuo Šilavoto. Prie kaimo rastas Pažarsčio pilkapynas.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pažąseliai

**Pažąseliai** – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Kazliškio. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pažeimenė

:: *Apie buvusį kaimą, prijungtą prie Pabradės, žr. [[Pažeimenė (Pabradė)]].*

**Pažeimenė** – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 12 km į šiaurės rytus nuo Pabradės, Labanoro girioje, prie Žeimenos kairiojo kranto ir Meros žiočių. Praeina geležinkelis Vilnius–Turmantas, veikia Pažeimenės geležinkelio stotelė.

## Istorija
Dabartinės gyvenvietės vietoje XX a. pradžios žemėlapyje žymimi Pohuliankos, Pamerės ir Santakos viensėdžiai. Japonijos–Rusijos karo metu įkūrus Pabradės poligoną, netoli Žeimenos ir Meros santakos įrengta Pohuliankos geležinkelio stotis, prie jos pradėjo kurtis didesnė gyvenvietė. Tarpukariu čia pastatyta nemažai vasarnamių, didelę gyventojų dalį sudarė lenkų karių šeimos. Tuometiniuose meteorologijos pranešimuose Pohulianka žymėta kaip šalčiausia Lenkijos vieta.

Kraštą perėmus Lietuvai, Pohulianka vadinama Pažeimeniais. Po Antrojo pasaulinio karo sunyko ir apaugo mišku čia buvę vasarnamių kvartalai. Pokario žemėlapiuose nebežymimas Santakos viensėdis, buvęs prie Meros žiočių, buvusi Pamerė sovietmečiu priskirta Pažeimeniams. Geležinkelio stotis turėjo atskiros gyvenvietės statusą, 2015 m. sujungta su Pažeimenių kaimu.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Paželsviai

**Paželsviai** – kaimas Marijampolės savivaldybėje, 8 km į šiaurės vakarus nuo Krosnos, išsibarstęs prie kelio . Į pietus nuo kaimo telkšo Žaltytis, šiauriau auga Buktos miškas. Kaimas patenka į Žuvinto rezervatą, netoliese įsteigtas Paželsvių botaninis draustinis. Pokario metais apylinkėse veikė Tauro apygardos, Vytauto partizanų rinktinės partizanai.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pažemys

**Pažemiu** vadinama:

Kaimai:
* Švenčionių rajone;
* Zarasų rajone.

Vandens telkiniai:
* ežeras Švenčionių rajone;
* upelis Biržų rajone.
Pažemys (Švenčionys)

**Pažemys** – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 6 km į rytus nuo Labanoro, Labanoro girioje, vakariniame Pažemio ežero krante. apylinkėse telkšo Baltas, Rudesėlis, Salaičiai. Praeina Antaliedės–Aukštasalės keliukas. Įsteigtas Pažemio kraštovaizdžio draustinis.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pažambė

**Pažambė** – viensėdis Panevėžio rajono savivaldybėje, 3 km į vakarus nuo Karsakiškio, Lėvens dešiniajame krante prie Žambo žiočių, Žaliosios girios pietiniame pakraštyje. Per Lėvenį į Pagiegalą tįso kabantis pėsčiųjų tiltas.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pažardis

**Pažardis** – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 4 km į pietvakarius nuo Kaišiadorių.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Sigutis Obelevičius (1959–2024) – pedagogas, Anykščių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

## Šaltiniai
Pažemys (Zarasai)

**Pažemys** – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Degučių, prie kelio . Šiauriau kaimo telkšo ežeras Didysai Pažemėlis, auga saugoma Pažemio pušis.

## Istorija

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pažemiškis

**Pažemiškis** – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 2 km nuo Dūkštelių.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pažerys (Kražiai)

**Pažerys** – buvęs kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 3 km nuo Karklėnų. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Paževiškiai

**Paževiškiai** – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 7 km nuo Pandėlio.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pažūsiai

**Pažūsiai** – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 8 km į šiaurės rytus nuo Zibalų.

## Gyventojai
 

## Šaltiniai
Pažvarkulis

**Pažvarkulis** – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 8 km nuo Lupikų.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Adolfas Teresius, tautodailininkas, medžio drožėjas

## Šaltiniai
Pažvelsis (Vėžaičiai)

**Pažvelsis** – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės rytus nuo Lapių, prie Žvelsos intako Trumpės. Tuoj į šiaurę plyti Reiskių tyras.

## Istorija

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Butkų Juzė (1893–1947), pedagogas, poetas, žurnalistas

## Šaltiniai
Pažvėrinė

**Pažvėrinė** – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 11 km nuo Joniškio.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pažvėriniai

**Pažvėriniai** – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 6 km nuo Smilgių. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pažvirintys

**Pažvirintys** – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Betygalos.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pečiuliai

**Pečiuliais** vadinami kaimai:

* Anykščių rajone;
* Ignalinos rajone;
* Kazlų Rūdos savivaldybėje;
* Kelmės rajone;
* Molėtų rajone.
Pečiuliai (Ignalina)

**Pečiuliai** – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 2,5 km į pietryčius nuo Kazokinės, netoli Rudinės upelio ir kelio . Pasiekiamas keliuku nuo Naujasalio.

## Etimologija
Pavadinimas kilęs iš asmenvardžio *[[Pečiulis|Pečiùlis]]*.

## Istorija
XX a. pr. buvo kaimas Švenčionių apskrities Zablatiškės valsčiuje.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pečiuliai (Kazlų Rūda)

**Pečiuliai** – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Višakio Rūdos, Višakio dešiniajame krante, Kazlų Rūdos miškų pamiškėje.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pečiulinė

**Pečiulinė** – viensėdis Vilniaus rajono savivaldybėje, 3 km nuo Lavoriškių, Vilnios hidrografiniame draustinyje. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pečiuliškis (Anykščiai)

**Pečiuliškis** – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 10 km nuo Skiemonių.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pečiuliškis (Molėtai)

**Pečiuliškis** – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 7 km nuo Videniškių.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pečiūniškės

**Pečiūniškės** – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Rimšės.

## Istorija

XX a. pradžioje pateko į Novoaleksandrovsko apskritį, Rimšės valsčių. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Rimšės valsčius).

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pečiurkos

**Pečiurkos** – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 3 km į pietryčius nuo Tverečiaus, prie Birvėtos ir Svylos santakos. Praeina kelias .

## Etimologija
Pavadinimas kildinamas iš asmenvardžio **Pečiurka*, plg. pavardės *Pečiūrà, Pečiurà*.

## Istorija
Vietovė minima nuo 1755 m.

XIX a. pab. du Pečiurkų kaimai priklausė Švenčionių apskrities Tverečiaus valsčiui ir apylinkei.

Iki XX a. vidurio buvo Mažųjų ir Didžiųjų Pečiurkų kaimai. 1921–1923 m. veikė lietuviška mokykla.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Algirdas Čepulėnas (1941–2013) – slidininkas, treneris, pedagogas;
* Jeronimas Kudaba (1909–1922) – chemikas;
* Petras Kudaba (1924–) – advokatas.

## Šaltiniai
Peiliškiai

**Peiliškiai** – buvęs kaimas Akmenės rajono savivaldybėje, 8 km į šiaurės vakarus nuo Akmenės.

## Istorija

Viekšnių apylinkės Peiliškių kaimas 1984 m. liepos 25 d. panaikintas LTSR AT Prezidiumo įsaku.

2013 m. gegužę Kamanų valstybinio gamtinio rezervato teritorijoje pašventintas naujas kryžius buvusiam Peiliškių kaimui atminti. Kryžius pastatytas prie Peiliškių šventųjų pušų su koplytėlėmis, kurias anksčiau lankydavo žmonės per Šeštines, pasimelsdavo. Čia buvęs ir senas kryžius, tačiau jo neberado prieš trejus metus surengto vietos ir aplinkinių kaimelių gyventojų susitikimo dalyviai. Jie nusprendė pastatyti naują kryžių savo lėšomis. Jį padarė Akmenėje gyvenantis Paulius Ratkevičius. Kadangi buvęs apie 2 km vieškelis iki tos vietos sunaikintas, o senyviems žmonėms per sunku pėsčiomis įveikti atstumą, žmonės buvo vežami arkliais dvikinkiu vežimu ir traktoriaus priekaba.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Peldžiūnai

**Peldžiūnai** – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Girkalnio.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Peldžiūnai (reikšmės)

**Peldžiūnais** vadinami kaimai:

* Peldžiūnai Jurbarko rajone:
* Raseinių rajone:
** Peldžiūnai,
** Peldžiūnai I.
Peldžiūnai I

**Peldžiūnai I** – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 5 km į pietus nuo Girkalnio.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pelėdiškis

**Pelėdiškis** – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 1 km nuo Karsakiškio.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pelėdkojai

**Pelėdkojai** – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 19 km nuo Šaukėnų, prie Knituojos upės. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pekoriškė

**Pekoriškė** (*Pekariškė*) – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo Senojo Daugėliškio, kitame Virėkštos ežero krante, Kalviasalio miške. Pasiekiamas keliu nuo Kalviasalio.

## Etimologija
Pavadinimas kildinamas iš asmenvardžio *Pẽkorius* (plg. ,  <  'kepėjas').

## Istorija
XIX a. pab. kaimas priklausė Švenčionių apskrities Daugėliškio valsčiui, apylinkei ir dvaro valdai.

Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai, Vilniaus vaivadijai, Švenčionių apskričiai.

Sovietmečiu priklausė Ažušilės (iki 1963 m.), Naujojo Daugėliškio apylinkėms.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Peldžiai (Kelmė)

**Peldžiai** – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 2 km į pietvakarius nuo Kiaunorių, į rytus nuo kelio , 13 km nuo Tytuvėnų. Šiaurėje susisiekia su Agailiais. Rytuose ribojasi su Tytuvėnų regioninio parko mišku. Artimiausia upė – Šimša, artimiausias ežeras – Gauštvinis.

Atvykimas nuo Šiaulių. Pravažiavus Kiaunorius, matyti rodyklė į kairę: „Pažintinis takas 2“, važiuojama lygiai vieną kilometrą iki staigaus posūkio į kairę. Maždaug nuo čia ir prasidėdavo Peldžiai. Nuo Tytuvėnų; neprivažiavus Kiaunorių, matyti ta pati rodyklė į dešinę pusę.

## Istorija

Minimas 1800 m. Tytuvėnų bažnyčios gimimo metrikų knygoje (1798–1809 m.). Taip pat paminėtas 1847 m. gyventojų surašyme (). Pokario metais praktiškai visas kaimas buvo ištremtas.

|}

## Gyventojai

## Galerija

Peld11.jpg
Peld12.jpeg
Peld13.jpg
Peld14.jpg
P1930.jpg|Prieškarinis Peldžių kaimas


## Šaltiniai

* Lietuvos TSR Šiaulių apskrities vykdomasis komitetas. Žinios apie administracinius vienetus, įeinančius į apskrities ribas. ŠAA, f. 48, ap. 1, b. 92, l. 71−75.
Pelekas (Ignalina)

**Pelekas** – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 4,5 km į pietus nuo Palūšės, Palūšės miškuose, tarp Žeimenių ežero įlankos, Balčio, Balčiuko ežerų ir Laukupės upelio, Švenčionių rajono paribyje.

## Etimologija
Pavadinimas kildinamas iš ežero vardo *Pẽlekas*.

## Istorija
XX a. pr. buvo Peleko arba Pervieniškių užusienis (Paukštos valda) Švenčionių apskrities Zablatiškės valsčiuje.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Peleko kaime mirė Adolfas Šleževičius (1948–2022), politikas, LR ministras pirmininkas 1993–1996 m.

## Šaltiniai
Pelenė

:: *Apie kaimą Panevėžio rajone žr. [[Pelenė (Panevėžys)]]*.

**Pelenė** – liaudies pasakų veikėja, kuriai dažniausia būdinga nepelnyti pažeminimai, o pasakos pabaigoje – laimė ir pripažinimas.
Peleniai (Ignalina)

**Peleniai** – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 4 km į rytus nuo Linkmenų. Praeina keliukas Pupiškė–Kiškiai.

## Etimologija
Pavadinimas kildinamas iš asmenvardžio *Pelẽnis*.

## Istorija
XIX a. pab. kaimas pateko į Švenčionių apskrities Linkmenų valsčių. Tarpukariu priklausė Lenkijai (Švenčionių apskritis, Kaltanėnų valsčius).

Sovietmečiu priklausė Linkmenų apylinkei.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Peliagrinda

**Peliagrinda** (arba *Pelegrinda*) – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 9 km į pietvakarius nuo Ignalinos, prie kelio , netoli Žeimenių ežero kranto.

## Etimologija
Pavadinimo kilmė neaiški. Galima spėti, jog galbūt forma *Peliagrindà* sutrumpėjusi iš **Upeliagrindà*, kuri kilusi iš *upẽlis* ʻmaža upėʼ ir *grindà* ʻtilto grindisʼ, *griñdas* ʻtilto grinda, grindisʼ. Tokiu atveju, tai būtų kaimas, esantis šalia upelio, per kurį pastatytas tiltas.

## Istorija
XX a. pr. buvo užusienis Švenčionių apskrities Linkmenų valsčiuje.

Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai, Vilniaus vaivadijai, Švenčionių apskričiai.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pelikonys

**Pelikonys** – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 13 km į šiaurės vakarus nuo Buivydžių, kairiajame Neries krante.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pelyšėlės I

**Pelyšėlės I** – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Surdegio.

## Gyventojai

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Pelyšiai

**Pelyšiai** – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 3 km į vakarus nuo Šimonių, prie Pelyšos upės, šalia Šimonių girios.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pelėšiškės

**Pelėšiškės** – kaimas Birštono savivaldybėje, 2 km į pietryčius nuo Nemajūnų, dešiniajame Nemuno krante.

## Istorija

Kaimas žinomas nuo XVII a. Būta dviejų kaimų: Nemuno pakrantėje Aukštutinės Pelėšiškės, o toliau į rytus – Žemutinės (Tolimosios) Pelėšiškės. Nemuno pakrantėje 2015 m. surastas Pelėšiškių piliakalnis.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pelyšos II

**Pelyšos II** – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 8 km nuo Surdegio.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Peliūnai

**Peliūnai** – kaimas Elektrėnų savivaldybėje, 1 km nuo Pastrėvio, prie Elektrėnų marių. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Peliuškos

**Peliuškos** – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 11 km nuo Anykščių, prie Elmės upės.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pelucmurgiai

**Pelucmurgiai** – kaimas Kalvarijos savivaldybėje, 2 km į pietvakarius nuo Trakėnų, šalia kelio .

## Etimologija

Vietovardis galimai kilęs iš pavardės *Palùckas, Palùckis, Pelùckas* ar pan. ir  (margas = „žemės matas“).

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Kaime gimė Danutė Stanelienė (1922–1994), tarybinė kulkosvaidininkė, Šlovės ordino kavalierė.

## Šaltiniai
Pempelka

**Pempelka** – viensėdis Švenčionių rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurę nuo Švenčionėlių, prie kelio . 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pempės (Panevėžys)

**Pempės** – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 8 km nuo Krekenavos, prie kelio . Stovi Pempių sentikių cerkvė.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pempiškis

**Pempiškis** – viensėdis Rokiškio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Kamajų. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Peniankai (Anykščiai)

**Peniankai** – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 2 km nuo Šeimyniškių. Priklauso Pagirių seniūnaitijai (nuo 2009 m.). Šiaurinę kaimo dalį užima pramoniniai sodai. Priklauso Dabužių parapijai.

Archeologijos paminklas – Peniankų pilkapynas yra 2 km į rytus nuo Kavarsko–Anykščių kelio, netoli Šventosios ir Limenės santakos. Išliko 41 pilkapis. 1976 m. pilkapyną surado ir 3 pilkapius ištyrė Istorijos instituto archeologai. Pilkapių forma, sampilai, laidojimo papročiai būdingi I tūkstantmečio viduriui.

Prie kelio į Šeimyniškius (posūkyje į Karalienės liūną) 1970 m.  pastatytas medžio paminklas paskenduolei Veronikai.

## Istorija

Konstantinas Klimčickas nuo XIX a. vidurio valdė gretimus Dabužių bei Peniankų dvarus. 1948 m. vasario 7 d. Peniankų kaime, Onos Jacevičienės namuose, buvo suimti ir įkalinti Algimanto apygardos vado adjutantas Povilas Žarskus-Darius (g. 1929 m.) ir Lokio būrio vadas Liudas Sudeikis-Klajūnas.

1949 m. kaimas buvo įjungtas į kolūkį „Tarybų Lietuva“, vėliau priklausė Anykščių sodininkystės tarybiniam ūkiui, Ažuožerių sodininkystės kolūkiui, kol 1992 m. ūkis iširo.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Zubački Kabao

**Zubački Kabao** () – viršukalnė vakarų Juodkalnijoje, aukščiausia Orjeno kalnų grandinėje. Aukštis – 1894 m. Sudaryta iš klinties. Nuo kalno galima išvysti Kotoro įlanką, Adrijos pakrantę, Skadaro ežerą, Durmitoro kalnus.
Herceg Novis

**Herceg Novis** (, , ) – miestas Juodkalnijoje, Kotoro įlankos pakrantėje, Orjeno kalnų papėdėje, šalia sienos su Kroatija. Opštinos centras. Virš 12 tūkst. gyventojų. Per miestą eina Adrijos plentas.

Verčiamasi daugiausia turizmu. Veikia jūros purvo gydyklos, mineralinių versmių sanatorijos, pakrantėse driekiasi paplūdimiai. Herceg Novis turi turtingą architektūrą. Svarbiausi miesto objektai yra Forte Mare tvirtovė, pastatyta Bosnijos karaliaus Tvrtko I 1382 m., XIX a. austrų pastatytas laikrodžio bokštas, turkų statytas Kanli bokštas, serbų Šv. Nikolajaus cerkvė bei Belavistos aikštė.


Image:Kościół świętego Hieronima w Herceg Novi.jpg|Šv. Jeronimo bažnyčia
Image:Herceg Novi Church.JPG|Šv. Nikolajaus cerkvė
Image:Klostret Savina i Herceg Novi.jpg|Savinos vienuolynas
Image:Herceg Novi zimi HDR.jpg|Miestas žiemą


## Istorija

Miesto istorija prasideda 1382 m., kuomet pastatyta tvirtovė. Valdant bosniams miestas išsiplėtė. 1482 m. miestą užkariavo osmanai ir išlaikė savo valdžioje iki 1687 m. Trumpam (1538–1539 m.) miestą buvo užėmę ispanai. Vėliau miestas (tada vadintas Kastelnuovu) buvo Venecijos Albanijos dalimi.

## Miestų partnerystė

Herceg Novis yra užmezęs partnerystės ryšius su šiais miestais:

*  – Smederevas, Serbija
*  – Zemunas, Serbija
*  – Guljonezis, Italija
*  – Levangeris, Norvegija
*  – Kranis, Slovėnija
*  – Bitola, Makedonija
Komovai

**Komovai** () – kalnų masyvas pietų Juodkalnijoje, į šiaurės rytus nuo Podgoricos. Apribotas Limo, Taros ir Drčkos slėnių, apsuptas Prokletijės, Bjelasicos ir Planinicos masyvų. Aukštis iki 2487 m (Kučki Komo k.).

Kalnuse auga retos augalų rūšys. Upių slėniai sukultūrinti, ten auginamos daržovės, vaisiai, javai, tabakas. Kalnų šlaituose auga bukai, kėniai, baltažievės pušys, eglės. Viršukalnėse būdingos kalnų pievos, akmenynai. Gausu ledyninės erozijos darinių.
Skoliniai japonų kalboje

**Skoliniai japonų kalboje** – žodžiai, į japonų kalbą atėję iš kitų kalbų. Jie gali būti skirstomi į dvi dideles grupes: skolinius kilusius iš kinų kalbos (, **kango**) ir skolinius iš Vakarų valstybių kalbų (, **gairaigo**). Pirmieji sudaro apie 60 %, o antrieji – apie 16 % visų dabartiniame japonų kalbos žodyne esančių žodžių.

## Istorija

Japonų kalbą patyrė didelę kinų kalbos įtaką jau nuo pirmo abiejų pusių kontakto. Kadangi japonai neturėjo savos rašto sistemos, kartu su hieroglifų plitimu (pradedant VI a.), plito ir kinų sukurti moksliniai, religiniai ir kitų sričių terminai. Per ilgą laiką jie tapo tiek įprastais, jog prarado skolinių statusą ir tebėra užrašomi naudojant kandži. Toks kinų kalbos poveikis japonų kalbai gali būti lyginamas su lotynų ir graikų kalbų įtaka Europos kalboms.

XVI a. dėl aktyvėjančių prekybinių ryšių su Vakarais, japonai ėmė vartoti kai kuriuos žodžius paimtus iš portugalų, ispanų ir olandų kalbų, o Meidži laikotarpiu (XIX a. antra pusė) suaktyvėjo naujų žodžių skolinimasis iš vokiečių, italų, prancūzų ir ypač anglų kalbų. Pastaroji tapo itin populiariu skolinių šaltiniu po Antrojo Pasaulinio karo ir išlieka iki šiol. Manoma, jog iš jos yra paimta apie 80-90 % visų nejaponiškos ir nekiniškos kilmės žodžių.

## Vartosena

Iš kitų kalbų atėję skoliniai pritaikomi prie japoniško tarimo ir rašymo specifikos, dalis gali būti trumpinami arba iš kelių žodžių padaromas vienas junginys. Vakarietiški skoliniai rašomi naudojant katakana rašto sistemą ir dėl joje esančių garsų trūkumo kartais gali stipriai pasikeisti.

Japonų kalboje skoliniai vartojami trūkstant tam tikro termino – pavyzdžiui, *kamera* (fotoaparatas, iš ), *ankeeto* (anketa, iš ) – arba norint perteikti specifinę reikšmę – *biru* (vakarietiško stiliaus pastatas, iš ), patikslinant originalų japonišką žodį *tatemono* (bet koks pastatas), arba *shoppingu* (apsipirkimas kaip laisvalaikis, iš ), nusakant papildomą niuansą nei *kaimono suru* (apsipirkimas kaip būtinybė).

Ilgi užsienietiški žodžiai, tapę japonų kalbos dalimi, neretai trumpinami. Pavyzdžiui,  (universalinė parduotuvė) yra pavirtusi į *depaato*, o  (prekybos centras) – į *suupaa*. Tuo pačiu nevengiama kelių žodžių jungimo:  (asmeninis kompiuteris), sujungus pirmas abiejų žodžių raides, yra tapęs *pasokon*, o mašinose naudojama GPS navigacija tuo pačiu principu iš  paversta į *kaanabi*.

Kartais iš kitos kalbos atėjęs žodis japonų kalboje iš dalies pakeičia arba praranda savo pirminę reikšmę. Pavyzdžiui, *kuuraa* (iš ) reiškia ne šaldytuvą, o oro kondicionierių; *saabisu* (iš , aptarnavimas) – klientui suteikiamas nuolaidas arba dovanas.

Skoliniai yra aktyviai vartojami kasdienėje kalboje, televizijoje, spaudoje ir kitur.

## Pavyzdžiai

## Išnašos
Igalas

**Igalas** () – miestelis Juodkalnijoje, Kotoro įlankos pakrantėje, Herceg Novio opštinoje, Herceg Novio priemiestis. Virš 3,7 tūkst. gyventojų. Miestelis įsikūręs Orjeno kalnų papėdėje.

Igale yra turistų gausiai lankomas sanatorijų ir poilsio namų kompleksas. Veikia DR Simo Milošević gydyklų institutas. Igale yra vila, kurioje poilsiaudavo Jugoslavijos vadovas Josipas Broz Titas, kiti aukšti šalies pareigūnai.

## Gyventojai
2011 m. duomenimis gyveno 3 355 asmenys. Serbais save laikė 1 804 (53.8%), juodkalniečiais – 1 016 (30.3%) gyventojų.

## Sportas
* FK Igalo 1929 – futbolo klubas;
* Solila stadionas – stadionas, kurio talpa 1,6 tūkst. žiūrovų.

## Išnašos
Ada Bojana

**Ada Bojana** () – sala pačiuose Juodkalnijos pietvakariuose, Ulcinio opštinoje; Bojanos deltos dalis. Sala trikampė, 4,8 km² ploto, iš šonų apsupta dviejų Bojanos atšakų, iš kitos pusės – Adrijos jūros. Saloje verčiamasi turizmu. Yra Velika Plažos paplūdimys, veikia Hotel Mediteran viešbutis.
Bilečos ežeras

**Bilečos ežeras** () – tvenkinys Bosnijoje ir Hercegovinoje bei Juodkalnijoje, sudarytas Trebišnicos aukštupio slėnyje. Tvenkinio ilgis 18 km, plotis 3-4 km, aukštis virš jūros lygio 400 m. Tvenkinys labai gilus (104 m).

Sudarant tvenkinį evakuotas kaimas, kurio liekanos likusios telkinio dugne.