open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Žiezdrelis

**Žiezdrelis** – ežeras rytų Lietuvoje, Utenos rajono pietryčiuose, 6 km į vakarus nuo Linkmenų. Ištįsęs šiaurės rytų-pietvakarių kryptimi 2,2 km, plotis iki 0,37 km. Altitudė 149,1 m. Didžiausias gylis siekia 13,5 m. Ežeras ledyninės kilmės, rininis, aukštais krantais. Pietvakarinės ežero pakrantės apaugusios mišku (Paeisetės I ir Subiškio miškai), kitose pakrantėse daugiausia plyti pievos. Šiaurės rytuose Žiezdrelis siaura sąsmauka atskirtas nuo Švento ežero (bet jungiasi upeliu). Įteka Kemešos upelis (atšaka) (iš Lamėsto). Pietvakariuose išteka A-2 upelis link Aiseto ežero. Žiezdrelis priklauso Žeimenos baseinui.

Prie ežero įsikūrę kaimai: Žiezdrelė, Subiškis, Sėliškės, Vidiškis. Šiaurrytiniu krantu eina riba su Ignalinos rajonu. Pietvakarine pakrante nutiestas geležinkelis Švenčionėliai – Utena.

Ežerėvardis kilęs nuo žodžio *žiezdras* („žvirgždas, žvyras, rupus smėlis“).

## Šaltiniai
Žiezdras

**Žiezdras** – ežeras rytų Lietuvoje, Ignalinos rajono vakaruose, prie vakarinio Linkmenų miestelio pakraščio. Ištįsęs šiaurės vakarų-pietryčių kryptimi 1,66 km, plotis iki 0,44 km. Altitudė 147,5 m. Didžiausias gylis siekia net 36 m. Ežeras ledyninės kilmės. Šiaurės rytinis krantas aukštas, kiti žemesni, apaugę siauru medžių ruožu. Aplink ežerą plyti dirbami laukai ir pievos. Pietryčiuose Žiezdras ~100 m pločio sąsmauka atskirtas nuo Ūsių ežero (išteka upelis į Ūsių ežerą), vakaruose upeliu jungiasi su Pakalo ežeru. Žiezdras priklauso Žeimenos baseinui.

Greta ežero įsikūrę Linkmenys, Pažiezdris, Naujasodis. Veikia 3 kaimo turizmo sodybos. Rytine pakrante eina plentas , kurį kerta pietrytine pakrante einantis kelias .

Ežerėvardis *Žiẽzdras* kildinamas nuo žodžių *žiezdras, žiegždras* („žvirgždas, žvyras“).

## Šaltiniai
Batutas

**Batutas** – spyruoklinis įrenginys, skirtas gimnastikos ir akrobatikos pratimams atlikti.

## Sportas
Pratimai ant batuto yra oficiali gimnastikos sporto šakos forma. Varžybų metu sportininkai atlieka pratimų seriją, kurie yra įvertinti atitinkamais balais pagal sunkumą. Kuo lengvesnė pratimų serija, tuo mažesnis didžiausias galimų gauti taškų skaičius. Dažniausiai balus skiria penki teisėjai. 1964 m. Londone, JK įvyko pirmasis pasaulio tramplino gimnastikos čempionatas. Nuo 1981 m. iki 1997 m. tramplino gimnastikos rungtys buvo vykdomos pasaulio žaidynėse. Nuo 2000 m. vasaros olimpinių žaidynių tramplino rungtis įtraukta į vasaros olimpinių žaidynių programą.
Sutkių apylinkė

:: *Apie apylinkę į rytus nuo Šakių žr. [[Sutkų apylinkė]]*.

**Sutkių apylinkė** – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje, į vakarus nuo Šakių.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kidulių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Šakių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Aleksandravos apylinkės ir Valenčiūnų apylinkės.

## Šaltiniai
Legg Mason

**Legg Mason, Inc.** – tarptautinė investicijų valdymo įmonė, kuri specializuojasi turto valdymo srityje. Ši bendrovė savo veiklą pradėjo 1899 m., kaip finansų maklerio įmonė, tačiau vėliau pradėjo telktis investicijų valdymo srityje. Legg Mason veikia pagal diagiavaldytojų verslo modelį. Kiekviena bendrovės antrinė įmonė yra savarankiška ir specializuojasi tam tikrame turto valdymo pramonės segmente. Legg Mason siūlo akcijų, pastovių įplaukų, alternatyvių investicijų bei likvidaus turto valdymo produktus. Legg Mason valdo daugiau kaip $670 mlrd. USD vertės turtą.

## Išnašos
Linklaters

**Linklaters LLP** – tarptautinė teisinių paslaugų įmonė, vienijanti 2 680 advokatų.  „Linklaters“ turi ofisus 26 svarbiausių pasaulio finansų bei verslo centruose, 19 šalyse. Ši bendrovė buvo įsteigta 1838 m. Ji priklauso Magiškajam Ratui ir yra įsikūrusi Londone. „Linklaters“ bendrovė yra viena iš didžiausių teisinių paslaugų įmonių pasaulyje pagal advokatų skaičių ir pajamų srautus. 2009-10 m. jos metinės įplaukos siekė £1,18 mlrd. svarų, o kiekvienam įmonės partneriui tenkantis pelnas buvo £1,2 mln. svarų.

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficialus ''Linklaters LLP'' tinklalapis
Barka (provincija)

**Barka** – buvęs Eritrėjos administracinis vienetas, provincija (1962–1993 m. – Eritrėjos provincijos avradža), egzistavusi iki 1996 m. Pavadinimą gavo nuo per jį tekančios upės - Barkos.

Provinciją sukūrė italai, kuomet kolonizavo šiaurinės Eritrėjos teritorijas, atimdamai jas iš Egipto. Tai buvo didžiausia šalies provincija, apėmusi pusiau klajoklių tigrių, bedžų, kunamų, narų gyvenamas žemes. 

Ši provincija egzistavo daugiau nei šimtą metų, ir iš pradžių buvo Italijos Eritrėjos, vėliau Eritrėjos autonomijos dalis. 1962–1993 m. pačiai Eritrėjai tapus Etiopijos provincija, Barka buvo Eritrėjos provincijos avradža. 1993 m. iš Barkos pietinių dalių suformuota Gaš Setito provincija. 1996 m. provincija panaikinta, ją padalijant tarp Gaš Barkos ir Ansebos regionų.
Semharas

**Semharas** – buvęs Eritrėjos administracinis vienetas, provincija (1962–1993 m. – Eritrėjos provincijos avradža), egzistavusi iki 1996 m.

Provinciją sukūrė italai, kuomet kolonizavo šiaurinės Eritrėjos teritorijas, atimdami jas iš Egipto (1885 m. jie paėmė svarbiausią uostą - Masavą). Provincija apėmė dykumingas Eritrėjos pakrantes: arabų rašaidų gyvenamas žemes. Provincija ribojosi su Saheliu šiaurėje, Senhitu ir Hamasienu vakaruose, Akele Guzajumi pietuose. 

Ši provincija egzistavo daugiau nei šimtą metų, ir iš pradžių buvo Italijos Eritrėjos, vėliau Eritrėjos autonomijos dalis. 1962–1993 m. pačiai Eritrėjai tapus Etiopijos provincija, Sahelis buvo Eritrėjos provincijos avradža. 1996 m. provincija panaikinta, jos teritorijas priskiriant Šiaurinės Raudonosios jūros regionui.
Denkalija

**Denkalija** – buvęs Eritrėjos administracinis vienetas, provincija (1962–1993 m. – Eritrėjos provincijos avradža), egzistavusi iki 1996 m. Pavadinimas kilo nuo krašte gyvenančių afarų, dar vadinamų *danakiliais*.

Teritorijoje nuo seno gyveno dykumų klajokliai afarai, kurie XIX a. pakrantėje buvo įkūrę Girifo (šiaurėje) ir Rahaitos (pietuose) sultonatus, pripažįstančius Egipto valdžią. 1869 m. italai nusipirko iš Rahaitos sultono nedidelę teritoriją, kur išaugo Asebo miestas, tapęs italų kolonizacijos Rytų Afrikoje pradžia. Italų įkurta provincija apėmė dykumingas pietines Eritrėjos pakrantes. Ji ribojosi su Akele Guzajumi šiaurės vakaruose.

Ši provincija egzistavo daugiau nei šimtą metų, ir iš pradžių buvo Italijos Eritrėjos, vėliau Eritrėjos autonomijos dalis. 1962–1993 m. pačiai Eritrėjai tapus Etiopijos provincija, Sahelis buvo Eritrėjos provincijos avradža. 1996 m. provincija panaikinta, jos teritorijas padalinant tarp Šiaurinės Raudonosios Jūros ir Pietinės Raudonosios Jūros regionų.
Dailidžių apylinkė

**Dailidžių apylinkė** (arba ***Dailydžių apylinkė***) sovietmečiu buvo:

* Eišiškių rajone;
* Šalčininkų rajone.
Gudelių apylinkė (Šalčininkai)

**Gudelių apylinkė** (arba ***Gudelkų apylinkė***) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietryčių Lietuvoje.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Jašiūnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Šalčininkų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Daučiūnų apylinkės.

## Šaltiniai
Michailas Karskis

**Michailas Karskis** (, *tikroji pavardė - Mečislavas Krakovskis*, g. 1900 m. Voroneže – 1937 m. lapkričio 26 d.) – tarybinis diplomatas, buvęs TSRS nuolatinis atstovas Lietuvoje.

## Biografija
1929 m. pradėjo vadovauti TSRS Užsienio reikalų liaudies komisariato Baltijos šalių ir Lenkijos skyriui, vėliau – I Vakarų skyriui.

1930 m. gruodžio 19 – 1936 m. gruodžio 23 d. buvo TSRS įgaliotasis atstovas Lietuvoje, 1937 m. gegužės-lapkričio mėn. vadovavo TSRS atstovybei Turkijoje.

Iškviestas į Maskvą, suimtas ir sušaudytas.

## Šaltiniai
Talaveros mūšis

**Talaveros mūšis** (, , ) – susirėmimas tarp Prancūzijos ir Didžiosios Britanijos bei ispanų pajėgų 1809 m. Pirėnų karo metu. Po mūšio britų kariuomenės vadui Artūrui Velsliui buvo suteiktas Talaveros vikonto Velingtono titulas.

## Padėtis prieš mūšį
1809 m. pradžioje Napoleonas su pagrindine kariuomenės dalimi paliko Ispanija, nes grėsė karas su Austrija. Balandį į Portugalija su maždaug 28 000 britų ir hanoveriečių bei remiamas 16 000 portugalų karių grįžo Artūras Velslis. Prancūzai jiems kėlė grėsmę iš dviejų pusių: N. Sultui buvo pavaldi kariuomenė šiaurinėje Portugalijoje, o Napoleono brolis Žozefas Bonapartas perkėlė pajėgas į rytus nuo Lisabonos. Gegužę Velslis išstūmė Sultą iš Porto. Po dviejų mėnesių prisidėjus 30 000 ispanų karių, jis nužygiavo į rytus nuo Lisabonos persekiodamas Ž. Bonaparto kariuomenę.

## Mūšio eiga
Prancūzai sustojo prie Talaveros ir pradėjo puolimą prieš A. Velslio kariuomene. Per puolimą prancūzai beveik pralaužė britų linijas, bet Velsis greit užpildė šia, pasak jo, „bjaurią skylę“. Po mūšio abi pusės atsitraukė. Prancūzai nužygiavo į Madridą, o Velslio kariuomenė grįžo į Lisaboną.

## Išnašos

## Šaltiniai

* 
* Holmes, Richard (2003). *Wellington: The Iron Duke*, HarperCollins: New Ed edition
Raudonosios jūros pakrantės provincija

**(Rytų Sudano ir) Raudonosios jūros pakrantės provincija** buvo Egipto chedivato administracinis teritorinis vienetas 1864-1885 m. Didžiausio išsiplėtimo metu 1975 m. jis apėmė didžiąją dalį dabartinės Eritrėjos, Džibutį, šiaurės vakarų Somalį ir rytinę Etiopiją.

## Raida

Vykdant Osmanų imperijos reformas, 1865 m. Habešo ejaletas, nominaliai kontroliavęs Eritrėjos pajūrio teritorijas iš Masavos uosto, buvo perduotas Egipto chedivato kontrolei. Tuo metu Egiptą valdė ambicingas Ismailis Paša, kuris jau kontroliavo Nubiją, ir siekė įsigalėti turtingose žaliavomis Etiopijos teritorijose. Tam buvo pasitelktas tiek laivynas iš Raudonosios jūros, tiek sausumos armija iš Nilo slėnio.

Pirmiausia, Egipto laivynas atkūrė centrinę valdžią pajūryje, t. y. strategiškai svarbiuose Masavos ir Suakino uostuose. Jis sparčiai plėtė teritorijas į pietus, įgydamas kontrolę vietiniams pakrantės sultonatams - afarų Girifui, Rahaitai ir Tadžurai, somalių Zeilai, galiausiai 1875 m. užėmė Hararą.

Tuo pat metu buvo plečiamos teritorijos iš vakarų, t. y. iš Sudano (Nubijos), kur Egiptui pavyko sėkmingai užimti praktiškai nekontroliuojamas tigrių genčių teritorijas ir tokiu būdu užvaldyti prekybą tarp Nubijos ir pajūrio. 1872 m. buvo užimtas svarbiausias prekybinis regiono miestas Kerenas ir bilenų gyvenamas Senhito regionas. Visų šių užkariavimų dėka Egiptui pavyko užimti strategiškai svarbius miestus ir trumpam sustiprinti pozicijas Raudonojoje jūroje. Šiuose užkariavimuose svarbi asmenybė buvo šveicarų kilmės tyrinėtojas Verneris Munzingeris, kuris tarnavo Egipto pašai.

1875 m. Egipto armija užėmė Hamasieną, taip pradėdama ekspansiją į Etiopijos kalnyną, tačiau čia susidūrė su stipriu Etiopijos imperijos, tuo metu valdomos Johanes IV, pasipriešinimu. Tais pačiais metais Dogalio mūšyje Egipto armija buvo sutriuškinta, o 1876 m. patyrė pralaimėjimą prie Guros. Savo šiaurinėse teritorijose Etiopija sustiprino pozicijas, įkurdama Mereb Melašo provinciją. 1881 m. Sudane prasidėjus Mahdi sukilimui, Egiptas nebegalėjo skirti pakankamai dėmesio provincijos palaikymui. Po 10 m., t. y. 1884 m., Egiptas pripažino Etiopijai ne tik Hamasieną, bet ir Senhitą.

Raudonosios jūros pakrantėje Egipto hegemoniją varžė europiečiai, kurie sudarydavo sutartis su vietos vadais ir įsitvirtindavo atskirose atkarpose. 1862 m. Tadžuros sultonate įsitvirtino prancūzai, 1869 m. Italai įsitvirtino Asebe, britai įsitvirtino somalių žemėse, ir t. t. Provincija galutinai panaikinta 1885 m., kai Italija užėmė Masavą, ir Egiptas galutinai atsisakė ambicijų Afrikos rage. 

## Provincijos vietininkai (valiai)

* 1866–1867 m. – Hasan Bey Rifat,
* 1867–1871 m. – Ali Mumtaz Paša,
* 1871 m. – Aladdin Paša Siddiq,
* 1871–1874 m. – Johann Alber Werner Munzinger Paša,
* 1874–1875 m. – Arakil Bey Nubar,
* 1875–1876 m. – Mohammed Ratib Paša,
* 1876–1877 m. – Osman Rifqi (Uthman Rifki),
* 1877–1882 m. – Ala’el-Din Paša Siddiq,
* 1882–1882 m. – Hursid Bey Pertev,
* 1883–1884 m. – Muhammad Muhtar Paša,
* 1884 m. – Mason Bey,
* 1884–1885 m. – Izzet Bey ir Chermside.
Mercedes-Benz SLS AMG

**Mercedes-Benz SLS AMG** – Vokietijos automobilių gamintojo „Mercedes Benz“ GT modelis, pakeitęs iki tol gamintą Mercedes-Benz SLR McLaren modelį. SLS AMG buvo pristatytas 2009 m. Frankfurto automobilių parodoje, o pradėtas pardavinėti 2010–2011 metais. Europoje šis modelis su visais mokesčiais kainuoja 177 310 eurų.

Šio modelio atvaizdas yra ant Playstation 3 kompiuterinio žaidimo „Gran Turismo 5“ viršelio, o nuo 2010 m. Formulės 1 sezono Mercedes-Benz SLS AMG naudojamas kaip saugos automobilis.

2014 m. šį modelį pakeitė Mercedes-AMG GT.

## Versijos
Mercedes-Benz SLS AMG turės 4 skirtingas versijas – SLS AMG GT3, SLS AMG „Blackbird“, SLS AMG E-Cell ir SLS AMG Roadster.

* SLS AMG GT3 versija yra skirta vietiniams GT3 lenktynių čempionatams.
* SLS AMG „Blackbird“ yra vienetinis modelis, kuris parduotas 2010 m. vienam Singapūro pirkėjui.
* SLS AMG E-Cell yra elektrinė modelio versija. Ši versija turės keturis elektra varomus variklius (po vieną kiekvienam ratui). Mercedes planuoja pradėti versijos pardavimus 2012 m.
* SLS AMG Roadster versija buvo pristatyta spaudai 2011 m. gegužės 5 dieną. Ši versija išliko labai panaši į kupė modelį, tačiau buvo labiau pritaikyta kabrioleto stiliui.
* 2014 m. kovo mėnesį prekyboje pasirodė paskutinė šio modelio versija SLS AMG GT Final Edition. Iš viso jų bus pagaminta tik 350 vienetų visame pasaulyje.

## Nuorodos

* Oficiali svetainė 

## Šaltiniai
Samarobriva

**Samarobriva** (*Samarobriva*) – senovės miestas Galijoje, pagrindinis keltų ambianų miestas; vėliau – romėnų miestas. Dabar – Amjenas.

## Pavadinimas
Galų ir romėnų laikais miestas vadinosi galų žodžiu *Samarobriva* 'tiltas ant Samaros', iš *briva* 'tiltas' + *Samara* 'Soma'.

Vėliau miesto pavadinimas buvo pakeistas tų vietovių tautos pavadinimu, kas buvo būdinga tų laikų Galijai. Taip ir *Ambiani* susidarė *Amiens*. Manoma, kad ši forma atsirado kaip daugiskaitos galininkas *Ambienos* ar daugiskaitos įnagininkas/vietininkas *Ambianis*.

## Istorija
Kraštas buvo gyvenamas nuo ikiistorinių laikų. Atėjus romėnams krašte gyveno ambianai. Iš galų miesto laikų turima labai nedaug radinių, nes jis nebuvo archeologų tyrinėjamas. Nėra ir miesto aprašymų senoviniuose tekstuose. Romėnai atkreipė dėmesį į strateginę miesto padėtį. Savo veikale *De Bello Gallico* ('Galų karas') Julijus Cezaris paminėjo, kad, rengdamasis užkariauti D. Britaniją, Samarobrivoje jis 54-53 m. pr. m. e. žiemą jis buvo įrengęs žiemos stovyklą. Cezaris Samarobrivoje du kartus buvo sušaukęs galų miestų atstovų tarybą *Concilium Galliae*.

Miestas plėtėsi I a., kai Romos imperatorius Klaudijus nutarė užkariauti D. Britaniją. Galijoje buvo tiesiami naujo keliai, padidėjo miesto įtaka. Samarobriva tapo pagrindine kryžkele tarp Lugduno (, dabar Lionas) ir Bononijos (, dabar Pajūrio Bulonė) ir Šiaurės Galijoje. Mieste buvo pastatyti forumas, pirtys ir amfiteatras. Miesto gatvės buvo išdėstytos statmenai.

287 m. pirmuoju miesto vyskupu tapo Firminas (dabar žinomas kaip *Saint Firmin*), kuris išplatino mieste krikščionybę.

IV a. miesto amfiteatras buvo perstatytas į tvirtovę *Castillon*, kurios sienos supo apie 810 arų teritoriją. Amjeno tvirtovė yra didžiausia Šiaurės Galijos tvirtovė.

## Nuorodos
* Amiens
Juozapas Senkovskis

**Juozapas Julijonas Senkovskis** (, 1800 m. kovo 19 d. – 1858 m. kovo 16 d.) – žymus lietuvių orientalistas, poliglotas, redaktorius, kolekcionierius ir keliautojas.

## Gyvenimas

Juozapas Julijonas Senkovskis gimė 1800 m. Antagaluonės kaime, netoli Inturkės, senoje Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės bajorų giminėje. Mokėsi Minsko kolegijoje, vėliau Vilniaus universitete, kur klausydamasis J. Lelevelio paskaitų susidomėjo orientalistika. Savarankiškai išmoko daugelį rytų kalbų: arabų, koptų ir panašiai. Dalyvavo Šubravcų veikloje ir rašė straipsnius į jų žurnalą „Grindinio žinios“. 1820–1822 m. išvyko į Artimuosius Rytus, kur aplankė: Egiptą, Siriją, Sudaną (Nubiją) ir Etiopiją.

Grįžęs dirbo Rusijoje vertėju. Taip pat buvo paskelbtas Sankt Peterburgo universiteto arabų kalbos katedros profesoriumi. Savo nuotykius po rytų kraštus aprašė knygoje „Fantastiniai barono Brambeuso klajojimai“, kuri išleista 1833 m.

Dalyvavo įvairių Rusijos žurnalų leidyboje. Pats leido žurnalą „Skaitinių biblioteka“, kuris buvo populiarus to meto Rusijoje (ypač, jos provincijose). Jame buvo skelbiami tekstai išversti iš dvidešimt užsienio kalbų. Taip pat dirbo cenzoriaus pareigose bei inspektavo Vilniaus apygardos mokyklas.

Laikomas pseudomokslinės litvinizmo teorijos autoriumi.

Mirė 1858 m. Sankt Peterburge, Rusijoje, kur ir palaidotas Volkovo kapinių liuteronų dalyje.

## Kūriniai

* *Voyages fantastiques du baron Brambeus* / Ossip Senkovski ; trad. du russe par Paul Lequesne. - Paris : l'Esprit des péninsules, 2001 (58-Clamecy : Impr. Laballery). - 282 p. : couv. ill. en coul. ; 21 cm. - (Domaine russe). Titre original : Fantastičeskie putešestviâ barona Brambeusa. - DL 01-36430 (D4). - 800. -  (br.).
* *Les Travailleurs de l’Enfer* / Ossip Senkovski. Titre original : Bolchoï vykhod ou Satany – Zapiski domovogo. 141 pages. - 

## Literatūra

* Каверин В.А. Барон Брамбеус . Москва, 1966.
* Крачковский И.Ю. Сенковский и его ученики // Избранные сочинения. Т. 5, Москва – Ленинград, 1958.
*  Милюков А.П. Знакомство с Сенковским. Отрывок из воспоминаний. // Исторический вестник, 1880. – Т. 1. – № 1 – С. 151–158. 
* Juozas Jurginis. Barono Brambeuso Alma mater // Kultūrų kryžkelėje. Vilnius: Mintis, 1970, p. 215–220.
* Juozapas Senkovskis
* http://az.lib.ru/s/senkowskij_o_i/
* *Une partie de cet article est une copie de l'ouvrage *Littérature russe* de [[Kazimierz Waliszewski]], aujourd'hui dans le domaine public.*

## Išnašos
Žemaičių vandenskyrinis kalvynas

**Žemaičių vandenskyrinis kalvynas** arba **Vidurio Žemaičių aukštuma** – aukštuma Žemaitijoje, Žemaičių aukštumos aukščiausioji dalis. Driekiasi ~40 km tarp Luokės šiaurėje ir Kaltinėnų pietuose, masyvo plotis – 10 km. Sudaro Minijos, Virvytės, Jūros ir Kražantės upių baseinų vandenskyrą. Virš gretimų Rytų ir Vakarų Žemaičių plynaukščių iškilusi 140 m. Kalvyną sudaro trys plokščiakalvės, suskaidytos ledyno tirpsmo vandenų; aukščiausi šių plokščiakalvių taškai yra Medvėgalis (234 m), Girgždūtė (228 m) ir Šatrija (228 m).

Būdingos didelės, padrikos moreninės kalvos ir keimai, įlomės, įdubos, erdvūs duburiai. Masyvų pakraščiuose yra žemesnių, mažesnių kalvų. Tarpukalvių dugnų altitudė yra 160–170 m. Santykinis plokščiakalvių aukštis – 20-30 m. Vėlyvajame ledynmetyje čia buvo patvanka (tai rodo smėlingų, žvirgždingų, priemolingų kalvų ir klonių gausa). Kalvyno duburiuose telkšo dideli ežerai ir pelkės – Plateliai, Lūkstas, Beržoras, Germantas, Alsėdžių ežeras, Butkų pelkė, Šilų pelkė, Pabiržulė, Sietuva, Vartuva. Šiaurinė baseino dalis priklauso Ventos, vakarinė – Minijos baseinui.

Žemaičių vandenskyrinis kalvynas nuo aplinkinių plynaukščių pasižymi kiek skirtingu klimatu – mažiau kritulių, trumpesnės ir vėsesnės vasaros, storesnė sniego danga. Būdingi vėlėniniai jauriniai vidutiniškai nujaurėję ir vėlėniniai jauriniai glėjiški dirvožemiai. Miškingumas mažas, pušynų yra Platelių ir Lieplaukės duburiuose.

## Šaltiniai
Donaldas Kairys

**Donaldas Kairys** (g. 1977 m. kovo 6 d. Šilutėje) – krepšinio treneris, buvęs Lietuvos krepšinio rinktinės trenerio asistentas.

## Treneris
Dirbo „San Antonio Spurs“, Vilniaus „Lietuvos ryto“, Maskvos CSKA, „Chimki“ klubuose, o nuo 2007 metų – Lietuvos vyrų krepšinio rinktinėje.

2007 metų pavasarį jis trumpai vadovavo NKL čempionate dalyvaujančiai Šilutės komandai, o 2009 metais, kai dėl nemokamų atlyginimų išvyko visi kiti treneriai ir dauguma geriausių krepšininkų, perėmė Rygos ASK komandos vairą.

2011 m. Lietuvos nacionalinės vyrų krepšinio rinktinės Eurobasket 2011 čempionate trenerio padėjėjas.

Nuo 2013 m. rugsėjo iki 2014 m. vasario treniravo klubą „Cmoki-Minsk“ iš Baltarusijos.

2022 m. liepos pabaigoje pasirašė vienerių metų sutartį su Utenos „Juventus“ klubu ir tapo jo vyriausiuoju treneriu.

## Trenerio karjera

* 2005–2006 m. Maskvos „Chimki“ vyr. trenerio asistentas
* 2006 m. – Vilniaus „Lietuvos rytas“ vyr. trenerio asistentas
* 2007–2008 m. Maskvos „CSKA“ vyr. trenerio asistentas
* 2008 m. Rygos „ASK“ vyr. trenerio asistentas
* 2008–2009 m. Rygos „ASK“ vyr. treneris
* 2011 m. Krasnodaro „Lokomotiv-Kuban“ vyr. trenerio asistentas
* 2011–2012 m. Kamianskės „DniproAZOT vyr. treneris
* 2012–2013 m. Kamianskės „DniproAZOT vyr. trenerio asistentas
* 2013–2014 m. Minsko „Cmoki“ vyr. treneris
* 2014–2016 m. Energa Czarni vyr. treneris
* 2017–2019 m. Talino „Kalev/Cramo“ vyr. treneris
* 2019–2020 m. Pirėjo „Olympiacos“ vyr. trenerio asistentas
* 2020 m. – Saratovo „Avtodor“ vyr. treneris
* 2020–2021 m. Vilniaus „Rytas“ vyr. treneris
* 2022 m. Jeruzalės "Hapoel“ vyr. trenerio asistentas
* 2022-2023 m. Utenos „Uniclub-Casino Juventus“ vyr. treneris

## Šaltiniai
Rytų Žemaičių plynaukštė

**Rytų Žemaičių plynaukštė** – plynaukštė vidurio-vakarų Lietuvoje, Žemaičių aukštumos rytinė dalis. Driekiasi tarp Žemaičių vandenskyrinio kalvyno vakaruose ir Nevėžio žemumos rytuose. Paviršius plokščias, silpnai banguotas, gausu moreninių kalvagūbrių, gilių upių slėnių ir nuosruvos klonių. Rytų Žemaičių plynaukštę į dvi dalis skaido Kurtuvėnų kalvotas-daubotas masyvas (aukštis 140–160 m): šiaurinė dalis banguotesnė, o pietinė – lygesnė. Plynaukštės pamatinės morenos reljefas ženkliai aplygintas prieledyninių baseinų, daugelyje vietų dengiamas smėlingų-molingų nuogulų (Šiluvos, Nemakščių, Žalpių apylinkėse). Regione ties Tytuvėnais ir Šiaulėnais gausu pelkių: Tytuvėnų tyrelis, Rėkyvos pelkė, Sulinkių pelkė, Šiluvos tyrelis.

Rytų Žemaičių plynaukštė yra sausiausia Žemaičių aukštumos dalis.

## Šaltiniai
Niujorkas (reikšmės)

Žodis ***Niujorkas*** gali reikšti:

* Niujorkas – JAV miestas;
* Niujorkas – JAV valstija;
* *New York* – keli gyvenamieji punktai Anglijoje;
* Niujorkas – miestas Ukrainoje, Donecko srityje;
* Niujorkas – šešiolikaaukščių bendrabučių kompleksas Saulėtekio alėjos (Vilnius) pradžioje, kur Saulėtekio alėja jungiasi su Nemenčinės plentu;
Forumas

**Forumas** ( 'turgaus aikštė') – vieša erdvė senovės Romos miestų centre. Forumai veikė ne tik kaip turgaus aikštės, bet ir kaip miesto gyventojų susirinkimo vieta, kur vykdavo politinės diskusijos, debatai, susitikimai ir pan. veikla. 

Forumai buvo būtina Romos provincijų dalis Respublikos ir Imperijos laikais. 
Naujuose romėnų miestuose forumas būdavo įrengiamas pagrindinių gatvių, ėjusių šiaurės-pietų () ir rytų-vakarų () kryptimis, sankryžoje ar greta jos. Visi forumai šiaurinėje pusėje turėdavo Jupiterio šventyklą. Forume būdavo ir kitų šventyklų bei bazilika. Forume būdavo viešas svarmenų ir matų stalas, kad turgaus pirkėjai galėtų pasitikrinti, kad jų neapsvėrė ar neapmatavo. Dažniausiai netoliese būdavo pirtys. 

Rinkimų metu kandidatai šventyklos laiptus naudodavo kaip pakylą rinkimų kalboms sakyti. 

## Tipiški forumo statiniai
* Romėnų šventykla (Jupiterio, dažnai ir kitų dievų)
* Bazilika

## Forumo analogai kitose kultūrose
* Agora
* Pjaca ()
* Plaza
* Miesto aikštė
Frankfurto automobilių paroda

**Frankfurto automobilių paroda** (**IAA**, , ) – viena didžiausių tarptautinių automobilių parodų pasaulyje, kas dvejus metus vykstanti Vokietijos Frankfurto mieste. Parodą koordinuoja Tarptautinė automobilių gamintojų organizacija ().

## Istorija
* 1897 m. surengiama pirmoji miniparoda Berlyne.
* 1951 m. paroda persikelia į Frankfurtą ir nuo to laiko vyksta kas dveji metai.
* 2003 m. pirmą kartą automobilių parodų istorijoje lankytojų skaičius viršija vieną milijoną.

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
Kurmaičių II kapinynas

**Kurmaičių II kapinynas** (registrinis kultūros paveldo objektas: unikalus kodas – 12311, senas kultūros paminklų sąrašo Nr. IP2465A) – kapinynas pietvakarinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Kurmaičių šiaurės vakariniame pakraštyje (Kretingos seniūnija), 0,53 km į rytus nuo kelio Kretinga–Darbėnai, Akmenos dešiniajame krante.

## Kapinynas
Įrengtas lygioje, smėlingoje vietoje, į šiaurės pusę žemėjančiame aukštumos pakraštyje, 56 m ilgio šiaurės – pietų kryptimi ir 45 m pločio. Pietinis ir šiaurės rytinis pakraščiai apaugę medžiais, likusi dalis dirvonuoja, vakariniu pakraščiu eina lauko kelias. Pietiniame pakraštyje pastebimos 1944 m. Vokietijos karių iškastų gynybinių apkasų, o rytiniame – XX a. I pusėje kastų bulviarūsių žymės. Anotacinio ženklo nėra.

Teritorijos plotas – 0,22 ha.

1993 m. įrašytas į naujai išaiškinamų istorijos ir kultūros paminklų archeologinių vietų sąrašą (IP2465A).

58 m į šiaurės rytus yra Pajuodupių kapinynas, 0,5 km į rytus – Kurmaičių piliakalnis.

## Tyrimai
1940 m. žvalgė Ignas Jablonskis, 1959 m. – Juozas Mickevičius (Kretingos kraštotyros muziejus), 1992 m. – Lietuvos kultūros paveldo mokslinis centras (tyrimų vadovas Vilnius Morkūnas). 1998 m. tyrė Eugenijus Ivanauskas (Kultūros paveldo centras).

1957 m. rastas geležinis ietigalis, žalvarinis smeigtukas trikampe galvute, iki 1 m storio kultūrinis sluoksnis. 1998 m. ištirtas 32,2 m² plotas, rasti 4 griautiniai kapai.

Datuojamas V–VIII a.
  

## Šaltiniai
Kaliausė

**Kaliausė** arba **baidyklė** – muliažas (paprastai žmogaus formos), skirtas atbaidyti žalingus paukščius (ypač varninius, žvirblius) iš daržų, sodų, pasėlių. Paprasčiausia kaliausė padaroma ant kryžiaus formos strypo užvilkus senus, suplyšusius drabužius. Sudėtingesnės kaliausės surišamos iš šiaudų. Neretai prie kaliausių pritvirtinami įvairūs žvangučiai, kurie virpinami vėjo, efektyviau baido paukščius.

Kaliausės statomos viduryje laukų, gerai matomose vietose. Ginant nuo paukščių vaismedžius, jos įkeliamos į medį.
Arvernai

**Arvernai** (*arverni*) – galų gentis, gyvenusi dabartinės Overnės (Prancūzija) teritorijoje paskutiniais amžiais prieš mūsų erą. Buvo viena galingiausių galų genčių, kelis kartus kariavo prieš romėnus. Svarbiausia jų tvirtovė buvo Gergovija (*Gergovie*), netoli dabartinio Klermono-Ferano.

## Ankstyvoji istorija
Arvernai buvo galingiausia Galijos gentis, dominavusi Galijoje III-II a. pr. m. e., kai valdė karalius Luernijas (*Luernios*). 121 m. pr. m. e. jo sūnus (ar anūkas) Bituitas (*Bituitus*) buvo romėnų sumuštas, ir įtaką galų gentyse įgijo edujai ir sekvanai. Skirtingai negu alobrogai, kurie po Keltų karų apie 120 m. pateko tiesoginėn romėnų valdžion, arvernai išsiderėjo taikos sutartį, kurios dėka išlaikė nepriklausomybę, bet jų žemės sumažėjo. Istoriniuose įrašuose daugiau nebeminimas joks arvernų karalius, manoma, kad jie galbūt perėjo prie konstitucinės oligarchijos. Tačiau buvo du atvejai atgaivinti karaliaus instituciją. Sutriuškinus arvernus buvo įkurta Romos provincija Narbono Galija, dažnai vadinta tiesiog *Provincija*. Dalis to regiono iki šiol vadinamas Provansu. 

Karalius Luernijas buvo minimas graikų etnografo Posidonijaus (*Posidonius*) raštuose. Apie jį rašė, kad jis, važiuodamas kovos vežimu, savo pasekėjams barstydavo aukso ir sidabro monetas. Valdant Luernijui arvernai buvo galingos karinės galų sąjungos, besidriekusios nuo Reino iki Atlanto, priešakyje.

## Galų karai

Vėliau arvernai buvo svarbūs Julijaus Cezario Galų karuose (58-51 m. pr. m. e.). Arvernų kilmingieji pradžioje siekė išvengti konfrontacijos su įsiveržimą pradėjusiomis Cezario pajėgomis. Jie mirties bausme nubaudė vadą Keltilą (*Celtillus*), bandžiusį tapti visų galų vadu. 
52 m. pr. m. e. Keltilo sūnus Vercingetoriksas ragino savo šalininkus kautis su romėnais, bet kilmingųjų buvo išvarytas iš Gergovijos. Jo priešininkų tarpe buvo ir jo dėdė *Gobanitio*. Šalyje jis surinko didelę kariuomenę, grįžo į Gergoviją, išvijo savo priešininkus ir buvo paskelbtas karaliumi. Tada Vercingetoriksas sudarė sąjungą su daugeliu kitų galų genčių ir vedė bendras jų pajėgas į paskutinį svarbų galų puolimą prieš romėnus. Cezaris Alezijos mūšyje sutriuškino Vercingetoriksą, ir šis pasidavė. 
Arvenų žemės palaipsniui buvo įjungtos į Romos imperiją. 

## Nuorodos
Blizgančioji plūdė

**Blizgančioji plūdė** (*Potamogeton lucens*) – plūdinių (*Potamogetonaceae*) šeimos vandens augalų rūšis.

Auga visas paniręs po vandeniu, 1–4 m gylyje. Lapai povandeniniai, iki 20 cm ilgio, trumpais lapkočiais. Suformuoja varpinį žiedyną, išlindusį iš vandens. Žydi birželio-rugpjūčio mėnesiais.

Auga stovinčiuose vandens telkiniuose: (ežeruose kūdrose, senvagėse). Dažnas visoje šalyje.
Paprastasis skendenis

**Paprastasis skendenis** (*Utricularia vulgaris*) – skendeninių (*Lentibulariaceae*) šeimos vabzdžiaėdžių vandens augalų rūšis.

Šaknų neturi, stiebas plaukiojantis, lankstus. Lapai siauri, plunksniški. Ant lapkočių yra specialūs maišeliai, į kuriuos patenka smulkūs vandens gyvūnai, dumbliai ir ten yra suvirškinami. Žiedai susidaro ant 15-30 cm ūglių, iškilusių virš vandens, geltoni, žydi birželio-rugsėjo mėnesiais. Augalas dauginasi daugiausia vegetatyviškai.

Paprastasis skendenis laisvai plūduriuoja stovinčiuose vandens telkiniuose (senvagėse, kūdrose, pelkėse). Lietuvoje dažnas.


Image:Utricularia vulgaris Sturm cropped.png|Požymiai
Image:Uk pond bladderwort.jpg|Lapai
Image:Common Bladderwort.jpg|Maišeliai
Žaugėdų ežeras

**Žaugėdų ežeras** arba **Žaugeda** – ežeras rytų Lietuvoje, Molėtų rajone, 3 km į šiaurės rytus nuo Joniškio, šalia Žaugėdų. Ežeras netaisyklingo apskritimo formos, 0,89 km ilgio iš pietvakarių į šiaurės rytus, 0,65 km pločio. Altitudė 146,7 m. Gylis siekia 4,2 m. Ledyninės kilmės, termokarstinis (dubuo susidarė ledo lūstavietėje). Dubens šiaurės vakarinis ir vakarinis šlaitai aukšti ir statūs, kiti – žemesni. Krantai, žemi, užpelkėję (išskyrus šiaurės vakarinį). Aplink ežerą driekiasi laukai, pievos, o iš šiaurės rytų prieina Žaugėdų žemapelkė ir Mušarinės miškas. Dugnas apaugęs vandens augmenija, padengtas detritiniu ir dumblingu sapropeliu. Šiaurėje įteka Ž-1 upelis iš Krakavo ežero. Iš Žaugėdų ežero šiaurės rytuose į Pravalą išteka Spenglos intakas Pravala. Pietinėje ir rytinėje pakrantėse įsikūrę Antakalnio ir Surgėnų kaimai.

Ežere yra lydekų, lynų.

Ežerėvardis *Žaũgėdas* galbūt perdirbtas iš **Žuvgedas*, kuris būtų nuo žodžių *žuvis* ir *gesti* („švinkti“).

## Šaltiniai
Ilga kelionė per kopas

**Ilga kelionė per kopas** (, ) – 1980–1981 m. Rygos kino studijoje TSRS Centrinės televizijos užsakymu sukurtas 7–ių serijų meninis filmas. Melodrama. Pirmą kartą filmas per TV parodytas 1982 m. liepos 2 d.

## Kūrybinė grupė
* Scenarijaus autoriai – Dmitrijus Vasiliu, Olegas Rudnevas
* Režisierius – Aloizas Brenčas
* Operatorius – Janis Murnieks
* Kompozitorius – Raimondas Paulas
* Dailininkas – Gunaras Balodis.

## Vaidina
* Lilita Ozolinia – *Marta*
* Juozas Kisielius – *Artūras*
* Romualdas Ramanauskas – *Richardas*
* Eduardas Pavulsas – *Jokūbas Ozolsas, Martos tėvas*
* Lidija Freimanė – *Artūro mama*
* Uldis Dumpis – *Manfredas*
* *taip pat* Liudmila Čiursina, Ivanas Ryžovas, Liubovė Sokolova, Jegenijus Žarikovas ir kiti.

## Siužetas
Filme vaizduojama latvio žvejo Artūro ir gražuolės Martos meilės istorija nuo 1939 m. iki septintojo dešimtmečio pradžios.

Šis filmas – vienas pirmųjų TSRS sukurtų serialų – buvo ypač populiarus. Pagrindinius vyrų vaidmenis atliko lietuvių aktoriai. Seriale pirmą kartą SSRS kinematografijoje paliestos latvių SS legiono, Baltijos šalių partizanų kovų, pokario tremčių temos.

## Nuorodos
*Ilga kelionė per meilės kopas
*Filmo ištraukos 

## Šaltiniai
Opidumas

**Opidumas** (, dgs. *oppida*) – įtvirtinta gyvenvietė, paprastai kalvos viršūnėje, Galijoje ir kitose teritorijose šiauriau Alpių. 
Daug opidumų užkariavus Romai tapo senovės Romos administracinio vienetų centrais. Lotynų kalboje *opiddum* ėmė reikšti 'miestas'. 

Žodis kildinamas iš  'uždaras plotas', galbūt iš  'užimtas plotas', 'pėdos atspaudas'.

Julijus Cezaris žodžiu *oppida* vadino geležies amžiaus keltų gyvenvietes, buvusias Galijoje. Dabar šiuo žodžiu vadinami ikirominiai miestai, egzistavę Vakarų ir Centrinėje Europoje. Dabar opidumais paprastai vadinamos didelės įtvirtintos ikirominės gyvenvietės.

Daugelis opidumų išaugo iš piliakalnių, nors ne visi jie turėjo gynybinę reikšmę. Žeminiais įtvirtinimais (grioviais ir pylimais) apsupti opidumai žinomi kaip *uždarieji opidumai* (). Opidumų klestėjimo laikais laikomi II-I a. pr. m. e. Opidumai buvo šiauriau Alpių - dabartinėse Vengrijoje, Čekijoje, Slovakijoje, Vokietijoje, Belgijoje, Prancūzijoje.

Pagrindiniai struktūriniai opidumų bruožai:
* sienos ir vartai,
* erdvus išplanavimas,
* dominuojanti aplinkinėse teritorijose padėtis. 
Opidumai skyrėsi dydžiu, forma, juose vykdyta veikla ir politine svarba. Ne visi opidiumai buvo genčių sostinės. Pvz., helvetai (rytų Alpės) turėjo 12 opidumų, o biturigai (centrinė Galija) turėjo mažiausiai 20-30 opidumų.

Kiti bruožai:
* viešojo gyvenimo irba administraciniai centrai,
* juose nuolat gyvendavo mažiausiai 1000 žmonių,
* jie buvo sudalinti į zonas su skirtingomis funkcijomis.

Opidumų vystymasis buvo svarbus etapas Europos urbanizacijoje. Opidumai buvo pirmos didelės gyvenvietės šiauriau Viduržemio jūros regiono, kurias tikrai galima laikyti miestais. 
Cezaris rašė, kad kiekviena galų gentis gali turėti po kelis opidumus, bet jie būna nevienodai svarbūs. Galbūt jis turėjo omenyje, kad opidumai sudarė tam tikrą hierarchinę sistemą. 

Užkariautose teritorijose romėnai opidumų sistemą naudojo kaip imperijos žemėms administruoti. Daugelis jų tapo romėnų miestais, kurie dažnai nuo kalvų viršūnių persikėlė į lygumas.

## Nuorodos

* Oppida 
* A History of Oppida
Plūduriuojančioji plūdė

**Plūduriuojančioji plūdė** (*Potamogeton natans*) – plūdinių (*Potamogetonaceae*) šeimos vandens augalų rūšis. Plačiai paplitusi Šiaurės pusrutulio gėlavandeniuose telkiniuose.

Šaknys kuokštinės, stiebas 60-150 cm ilgio, negausiai šakotas. Lapai povandeniniai ir plūduriuojantys, linijiški arba lancetiniai, iki 50 cm ilgio, ilgais lapkočiais. Žiedų ūgliai 4-10 cm iškilę virš vandens paviršiaus, sudaro tankius varpinius žiedynus (ilgis 3-5 cm). Žiedai smulkūs, žali, dvilyčiai. Žydi birželio-liepos mėnesiais. Vaisius – smulkus riešutėlis, ilgai neskęstantis ir galintis toli išplisti. Lengvai dauginasi vegetatyviškai.

Auga stovinčiuose, rečiau lėtai tekančiuose vandens telkiniuose: ežeruose, tvenkiniuose, kūdrose, senvagėse, kanaluose. Dažnas visoje šalyje.

Plūduriuojančiųjų plūdžių sąžalynuose neršia žuvys, varliagyviai, moliuskai. Žalioji masė tinkama laukams tręšti, šerti kiaulėms. Augalu minta žuvys, vandens paukščiai. Didelė plūduriuojančiųjų plūdžių gausa trikdo laivybą valtimis, prisideda prie vandens telkinio pelkėjimo.


Image:488 Potamogeton natans, Potamogeton pectinatus.jpg|Požymiai
Image:Potamogeton natans2 ies.jpg|Žiedynas
Image:PotamogetonNatans2.jpg|Lapai
File:Bolu-Yedigoller-07446-nevit.jpg|Tarp plūduriuojančiųjų plūdžių besimaitinantis kikilis
Mažažiedė vandens lelija

**Mažažiedė vandens lelija** (*Nymphaea candida*) – lūgninių (*Nymphaeaceae*) šeimos vandens augalų rūšis. Paplitusi Eurazijos gėlavendeniuose telkiniuose. Kartais laikoma paprastosios vandens lelijos (*Nymphaea alba*) porūšiu. Nuo šios skiriasi tuo, kad turi 6-14, o ne 14-24 purkos spindulius. 

Taurelės pamatas keturbriaunis. Žydi birželio – rugpjūčio mėnesiais. Auga stovinčiuose ar lėtai tekančiuose vandenyse. Apyretė, saugotina.
1980 m. žiemos olimpinės žaidynės

**1980 m. žiemos olimpinės žaidynės** arba **XIII olimpinės žiemos žaidynės** – tryliktosios žiemos olimpinės žaidynės, kurios vyko 1980 m. vasario 14 d. – 23 d. Leik Plesido mieste JAV.

## Žymūs faktai
* Olimpinėse žaidynėse pirmą kartą panaudotas dirbtinis sniegas.
* JAV ledo ritulio rinktinei antrą kartą pavyko iškovoti aukso medalį. Šis šalies rinktinės laimėjimas buvo itin netikėtas, nes žaidėjų sudėtis buvo laikoma itin silpna lyginant su Tarybų Sąjungos rinktine, laimėjusia sidabrą. 2004 m. apie JAV rinktinės pergalę išleistas filmas „*[[Miracle]]*“.
* Kinijos Liaudies Respublika sugrįžo į olimpines žaidynes po IOC sprendimo Kinijos Respubliką vadinti Kinų Taipėjumi.
* Lichtenšteino atstovė Hanni Wenzel laimėjo aukso medalius slalomo ir didžiojo slalomo rungtyse. Lichtenšteinas tapo mažiausia šalimi pelniusia aukso medalį olimpinių žaidynių istorijoje.
* Greitojo čiuožimo rungtyse JAV atstovas Eric Heiden pirmą kartą per vienas žiemos žaidynes iškovojo penkis aukso medalius. Sportininkas taip pat pagerino 4 olimpinius čiuožimo rekordus ir vieną pasaulio rekordą.
* 15 km slidinėjimo rungtyje Švedijos atstovas Thomas Wassberg aplenkė suomį Juha Mieto vos 0,01 sekundės dalimi.

## Sporto šakos
* Kalnų slidinėjimas
* Biatlonas
* Bobslėjus
* Slidinėjimas
* Dailusis čiuožimas
* Ledo ritulys
* Rogučių sportas
* Šiaurės dvikovė
* Šuoliai su slidėmis
* Greitasis čiuožimas

## Medalių lentelė

## Dalyvavusios šalys

## Šaltiniai
Gražiškių apylinkė

**Gražiškių apylinkė** sovietmečiu buvo:

* Kalvarijos rajone;
* Kybartų rajone;
* Šeduvos rajone;
* Vilkaviškio rajone.
Šileikonių apylinkė (Šeduva)

**Šileikonių apylinkė** (arba ***Šilaikonių apylinkė***) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Šeduvos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Šeduvos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Alksniupių apylinkės.

## Šaltiniai
Valdeikių apylinkė

**Valdeikių apylinkė** sovietmečiu buvo:

* Joniškėlio rajone;
* Pasvalio rajone;
* Šeduvos rajone.
Žarė

**Žarė** – upė šiaurės Lietuvoje, Šiaulių rajone; Švėtės kairysis intakas (Lielupės baseinas). Prasideda Kerbediškių kaimo apylinkėse, Agailių miške. Teka į šiaurės rytus miškinga lyguma. Įteka į Švėtę 100,4 km nuo jos žiočių, prie Velviečių kaimo, Joniškio rajono paribyje.

Intakas – Srautas (kairysis).

Upės vaga sureguliuota. Vidurupis patenka į Šakynos geomorfologinį draustinį. Gyvenvietės prie Žarės: Raudondvaris, Žarėnai, Dauginčiai, Mandeikiai.

Upėvardis kildinamas iš  ir  („šaka, atšaka“).

## Šaltiniai
Bahr al Gazalis (provincija)

**Bahr al Gazalis** () – Sudano administracinis teritorinis vienetas (*midirija*), egzistavęs 1864–1919 m. ir 1948–1994 m. Bahr al Gazalio provincija su teritorijomis 1948–1976 m. iki šiol išlieka neoficialus Pietų Sudano regionas. Provincijos pavadinimas kilo iš Bahr al Gazalio upės, kuri yra svarbiausia regione.

## Raida

Provincija (*mudirija*) buvo įsteigta Egipto chedivo Ismailio Pašos iniciatyva, šiam plečiant Egipto teritorijas į pietus. Tuo metu regionas buvo gyvenamas daugiausia dinkų genčių, kurias siekė kontroliuoti Darfūro sultonatas. Pastarasis žiūrėjo į regioną kaip į svarbų vergų šaltinį. 1856 m. išeivis iš Chartumo al-Zubairas su nedidele armija sugebėjo paimti kontrolę dinkų krašte ir sukurti vergvaldinę imperiją. 1872 m. jis buvo paskirtas Egipto vietininku.

Sudanui tapus kondominiumu (1889–1947 m.), apie 1919 m. Bahr al Gazalio provincija buvo panaikinta, ir jos teritorijos prijungtos prie Ekvatorijos. 1948 m., po Džubos konferencijos galutinai nusprendus Pietų Sudaną prijungti prie Sudano, provincija buvo atkurta, jos teritorijas vėl atskiriant nuo Ekvatorijos. Nuo tada Ekvatorija sudarė vieną iš trijų Pietų Sudano provincijų ir vieną iš devynių Sudano provincijų.

Tarpe tarp dviejų pilietinių karų (1972–1983 m.) Sudane vykdant administracines reformas, Bahr al Gazalio provincija buvo sumažinta, nuo jos atskiriant al-Buhairatą, tačiau trumpam 1991–1994 m. laikotarpiui jai sugrąžintos senosios teritorijos.

Galutinai provincija panaikinta Sudane vykdant 1994 m. administracinę reformą, ir ją padalinant į keturias vilajas: Šiaurės ir Vakarų Bahr el Gazalį, al-Buhairatą ir Varabą.

## Provincijos valdytojai
* **Egipto vietininkai**:
** 1869–1872 m. Hajji Mehmed Nazir
** 1872–1878 m. Zubeir Pasha
** 1878 m. Idris Wad Daftar
** 1878–1879 m. Mehmed
** 1879–1880 m. Romolo Gessi Pasha
** 1881–1884 m. Frank Lupton
** 1884 m. Ali Musa Bey Sawqi
* **Gubernatoriai 1991–1994 m.**:
** 1991–1992 m. George Kongor
** 1992–1994 m. Joseph Lasu
Ptolemėjas VIII Euergetas II

**Ptolemėjas VIII Euergetas II** (gr.: Πτολεμαῖος Εὐεργέτης, Ptolemaĩos Euergétēs, apie 182 m. pr. m. e. – 116 m. pr. m. e. birželio 26 d.), pramintas **Fiskonu** (Φύσκων, Phúskōn "pilvūzas") dėl nutukimo, buvo Egipto karalius, priklausęs Ptolemėjų dinastijai. Jo karjera prasidėjo 170 m. pr. m. e., kai Antiochas IV įsiveržė į Egiptą, pagavo jo brolį Ptolemėją VI ir leido toliau valdyti kaip marionetei. Todėl Aleksandrijos gyventojai išrinko Ptolemėją VIII karaliumi.

Antiochui IV išvykus 169 m. pr. m. e. Ptolemėjas VIII sutiko valdyti su broliu Ptolemėju VI ir Kleopatra II. Vyko nuolatinės intrigos iki 164 m. pr. m. e. spalio, kai Ptolemėjas VI išvyko į Romą gauti Senato paramą, kuris dalyvavo sudarant susitarimą. Ptolemėjo VIII vienvaldystė nebuvo populiari ir 163 m. pr. m. e. gegužę broliai pasidalino imperiją ir Ptolemėjui VIII atiteko Kirenaika.

Nors susitarimas galiojo iki 145 m. pr. m. e., kai mirė Ptolemėjas VI, tai neužbaigė varžybų. Ptolemėjas VIII įtikino Romos Senatą, kad paremtų jo pretenzijas į Kiprą, bet brolis nekreipė į tai dėmesio. Kai Ptolemėjo VIII bandymas užimti Kiprą 161 m. pr. m. e. nepavyko, Senatas išsiuntė Ptolemėjo VI ambasadorius namo. 156/155 m. pr. m. e. Ptolemėjas VI nesėkmingai bandė nužudyti brolį, o šis nuvyko į Romą Senatui parodyti gautų žaizdų ir nepaisant Katono Vyresniojo pasipriešinimo, gavo Senato paramą naujai invazijai į Kiprą. Tuo metu jis sutiko Korneliją Afrikaną, Tiberijaus Grakcho Vyresniojo našlę, ir paprašė jos rankos, bet ši atsisakė.

Antrasis įsiveržimas į Kiprą baigėsi nesėkme, Ptolemėjas VI pagavo brolį, bet pasiūlė jam savo dukters Kleopatros Tėjos ranką ir sugrąžino į Kirenaiką.

Kai Ptolemėjas VI mirė žygyje 145 m. pr. m. e., Kleopatra II paskelbė sūnų Ptolemėją VII karaliumi, bet grįžo Ptolemėjas VIII ir pasiūlė vesti Kleopatrą II ir valdyti kartu. Jis nužudė jaunąjį Ptolemėją per vestuvių puotą ir 144 m. pr. m. e. pasiskelbė faraonu.

Ptolemėjas VIII keršijo Aleksandrijos intelektualams, kurie jam priešinosi, juos trėmė ir plėšė, paversdamas Aleksandriją visai kitokiu miestu. Po to jis suviliojo ir vedė žmonos dukrą Kleopatrą III, neišsiskyręs su žmona, kuri supyko, o aleksandriečiai 132 ar 131 m. pr. m. e. padegė rūmus. Ptolemėjas VIII, Kleopatra III ir jų vaikai pabėgo į Kiprą, o Kleopatra II paskelbė jų 12 metų sūnų Ptolemėją Memfitį karaliumi. Ptolemėjas VIII pagrobė berniuką ir jį dalimis nusiuntė motinai kaip dovaną.

Per pilietinį karą Aleksandrija rėmė Kleopatrą II, o kaimo vietovės Ptolemėją VIII. Kleopatra pasiūlė sostą Demetrijui II, bet šis sugebėjo atvykti tik iki Pelusijaus. Kleopatra II 127 m. pr. m. e. pabėgo į Siriją, o Aleksandrija dar metus priešinosi.

Po įvairių intrigų 124 m. pr. m. e. Kleopatra II vėl buvo Egipte, o Ptolemėjas VIII dukterį Trifeną, kurios susilaukė su Kleopatra III, išleido už Antiocho VIII. 118 m. pr. m. e. buvo suteikta formali amnestija, bet tai nepatataisė valdžios ir romėnai vėl turėjo įsikišti po Ptolemėjo VIII mirties 116 m. pr. m. e.

Po jo mirties sostas atiteko Kleopatrai III ir sūnui, kurį ši išsirinks. Iš pradžių ji nusprendė valdyti su Ptolemėju X, bet aleksandriečiai norėjo Ptolemėjo IX.
Gustáv Husák

**Gustavas Husakas** (, 1913 m. sausio 10 d. Dubravka – 1991 m. lapkričio 18 d. Bratislava) – paskutinis socialistinės Čekoslovakijos prezidentas.

## Biografija
1933 m. studijuodamas teisę, pradėjo dalyvauti komunistinėje veikloje. Antrojo pasaulinio karo metais už antifašistinę veiklą keturis kartus kalintas, koordinavo Slovakijos nacionalinį sukilimą prieš nacius ir marionetinę Jozefo Tiso vyriausybę, buvo Slovakijos liaudies rados pirmininko pavaduotojas.

Po 1948 m. komunistinio perversmo Čekoslovakijoje greitai kilo karjeros laiptais, tačiau 1950 m. buvo apklatinas „buržuaziniu nacionalizmu" ir suimtas. 1954 m. nuteistas kalėti iki gyvos galvos. 1960 m. prezidentas Antoninas Novotnas G. Husaką amnestavo, o 1963 m. – pilnai reabilitavo. Po išlaisvinimo dirbo Slovakijos Mokslų akademijos Valstybės ir teisės institute, 1968 m. tapo ČSSR Ministrų tarybos pirmininko pavaduotoju.

XX a. 6-tame dešimtmetyje buvo vienas iš Čekoslovakijos Komunistų partijos reformatorių, Aleksandro Dubčeko šalininkas, aktyviai priešinosi SSRS bandymams kištis į ČSSR vidaus reikalus, tačiau 1968 m. rugpjūčio mėn. pakeitė poziciją ir tapo Leonido Brežnevo šalininku. SSRS vadovai po Varšuvos bloko šalių kariuomenės įvedimo į Čekoslovakiją rėmėsi G. Husaku vykdant vadinamąjį „normalizacijos“ procesą, atkuriant politinę kompartijos kontrolę. Režimas kovojo su disidentais, vyko Komunistų partijos ir profesinių sąjungų „valymas“.

1969 m. tapo Čekoslovakijos komunistų partijos Pirmuoju, 1971 m. – Generaliniu sekretoriumi, 1975 m. išrinktas ČSSR prezidentu. Jo valdymo metu iš esmės buvo sustabdytos visos reformos ir Prahos pavasario pasiekimai. Nuo 1971 m. iki 1989 m. šalies vadovybė praktiškai neatsinaujino.

1987 m. atsistatydino iš partijos Generalinio sekretoriaus posto. Po 1989 m. Aksominės revoliucijos atsistatydino iš ČSSR prezidento posto, jo įpėdiniu tapo Vaclavas Havelas. 1990 m. pašalintas iš Čekoslovakijos komunistų partijos.

G. Husakas buvo triskart ČSSR didvyris (1969, 1973 ir 1983 m.), Sovietų Sąjungos didvyris (1983 m.).

## Šaltiniai

|-
Eddie Irvine

**Edis Irvainas** (*Eddie Irvine*; g. 1965 m. lapkričio 10 dieną) – buvęs Formulės 1 lenktynininkas iš Didžiosios Britanijos. Eddie užaugo Konligo mieste Dauno grafystėje. Ten jis savo tėvų paskatintas susipažino su automobilių lenktynėmis.

## Karjera prieš Formulę 1
Savo profesionalaus lenktynininko karjerą Eddie pradėjo 1983 m., o 1988 m. jau lenktyniavo Formulės 3 čempionate. Kiekvienais metais brito rezultatai gerėjo ir jis lenktyniavo vis aukštesnėje sporto klasėje. 1990 m. Eddie buvo pakviestas į Formulės 3000 Jordan Grand Prix ekipą, o jau kitais metais debiutavo už šios komandos Formulės 1 automobilio vairo.

## Formulės 1 karjera
1996 m. jis pasirašė kontraktą su Scuderia Ferrari ekipa ir tapo vokiečio Michaelio Schumacherio komandos draugu. Pats sėkmingiausias brito sezonas buvo 1999 m., kurio metu jis pelnė visas keturias savo karjeros pergales. Dar penkis kartus tais metais jis užlipo ant apdovanojimų pakylos, o sezoną baigė antroje vietoje nuo nugalėtojo Mika Häkkinen atsilikęs vos dvejais taškais.

Kitame sezone jis debiutavo už naujos Jaguar Racing komandos vairo. Ši komanda nepateisino vilčių, o Eddie per trejus metus sugebėjo finišuoti ant podiumo vos du kartus. Po 2002 m. sezono britas pranešė apie pasitraukimą iš Formulės 1.

## Šaltiniai
Zelva (ežeras)

**Zelva** – ežeras Lietuvoje, Elektrėnų savivaldybėje, 5 km į šiaurę nuo Vievio, 2 km į vakarus nuo Kazokiškių. Ištįsęs šiaurės-pietų kryptimi 1,78 km, plotis iki 0,4 km. Altitudė 112,4 m. Didžiausias gylis siekia 6,9 m. Krantai daugiausia aukšti, šiaurės vakariniai ir pietiniai – žemi ir pelkėti. Pakrantės apaugusios miškais: rytuose ir šiaurėje Kazokiškių miškas, vakaruose – Strošiūnų miškas. Rytinis atabradas padengtas smėliu, kitur plyti molingas sapropelis. Į Zelvą įteka bevardis upelis, o pietuose išteka Aliosos kairysis intakas Zelvė (Neries baseinas).

Prie Zelvos ežero įsikūrę Zelvės ir Lapaikos kaimai. Šiaurinėje pakrantėje įkurta poilsiavietė.

Ežerėvardis *Zélva* greičiausiai yra apslavinta žodžio **Želva* lytis. Šis – nuo *želvas* („žalsvas“).

## Šaltiniai
Ptolemėjas VI Filomėtoras

**Ptolemėjas VI Filomėtoras** (gr.: Πτολεμαῖος Φιλομήτωρ, Ptolemaĩos Philomḗtōr, apie 186–145 m. pr. m. e.) buvo Egipto karalius, priklausęs Ptolemėjų dinastijai. Jis valdė 180 m. pr. m. e. – 145 m. pr. m. e.

Ptolemėjas tapo karaliumi 6 metų amžiaus ir valdė su motina Kleopatra I iki jos mirties 176 m. pr. m. e. Kitais metais jis vedė seserį Kleopatrą II.

170 m. pr. m. e. Antiochas IV pradėjo šeštąjį Sirijos karą ir dukart įsiveržė į Egiptą. 168 m. pr. m. e. jis karūnavosi Egipto karaliumi, bet atsitraukė spaudžiant Romos senatui.

169–164 m. pr. m. e. Egiptą valdė Ptolemėjas VI, jo žmona Kleopatra II ir brolis Ptolemėjas VIII. 164 m. pr. m. e. jį išvijo brolis ir Ptolemėjas vyko į Romą prašyti paramos, kurią gavo. Įsikišus Aleksandrijos gyventojams jis kitais metais vėl tapo karaliumi ir žiauriai malšino dažnus sukilimus.

152 m. pr. m. e. jis trumpai valdė su sūnumi Ptolemėjumi Eupatru, bet šis greitai mirė.

145 m. pr. m. e. Ptolemėjas VI mirė nuo žaizdų, gautų mūšyje su Aleksandru Balu.

## Nuorodos
* Ptolemy Philometor (LacusCurtius} (anglų k.)
* Ptolemėjas VI  – (Egipto karalių geneologinis medis)