open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kruzai (Kubanka)

**Kruzai** (, nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ***Kubanka***, ) – buvusi gyvenvietė Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, Krasnoznamensko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Dobrovolsko kaimo gyvenvietės teritorijoje, 12 km į šiaurės rytus nuo Pilkalnio, 15 km į pietryčius nuo Lazdynų.

## Istorija

1785 m. buvo karališkasis valstiečių kaimas su 7 ugniakurais, 1818 m. – valstiečių kaimas su 9 ugniakurais ir 63 gyventojais, 1839 m. – valstiečių kaimas su 10 ugniakurų ir 80 gyventojų. 1723–1818 m. priklausė Grumbkaukaičių domenų valsčiui (Ragainės, vėliau Įsruties apskrities sudėtyje), 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Grumbkaukaičių valsčiui. Tikintieji priklausė Viliūnų evangelikų liuteronų parapijai. Kaime buvo mokykla. Po Antrojo pasaulinio karo kaimas išnyko. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Pilkalnio rajono (*Пиллькалленский район*), vėliau Krasnoznamensko rajono, 1947 m. birželio 17 d. – 2008 m. birželio 30 d. Pravdino apylinkės teritorijoje.

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
* Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.
Lamborghini Aventador

**Lamborghini Aventador** – Lamborghini modelis pirmą kartą pristatytas 2011 m. Ženevos tarptautinėje automobilių parodoje. Šis modelis tapo nuo 2010 m. nebegaminamo Lamborghini Murciélago įpėdiniu. Pirmoji modelio versija gaminta iki 2017 m. Per pirmus 5 metus kompanija pagamino 5000 modelių.

Nuo 2017 m. gaminamos patobulintos modelio versijos *Aventador S* ir *Aventador SVJ*.

*Aventador* ispanų kalba reiškia *kovojantį bulių*.

## Savybės
Automobilis yra 4,78 m ilgio, 2,26 m pločio ir 1,13 m aukščio. Jis komplektuojamas su 12 cilindrų 6,5 l varikliu, pasiekiančiu 700 AG (esant 8250 aps./min.) ir maksimalų 690 Nm sukimo momentą (esant 5500 aps./min.).

Lamborghini Aventador LP700-4 sveria 1575 kg ir yra beveik 200 kg lengvesnis už Murcielago. Gamintojų teigimu, visais ratais varomas Aventador iš vietos iki 100 km/val. gali įsibėgėti per 2,9 sek., o didžiausias greitis siekia 350 km/val.

## Nuorodos
* Oficialus Lamborghini tinklalapis

## Šaltiniai
Užpjaunėliai

**Užpjaunėliai** (, nuo 1936 m. rugsėjo 17 d. *Uschpiaunehlen*, nuo 1938 m. birželio 6 d. *Fohlental*, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ***Novouralskas***, ) – gyvenvietė Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, Krasnoznamensko rajone, prie kelio R 508, 5 km į šiaurę nuo Pilkalnio, 14 km į pietus nuo Lazdynų, Meškupės kairiajame krante. Nuo 2008 m. birželio 30 d. Dobrovolsko kaimo gyvenvietės kaimas.

## Istorija

Minimi nuo 1625 m. Istoriniai pavadinimo rašybos variantai: *Klein Uspiaunen*, *Uschpionehlen*. 1785 m. buvo mišrusis kaimas su 14 ugniakurų, 1823 m. – mišrusis kaimas su 49 gyventojais. 1847 m. Užpjaunėliuose buvo 20 gyvenamųjų pastatų ir 185 gyventojai. 1723–1818 m. priklausė Įsruties apskrities Užpjaunių domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Rudžių valsčiui. Tikintieji priklausė Pilkalnio evangelikų liuteronų parapijai. Tarpukariu kaime buvo mokykla. 

1944 m. rudenį, artėjant frontui, gyventojai evakuoti į Vokietijos gilumą, vietinių gyventojų nebeliko. Po Antrojo pasaulinio karo atkelta kolonistų iš Sovietų Sąjungos.

## Gyventojai

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
* Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.
Užrudžiai

**Užrūdžiai**, **Užrudžiai** (, nuo 1936 m. rugsėjo 17 d. *Uschrudschen*, nuo 1938 m. birželio 6 d. *Talwiesen*, nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ***Šatilovas***, ) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 7 km į šiaurės rytus nuo Pilkalnio, 12 km į pietryčius nuo Lazdynų.

## Istorija

Minimi nuo 1580 m. Istoriniai pavadinimo rašybos variantai: *Uszrudtschu*, *Uschrudszen*, *Uscherudschen*. 1785 m. buvo mišrusis kaimas su 14 ugniakurų, 1823 m. – mišrusis kaimas su 92 gyventojais. 1847 m. Užrūdžiuose buvo 14 gyvenamųjų pastatų ir 135 gyventojai. 1723–1818 m. priklausė Įsruties apskrities Grumbkaukaičių domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Rudžių valsčiui. Tikintieji priklausė Pilkalnio evangelikų liuteronų parapijai. Artimiausias pašto skyrius buvo Rudžiuose, geležinkelio stotelė – Užbaliuose (2 km). Kaime buvo mokykla, viena seniausių parapijoje. Rytiniu kaimo pakraščiu tekėjo Rėnikės upelis. Po Antrojo pasaulinio karo ar sovietmečiu kaimas išnyko. Nuo 2008 m. buvusio kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietei.

## Gyventojai

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
* Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.
Užpjauniai (Nikitovka)

**Užpjauniai** (, nuo 1907 m. *Uszpiaunen*, nuo 1936 m. rugsėjo 17 d. *Uschpiaunen*, nuo 1938 m. birželio 6 d. *Kiesdorf*, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ***Nikitovka***, ) – gyvenvietė Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, Krasnoznamensko rajone, 3 km į šiaurę nuo Pilkalnio, prie Pjaunės upelio ir Meškupės; nuo 2008 m. birželio 30 d. Dobrovolsko kaimo gyvenvietės kaimas.

## Istorija

Minimi nuo 1539 m. Istoriniai pavadinimo rašybos variantai: *Uspiawne*, *Uspiaun*, *Uschpiaun*, *Groß Uschpiohnen*. Po 1709–1711 m. maro į Užpjaunius atkelta vokiškai kalbančių kolonistų: 1736 m. Užpjauniuose gyveno 9 šeimos iš Halberštato, 5 iš Darmštato ir po vieną iš Zalcburgo, Pomeranijos, Prūsijos ir Frankonijos kunigaikštystės. Lietuviškai kalbančiųjų buvo penkios šeimos. 1785 m. buvo mišrusis kaimas, karališkasis palivarkas ir domenų valsčiaus centras su 27 ugniakurais, 1823 m. – Užpjaunių mišriajame kaime buvo 158, palivarke – 89 gyventojai. 1854 m. Užpjauniuose buvo 39 gyvenamieji pastatai ir 470 gyventojų. Užpjaunių dvaras liko neparduotas, buvo valstybės nuosavybė. 1879 m. dvaras su Lobynų palivarku valdė 596 ha žemės, iš jų 455 ha ariamos, 122 ha pievų ir ganyklų.

Iki 1723 m. buvo Ragainės valsčiaus šaltyšiaus administruojamos Užpjaunių seniūnijos centras, 1723 –1818 m. – Įsruties apskrities Užpjaunių domenų valsčiaus centras, 1818–1945 m. priklausė Pilkalnio apskričiai. Buvo 1874 m. įsteigto Užpjaunių valsčiaus centras su dviem savivaldybėmis: Užpjaunių kaimo bendruomene ir Užpjaunių dvaro apygarda. 1928 m. dvaro apygarda panaikinta: dvaras priskirtas Užpjaunių kaimo bendruomenei, Lobynų palivarkas – Šorių kaimo bendruomenei. Užpjaunių tikintieji priklausė Pilkalnio evangelikų liuteronų parapijai. 

1893 m. šalia kaimo ir dvaro nutiestas Tilžės–Stalupėnų geležinkelis, o 1901 m. – Pilkalnio siaurasis geležinkelis (iš Pilkalnio į Lazdynus su atšakomis į Širvintą ir Doristalį). Siaurojo geležinkelio ruože įrengtos dvi stotelės: Užpjaunių dvaro ir Užpjaunių kaimo. Nuo kaimo stotelės atsišakojo apie 1,5 km ilgio geležinkelio atšaka į Užpjaunių žvyro karjerą. 1905 m. kaimas turėjo 73 gyvenamuosius namus, 698 gyventojus, 4 iš jų buvo lietuviai; dvaro apygardoje buvo 11 gyvenamųjų namų, 244 gyventojų, iš jų vienas – lietuvis. XX a. pr. Užpjauniuose buvo valsčiaus įstaiga, pieninė, malūnas, plytinė. Kaime buvo mokykla. Kaimo viduriu ėjo Pilkalnio–Lazdynų plentas, vakariniu pakraščiu tekėjo Pjaunė, rytiniu – Meškupė.

1944 m. rudenį, artėjant frontui, gyventojai evakuoti į Vokietijos gilumą, vietinių gyventojų nebeliko. Po Antrojo pasaulinio karo atkelta kolonistų iš Sovietų Sąjungos.

|}

## Gyventojai

Be to, Užpjaunių dvare 1905 m. buvo 244, 1910 m. – 199 gyventojai.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
* Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.
Rytų Slovakijos žemuma

**Rytų Slovakijos žemuma** () – tai Alfeldo, arba Didžiosios Vengrijos lygumos, dalis, esanti rytų Slovakijoje.

Geomorfologiniu požiūriu, ši žemuma sudaro vientisą junginį, kuriam taip pat priklauso:
* Tisos žemuma (*Tiszamenti síkság*) Vengrijoje,
* Užkarpatės žemuma (*Zakarpats'ka nyzovyna*) Ukrainoje,
* Campia Somesului (*Câmpia Someşului*) lyguma Rumunijoje.

## Geografija

Žemuma dar skirstoma į Rytų Slovakijos aukštumą ir Rytų Slovakijos lygumą. Pietuose ribojasi su Vengrija, rytuose – su Ukraina, vakaruose – su Slanskės kalnais (*Slanské vrchy*), šiaurėje – su Ondavskos aukštuma (*Ondavská vrchovina*) ir Vihorlato kalnais. Teritorija plyti 150–200 m aukštyje virš jūros lygio, neskaitant kelių kalvų, iškilusių virš 200 m: Tarbucka (277 m), Velki Vrch (272 m), Rozhladna (469 m, pasienyje su Vengrija). Žemiausia Slovakijoje vieta yra šioje žemumoje – ji teiškilusi 94 m (prie Bodrogo upės). Žemumoje teka daug upių, iš kurių yra svarbiausios, įtekančios į Bodrogą: Ondava, Toplia, Laborecas ir Latorica.

Žemumoje dirvožemiai ir klimatinės sąlygos palankios intensyviai vystyti žemės ūkį. Didelė dalis yra ariama bei užsodinta sodais ir vynuogynais (Tokajaus vyndarystės regiono dalis).

## Nuorodos

* Rytų Slovakijos žemuma Slovakijos žemėlapyje
Eidginiškiai

**Eidginiškiai**, arba **Eigimiškiai** (, nuo 1928 m. *Hochfeld*, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ***Kovpakovas***, ) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 22 km į šiaurės rytus nuo Pilkalnio, 19 km į pietryčius nuo Lazdynų.

## Istorija

Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. Minimi nuo 1660 m. 1785 m. buvo karališkasis valstiečių kaimas su 6 ugniakurais, 1821 m. – valstiečių kaimas su 46 gyventojais. 1723–1818 m. priklausė Įsruties apskrities Grumbkaukaičių domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Visbarynų valsčiui. Tikintieji iki 1793 m. priklausė Viliūnų, vėliau – Šilėnų evangelikų liuteronų parapijai. 1906 m. pro kaimą nutiestas siaurasis geležinkelis, įrengta stotelė. Kaime buvo mokykla, XIX a. pabaigoje – malūnas. 1928 m. prie Eidgimiškių prijungtas Bartkovų dvaras. Po Antrojo pasaulinio karo kaimui suteiktas rusiškas pavadinimas, bet paties kaimo neišliko. Nuo 2008 m. jo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietei.

|}

## Gyventojai

Be to, Bartkovų dvare 1905 m. gyveno 12, 1910 m. – 9 gyventojai.

## Šaltiniai
Ramoniškiai (Leskovas)

**Ramoniškiai** (, nuo 1938 m. birželio 6 d. *Hagenfließ*, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ***Leskovas***, ) – gyvenvietė Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, Krasnoznamensko rajone, 17 km į šiaurės rytus nuo Pilkalnio, 10 km į pietryčius nuo Lazdynų, abipus Žvirgalio. Nuo 2008 m. birželio 30 d. Dobrovolsko kaimo gyvenvietės kaimas.

## Istorija

Pirmąkart minimi 1584. 1785 m. buvo karališkasis valstiečių kaimas su 5 ugniakurais, 1823 m. – valstiečių kaimas su 34 gyventojais. 1723-1818 m. priklausė Įsruties apskrities Grumbkaukaičių domenų valsčiui, 1818-1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Alksnupėnų valsčiui. Tikintieji iki 1793 m. priklausė Lazdynų, vėliau – Šilėnų evangelikų liuteronų parapijai. 1901 m. kaimo pakraščiu nutiestas siaurasis geležinkelis. Kaimo rytiniame pakraštyje prie Vieškalnių girios, Žvirgalio kairiajame krante buvo Aukštučių kolonija ir girininkijos sodyba. 1946–2008 m. buvo Pobedino apylinkės kaimas.

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
* Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
* Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.
Lazdynėliai (Mičiurinas)

**Lazdynėliai** (, nuo 1907 m. *Lasdinehlen*, nuo 1938 m. birželio 6 d. *Sommerswalde*, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ***Mičiurinas***, ) – gyvenvietė Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, Krasnoznamensko rajone, 17 km į šiaurės rytus nuo Pilkalnio, 9 km į pietryčius nuo Lazdynų, prie Žvirgalio.

## Istorija

1615 m. įkurtas 10,5 ūbų dydžio Lazdynėlių kulmiškasis dvaras. Per 1709–1710 m. marą neteko daugumos gyventojų – 1719 m. atlikus reviziją konstatuota, kad iš 10 ūbų naudoti tik 3. 1785 m. Lazdynėliai buvo kulmiškasis dvaras su 11 ugniakurų (gyvenamųjų pastatų), 1822 m. – kulmiškasis dvaras su 112 gyventojų. 1854 m. Lazdynėliuose buvo 12 gyvenamųjų pastatų ir 150 gyventojų. 1879 m. dvaras valdė 557 ha žemės, iš jų 397 ha ariamos, 79 ha pievų ir ganyklų, 59 ha miško, laikė arklius ir kitus gyvulius. 

Iki 1723 m. priklausė Ragainės valsčiaus šaltyšiaus administruojamai Lazdynų seniūnijai, 1723–1818 m. – Įsruties apskrities Grumbkaukaičių domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai, buvo 1874 m. įsteigto Alksnupėnų valsčiaus dvaras. Tikintieji priklausė Lazdynų evangelikų liuteronų parapijai. 1901 m. šalia dvaro nutiestas siaurasis geležinkelis, įrengta stotelė. XX a. pr. prie Lazdynėlių minimas ir Mažųjų Aukštučių dvaras. 1905 m. Lazdynėliuose kartu su Mažaisiais Aukštučiais buvo 149 gyventojai, iš jų 23 lietuviai. 1910 m. Lazdynėliuose buvo 160 gyventojų. 1928 m. prijungti prie Rukų. 

Lazdynėliuose buvo mokykla (mokytojai minimi nuo 1780 m.), pašto, telegrafo skyrius. Dvaro sodyba su ūkiniais pastatais stovėjo Vieškalnių girios pakraštyje, dešiniajame Žvirgalio krante. Kairiajame krante, prie Lazdynų–Šilėnų plento buvo darbininkų sodybos, geležinkelio stotelė.

Sovietmečiu sunyko, yra likę pavienių pastatų, paplentėje pastatyta naujų sodybų. 1946–2008 m. buvo Pobedino apylinkėje, nuo 2008 m. – Dobrovolsko kaimo gyvenvietėje.

## Šaltiniai
Užberžiai

**Užberžiai** (, nuo 1936 m. *Uschbördschen*, nuo 1938 m. birželio 6 d. *Karpfenwinkel*, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ***Ostrogožskojė***, ) – gyvenvietė Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, Krasnoznamensko rajone, 6 km į pietryčius nuo Lazdynų, prie Alksnupės, Paurupės ir Žvirgalio, Šorelių ir Vieškalnių girių pakraštyje.

## Istorija

1660 m. minimas Užberžupių (*Uschbersuppen*) kaimas. Po 1709–1710 m. maro kaimas išliko lietuviškas: 1736 m. Užberžiuose gyveno 3 lietuvių šeimos. 1785 m. Užberžiai buvo karališkųjų valstiečių kaimas su 4 ugniakurais (gyvenamaisiais pastatais), 1823 m. – 5 sodybų kaimas su 28 gyventojais. 1854 m. Užberžiuose buvo 8 gyvenamieji pastatai ir 80 gyventojų. Iki 1723 m. priklausė Ragainės valsčiaus šaltyšiaus administruojamai Lazdynų seniūnijai, 1723–1818 m. – Įsruties apskrities Grumbkaukaičių domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai, buvo 1874 m. įsteigto Alksnupėnų valsčiaus kaimas. Tikintieji priklausė Lazdynų evangelikų liuteronų parapijai. 1901 m. pro kaimą nutiestas siaurasis geležinkelis, įrengta stotelė. 1929 m. prie kaimo prijungta Užberžių girininkijos sodyba (9 gyventojai 1905 m.).

Bažnytinės statistikos duomenimis 1905 m. 39 % kaimo gyventojų sudarė lietuviai.

Po Antrojo pasaulinio karo pasikeitė gyventojų sudėtis: senieji gyventojai vokiečiai ir suvokietėję lietuviai artėjant frontui pasitraukė į Vokietijos gilumą, vietoj jų atkelta kolonistų iš Sovietų Sąjungos. Sovietmečiu prie gyvenvietės prijungtos ir Rukų bei Ambrazgirių kaimų liekanos. 1946–2008 m. buvo Pobedino apylinkėje, nuo 2008 m. – Dobrovolsko kaimo gyvenvietėje.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Būdupėnai (Žiliškiai)

**Būdupėnai** arba **Žiliškiai** (, nuo 1938 m. birželio 6 d. *Moosbach*) – buvęs kaimas Mažojoje Lietuvoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, abipus Būdupės upelio, 23 km į šiaurės rytus nuo Pilkalnio, 23 km į pietryčius nuo Lazdynų, 1 km nuo Šešupės ir Lietuvos sienos.

## Istorija

Įkurti 1693 m. Iki 1740 m. buvo vadinami Žiliškiais. 1785 m. buvo šatulinių kulmiškių kaimas ir pasienio gyvenvietė su 11 ugniakurų, 1821 m. – šatulinių kulmiškių kaimas su 51 gyventojų. 1846 m. kaime buvo 15 gyvenamųjų pastatų ir 100 gyventojų. 1723–1818 m. priklausė Įsruties apskrities Diržkiemio domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Doristalio valsčiui. Tikintieji priklausė Širvintos evangelikų liuteronų parapijai. Tarpukariu Būdupėnuose buvo 8 didelės ir kelios mažos gatvinio kaimo sodybos. Po Antrojo pasaulinio karo kaimas išnyko.

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai
Plonžieviai

**Plonžieviai** (, nuo 1936 m. kovo 26 d. *Waldhufen*, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ***Paporotnojė***, ) – gyvenvietė Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, Krasnoznamensko rajone, 7 km į šiaurės rytus nuo Lazdynų, 2,5 km nuo Lietuvos sienos, Vieškalnių girios properšoje.

## Istorija

Buvo vienas senesnių kaimų Pilkalnio apskrityje. Pirmąkart minimas 1580 m. kaip „gyvenvietė miške tarp Vieškalnių ir Vaitikaičių”. 1625 m. jau minimi Plonžieviai (*Planszewen*). Didelė dalis gyventojų išmirė per 1709–1710 m. marą: 1719 m. vykdytos revizijos metu konstatuota, kad du iš keturių buvusių kaimo ūkių tebestovi tušti. Vis tik didžioji kolonizacija kaimo nepalietė: 1736 m. Plonžieviuose gyveno 3 lietuvių šeimos. (1745 m. minimi valstiečiai *Bendszatis*, *Szegunaitis*, *Abratis*). 1785 m. Plonžieviai buvo karališkųjų valstiečių kaimas su 3 ugniakurais (gyvenamaisiais pastatais), 1823 m. – 5 sodybų kaimas su 26 gyventojais. 1854 m. Plonžieviuose buvo 5 gyvenamieji pastatai ir 40 gyventojų. Iki 1723 m. priklausė Ragainės valsčiaus šaltyšiaus administruojamai Lazdynų seniūnijai, 1723–1818 m. – Įsruties apskrities Grumbkaukaičių domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai, buvo 1874 m. įsteigto Vieškalnių valsčiaus kaimas. Tikintieji priklausė Lazdynų evangelikų liuteronų parapijai. 1905 m. Plonžieviuose buvo 30 sodybų, 163 gyventojai, iš jų – 35 lietuviai (21 %).

XIX a. pab. kaime buvo vėjo malūnas. 1929 m. prie Plonžievių prijungta ant Šešupės kranto stovėjusi Šturmų girininkijos sodyba (*Försterei Sturmen*, nuo 1938 m. *Försterei Waldhufen*; 7 gyventojai 1905 m.).

Po Antrojo pasaulinio karo pasikeitė gyventojų sudėtis: senieji gyventojai vokiečiai ir suvokietėję lietuviai artėjant frontui pasitraukė į Vokietijos gilumą, vietoj jų atkelta kolonistų iš Sovietų Sąjungos. 1946–2008 m. buvo Pobedino apylinkėje, nuo 2008 m. – Dobrovolsko kaimo gyvenvietėje. Sovietmečiu prie Plonžievių prijungtos Šturmų kaimo liekanos.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Noviškiai

**Noviškiai** (, nuo 1907 m. *Nowischken*, nuo 1928 m. *Brämerhusen*, nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ***Beregovojė***, ) – buvęs kaimas ir dvaras Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, Krasnoznamensko rajone, Šešupės kairiajame krante, prie sienos su Lietuvos Respublika, 26 km į šiaurės rytus nuo Pilkalnio, 23 km į pietryčius nuo Lazdynų, nuo 2008 m. birželio 30 d. Dobrovolsko kaimo gyvenvietės teritorijoje.

## Istorija

Iki 1785 m. vadinti *Nobeningken*. 1785 m. buvo bajoriškasis kaimas ir kulmiškasis dvaras, bei pasienio gyvenvietė su 14 ugniakurų, 1822 m. – kulmiškasis kaimas su 53 gyventojais. Naujųjų Noviškių palivarke tuo metu buvo 16 gyventojų. Iki 1818 m. priklausė Įsruties apskrities Diržkiemio domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Doristalio valsčiui. Tikintieji priklausė Širvintos evangelikų liuteronų parapijai. XIX a. pabaigoje prie Noviškių prijungtas Netolviečių palivarkas. 1928 m. Noviškių dvaro apygarda pertvarkyta į kaimo bendruomenę ir pervadinta vokišku pavadinimu pagal dvaro savininkų Brėmerių () pavardę. Raidė „*ä*“ pavadinime atsirado per valdininkų klaidą, turėjo būti *Braemerhusen*. Dvaro (kaimo bendruomenės) žemes iš rytų ir šiaurės juosė Šešupė. Šiaurėje, Šešupės vingyje, buvo nedidelis miškas, dvaro žemių viduriu tekėjo Būdupės upelis, Šešupės intakas. Dvare buvo lentpjūvė, malūnas, pieninė. Po Antrojo pasaulinio karo išnyko.

|}

## Dvaras

Noviškių dvarą nuo 1818 m. valdė Brėmerių giminė. Tarpukariu dvaras turėjo 856 ha žemės, iš jų, 580 ha ariamos, 123 ha pievų ir ganyklų, 84 ha miško. Dvaro rūmai pirmojo pasaulinio karo metu sugriauti, bet po karo atstatyti, pridedant dar vieną aukštą. Grindų danga, laiptai, baldai buvo pagaminti, panaudojus medieną iš dvaro miško. Prie dvaro rūmų buvo didelis parkas. 1818 m. dvarui priklausė Naujųjų Noviškių ) palivarkas, 1910 m. – du palivarkai: Netolviečiai su 6 gyventojais ir Noihofas () su 67 gyventojais.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Šturmai (Pilkalnis)

**Šturmai** () – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 20 km į šiaurės rytus nuo Pilkalnio, 7 km į rytus nuo Lazdynų, prie Būdupės, Vieškalnių girios properšoje.

## Istorija

Pirmąkart minimi 1625 m., anksčiau vadinti Šturmeliais (*Sturmehlen*). Po 1709–1710 m. maro kaimas išliko lietuviškas: 1736 m. Šturmuose gyveno 4 lietuvių šeimos (1745 m. minimi valstiečiai *Sturmaitis*, *Uschkurries*, *Kubbillus*, *Powillatis*). 1785 m. Šturmai buvo karališkųjų valstiečių kaimas su 5 ugniakurais (gyvenamaisiais pastatais), 1823 m. – 4 sodybų kaimas su 19 gyventojų. 1854 m. Šturmų kaime ir girininkijos sodyboje buvo 5 gyvenamieji pastatai ir 45 gyventojai. Iki 1723 m. priklausė Ragainės valsčiaus šaltyšiaus administruojamai Lazdynų seniūnijai, 1723–1818 m. – Įsruties apskrities Grumbkaukaičių domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai, buvo 1874 m. įsteigto Vieškalnių valsčiaus kaimas. Tikintieji priklausė Lazdynų evangelikų liuteronų parapijai. 1905 m. Šturmuose buvo 15 sodybų, 77 gyventojai, iš jų – 40 lietuvių (52 %).

Po Antrojo pasaulinio karo ar vėliau sovietmečiu išnyko. Nuo 2008 m. buvusio kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietei.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Stabartynė

**Stabartynė** (arba ***Tabartynė***, ***Stabartynai***, ***Doristalis***, ; nuo 1946 m. ***Razinas***, ) – buvęs dvaras ir kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 21 km į šiaurės rytus nuo Pilkalnio, 20 km į pietryčius nuo Lazdynų.

## Istorija

Gyvenvietė įkurta XVIII a. antroje pusėje, įsisavinant Didžiosios Plynės pelkės pakraščių nusausintas žemes. 1785 m. buvo laisvai paveldimas dvaras su 6 ugniakurais (gyvenamaisiais pastatais), 1821 m. – dvaras su 39 gyventojais. 1846 m. dvare buvo 3 gyvenamieji pastatai ir 55 gyventojai. Iki 1818 m. priklausė Įsruties apskrities Diržkiemio domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Doristalio valsčiui, buvo valsčiaus centras. Tikintieji priklausė Širvintos evangelikų liuteronų parapijai. 1906 m. iki Stabartynės nutiestas siaurasis geležinkelis, įrengta stotis. 1928 m. sujungtas su Mažojo Kėnigsbrucho dvaro apygarda, sudaryta nauja, Doristalio kaimo bendruomenė. Bendruomenėje buvo Stabartynės ir Mažojo Kėnigsbrucho dvarai, Fylemiūhės (*Vielemühe*, 53 gyventojai 1910 m.) ir Šionbrucho (*Schönbruch*, 24 gyventojai 1910 m.) palivarkai, dalis Didžiosios Plynės pelkės, buvo kasamos durpės. Mažajame Kėnigsbruche veikė mokykla, paštas. Stabartynės dvaras priklausė Brėmerių () giminei. 1932 m. dvaras turėjo 792 ha žemės, iš jų, 319 ha ariamos, 142 ha pievų ir ganyklų, 20 ha miško ir 300 ha pelkių.

Po Antrojo pasaulinio karo išnyko.

## Gyventojai

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Alksnupėnai

**Alksnupėnai** (, nuo 1938 m. birželio 6 d. *Altsnappen*, nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ***Vysokojė***, ) – gyvenvietė Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, Krasnoznamensko rajone, 19 km į šiaurės rytus nuo Pilkalnio, 4 km į rytus nuo Lazdynų, prie Šešupės ir Alksnupės santakos.

Kaimas išsidėstęs kairiajame Šešupės krante, šalia Šešupės ir Alksnupės santakos. Pro kaimą teka dar du upeliai, Alksnupės intakai: Paurupė ir Balupė. Į rytus nuo kaimo plyti Vieškalnių giria, besidriekianti iki pasienio su Lietuva. Piečiau Alksnupėnų yra Šorelių giria su Šorelių Plynės pelkė. Kaimą kerta Lazdynų–Šilėnų plentas.

## Istorija

Buvo vienas senesnių kaimų Pilkalnio apskrityje. 1517 m. minimas *Altensnappen* kaimas Šešupės ir Alksnupės santakoje. 1580 m. minimi *Alxnappen*, *Alxnupenen*. XVIII a. pr. kaimas praplėstas kulmiškių valstiečių sodybomis. Po 1709–1711 m. maro į Alksnupėnus atkelta kolonistų: 1736 m. kaime gyveno 1 zalcburgiečių, 5 vokiečių ir 12 lietuvių šeimų. 1785 m. Alksnupėnai buvo mišrusis (kulmiškių ir baudžiauninkų) kaimas su 33 ugniakurais (gyvenamaisiais pastatais), 1821 m. – kaimas su 154 gyventojais. 1854 m. Alksnupėnuose buvo 43 gyvenamieji namai ir 370 gyventojų. Iki 1723 m. priklausė Ragainės valsčiaus šaltyšiaus administruojamai Lazdynų seniūnijai, 1723–1818 m. – Įsruties apskrities Liepgalio domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai, buvo 1874 m. įsteigto Alksnupėnų valsčiaus centras. Tikintieji priklausė Lazdynų evangelikų liuteronų parapijai.

1901 m. pro kaimą nutiestas Pilkalnio siaurasis geležinkelis, įrengta stotelė. Kaime veikė mokykla (mokytojas minimas nuo 1769 m.). 

Po Antrojo pasaulinio karo pasikeitė gyventojų sudėtis: senieji gyventojai vokiečiai ir suvokietėję lietuviai artėjant frontui pasitraukė į Vokietijos gilumą, vietoj jų atkelta kolonistų iš Sovietų Sąjungos. 1946–2008 m. buvo Pobedino apylinkėje, nuo 2008 m. – Dobrovolsko kaimo gyvenvietėje.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Žardeliai (Žarovas)

**Žardeliai** (, nuo 1907 m. *Szardehlen*, nuo 1938 m. birželio 6 d. *Scharden*, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ***Žarovas***, ) – gyvenvietė Rusijoke, Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, Krasnoznamensko rajone (nuo 2008 m. birželio 30 d. Dobrovolsko kaimo gyvenvietės kaimas).

## Istorija

Įkurti 1735 m. 1746 m. minimi kaip 2 ūbų ir 15 margų dydžio kaimas, 1785 m. – kaip kulmiškasis dvaras su 2 ugniakurais, 1823 m. – kaip kulmiškasis dvaras su 30 gyventojų. 1723–1818 m. priklausė Įsruties apskrities Grumbkaukaičių domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Girėliškių valsčiui. 1928 m. dvaras prijungtas prie Kiaušių kaimo. Tikintieji iki 1793 m.priklausė Viliūnų evangelikų liuteronų parapijai, vėliau – Šilėnų. 1901 m. netoli dvaro nutiesta siaurojo geležinkelio atšaka, įrengta stotelė. Prie dvaro buvo mokykla. Po Antrojo pasaulinio karo kartu su Martinkų kaimu (išnykęs) pavadinti Žarovu.

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
* Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
* Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.
Martinkai

**Martinkai** (, nuo 1938 m. birželio 6 d. *Martingen*, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ***Žarovas***, ) – buvęs kaimas Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, Krasnoznamensko rajone, 15 km į šiaurės rytus nuo Pilkalnio, 14 km į pietryčius nuo Lazdynų.

## Istorija

Minimi nuo 1580 m. kaip Mažieji Ežerninkai (*Klein Aesernick*), 1643 m. ir vėliau – kaip Martinkaičiai (*Martinkeiten*), Martinkai. 1785 m. buvo karališkasis valstiečių kaimas su 7 ugniakurais, 1822 m. – valstiečių kaimas su 40 gyventojų. 1723-1818 m. priklausė Įsruties apskrities Grumbkaukaičių domenų valsčiui, 1818-1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Girėliškių valsčiui. Tikintieji priklausė Šilėnų evangelikų liuteronų parapijai. 1901 m. per kaimą nutiesta siaurojo geležinkelio linija, įrengta Žardelių stotelė. Po Antrojo pasaulinio karo kartu su Žardelių dvaru pavadinti Žarovu. Sovietmečiu kaimas išnyko.

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
* Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.
M1 Plius

**M1 Plius** – nacionalinė radijo programa, transliuojama iš Vilniaus nuo 1996 m. gruodžio 5 d. FM bangų ruože visoje Lietuvoje ir internetu.

## Muzika
Grojama įvairi užsienio šalių popmuzika, rokas, džiazas ir kt.

## Eldorado
ELDORADO – Instrumentinės muzikos portalas. Sekmadieniais 21:00 - 0:00 val.

## Laidų vedėjai
* Tomas Ramašauskas dirba darbo dienomis 07:00 – 10:00 val. 
*Tomas Ališauskas dirba darbo dienomis 07:00 – 10:00 val.
*Ieva Cijūnėlytė dirba darbo dienomis 10:00 - 13:00 val.
*Justė Zinkevičiūtė dirba darbo dienomis 10:00 - 13:00 val.
* Audrius Vanagas dirba pirmadieniais - ketvirtadieniais 13:00 – 16:00 val.
* Šarūnas Ivaškevičius dirba darbo dienomis 16:00 – 19:00 val.
*Kristupas Ališauskas dirba penktadieniais 13:00 - 16:00 val., šeštadieniais ir sekmadieniais 8:00 - 19:00 val.

## Renginiai ir konkursai
„M1 Plius“ rengia įvairius renginius ir konkursus. Tarp jų „Geriausio metų boso rinkimai“, „Femme Fatale“, M1 Plius gimtadienio fiesta „Starfest“. Keletą kartų „M1 Plius“ buvo paminėta Lietuvos rekordų knygoje. 

Taip pat rengiami įvairūs konkursai laimėti bilietams į koncertus tiesioginio eterio metu ir internete.

## Nuorodos
* Oficiali tinklavietė
Sudargai

**Sudargai** (, nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ***Tretjakovas***, ) – gyvenvietė Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities rytinėje dalyje, Krasnoznamensko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Dobrovolsko kaimo gyvenvietės kaimas.

## Istorija

Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Stalupėnų apskrities kaimas. 1903 m. liepos mėn prie kaimo prijungtas Saudargų dvaras, kuriame 1895 m. surašymo duomenimis gyveno 45 asmenys. 1946–2001 m. Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko apylinkės, 2001–2008 m. Nesterovo rajono kaimas.

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
* Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
* Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.
Žitno sala

**Žitno sala** (, ) – tai ištįsęs sausumos plotas pietvakarių Slovakijoje, esantis tarp Mažojo Dunojaus ir Dunojaus. Jis vadinamas **Rugių sala** (*žitný* reiškia „rugius“). Jos plotas 1886 km², ilgis siekia 84 km, plotis – nuo 15 iki 30 km. Tai viena didžiausių upinių salų Europoje.

## Geografija

Sala yra palyginti plokščia, joje aukščių skirtumas neviršija 26 m. Iš vienos pusės, sala prasideda prie Bratislavos, kur Mažasis Dunojus atsišakoja nuo Dunojaus ir daugmaž lygiagrečiai teka į pietryčius, toliau patenka (iš dešinės) į jo intaką Vahą ties Kolarovu. Sala driekiasi iki Komarno.
Salos pakrantėse plyti per Dunojaus potvynius užliejamos pievos ir miškai. Pietinėje Žitno dalyje įsteigtas užliejamų teritorijų draustinis. Pagrindiniai miestai saloje yra Komarnas, Dunaiska Streda ir Šamorinas. Daugumą gyventojų sudaro etniniai vengrai. Saloje yra didelės gėlo vandens atsargos, be to, tai svarbus žemės ūkio rajonas. 

## Nuorodos

* Žitno sala TV reportaže 
* Žitno sala
* Žitno sala ''slovakia.travel'' portale
Pavirvytės dvaras

**Pavirvytės dvaras** – Pavirvytėje, Viekšnių seniūnijoje (Mažeikių rajone), dešiniajame Virvytės krante, prie kelio , iš Kapėnų į Palnosus, Pavirvytės tilto prieigose. Skiriamos dvaro sodybos pietų ir šiaurės dalys, išsidėsčiusios skirtingose kelio pusėse.

## Istorija
Dvaro rūmai statyti XIX a. pradžioje. Iki 1840 m. dvaro savininkas buvo Ilinčius. 1840 m. dvarą įsigijo Juozas Paulavičius. Vėliau dvaras atiteko jo sūnui Edvardui Paulavičiui, buvusiam Kališo (pietvakarių Lenkijoje) gimnazijos direktoriui. Atsidėkodami už nuoširdų darbą gimnazijos steigėjai atsisveikindami jam padovanojo gimnazijos biblioteką, kurią pedagogas parsigabeno į Pavirvytę. Galima sakyti, kad čia – viešųjų bibliotekų Ventos krašte užuomazgos, nes Paulavičiai keitėsi knygomis su kitų dvarų raštingais savininkais. Į Pavirvytę knygų 8 kilometrus iš Viekšnių pėsčiomis žingsniuodavo ir būsimieji profesoriai Mykolas, Vaclovas bei Viktoras Biržiškos, knygomis buvo keičiamasi ir su gausius tuo metu literatūros rinkinius turėjusiais Santeklių, Daubiškių dvarais. Iš dvarininkų Paulavičių giminės kilusi ir garsaus lietuvių rašytojo Balio Sruogos žmona Vanda Daugirdaitė-Sruogienė, karo nublokšta į Vakarus ir daugiau į tėviškę nebegrįžusi. E. Paulavičius apie 1910 m. dvarą pardavė Viktorui Nagurskiui, kuris valdė jį iki Pirmojo pasaulinio karo.

Dvaro pastatus supo ūksmingas parkas, išlikęs iki šių dienų. Parkas už dvaro namo terasomis leidosi į Virvytės slėnį. Tašyto granito pakopų laiptai ir alėjos buvę apsodinti karpomais jazminų ir alyvų krūmais.

Išliko apie 7,6 ha buvusio dvaro sodybvietė, pagrindinis pastatas – medinis gyvenamasis namas. Apie 1900 m. užveistas ir 10 hektarų sodas, kuris kolūkinės santvarkos buvo sunaikintas po II pasaulinio karo.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Pavirvytės dvaras: klasicizmo proporcijos, kuklus fasadų dekoras ir itin puošnus atviras prieangis | bernardinai.lt
*
Lisonė

**Lisonė** () – miestas Italijoje, Lombardijoje, Moncos ir Briancos provincijoje. Miestas yra 18 km nuo Milano. Lisonė miesto titulą prezidento dekretu gavo 1982 m. lapkričio 27 d.

## Ekonomika

2011 m. mieste buvo 1029 pramoninės firmos, kuriose dirbo 3838 t. y. 34,59% dirbančiųjų. 948 aptarnavimo sferos firmose darbavosi 2879 darbuotojai. Iš viso Lisonėje buvo 11 095 darbuotojai, kurie sudaro 32,21% savivaldybės gyventojų.

## Imigrantai
{| border="0"
|-
|valign="top"|
* **Imigrantų skaičius (2011 m.)**
**  Rumunija: 554
**  Marokas: 411
**  Pakistanas: 298
**  Albanija: 237
**  Ekvadoras: 220
**  Ukraina: 186
**  Egiptas: 153
**  Peru: 152

## Galerija


Image:Piazza IV Novembre2.JPG|Lapkričio 4 d. aikštė
Image:Chiesa San CarloLissone.JPG|Šv. Karlo bažnyčia
Image:Villa Candiani-Magatti.JPG|Kandiani-Magati vila
File:Lissone mobilificio Paleari.JPG|Paleari rūmai
File:Lissone - villa Mussi.jpg|Musi vila
File:Chiesa San Luigi.JPG|Šv. Luidži bažnyčia
Čezano Madernas

**Čezano Madernas** () – miestas Italijoje, Lombardijoje, Moncos ir Briancos provincijoje. Čezanui suteiktas miesto titulas prezidento dekretu 1999 m. spalio 11 d.

## Istorija

Manoma, kad miesto pavadinimas kilo nuo vardo *Cisius*. Viduramžiais miestas priklausė Oronos vienuolynui Milane. Čezaniečiams nepatiko dalį derliaus atiduoti vienuolėms, nes jie laikė save žemės savininkais. Didžiausias sukilimas įvyko 1228 m., kai Domenico Dall’Acqua vadovaujami miestiečiai nugriovė Čezano sienas ir bokštus, bet atvykusi Milano armija privertė viską atstatyti. *Il Torrazzo* yra vienas iš nesugriautų bokštų.

XVI a. miestas atiteko Antonijui Karkasolai, kuris jį pardavė Bartolomeo Aresei 1538 m. Jo palikuonys valdė Čezaną kol Napoleonas Bonapartas užėmė Lombardiją. 1861 m. Čezanas prijungtas prie Italijos karalystės, o 1869 m. prie miesto prijungta Binzago savivaldybė.

Dabar Savivaldybė be Čezano centre turi dar 6 dalis (): Viladžio Snia, Binzago, Kascina Geta, Kasina Savina ir Molinelo.

## Turistiniai objektai
* *Borromeo Arese* rūmai
* *Jacini Arese* rūmai
* *Il Torrazzo *
* Palazzina Carcano Cabiate *
* *Santo Stefano'' bažnyčios griuvėsiai
Limbiatė

**Limbiatė** () – miestas Italijoje, Lombardijoje, Moncos ir Briancos provincijoje. Miestas 
yra 15 km į šiaurę nuo Milano.

## Imigrantai
Brugerijas

**Brugerijas** () – miestas Italijoje, Lombardijoje, Moncos ir Briancos provincijoje. Jis yra 14 km į šiaurės rytus nuo Milano. Savivaldybę sudaro šios dalys (): Baradžia, Dorderio, Monkuko ir San Damiano. Brugerijui buvo suteiktas miesto titulas su prezidento dekretu 1967 m. sausio 27 d.

## Gyventojų skaičiaus kaita


Colors=
  id:lightgrey value:gray(0.9)
  id:darkgrey  value:gray(0.8)
  id:sfondo value:rgb(1,1,1)
  id:barra value:rgb(0.6,0.7,0.8)

ImageSize  = width:455 height:303
PlotArea   = left:50 bottom:50 top:30 right:30
DateFormat = x.y
Period     = from:0 till:35000
TimeAxis   = orientation:vertical
AlignBars  = justify
ScaleMajor = gridcolor:darkgrey increment:10000 start:0
ScaleMinor = gridcolor:lightgrey increment:2000 start:0
BackgroundColors = canvas:sfondo

BarData=
  bar:1861 text:1861
  bar:1871 text:1871
  bar:1881 text:1881
  bar:1901 text:1901
  bar:1911 text:1911
  bar:1921 text:1921
  bar:1931 text:1931
  bar:1936 text:1936
  bar:1951 text:1951
  bar:1961 text:1961
  bar:1971 text:1971
  bar:1981 text:1981
  bar:1991 text:1991
  bar:2001 text:2001

PlotData=
  color:barra width:20 align:left

  bar:1861 from: 0 till:3800
  bar:1871 from: 0 till:3935
  bar:1881 from: 0 till:4283
  bar:1901 from: 0 till:5136
  bar:1911 from: 0 till:6180
  bar:1921 from: 0 till:6794
  bar:1931 from: 0 till:8776
  bar:1936 from: 0 till:9747
  bar:1951 from: 0 till:11730
  bar:1961 from: 0 till:15263
  bar:1971 from: 0 till:25369
  bar:1981 from: 0 till:28712
  bar:1991 from: 0 till:29849
  bar:2001 from: 0 till:31470

PlotData=

  bar:1861 at:3800 fontsize:XS text: 3800 shift:(-8,5)
  bar:1871 at:3935 fontsize:XS text: 3935 shift:(-8,5)
  bar:1881 at:4283 fontsize:XS text: 4283 shift:(-8,5)
  bar:1901 at:5136 fontsize:XS text: 5136 shift:(-8,5)
  bar:1911 at:6180 fontsize:XS text: 6180 shift:(-8,5)
  bar:1921 at:6794 fontsize:XS text: 6794 shift:(-8,5)
  bar:1931 at:8776 fontsize:XS text: 8776 shift:(-8,5)
  bar:1936 at:9747 fontsize:XS text: 9747 shift:(-8,5)
  bar:1951 at:11730 fontsize:XS text: 11730 shift:(-8,5)
  bar:1961 at:15263 fontsize:XS text: 15263 shift:(-8,5)
  bar:1971 at:25369 fontsize:XS text: 25369 shift:(-8,5)
  bar:1981 at:28712 fontsize:XS text: 28712 shift:(-8,5)
  bar:1991 at:29849 fontsize:XS text: 29849 shift:(-8,5)
  bar:2001 at:31470 fontsize:XS text: 31470 shift:(-8,5)

TextData=
  fontsize:S pos:(20,20)
  text:Data from ISTAT
Varezės provincija

**Varezės provincija** () – Italijos provincija Lombardijoje. Provincijos sostinė – Varezė, didžiausias miestas – Busto Arsicijus.

Samaratė yra AgustaWestland, didžiausio sraigtasparnių gamintojo Finmeccanica padalinio, būstinė.

Provincijos plotas yra 737.37 km², turi 884 109 gyventojų (2011 m.). Turi 141 savivaldybę.

## Didžiausios savivaldybės

## Išnašos
Slovakijos Karpatų medinės bažnyčios

**Slovakijos Karpatų medinės bažnyčios** – UNESCO pasaulio paveldo objektas Slovakijoje. Jį sudaro 9 medinės kelių krikščioniškų atšakų bažnyčios, XVI–XVIII a. pastatytos Karpatų kaimeliuose. Į sąrašą įtrauktos 2 Romos katalikų, 3 protestantų, 3 graikų katalikų bažnyčios bei 1 varpinė. Be šių objektų, Slovakijoje yra dar apie 50 senovinių medinių bažnyčių, daugiausia Prešovo krašto šiaurėje ir rytuose.

Panašių medinių bažnyčių ir cerkvių yra ir kitose kaimyninėse šalyse – Lenkijoje, Ukrainoje, Rumunijoje.
Algimantas Balilionis

**Algimantas Balilionis** (1942 m. vasario 21 d. Stūriškiuose, Rozalimo valsčiuje – 2023 m. balandžio 18 d.) – Lietuvos futbolo treneris.

## Biografija
Po II pasaulinio karo su visa šeima ištremtas prie Baikalo ežero. Tremtyje baigė vidurinę mokyklą. Vėliau šeima grįžo į Lietuvą ir 19 metų įstojo į aukštąją mokyklą, kūno kultūros pedagogo specialybę. Tuo metu žaidė Kauno „Atleto“ jaunimo komandoje, išbandė visas pozicijas – nuo gynėjo iki puolėjo, tik vartuose nestovėjo.

Baigęs studijas turėjo atlikti pirmą profesinę praktiką Mažeikiuose, po karinės tarnybos ir trumpos darbo praktikos Kaune atvyko į Panevėžį (apie 1964–1965 m.), kur dirbo Panevėžio sporto mokyklos futbolo grupės treneriu.

1969–1976 metais A. Balilionis ugdė buvusį „Ekrano“ vartininką Virginijų Liubšį. Valdemaras Šteinas taip pat vaikystėje treniruotas A. Balilionio. Kartu su A. Balilioniu futbolą žaidė Julius Kvedaras. A. Balilionio auklėtiniai, tapę Lietuvos futbolo čempionais: V. Liubšys, G. Juzelėnas, V. ir G. Abramavičiai, V. Laniauskas, E. Balvočius, A. Mykolaitis, V. Deveikis, A. Petrauskas, A. Klimavičius, G. Rimkus, R. Vilėniškis, Stasys Danisevičius, Valdas Urbonas. Vyresniosios kartos žinomi krašto futbolininkai, A. Balilionio auklėtiniai: V. Šnioka, broliai Šteinai, A. Šarkis, R. Tamašauskas, A. Likas, V. Putė, V. Niurka, A. ir K. Brazdžiūnai, J. Jaroškė, V. Stankūnas, S. Ribokas, V. Fadejevas, R. Gardzijauskas, A. Šlikas, E. Matulevičius, R. Frolovas, R. Kuzma, A. Markevičius, S. Pusvaškis, A. Pušnys, M. Sokolnikovas, žymus Panevėžio aktorius A. Keleris.

Žmona Lina, yra sūnus ir dukra.

## Šaltiniai
Mala Fatros nacionalinis parkas

**Mala Fatros nacionalinis parkas** () – nacionalinis parkas šiaurinėje Mala Fatros kalnų dalyje. Užima 226.3 km² saugomos gamtos teritorijos plotą ir 232.62 km² buferinės zonos plotą. Parkas įkurtas 1988 m. Nuo 1967 iki 1988 m. turėjo kraštovaizdžio draustinio statusą. Parke vertingais yra laikomi vaizdingi kalnų kraštovaizdžiai ir reljefo formos su išskirtine geologine praeitimi ir sandara, faunos ir floros įvairovė.

## Flora

Didžiąją parko teritorijos dalį dengia mišrūs miškai su beržais, aukščiau sudaryti daugiausia iš eglių ir kėnių. Pušynai ir pievos būdingi didesniame aukštyje. Apie 83% teritorijos yra užaugę mišku. Tarp daugelio išskirtinių augalijos rūšių, sutinkamų parke, pažymėtinos: 
* gencijonas (*Gentiana clusii*), raktažolė (*Primula auricula*), gvazdikas (*Dianthus nitidus*), apskritalapė saulašarė (*Drosera rotundifolia*), gegužraibiniai (*Cypripedium calceolus*). 

## Fauna

Mala Fatros nacionaliniame parke gausiai gyvena paukščių, žinduolių ir kitų gyvūnijos rūšių:
* Kilnusis erelis, didysis apuokas, juodasis gandras, rudasis lokys, lūšis, akmeninė kiaunė, ūdra, vilpišys, pilkasis vilkas.

## Vertingos vietos

* Horne Dierų ir Dolne Dierų tarpekliai
* Maly Rozsuteco (1 671 m) ir Veľky Rozsuteco (1 610 m) viršukalnės
* Kalcito kristalų urvas Maly Rozsuteco kalne
* Šutovo krioklys, 38 m aukščio
* Strečno gotikinė pilis (7 km į rytus nuo Žilinos); Stary Hrad pilis
* Štefanova ir Podšípas – tradicinės liaudies architektūros gyvenvietės 
* Slovakų folkloro centras Terchovos kaime

Image:Starý hrad 2009.JPG|Stary hrad pilis
Image:Domašínský meandr ze Starého hradu.jpg|Kraštovaizdis nuo Stary hrad pilies
Image:Strečno34.jpg|Strečno pilis
Image:Terchová z Obšívanky.jpg|Terchovos kaimas
Image:Národní park Malá Fatra, NPR Šútovská dolina.JPG|Šutovo slėnis


## Nuorodos

* Mala Fatros nacionalinio parko svetainė
* Mala Fatros nacionalinis parkas ''slovakia.travel'' portale
Orava

**Orava** () – upė šiaurės Slovakijoje, Oravos istoriniame regione; Vaho dešinysis intakas. Prasideda susiliejus Baltosios ir Juodosios Oravos upėms, savo ištakas gaunančioms Beskidų kalnuose. Teka tarpukalnių slėniu į pietvakarius. Įteka į Vahą ties Kraliovanais.

Aukštupyje upė patvenkta, sudarytas didžiausias šalyje Oravos tvenkinys. Kovo–balandžio mėnesiais upė smarkiai patvinsta. Prie Oravos yra Oravos pilis ir Dolny Kubyno miestelis.
Oravos tvenkinys

**Oravos tvenkinys** () – tvenkinys šiaurės Slovakijoje, Žilinos krašte, Beskidų kalnų apsuptyje. Tai didžiausias vandens telkinys šalyje. Sudarytas 1941–1953 m. patvenkus Oravos upę ir užtvindžius ją sudarančių Baltosios ir Juodosios Oravų žiotis.

Dėl tvenkinio buvo iškeldinta keletas gyvenviečių, užlietas Namestovo istorinis centras. Tvenkinio vanduo suka 31 GWh galios Oravos hidroelektrinės turbinas. Tvenkinio pakrantės ir apylinkės yra populiari turistinė vieta.
Kisuca

**Kisuca** () – upė šiaurinėje Slovakijoje; Vaho dešinysis intakas. Prasideda Javornikų kalnuose, šalia Makovo, netoli Čekijos sienos. Teka į rytus šiauriniu Javornikų pakraščiu, vėliau pasuka į pietus ir teka rytiniu pakraščiu. Įteka į Vahą ties Žilina.

Didžiausias intakas – Bistrica (kairysis).

Miestai, įsikūrę prie Kisucos: Turzovka, Čadca, Krasnas prie Kisucos, Kisucke Nove Mestas.
Turjecas

**Turjecas** () – upė vidurio ir šiaurės Slovakijoje; Vaho kairysis intakas. Prasideda Kremnicų masyve, Svrčiniko kalno papėdėje. Teka tarpukalnių įduba šiaurės kryptimi. Įteka į Vahą ties Vrūtkais.

Didesni intakai: Teplica, Dolinka (dešinieji), Jasenica, Vríca (kairieji).

Prie Turjeco įsikūrę Martino ir Vrūtkų miestai.
Raičanka

**Raičanka** () – upė šiaurinėje Slovakijoje; Vaho dešinysis intakas. Prasideda Stražovo masyve, netoli Čičmanų gyvenvietės. Teka tarpukalnių slėniu į šiaurės rytus. Įteka į Vahą ties Žilina.

Upė tinkama vandens turizmui, 32 km ruožas laivuojamas. Prie Raičankos įsikūrę Rajeco, Rajecke Teplicės ir Žilinos miestai.
Šilininkai (Chlebnikovas)

**Šilininkai** (, nuo 1938 m. *Ebertann*, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. ***Chlebnikovas***, ) – kaimas Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, Krasnoznamensko municipaliniame rajone, 2 km į pietvakarius nuo Lazdynų, Užbalių girios pietrytiniame pakraštyje. Nuo 2008 m. birželio 30 d. Krasnoznamensko miesto gyvenvietės kaimas.

## Istorija

Buvo vienas senesnių Pilkalnio apskrities kaimų. Šilininkai (*Schilnigk*) su 6 činšininkais pirmąkart paminėti 1539 m. 1637 m. kaimas praplėstas kulmiškių valstiečių sodybomis. 1785 m. Šilininkai buvo mišrusis (kulmiškių ir baudžiauninkų) kaimas su 16 ugniakurų (gyvenamųjų pastatų), 1823 m. – kaimas su 43 gyventojais. 1854 m. Šilininkuose buvo 30 gyvenamųjų pastatų ir 200 gyventojų.

Iki 1723 m. priklausė Ragainės valsčiaus šaltyšiaus administruojamai Lazdynų seniūnijai, 1723–1818 m. – Įsruties apskrities Liepgalio domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai, buvo 1874 m. įsteigto Lazdynų valsčiaus kaimas. Tikintieji priklausė Lazdynų evangelikų liuteronų parapijai. 1905 m. Šilininkuose buvo 62 gyvenamieji pastatai, 379 gyventojai, iš jų – 136 lietuviai (36 %, 1 katalikas). Kaime veikė mokykla.

Po Antrojo pasaulinio karo pasikeitė gyventojų sudėtis: senieji gyventojai vokiečiai ir suvokietėję lietuviai artėjant frontui pasitraukė į Vokietijos gilumą, vietoj jų atkelta kolonistų iš Sovietų Sąjungos. 1947–2008 m. buvo Chlebnikovo apylinkės centras.

## Apylinkė

Iki 2008 m. kaimas buvo Chlebnikovo apylinkės centras. Chlebnikovo apylinkės teritorijoje buvo šios gyvenvietės:

## Gyventojai

### Žymūs žmonės

Nuo 1877 m. Šilininkuose gyveno vokiškai rašiusi poetė Johanna Ambrosius-Voigt, nuo 1885 m. dirbo mokytojas, poetas Jerkmonas Penčiukas. Šilininkuose dažnai apsistodavo Mažosios Lietuvos veikėjas, poetas Jurgis Zauerveinas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*