open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Ahmed Saad Osman

**Ahmedas Saadas Sulemanas Osmanas** (; g. 1979 m. rugpjūčio 7 d.) – buvęs Libijos futbolininkas, puolėjas.

## Karjera
Profesionalo karjerą pradėjo gintinėje. Rungtyniavo Libijos klubuose (Al Ahli Tripolis), bet prasidėjus Libijos pilietiniam karui,

Vėliau persikėlė į Tunisą ir tapo „Club Africain“ nariu.

2001 m. debiutavo Libijos rinktinėje.

## Dalyvavimas čempionatuose

|}

## Laimėjimai
* Libijos futbolo lyga: 2014 m.
* Libijos futbolo taurė: 2006 m.

## Išnašos

## Nuorodos
*
Le Mano prototipai

**Le Mano prototipai** (dažniausiai trumpinama **LMP**) – ilgų distancijų lenktynių sportinių automobilių tipas. Tokie automobiliai laikomi greičiausiais uždarų ratų kategorijos automobiliai, naudojami trasų lenktynėse dabartiniame sporte. Tokių automobilių kaina ir priežiūra yra panašūs į Formulės 1 automobilių išlaikymą, o didžiausias greitis dažnai pasiekiamas didesnis. 

Nuo 2021 m. LMP1 kategorija buvo pervadinta į Le Mano *Hypercar* klasę. Joje varžosi hibridines sistemas turintys automobiliai.

Pirmą kartą LMP kategorija buvo įregistruota 1992 m. 24 valandų Le Mano lenktynėse.

## Skirstymas
Dažniausiai LMP kategorija skirstoma į dvi dalis – **LMP1** ir **LMP2**. 2011 m. šios kategorijos turėjo atitikti šiuos techninius reikalavimus:
* **LMP1** – šioje kategorijoje lenktyniauja gamyklinės komandos. Minimalus automobilio svoris 900 kg, varikliai apriboti iki 3400 cc. Turbo ir super kompresoriai leidžiami automobiliams iki 2000 cc arba dyzeliniams iki 3700 cc variklių tūrio. Variklių cilindrų skaičius nėra ribojamas. Kuro bakai turi būti tokių dydžių: benzinu varomiems 75 L., hibridiniams 73 L., dyzeliniams 65 L. ir dyzeliniams hibridiniams 71 L. Didžiausia leistinas ratų diametras yra , o plotis – . LMP1 automobiliai yra galingiausi ir greičiausi tarp visų LMP automobilių. Iki 2021 m. ši klasė buvo pati greičiausia, o nuo tų metų ją pakeitė **Le Mano Hypercar** klasės automobiliai.

* **LMP2** – šioje klasėje įprastai dalyvauja privačios komandos. Minimalus automobilio svoris 900 kg. Šioje klasėje naudojami tik baziniai varikliai, o dyzeliniai nėra leidžiami. Variklių tūris ribojamas iki 5000 cc, o cilindrų skaičius – iki 8. Naudojantys turbo ar super kompresorius varikliai ribojami iki 3200 cc tūrio ir 6 cilindrų. Bakai turi būti 75 L.. talpos, ratų diametras – 23 coliai, plotis – 14 colių.

Abejose klasėse leidžiama naudoti biodegalus. Abi klasės gali naudoti tiek atvirus, tiek uždarus automobilius. Uždari automobiliai turi turėti valytuvus, stogą ir duris abejose pusėse.

Automobilio matmenys turi atitikti šiuos maksimalius reikalavimus: ilgis 4650 mm, plotis 2000 mm, aukštis 1030 mm. (nuo automobilio dugno, ne žemės).

## Šaltiniai
Giallo

**Giallo** – XX a. Italijos filmų ir literatūros žanras, pasižymintis kriminalo, siaubo, erotikos ir mistikos elementais. Žodis „giallo“ italų kalboje reiškia „geltoną“. Tai vadinama nuo tų laikų, kai mistinės novelės buvo spausdinamos ant pigaus minkšto popieriaus su geltonais viršeliais.

## Literatūra
Pirmą kartą terminas *giallo* buvo panaudotas 1929 m. Italijoje pradėjus leisti „Il Giallo Mondadori“ pigų mistikos ir kriminalų novelių žurnalą, paėmus pavadinimą nuo geltonos viršelio spalvos. Netrukus tokias noveles pradėjo spausdinti ir tokia autoriai kaip Agatha Christie, Ellery Queen, Ed McBain, Rex Stout ir Raymond Chandler.

Netrukus pagautos tokio įkvėpimo šias noveles pradėjo leisti ir kitos leidybinės kompanijos, atkartodamos tradicinį geltoną viršelį.

## Kinas
Italijos auditorijai bet kuris trileris vadinamas tiesiog kaip *giallo*. Tokių režisierių kaip Alfred Hitchcock ar Basil Dearden kūriniai Italijoje yra tradiciniai *giallo* pavyzdžiai. Tuo tarpu angliškai kalbančiose šalyse šiuo terminu norima įvardinti specifinius Italijoje sukurtus trilerius. Pirmieji tokio tipo filmai buvo pradėti kurti XX a. septintajame dešimtmetyje.

Greitai *giallo* kinas tapo unikalus su savo taisyklėmis ir itališku stiliumi: pridedant daugiau jautrių spalvų ir stilių. Netrukus šis terminas tapo sinonimas sunkiems, teatrališkiems ir stilizuotiems vizualiniams elementams.
Iban Iyanga

**Ibanas Ijanga Traviesas** (*Iban Iyanga Travieso*; g. 1987 m. birželio 2 d.), dar žinomas kaip **Randy** – Pusiaujo Gvinėjos futbolininkas, rungtyniavęs kairiojo saugo pozicijoje.

Gimė Ispanijoje, imigranto iš Pusiaujo Gvinėjos ir kanarietės šeimoje. Treniravosi „Las Palmas“ klubo jaunimo komandoje, vėliau pakviestas į dublerių, o dar vėliau – į pagrindinę komandą, bet sezonui buvo paskolintas trečios lygos klubui „CD Mirandés“.

Ibanas Ijanga Pusiaujo Gvinėjos rinktinėje debiutavo 2010 m., draugiškose varžybose prieš Botsvaną.

## Dalyvavimas čempionatuose

|}

## Išnašos

## Nuorodos
*
Kily Álvarez

**Davidas Alvaresas Agirė** (*David Álvarez Aguirre*; g. 1984 m. vasario 5 d.), dar žinomas kaip **Kily** – Pusiaujo Gvinėjos futbolininkas, rungtyniavęs kairiojo gynėjo arba saugo pozicijoje.

Gimė Ispanijoje, kilęs iš imigrantų iš Pusiaujo Gvinėjos. Rungtyniavo įvairiuose regioninio lygmens Ispanijos klubuose, yra žaidęs už „Atlético Madrid“ dublerius.

Davidas Alvaresas Pusiaujo Gvinėjos rinktinėje debiutavo 2007 m. Pasižymėjo 2012 m. Afrikos Tautų taurės čempionate, vykusiame Pusiaujo Gvinėjoje, kuomet jau per pridėtinį varžybų laiką įmušė įvartį į Senegalo rinktinės vartus ir išvedė savo komandą į atkrentamąsias varžybas.

## Dalyvavimas čempionatuose

|}

## Išnašos

## Nuorodos
*
Moussa Sow

**Musa Sou** (*Moussa Sow*; g. 1986 m. sausio 19 d.) – buvęs Senegalo futbolininkas, puolėjas.

## Karjera
Gimė Prancūzijoje, imigrantų iš Senegalo šeimoje. Karjerą pradėjo „Stade Rennais FC“ klube, kurio jaunimo komandoje treniravosi. 

2010 m. perėjo į Lilio klubą, su kuriuo laimėjo šalies čempionatą ir taurę. 

2012 m. už 13 mln. eurų parduotas „Fenerbahçe“ klubui.

Atstovavo Prancūzijos U-19 rinktinei, su kuria laimėjo Europos čempionatą. 2007 m. pakviestas į Prancūzijos U-21 rinktinę. 

Vėliau pasirinko atstovauti Senegalui ir šios šalies rinktinėje debiutavo 2009 m., varžybose prieš Kongą.

## Laimėjimai

* UEFA U-19 čempionatas: 2005 m.
* Ligue 1: 2010-11 m.
* Coupe de France: 2011 m.
*Süper Lig: 2013–14 m.
*Turkijos futbolo taurė: 2012–13 m.
*Turkijos futbolo supertaurė: 2014 m.
*UAE Pro-League: 2015–16 m.
* Ligue 1 rezultatyviausias žaidėjas: 2011 m.

## Dalyvavimas čempionatuose

|}

## Išnašos

## Nuorodos
*
Hostelis (2005 filmas)

**Hostelis**, arba **Nakvynės namai** () – amerikiečių 2005 m. studijose *Raw Nerve, Next Entertainment* ir *International Production Company* sukurtas sadistinis siaubo  filmas. Premjera JAV – 2005 m. rugsėjo 17 d., Lietuvoje – 2006 kovo 17 d. JAV filmas uždirbo 47,3 mln. USD, iš jų 19,6 mln. USD per pirmąjį rodymo savaitgalį. Kitose šalyse buvo surinkta 32,9 mln. USD, kas iš viso sudarė 80,2 mln. USD. 2007 m. buvo  sukurta šio filmo II dalis, deja, tokios sėkmės nebesulaukė. Filmo režisierius kaltę suvertė piratavimui.

Visas filmo kūrimas, pradedant scenarijaus rašymu, užtruko 12 mėn. Filme daug nenormatyvinės leksikos, girdimos frazės keliomis Rytų Europos kalbomis. Filmuota Slovakijoje ir Čekijoje. Iš šių šalių susilaukta oficialių priekaištų filmo autoriams dėl neva jų šalis juodinančių ir realybės neatitinkančių faktų.

## Siužetas

Jauni amerikiečiai studentai, Europoje sutikę trečiąjį, kuris praneša intriguojantį dalyką, kad yra Slovakijoje vieta, kurioje galima iki soties pasismaginti su Rytų Europos gražuolėmis, tikėdamiesi sekso ir nevaržomų pramogų, atsiduria kruviname Slovakijos pogrindyje. Šiame hostelyje (pigiame viešbutyje) įmanomos visos iškrypėliškiausios fantazijos. Pakstonas ir Džošas lengvai susiranda „hostelyje“ draugužes – Nataliją ir Svetlaną. Jie ieškojo nuotykių ir pramogų, tačiau negalėjo net įsivaizduoti, kaip kai kurie žmonės suvokia pramogas, kol patys nevirto kruvinu atrakcionu ...

## Vaidmenys

* Jay Hernandez – *Paxton*
* Derek Richardson – *Josh*
* Eythor Gudjonsson – *Oli*
* Barbara Nedeljakova – *Natalya*
* Jana Kaderabkova – *Svetlana*
* Jan Vlask – *olandų verslininkas*
* Jennifer Lim – *Kana*
* Lubomir Silhavecky – *Alex*
* Paula Wild – *Monique*
* Lubomir Bukovy – *Alex*
* Petr Janis – *vokietis chirurgas*

## Kūrybinė grupė

* Režisierius statytojas – Eli Roth
* Scenarijaus autorius – Eli Roth 
* Kompozitorius – Nathan Barr
* Operatorius – Milan Chadima

## Nuorodos

* Apie filmą ''obuolys.lt'' svetainėje 
* Filmo svetainė
Volskai (Italija)

**Volskai** – italikų gentis, kalbėjusi oskų-umbrų kalbomis ir gyvenusi pietų Lacijuje, vidurio Italijoje. Jų žemės pietuose ribojosi su aurunkais ir samnitais pietuose, hernicais rytuose. Jų žemės tęsėsi nuo Norbos ir Koros šiaurėje iki Ancijaus pietuose.

Strabonas teigia, kad volskai buvo sukūrę nepriklausomą valstybę netoli Romos. Ši valstybė buvo tarp lotynų ir Pontino pelkių, Pomentino lygumoje.

Volskų kalba priklausė oskų-umbrų pogrupiui ir buvo tolima lotynų kalbos giminaitė.

Volskų teritorijoje buvo mažas miestelis *Velitrae* (dabar Veletris), iš kur kilę Augusto protėviai.

## Nesutarimai su Roma

Volskai buvo tarp pavojingiausių Senovės Romos priešų ir dažni ekvų sąjungininkai, o hernicai nuo 486 m. pr. m. e. buvo Romos sąjungininkai.

Pagal Romos mitologinę istoriją pirmasis su volskais kariavo paskutinis Romos karalius Lucijus Tarkvinijus Išdidusis, pradėdamas dviejų šimtų metų konfliktą. Jis užėmė volskų miestą Pomeciją, o karo grobį panaudojo Jupiterio šventyklai ant Kapitolijaus kalvos statyti.

Legendinis romėnų karys Gajus Marcijus Koriolanas gavo pravardę už Koriolio miesto užėmimą 493 m. pr. m. e. Šio herojaus iškilimą ir nuosmūkį aprašo Viljamas Šekspyras *Koriolane*.

Tačiau jei Titas Livijus teisingai aprašė romėnų-etruskų karą, romėnų santykiai su volskais ne visada buvo priešiški. Livijus rašo, kad Klusijaus armijai besiartinant prie Romos 508 m. pr. m. e. ir tikintis apgulties, Romos senatas iš volskų nupirko javų, kad pamaitintų varguomenę.

## Volskų palikuonys Romos respublikoje

Daug žymių romėnų kilo iš volskų žemių. Gajus Marijus ir Ciceronas buvo kilę iš Arpino. Augustas praleido vaikystę Veletryje. Tikriausiai čia ir gimė.

## Išnašos
Japoniškas siaubo žanras

**Japoniškas siaubo žanras**, dar vadinamas **J-Horror** – Japonijos siaubo kūriniai, siauresne prasme – japoniškas siaubo kinas. Iš kitų šalių, ypač Vakarų, japonų siaubo žanras išsiskiria žymiai dažnesniu psichologinio siaubo (*psychological horror*) naudojimu bei žymiai mažesniu žudynių ir panašių „tiesiogiai“ siaubingų vaizdų akcentavimu. Japoniškame siaubo žanre labai populiarūs vaiduoklių, ypač – moters vaiduoklio motyvai. Taip pat svarbų vaidmenį užima Japonijos folkloras – apsėdimai ir egzorcizmas, *[[yokai]]* pabaisos, *[[yūrei]]* vaiduokliai, pranašystės.

Dabartinis japoniškas siaubo žanras kildinamas dar iš Edo periodu populiarių vaiduoklių istorijų, vadinamųjų *[[kaidan]]*. Jų pačių šaknys yra dar senesnės ir datuojamos Heian laikotarpyje, maždaug IX a.

Populiariausios siaubo kūrinių rūšys Japonijoje yra manga, kinas ir literatūra. Taip pat yra išleidžiama nemažai šio žanro kompiuterinių žaidimų.

## Kinas

Amerikiečių siaubo režisierius Eli Roth teigė, kad šiais laikais vieninteliai azijiečių, ypač – japonų režisieriai stato tikrus siaubo filmus. Japoniški siaubo filmai dabar iš tiesų yra vieni reikšmingiausių pasaulio kine, labai dažnai yra kopijuojami ar perstatomi Vakaruose. Žymiausi japonų siaubo režisieriai yra Hideo Nakata („Skambutis“, „Tamsūs vandenys“), Takashi Shimizu („Ju-on“ franšizė), Takashi Miike („Vienas praleistas skambutis“, „Peržiūra“), Kiyoshi Kurosawa („Kairo“), Tsurita Norio („Kakashi“, „Skambutis 0: gimtadienis“), Nobuo Nakagawa. Kai kurie japonų siaubo filmai yra perstatomi ir Pietų Korėjoje ar kitose Azijos šalyse.

## Manga ir anime

Tarp žymiausių siaubo mangų patenka „Berserk“ (pagal ją pastatytas anime serialas tokiu pačiu pavadinimu bei statomi filmai), „Battle Royale“ (pagal ją pastatytas vaidybinis filmas tokiu pačiu pavadinimu), „Kakashi“ (taip pat sukurtas filmas tokiu pačiu pavadinimu), „Requiem from the Darkness“ (pagal ją sukurtas anime serialas), „Elfen Lied“ (bei anime serialas tokiu pačiu pavadinimu), „Another“, „Jigoku Shōjo“, ir kitos.

## Nuorodos

* J-Horror: an alternative guide

### Išnašos
Zaplag

**Zaplag** () – 1949–1956 m. TSRS „Dalstrojaus” lagerių sistemoje veikęs sunkiųjų darbų lageris, tiekęs kalinius darbams „Dalstrojaus” Vakarų valdybos objektuose.

Literinis žymėjimas: АВ-6.

Valdybos vieta: Susumanas, Magadano sritis, TSRS.

Įsteigtas 1949 m. rugsėjo 20 d., uždarytas 1956 m. gruodžio 30 d.

Kalinių skaičius: iki 16 600.

Lageriniai punktai (nepilnas sąrašas):

* „Amonalnaja”
* „Arkagala”
* „Arzo”
* „Barylyelach” (alavo kasykla)
* „Beličan”  (aukso kasykla, buv. „Kuronach”)
* „Bilikan”
* „Bioriolioch”
* „Bolševik” (aukso kasykla)
* „Bujdyčianskij”
* „Burtalinskij”
* „Centralnyj” (aukso ir alavo kasyklos)
* „Chudžach”
* „Čelbanja” (aukso kasykla)
* „D-2”
* „Dalnij”
* „Deliankir”
* „Frolyč” (aukso kasykla)
* „Griaznyj”
* „Imeni 25 Oktiabria”
* „Imeni Čkalova” (aukso kasykla)
* „Kadykčian” („Miaundža”)
* „Komsomolec” (aukso kasykla)
* „Kontradja” (aukso kasykla)
* „Kurbeliach” (alavo kasykla)
* „Kurbeliach” (alavo sodrinimo fabrikas)
* „Lenkovyj” (aukso kasykla)
* „Lukin”
* „Luzovaja”
* „Maldiak”
* „Mirovaja”
* „Nadežda” (alavo kasykla)
* „Orlinaja”
* „Otpornyj” (aukso ir alavo kasyklos)
* „Oziornyj”
* „Perspektivnyj” (aukso kasykla)
* „Počtovaja”
* „Skrytyj” (aukso kasykla)
* „Spokojnaja”
* „Stachanovec” (aukso kasykla)
* „Surovaja”
* „Susmačian”
* Susumano tarybinis ūkis
* Susumano autobazė
* „Svetlyj”
* „Širokij” (aukso kasykla)
* „Tamgelen”
* „Tioplyj”
* „Topkin”
* „Trubnaja”
* „Udarnik” (aukso kasykla)
* „Želannyj” (kasyklos moterų lageris) 

## Išnašos

## Nuorodos
Zaplagas „Memorialo” duomenų bazėje
Neapolio provincija

**Neapolio provincija** () – Italijos provincija Kampanijoje. Provincijos sostinė – Neapolis. Yra 92 savivaldybės. 12 iš jų turi daugiau nei 50 tūkst. gyventojų.

## Didžiausios savivaldybės

## Išnašos
Sevlag

**Sevlag** () – 1949–1957 m. TSRS „Dalstrojaus” lagerių sistemoje veikusi pataisos bei darbo stovykla, tiekusi kalinius darbams „Dalstrojaus” Šiaurės valdybos objektuose.

Literinis žymėjimas: АВ-5.

Valdybos vieta: Jagodnojė, Magadano sritis, Rusija.

Įsteigtas 1949 m. rugsėjo 20 d., uždarytas 1957 m. balandžio 16 d.

Kalinių skaičius: iki 15 800.

Lageriniai punktai (nepilnas sąrašas):

* „Beličjė”
* „Burchala” (kasykla)
* „Chatynach” (kasykla)
* „Čeliuskin”
* „Debin” (kasykla)
* „Dikij”
* „Dželgala”
* „Elgen” (tarybinis ūkis)
* „Glubokij”
* „Gornyj” (kasykla)
* „Imeni Gorkogo”
* „Imeni Vodopjanova”
* „Imeni Vosmogo Marta”
* „Jagodnojė”
* „Kliučnaja”
* „Lesnaja”
* „Majory”
* „Miakit” (kasykla)
* „Mylga”
* „Nižniaja Burchala”
* „Nižnij Chatynach”
* „Perevalnaja”
* „Serpantinka” (mirties lageris)
* „Spokojnyj” (kasykla)
* „Srednij Šturmovoj”
* „Šturmovoj” (kasykla)
* „Tangara” (kasykla)
* „Taskan” (moterų lageris)
* „Tumannyj” (kasykla)
* „Verchnij At-Uriach” (kasykla)
* „Verchnij Debin” (kasykla)
* „Verchnij Šturmovoj”
* „Zamečatelnaja”

## Išnašos

## Nuorodos
Sevlagas „Memorialo” duomenų bazėje
Tenlag

**Tenlag** () – 1949–1956 m. TSRS „Dalstrojaus” lagerių sistemoje veikęs sunkiųjų darbų lageris, kurio kaliniai dirbo „Dalstrojaus” Tenkos valdybos objektuose.

Kodinis žymėjimas: АВ-2.

Valdybos vieta: Ust Omčiugas, Magadano sritis, Rusija.

Įsteigtas 1949 m. rugsėjo 20 d., uždarytas 1956 m. birželio 29 d.

Kalinių skaičius: iki 18 000.

Lageriniai punktai (nepilnas sąrašas):

* „Argajuriachskij”
* „Arman”
* „Bachančia”
* „Bodryj” (rūdynas)
* „Burgagy”
* „Butugyčiag” (urano rūdynas „OLP Nr. 12”)
* „Butugyčiag” (urano sodrinimo fabrikas „Kombinat Nr. 1”)
* „Chačalyčia”
* „Chasyn-Ugol”
* „Chenikandža” (rūdynas)
* „Chilgyčia”
* „Dagdekam”
* „Detrin”
* „Duskanja” (rūdynas)
* „Erika”
* „Gorniak”
* „Gvardejec” (rūdynas)
* „Igumenovskij”
* „Imeni Berija” (2 lageriai)
* „Imeni Budionogo” (rūdynas)
* „Imeni Čiapajeva”
* „Imeni Gastello” (rūdynas)
* „Imeni Mariny Raskovoj”
* „Imeni Timošenko” (rūdynas)
* „Imeni Vorošilova” (rūdynas)
* „Karmen”
* „Klin”
* „Kolymskij”
* „Lesnoj” (aukso kasykla)
* „Machopan”
* „Madaun”
* „Neriuči”
* „Palatka” (moterų lageris)
* „Palatka” (vyrų lageris)
* „Pioner” (rūdynas)
* „Sakga-Tolon”
* „Sopka” (kasiterito rūdynas „Gorniak” Butugyčiage)
* „Staryj Orotun”
* „Taganka”
* „Určan” (rūdynas ir sodrinimo fabrikas)
* „Vakchanka” (moterų lageris Butugyčiage)
* „Vetrennyj” (rūdynas)
* „Zolotoj” (aukso kasykla)

## Išnašos

## Nuorodos
Tenlagas „Memorialo” duomenų bazėje
NEC

**NEC Corporation** () – tarptautinė informacinių technologijų ir elektronikos bendrovė, įsikūrusi Minate (Tokijas), „Sumitomo“ konglomerato narė. Teikia informacinių technologijų ir telekomunikacijų tinklo sprendimus verslo įmonėms, ryšio paslaugų teikėjams bei vyriausybėms, taip pat gamina plataus vartojimo elektronikos įrenginius ir kitokią įrangą.

Iki 1983 m. vadinosi „**Nippon Electric Company, Limited**“. Buvo tarp 20-ies didžiausių pasaulyje puslaidininkių pardavimų lyderių, iki kol susijungė su „Renesas Technology“, taip pat vienu didžiausių puslaidininkių gamintoju.

2017 m. Fortune 500 sąraše užėme 463 vietą.

## Istorija
Įkurta 1899 m. liepos 17 d. kaip japonų ir amerikiečių („Western Electric“) kapitalo bendroji įmonė. Tai buvo pirmoji japonų įmonė, kurios dalį kapitalo valdė užsieniečiai. Specializavosi telefonų ir jungiklių gamyboje. 1924 m. pradėjo gaminti radijo ryšio priemones, 1950 m. – tranzistorius, m. 1954 – kompiuterius. 1980 m. sukūrė pirmąjį pasaulyje skaitmeninių signalų procesorių NEC μPD7710. Paskutiniais XX a. dešimtmečiais buvo didžiausia Japonijoje puslaidininkinių gamintoja. 2002 m. pagamino tuo metu greičiausiai pasaulyje dirbantį superkompiuterį Earth Simulator.

„NEC“ taip pat gamino integrinius grandynus, superkompiuterius, asmeninius kompiuterius, monitorius, išorinius įrenginius ir kt. Tiekė mikroschemas žaidimų konsolių gamintojams, taip pat buvo sukūrusi keletą savų, kaip kad TurboGrafx-16 ir PC-FX.

## Išnašos

## Šaltiniai
* Mark Mason, *Foreign Direct Investment and Japanese Economic Development, 1899–1931, Business and Economic History, Second Series, Volume Sixteen, 1987*.
* NEC Corporation, *NEC Corporation, The First 80 Years, 1984, *.
Mohamed Ahmed Bashir

**Mochamedas Achmedas Baširas** (, g. 1987 m. kovo 23 d.), dar žinomas kaip **Biša** – Sudano futbolininkas, rungtyniaujantis krašto saugo arba puolėjo pozicijoje. Sudano klubo „Al-Hilal“ žaidėjas.

Karjerą pradėjo Omdurmano klube „Al-Mourada“. 2010 m. persikėlė į vieną šalies lyderių, „Al-Hilal“ klubą.

Mohamedas Ahmedas Baširas Sudano rinktinėje debiutavo 2009 m. Įmušė 2 įvarčius į Angolos vartus 2012 m. Afrikos čempionate.

## Dalyvavimas čempionatuose

|}

## Laimėjimai
* Sudano futbolo čempionatas: 2010, 2012, 2014, 2016, 2017 m.
* Sudano futbolo taurė: 2011, 2016 m.

## Išnašos

## Nuorodos
*
Zalės valda

**Zalės valda** () – 1975 m. išleistas antrasis Stiveno Kingo siaubo romanas. Jame pasakojame apie nedidelį miestelį Naujojoje Anglijoje – Jeruzalės valdą, trumpiau – Zalės valdą, kurios gyventojai virsta vampyrais. Romanas susilaukė didelės sėkmės, buvo nominuotas Pasaulio fantastikos premijai geriausio romano kategorijoje. Pagal jį pastatyti du televizijos serialai (1979 ir 2004 m.), o BBC 1995 m. sukūrė septynių dalių radijo spektaklį. Dvejuose interviu rašytojas teigė, kad tai yra jo mėgstamiausia parašyta knyga.

Yra ir kitas Stiveno Kingo kūrinys panašiu pavadinimu – apsakymas „Jeruzalės valda“ (1978 m.) iš jo rinkinio „Naktinė pamaina“. Kaip ir kitas to paties rinkinio apsakymas „Vieną už kelią“, jis yra „Zalės valdos“ tolima priešistorė.

## Nuorodos ir šaltiniai

* worlds without end: knygos ištraukos

### Išnašos
Akligatvis (2003 filmas)

**Akligatvis** () – 2003 m. siaubo filmas, kurį režisavo Jean-Baptiste Andrea. Tai yra vienas sėkmingiausių komerciškai siaubo filmų, su 900 tūkst. JAV dolerių biudžetu iš DVD pardavimų jis uždirbo virš 77 milijonų JAV dolerių. Visame filme vaidina vos keli aktoriai ir didžioji jo dalis vyksta automobilyje, važiuojančiame tamsiu keliu per mišką.

Akligatvis yra laimėjęs šešis apdovanojimus (Briuselio tarptautiniame filmų festivalyje, Fant-Azijos filmų festivalyje ir kt.) ir nominuotas dar dviem.

## Siužetas

Kalėdų išvakarėse šeima (Frank Harrington (Ray Wise), jo žmona Laura (Lin Shaye), sūnus  Richard (Mick Cain), duktė Marion (Alexandra Holden) ir jos vaikinas Brad (Billy Asher)  važiuoja į svečius pas Lauros tėvus sutikti Kalėdas. Frankas nusprendžia pasukti trumpesniu, bet gerai nežinomu keliu, kur užsnūdęs prie vairo vos neatsitrenkia į priešpriešais atvažiuojantį automobilį. Kuo toliau važiuojant, tuo keistesni įvykiai pradeda dėtis. Iš pradžių šeima miške sutinka vienišą moterį su kūdikiu, kurią pasiūlo pavežėti, vėliau aktoriai pradeda mirti neaiškiomis aplinkybėmis, ir po kiekvieno mirties likę mato pravažiuojantį juodą automobilį, kažką panašaus į katafalką, kuris nusiveža mirusįjį šeimos narį (automobilyje jis matomas vėl (dar?) gyvas). „Trumpesnis“ kelias niekada nesibaigia, nors juo važiuoja jau daug valandų, nesimato nei jokių kraštovaizdžio pasikeitimų. Šeima pamažu pradeda eiti iš proto. Galiausiai vienintelė gyva lieka Marion, kuri prabunda ligoninėje. Gydytojas papasakoja, kad įvyko eismo nelaimė, Marion šeimos automobilis susidūrė su atvažiuojančiu iš priekio automobiliu ir visi abiejų mašinų žmonės žuvo, išskyrus Marion. Išėjęs iš palatos gydytojas susitinka su juodai apsirengusiu vyriškiu, kuris kelyje rado Marion ir atvežė ją į ligoninę. Jis pasisiūlo pavežėti gydytoją, ir aikštelėje matomas jo automobilis – toks pats juodasis, kuris Marion sapne (?) išveždavo mirusiuosius. Gydytojas susižavi automobiliu ir sutinka pavažiuoti. Vyriškis prisistato esąs „kolekcionierius“.

## Nuorodos

*NY Times movies
*allrovi.com
Pravdinsko miesto gyvenvietė

**Pravdinsko miesto gyvenvietė** () – miesto gyvenvietė Rusijos Federacijos anklavo Kaliningrado srities Pravdinsko municipaliniame rajone. Centras – Pravdinskas. 2010 m. buvo 9048 gyventojai.

## Istorija
Įsteigta vykdant municipalinę reformą 2005 m. gruodžio 15 d. Ribojasi rytuose su Mozyrio kaimo ir Železnodorožno miesto gyvenviete, pietuose su Lenkija, Varmijos Mozūrų vaivadija, vakaruose su Domnovo kaimo gyvenviete ir Bagrationovsko rajono Gvardeiskojės kaimo gyvenviete, šiaurėje su Gvardeisko rajono Ozerkų bei Znamensko kaimo gyvenvietėmis.

Gyvenvietės taryba renkama 5 metams, ją sudaro 19 deputatų, kurie iš savo tarpo renka tarybos pirmininką.

Kaliningrado srities įstatymu Pravdinsko miesto gyvenvietę sudaro:    

## Šaltiniai
Donata Rimšaitė

**Donata Rimšaitė** (g. 1988 m. sausio 29 d. Vilniuje, Lietuvoje) – šiuolaikinės penkiakovės sportininkė iš Lietuvos. Ji atstovavo Lietuvai 2008 m. olimpiadoje, kurioje užėmė 15 vietą. 2011 m. sportininkė gavo Rusijos pilietybę ir nuo to laiko atstovauja šiai šaliai.

## Pasiekimai
* 2008 m. olimpiada, 15 vieta
* 2008 m. pasaulio taurės finalas, 1 vieta
* 2009 m. Europos jaunimo čempionatas, 3 vieta
* 2009 m. pasaulio taurės finalas, 1 vieta
* 2010 m. Europos čempionatas, 3 vieta
* 2010 m. UIPM pasaulio čempionatas,  2 vieta
* 2011 m. UIPM pasaulio taurės 2 etapas, 1 vieta

## Atstovavimas Rusijai
2010 m. gruodžio mėnesį viešai nepaskelbusi priežasčių sportininkė išvyko gyventi į Rusiją. 2011 m. balandžio mėnesį D. Rimšaitė ištekėjo už Rusijos piliečio. Tuo pačiu UIPM leido sportininkei atstovauti Rusijai tarptautinėse penkiakovės varžybose (išskyrus olimpines žaidynes). Rudenį D. Rimšaitei buvo išduotas ir šios šalies pasas. Tokiu būdu ji gavo Rusijos pilietybę.

Netrukus po šių įvykių LTOK sulaukė prašymų iš Rusijos organizacijų leisti sportininkei dalyvauti 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse. Pagal tarptautines taisykles, pakeitęs pilietybę sportininkas savo naujajai šaliai gali atstovauti olimpiadoje tik po trejų metų arba gavęs pirmosios šalies sutikimą.

2012 m. sausio 27 d. LTOK generalinė asamblėja nutarė netenkinti Rusijos olimpinio komiteto (OKR) ir Rusijos šiuolaikinės penkiakovės federacijos (RFSP) prašymo.

## Šaltiniai
Kristina (1983 filmas)

**Kristina** () – amerikiečių siaubo filmas, režisuotas Džono Karpenterio (John Carpenter) pagal to paties pavadinimo Stiveno Kingo romaną. Filme pasakojama istorija apie nevykėlį paauglį, kuris įsigijo savo pirmą automobilį, tačiau šis automobilis pasirodo beturįs demoniškų savybių.

## Istorija

Filmas oficialiai kino teatruose pradėtas rodyti 1983 m. gruodžio 11 d.  ir sulaukė komercinės sėkmės, bei kritikų neblogo įvertinimo. Filmo biudžetas buvo apie 9,7 mln USD, o uždirbo jis apie 21 mln USD. Demoniškajį automobilį įkūnijo Plymouth automobilių markės „Fury“ modelis, tačiau filmuojant buvo panaudoti tos pačios markės „Savoy“ ir „Belvedere“ modeliai, tik nudažyti ir perdirbti panašiai kaip „Fury“.

## Siužetas

Filmas prasideda 1957 m. Detroito automobilių gamykloje. Čia vienam darbuotojų automobilis sužaloja ranką, o kitas randamas negyvai jame uždusęs. Po to veiksmas persikelia 20 metų į ateitį. 1978 -ieji. Arnoldas Kuningemas (akt. Keith Gordon), apie 17 m jaunuolis,  yra mokyklos nevykėlis, iš jo visi juokiasi ir šaiposi, nesiseka jam netgi buityje. Jo draugas Denis Gilderis (akt. John Stockwell), atvirkščiai, yra mokyklos šaunuolis, sportininkas ir merginų numylėtinis. Denis paveža Arnoldą, gina jį nuo mokyklos blogiukų ir padeda.

Kartą, draugams važiuojant iš mokyklos, Arnoldas akies krašteliu pamato kieme esantį seną raudoną automobilį. Draugai nueina jo apžiūrėti ir Arnoldas susižavi. Senas, apdaužytas ir parūdijęs automobilis, vardu Kristina, parduodamas ir Arnoldas jį perka už 250 JAV dolerių. Grįžęs į namus jis susipyksta su tėvais, kurie nesupranta, kaip jis galėjo išleisti savo santaupas tokiam metalo laužui. Galų gale tėvai pareiškia, kad jie neleis jam laikyt automobilio prie savų namų ir Arnoldas jį nugabena į automobilių rinkimo garažą, kurį valdo despotiškas Vilas Darnelas (akt. Robert Prosky).

Taisydamas ir rūpindamasis Kristina Arnoldas ja be galo susižavi. Šis darbas jį pakeičia, iš nevykėlio jis tampa šauniu ir pasitikinčiu savimi jaunuoliu. Tuo tarpu Denis susižavi ir bando merginti mokyklos gražuolę Leig (akt. Alexandra Paul). Nerimą kelia jam ir Arnoldo susižavėjimas Kristina. Iš automobilio pardavėjo jis sužino, kad buvęs savininkas žuvo šiame automobilyje, bei dar keletą gąsdinančių faktų. Vienose amerikietiško futbolo rungtynėse Denis pamato, kaip Arnoldas atvažiuoja su sutvarkyta Kristina ir atsiveža Leig, bei su ja bučiuojasi. Tuo metu varžovo smūgis jį partrenkia ir Denis prikaustomas prie lovos su sulaužytais kaulais. Tačiau tose rungtynėse Arnoldą ir Kristiną pamato mokyklos blogiukų grupė, kurie ypač niekina Arnoldą. Jie sugalvoja patekti į garažą, kuriame laikoma Kristina ir ją sunaikinti.

Pačiam Arnoldui nelabai sekasi santykiai su Leig. Leig nejaukiai jaučiasi automobilyje ir vieną kartą vos jame neuždūsta. Jinai tarsi jaučia, kad Kristina jai pavydi. Vieną naktį blogiukų grupė palaukia grįžtančio Arnoldo, prasmunka į garažą ir, Arnoldui išėjus, sudaužo jo automobilį. Tačiau jie nenujaučia, kad Kristina sugeba kai ką daugiau, nei vien groti radiją ...
El Clásico

***El Clásico*** (iš ispanų k. 'klasika') – futbolo derbis tarp dviejų pajėgiausių Ispanijos komandų – „Real Madrid“ ir „FC Barcelona“. *El Clásico* kasmet vyksta bent 2 kartus, kuomet komandos susitinka La Liga čempionate, tačiau neretai šių komandų akistata įvyksta ir Copa del Rey turnyre bei UEFA Čempionų Lygoje. *El Clásico* yra vienos iš daugiausiai pasaulyje žiūrovų sutraukiančių klubinio futbolo varžybų – jos savo populiarumu nusileidžia tik UEFA čempionų lygos finalui.

„Real Madrid“ ir „FC Barcelona“ yra vieni pajėgiausių pasaulyje futbolo klubų, savo sudėtyje turintys geriausius pasaulio futbolininkus, todėl varžybos susilaukia didelio ažiotažo, prieš jas ir jų metu nereti įvairūs incidentai. Aršiai šių klubų priešpriešai didelę įtaką daro nacionalizmas – „FC Barcelona“ atstovauja katalonams (kurių didelė dalis siekia autonomijos nuo Ispanijos), o „Real Madrid“ – Ispanijos Karalystei (ir tuo pačiu, ispanų nacionalizmui).

Iki 2013 m. lapkričio oficialiose varžybose klubai tarpusavyje buvo susitikę 225 kartus, iš jų 90 laimėjo „Real Madrid“, 87 - „FC Barcelona“.
Jablon Markovienta

**Jablon Markovienta** () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Novės Piekutų valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje.

## Istorija

Kaimas įkurtas XV a. amžiuje. Iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 16 namų ir 87 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 13 namų ir 77 gyventojai. 2006 m. buvo 18 namų ir 89 gyventojai.
Nukunonu

**Nukunonu** () – atolas Ramiajame vandenyne, Okeanijoje, didžiausias iš 3 Tokelau sudarančių salų. Sausumos plotas 5,5 km², ji supa 90 km² ploto lagūną. Dauguma atolo salelių yra rytinėje dalyje (Na Taulaga, Te Nonu, Tuatiga, Avakilikili, Vaivaimai ir kt.), tačiau pagrindinė Nukunonu salelė yra pietvakariuose. Joje įsikūręs Nukunonu kaimas – administracinis Tokelau centras.

2006 m. atole gyveno 426 žmonės. Nukunonu yra vienintelis Tokelau viešbutis („Luana Liki“), Falefos kurortas, parduotuvė. Atole vandeniu apsirūpinama surenkant lietaus vandenį, tekantį nuo stogų. Elektra gaminama saulės baterijomis. Veikia katalikų bažnyčia.


Image:Nukunonu Lagoon20070716.jpg|Nukunonu lagūna
Image:Tokelau Nukuono Luana Liki Hotel 20070716.jpg|Viešbutis
Image:Tokelau barge.JPG|Susisiekimas. Keleiviai ir kroviniai gabenami į laivą iš seklios Tokelau krantinės
File:Tokelau Nukuono Church 20070716.jpg|Bažnyčia
Tokelau vėliava

**Tokelau vėliava** – Naujajai Zelandijai pavaldžios Tokelau teritorijos simbolis. Ilgą laiką kraštas neturėjo savo oficialios vėliavos ir naudojo Naujosios Zelandijos vėliavą, tačiau 2009 m. patvirtinta Tokelau vėliava.

## Išvaizda

Tokelau vėliava turi mėlyną foną, kuriame pavaizduotas geltonas polinezietiškos kanojos siluetas bei keturios baltos žvaigždės. Jos simbolizuoja tiek Pietų Kryžiaus žvaigždyną, kuris yra vienas ryškiausių dangaus objektų šiose platumose, tiek 4 Tokelau sudarančius atolus (tarp jų JAV valdomą Sveinso salą).

## Istorija

Jau 1989 m. buvo sukurtas Tokelau vėliavos variantas, kurį sudarė 3 žvaigždės ir palmė mėlyname fone, sujungti geltonais pusapskritimiais. 2007 m. Tokelau parlamentas *General Fono* pasiūlė naują vėliavos variantą. Vėliava referendumu nebuvo patvirtinta, o 2008 m. pasiūlyta nauja vėliava, kuri nuo senosios skyrėsi žvaigždžių išdėstymu. 2009 m. ši vėliava patvirtinta.
Šešėlis virš Insmuto

**Šešėlis virš Insmuto** () – amerikiečių siaubo rašytojo Hovardo Lavkrafto novelė, parašyta 1931 m. lapkričio-gruodžio mėn. ir pirmą kartą atspausdinta 1936 m. balandžio mėn. Tai buvo vienintelis grožinės literatūros kūrinys, kuris nebuvo pasirodęs periodiniame leidinyje dar gyvenant jo autoriui. Pats H. Lavkraftas apie savo novelę atsiliepė gana kritiškai. Daugelio jo kūrinių leidėjui Augustui Derletui pasiūlius 1933 m. ją išspausdinti žurnale *[[Weird Tales]]*, iš redaktoriaus gavo neigiamą atsakymą. Todėl buvo išleista 200 egzempliorių tiražu atskira knyga leidykloje *Visionary Publishing Company*.

Autorius novelę sukūrė įkvėptas dviejų kūrinių: Roberto Čeimberso „Uosto viršininkas“ (*The Harbor-Master*) ir Irvino Kobo „Žuvies galva“ (*Fishhead*). R. Čeimbersas aprašė istoriją, susijusią su atrastomis paskutinės žmonių-amfibijų rasės, gyvenusios Atlanto 5 mylių gelmėje, liekanomis, o I. Kobas sukūrė žmogų-monstrą, panašų į žuvį. Savo susižavėjimą šiais kūriniais H. Lavkraftas buvo išreiškęs laiške kolegai rašytojui Frankui Longui bei savo esė „Antgamtinis siaubas literatūroje“ (*Supernatural Horror in Literature*).   

## Siužetas

Kūrinyje pasakojama apie tai, kaip jaunuolis surado keistą būtybę, pusiau žmogaus ir pusiau žuvies-varlės hibridą, gyvenantį Masačusetso valstijoje, išgalvotame pakrantės miestelyje Insmute. Šis ištuštėjęs miestas, buvęs klestinčiu jūros uostu, po I Pasaulinio karo išgyveno nuosmukį. Jo keisti miestiečiai garbino Dagoną, vieną iš Ktulo mitų dievų, beje, autoriaus fantazijos dėka atkeliavusio iš semitų mitologijos.

## Personažai

* *Robert Olmstead* – pasakotojas, keliaujantis po Naująją Angliją ir ieškantis genealoginės medžiagos savo šeimos istorijai, patenka į Insmutą, kur randa daugiau, nei tikėjosi.
* *Obed Marsh* – jūrų kapitonas, ezoterinio Dagono ordino įkūrėjas. Anot *Zadoko Alleno*, jis buvo pirmasis, prisikvietęs „giliavandenius“ (*Deep Ones*) į Insmutą. Kilus gretimose gyvenvietėse įtarimams, 1846 m. uždarytas į kalėjimą, 1878 m. miręs.
* *Alice* – *Obedo Marsho* duktė, *Roberto Olmsteado* prosenelė. 
* *Barnabas Marsh* – *senis Marshas*, *Obedo Marsho* anūkas, chemijos įmonės *Marsh* savininkas. Jo tėvas, *Onesiphorus Marshas*, buvo *Obedo* ir jo pirmosios sutuoktinės-žmogaus sūnus. Tuo tarpu, jo motinos niekas nebuvo matęs, todėl akivaizdu, jog ji buvo iš „giliavandenių“. Pasak *Zadoko Alleno*, *Barnabas* jau ėmė keistis: nebegalėjo užmerkti akių, pakeitė formą, nors dar vilkėjo žmogaus drabužiais, bet netrukus turėjo panirti po vandeniu.   
* *Zadok Allen* – vienas iš nedaugelio tikrų žmonių, gyvenusių Insmute, alkoholikas, besišlaistęs po miestelį ir žinojęs daugelį jo paslapčių. Gimęs 1831 m., mirė 1927 m. paaukotas Dagono ordino.

## Įamžinimas

* Pagal šį kūrinį 2001 m. pastatytas režisieriaus Stiuarto Gordono  filmas Dagonas (skirtingai nuo literatūros kūrinio, veiksmo vieta perkelta į Ispaniją), 2007 m. – režisieriaus Dano Gildarko filmas Cthulhu. 
* Siaubo rašytojas Brajanas Lamlis Insmuto istoriją pratęsė 2005 m. savo romane *The Taint*.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Insmuto miestelio planas 
* Apie Insmatą turisto gide 
* Kūrinio 1994 m. leidimas
Joškai

**Joškai** () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Novės Piekutų valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į pietryčius nuo Nove Piekutų, apie 20 km į pietryčius nuo Mazovijos Vysokio ir apie 43 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės.

## Istorija

Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 12 namų ir 70 gyventojų. 1884 m. buvo 33 namai ir 215 gyventojų, iš kurių 153 katalikai, o likę stačiatikiai ir žydai. 1921 m. kaime buvo 34 namai ir 219 gyventojų, iš kurių 3 stačiatikiai. 2006 m. buvo 39 namai ir 143 gyventojai.
Australijos Šešėlių apdovanojimas

**Australijos Šešėlių apdovanojimas** () – kasmetinis literatūros apdovanojimas už geriausią tų metų siaubo literatūros kūrinį, parašytą ar redaguotą australo. Įsteigtas 2005 m. Australijos siaubo rašytojų asociacijos ir remiamas „Altair Australia Books“ įmonės.

Darbai vertinami pagal bendrą rašytojo įgūdį, idėją, realizaciją, liekamąjį įspūdį. Finalistai paskelbiami kovo mėnesį, o nugalėtojas apdovanojamas balandį arba gegužę. Iš pradžių buvo trys kategorijos: romanai, antologijos ir apsakymai, nuo 2009 m. kategorijos pakeistos į šias: trumpi kūriniai, ilgi kūriniai, redaguotos publikacijos. 2011 m. pridėtos dar dvi papildomos kategorijos: geriausias romanas ir geriausias rinkinys. Iš visų kandidatų kiekvienoje kategorijoje trijų teisėjų komisija atrenka finalistų sąrašus, ir ketvirtas, kviestinis teisėjas iš kiekvieno finalistų sąrašo atrenka po nugalėtoją. Nugalėtojai gauna 250 Australijos dolerių piniginį prizą, simbolinę statulėlę ir sertifikatą.

## Nuorodos
*Oficiali svetainė
*horrorscope.com apie ASA
Bremo Stokerio premija

**Bremo Stokerio premija** () – Siaubo rašytojų asociacijos 1987 m. įsteigti kasmetiniai apdovanojimai už „išskirtinius pasiekimus“ (*superior achievement*) siaubo literatūros srityje. Premija pavadinta žymaus airių rašytojo, „Drakulos“ autoriaus Bram Stoker garbei.

Nors premija įteikiama kas metus, svarbu pabrėžti, kad ji yra *ne už tų metų* geriausius kūrinius, o už „išskirtinius pasiekimus“. Taip buvo sugalvota specialiai, kad neskatinti rašytojų varžybų ir nesantaikos. Kiekvienais metais kiekvienoje kategorijoje gali būti apdovanotas ir daugiau, nei vienas rašytojas, jei komisijai atrodo, kad yra daugiau nusipelniusiųjų. Taip pat organizatoriai specialiai ieško mažai žinomų, mažais tiražais išleistų, komerciškai nesėkmingų ar dėl kitų priežasčių negarsių kūrinių, siekdami, kad ir jų autoriai turėtų lygias galimybes būti įvertinti kaip ir garsūs rašytojai, dėl savo garsumo turintys tam tikrą pranašumą (populiaresnės knygos ir taip toliau).

Darbai konkursui gali būti rekomenduojami bet kurio Siaubo rašytojų asociacijos nario, taip pat specialus žiuri sudaro savo sąrašą ir pateikia jį kaip kandidatus. Kiekvienoje kategorijoje visi aktyvūs asociacijos nariai balsavimu išrenka finalistus, vėliau dar vienu balsavimu iš finalistų išrenkamas nugalėtojas ar nugalėtojai.

## Kategorijos

Šiuo metu apdovanojimai skiriami už pasiekimus šiose kategorijose:

* Romanas
* Pirmasis rašytojo romanas
* Romanas jaunimui (*Young Adult Novel*)
* Komiksas
* Ilgas kūrinys (*long fiction*)
* Trumpas kūrinys (*short fiction*)
* Kūrinių rinkinys
* Filmo scenarijus
* Antologija
* Ne grožinės literatūros kūrinys (*non-fiction*)
* Poezijos rinkinys
* Viso gyvenimo pasiekimai

## Laureatai

Tarp žymiausių rašytojų, gavusių šį apdovanojimą, yra Neil Gaiman, Clive Barker, Stephen King, Ray Bradbury, George R. R. Martin, Michael Moorcock, J. K. Rowling ir kiti.

## Nuorodos
* Oficiali svetainė 
* Nugalėtojų sąrašas oficialioje svetainėje
Mozyrio kaimo gyvenvietė

**Mozyrio kaimo gyvenvietė** () – kaimo gyvenvietė Rusijos Federacijos anklavo Kaliningrado srities Pravdinsko rajone. Administracinis centras – Mozyras.

## Istorija
Įsteigta vykdant municipalinę reformą 2008 m. birželio 30 d. Ribojasi pietuose su Železnodorožno miesto, vakaruose su Pravdinsko miesto gyvenviete, šiaurėje su Černiachovsko rajono Svobodos, rytuose su Oziorsko rajono Krasnojarskojės kaimo gyvenvietėmis.

Gyvenvietės taryba renkama 5 metams, ją sudaro 10 deputatų, kurie iš savo tarpo renka tarybos pirmininką. Gyvenvietės administracijai vadovauja konkurso tvarka skiriamas administracijos vadovas.

Kaliningrado srities įstatymu Mozyrio kaimo gyvenvietę sudaro kaimai:    

## Šaltiniai
Kazerta

**Kazerta** () – miestas Italijoje, Kampanijoje; Kazertos provincijos sostinė. Tai svarbus žemės ūkio, prekybos ir pramonės miestas. Jis yra Kampanijos lygumos pakraštyje, kur prasideda Kampanijos Subapeniniai kalnai. Labiausiai miestą garsina Kazertos rūmai.

## Istorija
Šiuolaikinė Kazerta kūrėsi lombardų laikais aplink gynybinį bokštą, kurį pastatė Kapujos princas Pandas. Senąjį miestą Pandas sugriovė 863 m. Dabar bokštas priklauso Prefektūros rūmams, kuriuose gyveno Kazretos grafai ir vienu metu karaliai. Senieji gyventojai atsikėlė iš Kasertavečijos (buvęs vyskupystės centras) į dabartinę XVI a.

Miestas ir apylinkės priklausė Akvavivų šeimai, kuri prislėgta didelių skolų visas žemes pardavė karaliui. Čia karaliai statė Kazertos rūmus, nes manė, kad toli nuo jūros bus saugiau, nei Neapolio rūmuose prie įlankos.

Dabar Kazerta žinoma dėl Kamoros įtakos miesto ekonomikai ir visuomeniniam gyvenimui.

## Turizmo objektai

* Kazertos rūmai, kuriuos XVIII a. suprojektavo Luigi Vanvitelli pagal Versalio pavyzdį Neapolio ir Sicilijos Burbonams. Tai vienas lankomiausių objektų šalyje. Viduje yra 1200 kambarių, dekoruotų skirtingais stiliais. Juose buvo filmuojami „Žvaigždžių karai“, „Neįmanoma misija 3“. Parkas 3,2 km ilgio su daug krioklių, ežerų ir sodų.
* *Palazzo Vecchio* („Senieji rūmai“), statyti XIV a., atnaujinti Luigi Vanvitelli
* Katedra (XVIII a.)
* Vanvitelli akvedukas (XVIII a.)

## Žymūs žmonės
Kazertoje gimė italų rašytoja Marija Valtorta ir galios teoristas Giulio Douhet.
Kazertos provincija

**Kazertos provincija** () – Italijos provincija Kampanijoje.

Provincijos plotas 2639 km², gyvena 918 049 žmonės (2011 m.), yra 104 savivaldybės.

## Didžiausios savivaldybės
Savivaldybės su daugiau nei 15 tūkst. gyventojų:

## Užsieniečiai
2008 m. provincijoje gyveno 25889 užsieniečiai. Daugiausiai jų atvyko iš šių šalių:
*   5889
*   3962
*   2457
*   2432
*   2382

## Išnašos
Tarptautinė šiuolaikinės penkiakovės sąjunga

**Tarptautinė šiuolaikinės penkiakovės sąjunga** (pranc. *Union Internationale de Pentathlon Moderne*, **UIPM**) – tarptautinė organizacija, atsakinga už šiuolaikinės penkiakovės varžybas, jų organizavimą ir priežiūrą pasaulyje. Sąjungos būstinė įsikūrusi Monte Karle (Monakas).

UIPM organizuoja šiuolaikinės penkiakovės pasaulio, Europos čempionatus bei taurės etapus.

## UIPM prezidentai
*  Tor Wibom (1948–1949)
*  Gustaf Dyrssen (1949–1960)
*  Sven Thofelt (1960–1988)
* / Igoris Novikovas (1988–1992)
*  Klaus Schormann (1993–)

## Nuorodos
* Oficiali UIPM svetainė
Lietuvos krepšinis (asociacija)

**Asociacija „Lietuvos krepšinis“** (iki 2025 m. **Lietuvos krepšinio federacija**) – nevyriausybinė organizacija, reguliuojanti Lietuvos krepšinį.

## Istorija
1936 m. *Lietuvos kamuolio žaidimo sąjungos krepšinio komitetas* patvirtintas FIBA nariu.

1991 m. FIBA atkūrė LKF teises tarptautinėje federacijoje.

2011 m. su FIBA suorganizavo Lietuvoje vykusį Europos krepšinio čempionatą.

### Simbolis
2010 m. LKF konferencija nusprendė, kad naujuoju LKF logotipu bus Tado Gutausko skulptūros krepšiniui pagrindu sukurtas ženklas. 2014 m. logotipas atnaujintas.

## Sudėtis
2021 m. vienijo ~136 narius, ~18 tūkst. licencijuotų krepšininkų.

### Lygos

#### Vyrų
* Lietuvos krepšinio lyga (LKL)
* Nacionalinė krepšinio lyga (NKL)
* Regionų krepšinio lyga (RKL)

#### Moterų
* Moterų lyga (buv. LMKL)

#### Mėgėjų
* Lietuvos studentų krepšinio lyga (LSKL)
* Lietuvos moksleivių krepšinio lyga (MKL)
* Lietuvos krepšinio veteranų lyga (LKVL)

### Asociacijos
* Lietuvos krepšinio teisėjų asociacija
* Lietuvos krepšinio trenerių asociacija
* Lietuvos 3x3 krepšinio asociacija (įkurta 2018 m.)

### Rinktinės

* Lietuvos vyrų krepšinio rinktinė
* Lietuvos moterų krepšinio rinktinė
* Vaikinų, merginų (jaunimo U20, jaunių U18/U17, jaunučių U16) rinktinės

### Vadovai

#### Prezidentai
* 1945–1959 m. Vytautas Kulakauskas
* 1959–1961 m. Stepas Butautas
* 1961–1971 m. Stanislovas Stonkus
* 1971–1979 m. Valentinas Greičiūnas
* 1979–1983 m. Stanislovas Stonkus
* 1984–1990 m. Henrikas Jackevičius
* 1991–1994 m. Stanislovas Stonkus
* 1995–2002 m. Algimantas Pavilonis
* 2003–2011 m. Vladas Garastas
* 2011–2021 m. Arvydas Sabonis
* 2021–2024 m. Vydas Gedvilas
* 2024– m. Mindaugas Balčiūnas

#### Generaliniai sekretoriai
* 1995–2007 m. Saulius Samulevičius
* 2007–2013 m. Mindaugas Balčiūnas
* 2013–2021 m. Mindaugas Špokas
* 2021–2024 m. Mindaugas Balčiūnas
* 2024– m. Dominykas Domarkas

## Nuorodos
* LKF atributikos parduotuvė

## Šaltiniai
Gyvų numirėlių naktis

**Gyvų numirėlių naktis** () – 1968 m. amerikiečių siaubo filmas, kurio režisierius – lietuviško kraujo turintis Džordžas Romeras, gavęs „Visų zombių krikštatėvio“ pravardę. Filmas sukurtas kompanijų *Image Ten, Laurel Group, Market Square Productions* ir *Off Color Films*.

## Filmo sėkmė

Premjera JAV – 1968 m. spalio 1 d. Filmas JAV uždirbo 12 mln. USD, užsienyje – 18 mln. USD. Kongreso biblioteka 1999 m. jį įtraukė į JAV Nacionalinį filmų registrą kaip nacionalinį turtą.

Tai Dž. Romero debiutinis pilnametražis filmas, kurį jis sukūrė, sukaupęs pradinį 100 tūkst. USD kapitalą. Šis mažo biudžeto (114 tūkst. USD) juodai baltas filmas apie zombius – esminis posūkis siaubo filmų žanre, savotiška filmų apie zombius pradžia.  Dž. Romeras buvo ne tik šios juostos režisieriumi, bet ir scenarijaus bendraautoriu, kinematografu, vienu iš montuotojų, epizodinio vaidmens atlikėju (suvaidino žinių reporterį). Kurdamas savo filmą, jis sugalvojo viską: kas tokie yra zombiai, kaip jie atrodo, elgiasi ir kad vienu įkandimu gyvus žmones paverčia zombiais. Šie dėl nežinomų priežasčių staiga išeina iš kapo duobės ir likusių gyvų žmonių gyvenimą paverčia pragaru. Filmas kupinas specialiųjų efektų, kuriančių veiksmo tikroviškumo jausmą, papildančių šokiruojančius filmo įvykius, netrukus tapo kultiniu.

## Kritika

Netrūko įvairiausių atsiliepimų ir kritikos, netgi buvo reikalaujama uždrausti dėl pernelyg atvirų kanibalizmo ir smurto scenų, daugelis studijų, tarp jų ir *Columbia Pictures*, atsisakė filmą platinti, tą padaryti sutiko *Walter Reade Organization* su sąlyga „sušvelninti“ jo pavadinimą, kurio vienas iš pirminių variantų buvo „Kūnų valgytojų naktis“ (*Night of the Flesh Eaters*). 

## Filmo tęsiniai

Šio scenarijaus bendraautoris Džonas Ruso jo pagrindu 1974 m. išleido to paties pavadinimo knygą „Gyvų numirėlių naktis“, Kristoferis Andriusas parašė romano naują versiją 2009 m. Filmo perdirbiniai išleisti 1990 m. (rež. Tomas Savinis), 2006 m. (rež. Džefas Brodstrytas, 3D versija).

## Siužetas

Du žmonės, vyras ir moteris, atvažiuoja į kapines aplankyti kažkokį kapą, staiga prasideda griaustinis, pradeda žaibuoti, o vyras pradeda tyčia gąsdinti moterį. Pasirodęs baisus senis užpuola porą, grumiasi su jais, prasideda numirelių antpuoliai.....

## Vaidmenys

* Duane Jones – *Ben*,
* Judith O'Dea – *Barbra*,
* Karl Hardman – *Harry*,
* Marilyn Eastman – *Helen*,
* Keith Wayne – *Tom*,
* Judith Ridley – *Judy*,
* Kyra Schon – *Karen Cooper*,
* Charles Craig – *žurnalistas/zombis*,
* S. William Hinzman – *kapinių zombis*,
* George Kosana – *šerifas McClelland*,
* Frank Doak – *mokslininkas*.

## Kūrybinė grupė

* Režisierius  – George A. Romero
* Scenarijaus autoriai – George A. Romero, John A. Russo
* Operatorius – George A. Romero

## Nuorodos

* Apie filmą „Gyvų numirėlių naktis“ 
* Knyga „Gyvų numirėlių naktis“
* 20 geriausių siaubo filmų. I dalis
* Filmų apie zombius žanro pradininkas
Benevento provincija

**Benevento provincija** () – Italijos provincija Kampanijoje.

Provincijos plotas yra 2071,2 km², gyvena 287 330 gyventojų. Joje yra 78 savivaldybės. Provincijos plotas panašus į Benevento kunigaikštystės XI a. antroje pusėje.

## Didžiausios savivaldybės

## Galerija


Image:Benevento-Arch of Trajan from South.jpg|Trajano kolona Benevente
Image:Montesarchio (Benevento).jpg|Montesarčijas
Image:San_Marco_dei_Cavoti_-_Piazza_del_Carmine.jpg|San Marko dei Kavotis
Avelino provincija

**Avelino provincija** () – Italijos provincija Kampanijoje. 

Provincijos plotas yra 2792 km², gyvena 438673 žmonės, yra 119 savivaldybių.

## Istorija
Provincijos teritorija beveik atitinka Neapolio laikų Ultros kunigaikštystės žemes, tik kelios vietovės priklausė Citros kunigaikštystei ar Kapitanatai. Senovėje ši sritis vadinosi „Hirpinia“ pagal oskų žodį, reiškiantį vilką. Jų čia pasitaiko ir dabar, tik mažiau. Dabar Avelino provincijoje yra daug regioninių parkų.

## Didžiausios savivaldybės
Mažieji Ginynai

**Mažieji Ginynai** (, nuo 1907 m. *Klein Gnie*, nuo 1938 m. liepos 17 d. *Kleingnie*, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. ***Mozyris***, ) – gyvenvietė Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Pravdinsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Mozyrio kaimo gyvenvietės kaimas.

## Istorija

Bartos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1433 m. Ginynų miške minima gyvenvietė *Gnee*. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Girdavos apskrities kaimas,  nuo 1874 m. balandžio 9 d. Mažųjų Ginynų valsčiaus centras. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Frydlando rajono (), vėliau Pravdinsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Mozyrio apylinkės (*Мозырьский cовет*) centras.

|}

## Parapija

Nuo 1601 m. priklausė Muldžių parapijai, nuo 1897 m. – įsteigtai Mažųjų Ginynų parapijai. 1901 m. balandžio 18 d. atidaryta nauja neogotikinė 400 vietų bažnyčia su 45 m aukščio bokštu. 1945 m. parapijai priklausė 26 kaimai. Bažnyčioje kunigavo:
* Julius Bernhard K. Fürstenau, 1898–1902
* Ernst Lappoehn, 1903–1945.

## Gyventojai

## Apylinkė

Mozyrio apylinkės teritorijoje buvo šios gyvenvietės: 

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
* Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
* Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.
* Mosyr – Klein Gnie und Gusevo – Groß Gnie. Ostpreussen.net