open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Albertas Milinis

**Albertas Milinis** (g. 1957 m. Panevėžio rajonas) – Lietuvos teisininkas, buvęs teisėjas, buvęs Kauno apygardos teismo pirmininkas, teisėjų savivaldos veikėjas, VDU Teisės fakulteto lektorius.

## Biografija
1975 m. baigė Ramygalos vidurinę mokyklą (Panevėžio raj.), 1980 m. – Vilniaus universiteto Teisės fakultetą, įgijo teisininko kvalifikaciją. 2009 m. balandžio 17 d. VU Teisės fakultete apgynė daktaro disertaciją tema „Atsakomybė už nužudymą be pavojingumą didinančių ir mažinančių aplinkybių (BK 129 str. 1 d.)“ (mokslinis vadovas – doc. Armanas Abramavičius, disertacijos gynimo tarybos pirmininkas – prof. Vytautas Nekrošius), socialinių mokslų (teisės krypties) daktaras.

Nuo 1980 m. iki 1983 m. Lietuvos TSR teisingumo ministerijos Teisės propagandos ir teisinio auklėjimo skyriaus vyresnysis konsultantas, nuo 1983 m. balandžio mėn. Kauno rajono liaudies teismo teisėjas, nuo 1987 m. birželio mėn. teismo pirmininkas, nuo 1992 m. birželio mėn. Kauno rajono apylinkės teismo teisėjas, šio teismo pirmininkas, nuo 1995 m. sausio mėn. iki 2008 m. birželio mėn. Kauno apygardos teismo Baudžiamųjų bylų skyriaus teisėjas, šio teismo pirmininkas, nuo 2008 m. birželio mėn. iki 2009 m. vasario mėn. Kauno apygardos teismo teisėjas, l. e. teismo pirmininko pareigas, nuo 2009 m. vasario mėn. Kauno apygardos teismo pirmininkas. Nuo 2011 m. vasario–liepos mėn. Kauno apygardos teismo teisėjas.

Nuo 2010 m. Vytauto Didžiojo universiteto Teisės fakulteto lektorius.

2011 m. vasario 25 d. savo noru atleistas iš Kauno apygardos teismo pirmininko pareigų, kai viešėdama Kaune Lietuvos prezidentė Dalia Grybauskaitė pareiškė, kad jai kelia pagrįstų abejonių Kauno apygardos teismo pirmininko elgesys, kai prezidentūrai buvo persiųstas kolegų parašus galimai suklastojusio teisėjo Arvydo Stankaus prašymas jį atleisti iš darbo savo noru (A. Milinis šį prašymą persiuntė neinformuodamas apie teisėjo atžvilgiu pradėtą tyrimą dėl galimo klastojimo).

2011 m. birželio mėn. 14 d. LR prezidentei įteikė atsistatydinimo pareiškimą, prašydamas jį atleisti iš teisėjo pareigų savo noru.

Nuo 2002 m. gegužės mėn. iki 2011 m. liepos mėn Teisėjų tarybos narys (nuo 2006 m. birželio 2 d. iki 2006 m. birželio 28 d. sekretorius), nuo 2009 m. spalio 23 d. iki 2011 m. Lietuvos Respublikos teisėjų asociacijos (LRTA) pirmininkas.

Moka rusų, prancūzų kalbas.

## Šaltiniai

|-

|-
Tiuringo testas

**Tiuringo testas** – 1950 m. Alano Tiuringo pasiūlytas testas, skirtas išbandyti mašinų sugebėjimą demonstruoti intelektą. Testo metu žmogus teisėjas natūralia kalba šnekasi su vienu žmogumi ir viena mašina. Visi trys eksperimento dalyviai turi būti izoliuotuose patalpose, kad teisėjas nematytų, kuriuos atsakymus pateikia mašina, o kuriuos žmogus. Jei teisėjas pagal atsakymus negali patikimai atskirti mašinos nuo žmogaus, sakoma, kad mašina išlaikė testą. Kad būtų testuojamas mašinos intelektas, o ne gebėjimas imituoti žmogaus leidžiamus garsus, pokalbis apribojamas tiktai tekstinėmis žinutėmis (panašiai kaip susirašinėjant internetu).

Tiuringo testas yra įtakingas ir svarbus dirbtinio intelekto filosofijoje, nors dažnai yra kritikuojamas, kaip nepraktiškas, neatitinkantis dirbtinio intelekto kūrimo tikslų ir rodantis ne ar mašina yra protinga, o ar ji sugeba elgtis kaip žmogus. Tokios programos kaip A.L.I.C.E. parodė, kad programos gali neblogai simuliuoti žmonių pokalbius tiesiog sekdamos daugybę paprastų mechaninių taisyklių ir neturėdamos jokio tikro intelekto.

## Taip pat skaitykite
* Dirbtinis intelektas
* Simuliuojama realybė
* Technologinis singuliarumas
Vytautas Masiokas

**Vytautas Masiokas** (g. 1955 m. sausio 16 d. Papartynėje, Panevėžio rajonas) – teisininkas, teisėjas, buvęs Kauno miesto apylinkės teismo pirmininkas, Lietuvos teisėjų savivaldos veikėjas.

## Biografija
1970–1974 m. Kauno A. Kvedaro miškų technikumo moksleivis, 1977-1982 m. studijavo Vilniaus universiteto VU Teisės fakultete, įgijo teisininko kvalifikaciją.

1974 m. Panevėžio miškų įmonių susivienijimo Ramygalos girininkijos girininko padėjėjas. 1974–1977 m. atliko karinę tarnybą Sovietinėje Armijoje. 1982–1990 m. Kauno miesto Lenino rajono liaudies teismo teisėjas, nuo 1987 m. iki 1990 m. šio teismo (vėliau – Kauno miesto rajono teismo) pirmininkas, nuo 1990 m. Kauno miesto apylinkės teismo pirmininko pavaduotojas, nuo 1993 m. Kauno miesto apylinkės teismo pirmininkas, nuo 1998 m. Kauno apygardos teismo teisėjas, nuo 1999 m. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėjas.

Nuo 1993 iki 1997 m. Lietuvos teisėjų asociacijos (LRTA) pirmininkas, valdybos narys; Teisėjų tarybos narys, Informacijos agentūros teismų administravimo programos dalyvis (JAV, 1997 m.).

## Šaltiniai

|-

|-
Kramer prieš Kramerį

***Kramer prieš Kramerį*** () - 1979 m. filmas, kurį režisavo ir adaptavo scenarijų (pagal Avery Corman romaną) Robert'as Benton'as. Filmas pasakoja apie susituokusios poros skyrybas ir jų įtaką visiems aplinkiniams, įskaitant ir poros sūnų.

## Aktoriai
* Dustin Hoffman - Ted Kramer
* Meryl Streep - Joanna Kramer
* Justin Henry - Billy Kramer
* Jane Alexander - Margaret Phelps
* Petra King - Petie Phelps
* Melissa Morell - Kim Phelps
* Howard Duff - John Shaunessy
* George Coe - Jim O'Connor
* JoBeth Williams - Phyllis Bernard (as Jobeth Williams)
* Howland Chamberlain - Judge Atkins
* Dan Tyra - Court Clerk

## Apdovanojimai ir nominacijos
### [[Oskaras|Oskarai]]
#### Laimėjo
* Geriausias filmas
* Geriausia režisūra
* Geriausias adaptuotas scenarijus 
* Geriausias aktorius - Dustin Hoffman
* Geriausia antro plano aktorė - Meryl Streep

#### Nominacijos
* Geriausia antro plano aktorė - Jane Alexander
* Geriausia kinematografija
* Geriausias montažas
* Geriausias antro plano aktorius - Justin Henry. Iki šiol Henry yra jauniausias žmogus, nominuotas Oskarui.

### [[David di Donatello]]
#### Laimėjo
* Geriausias užsienio filmas 1980
* Geriausias užsienio aktorius - Dustin Hoffman

## Nuorodos

*
Kaplys

**Kaplys** – vienas iš archeologiniuose tyrimuose randamų archeologinių radinių, įrankis žemei purenti arba kasti. 

## Istorija
Kaplys naudotas nuo akmens amžiaus. Seniausi įrankiai buvo mediniai, vėliau juos sudarė ant medinio koto užmauta arba pritvirtinta kaulinė, raginė, akmeninė ar geležinė galvutė skersiniais ašmenimis. Ankstyviausi daryti iš vieno medžio gabalo, kartu su kotu, nuo vėlyvojo neolito prie medinių kotų imta tvirtinti ragines arba akmenines galvutes. 

## Klasifikacija
Skiriami: gludinti įtveriamieji apvalaini, trapeciniai, keturkampiai, kurpeliniai su skyle kotui kapliai, tarp jų ir gyvatgalviai. Gyvatgalviai kapliai būdingi tik vakarų baltams. neolito pabaigoje ir bronzos amžiaus pradžioje kasdieniniam darbui buvo naudojami grubiai tašyti kapliai be skylės kotui. Kaplys naudotas ir šaknims kasti, titnagui iš kreidos lupti. Nuo II a. – III a. pradžios pradėta naudoti geležinius kaplius. 

## Lietuvoje
Lietuvos teritorijoje ankstyviausi naudoti kapliai žinomi iš viduriniojo neolito, iki 3 tūkstantmečio pr. m. e. pabaigos gyvenviečių (Šventosios gyvenvietė). Jie buvo su skyle tiesiam arba su įmova lenktam mediniam kotui. Daugiausia jų rasta VI a. – VII a. Pašušvio ir VI a. – IX a. Jauneikių kapinynuose, iš viso 50. Kapliai dažniausiai buvo moterų kapų įkapės. Panašūs kapliai būdingi ir I tūkstantmečio pirmajai pusei, jų rasta Maišiagalos piliakalnio XIV a. kultūriniuose sluoksniuose.

## Šaltiniai
Kazokiškių herbas

**Kazokiškių herbas** – pagrindinis Kazokiškių kaimo ir Kazokiškių seniūnijos (Elektrėnų savivaldybė) heraldikos atributas.

## Aprašas

Mėlyname skydo lauke virš sidabrinio pusmėnulio skydo papėdėje Švč. Mergelė Marija su kūdikėliu, puslankiu apsupta 12 auksinių penkiakampių žvaigždžių.

## Simbolika

Heraldikoje mėlyna spalva reiškia ištikimybę, dieviškąją išmintį, pastovumą ir sąžiningumą.

## Istorija

Istorinio herbo Kazokiškės neturėjo. Herbas patvirtintas 2005 m. gruodžio 29 d. Prezidento dekretu Nr. 484. Etalono autorius – Rolandas Rimkūnas.

## Šaltiniai
Mumija (1999 filmas)

**Mumija** () – 1999 m. JAV nuotykinis filmas, režisuotas Stefano Somerso. Jame pasakojama apie avantiūristus lobių ieškotojus, atradusius legendinį senovinį egiptiečių miestą Hamunaptrą ir prikėlusius iš mirusiųjų prakeiktojo žynio Imotepo mumiją.

## Aktoriai

* Brendan Fraser – Rick O’Connell
* Rachel Weisz – Evelyn Carnahan
* John Hannah – Jonathan Carnahan
* Arnold Vosloo – Imotepas
* Kevin J. O’Connor – Beni Gabor
* Oded Fehr – Ardeth Bay
* Jonathan Hyde – Dr. Allen Chamberlain
* Erick Avari – Dr. Terrence Bay
* Stephen Dunham – Henderson
* Corey Johnson – Daniels
* Tuc Watkins – Burns
* Bernard Fox – Winston Havelock
* Patricia Velásquez – Anksunamun

## Siužetas

Filmo pradžioje vaizduojamas siužetas iš senovės Egipto apie 1290 m. pr. m. e. – vyriausiasis žynys ir faraono Sečio I žmona Anksunamun palaiko meilės santykius. Ji nužudo juos drauge aptikusį faraoną ir nusižudo pati. Imotepas Hamunaptroje pagrobia jos kūną ir paruošia prikėlimui, tačiau jį sučiumpa faraono armija. Imotepui paskiriama žiauriausia bausmė – jis mumifikuojamas gyvas drauge su skarabėjais ir palaidojamas po Anubio statula. Karstą per amžius saugo medžajai.

1926 m. Kairo muziejaus bibliotekininkė Evelin Karnahan iš savo brolio Džonatano gauna senovinį egiptietišką raktą ir žemėlapį į Hamunaptrą. Šis jį gavęs iš buvusio prancūzų užjūrio legionieriaus Riko O’Konelio. Evelin jį ištraukia iš kalėjimo, kad šis parodytų kelią į lobiais garsėjančią Hamunaptrą. Pakeliui jie sutinka amerikiečių lobių ieškotojų ekspediciją, vedamą buvusio Riko kolegos Benio bei egiptologo Aleno Čamberleno.

Tik pradėjus Hamunaptros kasinėjimus, atėjūnus užpuola medžajai ir liepia apleisti vietą. Tačiau atvykėliai nepaklausę toliau naršo po šventyklą: Evelin, Džonatanas ir Rikas atranda Imotepo mumiją, o egiptologas – mirusiųjų knygą. Evelin pavogia tą knygą ir pradeda ją garsiai skaityti, ir taip prikelia Imotepo mumiją.

Nors daugeliui ekspedicijos dalyvių pavyksta grįžti į Kairą. Mumija, padedama Benio, susiranda ir pražudo vieną po kito ekspedicijų dalyvius. Imotepas iš jų gauną energiją, susirenka jų pagrobtus kanopinius ąsočius ir tampa visagaliu. Prasideda legendiniai septyni prakeikimai – vanduo virsta krauju, mėnulis užtemdo saulę, žmonės virsta zombiais, krenta meteoritai ir kt. Jis pagrobia Evelin ir nugabenęs ją į Hamunaptrą bando prikelti Ankstunamun. Tačiau Džonatanas, Rikas ir medžajas Ardetas keliauja jiems iš paskos. Jie atranda lobių kambarį ir Amon Ra knygą. Jos pagalba išgelbėja Evelin ir panaikina Imotepo galias. Rikas nužudo egiptietį ir visi išsigelbėję iš griūvančios šventyklos patraukia namo.
Silkwood

**Silkwood** – 1983 amerikiečių drama, režisuota Mike Nichols. Scenarijus, kurį parašė Nora Ephron ir Alice Arlen, buvo įkvėptas Karen Silkwood gyvenimo istorijos. Karen Silkwood mirė įtartinoje automobilio avarijoje, kuomet ištyrė įtariamą nusikaltimą plutonio gamykloje, kurioje ji dirbo.

## Aktoriai
* Meryl Streep – Karen Silkwood
* Kurt Russell – Drew Stephens
* Cher – Dolly Pelliker
* Craig T. Nelson – Winston
* Fred Ward – Morgan
* Diana Scarwid – Angela
* Ron Silver – Paul Stone
* Josef Sommer – Max Richter
* Sudie Bond – Thelma Rice
* Henderson Forsythe – Quincy Bissell
* Bruce McGill – Mace Hurley
* David Strathairn – Wesley
* M. Emmet Walsh – Walt Yarborough

## Apdovanojimai ir nominacijos
* Oskaras – Geriausia aktorė (Meryl Streep, nominacija)
* Oskaras – Geriausia antro plano aktorė (Cher, nominacija)
* Oskaras – Geriausia režisūra (Mike Nichols, nominacija)
* Oskaras – Geriausias scenarijus (Nora Ephron ir Alice Arlen, nominacija)
* Oskaras – Geriausias montažas (Sam O’Steen, nominacija)
* BAFTA apdovanojimas – Geriausia aktorė (Meryl Streep, nominacija)
* BAFTA apdovanojimas – Geriausia antro plano aktorė (Cher, nominacija)
* Auksinis gaublys – Geriausia kino filmo antro plano aktorė (Cher, **Laimėjo**)
* Auksinis gaublys – Geriausias draminis kino filmas (nominacija)
* Auksinis gaublys – Geriausia draminio kino filmo aktorė (Meryl Streep, nominacija)
* Auksinis gaublys – Geriausias kino filmo antro plano aktorius (Kurt Russell, nominacija)
* Auksinis gaublys – Geriausia režisūra (Mike Nichols, nominacija)
* Kansas City Film Critics Circle apdovanojimas – Geriausia aktorė (Meryl Streep, **Laimėjo**)
* Writers Guild of America apdovanojimas – Geriausias scenarijus (Nora Ephron ir Alice Arlen, nominacija)

## Nuorodos
*
Briondbiu

**Briondbiu** – miestas rytinėje Danijoje, į vakarus nuo Kopenhagos. 

Suskirstytas į tris dalis: rytinę (*Brøndbyøster*), vakarinę (*Brøndbyvester*) ir pakrantės (*Brøndby Strand*). Kelios bažnyčios, rotušė (pastatyta 1959 metais), parkas, nedidelis paplūdimys.

## Sportas
* Brøndby IF (futbolas)

## Nuorodos
* Miesto svetainė 
* Krak searchable/printable maps
Ravelių kalnas

**Ravelių kalnas** () – moreninė kalva esanti Rytų Sūduvos aukštumoje, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Suvalkų apskrities, Vižainio valsčiuje; apie vieną kilometrą į rytus nuo Vižainio kaimo, šalia vaivadijos kelio Nr. Smalėnai-Vižainis ir apie 3 km į pietryčius nuo Rovelės kaimo. Aukštis - 298,19 m virš jūros lygio (kitais duomenimis 299,1 m). Tai aukščiausia viršūnė tiek lenkiškoje, tiek ir lietuviškoje Suvalkijos dalyse bei aukščiausia viršūnė Palenkės vaivadijoje.

Nuo stovinčio ant kalvos apžvalgos bokšto gerai matosi gretimas Vižainio kaimas su šalia plytinčiu Vižainio ežeru; esant geram orui galima stebėti Romintos girios pietrytinius pakraščius, Sūduvos kalnus, apačioje tekančios Šešupės slėnį. Dalį *Ravelių kalno* užima ganyklos su nuo ledynmečio išlikusiais rieduliais. Pati viršūnė plokščia, neapžėlusi mišku ir krūmais, todėl ištisus metus virš jos formuojasi galingi oro srautai. Ant kalvos bendrovės *Ekowiatr* ir *Pędziwiatr* įrengė šešias Vižainio vėjo jėgaines (kiekviena po 300 kW), pagaminta elektros energija patenka į Balstogės Elektros Tinklų įmonę.

## Nuorodos
* Kalno nuotraukos ;
* 
* vaizdas iš kosmoso.
Kauno tvirtovės III fortas

**Kauno tvirtovės III fortas** – Kauno tvirtovės dalis Seniavoje, prie buvusio tvirtovės kelio (dabar Titnago g. 43), į pietus nuo Aukštosios Fredos. Fortas priklausė Kauno tvirtovės I gynybiniam skyriui. Kultūros vertybių registre – nuo 2002 m., unikalus kodas Nr. .

Forto teritorijoje šikšnosparniams apsaugoti įsteigtas Naujosios Fredos teriologinis draustinis. Jame dar galima aptikti originalių įrangos detalių: laiptų, turėklų, langų rėmų ir kt.

## Istorija

Fortas pastatytas 1887–1888 m., rekonstruotas 1893–1898 m. ir 1908 m. Pirmojo pasaulinio karo metais III fortas iš labiausiai apšaudytų Kauno tvirtovės fortų nukentėjo mažiausiai.

1915 m. rugpjūčio 8 d. vokiečiai pradėjo I gynybinio skyriaus puolimą. Tą dieną 16 valandą 308 mm mortyromis buvo apšaudytas III fortas. Maždaug per savaitę fortas buvo užimtas.

1925 m. fortas perduotas Kauno miesto valdybai.

## Geografija

Tvirtovės objektas – simetrinės struktūros, penkiakampės formos, orientuotas į pietus. Išsidėstęs Sąnašos upelio slėnio pietinio šlaito viršutinėje terasoje. Fortas išlaikęs išraiškingas reljefo formas, deja, apaugusias sunkiai praeinamais brūzgynais. Teritorija į pietus ir rytus mažai urbanizuota, vakarinėje pusėje šliejasi eilė gyvenamųjų namų. Šiaurinė teritorijos dalis palyginti intensyviai urbanizuota. Gamtinį kraštovaizdį ir architektūros paveldo objekto įvaizdį darko teritorijoje stovintys masyvūs gamybiniai pastatai. Pastarieji užstoja patį fortą nuo Titnago gatvės. Forto teritorija išlaikiusi jungtį su gamtiniu karkasu, Sąnašos upės slėniu.

## Forto struktūra

III fortas, kaip ir I bei II fortai yra labai panašios konstrukcijos ir išplanavimo, statytas pagal tą patį Vyriausiosios inžinerinės valdybos patvirtintą 1879 m. tipinį projektą. Forto statiniai kazematuoti, užnugaryje įrengtos kareivinės. Suformuoti atskiri pylimai artilerijos (centrinėje dalyje) ir pėstininkų pozicijoms su aikštelėmis lengvosioms prieššturminėms patrankoms (forto priekinėje dalyje). Perimetrą juosia gynybinis griovys, kuriam apsaugoti įrengti užnugario kaponieriai, išlikusi nepakitusi esplanada. Forto apsaugai įrengta kontreskarpinė skliautinės konstrukcijos raudono mūro siena. Skliautinė konstrukcija ne tik leido sumažinti sienos storį, bet ir skaidant ją fragmentais, užtikrino, kad priešo atakos metu būtų pažeista kuo mažesnė sienos dalis. Kazematų fasadai sumūryti iš raudonų plytų ir papuošti carinei Rusijai būdingais dekoro elementais. Modernizuojant fortą, kai kurie kazematai ar jų fragmentai sustiprinti betonu.

4-oji baterija įrengta Jiesios ir Sąnašos upelių santakoje esančioje kalvoje.

## Galerija

Seniava01.jpg|Įėjimas į fortą (pro įmonės vartus)
Seniava02.jpg|Forto stendas
Seniava03.jpg|Gamybos pastatų schema
III forte, Kaunas.JPG|Gamybiniai pastatai kaimynystėje
III forto modernizacija, Kaunas.JPG|Betoninis bokštelis – modernizavimo pasekmė
III fortas, Kaunas.JPG|Gynybinės sienos fragmentas


## Literatūra
* 

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Kauno tvirtovė 
* Kauno tvirtovės I-III fortai (Aurc.lt)
* III fortas nuotraukose
Nemunėlio Radviliškio valsčius

**Nemunėlio Radviliškio valsčius** – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės Lietuvos teritorijoje, pasienyje su Latvija. Centras – Nemunėlio Radviliškis.

## Istorija

Valsčius įkurtas 1919 m., panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Biržų rajonui (9 apylinkės).

|-
| 1923 m.  || 235 || 7072 || 1675 || || 135 gyvenvietės 
|-
| 1932 m. || 216 || || || 9 seniūnijos  ||
|-
| 1934 m. || 235 || 7072? || 
|-
| 1949-01-01  || 229 || || || 9 apylinkės  ||
|}

## Vadovai
* Jonas Dinsmanas, 1932 m.

## Suskirstymas

## Gyventojai
### Žymūs žmonės

|-
| 1883 || Dauguviečiai || Lidija Dauguvietytė, pianistė || 1955
|-
| 1892 || Jasiškiai || Petras Ločeris, fotografas || 1973
|-
| 1893 || Zasiškiai || Juozas Lanskoronskis, karininkas || 1980
|-
| 1909 || Leitiškiai || Andrius Baltinis, kunigas || 1975
|-
| 1910 || Jasiškiai || Jonas Čygas, veterinaras || 1959
|-
| 1911 || Ločiai || Kostas Bėčius, agronomas || 2005
|-
| 1914 || Šniūriškiai || Petras Jašinskas, gydytojas || 1986
|-
| 1922 || Dauguviečiai || Elena Dauguvietytė-Kudabienė, aktorė ir režisierė || 2003
|-
| 1923 || Nausėdžiai || Stasys Briedis, agronomas || 1998
|-
| 1937 || Ločiai || Vilius Vytautas Bėčius, agronomas || 2001
|-
| 1938 || Sklėriškis || Felicijonas Konstantinas Fedaravičius, pedagogas, žurnalistas, poetas || 2023
|}

## Šaltiniai
Antanas Klimavičius

**Antanas Klimavičius** (g. 1949 m. liepos 15 d. Varnagiriuose, dab. Krokialaukio seniūnija, Alytaus rajonas) – teisininkas, teisėjas, buvęs LR generalinis prokuroras.

## Biografija
Nuo 1968 m. iki 1970 m. atliko tarnybą sovietinėje kariuomenėje. Nuo 1971 m. iki 1976 m. studijavo Vilniaus universiteto Teisės fakultete, įgijo teisininko kvalifikaciją.

Nuo 1976 m. iki 1977 m. Kapsuko rajono prokuratūros stažuotojas, nuo 1977 m. Lietuvos TSR Transporto prokuratūros stažuotojas, nuo 1977 m. iki 1980 m. LTSR Transporto prokuratūros tardytojas, nuo 1980 m. iki 1993 m. Vilniaus miesto prokuratūros tardytojas, iki 1981 m. vyr. tardytojas, nuo 1981 m. iki 1986 m. ypatingai svarbių bylų tardytojas, nuo 1986 m. iki 1990 m. tardymo skyriaus viršininkas – Vilniaus miesto prokuroro pavaduotojas.

Nuo 1990 m. iki 1993 m. LR generalinės prokuratūros Nusikaltimų tyrimo departamento Vilniaus miesto prokuratūros tardymo skyriaus vyriausiasis tardytojas, nuo 1993 m. iki 1995 m. Vilniaus miesto prokuratūros Organizuotų nusikaltimų ir korupcijos tyrimo skyriaus (ONKTS) vyriausiasis prokuroras, nuo 1995 m. iki 1998 m. Vilniaus apygardos prokuratūros ONKTS vyriausiasis prokuroras, nuo 1998 m. iki 2000 m. buvo Specialiųjų tyrimų tarnybos (STT) Tardymo skyriaus viršininkas, nuo 2000 m. gruodžio mėn. iki 2005 m. liepos 7 d. LR generalinis prokuroras, nuo 2005 m. liepos mėn. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėjas.

## Šaltiniai
Limožas

**Limožas** – miestas Prancūzijos centre, Vjeno dešiniajame krante, Limuzeno regiono ir Aukštutinio Vjeno administracinis centras. Svarbus transporto centras – per miestą eina Paryžių ir Tulūzą jungiantis geležinkelis ir automobilių magistralė, veikia oro uostas. Miestas garsus emalio ir porceliano dirbinių gamyba. Išplėtota elektrotechnikos, avalynės, popieriaus, maisto, automobilių detalių pramonė. Netoli Limožo kasama urano rūda. Veikia universitetas, miestas žinomas technologinių tyrimų centru. Veikia keli muziejai.

## Istorija
Žinomas kaip galų lemovikų genties centras. Senovės Romos laikais mieste veikė sentas, buvo kaldinami pinigai. Nuo III a. mieste plito krikščionybė. Mieste palaidotas Šv. Martynas, greta kurio kapo IX a. pastatytas vienuolynas. Tuo metu miestas buvo padalintas į dvi dalis – pavaldžią vienuolynui ir kitą – pavaldžią vyskupui. Nuo XI a. Limožas tapo svarbiu kultūros centru, mieste veikė muzikos mokykla. Šimtamečio karo metu abi dalys palaikė priešingas kovojusias puses. 1370 m. miestą nusiaubė Eduardo Juodojo princo vadovaujama anglų kariuomenė. Formaliai miesto dalys sujungtos tik 1792 m. XVIII a. ėmė plėtotis porceliano gamyba.

## Architektūra
Romaninė gotikinė šv. Stepono katedra, daug XIII ir XIV. a. bažnyčių. XVIII a. Vyskupų rūmai.

## Sportas

### Krepšinis
1929 m. mieste įkurtas vienas garsiausių Prancūzijos krepšinio klubas – *CSP Limoges*. Klubas devynis kartus tapo Prancūzijos krepšinio čempionu, buvo pirmasis Prancūzijos klubas 1993 m. laimėjęs Europos čempionų taurę. *CSP Limoges* taip pat 1988 m. iškovojo Europos taurių laimėtojų bei triskart (1982, 1983 ir 2000 m.) Koračo taurę.

### Futbolas
* Limoges FC futbolo klubas.
* „Stade Saint-Lazare“ futbolo stadionas, kuris talpina 3 000 žiūrovų.

## Miestų partnerystė
* , Gardinas
* , Pilzenas
* , Fiurtas
* , Šarlotė
* , Seto

## Galerija


File:Plan_de_Limoges,_Cornuau,_1765.JPG|1765 m. Limožo miesto planas
File:Limoges-fountain.jpg|Fontanas ir karuselės prie Respublikos rūmų
File:Cathédrale de Limoges.jpg|Šv. Etjeno Katedra
File:Limoges_Mairie.jpg|Mairie rūmai Limože
File:Limoges bridge Saint Martial.JPG|Tiltas per Vjeną
File:Bords_de_Vienne2.jpg|Vjenos upė Limože
File:Thomas Becket Louvre OA11333.jpg|Limožo emalis saugomas Luvre TB
File:Irisbus_Cristalis_ETB12_n°103_TCL_Gare_des_Bénédictins.jpg|Miesto troleibusas Limožo senamiestyje


* TB Limožo emalis, saugomas Luvro muziejuje, vaizduoja sceną, kurioje atspindimi XII a. įvykiai Anglijoje, kai buvo nužudytas religinis veikėjas Tomas Beketas.

## Nuorodos
* Oficialus puslapis 

## Šaltiniai
Sokotra

**Sokotra** () – Jemeno administruojamas 3 796 km² ploto žemyninės kilmės salynas Indijos vandenyne. Salyną sudaro 4 salos ir jis išsidėstęs tarp Somalio pusiasalio ir Arabijos pusiasalio. Saloms būdinga unikali augalija, dėl kurios jos buvo įtrauktos į pasaulio paveldo sąrašą. Anksčiau salynas buvo priskiriamas Adeno gubernijai, bet nuo 2004 m. jis Hadhramauto gubernijos dalis.

Salyne rastos prieš 1,4 milijono metų gyvavusios kultūros liekanos.

## Salos
Salyną sudaro 4 salos:
* Abd al Kuris
* Darsahas
* Samhahas
* Sokotra
Didžiausia Sokotros salyno sala yra Sokotros sala.

## Demografija

2004 m.  Sokotroje  gyveno 42 842 žmonės. Daugelis gyventojų yra arabai, bet taip pat yra gan plačiai paplitusios afroarabų, somaliečių ir europiečių etninės grupės. Daugelis žmonių yra musulmonai bei vartoja arabų ir sokotros kalbas.

## Transportas
Salyne nėra viešojo transporto, bet jame galima nuomotis automobilius. Sokotros oro uosto lėktuvai skrenda tik į žemyninę Jemeno dalį.
Perimas

**Perimas** () – vulkaninės kilmės sala Bab el Mandebe, Raudonojoje jūroje. Sala priklauso Jemenui. Pietvakarių pakrantėje susidaręs natūralus uostas. Perime beveik nėra augalijos ir gėlo vandens. 

1513 m. į salą atvyko portugalai, bet joje nepasiliko dėl šalimais buvusios Osmanų imperijos. 1738 m. salą okupavo Prancūzija. 1799 m. Perimas trumpai buvo okupuotas Jungtinės Karalystės per invaziją į Egiptą. Britai vėl reokupavo salą 1857 m. ir prijungė prie Adeno kolonijos. 1916 m. Turkijos armija bandė perimti Perimo salą, bet juos sutriuškino britų kariuomenė. Nuo 1967 m. sala priklauso Jemenui.
Maršalo žvaigždė

**Maršalo žvaigždė** () – TSRS ir Rusijos Federacijos maršalų atskyrio ženklas. Tai penkiakampė žvaigždė iš aukso ir platinos su briliantais, nešiojama su paradine uniforma ant kaklo po munduro apykakle, o nuo 1955 m. – ant kaklaraiščio mazgo.

Maršalo žvaigždės yra dviejų rūšių, kurių pavadinimai keitėsi besikeičiant maršalų laipsnių pavadinimams.

## „Didžioji“ maršalo žvaigždė
Tarybų Sąjungos maršalo (nuo 1940 m. rugsėjo 2 d.), Tarybų Sąjungos laivyno admirolo (nuo 1955 m. kovo 3 d.) ir Rusijos Federacijos maršalo atskyrio ženklas.

Tai penkiakampė auksinė žvaigždė su lygiais „dvišlaičiais“ spinduliais. Ženklo centre penkiakampė platininė žvaigždė su briliantais. Centre 2,62 karatų briliantas, o spinduliuose – 25 briliantai, kurių bendras svaoris 1,25 karato. Kampuose tarp auksinės žvaigždės spindulių 5 briliantai, kurių bendras svoris 3,06 karato. Antroji žvaigždės pusė plokščia.

Apie auksinę žvaigždę apibrėžto apskritimo skersmuo 44,5 mm, apie platininę – 23 mm.
Maršalo žvaigždės storis – 8 mm. Bendra masė – 36,8 g.

Maršalo žvaigždės viršutinis spindulys turi auselę, kuri sujungta su pusapvaliu laikikliu, pro kurį perveriama 35 mm pločio muaro juosta.

Buvo pagaminta apie 200 tokių žvaigždžių.

## „Mažoji“ maršalo žvaigždė

„Mažąją“ maršalo žvaigždę kaip atskyrio ženklą nešiojo:
* artilerijos maršalas (nuo 1943 m. vasario 27 d.)
* aviacijos maršalas (nuo 1943 m. vasario 27 d.)
* tankų kariuomenės maršalas (nuo 1943 m. vasario 27 d.)
* inžinerijos maršalas (nuo 1944 m. kovo 20 d.)
* ryšių kariuomenės maršalas (nuo 1944 m. kovo 20 d.)
* laivyno admirolas (nuo 1962 m. birželio 5 d.)
* armijos generolas (nuo 1974 m. lapkričio 1 d.)
Rusijos ginkluotosiose pajėgose iki 1997 m. sausio 21 d. jas nešiojo:
* armijos generolas
* laivyno admirolas.

Maršalo žvaigždė nebuvo numatyta vyriausiesiems kariuomenės rūšių maršalams, bet faktiškai maršalai, gavę vyriausiojo maršalo laipsnį, ir toliau nešiojo maršalo žvaigždę, kurią buvo gavę būdami kariuomenės rūšies maršalai ar armijos generolai (toks buvo tik vienas – Vladimiras Tolubka vyriausiuoju artilerijos maršalu tapo prieš tai buvęs armijos generolu).

### Išvaizda
Mažoji maršalo žvaigždė yra penkiakampė auksinė žvaigždė su lygiais „dvišlaičiais“ spinduliais. Ženklo centre penkiakampė platininė žvaigždė su briliantais, kurios centre 2,04 karato briliantas, o spinduliuose – 25 briliantai, kurių bendras svaoris 0,91 karato. Kampuose tarp auksinės žvaigždės spindulių briliantų nėra. Antroji žvaigždės pusė plokščia.

Apie auksinę žvaigždę apibrėžto apskritimo skersmuo 42 mm, apie platininę – 21 mm.
Maršalo žvaigždės storis – 8 mm. Bendra masė – 35,1 g.

Maršalo žvaigždės viršutinis spindulys turi auselę, kuri sujungta su pusapvaliu laikikliu, pro kurį perveriama 35 mm pločio muaro juosta. Juostos spalva priklauso nuo kariuomenės rūšies:
* auksaspalvė – artilerija,
* žydra – aviacija,
* bordinė – tankų kariuomenė,
* avietinė – inžinerijos kariuomenė,
* mėlyna – ryšių kariuomenė,
* turkio spalva – laivyno admirolo.

Šių žvaigždžių buvo pagaminta apie 370 vienetų.

## Nuorodos
Petras Gudelis

**Petras Gudelis** (Jokūbo s., 1864 m. gegužės 14 d. Gilučių k., Kaišiadorių raj. – 1924 m. liepos 20 d.) – knygnešys valstietis.

Spaudos gabenimą iš Tilžės ir platinimą pradėjo apie 1889 m., paragintas Žaslių klebono Kazimiero Kybelio. Į ten vykdavo 2-3 kartus per metus ir parveždavo maldaknygių, laikraščių, kalendorių, knygelių, kuriuos laikė slėptuvėje, įrengtoje klėties pamatuose. Kratų namuose metu ji taip ir liko neaptikta. Vertėsi bitininkyste, už kurią gautas lėšas skyrė spausdinių pirkimui. Elementorius tiekė daraktorei Rozalijai Petkevičaitei, palaikė ryšius su Vincentui Frankoniui, taip pat savo kaimo gyventojai Onai Madzikauskaitei ir kt. Spaudinius tiekė Augustinu Janutėnu, Jurgiu Milančiumi bei kitais šviesuoliais. Ypač glaudžiai bendradarbiavo su Vincu Balasevičiumi.

Palaidotas Gilučių kapinėse.

## Šaltiniai
Mariupolio pilkapynas

**Mariupolio pilkapynas** () – vėlyvojo neolito archeologinis paminklas prie Mariupolio miesto, Ukrainoje. 

## Tyrimai
Pilkapynas aptiktas 1930 m. statant „Azovstal“ gamyklą. 1930-1933 m. jį tyrė profesorius Nikolajus Makarenko, ištirti 124 kapai. Mirusieji laidoti rytų – vakarų kryptimi, nedeginti, akmeninėse dėžėse, apibarstyti ochra, virtusia raudonos spalvos geležies oksidu. Radiniai: ginklai, papuošalai, meno dirbiniai, tarp jų iš šerno ilties pagaminta jaučio figūrėlė, žvėrių dantų kabučiai, akmeniniai smeigtukai su skylutėmis, porfyro dirbiniai, patekę per mainus iš Užkaukazės arba Artimųjų Rytų. Radiniai datuojami viduriniu Dniepro-Doneco kultūros etapu (4 tūkstantmetis pr. m. e.), saugomi Mariupolio kraštotyros muziejuje. 

Šalia pilkapyno buvo to paties laikotarpio gyvenvietė. Remiantis tyrinėjimais teigiama, kad jis atspindi laikotarpį, kai vietos senuosius gyventojus išstūmė ateiviai iš stepių; pilkapyne pastarieji laidojo savo mirusiuosius.

## Literatūra
* Столяр А. Д., Мариупольский могильник как исторический источник (Опыт историко-культурного анализа памятника) / Советская археология, т. 23, М., 1955
* Макаренко М., Mapiюпiльський могильник, Київ, 1933 

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Mariupolio pilkapynas. Referatas rusų kalba
Melgunovo pilkapis

**Melgunovo pilkapis**, **Litojaus pilkapis** – pilkapis prie Kropivnyckio (Ukraina), datuojamas VI a. pr. m. e. 

## Tyrimai
Pilkapį aptiko ir 1763 m. ištyrė generolas A. Melgunovas. Mirusieji palaidoti sudeginti, įkapės (vadinamasis Melgunovo lobis) buvo 1,8 m gylyje karste, apdėtame akmenimis. Rastas geležinis kalavijas auksinėmis makštimis, kurios skitų ir urartų stiliumi papuoštos fantastinių gyvūnų atvaizdais, strėlių antgalių, auksinių diademų, erelius vaizduojančių figūrų, kaspinas su beždžionių ir ibisų figūromis, sidabrinių urartų stiliaus sosto kojelių. Manoma, pilkapyje palaidoti turtingo skitų vado, galbūt dalyvavusio žygiuose į Aziją, palaikai. 

Melgunovo pilkapis yra vienas seniausių Juodosios jūros šiaurinės pakrantės skitų paminklų. Radinius saugo Ermitažas, Sankt Peterburgas.

## Šaltiniai
Janina Stripeikienė

**Janina Stripeikienė** (g. 1955 m. kovo 8 d. Kelmės rajonas) – teisininkė, teisėja, Lietuvos Aukščiausiojo Teismo (LAT) Civilinių bylų skyriaus pirmininkė.

## Biografija
Nuo 1973 m. iki 1978 m. studijavo Vilniaus universiteto Teisės fakultete, įgijo teisininko kvalifikaciją. 1992 m. stažavosi JAV, dešimtyje valstijų susipažinti su teismų sistema. 1994 m. Karalienės universitete (Kingstonas, Kanada), 1994 m. – Oregono valstijos valstybiniame universitete (Judžinas). Nuo 2003 m. iki 2004 m. dalyvavo Europos Sąjungos Phare programos Dvynių projekte kursuose „Lietuvos teisminės valdžios gebėjimų stiprinimas". Periodiškai dalyvauja Europos teisės akademijos (ERA) rengiamuose seminaruose šeimos teisės ir kreditų apsaugos klausimais.

Nuo 1978 m. iki 1980 m. Kauno miesto teismo konsultantė, nuo 1980 m. iki 1990 m.- Kauno miesto teismo teisėja, nuo 1990 m. iki 1994 m. LAT teisėja, nuo 1995 m. iki 1999 m. Lietuvos apeliacinio teismo teisėja, nuo 1999 m. liepos mėn. LAT teisėja, nuo 2007 m. gegužės 17 d. LAT Civilinių bylų skyriaus pirmininkė.

1992 m. dalyvavo rengiant LR prekių ženklų įstatymą, LR hipotekos įstatymą ir hipotekos sistemą (nuo 2006 m. ekspertė darbo grupėje dėl hipotekos ir registrų koncepcijos), 1999 m. – teismų praktikos bylose (įvaikinimo apibendrinimas, Lietuvos Aukščiausiojo Teismo senato nutarimo ir apžvalgos šiais klausimais rengimas), 2001 m. tarpžinybinės darbo grupės įvaikinimo klausimais narė; 2002 m. sausio mėn. rengta išvada dėl Teismų įstatymo projekto 14 ir 16 straipsnių, 102 ir 107 straipsnių, kurie reglamentuoja hipotekos skyrių steigimo, organizavimo ir jų administravimo klausimus.

Nuo 2000 m. Mykolo Romerio universiteto Teisės fakulteto civilinės ir komercinės teisės katedros lektorė, vadovėlio dalies „Prievolių teisė" bendraautorė, LR civilinio proceso kodekso komentaro bendraautorė, paskelbė mokslinių straipsnių MRU leidinyje „Jurisprudencija". LR teisingumo ministerijos rengiamų teisėjų kvalifikacijos kėlimo kursų lektorė.

1994 m. dalyvavo tarptautiniame viešųjų registrų tvarkytojų suvažiavime (Paryžius, Prancūzija), 1999 m. skaitė pranešimą tarptautinėje konferencijoje dėl asmeninės teisėjų atsakomybės (Zalcburgas, Austrija), 2002 m. – pasaulio teismų pirmininkų konferencijoje (Luknow, Indija), 2004 m. – Skandinavijos ir Baltijos šalių Konstitucinių ir Aukščiausiųjų Teismų pirmininkų susitikime (Helsinkis, Suomija), 2006 m. – dalyvavo trečiajame Europos teisėjų forume, konferencijoje „Asmenų, kontroliuojančių bendroves Europos Sąjungoje, atsakomybė" (Hamburgas, Vokietija).

1988 m. nepriklausomos teisininkų draugijos atkūrimo iniciatyvinės grupės narė, nuo 1993 m. iki 1994 m. Lietuvos teisininkų draugijos pirmininko pavaduotoja, nuo 1993 m. Teisėjų asociacijos kūrimo iniciatyvinės grupės pirmininkė, vėliau – Lietuvos teisėjų asociacijos (LTA) pirmininko pavaduotoja, nuo 1999 m. LTA valdybos narė, nuo 2002 m. iki 2005 m. Teisėjų etikos ir drausmės komisijos narė, nuo 2006 m. pretendentų į teisėjus egzamino komisijos narė.

Moka rusų, anglų kalbas.

Išsituokusi, sūnus Vytautas (g. 1995 m.).

## Šaltiniai

 

|-
Sanski Mostas

**Sanski Mostas** () – miestas ir savivaldybė šiaurės vakarinėje Bosnijos ir Hercegovinos dalyje. Miestas įsikūręs prie Sanos upės, Bosnių pasienio () teritorijoje, tarp Prijedoro ir Kliučo.

## Istorija
Per Bosnijos karą, Sanski Mostas buvo užimtas serbų pajėgų nuo 1992 iki 1995 m. Per šį periodą daug kitataučių buvo nužudyta. 1995 m. prieš karo pabaigą miestą užėmė bosnių pajėgos. Bosniai pradėjo serbų trėmimą.

2004 m. Oštra Luka buvo atskirta nuo Sanski Mosto ir įtraukta į Serbų respublikos teritoriją.

## Demografija

1991 m. mieste buvo 17 144 gyventojų.
* 7,831 serbai (45.67 %)
* 7,245 bosniai (42.25 %)
* 901 jugoslavai (5.25 %)
* 646 kroatai (3.76 %)
* 521 kiti (3.03 %)

## Sportas
* NK Podgrmeč Sanski Most – futbolo klubas.
* Gradski stadion Podgrmeč – stadionas, kuriame namų rungtynes žaidžia vietos futbolo klubas.

## Taip pat skaitykite
* Unos-Sanos kantonas
* Bosanska Krajina

## Galerija

File:Gradski Trg.JPG|
File:Posta.JPG|
File:Sanski_Most1.JPG|
File:Sanski_Most3.JPG|
File:Sanski_Most4.JPG|
File:Sanski Most - Pravoslavna crkva.jpg|
File:Sanski_Most5.JPG|


## Nuorodos

* Official site
* http://www.sanskimost.com/
* http://www.sanski-most.info 
* http://www.sanskaognjista.org
Kelmės valsčius

**Kelmės valsčius** () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vakarų Lietuvos teritorijoje. Centras – Kelmė.

## Istorija

Minimas nuo XIII a., 1567 m. prijungtas prie Kražių valsčiaus. Caro laikais valsčius įkurtas XIX a. Kauno gubernijoje. 1947 m. dalis teritorija perduota Liolių valsčiui. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 30 d., jo teritorija perduota Kelmės rajonui (9 apylinkės).

|-
| 1877 m. || || 6700 || 726 kiemai  || 5 seniūnijos || 148
|-
| 1923 m.  || 414 || 14 711 || 2805 || || 325 gyvenvietės 
|-
| 1932 m. || 343 || 14711 || || 18 seniūnijų  ||
|-
| 1949-01-01  || 240 || || || 9 apylinkės  ||
|}

## Vadovai
* Stasys Požarauskis, 1932 m.

## Suskirstymas

## Gyventojai
### Žymūs žmonės

|-
| 1845 || Pakėvis || Antanas Medekša, 1863 m. sukilimo dalyvis || 1912
|-
| 1880 || Pūčkoriškė || Stanislovas Jokūbauskis, kunigas || 1947
|-
| 1904 || Jukniškė || Juozas Liaudanskis, tautodailininkas, skulptorius || 1989
|-
| 1927 || Varvaliai || Pranas Baltrušaitis, gydytojas || 2023
|-
| 1929 || Varvaliai || Juozas Baltrušaitis, inžinierius ||
|-
| 1931 || Laugalis || Vytautas Jurevičius, karininkas || 2001
|-
| 1934 || Notėnai || Regina Parnarauskienė, gydytoja, rezistencijos dalyvė || 2022
|-
| 1937 || Grimzeliai || Rimantas Dichavičius, fotomenininkas ||
|-
| 1937 || Dievoniai || Vytautas Dudėnas, finansininkas, politikas ||
|-
| 1939 || Beržpelkis || Leonija Kulienė, agronomė || 2023
|-
| 1940 || Liepynai || Juozas Budraitis, aktorius ||
|-
| 1941 || Laukoduma || Jonas Gudmonas, grafikas ||
|-
| 1942 || Jukniškė || Daliutė Ona Matulaitė, skulptorė || 2025
|-
| 1949 || Juodlaukis || Kazys Milašius, sporto darbuotojas ||
|}

## Šaltiniai
Liudvinavo valsčius

**Liudvinavo valsčius** (, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės pietvakarių Lietuvos teritorijoje. Centras – Liudvinavas.

## Istorija

Valsčius įkurtas XVIII a. 1870 m. gegužės 31 d. prie valsčiaus prijungtas Liudvinavas, netekęs miesto teisių, o keli kaimai perduoti Jonų valsčiui, Raudenio valsčiui ir Krosnos valsčiui. Kai 1915 m. sudegė Liudvinavo bažnyčia, kurį laiką pamaldos vyko valsčiaus raštinėje.

Valsčius gyvavo ir nepriklausomybę atkūrusioje Lietuvoje, 1931 m. keli kaimai perduoti Marijampolės valsčiui. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Marijampolės rajonui (10 apylinkių).

|-
| 1888 m.  || || 6111 || || ||
|-
| 1923 m.  || 91 || 3546 || 682 || || 46 gyvenvietės 
|-
| 1932 m. || 180 || 7185 || || 15 seniūnijų  ||
|-
| 1949-01-01  || 239 || || || 10 apylinkių  ||
|}

## Vadovai
* Leonas Kalėda, 1932 m.

## Suskirstymas

## Gyvenvietės

1923 m. valsčiuje buvo:

* Armoniškiai, k.
* Aštruliai, k.
* Avikilai, k.
* Balaikai, k.
* Baraginė, vs.
* Bukta, k.
* Būriškiai, k.
* Dalginė, k.
* Karalenkė, k.
* Kievinė, k.
* Kirkiliavas, k.
* Kūlokai, k.
* Liucinavas, k.
* Liudvinavas, k.
* Liudvinavas, mstl.
* Paežerėliai, k.
* Pabuktė, k.
* Pasūduonė, k.
* Prodobolė, k.
* Rėderiškiai, k.
* Starabūdiškiai, vs.
* Stebuliškės, k.
* Šilavotas, k.
* Šimuliai, k.
* Tarašiškiai, k.
* Triobiškiai, k.
* Turgalaukis, k.
* Ūdrupis, k.
* Ungurinė, k.
* Žaidogala, k.
* Želsva, k.


## Gyventojai
### Tautinė sudėtis

1923 m. gyveno 3546 žmonės:
* Lietuviai – 88,3% (3132);
* Vokiečiai – 8,7% (309);
* Žydai – 2,39% (85);
* Kiti – 0,56% (20).

### Žymūs žmonės

|-
| 1806 ar 1808 || Kievinė || Antanas Tomas Bukota, filosofas, istorikas || 1876
|-
| 1865 || Stebuliškės || Petras Matulaitis, gydytojas || 1900
|-
| 1875 || Armoniškiai || Jurgis Kubilius, karininkas || 1961
|-
| 1905 || Kūlokai || Kazys Boruta, rašytojas || 1965
|-
| 1914 || Padovinys || Juozas Vincentas Danys, inžinierius || 2005
|-
| 1914 || Zviniškiai || Jonas Kabelka, kalbininkas || 1986
|-
| 1915 || Kūlokai || Jonas Boruta, inžinierius, rezistentas || 1996
|-
| 1917 || Plyniai || Petras Brizgys, chemikas || 2018
|-
| 1919 || Avikilai || Vytautas Kazlauskas, kunigas || 2008
|-
| 1930 || Kumetiškiai || Rūta Jokubonienė, dailininkė tekstilininkė || 2018
|-
| 1930 || Ūdrupis || Vytautas Blūšius, dirigentas, kompozitorius || 2019
|-
| 1932 || Liūliškis || Vitas Labutis, kalbininkas ||
|-
| 1944 || Skersabaliai I || Laima Keraitienė, agronomė, politikė || 2021
|-
| 1946 || Liucinavas || Vytautas Barzdaitis, inžinierius ||
|}

## Šaltiniai
Klermonas-Feranas

**Klermonas-Feranas** () – miestas Prancūzijos centrinės dalies pietuose, Overnė regiono ir Piui de Domo centras. Svarbus transporto centras – per miestą eina Paryžių, Bordo ir Bezjė jungiančios automobilių magistralės, veikia oro uostas. Išplėtota gumos, metalo apdirbimo, mašinų gamybos, farmacijos, elektronikos, siuvimo, maisto pramonė. Veikia du universitetai, observatorija, botanikos sodas. Šalia miesto įkurti keli regioniniai gamtos parkai, yra Ruajos kurortas.

## Istorija
Dabartinis miestas susikūrė 1633 m., susijungus dviem miestams. Iki tol labiau buvo žinomas Klermonas – nuo IV a. vyskupijos centras, daugelio sinodų vieta. Klermone popiežius Urbonas II paskelbė Pirmąjį kryžiaus žygį. Nuo XII a. – grafystės sostinė. XIII a. gavo miesto teises. 1551 m. prijungtas prie Prancūzijos.

## Architektūra
Išliko senovės Romos pastatų liekanos. XIII–XIV a. Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į Dangų katedra, romaninė Dievo Motinos bažnyčia, renesanso rūmai.

## Sportas
* Clermont Foot – futbolo klubas.

## Miestų partnerystė
* , Normanas
* , Ovjedas
* , Braga
* , Rėgensburgas
* , Salfordas
* , Aberdynas
* , Gomelis

## Nuorodos
* Oficialus puslapis 

## Šaltiniai
Lūžų akmuo

**Lūžų akmuo**&nbsp;– mitologinis akmuo Zarasų rajono savivaldybės teritorijoje, netoli Antalieptės, Lūžų miško 60 kvartale, Šavašos dešiniajame krante, Antalieptės seniūnija, Gražutės regioninis parkas.

Manoma, kad tai XVI–XVII a. buvusios senovės šventvietės liekana.

## Akmuo
Lūžų dubenėtas akmuo yra apie 1,2&nbsp;km į pietvakarius nuo Lūžų piliakalnio ir pilkapyno. Rausvos spalvos stambiagrūdžio granito akmuo yra 1,25 x 1,3&nbsp;m pločio ir 70–75&nbsp;cm aukščio, jo šonai ties viduriu aptašyti, yra 3&nbsp;cm pločio griovelių žymių. Akmens viršutinėje plokštumoje iškaltas 49 x 52&nbsp;cm skersmens ir 5–8&nbsp;cm gylio dubuo, kurio pakraščiuose yra 1,75&nbsp;cm pločio ir 0,5–0,8&nbsp;cm gylio griovelis. 1971&nbsp;m. aplink akmenį Istorijos institutas (tyrimų vadovas Vytautas Urbonavičius) ištyrė 10,5&nbsp;m² plotą. Nustatyta, kad akmuo buvo prie duobės pakraščio, jo apačia rėmėsi į akmens nuoskalas. Duobėje rasta 15&nbsp;cm storio degėsių sluoksnis, po juo&nbsp;– akmens nuoskalų klojinys. Manoma, čia iki XVI–XVII a. buvo šventykla.

## Šaltiniai

* Kultūros vertybių registras (Lūžų senovės kulto vieta)
Lūžų piliakalnis

**Lūžų piliakalnis** – piliakalnis Zarasų rajono savivaldybės teritorijoje, netoli Antalieptės, Lūžų miško 60 kvartale, Šavašos kairiajame krante, Antalieptės seniūnija, Gražutės regioninis parkas. Pasiekiamas keliu Antalieptė-Jakštai, miške, kairėje, į rytus nuo keliuko, prieš jam kertant Šavašos upelį.

## Piliakalnis

Piliakalnį iš rytų, pitų ir pietvakarių juosia Šavašos slėnis, iš šiaurės vakarų ir šiaurės rytų – aukštuma. Šlaitai slėnio pusėje statūs, 10–15 m, šiaurės rytų pusėje – 6 m aukščio. Aikštelė ovali 40 x 20 m dydžio, jos šiaurės rytų pakraštys 3 m aukštesnis. Rasta brūkšniuotu paviršiumi keramikos. Piliakalnio šiaurės rytų šlaite, 6 m žemiau aikštelės, yra 9 m ilgio ir 4 m pločio terasa. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu pr. m. e. – 1 tūkstantmečio m. e. pradžia.

Apie 1,2 km į pietvakarius nuo Lūžų piliakalnio stūkso Lūžų akmuo, 300 m į pietus yra I tūkstantmečio Lūžų pilkapynas.

center|800px|Lužų piliakalnis iš vakarų pusės

## Nuotraukos

Vaizdas:Luzu piliakalnio informacinis stendas.JPG  |Lūžų piliakalnio informacinis stendas
Vaizdas:Luzu piliakalnio informacinio stendo aprasas.JPG |Lūžų piliakalnio informacinio stendo aprašas
Antalieptės sen., Lithuania - panoramio (19).jpg


## Šaltiniai

* Gipiškis P. Zarasų kraštas. Zarasai. 1936 m.
* Lietuvos archeologijos atlasas, t. II p.&nbsp;101 (Nr. 403)

## Nuorodos
* Lūžų piliakalnis. Lietuvos piliakalniai
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Vyžuonų herbas

**Vyžuonų herbas** – pagrindinis Vyžuonų miestelio ir Vyžuonų seniūnijos (Utenos rajono savivaldybė) heraldinių atributas.

## Aprašas

Sidabriniame skydo lauke žalias žaltys auksiniu paausiu ir juodu liežuviu. Žaltys susirangęs lyg dvi viena virš kitos sudėtos S raidės (viršutinė atvirkščia).

## Simbolika

Heraldikoje sidabrinė spalva reiškia tyrumą, vandenį, simbolizuoja pro miestelį tekančią Vyžuonos upę, taip pat žaltį Vyžą – simbolį, įmūrytą Vyžuonų bažnyčios sienoje. Svarstant herbo idėjas pritarta vietos gyventojų prašymui miestelio herbe pavaizduoti žaltį, čia nuo seno vadinamą *vyžu* (plg.  – „žaltys“). Prie įvažiavimo į Vyžuonas stovi medinė žalčio-vyžo rodyklė. Žalias žaltys – geroji namų dvasia, šeimos globėjas. Dėl gebėjimo išsinerti iš senosios odos (naujai atgimti) žaltys laikoma amžinybės, nemirtingumo, atsinaujinimo simboliu.

## Istorija

Herbas patvirtintas 2005 m. gruodžio 29 d. prezidento Valdo Adamkaus dekretu Nr. 485. Herbo etaloną sukūrė Arvydas Každailis.

## Šaltiniai
Amjenas

**Amjenas** – miestas šiaurės Prancūzijoje, prie Somos upės; Pikardijos regiono ir Somos departamento centras. Susisiekimo mazgas. Išvystyta mašinų, lengvoji, tekstilės, chemijos pramonė.

Yra gotikinė Dievo Motinos katedra (pasaulio paveldo objektas), universitetas, veikia Pikardijos, meno, istorijos muziejai, vitražų galerija, botanikos sodas.

## Žymūs žmonės

Amjeno kapinėse palaidotas rašytojas Žiulis Vernas (1828–1905).

## Miestų partnerystė

## Sportas
* Amiens SC Football (futbolas)
Šampanės Šalonas

**Šampanės Šalonas** () – miestas šiaurės Prancūzijoje, Šampanės-Ardėnų regiono ir Marnos departamento centras. 136 539 gyventojų (2006).

## Istorija

Galima dalykas, kad prie miesto 451 m. vyko Katalaunijos mūšis.

## Nuorodos
*Oficialus puslapis
Lūžų pilkapynas

**Lūžų pilkapynas** – pilkapynas Zarasų rajono savivaldybės teritorijoje, netoli Antalieptės, prie Lūžų miško 59 kvartalo pietinės linijos, Antalieptės seniūnija, Gražutės regioninis parkas. 

## Pilkapynas
Pilkapyną sudaro dvi pilkapių grupės. Pirmojoje yra 5 pilkapiai, datuojami VIII a. – XII a. Jų 8 m skersmens ir 0, 3–0, 7 m aukščio sampilus juosia grioviai. Netoli jų yra I tūkstantmečio vidurio apardytas pilkapis, jo sampilas 5 m skersmens ir 03–0, 4 m aukščio, pagrinde yra akmenų. 

Apie 1&nbsp;km į vakarus nuo Lūžų pilkapyno yra Lūžų akmuo, 300 m į šiaurę – Lūžų piliakalnis.

## Šaltiniai

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.&nbsp;210
* Pranas Gipiškis. Zarasų kraštas. Zarasai, 1936, p.&nbsp;28.
* Kultūros paminklų enciklopedija, Rytų Lietuva. Vilnius, 1998, t. 2, p.&nbsp;369.
* Lietuvos TSR archeologijos atlasas. Vilnius, 1975, t. 2, p.&nbsp;101.
Zigfrīds Meierovics

**Zigfrydas Ana Meierovicas** (;  1887 m. vasario 6 d. Durbė – m. 1925 m. rugpjūčio 22 d., šalia Tukumo ) – buvo pirmasis Latvijos užsienio reikalų ministras (nuo 1918 m. lapkričio 29 d. iki 1925 m. sausio 25 d.), o vėliau Latvijos ministras pirmininkas (nuo 1921 m. birželio 19 d. iki 1923 m. sausio 26 d. ir nuo 1923 m. birželio 28 d. iki 1924 m. sausio 26 d.). Latvijos valstiečių sąjungos narys.

## Ankstyvasis gyvenimas
Gimė žydų gydytojo ir jo žmonos latvės, kuri mirė gimdymo metu, šeimoje. Jo tėvas tapo protiškai nesveiku, todėl Zigfrydas Meierovicas užaugo motinos brolio šeimoje Sabilėje. Studijavo Rygos technikos universitete.

## Privatus gyvenimas ir mirtis
1910 m. rugsėjo 28 d. Z. Meierovicas vedė Aną Fylhold, su kuria susilaukė 3 vaikų – 2 berniukų ir 1 mergaitės – Helmuto, Rutos ir Gunaro. 1924 m. vasario 18 d. su ja oficialiai išsiskyrė, o 1924 m. birželio 7 d. susituokė su Kristyne Bakmane. Mirė autoavarijoje 1925 m. rugpjūčio 22 d. šalia Tukumo, būdamas 38 metų amžiaus.

## Šaltiniai

|-
Kanas (Prancūzija)

**Kanas** – miestas šiaurės Prancūzijoje, Normandijos regiono ir Kalvadoso departamento centras. Uostas šalia Lamanšo sąsiaurio (sujuntas kanalu), prie Orno upės žiočių. Išvystyta metalurgijos, mašinų (Citroën, SAVIEM), tekstilės pramonė.

Yra universitetas, elektronikos, hidrologijos mokslinio tyrimo institutai, didžiausias Prancūzijoje plazmos greitintuvas, Normandijos muziejus, vaizduojamojo meno muziejus, pašto ir ryšių muziejus, Šv. Jurgio bažnyčia (XII–XV a.; tvirtovės vietoje), vienuolynas. Stovi Normandijos kunigaikščio Vilhelmo I Užkariautojo pilis (XI a. ir XIV–XV a., rekonstruota 1961 m.).

## Istorija
XI a. Vilhelmas Užkariautojas Kaną pavertė savo kunigaikštystės sostine, o 1060 m. įsakė pastatyti tvirtovę. 1346 m. Kanas nusiaubtas anglų, 1417–1950 m. jų valdomas. XVII a. pab. Kanas buvo svarbus protestantizmo centras. Per 1789–99 m. Prancūzijos revoliuciją žirondistų judėjimo centras. Per II pasaulinį karą trys ketvirtadaliai miesto sugriauta. 1956–2015 m. Kanas buvo Žemutinės Normandijos administracinio regiono centras.

## Sportas
* SM Caen CBN – futbolo klubas;

## Šaltiniai