open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Bronislavas Halickis

**Bronislavas Halickis** (; 1902 m. sausio 16 d. Maskvoje – 1962 m. kovo 26 d. Varšuvoje) – lenkų geologas, keliautojas, Vilniaus ir Varšuvos universitetų profesorius.

## Biografija
1926 m. baigė Jogailos universitetą Krokuvoje, kur mokėsi geologijos ir fizinės geografijos tais pat metais ten apgynė daktaro disertaciją ir 1936 m. tapo docentu. Dirbo Geologijos Institute Varšuvoje (1929–1932 m.). Tobulinosi Prancūzijoje, Norvegijoje ir Švedijoje.

Nuo 1933 m. buvo Tarptautinio Europos kvartero žemėlapio redakcijos narys. 1945 m. Žemės muziejaus Varšuvoje buvo kvartero geologijos ir geomorfologijos skyriaus vedėjas. Nuo 1953 m. Varšuvos universiteto regioninės geologijos profesorius. Europoje gausiai keliavo. Geologinių kongresų dalyvis. Paskelbė apie šimtą mokslo darbų. Organizavo plačius Lenkijos pleistoceno tyrimus.

### Vilniuje
B. Halickis 1933–1939 m. Stepono Batoro universitete užėmė adjunkto vietą Geologijos katedroje.
Nors dar 1932 m. buvo kviestas užimti katedros vedėjo pareigas, bet dėl politinių priežasčių fakulteto taryba jo kandidatūros nepatvirtino.

Jo veikloje svarbią vietą užėmė mokslinis ir pedagoginis darbas. Paskaitas skaitė farmacininkams ir žemės ūkio specialybės studentams. Sekmadieniais dažnai rengdavo lauko ekskursijas gamtininkams ir geografams Vilniaus apylinkėse, skirtas geomorfologinėms problemoms. Tai padėjo studentams gilinti universitetines studijas. Dalyvavo glaciologinėse ekspedicijose į Špicbergeną.

Geologijos katedroje B. Halickis turėjo vadovaujantį vaidmenį. Buvo rūpestingas, stropus. Pasižymėjo kultūrine, visuomenine veikla. Skaitė viešas paskaitas geologine tematika. Tvarkė gamtos muziejų.

## Moksliniai darbai
Persikėlęs į Vilnių pirmiausia tęsė savo mokslinius tyrimus pradėtus dar Krokuvoje.

Vėliau domėjosi prekvartero sluoksniais Vilniaus krašte. Tyrė riedulius, pagal kuriuos spręsdavo apie prekvartero paviršių.
1938 m. B. Halickis paskelbė straipsnį apie Vilniaus miesto geologinį pagrindą, apibendrinęs 350 smulkių (6–20 m) ir 60 giliųjų gręžinių medžiagą.

Pirmasis (kartu su B. Rydzevskiu) aprašė gilųjį gręžinį Druskininkuose. Šis 1930 metų gręžinys buvo didelis įvykis krašto geologijoje, nes pirmą kartą pragręžė visą Lietuvos nuosėdinę uolienų storymę ir pasiekė prekambro granitus (kristalinį pamatą).

B. Halickis palaikė plačius ryšių su visuomene. Darė geologinius užsakomuosius darbus, kurių tikslas buvo aprūpinti vandeniu geležinkelio stočių, pieninių ir savivaldybių objektus. 1940–1941 m. tyrė geologines sąlygas planuotos elektrinės vietoje Turniškėse ir Antakalnyje.

B. Halickis, dirbdamas Geologijos katedroje ir vėliau, karo metais, Lietuvos geologijos tarnyboje, sukaupė daug geologinės medžiagos apie Lietuvą, tačiau nesuskubo jos paskelbti; dalį paskelbė po karo sugrįžęs į Varšuvą, kita dalis liko palaiduose rankraščiuose.

## Literatūra
* Gaigalas, A., 2003. Geologija Stepono Batoro universitete (1919–1939). „Geologija Vilniaus universitete, Tarptautinės konferencijos medžiaga“. Vilniaus universiteto leidykla, Vilnius, 43–70.

## Šaltiniai
Solidarumo premija

**Lecho Valensos Solidarumo premija** (lenk. *Nagroda Solidarności im. Lecha Wałęsy*) – nuo 2014 m. Lenkijos užsienio ministro skiriama premija už išskirtinius nuopelnus demokratijos ir pilietinių teisių propagavimo ir apsaugos srityse.

## Atrankos procesas
Vyksta dviejų etapų atranka. Pirmajame etape 15 nominuojančių asmenų siūlo kandidatus premijai gauti. Į šią grupę įeiną: Nobelio premijos laureatai, dabartinis ir buvę Lenkijos užsienio reikalų ministrai, visuotinai pripažinti kovos už demokratiją ir pilietines teises lyderiai. Kiekvienais metais 1/3 nominuojančiųjų asmenų keičiasi. Antrajame etape galutinį sprendimą dėl laimėtojo priima premijos komisija, kuriai 2014 m. vadovavo Lechas Valensa.

### Nominuojantieji asmenys
* 2014: Catherine Ashton, Władysław Bartoszewski, Carl Bildt, Emma Bonino, Carl Gershman, Paul Graham, Tawakkol Karman, Frank La Rue, Myroslav Marynovych, Roza Otunbayeva, Mary Robinson, Arseny Roginsky, Adam Daniel Rotfeld, Yoani Sánchez, Aung San Suu Kyi.

## Premija
Kiekvienas laureatas gauna statulėlę. Be to, jam skiriamas 1.000.000 eurų prizas, kuris paskirstomas į šias dalis:
* 250.000 eurų – laureatui;
* 50.000 eurų – laureato arba žmogaus/žmonių, kuriuos jis atrenka, atvykimo į ceremoniją ir į studijinį vizitą Lenkijoje apmokėjimas;
* 700.000 eurų – vystomojo bendradarbiavimo projektams srityse, kurias pasiūlo laureatas, finansavimas.

## Laureatai
* 2014 – Pirmasis premijos laureatas – Mustafa Dzhemilev, Krymo totorių lyderis, keletą kartų nominuotas Nobelio taikos premijai.
* 2015 – Zhanna Nemtsova, seniausias Boris Nemtsov duktė

## Šaltiniai
Vilniaus detektyvinis romanas

**Vilniaus detektyvinis romanas** () – lenkų rašytojo ir publicisto Juzefo Mackievičiaus kartu su bendraautoriais 1933 m. parašyta knyga.

## Istorija
Felicijos Romanovskos () slapyvardžiu pasirašė keli autoriai: J. Mackievičius, Jerzy Wyszomirski, Stanisław Mackiewicz ir Walerian Charkiewicz. Juos vienijo darbas toje pačioje „Žodžio“ () spaustuvėje Vilniuje.

Detektyvo veiksmas vyksta Vilniuje. Minimos to meto Vilniaus garsenybės, pvz., fotografas J. Bulhakas, geologas ir artistas M. Limanovskis, universiteto rektorius A. Parčevskis, meno istorikas S. Lorencas, dailininkas M. Sloneckis, meno istorikas M. Morelovskis, karininkas K. Kovalskis, dailininkai J. Hopenas ir K. Kvietkovskis bei kiti.

Ši knyga yra vertingas šaltinis tarpukario Vilniui, jo literatūriniam gyvenimui pažinti. Knygoje atspindėta progresyvioji „akademinė kairė“, kurios įvaizdis vėliau buvo falsifikuojamas LLR laikais.

## Šaltiniai
Popiežius Leonas X su dviem kardinolais

**Popiežius Leonas X su dviem kardinolais** (kitaip *Popiežiaus Leono X su dviem kardinolais portretas*, pilniau − *Popiežiaus Leono X su kardinolais Džuliju de Medičiu ir Luidžiu de Rosiu portretas*) – italų renesanso dailininko Rafaelio (1483–1520) paveikslas, vienas iš geriausiai žinomų popiežiškųjų portretų. Saugomas Uficių galerijoje Florencijoje.

## Istorija
Paveikslas nutapytas iki 1518 m. rugsėjo, kai Rafaelis atsigabeno jį į Florenciją. Paveikslas buvo skirtas Lorenzo de' Medici ir Maddalena de la Tour d' Auvergne vestuvių progai. Jį tikriausiai užsakė pats popiežius Leonas X (iš Medičių giminės), kuris negalėjo dalyvauti vestuvėse, todėl kaip savo reprezentavimo ženklą nusiuntė portretą.

Paveiksle popiežius Leonas X vaizduojamas sėdintis krėsle, tik pakėlęs akis nuo iliustruoto manuskripto, kurį nagrinėjo su padidinamuoju stiklu kairėje rankoje. Manuskriptas yra identifikuotas − tai „Hamiltono biblijos“ kopija (originalas dabar Berlyno valstybinio muziejaus rinkinyje).  Kardinolas popiežiui už nugaros, padėjęs rankas ant kėdės atkaltės ir žiūrintis iš paveikslo yra Luidžis de Rosis. Jo poza pasirinkta neatsitiktinai, jis buvo tuo metu tik ką išrinktas į kardinolų kolegiją po išaiškinto Kurijos sąmokslo prieš Leoną X ir ypač lojalus popiežiui. Kardinolas paveikslo kairėje yra Džulijus de Medičis, Leono artimas giminaitis, būsimasis popiežius Klemensas VII. 

Paveikslas sukurtas itin nepalankiomis popiežiui aplinkybėmis, nes 1517 metais Martynas Liuteris paskelbė savo „95 tezes“, kuriomis smerkė įvairią Bažnyčios veiklą, tarp kurių prekybą indulgencijomis, kuriomis Leonas X aktyviai prekiavo rinkdamas lėšas Šv. Petro bazilikos statyboms. Nepaisant suirutės bažnyčioje ir prasidedančios reformacijos Leonas X portrete pavaizduotas pasitikinčiu savimi ir pilnoje situacijos kontrolėje gana artimame ištikimų šalininkų kardinolų ratelyje.

Portretas laikomas vienu renesanso meno portretūros šedevrų. Rafaelio įspūdingas meistriškumas atsiskleidžia popiežiaus apdarų ir sidabrinio su paauksavimais varpelio tapyboje. Varpelio paviršiuje atsispindi nematomas langas, pro kurį apšviečiama scena − šis elementas tikriausiai Rafaelio pasiskolintas iš ankstyvojo Nyderlandų meno dailininkų, kurie mėgo vaizduoti atspindžius veidrodžiuose, stikliniuose induose. Skirtingai nuo idealizuotų ir lyriškų savo madonų paveikslų šiame portrete Rafaelis pirmenybę atidavė realistiškai tiksliam objekto pavaizdavimui.

1524 m. Mantujos markizas Federikas Gonzaga pareikalavo iš Medičių šio portreto, nes norėjo jį padovanoti popiežiui Klemensui VII (kuris pavaizduotas portrete). Ottaviano de' Medici užsakė Andrėjai del Sartui šio portreto kopiją, kuri buvo pasiųsta Mantujos markizui kaip tikras Rafaelio kūrinys (dabar ši kopija yra Kapodimontės muziejuje Neapolyje). Rafaelio sukurtas Leono X portretas pradėtas eksponuoti Uficių tribūnoje nuo 1589 m. Dėl restauravimo metu rastų požymių linkstama laikyti, kad prie dviejų kardinolų figūrų tapybos prisidėjo kitas dailininkas, tikriausiai vienas iš daugelio to meto Rafaelio mokinių.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* smarthistory.khanacademy.org 
* wga.hu
Andrius Buividas

**Andrius Buividas** (g. 1985 m. rugpjūčio 11 d. Panevėžyje) – Lietuvos dviratininkas.

## Biografija

Gimė 1985 m. rugpjūčio 11 d. Panevėžyje. 2006 m. laimėjo Italijoje vykusias *Memorial Fausto Coppi* varžybas. 2008 m. užėmė antrą vietą Lietuvos dviračių plento varžybose. 

## Komandos

* 2005:  S.C. Egidio Unidelta Garda Colibri 
* 2006-2007:  G.C. Feralpi
* 2009:  Atlas - Romer’s Hausbäckerei

## Nuorodos

* Profilis Radsportseiten.net
* Profilis Procyclingstats.com
Augustas Strazdas

**Augustas Strazdas** (g. 1980 m. vasario 20 d. Panevėžyje) – Lietuvos rankininkas, Lietuvos vyrų rankinio rinktinės narys. 2006 m. Islandijos rankinio taurės laimėtojas.

## Komandos

* 2002-2004:  Koupavoguro HK Kópavogs 
* 2004-2005:  BSV Stans
* 2005-2006:  Koupavoguro HK Kópavogs  
* 2006-2011:  Toledo BM
* 2011-:   Vienos SG Handball West Wien

## Nuorodos

* Susiję straipsniai www.delfi.lt
Lidija Matvejeva

**Lidija Matvejeva** (ar *Matviejeva*) (); 1901 m. kovo 3 d. Vilnius – 1985 m. lapkričio 19 d.) – geologė, geografė.

## Biografija
1930 m. baigė Vilniaus universiteto Geologijos katedrą. Dar prieš karą būdama studente dalyvavo S. Malkovskio organizuotuose plataus masto petrografiniuose Vilniaus krašto tyrimuose.

Karo metais dirbo Geologijos institute, Kauno universitete jaunesniąja asistente J. Dalinkevičiaus vadovaujamoje grupėje kartu su Č. Pakucku ir kitais.

1945–1946 m. L. Matvejeva pradeda dėstyti geologiją Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute. 1952–1954 m. buvo Gamtos ir geografijos fakulteto dekanė, 1951–1955 m. Ekonominės geografijos ir geologijos katedros vedėja. L. Matvejeva skaitė geologijos, mineralogijos, kristalografijos kursus stacionarinio ir neakivaizdinio skyrių studentams. Parašė 7 mokslinius straipsnius.

## Literatūra
* Paškevičius, J., 2013. „Geologija Vilniaus ir Kauno universitetuose nuo Mineralogijos katedros įkūrimo“. *Geologija*. Lietuvos mokslų akademija. Vol. 55. No. 1(81). P. 23–39.
* Stanaitis, A., 2005. „Geografijos studijoms Vilniaus pedagoginiame universitete 60 matų“. Vilniaus pedagoginis universitetas, Vilnius. p. 164.

## Šaltiniai
Parlamentiniai rinkimai Lenkijoje 1989 m.

**Parlamentiniai rinkimai Lenkijoje 1989 m.** (vadinami *birželio rinkimais*, *kontaktiniais rinkimais*, *rinkimais į kontaktinį Seimą*) įvyko Lenkijoje 1989 m. birželio 4 ir 18 d. Jų pobūdis bei eiga buvo nustatyta Apskritojo stalo derybose. Rinkimų metu buvo išrinkti 460 LLR Seimo ir 100 Senato narių.

Tai buvo pirmieji iš dalies laisvi rinkimai Lenkijoje po II pasaulinio karo. Nedemokratinės komunistinės Lenkijos Liaudies Respublikos valdžios atstovai užtikrino valdančiajai „koalicijai“ (Lenkijos jungtinei darbininkų partijai ir jos satelitams) mažiausiai 299 (65 %) mandatų Seime. Kitos vietos (161, t. y. 31 %) buvo skirti nepartiniams kandidatams. Kova už šias vietas bei už visus senatorių mandatus buvo atvira ir demokratinė. Šias vietas užimti galėjo ir demokratinės opozicijos nariai, ir atvirai arba neformaliai koalicijos remiami asmenys, ir įvairiausių visuomeninių bei profesinių organizacijų atstovai, nepriklausomi kandidatai. Šie rinkimai baigėsi lemtinga Solidarumo opozicijos pergale. Visuomeninio judėjimo „Solidarumas“ remiami kandidatai laimėjo visus Seimo mandatus (skirtus nepartiniams kandidatams) bei 99 % Senato mandatų. Tuo tarpu koalicinė pusė patyrė visišką fiasko, o skaudžiausiu laikomas beveik visų kandidatų iš šalies sąrašo, kuriame buvo įrašyta dauguma režimo lyderių, pralaimėjimas. Po šių rinkimų Lenkija tapo pirmąja Rytų bloko valstybe, kurioje demokratinės opozicijos atstovai įgavo realią įtaką valdžios sprendimams. Šie rinkimai – tai politinių permainų Lenkijoje lūžio momentas, ryškiai pagreitinę politinę šalies transformaciją.

## Šaltiniai
Air Italy

**Air Italy** – Italijos oro linijų bendrovė, įsikūrusi Galaratės mieste. Kompanija vykdo skrydžius tarp Europos, Brazilijos ir Kenijos.

Įmonė buvo įkurta 2005 m. ir tais pačiais metais atliko savo pirmą skrydį iš Turino į Budapeštą. 2007 m. „Air Italy“ kompanija įkūrė savo antrinę įmonę Lenkijoje – „Air Poland“. Pastaroji 2012 m. bankrutavo.

2011 m. „Air Italy“ susijungė su antra pagal dydį Italijos aviakompanija „Meridiana“.

Nuo 2013 m. kompanija vykdo „Meridiana“ užsakomus skrydžius.

## Galerija


Image:Air Italy B752 I-AIGA.jpg|Boeing 757-200


## Šaltiniai
Edward Passendorfer

**Edvardas Pasendorferis** (; 1894 m. sausio 13 d. Vadovicės Gurnėje – 1984 m. rugpjūčio 10 d. Varšuvoje) – lenkų geologas. Kurį laiką gyveno ir dirbo Vilniuje.

## Biografija
1912 m. baigė gimnaziją Krokuvoje ir su pertraukomis pradėjo studijuoti geologiją su paleontologija. Geologijos studijas baigė ir habilituoto daktaro laipsnį įgijo Jogailos universitete Krokuvoje pas Vladislavą Szajnochą. Tobulinosi Paryžiuje, Grenoblyje ir Ženevoje. Lozanoje pas M. Lužoną, kaip ir M. Limanovskis.

1919–1930 m. dirbo vienu metu Varšuvos geologijos institute ir skaitė paskaitas Krokuvoje. Tyrė mezozojaus geologiją ir pleistoceno nuogulas. 1925 m. vykdė paleontologinius tyrimus Prancūzijoje ir Šveicarijoje. 1930–1934 m. buvo profesoriaus pavaduotojas Poznanėje, skaitė paskaitas mokytojų seminarijoje Myslovicėse ir gimnazijoje Silezijos Semianovicuose.

### Vilniuje
1936 m. tapo Stepono Batoro universiteto Geologijos katedros vedėju, perėmęs ją iš M. Limanovskio, pavadavusio pasitraukusį B. Rydzevskį. Katedrai vadovavo iki ją 1939 m. ir perdavė ją J. Dalinkevičiui, kai Vilniaus kraštas perėjo Lietuvai.

Tyrinėjo Vilniaus miesto ir jo apylinkių geologiją ir geomorfologiją. Vadovavo ir organizavo viešas paskaitas apie Tatrus, Pohalę, Sileziją ir Vilniaus krašto gamtines sąlygas. Palaikė B. Rydzevskio užmegztus geologijos srities ryšius su aukštosiomis ir vidurinėmis mokyklomis. Sudarė geologijos programą licėjams.

E. Passendorferio pagalbininke buvo L. Matviejeva.

Savo tyrimų medžiagos, kurią sukaupė dirbdamas Stepono Batoro universitete, iki karo nesuskubo paskelbti. Liko neišspausdintas originalus Vilniaus ir jo apylinkių kvartero geologinis žemėlapis, kuriuo vėliau naudojosi L. Petrulis, A. Basalykas ir kt.

Pasižymėjo kaip stropus, uolus ir įžymus tyrinėtojas, taikęs paleontologijos metodus. Jam vadovaujant Geologijos katedra sutvirtėjo, nes E. Pasendorferis buvo plačių interesų, geras mokslo organizatorius ir pedagogas. Greitai įsitraukė į Vilniaus kultūrinį ir visuomeninį gyvenimą.

Karą praleido Vilniuje. Iki 1944 m. dirbo Geologijos tarnyboje, vėliau organizavo Geologijos institutą. Dalyvavo mokytojaujant pogrindinėje gimnazijoje.

### Torunėje

Po karo išvyko į Torunę, kur universitete dirbo Matematikos ir Gamtos padalinio prodekanu (1945–1947 m. ir dekanu (1947–1948 m.). 1945–1952 m. vadovavo Geologijos katedrai, ir trumpą laiką Paleontologijos katedrai.

1951 m. su bendradarbiais persikėlė vadovauti iki 1954 m. į naujai steigiamą Geologinę katedrą Varšuvos universitete, ten taip pat iki 1964 m. dekanavo. Mokslų akademijoje taip pat vadovavo paleozojaus ir mezozojaus, bei stratigrafiniams tyrimams. Daug nuveikė tyrinėdamas Tatrus ir Šventojo Kryžiaus kalnus. Priklausė Pamario alpinistų klubui Torunėje.

## Literatūra
* Gaigalas, A., 2003. Geologija Stepono Batoro universitete (1919–1939). „Geologija Vilniaus universitete, Tarptautinės konferencijos medžiaga“. Vilniaus universiteto leidykla, Vilnius, 43–70.
* Kalembka, S., (red.), 2006.Pracownicy nauki i dydaktyki Uniwersytetu Mikołaja Kopernika 1945–2004. Materiały do biografii. Wydawnictwo Uniwersytetu Mikołaja Kopernika, Toruń. psl., 528.
Poznanės gamtos mokslų universitetas

**Poznanės gamtos mokslų universitetas** – valstybinė aukštoji mokykla Poznanėje, Lenkijoje. Lenkijos aukštųjų mokyklų reitinge jis užima 31 vietą, tuo tarpu pasaulio reitinguose – 4183 (pagal pasaulinį *Webometrics Ranking of World Universities* 2013 m. reitingą).

Poznanės gamtos mokslų universitetas susidarė atskirus Žemės ūkio fakultetą iš Poznanės universiteto 1951 m., tuo metu jis buvo vadinamas Poznanės aukštąja žemės ūkio mokykla (lenk. *Wyższa Szkoła Rolnicza w Poznaniu*). Nuo 1972 m. jos pavadinimas buvo pakeistas į Poznanės žemės ūkio akademiją (lenk. *Akademia Rolnicza w Poznaniu*). Dabartinis pavadinimas universitetui buvo suteiktas 2008 m.

## Fakultetai
* Žemės ūkio ir bioinžinerijos fakultetas
* Miškininkystės fakultetas
* Gyvulininkystės ir gyvūnų biologijos fakultetas
* Medienos technologijos fakultetas
* Sodininkystės ir kraštovaizdžio architektūros fakultetas
* Maisto mokslo ir mitybos fakultetas
* Melioracijos ir aplinkos inžinerijos fakultetas
* Ekonomijos ir socialinių mokslų fakultetas

## Rektoriai


Vaizdas:Siewca RB1.JPG|Sėjėjo paminklas
Vaizdas:Biocentrum Poznan juni 2012 (2).jpg|Biocentras (Universiteto didaktikos pastatas)
Vaizdas:Biocentrum Poznan I.jpg|Biocentras naktį


## Šaltiniai
Milano Malpensa tarptautinis oro uostas

**Milano Malpensa oro uostas** ()  (IATA: **MXP**; ICAO: **LIMC**) – didžiausias tarptautinis šiaurės Italijos oro uostas, esantis apie 40 km į šiaurės vakarus nuo Milano.

Milaną aptarnauja dar du oro uostai – Linatė ir Bergamo oro uostas.

Iki 2008 m. šis oro uostas buvo pagrindinė šalies oro linijų bendrovės Alitalia būstinė, tačiau šiuo metu oro uostas yra pagrindinis žemų sąnaudų oro linijoms.

Malpensa oro uostas 2013 m. aptarnavo 17 955 075 keleivius ir pagal šį rodiklį buvo 27-tas Europoje.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficialus oro uosto tinklalapis  (italų, anglų k.)
Sebastijanas Liubomirskis

**Sebastijanas Liubomirskis** (apie 1546 m. – 1613 m. liepos 20 d.) – ATR valstybinis veikėjas, Krokuvos druskininkas (1581–1592 m.), Krokuvos burgrafas (1584 m.), Malogoščios (1591 m.), Bečios (1598 m.) ir Voinicko kaštelionas (1603 m.), Sandomiro, Sadecko ir Spišo seniūnas (nuo 1593 metų). Šventosios Romos imperijos grafas (1595 m.). Pirmasis ATR senatorius iš Liubomirskių giminės.

## Biografija

Lenkijos magnatų Liubomirskių giminės atstovas, herbo „Šreniava“ savininkas. Lenkijos bajoro Stanislavo Liubomirskio (m. 1585) ir Barboros Grušovskaitės sūnus, Sanoko seniūno Sebastijano Liubomirskio (m. 1558) giminaitis.

1581–1592 metais Sebastijanas Liubomirskis turėjo Krokuvos druskininko pareigybę, o 1584 metais buvo paskirtas Krokuvos burgrafu. 1591 m. tapo Malogoščios seniūnu ir ATR senatoriumi, 1598 metais gavo Bečios kašteliono pareigybę. 1603 metais buvo paskirtas Voinicko kaštelionu.

1593 metais Sebastijanas Liubomirskis tapo Spišo seniūnu Silezijoje. Taip pat jam priklausė Sandomiro ir Saredzo seniūnijos. Iš karaliaus gavo valdyti druskos gamybos įrenginių ir už iš to verslo uždirbtų 85 tūkst. zlotų 1593 metais nupirko Novo-Visničiaus miestelį iš Kmitų giminės. 1595 metais gavo Šventosios Romos imperijos grafo titulą.

## Šeima

Buvo vedęs du kartus. Jo pirma žmona buvo Ana Peniažkovaitė, nuo santuokos jis vaikų neturėjo. 1581 metais vedė antrą kartą Aną Branickaitę (1567–1639), Krokuvos burgrafo Grigorijaus Branickio (apie 1534–1595) ir Katerinos Kotvičiūtės dukterį. Vaikai:

* Stanislavas Liubomirskis (apie 1583–1649), Karūnos didysis raikytojas (1619), Karūnos didysis pataurininkis (1620), Rusios vaivada (1628–1638) ir Krokuvos vaivada (1638–1649), Spišo, Sandomiro, Sadecko ir Zatoro seniūnas
* Joachimas Liubomirskis (1588–1610), karaliaus dvariškis, Lipnicko, Dobčicko Timbarko seniūnas
* Katerina Liubomirskaitė (m. 1611), Krokuvos, kunigaikščio Jonušo Ostrogiškio (1554–1620) žmona nuo 1597 metų
* Sofija Liubomirskaitė (apie 1585–1612), Liublino vaivados Mikalojaus Olesnickio (apie 1558–1629) žmona nuo 1602 metų
* Barbora Liubomirskaitė (m. 1667/1676), Karūnos didžiojo ginklininko Jano Zebžidovskio (1583–1641) žmona
* Kristina Liubomirskaitė (m. 1645), Krokuvos kašteliono ir Karūnos didžiojo etmono Stanislavo Konecpolskio (1591–1646) žmona nuo 1619 metų.

## Nuorodos
Lietuvos ultimeito čempionatas

**Lietuvos ultimeito čempionatas (LUČ)**&nbsp;– svarbiausias Lietuvos lėkščiasvydžio klubų čempionatas, kuriame dalyvauja visos Lietuvos komandos. Lietuvos ultimeito čempionatai yra du: vienas lauko (žolės), ir kitas&nbsp;– salės sezono čempionatas. Čempionatas yra atviras ir jame taip pat gali dalyvauti svečių komandos iš užsienio valstybių:

Čempionatai organizuojami, kai komandos yra įgijusios geriausią sportinę formą, t. y. lauko sezono pabaigoje&nbsp;– rugsėjį–spalį, ir salės sezono&nbsp;– rudens viduryje. 

Nuo 2016 metų žiemos uždarų patalpų čempionatai pradėti rengti lygos principu. 2017-2018 metų sezone startavo ir mišrioji Lietuvos čempionato lygos divizionas.

## Čempionato formatas
Žaidžiama pagal oficialias lėkščiasvydžio taisykles, patvirtintas Pasaulinės skraidančiojo disko federacijos (WFDF) ir pritaikytas žaisti salėje ir su keliomis išimtimis. Varžomasi dviejuose, arba daugiau divizionų: atvirasis (*open*), miršusis, moterų, pradedančiųjų divizionai.

Lauko sezono Lietuvos čempionate žaidžiama komandomis 7 prieš 7, iki 15 taškų (+1) arba kol baigsis skirtas laikas&nbsp;– 50 minučių.

Salės sezono Lietuvos čempionate žaidžiama komandomis 5 prieš 5, iki 13 taškų (+1) arba kol baigsis skirtas laikas&nbsp;– 35 minutės.

## Lauko sezono rezultatai

## Salės sezono rezultatai

## Paplūdimio sezono rezultatai

## Nuorodos
* Lietuvos skraidančio disko federacijos oficialus tinklalapis
* Oficialios lėkščiasvydžio taisyklės, patvirtintos Pasaulinės skraidančiojo disko federacijos (lietuvių k.) 
* Oficialios lėkščiasvydžio taisyklės, patvirtintos Pasaulinės skraidančiojo disko federacijos (anglų k.)
Bogorodskojė

**Bogorodskojė** () – miesto tipo gyvenvietė Rusijoje, Maskvos srityje, 27 km į šiaurę nuo Sergejev Posado, šio miesto rajone. Už 6 km praeina Sergejev Posado–Čerepoveco plentas. Netoliese veikia Zagorsko hidroakumuliacinė elektrinė (ant Kunios upės, 1200 MW).

Bogorodskojės gyvenvietė žymi kaip tradicinis medinių žaislų gamybos centras. Šis amatas čia vystomas nuo XVI–XVII a. Veikia medinių žaislų muziejus, meninės medžio drožybos mokykla ir gamykla.

## Istorija

Bogorodskojė žinoma nuo XV a., kai priklausė bajorui Pleščejevui. 1595 m. perėjo Troice Sergejevo vienuolyno valdon.

## Šaltiniai
Mėdlingo apskritis

**Miodlingo apskritis** () – apskritis Austrijoje, Žemutinės Austrijos „pramonės ketvirtyje“ (*Industrieviertel*).

Apskritis ribojasi su pietine Vienos dalimi. Landšaftą formuoja vynuogynai ir Vienos miškas su Föhrenberge gamtos parku.

## Istorija

Miodlingo apskritis atsirado 1896 m., iki tol šios apskrities bendruomenės buvo Badeno apskrityje. 1938 m. apskritis prijungta prie Didžiosios Vienos kaip 24-ta apskritis, o dalis bendruomenių įėjo į 25-tą apskritį. 1954 m. vėl atkurta savarankiška Miodlingo apskritis, kuri įėjo į Žemutinės Austrijos žemę.

### Gyventojų skaičiaus raida



## Ūkis

Plotu Miodlingo apskritis yra viena mažiausių, tačiau ekonomiškai viena stipriausių Austrijoje. Joje surenkami didžiausi mokesčiai. Daugelis įmonių yra rytinėse lygumose, miškingose bendruomenėse daugiausia yra gyvenamieji būstai, taip pat čia antruosius namus turi daug Vienos gyventojų. Didžiausia įmonė yra vienas didžiausių Europos prekybos centrų – Shopping City Süd (SCS).

## Susisiekimas

Miodlingo apskritis yra vienintelė Austrijoje, kurioje yra keturios skirtingos autostrados ir greitkeliai: Autostrada A2 (Austrija) Pietinė autostrada, A21 išorinio aplinkkelio autostrada, Vienos aplinkkelis S1 ir A3 Pietryčių autostrada. Kiti svarbūs keliai yra buvę federaciniai plentai B17 Triesterstraße ir B16.

ÖBB Pietų geležinkelis yra svarbiausia šiaurės-pietų jungtis. Be to yra Potendorfo linija, Aspango ir Badeno geležinkeliai.

## Administracinis suskirstymas

Miodlingo apskrityje yra 20 bendruomenių, tarp jų vienas miestas.
August & Telma

**August & Telma** () – Islandijos popmuzikos duetas, sukurtas specialiai 2000 m. Eurovizijos dainų konkursui. Grupę sudaro Einar Ágúst Víðisson ir Telma Ágústsdóttir.

2000 m. duetas buvo pasirinktas atstovauti savo šaliai 2000 m. Eurovizijos dainų konkurse su pop ir soft rock stiliaus daina „Tell Me!“. Dainų konkurse atlikėjai su 45 taškais užėmė dvyliktą vietą.

## Nuorodos
* Daina ''Tell Me!''

|-
Bohuslavas

**Bohuslavas** () – miestas Ukrainoje, Kijevo srityje, 126 km į pietus nuo Kijevo, prie Rosės upės; rajono centras. Geležinkelio stotis. Maisto (konditerijos, aliejaus), siuvimo, tekstilės, žemės ūkio technikos gamybos, baldų, statybinių medžiagų pramonė, apylinkėse kasamas granitas. Veikia krašto muziejus, menininko Ivano Sošenkos namas-muziejus, Šv. Trejybės cerkvė. yra buvęs žydų chederas.

## Istorija

Bohuslavas 1032 m. įkurtas Kijevo kunigaikščio Jaroslavo Išmintingojo. 1195 m. čia pastatyta tvirtovė apsaugai nuo kumanų. 1240 m. sunaikintas mongolų–totorių. 1362 m. tapo LDK dalimi. 1591 m. tapo Jono Ostrogiškio valda. Miestas gerai įtvirtintas, 1620 m. gavo Magdeburgo teisę. XVI–XVII a. buvo puldinėjamas tiurkų.

Miesto statusas suteiktas 1938 m.

## Šaltiniai
Bogučaras

**Bogučaras** () – miestas Rusijoje, Voronežo srityje, 232 km į pietus nuo Voronežo, prie Bogučarkos upės (6 km nuo jos santakos su Donu); rajono centras. Šalia eina Dono plentas, artimiausia geležinkelio stotis Kantemirovka yra už 60 km. Maisto, statybinių medžiagų gamybos pramonė. Yra cerkvė, buvusi žemės valdyba.

## Istorija

1717 m. prie Bogučarkos upės įkurtas kazokų pulkas. 1779 m. Bogučarui suteiktas miesto statusas. Iki XX a. pr. buvo svarbus galvijų auginimo taškas.

## Šaltiniai
Pukės apygarda

**Pukės apygarda** () – viena iš 36-ių Albanijos apygardų, esanti šalies šiaurėje. Priklauso Škoderio apskričiai. 24 323 gyventojai (2010 m. duomenys). Plotas – 1 034 km². Administracinis centras – Pukė. Ribojasi su Tropojės, Haso, Kukesio, Mirditės, Ležės ir Škoderio apygardomis.

## Savivaldybės
Pukės apygarda sudaryta iš 10-ies savivaldybių:
* Blerimas
* Ibalė
* Fierzė
* Fušė Arezas
* Geganis
* Pukė
* Kafė Malis
* Kelėzis
* Keretis
* Rapė
Malakasterio apygarda

**Malakasterio apygarda** () – viena iš 36-ių Albanijos apygardų, esanti šalies pietuose. Priklauso Fierio apskričiai. 31 356 gyventojai (2010 m. duomenys). Plotas – 393 km². Administracinis centras – Balšis. Ribojasi su Beračio, Tepelenės, Vliorės ir Fierio apygardomis.

## Savivaldybės
Malakasterio apygarda sudaryta iš 11-os savivaldybių:
* Aranitas
* Balšis
* Drenovė
* Frataris
* Grešicė
* Hekalis
* Kalenė
* Kendėris
* Kutė
* Ngračanis
* Selitė

## Šaltiniai
Pukė

**Pukė** arba **Puka** (, *Puka*) – miestas ir savivaldybė šiaurės Albanijoje, Pukės apygardos administracinis centras. 11 069 gyventojai (2011 m. duomenys). Nutolęs 150 km į šiaurę nuo Tiranos. Įsikūręs 838 m virš jūros lygio. Aplink miestą, 400-ų hektarų plote, auga pušys.

## Istorija
Antikos laikais vadintas *Picarea*. Susikūrė IV-II amžiuje pr. m. e. Buvo sunaikintas barbarų. Taip pat buvo žinomas kaip *Pezhve*. XX a. tapo karinių bazių ir katalikų švietimo centru.

## Sportas

### Futbolas
* KF Tërbuni Pukë

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Turizmo svetainė
Bokalyktagas

**Bokalyktagas** () arba ***Marko Polo kalnagūbris*** – kalnų grandinė rytų Kunluno kalnuose. Driekiasi vakarų Kinijoje, Činghai provincijoje. Ilgis ~350 km. Aukštis siekia iki 6300 m. Sudarytas daugiausia iš granito ir metamorfinių uolienų. Lengvai išraižytas, šlaitai padengti atlikuonine medžiaga. Būdingos aukštikalnių dykumos, yra sniegynų ir ledynų.

Vakariniame Bokalyktago gale, ties Altyntago pradžia (Sindziange) stūkso Monomacho Kepurė (arba Čong Karlyktagas), kurio aukštis 6860 m. Dalyje sistematikų jis įtraukiamas į Bokalyktago sudėtį (tokiu atveju yra jo aukščiausia vieta). Rytuose kalnagūbrį kerta Pekino–Lasos plentas ir Činghajaus-Tibeto geležinkelis (eina Kunluno tuneliu). Toliau rytuose pereina į Burchan Budos ir Bajan Chara Ulos kalnagūbrius.

## Šaltiniai
Bokaras

**Bokaras** (), pilnas pavadinimas ***Bokaro Stil Sitis*** (, ) – miestas centrinėje Indijoje, Džharkhando valstijoje, prie pietinio Damodaro kranto ir šios upės intako Gargos, Čhota Nagpuro plynaukštėje; apskrities centras. Bokaras yra vienas didžiausių Indijos pramoninių centrų, 4 pagal dydį Džharkando miestas. Čia veikia didžiausias šalyje plieno metalurgijos kombinatas (pastatytas 1972 m. TSRS pagalba). Taip pat veikia kitos metalo apdirbimo, naftos ir dujų perdirbimo, cemento gamyklos.

Yra tvenkinys, keletas hinduistinių šventyklų (Ramos, Gajatri, Džaganatho, Ajapos, Kali), budistų šventykla, biologinis parkas. Už 60 km nuo Bokaro yra žymi Čhinamastos šventykla.

## Istorija

Bokaras džiunglių vietoje pradėjo kurtis 1964 m., statant plieno kombinatą.


Jagannath temple bokaro.jpg|Džaganatho šventykla
Ram Mandir, Bokaro.jpg|Ramo švenykla
Bokaro has beautiful Roads.jpg|Miesto gatvė


## Šaltiniai
Venecijos Marko Polo tarptautinis oro uostas

**Venecijos Marko Polo oro uostas** ()  (IATA: **VCE**, ICAO: **LIPZ**) – tarptautinis Italijos oro uostas, esantis 8 km į šiaurę nuo Venecijos. Oro uostas pavadintas venecijiečio pirklio ir keliautojo Marko Polo vardu.

2022 m. oro uostas aptarnavo 9 319 156 keleivius ir pagal šį rodiklį buvo 6-tas Italijoje.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficialus oro uosto tinklalapis (italų, anglų k.)
Bergamo tarptautinis oro uostas

**Bergamo oro uostas** (; IATA: **BGY**, ICAO: **LIME**) – tarptautinis Italijos oro uostas, esantis apie 4 km nuo Bergamo miesto. Šis oro uostas taip pat aptarnauja ir Milaną.

2012 m. oro uosto paslaugomis naudojosi 8 890 720 keleivių. Pagal šį rodiklį Italijoje jis buvo ketvirtas.

Milaną aptarnauja dar du oro uostai – Malpensa ir Linatės oro uostas.

## Nuorodos
* Oficialus oro uosto tinklalapis  (italų, anglų k.)
Boksburgas

**Boksburgas** () – miestas Pietų Afrikos Respublikoje, Gautenge, Vitvatersrando pramoninėje aglomeracijoje, 20 km į rytus nuo Johanesburgo. Svarbus aukso ir akmens anglies gavybos centras. Telkšo Boksburgo tvenkinys. Yra 1912 m. anglikonų bažnyčia.

Etninė sudėtis: juodieji – 56,7 %, baltieji – 28,4 %, spalvotieji – 11,6 %, indai, azijiečiai – 2,5 %.

## Istorija

Boksburgas įkurtas 1887 m. aplinkinių rūdynų valdymui. Pavadintas valstybės sekretoriaus W. Eduard Bok garbei. 1903 m. suteiktas miesto statusas.

## Šaltiniai
Boksitogorskas

**Boksitogorskas** () – miestas Rusijoje, Leningrado srityje, 271 km į rytus nuo Sankt Peterburgo, prie Piardomlios upelio; rajono centras. Geležinkelio stotis (keleiviniai traukiniai nebevažiuoja), prieina kelio Vologda–Naujoji Ladoga atšaka. Molžemio apdirbimas, maisto (pieno, duonos), biochemijos pramonė. Apylinkėse kasamas boksitas. Veikia kultūros namai.

## Istorija

1929 m. pradėjus boksitinių molžemių gavybą įkurta ***Boksitų*** gyvenvietė. 1950 m. suteiktas miesto statusas.

## Šaltiniai
Lwów i Wilno (laikraštis)

**„Lwów i Wilno“** () – lenkų emigracijos politikos ir kultūros savaitraštis leistas 1946–1950 metais Londone, skirtas prieškario Lenkijos rytų teritorijų problematiškumui (Rytų kresai).

Pirmuoju savaitraščio redaktoriumi buvo S. Mickievičius.

## Šaltiniai
Linatės tarptautinis oro uostas

**Linatės oro uostas** () (IATA: **LIN**, ICAO: **LIML**) – antras pagal dydį Milaną aptarnaujantis tarptautinis oro uostas. 2018 m. oro uostas aptarnavo 9 233 475 keleivius. Jame savo bazes įkūrusios Alitalia ir Alitalia CityLiner aviakompanijos.

Milaną aptarnauja dar du oro uostai – Malpensa ir Bergamo oro uostas.

Kadangi Linatės oro uostas yra arčiau Milano (8 km) nei kiti miesto oro uostai, jis naudojamas vietiniams ir trumpų nuotolių Europoje skrydžiams.

Linatės oro uostas yra pagrindinis oro uostas 2021 m. įkurtai „ITA Airways“ aviakompanijai.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficialus oro uosto tinklalapis  (italų, anglų k.)
Šoninis kalnagūbris

**Šoninis kalnagūbris** (, ) – kalnagūbris Didžiajame Kaukaze, driekiasi lygiagrečiai su Pagrindiniu kalnagūbriu šiam iš šiaurės. Šoninis kalnagūbris nesudaro ištisos grandinės, bet susideda iš atskirų masyvų. Kalnai sudaryti iš nuosėdinių uolienų, kristalinių ir molingųjų skalūnų bei granito.

Šoniniam kalnagūbriui priklauso aukščiausios Didžiojo Kaukazo viršukalnės – Elbrusas (5642 m), Dychtau (5203 m), Kazbekas (5033 m), Tebulosmta (4493 m) ir kt.

Būdingos alpinės reljefo formos. Auga spygliuočių miškai, aukštikalnių pievos, plyti ledynai.

## Šaltiniai
Kultura (žurnalas)

**„Kultura“** () – lenkų emigracijos kultūros ir politikos mėnraštis leistas 1947–2000 metais Paryžiuje, tapęs po Antrojo pasaulinio karo lenkų emigrantų svarbiausiu tokio pobūdžio periodiniu leidiniu ir įrankiu daryti įtaką Lenkijos liaudies respublikai.

Žurnalą leido J. Giedraitis. Jo reikėjo, V. Karpinskio žodžiais tariant, tam, kad „būtų sukurtas laisvos prasmingos minties kanonas, kuris stiprintų lenkų kalbos srovę ir padėtų kurti laisvą Lenkiją su nepriklausomos dvasine, žmogiška, europietiška erdve“. 

## Šaltiniai
Ščecino universitetas

**Ščecino universitetas** – valstybinis universitetas Ščecine, Lenkijoje. Lenkijos aukštųjų mokyklų reitinge jis užima 51-60 vietą, tuo tarpu pasaulyje – 8290 vietą (pagal pasaulinį *Webometrics Ranking of World Universities* reitingą).

Aukštoji mokykla buvo įkurta 1985 m. spalio 1 d., sujungus dvi iki šiol veikusias aukštąsias mokyklas Ščecine: Aukštąją pedagogikos mokyklą bei Ščecino technikos universiteto Inžinerijos ir ekonomiško transporto fakultetą.

## Fakultetai
* Administracijos fakultetas (su būstine Jarocine)
* Biologijos fakultetas
* Ekonomikos fakultetas (su būstine Valče)
* Filologijos fakultetas
* Humanitarinis fakultetas
* Fizinės kultūros ir sveikatos propagavimo fakultetas
* Matematikos ir fizikos fakultetas
* Ekonomikos mokslų ir verslo vadybos fakultetas
* Geologijos mokslų fakultetas
* Teisės ir administravimo fakultetas
* Socialinių mokslų ir ekonomikos fakultetas (su būstine Gožuve)
* Teologijos fakultetas
* Verslo vadybos ir paslaugų ekonomikos fakultetas

## Rektoriai
* prof. hab. dr. Kazimierz Jaskot (1985–1989)
* prof. hab. dr. Tadeusz Wierzbicki (1989–1993)
* prof. hab. dr. Hubert Bronk (1993–1999)
* prof. hab. dr. Zdzisław Chmielewski (1999–2005)
* prof. hab. dr. Waldemar Tarczyński (2005–2012)
* prof. hab. dr. Edward Włodarczyk (nuo 2012)


Vaizdas:Uniwersytet Szczecinski Wydzial Matematyczno Fizyczny.jpg|Matematikos ir fizikos fakultetas
Vaizdas:Uniwersytet Szczecinski Wydzial Nauk o Ziemi.jpg|Geologijos mokslų fakultetas
Vaizdas:Uniwersytet Szczecinski Wydzial Zarzadzania i Ekonomiki Uslug.jpg|Verslo vadybos ir paslaugų ekonomikos fakultetas
Vaizdas:Uniwersytet Szczecinski Wydzial Prawa i Administracji.jpg|Teisės ir administravimo fakultetas


## Šaltiniai
Chrizoprazas

**Chrizoprazas** (; iš  'auksas' +  'poras (daržovė)') – chalcedono atmaina, turinti nikelio priemaišų. Paprastai obuolių žalumo, bet gali būti ir tamsiai žalias. Priskiriamas pusbrangiams ir dirbinių akmenims. 

Tamsieji chrizoprazo variantai dar vadinami *prazais* (). Tačiau *prazais* vadina ir chlorito turinčius kvarcus, tad žodis *prazas* labiau reiškia mineralo spalvą, nei konkretų mineralą.

Chrizoprazas yra kriptokristalinis mineralas, tuo jis skiriasi nuo krištolo,  ametisto, citrino ir kitų kristalinių kvarco atmainų, kurios yra skaidrios ir sudaro lengvai atpažįstamus šešiasienių prizmių kristalus. Kiti kriptokristalinių silicio dioksido mineralų šeimos nariai yra, pvz., agatas, karneolis, oniksas. Skirtingai nuo neskaidrių silicio dioksido mineralų chrizoprazas vertinamas dėl spalvos, o ne dėl rašto. 

Skirtingai nuo smaragdų, kuriuos nuspalvina chromo priemaišos, chrizoprazas nuspalvintas menkų nikelio priemaišų. Kitas į chrizoprazą labai panašus mineralas yra *chrominis chalcedonas* (), kuriam spalvą suteikia chromas, o ne nikelis.

Kaip ir kitos chlacedono atmainos chrizoprazo kietis yra 6-7 pagal Moso skalę. Skyla kriaukliškai kaip titnagas. 

## Susidarymas ir telkiniai
Chrizoprazai susidaro dūlint (lateritizuojantis) nikelingiems serpentinitams ar kitoms ultrabazinėms ofiolitinėms uolienoms. Australijos telkiniuose chrizoprazai aptinkami kaip gyslos ar gniutulai su rudu getitu ar kitais geležies oksidais. 

Geriausiai žinomos chrizoprazų radavietės yra tokiose šalyse kaip Kvinslandas, Vakarų Australija, Vokietija, Lenkija, Rusija, Arizona, Kalifornija, Brazilija. 
Žemutinėje Silezijoje (Lenkija) esantys chrizoprazų telkiniai, manoma, yra didžiausi Europoje ir galbūt pasaulyje. 

## Juvelyrinės rūšys
Juvelyrikoje chrizoprazai pagal kokybę skirstomi į rūšis.
* Aukščiausia rūšis. Smaragdo žalumo, vienalytės struktūros ir spalvos. Spalva ryški ir intensyvi. Naudojami kaip itin kokybiška juvelyrinė žaliava. Plokštelės (net iki 5 cm storio) gerai praleidžia šviesą. Gali turėti smulkių pasklidusių geležies hidroksido ar aliuminio oksido priemaišų.
* Pirma rūšis. Obuolių žalumo, vienalytis. Būna šiek tiek padūmavę, prasišviečia iki 1-2 cm storio sluoksniai. Gali būti balzganų, neskaidrių sričių. 
* Antra rūšis. Tinka naudoti kaip dekoratyvinis dirbinių akmuo. Spalva blyški, netolygi, gali sudaryti dėmes ar juostas. Paprastai žydrokai žalias ar gelsvai žalias, Gali turėti pieniškų dėmių. Akmens struktūroje gali kaitaliotis skaidrios ir neskaidrios sritys, Gali būti geležies ir mangano oksidų intarpų, sudarančių dendritus, tinklelius ar šydus.


Chrysoprase-sample2.jpg|Chrizoprazas iš Australijos
Hrizopraz-mirmineralov.ru.jpeg|Chrizoprazas, pirmos rūšies.
Chryzopraz - Szklary, Poland..jpg|Chrizoprazas (Lenkija)
Chryzopras tamblovany.jpg|Šlifuotas chrizoprazas (Lenkija). 35×20 mm
Chryzopras (nepravy chrazopras) Bohouskovice.jpg|Chrizoprazas poliruotu šonu (Čekija)


## Nuorodos
Kriptokristalinis mineralas

**Kriptokristalinis mineralas** () – mineralo (uolienos) struktūra, kai jį sudarantys kristalai yra tokie smulkūs, kad plonas jo plokšteles peršviečiant poliarizuota šviesa  ir žiūrint mikroskopu jie vos įžiūrimi. 

Kriptokristalinių mineralų pavyzdžiai:
* Nuosėdinėse uolienose aptinkamas kriptokstalinis titnagas. 
* Deimanto atmaina karbonadas.  
* Oniksas.
Živilė Šarakauskienė

**Živilė Čiukšytė-Šarakauskienė** (g. 1978 m. lapkričio 6 d. Panevėžyje) – Lietuvos šachmatininkė, Lietuvos moterų šachmatų rinktinės narė, Lietuvos moterų šachmatų čempionė. 

## Biografija
2005 m. Moterų tarptautinė meistrė (WIM).

2002, 2005 ir 2008 m. dalyvavo Europos moterų šachmatų čempionatuose. 2006 m. dalyvavo Europos Sąjungos šachmatų čempionate, kur užėmė 33 vietą. 2009 m. ir 2011 m. tapo Lietuvos moterų šachmatų čempionato nugalėtoja. Nuo 2012 m. dalyvauja Anglijos šachmatų čempionatuose.

## Šeima
Vyras Gediminas Šarakauskas ir sesuo Dagnė Čiukšytė – taip pat šachmatininkai.

## Nuorodos

* Lietuvos šachmatų čempionė – Živilė Šarakauskienė 
* Lietuvos šachmatų čempione tapo Živilė Šarakauskienė
* Profilis www.fide.com
* Rezultatai
Bogdanas Sapiega (1530)

**Bogdanas Sapiega** (apie 1530–1593) – LDK valstybinis veikėjas, Belzo pakamaris (nuo 1566 metų), Bresto (1579–1585 m.) ir Smolensko kaštelionas (1585–1588 m.), Minsko vaivada (1588–1593 m.), Gomelio seniūnas (1572–1582 m.).

## Biografija
Lietuvos magnatų Sapiegų giminės, Kodenio linijos atstovas, herbo „Lis“ savininkas, Naugarduko vaivados Povilo Ivanovičiaus Sapiegos antrasis sūnus nuo pirmos santuokos su kunigaikštyte Elena Jurjevna Alšeniškaite (m. iki 1558). Broliai – Vitebsko vaivada Mikalojus (1526–1599) ir Smolensko vaivada Andrius (apie 1560–1621).

1565 ir 1567 metais Bogdanas Sapiega dalyvavo karinėse kampanijose prieš Rusijos valstybę. Užėmė keletą aukštų LDK valstybinių pareigybių. 1566–1569 metais – Belzo pakamaris. 1572 metais gavo valdyti Gomelio seniūniją.

1572 metais po Lenkijos karaliaus ir Lietuvos didžiojo kunigaikščio Žygimanto II Augusto mirties Bogdanas Sapiega buvo tarp Fiodoro Ivanovičiaus išrinkimo į Lenkijos sostą ir unijos sudarymo su Rusijos valstybe šalininkų. 1579 m. Bogdanas Sapiega gavo valdyti Bockių kaimą, kur 1580 metais priėmė Lenkijos karalių Steponą Batorą.

1579 metais gavo Bresto kašteliono pareigybę. 1585 metų balandį Bogdanas Sapiega tapo Smolensko kaštelionu. 1587 metais palaikė Švedijos princo Žygimanto Vazos kandidatūrą į Lenkijos karaliaus sostą. 1588 metų gegužį gavo Minsko vaivados pareigybę. 1591 metais buvo išrinktas į iždo teismo tribunolą Vilniuje.

Jis buvo stačiatikių brolijos narys Vilniuje ir Lvove, priešinosi kalvinų persekiojimui. Bažnyčios įkūrėjas Bogdanovo kaime (Naugarduko vaivadija).

Mirė prieš 1593 metų liepos 22 dieną.

## Šeima ir vaikai
Bogdanas Sapiega buvo vedęs du kartus. 1560 metais vedė Mariną Andrejevną Kapustą (m. apie 1570), Braclavo kašteliono kunigaikščio Andriaus Timofejaus Kapusto (m. 1571) dukterį. Vaikai:

* Mykalojus Kristupas Sapiega (apie 1558–1638), Minsko ir Naugarduko vaivada
* Povilas Steponas Sapiega (1565–1635), Lietuvos didysis žirgininkas ir Lietuvos pakancleris
* Andžejus Sapiega (m. 1610), Gomelio ir Belzo seniūnas
* Barbora Sapiegaitė, Lietuvos didžiojo taurininko Petro Valavičiaus žmona
* Sofija Agota Sapiegaitė, 1-mas vyras Gardino kaštelionas Petras Gaika, 2-ras vyras Bresto pakamaris Mikalojus Dominykas Pacas
* Regina (Ana) Sapiegaitė, Slonimo maršalkos Jurijaus Tryznos žmona.

Iki 1579 metų vedė antrą kartą kunigaikštytę Apoloniją Timofejevną Drucką-Sokolinskaitę, kunigaikščio Tomofejaus Jurijevičiaus Druckio-Sokolinskio (m. 1585) ir Avdotijos Bariatinskos dukterį, nuo santuokos su ja vaikų neturėjo.

## Literatūra
* Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. / рэд. Г. П. Пашкоў і інш. Т. 2: Кадэцкі корпус – Яцкевіч. – Мінск: Беларуская Энцыклапедыя, 2005. – 788 с.: іл. ISBN 985-11-0378-0.
* Энцыклапедыя гісторыі Беларусі. У 6 т. Т. 6. Кн. 1: Пузыны – Усая / Беларус. Энцыкл.; Рэдкал.: Г. П. Пашкоў (галоўны рэд.) і інш.; Маст. Э. Э. Жакевіч. – Мн.: БелЭн, 2001. – 591 с.: іл. ISBN 985-11-0214-8.

|-
Tepelenės apygarda

**Tepelenės apygarda** () – viena iš 36-ių Albanijos apygardų, esanti šalies pietuose. Priklauso Girokasterio apskričiai. 23 800 gyventojų (2010 m. duomenys). Plotas – 817 km². Administracinis centras – Tepelenė. Ribojasi su Beračio, Permečio, Girokasterio, Vliorės ir Malakasterio apygardomis.

## Savivaldybės
Tepelenės apygarda sudaryta iš 10-ies savivaldybių:

* Buzis
* Memalija
* Krahėsis
* Kurvelešis
* Lopėsas
* Luftinė
* Memaliaj Fšatis
* Kendėris
* Kesaratis
* Tepelenė
Škoderio apygarda

**Škoderio apygarda** () – viena iš 36-ių Albanijos apygardų, esanti šalies šiaurėje. Priklauso Škoderio apskričiai. 31 356 gyventojai (2010 m. duomenys). Plotas – 393 km². Administracinis centras – Škoderis. Ribojasi su Malesia e Madės, Tropojės, Pukės ir Ležės apygardomis. Šiaurėje bei vakaruose turi pasienio ruožą su Juodkalnija.

## Savivaldybės
Škoderio apygarda sudaryta iš 17-os savivaldybių:

* Ana e Malitas
* Berdicė
* Bušatis
* Dačis
* Gur i Zisis
* Hamelis
* Postribė
* Pultis
* Rethinatis
* Šalė
* Škoderis
* Šlakis
* Šošas
* Temalis
* Vau Dejėsis
* Velipojė
* Vig Mnelė
2013 m. Monako Grand Prix

**2013 m. Monako Grand Prix** buvo 6-osios 2013 m. Formulės 1 sezono lenktynės. Jos vyko Monako trasoje gegužės 23-26 dienomis.

## Kvalifikacija

**Pastabos:**
* – Max Chilton gavo 5 starto pozicijų baudą už pavarų dėžės keitimą.
* – Jules Bianchi neparodė laiko, atitinkančio 107 proc. taisyklę dėl variklio gedimo, bet teisėjai leido jam startuoti.
* – Felipe Massa neparodė laiko, atitinkančio 107 proc. taisyklę, bet teisėjai leido jam startuoti.

## Lenktynės

## Čempionato įskaitos

;Lenktynininkų įskaita

;Komandų įskaita

* **Pastabos:** pateikti tik penki geriausi rezultatai.

## Šaltiniai
Frederikas Sapiega

**Frederikas Sapiega** (iki 1599–1650) – LDK valstybinis veikėjas, karaliaus dvariškis (1611 m.), Vitebsko pakamaris (1620 m.), Mstislavlio vaivada (1647–1650 m.), Astrynos (nuo 1611 metų) ir Gardino seniūnas.

## Biografija
Lietuvos magnatų Sapiegų giminės, Ružano linijos atstovas, herbo „Lis“ savininkas. Lietuvos didžiojo prievaizdo Mykolo Mikalojaus Sapiegos (m. 1611) ir Bogdanos Masalskytės sūnus.

Mokėsi Vilniaus akademijoje, po to nuo 1599 metų tęsė mokslus Ingolštate.

Nuo 1611 minimas kaip karaliaus dvariškis, 1620 metais gavo Vitebsko pakamario pareigybę. Buvo renkamas pasiuntiniu (deputatu) į 1624, 1632, 1646, 1648 metų seimus. Dviejuose paskutiniuose seimuose matomai nedalyvavo dėl pablogėjusios sveikatos. 1647 metais buvo paskirtas Mstislavlio vaivada.

ATR-Švedijos ir Smolensko karų dalyvis.

Mirė 1650 metais tarp balandžio ir gegužės mėnesių.

## Šeima
Buvo vedęs du kartus. 1623 metais pirma santuoka buvo su Kristina Pociejūte (m. iki 1644), Bresto teisėjo Teodoro Pociejaus (m. po 1595) dukterimi. 1644 metais vedė antrą kartą Aną Pacaitę (m. 1652), Lietuvos pakanclerio Stepono Paco (1587–1640) ir Anos Marcibelos Dusiackytės (m. apie 1643) dukterį. Nuo abiejų santuokų vaikų neturėjo.

## Nuorodos
* Энцыклапедыя гісторыі Беларусі. У 6 т. Т. 6. Кн. 1: Пузыны – Усая / Беларус. Энцыкл.; Рэдкал.: Г. П. Пашкоў (галоўны рэд.) і інш.; Маст. Э. Э. Жакевіч. – Мн.: БелЭн, 2001. – 591 с.: іл. ISBN 985-11-0214-8.

|-
Bolano perėja

**Bolano perėja** () – kalnų perėja Vidurio Brahujų kalnagūbryje (Toba Kakare), vakarų Pakistane, Beludžistano provincijoje, 120 km nuo Afganistano sienos. Jungia Irano kalnyno vidines sritis su Indo-Gangos lyguma. Perėją sudaro 89 km ilgio siaurų tarpeklių koridorius. Aukštis – iki 1793,4 m.

Šia perėja eina svarbus kelias ir geležinkelis, jungiantis Indo slėnį ir Afganistaną (pro Sibio ir Kvetos miestus). Bolano perėją pagal paprotį valdė dravidiška tauta brahujai.

Prie įėjimo į šią perėją senovėje gyvavo Mehrgarho miestas. 1839 m. pro Bolano perėją į Kandaharą žygiavo 12 000 britų karių. 1883 m. britai išsiderėjo iš Kalato chano teisę valdyti šią perėją.

## Šaltiniai
Manpupunioras

**Manpupunioras** (, ) arba ***Bolvano Iz*** (*Болвано-Из*), ***Mansių stabai*** (*мансийские болваны*) – geologinis paminklas Šiaurės Uralo kalnų vakariniame šlaite, Rusijoje, Komių Respublikoje (Troicko-Pečiorsko rajone). Įeina į Pečioros–Ilyčiaus draustinį. Aukštis virš jūros lygio – iki 840 m.

Manpupunioras tai 200 mln. metų senumo stulpai (atlikuonys), sudaryti iš kvarcinio skalūno, smarkiai paveikti vėjo ir vandens sukelto dūlėjimo. Išlikę 7 atlikuonys, kurių aukštis nuo 30 iki 42 m. Manpupunioras išrinktas į 7 Rusijos stebuklų sąrašą.

Pavadinimas mansių kalba reiškia „akmeninių stabų kalnas“. Vieta nuo seno mansių gerbiama kaip šventa, į ją drausta kopti. Dabar vieta išlieka sunkiai pasiekiama – į ją tenka keliauti keletą dienų sunkiai įžengiamomis vietomis.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Nuotraukos
Skrapario apygarda

**Skrapario apygarda** () – viena iš 36-ių Albanijos apygardų, esanti šalies centre. Priklauso Beračio apskričiai. 10 200 gyventojų (2010 m. duomenys). Plotas – 775 km². Administracinis centras – Čorovodė. Ribojasi su Gramšio, Korčės, Permečio ir Beračio apygardomis.

## Savivaldybės
Skrapario apygarda sudaryta iš 10-ies savivaldybių:
* Bogovė
* Čepanis
* Čorovodė
* Gerbės
* Lešnė
* Poličanis
* Potomis
* Kenderis
* Vendrešė
* Zhepė
Sarandės apygarda

**Sarandės apygarda** () – viena iš 36-ių Albanijos apygardų, esanti šalies pietuose. Priklauso Vliorės apskričiai. 48 474 gyventojai (2010 m. duomenys). Plotas – 749 km². Administracinis centras – Sarandė. Ribojasi su Vliorės, Girokasterio ir Delvinės apygardomis. Rytuose turi pasienio ruožą su Graikija.

## Savivaldybės
Sarandės apygarda sudaryta iš 9-ių savivaldybių:
* Aliko
* Dhiveris
* Konispolis
* Ksamilis
* Livadha
* Lukovė
* Markatis
* Sarandė
* Šarė
Balticoslavica (naujienlaikraštis)

**Balticoslavica** – biuletenis (naujienlaikraštis), leistas 1933–1938 m. Rytų Europos mokslinių tyrimų institute (), kuris buvo savarankiškas Stepono Batoro universiteto padalinys, Vilniuje. Leidinys buvo skirtas sovietologijai.

## Nuorodos
* *Balticoslavica*, (skaitmeninė prieiga)

## Literatūra
* Kornat, M., 2003. *Polska Szkoła Sowietologiczna 1930–1939*, Kraków; Wyd. Arcana.