open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Juozas Jankauskas (1931)

**Juozas Jankauskas** (1931 m. lapkričio 9 d. Kaune – 2014 m. rugsėjo 8 d. Kaune) – Lietuvos ekonomistas, socialinių mokslų daktaras, sporto ir visuomenės veikėjas.

## Biografija
1957 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1957–1965 m. dirbo inžinieriumi, 1959–1991 m. LSSR MA Ekonomikos institute Vilniuje, 1973–1979 m. mokslinis sekretorius. 1970 m. ekonomikos mokslų kandidatas. Kartu 1982–1990 m. dėstė Liaudies ūkio specialistų tobulinimosi institute; 1987 m. docentas. 1989 m. Lietuvos ekonominio savarankiškumo koncepcijos vienas autorių. 1991–1993 m. LR Vyriausybės patarėjas sporto ir turizmo klausimais. 1992 m. vadovavo Lietuvos krepšinio rinktinei Barselonos olimpinėse žaidynėse. 1997–1998 m. Valstybinio turizmo departamento direktorius.

1959–1992 m. Lietuvos krepšinio teisėjų kolegijos pirmininkas. 1970–1986 m. FIBA teisėjas, 1986–2002 m. techninis komisaras. 1993–1996 m. vienas Lietuvos krepšinio lygos (LKL) steigėjų, patarėjas, direktorato vadovas. 1998–2006 m. Lietuvos studentų krepšinio lygos (LSKL) prezidentas.

Nuo 1999 m. Lietuvos kariuomenės karių, nukentėjusių nuo sovietinio ir nacistinio genocido, artimųjų sąjungos veikėjas, jos leidinio „Lietuvos kariuomenės karininkai“ 1918–1953 m. (t. 1-4 išsp. 2001–2004 m. vienas iš autorių. Visuotinės lietuvių enciklopedijos straipsnių apie Lietuvos kariuomenę autorius.

## Bibliografija

* Naujos statybos Tarybų Lietuvoje: medžiaga lektoriui. – Vilnius, 1972. – 19 p.
* Kapitalinė statyba Tarybų Lietuvoje XI penkmetyje: medžiaga lektoriui. – Vilnius, 1982. – 18 p.
* *Visit Lithuania: short guide* / Juozas Jankauskas, Juozas Raguckas. – Vilnius, 1992. – 94 p.: lent.
* LKL: Lietuvos krepšinio lyga: 1993–1994 m. pirmenybių programa (su kitais). – Vilnius: LKL, 1994. – 79 p.: iliustr.
* Lietuvos kariuomenės karininkai, 1918–1953. – T. 3 (su kitais). – Vilnius: LNM, 2003. – 399 p.: iliustr. – ISBN 9955-415-30-4
* 1941 m. Birželio sukilimas Lietuvoje: pagrindiniai sukilimo organizatoriai, vadovai, ryšininkai ir pasiuntiniai. – Vilnius: Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo centras, 2010. – 539 p.: iliustr. – ISBN 978-609-8037-05-0
* Lietuvos krepšinio teisėjai. – Kaunas, 2014. – 220 p. – ISBN 978-6098-08-115-2


## Įvertinimas
* 2001 m. KKSD aukso medalis „Už nuopelnus Lietuvos sportui“
* 2001 m. LTOK Olimpinė žvaigždė
* 2005 m. Sausio 13-osios atminimo medalis 
* 2005 m. FIBA garbės teisėjas

## Šaltiniai
KamAZ-44108

**KamAZ-44108** – rusiškas balninis vilkikas, gaminamas Kamos automobilių gamykloje.

## Techniniai duomenys
* Ratų formulė – 6×6
* Svorio parametrai
** Sukomplektuoto sunkvežimio masė – 8850 kg
** Balninės jungties apkrova – 10 000 kg
** Pilna puspriekabės masė – 23 000 kg
** Pilna autotraukinio masė – 11 500 kg
* Variklis
** Modelis – KamAZ-740.64-420 (Euro-2)
** Tipas – dyzelinis su turbo įputimu
** Galia – 191 kW (260 AG)
** Cilindrų skaičius ir išdėstymas – 8, V formos
** Darbinis tūris – 10,85 l
* Pavarų dėžė
** Tipas – 10 pavarų mechaninė
* Kabina
** Tipas – įrengta virš variklio su aukštu stogu
** Įranga – su miegama vieta
* Ratai ir padangos
** Ratų tipas – diskiniai
** Padangų tipas – pripučiamos su kameromis
** Padangų dydis – 425/85 R21
* Bendros charakteristikos
** Didžiausias greitis – 80 km/h
** Maksimali galima sunkvežimio įveikimo įkalnė – ne mažiau 18 %
** Išorinis posūkio spindulys – 11,5 m
Vičų kalba

**Vičų kalba** arba **matakų kalba** – matakų kalbų grupei priskiriama kalba, vartojama Pietų Amerikos indėnų vičų. Kalbančiųjų skaičius siekia apie 40 tūkstančių.

Išskiriami trys vičų kalbos dialektai, kartais laikomi atskiromis kalbomis:
* noktenų (*Wichí Lhamtés Nocten*) – iso-639-3 kodas []. Vartojama daugiausia Bolivijos vičų (1911 žm. 1994 m.) bei Argentinoje, Tartagalio apylinkėse (~100 žmonių).
* guisnajų (*Wichí Lhamtés Güisnay*) – iso-639-3 kodas []. Vartojama Argentinoje, Pilkomajo baseine gyvenančių vičų. Kalbančiųjų 15 tūkst. (1999 m.).
* vechosų (*Wichí Lhamtés Vejoz*) – iso-639-3 kodas []. Vartojama Argentinoje, į vakarus nuo tobų gyvenančių vičų (Čiako, Formosos, Saltos, Žužujaus prov.). Kalbančiųjų 25 tūkst. (1991 m.). Yra kalbančiųjų Bolivijoje.

Vičų kalba yra išleista Biblija, gramatikos rinkiniai.

Kalba priesaginė, polisintetinė. Veiksmažodžiai turi nuo 2 iki 15 morfemų. Balsių yra 5 ar 6 priklausomai nuo dalekto.

Vičų kalbos pavyzdys (ištrauka iš Biblijos):
: T si hap Dios wuj ta ihumnen thenai taj itpe honat,
: yak hiwenho Thös ta way’hatha, hap khi lek o-eth
: chik hape chik ichaye, hap men lai tai, mat ikatiyej
: ame lewatsancheyaj ta tun.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
* 
*
Matakų kalbos

**Matakų kalbos** (dar vadinama **matagvajų kalbos, matakų-makų kalbos, matakų-matagvajų kalbos**) – Pietų Amerikos indėnų kalbų šeima. Dažnai jungiama į hipotetinę matakų-gvajkurų grupę. Matakų kalbos paplitusios Gran Čiako regione Argentinoje, Bolivijoje ir Paragvajuje.

## Klasifikacija

Iš esmės matakų šeimą sudaro keturios kalbos – vičų, čorotų, nivaklų ir makų, tačiau šių dialektai dažnai laikomi atskiromis kalbomis.

* čorotų
** ijochvacha [crt]
** ijovuchva [crq]
* makų [mca]
* nivaklų arba čulupių [cag]
* vičų arba matakų
** guisnajų [mzh]
** noktenų [mtp]
** vechosų [wlv]

## Nuorodos
* 
* Ethnologue informacija
Aniškis

**Aniškis** – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Luksnėnų. Į pietus nuo kaimo tyvuliuoja Gudelių ežeras. Netoli yra Pluvijos ežeras. Važiuojant iš Aniškio pietryčių kryptimi link Luksnėnų, šalia kelio stūkso Aniškio piliakalnis.

## Istorija

Minimas XVI a. karališkųjų dvarų inventoriuje. Aniškio giraitėje ir piliakalnyje rasti akmeniniai kirvukai, geležiniai ginklai, keramikos šukės.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Austrijos transportas

Šis straipsnis yra apie **transporto infrastruktūrą [[austrija|Austrijoje]]**.

## Geležinkeliai
Iš viso: 6123 km (3523 km elektrifikuoti)

Standartine vėže (1,435 m): 5639 km (3429 km elektrifikuoti)

Siaurieji: 484 km (13 km 0,6 m vėže, 468 km 0,76 m vėže; elektrifikuoti atitinkamai 3 km ir 94 km)

Nacionalinė Austrijos geležinkelio bendrovė – Österreichische Bundesbahnen arba ÖBB.

### Metro (U-Bahn)
* Zerfausas, žr. Zerfauso požeminis geležinkelis
* Viena, žr. Vienos metropolitenas

### Priemiestiniai traukiniai (S-Bahn)
* Gracas
* Insbrukas
* Zalcburgas
* Viena

## Automobilių keliai (autostrados)
*Bendras ilgis*: 200&nbsp;000 km (100 % kietu padengimu)

* **A1** Westautobahn
* **A2** Südautobahn
* **A3** Südostautobahn
* **A4** Ostautobahn
* **A5** Nordautobahn. Planuojama.
* **A6** Nordostautobahn. Statoma.
* **A7** Mühlkreisautobahn
* **A8** Innkreisautobahn
* **A9** Pyhrnautobahn
* **A10** Tauernautobahn
* **A11** Karawankenautobahn
* **A12** Inntalautobahn
* **A13** Brennerautobahn
* **A14** Rheintalautobahn
* **A21** Wiener Außenringautobahn
* **A22** Donauuferautobahn
* **A23** Südosttangente
* **A24** Verbindungsspange Rothneusiedel. Planuojama.
* **A25** Welser Autobahn
* **A26** Linzerautobahn. Planuojama.

## Vandens keliai
358 km

## Vamzdynai
* Naftotiekis: 777 km
* Dujotiekis: 840 km

## Uostai
Visi uostai yra Dunojaus baseine.
* Ensas
* Lincas
* Kremsas prie Dunojaus

## Nuorodos
* Austrijos statistika
* Austrijos susisiekimo, naujovių ir technologijų ministerijos puslapis
Aniškio piliakalnis

**Aniškio piliakalnis su gyvenviete** – piliakalnis Alytaus rajone, Alytaus seniūnijoje, netoli Aniškio ir Arminų I kaimų. Piliakalnis yra netoli Gudelių ežero, bevardžio upelio kairiajame krante. Pasiekiamas keliu Luksnėnai–Ūdrija prieš Gudelių ežerą pasukus į pitvakarius kairėn keliu link Vardos ir už 450 m paėjus į mišką 400 m į pietryčių kryptimi, yra miško 36 kvartalo šiaurės vakarų dalyje, kitapus upelio, 20 m į šiaurę nuo miško palaukės. Piliakalnis minimas ir Arminų vardu.

## Piliakalnis

Piliakalnio aikštelė buvo pailga šiaurės–pietų kryptimi, didžioji jos dalis nuplauta upelio. Piliakalnio šlaitai į upelį apardyti, statūs, 15 m aukščio, apaugę lapuočiais medžiais. Išlikusi dalis – 3,5 m ilgio, 13 m pločio. Aikštelės pietinėje pusėje iš molio supiltas 20 m ilgio, 6 m aukščio, 20 m pločio pylimas, kurio išorinis 8 m aukščio šlaitas leidžiasi į 1,5 m gylio, 7 m pločio viršuje, 2 m pločio dugne griovį, už kurio supiltas antras 0,4 m aukščio, 4 m pločio pylimas. Pašlaitėje prie upelio rastos suskilusios trinamosios girnos. Apaugęs lapuočiais medžiais. Piliakalnis datuojamas I tūkst. viduriu – II tūkst. pradžia.

## Gyvenvietė
Į pietvakarius ir šiaurės vakarus nuo piliakalnio yra 1,5 ha papėdės gyvenvietė, kurios kultūriniame sluoksnyje rasta lygios, grublėtos ir žiestos keramikos su įrėžtais lygiagrečiais grioveliais, cilindrinis verpstukas. 

## Šaltiniai

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, Vilnius, 1973, p.99
* Radziukynas J. Suvalkų redybos pilekalniai su žemlapiu. Varšuva. 1909. p. 21–22
* Tarasenka P. Užnemunės krašto piliakalniai. Vilnius, 1997. p. 20–21.
* Wejtko W. Do poszukiwaniu o piłkalniach. Wisła. 1889. T. III, p. 899.

## Nuorodos
* Aniškio piliakalnis
* Aniškio piliakalnis (foto) 2009 m. 
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Ageniškis

**Ageniškis** – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, Rovėjos ir Serbentos upių santakoje. Priklauso Papilio parapijai. Ageniškio tvenkinys.

## Istorija

Pirmą kartą istoriniuose šaltiniuose Ageniškis paminėtas 1520 m. 1528 m. dvarų surašymo dokumentuose nurodyta, kad Biržų Radvilų Papilio valdai priklauso Ageniškis su 60 dūmų. Ageniškio ir Parovėjos dvarai jau nuo Kristupo I Radvilos laikų buvo žinomi kaip arklininkystės centrai. Iš čia žirgai buvo siunčiami į įvairių dvarų gyvulių bandas, čia kitų dvarų gyvuliai buvo kergiami bei saugomi. 1606 m. istorijos šaltiniuose paminėta Ageniškio dvaro evangelikų reformatų bažnytėlė. 1659 m. Maskvos kariuomenė nuniokojo Ageniškio dvarą, sudegino visus jo pastatus, malūną.

1760 m. Jeronimas Florijonas Radvila įkeitė Ageniškio dvarą Kamarauskams. 1765 m. rugsėjį Pandėlio parapijos gėralų mokesčių mokėtojų sąraše minima, kad Ageniškyje buvo smuklė. Nuo 1811 m. iki 1915 m. dvaras priklausė grafams Tiškevičiams. Iki šių laikų likusi senojo dvaro kalvė ir ferma. Nuo 1897 m. gyvavo Ageniškio valsčius.

1925–1929 metais, po 1923 m. žemės reformos dvarininko Alfredo Tiškevičiaus žemės buvo išdalintos vietos ūkininkams ir Lietuvos kariuomenės savanoriams. Tuo pačiu metu suformuotos naujos Ageniškio kaimo (šv. Jono) kapinės. Iki tol gyventojai buvo laidojami Semeniškių kapinėse. 1944 m. vasarą (liepos/rugpjūčio mėn.) pro kaimą praėjo fronto linija, dvi savaites vyko aktyvūs karo veiksmai, buvo sudeginta sodybų, žuvo nemažai gyventojų.

1946 m. įkurtas Ageniškio kolektyvinis ūkis. 1956 m. kaime įvesta elektra. 1957 m. įsteigti kultūros namai, 1958 m. – felčerių-akušerių punktas ir biblioteka. Iki 1980 m. kaime veikė girininkija, didelės galvijų fermos, kalvė ir technikos dirbtuvės. Taip pat kaime buvo paštas, krautuvė, pieno supirkimo punktas. 1976 m. patvenkus Serbentos upelį susiformavo 23 ha dydžio Ageniškio tvenkinys. Iki 1991 m. aplinkinės žemės ir kaimas buvo kolūkio „Vienybė“ dalis.

2001 m. gyventojų surašymo duomenimis kaime gyveno 60 gyventojų, 29 vyrai ir 31 moteris, visi lietuviai. 2003 m. liepos 1 d. kaime 19 ūkininkų laikė 128 galvijus.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
Kaime gimė:
* 1938 m. rugpjūčio 11 d. – ekonomistas, docentas Julius Urbonas.
* 1941 m. balandžio 21 d. – tekstilininkė Katrė Ivaškienė.
* 1943 m. lapkričio 2 d. – radiofizikos profesorius Vladislovas Ivaška.
* 1957 m. birželio 5 d. – Fizikos instituto Aplinkos fizikos ir chemijos laboratorijos vedėjas Vidmantas Ulevičius.

## Kultūros paveldas
Kaime yra kapinės su koplytėle. Koplytėlė vietinių gyventojų pageidavimu restauruota ir pašventinta 1996 m. birželio 8 d. Koplytėlėje yra Šv. Jono Nepomuko statulėlė (aut. Algirdas Butkevičius).

## Šaltiniai
Aleixo Garcia

**Alechas Garsija** ( arba , m. 1525 m. dab. Paragvajuje) – portugalų keliautojas, dalyvavęs keliose ekspedicijų po Pietų Ameriką. Tarnavo Ispanijai, tyrinėjo La Platos sritį, Boliviją, Paragvajų.

Dalyvavo Juan Diaz de Solís ekspedicijoje (1515-1516 m.), kurios tikslas buvo rasti vandens kelią į Ramųjį vandenyną. La Platos pakrantėje kolonizatoriai buvo užpulti indėnų, todėl išsigelbėjusieji patraukė atgal link Ispanijos. Dalis grįžtančių laivų sustojo prie Santa Katarinos salos (dab. Brazilija). Aleixo Garcia iš čia patraukė į žemyną, kur gyveno tarp indėnų gvaranių. Iš jų išgirdo istoriją apie turtingą baltąjį karalių, gyvenantį kažkur vakaruose.

Po aštuonerių metų Garsija suorganizavo ekspediciją, norėdamas atrasti legendinio baltojo karaliaus žemes. Jos metu jis atrado didelį krioklį Paranos baseine: Igvasu krioklio atradimas priskiriamas Alvar Núñez Cabeza de Vaca, todėl pasak Paragvajaus istoriko Efraím Cardozo, Garsija galėjęs atrasti netoliese esanti Mondajaus krioklį. 1524–1525 m. Garsijos vedama 2000 gvaranių ekspedicija keliavo tolyn į Gran Čiaką. Jis buvo pirmasis europietis kirtęs šį regioną ir pirmasis pasiekęs Inkų imperijos rytines sienas (aštuoneriais metais anksčiau negu inkus pasiekė Francisco Pizarro). Čia ekspedicija atrado daug sidabro, tačiau jai grįžtant buvo užpulta pajagvų, kurie ir nužudė Alechą Garsiją (dab. Paragvajuje, netoli San Pedro).

Alecho Garsijos kelionės atgarsiai paskatino kitus konkistadorus La Platos baseino upėmis ieškoti legendinių sidabro kalnų.

## Nuorodos
* Apie Aleixo Garcia kelionę
Haumėja

**Haumėja** (simbolis: ) – nykštukinė planeta Koiperio juostoje, atrasta 2004 m. Michael E. Brown, Maunt Palomaro observatorije, JAV. 2008 m. rugsėjo 17 d. Tarptautinės astronomų sąjungos pripažinta nykštukine planeta, ir pavadinta *Haumėja* (havajiečių gimdymo deivės) vardu.

Haumėjos forma dar nėra tiksliai žinoma, tačiau pagal stebėjimo duomenis manoma, kad tai yra elipsoidas, kurio didysis pusašis yra du kartus ilgesnis už mažąjį. Manoma, kad planeta yra hidrostatinėje pusiausvyroje, o tai leidžia jai suteikti nykštukinės planetos statusą. Planetos didelis sukimosi apie ašį greitis, didelis albedas ir didelis tankis yra tikriausiai praeityje įvykusio didelio susidūrimo pasekmė, kurio metu Haumėja, kartu su savo dviem palydovais ir dar keliais Koiperio juostos objektais, tapo didžiausia „skeveldra“.

Haumėja yra plutoidas, t. y. nykštukinė planeta skriejanti toliau už Neptūno orbitos. Haumėjos regimasis ryškis yra 17.5 mag. ir tai yra trečias pagal ryškumą Koiperio juostos objektas po Plutono ir Makemakės. Haumėjos masė yra 1400 kartų mažesnė už Žemės ir sudaro apie trečdalį Plutono masės.

Haumėjos orbitos ir fiziniai duomenys:

## Išnašos
Makemakė

**Makemakė** (simbolis: ) – trečioji pagal dydį žinoma nykštukinė planeta Saulės sistemoje ir viena iš dviejų didžiausių klasikinės Koiperio juostos objektų. Jos skersmuo yra 3/4 Plutono skersmens. Ji neturi palydovų ir tai yra Makemakės išskirtinis bruožas tarp didžiausių nykštukinių planetų. Jos paviršiaus temperatūra ~30 K, vadinasi jos paviršius padengtas metano, etano ir tikriausiai azoto ledu.

Tikrasis pavadinimas **2005 FY9**. Atrasta 2005 m. kovo 31 d., komandos, vadovaujamos Michael Brown, o oficialiai paskelbta 2005 m. liepos 29 d.

Makemakė yra antras pagal ryškį Koiperio juostos objektas po Plutono. Kovo mėnesį, opozicijos metu Berenikės Garbanų žvaigždyne, planetos ryškis siekia 16,7 mag. 2008 m. planeta buvo nutolusi nuo Saulės 52 av., tai yra beveik toliausiai kiek tik gali savo orbitoje nutolti. Orbitos posvyris 29°, ekscentricitetas 0,16. Orbitos periodas beveik 310 m.

Makemakė yra klasikinis Koiperio juostos objektas, tai reiškia, kad jos orbita yra pakankamai toli nuo Neptūno, kad išliktų stabili pakankamai ilgai Saulės sistemoje.

Makemakės orbitos ir fiziniai duomenys:

## Išnašos
KamAZ-6520

**KamAZ-6520** – savivartis Kamos automobilių gamykloje (KamAZ) Tatarstane (Rusija).

## Techniniai duomenys
* Ratų formulė – 6x4
* Svorio parametrai
** Sukomplektuoto sunkvežimio masė, kg – 12950
** Keliamoji galia, kg – 20000
** Pilna masė, kg – 33100
* Variklis
** Modelis – KAMAZ 740.51-320 (Euro-2)
** Tipas – dyzelinis su turboįputimu
** Galia kW(a.j.) – 235(320)
** Cilindrų skaičius ir išdėstymas – 8, V-formos
** Darbinis tūris, l – 11,76
* Pavarų dėžė
** Tipas – mechaninė
** Pavarų skaičius – 16
* Kabina
** Tipas – įrengta virš variklio
** Įranga – be miegamosios vietos
* Ratai ir padangos
** Ratų tipas – diskiniai
** Padangų tipas – pneumatinės, kamerinės
** Padangų dydis – 12.00 R20 (320 R508)
* Savivarčio platforma
** Platformos tūris, kūb. m. – 12
** Platformos pakėlimo kampas, laipsn. – 50
** Iškrovimo nukreipimas – atgal
* Bendros charakteristikos
** Didžiausias greitis, km/h – 90
** Maksimali galima sunkvežimio įveikimo įkalnė, % ne mažiau, – 25
** Posūkio spindulys, m – 9,3

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
Jonas V Paleologas

**Jonas V Paleologas** (, 1332 m. birželio 18 d. – 1391 m. vasario 16 d.) buvo Bizantijos imperatoriaus Androniko III Paleologo ir Anos Savojietės sūnus. Jis tapo imperatoriumi po tėvo mirties 1341 m., tada jam buvo 9 metai.

## Biografija

Jonas VI Kantakuzinas, tėvo draugas, tapo regentu ir antruoju imperatoriumi (1347–1354 m.) po pilietinio karo 1342–1347 m. dėl regentystės prieš Jono motiną Aną Savojietę, patriarchą Joną XIV Kaleką ir didįjį kunigaikštį Aleksijų Apokauką. Po kovos su Jonu Kantakuzinu, Jonas V tapo vieninteliu imperatoriumi 1354 m. Ana Savojietė užstatė Bizantijos karūnos brangenybes už 30 tūkst Venecijos dukatų. Per jo ilgą valdymą vis labiau menko imperatoriaus valdžia. Jam valdant Osmanų imperija, vadovaujama sultono sūnaus Suleimano Pašos, užėmė Adrianopolį ir Filipolį bei privertė imperatorių sumokėti duoklę. Kai turkai užėmė Galipolį ir kėlė grėsmę Konstantinopoliui, Jonas V kreipėsi pagalbos į Vakarus ir mainais žadėjo panaikinti Stačiatikių ir Katalikų bažnyčių schizmą ir pripažinti Romos viršenybę. Nuskurdintas karo jis buvo sulaikytas kaip skolininkas, kai lankėsi Venecijoje 1369 m. O 1371 m. jis pripažino sultono Murado I viršenybę, be to, jis padėjo Jonui V atgauti sostą 1379 m., kai jį nuvertė sūnus Andronikas IV Paleologas 1376 m. Jo anūkas Jonas VII Paleologas nuvertė trumpam Joną V, bet pats buvo greitai pašalintas. Jono V įpėdiniu tapo Manuilas II Paleologas, o jaunesnysis sūnus Teodoras I Paleologas tapo Morėjos despotu 1383 m.

Valdymo pabaigoje, 1390 m., Jonas V liepė sustiprinti Konstantinopolio Auksinius vartus, panaudojant apleistų miesto bažnyčių marmurą. Prieš darbų baigimą Bajezidas I pagrasino, jog apakins Jono V sūnų Manuelį (kurį laikė įkaitu), jei darbai nebus atšaukti. Jonas V pakluso, bet teigiama, jog jis kentėjo nuo pažeminimo ir, pasak istorikų, mirė nuo nervinio šoko 1391 m. vasario 16 d.
## Šeima
Jonas V Paleologas vedė Eleną Katakuziną, savo bendravaldžio Joano VI dukterį. Vaikai:
* Andronikas IV  − Bizantijos imperatorius 1376−1379
* Manuilas II Paleologas− Bizantijos imperatorius 1391−1425
* Michailas
* Feodoras I Paleologas − Morejos despotas 
* Irina − savo pusbrolio Chalilio, sultono Orchano ir Feodoros Kantakuzinos sūnaus žmona. 
## Išnašos
Álvar Núñez Cabeza de Vaca

**Alvaras Nunjesas Kabesa de Vaka** (; g. 1490 arba1495 m. Cheres de la Fronteroje – m. 1557 arba 1560 m. Sevilijoje arba Cherese) – ispanų keliautojas ir konkistadoras.

## Biografija

Jaunystėje buvo našlaitis ir anksti įstojo Medinos-Sidonijos rūmų tarnybą. Dalyvavo ispanų karinėse kampanijose Italijoje (1512 m. Ravenoje) ir Navaroje.

1527 m. prisijungė prie Panfilo de Narvaeso ekspedicijos į Floridą. Kabesa de Vakai pavyko išgyventi indėnų antpuolius Apalačuose. Pasiekę jūros pakrantę likę ekspedicijos nariai sukonstravo plaustus ir iškeliavo link Meksikos. Dauguma keliautojų žuvo jūroje, tačiau Kabesa de Vakai pavyko pasiekti Teksaso pakrantes. Ten jis buvo sučiuptas indėnų, tačiau paliktas gyvas. Vėliau Kabesa de Vaka kartu su trim ekspedicijos dalyviais (Alonso del Castillo Maldonado, Andrés Dorantes de Carranza ir Estebanico) išsivadavo iš indėnų ir patraukė link Ramiojo vandenyno, kad išvengtų indėnų antpuolių pietų Teksase. Nėra gerai žinomas Kabesa de Vakos maršrutas – pagal vieną versijų jis keliavo palei Rio Grandę, pagal kitą – kirto Rio Grandę žemupyje ir patraukė per šiaurės Meksiką. Keliautojas tarp sutiktų indėnų pagarsėjo kaip geras gydytojas, todėl galėjo saugiai keliauti ir ieškoti kelio į Naująją Ispaniją. Galiausiai 1536 m. pasiekė Kuljakaną, kur buvo įkurta ispanų tvirtovė. Kabesa de Vaka buvo pirmasis europietis, kuris tyrinėjo ir aprašė Meksikos įlankos pakrantės indėnus. 1542 m. apie šią kelionę Samoroje išleista jo knyga *Naufragios*. Savo kūrinyje Kabesa de Vaka prieštaravo indėnų engimui ir vergijai, laikė juos tokiais pat žmonėmis, kaip ir europiečiai.

1537 m. Kabesa de Vaka grįžo į Ispaniją kur jam buvo suteiktas La Platos adelantado titulas. 1540 m. vėl išvyko į Ameriką, į savo valdas La Platoje. Išsilaipino Santa Katalinos saloje iš kurios sausuma patraukė link Asunsjono (La Platos gubernijos sostinės). Vedamas tupių-gvaranių indėnų per beveik 5 mėnesius pasiekė miestą. Pakeliui atrado ir aprašė Igvasu krioklį. Asunsjone netrukus įsivėlė į konfliktą su buvusiu valdytoju Domingo Martínez de Irala, kuris priešinosi Kabesa de Vakos valdymui ir norėjo rengti kolonizacinius žygius į indėnų žemes, kas de Vakai atrodė nepriimtina. Dėl kilusios anarchijos 1544 m. išvyko atgal į Ispaniją, kur ir praleido likusį gyvenimą gyvendamas skurdžiai ir visų pamirštas.
50000 Kvavaras

**50000 Kvavaras** (simbolis: ) – transneptūninis objektas ir tikriausiai nykštukinė planeta, skriejanti apie Saulę Koiperio juostoje. Atrasta 2002 m. birželio 4 d. Chad Trujillo ir Michael Brown Kalifornijos technologijų institute nuotraukose, darytose Samuel Oschin teleskopu Palomaro observatorijoje.

Kvavaro atradimas Gyvatnešio žvaigždyne oficialiai paskelbtas Amerikos astronomų sąjungos susitikime 2002 m. spalio 7 d. Šį objektą tikriausiai galima vadinti nykštukine planeta, nes Hablo kosminiu teleskopu buvo gauti tikslūs objekto matmenys.

Objekto matmenys: 1260 ± 190 km. Atradimo metu tai buvo didžiausias objektas po Plutono. Vėliau jį aplenkė Eridė, Sedna, Haumėja ir Makemakė.

Orbitos periodas – 287 m. Orbita beveik apskrita ir nedaug pasvirusi į ekliptikos plokštumą (~8°). Albedas – 0,1.

## Nuorodos
* Quaoar atradėjų puslapis

## Šaltiniai
Dolycoris

** Dolycoris** – skydblakių (*Pentatomidae*) šeimos blakių gentis.

Rūšys:
* Uoginė skydblakė (*Dolycoris baccarum*) (Linnaeus, 1758)
* *Dolycoris alluaudi* (Noualhier, 1893)
* *Dolycoris baccalum* (Linnaeus, 1758)
* *Dolycoris indicus* (Stål, 1876)
* *Dolycoris numidicus* (Horváth, 1908)
* *Dolycoris pennicillatus* (Horváth)
* *Dolycoris verbasci* (De Geer, 1773)
Antanas Tamošaitis (1894)

**Antanas Tamošaitis** (1894 m. rugpjūčio 18 d. Smukučiai, Jurbarko valsčius – 1940 m. pabaigoje, Kaunas) – Lietuvos pedagogas, teisininkas, politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija
Mokėsi Jurbarko pradžios mokykloje, 1912 m. baigė Tauragės keturklasę mokyklą. 1913–1915 m. mokėsi Žemaičių kunigų seminarijoje Kaune. 1915 m. Jurbarko pradžios mokyklos vedėjas, Čedasų pradžios mokyklos mokytojas. 1916 m. Kaune baigė vokiečių įsteigtus pedagoginius kursus.

Nuo 1919 m. Zarasų apskrities pradinių mokyklų inspektorius. 1921 m. eksternu išlaikė brandos atestato egzaminus. Nuo 1921 m. Kauno žydų realinės gimnazijos, Lietuvos profesinės sąjungos suaugusiųjų gimnazijos mokytojas. 1925 m. baigė Lietuvos universiteto Teisės fakultetą. Gavęs Švietimo ministerijos stipendiją, žinias gilino Vienos ir Paryžiaus universitetuose. 1928 m. Kaune apgynė disertaciją „Istorinė teisės mokykla Vokietijoje“, teisės mokslų daktaras. Nuo 1928 m. prisiekusiojo advokato padėjėjas, advokatas Jurbarke. 1929 m. lapkričio 23 d. vedė Eleną Stanaitytę, kilusią iš Slavikų k. Nuo 1930 m. Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas, nuo 1939 m. docentas. Bendradarbiavo laikraščiuose „Lietuvos ūkininkas“, „Lietuvos žinios“, rašė teisės klausimais, išvertė veikalą P. F. Girardo veikalą „Romėnų teisė“ (2 dalys). Kartu su J. Kairiu išvertė Senovės Rytų teisės paminklą – Hamurabio teisyną.

1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas VI (Utenos) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos valstiečių sąjungos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos socialistų liaudininkų demokratų partijos ir Lietuvos valstiečių sąjungos bloką. 1939 m. lapkričio 21 d. – 1940 m. birželio 17 d. XXI Antano Merkio ministrų kabineto teisingumo ministras. 1940 m. birželio 14-15 d. paskutiniame posėdyje Prezidentūroje ragino pareikšti protestą dėl SSRS ultimatumo. 1940 m. liepos 11 d. sovietų okupacinės valdžios suimtas, kalintas Kaune. Nukankintas 1940 m. pabaigoje Kauno kalėjime. Kitais duomenimis, išvežtas į kalėjimą Maskvoje, kur ir mirė.

## Šaltiniai

## Literatūra
* Tamošaitis Antanas, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 62.
* Tamošaitis Antanas, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1964, t. 30, p. 321–322.
* Tamošaitis M., Tamošaitis Antanas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 390–393.
Jonas Gudauskis

**Jonas Gudauskis** (1890 m. vasario 2 d. Šiauduvos kaimas – 1980 m. balandžio 4 d. Čikaga) – politikas, teisininkas, pedagogas.

## Išsilavinimas
Jonas Gudauskis mokėsi Kvėdarnos pradinėje mokykloje, baigė Telšių keturklasę miesto mokyklą. Peterburge gavo pradinės mokyklos mokytojo vardą. Mokytojavo Švendriškių ir Skaudvilės pradinėse mokyklose. Baigė Lietuvos universiteto Teisės fakultetą.

## Veikla
Pirmojo pasaulinio karo metais tarnavo Rusijos kariuomenėje. 1918 m. buvo išrinktas į Laukuvos parapijos, vėliau Skaudvilės apskrities komitetą. 1922 m. pradėjo dirbti teisingumo ministerijoje, buvo Šiaulių tardytojas, Tauragės teisėjas, Panevėžio apygardos teismo narys ir skyriaus pirmininkas. Nuo 1935 m. Lietuvos teisininkų draugijos pirmininkas, 1919 m. – Raseinių apskrities viršininkas, XIX Vlado Mirono (1938 m. gruodžio 5 d. – 1939 m. kovo 28 d.) Ministrų kabineto teisingumo ministras. Nuo 1920 m. priklausė Lietuvių tautos pažangos partijai, vėliau – Lietuvių tautininkų sąjungai. 1940 m. tarybų valdžios buvo suimtas ir įkalintas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Portalo penki.lt informacija.
Liudas Noreika

**Liudas Noreika** (1884 m. rugpjūčio 17 d. Pasruojėje, Žemaičių Kalvarijos valsčius, Telšių apskritis – 1928 m. gegužės 30 d. Kaune) – politikas, žurnalistas, teisininkas, pedagogas, visuomenės veikėjas.

## Biografija
1897 m. baigė Alsėdžių liaudies mokyklą, 1901 m. Palangos progimnaziją, 1905 m. Žemaičių kunigų seminariją Kaune, 1908 m. Peterburgo dvasinę akademiją, 1917 m. – Peterburgo universiteto teisės fakultetą.

### Politinė veikla
Dirbo Linkuvos pradžios mokyklos mokytoju. 1914–1915 m. Lietuvių politikos centro Rusijoje veikėjas. 1916 m. kartu su kitais veikėjais įkūrė Lietuvių tautos pažangos partiją. 1917 m. Lietuvių Tautos Tarybos, vėliau Vyriausiosios lietuvių tautos tarybos Rusijoje prezidiumo sekretorius.

1918 m. kooptuotas į Lietuvos Tarybą. III Prano Dovydaičio (1919 m. kovo 12 d. – 1919 m. balandžio 12 d.), IV Mykolo Sleževičiaus (1919 m. balandžio 12 d. – 1919 m. spalio 7 d.), V Ernesto Galvanausko (1919 m. spalio 7 d. – 1920 m. birželio 19 d.) Vyriausybių teisingumo ministras, vėliau advokatas.

Vienas Lietuvių tautininkų sąjungos kūrėjų, 1926–1927 m. centro valdybos pirmininkas.

### Visuomeninė veikla
Nuo 1907 m. rašė spaudai. Buvo nuolatinis laikraščio „Viltis“ korespondentas, 1914–1915 m. – žurnalo „Vairas“ redaktoriaus pavaduotojas, 1915–1917 m. – M. Yčo Petrograde leisto laikraščio „Lietuvių balsas“ faktiškasis ir atsakomasis redaktorius, 1916–1918 m. – atsakomasis leidinio „Ateities spinduliai“ redaktorius. 1918 m. Vilniuje redagavo dienraštį „Lietuvos aidas“. 1919 m. laikraščio „Tauta“ vienas redaktorių. Vienas iš faktiškųjų laikraščio „Lietuvis“ redaktorių. 

Su J. Pajauju išvertė V. Zakševskio „Naujųjų amžių istoriją". Dirbo Lietuvių draugijos nukentėjusiems dėl karo šelpti Centro Komitete Peterburge ir Voroneže. Nuo 1920 m. vertėsi advokato praktika. Vienas iš Katalikų mokslų akademijos steigėjų 1922 m., pirmasis jos iždininkas.

Liudą Noreiką konflikto kortavimo metu nušovė karininkas Okulič-Kazarinas.

## Šaltiniai
Ñuflo de Chaves

**Njuflo de Čiavesas** ( arba ; 1518–1568 m.) – ispanų keliautojas ir konkistadoras, Santa Krus de la Sieros miesto įkūrėjas.

## Biografija

Njuflo de Čiavesas gimė ir augo mažame Santa Krus de la Sieros kaimelyje Estremaduroje, 12 km nuo Truchilijo. Įstojo į karinę tarnybą ir siekė išvykti į Ameriką.

1542 m. išvyko į dabartinį Paragvajų kaip Naujosios Andalūzijos adelantado Alvar Núñez Cabeza de Vaca armijos narys. Tyrinėjo Paragvajaus upės maršrutą, pasiekė Igvasu krioklį. 1546 m. vėl krašto valdytoju tapusio Domingo Martínez de Irala išsiųstas į San Fernandą rasti kelią į Sidabro kalnus. Kitais metais Njuflo de Čiavesas iš ten suformavo ekspediciją Pilkomajo upe link Andų. Jis tapo pirmuoju europiečiu Pilkomajo baseino tyrinėtoju. 1548 m. Čiavesas kartu su keturiais ispanais ir dešimt indėnų patraukė į Limą, kur Peru gubernatoriaus Pedro de la Gasca turėjo paprašyti pagalbos Iralai. Tačiau parama nebuvo suteikta ir konkistadorai grįžo atgal į Asunsjoną.

1553 m. Paragvajaus upe pasiekė Čikitanijos regioną, tačiau Iralos nurodymu sustabdė tolimesnius žygius. 1556 m. mirus Iralai naujo valdytojo Hernando de Mendoza nurodymu Čiavesas išvyko į šiaurę su tikslu gubernijos paribyje įkurti miestą, tuo atsakant į portugalų ir Peru vicekaralystės pretenzijas toje teritorijoje. Atvykęs susidūrė su iš Limos atsiųstu Andrés Manso, kuris taip pat šiose žemėse siekė įkurti miestą. Tuomet Niuflo de Čiavesas iškeliavo į Limą pas vicekaralių Andrés Hurtado de Mendoza pareikšti savo teises į Paragvajaus aukštupio žemes.

1560 m. vicekaralius paskyrė savo sūnų García Hurtado de Mendoza naujųjų žemių valdytoju, bet kadangi tuo metu valdė ir Čilę, savo vietininku paskyrė Njuflo de Čiavesą. Šis 1561 m. vasario 26 d. regione įkūrė miestą, kurį pavadino savo gimtojo kaimo vardu – Santa Krus de la Siera. 1568 m. konkistadoras žuvo kelionėje iš Asunsjono užpultas Čiako indėnų. Po kelerių metų dėl nuolatinių indėnų antpuolių Santa Krusas perkeltas 220 km į vakarus.

Njuflo de Čiaveso garbei pavadinta Njuflo de Čaveso provincija Bolivijoje.
KamAZ-6522

**KamAZ-6522** – savivartis Kamos automobilių gamykloje (KamAZ) Tatarstane (Rusija).

## Techniniai duomenys
* Ratų formulė – 6x6
* Svorio parametrai
** Sukomplektuoto savivarčio masė, kg – 13950
** Keliamoji galia, kg – 19000
** Pilna masė, kg – 25600
* Variklis
** Modelis – KAMAZ 740.51-320 (Euro-2)
** Tipas – dyzelinis su turboįputimu, su įpučiamo oro atšaldymu
** Galia kW(a.j.) – 235(320)
** Cilindrų skaičius ir išdėstymas – 8, V-formos
** Darbinis tūris, l – 11,76
* Pavarų dėžė
** Tipas – mechaninė
** Pavarų skaičius – 16
* Kabina
** Tipas – įrengta virš variklio
** Įranga – be miegamosios vietos
* Ratai ir padangos
** Ratų tipas – diskiniai
** Padangų tipas – pneumatinės, kamerinės
** Padangų dydis – 12.00 R20 (320 R508)
* Savivarčio platforma
** Platformos tūris, kūb. m. – 12
** Platformos pakėlimo kampas, laipsn. – 50
** Iškrovimo nukreipimas – atgal
* Bendros charakteristikos
** Didžiausias greitis, km/h – 90
** Maksimali galima sunkvežimio įveikimo įkalnė, % ne mažiau, – 25
** Posūkio spindulys, m – 11,5

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
Skaičių eilutė

**Skaičių eilutė** – visų begalinės skaičių sekos narių suma. Sakykime, duota begalinė skaičių seka \{a_n\}=a_1,a_2,...,a_n,...
Skaičių eilute vadinsis toks iš jos narių sudarytas reiškinys:
: a_1 + a_2 + ... + a_n ... = \sum_{n=1}^{\infty}a_n (1)
Narys a_n vadinasi eilutės **bendruoju nariu**. Sumos, gautos sudėjus pirmuosius eilutės narius, S_n = a_1 + a_2 + ... + a_n, n = 1, 2, ... , vadinamos *dalinėmis sumomis*.

## Eilutės sumos sąvoka
Apskaičiuosime vadinamąsias dalines (1) eilutės sumas:
: S_1=a_1, S_2=a_1 + a_2, S_3=a_1+a_2+a_3,...,S_n=a_1 + a_2 + ... + a_n=\sum_{i=1}^{n}a_i
ir sudarome jų seką  \{S_n\} .

Jei egzistuoja (1) eilutės dalinių sumų sekos \{S_n\} baigtinė riba, kai n  \rightarrow  \infty, t. y. jei S=\lim_{n \rightarrow \infty} S_n , tai ši riba S vadinama **eilutės suma**, o pati eilutė – **konverguojančiąja**. Kai riba yra begalinė arba neegzistuoja, eilutė vadinama **diverguojančiąja**.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Uždavinių sprendimo pavyzdžiai iš eilučių teorijos, R. Vilkas
Kvaklė

**Kvaklė** – įrankis skirtas šamų žvejybai. Rusai save vadina šio įrankio ir kartu žvejybos būdo išradėjais. Tačiau kvaklės pagalba šamus seniai vilioja ukrainiečiai, baltarusiai, latviai, lietuviai, lenkai, bulgarai, vengrai, slovakai. Paskutiniu metu naudodami šį įrankį šamus gaudo ir Vokietijos, Prancūzijos bei kitų Vakarų Europos šalių žvejai mėgėjai.

## Konstrukcija

Lietuvoje šamus su kvakle gaudydavo ten, kur ežeruose ar upėse gyvendavo šios žuvys. Lietuviška kvaklė ypatinga tuo, jog ji buvo gaminama iš karvės rago. Rusijoje ir Ukrainoje kvaklės daromos iš medžio. Dažniausiai tam naudojama vyšnios, obels, retesniais atvejais lazdyno, klevo arba uosio mediena. Buvusioje Tarybų Sąjungoje išpopuliarėjo dviejų žvejų mėgėjų sukonstruotos kvaklės. Pirmosios autorius yra iš Ukrainos kilęs G. Atanovas. Šio žvejo sugalvota kvaklė yra padaryta iš atskirų dalių. Ją sudaro medvarščiais, vinimis ar medžiui skirtais klijais sujungtos trys atskiros dalys: rankena, „peilis“ ir jo apačioje esantis skrituliukas. G. Serovo kvaklės konstrukcija panaši į G. Antanovo. Skirtumas toks, kad ji yra vientisa ir gaminama iš metalo arba plastiko.

## Gaudymo technika

Šamai ežeruose ir upėse su kvaklėmis viliojami tik iš valties. Laikydamas kvaklę už rankenos žvejys ja smūgiuoja į vandenį 3 – 4 kartus. Po to daro pauzę. Priklausomai nuo žuvies aktyvumo ji trunka nuo kelių sekundžių iki minutės. Tekančio vandens telkiniuose žvejys mėgėjas su kvakle smūgiuoja panašiai kaip ir žvejodamas ežere. Skirtumas tik tas, kad pauzės retesnės. Ichtiologai iki šiol nesutaria kas priverčia šamus pakilti prie garso šaltinio ir griebti žvejo į atitinkamą gylį nuleistą masalą. Šiuo būdu šamai gaudomi tik esant ramiam orui ir gegužės – birželio mėnesiais.

Anksčiau Lietuvos šamų gaudytojai iš karvės rago padarytos kvaklės viršutinėje dalyje išgręždavo skylę ir per ją perverdavo virvutę. Prie jos buvo tvirtinamas svarelis ir, dažniausiai, kalvio kaldintas kabliukas. Likusi laisva virvutės dalis būdavo vyniojama ant lanktelio. Užkibus šamui žvejys mesdavo ragą į vandenį ir paėmęs į rankas lanktelį vargindavo jį. Dabar su kvaklėmis šamus viliojantys žvejai mėgėjai naudoja trumpas meškeres skirtas jūrinei žvejybai ir multiplikatorines rites.

## Rekomendacijos

Pradedančių žvejų klaida tokia, kad gaudydami šamus jie masalą nuleidžia ant dugno. Gaudant su kvakle rekomenduojama masalą laikyti viduriniuose vandens sluoksniuose. Jei pasirinktoje žūklės vietoje gylis siekia 9 m., masalas nuo vandens paviršiaus nuleidžiamas ne giliau kaip 5 m. Žvejojant šamus rekomenduojama naudoti ne plonesnį kaip 0,45 mm valą. Kabliukai parenkami pagal masalo dydį. Gaudant šamus masalui naudojami vėžiai, varlės, naktiniai sliekai, kurkliai, gyvos žuvelės. Prieš žvejybą patartina sureguliuoti ritės stabdžius, kad užkibęs šamas galėtų laisvai plaukti gilyn. Atsigulus jam ant dugno jie priveržiami ir pradedama žuvį varginti. Nuvargintą žuvį prisitraukus prie valties rekomenduojama sugriebti už apatinio žandikaulio arba už žiaunų. Geriausia tai daryti apsimovus pirštines.
  
## Šaltiniai

* Ričardas Adamonis. „Plėšriųjų žuvų gaudymas“. 1996 m. Psl. 209

## Nuorodos
* Šamą - senoviškai
Virtualus privatus tinklas

**Virtualus privatus tinklas** (, *VPN*) – atskirų nutolusių vienas nuo kito kompiuterinių tinklų sujungimas į vieną tinklą internetu. VPN sukuria šifruotą tunelį, apsaugodamas tapatybę bei paslėpdamas IP adresą.

Virtualumas pasireiškia tuo, kad tinklas yra organizuojamas ne tiesiogiai, o per internetą. Privatumas – tuo, kad tinklas apsaugotas nuo nesankcionuoto prisijungimo iš išorės. VPN šifruoja internetu siunčiamų duomenų srautą, užtikrindamas asmeninės informacijos saugumą. VPN technologija leidžia saugiai ir greitai išplėsti, pvz., kokios nors organizacijos kompiuterinį tinklą, pasinaudojant pasauline interneto infrastruktūra. Tam nereikia ieškoti skirtosios linijos nuo padalinio A iki padalinio B: abiejuose padaliniuose pakanka, kad būtų po VPN technologijos įrenginį ir interneto ryšį.

## Išnašos
Verduliai (reikšmės)

**Verduliais** vadinama:

* kaimas Radviliškio rajone;
* Šiaulių miesto dalis;
* kaimas Šiaulių rajone.
Verduliai (Radviliškis)

**Verduliai** – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 2 km į pietryčius nuo Karčemų. Yra žvyro telkinys ir karjerai, tolėliau – Arimaičių ežeras. Saugomas Verdulių akmuo.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Piepaliukai

**Piepaliukai** – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės rytus nuo Baisogalos. Piepaliukų akmuo „su dubeniu“ (archeologijos paminklas).

## Gyventojai

## Šaltiniai
Dyroderes

** Dyroderes** – labai negausi skydblakių (*Pentatomidae*) šeimos blakių gentis.

Rūšys:
* *Dyroderes umbraculatus* (Fabricius, 1775)

##### ''Dyroderes umbraculatus''

7 – 9 mm ilgio, plataus ovalo formos blakė. Spalva varijuoja nuo rudai raudonos iki pilkai raudonos, rausvai rudos. Antenos juodos su baltais skersiniais dryžiais. Ant skydelio, abipus galvos, yra baltos dėmės, skydelio galiukas baltas. Pilvelis geltonas su juodu pagrindu. Kojos balsvos, gelsvos su juodais taškeliais.

Dažniausiai dažniausiai randama pamiškėse, parkuose ant įvairių rūšių lipikų (*Galium* sp.), kartais ant tūbės (*Verbascum* sp.), kurių sultimis blakės ir maitinasi.

Paplitusi Europoje, Viduržemio jūros pakrantėje, Kaukaze, Užkaukazėje.

## Nuorodos
* ''Dyroderes umbraculatus'' foto
Daukonys

**Daukonys** – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje. Stūkso mitologinis Daukonių akmuo vadinamas Ramytės aukuru.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pašventupys (Prienai)

**Pašventupys** – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 2 km į pietryčius nuo Pakuonio, kairiajame Nemuno krante. Pastatytas paminklas 1935 m. Užnemunės valstiečių streiko dalyvių susirėmimo su policija vietoje.

## Istorija

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Pašventupyje gimė politinis ir visuomenės veikėjas, Steigiamojo Seimo narys Jurgis Marčiulionis (1870–1945).

## Šaltiniai
Raginėnai

**Raginėnai** – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Pakalniškių. Pietuose stūkso Raginėnų piliakalnis, aptiktas didelis Raginėnų pilkapynas.

## Etimologija

Spėjama, kad Raginėnų vardas kilęs nuo piliakalnio, o apie jį pasakojama, kad čia gyvenusios laumės ir *raganos* su velniais. Žmonės, norėdami raganas palenkti savo pusėn, virdavo degtinę ir nešdavo ją ant kalno.

## Istorija

XVI a. minimi kaip ***Gabogala***.

1820 m. kaimas priklausė Šeduvos dvarui.

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai

*
Tartu Fausto

Tartu „BC Fausto-Kalev" krepšinio klubas iš Estijos, KML (Estijos Krepšinio Lyga) rungtynes žaidžiantis Tartu mieste. Per pirmąjį klubo sezoną KML lygoje, klubas iškovojo bronzą. Kitame sezone jiems tai vėl pavyko padaryti. Tačiau dėl prasto žaidimo BBL lygoje (4 pergalės ir 16 pralaimėjimų) nusprendė nežaisti BBL lygoje 2008–2009 metų sezone.

## Pasiekimai
* KML, 2006–2007 m. – 3 vieta.
* KML, 2007–2008 m. – 3 vieta.
* BBL, 2007–2008 m. - 10 vieta, iš 11 komandų (4 pergalės ir 16 pralaimėjimų).

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
Vytautas Suslavičius

**Vytautas Suslavičius** (g. 1951 m. rugpjūčio 3 d. Trakuose) – fotomenininkas, gyvenantis Vilniuje, įžymus džiazo įamžinimu.

## Biografija
Gimė 1951 m. rugpjūčio 3 d. Trakuose. 1969–1974 m. Vilniaus universitete studijavo fiziką. 1977–2010 dirbo AB Lietuvos elektrinė. Nuo 1992 m. Lietuvos fotomenininkų sąjungos narys.1997 m. – Tarptautinės fotografijos meno federacijos (FIAP) fotografas-menininkas (AFIAP),
2005 m. – Lietuvos Respublikos meno kūrėjas.

## Darbai
* „Italijos eskizai“ (1981);
* „Kalnų kvapas“ (1982–1997);
* „Tylioji fotografija“ (1990–1998);
* „Elektrėnų bažnyčios statybos istorija“ (1990–1996);
* „Skerstuvės kaime“ (1991–1994);
* „Negrįžtanti vaikystė“ (1998),
* „Sugrįžimas į Kanadą“ (1999);
* „Milijonas metų prieš mūsų erą“ (1996–2003);
* „Džiazo įspūdis“ (1997–2003).

## Individualios parodos
94 individualios parodos Vilniaus, Kauno, Birkeröt’o (Danija), Brno (Čekija), Toronto (Kanada), Alytaus, Birštono, Druskininkų, Elektrėnų, Kaišiadorių, Klaipėdos, Marijampolės, Mažeikių, Panevėžio, Šiaulių, Širvintų, Trakų, Visagino meno galerijose ir parodų salėse.
* 

## Apdovanojimai
* 1997 – Tarptautinės meninės fotografijos federacijos (FIAP) fotografo menininko (AFIAP) garbės vardas; per 20 kitų apdovanojimų.

## V. Suslavičiaus darbai kolekcijose
Lietuvos fotomenininkų sąjunga, Vilnius; FIAP kolekcija, Lozana, Šveicarija; Menininkų namai, Nida; Lietuvių namai, Torontas, Kanada; Miesto biblioteka, Birkeröt, Danija; Fotografijos muziejus, Šiauliai; Lietuvos bankas, Vilnius; AB Lietuvos elektrinė, Elektrėnai.

## Šaltiniai
* Lietuvos fotomeninkų sąjunga

1. „Elektrėnai“, albumas (Vilnius, „Jandrija“, 2002).
2. „Kaunas Jazz“, fotografija (Kaunas, „Partitūra“, 2002).
3. „Lietuvos elektrinė“, albumas – skirta 40-čiui (Vilnius, „Petro ofsetas“, 2002).
4. „Akmenų byla“, (skirta Viliaus Orvydo atminimui) .Vilnius,„Petro ofsetas“, 2004.
Vytautas Mizeras –sakmė,
Vytautas Suslavičius – fotografija.
5. “Džiazas – Lietuva”, fotografija, parodos katalogas (Vilnius, „Petro ofsetas“, 2008)
6. “Vaizdai – Lietuva”, fotografija, parodos katalogas (Vilnius, „Petro ofsetas“, 2009)
7. „KaunasJazz 2010“ – kalendorius
8. “Lietuvos elektrinė 1960-2010”, albumas – skirta 50-čiui (Vilnius, „Petro ofsetas“, 2010)

Fotoknygos:
	
1. „Lietuvos elektrinė“ 1960-2010. Albumas (Klaipėda, S.Jokužio spaustuvė, 2009.
2. „Veidai šviesose“_Kaliningrad Jazz international festival. Albumas (Klaipėda, S.Jokužio spaustuvė, 2011)
3. „Ir žodis tapo kūnu“_Elektrėnų bažnyčios statybos istorija 1990-1996. Albumas (Klaipėda, S.Jokužio spaustuvė, 2012)
4. „Freskų kelias“_Antanas Kmieliauskas-freskų sukūrimas kardinolo Vincento Sladkevičiaus tėviškėje Guronyse. Albumas (Klaipėda, S.Jokužio spaustuvė, 2012)
Piktaičiai (Raseiniai)

**Piktaičiai** – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 5 km į pietvakarius nuo Šiluvos, prie Žyzdrės ir Medinės Žyzdrės upelių. Telkšo nedidelis Piktaičių tvenkinys. Piktaičių kadagys – gamtos paminklas.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Rinkšeliai

**Rinkšeliai** – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje. Stūkso Rinkšelių akmuo „su dubeniu“, yra buvęs Rinkšelių pilkapynas.

## Gyventojai

; Žymūs žmonės
* Kaime gimė garsus sovietų Rusijos karo vadas Bronislovas Petrusevičius (1897–1938), represuotas ir sušaudytas Maskvoje.

## Šaltiniai
Elektrėnų savivaldybės literatūros ir meno muziejus

**Elektrėnų savivaldybės literatūros ir meno [[muziejus]]** buvo įkurtas 1977 m. gegužės mėnesį. Elektrėnų I vidurinėje mokykloje (šiuo metu Elektrėnų „Ąžuolyno“ progimnazija) atidarytas Literatūrinis kiemelis.

## Muziejaus istorija
Muziejaus kiemelį puošia fontanas „Žilvinas“ (archit. R. Palukaitis).

Nuo 1983 m. skulptorius, tautodailininkas Ipolitas Užkurnys muziejui sukūrė virš 40 lietuvių literatūros klasikų ir jų kūrinių personažų skulptūrų. Tai vienintelė tokia unikali kolekcija lietuvių tautodailėje. Rašytojų bareljefai ir skulptūros – muziejaus pasididžiavimas.

1986 m. muziejus atidarė trečiąjį skyrių – Vaikų pasaulį, 1993 m. ketvirtą – Parodų salę, 1994 m. įkurtas Egzodo skyrius. 2003 m. gruodžio 17 d. Elektrėnų savivaldybės tarybos sprendimu muziejus tapo savarankiška įstaiga ir dabar vadinasi Elektrėnų savivaldybės literatūros ir meno muziejumi. 2005 m. muziejuje pradėjus dirbti etnologei Onutei Šakienei, 2006 m. buvo atidarytas Etnografijos skyrius.

Nuo 2002 m. muziejaus partneriais yra Elektrėnų savivaldybės literatų klubas „Strėva“.

Ketvirtį amžiaus literatūros ir meno muziejus tarnavo kaip sustiprinto lietuvių kalbos mokymo vidurinėje mokykloje ramstis ir meno šaltinis, jos literatūros puoselėtojas, jaunų talentų ugdytojas, humanizmo idėjų gynėjas, tautiškumo ir pilietiškumo žadintojas.

Muziejaus įkūrėjas ir ilgalaikis direktorius – mokytojas ir rašytojas Vytautas Mizeras. Šiuo metu muziejui vadovauja Jurgita Chmieliauskienė.

## Ekspozicija
* Ipolito Užkurnio literatūrinės – rašytojų ir jų kūrinių personažų – skulptūros
* D. Palukaitienės rašytojų bareljefai
* Fontanas „Žilvinas“
* Etnografinio skyriaus eksponatai: saugoma gausi tekstilės ir buities rakandų, baldų ekspozicija surinkta iš Elektrėnų apylinkių
* Grožinės ir mokslinės literatūros knygos
* Dovanos
* Leidyklų literatūriniai albumai
* Mokinių darbai: rašiniai, albumai, nuotraukos
* Mokytojų ir mokinių sukurti darbai
* Saugoma retų, XIX–XX a. pr. grožinės ir mokslinės literatūros bei periodinių leidinių kolekcija.

## Veikla
* Muziejuje rengiamos rašytojų jubiliejų, etnokultūros, liaudies meno, mokinių rankdarbių, proginės ir kt. parodos (tapybos, foto parodos), edukaciniai užsiėmimai
* Kultūrinė, šviečiamoji veikla (literatūros vakarai, knygų pristatymai, suaugusių švietimo renginiai, meno terapijos užsiėmimai ir kt. projektinė veikla)
* Mokyklos muziejaus literatūriniame kieme švenčiami „Poezijos pavasario“ renginiai
* Muziejuje vedamos literatūros, etnokultūros pamokos
* Muziejuje nuolat priimamos ekskursijos iš Lietuvos ir užsienio

## Nuorodos
* Muziejaus svetainė

## Šaltiniai
Kanopėnai (Raseiniai)

**Kanopėnai** – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, tarp magistralės  (už 1 km) ir Žemaičių plento (už 3 km).

## Istorija
XX a. pr. buvo Kanopėnų kaimas, palivarkas ir keli viensėdžiai Raseinių valsčiuje.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Kaime gimė žymus lietuvių rašytojas Simonas Stanevičius (1799–1848). Išlikę gimtasis namas ir svirnas, įkurtas Simono Stanevičiaus sodyba-muziejus.

## Šaltiniai
Molupiai

**Molupiai** – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės rytus nuo Plikių. Yra du molio telkiniai.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Moškėnai

**Moškėnai** – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 8 km į vakarus nuo Rokiškio, prie plento . Laukupės upelio krante stūkso Moškėnų piliakalnis, vienas įspūdingiausių šiaurės rytų Lietuvoje, stačiais 20–30 m aukščio šlaitais, su išlikusiais pylimais. Apylinkėse yra Moškėnų-Laukupėnų kraštovaizdžio istorinis draustinis.

## Istorija

Pokario metais apylinkėje veikė Vytauto apygardos, Šarūno partizanų rinktinės, Algirdo partizanų kuopos, Jono Šiupinio-Bermonto, Kovotojo partizanų būrio partizanai.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Laukupėnai

**Laukupėnai** – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 10 km į vakarus nuo Rokiškio, prie krašto kelio . Pro kaimą teka dešinysis Nemunėlio intakas Laukupė. Apylinkėse yra Moškėnų-Laukupėnų kraštovaizdžio istorinis draustinis.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Saulius Paukštys

**Saulius Paukštys** (1964 m. rugsėjo 16 d.) – fotomenininkas, meno kritikų laikomas vienu ryškiausių postmodernizmo Lietuvos fotografijoje atstovų.

## Biografija

1982 m. baigė Vilniaus 34-ąją vidurinę mokyklą (dabar – Vilniaus Sausio 13-osios mokykla).

1982–1987 m. mokėsi Kauno politechnikos institute. Įgijo inžinieriaus elektriko specialybę.

1988 m. pradėjo dirbti Lietuvos fotomenininkų draugijos Vilniaus skyriaus sekretoriumi. Surengė daug jaunųjų fotografų parodų. 1989 m. buvo vienas pagrindinių organizatorių rengiant pasaulio lietuvių fotografijos parodą, skirtą fotografijos atsiradimo 150-osioms metinėms.

1990–2000 m. dirbo Vilniaus dailės akademijoje mokymo meistru, vėliau – dėstytoju. Buvo vienas iš Fotografijos ir videomeno katedros kūrėjų.

Nuo 2000 m. dirba reklamos fotografu.

1996 m. Vilniuje pastatė paminklinį biustą muzikantui Frankui Zappai.

Rengė personalines parodas Lietuvos, JAV, Kanados, Lenkijos, Olandijos, Kirgizijos galerijose ir parodų salėse.

Nuo 2003 m. – Lietuvos liberalų ir centro sąjungos narys.

Lietuvos fotomenininkų sąjungos narys.

2008 m. su Algimantu Jablonsku Vilniuje įkūrė vyninę „Vino Comorado".

Išsituokęs. Turi tris vaikus – Severiją (17 m.), Stefaniją (12 m.) ir Igną (3 m.).

## Nuorodos
* 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai
* Skudurinės „Kubiliaus“ lėlės autorius norėjo įamžinti politiko pasipūtimą ir atsainumą

## Išnašos

## Nuorodos
* Saulius Paukštys (Visuotinė lietuvių enciklopedija)
Valiūniškis

**Valiūniškis** – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje. Stūkso Valiūniškio akmenys-archeologijos paminklai: su įvairiais ženklais, su „žmogaus pėda“.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pakriaunys

**Pakriaunys** – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurę nuo Kriaunų, prie Kriaunos upės. Apgriuvęs vandens malūnas. Stūkso Pakriaunio akmuo su trimis „velnio pėdomis“.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Henrikas Veisenhofas (1859–1922), dailininkas.
* Balys Balčiūnas (1923–2009), veterinarijos gydytojas, biomedicinos mokslų daktaras.

## Šaltiniai