open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Henry Salesbury

**Henris Solsberis** (*Henry Salesbury* arba *Henry Salisbury*, 1561 m. Henlano parapija, Denbigšyras, Velsas – 1637 m. spalio 6 d. (?), Česteris, Anglija) – valų gydytojas, gramatikas.

Gimė Henlano parapijoje, Denbigšyre. Jo šeima buvo senos Levenių šeimos atšaka. Baigė Oksfordo universitetą, studijavo mediciną ir dirbo gydytoju. 

1593 m. Londone išleido valų kalbos gramatiką *Grammatica Britannica*. Esama duomenų, kad jis buvo pradėjęs kitą veikalą – valų–lotynų žodyną, pavadintą *Geirva Tavod Cymraec*. Išlikę valų ir lotynų kalbomis kivido forma H. Solsberio sukurtų eilių, įrašytų H. Perio 1595 m. išleistos knygos *Egluryn Phraethineb* („Išminties išraiška“) pradžioje, 1930 m. šią knygą naujai išleido Velso universiteto leidykla.

Manoma, kad H. Solsberis mirė 1637 m. spalio 6 d. Česteryje. 
## Išnašos
Paedocypris progenetica

***Paedocypris progenetica*** – karpžuvių (*Cypriniformes*) būrio žuvų rūšis.

Nuo šios rūšies atradimo pradžios, ir iki 2009 m. rugpjūčio, kuomet buvo atrastas *[[Paedophryne amauensis]]* rūšies varliagyvis (*Amphibia*), ši maža žuvelė buvo laikoma mažiausia rūšimi ne tik tarp žuvų, bet ir tarp visų stuburinių (*Vertebrata*).

2021 m. duomenimis, ji yra viena tarp keleto mažiausių pasaulyje žuvų rūšių ir viena tarp mažiausių stuburinių gyvūnų rūšių. Jų patinėlio kūno ilgis 9,8 mm, patelės 10,3 mm. Mažiausia, subrendusi patelė buvo išmatuota 7,9 mm ilgio. Kūnas permatomas, akys didelės.

Šios žuvelės yra endeminės Pietryčių Azijos Sumatros ir Bintano salose. Jos gyvena atogrąžų lietaus miškuose telkšančiose labai rūgštingose, durpingose, turinčiose labai mažą deguonies kiekį pelkėse, bet tik tose, į kurias nepatenka tiesioginiai saulės spinduliai. Šiuose vandens telkiniuose jos laikosi arčiau dugno (bet ne dugne), kur vanduo truputį vėsesnis nei paviršiuje. Esant sausrai, dėl savo mažo kūno, jos sugeba išgyventi net nedidelėse išlikusiose pelkių balutėse.

Patelės kiaušidėse nešioja apie 50-60 ivairios išsivystymo stadijos kiaušinėlių. Apžiūrėta 9,1 mm ilgio patelė, kiaušidėje yra turėjusi keturis išsivysčiusius, nepermatomus, 0,3 mm skersmens ir 53 permatomus, mažiau nei 0,15 mm skersmens kiaušinėlius.

Žuvelės maitinasi vandens telkinio dugne planktonu, tokiu kaip verpetės (*Rotifera*) ir šakotaūsiai (*Cladocera*).

Šią žuvelę atrado 1996 m. Morisas Kotela (*Maurice Kottelat*) iš Šveicarijos ir Tan Hiok Hujus (*Tan Heok Hui*) iš Singapūro Rafleso biologinės įvairovės tyrimų muziejaus, kurie dirbdami su kolegomis iš Indonezijos ir Kai-Erik Witte iš Vokietijoje esančio Makso Planko instituto. Ralfas Bricas padėjo išanalizuoti gyvūno griaučius ir kompleksinę dubens peleko struktūrą

Šioms žuvelėms didelę grėsmę kelia Indonezijoje pelkių sausinimas gvinėjinių alyvpalmių (*Elaeis guineensis*) plantacijų plėtrai iš kurių gaminamas palmių aliejaus. Tokiu atveju suardoma natūrali ekosistema natūraliame šių žuvelių biotope

## Taip pat skaityti
* Pasaulio smulkiausių gyvuojančių žuvų sąrašas
* Lietuvos smulkiausių žuvų sąrašas

## Šaltiniai

## Nuorodos
* ncbi.nlm.nih.gov / Highlight: Big Surprises from the World’s Smallest Fish; Casey McGrath | Published online 2018 Apr 12.
* phys.org / The battle to identify the world’s smallest vertebrate; by Natural History Museum | September 17, 2012
Reliatyvumo principas

**Reliatyvumo principas** – pagrindinė daugelio fizikinių teorijų idėja, kad visi fizikiniai reiškiniai yra vienodi visų inercinių atskaitos sistemų atžvilgiu.

Šiuolaikinis reliatyvumo principas išsivystė iš Galilėjo Galilėjaus reliatyvumo principo, kuris buvo taikytas mechanikos sistemų aprašymui. Galilėjaus reliatyvumo principas – pagrindinė mechanikos idėja, kad visose inercinėse atskaitos sistemose mechaniniai reiškiniai vyksta vienodai, jei pradinės sąlygos vienodos.

Reliatyvumo principas yra pagrindinė idėja šiose fizikos teorijose:
* Niutono mechanika;
* Einšteino Specialioji reliatyvumo teorija;
* Einšteino Bendroji reliatyvumo teorija;
* Mastelio reliatyvumo teorija.

## Šaltiniai
Kukpovrukas

**Kukpovrukas** () – upė JAV, Aliaskoje, Šiaurės Nuokalnių regione. Upės ilgis siekia 257 km. 

Kukpovrukas prasideda De Longo kalnuose (vakarinė Brukso kalnagūbrio dalis) ir teka šiaurėn, kol įteka į Čiukčių jūros Kasegaluko lagūną (Arkties vandenynas); upės žiotys yra apytikriai 14 km į pietus nuo Point Lėjaus.

Upėvardis inuitų kalba tikriausiai reiškia „gana didelė upė“ (*Kukpauraq*) ar „upė“ (*Kugauraq*); XIX a. pab. upėvardis dar buvo užrašomas kaip „Kook Pow ruk“.

## Išnašos
Eugenijus Nalevaika

**Eugenijus Nalevaika** (g. 1960 m. rugpjūčio 10 d., Kaune) – dailininkas akvarelininkas, tarptautinių akvarelės bienalių „Baltijos tiltai. Baltic Bridges“ iniciatorius ir organizatorius.

## Biografija
1978 m. baigė J. Naujalio vidurinę meno mokyklą. 1979-1984 m.  studijavo tuometiniame Valstybiniame dailės institute Kaune (dabar – Vilniaus dailės akademijos Kauno fakultetas) ir įgijo dailininko apipavidalintojo kvalifikaciją. Nuo 1984  m. rengia personalines ir dalyvauja grupinėse parodose Lietuvoje bei užsienyje, yra akvarelininkų grupės „AQUA 12“ narys.

Nuo 1990 m. priklauso Lietuvos dailininkų sąjungai (LDS), 1996–2008 m. buvo LDS Kauno skyriaus pirmininku, nuo 2008 m. pabaigos iki 2012 m. gegužės buvo LDS pirmininku, nuo 2017 m. – LDS Kauno skyriaus pirmininkas; VDA Kauno fakulteto lektorius.

## Išnašos

## Literatūra
* Kauno dailė: realijos *en face.* Sudarytoja V. Mažrimienė. Kaunas: Nac. M.K.Čiurlionio muziejus, 2011, psl. 216.
Mantas Knystautas

**Mantas Knystautas** (g. 1994 m. gegužės 20 d. Klaipėdoje) – Lietuvos imtynininkas, nacionalinis čempionas.

## Biografija
Sportuoja nuo 2005 m. Pirmasis treneris – Artūras Sevelkovas, dabartinis – Mindaugas Ežerskis.

2014 m. pasaulio jaunimo vicečempionas.

2015 m. dalyvavo Europos žaidynėse, bet pralaimėjo pirmąją kovą. 2017 m. debiutavo pasaulio čempionate, bet pergalių nepelnė. Tais pačiais metais tapo pasaulio iki 23 m. amžiaus čempionato bronzos medalio prizininku.

2021 m. Europos atrankiniame ture į olimpines žaidynes pateko į finalą ir pelnė olimpinį kelialapį į 2020 m. vasaros olimpines žaidynes.

2022 m. pasaulio imtynių čempionate Knystautas iškovojo bronzos medalį.

## Šaltiniai
Jokaičis

**Jokaičis** () – miestas Japonijoje, centrinėje Honšiū salos dalyje, Mijės prefektūroje, į pietvakarius nuo Nagojos (jos aglomeracijoje). Prekybos uostas (įvežamos žaliavos, išvežama pramonės produkcija) prie Ramiojo vandenyno Isės įlankos. Naftos perdirbimo ir naftos chemijos, tekstilės (medvilnės), porceliano, stiklo, cemento, maisto pramonė. Veikia spalvotosios metalurgijos kombinatas, šiluminė jėgainė.

## Istorija

Jokaičis pradėjo kurtis ~1470 m., pastačius pilį. Miesto teisės suteiktos 1897 m. Jokaičio uostas 1899 m. atidarytas tarptautinei prekybai. XX a. 4-ajame dešimtmetyje buvo svarbus naftos perdirbimo ir chemijos pramonės centras. 1942 ir 1945 m. miestą bombardavo JAV aviacija.

## Šaltiniai
Jemeno kalnai

**Jemeno kalnai** (*Džebelis*) – kalnų ir aukštumų masyvas Arabijos pusiasalio pietuose, daugiausia Jemene (pakraščiai Omane ir Saudo Arabijoje). Didžiausias aukštis – 3760 m (an Nabi Šuaibo kalnas). Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – apie 500 km. Būdingi plokščiaviršūniai kalnai, sudaryti iš kristalinių ir vulkaninių uolienų. Yra užgesusių ugnikalnių, trapų. Vakariniai šlaitai statūs, pietuose skardžiais leidžiasi į Raudonąją jūrą, o šiaurės rytuose palaipsniui pereina į Rub al Chalio dykumą. Tarp kalnų masyvų gilūs vadžių (Mauro, Zabido, Banos ir kitų) slėniai.

Būdingos sausosios stepės, dykumos, slėniuose – atogrąžų krūmynai.

## Šaltiniai
Jokosuka

**Jokosuka** () – miestas Japonijoje, Honšiū salos pietrytinėje dalyje, Miuros pusiasalyje, prie Tokijo įlankos, į pietus nuo Tokijo (jo aglomeracijoje). Pagrindinė šalyje karinė jūrų bazė (joje bazuojasi Japonijos ir JAV kariniai laivynai). Svarbus prekybinis ir žvejybos (tarp jų – banginių medžioklės) uostas. Laivų statyba ir remontas, automobilių („Datsun“) gamyba. Yra šiluminė jėgainė, karinis arsenalas. Veikia telekomunikacijų mokslinių tyrimų parkas, muziejus.

## Istorija

Jokosuka pradėjo kurtis 1865 m. XIX a. antroje pusėje įrengtas karinis arsenalas, laivų statyklos. 1907 m. Jokosukai suteiktos miesto teisės. Miestas augo kaip svarbi karinio laivyno ir karinės pramonės bazė. 1923 m. miestą nuniokojo Didysis Kanto žemės drebėjimas.

II pasaulinio karo metais Jokosukoje įrengta sudėtinga požeminių slėptuvių sistema galimo amerikiečių aviacijos antpuolio atveju, tačiau JAV miesto nebombardavo. 1945 m. Japonijai pralaimėjus karą, uoste įrengtas JAV laivyno dalinys.

## Šaltiniai
Jorkas (Pensilvanija)

**Jorkas** () – miestas Jungtinėse Valstijose, pietų Pensilvanijoje, prie Saskuehanos upės; Jorko apygardos centras. Plentai į Baltimorę, Harisburgą, Filadelfiją, Pitsburgą. Mašinų gamybos, tabako, tekstilės pramonė. Veikia koledžas (įsteigtas 1787 m.). Išlikusi XVII a. architektūra – užeiga, sueigų namai, XIX a. turgus.

2010 m. 51,2 % gyventojų buvo baltieji, 28,0 % afroamerikiečiai, 0,6 % indėnai, 1,2 % azijiečiai, 6,3 % mišrios rasės. 28,5 % – lotynoamerikiečiai (nepriklausomai nuo rasės).

## Istorija
Jorkas įkurtas 1741 m. ir pavadintas pagal Jorko miestą Anglijoje. 1777–1778 m., JAV Nepriklausomybės karo metu, Jorke buvo įsikūręs laikinasis šalies Kongresas. Miesto teises gavo 1887 m.

## Šaltiniai
Jorkas (reikšmės)

**Jorkas** () gali reikšti:
* Jorkas – miestas Anglijoje;
* Jorkas – miestas JAV, Pensilvanijoje;
* Jorkas – miestas JAV, Meine;
* Jorkas – miestas JAV, Nebraskoje;
* Jorkas – miestas JAV, Pietų Karolinoje;
* Jorkas – miestas JAV, Alabamoje;
* Jorkas – upė JAV, Virdžinijoje;
* Jorkas – Toronto (Kanada) dalis;
* Jorkas – miestelis Vakarų Australijoje;
* Jorkas (*Jork*) – miestas Vokietijoje;
* Jorko kyšulys – Australijoje, Kvynslande;
* Jorko pusiasalis – Pietų Australijoje;
* Jorko kyšulys – Grenlandijoje;
* Jorko Kyšulio pusiasalis – Australijoje;

;taip pat
* Jorko apygarda – keletas JAV apygardų;
* Jorko Kunigaikščio sala – keletas salų pasaulyje.
Kadlerošilikas

**Kadlerošilikas** () – upė JAV, Aliaskoje, Šiaurės Nuokalnių regione. Ilgis siekia 104 km, o baseino plotas – 1290 km². 

Upė teka iš pietų į šiaurę, įteka į *Foggy Island* įlanką, priklausančią Boforto jūrai, apie 32 km į rytus nuo Prudhou Bėjaus. Pavadinimą upei suteikė Ernest de Koven Leffingwell – pavadino pagal gretimą Kadlerošiliko pingą – aukščiausią žinomą pingą pasaulyje (jam taip pat buvo suteikęs pavadinimą).

1995 m. atlikto tyrimo duomenimis, upėje aptinkami arktiniai kiršliai (*Thymallus arcticus*), kamčiatkinės palijos (*Salvelinus malma*) ir devynspyglės dyglės (*Pungitius pungitius*). Ankstesnis tyrimas parodė, kad upėje esama ir *Cottus cognatus*.

## Išnašos
Kvapusis citrinmedis

**Kvapusis citrinmedis** (*Citrus × junos*) – rūtinių (*Rutaceae*) šeimos citrinmedžių (*Citrus*) genties augalų rūšis. Dar žinomas pagal japonišką pavadinimą **juzu** ().

Manoma, kad išvestas Kinijoje sukryžminus rytinį citrinmedį ir mandariną. Vėliau paplito Korėjoje, o maždaug X a. pasiekė Japoniją.

## Išvaizda

Kvapusis citrinmedis yra iki 5 m aukščio visžalis medis su nedideliais tamsiai žaliais lapais. Žydi baltais ir kvapniais žiedais.

Vaisiai apie 4–7 cm skersmens, šiek tiek suploti. Nokdami keičia spalvą iš žalios į geltoną. Žievė nelygi, stora, turinti daug eterinių aliejų, kvapni. Minkštimo gan nedaug, jame daug sėklų. Minkštimas sultingas, rūgštus, turi kartumo.

## Naudojimas

Vaisiai populiarūs tradicinėse japonų ir korėjiečių virtuvėse. Jų tarkuota žievė ir sultys mažais kiekiais naudojami padažuose, gėrimuose (tiek gaiviuosiuose, tiek alkoholiniuose), desertuose, acto gamyboje.

## Galerija


Kyoto Mizuo Yuzu Fields 2013-09.JPG|Neprinokę vaisiai
Zrele Yuzu.jpg|Vaisiai ant medžio
Citrus junos fruits 3.jpg|Vaisiai
Citrus junos fruits.jpg|Vaisių skerspjūvis
Yujacha.jpg|Iš vaisių pagaminta arbata ir marmeladas


## Šaltiniai
Thomas Richards

**Tomas Ričardsas** (*Thomas Richards*, apie 1710 m. – 1790 m. kovo 20 d.) – XVIII a. valų dvasininkas iš Langralo k. (), labiausiai žinomas dėl savo 1753 m. išleisto tezauro, valų–anglų žodyno. Šį valų–anglų žodyną panaudojo dr. S. Džonsonas, sudarymas anglų kalbos žodyną (1755 m.).
## Biografija
Gimė apie 1710 m. Glamorgane, 40 metų šioje grafystėje Langrale ir Koityje tarnavo dvasininku. T. Ričardsas mirė 1790 m. kovo 20 d.

1746 m. T. Ričardsas išleido F. Moranto traktato „Romos bažnyčios žiaurumai ir persekiojimai“ () vertimą į valų kalbą. Pagrindinis jo darbas buvo „Antiquæ Linguæ Britannicæ Thesaurus“, Bristolis, 1753 m., valų–anglų žodynas, dedikuotas Velso princui Frederikui. Daugiausia paremtas Dž. Deiviso ir E. Luido darbais, T. Ričardso žodynas buvo išsamesnis už visus iki tol išleistuosius. Kiti šaltiniai – V. Votono ir R. Moriso veikalai. Esama prielaidų, kad T. Ričardsas skolinosi Dž. Bradfordo rankraščius. Antrasis žodyno leidimas pasirodė Trefriu 1815 m., trečiasis – tais pačiais metais Dolgelai, ketvirtasis – Merter Tidvilyje 1838 m.

T. Ričardso nuopelnu laikomas 1812 m. V. Evanso išleistas anglų–valų žodynas.

## Šaltiniai
Jorko kyšulys

**Jorko kyšulys** (*Keip Jorkas*, ) – kyšulys Australijoje, Kvynslando šiaurėje, Jorko Kyšulio pusiasalio šiauriniame gale, išsišaunančiame į Toreso sąsiaurį. Ilgis apie 25 km, plotis 19 km. Tai šiauriausias Australijos žemyno taškas.

1770 m. Džeimso Kuko pavadintas Jorko kunigaikščio princo Edvardo garbei.

## Šaltiniai
Jonas Šukys

**Jonas Šukys** (1935 m. kovo 25 d. Miežiškiuose, Panevėžio valsčiuje – 2021 m. kovo 23 d. Vilniuje) – lietuvių kalbininkas.

## Biografija
Mokėsi Miežiškių pradžios mokykloje, vėliau Panevėžio berniukų gimnazijoje, pedagoginėje mokykloje. Mokytojavo Troškūnuose. 1957 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą. 

1957–1964 m. dirbo Lietuvių kalbos ir literatūros institute. 1964–1968 m. dirbo Lietuvos valstybiniame televizijos ir radijo komitete, 1968–1972 m. dirbo Vilniaus universiteto Kauno vakariniame fakultete, 1972–1987 m. – „Mūsų žodžio“ redakcijoje.

1987–1989 m. dirbo Pedagogikos institute, 1989–1994 m. – Lietuvos pedagogų kvalifikacijos institute. 1992–2000 m. vadovavo Pedagogų kalbos kultūros kvalifikacijos komisijai. 1994–2001 m. dirbo Vilniaus pedagoginiame universitete (nuo 1991 m. docentas), 1996–1997 m. Lietuvių kalbos katedros vedėjas.

## Mokslinė veikla
Paskelbė apie 150 straipsnių dialektologijos, kalbos kultūros klausimais „Lietuvių kalbotyros klausimuose“, „Mūsų kalboje“, „Gimtojoje kalboje“, „Gimtajame žodyje“, „Kalbos kultūroje“, „Tarybinėje mokykloje“, „Tautinėje mokykloje“, „Švietimo naujovėse“, „Literatūroje ir mene“, „Dialoge“, „Tiesoje“, „Vakarinėse naujienose“, rinkiniuose ir kt. Surinko apie 15 000 žodžių „Lietuvių kalbos žodynui“. Prisidėjo prie „Lietuvių kalbos atlaso“ rengimo.

## Bibliografija
* *Kalbos praktikos patarimai*, 1976 m. (su kitais)
* *Lietuvių kalbos linksniai ir prielinksniai: vartosena ir normos*, 1998 m. (studija)
* *Kalbos patarimai istorijos mokytojams*, 1998 m.
* *Kalbos patarimai matematikos mokytojams*, 1998 m.
* *Kalbos patarimai kūno kultūros ir sporto specialistams*, 2000 m. (su G. Irtmoniene)
* *Kalbos patarimai politikams ir visiems kalbų sakytojams*, 2000 m.
* *Kalbos patarimai pradinių klasių mokytojams ir mokinių tėvams*, 2001 m.
* *Kalbos kultūra visiems*, 2003 m.
* *Panašiai skambantys žodžiai: normos ir klaidos*, 2004 m.

### Monografijos
* *Miežiškiai*, 2003 m. (su V. Marciuška)
* *Miežiškių šnekta. Pietų panevėžiškiai*, 2008 m.

### Vadovėliai
* *Žaidžiu žodžiu: kalbos kultūra V–VI klasėms*, 2007 m.
* *Kalbos kultūra XI–XII klasėms: patarimai ir pratimai*, 2009 m.

### Kalbos praktikos veikalai
* *Taisyklingai vartokime linksnius*, 1976 m.
* *Prielinksnių vartojimas*, 1978 m.
* *Lietuvių kalbos linksniai ir prielinksniai: vartosena ir normos, knygas Kalbos patarimai istorijos mokytojams*, 1998 m.

### Grožinės literatūros knygos
* *Apie vaikučius – baltus žirnučius*, 1958 m.
* *Berniukas Šaparniukas ir jo žirgelis*, 1959 m.
* *Vilko batai*, 1963 m.

### Mokslo populiarinimo knygos
* *Gramatikos šalyje*, 1982 m.
* *Kalbos margumynai*, 1997 m.

## Šaltiniai
Vegerė

**Vegerė** arba **Vegerinė** – upelis Žemaitijoje, Akmenės rajone; Avižlio dešinysis intakas. Prasideda netoliese Jonaičių kaimo, kurį laiką teka miško pakraščiu, po to teka daugiausia laukais šiaurės vakarų kryptimi, paskui prateka mišką (Avižlių). Ties Avižlių kaimu įteka į Avižlį 5,1 km nuo jo žiočių (Ventos baseinas).

Visa Vegerės vaga reguliuota, upelis paverstas kanalu. Gyvenvietės prie Vegerės: Jonaičiai, Dumbriai, Urbonaičiai, Medvalakiai, Avižliai.

Upėvardis *Vegerė̃* siejamas su  („siauras, į mišką įsiterpęs upokšnis“).

## Išnašos
Miškinė dirsuolė

* *Bromopsis benekenii * (Lange) Holub

**Miškinė dirsuolė** (*Bromus benekenii*) – miglinių (*Poaceae*) šeimos žolinis daugiametis augalas.

Auga didžiojoje Europos dalyje, Kaukaze, Vidurinėje Azijoje, Altajuje, Irane, Pietų Sibire.

Augalas 80–120 cm aukščio. Stiebas status. Apatinių lapų lapamakštės plaukuotos, viršutinių – plikos. Lapai paplokšti, 0,5–1 cm pločio, šiurkštūs. Žiedynas – 20–30 cm ilgio šluotelė, stati, su 2–5 varpomis. Žydi liepą.

Auga šviesiuose plačialapiuose lapuočiuose ir mišriuose miškuose, miško aikštelėse, pamiškėse, reta, saugoma.

## Šaltiniai
Delavinio kelerija

**Delavinio kelerija** (*Koeleria delavignei*) – miglinių (*Poaceae*) šeimos žolinis daugiametis augalas.

Auga nuo Rytų Europos iki Sibiro.

Stiebas status, 80–100 cm aukščio. Lapai pliki, plokšti arba įlenkti, 20–30 cm ilgio, 0,75 mm pločio. Žiedynas – 6–9 cm ilgio šluotelė. Žydi birželį.

Lietuvoje labai reta. Auga Dzūkijos nacionaliniame parke, Merkio užliejamose ir vidurinės juostos pievose, aliuviniuose dirvožemiuose. Reliktinė rūšis.

## Šaltiniai
Kukas (upė)

**Kukas** (, inupiakų k. *Kuuk*) – upė JAV, Aliaskoje, Šiaurės Nuokalnių regione. Ilgis siekia 56 km. Prasideda susiliejus Avaliko ir Kaolako upėms, teka šiaurėn, kol įteka į Veinraito įlankėlę apie 10 km į pietryčius nuo Veinraito gyvenvietės. Įlankėlė jungiasi su Čiukčių jūra (Arkties vandenynas).

Upėvardis *Kuuk* inuitų kalba reiškia „upė“. XIX a. žemėlapiuose upės, įtekančios į Veinraito įlankėlę, buvo įvardijamos įvairiai: „Koh“, „Kong“, „Tutua Wing“, „Ku“, „Kook“, „Koo“, „Kee“.

## Išnašos
2022 m. pasaulio futbolo čempionato atranka/Šiaurės Amerika

Straipsnyje pateikiami atrankos į **[[2022 m. pasaulio futbolo čempionatas|2022 m. pasaulio futbolo čempionatą]] Šiaurės Amerikos zonos** rezultatai.

## Tvarka

2022 m. pasaulio čempionate CONCACAF pasiūlė naują atrankos formatą, tačiau dėl COVID-19 pandemijos jo įgyvendinti nepavyko. Pasiūlytas kitas, paspartintos atrankos formatas: I etape rungtyniauja visos komandos (išskyrus 6 geriausias pagal FIFA reitingą rinktines – JAV, Meksiką, Kosta Riką, Hondūrą ir Jamaiką), suskirstytos į 6 grupes. Į kitą etapą patenka grupių nugalėtojai. Antrame etape įvyksta atrankinis etapas poromis ir lieka 3 komandos. Jos prisijungia prie 6 „geriausiųjų“ ir varžosi dėl 3 tiesioginių kelialapių ir 1 tarpžemyninės atrankos etapo.

## I etapas

### A grupė

*  2:2 
*  2:0 
*  0:3 
*  1:1 
*  1:0 
*  4:0 
*  1:0 
*  0:7 
*  1:2 
*  3:0 

### B grupė

*  3:0 
*  5:1 
*  0:6 
*  0:11 
*  5:0 
*  1:3 
*  6:0 
*  0:7 
*  1:1 
*  4:0 

### C grupė

*  1:0 
*  5:0 
*  0:3 
*  1:2 
*  3:0 
*  5:0 
*  10:0 
*  0:8 
*  0:1 
*  0:0 

### D grupė

*  1:0 
*  1:0 
*  0:6 
*  1:2 
*  1:0 
*  3:0 
*  1:1 
*  0:13 
*  1:1 
*  3:0 

### E grupė
 pasitraukė dar prieš atranką.

*  2:0 
*  0:7 
*  5:0 
*  3:0 
*  0:10 
*  1:0 

### F grupė

*  1:0 
*  3:0 
*  0:4 
*  1:1 
*  4:0 
*  7:0 
*  3:0 
*  0:0 
*  0:2 
*  2:0 

## II etapas

|}

## III etapas

*  1:1 
*  0:0 
*  2:1 
*  0:0 
----
*  0:3 
*  0:0 
*  0:1 
*  1:1 
----
*  3:0 
*  1:1 
*  1:1 
*  1:4 
----
*  2:0 
*  0:0 
*  1:1 
*  1:0 
----
*  0:0 
*  2:1 
*  1:0 
*  3:0 
----
*  2:1 
*  4:1 
*  0:2 
*  0:2 
----
*  2:0 
*  1:0 
*  2:3 
*  1:1 
----
*  1:1 
*  2:1 
*  2:1 
*  2:1 
----
*  1:0 
*  1:2 
*  0:2 
*  1:0 
----
*  2:0 
*  3:2 
*  0:0 
*  0:2 
----
*  0:1 
*  3:0 
*  0:2 
*  1:0 
----
*  1:1 
*  1:1 
*  0:0 
*  1:0 
----
*  4:0 
*  1:2 
*  5:1 
*  0:1 
----
*  1:0 
*  2:1 
*  2:0 
*  2:0 

## Tarpžemyninės varžybos

|}

## Rezultatyviausi žaidėjai

;13 įvarčių
*  Kailas Larinas
;9 įvarčiai
*  Džonatanas Deividas
;8 įvarčiai
*  Davidas Rugamasas
;7 įvarčiai
*  Sesilijus Votermanas
; 6 įvarčiai
*  Naidželas Haselbankas
;5 įvarčiai
*  Lukasas Kavalinis
*  Alfonsas Deivisas
*  Lailas Teiloras
*  Gabrielis Toresas


## Šaltiniai
Tagagavikas

**Tagagavikas** () – upė JAV, šiaurės vakarinėje Aliaskos dalyje; Selaviko intakas. Ilgis siekia 137 km. Upė teka daugiausia į šiaurę, kol įteka į Selaviką apie 48 km į pietryčius nuo Selaviko gyvenvietės.

Upės pavadinimą inuitų kalba (užrašytas kaip „Tag-gag-a-wik“) 1886 m. pirmasis pranešė JAV laivyno leitenantas Stoney (pavadinimas įrašytas 1900 m. žemėlapyje).

## Išnašos
Naknekas

**Naknekas** () – upė JAV, Aliaskoje, Bristolio įlankos regione. Ilgis siekia 56 km. Upė išteka iš Nakneko ežero, teka į vakarus, kol įteka į Kvičako įlanką (Bristolio įlankos atšaka).

Tiek upėje, tiek to paties pavadinimo ežere paplitusios raudonosios ir kitų rūšių lašišos. Netoliese upės ištakų įsikūrusi King Salmono gyvenvietė, o ties žiotimis – Nakneko ir Pietų Nakneko gyvenvietės (viena ant šiaurinio kranto, o kita – ant pietinio). Upės žiotys patenka į Katmajaus nacionalinį parką ir rezervatą.

## Šaltiniai
Vytis Jurkonis

**Vytis Jurkonis** (g. 1981 m. kovo 26 d. Vilniuje) – Lietuvos politologas, žmogaus teisių gynėjas, dėstytojas   . Išsiskyręs, turi dukrą Adelę.

## Biografija
Gimė 1981 m. Vilniuje. Mokėsi Žemynos mokykloje ir Vilniaus licėjuje. 2005 m. baigė Tarptautinių santykių ir diplomatijos magistro programą. 2003-2009 m. dirbo VU TSPMI Mokslo, tarptautinių ir viešųjų ryšių skyriuje. 

Nuo 2007 m. dirbo Rytų Europos studijų centro (RESC) Pilietinės visuomenės vystymo ir bendradarbiavimo skyriaus vedėju, 2010-2012 m. vadovavo Politikos analizės ir tyrimų skyriui. Keletą metų buvo Europos užsienio politikos rezultatų (European Foreign Policy Scorecard) tyrimo, kurį vykdo European Council on Foreign Relations, tyrėjas Lietuvoje.
Madrido Komplutensės universiteto Teisės fakulteto Žmogaus teisių instituto eksperto diplomas “Tarptautinės misijos, konfliktų prevencija, krizių valdymas bei valstybės atstatymas konfliktų paveiktose šalyse” srityje.

Nuo 2012 m. rugsėjo – Freedom House Vilniaus padalinio direktorius.

Komentatorius Lietuvos ir užsienio žiniasklaidai Rusijos, Baltarusijos ir kitų Rytų Europos šalių politikos klausimais.
Vienas iš Vilniaus licėjaus alumnų asociacijos bei VU TSPMI studentų korporacijos „RePublica“ steigėjų; Lietuvos politologų asociacijos narys.
2018 m. Lietuvos Respublikos Užsienio reikalų ministerija apdovanojo Vytį Jurkonį „Lietuvos diplomatijos žvaigždės“  garbės ženklu.

## Išnašos
Tikroji kaštoninė žakamara

**Tikroji kaštoninė žakamara** (*Galbalcyrhynchus purusianus*) – žakamarinių paukščių (*Galbuliformes*) būrio, žakamarinių (*Galbulidae*) šeimos rūšis.

Savaime paplitusi Pietų Amerikos žemyno vakaruose, čia esančiame pietvakarių Amazonijos regione (tolimieji Brazilijos vakarai, šiaurinė Bolivija, rytinė Peru) – maždaug apie 857 000 km² plote. Mėgsta gyventi čia esančiuose subtripikų ir atogrąžų regiono žemumų pelkiniuose ir labai suniokuotuose buvusiuose miškuose.

Raudonai rudos spalvos nedidelis, 20-22 cm kūno ilgio, su ilgu, tvirtu, rožinės spalvos snapu paukštis. Sparnugaliai ir uodega tamsesnių plunksnų, nei likęs kūnas.

Gyvena sėsliai. Laikosi nedidelėmis grupelėmis. Aktyvus dienos metu. Lizdą sukasi mirusių medžių ertmėse. Minta vabzdžiais.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* birdsoftheworld.org / Purus Jacamar ''Galbalcyrhynchus purusianus''
* ebird.org / Purus Jacamar ''Galbalcyrhynchus purusianus''
* xeno-canto.org / Purus Jacamar · ''Galbalcyrhynchus purusianus'' (*tikrųjų kaštoninių žakamarų balso įrašas*)
Ebola (upė)

**Ebola** arba **Legbala** (vietinių gyventojų vartojamas pavadinimas) – upė šiaurinėje Kongo Demokratinės Respublikos dalyje; Mongalos upės (Kongo intakas) ištaka.  Upės ilgis siekia apytikriai 250 km.

Pavadinimas *Ebola* atsirado prancūzakalbiams iškraipius upės pavadinimą ngbandžių kalba *Legbala*, reiškiantį *baltas vanduo*. Be pastarųjų, belgų valdymo laikais dar buvo vartojami prancūziški upės pavadinimai *Eau Blanche* ir *L'Ébola* (retai).

1976 m. Jambuku gyvenvietėje, esančioje 111 km nuo Ebolos upės, buvo pirmąkart identifikuotas Ebolos virusas; visgi, kad Jambuku gyventojai nebūtų stigmatizuojami, nuspręsta virusą pavadinti pagal upę. Teigiama, jog tą pasiūlė Karl Johnson, tarptautinės komisijos mokslinis vadovas.

## Išnašos
Tildė

**Tildė (~)** – tipografinis ženklas, kuris gali būti rašomas tiek vienas, tiek ir virš kito ženklo (raidės). Tildės pavadinimas kilęs iš , reiškiantis antraštę, nors dabar ženklas turi ir daugiau reikšmių.

## Naudojimas
Lietuvių kalboje tilde žymimas tvirtagalės priegaidės kirtis, bet paprastai tik jei nežinant kirčio galimas alternatyvus frazės supratimas (gražiõs kalbõs – grãžios kal̃bos). Tildė pirmiausia pradėta naudoti senovės graikų kalbos tarimui (pakeltam tonui) žymėti, vėliau lotynų kalboje buvo naudojama sutrumpinimui pažymėti. Šiuo metu tildė yra nepriklausomas diakritinis ženklas. Dažniausiai jis rašomas virš raidės, tačiau kai kuriems specifiniams tarimams pažymėti tildė gali būti rašoma ir raidės viduryje (kaip Ɫ).

Žodynuose ir panašiuose leidiniuose tildė vartojama kaip pagrindinio šiam punktui žodžio santrumpa.

Matematikoje, fizikoje tildė paprastai reiškia „labai apytikriai“ ar „reikšmės susiję“ (a ~ b). Jei reikšmės skiriasi palyginus mažiau, vartojamas ženklas ≈.

## Ženklo vertikali padėtis eilutėje

Spausdinimo mašinėlėse tildės ženklas paprastai būdavo pakeltas, kad jį būtų paprasta atspausdinti virš reikiamos raidės. Pakeltas jis buvo ir ankstyvuosiuose kompiuterių šriftuose, nors pirmieji (tekstiniai) monitoriai simbolių vienas virš kito kombinuoti paprastai negalėjo. Šiuo metu pavienė tildė palyginus su ankstesniais vaizdavimais vis dažniau nuleidžiama žemyn.

## Kodavimas
Unicode yra nemažai raidę su tilde viršuje nusakančių simbolių. Kitiems tildę galima uždėti kodu U+0303 (pavyzdžiui, HTML *v&amp;#x0303;* – v raidė su tilde, ṽ). Pavienės tildės Unicode kodas yra U+007E (ASCII 7E). Tai buvo priešpaskutinis galimas ir neretai paskutinis spausdinamas ASCII kodo simbolis (7F yra trynimo kodas).

Tildės kodai

## Šaltiniai
Tildė (reikšmės)

**Tildė gali reikšti**:
* Tildė (~) – yra tipografinis ženklas;
* Tilde – tarptautinė IT įmonių grupė.
Azijinis puošnusis einis

:  tik perėjimo metu
:  sėslūs
:  klajoja, bet neperi
:  sėslūs, reintrodukuoti

**Azijinis puošnusis einis** arba **puošnusis einis** (*Chlamydotis macqueenii*) – eininių paukščių (*Otidiformes*) būrio, eininių (*Otididae*) šeimos rūšis. Anksčiau azijinių puošniųjų einių populiacija buvo laikoma afrikinių puošniųjų einių (*Chlamydotis undulata*) porūšiu.

Azijiniai puošnieji einiai savaime paplitę Azijoje – Sinajaus pusiasalyje ir į rytus nuo jo gyvena visame Arabijos pusiasalyje ir į rytus nuo Kaspijos jūros, kur aptinkami pietvakarių Mongolijoje, Kinijai priklausančios Vidinės Mongolijos autonominės apygardos vakarinėje dalyje ir Indijos vakaruose.

XIX a. klajojantys šios rūšies paukščiai nuo dabartinio savaiminio paplitimo arealo buvo stebėti toli Europos vakaruose – nekartą Didžiosios Britanijos salos rytiniuose regionuose, nuo Aberdynšyro srities salos šiaurės rytuose, iki salos pietryčiuose esančios Safolko grafystės, kuomet jie čia buvo stebėti 1962 m. lapkričio ir gruodžio mėnesiais.

Ši rūšis yra stebėta ir Letuvoje, bet retai ir į šalį užklysta atsitiktinai.

Azijinių puošniųjų einių patinų kūno ilgis 65-75 cm, svoris 1,8-2,4 kg, sunkiausi patinai sveria iki 3,1 kg. Patelių kūno ilgis 55-65 cm, svoris 1,1-1,7 kg. Atstumas tarp abiejų išskleistų sparnų galų 135–170 cm.

Ant kaklo šonų eina vertikali juoda juostelė. Rūšies lytinis dimorfizmas nelabai žymus, tik patelės smulkesnės, o jų viršutinė kūno dalis labiau pilkesnio plunksnų atspalvio.

## Šaltiniai
Marcantonio Raimondi

**Markantonijus Raimondis** (, apie 1480–1534 m.) – XVI a. pr. italų renesanso grafikas, geriausiai žinomas graviūromis pagal Rafaelio piešinius.
## Biografija
Markantonijus Raimondis gimė apie 1480 m. kažkur netoli Bolonijos. Mokėsi Frančesko Frančijos dirbtuvėse Bolonijoje. Jo anksčiausios graviūros figūriniame vaizdavime ir kompozicijomis rodė F. Frančijos įtaką, bet peizažo ir šešėliuotės vaizdavimas atskleidė, kad M. Raimondis buvo susipažinęs su Luko van Leideno grafikos darbais. 1506−1508 m. M. Raimondis gyveno Venecijoje, kur taip susižavėjo A. Diurerio graviūromis, kad, pasak Dž. Vazario, nukopijavo visą seriją A. Diurerio graviūrų ir pardavinėjo jas vietoj originalų. Apie tai Niurnberge informuotas A. Diureris 1506 m. padavė M. Raimondį į teismą.

Po trumpos viešnagės Florencijoje apie 1510 m. M. Raimondis apsigyveno Romoje, kūrė graviūras pagal Rafaelio, Mikelandželo ir jų pasekėjų kūrinius. 1513 m. jis susipažino su Rafaeliu, kuris jam parūpindavo piešinių graviūroms sukurti. Jomis M. Raimondis daugiausiai išgarsėjo. Jis į graviūras perkeldavo Rafaelio figūrines kompozicijas, bet peizažo ir šešėliuotės bei kitų detalių atlikimas priklausydavo nuo jo. Iš viso jis sukūrė daugiau nei 300 graviūrų, kurios reikšmingai prisidėjo prie italų renesanso dailės estetikos išplatinimo Europoje. Tarp jo mokinių − Marco Dente, Agostino dei Musi ir Giovanni Jacopo Caraglio. 1520 m. mirus Rafaeliui M. Raimondis dirbo pagal Dž. Romano dizainus ir užsitraukė nešlovę, kai sukūrė keletą pornografinių graviūrų. 1527 m. Romą užėmus nevaldomai Karolio V kariuomenei, M. Raimondis išsipirko iš nelaisvės ir pabėgo iš Romos visiškai skurdžias. Mirė 1534 m. Bolonijoje.

## Darbų galerija

Mars, Venus and Cupid LACMA M.88.91.150.jpg | „Marsas, Venera ir Kupidonas“ pagal A. Mantenją (?), 1508 m.
File:Marcantonio Raimondi after Raphael, The Massacre of the Innocents, c. 1511, NGA 55423.jpg| „Kūdikių žūdynės Betliejuje“ pagal Rafaelį, apie 1511 m.
De zelfmoord van Lucretia Lucretia staat op punt zichzelf te doden met dolk, RP-P-1951-575.jpg| „Lukrecija“ pagal Rafaelį, apie 1514 m.
Marcantonio Raimondi after Raphael, The Holy Family, NGA 46904.jpg| „Šv. Šeima“ pagal Rafaelį, apie 1518 m.
## Šaltiniai

* Encyclopaedia Britannica
* Britų muziejaus informacija
Laipsnis (simbolis)

**Laipsnis (°)** – tipografinis ženklas, dažniausiai naudojamas kampo arba temperatūros matavimo vienetams nurodyti. Laipsnio ženklas yra mažas pakeltas apskritimas (istoriškai tai nulio ženklas). Seniausi žinomi šį ženklą naudojantys darbai parašyti 1569 m. Šiuose darbuose simbolis naudojamas kampo vienetui (laipsniui) pažymėti.

Daugelyje senesnių rašomųjų mašinėlių laipsnio ženklą pakeisdavo pakelta raidė „o“. Nebuvo jo ir pirmųjų kompiuterių ASCII kodų rinkinyje, tačiau 1987 m. simbolis buvo įtrauktas į Latin-1 ASCII plėtinį. Šiuo metu jį turi tik kai kurios kompiuterių klaviatūros, tačiau pats simbolis yra palaikomas ir gali būti įvestas įvairiais operacinei sistemai, tekstų redaktoriui specifiniais būdais.

## Kodai

## Šaltiniai
Ampersandas

**Ampersandas (&)** – logograma (panašią į žodžio reikšmę turintis simbolis), reiškiantis *ir*. Jis atsirado susiliejus žodžio  () raidėms ir yra senas ženklas, pasitaikantis jau pirmojo mūsų eros amžiaus romėnų raštuose. Ampersandas kai kada buvo įtraukiamas kaip paskutinioji lotyniškos abėcėlės raidė. Vardijant abėcėlės raides, anglų kalboje jis buvo tariamas . Iš čia kilo ir lietuviškas pavadinimas. Septintojo amžiaus tekstuose ampersando simbolis jau beveik nesiskiria nuo paprastai vartojamo dabar.

Paplitęs aiškinimas, jog simbolio vardas kilęs nuo Ampero nėra teisingas, nors André-Marie Ampère ir naudojo ženklą moksliniuose tekstuose.

Ampersandas paprastai reiškia *ir*. Šia prasme jis naudojamas tiek žmonių kalbose (ypač firmų pavadinimuose ar nurodant darbo bendraautorius), tiek ir informatikoje. HTML ampersandas naudojamas simboliui pagal jo vardą ar Unicode kodą įterpti (pavyzdžiui, pats ampersandas gali būti įterptas kodais *&amp; amp;* ar *&amp;#38;*). Programavimo kalbose pasitaiko įvairių specifinių reikšmių.

## Kodai

## Šaltiniai
Brūkšnelis

**Brūkšnelis (-)** – skyrybos ženklas, skirtas kelti žodžiams į naują eilutę, ar jungti sudėtinio žodžio dalims. Gramatiniuose tekstuose juo skiriamos šiaip kartu rašomo žodžio dalys, pažymimi priešdėliai bei priesagos.

Lietuvių kalboje brūkšneliu jungiami du sintaksiškai lygiaverčiai daiktavardžiai, reiškiantys vieno daikto ar reiškinio pavadinimą, pavyzdžiui, lopšelis-darželis. Brūkšnelis gali būti rašomas ir tarp dviejų sintaksiškai lygiaverčių būdvardžių, reiškiančių vieną kompleksinę daikto ypatybę, pavyzdžiui, politinė-socialinė santvarka. Brūkšnelis skiriasi nuo ilgesnio, kitas paskirtis turinčio brūkšnio. 

Skiriasi jis ir nuo matematikoje vartojamo minuso ženklo. Tačiau senesnėse ISO 646 aplinkose bei neretai informatikoje apskritai dažniausiai visoms trims paskirtims vartojamas vienas simbolis, kurio ASCII kodas lygus 2D (šešioliktainėje sistemoje). Tas pats kodas (U+002D) brūkšneliui tebevartojamas ir Unicode.

## Istorija
Manoma, jog brūkšnelį apie 1455 m. pasiūlė spausdinimo mašinos išradėjas Johannes Gutenberg. Jo presas reikalavo vienodo ilgio eilučių, o tarpo ilgis buvo fiksuotas. Todėl išradėjas ties eilutės pabaiga įterpė brūkšnius, kurie, jei reikia, pertraukdavo ir žodį (likusi žodžio dalis buvo spausdinama naujoje eilutėje). Tačiau J. Gutenbergo brūkšniai nėra horizontalūs (jie pasvirę 60 laipsnių).

## Žodžių kėlimas į naują eilutę
Ir dabar brūkšnelis paprastai reiškia, jog toje vietoje, jei reikia, žodis gali būti keliamas į naują eilutę. Šiuolaikiniai tekstų procesoriai bei spaustuvių mašinos dešinę paraštę gali išlyginti ir naudodami kintamo ilgio tarpus. Visgi gali būti keliama į naują eilutę, kad išlyginimui reikalingi tarpai nebūtų pernelyg platūs:

Dažniausiai kelti prireikia, jei žodžiai ilgi, taip pat, jei teksto eilutės trumpos. Keliant žodžius, taip pat sutaupoma vietos. Tekstų procesoriai taip pat atpažįsta „nematomo brūkšnio“ kodą (HTLM *&amp; shy;*), kuris nurodo, jog toje vietoje prireikus žodį galima kelti į naują eilutę (įterpiant brūkšnelį). Lietuvių kalboje žodžius galima kelti tik ties skiemens riba.

## Datos
Pagal Europos Sąjungoje galiojančius ISO 8601, EN 28601 bei DIN 5008 standartus data turi būti rašoma skiriant metus, mėnesį bei dieną brūkšneliu, pavyzdžiui 2012-01-20 (2012 metų sausio 20 diena).

## Kodai

## Išnašos
Skirsnis (ženklas)

**Skirsnis ( &sect; )** – naujo skirsnio (paragrafo, sekcijos) pradžią žymintis simbolis, po kurio paprastai seka skirsnio numeris. 

## Vartojimas
Šis ženklas dažniausiai vartojamas teisiniuose dokumentuose, instrukcijose bei panašiuose sudėtinguose tekstuose. &sect; naudojamas taip pat ir nuorodai į reikiamą skirsnį (*.. tuomet daryti kaip nurodyta &sect; 21*) arba (padvigubintas) nuorodai į kelis su kalbama vieta susijusius skirsnius (*.. šiuo atveju taikyti sąlygas, aprašytas &sect;&sect; 21-25*).

## Istorija
Ženklas greičiausiai atsirado susiliejus dviem raidėm S (). Pagal kitus šaltinius, ženklas senesnis ir gali būti kilęs iš šiek tiek panašaus egiptietiško hieroglifo 𓂢, kai kada galbūt reiškusio „atskleidžiama“. Šis hieroglifas buvo rašomas raudona spalva ir žymėjo skirsnio pabaigą (ne pradžią).

Paragrafo ženklas (&sect;) buvo įtraukiamas į daugelio rašomųjų mašinėlių šriftą, net jei tame šrifte nebuvo pliuso ženklo ir kitų gana įprastų simbolių. Į ASCII kodą ženklas nepateko tačiau vėliau buvo įtrauktas į ISO 8859-1 ir dabar yra Unicode dalis.

## Kodai

## Šaltiniai
Dalybos ženklas

**Dalybos ženklas ( &divide; )**, arba *obelus* (nuo , ta pati šaknis kaip *[[obeliskas]]*) – tipografinis ženklas, vartojamas dalybos veiksmui matematikoje pažymėti. Ženklas labiau paplitęs vaikams skirtoje, mokomojoje literatūroje, juo žymimas kalkuliatoriaus klavišas. Sudėtinguose tekstuose dalyba dažniau žymima pasviru brūkšneliu arba rašant brūkšniu atskirtą skaitiklį virš vardiklio. Kaip dalybos ženklas gali būti naudojamas ir dvitaškis. Obelus dažnesnis labiau su Anglijos kultūra susijusiose šalyse.

Šį ženklą pirmas pasiūlė graikų filosofas Astriarchas, abejotinoms ar klaidingoms teksto vietoms žymėti. Kaip dalybos ženklą jį pirmąkart 1659 m. panaudojo šveicarų matematikas Johann Rahn. Lenkų, italų tekstuose kai kada obelu žymimi intervalai (1 &divide; 10 - nuo 1 iki 10). Praeityje kartais ženklas buvo naudojamas ir atimčiai žymėti. Norvegiškuose tekstuose tai pasitaiko ir dabar, žinomas panašiai atrodantis „komercinio minuso“ ženklas (&nbsp;&#x2052;&nbsp;). Spausdinimo mašinėlių, pirmųjų spausdintuvų šrifte obelus retai pasitaikydavo. Jis būdavo nesunkiai išgaunamas spausdinant brūkšnelį virš dvitaškio.

## Kodai

## Šaltiniai
Sengirė (filmas)

**Sengirė** – 2017 m. Lietuvos dokumentinis filmas, sukurtas Mindaugo Survilos. Filme vaizduojamos Lietuvos sengirės – neliesti miškų plotai ir jų gyvūnija: pradedant nuo miško brūzgynų iki vilkų urvų, kylant aukštyn į juodųjų gandrų lizdus ir neriant gilyn į povandeninius miškus, ir sugrįžtant į pakraštį miško, kur gyvena žmogus. Filmas buvo kuriamas 12 metų.

Filmo premjera 2017 m. įvyko Amsterdame, IDFA festivalyje, vėliau rodytas kitur užsienyje (Sidnėjuje, Tokijuje, Niujorke), daug kur Lietuvoje. Filmas „Sengirė“ gavo 2 „Sidabrinės gervės“ apdovanojimus už geriausią operatoriaus darbą (Mindaugas Survila) ir profesinės meistrystės (garso takelis) darbą (Saulius Urbanavičius, Jonas Maksvytis). Taip pat filmas pelnė ir daugiau nacionalinių bei tarptautinių apdovanojimų.

Filmas sukurtas tikintis atkreipti dėmesį į sparčiai kertamus senuosius Lietuvos miškus. Tuo tikslu įkurtas „Sengirės fondas“. Fondas savo veiklą pradėjo turėdamas pradinius 60 tūkst. eurų, skirtus nuo „Sengirės“ filmo pajamų.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Filmo anonsas
2021 m. pasaulio dailiojo čiuožimo čempionatas

**2021 m. pasaulio dailiojo čiuožimo čempionatas** – Tarptautinės čiuožimo federacijos organizuojamas geriausių pasaulio dailiojo čiuožimo atletų čempionatas, kuris vyko kovo 22 d. – kovo 28 d. Švedijoje.

## Medalių lentelė

## Medalininkai

## Lietuvos komanda
Lietuvai čempionate atstovavo trys sportininkai.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Pirolizinas

**Pirolizinas** – netipinė aminorūgštis, aptinkama metaną sintetinančiose archėjose. Pagrindinė fiziologinė jo naudojimo sritis yra piroliziną turinti metilamino metiltransferazė, jos aktyvus centras. Pirolizino genus praradusios bakterijos nebegali augti ant kai kurių šiaip joms tinkamų substratų. 2010 m. buvo žinomas tik vienas atrodo kitą funkciją atliekantis, pirolizino turintis baltymas. Ši funkcija nebuvo aiški.

Pirolizinas įjungiamas į peptidinę grandinę transliacijos metu, kaip ir kitos aminorūgštys. Jis turi savo transportinę RNR bei specifinį kodoną (UAG), kuris taip veikia tik specifinėmis sąlygomis (įprastai tai „stop“ kodonas). Skirtingai nuo selenocisteino, pirolizinas iš pradžių susintetinamas ir tik paskui prijungiamas prie savo tRNR.

Pirolizinas ląstelėje susintetinamas iš dviejų lizino molekulių, vieną jų iš pradžių paverčiant metilornitinu ir po to prie šio prijungiant antrąją.

## Šaltiniai
Emolientas

**Emolientas** – kosmetinė priemonė riebalų pagrindu, padedanti atkurti odos tarpląstelinių lipidų struktūros vientisumą ir normalizuoti odos barjerinę funkciją. Emolientai odos paviršių padengia barjerine plėvele, kuri padeda sumažinti drėgmės išgarinimą, slopinti uždegimą, niežėjimą ir atkurti odos elastingumą.

## Veikimas
Sveiko žmogaus oda natūraliai reguliuoja vandens kiekį, taip palaikydama paviršių, saugantį ją nuo patogenų, purvo, pažeidimų, bei išdžiūvimo. Drėgmę odoje sulaiko lipidų sluoksnis. Sutrikus natūralioms odos barjerinėms funkcijoms, jų savybes dirbtinai atkartoja emolientai, mažinantys iš odos išgarinamos drėgmės kiekį. Emolientų veikliosios medžiagos skirstomos į dvi kategorijas: okliuzines medžiagas ir humektantus.

**Okliuzinės medžiagos** odos paviršiuje suformuoja apsauginę vandeniui nepralaidžią plėvelę. Mažindamos vandens išgarinimą iš odos, okliuzinės medžiagos padeda atkurti tarpląstelinių lipidų struktūros vientisumą.

**Humektantai** yra medžiagos, turinčios vandenį į odą pritraukiančių savybių. Humektantai drėkina ir minkština odą. Dažniausiai emolientuose naudojamas humektantas yra glicerolis, kuris mažina odos sausumą ir pleiskanojimą.

## Rūšys
Emolientai pagal sudėtyje esančių lipidų kiekį skirstomi į tepalus, kremus, losjonus ir drėkinamuosius tirpalus.

**Tepalai** yra labai riebūs, turintys stiprų okliuzinį poveikį, todėl naudojami labai sausai odai minkštinti ir apsaugoti. Paprastai sudėtyje neturi konservantų, bet yra lėtai absorbuojami, lipnaus ir riebaus pojūčio.

**Kremai** yra vidutiniškai riebūs ir gerai drėkinantys. Kremai greitai absorbuojami odos, todėl yra vieni dažniausiai vartojamų emolientų formų. Daugumos kremų sudėtyje yra konservantų, kurie gali dirginti odą.

**Losjonai** naudojami esant neūmiam odos sausumui, jie ramina, vėsina odą, greitai susigeria. Dėl okliuzinio losjonų veikimo, jie netinka ūmioms odos sausumo formoms, šlapiuojančiai odai tepti. Ilgai vartojant losjonus, gali išsausėti oda.

**Drėkinamieji tirpalai** sudėtyje neturi arba turi labai mažą lipidų kiekį. Naudojami kaip vėsinanti ir šašų formavimąsi mažinanti priemonė. Tirpalus patogu naudoti, nes jų nereikia įtrinti, jie lengvai įsigeria.

## Šaltiniai
Avuna

**Avuna** () – upė JAV, Aliaskoje; Kolvilio intakas. Ilgis siekia 322 km.

Visa upė patenka į Nacionalinį naftos rezervatą; upė prasideda pelkėje, esančioje į šiaurę nuo Lukaut Ridžo (Šiaurės Nuokalnių regionas). Avuna teka daugiausia į rytus ir įteka į Kolvilį į vakarus nuo Angojakviko perėjos.

Upėvardis *Awuna* reiškia „vakarų link“ (*Uwanmun*). Šiais laikais inupiatai upę vadina *Sakvailak*.

## Išnašos
Bežnypliai vėžiai

**Bežnypliai vėžiai** (*Achelata*) – dešimtkojų vėžių pobūris. Šie vėžiai turi keturias poras vaikščiojamųjų kojų, priekinė pora nėra virtusi žnyplėmis. Tik kai kurių rūšių pirmosios kojų poros galuose gali būti mažos žnypliukės. Pirmoji antenų pora paprastai daug stambesnė nei kitų vėžių. Bežnypliams vėžiams būdinga specifinės sandaros lerva, *Phyllosoma*. Ši plona, plokščia, ilgomis kojomis lerva per kelis metus užauga beveik delno dydžio. Nors lervos sandara gerai aprašyta, apie jos biologiją, maisto šaltinius nėra daug žinoma.

Bežnypliams vėžiams priklauso langustai ir meškiniai vėžiai (anksčiau išskiriama trečioji *Synaxidae* šeima dabar prisikirta langustams). Iškasenų randama nuo kreidos periodo.

Daugelio rūšių mėsa laikoma delikatesu.

## Šaltiniai
Meškiniai vėžiai

**Meškiniai vėžiai** (*Scyllaridae*) – gyvūnų (*[[Palinuroidea]]*) antšeimio šeima yra dešimtkojų vėžių grupė, lengvai atpažįstama pagal labai padidėjusas ir suplokštėjusias antenas.

## Išvaizda
Tai jūriniai vėžiai, kurių aprašytos 98 rūšys (iš kurių 13 išnykusios ir randama tik iškasenų). Visos šiuo metu gyvenančios rūšys valgomos, kai kurių žvejyba reikšminga. Skirtingai nuo įprastinio vėžio, pirmoji kojų pora nėra virtusi žnyplėmis, ji daug nesiskiria nuo kitų vaikščiojamųjų kojų. Pirmoji antenų pora (antenulės) yra lytėjimo organai. Galva susideda iš šešių narelių, krūtinė iš bendro karapakso apgaubtų aštuonių, pilvelis iš šešių. Šie vėžiai neturi kitiems dešimtkojams vėžiams būdingų stamblų neuronų, todėl mažiau vikrūs ir daugiau apsisaugo storu šarvu bei slapstydamiesi. Meškinis vėžys vystosi per planktoninės zoea stadiją, auga lėtai ir gyvena ilgai. 

Minimi jau Aristotelio, tačiau K.Linėjus 1758 m. visus jam tuo metu žinomus meškinius vėžius rūšis buvo priskyręs vienai rūšiai, *[[Cancer arctus]]*. 1775 m. Johann Christian Fabricius juos aprašė jau geriau ir išskyrė nuo kitų vėžių į Scyllarus grupę, pagal kurią vadinama ir dabartinė šeima (*[[Scyllaridae]]*). Seniausios panašios iškasenos yra 100–120 mln. m. senumo.

## Mityba
Minta įvairiais moliuskais, dygiaodžiais, jūrinėmis kirmėlėmis, kitais vėžiagyviais.. Patys yra medžiojami įvairių kaulinių žuvų.

## Paplitimas
Šie vėžiai daugiausia gyvena tropinėse ir subtropinėse jūrose, šelfuose iki maždaug 500 metrų gylio. Dvi rūšys (mažas *[[Scyllarus arctus]]* ir stambus *[[Scyllarus latus]]*) randamos Viduržemio jūroje. *[[Scyllarus arctus]]* kai kada pasiekia net Anglijos krantus. *[[Scyllarus latus]]* taip pat gyvena Raudonojoje jūroje, Atlanto vandenyne. *S. latus* kai kada laikomas zoologijos sodų akvariumuose (namų akvariumui netinka).

## Šaltiniai
Gegužinės telmologinis draustinis

**Gegužinės telmologinis draustinis** – valstybinis gamtinis draustinis Lietuvoje, Vilniaus rajone, 9 km į šiaurės rytus nuo Nemenčinės, šalia Unėniškių ir Kanciškių kaimų. Apima Gegužinės (Gegužių) pelkę, esančią Verusavo–Beviršės miške. Įsteigtas 2011 m.

Draustinis įsteigtas siekiant išsaugoti vertingą pelkinį kompleksą, kuriame yra Europos Bendrijos svarbos natūralių buveinių (tarpinės pelkės ir liūnai, pelkiniai miškai), ir užtikrinti palankią natūralių buveinių apsaugos būklę. Gegužinės pelkė įtraukta į Natura 2000 objektų sąrašą.

## Šaltiniai
Verdeikių geomorfologinis draustinis

**Verdeikių geomorfologinis draustinis** – valstybinis gamtinis draustinis Lietuvoje, Vilniaus rajone, 9 km į šiaurės vakarus nuo Nemenčinės, šalia Sirvydiškių. Apima kalvotą teritoriją su Verdingio ežeru tarp Minkelių kaimo ir kelio . Įsteigtas 1992 m.

Draustinis įsteigtas siekiant išsaugoti Baltijos aukštumų lankui būdingų keiminio tipo darinių ruožą.

## Šaltiniai
Buivydžių hidrografinis draustinis

**Buivydžių hidrografinis draustinis** – valstybinis gamtinis draustinis Lietuvoje, Švenčionių rajone, 0,5 km į rytus nuo Buivydžių. Apima Neries dešiniajame krante ir Gudijos pasienyje esančią kilpą su Bareišiūnų kaimu ir daug ežerėlių (Karackiai, Karis, Karaitis, Krakinis, Perčiniškis ir kt.). Įsteigtas 1992 m.

Draustinis įsteigtas siekiant išsaugoti unikalų ežerėlių kompleksą Neries upės kilpoje. Į draustinio teritoriją patenka 281,1 ha valstybinės reikšmės miškų ploto.

## Šaltiniai
Algirdėnų telmologinis draustinis

**Algirdėnų telmologinis draustinis** – valstybinis gamtinis draustinis Lietuvoje, Švenčionių rajone, 2 km į šiaurės vakarus nuo Magūnų. Apima šalia Algirdėnų kaimo esančią Algirdėnų pelkę. Įsteigtas 1974 m.

Draustinis įsteigtas siekiant išsaugoti zandrinėms lygumoms būdingą Algirdėnų pelkę. Į draustinio teritoriją patenka 90,4 ha valstybinės reikšmės miškų ploto. Draustinis yra Natura 2000 objektas, apima aktyvių aukštapelkių, tarpinių pelkių ir liūnų bei pelkinių miškų buveines.

## Šaltiniai
Eituniškės telmologinis draustinis

**Eituniškės telmologinis draustinis** (*Eitūniškės, Eituniškių telmologinis draustinis*) – valstybinis gamtinis draustinis Lietuvoje, Švenčionių rajone, 6 km į pietryčius nuo Pabradės. Apima šalia Eitūniškės kaimo esančią Eituniškės pelkę. Įsteigtas 1974 m.

Draustinis įsteigtas siekiant išsaugoti zandrinėms lygumoms būdingą Eituniškės pelkę. Į draustinio teritoriją patenka 150,8 ha valstybinės reikšmės miškų ploto. Draustinis yra Natura 2000 objektas, apima saugomą pelkinių miškų buveinę.

## Šaltiniai
Žeimenos kraštovaizdžio draustinis

**Žeimenos kraštovaizdžio draustinis** – valstybinis gamtinis draustinis Lietuvoje, Švenčionių rajone, 7 km į šiaurės rytus nuo Pabradės. Apima Žeimenos baseino atkarpą nuo Labanoro regioninio parko ribos (Melagėnų apylinkėse) iki Pažeimenės su Mažalotės ežeru. Supa Žeimenos ichtiologinio draustinio ruožą. Įsteigtas 1974 m.

Draustinis įsteigtas siekiant išsaugoti vaizdingą Žeimenos slėnio kraštovaizdį su užliejamomis pievomis ir retų rūšių augalais. Į draustinio teritoriją patenka 51,9 ha valstybinės reikšmės miškų ploto. Draustinis yra Natura 2000 objektas, jame saugomos šios buveinės: upių sraunumos su kurklių bendrijomis, rūšių gausios ganyklos ir ganomos pievos, eutrofiniai aukštieji žolynai, aliuvinės pievos, tarpinės pelkės ir liūnai, vakarų taiga, žolių turtingi eglynai, pelkėti lapuočių miškai, griovų ir šlaitų miškai, aliuviniai miškai, melvenynai. Tarp sutrinkamų retų rūšių paminėtinos: mažoji nėgė, ovalioji geldutė, Baltijos lašiša, kūdrinis pelėausis, paprastasis kirtiklis, kūjagalvis, ūdra, pleištinė skėtė.

## Šaltiniai
Girijos kraštovaizdžio draustinis

**Girijos kraštovaizdžio draustinis** – valstybinis gamtinis draustinis Lietuvoje, Vilniaus rajone, 5 km į pietryčius nuo Paberžės, tarp Girijos ir Purnuškių kaimų. Apima pietrytinę Girijos miško dalį. Įsteigtas 1992 m.

2010 m. draustinis pervadintas iš Europos centro kraštovaizdžio draustinį į Girijos kraštovaizdžio draustinį, jo plotas daug kartų sumažintas.

Draustinio paskirtis: saugoti geografinio Europos centro apylinkių kraštovaizdį, Europos Bendrijos svarbos miškų buveinių tipus.

## Šaltiniai