open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Nikolajus Ibianskis

**Nikolajus Ibianskis** (1897 m. spalio 15 d. Solokai prie Kauno – 1953 m. gruodžio 6 d. Charkove) – TSRS karininkas, generolas–leitenantas.

## Biografija
Gimė 1897 m. spalio 15 d. Solokuose prie Kauno. 1916 m. gegužę įstojo į Rusijos imperijos kariuomenę. Po I pasaulinio karo dirbo Carycino policijoje. 1918 m. spalį įstojo į Raudonąją armiją. Tarnavo Saratove ir Stavropolyje. Dalyvavo Rusijos pilietiniame kare ir Lenkijos-sovietų kare. 1924 m. paskirtas vadovauti pėstininkų pulkui Riazanėje. 1939-1940 m. dalyvavo Žiemos kare. Prasidėjus TSRS-Vokietijos karui su savo pulku buvo dislokuotas Kaune. Vėliau dalyvavo mūšiuose prie Maskvos. 1942 m. liepos 21 d. suteiktas generolo–majoro laipsnis. 1943 m. dalyvavo Kursko mūšyje, vėliau įvairiuose mūšiuose Lietuvos ir Latvijos teritorijoje. 1947 m. baigė Vorošilovo aukštąją karininkų mokyklą. 1949 m. gegužės 11 d. suteiktas generolo–leitenanto laipsnis. 1950 m. paskirtas Donbaso regiono oro gynybos vado asistentu. Mirė 1953 m. gruodžio 6 d. Charkove. Apdovanotas penkiais Raudonosios Vėliavos ordinais ir Lenino ordinu. Mosalsko mieste jo vardu pavadinta viena iš gatvių.

## Literatūra

* Коллектив авторов. Великая Отечественная: Комкоры. Военный биографический словарь / Под общей редакцией М. Г. Вожакина. – М.; Жуковский: Кучково поле, 2006. – Т. 1. – С. 111–112. – ISBN 5-901679-08-3.
* Военно-исторический архив, Том 63. Издательский дом «Грааль», 2005
* В Московской битве: Записки командарма. Филипп Иванович Голиков. Наука. 1967 – Всего страниц: 200
Volgos aukštupio ežerai

**Volgos aukštupio ežerai** () – ežerynas Rusijoje (Tverės ir Naugardo sr.), Valdaujaus aukštumoje, Volgos aukštupio (iki santakos su Seližarovka) baseine. Didžiausi ežerai – Volgas (61 km²), Vselugas (37 km²), Strežas (18 km²), Penas (17 km²). Ežerai patenka į Volgos aukštupio tvenkinio patvanką.

## Šaltiniai
Alesis Razanavas

**Alesis Razanavas** (*Ales Razanau*, , 1947 m. gruodžio 5 d. Sialece, Bresto srityje – 2021 m. rugpjūčio 26 d. Minske) – baltarusių poetas ir vertėjas. Taip pat rašė vokiečių ir lietuvių kalbomis.

## Kūriniai lietuvių kalba
* *Medžioklė rojaus slėnyje*, 2008.
* *Krikšto motinos dovana*, 2013.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* http://www.homoliber.lt/leidiniai-verstine_grozine_literatura-knyga_287
1982 m. Lietuvos šachmatų čempionatas

**1982 m. Lietuvos šachmatų čempionatas** – tai 49-asis Lietuvos vyrų ir 35-asis Lietuvos moterų šachmatų čempionatai.

## Lietuvos vyrų šachmatų čempionatas

49-asis Lietuvos vyrų šachmatų čempionatas vyko Plungėje, 1982 m. kovo 15 – balandžio 4 d.

Čempionate žaidė 14 dalyvių: devyni vilniečiai, trys kauniečiai ir po vieną žaidėją iš Klaipėdos ir Plungės. Iš 1981 m. Lietuvos čempionato prizininkų nedalyvavo praėjusių metų čempionas Eduardas Rozentalis.
 
### Vyrų čempionato eiga

#### Po aštuonių ratų

Po aštuonių ratų pirmavo vilnietis V.Majorovas ir kaunietis A. Butnorius, turintys po 6 taškus iš 8 galimų. Tašku atsiliko kaunietis K. Kaunas. Trys vilniečiaiː R. Survila, D. Lapienis, G. Piešina bei klaipėdietis A. Ivanovas buvo surinkę po 4,5 taško.

#### Po vienuolikos ratų
Po 11-kos ratų lyderiu tebebuvo kaunietis A. Butnorius. Paskutiniame susitikime jis įveikė kitą kaunietį L. Maslovą ir turėjo 9 taškus.

#### Čempionatui pasibaigus

Nugalėtojo vardą iškovojo kaunietis Algimantas Butnorius pelnęs 10 taškų iš 13. Tašku nuo jo atsiliko vilnietis Vitalijus Majorovas, užėmęs antrąją vietą. Trečias buvo klaipėdietis A. Ivanovas – 8,5 taško.

### Lentelė

## Lietuvos moterų šachmatų čempionatas

35-asis Lietuvos moterų šachmatų čempionatas vyko Vilniuje, 1982 m. kovo 24 – balandžio 14 d.

Jame žaidė 16 šachmatininkių: šešios vilnietės ir po vieną žaidėją iš Kauno, Klaipėdos ir Panevėžio ir septynios kviestinės šachmatų meistrės iš sovietinių respublikų.
Dalyvavo visos 1981 m. čempionato prizininkės.

### Moterų čempionato eiga

#### Po trijų ratų

Po trijų ratų pirmavo maskvietė tarptautinė meistrė R. Bilunova ir gerai žaidžianti vilnietė V. Kutavičienė-Kaušilaitė, turinčios po 3 taškus.

#### Po septynių ratų
Sužaidus septynius ratus pirmavo viešnios – maskvietė R. Bilunova ir rygietė T. Voronova, surinkusios po 6 taškus. Į trečiąją vietą pakilo praėjusių metų Lietuvos čempionė klaipėdietė E. Epštein – 5,5 . Po jų žengė odesietė N. Gasiūnas (5 tšk.) ir Vilnietė K. Baginskaitė (4,5 tšk.)).

#### Prieš paskutinį ratą

Likus vienam turui ir keletui atidėtų partijų paaiškėjo turnyro nugalėtoja. Ja tapo rygietė T. Voronova – 12 tšk. Lietuvos čempionė turėjo paiškėti po paskutinio rato susitikimų.

#### Medaliai
Kadangi kviestinės meistrės Lietuvos čempionate dalyvavo be konkurencijos, Lietuvos čempionato apdovanojimai ir vietos, buvo paskirstytos tarp Lietuvos žaidėjų: kaip ir praėjusiais metais Lietuvos čempionės aukso medalį (2-a vieta bendrame turnyre) pelnė klaipėdietė Estera Epštein (11 tšk.). Puikiai pasirodė, sparčiai tobulėjanti, 15-metė Vilniaus moksleivė Kamilė Baginskaitė, iškovojusi sidabro medalį (3-ia vieta bendrame turnyre). Ji, kaip lygi, žaidė su vyresnėmis varžovėmis. Kamilė surinko 10,5 taško, iš kurių 4,5 surinko, žaisdama su septyniomis kviestinėmis meistrėmis. Dar vienas pasiekimas – ji čempionate tapo pirmąja Lietuvos šachmatininke, kada nors įvykdžiusia moterų šachmatų meistrės normą. Bronzine prizininke tapo Rasa Kartanaitė (8 tšk).

#### Prieš paskutinį ratą

### Lentelės

## Šaltiniai
Rygos Šv. Jokūbo katedra

**[[Ryga|Rygos]] [[Šv. Jokūbas|Šv. Jokūbo]] katedra** () – Romos katalikų šventovė Rygoje, viena seniausių gotikinio ir romaninio stiliaus bažnyčių Latvijoje.

Šv. Jokūbo bažnyčia įeina į UNESCO paveldą įtraukto Rygos senamiesčio vertybių sąrašą.

Šventovėje kurį laiką tarnavo ir pamokslus sakė pirmasis Vilniaus universiteto rektorius Petras Skarga. Į pamaldas iš netoliese stovinčios pilies ATR valdovas Steponas Batoras 1582 m. ateidavo pėsčiomis. 

1993 m. katedroje lankėsi popiežius Jonas Paulius II.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Sv. Jēkaba baznīca Rīgā // ''Latvijas mākslas vēsture''
* Sv. Jēkaba katoļu baznīca // www.citariga.lv
* Rygos Šv. Jokūbo bažnyčia // www.way2latvia.com
Volgos aukštupio tvenkinys

**Volgos aukštupio tvenkinys** () – tvenkinys Rusijoje, Tverės srityje, Valdajaus aukštumoje. Sudarytas 1843 m. užtvanka patvenkus Volgos upę 5 km žemiau jos ištakos iš Volgo ežero. Tai viena seniausių Rusijos užtvankų. Atstatyta 1944–1947 m. Į tvenkinio patvanką patenka Volgos aukštupio ežerai (Strežas, Vselugas, Volgas, Penas). Plotas – 183 km². Ilgis – 85 km, plotis iki 6 km. Vandens lygis keičiamas, kad būtų pagerinta laivyba Volgos aukštupyje. Metinė vandens lygio amplitudė iki 3,5 m.

## Šaltiniai
Prigimtinė teologija

**Prigimtinė teologija** – filosofijos šaka, nagrinėjanti religinius dalykus, remdamasi prigimtinėmis žmogaus galiomis (pavyzdžiui, protu), neatsižvelgdama į apreiškimą ar kokias nors ypatingas galias (pavyzdžiui, telepatiją). Ji nagrinėja Dievo buvimą ir jo atributus.

Vakaruose diskusijos apie prigimtinę teologija buvo aktyviausios brandžiaisiais viduramžiais (XII – XIV a.) bei apšvietos laikotarpiu (XVII – XVIII a.). XX a. pabaigoje – XXI a. pradžioje stebimas naujas diskusijų apie prigimtinę teologiją pagyvėjimas.

## Dievo buvimas

Dievo buvimą grindžiantys prigimtinės teologijos argumentai skirstomi į *a priori* argumentus, kurie nesiremia empirinėmis prielaidomis ir *a posteriori* argumentus, kurie jomis remiasi.

*A priori* argumentams priskiriami ontologiniai argumentai (pavyzdžiui, pasiūlyti Anzelmo Kenterberiečio ar Gotfrido Leibnico), argumentas iš būtinų tiesų, argumentas iš galimybės. *A posteriori* argumentams priskiriami kosmologiniai argumentai, teleologiniai argumentai, argumentas iš religinio potyrio. 

## Vertinimai

Kai kurie filosofai (racionalistai) laiko, kad leistina tikėti tik tomis religinėmis tiesomis, kurios yra prigimtinės teologijos išvados. Kiti (hibridistai) laiko, kad prigimtinės teologijos argumentai gali pagrįsti kai kurias religines tiesas, bet kitomis reikia tikėti be prigimtinės teologijos argumentų. Pavyzdžiui, tai yra Katalikų Bažnyčios pozicija, atstovaujama Augustino, Anzelmo Kenterberiečio ar Tomo Akviniečio.

Nepritariantys prigimtinei teologijai filosofai irgi gali būti suskirstyti į kelias grupes. Vieni yra fideistai, manantys, kad religinėmis tiesomis reikia tikėti be prigimtinės teologijos argumentų. Kiti yra agnostikai, manantys, kad prigimtinės teologijos argumentai nepagrindžia religinių tiesų ir dėl to atsisakantys tikėti Dievo buvimu ar nebuvimu. Trečia grupė – ateistai, manantys, kad yra priežasčių atmesti visas religines tiesas.

Prigimtinė teologija skirtingai vertinama ir skirtingų religijų. Pavyzdžiui, katalikai ar šiitai ją vertina palankiau už protestantus ar sunitus.

## Išnašos
Vijūnėlės tvenkinys

**Vijūnėlės tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Druskininkų pietvakarinėje dalyje, Nemuno mažųjų intakų baseine. Sudarytas užtvenkus Vijūnėlės upelį 0,6 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus 0,59 km, plotis iki 0,35 km, kranto linijos ilgis – 1,9 km. Altitudė 87 m. Užtvanka šachtinė, jos skaičiuotinis debitas – 0,77 m³/s.

Vijūnėlės tvenkinys – svarbi poilsinė kurorto vieta. Tvenkinio pakrantėje XX a. pab. įrengtas paplūdimys, kitapus driekiasi Vijūnėlės parkas. Iš Mergelės Akių ežerėlio atiteka Vijūnėlė. Šiaurinėje pakrantėje stovi Druskininkų Ryto gimnazija.

Vandens telkinys suformuotas dirbtinai – sovietmečiu tvenkinio vietoje plytėjo pelkė. Apie 1983 m. buvo nuspręsta buvusios pelkės vietoje iškasti tvenkinį. Vykdant darbus ekskavatoriai buvo statomi ant rąstų, nes įprastai privažiuoti į pelkėtą vietą buvo neįmanoma. Suformavus tvenkinį, maždaug 1989 m., buvo pastatyta valčių prieplauka.

Tvenkinio pakrantėje stovi lenta su užrašu: *Aš noriu gražios Lietuvėlės / Kaip bundanti ryto aušra / Aš noriu skaidrių ežerėlių / Kaip spindinti ryto rasa*.

## Šaltiniai
Sulfidų klasės mineralas

**Sulfidų klasės mineralas** – mineralas, kurio sudėtyje yra sulfido anijonas S2− (labiausiai paplitusi forma). Be šio anijono, sulfidų klasės mineralams priskiriami mineralai, kurie turi selenidų, telūridų, arsenidų, stibidų, bismutidų, sulfurarsenidų anijonus bei sulfodruskos.  Šios grupės mineralai yra svarbios metalų naudingos iškasenos.

Dažniausi ir svarbūs šios grupės mineralų pavyzdžiai:

Sulfatai:
* Akantitas Ag2S
*Chalkocitas Cu2S 
*Bornitas Cu5FeS4
*Galenitas PbS
*Sfaleritas ZnS
*Chalkopiritas CuFeS2
*Pirorotitas Fe1-xS
*Mileritas NiS
*Pentlanditas (Fe,Ni)9S8
*Covelitas CuS
*Cinoberis HgS
*Realgaras AsS
*Orpimentas As2S3
*Stibnitas Sb2S3
*Piritas FeS2
*Markazitas FeS2
*Molibdenitas MoS2
Arsenidai:
* Nickelinas NiAs
* Skuteruditas (Co,Ni)As3
Antimonidai:
*Breithauptitas NiSb
Telūridai:
*Altaitas PbTe
*Kalaveritas AuTe2
*iylvanitas (Au,Ag)Te2
Sulfurarsenidai:
*Kobaltitas (Co,Fe)AsS
*Arsenopiritas FeAsS
*Gersdorfitas NiAsS
Sulfodruskos:
*Pirargeritas Ag3SbS3
*Prostitas Ag3AsS3 
*Tetrahedritas Cu12Sb4S13 
*Tenantitas Cu12As4S13 
*Enargitas Cu3AsS4
*Bornonitas PbCuSbS3 
*Jamesonitas Pb4FeSb6S14 
*Cilindritas Pb3Sn4FeSb2S14
Witold Żyborski

**Vitold Žyborski** (1895 m. rugsėjo 28 d. Kaune – 1966 m. spalio 13 d. Lythame, Jungtinė Karalystė) – Lietuvos lenkų kilmės Lenkijos politikas, seimo narys.

## Biografija
Gimė 1895 m. rugsėjo 28 d. Kaune. 1914-1921 m. priklausė Lenkų legionui, gavo kapitono laipsnį. 1935-1938 m. buvo Lenkijos IV seimo narys, 1938-1939 m. V Lenkijos seimo narys. Mirė 1966 m. spalio 13 d. Lythame. 

## Literatūra

* Album skorowidz Senatu i Sejmu Rzeczypospolitej Polskiej oraz Sejmu Śląskiego. Warszawa: kadencja 1935-1940, s. 187.
* Skład osobowy Komisyj Sejmu Rzeczypospolitej Polskiej. Warszawa: Sejm Rzeczypospolitej Polskiej, 1936 i 1937 (wydanie II).
* Skład osobowy Sejmu Rzeczypospolitej Polskiej oraz Komisyj Sejmowych. Warszawa: Sejm Rzeczypospolitej Polskiej, 1938.
* Sejm i Senat 1938-1943. Warszawa: Nakładem Księgarni F. Hoesicka, 1939.
Petras Zalanskas

**Petras Zalanskas** (1900 m. spalio 17 d. –  1980 m. liepos 21 d.) – Lietuvos liaudies dainininkas, pasakotojas, pateikėjas. Padainavo 340 dainų, pasekė 150 pasakų, sakmių, pateikė 50 smulkiosios tautosakos kūrinių.

Gimė ir visą gyvenimą praleido nedideliame Dzūkijos kaime Mardasave. Tėvas – Divazius Zalanskas, motina – Monika Barysiūtė-Zalanskienė. Vaikystėje piemenavo, pasižymėjo kaip geras dainininkas, šokėjas, todėl buvo kviečiamas į Mardasavo ir aplinkinių kaimų vestuves. Vedė sulaukęs 35 metų. Išmanė liaudies mediciną. Palaidotas gimtojo kaimo kapinaitėse.

Nuo 1963 m. pradėjo bendradarbiauti su tautosakos rinkėjais – pirmąsias dainas užrašė Rimantas Gučas. Pas jį dažnai svečiuodavosi etnologas Norbertas Vėlius, dainininkė Veronika Povilionienė. 1970 m. su kaimyninio Žiūrų kaimo ansambliu dalyvavo koncerte Vilniuje ir kituose Lietuvos miestuose. Petras Zalanskas ir pats užrašinėjo savo atsimintas dainas, taip pat Mardasavo kaimo, giminės istoriją.

1983 m. Danutė Krištopaitė ir Norbertas Vėlius parengė Petro Zalansko tautosakos ir atsiminimų rinktinę „Čiulba ulba sakalas“. 2008 m. ji perleista (papildyta, pridėtas kompaktinis diskas su 33 Petro Zalansko sudainuotomis dainomis). Atsiminimų apie Petrą Zalanską paskelbta rinktinėje „Mardasavas“ (1999 m.).

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Mardasavo dainius ir pasakorius 
* Atsiminimai apie P. Zalanską LRT laidoje „Legendos“ 
* Atsiminimai apie P. Zalanską LRT laidoje „Mūsų senoliai“
Gerrit Berckheyde

**Geritas Berkheidė** (, 1638 m. birželio 6 d., Harlemas – 1698 m. birželio 10 d., ten pat) − XVII a. Nyderlandų urbanistinių peizažų tapytojas iš Harlemo. 

## Biografija

Geritas Berkheidė gimė 1638 m. birželio 6 d. menininkų šeimoje Harleme. Jis mokėsi pas vyresnį brolį, architektūrinių vaizdų tapytoją Job Berckheyde. Kartu jie keliavo ir dirbo Vokietijoje: Kelne, Bonoje, Manheime. Heildelberge jie dirbo elektoriui palatinui Karoliui Liudvikui. Abu broliai specializavosi miestų peizažuose ir paveikė vienas kitą. Gerito Berkheidės peizažai pasižymėjo plačiais vaizdais, skirtingai nuo Jano van der Heideno. Savo tikslumu G. Berkheidės paveikslai primena P. Sanredamo paveikslus. G. Berkheidė dažnai tapė Harlemo vaizdus ir Amsterdamo rotušę. Yra nutapęs bažnyčių interjerų vaizdų. Broliai Berkheidės Harleme gyveno vienuose namuose, tikriausiai dirbo toje pačioje studijoje. 1661 − 1681 m. G. Berkheidė priklausė retorikų draugijai Harleme ir 1691 − 1695 m. laikotarpiu užėmė pareigas Harlemo Šv. Luko tapytojų gildijoje. G. Berkheidė mirė 1698 m. birželio 10 d. Harleme. Jo dailė paveikė Timotheus de Graaf, Jan ten Compe ir Isaac Ouwater kūrybą.

## Darbų galerija


Vaizdas:Gerrit Adriaensz. Berckheyde - Gezicht op de Herengracht in Amsterdam, vanaf de Vijzelstraat - Google Art Project.jpg| „Herengrachto kanalo krantinė Amsterdame“ (1671-72, Amsterdamo valstybinis muziejus)
Vaizdas:Het stadhuis op de Dam in Amsterdam Rijksmuseum SK-A-34.jpeg| „Amsterdamo rotušė ir rotušės aikštė“ (1672, Amsterdamo valstybinis muziejus)
Vaizdas:German River Landscape with a Town (Gerrit Adriaensz Berckheyde) - Nationalmuseum - 18178.tif| „Vokietijos upės vaizdas su miestu“ (Stokholmo nacionalinis muziejus)
Vaizdas:Berkheyde-Haarlem.jpg| „Grote Markt Harleme“ (1696, Franso Halso muziejus, Harlemas)


## Šaltiniai

* *From Rembrandt to Vermeer: 17th-Century Dutch Artists.* Sud. Turner, Jane. Macmillan Reference, 2000, p. 21-24
* museothyssen.org
* wga.hu
* essentialvermeer.com
Yitzhak Olshan

**Yitzhak Olshan** (1895 m. vasario 19 d. Kaune – 1983 m. vasario 5 d. Jeruzalėje, Izraelis) – Lietuvos žydų kilmės Izraelio teisininkas, Izraelio aukščiausiojo teismo teisėjas.

## Biografija
Gimė 1895 m. vasario 19 d. Kaune. 1912 m. emigravo į Palestiną. Vėliau studijavo teisę Londono universitete. Buvo vienas iš žydų atstovų Jungtinės Karalystės valdomoje Palestinoje. 1948 m. tapo Izraelio aukščiausiojo teismo teisėju. Taip pat buvo įvairių parlamentinių komisijų pirmininkas. 1954-1965 m. buvo Izraelio aukščiausiojo teismo prezidentu. Mirė 1983 m. vasario 5 d. Jeruzalėje.

## Literatūra

* Sachar, Howard M. (2007-05-15). A History of Israel: From the Rise of Zionism to Our Time (3rd Revised and Updated ed.). Alfred A. Knopf. p. 481. ISBN 0-375-71132-5.
Buivydo ąžuolas

**Buivydo ąžuolas** – išskirtinio amžiaus ąžuolas, augantis Joniškio rajone, Gaižaičių seniūnijoje, Juodeikių kaime, apie 13 km į pietus nuo Žagarės. Medis auga ties Žagarės regioninio parko teritorijos riba. Jis stūkso vidury gyvenvietės, atvirame lauke šalia sodybos ties Sodžiaus g. 21. Kelio nuorodomis nepažymėtas.

Paskelbtas valstybės saugomu botaniniu gamtos paveldo objektu, remiantis Lietuvos Respublikos aplinkos ministro 2012 m. birželio 13 d. įsakymu Nr. D1-495.

Ąžuolas auga aušrininko, lietuvybės puoselėtojo Antano Buivydo (1856–1919) buvusios sodybos vietoje, todėl vietos gyventojų nuo seno vadinamas Buivydo vardu.

## Duomenys

* Medžio rūšis – paprastasis ąžuolas (*Quercus robur L.*)
* Kamieno apimtis 1,3 m aukštyje – 5,10 m
* Aukštis – 22 m
* Amžius – apie 300 metų
• *duomenis pateikė Juodaičių bendruomenės vadovė girininkė E. Ginkuvienė*

## Nuorodos

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras
Penki keliai į Dievą

**Penki keliai į Dievą** ( – penki keliai) – penki argumentai, skirti įrodyti Dievo buvimą, pateikti Tomo Akviniečio veikale „Teologijos suma“ (pirmoje dalyje, antrame klausime, trečiame straipsnyje).

Šie penki argumentai yra:

# Argumentas paremtas judėjimo faktais
# Argumentas paremtas veikiančiųjų priežasčių subordinacija
# Argumentas paremtas būtybių kontigentiškumu
# Argumentas paremtas tobulumo laipsniais
# Argumentas paremtas tvarka pasaulyje

## Išnašos
Magnaus Butlerio dvaro liepa

**Magnaus Butlerio dvaro liepa** – išskirtinio amžiaus liepa, auganti Joniškio rajone, Žagarės seniūnijoje, Žvelgaičių kaime, apie 1,3 km į šiaurės vakarus nuo Žagarės, Žagarės regioniniame parke. Liepa auga buvusio dvaro parke, supama natūraliai vešinčių medžių ir krūmų. Netoliese auga daugiau senų liepų. Medis vešlus ir gyvybingas, informaciniu ženklu nepažymėtas, šalia išlikęs buvusios tvorelės fragmentas.

 
Liepa paskelbta valstybės saugomu botaniniu gamtos paveldo objektu, remiantis Lietuvos Respublikos aplinkos ministro 2002 m. gruodžio 20 d. įsakymu Nr. 652.

Medis auga buvusioje dvarvietėje. Dvarvietės savininku M. Butleris tapo 1776 m. Vėlesniais laikais dvaras buvo parduotas kitiems didikams. XX a. pradžioje dvaras sunyko, išliko parko fragmentai.

## Duomenys

* Medžio rūšis – mažalapė liepa (*Tilia cordata* Mill.)
* Kamieno apimtis 1,3 m aukštyje – 3,70 m
* Aukštis – 22,5 m
* Amžius – apie 180 metų

## Nuorodos

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras  
* Butlerio dvaro liepa
Leonaert Bramer

**Leonartas** (arba **Leonardas**) **Brameris** (, , 1596 m. gruodžio 24 d., Delftas – 1674 m. vasario 10 d., palaidotas, ten pat) − XVII a. Nyderlandų tapytojas ir piešėjas.

## Biografija

Leonartas Brameris gimė 1596 m. gruodžio 24 d. Delfte. Jis paminėtas 1614 m. pradėjęs kelionę po Prancūziją ir Italiją. Lankėsi Arase, Amjene, Paryžiuje, Provanso Ekse, Marselyje. Kai L. Brameris buvo Ekse, jis parašė eilėraštį Wybrand de Geest autografų knygoje, datuotą 1616 m. vasario 15 d., ir nupiešė piešinį, kuris yra ankstyviausiai žinomas L. Bramerio. Italijoje dailininkas lankėsi Genujoje ir Livorne, tarp 1619 ir 1625 m. gyveno Romoje. Jis turėjo palikti miestą dėl muštynių ir nesutarimų su policija. 1628 m. L. Brameris grįžo į Delftą kelionėje aplankęs grupę Italijos miestų. Romoje dailininkas buvo paveiktas karavadžistų ir ypač vokiečių dailininko Adam Elsheimer. 1629 m. L. Brameris registruotas Delfto Šv. Luko tapytojų gildijoje. 

L. Bramerio paveikslai datuoti nuo 1630 m. Ankstesnių kūrinių chronologija spėjama. Jam paveikslus užsakė Nyderlandų valdytojas Frederikas Henris ir jo brolis, princas Jonas Mauricas. L. Brameris dirbo Delfto ir aplinkinių miestų viešosioms įstaigoms. Jis daugiausiai vaizdavo dramatiškai apšviestas smulkias žmonių figūras tarp antikinių pastatų ir griuvėsių, ar tarp tamsių medžių siluetų. Tai daugiausiai buvo alegorinės, mitologinės, istorinės ar biblijinės scenos, kurios labiau buvo būdingos XVII a. Italijos, o ne Olandijos dailei. Po 1635 m. L. Brameris piešė piešinius, kurie dažniausiai nebuvo susiję su jo paveikslais ir buvo skirti iliustruoti Biblijai ar literatūros kūriniams. Išbandė italų freskų techniką, kuri nenusisekė ir dėl Nyderlandų klimato greit sunyko. L. Brameris gyveno su seserimi Delfto centre ir mirė 1674 m., palaidotas vasario 10 d. Gyvenimo metu L. Brameris buvo garsiu dailininku. Po mirties jo autoritetas greitai smuko ir susidomėjimas tapytoju atgijo XIX a. 

## Darbų galerija


Vaizdas:Leonaert Bramer - The Adoration of the Magi - WGA03078.jpg| „Karalių pagarbinimas“ (1628-30)
Vaizdas:Leonaert Bramer - Journey of the Three Magi to Bethlehem - WGA03081.jpg| „Trijų karalių kelionė į Betliejų“ (1638-40)
Vaizdas:Bramer, Leonaert - Concert of Angels (recto) - 1650-52.jpg| „Angelų koncertas“ (1650-52, piešinys)
Vaizdas:Leonaert Bramer - The Curious Ones - WGA03088.jpg| „Smalsieji“ (1655-60, piešinys)


## Šaltiniai

* *From Rembrandt to Vermeer: 17th-Century Dutch Artists.* Sud. Turner, Jane. Macmillan Reference, 2000, p. 51-52
* wga.hu
Tiandzino uostas

**Tiandzino uostas** () – Kinijos įvairių paskirčių uostas Tiandzino mieste.

Tiandzino uostas įkurtas 1860 m. kaip *Tangu uostas*. Visa uosto infrastruktūra užima 121 km² plotą. Tai didžiausias jūrų uostas šiaurinėje Kinijos dalyje. 2013 m. Tiandzino uostas buvo 10-as didžiausias pasaulio ir 6-as Kinijos uostas. Metinė uosto krova – 13 mln. TEU.

2015 m. rugpjūčio 12 d. Tiandzino uoste įvyko nežinomos kilmės sprogimai, kurių metu žuvo daugiau nei 50 žmonių ir dar 700 sužeisti.

## Nuorodos
* Tiandzino uostas
Ben Barron

**Ben Barron** (1896 m. balandžio 5 d. Kaune – 1993 m. gruodžio 17 d. Čarlstone, Pietų Karolina, JAV) – Lietuvos žydų kilmės JAV verslininkas ir karininkas.

## Biografija
Gimė 1896 m. balandžio 5 d. Kaune. Vienas būdamas 14 metų 1910 m. emigravo į JAV, kur apsigyveno ir pradėjo dirbti pas savo dėdę Zelig Behrmann Pietų Karolinoje. Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui įstojo į JAV kariuomenę, kovojo Prancūzijoje. 1919 m. baigė tarnybą ir grįžo dirbti pas dėdę. 1923 m. nusipirko apleistą verslą ir pavadino *Barron’s Department Store*. Ilgainiui jo verslas išaugo į didžiausią Monks Kornerio miesto verslą, vėliau visos Berkelio apskrities verslą. Savo verslą pardavė 1960 m. Buvo vienas iš Berkelio banko įkūrėjų ir prezidentas iki 1952 m. Buvo tarptautinės Lions organizacijos narys. Jo garbei pavadinta viena iš Monks Kornerio gatvių. 1931 m. vedė Josephine Sidenberg su kuria susilaukė dviejų vaikų Edmund ir Zelda. Mirė 1993 m. gruodžio 17 d. Čarlstone.

## Literatūra

* The Berkeley Independent, December 22, 1993, by H. Allen Morris (Independent Editor)
* The Story of the South Carolina Lowcountry, 1956, by Herbert Ravenel
Jan de Bray

**Janas de Brajus** (, apie 1627 m., Harlemas – 1697 m. balandžio 4 d., palaidotas, ten pat) − XVII a. Nyderlandų tapytojas, piešėjas, architektas. 

## Biografija

Janas de Brajus gimė apie 1627 m. menininkų šeimoje Harleme. Jo tėvas Salomon de Bray (1597–1664) buvo architektas ir tapytojas, motina Anna Westerbaen (apie 1605–1663) buvo poeto ir gydytojo Jacob Westerbaen (apie 1600–1670) ir portretų tapytojo Jan Westerbaen (apie 1600–po 1677) sesuo. Janas de Brajus tikriausiai buvo apmokintas tėvo ir Jan Westerbaen. Jano broliai Dirkas ir Josefas tapo tapytojais. Tapytojas karjerą pradėjo apie 1650 m. Didesnioji Jano de Brajaus šeimos dalis, įskaitant tėvą ir motiną, mirė 1663-64 m. maro metu. J. de Brajus šeimą pavaizdavo paveiksle „Antonijus ir Kleopatra“ su tėvais centre, broliu Dirku už jų ir autoportretu kairėje. Janas de Brajus buvo vedęs tris kartus: 1668 m. – Maria van Hees, 1672 m. – Margaretha de Meyer ir 1678 m. – Victoria Stalpert van der Wielen. Visos jo žmonos mirė iškart po vedybų praėjus metams, dviem. Trečioji mirė gimdymo metu. Gali būti, kad nuolatiniai po to kilę ginčai dėl paveldėjimo lėmė, kad 1689 m. J. de Brajus paskelbė bankrotą. 1686 m. J. de Brajus persikėlė į Amsterdamą, kur 1692 m. įgijo piliečio teises. J. de Brajus mirė 1697 m. Amsterdame, jo palaikai palaidoti balandžio 4 d. Harleme. J. de Brajaus kūrybos branduolį sudaro portretai ir istoriniai paveikslai, atlikti klasikinės tapybos tradicijoje. Jis taip pat dirbo architektu.

## Darbų galerija


Vaizdas:Jan de Bray - Cleopatra puts the pearl in the wine - Royal Collection - 1652 - RCIN 404756.jpg| „Antonijus ir Kleopatra“ (1652, Karališkoji kolekcija)
Vaizdas:Jan de Bray - Adoration of the Magi - WGA3114.jpg| „Karalių pagarbinimas“ (1658, privatus rinkinys)
Vaizdas:Abraham Casteleyn en zijn echtgenote Margarieta van Bancken Rijksmuseum SK-A-3280.jpeg| „Spaustuvininkas Abraham Casteleyn ir jo žmona Margarieta van Bancken“ (1663, Amsterdamo valstybinis muziejus)
Vaizdas:Jan de Bray, Achilles wśród córek Likomedesa (Owidiusz, Metamorfozy).jpg| „Odisėjas atpažįsta Achilą tarp Likomedo dukterų“ (1664, Varšuvos nacionalinis muziejus)
Vaizdas:De overlieden van het Sint Lucasgilde te Haarlem, 1675 Rijksmuseum SK-A-58.jpeg| „Harlemo Šv. Luko gildijos nariai“ (1675, Amsterdamo valstybinis muziejus)


## Šaltiniai

* Arthur K. Wheelock Jr, April 24, 2014. nga.gov 
* J. de Brajaus parodos brošiūra 
* wga.hu
Rubulių miškai

**Rubulių miškai** – miškų masyvas vakarų Lietuvoje, Kretingos rajone, 3 km į rytus nuo Kretingos. Priklauso Kretingos miškų urėdijai (Kūlupėnų ir Jokūbavo girininkijoms). Apima 22,1 km² plotą.

Masyvą sudaro Rubulių, Aukštkalvių, Girės miškai. Būdingas lygus, kai kur kalvotas paviršius. Dirvožemiai jauriniai glėjiški ir glėjiniai priesmėliai, kai kur – velėniniai jauriniai glėjiški priemoliai. Prateka daugiausia Akmenos baseino upeliai: Burkštinas (su Dirsupiu), Pilsupis, Skroblupis (su Šakale); rytiniu pakraščiu teka Minijos intakas Paltys. Rytuose, prie Žadeikių, slūgso pelkė. Upeliai sureguliuoti.

Medynai:
* eglynai: 47 %
* beržynai: 25 %
* pušynai: 20 %
* drebulynai: 5 %
* juodalksnynai: 1 %
* baltalksnynai: 1 %
* ąžuolynai: 1 %

Jaunuolynai sudaro 36 % medynų, pusamžiai medžiai 56 %, pribręstantys 6 %, brandūs 2 %.

Miškuose gyvena kiškiai, voverės, briedžiai, stirnos, usūriniai šunys, elniai, lapės, jerubės, slankos.

Pietinį Rubulių miškų kraštą kerta plentas , o skersai miško eina kelias  ir Klaipėdos–Šiaulių geležinkelis. Miškuose ir greta jų įsikūrę Rubuliai, Daktarai, Voveraičiai, Žadeikiai, Aukštkalviai, Ruginiai, Sungailai.

## Šaltiniai
Rubokų kapinynas

**Rubokų kapinynas** – senovinė laidojimo vieta, rasta vakarų Lietuvoje, Šilutės rajone, 6 km į pietus nuo Šilutės, Klugonių miške į pietryčius nuo Vileikių, prie buvusio Rubokų kaimo. Valstybinės reikšmės archeologinis paminklas.

Kapinyne rasta griautinių žmonių ir žirgų kapų, apdėtų apvaliais ir pailgais akmenų vainikais. Greta mirusiųjų rasta V–VII a. įkapių: geležinių ginklų (įmovinių kirvių, ietigalių), galąstuvų, pentinų, sidabrinis geriamojo rago apkalas, papuošalų (sidabrinė antkaklė su dvigubu lankeliu, antkaklės su suktais lankeliais, stiklo, gintaro, emalio karoliais, įvairių žalvarinių segių).

1899 m. tris kapus ištyrė Adalbertas Becenbergeris, o 1900–1901 m. jis su Hugu Šojumi ištyrė dar 48 kapus. Rubokų kapinyno radiniai iki 1945 m. saugoti Karaliaučiaus muziejuje „Prussia“.

## Šaltiniai
Willem Drost

**Vilemas Drostas** (, 1633 m. balandžio 19 d., Amsterdamas – 1659 m. vasario mėn.,  ten pat) − XVII a. Nyderlandų tapytojas ir grafikas. 

## Biografija

Vilemas Drostas gimė Amsterdame, pakrikštytas Naujoje bažnyčioje 1633 m. balandžio 19 d. Pasak Houbraken, jis buvo Rembranto mokiniu, kas galėjo atsitikti prieš 1650 m. Anksčiausias V. Drosto grafikos kūrinys datuotas 1652 m., tapybos − 1653 m. Pasak Houbraken, V. Drostas keliavo į Italiją, kur susidraugavo su olandų tapytojais Jan van der Meer iš Utrechto ir Johann Carl Loth. Labai mažai žinoma patikimų faktų apie V. Drosto gyvenimą. Jis mirė jaunas, nesulaukęs 26 metų, Amsterdame 1659 m. vasario mėn. Jo ankstyvoji kūryba buvo įtakota Rembranto, vėlyvojoje pasirodė itališkos tapybos motyvų.

## Darbų galerija


Vaizdas:Drost Vertumnus and Pomona.jpg| „Vertumnas ir Pomona“ (Nacionalinis Varšuvos muziejus)
Vaizdas:Willem Drost - Portrait of a Young Man - Google Art Project.jpg| „Jauno vyro portretas“ (apie 1654, Nacionalinė Katalonijos dailės galerija, Barselona)
Vaizdas:Willem Drost - Batsheba met de brief van koning David.jpg| „Betsabėja“ (1654, Luvras, Paryžius)
Vaizdas:Drost Man in a red kolpak.JPG| „Vyras su raudona kepure“ (apie 1654, Senųjų meistrų paveikslų galerija, Dresdenas)


## Šaltiniai

* Jonathan Bikker. *Willem Drost.* Yale University Press, 2005.
* wga.hu
Žeimių vinkšna

**Žeimių vinkšna** – išskirtinio amžiaus vinkšna, auganti Joniškio rajone, Žagarės seniūnijoje, Žeimių kaime, apie 12,5 km į pietus nuo Žagarės, 8 km į pietvakarius nuo Skaistgirio. Apylinkėse plyti Joniškio miškų urėdijos miškai.

 

Medis gyvybingas, auga pavienis miško laukymėje (Skaistgirio girininkijos 43 skl. 18 kv.). Šalia pastatyta informacinė lentelė. Nuo medžio matoma kaimo kryžkelė su akmenų piramide. Greta, apie 300 m į pietryčius, įveisiamas Žeimių parkas, kuriame šiuo metu auga įvairių rūšių ir formų medžiai bei krūmai. Parke gausu įvairių  formų ir dydžių riedulių ir pastatyta meninių skulptūrų, yra apžvalgos bokštelis. Teritorijos danga natūrali, padaryta pavėsinė su miško baldais, laiptai, laužavietė, transporto priemonių stovėjimo aikštelė.
 
Vinkšna paskelbta valstybės saugomu botaniniu gamtos paveldo objektu, remiantis Lietuvos Respublikos aplinkos ministro 2007 m. birželio 21 d. įsakymu Nr. D1-352.

## Duomenys

* Medžio rūšis – paprastoji vinkšna (*Ulmus laevis* Pall.)
* Kamieno apimtis 1,3 m aukštyje – 6,10 m
* Aukštis – 22 m
* Lajos aukštis – 19 m
* Lajos plotis – 16 m
* Amžius – 150-180 metų (1999 m.)
• *Kamieno duomenys iš informacinės lentelės*

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras  
* Įspūdingi medžiai Joniškio rajone
Zervynų senovės gyvenvietė

**Zervynų senovės gyvenvietė** – akmens amžiaus archeologinė gyvenvietė (stovyklavietė) pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, Zervynų kaime, abipus Ūlos upės. Sudaryta iš dviejų stovyklaviečių: viena yra tarp Ūlos gatvės ir skardingo kairiojo Ūlos kranto bei antra toliau į vakarus, prie keliuko, jungiančio Zervynas ir geležinkelio stotelę.

Vietovė apgyvendinta jau nuo paleolito. Rasta titnaginių radinių.

Į kultūros paveldo registrą įtraukta 1996 m. gruodžio 23 d.

## Šaltiniai
Zervynų drevėtos pušys

**Zervynų drevėtos pušys** – dvi drevėtos paprastosios pušys („dravės“), saugomos valstybės, augančios Lietuvoje, Varėnos rajone, Dzūkijos nacionaliniame parke, Ūlos kraštovaizdžio draustinyje. Yra Marcinkonių girininkijos 2-ame kvartale, prie Zervynų kaimo pietinio pakraščio, pamiškėje prie Ūlos gatvės, netoli Povilnio upelio. Pažymėtos ženklu. Paveldo objektas nuo 1960 m. rugsėjo 1 d.

Šios pušys yra senosios drevinės bitininkystės reliktai. Jų kamienuose išskobtos drevės, kuriose seniau laikytos bitės.

## Duomenys

Viena pušis nudžiuvusi. Jos aukštis 12 m, apimtis 2,5 m, kamiene yra dvi drevės (bičių nebėra). Kita pušis žaliuojanti, 18,0 m aukščio, 2,7 m kamieno apimties, joje yra 1 drevė (bičių nebėra).

## Šaltiniai
Zervynų ąžuolas

**Zervynų ąžuolas** – valstybės saugomas senas ąžuolas, augantis Lietuvoje, Varėnos rajone, Dzūkijos nacionaliniame parke, Ūlos kraštovaizdžio draustinyje. Auga Marcinkonių girininkijos teritorijoje, Zervynų kaime, sodyboje į šiaurę nuo Ūlos upės.

* Identifikavimo kodas: 0310505010099
* Rūšis: paprastasis ąžuolas (*Quercus robur* L.)
* Saugomas nuo: 1960 m. rugsėjo 1 d.

## Šaltiniai
24 (grupė)

**24** arba **Grupė 24** – Lietuvos dailininkų grupė, įkurta 1989 m. Grupės nariai priešinosi kūrybinės laisvės apribojimams, laužė to meto Lietuvos dailininkų sąjungos kanonus, grupės parodoms nepritarė meno komisijos ir tarybos. Grupės idėjos įkvėpė vėlesnes menininkų grupes „Angis“, „Post Ars“, „1“, „ė“ bei „Stalas“. 2000 m. grupė nutraukė savo veiklą.

## Nariai

* Alfonsas Andriuškevičius
* Valentinas Antanavičius
* Eugenijus Cukermanas
* Kostas Dereškevičius
* Bronius Gražys
* Leonardas Gutauskas
* Gediminas Karalius
* Linas Leonas Katinas
* Algimantas Jonas Kuras
* Viktoras Liutkus
* Raimondas Regimantas Martinėnas
* Henrikas Natalevičius
* Vygandas Paukštė
* Šarūnas Sauka
* Algis Skačkauskas
* Leopoldas Surgailis
* Arvydas Šaltenis
* Vytautas Šerys
* Povilas Ričardas Vaitiekūnas
* Vladimiras Tarasovas

Pasak grupės nario Viktoro Liutkaus, grupė turėjo nerašytą taisyklę, draudusią narėmis priimti moteris.

## Šaltiniai
Naujojo pasaulio grifai

# Amerikiniai grifai (*Cathartidae*)
# †Teratornitidai (*Teratornithidae*)

**Naujojo pasaulio grifai** (*Cathartiformes*) – paukščių (*Aves*) klasės, plėšriųjų paukščių būrys.

## Paplitimas
Savaime paplitę Amerikos žemynuose – visame Pietų Amerikos žemyne bei Šiaurės Amerikos žemyno pietinėje dalyje. Išnykusios teratornitidų šeimos rūšių griaučiai aptinkami tik Amerikos žemynuose.

## Elgsena
Amerikos grifų (*Cathartidae*) šeimos paukščiai minta tik dvėseliena, gerokai rečiau kiaušiniais ir paukščių jaunikliais.

## Apibūdinimas
Naujojo Pasaulio grifų būryje (*Cathartiformes*) vidutinio dydžio ir labai dideli paukščiai. Smulkiausia rūšis yra mažasis kalakutinis grifas (*Cathartes burrovianus*), jo kūno ilgis 56–61 cm, svoris 0,95–1,55 kg bei abiejų išskleistų sparnų tarpugaliai iki 150–165 cm. Būryje esantis andinis kondoras (*Vultur gryphus*) yra stambiausias dabar pasaulyje gyvenantis plėšrusis paukštis, kurio svoris 8–15 kg, kūno ilgis 100–142 cm, išskleistų abiejų sparų tarpugaliai 270–330 cm. Kaliforninis kondoras (*Gymnogyps californianus*) savo matmenimis beveik identiškas andiniam kondorui. Išnykusi teratornitidų šeima pasižymėjo dar stambesniais paukščiais, vienas jų didingasis argentavis (*Argentavis magnificens*) svėrė 70–78 kg, kūno ilgis siekė 1,7–2 m, o išskleistų abiejų sparų tarpugaliai siekė 7 metrus.

## Naujojo Pasaulio grifų (''Cathartiformes'') būrio šeimos
Būryje žinomos dvi šeimos:
* Amerikiniai grifai (*Cathartidae*) – išlikusi iki šių dienų būrio šeima. Joje išskiriamos **5** gentys ir **7** rūšys, iš kurių išskiriami ir **9** porūšiai.
* †Teratornitidai (*Teratornithidae*) – išnykusi būrio šeima. Pagal rastas fosilijas, išaiškintos mažiausiai **5** šių plėšriųjų paukščių gentys ir išskirtos **5** rūšys.

## Taip pat skaityti
* Plėšrieji paukščiai

## Šaltiniai

## Nuorodos
* itis.gov / Cathartidae Lafresnaye, 1839 – American Vultures, New World Vultures, *[[anglų kalba]]*
* google.co.uk / Cathartiformes
Kauno Žalgiris 2015–16 m. sezonas

**2015–2016 metų sezonas** – 71-asis Kauno „Žalgiris“ krepšinio klubo sezonas. Komanda rungtyniavo **[[LKL]]** – pajėgiausioje šalies krepšinio lygoje ir Eurolygoje – pajėgiausiose Europos krepšinio pirmenybėse.

## Sezonas

## Komandos sudėties pokyčiai

### Išvyko

### Liko

### Atvyko

### Neįsitvirtino

### Pasiskolinti

### Paskolinti

## Rungtynės

### LKL

### EUROLYGA

## Statistika
**LKL** (Reguliarusis sezonas)

## Šaltiniai
Žalesa (upė)

**Žalesa** (arba ***Girija***) – upelis Lietuvoje, Vilniaus rajone; Neries dešinysis intakas. Prasideda Kaušiadalos miške, 1 km į pietus nuo Kaušiadalos. Teka į pietryčius Riešės aukštuma, prateka šalia Žaleso ežero, tada prateka Vilniaus–Utenos plentą ir Maišiagalos–Nemenčinės kelią. Žemupyje teka į pietus, smarkiai vinguriuoja. Įteka į Nerį 187,4 km nuo jos žiočių, ties Skirgiškėmis.

Intakas – Girija (kairysis).

Ties Liubavu upėje įrengtas vandens malūnas, susidaręs nedidelis tvenkinys. Greta upelio yra Verbiškės, Miškinių, Užuežerės archeologinės gyvenvietės. Prie Žalesos įsikūrę kaimai: Margeliškės, Vabališkės, Purnuškės, Pranciškonys, Bielazariškės, Žalesa, Liubavas, Skridai, Skirgiškės.

Upėvardis kildinamas nuo spalvos pavadinimo *žalias, žalia*.

## Šaltiniai
Kašučių I akmuo su dubenėliais

**Kašučių I akmuo su dubenėliais** (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas ) – apeiginis akmuo centrinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Kašučiuose, 0,985 km į šiaurės rytus nuo kelio , Akmenos kairiajame krante.

## Akmuo
Akmuo yra pilkšvai rudos spalvos stambiagrūdis granitas, netaisyklingo stačiakampio pavidalo, pailgas šiaurės – pietų kryptimi, apie 2,65 m ilgio, 1,25 m pločio ir iki 0,5 m aukščio. Paviršius plokščias, gana lygus, žemėja į galus. Jame, daugiausia centrinėje ir šiaurinėje dalyje, išgludinta 13 dubenėlių, kurie apie 4–5,5 cm skersmens ir 0,5–1 cm gylio.

Akmens teritorijos plotas – 6 m². Jis patenka į valstybės saugomo registrinio kultūros paveldo objekto – Kašučių senovės žemdirbystės vietos šiaurinį pakraštį.

0,2 km į šiaurės vakarus yra Kašučių (Dubašių) kapinynas, 0,245 km į šiaurės rytus – III akmuo su dubenėliais, 45 m į rytus – II akmuo su dubenėliais.

## Tyrimai
Akmenį 2012 m. surado Tartu universiteto profesorius Valteris Langas, dalyvavęs Vilniaus universiteto vykdytuose archeologiniuose Kašučių senovės žemdirbystės vietos tyrinėjimuose (vadovė Rėda Nemickienė).

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 2012 metais
Kuna (upė)

**Kuna** – upelis, Lietuvoje, Vilniaus rajone; Neries dešinysis intakas. Prasideda ties Ažulaukės kaimo šiaurine apyruba. Pradžioje teka į rytus, paskui vinguriuoja į pietryčius, pietus, kerta plentą . Įteka į Nerį km nuo jos žiočių, ties Bratoniškėmis.

Turi bevardį kairįjį intaką.

Aukštupio vaga ištiesinta. Žemupyje yra mažas tvenkinukas. Prie Kunos įsikūrę Kunos, Čekiškių, Bratoniškių kaimai.

Upėvardžio kilmė neaiški: bandoma gretinti su  („lerva, gaišuonis, delsuonis“),  („ryšulys, glėbis“) arba  („klampi bala, liūnas“).

## Šaltiniai
Kašučių II akmuo su dubenėliais

**Kašučių II akmuo su dubenėliais** (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas ) – apeiginis akmuo centrinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Kašučiuose (Darbėnų seniūnija), 1,013 km į šiaurės rytus nuo kelio , Akmenos kairiajame krante.

## Akmuo
Akmuo yra rausvas stambiagrūdis granitas, pailgas šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 1,35 m ilgio ir 1,25 m pločio, iki 0,25 m aukščio. Viršutinėje plokštumos dalyje iškalta 15 dubenėlių, kurių skersmuo 4,5–7 cm, gylis – iki 1–1,2 cm.

Akmens teritorijos plotas – 4 m². Jis patenka į valstybės saugomo registrinio kultūros paveldo objekto – Kašučių senovės žemdirbystės vietos šiaurinę dalį ir guli akmenų aptvaro pietvakariniame pakraštyje.

0,24 km į šiaurės vakarus yra Kašučių (Dubašių) kapinynas, 0,22 km į šiaurės rytus – III akmuo su dubenėliais, 45 m į vakarus – I akmuo su dubenėliais.

## Tyrimai
Akmenį 2013 m. surado Vilniaus ir Kopenhagos universitetų archeologinė ekspedicija, tyrinėjusi Kašučių senovės žemdirbystės vietą (vadovė Rėda Nemickienė).

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 2013 metais
Tyrelio akmuo

**Tyrelio akmuo** (*Velnio akmuo*) – valstybės saugomas   geologinis gamtos paveldo objektas, mitologinis akmuo, esantis Joniškio rajono savivaldybėje, Gaižaičių sen., Joniškio miškų urėdijos Mikaičių girininkijos (69 kv., 14 skl.) teritorijoje, Mūšos tyrelio telmologiniame draustinyje. Iki riedulio veda Mūšos tyrelio pažintinis takas. Akmuo pasiekiamas nuėjus lentiniu taku 3,6 km ir apie 0,5 km įprastu miško taku. Šalia įrengtas stendas su išsamia informacija, yra atokvėpio vieta. 

## Istorija

2001 m. vasarą, Joniškio kultūros muziejaus darbuotojams betvarkant partizanų buveinę ir ruošiantis įamžinti jų atminimą, netoli gyventojų Velnio arba Akmenų sala vadinamos vietovės stūksojęs akmuo patraukė muziejininkų dėmesį. Paaiškėjo, kad šis akmuo – baltų pagoniškojo tikėjimo reliktas. 

2003 m. akmuo įtrauktas į LR kultūros vertybių registrą (unik. kodas ). 2007 m. birželio 21 d. akmuo paskelbtas valstybės saugomu (išleistas Lietuvos Respublikos aplinkos ministro įsakymas Nr. D1-352).

Akmenyje matosi iškalti mitologiniai ženklai. Upių ištakos ir aukštupiai daugelyje kraštų nuo seno laikomi šventomis vietomis. Ne išimtis ir baltų gentys. Prie didžiųjų upių ištakų būta alkakalnių, apeiginių akmenų, šventais laikomų šaltinių. Šis akmuo yra Mūšos tyrelio sengirėje, šalia tos vietos, kur prasideda Mūšos upė.

Manoma, kad čia senovės baltų religija dar buvo propaguojama ir priėmus krikštą. Ant akmens iškaltas ožio galvos atvaizdas su ragais. Yra grioveliai aukojamo ožio kraujui nubėgti. Aplinkui yra nemažai kitų akmenų. Aiškinamasi, ar jie nėra sudėlioti pagal kokią nors sistemą, panašią į Jonionių akmenis ant Nemuno kranto, šalia Merkinės.

## Duomenys

Akmens aukštis – 1,45 m,  ilgis – 3,2 m,  plotis – 3,0 m,  didžiausia horizontali apimtis – 11,2 m,  sudėtis – granitas. 

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Žagarės regioninis parkas. Tyrelio akmuo 
* Saugomų teritorijų valstybės kadastras
Nemenčinės kapinių koplyčia

**Nemenčinės kapinių koplyčia** – medinė katalikų koplyčia, stovinti Nemenčinėje (Vilniaus rajone), Nemenčinės kapinėse. Jos įsikūrusios Nemenčinės rytiniame priemiestyje, prie kelių  ir  sankirtos. Koplyčia stūkso senų palaidojimų apsuptyje, šalia pagrindinio tako, vedančio nuo kapinių vartų (iš Bažnyčios gatvės).

2017 m. duomenimis, koplyčia suremontuota, jos vidinės patalpos tuščios, be religinio turinio interjero, nenaudojamos.

## Istorija

XX a. pradžioje fotografas, bajoras Adomas Daukša įamžino 1803 m. įrengtose kapinėse stovėjusios medinės klasicistinės koplyčios vaizdą ir joje buvusį Švč. Trejybės paveikslą. Kad šio titulo paveikslas kabėjo kapinių koplyčioje, minima XX a. I p. dokumentuose.

## Architektūra
 
Statinys stačiakampio plano, vienanavis su trisiene apside vakariniame fasade ir varpo bokšteliu. Stogas dvišlaitis, apsidės – trišlaitis, bokštelio – keturšlaitis. Vienos navos su presbiterija rytinėje pusėje. Fasado trikampis frontonas, paremtas medinėmis kolonomis. Ant varpo bokštelio įtaisytas metalinis kryžius. Koplyčia medinė, gegninė, pamatas mūrinis.

1993 m. gegužės 20 d. koplyčia įrašyta į paveldo registrą (u. k. 16072), saugoma kaip vietinės reikšmės sakralinio kultūros paveldo objektas.

## Galerija


Часовня в Неменчине.jpg|miniatiūra|Koplyčios priekis
Nemenčinės koplyčia 3.JPG|Koplyčia su nauju stogu, 2017 m.
Nemenčinė, koplyčia.JPG|Keturių kolonų portikas
Nemenčinės koplyčia 2.JPG|Trisienė apsidė
Nemenčinės koplyčia, durys.JPG|Durys
Nemenčinės koplyčia, kryžius.JPG|Bokštelio kryžius


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Koplyčios ir kapinių nuotraukos (''radzima.org/ru'')
Konkurencijos taryba

**Konkurencijos taryba** – Lietuvos įstaiga, prižiūrinti, kaip laikomasi Konkurencijos įstatymo ir Mažmeninės prekybos įmonių nesąžiningų veiksmų draudimo įstatymo.

## Istorija
1992 m. įkurta Konkurencijos taryba prie Valstybinės kainų ir konkurencijos tarnybos atskaitinga Ekonomikos ministerijai.

1995 m. pertvarkyta į Konkurencijos tarybą prie Konkurencijos ir vartotojų teisių gynimo tarnybos.

1999 m. Konkurencijos taryba tapo nepriklausoma institucija.

2004 m., Lietuvai prisijungus prie Europos Sąjungos, tarpvalstybinės konkurencijos priežiūra perduota Europos Komisijai.

## Funkcijos
Taryba prižiūri, kaip ūkio subjektai laikosi Konkurencijos įstatyme nustatyto draudimo sudaryti konkurenciją ribojančius susitarimus, draudimo piktnaudžiauti dominuojančia padėtimi.

Taryba prižiūri koncentracijas – sprendžia, ar išduoti leidimus ūkio subjektams susijungti.

Taryba prižiūri, ar kiti viešojo administravimo subjektai laikosi pareigos užtikrinti sąžiningos konkurencijos laisvę. Už Konkurencijos įstatymo reikalavimų nesilaikymą Taryba gali skirti pinigines baudas tiek ūkio subjektams (iki 10% bendrųjų metinių pajamų praėjusiais ūkiniais metais), tiek viešojo administravimo subjektams (iki 60 000 eurų).

Taryba yra koordinuojanti institucija valstybės pagalbos klausimais.

## Sudėtis
Tarybą sudaro pirmininkas ir keturi nariai.

Tarybos pirmininkas ir nariai skiriami 6 metams. Tas pats žmogus pirmininku/nariu skiriamas iki 2-ų kadencijų paeiliui.

Tarybos funkcijas atlikti padeda Tarybos administracija.

### Pirmininkai
* 1992–1993 m. Filomena Jasevičienė
* 1993–2009 m. Rimantas Antanas Stanikūnas
* 2009–2010 m. Jonas Rasimas
* 2010–2011 m. Jūratė Šovienė
* 2011–2023 m. Šarūnas Keserauskas
* 2023–2029 m. Jolanta Ivanauskienė

## Šaltiniai
Miknaičiai (Joniškis)

**Miknaičiai** – buvęs kaimas Joniškio rajono savivaldybėje, 7 km į pietryčius nuo Gaižaičių, pusiaukelėje tarp Juodeikių ir Žeimių, netoli kelio . Yra senosios Miknaičių kaimo kapinaitės. 2,5 km į pietvakarius telkšo Miknaičių ežeras.

## Istorija

Miknaičiai priklausė Pailių, Juodeikių apylinkėms. Kaimas panaikintas LTSR AT Prezidiumo įsaku 1986 m. spalio 20 d. Nr. XI-1160.

## Gyventojai

## Galerija

Miknaičiai, ženklas .JPG|Rodyklė į Miknaičius
Miknaičiai, kelias prie sodybos.JPG|Akmenų piramidė šalia sodybos
Miknaičiai, rodyklė.JPG|Miknaičių stogastulpis


## Šaltiniai
Žagarės miško veimutinė pušis

**Žagarės miško veimutinė pušis** – išskirtinė pušis, auganti Joniškio rajone, Žagarės miško Žagarės botaniniame-zoologiniame draustinyje 49 kv. 15 sk. Pasiekiama iš kelio  ties Veršių kaimu pasukus ir pavažiavus apie 2 km į pietvakarius. Miške pravažiuojama nuoroda „*Veimutinė pušis. Autoturizmo trasa A3, A4“*. Daugiau nuorodų nėra. Netoli pušies įrengta poilsiavietė „Medžiotojų rūsys“. Prie pušies pastatyta apsauginė tvorelė, yra informacinė lenta.

Medis paskelbtas saugomu Lietuvos Respublikos aplinkos ministro 2007 m. birželio 21 d. įsakymu Nr. D1-352.

## Duomenys

* Medžio rūšis – veimutinė pušis (*Pinus strobus* L.)
* Kamieno apimtis 1,3 m aukštyje – 2,30 m
* Medžio aukštis – 29,50 m
* Lajos aukštis – 9 m
* Lajos plotis – 12 m
* Amžius – apie 150 metų

Artimiausi orientyrai (iki 200 m):

Žagarės miškas, tiltelis.JPG|Tiltelis (tiesiai – link pušies, į dešinę – „Medžiotojų rūsys“)
Žagarės miškas, stendas.JPG|Miško informacinis stendas


## Nuorodos

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras  
* Žagarės regioninis parkas. Žagarės miško veimutinė pušis
Mario Kart

**Mario Kart** – lenktynių kompiuterinių žaidimų serija, kuriama ir leidžiama Japonijos „Nintendo“ kompanijos nuo 1992 m. Tai „Super Mario“ žaidimų serijos subserija. Viena populiariausių žaidimų serijų „Nintendo“ žaidimų platformoms su daugiau nei 100 mln. parduotų kopijų.

## Žaidimai

Pirmasis „Mario Kart“ serijos žaidimas buvo išleistas 1992 m. „SNES“ žaidimų kompiuteriui ir po to serijos žaidimai išleisti beveik visoms „Nintendo“ žaidimų platformoms. Ankstyvieji žaidimai yra adaptuoti vėlesnėms „Nintendo“ žaidimų konsolėms. Yra serijos arkadinių žaidimų ir interneto naršyklės pagrindu veikiančių versijų.
 
Pagrindinių žaidimų serija:

Pastaba. * − 2016 m. I ketvirčio duomenys, dar parduodama rinkoje, skaičiai gali ženkliai pasikeisti.

## Nuorodos
* „Mario Kart 8“
* „Mario Kart 7“
* „Mario Kart Wii“
* „Mario Kart DS“
## Išnašos
Pociejų rūmai

**Pociejų rūmai** – renesanso, klasicizmo ir istorizmo stilių rūmai.

## Istorija

XVII a. rūmų vietoje stovėjo trys namai. XVII a. pab. jie buvo sujungti. Po 1748 m. gaisro rūmai buvo atstatyti, o prie M. Antakolskio g. pristatytas dviaukštis priestatas. XVIII a. pab. ir XIX a. antroje pusėje rūmai buvo perstatyti.

1906–1944 m. čia veikė Jurgio ir Marijos Šlapelių knygynas, 1944–1968 m. – pirčių-skalbyklų trestas. 1968–1973 m. pastatas buvo rekonstruotas (projekto autorius – Antanas Kunigėlis). 1973–1993 m. čia veikė Vilniaus teritorinė vandentiekio ir kanalizacijos valdyba. 1993–2018 m. pastate veikia „Vilniaus vandenys“.

## Šaltiniai
Rubikių hidrografinis draustinis

**Rubikių hidrografinis draustinis** – saugoma gamtos teritorija Lietuvoje, Anykščių rajone, 11 km į rytus nuo Anykščių, Anykščių regioniniame parke. Apima Rubikių, Dusyno, Limino, Mūšėjaus ežerus, jų vaizdingus krantus ir apyežeres, salas.

Draustinyje miškų nedaug. Didžiojoje Rubikių ežero saloje auga drebulinis-lazdyninis uosynas, o daubose – nedideli juodalksnynai ir baltalksnynai. Draustinio plote randami reti augalai: mėlynasis palemonas, paprastasis raudonėlis, plaukuotoji jonažolė, daugiažiedė baltašaknė ir kt.

Įkurtas 1960 m. kaip kraštovaizdžio (landšaftinis) draustinis. Nuo 1998 m. – hidrografinis draustinis.

## Šaltiniai

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras