open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Geltondėmis jūrų chirurgas

**Geltondėmis jūrų chirurgas** (*Acanthurus olivaceus*) – chirurgžuvinių (*Acanthuridae*) šeimos žuvų rūšis.

Gyvena koraliniuose rifuose, maždaug 9-46 m gylyje, labiausiai paplitęs Ramiajame vandenyne ir Indijos vandenyno rytinėje dalyje prie Kalėdų salos, Kokosų (Kilingo) Salų. Visaėdžiai, maitinasi jūros dumbliais (ypač titnagdumbliais), dvėseliena, ir zooplanktonu.

Patelės užauga iki 35 cm ilgio, patinai gerokai mažesni. Gyvena pavieniui arba dideliais būriais. Gyvenimo trukmė 32-35 metai. Monogamai.

Geltondėmio jūrų chirurgo oda išskiria neįprastai mažai gleivių, todėl ši žuvų rūšis yra jautri įvairioms ligoms, ypač – parazitams, pvz., *[[Cryptocaryon irritans]]*. Laisvėje atsikratyti parazitais joms padeda Mažosios lūpažuvės.

## Akvariumuose
Geltondėmis jūrų chirurgas laikomas jūriniuose akvariumuose. Jiems, kaip ir daugumai Jūrų chirurgų, reikalingi dideli akvariumai, daug deguonies, vandens srovės. Maitinami bent tris kartus per dieną, tarp maitinimų dar ėda akvariume augančius dumblius, ar papildomai prie stiklo prisegtus dumblių lapus (pvz., nori). Būtina užtikrinti pakankamą vitamino C kiekį, kai kurie akvariumistai papildo geltondėmio jūrų chirurgo maisto racioną šio vitamino turinčiomis daržovėmis – špinatais, cukinija, brokoliais. Dar galima įmaišyti tirpalo tiesiai į vandenį, maitinti specialiai akvariuminėms žuvims gaminamu maistu, pvz., daržoviniais dribsniais su vitaminų priedais, ar įmaišyti vitamino C į dumblius.

Rekomenduojamas akvariumo dydis nuo maždaug 570-615 litrų, bent 180 cm ilgio, mažesniuose tampa agresyvūs. Gali būti laikomi kartu su koralais. Prieš įleidžiant šias žuvis, akvariumas jau turi būti palaikytas bent kelis mėnesius, kad būtų stabili, nusistovėjusi ekosistema, spėję atsirasti dumblių.

Akvariume laikyti parazitus gaudančias lūpažuves yra sudėtinga, todėl geltondėmiai jūrų chirurgai gali turėti dar didesnių problemų su parazitais, nei laisvėje. Kai kurie akvariumistai laiko kartu kitas parazitus gaudančias žuvų rūšis, kurias lengviau auginti akvariumuose.

Dalinai agresyvios net ir dideliame akvariume, tačiau sugyvena su dauguma mažesniųjų žuvyčių rūšių. Su kitais savo genties individais geriau sugyvena jei įleidžiami į akvariumą dar maži ir kartu užauga.

Nelaisvėje nesidaugina.

## Šaltiniai
Įkalintasis jūrų chirurgas

**Įkalintasis jūrų chirurgas** (*Acanthurus triostegus*) – chirurgžuvinių (*Acanthuridae*) šeimos žuvis. Tai pakankamai paplitusi žuvis, kuriai išnykimas nelabai gresia. Tinka maistui, pramoginei žvejybai, galima auginti akvariume. Aptinkama nuo vandens paviršiaus iki maždaug 90 m. gylio, laikosi prie koralų, minta dumbliais. Retai užauga didesnė nei 20 cm.

## Šaltiniai
Dryžakis jūrų chirurgas

**Dryžakis jūrų chirurgas** (*Acanthurus dussumieri*) – chirurgžuvinių (*Acanthuridae*) šeimos žuvis. Kūnas iki 50 cm ilgio.

Paplitęs Indijos ir Ramiojo vandenynų tropinio klimato vandenyse.

## Nuotraukos
*Eyestripe Surgeonfish ''Acanthurus dussumieri'' Valenciennes, 1835
*Acanthurus dussumieri, Eyestripe surgeonfish photos
*''Acanthurus  dussumieri '' Valenciennes, 1835
Žagarės herbas

**Žagarės herbas** – pagrindinis Žagarės miesto ir Žagarės seniūnijos (Joniškio rajono savivaldybė) simbolis. Pagal herbo motyvus sukurta ir Žagarės vėliava.

## Aprašas

Rraudoname herbinio skydo lauke du vertikalūs sidabriniai raktai, viršuje sujungti į dvigubą horizontalų kryžių. Raktų barzdelės figūrinės, jos yra kryžiaus formos išpjovos.

## Simbolika

Du raktai simbolizuoja iš dviejų miestelių – Senosios Žagarės ir Naujosios Žagarės susikūrusią dabartinę Žagarę, pasienio miestą, per kurį atsiveria durys į Lietuvą. Raktai siejami su Raktuvės pilimi, taip pat su Žagarės bažnyčių globėju šv. Petru. Herbui panaudotos senosios lietuviškos heraldikos spalvos: raudona – drąsa, narsa ir už Tėvynę pralietas kraujas, sidabrinė – nekaltumas, dora, sąžinė.

## Istorija

Pasienio miestas Žagarė miesto teises gavo tik 1932 m. Pakartotinai miesto teisės patvirtintos 1950 m. Istorinio herbo neturėjo. Lietuvos heraldikos komisija nutarė panaudoti miesto herbe raktų, kaip pasienio miesto, simbolius. Žagarės herbą 1998 m. balandžio 28 d. dekretu Nr. 56 patvirtino prezidentas Valdas Adamkus. Etalono autorius – dailininkas Juozas Galkus.

## Šaltiniai
Žagarės vėliava

**[[Žagarė]]s [[vėliava]]** – baltame lauke per centrą vertikali raudona juosta (heraldikoje vad. stulpu), kurios plotis – 1/2 vėliavos ilgio. Šioje juostoje įkomponuotas raktų motyvas, pasiskolintas iš Žagarės herbo. Laisvieji vėliavos kraštai papuošti sidabriniais kutais.
Baltadėmis jūrų chirurgas

**Baltadėmis jūrų chirurgas** (*Acanthurus guttatus*) – chirurgžuvinių (*Acanthuridae*) šeimos žuvis.

Rūšis paplitusi Indijos ir Ramiajame vandenynuose, tarp Mauricijaus, pietų Japonijos, Indonezijos iš šiaurės Australijos. 2003 m. pastebėta prie Floridos krantų. Laikosi sekliuose vandenyse, maitinasi dumbliais.

## Šaltiniai
Mėlynasis jūrų chirurgas

**Mėlynasis jūrų chirurgas** (*Acanthurus coeruleus*) – chirurgžuvinių (*Acanthuridae*) šeimos žuvis. Kūnas iki 33 cm ilgio, mėlynos spalvos, su daugybe šviesiai melsvų išilginių juostelių, uodega – geltona. Jauniklių kūnas šonuose suplotas, geltonos spalvos, akys mėlynos. Žuvys ištvermingos, akvariumuose taikiai sugyvena su savo gentainėmis.

Paplitę Karibų jūroje ir Atlanto vandenyno atogrąžose.

## Nuorodos
*Akvariumai – rifiniai ir jūriniai: ''Acanthurus coeruleus'', lietuvių k.
*Blue Tag (''Acanthurus coeruleus'')
*Species summary: ''Acanthurus  coeruleus '' Bloch & Schneider, 1801
Achilinis jūrų chirurgas

**Achilinis jūrų chirurgas** (*Acanthurus achilles*) – chirurgžuvinių (*Acanthuridae*) šeimos žuvų rūšis.

Kūnas iki 24 cm ilgio, juodas, su oranžinėmis ir baltomis linijomis, einančiomis išilgai pelekų ir uodegos. Prie uodegos yra stambi oranžinė dėmė, kurios jaunikliai neturi. Maitinasi bentosiniais dumbliais. Kartais kryžminasi su baltažandžiu jūrų chirurgu (*Acanthurus nigricans*).

Paplitę Ramiojo vandenyno koralinių rifų regionuose, netoli salų.

## Akvariumuose
Laikomi jūriniuose akvariumuose, tačiau priežiūra sudėtinga, paprastai auginami tik patyrusių akvariumistų. Agresyvios, kaunasi tarpusavyje, taip pat puola kitas chrirugžuvines. Norint laikyti daugiau, nei vieną ir išvengti kautynių, reikalinga labai daug vietos – minimalus akvariumo dydis, net laikant vieną, yra apie 410 litrų. Sugyvena taikiai su mažesnėmis neagresyviomis žuvytėmis. Kadangi įpratusios valgyti beveik nuolat, akvariumuose šeriamos tris kartus per dieną, paprastai dumbliais, geriausia šviežiais, tačiau valgo ir atitirpintus šaldytus arba džiovintus dumblius, ar net brokolius, cukinijas.

Jautrios aplinkos sąlygoms, reikalauja stipraus vandens judėjimo, imituojančių natūralią aplinką, kur į rifus atsimušančios bangos sukuria stiprias sroves.

Akvariumuose praktiškai nesidaugina.

## Nuorodos
*Guides Fish Profile:''Achilles Tang'' 

## Šaltiniai
Bladhaundas

**Bladhaundas**, **Švento Huberto skalikas** (*Chien de Saint-Hubert*) – šunų veislė, žinoma jau XII amžiuje, nuo seno naudota medžioklėje. Jautri uoslė jiems padeda sekti pėdsakais, tačiau puikia rega pasigirti negali. Dabar tai daugiau sarginiai šunys. Kartais pasitelkiami susekti nusikaltėliui.

## Išvaizda
Panašus į basetą, tik gerokai didesnis – 70 cm aukščio, sveria apie 50 kg. Galva tiesi, snukis nėra aiškiai išreikštas. Ausys ilgos, nukarusios, švelnios. Po kaklu nudribusios laisvos odos raukšlės.

## Charakteris
Kartais šis šuo vadinamas džentelmenu, dėl savo taikaus būdo. Jo balsas lyginamas su vargonų gaudimu. Orus, protingas. Persekiodamas auką, arba nusikaltėlį, nepuola, o sustabdo ir saugo kol ateis šeimininkas.

Kita vertus, šuo gana jautrus, greit įsižeidžia, jei su juo grubiai elgiamasi. Sakoma, kad kartą pakėlęs ranką prieš bladhaundą, visam gyvenimui prarasi jo prieraišumą.

## Nuorodos
* Bloodhound Veislės Svetainė
Žieduotasis jūrų chirurgas

**Žieduotasis jūrų chirurgas** (*Acanthurus blochii*) – chirurgžuvinių (*Acanthuridae*) šeimos žuvis. Kūnas iki 45 cm ilgio, mėlynai pilkas, su geltona dėme už akių ir balta juosta prie uodegos peleko.

Paplitęs Indijos ir Ramiojo vandenynų tropinio klimato vandenyse iki 12 m gylyje.

## Nuorodos
*Dark Surgeon ''Acanthurus blochii'' Valenciennes, 1835
Baltajuostis jūrų chirurgas

**Baltajuostis jūrų chirurgas** (*Acanthurus leucopareius*) – chirurgžuvinių (*Acanthuridae*) šeimos žuvis.
Baltažandis jūrų chirurgas

**Baltažandis jūrų chirurgas** (*Acanthurus nigricans*) – chirurgžuvinių (*Acanthuridae*) šeimos žuvų rūšis.

Gyvena koraliniuose rifuose Ramiajame vandenyne ir prie Kalėdų salos bei Kokosų (Kilingo) Salų Indijos vandenyne, 2-67 m gylyje. Patelės užauga iki 21,3 cm dydžio, patinėliai šiek tiek mažesni. Monogamai. Gali kryžmintis su achiliniu jūrų chirurgu (*A. achilles*). Gyvena pavieniui arba grupėmis. Maitinasi jūriniais dumbliais. Gyvenimo trukmė laisvėje apie 30 – 45 metai.

## Akvariumuose
Baltažandžiai jūrų chirurgai laikomi jūriniuose akvariumuose. Kaip ir daugumai koralų rifuose gyvenančių jūrų chirurgų, jiems reikalingos vandens srovės, daug deguonies, dideli akvariumai – skirtingi augintojai rekomenduoja ne mažiau 560 - 680 litrų. Akvariumuose maitinami ne mažiau tris kartus per dieną dumbliais, spirulina, brokoliais, cukinija, praturtintais daržovių dribsniais. Svarbu užtikrinti pakankamą vitamino C kiekį, jei reikia, įmaišant jo papildomai į maistą ar įmaišant tirpalą tiesiai į vandenį.

Akvariumuose sunkiai aklimatizuojasi, tvirtai nežinoma, kodėl, tačiau tikriausiai dėl gaudant ir transportuojant patirto streso. Tačiau pripratusius prižiūrėti nėra labai sunku. Kaip ir dauguma jūrų chirurgų, akvariumuose mėgsta pastovumą, t. y. nesikeičiančią aplinką, nesikeičiančias kitas kartu laikomas žuvis, nesikeičiantį vandens sūrumą (1,023) ir temperatūrą (22-26°C). Taip pat, kaip ir visiems jūrų chirurgams, akvariumas prieš jas įleidžiant turi būti bent pusmečio senumo, su nusistovėjusia stabilia ekosistema, pakankamai dumblių. Galima kartu auginti koralus, kuriems šios žuvys netrukdo.

## Šaltiniai
Rudasis jūrų chirurgas

**Rudasis jūrų chirurgas** (*Acanthurus nigrofuscus*) – chirurgžuvinių (*Acanthuridae*) šeimos žuvų rūšis. 

Gyvena koraliniuose rifuose Indijos ir Ramiajame vandenynuose, Raudonojoje jūroje, prie Didžiojo barjerinio rifo, pietų Afrikos ir kitur, paprastai 2-25 m gylyje. Užauga iki 21 cm ilgio, dažniausiai – apie 14 cm. Kūno forma panaši į kitų chirurgžuvinių. Maitinasi jūriniais dumbliais. Gyvena dažniausiai nedidelėmis grupėmis, tačiau kai kuriose vietovėse pastebėta ir didelių būrių.

## Akvariumuose
Rudasis jūrų chirurgas yra populiari žuvis jūriniuose akvariumuose. Skirtingai, nei dauguma chirurgžuvinių, yra neagresyvi, gali būti laikoma kartu su kitomis panašaus dydžio neagresyviomis žuvimis. Taip pat, nereikalauja labai išskirtinių sąlygų ir sudėtingos priežiūros, skirtingai, nei daug kitų jūrų chirurgų.

Akvariume reikalingi apdumblėję paviršiai, pavyzdžiui, akmenų, nuo kurių ši žuvis galėtų valgyti dumblius. Tai ypač svarbu jaunikliams. Taip pat, galima prie akvariumo stiklo prisegti nori ar kitokių dumblių. Papildomai, maitinamos 2 - 3 kartus per dieną dumbliais, taip pat nelaisvėje valgo ir artemijų bei *[[Mysida]]* vėžiagyvių mėsą, kai kurie akvariumistai kartais maitina cukinijomis, brokoliais. Žuviai labai svarbu pakankamas vitamino C kiekis, jei jo neužtenka iš natūralaus maisto, rekomenduojama pridėti įmaišyto į maistą ar tiesiog į vandenį papildomai.

## Šaltiniai
Žeimelio herbas

**Žeimelio herbas** – pagrindinis Žeimelio miestelio ir Žeimelio seniūnijos (Pakruojo rajono savivaldybė) heraldinis atributas.

## Aprašas

Heraldinis skydas padalintas į du laukus: priekinis mėlynas su sidabriniu raktu, galiniame sidabriniame lauke, du raudoni kairieji kaspinai.

## Simbolika

Miestelis istorinio herbo neturėjo. Žeimelis iš seno žinomas kaip tranzitinis miestelis, per kurį buvo vežamos prekės į Bauskę, Rygą, Mintaują. 1828 m. buvo pastatyta Žeimelio bažnyčia. Lietuvos heraldikos komisija atsižvelgė į šiuos miestelio bruožus ir nutarė herbe pavaizduoti raktą, kaip pasienio simbolį, bei turintį sąsają su šv. Petro (Žeimelio bažnyčia turi šv. Petro ir Povilo titulą) atributika ir raudonus kaspinus, kurie primena pasienio stulpą, bei nurodo jog miestelis yra Lietuvos pasienyje.

## Istorija

Žeimelio herbą 1997 m. sausio 15 d. dekretu Nr. 1166 patvirtino prezidentas Algirdas Brazauskas. Etalono autorius – dailininkas Albertas Gurskas.

## Šaltiniai
Jena (reikšmės)

Žodis **Jena** turi keletą reikšmių:

* Jena (valiuta) – Japonijos valiuta;
* Jena (miestas) – miestas Rytinėje Vokietijos dalyje.
Šilalės herbas

**Šilalės herbas** – pagrindinis Šilalės miesto, Šilalės miesto seniūnijos ir Šilalės rajono savivaldybės heraldinis simbolis. 

## Aprašas

Perkirsto herbinio skydo viršutiniame sidabriniame lauke vaizduojamas raudonas, o apatiniame raudoname – apverstas sidabrinis ąžuolas. 

## Istorija

Šilalės miestas, gausiai aplink apsuptas miškų, miesto teises gavo tik 1952 m. Istorinio herbo neturėjo. 1968 m. Lietuvos heraldikos komisija nutarė herbui panaudoti ąžuolą kaip tvirtybės ir šilališkių atkaklumo kovoje dėl laisvės simbolį, taip pat siejosi su apylinkėse saugomais gamtos paminklais ąžuolais. Tuometinį herbą sukūrė dailininkas Arūnas Tarabilda. Vėliau, 1970 m. herbas buvo panaikintas.

Dabartinį herbą, pagal 1968 m. piešinį, Lietuvos heraldikos komisija patvirtino 1992 m. balandžio 19 d., nors Prezidento dekretu jis patvirtintas tik 2001 m. lapkričio 5 d. Atnaujintą etaloną sukūrė Laima Ramonienė.

## Šaltiniai
Joseph Bédier

**Joseph Bédier** (1864 m. sausio 1 d. – 1938 m. rugpjūčio 29 d.) – prancūzų rašytojas, pedagogas ir istorikas.

## Biografija

Joseph Bédier buvo Adolphe Bédier, advokato sūnus. Bretonų kilmės, Bédier praleido savo vaikystę Réunion (sala į pietus nuo Madagaskaro, Prancūzijos kolonija).

Nuo 1889 m. jis dėstė viduramžių Prancūzų literatūrą įvairiuose universitetuose. 1889-1891 m. Šveicarijoje, 1903 m. Prancūzijos kolegijos Paryžiuje profesorius. Modernios teorijos apie fabliaux (komiška, dažniausia anonimiška istorija, kurias viduramžiuose dažnai pasakodavo žonglieriai) ir chansons de geste (senovinės Prancūziškos poemos apie riterių žygdarbius) yra pastatytos ant Bédier sukurtų pamatų.
Bédier atgaivino susidomėjimą keliais svarbiais Prancūziškais tekstais, įskaitant „ Le roman de Tristan et Iseut“ (1900) (romanas apie Tristaną ir Izoldą), „La chanson de Roland“ (1921) (Rolando giesmė), ir „Les fabliaux“ (1893). Jis buvo *Académie française* narys nuo 1920 m. iki mirties.

„Tristan et Iseut“ buvo išversta į anglų kalbą Hilaire Belloc ir Paul Rosenfeld.
Bédier taip pat buvo vienas iš *Littérature Française* redaktorių, vienos iš svarbiausios moderniosios Prancūzų literatūros knygų.

Žozefo Bedjė darbai :
* *Le lai de l’ombre* (1890)
* *Le fabliau de Richeut* (1891)
* *Les fabliaux, études de littérature populaire et d’histoire littéraire du Moyen Âge* (1893)
* *De Nicolao Museto (gallice Colin Muset), francogallico carminum scriptor*e (1893)
* *Le roman de Tristan et Iseut* (1900)
* *Le roman de Tristan par Thoma*s (2 vol., 1902–1905)
* *Études critiques* (1903)
* *Les deux poèmes de la folie Tristan* (1907)
* *Légendes épiques, recherches sur la formation des chansons de geste* (1908–1913)
* *Les chansons de croisade* (1909)
* *Les chansons de Colin Muset* (1912)
* *Les crimes allemands d’après les témoignages allemands* (1915)
* *Comment l’Allemagne essaie de justifier ses crimes?* (1915)
* *Joseph Bédier and Paul Hazard: Histoire de la littérature francaise. 2 Vol.* (1923/24)
* *L’effort français* (1919)
* *La chanson de Roland* (kritikos leidimas, 1920)
* *La chanson de Roland* (after the Oxford manuscript, 1922)
* *Commentaires sur la chanson de Roland* (1927)
Valerijonas

**Valerijonas** (*Valeriana*) – valerijoninių (*Valerianaceae*) šeimos augalų gentis. 

Gentyje yra apie 180 rūšių. Lietuvoje auga:
* Vaistinis valerijonas (*Valeriana officinalis*)
* Šlaitinis valerijonas (*Valeriana wallrothii*)
Gurtas (moneta)

**Gurtas** ( *diržas, juosta*) – monetos šoninis paviršius (jei monetą įsivaizduoti kaip žemą ritinį).

Būna įvairaus reljefo: lygus, dantytas, su užrašu, su grioveliu.
Siauralapė gegūnė

**Siauralapė gegūnė** (*Dactylorhiza traunsteineri*) – gegužraibinių (*Orchidaceae*) šeimos daugiametis augalas. Stiebas 20-45 cm aukščio, pilnaviduris, raudono atspalvio, su 1-3 belapėmis makštimis pamate. Šakniagumbiai nedideli, su ilgomis šaknimis. Lapai lancetiški. Žiedynas cilindriškas, tankus, 4-8 cm ilgio. Žiedai purpuriniai arba violetiškai purpuriniai. Žydi birželio-liepos mėn.

Siauralapė gegūnė labai panaši į raudonąją gegūnę, nuo kurios skiriasi:
*žiedynas gana retas, su nedaugiau kaip 20 stambių žiedų;
*žiedynas tik žydėjimo pradžioje būna tankus, o vėliau išretėja;
*lapai plačiausi ties viduriu ir yra tamsiai žali.

Paplitusi Vidurio, Rytų ir Pietų Europoje, Skandinavijoje, Sibiro rytinėje dalyjeLietuvoje labai reta rūšis, įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą. 

## Literatūra
*Gudžinskas Z., Ryla M., 2006: Lietuvos gegužraibiniai (*Orchidaceae*). – Vilnius. 104 P. ISBN 9986-662-28-1. 

## Nuorodos
*[Pasiūlymai ir pastabos dėl į Lietuvos Raudonąją knygą įtrauktų augalų sąrašo](http://www.botanika.lt/lituanica/botlitsuppl5(19-24).pdf) 
*Flora of Northern Ireland: ''Dactylorhiza traunsteineri''
Vaistinis valerijonas

**Vaistinis valerijonas** (*Valeriana officinalis*) – valerijoninių (*Valerianaceae*) šeimos, valerijonų (*Valeriana*) genties augalas. Lietuvoje dar žinomas tokiais liaudiškais pavadinimais: *baldrijolas*, *budrijonas*, *karštžolė*, *velnio barzda*.

Daugiametis, iki 2 m aukščio žolinis augalas. Stiebas stačias, nešakotas arba tik viršūnė šakota, tuščiaviduris. Šakniastiebis vertikalus, 2-4 m ilgio, šaknų daug, jos gelsvai rudos. Lapai neporomis plunksniški, skroteliniai – ilgakočiai, o stiebiniai – trumpakočiai arba bekočiai. Žiedai netikruose skėčiuose, kvapūs, balti arba rausvi. Vaisius – šviesiai rudas, pailgas lukštavaisis.

Žydi birželio – liepos mėn. Vaisiai subręsta liepos pabaigoje. Dauginasi sėklomis ir kereliais.

Auga drėgnose pievose, pakrantėse, vandens telkinių pakraščiuose, miškuose. Mėgsta lengvą priemolį ar priesmėlį, gana drėgną neutralios ar šarminės reakcijos dirvą.

Vaistams vartojami šakniastiebiai su šaknimis. Jie kasami rudenį arba anksti pavasarį. Išplaunami šaltame vandenyje ir džiovinami.

Vienamečiuose šakniatiebiuose ir šaknyse yra 0,44 %, dvimečiuose – 0,54–0,70 % eterinio aliejaus, 1,19–1,47 % valerijono rūgšties, alkaloidų, glikozido valerido, cukrų, organinių rūgščių, rauginių, mineralinių medžiagų.
Gelsvoji gegūnė

**Gelsvoji gegūnė** (*Dactylorhiza ochroleuca*) – gegužraibinių (*Orchidaceae*) šeimos daugiametis augalas. Žiedai šviesiai geltoni arba geltoni sukrauti tankiame žiedyne. 

Gelsvosios gegūnės taksonominė padėtis diskutuotina, kadangi vieni autoriai ją pripažįsta kaip savarankišką rūšį, o kiti laiko raudonosios gegūnės porūšiu (*Dactylorhiza incarnata* subsp. *ochroleuca*).

Auga kalkingose žemapelkėse, tarpinėse pelkėse.

Paplitusi Vidurio ir Šiaurės Europoje, reta Baltarusijoje. Auga Estijoje, Latvijoje

Lietuvoje labai reta, užima tik nedidelius arealus. Auga tik Žemaičių aukštumoje ir rytinėje Lietuvos dalyje. Įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą (nuo 2000 m.).

## Literatūra
*Gudžinskas Z., Ryla M., 2006: Lietuvos gegužraibiniai (*Orchidaceae*). – Vilnius. 104 P. ISBN 9986-662-28-1. 
*Gudžinskas Z., Ryla M., 1997: Gelsvoji gegūnė (*Dactylorhiza ochroleuca*) Lietuvoje [*Dactylorhiza ochroleuca* in Lithuania]. – Botanica Lituanica, 3(2): 135–145. 

## Nuorodos
*''Dactylorhiza ochroleuca''
Karadžas

**Karadžas** arba ***Keredžas*** () – miestas Irano šiaurėje, 20 km į vakarus nuo Teherano, jo aglomeracijoje, Elburso pietinėje papėdėje, prie Karadžo upės. Išvystyta cukraus, tekstilės, avalynės, odos, chemijos, mašinų rinkimo pramonė. Žemės ūkio regiono prekybos centras. Veterinarijos institutas, žemės ūkio biotechnologijų mokslinio tyrimo institutas.

## Istorija

Dabartinis Karadžo miestas išaugo XX a., tačiau jo apylinkėse aptikta bronzos amžiaus gyvenviečių liekanų. Sefevidų laikais čia pastatytas svarbus karavansarajus.

## Šaltiniai
Kumas

**Kumas** arba **Komas** () – miestas Irane, 140 km į pietvakarius nuo Teherano, Zagroso kalnų papėdėje, prie Dešte Keviro dykumos ir Kumo upės. Provincijos centras. Svarbus susisiekimo mazgas (plentai ir geležinkeliai į Teheraną, Isfahaną, Araką). Išvystyta maisto, tekstilės, naftos perdirbimo, stiklo, keramikos, cemento, maisto (tabako) pramonė, gaminami moliniai indai ir kilimai. Apylinkėse išgaunama nafta, auginama medvilnė, vaisiai.

Miestas yra svarbus musulmonų šiitų piligrimų taškas (vienas iš šventųjų miestų), čia yra XI–XII a. mečetė, Fatimos mauzoliejus (XVI a.). Čia taip pat yra didžiausia Irano seminarija. Veikia 4 universitetai, daug mokslinio tyrimo institutų, seminarijų ir religinių mokyklų.

## Istorija
Kumas žinomas nuo V a. Šiizmo centru tapo VIII a. 816 ar 817 m. čia palaidota šiitų imamo Ali ar Ridos sesuo Fatima, vėliau prie jos kapavietės buvo pastatyta Fatimos šventykla. XVIII a. Kumą sugriovė afganai, valdant Kadžarų dinastijai (1794–1925 m.) atstatytas. XX a. Kumas buvo pagrindinis pasipriešinimo šachui Reza Pehlevi centras – čia gyveno vėliau šalies valdymą perėmęs ajatola Ruhola Chomeinis.


Qom, Qom Province, Iran - panoramio (10).jpg|Fatimos mauzoliejus
Jameh Mosque of Qom.jpg|Kumo didžioji mečetė
Qom University gate.JPG|Kumo universiteto vartai
Qom City - Qom Province- Iran Country - Urban photos - Canon Photos- Creative Commons - mostafa meraji 16.jpg|Kumo reginys


## Šaltiniai
Havajinis šepečiažiotis

**Havajinis šepečiažiotis** (*Ctenochaetus hawaiiensis*) – chirurgžuvinių (*Acanthuridae*) šeimos žuvis.
Vilkaviškio herbas

**Vilkaviškio herbas** – pagrindinis Vilkaviškio miesto, Vilkaviškio miesto seniūnijos ir Vilkaviškio rajono savivaldybės heraldinis atributas.

## Aprašas

Mėlyname herbinio skydo lauke vaizduojama raudona heraldinė dviguba lelija.

## Simbolika

1697 m. herbo simbolį nulėmė ta aplinkybė, kad Vilkaviškiui tapti miestu padėjo didikų Pacų giminė. Šios giminės herbe nuo seno vaizduojama dviguba sidabrinė lelija raudoname lauke. Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės iždininko St. Paco ir jo sūnaus kanclerio Kristupo Zigmanto Paco garbei ir teisėms į miestą pažymėti Vilkaviškio herbas panašus į Pacų herbą. Pacų herbe lelija buvo sidabrinė raudoname fone, todėl siekiant, kad šiek tiek skirtųsi nuo pastarojo, miesto herbe buvo pakeistos spalvos. Ši parinkta simbolika tik patvirtina, kad jo savivaldos teisių ir heraldikos iniciatoriai buvo Lietuvos didikai Pacai. Lelija heraldikoje yra gėrio, vilties, dorovingumo ženklas. Balta spalva simbolizuoja skaistumą, mėlyna – didingumą ir grožį. Herbo skydo forma, smailėjanti į apačią, pabrėžia jo kilmę iš Prancūzijos.

## Istorija

Pirmąkart Vilkaviškio miestui herbas buvo suteiktas 1697 m. rugsėjo 19 d. Vėliau, 1791 m. gruodžio 9 d. ATR valdovas Stanislovas Augustas pakartotinai patvirtino miesto teises ir dovanojo miestui senąjį herbą privilegija Nr. 8. Privilegijos originalas saugomas Vyriausiajame senųjų aktų archyve Varšuvoje. 1792 m. panaikinus savivaldą miesto herbas neteko galios.

XX a. tarpukariu herbą išpopuliarino T. Daugirdo ir B. Šaliamoro išleisti atvirukai, kuriuose heraldinė lelija buvo pakeista į paprastą darželio leliją. Istorinis herbas buvo atgaivintas 1969 m. (dailininkas Arūnas Tarabilda), bet jau 1970 m. tuometinės valdžios uždraustas.

Dabartinis Vilkaviškio herbas buvo patvirtintas prezidento Algirdo Brazausko dekretu Nr. 817 1996 m. sausio 23 d. Etalono autorė – dailininkė Laima Ramonienė.

## Šaltiniai
Aleksandras Vasiliauskas (1940)

**Aleksandras Vasiliauskas** (1940 m. sausio 25 d. Žvirgždžiuose, Telšių rajonas – 2016 m. rugsėjo 12 d. Vilniuje) – Lietuvos matematikas, ekonomistas, LMA akademikas.

## Biografija
1958 m. baigė Pavandenės vidurinę mokyklą. 1958–1965 m. studijavo Vilniaus universiteto Fizikos ir matematikos fakultete. 1978 m. ekonomikos mokslų daktaras.
 
1965–1966 m. Lietuvos SSR mokslų akademijos Fizikos ir matematikos instituto jaunesnysis mokslinis bendradarbis. 1966–1969 m. LSSR Kaimo statybos ministerijos Centrinės statybos ekonomikos ir valdymo laboratorijos grupės vadovas, skyriaus viršininkas. 1969–1973 m. LSSR Valstybinio plano komisijos Skaičiavimo centro skyriaus vedėjas. 1973–1978 m. LSSR Valstybinio plano komiteto Liaudies ūkio planavimo ir ekonomikos instituto skyriaus vedėjas, 1978–1989 m. instituto direktorius.

1980–1993 m. Vilniaus valstybinio universiteto profesorius. 1993–1994 m. prezidento Algirdo Brazausko patarėjas ekonomikos klausimais. 1994–1995 m. Adolfo Šleževičiaus Vyriausybėje – LR ekonomikos ministras. 1995–1999 m. LMA Europos integracijos tyrimų centro direktorius, nuo 1999 m. LMA Ekonomikos instituto vyriausias mokslinis bendradarbis, nuo 2001 m. Kauno technologijos universiteto (KTU) profesorius valandininkas, nuo 2002 m. KTU tarybos pirmininkas, nuo 2009 m. LMA prezidiumo narys, Humanitarinių ir socialinių mokslų skyriaus pirmininkas.

Žmona Egidija (g. 1955 m.). Vaikai Violeta (1965–1993), Artūras (g. 1970 m.), Lukas (g. 1988 m.).

## Mokslinė ir pedagoginė veikla
Tyrė ekonominės informacijos teorijos, valdymo ir planavimo informacinių sistemų, Lietuvos integracijos į Europos Sąjungą, šalies ekonomikos plėtros veiksnių ir strategijos, firmų ir įmonių strateginio valdymo problemas. Paskelbė per 120 mokslinių darbų, parašė 2 monografijas, 4 brošiūras, 3 vadovėlius universitetų studentams. Parengė 8 socialinių mokslų daktarus. Vadovavo ekspertų grupėms rengiant Lietuvos ekonomikos plėtros ilgalaikes strategijas iki 2015 ir 2020 m., Lietuvos nacionalinę energetikos strategiją iki 2020 m.

1991, 1996, 2001 ir 2006 m. rinktas LMA narys ekspertu, nuo 2009 m. narys korespondentas, nuo 2011 m. tikrasis narys.

## Įvertinimas
* 2007 m. ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Riterio kryžius 

## Šaltiniai

|-
Baltadyglė chirurgžuvė

**Baltadyglė chirurgžuvė** (*Zebrasoma scopas*) – chirurgžuvinių (*Acanthuridae*) šeimos žuvis.

## Paplitimas
Baltadyglė chirurgžuvė randama Indijos ir Ramiojo vandenyno regione, gyvena gyliuose iki 60 m. Gyvenamasis plotas driekiasi nuo rytinės Afrikos pakrantės iki Japonijos, Pitkerno salų, Malaizijos, Indonezijos, Japonijos, Australijos, Lordo Hau salos ir Rapa Iti. 2008 m. baltadyglė chirurgžuvė buvo pastebėta netoli Fort Loderdeilo, toli nuo gimtojo regiono.

## Šaltiniai
Geltonuodegė chirurgžuvė

**Geltonuodegė chirurgžuvė** (*Zebrasoma xanthurum*) –  chirurgžuvinių (*Acanthuridae*) šeimos žuvis. Akvariumininkai dar vadina auksauodege zebrinuke. Kūnas iki 38 cm ilgio. Spalvos gana ryškios. Raudonojoje jūroje gyvenačios ryškiai mėlynos, su tamsiais taškeliais ir geltona uodega. Kituose regionuose gyvenančios žuvys būna daugiau su rusvu atspalviu ir ryškesnės geltonos spalvos uodega. Labai agresyvios ir ištvermingos.

Paplitusios Raudonojoje jūroje, Indijos ir Ramiajame vandenynuose.

## Nuorodos
*Functional and Gorgeous: Purple Tangs, Zebrasoma xanthurum
*Species summary: ''Zebrasoma  xanthurum''  (Blyth, 1852)
Raudonosios jūros chirurgžuvė

**Raudonosios jūros chirurgžuvė** (*Zebrasoma desjardinii*) – chirurgžuvinių (*Acanthuridae*) šeimos žuvis.
Baltijinė gegūnė

**Baltijinė gegūnė** (*Dactylorhiza baltica*) – gegužraibinių (*Orchidaceae*) šeimos daugiametis augalas. Stiebas tuščiaviduris, 20-60 cm aukščio. Šakniagumbiai suploti, turi 3-6 pirštus. Lapai dėmėti, su plokščia viršūne, o plačiausia vieta yra ties viduriu, nuo kurios palaipsniui siaurėja tiek į apačią, tiek į viršūnę. Žiedynas 4-9 cm ilgio, tankus, su daug žiedų (40-60, kartais iki 100). Žiedai purpuriniai arba violetiškai purpuriniai. Žydi birželio-liepos mėn.

Baltijinė gegūnė panaši į plačialapę gegūnę, nuo kurios skiriasi:
* žydi dviem savaitėmis vėliau nei plačialapė gegūnė;
* žiedai mažesni, blyškaus violetinio atspalvio;
* lapų ilgis visada kelis kartus didesnis už plotį.

Auga pelkėtose pievose, kur dirvožemyje gausu maisto medžiagų.

Paplitusi nuo Baltijos jūros iki Sibiro ir Mongolijos

Lietuvoje paplitusi visuose rajonuose, tačiau negausiai, o pietrytiniuose rajonuose gana reta. Rūšis buvo įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą (2019 m. iš jos išbraukta) ir į Vašingtono (CITES) konvencijos II priedą.

## Literatūra
* Gudžinskas Z., Ryla M., 2006: Lietuvos gegužraibiniai (*Orchidaceae*). – Vilnius. 104 P. ISBN 9986-662-28-1.

## Šaltiniai

## Nuorodos
Pjūkluotieji kuprasnukiai

**Pjūkluotieji kuprasnukiai** (*Prionurus*) – chirurgžuvinių (*Acanthuridae*) šeimos žuvų gentis.

Rūšys:
* Afrikinis kuprasnukis (*Prionurus biafraensis*)
* Galapaginis kuprasnukis (*Prionurus laticlavus*)
* Geltondėmis kuprasnukis (*Prionurus maculatus*)
* Smulkiažvynis kuprasnukis (*Prionurus microlepidotus*)
* Taškuotasis kuprasnukis (*Prionurus punctatus*)
* *[[Prionurus scalprum]]*
Amoniakas

**Amoniakas**, NH3 – dujinis azoto ir vandenilio junginys. Tai bespalvės, nuodingos, aštraus kvapo dujos, kurios gerai tirpsta vandenyje (1 litre vandens ištirpsta 700 litrų NH3 dujų).

## Etimologija

Amoniako junginiai buvo išgaunami romėnų laikais Libijoje, netoli Amono šventyklos.

## Savybės
Kambario sąlygomis amoniakas yra aštraus kvapo dujos. -33,34&nbsp;°C temperatūroje virsta skysčiu, o -77,73&nbsp;°C – kietu kūnu. Padidinus slėgį, suskystėja. Skystam amoniakui būdinga didelė garavimo šiluma, todėl jis naudojamas šaldymo įrenginiuose.

Gerai tirpsta vandenyje (89,9 g/100 ml 0&nbsp;°C temperatūroje), susidaro amoniakinis vanduo (silpnas šarmas, nes amoniakui reaguojant su vandeniu, susidaro hidroksido jonai). Šio proceso metu nedidelė amoniako molekulių dalis reaguoja su vandeniu. Susidaro amonio ir hidroksido jonai. Amonio jonai susidaro taip pat kaip ir hidroksido jonai. Amoniako molekulėje azoto atomas turi nepadalintą elektronų porą, o vandenilio jonas - neužpildytą *s* orbitalę. Amoniakui sąveikaujant su vandenilio jonu, nepadalinta azoto atomo elektronų pora pereina į laisvą vandenilio jono *s* orbitalę, ir susidaro ketvirtas kovalentinis ryšys pagal donorinį ir akceptorinį mechanizmą. 

Aktyvi cheminė medžiaga. Amoniakui reaguojant su rūgštimis susidaro vadinamosios amonio druskos, kurių bendra formulė – NH4R, kur R – rūgšties liekana, pvz.:
:: NH3 + HCl → NH4Cl

## Gamyba
Amoniakas yra vienas pagrindinių chemikalų. Jis yra gaminamas dideliais kiekiais.  2011  metais jo buvo pagaminta 136 milijonų tonų visame pasaulyje. Pagrindiniai gamintojai yra Kinija, Indija, Rusija ir JAV.  Amoniako gamybai dideliais kiekiais naudojamas iškastinis kuras. Amoniako gamyboje naudojama  apie 1,4 % pasaulio iškastinio kuro.

Lietuvoje amoniaką gamina AB Achema (Jonavos rajonas). Amoniako gamybai reikalingas vandenilis gaunamas iš gamtinių dujų.

## Sintezė
Pramonėje amoniakas sintetinamas naudojant katalizatorių (susmulkinta geležis su aliuminio ir kalio oksidų priemaišomis) 20 metrų aukščio sintezės kolonose. Amoniako sintezė - egzoterminė reakcija.

Laboratorijoje amoniakas gaunamas kaitinant amonio druskų ir šarmų mišinį. Dažniausiai tam naudojamas amonio chloridas ir gesintų kalkių perteklius. Šios medžiagos sumaišomos, supilamos į kolbą ir kaitinamos. 

## Panaudojimas
Amoniakas naudojamas azoto rūgšties gamyboje. Amoniako ir oro mišinį leidžiant pro platinos katalizatorių vyksta azoto oksidacija:
:: 4 NH3 + 5 O<sub>2</sub> → 4 NO + 6 H2O

Taip pat amoniakas naudojamas dirvos tręšimui (laistant ją amoniako tirpalu) bei trąšų (diamonio fosfato, karbamido) gamybai. Karbamidas – labai vertinga azoto trąša; joje azoto masės dalis yra net 46 %:
:: 2 NH3 + CO<sub>2</sub> → (NH2)2CO + H2O

Karbamidu tręšiama ne tik grynu, bet ir su kitomis azoto trąšomis. Karbamido dedama į galvijų pašarus, jis naudojamas polimerinių medžiagų bei pesticidų gamyboje.

## Apsinuodijimo amoniaku simptomai
Apsinuodijus amoniaku:
* Peršti, ašaroja akys
* Ištinka kosulio priepuoliai
* Svaigsta galva
* Skauda pilvą, pykina
* Apsinuodijęs asmuo neramus, blaškosi
* Prarandama sąmonė, prasideda traukuliai

## Šaltiniai
Banda del Rio Sali

**Banda del Rio Sali** () – miestas Argentinoje, Tukumano provincijoje, Tukumano aglomeracijoje, 3 km į rytus nuo Tukumano, Sali upės pakrantėje. Krus Altos departamento centras.

Tai pramoninis Tukumano priemiestis. Daugiausia cukraus pramonė. Miesto centras – Generolo Belgrano aikštė. Priešais ją įsikūręs savivaldybės pastatas ir šv. Pranciškaus Solano bažnyčia. Per miestą eina kelias į Santjago del Esterą.

## Šaltiniai
Jerba Buena

**Jerba Buena** ( – „gera žolė“) – miestas Argentinoje, Tukumano provincijoje, Tukumano aglomeracijoje, apie 20 km į vakarus nuo Tukumano miesto. Departamento centras.

Jerba Buena – gyvenamasis Tukumano priemiestis. Čia įsikūrę daugiausia privatūs gyvenamieji namai, klubai, parduotuvės. Tačiau pakraščiuose yra ir skurdžių rajonų, vadinamųjų *[[villa miseria]]s*. Netoli į vakarus nuo miesto iškilęs San Chavjero kalnas. Jerba Bueną supa *[[Las Yungas]]* miškai.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Miesto portalas
Las Talitasas

**Las Talitasas** () – miestas Argentinoje, Tukumano provincijoje, Tafi Viecho departamente, į šiaurės vakarus nuo Tukumano. Tai „miegamasis“ Tukumano priemiestis. Yra eksperimentinė Obispo Kolombreso žemės ūkio stotis.

Pagrindinis miesto kvartalas vadinamas **Vilja Mariano Moreno-El Kolmenaru** (*Villa Mariano Moreno-El Colmenar*).

## Šaltiniai
Konsepsjonas (Argentina)

**Konsepsjonas** () – miestas Argentonoje, Tukumano provincijoje, 75 km į pietvakarius nuo Tukumano, Gastonos upės pakrantėje. Čikligastos departamento administracinis centras. Antras pagal svarbą provincijos miestas.

Gyvenvietė seniau buvo žinoma *La Ramada* pavadinimu. XIX a. pab. jau buvo svarbi gyvenvietė. 1882 m. nutiesus geležinkelį iš Kordobos pradėjo sparčiai augti. 1901 m. sudaryta savivaldybė. Netrukus įsteigta ligoninė, įvesta elektros energija. 1923 m. tapo departamento centru.

Per miestą eina Tukumano – Katamarkos kelias ir geležinkelis. Taip pat atšaka į ''Campo de los Alisos'' nacionalinį parką.

Miesto centras – Generolo Bartolomė Mitrės aikštė. Aplink ją išsidėsčiusi miesto katedra, savivaldybė, bankas, kultūros namai, teismo rūmai. San Martino gatvėje įsikūrusios parduotuvės, svarbiausios įstaigos.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė 
* Portalas
Tafi Vjechas

**Tafi Vjechas** () – miestas Argentinoje, Tukumano provincijoje, 12 km į šiaurės vakarus nuo San Migel de Tukumano, Akonkichos kalnagūbrio pašlaitėje. Departamento centras.

Tafi Vjechas neretai vadinamas „citrinų sostine“, kadangi tai svarbiausias citrinų tiekėjas Argentinoje. Kiekvieną rugsėjį mieste vyksta „Nacionalinis citrinų festivalis“.

Tafi pavadinimas žinomas nuo XVI a. Manoma, kad jis kilo iš aimarų kalbos žodžio *Thaaui* – „šalta vieta“. Tafi Vjechas pradžioje buvo nedidelis vasarnamių kaimelis. Pradėjo vystytis nutiesus geležinkelį. Čia įsteigtos geležinkelio transporto dirbtuvės. 1939 m. sudaryta savivaldybė. 1976 m. tapo departamento centru. 1980 m. dėl ekonomikos nuosmukio uždarius dirbtuves miestas patyrė skaudų smūgį.

Skirtingai nei daugelyje miestų, Tafi Vjeche nėra pagrindinės aikštės, apie kurią būtų išsidėstę svarbiausi miesto pastatai. Svarbiausia miesto vieta yra *Leandro N. Alem* prospektas. Per miestą eina Tukumano–Saltos geležinkelis.

## Šaltiniai
Mešhedas

**Mešhedas** – miestas šiaurės rytų Irane, Chorasano provincijos centras. 2,31 mln. gyventojų (2005 m.). Išvystyta maisto, tekstilės pramonė, audžiami kilimai. Yra universitetas.

Mešhedas – vienas šiitų religinių centrų, šventasis miestas. Mieste išlikę XII–XIX a. kulto pastatų ansambliai: Gauharšado mečetė (XV a.), imamo Rezos mauzoliejus. Netoli Mešhedo yra persų ir tadžikų poeto Firdousi kapas.

## Futbolas
* Shahr Khodro FC; „Šahro Hodro (Šachro Chodro) futbolo klubas“, o angliškuose šaltiniuose *Shahr Khodro Football Club* arba *Shahr Khodro FC* () – Irano futbolo klubas iš Mešhedo. Klubas priklauso Šachrui Chodrui,
* „Pajamo“ futbolo klubas,
* „Abūmoslemo“ futbolo klubas,
* Namų rungtynes Shahr Khodro FC žaidžia „Imamo Rezos“ stadione, kuris talpina 27,7 tūkst. žiūrovų.

## Šaltiniai
Mikoyan-Gurevich MiG-21

**MiG-21** (rus. *МиГ-21*) – Sovietų Sąjungoje sukurtas antros kartos reaktyvinis naikintuvas, XX a. 6-ame dešimtmetyje sukurtas Mikojano ir Gurevičiaus konstruktorių biure. Tai - didžiausia serija gamintas viršgarsinis lėktuvas pasaulyje. Serijiniu būdu gamintas SSRS, taip pat Čekoslovakijoje, Indijoje ir Kinijoje.

## Istorija
Pagrindinis tikslas, sukurti antros kartos naikintuvą, buvo pradėtas įgyvendinti 1954 m. Mikojano ir Gurevičiaus konstruktorių biure. Konstravimo procese dalyvavo daug po Antrojo pasaulinio karo iš Vokietijos į SSRS perkeltų vokiečių inžinierių - apie tai liudija ir prototipų indeksai, prasidedantys E raide, kas buvo nebūdinga kitoms SSRS kurtoms konstrukcijoms, tačiau buvo palčiai taikoma Trečiajame reiche. Viso buvo sukurti du prototipai: E-2 – su strėlinio tipo sparnais ir E-4 – su trikampio. Dėl geresnių charakteristikų pasiekiant viršgarsinį greitį buvo pasirinktas pastarasis variantas, kurio bazėje ir pagamintas MiG-21.

## Modifikacijos

1962-1972 m. Čekoslovakijos bendrovė Aero Vodochody buvo pagaminusi 194 **MiG-21F-13** naikintuvus.

Taip pat pagal licenciją iki 1984 m. šiuos naikintuvus gamino Indijos bendrovė *[[Hindustan Aeronautics]]*, juos pavadinusi **MiG-21** *bis*. Jų pagaminta 128. Vėliau, kiek patobulinusi pastarąjį modelį, pavadintą **MiG** *Bison*, Indijos KOP naudoja dabar. Taip pat nuspręsta, jog jis bus rikiuotėje iki 2015 m.

MiG-21 naikintuvą Kinija yra nukopijavusi ir suteikusi jam **Chengdu J-7** (eksportuojamo modelio pavadinimas – F-7) vardą.

XX a. pabaigoje didelė šių naikintuvų serija buvo modernizuota Izraelyje (**MiG-21-2000**).

## Šalys naudotojos

### Dabar naudoja
* Alžyras, Angola, Azerbaidžanas, Bangladešas, Bulgarija, Kambodža, Kinija, Kroatija, Kuba, Egiptas, Etiopija, Indija, Iranas, Laosas, Libija, Madagaskaras, Mongolija, Mozambikas, Mianmaras, Nigerija, Šiaurės Korėja, Pakistanas, Rumunija, Serbija, Šri Lanka, Sudanas, Sirija, Tanzanija, Turkmėnija, Vietnamas, Jemenas, Zimbabvė.

*Skliausteliuose – naikintuvų kiekis.* * – tikslus kiekis nežinomas.
### Anksčiau naudojo
* Afganistanas, Albanija, Baltarusija, Burkina Faso, Kinija, Kongas, Čekoslovakija, Čekija, Vokietijos Demokratinė Respublika, Suomija, Gvinėja, Bisau Gvinėja, Vengrija, Indonezija, Irakas, Kazachija, Kirgizija, Malis, Vietnamas, Šiaurės Jemenas, Lenkija,  Slovakija, Somalis, TSRS-Rusija, Uganda, Ukraina, Jugoslavija, Zambija.

## Ginkluotė

* Viena dviguba **GŠ-23** patranka (kalibras 23 mm) arba viena vienguba **NR-30** patranka (kalibras 30 mm).
* Iki 2 000 kg oras-oras arba oras-žemė tipo raketų, atsižvelgus į vykdomas užduotis:
** **Vympel K-13** (NATO kodas AA-2 'Atoll') oras-oras tipo raketa;
** **K-13** oras-oras tipo su infraraudonuoju taikikliu raketa;
** **Molnija R-60** (NATO kodas AA-8 'Aphid') oras-oras tipo raketa.

Naikintuvui gali būti pakabinamas papildomas 450 litrų talpos kuro bakas.

## Charakteristikos


Image:Mig21F13web.jpg|Mig 21 F13
Image:Mig21PFfamilyweb.jpg|Mig 21 Fishbed D
Image:Mig21fishbedHfamilyweb.jpg|Mig 21 Fishbed H/J
Image:Mig21bisweb.jpg|Mig 21 bis Fishbed L/N


## Nuorodos

* MiG-21.de
* MIG-21 analizė
Trumpalapis skiautalūpis

**Trumpalapis skiautalūpis** (*Epipactis purpurata*) – gegužraibinių (*Orchidaceae*) šeimos daugiametis žolinis augalas, nuo 2000 m. įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą. Morfologiškai labai panašus į plačialapį skiautalūpį, nuo kurio skiriasi purpuriniu stiebu, žiedai su aiškia purpurine dėme žiedo viduryje.

Paplitęs Vakarų ir Vidurio Europoje. Auga bukų miškuose ir jų aikštelėse.

Lietuvoje iki šiol žinoma tik viena radvietė – Trakų raj. 

## Literatūra
*Gudžinskas Z., Ryla M., 2006: Lietuvos gegužraibiniai (*Orchidaceae*). – Vilnius. 104 P. ISBN 9986-662-28-1.
Kvapusis plauretis

**Kvapusis plauretis** (*Gymnadenia odoratissima*) – gegužraibinių (*Orchidaceae*) daugiametis augalas. Stiebas 25-60 cm aukščio, viršutinėje dalyje briaunotas, o apatinėje – apvalus. Lapai lancetiški, 6-10 cm ilgio ir 3-10 mm pločio. Žiedai purpuriniai arba rožiški violetiniai, malonaus kvapo. Žydi birželio-liepos mėn.

Auga pelkėtose pievose, šlapių miškų aikštelėse.

Paplitęs beveik visoje Europoje, tačiau paplitimo arealas yra gerokai mažesnis nei pievinio plaurečio

Lietuvoje labai reta rūšis ir įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

## Literatūra
* Gudžinskas Z., Ryla M., 2006: Lietuvos gegužraibiniai (*Orchidaceae*). – Vilnius. 104 P. ISBN 9986-662-28-1.

## Nuorodos
* ''Gymnadenia odoratissima''
* ''Gymnadenia odoratissima''
Pievinis plauretis

**Pievinis plauretis** (*Gymnadenia conopsea*) – gegužraibinių (*Orchidaceae*) daugiametis augalas.

Rūšis dažnesnė šiauriniuose rajonuose. Užauga iki 26-65 cm. Žydi gegužės-liepos mėn. Auga drėgnose ir apyšlapėse pievose, miškuose, mėgsta kalkingus dirvožemius. Į Lietuvos raudonąją knygą įrašyta 1981 m.

## Literatūra
* Gudžinskas Z., Ryla M., 2006: Lietuvos gegužraibiniai (*Orchidaceae*). – Vilnius. 104 P. ISBN 9986-662-28-1.

## Šaltiniai
Dvilapis purvuolis

**Dvilapis purvuolis** (*Liparis loeselii*) – gegužraibinių (*Ochidaceae*) šeimos augalas. Daugiametis, gelsvai žalias, 8-20 cm aukščio. Stiebas tribriaunis, stačias, su 2 pamatiniais lapais, kurie pailgi arba elipsiški. Lapai blizgančiais paviršiais (nuo čia genties pavadinimas iš  – riebus, blizgantis). Žiedynas trumpas, turi iki 10 mažų gelsvai žalių žiedų. Žydi birželio – liepos mėn.

Auga pelkėtose vietose.

Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą. Lietuvoje yra įsteigta pora draustinių saugančių šią rūšį, vienas iš jų yra Vyžuonų seniūnijoje augantis Vyžuonų šile. Čia įsteigtas Vyžuonų botaninis draustinis.
Stasys Kropas

**Stasys Kropas** (g. 1953 m. vasario 6 d. Panevėžio rajone, Tumagalio kaime) – ekonomistas, socialinių mokslų daktaras, docentas. Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos akto dėl Lietuvos nepriklausomos valstybės atstatymo signataras. Dėsto Vilniaus universiteto Tarptautinių santykių ir politikos mokslų institute.

## Biografija
* 1977 metais baigė Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultetą;
* 1990 m. išrinktas deputatu į Lietuvos Aukščiausiąją Tarybą-Atkuriamąjį Seimą;
* 1990–1992 m. savivaldybių reikalų komiteto pirmininkas;
* 1992 m. Ministras be portfelio;
* 1997–1999 m. Lietuvos pasirengimo deryboms narystei ES delegacijos narys;
* Nuo 2008 m. Lietuvos bankų asociacijos prezidentas.
Alderetesas

**Alderetesas** () – miestas Argentinoje, Tukumano provincijoje, Krus Altos departamente, Tukumano aglomeracijoje, keli kilometrai į šiaurės rytus nuo Tukumano.

Alderetesas sudarytas 1987 m. susijungus Aldereteso, El Kortės ir Los Gutjereso gyvenvietėms.

## Šaltiniai
Didysis Tukumanas

**Didysis Tukumanas** (isp. *Gran San Miguel de Tucumán*) – metropolinė aglomeracija Argentinoje, Tukumano provincijos centrinėje dalyje, abipus Sali upės. Susiformavusi aplink San Migel de Tukumano miestą. Apima Kapitalio departamentą ir 5 departamentų dalis: Krus Altos, Jerba Buenos, Tafi Vjecho ir Luleso. Aglomeracijoje gyvena 1,052 mln. gyventojų (2022 m.). Tai 5 pagal dydį šalies aglomeracija ir didžiausia Argentinos Šiaurės Vakaruose.

Sudaro šie miestai ir gyvenvietės (2022 m.):
* San Migel de Tukumanas – 587,2 tūkst. gyv.
* Tafi Vjechas – 85,0
* Jerba Buena – 79,2
* Banda del Rio Sali – 75,0
* Las Talitasas – 68,9
* Alderetesas – 65,9
* Sevil Redondas – 21,1
* El Manantialis – 21,0
* San Pablas – 14,5

## Šaltiniai
Končiaras

**Končiaras** (, ) – ilgas beašmenis duriamasis kalavijas, dažnai – dvirankis. Geležtė iki 1,5 m ilgio, tiesi, siaura, tribriaunė ar keturbriaunė (su grioveliais). Skirtas pradurti priešo grandinius, žvyninius ir panašius šarvus. Briaunota geležtė tvirtesnė už panašią plokščią geležtę ir gali būti ilgesnė, išlikdama tos pačios masės.

Pavadinimas tiurkų kilmės (totorių *kandžar*, turkų *χandzär* 'durklas), spėjama kad ir pats ginklas nukopijuotas iš tiurkų, kurie galbūt šio ginklo idėją perėmė iš panašaus kinų ginklo.

XIV–XVI aa. naudotas Rusijoje (pirmą kartą paminėtas Kulikovo mūšio aprašyme), R. Europoje ir rytų šalyse. Rusų kavalerijoje nebuvo populiarus. Vengrų ir lenkų kavaleristai (pvz., lenkų husarai) juos gana plačiai naudojo XIV–XVII aa., segėdavo končiarus prie diržo ar makštyje prie balno. Lenkų husarai prieš turkų, totorių raitelius naudodavo kardus, o prieš V. Europos riterius – končiarus.

Muziejuose išliko nedaug končiarų.


File:Drevnosti RG v3 ill100 - Koncerzy.jpg|Končiarai
File:Koncerz.png|Končiaras


Končiarų analogas V. Europoje – estokas.
Marijos kapas

**Marijos kapas** – kapavietė netoli Jeruzalės esančiame Kidrone, spėjama Marijos kūno palaidojimo vieta. Netoliese stovi Jeruzalės * Visų tautų bažnyčia*, pastatyta V amžiuje bei kryžiuočių atstatyta XI amžiuje.

## Išnašos
Estokas

**Estokas** ( ar *tuck*, it. ir pr. *estoc*,  'šarvaduris') – sunkus ilgas beašmenis duriamasis kalavijas. Geležtė būdavo kvadratinio, rombinio ar šešiakampio skerspjūvio, be griovelių. Estokai dažnai buvo dvirankiai ar pusantrarankiai (esant reikalui imami ir antrąja ranka).

Vieno iš išlikusių egzempliorių geležtė 112-115 cm ilgio. Rankenos ilgis 33-34 cm, skersinio ilgis – 25-27 cm.

Plačiai naudotas XVI a. Tobulėjant šarvams Europoje kertamieji ginklai ėmė darytis mažai efektyvūs, todėl imta plačiau naudoti buožes ir kirvius, kurie veikdavo kontūzydami (net nepažeisdami šarvų) ar pralauždavo šarvus savo mase. Kita ginklų tobulėjimo kryptis buvo perėjimas prie duriamųjų ginklų – mažo skerspjūvio duriamoji geležtė gali pramušti grandinių šarvų grandį, surasti plyšį šarvų plokščių sandūroje. Viena iš tokių duriamųjų ginklų rūšių buvo duriamieji kalavijai. V. Europoje tokiais tapo *estokai*. Ilga tiesi geležtė buvo labai standi, tad smaigaliu pramušdavo šarvus. Kadangi geležtė buvo be ašmenų, prireikus antrąja ranka galėdavo suimti estoką už geležtės ir sustiprinti dūrį. Raitelių kautynėse laikydavo viena ranka, o smogdavo kaip ietimi – panaudodami žirgo greitį ir masę. Neretai estokus (ir končiarus) naudodavo kaip „atsargines pikas“ – pirmos atakos būdavo su pikomis, praradus ietis atakuodavo končiarais.

Manoma, kad estokas tapo rapyros pirmtaku. Estoko analogas R. Europoje – končiaras.

## Nuorodos
* An Anti-Armor Sword - Estoc!
Kuojinis (Zarasų r., Turmanto sen.)

**Kuojinis** arba **Antaniškis** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, Turmanto seniūnijoje apie 11 km į pietvakarius nuo Turmanto. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,43 km, plotis – iki 0,25 km. Altitudė 183,8 m. Krantai aukštoki, tik pietinis krantas žemas ir pelkėtas. Krantai beveik ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Aplinkui plyti pievos ir dirbami laukai. Pietuose išteka upelis link Švento ežero (Šventosios upės baseinas).

## Šaltiniai
Gilutis (Zarasų r., Turmanto sen., Smalvų km.)

**Gilutis** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, Turmanto seniūnijoje, šalia Smalvų kaimo, apie 8,5 km į pietvakarius nuo Turmanto. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,48 km, plotis – iki 0,31 km. Altitudė 145 m. Krantai žemi, vietomis pelkėti, tik vakarinis krantas aukštas. Ežerą supa salų miškas, o į vakarus plyti pievos. Rytuose išteka upelis link Smalvo ežero (Smalvos upės baseinas). Šalia įsikūręs Salos kaimas.

## Šaltiniai
Arklinis

**Arklinis** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, apie 9 km į pietvakarius nuo Turmanto, tarp Smalvo ir Smalvykščio ežerų. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,89 km, plotis – iki 0,27 km. Altitudė 145,5 m. Pietinis krantas aukštas, kiti krantai žemi, vakarinis – pelkėtas. Ežerą supa salų miškas. Šiaurės vakaruose išteka upeliukas link Smalvykščio ežero (Smalvos upės baseinas). Pietinėje ežero pakrantėje stūkso Vitkūnų piliakalnis.

## Šaltiniai