open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Akademija (reikšmės)

Žodis **akademija** gali reikšti:

* Akademija – mokslo įstaiga;
** Platono akademija
* Mokslų akademija – mokslinių tyrimų įstaiga, aukštos kvalifikacijos mokslininkus vienijanti asociacija:
** Lietuvos mokslų akademija;
** Lietuvių katalikų mokslo akademija;
** Britų Akademija;
** Karališkoji Švedijos mokslų akademija;
** Latvijos mokslų akademija;
** Rusijos mokslų akademija;
* akademija – mokymo institucija:
** Lietuvoje:
*** Generolo Jono Žemaičio Lietuvos karo akademija;
*** Lietuvos kūno kultūros akademija;
*** Lietuvos muzikos ir teatro akademija;
*** Lietuvos policijos akademija;
*** Lietuvos sveikatos mokslų universiteto Medicinos akademija;
*** Lietuvos sveikatos mokslų universiteto Veterinarijos akademija;
*** Lietuvos vadybos akademija;
*** Verslo ir vadybos akademija;
*** Vilniaus dailės akademija;
*** Vilniaus verslo teisės akademija;
*** Vytauto Didžiojo universiteto Muzikos akademija;
*** Žemės ūkio akademija;
** užsienio šalyse:
*** Badeno-Viurtembergo notarų akademija;
*** Estijos dailės akademija;
*** Europos teisės akademija;
*** Hagos tarptautinės teisės akademija;
*** Išorinės žvalgybos akademija;
*** Kijevo Mohylos akademija;
*** Komunistinė akademija;
*** Latvijos dailės akademija;
*** Latvijos Jazepo Vytuolio muzikos akademija;
*** Liublianos muzikos akademija;
*** Rusijos karinė diplomatijos akademija;
*** Tarptautinė Baltijos akademija;
** religinės:
*** Peterburgo dvasinė akademija;
*** Supraslio stačiatikių akademija;
*** Popiežiškoji bažnytinė akademija;
* sporto klubai:
** Vilniaus KK Akademija;
** Vilniaus regbio akademija;
* viešosios įstaigos ir pan. organizacijos:
** Nacionalinė moksleivių akademija;
** Lietuvos olimpinė akademija;
* miesteliai Lietuvoje:
** Akademija – miestelis Kėdainių rajone;
** Akademija – miestelis Kauno rajone.
Užliedžiai

**Užliedžiai** – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, 10 km į šiaurės vakarus nuo Kauno, kairiajame Nevėžio krante. Praeina kelias . Veikia kultūros centras (buvę kultūros namai, įkurti 1981 m.; veikia 6 meno kolektyvai, tarp jų – moterų ansamblis, kaimo kapela), jame yra ambulatorija, biblioteka (nuo 1967 m.), Užliedžių mokykla-daugiafunkcis centras, darželis. Yra nedidelis aerodromas.

## Etimologija

Kaimo pavadinimas – vandenvardinis vietovardis, kilęs pagal pietuose tekantį upelį – Liedą (kairysis Nevėžio intakas). Važiuojant nuo Kauno pusės, Romainių, kaimas yra *už Liedos*.

## Geografija

Vakariniu pakraščiu teka Nevėžis, šlaitas priklauso Nevėžio kraštovaizdžio draustiniui.

## Istorija

Užliedžiai minimi nuo 1680 m., kaimas – 1744 m. XVIII a. čia buvo Užliedžių dvaras (savininkas Juozapas Zabiela, kuriam 1770 m. karalius Stanislovas Augustas suteikė privilegiją). Lietuviškos spaudos draudimo (1864–1904 m.) metu veikė slapta lietuviška mokykla. 1924 m. įkurta pradinė mokykla.

Sovietmečiu Užliedžiai buvo Veterinarijos akademijos mokomojo ūkio centrinė gyvenvietė.

2009 m. patvirtintas Užliedžių herbas.

|}

## Gyventojai

## Galerija

Užliedžių bendruomenė.jpg|Užliedžių bendruomenė, 2014 m.
Nevėžio kraštovaizdžio draustinis prie Užliedžių.JPG|Kraštovaizdžio draustinis prie Užliedžių
Užliedžių tvenkinys.JPG|Užliedžių tvenkinys
Užliedžiai. Gyvenvietės gatvė.JPG|Vaizdas į gyvenvietę
Užliedžiai,ūkis.JPG|Ūkis


## Šaltiniai
Pernarava

**Pernarava** – miestelis Kėdainių rajono savivaldybės pietvakariuose, 11 km į rytus nuo Ariogalos, 1 km į pietus nuo kelio Kėdainiai–Ariogala. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi medinė Pernaravos Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia (pastatyta 1815 m.), paminklas 1944–1953 m. žuvusiems Pernaravos apylinkėse Kęstučio apygardos Lukšio rinktinės ir iš Pernaravos krašto kilusiems Lietuvos partizanams atminti (1992 m.), veikia ambulatorija, Pernaravos pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-58026).

Aplink miestelį yra Pernaravos kaimas.

## Etimologija

Spėjama, kad vietovardis kilęs nuo nepaliudyto asmenvardžio *Pernaras* (plg. *Pernaráuskas, Pernarãvičius*). Šis – galbūt iš vokietybės *per̃naras* („juokdarys, šaipūnas“).

Liaudies etimologija pasakoja, kad Gedimino laikais čia buvęs žirgynas. Žirgus pervarant iš vienos vietos į kitą, šią vietą vadino „pernuvara“.

## Istorija

Kaime rasti 7 senoviniai akmeniniai kirviai. Yra Pernaravos kapinynas, kuriama rasta žmonių palaikų ir II–XIII a. dirbinių. Rasta XVIII–XIX a. kapavietė.

1371 m. Pernaravą puolė kryžiuočiai (minima kaip *Parvern*). XVI a. minimas Pernaravos dvaras, laukas, bajorkaimis. 1671 m. pastatyta pirmoji Pernaravos bažnyčia (švento gojelio vietoje). XVIII a. pabaigoje buvo vaitystės centras. XIX a. viduryje veikė parapinė mokykla. XIX a. pabaigoje Pernarava buvo kaimas Kauno apskrityje, Benedikto Tiškevičiaus valda. Veikė senelių prieglauda, spirito varykla.

1919 m. Jadvyga Juškytė įkūrė Lietuvos šaulių sąjungos skyrių, XX a. 3–4 dešimtmetyje veikė Lietuvos katalikių moterų sąjungos skyrius, pavasarininkai, jaunalietuviai. 1944 m. gruodžio 11 d. naktį miestelį puolė Lietuvos partizanai, granatomis apmėtė ir padegė NKVD ir valsčiaus pastatus.

Pokario metais apylinkės veikė Vyčio apygardos, Briedžio partizanų rinktinės Lietuvos partizanai. Tarybiniais metais Pernarava buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.

2013 m. gegužės 21 d. patvirtintas Pernaravos herbas.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Pernaravos dvare gyveno ir mirė pirmasis Lietuvos valstybės kontrolierius Konstantinas Daugirdas (1855–1928).
* Pernaravoje palaidota visuomenės veikėja Jadvyga Juškytė (1869–1948).
* Pernaravoje gimė Gediminas Jokimaitis (1920–1986), poetas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Rokai (Kaunas)

**Rokai** – Kauno miesto dalis, esanti į pietus nuo miesto centro, už Panemunės. Šiaurinė Rokų kaimo dalis. Rokų teritorija mieste užima 873,56 ha.

Stovi Rokų šv. Antano Paduviečio bažnyčia, kultūros centras. Yra IV Kauno fortas. Šalia Jiesios išsidėstęs Jiesios kraštovaizdžio draustinis, kuriame yra saugomas geologinis gamtos paveldo objektas – Rokų atodanga. Per Jiesią aplinkkelyje  nutiestas Jiesios tiltas. Sovietinės okupacijos metais veikė plytų gamykla. 2022 Kauno Rokų vidurinė mokykla buvo pervadinta į "Kauno Antano Smetonos gimnazija".

## Etimologija

Rokų pavadinimo kilmė aiškinama įvairiai, tarp kitų:
*Atsirado iš vardo Rokas, kurio kilmė germaniška. Pavadinimas galėjo atsirasti vėliau, po krikšto, pripratus prie krikščioniškų vardų ir pradėjus jais krikštytis, nebūtinai šventojo garbei: žmogus, vardu Rokas, galėjo būti Rokų žemių savininkas.
*Atsirado iš pravardinės pavardės Rakauskai. Anksčiau prie Jiesios būdavę gausu gėlo švaraus vandens mėgėjų vėžių, ir Rakauskų Rokų apylinkėse kiekvienam kaime buvo bent po kelis.

## Istorija

## Šaltiniai

## Literatūra
* 
* Rokai ir jų apylinkės penkių amžių įkandin (sud. Vanda Mažeikienė). – Kaunas: Dakra, 2004. – 55 p.: iliustr. – ISBN 9955-572-25-6
* Rokai ir jų apylinkės penkių amžių įkandin (sud. Vanda Mažeikienė). – Kaunas: Dakra, 2004. – 6 p. – ISBN 9955-572-25-6
* Rokai šiandien – bendruomenės mokykla (sud. Vanda Mažeikienė). – Kaunas: Dakra, 2006. – 56 p.: iliustr. – ISBN 9955-572-38-8
* Gyvi grįžę gimtinėn: politiniai kaliniai ir tremtiniai Rokuose (sud. Eleonora Čepulienė, Rasa Kavaliauskienė, Vanda Mažeikienė, Aldona Skrinskienė). – Kaunas: Judex, 2010. – 192 p. – ISBN 978-9955-748-75-5
Samylai

**Samylai** – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, į rytus nuo Kauno. Seniūnijos centras. Yra paštas (LT-53015), veikia kaimo bendruomenė.

Šiaurinėje kaimo dalyje prieš 1960 m. buvo Mozūrų kaimas, kurio didžioji dalis buvo apsemta Kauno marių (pastačius Kauno vandens jėgainę), o mažesnioji liko krante ir dabar priskiriama Samylams (yra keletas kolektyvinių sodų).

## Geografija

Kaimas yra Kauno marių regioniniame parke. Stūkso Samylų piliakalnis (prie jo yra amūrinio kamštenio ir kėnių giraitės), Samylų II piliakalnis (atrastas 2011 m.), rytuose – Kauno marios, poilsiavietė.

## Istorija

XIX a. Samylai (arba ***Senoji Šlienava***) – kaimas Marijampolės apskrities Panemunės-Pažaislio valsčiuje, Panemunės parapijoje.

1959 m. dalis kaimo buvo užsemta Kauno marių – iki tol didžioji dalis kaimo buvo į šiaurės rytus nuo dabartinės gyvenvietės (). 1986–1988 m. Nemuno slėnio žemutinėje terasoje, prie piliakalnio įrengta Samylų poilsiavietė su laužavietėmis, paplūdimiu.

2009 m. patvirtintas Samylų herbas.

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai
Surviliškis

**Surviliškis** – miestelis Kėdainių rajono savivaldybėje, prie kelio , dešiniajame Nevėžio krante. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi medinė Surviliškio Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia (nuo 1791 m.), Surviliškio kapinių koplyčia (nuo 1800 m.), yra V. Svirskio pagrindinė mokykla, kultūros namai, biblioteka, paštas (LT-58047), medicinos punktas, priklausomybės ligų reabilitacijos centras. Miestelyje įsikūrusi kaimo bendruomenė, humoro grupė „Bobų radijas“. Per Nevėžį nutiestas kabantysis pėsčiųjų tiltas, esantis skirtingų rajonų savivaldybių (Panevėžio ir Kėdainių r.) sandūroje. Tarpukaryje netoliese stovėjo inž. Prano Markūno suprojektuotas arkinis Surviliškio–Kazokų tiltas (kitame krante, Kazokuose, prie statinio griuvėsių įrengta apžvalgos aikštelė).

Surviliškyje yra 17 dailės paminklų: 12 bažnyčioje, 3 kapinėse, V. Svirskio kryžius prie mokyklos, koplytėlė. Yra tarybinių karių kapinės, V. Svirskio kapas. Netoliese stūkso Bakainių piliakalnis.

## Etimologija

Vietovardis kilęs iš asmenvardžio *Survilà, Sùrvilas, Sur̃vilas, Survi̇̀las*. Padavimai byloja, kad vietovės pavadinimas kilęs nuo kadaise ją valdžiusių didikų Survilų. Čia nuo seno buvo karališkasis dvaras.

## Istorija

Surviliškis minimas nuo 1501 m. (ar 1500 m.), kai Ldk Aleksandras Surviliškio dvarą perdavė B. Taboravičiui. Surviliškio bažnyčia (pastatyta 1505 m.) ir kaimas iki XIX a. vidurio priklausė Žemaičių vyskupui. 1587 m. minimas miestelis. 1702 m. gavo prekymiesčio privilegiją. 1777 m. įsteigta parapinė mokykla. 1791 m. pastatyta nauja bažnyčia. 1863 m. vyko aršūs mūšiai su caro kariuomene. XIX a. pabaigoje Surviliškis miestelis Kauno apskrityje, valsčiaus centras.

Per 1905–1907 m. Rusijos revoliuciją išvaikyta rusų valsčiaus valdyba ir išrinkta nauja. 1908–1914 m. veikė Blaivybės draugijos skyrius, prieš I pasaulinį karą slapta – pavasarininkai. 1929 m. išparceliuotas dvaras. 1931 m. buvo kooperatyvas, smulkaus kredito draugija, 9 parduotuvės. 1932 m. pastatytas tiltas per Nevėžį. XX a. 3–4 dešimtmetyje Surviliškyje veikė šauliai.

1941 m. birželio 23 d. Surviliškyje sudarytas aktyvistų štabas kovai su komunistais. Pasipriešinimas buvo ribotas, kadangi sukilėliams stigo ginklų. Po II pasaulinio karo apylinkėse veikė Vyčio apygardos, Krištaponio partizanų rinktinės, B. Karbočiaus (slapyvardis Bitė) ir I. Lukoševičiaus (Baublys) Lietuvos partizanų būriai.

Tarybiniais metais Surviliškis buvo „Švyturio“ kolūkio centrinė gyvenvietė.

2011 m. liepos 12 d. Lietuvos Respublikos Prezidentė dekretu Nr. 1K-757 patvirtino Surviliškio herbą.

|}

## Gyventojai

1638 m. Surviliškyje buvo 19 dūmų, 1713 m. – 6, 1778 m. – 13, 1804 m. – 17.

### Žymūs žmonės

XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje Surviliškyje gyveno garsus kryždirbys Vincas Svirskis (1835–1916), čia ir palaidotas. Jis apylinkėse padarė daugiau kaip 200 kryžių ir koplytstulpių, laikomų liaudies architektūros šedevrais.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Šilavotas

:: *Apie kaimą Marijampolės savivaldybėje žr. [[Šilavotas (Marijampolė)]]*.

**Šilavotas** – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, Jiesios dešiniajame krante, Šilavoto kalvagūbryje (110–125 m virš jūros lygio). Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Yra Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia (pastatyta 1902 m.), biblioteka (nuo 1954 m.), paštas (LT-59272), paminklinis akmuo Šilavoto apylinkėse žuvusių Tauro apygardos partizanų atminimui. Piečiau Šilavoto esančiame Naujasodyje yra Šilavoto Davatkyno muziejus, rezistencijos muziejus, Šilavoto pagrindinė mokykla (uždaryta 2022 m), laisvalaikio parkas, padruotuvė, banketų salė, ambulatorija. Kaimo suklestėjimas siejamas su pirmojo parapijos klebono kun. Antano Radušio aktyvia veikla.

## Etimologija

Kaimo vardas tikriausiai kilęs nuo tarmybės *šilavotas*, reiškiančios „šilynas“. Kaimas kūrėsi prie šilo ar pušų miško, nuo kurio ir gavo vardą.

## Istorija

Šilavotas minimas 1782 m. Prienų seniūnijos inventoriuje.

1806 m. Šilavote pastatyta medinė koplyčia. XIX a. pabaigoje kaimas buvo Marijampolės apskrities Klebiškio valsčiuje, priklausė Prienų parapijai. 1905 m. rugpjūčio 20 d. vyko mitingas prieš caro valdžią. 1938 m., per Užnemunės valstiečių streiką, vyko susirėmimas su policija.

Sovietmečiu buvo kolūkio centrinė gyvenvietė ir apylinkės centras. Veikė lentpjūvė, ryšių skyrius, ambulatorija, vaistinė, kultūros namai, biblioteka, mokykla (1900–1944 m. pradinė, 1944–1949 m. progimnazija, 1949–1954 m. septynmetė, 1954–1979 m. vidurinė, 1979–1986 m. aštuonmetė).

2005 m. liepos 19 d. Prezidento dekretu patvirtintas Šilavoto herbas.

|}

## Gyventojai

## Galerija

Partizanų kapai Šilavote.JPG|Laisvės kovotojų kapai
Šilavotas. Mikučiauskų giminės miškelis.JPG|Akmenys prie Mikučiauskų miškelio
Šilavotas, avilys.JPG|Avilys Šilavote


## Šaltiniai

*
Ašminta

**Ašminta** – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurės rytus nuo Prienų. Seniūnaitijos centras. Yra paštas (LT-59043), medicinos punktas, Ašmintos daugiafunkcis centras, laisvalaikio salė, biblioteka, įsteigta 1952 m. Kaimo pakraščiu teka Nemuno intakas Ošvenčia, nuo kaimo prasideda Nemuno kilpų regioninis parkas. Kaime išlikęs Ašmintos dvaras ir parkas.

## Etimologija

Spėjama, kad Ašminta – asmenvardinis vietovardis, galūnės *-a* vedinys iš dvikamienio asmenvardžio Ašmintas. Taip pat galima versija, kad kaimas pavadintas pagal čia pratekantį Ošvenčios upelį. XVIII a. vietovė vadinosi ***Paašvinta*** ar ***Paašminta*** (priešdėlis *pa-* būdingas vandenvardiniams vietovardžiams Lietuvoje), vėliau jai prigijo ***Ašmintos*** pavadinimas.

## Istorija

Ašminta minima nuo 1609 metų, kai Prienų ir Birštono valdytojas G. Horvatas šią gyvenvietę, dvarą ir 33 valakus žemės užrašė bažnyčiai. Iš pradžių vadinosi **Paašvinta** ar **Paašminta** (pagal Ošvenčios upelį). Ašmintos dvaras priklausė įvairiems savininkams. Valdant Miuleriui pastatyti nauji dvaro rūmai, vandens malūnas, įveistas parkas.

XX a. pokariu apylinkėse vyko mūšiai tarp sovietų ir partizanų. Ašmintiškiai kovojo Tauro apygardos Geležinio Vilko rinktinėje. 2006 m. patvirtintas Ašmintos herbas.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės

Kaime gimė:
* Antanas Krikščiūnas (1891–1942), karinis veikėjas, topografas, kartografas
* Jurgis Krikščiūnas (1894–1947), agronomas ekonomistas
* Vidmantas Veselis (1953–), politinis ir visuomenės veikėjas

## Šaltiniai
Kalnujai

:: *Apie kaimą Šilutės rajone žr. [[Kalnujai (Šilutė)]]*

**Kalnujai** – miestelis Raseinių rajono savivaldybėje, 6 km į pietus nuo Raseinių, prie autostrados  ir kelio . Seniūnijos, parapijos ir seniūnaitijos centras. Stovi Kalnujų šv. Viktoro bažnyčia, veikia paštas (LT-60031). Piliakalnio papėdėje yra hitlerizmo aukų kapinės, čia 1941 m. liepos-lapkričio mėn. vokiečiai sušaudė 1677 žydus. Prie Kalnujų, buvusiame Žieveliškės kaime, M. Davainio-Silvestraičio sodybos vietoje, 1995 m. pastatytas koplytstulpis. Kalnujų miestelyje yra paminklinis akmuo, pastatytas 1989 m. kompozitoriui J. Tallat Kelpšai, kapinėse – antkapinis paminklas jo tėvui Antanui Tallat-Kelpšai, akmuo rašytojui Marcelijui Martinaičiui (pažymėti informacinėje lentoje prie kapinių), Lietuvos partizanų kapai.

Pro kaimą teka Šaltuonos intakas Kalnupis.

## Etimologija

Tikėtina, kad miestelio vardą lėmė tai, jog jis išsidėstęs ant kalno (kalvos). Tai yra nedidelė kalva, pastebima važiuojant ne tik nuo Raseinių, bet ir nuo autostrados.

## Istorija

Kaime yra Kalnujų piliakalnis, dar vadinamas Palendrių piliakalniu. Kalnujai minimi XIV a., XVIII a. buvo karališkasis kaimas. Per 1711 m. marą kaimo gyventojai išmirė, 1738 m. gyventojų dar nebuvo. 1818 m. pastatyta mūrinė bažnyčia, 1944 m. sugriauta. 1946 m. pastatyta Kalnujų Šv. Viktoro bažnyčia.

1853 m. minima parapinė mokykla, 1864 m. uždaryta, 1867 m. atidaryta rusiška pradžios mokykla. 1919 m. įsteigta pradžios mokykla, dab. Kalno vidurinės mokyklos skyrius.

XIX a. Kalnujai – kaimas Raseinių apskrityje. 1914 m. ir 1944 m. Kalnujai sudegė. 1928 m. atidarytas paštas, 1955 m. biblioteka, medicinos punktas, 1957 m. kultūros namai. Sovietmečiu buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.

2015 m. savivaldybės sprendimu ir 2016 m. LR Vyriausybės nutarimu Kalnujų kaimas pertvarkytas į miestelį (131 ha), tuo pačiu paliekant aplinkinėms žemėms kaimo statusą (931 ha). 2020 m. patvirtintas Kalnujų herbas.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Juozas Tallat-Kelpša (1889–1949), kompozitorius, dirigentas, pedagogas, kultūros veikėjas.

## Galerija

Juozas Tallat-Kelpša. Akmuo, Kalnujai.JPG|Atminimo akmuo kompozitoriaus J. Tallat-Kelpšos sodybvietėje
J. Talat-Kelpša. Akmuo Kalnujuose, sodybos planas.JPG|Horizontaliame akmenyje – sodybos planas
Antanas Tallat-Kelpša, Kalnujai, kapas.JPG|Kompozitoriaus tėvo A. Tallat-Kelpšos antkapinis kryžius
Kalnujai, akmuo.JPG|Paplentės akmuo Raudonajai armijai išvaduotojai Kalnujų prieigose (nuplėšta sovietmečio lenta)
Kalnuju baznycios griuvesiai 2010.jpg|Senosios bažnyčios griuvėsiai iki restauracijos, 2010 m.
Kalnujai, Kalno gatvė.JPG|Akcentas prie gatvės – medinė tulpė
Kalnujai, gatvė.JPG|Kaimo gatvė
Kalnujai, kryžius šventoriuje.JPG|Šventoriaus kryžius
Kapinės, Kalnujai.JPG|Sudužęs jubiliejinis paminklas 
Kalnujai, kultūros centras.JPG|Kultūros centras
Kalnujai, prie seniūnijos.JPG|Vieta tarp seniūnijos ir kultūros centro
Kalnujai, senoji mokykla.JPG|Senosios mokyklos namelis


## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
* Kalnujų istorija ir piliakalnis
Nausinojus

Graikų mitologijoje **Nausinojus** (kartais Nausitojas) – Odisėjo ir Kalipsės arba Kirkės sūnus. Pagal klasikinį variantą laikomas Kalipsės sūnumi.

Odisėjas Kalipsės saloje praleido septynerius metus. Jo globėja deivė Atėnė įsikišo ir paprašė Dzeuso įsakyti Kalipsei paleisti Odisėją. Dzeusas nusiuntė Hermį ir ši sutiko. Kalipsė žadėjo Odisėjui nemirtingumą, jei šis pasiliks. Odisėjas išvyko, kadangi mylėjo savo žmoną Penelopę.
Nausikaja

Graikų mitologijoje **Nausikaja** (gr. Ναυσικάα) – fajakų karaliaus Alkinojaus ir Aretės dukra. Odisėjoje ji surado į krantą išmestą Odisėją ir nuvedė pas savo tėvą. Odisėjas atpasakojo savo nuotykius Alkinojui. Fajakai apstulbinti Odisėjo nuotykių suteikia jam greitą laivą ir nuplukdo namo, taip Odisėjas baigia savo kelionę į Itakę. Pagal Aristotelį ir Diktą, po Odisėjo mirties Nausikaja ištekėjo už jo sūnaus Telemacho. Su Telemachu susilaukė sūnaus Persepolio („miestų griovėjas“).
Pandora

**Pandora** (gr. πᾶν (*pan)* „visa“ ir δῶρον (*dōron*) „dovana“) graikų mitologijoje – pirmoji moteris, sukurta Dzeuso kaip dalis bausmės žmonijai už tai, kad Prometėjas pavogė ugnies paslaptį.

## Mitas
Titanas Epimetėjas buvo atsakingas už tai, kad kiekvienam gyvūnui suteiktų teigiamą bruožą. Tačiau žmogui jokių teigiamų bruožų nebeliko, ir Prometėjas, manydamas, kad žmogus yra pranašesnis už kitus gyvūnus, nusprendė, kad jis turi turėti tokį gabumą, kurio neturi jokie gyvūnai. Dėl to Prometėjas pavogė iš Dzeuso ugnį ir atidavė ją žmonėms.

Dzeusas sumanė atkeršyti Prometėjui ir žmonijai už pavogtą ugnį. Jis įsakė šlubam kalviui Hefaistui iš molio nulipdyti moterį, kuri grožiu prilygtų nemirtingai deivei, tačiau žmonių padermei atneštų nelaimę. Visi dievai ją apipylė dovanomis ir pavadino Pandora – „visų apdovanotąja”.

Dzeusas padovanojo Pandorą ne įžvalgiajam Prometėjui, o jo lėtapėdžiui broliui Epimetėjui (jo vardas reiškia „vėluojantis mąstyti”). Prometėjas perspėjo brolį, kad nepriimtų jokios dovanos iš Dzeuso. Bet Epimetėją taip pakerėjo Pandoros grožis, kad jis paėmė ją į žmonas.

Epimetėjas padėjo broliui dalyti žmonijai įvairias dovanas. Jo namuose stovėjo aklinai uždarytas indas, kuriame tūnojo visos ligos, senatvė ir ydos. Prometėjas ir Epimetėjas laikė visa tai kuo toliau nuo žmonių.

Pandorai knietėjo sužinoti, kas tame inde. Ir vieną dieną, nebesitverdama smalsumu, ji atvožė dangtį. Visi žmonijos prakeikimai išlėkė lauk, pripildydami žmonių gyvenimus kančių ir negandų. 

Kai Pandora išsigandusi užtrenkė dangtį, indo dugne liko tik Viltis, kuri prašėsi išleidžiama. Išgirdo Pandora jos tylų, liūdną prašymą ir išleido Viltį į pasaulį guosti žmonijos.
Amazonė

**Amazonė** gali reikšti:
* Didžiausią Pietų Amerikos upę – Amazonė;
* Karingų moterų gentį graikų mitologijoje – amazonės;
* Pietų Amerikos gamtinį regioną – Amazonija;
* Brazilijos valstiją – Amazonė (Brazilija);
* Venesuelos valstiją – Amazonė (Venesuela);
* Kolumbijos departamentą – Amazonės departamentas (Kolumbija);
* Peru departamentą – Amazonės departamentas;
* Papūginių paukščių gentį – amazonės (paukštis).
Ceklis

**Cẽklis** (, **Keklys**) – kuršių žemė (*terra*) dabartinės Žemaitijos šiaurės vakaruose tarp Ventos upės ir Baltijos jūros. Ceklis buvo didžiausia žemė pietiniame Kurše – jos plotas siekė apie 2500 km².

Kuršių archeologinių paminklų Ceklyje randama VIII/IX-XII a. Stambiausi centrai XII a. buvo Imbarė ir Gandinga, Apuolės vaidmuo buvo sumažėjęs.

Ceklio vardas pirmą kartą paminėtas 1252 m. Livonijos magistro sutartyje su Kuršo vyskupu dėl Klaipėdos pilies statymo, kartu su kitomis trimis pietų Kuršo žemėmis – Mėguva, Pilsotu ir Duvzare. 1253 m. balandžio 4 d. Kuldygoje Kuršo vyskupas Henrikas ir Livonijos ordino atstovai patvirtino Kuršo dalybų rezultatus. Buvo sudaryti du dalybų aktai, kurių antrasis skirtas Pietų Kuršo žemėms, kuriose ordino administracija dar nebuvo įsikūrusi – Mėguvai, Pilsotui, Duvzarei, Cekliui ir „Žemei tarp Skrundos ir Žiemgalos“.

Kuršo kontrolę Ordinas prarado 1260 m. po Durbės mūšio. Vėl pajungti Kuršą pavyko po 7 metų kovos – 1267 m., tačiau Ceklio užimti Ordinui nebepavyko.

## Ribos

Iš Kuršo dalybų aktų, kur gausiai minimi vietovardžiai, gana tiksliai atsekamos ir sričių ribos. Dalis tuomet paminėtų pavadinimų nėra sutapatinti su dabartinėmis vietovėmis. Ceklio žemėje minimos šios dabartinės vietovės: Alsėdžiai, Apuolė, Babrungėnai, Biržinėnai, Duobėnai, Dusai, Imbarė, Gandinga, Gardė (dab. Žemaičių Kalvarija), Gelindėnai, Gėsalai, Griežė, Grūstė, Kartena, Lekemė, Liepžemis (dab. Lieplaukė), Luoba, Medingėnai, Mosėdis, Nevarėnai, Notėnai, Rietavas, Skuodas, Viešvėnai. Pagal vietovardžius nustatytas ribas galima tikslinti remiantis archeologiniais šaltiniais.

Šiaurėje Ceklis ribojosi su Duvzare ir Bandava, o pati riba, ypač tarp Skuodo ir Griežės daugmaž sutapo su dabartine Lietuvos-Latvijos siena. Ar trikampis tarp Vadaksties ir Ventos upių buvo dar Ceklio ar Skrundos-Žiemgalos dalis nėra aišku. Toliau nuo Ventos aukštupio Ceklio riba eina pietvakarių kryptimi pro Luokę ir Rietavą iki Veiviržo upės maždaug dabartinių Veiviržėnų apylinkėse. Pietryčiuose nuo kuršių gyveno žemaičiai. Linija Kretinga-Įpiltis sudarė vakarinę Ceklio ribą, skyrusią šią žemę nuo Pilsoto ir Mėguvos. Pietinė Ceklio riba ėjo Minijos upe iki jos intako Skinijos. Anot V. Žulkaus, labiausiai į pietus nutolusi Ceklio vieta buvo Dovilų piliakalnis prie Minijos.

Kadangi visos keturios sritys dalybų aktuose vadinamos „dar nedirbamomis“ (*terrae iam incultae*) ir gretinamos su „gyvenamomis“ (*terrae inhabitatae*) šiaurinėmis sritimis, tai matyt jų gyventojų skaičius XIII a. buvo nedidelis. Tai patvirtintų ir tai, kad derybų metu šios žemės figūruoja jau kaip nukariautos, nors jokių žygių prieš jas šaltiniuose nėra.

## Literatūra
* V. Žulkus. *Kuršiai Baltijos jūros erdvėje*, 2004.
* Ceklis 1253 metais: istorinė – archeologinė analizė / Tomas Baranauskas, Gintautas Zabiela, Žemaičių istorijos virsmas iš 750 metų perspektyvos, sudarė Antanas Ivinskis, [Vilnius:] Aidai, 2004, p. 9–55, summary: p. 190–191.

## Šaltiniai
Jūrinės šarkos

**Jūrinės šarkos** (*Haematopus*) – sėjikinių paukščių (*Charadriiformes*), monotipinės **jūršarkinių** (*Haematopodidae*) šeimos gentis, kuriai priklauso vidutinio dydžio, su ilgu snapu, gerai bėgiojantys paukščiai. Snapas beveik tiesus, iš šonų suplotas. Lizdą suka ant žemės. Deda 2-4 kiaušinius. Peri abu porelės nariai, apie 4 savaites. Monogamai.

Paplitę beveik visuose žemynuose. Gyvena seklių vandens telkinių atvirose pakrantėse. Minta gyvūniniu maistu, ypač moliuskais.

Gentyje 11 rūšių, iš jų viena aptinkama Lietuvoje:
*Jūrinė šarka (*Haematopus ostralegus*).

## Rūšys
* Jūrinė šarka (*Haematopus ostralegus*)
* Amerikinė jūršarkė (*Haematopus palliatus*)
* (*Haematopus longirostris*)
* (*Haematopus finschi*)
* (*Haematopus bachmani*)
* Juodoji jūršarkė (*Haematopus moquini*)
* Kanarinė jūršarkė (*Haematopus (moquini) meadewaldoi*) †
* (*Haematopus unicolor*)
* (*Haematopus chathamensis*)
* (*Haematopus leucopodus*)
* (*Haematopus ater*)
* (*Haematopus fuliginosus*)
Jūrinė šarka

**Jūrinė šarka**, **jūršarkė** (*Haematopus ostralegus*) – jūršarkinių (*Haematopodidae*) šeimos paukštis, nesunkiai atpažįstamas iš kontrastiškų juodos ir baltos spalvų, raudono snapo ir kojų.

## Išvaizda

Suaugusių jūrinių šarkų kūnas siekia 40-45 cm. Svoris apie 320-400 g. Galva, kaklas, sparnai ir uodegos galas juodi. Likusi kūno dalis balta. Snapas oranžiškai raudonas, ilgas, tiesus. Kojos raudonos, palyginti neilgos. Jaunikliai rudesni už suaugusius, ant gerklės yra balta dėmė. Patelės nuo patinų skiriasi mažai; patelių snapas vidutiniškai yra ilgesnis už patinų. Snapo ilgis yra geriausias būdas atskirti patinus nuo patelių. 

## Paplitimas

Daugiausiai paplitusi vatuose ir netoli Šiaurės jūros pakrančių esančiose vietovėse. Lietuvoje reta rūšis, aptinkama traukimo metu. Gyvena pajūryje ir didesnių upių pakrantėse. Mėgsta akmenuotus, smėlėtus pakraščius. Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

Jūrinės šarkos yra migruojantys paukščiai. Tik nedidelė dalis Vakarų Europos jūrinių šarkų pasilieka perėjimo vietose.


Image:Haematopus ostralegus2.jpg|Jūrinės šarkos jauniklis
Image:Oystercatcher pecking the water.jpg
Avocetė

**Avocetė** (*Recurvirostra avosetta*) – avocetinių (*Recurvirostridae*) šeimos grakštus paukštis, maždaug karvelio dydžio, turintis būdingą į viršų kiek riestą snapą. Snape yra jautrių jutimo organų, todėl paukštis gali maitintis vandens bestuburiais net jų nematydamas. Vyrauja balta ir juoda spalvos. Kojos ilgos, melsvos.

Lietuvoje avocetė pradėjo perėti vos prieš dešimtmetį ir tik pajūrio zonoje. Anksčiau buvo pastebima tik traukimo metu. Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.


Image:Recurvirostra avocetta01.jpg|Avocetės
Image:Recurvirostra avosetta 1.jpg
Image:Recurvirostra avosetta 2.jpg
Image:Recurvirostra avosetta 3.jpg
Image:Pied Avocet.jpg
Recurvirostra avosetta MHNT.JPG|
Avocetiniai

**Avocetiniai** (*Recurvirostridae*) – sėjikinių paukščių (*Charadriiformes*) šeima, kuriai priklauso vidutinio dydžio paukščiai, turintys ilgą tiesų, užsirietusį arba žemyn nulinkusį snapą bei ilgas kojas. 

Gyvena atvirose vandens pakrantėse, prie kalnų upelių. Monogamai. Lizdą suka ant žemės. Deda 3-4 kiaušinius, peri 3-4 savaites. Minta įvairiais bestuburiais.

Paukščiai paplitę Europoje, Azijoje, Afrikoje ir Australijoje. Šeimoje 3 gentys ir 7 rūšys. Lietuvoje aptinkama viena rūšis – avocetė (*Recurvirostra avosetta*).

## Gentys ir rūšys

* Kojūkai (*Himantopus*) 
** Kojūkas (*Himantopus himantopus*) 
** Australinis kojūkas (*Himantopus (himantopus) leucocephalus*) 
** Juodasis kojūkas (*Himantopus novaezelandiae*) 
** Amerikinis kojūkas (*Himantopus mexicanus*) 
** *[[Himantopus melanurus]]* 
* Australiniai kojūkai (*Cladorhynchus*) 
** Baltagalvis kojūkas (*Cladorhynchus leucocephalus*) 
* Avocetės (*Recurvirostra*) 
** Avocetė (*Recurvirostra avosetta*) 
** Amerikinė avocetė (*Recurvirostra americana*) 
** Raudonkaklė avocetė (*Recurvirostra novaehollandiae*) 
** *[[Recurvirostra andina]]*
Storkulniniai

**Storkulniniai** (*Burhinidae*) – sėjikinių paukščių (*Charadriiformes*) šeima, kuriai priklauso vidutinio dydžio paukščiai, turintys dideles akis ir stiprų snapą. Kūnas pilkos spalvos. Veiklūs sutemose.

Gyvena stepėse ir dykumose. Vikriai bėgioja, gerai skraido. Minta daugiau gyvūniniu maistu. Lizdą įsirengia duobutėje žemėje. Deda 2-3 kiaušinius. Peri apie 4 savaites. 

Paplitę pietinėje Europoje, Azijoje, Afrikoje, Australijoje ir Centrinėje Amerikoje. 

Šeimoje 2 gentys ir 9 rūšys, iš jų viena Lietuvoje – storkulnis (*Burhinus oedicnemus*).

## Gentys ir rūšys
* Storkulniai (*Burhinus*)
**Dvijuostis storkulnis, arba dominikinis storkulnis (*Burhinus bistriatus*) 
** Dėmėtasis storkulnis (*Burhinus capensis*) 
**Australinis storkulnis (*Burhinus grallarius*) 
**Storkulnis (*Burhinus oedicnemus*) 
**Senegalinis storkulnis (*Burhinus senegalensis*) 
**Peruvinis storkulnis (Burhinus superciliaris) 
**Vandeninis storkulnis (*Burhinus vermiculatus*) 
* Krabiniai storkulniai (*Esacus*) 
**Australinis krabinis storkulnis, arba rifinis storkulnis (*Esacus magnirostris*) 
**Didysis storkulnis (*Esacus recurvirostris*)


Image:Cape_Thick-knee_at_the_Henry_Doorly_Zoo,_Omaha,_Nebraska_(2006-09-30).jpg|Dėmėtasis storkulnis (*Burhinus capensis*) 
Image:Eurasian Thicknee - Along Po river - Italy FJ0A1202 (28252446508).jpg| Storkulnis (*Burhinus oedicnemus*
Image:Double-striped Thick-knee.jpg|Dvijuostis storkulnis (*Burhinus bistriatus*) 
Image:Bush Stone-curlew.jpg|Australinis storkulnis (*Burhinus grallarius*)
Storkulnis

**Storkulnis** (*Burhinus oedicnemus*) – storkulninių (*Burhinidae*) šeimos sutemų ir naktinis paukštis.

Būdinga didoka galva ir didelės geltonos akys. Kūno viršutinė pusė rusvai pilka, išmarginta plačiomis juosvomis dėmėmis, apatinė – balsva. Pagurklyje yra juosvos dėmelės. Skersai sparno eina dvi baltos juostelės. Uodega balsva, galas juodas. Snapas nedidelis, jo pamatas geltonas, o galas juodas. Gerai bėgioja, nes turi ilgas, tripirštes, geltonas kojas.

Gyvena smiltynuose. Lizdą įsiruošia atviroje vietoje, negilioje duobutėje. Deda 2 pilkus ar smėlio spalvos kiaušinius, išmargintus tamsiomis dėmelėmis ir brūkšneliais. Peri 25-27 dienas.

Lietuvoje labai reta rūšis.
Akmens druska

**Akmens druska** – nuosėdinė uoliena, aptinkama kloduose. Jais tapo netoli žemės paviršiaus išsidėstę druskų (vadinamojo mineralo halito) klodai, prieš milijonus metų susiformavę iš senovinių jūrų. Didžiausios sankaupos glūdi kambro, devono, permo ir neogeno nuogulose. Kasama karjeruose ar giliose šachtose ir pakėlus į paviršių sumalama. Druskos kasimas pačiais primityviausiais įrankiais vyko jau priešistoriniais laikais. Archeologiniai tyrimai rodo, kad Vakarų Europoje druska buvo kasama jau žalvario amžiuje (Alpėse, Zalcburgo apylinkės), o platesnį mastą įgavo apie I a., ypač Anglijoje, Vokietijoje, Danijoje.

Sudaryta beveik tik iš mineralo halito. Gryna – bespalvė, balta, tačiau įvairios kitų mineralų (evaporitų) priemaišos gali suteikti kitokią spalvą – juodą, rudą, geltoną. Valgomoji druska papildomai joduojama. Taip pat naudojama balneologinėms procedūroms (vonioms), techninėms reikmėms (daugiausia iškasamosios druskos suvartojama žiemą keliams barstyti).

## Lietuvoje
Akmens druskos išteklių rasta Šilutės ir Šilalės rajonuose. Šilutės rajone netoli Usėnų kaimo yra surastas ir parengtiniai išžvalgytas vienintelis Lietuvoje Usėnų telkinys. Jame viršutinio permo amžiaus akmens druskos ištekliai sudaro 545 mln. tonų, o kituose plotuose apskaičiuoti spėjami prognoziniai ištekliai – 2450 mln. tonų.

Usėnų telkinio akmens druskos klodas (centrinėje dalyje 55–70 m storio) lėkšto kupolo formos, jo skliautas yra 460–470 m gylyje. Telkinio akmens druską sudaro halitas (NaCl, vidutinis kiekis sudaro 94 proc.) su anhidrito, molingos medžiagos, rečiau gipso ir karbonatų priemaiša.


Wieliczka salt mine old corridor.jpg|Veličkos druskos kasyklose išgauta akmens druska
Halit (NaCl) - Kopalnia soli Wieliczka, Polska.jpg|Halitas iš Veličkos druskos kasyklos
Salt mine 0096.jpg|Akmens druskos gavyba JAV
Salzproduktion-Halle.jpg|Akmens druskos gavyba Halėje


## Šaltiniai
Plėšikiniai

**Plėšikiniai** (*Stercorariidae*) – sėjikinių paukščių (*Charadriiformes*) šeima, kuriai būdinga iš 4 plokščių susidedantis antsnapio raginis apdangalas. Paukščiai vidutinio dydžio, apie 400-2000 g svorio. Jų snapas baigiasi kabliuku. Sparnai siauri ir ilgi, uodegos vidurinės plunksnos pailgėjusios. Skrenda greitai, be to gerai plaukioja.

Gyvena Eurazijos ir Šiaurės Amerikos jūrų pakrantėse. Minta labai įvairiu maistu, be to jį atiminėja iš kitų paukščių. Monogamai. Lizdą krauna ant žemės, deda 2 kiaušinius. Peri apie 4 savaites.

Šeimoje dvi gentys ir 7 rūšys. Lietuvoje aptinkamos 4 rūšys:
* Didysis plėšikas (*Catharacta skua*) 
* Bukauodegis plėšikas (*Stercorarius pomarinus*) 
* Smailiauodegis plėšikas (*Stercorarius parasiticus*). **Pav.**  
* Uodeguotasis plėšikas (*Stercorarius longicaudus*)
Žuvėdriniai

**Žuvėdriniai** (*Sternidae*) – sėjikinių paukščių (*Charadriiformes*) šeima, kuriai priklauso vidutinio ir mažo dydžio paukščiai su labai ilgais ir siaurais sparnais bei giliai iškirpta uodega. Snapas silpnas, smailus. Kojos trumpos.

Lietuvoje aptinkamos šios rūšys:
* Plėšrioji žuvėdra (*Hydroprogne caspia*) 
* Margasparnė žuvėdra (*Thalasseus sandvicensis*) 
* Upinė žuvėdra (*Sterna hirundo*) 
* Poliarinė žuvėdra (*Sterna paradisaea*) 
* Mažoji žuvėdra (*Sternula albifrons*) 
* Baltaskruostė žuvėdra (*Chlidonias hybridus*) 
* Baltasparnė žuvėdra (*Chlidonias leucopterus*) 
* Juodoji žuvėdra (*Chlidonias niger*) 

Pasaulyje yra 45 rūšys
## Gentys ir rūšys
* Nodžiai (*Anous*)
** Juodasis nodis (*Anous minutus*)
** Mažasis nodis (*Anous tenuirostris*)
** Rudasis nodis (*Anous stolidus*)
* Kvaišos (*Procelsterna*)
** Melsvoji kvaiša (*Procelsterna cerulea*)
** Pilkoji kvaiša (*Procelsterna albivitta*)
* Baltosios fėjos (*Gygis*)
** Baltoji fėja (*Gygis alba*)
* *Onychoprion*
** *[[Onychoprion lunata]]*
** Rudasparnė žuvėdra (*Onychoprion anaethetus*)
** Tamsioji žuvėdra (*Onychoprion fuscata*)
** Aleutinė žuvėdra (*Onychoprion aleutica*)
* *[[Sternula]]*
** *[[Sternula nereis]]*
** Juodasnapė žuvėdra (*Sternula balaenarum*)
** Mažoji žuvėdra (*Sternula albifrons*)
** Saunderso žuvėdra (*Sternula saundersi*)
** Antilinė žuvėdra (*Sternula antillarum*)
** *[[Sternula superciliaris]]*
** *[[Sternula lorata]]*
* *Phaetusa*
** *[[Phaetusa simplex]]*
* *Hydroprogne*
** Plėšrioji žuvėdra (*Hydroprogne caspia*)
* *Gelochelidon*
** Kirasnapė žuvėdra (*Gelochelidon nilotica*)
* *Larosterna*
** *[[Larosterna inca]]*
* *Chlidonias*
** Juodoji žuvėdra (*Chlidonias niger*)
** Baltasparnė žuvėdra (*Chlidonias leucopterus*)
** Baltaskruostė žuvėdra (*Chlidonias hybridus*)
** *[[Chlidonias albostriatus]]*
* *Thalasseus* 
** Bengalinė žuvėdra (*Thalasseus bengalensis*)
** Karališkoji žuvėdra (*Thalasseus maximus*)
** Kuoduotoji žuvėdra (*Thalasseus bergii*)
** *[[Thalasseus bernsteini]]*
** Grakščioji žuvėdra (*Thalasseus elegans*)
** Margasparnė žuvėdra (*Thalasseus sandvicensis*)
* Tikrosios žuvėdros (*Sterna*)
** Antarktinė žuvėdra (*Sterna vittata*)
** Baltakaktė žuvėdra (*Sterna striata*)
** Baltavainikė žuvėdra (*Sterna trudeaui*)
** Forsterio žuvėdra (*Sterna forsteri*)
** Indinė žuvėdra (*Sterna aurantia*)
** Juodapilvė žuvėdra (*Sterna acuticauda*)
** Juodasprandė žuvėdra (*Sterna sumatrana*)
** Kergeleninė žuvėdra (*Sterna virgata*)
** Pietų Amerikos žuvėdra (*Sterna hirundinacea*)
** Pilkoji žuvėdra (*Sterna repressa*)
** Poliarinė žuvėdra (*Sterna paradisaea*)
** Rožinė žuvėdra (*Sterna dougallii*)
** Upinė žuvėdra (*Sterna hirundo*)
Uodeguotasis plėšikas

**Uodeguotasis plėšikas** (*Stercorarius longicaudus*) – plėšikinių (*Stercorariidae*) šeimos paukštis. Kūnas kontrastiškų spalvų. Labai panašus į smailiauodegį plėšiką, bet už jį yra mažesnis ir lieknesnis. Uodegos vidurinės poros plunksnos smailios, ilgesnės už kitas. Snapas juodas.

Gyvena šiauriniuose kraštuose. Į Lietuvą retkarčiais užklysta migracijų metu Baltijos pajūryje.
Smailiauodegis plėšikas

**Smailiauodegis plėšikas** (*Stercorarius parasiticus*) – plėšikinių (*Stercorariidae*) šeimos paukštis, kuris pagal savo polėkį šiek tiek panašus į plėšriuosius paukščius. Persekioja kirus, žuvėdras, atima iš jų maistą. Kūnas pilkai rudos spalvos, viršugalvis juosvas, o nugaros pusė pilkai rusva, pilvas baltas. Uodegoje dvi ilgesnės plunksnos yra smailios ir žymiai ilgesnės už kitas. Skleidžia miaukiantį garsą „je-ėeu". 

Gyvena šiaurės kraštuose, tundroje. Retkarčiais pasirodo ir Lietuvos pajūryje.
Amazonės

**Amazonės** () graikų mitologijoje – moterų karių tauta. Amazonės buvo Arėjo ir Harmonijos palikuonės. Jos gyveno prie Juodosios jūros, Kapadokijoje prie Termodonto upės, netoli Temiskiros miesto. Tikriausiai iš ten jos atsikėlė į Skitiją ir prie Meotidės bei Tananjo upės. Buvo puikios raitelės ir karės.

Amazonės neapkęsdavusios savo šalies vyrų, tačiau norėdamos pratęsti giminę susitikdavo su kaimyninių genčių vyrais. Savo sūnus atiduodavo kitiems auginti arba nužudydavo, o dukteris mokydavo kovos meno. Tam, kad lengviau galėtų naudotis lanku, jos panaikindavusios (nusipjaudavusios ar išsidegindavusios) dešiniąją krūtį. Tačiau šis paaiškinimas greičiausiai klaidingas, kadangi mituose amazonės vaizduojamos gražiomis, raumeningomis moterimis, kurios turi dvi krūtis. Tradiciniai jų ginklai: dviašmenis kirvis, lankas, ietis ir pusmėnulio formos skydas. Manoma, kad amazonės buvo įkūrusios daug miestų Mažojoje Azijoje, pvz., Efesą. Tose vietose klestėjo Artemidės kultas, todėl amazonės kartais laikomos deivės šventyklų žynėmis.

Amazonių karo žygiai siekė Trakiją, Siriją, Mažąją Aziją.
* Jos buvo užpuolusios Likiją, kai ją valdė karalius Jobatas, amazonių kariuomenę tada sunaikinęs Belerofontas.
* Su jomis Frygijoje kariavo dar jaunas Priamas. Tačiau vėliau jos buvo pakviestos padėti kovoje prieš graikus Trojos kare. Ten Achilas nukovė jų princesę Pentesilėją.
* Amazonių karo žygiai siekė net Atėnus, kur jos norėjo atkeršyti Tesėjui, kuris kariaudamos su jomis prie Termodonto į nelaisvę paėmė jų princesę Antiopę.
* Heraklis buvo apgulęs jų miestą Temiskirą ir pagrobęs jų karalienės Hipolitės juostą.

Žymiausios amazonės :
* Antiopė, su Tesėju turėjo dukterį Hipolitę;
* Pentesilėja, žuvusi Trojos kare.

## Etimologija
Amazonių vardo etimologija kartais kildinama iš „nevalgančios duonos“, kas turėtų reikšti, kad tai buvo klajoklių, o ne žemdirbių tauta. Ilgą laiką terminas taip pat buvo aiškinamas kaip „bekrūtės“ ( + *mazos*), „nesidominčios vyrais“ (*a* + *masso*) ir kt. Tačiau dabar manoma, kad tikriausiai amazonės vardas kilęs iš iranėnų kalbų: *ha-mazan* reiškia „karys, karė“.

## Šaltiniai
Brangakmenis

**Brangakmenis** – mineralas, uoliena, organinė ar sintetinė medžiaga, kurią galima rinkti ir panaudoti juvelyrikoje. Tai natūralūs apdirbti bei neapdirbti brangieji, juvelyriniai bei puošnieji akmenys, organinės kilmės brangakmeniai. Gamtoje dažnai randami mineralai vadinami pusbrangakmeniais.

Brangakmenių svoris matuojamas karatais.

Mokslas, nagrinėjantis brangakmenių savybes yra gemologija. Gemologai klasifikuoja brangakmenius pagal tam tikras savybes: kietumą, spalvą, švarumą, paplitimą gamtoje, cheminę sudėtį ir kitas.

Gražią savo išvaizdą brangakmeniai įgauna po apdorojimo (šlifavimo ar poliravimo). Kai kurie brangakmeniai netinkami juvelyriniams dirbiniams, nes yra per minkšti ar trapūs, tačiau dėl savo gražios išvaizdos jie gali būti eksponuojami muziejuose. Akmens blizgesio patvarumas priklauso nuo jo kietumo.

Kai kuriuos brangakmenius galima gaminti dirbtiniu būdu. Juvelyriniai akmenys ir organinės medžiagos gali būti paveikti švitinant, dirbtinai keičiant (lazerio naudojimas intarpų pakeitimui ar išorinių įtrūkimų užpildymas stiklu ar plastiku), dažant ar kitaip chemiškai apdorojant.

Pagal CIBYO klasifikaciją juvelyriniai akmenys skirstomi:
* **Gamtinės medžiagos**:
** **brangakmeniai**: juvelyriniai ir puošnieji akmenys
** **organinės medžiagos**. Amonitas, gagatas, gintaras, koralas, perlamutras, perlas, suakmenėjęs medis, vėžlio kiautas
* **Dirbtiniai produktai**:
** **sintetiniai akmenys**. Sukurti žmogaus, bet fizinės ir cheminės savybės atitinka tikrus
** **sudėtiniai akmenys**. Susideda iš dirbtinai sujungtų dalių – gali būti tiek tikrų, tiek sintetinių akmenų
** **akmenų imitacijos**. Dalinai ar visiškai sukurtos žmogaus, turi tikrų akmenų efektą, bet neturi tikriems akmenims būdingų cheminių ir fizikinių savybių bei kristalinės struktūros
** **rekonstruoti akmenys**. Gaminami lydant ar presuojant gamtines medžiagas į vientisą dirbinį
** **organinių medžiagų imitacijos**. Neturi būdingų cheminių ir fizikinių savybių, bet imituoja išorę, spalvą, efektą

## Brangakmeniai

* Agatas
* Akvamarinas
* Aleksandritas
* Almandinas
* Ametistas 
* Benitoitas
* Berilas
* Briliantas (Deimantas)
* Chalcedonas
* Chrizoberilas
* Chrizolitas
* Cirkonas
* Čaroitas
* Fluoritas
* Granatas
* Grosuliaras
* Heliodoras
* Jaspis
* Kalnų krištolas
* Lauko špatas
* Lazuritas
* Malachitas
* Nefritas
* Obsidianas
* Oniksas
* Opalas 
* Piropas
* Rodonitas
* Rubinas
* Rutilas
* Safyras
* Smaragdas
* Tanzanitas
* Topazas
* Turkis
* Turmalinai:
** Indigolitas
** Rubelitas
** Verdelitas
* Uvarovitas
* Vezuvianitas

## Organinės kilmės akmenys

* Amolitas (Amonitas)
* Dramblio kaulas
* Gagatas
* Gintaras
* Koralas
* Perlamutras
* Perlas
* Suakmenėjęs medis
* Vėžlio kiautas
Bukauodegis plėšikas

**Bukauodegis plėšikas** (*Stercorarius pomarinus*) – plėšikinių (*Stercorariidae*) šeimos paukštis, kurio uodegos dvi vidurinės plunksnos apvaliais galais ir truputį pasisukusios (kitų plėšikų šios plunksnos smailiais galais). Kūnas tamsiai rudos spalvos. Viršugalvis juosvas, skruostai ir kaklas gelsvai balti. Pilvinė pusė balta, ant krūtinės būna tamsi juosta. Snapas gelsvai pilkas ir juodu galu.

Gyvena šiauriniuose kraštuose. Lietuvoje aptinkamas migracijos metus pajūryje.
Didysis plėšikas

**Dydisis plėšikas** (*Catharacta skua*) – plėšikinių  (*Stercorariidae*) šeimos paukštis.

## Išvaizda
Didysis plėšikas yra didesnis už didįjį kirą. Nuo kitų plėšikinių ir kirų skiriasi trumpa uodega.

Patinas ir patelė tamsiai rudos spalvos, kaklo šonuose rausvos dėmelės. Pečiai ir antuodegis išmarginti ryškiai rudomis dėmelėmis. Didžiųjų plasnojamųjų plunksnų pamatinė dalis balta. Pilvinė pusė šviesesnė. Snapas stiprus, juodas, kojos juosvos. Rainelė tamsiai ruda. Jauniklių sparnuose daugiau baltos spalvos negu suaugusiųjų, šviesesnė snapo pamatinė dalis.

## Paplitimas
Gyvena Šiaurės Atlanto ir pietinėse antarktinėse salose, Antarkties pakrantėse. Klajonių periodu aptinkamas Atlanto vandenyno pakrantėse, Indijos ir Ramiojo vandenyno pietinėse dalyse.

Lietuvoje pastebimas labai retai.

## Biologija
Peri kolonijomis, žolėtose bei smėlėtose lygumose, pakrantėse, žemupiuose plytinčiose salose, pelkėtame pajūryje. Monogamas. Kiaušiniai ovalūs, stambiai grūdėti, matiniai. Dėtyje paprastai būna 1–2 kiaušiniai, sveriantys maždaug 93 gramus. Perėjimo trukmė – apie 30 dienų. 6–7 savaičių jaunikliai jau gali skraidyti.

Minta kai kurių jūrinių paukščių jaunikliais, kiaušiniais, kartais užpuola suaugusius narūnėlius, tilvikus bei kitus jūrų paukščius. Persekioja kirus, atima iš jų maistą.

## Šaltiniai
* *Lietuvos fauna: paukščiai, 1 knyga.* Sud. V. Logminas. – Vilnius: Mokslas, 1990.
Didžioji kuolinga

**Didžioji kuolinga** (*Numenius arquata*) – tilvikinių (*Scolopacidae*) šeimos paukštis. Tai didžiausias Lietuvoje šios šeimos paukštis. Skiriamasis požymis – vienodai išilgai dryžuotas viršugalvis. Kūno viršutinė pusė išmarginta juosvomis ir rusvomis dėmėmis, plunksnų pakraščiai šviesesni. Antuodegis baltas, uodega skersai dryžuota. Apatinė kūno pusė balsva, rusvo atspalvio ir su išilginėmis tamsesnėmis dėmėmis. Dėmės tankesnės ant kaklo ir krūtinės, o retesnės ant pilvo. Snapas ilgas, nulinkęs, juosvai rusvas. Kojos ilgos, melsvai pilkos.

Lietuvoje aptinkama kovo – rugpjūčio mėn. Gyvena pelkėse, samanotose, šlapiose pievose, apaugusiose krūmais ir retais medžiais. Lizdą įsiruošia ant kupsto, duobutėje, kurią iškloja sausa žole. Deda 4 kiaušinius, kurie žalsvi, išmarginti rusvai pilkomis dėmėmis.

Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą nuo 1976 m.


Numenius arquata.jpg|Didžioji kuolinga
Curlew06.jpg|Iliustracija
Numenius arquata MHNT.jpg|Kiaušinis


## Šaltiniai
Vidutinė kuolinga

**Vidutinė kuolinga**, sin. **mažoji kuolinga** (*Numenius phaeopus*) – tilvikinių (*Scolopacidae*) šeimos paukštis, kuris nuo kitų kuolingų skiriasi šviesiai plačia išilgine juosta, einančia per viršugalvio vidurį. 

Lietuvoje aptinkama traukimo metu pajūryje. Peri tundroje bei šiaurinėje miškų zonos dalyje. Lizdą krauna atviroje vietoje ir iškloja samanomis, kerpėmis ir žolėmis. Deda 4 kriaušės pavidalo margus kiaušinius. Peri abu porelės nariai 24 dienas. Jaunikliai greitai palieka lizdą, juos globoja abu porelės nariai. Ši kuolinga skrisdama tankiau plasnoja sparnais negu didžioji kuolinga ir yra netokia baikšti.
Slanka

**Slanka** (*Scolopax rusticola*) – tilvikinių (*Scolopacidae*) šeimos medžiojamas paukštis. Kūno viršutinė pusė išmarginta juodai rudomis, ryškiai rudomis ir pilkomis dėmėmis. Kakta pilka, pakaušis skersai dėmėtas. Apatinė kūno pusė pilka su siauromis skersinėmis tamsiai rudomis juostelėmis. Snapas labai ilgas, šviesiai rudas, tik galas tamsesnis. Kojos pilkai rausvos ar rudos. Kūnas 33–38 cm ilgio, svoris 210–460 g.

Lietuvoje dažna. Aptinkama kovo – spalio mėn. Gyvena drėgnuose miškuose. Lizdą įsiruošia ant žemės, dažnai po nulaužtomis šakomis. Deda 4 kiaušinius, kurie šviesiai rusvi ir išmarginti tamsiomis dėmėmis. Peri 20-21 d. Po dešimties dienų jaunikliai pradeda skraidyti, o po 5-6 savaičių jau gyvena savarankiškai.
Apvaliasnapis plaukikas

**Apvaliasnapis plaukikas** (*Phalaropus lobatus*) – tilvikinių (*Scolopacidae*) šeimos paukštis, kuris lengvai atpažįstamas pagal ryškiai rudą pagurklį. Patelės viršutinė pusė juosvai pilka, rudai dėmėta. Krūtinė ir pilvas balti. Sparnuose balta juostelė. Snapas plonas, apvalus, juodas. Kojos tamsios, priekiniai pirštai su skiautėmis. Patinas už patelę blankesnių spalvų.

Gyvena palei Arkties vandenyno pakrantę, Eurazijoje nuo Skandinavijos pusiasalio iki Beringo sąsiaurio, Šiaurės Amerikoje, Grenlandijoje, Svalbardo ir Islandijos salose, Škotijoje.

Į Lietuvą retkarčiais užklysta traukimo metu. Gyvena tundroje, vandens telkinių pakrantėse.
Plokščiasnapis plaukikas

**Plokščiasnapis plaukikas** (*Phalaropus fulicaria*) – tilvikinių (*Scolopacidae*) šeimos paukštis.

Kūno ilgis siekia 20-22 cm. Nuo truputį stambesnio apvaliasnapio plaukiko smarkiai skiriasi veisimosi apdaru.

Į Lietuvą užskrenda tik retsykiais, pirmąsyk pastebėtas 1942 m. Kuršių mariose šalia Nidos.

## Išnašos
Gaidukas

**Gaidukas** (*Philomachus pugnax*) – tilvikinių (*Scolopacidae*) šeimos puošnus paukštis, kuris yra vienintelė rūšis **gaidukų** (*Philomachus*) gentyje. 

Patino apdaras labai įvairus. Ant galvos plunksnos pailgėjusios, kontrastinga įvairiaspalvė apykaklė, iš kurios nesunku pažinti paukštį. Nugaros ir krūtinės plunksnos gali būti baltos, juodos, rudos ir šių spalvų įvairiausi deriniai. Aplink snapą pilka oda apaugusi karpelėmis. Snapas palyginti nedidelis, juodai rudas. Kojos geltonos ir oranžinės. Patelės viršutinė pusė ruda, plunksnų pakraščiai šviesesni. Krūtinė gelsvo ar pilko atspalvio, išmarginta retomis rudomis dėmelėmis. Poilsio apdaru abi lytys panašios. Jaunikliai panašūs į suaugusius poilsio apdaru, kaklas, krūtinė ir šonai rusvi.

Lietuvoje aptinkamas balandžio - rugsėjo mėn. Gyvena pelkėse, drėgnose pievose. Patelė lizdą įsiruošia negilioje duobutėje, kurią iškloja sudžiuvusių žolių stiebeliais. Deda 3-4 kiaušinius, kurie būna žalsvi ar gelsvai žalsvi, išmarginti tamsesnėmis dėmelėmis, ir ypač jų daug bukajame gale. Peri 20-21 d. Patelės prie lizdo beveik bebalsės, tik susijaudinusios neramiai skraido, nusiledžia ant žemės ir lyg viliodamos greitai bėgioja. 

Minta įvairiais vabzdžiais, jų lervomis, sliekais, smulkiais moliuskais. Maistą renka seklumose ir sausumoje.

Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Raudonkojis tulikas

**Raudonkojis tulikas** (*Tringa totanus*) – tilvikinių (*Scolopacidae*) šeimos paukštis, kuris lengvai atpažįstamas pagal didelę baltą juostą sparne, baltą antuodegį ir ilgas oranžiškai raudonas kojas. Kūno viršutinė pusė rusvai pilka su juosvomis dėmelėmis. Uodega su sersinėmis juodai baltomis juostomis. Pilvo pusė balta, kaklas ir krūtinė išmarginti juodomis dėmelėmis. Snapo pamatas raudonas, likusi dalis juoda.

Lietuvoje aptinkamas kovo – rugsėjo mėn. Gyvena žemapelkėse, drėgnose pievose bei ganyklose. Lizdą suka duobutėje, kurią iškloja sausų žolių stiebeliais. Deda 4 rusvai gelsvus ar pilkus kiaušinius su vyšniniu atspalviu ir rusvai pilkoms dėmelėmis. Peri abu porelės nariai, o naktį tik patelė. Po 23 dienų išsirita jaunikliai, kurie apdžiuvę palieka lizdą.

Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

## Išnašos


Image:Tringa_totanus1.jpg|Raudonkojis tulikas
Image:Tringa_totanus2.jpg