open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Pasaulio regbis

**Pasaulio regbis** (angl. **World Rugby**) – tarptautinė regbio valdančioji organizacija. Organizacija įkurta 1886 m. Dubline. Nuo 2016 m. jai vadovauja anglas Bill Beaumont. Organizacija yra atsakinga už pasaulio regbio čempionatų organizavimą. Ji taip pat nuolat tobulina ir tvirtina regbio taisykles.

Organizaciją kaip *International Rugby Football Board* įkūrė Airijos, Škotijos ir Velso regbio sąjungos. Prie jų 1890 m. prisidėjo Anglija. Iš pradžių tai buvo konservatyvi ir tik mėgėjišką sportą pripažįstanti organizacija. 1949 m. į ją įstojo Australija, Naujoji Zelandija ir Pietų Afrikos Respublika. Prancūzija, pirmoji ne anglosaksiška valstybė, buvo priimta 1978 m. 1995 m. rugpjūčio 27 d. buvo nuspręsta leisti regbininkams gauti atlygį už žaidimą.

*Pasaulio regbis* nuo 1987 m. rengia pasaulio čempionatus, kurie yra pagrindiniai jos pajamų šaltiniai. Lėšas organizacija perskirsto per savo narius. Šalys yra sugrupuotos į keturias kategorijas, atspindinčias regbio lygį ir potencialą. Remdamasi šiomis kategorijomis, taryba gali tikslingiau padalinti finansinius išteklius.

1998 m. Tarybos oficialus pavadinimas buvo sutrumpintas iš *International Rugby Football Board* į *International Rugby Board*. 2014 m. pavadinimas buvo pakeistas į *World Rugby*. Lietuvių kalboje dažnai dar naudojamas buvusio organizacijos pavadinimo akronimas *IRB*. 
## Pasaulio regbio rinktinių klasifikacija
*Pasaulio regbis* kiekvieną pirmadienį skelbia pasaulio regbio rinktinių klasifikaciją.
## Regioninės organizacijos
*CAR – Afrikos regbio konfederacija
*ARFU – Azijos regbio sąjunga
*Rugby Europe – Europos regbio organizacija
*NACRA – Šiaurės Amerikos ir Karibų regbio asociacija
*CSR – Pietų Amerikos regbio konfederacija
*FORU – Okeanijos regbio sąjungų federacija
## Nuorodos
*
Regbis-7

**Regbis-7** (dar vadinamas **septynetų regbis**)  – regbio atmaina. Tokio pat dydžio aikštėje žaidžia dvi komandos po septynis žaidėjus. Žaidimą kontroliuoja Tarptautinė regbio taryba. Nuo 2016 m. regbis-7 yra įtrauktas į Olimpinių žaidynių programą. Regbis-7 daug greitesnis, atviresnis ir taktiškai paprastesnis žaidimas nei didysis regbis.

## Istorija

Regbį-7 sugalvojo mėsininkai Nedas Heigas () ir Deividas Sandersonas () iš Melrauzo miestelio Škotų sienų srityje. Jie 1883 m. norėjo surengti labdaringą turnyrą savo klubui paremti, bet suprasdami, kad didelio masto renginys yra neįmanomas, nusprendė apriboti žaidėjų skaičių iki septynių. Jų sumanymas labai patiko tiek dalyviams, tiek žiūrovams. Nuo tada *Melrose Sevens* turnyras vyksta kasmet.

Nepaisant regbio-7 populiarumo Škotų Sienose, iki Pirmo pasaulinio karo ši sporto šaka buvo daugiau vietinio pobūdžio ir tik 1921 m. Anglijoje buvo surengtas pirmasis regbio-7 turnyras. 1926 m. prasidėjo vienas savbiausių ir iki šiol vykstantis *Middlesex Sevens* turnyas Londone.

1976 m. buvo surengtas pirmasis *Honkongo regbio-7 turnyras*. Šis turnyras atvėrė sporto šaką pasauliui ir dabar yra vienas prestižiškiausių regbio-7 renginių.

## Taisyklės

Regbis-7 žaidžiamas laikantis tokių pat taisyklių kaip ir didžiajame regbyje, tačiau yra ir keli pakeitimai:
* Rungtynės trunka du kėlinius po 7 minutes, o turnyro finalai – du kėlinius po 10 minučių.
* Aikštėje žaidžia po septynis kiekvienos komandos žaidėjus.
* Skiriamosiose grumtynėse dalyvauja tik po tris žaidėjus.
* Realizacijos atliekamos smūgiuojant į nuo žemės atšokusį kamuolį. Smūgiai nuo žemės nėra atliekami.
* Žeminimą praleidusi komanda realizacijos metu turi būti prie savo 10-ies metrų linijos.
* Taškus pelniusi komanda pratęsia žaidimą pradiniu smūgiu.

### Pozicijos

## Varžybų formatas

Regbio-7 varžybos dažniausiai vykdomos turnyrais. Į turnyrą atvykusios komandos per dieną sužaidžia po kelias rungtynes. Iš pradžių susitikimai vyksta pogrupiuose, o po to geriausiose komandos varžosi atkrintamosiose varžybose dėl prizinių vietų.

Tarptautinai regbio-7 turnyrai, kuriuose dalyvauja nacionalinės rinktinės, trunka dvi dienas. Pirmą dieną žaidžiami pogrupio susitikimai, o antrą dieną yra kovojama dėl vietos galutinėje rikiuotėje ir įskaitinių taškų. Tokių turnyrų yra sužaidžiama po kelis per metus ir čempionu tampa daugiausiai įskaitinių taškų per visą sezoną surinkusi rinktinė.

## Populiarumas
Dėl mažesnio reikiamo žaidėjų skaičiaus ši sporto šaka įsitvirtino Fidžyje ir Samoa. Kaip ir bet koks regbis, regbis-7 mėgstamas Naujojoje Zelandijoje, Australijoje ir Pietų Afrikos Respublikoje. Kenija, kurios didžiojo regbio rinktinė nėra daug pasiekusi, turi stiprią regbio-7 komandą. Europoje stipriausios komandos yra Anglijoje ir Velse.

## Nuorodos
* Oficiali Tarptautinės regbio tarybos regbio-7 svetainė
Privati karinė kompanija

**Privati karinė kompanija**, *PKK* – privati įmonė, teikianti karines paslaugas.

## Veikla
Saugo išteklių (pvz. naftos) telkinius, pavojinguose kraštuose veikiančias įstaigas, asmenis, valdo žvalgybinius lėktuvus ir sraigtasparnius (pvz., vykdant planą „Kolumbija“ kovojant su kokaino gamyba Kolumbijoje).
 Dirba pagal sutartis su vyriausybėmis, moko kariškius ir pertvarko kariuomenes (pvz. Nigerijoje, Bulgarijoje, Taivane, Pusiaujo Gvinėjoje ). Verslas sudaro >100 mlrd. dolerių pajamų.

Piteris Singeris, knygos „Korporacijų kariai: Privačiosios karinės industrijos iškilimas“ (*Corporate Warriors: The Rise of the Privatized Military Industry*) rašė: „Veikia visuose žemynuose (išskyrus Antarktidą), >50 šalių.“ Teigia, kad XX a. paskutinį dešimtmetį proporcija buvo 50 kariškių ir vienas kontraktininkas, dabar proporcija 10:1. 

2008 m. Nacionalinės žvalgybos direktoriaus duomenimis PKK sudaro <29% darbuotojų JAV žvalgybos bendrijoje. Jiems išleidžiama ~49% algų.

## Paslaugos
Paslaugos analogiškos vyriausybių kariuomenėms ir policijai, tik menkesnės.

Dažniausiai samdoma:
* Apmokyti ir specialistais papildyti kariuomenes;
* Saugoti valdas ir žmones.

Dalyvaujantys karuose PKK darbuotojai, yra samdiniai. Gali būti priskirti neteisėtiems kombatantams, remiantis samprata, pateikta Ženevos konvencijose ir išplėstai aiškinamose 2006 m. JAV Karinių komisijų akte ().

## Pavadinimai
PKK nariai vadinami *[[samdinys|samdiniais]]* (). Bet PKK darbuotojus vadina:
* *Apsaugos kontraktininkais* ();
* *Privačiais kariniais kontraktininkais* ();
* *Privačiais apsaugos kontraktininkais* ().

Tokių kompanijų savivardžiai:
* *Privačios karinės korporacijos (),
* *Privačios karinės firmos* (),
* *Privatūs apsaugos teikėjai* (),
* *Karinių paslaugų teikėjai* ().

PKK savo verslą apibendrintai vadina *privačia karine industrija* () ar . Tuo siekia vengti [[Stigma (sociologija)|stigmos]], siejamos su samdiniais, nors samdiniai karuose yra įprasti.

== Personalas ==
Daugumą vakarų PKK sudaro buvę kariškiai. XX a. paskutinį dešimtmetį PKK plėtra susijusi su pasibaigusiu [[Šaltasis karas|Šaltuoju karu]]. Jam pasibaigus atleista ~6 mln. kariškių.

Elitiniai daliniai kartais reorganizavosi į PKK, pvz., buvęs Pietų Afrikos respublikos 32-asis žvalgybos batalionas ar buvusi TSRS antiteroristinė grupė „[[Alfa būrys|Alfa]]“.

Teigiama, kad neseniai daug specialiosios paskirties dalinių kariškių perėjo į PKK, pvz.:
* D. Britanijos [[SAS]],
* [[JAV Specialiųjų operacijų pajėgos]],
* Kanados dalinys *Joint Task Force 2''. 
Daugeliui kariškių lengva rasti darbą tokiose įmonėse, jie apie samdą sužino per pažįstamus.

## Nuorodos
Norvegijos žemės

**Norvegijos žemės** () – Norvegijos kultūriniai regionai, kuriuose atspindi geografiniai ir tarmių skirtumai. Jie neturi administracinės reikšmės, tačiau jų ribos iš dalies sutampa su dabartinėmis apskritimis ().

Kiekvieną žemę savo ruožtu sudaro smulkesni **geografiniai-kultūriniai regionai** (), kurie koncentruojasi ties upių slėniais ar fjordais, yra apsupti kalnų ar kitaip izoliuoti.

## Sąrašas
Norvegija tradiciškai skirstoma į penkias žemes:
* Pietų Norvegija (*Sørlandet*):
** Kultūriniai regionai: Agderis;
** Apskritys: Vakarų Agderis, Rytų Agderis;
* Rytų Norvegija (*Østlandet*):
** Kultūriniai regionai (Vikenas): Vestmaras, Grenlandas, Vestfoldas, Vingulmarkas (Eikeris, Folo, Estfoldas), Ranrikė;
** Kultūriniai regionai (Oplandenė): Vakarų Telemarkas, Vidurio Telemarkas, Rytų Telemarkas, Numedalis, Ringerikė, Halingdalis, Valdresas, Giudbrandsdalis, Landas, Totenas, Hadelandas, Hedmarkas, Romerikė, Sulioris (Odalis ir Vingeris), Esterdalis;
** Apskritys: Vestfoldas, Akešhiusas, Oslas, Estfoldas, Telemarkas, Buskeriudas, Oplandas, Hedmarkas;
* Vakarų Norvegija (*Vestlandet*):
** Kultūriniai regionai: Dalanė, Jerenas, Ryfylkė, Haugalandetas, Hardangeris, Sunhordlandas, Midhordlandas, Nordhordlandas, Vusas, Sognė, Sunfjordas, Nordfjordas, Sunmiorė, Rumsdalis, Nordmiorė;
** Apskritys: Rogalandas, Hordalandas, Sognė ir Fjurdanė, Miorė ir Rumsdalis;
* Triondelagas (*Trøndelag*):
** Kultūriniai regionai: Orkdalenas, Gauldalenas, Fusenas, Stjordalenas, Inheredas, Namdalenas;
** Apskritys: Pietų Triondelagas, Šiaurės Triondelagas;
* Šiaurės Norvegija (*Nord-Norge*):
** Kultūriniai regionai: Helgelandas, Saltenas, Ofotenas, Lofotenas, Vesterolenas, Trumsas, Finmarkas;
** Apskritys: Nordlandas, Trumsas, Finmarkas;
Lančanas

**Lančanas** () – miestas Italijoje, Abrucų regione, Kječio provincijoje. Čia įvyko pirmasis rašytiniuose šaltiniuose minimas katalikų eucharistinis stebuklas.

## Istorija

Senovėje Lančanas buvo vadinamas *Anxanum* ir priklausė frentanių genčiai. Legenda teigia, kad jį 1181 m. pr. m. e. įkūrė Solimas su Enėju pabėgęs iš Trojos. Archeologiniai radiniai rodo, kad apylinkės buvo gyvenamos V tūkstantmetyje pr. m. e.

Miestas tikriausiai patyrė Didžiosios Graikijos įtaką. Po Samnitų karų, per kuriuos frentaniai buvo Romos sąjungininkais, Lančanui buvo suteikta municipija. Tuo metu miestas tikriausiai klestėjo, nes buvo kelyje iš Peskaros į Apuliją.

Pagal legendą, čia gimė romėnų centurionas Longinas, kuris įsmeigė ietį Jėzui į šoną. Lančanas itališkai reiškia *ieties*.

Po Vakarų Romos imperijos žlugimo Lančaną sugriovė gotai, o vėliau lombardai apie 571 m. Nauja gyvenvietė atsirado aplink jų pastatytą pilį. 610 m. miestą užėmė bizantiečiai ir prijungė prie Kjiečio kunigaikštystės, atsinaujino prekyba. VIII a. pabaigoje miestą užėmė frankai ir prijungė prie Spoleto kunigaikštystės.

1060 m. normanai Lančaną prijungė prie Sicilijos karalystės. Lančanas vėl suklestėjo ir 1340 m. buvo didžiausias Abrucų miestas su 6,5 tūkst. gyventojų. Čia buvo keramikos, vilnos, šilko pramonė, aukso ir geležies apdirbimas. Miestui daug privilegijų suteikė imperatorius Frydrichas II ir jo sūnus Manfredas Sicilietis, be to jis turėjo didelę autonomiją. Sicilijos karalius Karolis I Anžu paskyrė Lančano uosto mokesčius Šventojo Petro bazilikai. Vėliau miestas dažnai kariavo su Ortona.

Čia 1409 m. išsilaipino popiežius Grigalius XII bėgdamas iš Čividalės ir vyko į Gaetą. Po Italijos karų dėl ispanų valdymo ir prekybai pasisukus į Ameriką, Lančanas nuskurdo ir tapo baronų nuosavybe nuo 1640 m.

Vėliau miestas dalyvavo įkuriant Neapolio respubliką 1799 m. ir sukilo prieš Burbonų karalius 1848, 1849 ir 1853 m. Miestas referendume balsavo už prijungimą prie Italijos karalystės 1860 m.

Per Antrąjį pasaulinį karą italų partizanai čia aktyviai priešinosi naciams. 1943 m. spalio 6 d. čia buvo užpulti vokiečių kariai. Italijos prezidentas Luigi Einaudi už karinę drąsą apdovanojo miestą Aukso medaliu 1952 m.

## Miestai partneriai
*  Berasategis, Argentina
*  Kala, Malta, nuo 2005 m.
*  Perhas, Suomija
*  Voganas, Kanada, nuo 2002 m.
*  Višegradas, Vengrija, nuo 2006 m.
Vinufosenas

**Vinufosenas** () – aukščiausias krioklys Norvegijoje ir Europoje bei 6-as pagal aukštį pasaulyje. Krioklys, esantis Miorės ir Rumsdalio apygardoje, vakarų Norvegijoje, yra 860 m aukščio.

Krioklio šaltiniu yra laikomas *Vinufonos* ledynas, iš kurio išteka išteka upė *Vinu*, kuri, sruvendama *Vinufjeleto* kalno šlaitu žemyn, suformuoja Vinufoseno krioklį. Kalno papėdėje krioklys įsilieja į Drivos upę.

## Nuorodos
Aukščiausi pasaulio kriokliai (anglų k.)
Vastas

**Vastas** (, ) – miestas Italijoje, Abrucų regione, Kječio provincijoje.

## Istorija

Legendos teigia, kad miestą įkūrė graikų herojus Diomedas. Seniausi archeologiniai radiniai yra iš 1300 m. pr. m. e. Tai buvo svarbus frentanių miestas. Nors Julijaus Cezario laikais čia buvo kolonija, kolonijos statusas nebuvo miestui suteiktas. Tačiau Vastas buvo municipija. Tai buvo klestintis miestas su pirtimis, teatrais, mozaikomis, granito kolonomis. Čia rastas įrašas, kad Valerijus Pudenas, būdamas 13 metų, laimėjo Romos poezijos konkursą.

Vastas neturėjo savo uosto, tad naudojosi *Punta della Penna* uostu, kur randama daug romėniškų radinių.

Žlugus Vakarų Romos imperijai Vastą nusiaubė gotai. Justinianui I užėmus Italiją, Bizantija čia ilgai neužsibuvo, nes ją išvijo lombardai ir prijungė Vastą prie Benevento kunigaikštystės. Po to miestą užėmė frankai 774 m. ir normanai 1053 m. Miestas pakeitė pavadinimą iš *Histonium* į *Il Guasto d’Aimone* apie 1076 m.

XV a. miesto struktūrą pakeitė Vastą valdęs karo vadas Giacomo Caldora. Jis pastatė iki šių laikų išlikusias gynybines sienas: Torre Bassano Roseti aikštėje, Torre Diomede, Torre Diamante Verdi aikštėje ir Porta Catena. Kaldoresko pilis buvo svarbiausias gynybinis objektas.

1566 m. turkų laivynas sudegino miestą. Nukentėjo pilis ir Šv. Margaritos bažnyčia. Valdant ispanams Vastas buvo d’Avalos markizų feodas. Cesare Michelangelo (markizas 1697–1729 m.) buvo miesto klestėjimo viršūnė.

Miestą nelabai paveikė 1799 m. revoliucija (trumpalaikę Vasto respubliką greitai panaikino rojalistai). Poetas ir mokslininkas Gabriele Pasquale Giuseppe Rossetti gimė Vaste 1783 m. vasario 28 d. Jis sukūrė romantinių eilėraščių, literatūrinės kritimos ir autobiografiją. Manoma, kad jis buvo Wilkie Collins romano *Moteris apsirengusi baltai* profesoriaus Peskos prototipas. Roseti pabėgo iš Italijos dėl politinių priežasčių ir 1821 m. apsistojo Londone.

Giovanni Giolitti laikais (tarpukariu) miestas, ypač senamiestis patyrė drastiškas permainas. Musolinis pakeitė miesto pavadinimą į *Istonio* 1938 m., bet išlaisvinus miestą 1944 m., grąžintas senasis.

Nepaisant nuošliaužos 1956 m. pokariu miestas augo ir klestėjo. Atstatyti romėniški paminklai, išplėsti ir turistams pritaikyti paplūdimiai.

Vaste įsikūrusi Harvardo universiteto vasaros programa Abrucuose, norintiems intensyviai mokytis italų kalbos.
Utenos tvenkinys

**Utenos tvenkinys** – tvenkinys rytų Lietuvoje, Utenos rajone, 2 km į šiaurės rytus nuo Utenos. Susidaręs patvenkus Rašės upę (Vyžuonos intakas) 5,9 km nuo jos žiočių. Ilgis (iš rytų į vakarus) 2,2 km, plotis iki 0,8 km. Altitudė 123 m. Krantai daugiausia aukšti, apaugę medžiais ir krūmais. Tvenkinio pakrantėse daug kur auga miškeliai, plyti dirbami laukai. Rytinėje dalyje susiaurėjusį tvenkinį kerta kelias , prie tilto pastatytas Raudesos (Rašės intako) upėvardžio ženklas.

Debitas:
* Upės: 0,68 m³/s
* Užtvankos skaičiuotinis: 30,5 m³/s

Užtvanka 200 m ilgio, 6 m pločio. Vandens pralaida – šachtinė. Įrengta 1974 m. Tvenkinys skirtas gamybiniam vandentiekiui. Prie jo įsikūrusios gyvenvietės: Kloviniai, Droničėnai, Juozapava, Avietynė. Veikia 2 kaimo turizmo sodybos. Pietinėje pakrantėje, šalia užtvankos, įrengta poilsiavietė.

## Šaltiniai
* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Ūstas

**Ūstas** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, 3,5 km į šiaurės vakarus nuo Salako, Gražutės regioniniame parke. Išsidriekęs iš šiaurės rytų į pietvakarius 1,54 km, plotis siekia 0,48 km. Altitudė 159,1 m. Gylis – iki 25,6 m. Krantai daugiausia aukšti, sausi, tik vakarinis lėkštesnis, o šiaurės rytinis vietomis pelkėtas. Pietinėje ir pietrytinėje pakrantėse stūkso Giteniškės miškas, kitose pakrantėse plyti pievos, auga miškeliai. Šiaurės rytuose išteka upelis link Tetervinio ežero (Asavo ežero intako As-1 baseinas).

Prie Ūsto įsikūrę kaimai: Rudakiškė, Varniškės, Pakerniškės. Šiaurrytine pakrante eina kelias , vakarine – kelias .

Vandenvardis *Ū̃stas* kildinamas iš ,  ('upės žiotys').

## Šaltiniai
Europos regbis

**Europos regbis** (angl. **Rugby Europe**) – Europos regbio federacijoms vadovaujanti organizacija. Organizacija įkurta 1934 m. Šiuo metu jai vadovauja rumunas Octavian Morariu. *Europos regbis* yra atsakingas už tarptautinių turnyrų organizavimą ir regbio populiarinimą bei jo lygio kėlimą Europoje.

*Europos regbis* buvo įsteigtas kaip *Fédération Internationale de Rugby Amateur* po to, kai dėl įtarimų atlyginimų žaidėjams mokėjimų iš prestižinio Penkių nacijų turnyro buvo pašalinta Prancūzijos regbio rinktinė. Naują federaciją įsteigė devynios šalys: Prancūzija, Vokietija, Rumunija, Nyderlandai, Belgija, Italija, Portugalija, Ispanija ir Katalonija. Nuo 1935 m. FIRA pradėjo rengti Europos čempionatus, kurie išsivystė į dabar vykstantį Europos tautų turnyrą.

Po Antro pasaulinio karo Prancūzijos regbio rinktinei buvo leista grįžti į Penkių nacijų turnyrą, bet FIRA veikla nesustojo. Federacija plėtėsi Europoje ir ne tik. 1956 m. buvo primtas Marokas. 1957 m. prisijungė Lenkija. 1975 m. į FIRA įstojo TSRS. Lietuva į FIRA įstojo 1991 gruodžio 19 d.

*Europos regbio* rengiamuose turnyruose įprastai dominavo Prancūzijos antroji regbio rinktinė ir Rumunija. Kelis kartus gerai pasirodė Italija ir TSRS. Nuo 2000 m. Europos tautų taurėje šiuo metu dominuoja Gruzijos regbio rinktinė.

1997 m. *Europos regbis* pripažino ''Pasaulio regbį'' kaip aukščiausią valdančiąją regbio organizaciją ir sutiko įsijungti į jos struktūras. 1999 m. *Fédération Internationale de Rugby Amateur* tapo *FIRA-Association européenne de rugby*. 2014 m. pavadinimas pakeistas į *Rugby Europe*. Lietuvių kalboje sutrumpintai ji ir toliau vadinama *FIRA*.

2008 m. organizacijos viceprezidentu tapo Alfonsas Grumbinas.

## Turnyrai
*Europos tautų taurė
*Europos moterų regbio čempionatas
*Europos jaunimo iki 20 metų regbio čempionatas
*Europos jaunimo iki 18 metų regbio čempiontas
*Europos didžiojo prizo regbio-7 turnyras
*Europos moterų regbio-7 turnyas

## Nuorodos

*Oficiali svetainė
Avecanas

**Avecanas** () – miestas Italijoje, Abrucų regione, Akvilos provincijoje. Tai svarbiausias Marsikos srities verslo, pramonės ir žemės ūkio centras. Avecane yra Micron Technology firmos puslaidininkių gamykla ir Telespazio antenų laukas.

## Istorija

Dvi teorijos aiškina miesto pavadinimo kilmę: *Ave Jane*, meldimasis romėnų dievui Janui, ir *Ad Vetianum* („į Vetijų šeimą“), nukreipimas naudotas *Alba Fucens* mieste. Gyvenvietė atsirado, kai imperatorius Klaudijus įsakė pradėti ežero nusausinimo darbus I a. Orsiniai valdė miestą XV a. ir pastatė pilį 1490 m.

Vietoj ežero dugno atsirado derlingi laukai, kurie užtikrino srities klestėjimą. Tačiau 1915 m. sausio 13 d. Italiją ištiko vienas didžiausių žemės drebėjimų, žuvo 12 tūkst. žmonių. Išliko tik Casa dei Palazzi ir Orsinių pilies sparnas.
Ardėja

**Ardėja** () – Italijos miestas Romos provincijoje, Lacijuje.

## Istorija

Antikoje Ardėja dažniausiai minima kalbant apie Via Ardeatina, į Ardėją vedantį kelią. Apie žemės ūkį rašęs Kolumela čia turėjo fermą.

Ardėja buvo rutulių, kuriuos mini Eneida, sostinė. Miestą užėmė Romos karalius Lucijus Tarkvinijus Išdidusis. 509 m. pr. m. e. Ardėja minima kaip Romos sąjungininkė. 443 m. pr. m. e. volskai apgulė Ardėją. Apgultį nutraukė Marko Geganijus Macerino vadovaujami romėnai.

Per Antrąjį pūnų karą Ardėja buvo vienas iš kelių sąjungininkų, kurie atsisakė kariniu požiūriu padėti Romai, tad po karo neteko savivaldos. III–II a. pr. m. e. miestas po truputį smuko ir Romos imperijos laikais jame buvo labai mažai gyventojų.

Ardėja pradėjo augti tik po IX a. Popiežius Gelasijus II buvo apsistojęs Ardėjos pilyje 1118 m., o vėliau dėl jos varžėsi įvairūs didikai. 1419 m. popiežius Martynas V paskyrė pilį savo Kolonų šeimai, kuri 1564 m. ją pardavė Cezariniams.

1816 m. Ardėja buvo prijungta prie Genzano miesto. 1932 m. buvo nusausintos miesto apylinkės ir miestas vėl suklestėjo. Ardėja tapo Pomecijos dalimi 1948 m. ir nepriklausoma savivaldybe 1970 m.

## Miestai partneriai
*  Argas, Graikija
*  Rylasingenas-Vorblingenas, Vokietija

## Išnašos
Jiesios tiltas

:: *Apie tiltą [[Rokai (Kaunas)|Rokuose]], Kauno aplinkkelyje, žr. [[Jiesios tiltas (Rokai)]]*

**Jiesios tiltas** – automobilių tiltas Kaune per Jiesios upę, prie santakos su Nemunu, Jiesios kraštovaizdžio draustinio teritorijoje. Tiltas jungia Panemunę, Rokus su miesto centru.

## Istorija

Tiltą statė Lietuvos kariuomenė medinio tilto vietoje (jo poliai upės vagoje buvo išlikę iki pat rekonstrukcijos 2011 m.). Naujojo gelžbetoninio tilto atramoms polius pradėta kalti 1930 m., baigtas statyti 1936 m. Per tiltą buvo nutiestas siaurasis geležinkelis.

## Techniniai duomenys

Tiltas skersiniame pjūvyje iki rekonstrukcijos turėjo dvi išilgines sijas, tarpusavyje sujungtas skersinėmis sijomis, išdėstytomis kas 2,20 m. Perdenginio plokštės storis – 20 cm.  Tiltas buvo 7,2 m pločio, su nekarpyta perdanga, dviejų angų po 13,2 m. Kranto atramos – akmens mūro, tarpinė atrama – iš monolitinio betono, su lytlaužomis iš abiejų pusių. 

## Rekonstrukcija

Jiesios tilto remontas atliktas 2011 m. ir buvo susijęs su A. Juozapavičiaus prospekto bei Panemunės tilto rekonstrukcija.  Praplatintas iki 2 pilnų eismo juostų, nes iki tol prasilenkiančių automobilių eismą reguliavo kelio ženklai, suteikiantys pirmenybę važiuojantiems link Panemunės. Jiesios tiltas praplatintas nuo 7,2 m iki 14 m, nes esamo tilto plotis neužtikrino saugaus eismo, atitinkamai rekonstruotos atramos. Uždarius eismą tiltu per Jiesios upę, automobilių srautai buvo nukreipti į atnaujinimo laukiančius A.Juozapavičiaus prospektą bei Panemunės tiltą. Praplatintas Jiesios tiltas tapo svarbiu miesto susisiekimo sistemoje,  nes leido  nukreipti transporto srautą nuo 2012 m. pradėto rekonstruoti Panemunės tilto. 

## Galerija

Vaizdas:Jiesios tiltas Kaune.JPG|Ant rekonstruoto tilto
Vaizdas:Jiesios tilto komunikacijos.JPG|Komunikacijų vamzdis
Jiesios tiltas. Seno aptvėrimo fragmentas.JPG|Senojo aptvėrimo fragmentas
Vaizdas:Jiesios tiltas po rekonstrukcijos.JPG|Naujasis perdenginys
Vaizdas:Jiesios ir Nemuno santaka.JPG|Upių santaka


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Sąrašas:Tiltai per Jiesią
* Tiltas per Jiesią žiotyse
* Jiesios tilto rekonstrukcija ''miestai.net'' portale
Agridžento provincija

**Agridžento provincija** () – Italijos provincija pietvakarių Sicilijoje. Provincijos sostinė yra Agridžentas.

## Didžiausios savivaldybės



## Šaltiniai
Zapoliarnas

**Zapoliarnas** () – miestas Rusijoje, Murmansko srityje, Pečengos rajone, 103 km į šiaurės vakarus nuo Murmansko, netoli Norvegijos sienos. Pro miestą eina Murmansko–Pečengos geležinkelio atšaka į Nikelį. Veikia metalurgijos kombinatas „Pečenganikel“, Kolos metalurgijos kompanija. Netoli Zapoliarno yra vienas giliausių pasaulyje Kolos gręžinys (12 262 m).

## Istorija

Gyvenvietė pradėjo kurtis 1955 m., pastačius vario ir nikelio apdirbimo kombinatą. 

1957 m. Zapoliarnas gavo miesto tipo gyvenvietės, o 1963 m. miesto statusą.

## Galerija

Пилон в Заполярном.jpg|
Zapolyarny-2021 - 21.jpeg|
Zapolyarny-2021 - 23.jpeg|
Zapolyarny-2021 - 2.jpeg|
Zapolyarny-2021 - 8.jpeg|
Zapolyarny-2021 - 22.jpeg|


## Nuorodos
* Miesto svetainė
Gadžijevas

**Gadžijevas** () – miestas Rusijoje, Murmansko srityje, į šiaurės rytus nuo Murmansko, prie Kolos įlankos užutėkio; įeina į Aleksandrovsko uždarąją teritoriją. Yra Rusijos šiaurės laivyno karinė bazė.

## Istorija

Gyvenvietė įkurta 1957 m. ir vadinta ***Jagelnaja Guba*** (*Ягельная Губа*). 1967 m. pervadinta iš Dagestano kilusio kapitono, TSRS didvyrio Magometo Gadžijevo garbei. 1981 m. Gadžijevas paskelbtas uždaruoju miestu, jam suteiktas kodinis pavadinimas ***Murmanskas-130***. Nuo 1994 m. miestas vadintas ***Skalistu*** (*Скалистый*), o 1999 m. grąžintas Gadžijevo pavadinimas.
Zaoziorskas

**Zaoziorskas** () – miestas Rusijoje, Murmansko srityje, į šiaurės vakarus nuo Murmansko, prie Barenco jūros užutėkio; sudaro uždarąją teritoriją. Yra Rusijos šiaurės laivyno karinė bazė „Zapadnaja Lica“.

## Istorija

Gyvenvietė įkurta 1958 m. ir vadinta ***Zaoziornu*** (*Заозёрный*). 1981 m. gyvenvietė paskelbta uždaruoju miestu, jai suteiktas kodinis pavadinimas ***Severomorskas-7*** (dar vadinta ***Murmanskas-150, Zapadnaja Lica***). Nuo 1994 m. miestas pervadintas Zaoziorsku.
Ostrovnojus

**Ostrovnojus** () – miestas Rusijoje, Murmansko srityje, 360 km į pietryčius nuo Murmansko, Barenco jūros pakrantėje, 12 km nuo Jokangos žiočių; sudaro uždarąją teritoriją. Yra Rusijos šiaurės laivyno karinė bazė „Gremicha“. Miesto apygardą sudaro dvi dalys, viena nuo kitos atskirtos 5 km atstumu. Į ją taip pat patenka Sviatyj Noso kyšulys. Sausuma susisiekimo nėra, iš Murmansko galima patekti sraigtasparniu arba laivu.

## Istorija

Nuo 1611 m. minimas samių kaimas ***Jokanga*** (*Йоканга*). 1915 m. čia pradėta kurti karinio laivyno bazė. 1930 m. gyvenvietė tapo rajono centru, 1938 m. pavadinta ***Gremicha*** (*Гремиха*). 1981 m. jai suteiktas uždarojo miesto statusas ir kodinis pavadinimas ***Murmanskas-140***. Nuo 1992 m. miestas oficialiai vadinamas Ostrovnojumi.


File:Площадь в Островном.jpg|Miesto aikštė
Image:Улицы Островного.jpg|Gyvenamųjų namų kvartalas
Image:Островной.JPG|Vaizdas nuo jūros
Snežnogorskas

**Snežnogorskas** () – miestas Rusijoje, Murmansko srityje, 26 km į šiaurę nuo Murmansko; įeina į Aleksandrovsko uždarąją teritoriją. Yra atominių povandeninių laivų remonto bazė „Nerpa“.

## Istorija

Gyvenvietė įkurta 1970 m. ir pavadinta ***Vjužnu*** (*Вьюжный*). 1980 m. jai suteiktas uždarojo miesto statusas ir kodinis pavadinimas ***Murmanskas-60***. Nuo 1994 m. miestas oficialiai vadinamas Snežnogorsku.
Lovozeras (gyvenvietė)

**Lovozeras** (, sam. *Луяввьр*) – gyvenvietė Rusijoje, Murmansko srityje, Kolos pusiasalio centrinėje dalyje, 164 km į pietryčius nuo Murmansko, prie Virmos upės (netoli jos žiočių Lovo ežere). Rajono centras. Kelias į Olenegorską, artimiausia geležinkelio stotis yra Revdoje (nebeveikia), yra aerodromas. Verčiamasi elnininkyste, žvejyba, tekšių rinkimu. Lovozeras yra Rusijos samių kultūrinė sostinė.

## Istorija

Gyvenvietė buvo įkurta 1574 m., o rašytiniuose šaltiniuose minima nuo 1604 m. Nuo 1927 m. Lovozeras tapo rajono centru, kurį laiką buvo komių-samių-nencų nacionalinio rajono centru.


Image:Lovozero Center.JPG|Samių kultūros centras
Image:Lovozero building.JPG|Gyvenamasis namas
Image:Wagons in Lovozero.JPG|Vagonai ir nebaigtos statybos
Waldemar Pawlak

**Valdemaras Pavliakas** (, g. 1959 m. rugsėjo 5 d. Mazovijos vaivadijoje) – Lenkijos politikas ir visuomenės veikėjas, dukart buvęs Lenkijos Ministru pirmininku.  2007-2012 m. buvo Lenkijos vicepremjeras ir Ekonomikos ministras.

## Biografija
1984 m. baigė Varšuvos Politechnikos instituto Automobilių transporto fakultetą. 1985–1989 m. buvo LLR veikusios Jungtinės liaudies partijos narys, vėliau priklausė Lenkijos valstiečių partijai (jai vadovavo 1991–1997 m. ir 2005-2012 m.).

Nuo 1989 m. iki šiol (aštuonias kadencijas) yra Lenkijos Seimo deputatas. V.Pavliakas du kartus vadovavo Lenkijos vyriausybei – nuo 1992 m. birželio 5 iki liepos 10 d. ir nuo 1993 m. spalio 26 d. iki 1995 m. kovo 1 d.

Dukart (1995 ir 2010 m.) dalyvavo Lenkijos prezidento rinkimuose, abu kartus užėmė penktąją vietą.
  
Po 2007 m. Seimo rinkimų įėjo į D.Tusko vadovaujamą koaliciją ir buvo paskirtas vicepremjeru bei Ekonomikos ministru. 2011 m. spalio mėn. formuojant naują vyriausybę liko tose pačiose pareigose. 2012 m. pralaimėjo partijos pirmininko rinkimus Janušui Piechocinskiui ir atsistatydino iš pareigų vyriausybėje.

2009 m. apdovanotas Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Didžiuoju kryžiumi.

## Papildoma informacija
* Nuo 1985 m. su šeima valdo 17 ha dydžio agrofermą.
* Nuo 1992 m. V.Pavliakas yra Savanoriškosios gaisrininkų sąjungos valdybos pirmininkas.

## Nuorodos
* V.Pavliako asmeninis tinklalapis
Nikelis (gyvenvietė)

**Nikelis** () – miesto tipo gyvenvietė Rusijoje, Murmansko srityje, 196 km į šiaurės vakarus nuo Murmansko, prie Kuecjarvio ežero, 7 km nuo Norvegijos sienos. Pečengos rajono centras. Kelias į Zapoliarną, pasiekia Murmansko–Pečengos geležinkelio atšaka. Yra vario bei nikelio kasybos ir apdirbimo kombinatas „Pečenganikel“. Gyvenvietė kenčia nuo didelės pramoninės taršos.

## Istorija

1935 m. pradėtas statyti kalnakasybos kombinatas, o apie jį susikūrė gyvenvietė, pavadinta pagal čia išgaunamą nikelį. Per antrąjį pasaulinį karą gavyba sustojo, infrastruktūra suniokota. Suomių valdymo laikais vadinta ***Kolosjokiu*** (*Kolosjoki*). Po karo kalnakasybos pramonė atkurta.

## Šaltiniai
Haraldas I

**Haraldas I** (lokalūs variantai **Haroldas I**, **Haraldras I**) gali reikšti šiuos valdžiusius monarchus:

* Haraldas I Gražiaplaukis – Pirmasis Norvegijos karalius (872–930);
* Haraldas I Mėlyndantis – Danijos karalius (958–986);
* Haraldas I Kiškio Koja – Anglijos karalius (1035–1036);
* Haraldas I Olavsonas – Meno ir salų karalystė (1237–1248);
Gražiaplaukio dinastija

**Gražiaplaukio dinastija**, **Horfagreatai** () – Norvegijos karalių dinastija (tiksliau kelių dinastijų, kurių tarpusavio giminystė nėra įrodyta, grupė), su pertraukomis valdžiusi Norvegiją 872–1319 m. Savo ruožtu dinastija buvo Norvegijos Inglingų dinastijos vėlesnioji atšaka.

## Istorija ir linijos
Jos pradininkas buvo Haroldas Gražiaplaukis, pirmasis Norvegijos karalius ir jos suvienytojas, kilęs iš Vestfoldo karalystės. Jo tėvas buvo Vestfoldo konungas iš labai senos legendinės Inglingų dinastijos. Keturi pirmieji atstovai, valdę iki maždaug 976 m. priklausė pirminei, tiesioginei dinastijos linijai.

Apie 976 m. nužudžius Haraldą II, Norvegija atiteko Danijai: čia valdė Haraldas I Mėlyndantis (iki 986 m.), vėliau - Sveinas I Šakiabarzdis. Danijos karalius Norvegijoje atstovavo Ladės jarlai, kurie turėjo čia neribotą valdžią, tačiau karaliais nesititulavo. 995 m. Gražiaplaukio dinastijos valdžią atkūrė Olavas I Trigvasonas (valdė 995-1000), o 1015 m. dar kartą Olavas II Haraldsonas (valdė 1015-1028). Abu šie valdovai laikė save Haraldo Gražiaplaukio palikuonimis, tačiau ši giminystė mokslininkų nėra įrodyta.

Po neilgo Danijos (Knuto Didžiojo) viešpatavimo 1028-35 m. dinastija buvo atkurta ir toliau valdė be pertraukų. Iš pradžių ją atstovavo Olavo II sūnus Magnusas I, o nuo 1046 m. pastoviai įsigalėjo **Hardrado linija**, kurios tiesioginis ryšys su Gražiaplaukiu irgi nėra įrodytas. Nuo 1130 šios linijos valdovai dalijosi valdžią su kita linija - **Gille linija**, o nuo 1177 m. - su **Sverre linija**. Visu tuo metu vyko pilietinis karas tarp atskirų karaliais besiskelbiančių pretendentų.

1184 m. mirus Magnusui Erlingsonui baigėsi Hardrado linija, o 1217 m. mirus Ingei Bordsonui - Gille linija. Norvegiją dar kartą suvienijo Hakonas IV, nesantuokinis Hakono III (iš Sverės linijos) sūnus. Ši linija baigėsi 1319 m., kuomet į valdžią Norvegijoje atėjo Magnusas VII iš Folkungų dinastijos.

## Dinastijos linijos
Haraldas II (reikšmės)

**Haraldas II** (lokalūs variantai **Haroldas II**, **Haraldras II**) gali reikšti šiuos valdžiusius monarchus:

* Haraldas II Pilkasis Kailis – Norvegijos karalius (961–970);
* Haraldas II (Danija) – Danijos karalius (1014–1018);
* Haraldas II – Anglijos karalius (1066);
* Haraldas II Gudriodarsonas – Meno ir salų karalystė (1249–1250);
* Haraldas II Madadsonas – Orknio jarlas (1139–1206);
Umba (gyvenvietė)

**Umba** () – miesto tipo gyvenvietė Rusijoje, Murmansko srityje, Kolos pusiasalio pietuose, Kandalakšos įlankos pakrantėje, prie Umbos žiočių. Terio rajono centras. Yra uostas, aerodromas, keliai į Varzugą, Kirovską. Verčiamasi žvejyba, miškų ūkiu. Veikia pomorų istorijos, kultūros ir buities muziejus, amatų centras. Netoli Umbos yra savo gamta pasižymintis Turijaus pusiasalis bei priešistorinis archeologinis paminklas Umbos labirintas.

## Istorija

Pomorų gyvenvietė šaltiniuose minima nuo 1466 m. ir yra viena seniausių visoje Koloje. 1898 m. netoliese įkurta miško darbininkų gyvenvietė ***Lesnojus*** (*Лесной*). Vėliau pradėtas statyti uostas. 1930 m. naujajai gyvenvietei suteiktas miesto tipo gyvenvietės statusas. Vėliau abi gyvenvietės sujungtos – medinis pomorų kaimas Senoji Umba ir darbininkų gyvenvietė Naujoji Umba.
Erikas I

**Erikas I** (lokalus variantas **Eirikas I**) gali reikšti šiuos valdžiusius monarchus:

* Erikas Bjornsonas – legendinis Švedijos karalius (IX a.);
* Erikas I Kruvinasis Kirvis – Norvegijos karalius (931–933);
* Erikas I Gerasis – Danijos karalius (1095–1103);
* Erikas I (Šlėzvigas) – Šlėzvigo kunigaikštystė (1260-1272);
* Erikas I (Saksė-Lauenburgas) – Saksė-Lauenburgo kunigaikštystė (1282–1296);
* Erikas I (Meklenburgas) – Meklenburgo kunigaikštystė (1388–1397);
Europos diena

**Europos diena** – kasmetinė tarptautinė šventė, simbolizuojanti Europos taiką ir vienybę. Europos Taryba šią šventę švenčia gegužės 5 d., Europos Sąjunga – gegužės 9 d. Šventės metu iškeliama Europos vėliava.

## Istorija
1950 m. gegužės 9 d. Prancūzijos užsienio reikalų ministras Roberas Šumanas (*Robert Schuman*) pakvietė Prancūziją, Vokietiją ir kitas Europos šalis suvienyti savo sunkiąją pramonę – anglies ir plieno gamybą. Šios šakos buvo svarbiausios karo pramonėje. Pagrindinė plano idėja buvo tokia: tas, kas nekontroliuoja anglių ir plieno gamybos, nebus pajėgus kariauti. Netrukus prie plano prisijungė Italijos, Belgijos, Liuksemburgo ir Nyderlandų vyriausybės. 1951 m. balandžio mėn. šešios valstybės Paryžiuje pasirašė susitarimą dėl Europos anglių ir plieno bendrijos steigimo. Taip Europa pradėjo įgyvendinti taikos iniciatyvą. R. Šumano pasiūlymas laikomas dabartinės Europos Sąjungos užuomazga. 1985 m. Europos Sąjungos vadovų aukščiausiojo lygio susitikime Milane buvo nuspręsta gegužės 9 d. švęsti kaip taikos, Europos dieną. Anot kitų šaltinių, 1949 m. gegužės 5 d. Londone buvo pasirašytas Europos Tarybos nutarimas, tad Europos diena būtų galima laikyti ir gegužės 5-ąją.

Lietuvoje Europos diena pradėta švęsti nuo 2002 m. Organizuojami Europos dienai skirti renginiai, kurių metu visuomenė supažindinama su Europos Sąjunga, diskutuojama visai Europai svarbiais klausimais.

Europos Konstitucija visus Europos Sąjungos simbolius būtų teisiškai įtvirtinusi ES sutartyse, tačiau 2005 m. sutarties ratifikuoti nepavyko, simboliai toliau naudojami ''de facto''. Konstitucijos pakeitimu tapo Lisabonos sutartis, kurioje šešiolika valstybių, tarp jų ir Lietuva, pareiškė palaikančios simbolius. 2008 m. spalio mėn. Europos Parlamentas formaliai pripažino Europos dieną.

## Šaltiniai
Varzuga (gyvenvietė)

**Varzuga** () – kaimas Rusijoje, Murmansko srityje, Terio rajone, Kolos pusiasalio pietuose, prie Varzugos upės, 22 km nuo jos žiočių Baltojoje jūroje. Yra kelias į rajono centrą Umbą. Verčiamasi žvejyba ir žuvies apdirbimu, laivų remontu, vystomas turizmas.

Varzuga žymi savo architektūriniu paveldu: yra 1674 m. pastatyta medinė Uspenskio cerkvė, 1854 m. medinė Afanasijaus cerkvė, varpinė, XVIII a. Nikolajaus Stebukladario cerkvė, 1864 m. Petro ir Pauliaus cerkvė. Toliau nuo kaimo, Terio krante, yra XVII a. koplyčia ties nežinomo vienuolio kapu.

## Istorija

Varzuga yra viena seniausių Kolos gyvenviečių, šaltiniuose minima nuo 1466 m. Senovėje tai buvo svarbiausia gyvenvietė visame pusiasalyje. Ji priklausė Solovecų vienuolynui, vėliau – pavaldi Cholmogorams. XX a. pr. Varzugoje gyveno virš 1000 gyventojų, tačiau paskelbus TSRS ir uždarius cerkves, gyvenvietės reikšmė sumenko.


Image:Varzuga thumbnail.jpg|Uspenskio cerkvė
Image:Афонасьевская церковь.jpg|Afanasijaus cerkvė
Hasbro, Inc.

**Hasbro, Inc.** – JAV akcinė bendrovė, įkurta 1923 m.

Būstinė įsikūrusi Pavtukete, Rod Ailandas valstijoje.

2003 m. duomenimis tai buvo vienas iš dviejų didžiausių žaislų gamintojų JAV (kitas – „Mattel, Inc.“).

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali svetanė
Tur Bielsk Podlaski

**Bielsko „Tur“** () – Lenkijos futbolo klubas iš Bielsko miesto. 

## Istorija
Įkurtas 1923 metais. Tuo pačiu pavadinimu vadinasi ir futbolo ir krepšinio ekipos. 

1923 m. vadinosi *Legia Bielsk Podlaski*. 1926 m. *BKS (Bielski Klub Sportowy) Bielsk Podlaski*, 1929 m. *Strzelec Bielsk Podlaski*, 1937 m. *KS Rezerwa Bielsk Podlaski*. 

1959, 1960, 1960–1961, 1961–1962 ir 2009–2010 sezonais žaidė III lygoje. 

Futbolo ekipa 2011–2012 metų sezone žaidė IV Lenkijos futbolo lygos, Palenkės divizione. 

## Apie krepšinio komandą
Krepšinio komanda 2009–2010 m. sezone žaidė I Lenkijos krepšinio lygoje. 

2011–2012 m. sezone žaidė II Lenkijos krepšinio lygoje.

## Spalvinė gama
Spalvos – mėlyna, balta ir geltona.

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficialus klubo tinklalapis (lenk.);
* RSSSF duomenų bazė (čempionai ir sezonai)
* RSSSF duomenų bazė (taurės finalai)
4chan

**4chan** – 2003 m. Kristoferio Pulo sukurta internetinė svetainė. Iš pradžių ji buvo sukurta kaip angliškas japoniškos svetainės 2chan atitikmuo, skirtas anime ir manga aptarimui.

Kiekviename svetainės puslapyje pateikiamas tekstas ir vaizdai. Diskusiją pradedantis naudotojas pateikia vaizdą, kiti prie diskusijos prisideda.

Laikoma, kad 4chan atsirado kai kurie interneto fenomenai. Šiai svetainei priskiriamas ir My Little Pony: Friendship is Magic išpopuliarinimas.

## Išnašos

## Nuorodos
* Svetainė
Pomecija

**Pomecija** () – Italijos miestas Romos provincijoje, Lacijuje.

## Istorija

Valdant Benito Mussolini buvo galutinai nusausintos Pontino pelkės ir toje vietoje pastatytas naujas miestas Pomecija šalia senojo Lavinijaus. 1939 m. spalio 29 d. inauguruoto miesto gyventojus sudarė vargani Veneto, Friulio ir Romanijos valstiečiai. Italiją okupavus naciams Pomecija buvo subombarduota per Ancijaus mūšį. Po karo miestas tapo stipriu pramoniniu centru, kur ypač buvo vystomi medicinos ir farmacijos sektoriai, plėtėsi rekreacija.

*Pratica di Mare* yra Pomecijos savivaldybės dalis, kur yra Lavinijaus griuvėsiai 6 km nuo Tirėnų jūros. Senovės miestas buvo ant kalvų prie upės žiočių. Plokščiame plote tarp kalvų ir dabartinio pajūrio yra įsikūrusi oro pajėgų bazė.

## Miestai partneriai
*  Singenas, Vokietija
*  Čanakalė, Turkija
*  Itapolis, Brazilija
Monterotondas

**Monterotondas** () – Italijos miestas Romos provincijoje, Lacijuje.

## Istorija

Pasak kai kurių istorikų, Monterotondas yra sabinų miesto Ereto įpėdinis, nors jis atsirado X-XI a. visai kitoje vietoje. Pavadinimas atsirado viduramžiais iškraipius *Mons Eretum*.

Viduramžiais miestas buvo abipus Via Salaria, tad buvo svarbus Romos gynybai. Iš pradžių jis priklausė Kapoči šeimai, kuri XII a. pardavė miestą Orsiniams, kurie jį išlaikė iki XVII a. 1432 m. Monterotondą užėmė karo vadas Niccolò Fortebraccio, o 1485 m. jį padegė Orsiniai.

1634 m. miestą įsigijo Barberiniai ir jį išplėtė, pastatė katedrą 1639 m. Romą ir Monterotondą sujungė geležinkelis 1864 m. balandžio 28 d.

1943 m., kai Italija pasidavė sąjungininkams, miestą nesėkmingai bandė užimti 800 vokiečių parašiutininkų.
Šiaurės poliaratis

**Šiaurės poliaratis** – poliaratis, einantis 66° 33′ 44″ š. pl. lygiagrete ir žymintis pietinę Arkties ribą. Šiaurės poliaratis yra toliausiai į pietus nutolusi šiaurės pusrutulio teritorija, kurioje stebima poliarinė naktis ir poliarinė diena (žiemos ir vasaros lygiadienių metu). Poliaračio riba nėra fiksuota ir kinta priklausomai nuo Žemės ašies svyravimų (pakinta 2° per 41 tūkst. metų). Dabar šiaurės poliaratis kasmet pasislenka ~15 m į šiaurę.

Šiaurės poliaratis driekiasi daugiausia per sausumą, tiesa, retai apgyvendintą. Poliaratis kerta Rusijos, JAV (Aliaskos), Kanados, Grenlandijos, Islandijos (Grimsėjaus), Norvegijos, Švedijos ir Suomijos teritorijas. Greta poliaračio yra Suomijos miestas Rovaniemis, tiesiai ant poliaračio yra Rusijos miestas Salechardas. Toliau už jo į šiaurę tėra vos keli didesni miestai (Murmanskas, Norilskas, Vorkuta, Trumsė).

Šiaurės poliaračio pietinis atitikmuo – pietų poliaratis.


Image:Northern lights at the Arctic Circle.jpg|Poliarinė pašvaistė virš poliaratį žyminčio ženklo Jukone (Kanada)
Image:201006 norway polar-circle.JPG|Poliaračio ženklas Vikingeno saloje (Norvegija)
Image:Iceland2008-Grimsey.arctic.circle.JPG|Poliaračio ženklas Grimsėjuje (Islandija)


## Šaltiniai
Chimera (albumas)

**Chimera** – trečiasis progresyviojo metalo muzikos grupės Andromeda studijinis albumas.

## Dainų sąrašas
# "Periscope" - 06:11
# "In the End" - 04:58
# "The Hidden Riddle" - 05:51
# "Going Under" - 06:27
# "The Cage of Me" - 07:08
# "No Guidelines" - 06:23
# "Inner Circle" - 07:03
# "Iskenderun" - 05:30
# "Blink of an Eye" - 12:29

## Grupė
* David Fremberg - vokalas
* Martin Hedin - klavišiniai
* Fabian Gustavsson - bosinė gitara
* Thomas Lejon - mušamieji
* Johan Reinholdz - elektrinė gitara
Bielsko rotušė

**Bielsko rotušė** () – mūrinė barokinio architektūros stiliaus miesto rotušė pastatyta 1776–1780 m., Bielsko mieste. Rotušės architektas Jan Sękowski. XIX a. pirmoje pusėje buvo tris kartus rekonstruota. 1920 m. ir 1942 m. restauruota. Šiuo metu rotušėje veikia miesto muziejus.


Vaizdas:Bielsk Podlaski - Town hall.jpg


## Nuorodos

* Muziejaus tinklalapis (lenk.).
Pietų poliaratis

**Pietų poliaratis** – poliaratis, einantis 66° 33′ 44″ p. pl. lygiagrete ir žymintis šiaurinę Antarkties ribą. Šiaurės poliaratis yra toliausiai į šiaurę nutolusi pietų pusrutulio teritorija, kurioje stebima poliarinė naktis ir poliarinė diena (žiemos ir vasaros lygiadienių metu). Poliaračio riba nėra fiksuota ir kinta priklausomai nuo Žemės ašies svyravimų.

Poliaračio ilgis maždaug 16 000 km, o plotas už poliarinio rato – apie 20 mln. km². Tai sudaro 4 % Žemės paviršiaus.

Pietų poliaratis apima praktiškai visą Antarktidos žemyną (su aplinkinėmis jūromis ir salomis), tik šiaurinis Antarktidos pusiasalio galas ir kelios pakrančių teritorijos yra į šiaurę nuo poliaračio. Dėl rūstaus Antarkties klimato, jokių nuolatinių gyvenviečių nei šalia poliaračio, nei į pietus nuo jo nėra (tik tyrimų stotys).

Pietų poliaračio šiaurinis atitikmuo – šiaurės poliaratis.

## Šaltiniai
Bielsko getas

**Bielsko getas** () – II pasaulinio karo metu, 1941 m. liepos-rugpjūčio mėnesį, Bielsko mieste įkurtas žydų getas. Į getą buvo suvaryta gyventi apie 5000-6000 žydų. Getas užėmė didžiąją dalį miesto centro, *ul. Mickiewicz, Jagielloń, Kopernik ir Kazimierzowsk* gatvėse. Getą supo medinė tvora su 3 metrų aukščio spygliuota viela. 1942 m. lapkričio 2-11 d. getas buvo panaikintas ir visi žydai išsiųsti į Treblinkos koncentracijos stovyklą. Apie 200 žydų buvo išsiųsti į Balstogės getą.

## Literatūra

* Zagłada społeczności żydowskiej Bielska, Bielski Hostineć, 2009, nr 2
Bielsko žydų kapinės

**Bielsko žydų kapinės** () – žydų kapinės, įkurtos 1807 m. Bielsko mieste, *ul. Brańsk* gatvėje. Kapinių teritorija 1,5 ha, prieš II pasaulinį karą buvo 3 ha. Kapinėse išlikę nemažai antkapių.


Vaizdas:Podlaskie - Bielsk Podlaski - Bielsk Podlaski - Brańska - Kirkut 01.JPG
Vaizdas:Podlaskie - Bielsk Podlaski - Bielsk Podlaski - Brańska - Kirkut 02.JPG
Vaizdas:Podlaskie - Bielsk Podlaski - Bielsk Podlaski - Brańska - Kirkut 06.JPG
Vaizdas:Podlaskie - Bielsk Podlaski - Bielsk Podlaski - Brańska - Kirkut 03.JPG


## Literatūra

* Przemysław Burchard: Pamiątki i zabytki kultury żydowskiej w Polsce. Warszawa: 1990 m., s. 59.   
 
## Nuorodos

*  Aprašymas apie kapines (lenk.)]
* Aprašymas apie kapines ir nuotraukos (lenk.) .
Bielsko kareivių kapinės

**Bielsko kareivių kapinės** () – Pirmojo pasaulinio karo ir Antrojo pasaulinio karo karių kapinės Lenkijos Bielsko mieste, rytinėje miesto dalyje, prie kelio link Bialoviežos. Kapinės įkurtos 1914 m. Daugiausia žmonių buvo palaidota 1915 m. 31 kape palaidoti vokiečių kareiviai, dėl kitų kapų nėra tiksliai žinoma. Kapinėse išlikę du granito kryžiai ant kurių yra užrašyta mirusiųjų vardai. 1998 m. rugpjūčio 26 d. kapinės įtrauktos į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.


Vaizdas:Cmentarz żołnierzy niemieckich w Bielsku Podlaskim 08.jpg
Vaizdas:Cmentarz żołnierzy niemieckich w Bielsku Podlaskim 04.jpg
Vaizdas:Cmentarz żołnierzy niemieckich w Bielsku Podlaskim 02.jpg
Vaizdas:Cmentarz żołnierzy niemieckich w Bielsku Podlaskim 07.jpg


## Nuorodos
* Aprašymas apie kapines (vok.) ;
* Aprašymas apie kapines ir nuotraukos (lenk.).
Bielsko Šv. Trejybės kapinių cerkvė

**Bielsko Šv. Trejybės kapinių cerkvė** () – cerkvė, esanti Bielsko mieste. Cerkvė priklauso Bielsko Rūpestingosios Dievo Motinos parapijai. Dabartinė medinė cerkvė pastatyta XVIII a. amžiuje.

## Istorija
Pirmoji cerkvė šioje vietoje buvo pastatyta 1533 m., jos statybas finansavo karalienė Bona Sforza. 1596 m. atiteko unitams. 1774 m. dėl prastos būklės cerkvė sugriuvo. XVIII a. pabaigoje – XIX a. pradžioje cerkvė buvo atstatyta, 1839 m. ją perėmė stačiatikiai. 1966 m. spalio 3 d. cerkvė buvo įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.

## Nuorodos

* [Aprašymas apie cerkvę ir nuotraukos (lenk.)](http://www.polskaniezwykla.pl/web/place/16275,bielsk-podlaski-drewniana-cerkiew-trojcy-swietej-(xviii-xix-w-).html);
* Aprašymas apie cerkvę (lenk.);
* Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašas (lenk.).
Bielsko apskritis (1808–1915)

**Bielsko apskritis** (, ) – viena iš Rusijos imperijos, Gardino gubernijos ir Balstogės srities apskričių. Apskrities centras – Bielskas. Apskritis ribojosi su Gardino gubernijos Balstogės, Bresto, Pružanų ir Valkavisko apskritimis, Lomžos gubernijos Mazovijos Vysokio ir Mazovijos Ostruvos apskritimis bei Sedlcių gubernijos Sokoluvo ir Konstantinuvo apskritimis.

## Istorija

Po Tilžės taikos, 1807 m. visa apskrities teritorija, iki taikos pasirašymo priklausiusi Prūsijos karalystės, Naujosios Rytų Prūsijos, Balstogės departamentui, atiteko Rusijos imperijai ir buvo prijungta prie naujai sudarytos Balstogės srities. 1842 m. panaikinus Balstogės sritį apskritis buvo prijungta prie Gardino gubernijos. 1915 m. apskritį užėmė Vokietijos imperija ir prijungė prie Oberosto srities.

## Administracinis suskirstymas

1913 m. apskritį sudarė :
* Aleksandruvkos valsčius, Dubiažyno valsčius, Grodzisko valsčius, Kleinikų valsčius, Losinkos valsčius, Malešių valsčius, Naroikų valsčius, Novoberezovo valsčius, Oleksino valsčius, Orlios valsčius, Pasynkų valsčius, Pavlų valsčius, Raisko valsčius, Semiatyčių valsčius ir Skužeco valsčius.

## Gyvenvietės

Į apskritį įėjo šie didesni miestai: Bielskas, Branskas, Drohičinas, Kleščelė, Mielnikas ir Narevas. Mažesni miesteliai: Bočkai, Cechanovecas, Nemiruvas, Orla ir Semiatyčės. Apskrityje buvo 544 kaimai, 49 kiemai ir palivarkai.

## Gyventojai

Pagal 1897 m. surašymo duomenis, apskrityje gyveno 164 441 gyventojų. Bielsko mieste gyveno 7464 žmonės, 4087 Branske, 1707 Drohičine, 2013 Kleščelėje, 1485 Mielnike ir 1434 Nareve.

### Tautinė sudėtis
* Ukrainiečiai - 39,1% (64 256);
* Lenkai - 34,9% (57 331);
* Žydai - 14,9% (24 486);
* Rusai - 5,9% (9 758);
* Gudai - 4,9% (8 068);
* Vokiečiai - 0,24% (397);
* Latviai - 0,01% (23);
* Lietuviai - 0,004% (7);
* Kiti - 0,06% (115).

## Šaltiniai

* Zbigniew Romaniuk, Bogdan Komarzewski: Zarys historii powiatu bielskiego. 2009.
* 
* Radzima.net:
** Apskrities informacija 1909 m.
** Apskrities valsčiai 1870 m.
** Apskrities valsčiai 1909 m.
Grenlandas

**Grenlandas** () – istorinis-geografinis regionas Norvegijoje, Rytų Norvegijos pajūrinėje dalyje (Vikene). Administraciškai priklauso Telemarko apygardai. Regione yra šios savivaldybės: Šienas, Pošgriūnas, Bamblė, Siljanas, Kragerio ir Drangedalis. Didžiausias miestas – Šienas.

Regiono plotas - 2 830 km², gyventojų skaičius - 117 273 (2009 m.).

## Geografija
Regionas išsidėstęs Skagerako pakrantėje, į vakarus nuo Oslo fjordo. Į pietus nuo jo yra Agderis, o rytuose - Vestfoldas. Vakaruose regionas pereina į aukštumas - Vidurio Telemarką. Regioną sudaro dvi dalys - pietinė dalis vadinama **Vestmaru**, o šiaurinė - **Grenmaru**.

Regionui būdingos pajūrio lygumos. Gyvenimo ašis - Breviksfjordas, įsiskverbiantis toli į žemyną. Teka Šieno upė, yra vienas didžiausių Norvegijoje Nušjo ežeras.

## Istorija
Regiono pavadinimas kilo nuo etnonimo *grener* (Jordano minimi *granii*) - vienos germanų genčių, gyvenusių čia nuo seniausių laikų. VIII a. čia susiformavo gentinės Grenlando ir Vestmaro karalystės. Kaip ir kitos Vikeno karalystės, jos atstovai rinkdavosi Borgartingo liaudies susirinkime Sarpsborge.

Po Norvegijos suvienijimo IX a. įjungta į Norvegijos karalystę. Vėliau kurį laiką valdė Danija. XI a. čia sukurta Grenlando apskritis (*Grænafylket*), kuri valdė ir dideles sritis giliau krašte. Nuo XII a. perėjus į *syssel* sistemą, ji priklausė Šieno apygardai (*Skiensysle*). Sukūrus lėnus, ji priskirta Akešhiuso lėnui (vėliau - amtui).
## Šaltiniai