open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Keratinocitas

**Keratinocitai** yra odos ląstelės, sudarančios apie 90 % epidermio. Pagrindinė keratinocitų funkcija – sudaryti barjerą tarp organizmo ir aplinkos. Keratinocitai svarbūs įgimtam ir įgytam imunitetui. Išorinio epidermio sluoksnio keratinocitai indukuoja ir sekretuoja daug imuninių tarpininkų (mediatorių), generuoja ir priima ląstelinius signalus, gali veikti ir kaip antigenus prezentuojančios ląstelės (APL).

Epidermis pagal keratinocitų morfologiją yra dalijamas į penkis sluoksnius ():
* pamatinį (yra ant tikrosios odos, kitaip dermos);
* dygliuotąjį;
* grūdėtąjį; 
* skaidrųjį (ne visur);
* raginį.

Nauji keratinocitai yra pamatiniame sluoksnyje dalijantis keratinocitų kamieninėms ląstelėms. Jie stumiami aukštyn pro epidermio sluoksnius, palaipsniui diferencijuojasi, kol pasiekia raginį sluoksnį. Jis sudarytas iš negyvų, suplokštėjusių, daug keratino turinčių ląstelių, vadinamų žvyneliais arba raginėmis ląstelėmis. Šis sluoksnis neleidžia organizmui išdžiūti ir trukdo patekti į kūną svetimoms medžiagoms, virusams bei mikroorganizmams. Keratinocitai nuolat nusilupa nuo odos paviršiaus, juos pakeičia naujos ląstelės, atėjusios iš pamatinio sluoksnio. Keratinocito kelionė nuo pamatinio sluoksnio trunka apie mėnesį. Ji labai pagreitėja, kai pamatiniame sluoksnyje keratinocitai dalijasi dažniau (pvz., sergant žvyneline).

### Keratinocitų brendimas

Pamatinė ląstelė pasidalija vidutiniškai per 200-400 valandų. Nauja ląstelė diferencijuojasi per 14 dienų ir dar 14 dienų trunka, kol ji nusilupa nuo odos paviršiaus.
Keratinocitų brendimą galima suskirstyti į penkis etapus:
# Pamatinio sluoksnio ląstelės nuolat dalijasi. Pusė jų keliauja link epidermio paviršiaus ir diferencijuojasi, kita pusė lieka pamatiniame sluoksnyje ir vėl dalijasi.
# Dygliuotajame sluoksnyje keičiasi ląstelių forma. Diferencijuoti keratinocitai sintetina keratinus, kurie agreguoja ir sudaro tonofilamentus arba citokeratinus. Šie tonofilamentai kondensuojasi ir sudaro desmosomas, kurios sujungia keratinocitus. Dezmosomos palaiko 20 nm atstumą tarp gretimų ląstelių ir paskirsto struktūrinę įtempą po visą epidermį.
# Grūdėtajame sluoksnyje fermentai indukuoja branduolio ir organelių degradaciją. Keratohialino grūdeliai subrandina keratiną ir tampa amorfiniu baltyminiu tonofilamentų pagrindu. Membrana apgaubti grūdeliai prisijungia prie ląstelių membranos ir atpalaiduoja iš lipidų sudarytą rišamąją medžiagą, kuri svarbi ląstelių sąlyčiui ir raginio sluoksnio barjerinėms funkcijoms.
# Raginiame sluoksnyje negyvi suplokštėję korneocitai sudaro sustorėjusius ląstelių apvalkalėlius, išsidėsčiusius užpilde iš keratino tonofibrilių. Keratino disulfidiniai ryšiai suteikia sluoksniui tvirtumo, tačiau raginis sluoksnis kartu yra ir lankstus. Jis gali sugerti tris kartus daugiau vandens nei pats sveria. Tačiau jei sluoksnis išdžiūsta (kai vanduo sudaro mažiau nei 10 proc.), lankstumas dingsta.
# Korneocitai nusilupa nuo odos paviršiaus.
Žebenkštiniai lemūrai

**Žebenkštiniai lemūrai** (*Lepilemuridae*) – primatų (*Primates*) šeima. 

Šeimoje šios rūšys:
* Žebenkštinis lemūras (*Lepilemur mustelinus*) 
* Mažadantis žebenkštinis lemūras (*Lepilemur microdon*) 
* Baltakojis žebenkštinis lemūras (*Lepilemur leucopus*) 
* Raudonuodegis lemūras (*Lepilemur ruficaudatus*). **Pav.** 
* Edvardso žebenkštinis lemūras (*Lepilemur edwardsi*) 
* *[[Lepilemur dorsalis]]* 
* Šiaurinis žebenkštinis lemūras (*Lepilemur septentrionalis*) 
* Ankaranos žebenkštinis lemūras (*Lepilemur ankaranensis*) 

Pagal šiuolaikinius molekulinius tyrimus išskiriamos dar šios rūšys:
* *[[Lepilemur aeeclis]]* 
* *[[Lepilemur ahmansoni]]* 
* *[[Lepilemur betsileo]]* 
* *[[Lepilemur fleuretae]]* 
* *[[Lepilemur grewcocki]]* 
* *[[Lepilemur hubbardi]]* 
* *[[Lepilemur jamesi]]* 
* *[[Lepilemur milanoii]]* 
* *[[Lepilemur petteri]]* 
* *[[Lepilemur randrianasoli]]* 
* *[[Lepilemur sahamalazensis]]* 
* *[[Lepilemur seali]]* 
* *[[Lepilemur tymerlachsoni]]* 
* *[[Lepilemur wrighti]]* 


Image:Lepilemur aeeclis a.PNG|*[[Lepilemur aeeclis]]* 
Image:Lepilemur randrianasoli a.PNG|*[[Lepilemur randrianasoli]]* 
Image:Lepilemur sahamalazensis a.PNG|*[[Lepilemur sahamalazensis]]*
Keratinas

**Keratinas** – netirpus fibrilinis, daug cisteino turintis baltymas, aptinkamas gyvūnų odos viršutiniame sluoksnyje – epidermyje. Jis suteikia odai tvirtumo ir beveik visiškai nepraleidžia vandens. Ypač daug jo naguose, plaukuose, raguose ir pan.

Yra dvi šio baltymo formos – α-keratinas ir β-keratinas. α-keratinas aptinkamas žinduolių ląstelėse, o β-keratinas – paukščių ir roplių ląstelėse. α-keratinas sudarytas iš alfa spiralių, o β-keratinas iš beta lakštų, todėl yra tvirtesnis.

Žmonių keratino baltymų šeima skirstoma į minkštus epitelinius keratinus (citokeratinus) ir kietus plaukų keratinus. Plaukų keratinai grupuojami į dvi subšeimas: I tipo (rūgštinius) ir II tipo (bazinius arba neutralius).

Keratinai yra pati įvairiapusiškiausia tarpinių gijų baltymų klasė, nes ekspresuojama daugybė keratino izoformų. Šias izoformas galima suskirstyti į dvi grupes: 1) apie 10 keratinų yra saviti „tvirtiems“ epiteliniams audiniams, iš kurių susidaro nagai, plaukai ir vilna; 2) apie 20 vadinamųjų citokeratinų yra randami vidinių kūno ertmių epitelyje. Kiekvienas epitelio tipas ekspresuoja būdingą rūgštinių ir bazinių keratinų derinį.
 
Svarbiausia keratino gijų funkcija yra palaikyti epitelinių audinių struktūrinį vientisumą mechaniškai tvirtinant ryšius tarp ląstelių. Keratinu minta kai kurie infekcijas sukeliantys grybeliai.

Medicinoje keratinai naudojami epiteliniam vėžiui (*karcinomoms*) aptikti. Taip randami pažeisti audiniai ar jų sritys.
Antena (biologija)

**Antena** – porinė išauga ant nariuotakojo galvos. Vėžiagyvių (*Crustacea*) antenos yra dvišakos, o šalia esančios mažesnės antenulės nešakotos. Visų kitų grupių nariuotakojai, išskyrus chelicerinius (*Chelicerata*) ir beūsius (*Protura*), kurie jų iš viso neturi, turi vieną porą paprastų antenų. Tai jutimo organai, bet ką ir kaip jie jaučia skiriasi atskirose gyvūnų grupėse. Jomis nariuotakojai gali liesti, jausti oro judėjimą, karštį ir šaltį, vibracijas (garsą), kvapą ir skonį. Nedideli vėžiagyviai kartais naudoja antenas judėjimui.
Biotopas

**Biotopas** –aplinka, pasižyminti tam tikrais geografiniais, abiotiniais ir biotiniais požymiais, kurie reikia tam tikros rūšies organizmui išgyventi. Biotopu gali būti miškas, pieva, dykuma, koralinis rifas, pelkė ir pan. Biotopui būdinga vertikalioji struktūra: oro sluoksnis, augalijos ir gyvūnijos sluoksnis, dirvožemis, grunto uoliena, gruntinis vanduo. Biotopas ir biocenozė tarpusavyje susiję ir priklauso vienas nuo kito: keičiantis biocenozei keičiasi ir biotopas – neorganinis biocenozės komponentas.

Pirmasis biotopo sąvoką pavartojo mokslininkas F. Dalas 1903 m.

## Šaltiniai
Hermanubis

Klasikinėje mitologijoje **Hermanubis** – dievas apjungiantis graikų dievą Hermį ir egiptiečių dievą Anubį. Buvo populiarus romėnų valdymo periodu. Vaizduojamas žmogaus kūnu ir šakalo galva, atstovavo egiptiečių dvasininkiją. Buvo Neftidės ir Ozyrio sūnus.
Eufemas

Graikų mitologijoje **Eufemas** – Europos ir Poseidono sūnus. Kai Medėja buvo Arge kartu su Jasonu ir kitais argonautais, ji išpranašavo, kad Eufemas (jis buvo Argo vairininkas) vieną dieną valdys Libiją. Jos pranašystė išsipildė, kai Batas, Eufemo palikuonis, įkūrė Kirenę, Libijos sostinę.
Dūzgiai

**Dūzgiai** – nedidelis vabzdžių organas – užpakalinių sparnų dalis. Dūzgai yra būgno lazdelių pavidalo ir padeda ore išlaikyti pusiausvyrą.
Laukažygiai

**Laukažygiai** (*Amara*) – žygių (*Carabidae*) šeimos vabalų gentis. Kūnas 4-17 mm ilgio, ovalinis, plokščias, juodas ar žalsvas su bronziniu atspalviu. Apatinių žandų čiuopiklių priešpaskutinis narelis turi tris arba daugiau šerelių. Aptinkami laukuose, soduose, daržuose. 

Lietuvoje yra virš 30 rūšių. Kai kurios kenkia augalų daigams.
Echolokacija

**Echolokacija** – aktyvios akustinės lokacijos (nuotolio iki objekto ir arba greičio nustatymo) būdas, kai siunčiami garso pliūpsniai, kurie atsispindi nuo įvairių objektų ir aidu grįžta atgal. Pagal trukmę tarp pliūpsnio pasiuntimo ir jo aido grįžimo sužinomas atstumas iki objekto, pagal pliūpsnio dažnio pokyčius (Doplerio efektas) – objekto judėjimo greitis.

Tobulesnis echolokacijos variantas, kai grįžtantys signalai, fiksuojami jutiklių matrica, leidžia realizuoti akustinę regą. Tokiais įtaisais galima matyti erdvinius vaizdus, nors jų maksimali skyra (skiriamoji geba) yra prastesnė už optinės regos. Akustinę regą naudoja dalis jūros gyvūnų ir šikšnosparniai.

## Biologinė echolokacija
Echolokacija, atsiradusi biologinės evoliucijos metu. Echolokuojantys gyvūnai paprastai naudoja ultragarsą.

Echolokuodami gyvūnai orientuojasi aplinkoje judėdami, ieško maisto, aptinka priešus ir kliūtis.
būdas, kuriuo gyvūnai pajunta daiktus ar maistą. Jie siunčia aukšto dažnio garsų pliūpsnius. Šių garsų aidas grįžta iki gyvūno, kuris pagal aidą nustato, kas yra netoliese.

Echolokacija naudojasi šikšnosparniai, banginiai ir delfinai.

Žmonės, tyrinėdami biologinę echolokaciją, ėmė kurti techninės echolokacijos įtaisus (bionika).

## Techninė echolokacija
**Techninė echolokacija** – echolokacija techniniais įtaisais.

### Echolokacija vandenyje
Įtaisai – echolokatoriai, echolotai, sonarai.

Naudojama vandens telkinių gyliui matuoti ir dugnalapiams sudarinėti, žvejyboje – žuvų telkiniams aptikti, karyboje – povandeniniams laivams, torpedoms, plaukiojančioms minoms aptikti.

### Echolokacija dujose
Įtaisai – ultragarsiniai tolimačiai.

Naudojama gamybos linijose ir pan.

### Echolokacija kietose medžiagose ir kūnuose
Techninė echolokacija yra ir ultragarsinė diagnostika, naudojama technologijose (pvz., plyšiams ir tuštumoms metalo detalėse aptikti metalurgijoje), medicinoje (organų pokyčiams aptikti) ir t. t.
Volturnas

Romėnų mitologijoje **Volturnas** – to paties pavadinimo Italijos upės Kampanijoje dievas. Siejamas su Tiberinu, Tibro upės dievu. Volturno žynys vadinosi *[[Flamen Volturnalis]]*. Volturno garbei rugpjūčio 27 d. buvo švenčiamos Volturnalijos. Laikomas Jano sūnumi.

## Išnašos
Bombožygiai

**Bombožygiai** (*Brachinus*) – žygių (*Carabidae*) šeimos vabalų gentis, kuriai priklauso viena Lietuvoje ieškotina rūšis – **raudongalvis bombožygis** (*Brachinus crepitans*). Vabalas įdomus tuo, kad ištikus pavojui iš savo analinės angos išleidžia lakų skystį kuris ore sprogsta ir greitai išgaruoja, sudarydamas melsvą debesėlį. Iš eilės šitaip „šaudyti“ jis gali iki 10 kartų, bet po to vėl turi sukaupti skysčio atsargas. Šitaip išbaido į šūvio zoną patekusius kitus vabzdžius ir savo priešus. Vabalo kūnas yra 6-10 mm ilgio, galva su priešnugarėle raudonai gelsvos spalvos. Mėgsta sausas ir žolėmis apaugusias dirvas, kurias turi įšildyti saulė.
Egzoskeletas

**Egzoskeletas** – išorinis skeletas, esantis gyvūnų kūno išorėje. Egzoskeletas apsaugo gyvūnus nuo priešų, gamtinių sąlygų, išorinio poveikio, gali būti atrama gyvūno raumenims.

Egzoskeletų pavyzdžiai:
* nariuotakojų chitininė danga (vėžiagyvių – persunkiama kalcio druskomis)
* moliuskų kriauklės, kiautuotųjų amebų kiauteliai ir kt.
* kiaušinių kevalas (nors kiaušinis yra nejudri gyvūno forma)
* vėžlių šarvas

## Techniniai egzoskeletai
Taip pat **egzoskeletu** kartais vadinami papildomi įtaisai, kurie uždedami ant kūno ir sustiprina žmogaus (ar kito organizmo) atraminę ir judėjimo funkciją. Tai ne vien ateities ir fantastikos dalykas, kadangi egzoskeleto funkciją atlieka giliavandenių narų skafandrai, iš dalies – kosminiai skafandrai. Kuriami eksperimentiniai koviniai kostiumai kariams, kurie veiktų ir kaip egzoskeletai.

Egzoskeletu galima vadinti kai kuriuose šių dienų ortezus – pažeistas galūnes ar stuburą sutvirtinančius įtvarus.

Čia minėti techniniai ateities egzoskeletai iš tikrųjų yra ne tik skeletai, bet atlieka ir judėjimo funkciją. Todėl terminas ta prasme egzoskeletas atrodo nelogiškas. Tačiau biologinis terminas citoskeletas taip pat žymi viduląstelinę baltymų sistemą, kuri atlieka abi funkcijas – atraminę ir judėjimo.
Puikiažygiai

**Puikiažygiai** (*Calosoma*) – žygių (*Carabidae*) šeimos vabalų gentis, kuriai priklauso stambūs, ryškiai žali arba melsvi vabalai su beveik keturkampiais antsparniais, o antenų antrasis ir trečiasis nareliai suploti. Suaugėliai ir lervos minta verpikų, bangasparnių, žiemsprindžių ir kitų drugių, žalingų lapuočiams medžiams, vikšrais ir lėliukėmis. Todėl yra labai naudingi, ypač miškuose. Dieną juos galima pastebėti ropojančius medžių kamienias ir šakomis.

Lietuvoje gyvena 3-4 labai retos rūšys, iš jų dvi įrašytos į Lietuvos raudonąją knygą:
* Žiaurusis puikiažygis (*Calosoma inquisitor*)
* Didysis puikiažygis (*Calosoma sycophanta*). **Pav.**
Puošniažygiai

**Puošniažygiai** (*Carabus*) – žygių (*Carabidae*) šeimos vabalų gentis, kuriai priklauso stambūs tamsių spalvų, kartais metališkai blizgantys vabalai. Antsparniai su išilginėmis briaunelėmis, gumburėlių eilutėmis ar blizgančiomis duobutėmis. Puošniažygiai labai naudingi, nes sunaikina daug kenkėjų lervų, vikršų, lėliukių. Aktyvūs yra prieblandoje, dieną slepiasi po akmenimis, plyšiuose. Žiemoja suaugėliai.

Lietuvoje yra apie 13 rūšių: 
*Dirvinis puošniažygis (*Carabus arcensis*)
*Raudonšlaunis puošniažygis (*Carabus cancellatus*)
*Duobėtasis puošniažygis (*Carabus clathratus*)
*Mažasis puošniažygis (*Carabus convexus*)
*Didysis puošniažygis (*Carabus coriaceus*). Įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą.
*Lygusis puošniažygis (*Carabus glabratus*)
*Gumburiuotasis puošniažygis (*Carabus granulatus*)
*Sodinis puošniažygis (*Carabus hortensis*)
*Grakštusis puošniažygis (*Carabus intricatus*). Įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą.
**[[Carabus menetriesi]]*
*Miškinis puošniažygis (*Carabus nemoralis*)
*Žalvarinis puošniažygis (*Carabus nitens*). Įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą.
**[[Carabus violaceus]]*
Vikriažygiai

**Vikriažygiai** (, ) – žygių (*Carabidae*) šeimos vabalų gentis, kuriai priklauso vidutinio dydžio juodi, žalsvi ar bronziniai vabalai. Patinų antsparniai blizgantys, patelių matiniai. Aptinkami dirbamuose laukuose, pievose. Gentyje yra grobuonių ir augalėdžių rūšių.

Lietuvoje apie 33-35 rūšys:
* Žaliasis vikriažygis (*Harpalus affinis*)
* Platusis vikriažygis (*Harpalus latus*)
* Gauruotasis vikriažygis (*Harpalus rufipes*)
ir kt.
Mauražygiai

**Mauražygiai** (*Nebria*) – žygių (*Carabidae*) šeimos vabalų gentis, kuriai priklauso vidutinio dydžio vabalai, turintys antsparnius su 9 išilginėmis vagutėmis ir viena trumpa vagute prie skydelio. Aptinkami drėgnose vietose, dažniausiai upių ir ežerų krantų smėlyje, taip pat miškų pakotėje.

Lietuvoje paplitusios trys rūšys:
* *[[Nebria brevicoliis]]*
* Geltonkraštis mauražygis (*Nebria livida*)
* Šiaurinis mauražygis (*Nebria rufescens*)
Luno formulė

**Luno formulė** – algoritmas, leidžiantis paprastai patikrinti, ar identifikacinis numeris (mokėjimo kortelės, socialinio draudimo) teisingas. Algoritmas pagrindinis privalumas – labai greit patikrinama, ar vedant kortelės numerį nėra smulkios klaidos, taip pat atmetami dauguma atsitiktinai sugalvotų numerių.

Algoritmas sugalvotas amerikiečių matematikų XX a. septintajame dešimtmetyje.

Formulė:
* Kas antras skaitmuo (antrą, ketvirtą, …) dauginamas iš 2, jei rezultatas dviženklis, abu skaitmenys sudedami

  4  9  9  2  7  3  9  8  7  1  6
     x2    x2    x2    x2    x2 
 ---------------------------------
     18    4     6     16    2
 ---------------------------------
  4  9  9  4  7  6  9  7  7  2  6

* Gauti skaitmenys sudedami
* Jei sumos paskutinis skaitmuo yra 0, numeris nėra klaidingas
  4 +9 + 9 + 4 + 7 + 6 + 9 + 7 + 7 + 2 + 6 = 70

Luno formulei yra suteiktas patento numeris 2 950 048 (Amerika), išduotas 1960 m. rugpjūčio 23 d.

## Šaltiniai
Makromolekulė

**Makromolekulė** ( – didelis) – gigantinis cheminis junginys, susidedantis iš daugsyk pasikartojančių fragmentų,  panašių į tarpusavyje sujungtas mažos masės molekules. Šie fragmentai yra arba iš tiesų prieš sujungiant buvę paskiromis molekulėmis, arba bent jau iš esmės galimi taip suvokti. 

Jei makromolekulėje vis kartojasi tik vienas fragmentas, ir šie fragmentai visur tarpusavyje sujungti vienodai, ji vadinama *reguliariąja* (). Jei fragmentų daugiau nei vienas, ar jie ne visur sujungti vienodai, ji yra *ireguliarioji*. Pavyzdžiui, tokia yra DNR makromolekulė, kuri susideda daugiausia iš keturių nukleotidų kurių seka bendru atveju nesikartoja. 

Medžiaga, susidedanti iš daug makromolekulių, vadinama *polimeru*. Nedidelė molekulė, tinkamomis sąlygomis gebanti polimerizuotis į tokią makromolekulę vadinama jos *monomeru*. Grandinė, į kurią susijungę makromolekulės monomerai, gali būti tiesi arba šakota. Makromolekulė gali turėti dvi (DNR) arba ir daugiau lygiagrečių grandinių.

Chemijoje makromolekulės sąvoka naudojama apibūdinti tris klases natūralių, gamtoje sutinkamų molekulių: DNR (polideoksinukleotidus), baltymus (polipeptidus) ir angliavandenius (polisacharidus). Būtent gyvose sistemose yra išsivystę mechanizmai, leidžiantys užtikrinti junginio tvarkingą sintezę ir vienodas bei tikslias kopijas.

Paprastų ir makromolekulių dydžių palyginimo pavyzdys: jeigu vienas molis vandens sveria 18 gramų, tai vienas molis 100kDa svorio baltymo svertų 10 000 gramų, o vienas molis DNR, kurią sudaro 3 milijonai nukleotidų, svertų 1000 tonų.

Vienų didžiausių makromolekulių pavyzdžiai yra medienos masę sudaranti celiuliozė bei ligninas.

## Šaltiniai
Brazilija (miestas)

**Brazilija** () – miestas pietinės Brazilijos centre, šalies sostinė ir federacinės apygardos administracinis centras. 2,21 mln. gyventojų (2005 m.). Miestas išsidėstęs savanų regione, maždaug 1005 m aukštyje virš jūros lygio. Vyrauja švelnus sausas klimatas. Mieste yra vyriausybės pastatai, gyvenamieji kvartalai, užsienio ambasados. Trijų bokštų aikštėje yra apvali pusiau požeminė katedra. Netoli jos yra Aušros aikštė, kurioje yra šalies prezidento rezidencija. Šalia yra ežeras, kuris buvo dirbtinai suformuotas užtvenkus Paranos (*Paraná*) upę. Miestas turi du sporto stadionus – Estádio Nacional de Brasília (42 200 vietų) ir Serechao (35 000 vietų). Išplėtota transporto infrastruktūra: didelis tarptautinis oro uostas, pastatytas 1955 m., dviejų linijų požeminė metro sistema.

## Etimologija

Brazilijos miesto pavadinimas yra kilęs nuo šalies Brazilijos. Lietuvių kalboje ir šalis, ir miestas vadinami vienodai, tačiau portugalų kalboje formos skiriasi – šalis vadinama *Brasil*, o sostinė *Brasília*. Pastarąją formą šalies sostinei 1821 m. pasiūlė Brazilijos valstybės veikėjas, gamtininkas José Bonifácio de Andrada e Silva.

## Istorija

Tai miestas, pasižymintis ypatingai sparčiu augimu – jis pradėtas statyti 1957 metais kaip naujoji Brazilijos sostinė tokioje vietoje, kur niekas negyveno. Miesto planą sukūrė brazilų urbanistikos planuotojas Lusijas Kosta (*Lúcio Costa*), pagal formą jis primena reaktyvinį lėktuvą. Pagrindinis miesto architektas – brazilas Oskaras Nimejeris (*Oscar Niemeyer*). Miestas pastatytas per 41 mėnesį ir 1960 m. balandžio 21 d. inauguruotas kaip sostinė, pakeitusi Rio de Žaneirą.

## Miestai partneriai
*  Abudža, Nigerija
*  Amsterdamas, Nyderlandai
*  Buenos Airės, Argentina
*  Roma, Italija
*  Vašingtonas, JAV

## Šaltiniai
Santjagas

**Santjagas** (arba ***Čilės Santjagas***) – miestas vidurio Čilėje, šalies sostinė ir didžiausias miestas. Išsidėstęs prie Mapočo (*Mapocho*) upės, apie 520 m virš jūros lygio, aliuvinėje lygumoje į vakarus nuo Andų kalnų. Pagrindinis verslo, prekybos, transporto ir kultūros centras šalyje. Pramonės šakos: maisto, tekstilės, metalo, medienos, aprangos, chemijos. Taip pat ekonomiškai svarbios vyriausybės iniciatyvos ir turizmas. Yra tarptautinis oro uostas.

1738 m. čia įkurtas Čilės universitetas (kaip Karališkasis šv. Pilypo universitetas), 1888 m. – Čilės popiežiškasis katalikų universitetas, 1947 m. – Čilės Santjago universitetas; 1817 m. – Generolo Bernardo O'Higinso karo mokykla. Santjage yra valstybinis archyvas, kongreso rūmai, nacionalinė biblioteka ir stadionas. Muziejai: nacionalinis istorijos (taip pat su ikikolumbinės eros eksponatais), nacionalinis dailės menų, šiuolaikinio meno, Amerikos žmonių meno (taip pat su etniniais čiliečių eksponatais), nacionalinis gamtos istorijos, S. Aljendės solidarumo (šiuolaikinio meno kūriniai). Taip pat yra zoologijos sodas, XVI a. katedra, prezidento rūmai (XIX a. pradžia).

## Etimologija

Pirmieji ispanų konkistadorai čia atvyko 1541 m. liepos 25 d. – Ispanijos globėjo šv. apaštalo Jokūbo dieną. Pirmasis pavadinimas buvo *Santiago del Nuevo Extremo*.

## Istorija

Miestą 1541 m. įkūrė ispanų konkistadoras Pedro de Valdivia. 1647 m. Santjagą sunaikino žemės drebėjimas. Po karo dėl nepriklausomybės nuo Ispanijos, 1818 m. miestas tapo Čilės sostine.

## Sportas

Santjage 1962 m. vyko kai kurios VII pasaulio futbolo čempionato rungtynės, tarp jų ir finalas.

## Šaltiniai
Kitas

**Kitas** () – miestas šiaurės Ekvadore, šalies sostinė ir Pičinčos provincijos administracinis centras. Antrasis pagal dydį miestas šalyje (po Gvajakilio). Miestas išsidėstęs Pičinčos ugnikalnio papėdėje, siaurame ir derlingame Andų kalnų slėnyje maždaug 2850 m virš jūros lygio. Toks aukštis virš jūros lygio lemia, kad mieste vyrauja švelnus klimatas, nepaisant to, kad miestas yra tik truputį į pietus nuo pusiaujo.

Išvystyta tekstilės, maisto, gėrimų, odos, cemento, baldų pramonė, šiek tiek – sunkioji pramonė, aukso ir sidabro gaminių amatai. Su Ramiuoju vandenynu miestas susisiekia geležinkeliu (atidarytas 1908 m.), miestas yra greta Panamerikos magistralės.

Veikia Ekvadoro mokslų akademija, observatorija, keletas muziejų (archeologijos ir etnografijos, kolonijinio meno ir kt.), nacionalinis teatras.

## Etimologija

Mano, kad miesto pavadinimas kilęs nuo kitu genties () vardo.

## Istorija

Dabartinio miesto vieta gyvenama nuo I tūkstanmečio. Nuo XI a. Kito karalystės sostinė. 1487 m. miestą užėmė inkai, o 1525 m. tapo šiaurinės Inkų imperijos dalies, valdytos Atahualpos, sostine. 1534 m. užėmė ispanų konkistadorai (Diegas de Almagras, vėliau Sebastian de Benalkasaras jį perkėlė kiton vieton).

1541 m. Kitas paskelbtas miestu, o 1556 m. jam suteiktas *Muy Noble y Muy Leal Ciudad de San Francisco de Quito* pavadinimas. XVI–XVII a. priklausė Peru vicekaralystei, nuo XVIII a. – Naujosios Granados vicekaralystei.

1822 m. Kitą, po Pičinčos mūšio, užėmė nepriklausomybės kovotojas Antonijus Chosė de Sukrė. Miestas tapo Didžiosios Kolumbijos valstybės dalimi. 1830 m. Ekvadorui paskelbus nepriklausomybę – jo sostinė. XX a. pr. dėl geresnės geografinės padėties Kitą pranoko Gvajakilis.

Miestas nesyk apgriautas žemės drebėjimų (ypač 1797 ir 1859 m.). 2023 m. gegužės 2 d. mieste pradėjo veikti Kito metropolitenas.

## Architektūra

Kitas yra seniausia Pietų Amerikos sostinė. Mieste išlaikyta daug kolonijinio laikotarpio elementų. Miesto planas yra stačiakampio formos su didele centrine aikšte, daug ramių parkų ir sodų, daug stačių ir siaurų gatvelių. Architektūra daugiausia ispanų baroko stiliaus. Yra katedra, bažnyčios (Šv. Pranciškaus, Šv. Augustino, Kompanijos, Šv. Dominyko). Kite yra Ekvadoro centrinis universitetas (įkurtas 1769 m.), Ekvadoro katalikiškasis popiežiaus universitetas (1946 m.), Nacionalinė politechnikos mokykla (1869 m.).

## Sportas
* CD Universidad Católica del Ecuador – futbolo klubas; namų rungtynes žaidžia Atahualpos olimpiniame stadione (), talpinančiame daugiau nei 35 tūkst. žiūrovų.

## Šaltiniai
Gvajakilis

**Gvajakilis** ( arba *Santiago de Guayaquil*) – miestas vakarų Ekvadore, didžiausias šalies miestas. Išsidėstęs prie Gvajaso (*Guayas*) upės netoli Gvajakilio įlankos, Ramiojo vandenyno pakrantėje. Pagrindis Ekvadoro ekonominis centras: žuvies pramonė, naftos apdirbimas, maisto ir plataus vartojimo prekių pramonė. Didžioji dalis šalies eksporto (ypač – bananų) keliauja per giliavandenį Gvajakilio uostą (užbaigtas 1962 m.). Yra Gvajakilio universitetas (1867 m.), Gvajakilio Santjago katalikiškasis universitetas (1962 m.), Gvajakilio pasaulietiškasis universitetas (1847 m.), politechnikos institutas (1958 m.). XVI a. bažnyčia, paminklas Gvajakilio konferencijai atminti (1822 m.), kurioje susitiko du žymieji Pietų Amerikos politikai Chosė de San Martinas ir Simonas Bolivaras.

## Istorija
Gvajakilį 1537 m. įkūrė ispanų keliautojas Fransiskas de Oreljana (*Francisco de Orellana*).

## Sportas
* CS Emelec – futbolo klubas.
: Namų rungtynes žaidžia George Capwell stadione (), talpinančiame daugiau nei 40 tūkst. žiūrovų.
* Guayaquil City FC – futbolo klubas;
* 9 de Octubre FC – futbolo klubas;

## Išnašos

## Nuorodos
* Galapagai
Franš Kontė

**Franš Kontė** () – regionas rytų Prancūzijoje, prie sienos su Šveicarija. Sostinė – Bezansonas. Plotas – 16,2 tūkst. km²; 1,12 mln. gyventojų.

## Didžiausi miestai
* Bezansonas
* Belforas
* Monbeljaras
* Dolis
* Lon le Sonjė

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Provansas-Alpės-Žydrasis Krantas

**Provansas-Alpės-Žydrasis Krantas** () – regionas pietryčių Prancūzijoje, prie Viduržemio jūros pakrantės, rytuose ribojasi su Italija. Sostinė – Marselis. Plotas – 31,4 tūkst. km²; 4,78 mln. gyventojų (2006).

## Didžiausi miestai
* Marselis
* Nica
* Tulonas
* Provanso Eksas
* Avinjonas

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Puatu-Šarantos

**Puatu-Šarantos** () – buvęs administracinis regionas vakarų Prancūzijoje prie Atlanto vandenyno. Sostinė – Puatjė. Plotas – 25,8 tūkst. km²; 1,64 mln. gyventojų (1999).

## Didžiausi miestai
* Puatjė
* La Rošelis
* Njoras
* Ruajanas
* Angulemas
* Šatelro

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Rona-Alpės

**Rona-Alpės** () – buvęs administracinis regionas rytų ir pietryčių Prancūzijoje, Alpėse. Sostinė – Lionas. Plotas – 43,7 tūkst. km²; 5,65 mln. gyventojų (1999). Jį sudaro šie departamentai:

* Enas (01)
* Ardešas (07)
* Dromas (26)
* Izeras (38)
* Luara (42)
* Rona (69)
* Savoja (73)
* Aukštutinė Savoja (74)

## Didžiausi miestai
* Lionas
* Sent Etjenas
* Grenoblis
* Vilerbanas
* Valansas

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Šampanė-Ardėnai

**Šampanė-Ardėnai** () – buvęs administracinis regionas šiaurės rytų Prancūzijoje. Sostinė – Šampanės Šalonas. Plotas – 25,6 tūkst. km²; 1,34 mln. gyventojų (1999).

## Didžiausi miestai
* Reimsas
* Trua
* Šarlevilis Mezjeras
* Šampanės Šalonas
* Sen Dizjė

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Šiaurė-Pa de Kalė

**Šiaurė-Pa de Kalė** () – buvęs administracinis regionas šiaurės Prancūzijoje, prie Lamanšo sąsiaurio, ribojasi su Belgija. Sostinė – Lilis. Plotas – 12,4 tūkst. km²; 4,03 mln. gyventojų (2004).

## Didžiausi miestai
* Lilis
* Rubė
* Turkuenas
* Kalė
* Diunkerkas
* Arasas

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Aklė

:: *Apie kaimą žr. [[Aklė (Šalčininkai)]]*.

**Aklė** (*Galeopsis*) – notrelinių  (*Lamiaceae*) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso šiurkščiai plaukuotos vienmetės žolės su keturbriauniu stiebu. Lapai kiaušiniški, dantyti. Žiedai susitelkę į menturius lapų pažastyse. Vainikėlis geltonas, raudonas arba violetinis.

Europoje auga 10 rūšių, Lietuvoje – 6 rūšys:
*Siauralapė aklė (*Galeopsis angustifolia*) 
*Mažažiedė aklė (*Galeopsis bifida*) 
*Raudonoji aklė (*Galeopsis ladanum*) 
*Plaukuotoji aklė (*Galeopsis pubescens*) 
*Geltonžiedė aklė (*Galeopsis speciosa*) 
*Dirvinė aklė (*Galeopsis tetrahit*). **Pav.**
UEFA Čempionų lyga

**UEFA Čempionų lyga** – prestižiškiausias Europos futbolo turnyras, organizuojamas UEFA. Rengiamas nuo 1955 m. (tuomet – Čempionų taurė). Daugiausia kartų nugalėjo: Real Madrid (15), AC Milan (7), Liverpool (6), Bayern Munchen (5), FC Barcelona (5) ir Ajax (4).

Čempionų lyga pritraukia 3,7 mlrd. žiūrovų per sezoną. Finalo rungtynės pasiekia 350 mln. futbolo gerbėjų visame pasaulyje.

## Turnyro sistema
Esminiai UEFA turnyrų sistemos pakitimai vyksta ne dažniau nei treji metai.

### Tarp 2024–2025 m. ir 2026–2027 m. sezonų
Dideli pokyčiai įsigaliojo Čempionų lygos komandų paskirstyme nuo 2024–2025 m. sezono pradžios. UEFA ėmėsi drastiškų pokyčių po 2021 m. bandymo įkurti konkuruojančią Europos superlygą. Grupių etapą pakeitė naujas *lygos etapas*, kuriame, palyginus su grupių etapu komandų skaičius padidėjo nuo 32 iki 36. Komandos žaidžia po 8 rungtynes, visų komandų rezultatai vertinami vienoje lygoje, Šveicariškos sistemos pagrindu. Komandos yra suskirstytos į 4 krepšelius, ir žaidžia po 2 rungtynes su skirtingomis komandomis iš kiekvieno krepšelio. Rungtynės suskirstomos burtų būdu. Aštuonios aukščiausias vietas užėmusios komandos patenka į aštuntfinalį, o 16 komandų nuo 9-os iki 24-os vietų žaidžia pirminiame aštuntfinalyje, kurio nugalėtojai patenka į aštuntfinalį. Komandos, iškritusios iš UEFA čempionų lygos *lygos etapo* nebeprisijungia prie Europos lygos.

### Tarp 2021–2022 m. ir 2023–2024 m. sezonų
Paskutiniai pakitimai įsigaliojo nuo 2021–2022 m. sezono pradžios, kai buvo įkurta UEFA Europos konferencijų lyga, tačiau Čempionų lygos dalyvių paskirstyme pakitimų nebuvo. Pakito tik iš Čempionų lygos iškritusių komandų paskirstymas Europos ir Konferencijų lygose.

Čempionų lygoje rengiami trys atrankos etapai, vėliau – grupės varžybos (32 komandos suskirstytos į 8 grupes), aštuntfinaliai, ketvirtfinaliai, pusfinaliai ir finalas. Rungtyniauja pajėgiausi Europos klubai. Net silpniausios lygos deleguoja savo atstovus į ankstyvuosius atrankos etapus. Tuo tarpu itin pajėgių lygų čempionai ar vicečempionai patenka tiesiai į grupių etapą.

Grupių etape keturios komandos viena su kita žaidžia po 2 kartus. Į tą pačią grupę negali patekti dvi tos pačios šalies komandos. Į grupių etapą iškart pakliūna praėjusio sezono Čempionų lygos bei Europos lygos nugalėtojai. Aštuntfinalio poros skirstomos iš skirtingų grupių bei ne tos pačios šalies komandų. Pirmas vietas užėmusios komandos žaidžia su antras vietas užėmusiomis komandomis.

### Tarp 2018–2019 m. ir 2020–2021 m. sezonų

Jei praeito sezono UEFA lygos čempionai užsitikrina vietą grupių etape pagal nacionalinės lygos rezultatus, nuo grupių etapo pradeda 10 vietoje reitinguojamos lygos čempionai, nuo trečiojo atrankos etapo pradeda 16 vietą užimančios lygos čempionai, nuo antrojo etapo – 26-27 vietą užimančių lygų čempionai.

Komandos, iškritusios iš Čempionų lygos, toliau tęsia europinį pasirodymą Europos lygoje.

## Finalai

## Pasiekimai

## Šaltiniai

## Nuorodos

* UEFA Čempionų lyga website
* UEFA CHAMPIONS LEAGUE RANKINGS AND MORE…
* The-sports.org 
* Uefa-coefficients.com
* Oficialusis Čempionų lygos himnas ir žodžiai
Bazilikas

**Bazilikas** (*Ocimum*) – notrelinių  (*Lamiaceae*) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso kvapūs žoliniai augalai.  Lietuvoje darželiuose kaip prieskoninis augalas auginama viena rūšis – kvapusis bazilikas (*Ocimum basilicum*).

## Šaltiniai
Berutis

**Berutis** (*Teucrium*) – notrelinių  (*Lamiaceae*) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso labai kvepiančios žolės su trumpakočiais lapais. Žiedai  po 1-3 sutelkti žiedynuose. Vainikėlis iš išorės plaukuotas.

Berutis yra itin žalingas kepenims.  Prancūzijoje jo vartojimas kovai su viršsvoriu sukėlė nevirusinio hepatito epidemiją.

Lietuvoje auga dvi rūšys:
*Raudonžiedis berutis (*Teucrium scordium*). Įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą
*Miškinis berutis (*Teucrium scorodonia*)

## Išnašos
Čiobrelis

**Čiobrelis** (*Thymus*) – notrelinių (*Lamiaceae*) šeimos augalų gentis. Pavadinimas iš  – jėga arba drąsa; augalas pasižymi stiprinančiomis ir gaivinančiomis savybėmis. Tai kvapūs puskrūmiai, turintys gulsčius arba kylančius sumedėjusius stiebus. Lapai smulkūs. Žiedai sutelkti galvelės pavidalo žiedynuose.

Gentyje apie 350 rūšių, kurios labai įvairuoja, todėl stambesnės smulkinamos. Lietuvoje auga 2 savaiminės rūšys ir dar kelios auginamos:
* Vaistinis čiobrelis (*Thymus vulgaris*)
* Keturbriaunis čiobrelis (*Thymus pulegioides*)
* Paprastasis čiobrelis (*Thymus serpyllum*)

Image:Illustration Thymus serpyllum0 clean.jpg|Paprastasis čiobrelis
Image:Thymus_vulgaris_-_Köhler–s_Medizinal-Pflanzen-271.jpg|Vaistinis čiobrelis


## Šaltiniai
Dašis

**Dašis** (*Satureja*) – notrelinių (*Lamiaceae*) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso vienmetės žolės arba puskrūmiai su stačiu stiebu ir trumpakočiais lapais. Žiedai išauga lapų pažastyse, jie sukrauti po 3-7 į netikrus menturius. Genties pavadinimas iš  – pasadonti; vartojamas kaip prieskoninis augalas.

Gentyje apie 30 rūšių. Lietuvoje auga:
* Kalninis dašis (*Satureja montana*). Retai auginamas sodybose gėlynuose.
* Daržinis dašis (*Satureja hortensis*)


Image:Satureja hortensis bgiu.jpg|Daržinis dašis
Image:Satureja montana2.jpg|Kalninis dašis


## Prieskonis
Naudojama: visos antžeminės augalo dalys. Geriausiai skinti prieš pat pražystant.

### Skonis ir kvapas

Pasižymi stipriu aromatingu kvapu, kuris giminingiausias čiobreliui. Dašio skonis – aštrus, beveik deginantis. Dėl to aštrumo dašiu kartais pakeičiami juodieji pipirai. Daugiametis Kalninis dašis aštresnis, nei vienmetis. Aštrumu pasižymi tik termiškai neapdorotas dašis (šviežias ar džiovintas) – kaitinant aštrumas dingsta. Skonio atžvilgiu vasarinis ir daugiametis kalninis dašiai – lygiaverčiai.

### Naudojimas ir tradicijos

Nors ir giminingas čiobreliui, dašis labiau tinka ne mėsos, o daržovių patiekalams. Tradiciškai gardinami ankštinių patiekalai (pupelės ir lęšiai), nes dašis palengvina jų virškinimą. Tinka grybų patiekalams. Derinamas su juozažole tiks kitų daržovių ar bulvių patiekalams.

Dašio neretai dedama į pramoniniu būdu gaminamus prieskonių mišinius paštetams, marinuotoms daržovėms, dešroms. Jo yra ir daugumoje gruziniško *kmeli suneli* mišinio variantų.

Pietų Europoje – nuo Balkanų iki Juodosios jūros – dašis yra svarbus ankštinių, daržovių patiekalų ir troškinių prieskonis. Bulgarijoje tai beveik universalus prieskonis.

Naudojant džiovintą dašį jo reikėtų dėti į patiekalą anksčiau, smulkinto šviežio geriau dėti baigiant virti – liks daugiau aštrumo.
Diplokokai

**Diplokokas** – dviląstė rutulinė bakterija. Pavyzdžiui, *[[Streptococcus pneumoniae]]*, *[[Neisseria gonorrhoeae]]*, *[[Neisseria meningitis]]* ir *[[Azotobacter chroococcum]]*.
Sukinys

**Sukinys** (kvantinės fizikos terminas), **[[judesio kiekio momentas|sukininis judesio kiekio momentas]]**, elementariosios dalelės savasis judesio kiekio momentas. Nesusijęs su mechaniniu judėjimu. Yra vidinė materijos savybė. Elementariųjų dalelių sukinys yra kvantuotas, nusakomas sukinio kvantiniu skaičiumi **'s**'. Elektrono (elektrono sukinys yra elektrono sukimasis aplink savo ašį), protono, neutrono, neutrino ir jų antidalelių *s*=1/2. π ir K mezonų *s*=0, o fotono *s*=1.

Sukinys apskaičiuojamas pagal formulę [s(s+1)]^{1/2}\hbar. Čia \hbar – mažoji Planko konstanta. Sukinio kryptis taip pat yra kvantuota; ji apibūdinama magnetiniu kvantiniu skaičiumi m_s: dydis m_s lygus sukinio projekcijai į kurią nors ašį erdvėje (pvz., elektrono m_s=±1/2).

Sukinio sąvoką 1925 metais pradėjo vartoti S. Gaudsmitas su Dž. Ūlenbeku (abu iš Nyderlandų). Pagal jų hipotezę, elektronas turi sukinį, kuris sukelia elektrono magnetinį momentą. Remdamasis elektrono sukiniu, V. Paulis (Šveicarija) suformulavo draudimo principą, teigiantį, kad du tos pačios sukinio projekcijos elektronai negali būti tos pačios kvantinės būsenos. Elektrono sukinio ir su juo susijusio magnetinio momento buvimą rodo reliatyvistinė Dirako lygtis.
Remiantis elektrono sukiniu, buvo paaiškinta smulkioji atominių spektrų struktūra, anomalusis Zėmano efektas.

Dalelių savybes apibūdinančių parametrų yra labai daug. Svarbiausi jų – masė, elektros krūvis, sukinys ir gyvavimo trukmė. Iš visų išvardytų parametrų paaiškinti reikėtų tiktai sukinį. Anksčiau galvota, kad sukinys kiekybiškai apibūdina dalelės sukamąjį judėjimą. Dalelę galima laikyti besisukančiu rutuliuku. Sukantis elektringajai dalelei, atsiranda apskritiminė srovė, kuri sukuria magnetinį lauką. Tačiau remiantis tokiu modeliu elektrono įsivaizduojamo paviršiaus taškai turėtų suktis greičiau už šviesą, kas prieštarauja reliatyvumo teorijai. Todėl nutarta laikyti, kad sukinys yra tiesiog dalelių savybė kaip ir masė ar elektros krūvis, be kurių jos neegzistuoja.

Dalelė yra tarytum nedidelis magnetas. Įvairių dalelių sukiniai (mechaniniai momentai) ir jų magnetiniai laukai (magnetiniai momentai) gali būti skirtingi, o tos pačios rūšies dalelių absoliučiai vienodi.
Kiekvieno elektrono mechaninis momentas lygus s={\hbar\over 2}=0.5273 \times 10^{-34}\ \mbox{J}\cdot\mbox{s}.

## Literatūra
* LTE 10
* A. Tamašauskas, J. Vosylius, Č. Radvilavičius Fizika 3 dalis
Vesta

Romėnų mitologijoje **Vesta** () – miesto bendruomenės, namų ir šeimos deivė. Vestos atitikmuo graikų mitologijoje – deivė Hestija. Vesta, kaip ir Hestija, minima kaip skaisti deivė. Ji neturi atskiros asmenybės, neminima mituose ir niekada konkrečiai nevaizduota. Šventoji ugnis simbolizavo jos dievišką buvimą. 

Vestą išpopuliarino Romos karalius Numa Pompilijus. Ji buvo vietinė romėnų dievė, kai kurių autorių kildinama iš sabinų kultūros. Tačiau panašumai su graikų Hestija aiškiai juntami. Apolonas ir Neptūnas jai piršosi, bet ji juos abu atstūmė taip išsaugodama skaistumą. 

Šventąją Vestos ugnį saugojo vestalės. Vestos šventykloje kūrenama ugnis niekada neužgesdavo. Deganti ugnis Vestos šventykloje simbolizuoja valstybės saugumą ir stabilumą. Kiekvienų metų kovo 1 d. ugnis būdavo uždegama iš naujo. Ugnis degė iki 394 m., kai imperatorius Teodosijus I uždraudė viešą pagoniškų dievų garbinimą. Viena iš vestalių buvo Rėja Silvija, kuri su Marsu susilaukė Romulo ir Remo.
Transporteris 2

**Transporteris 2** () – 2005 m. veiksmo filmas. Režisierius – Louis Leterrier, prodiuseris – Luc Besson. Filmas yra antroji 2002 m. filmo „Transporteris“ dalis.

Filmo premjera Lietuvoje įvyko 2005 m. lapkričio 14 d. Filmas pastatytas Prancūzijoje, trukmė 87 min. Kūrė kino studija „EuropaCorp“, platino „20th Century Fox“.

## Siužetas

Jason Statham vaidina Frenką Martiną, profesionalų transporterį, kuris nuveža siuntinius be jokių nereikalingų klausimų. Šį kartą jis buvo berniuko vairuotojas. Vaikas pagrobiamas ir Frenkas leidžiasi jį sugrąžinti tėvams. Veiksmas vyksta Majamyje, Floridoje.

## Aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Jason Statham vaidina Franką Martiną (transporterį)
* Alessandro Gassmann vaidina Džiani
* Amber Valletta vaidina Audrey Billings
* Matthew Modine vaidina poną Billings
* Kate Nauta vaidina Lolą
Levanda

**Levanda** (*Lavandula*) – notrelinių  (*Lamiaceae*) šeimos augalų gentis. 

Vienintelė Lietuvoje auginama rūšis – tikroji levanda (*Lavandula angustifolia*).

Kitos rūšys:
*Italinė levanda (*Lavandula stoechas*)
*Varpinė levánda (*Lavandula latifolia*)
*Olandinė levanda (*Lavandula ×intermedia*)
*Plunksninė levanda (*Lavandula bipinnata*)
*Dantytoji levanda (*Lavandula dentata*)
*ir kt.
Azotobacter chroococcum

***Azotobacter chroococcum*** – aerobinė bukosios bacilos, kiaušiniškai ovalios arba rutuliškos formos bakterija. Jos ilgis vidutiniškai 3,0–7,0 μm, plotis – 1,5–2,3 μm. Ląstelės forma kinta stulbinančiai greitai. Bakterija dažniausiai būna dviląstė (diplokokas). Bakterijos juda žiuželių pagalba ir jos mikrocista ir kapsulės gleivės yra susiformavusios. Jų kolonijos yra vidutiniškai gleivėtos, juodos arba juodai rudos spalvos.

1901 metais vokiečių mikrobiologas M. W. Beijerink atrado aerobinius mikroorganizmus galinčius fiksuoti molekulinius nitrogenus kuriuos pavadino *Azotobacter chroococcum*.
Kvapusis mairūnas

**Kvapusis mairūnas** (*Origanum majorana*) – notrelinių  (*Lamiaceae*) šeimos augalų rūšis. Kartais vadinamas *Majorana hortensis*. 

Augalas 15-40 cm aukščio, apaugęs tankiais plaukeliais. Lapai trumpakočiai, kiaušiniški. Žiedynas susideda iš keleto žiedų puokščių. Vainikėlis baltas arba šviesiai rausvas. Žydi liepos – rugpjūčio mėn. 

Augalas vaistinis, kaupia eterinį aliejų, kuris vartojamas konservų, degtinės – likerių gamyboje. Išdžiovinta mairūno žolė vartojama kaip prieskonis dešroms ir kitiems valgiams. Vartojamas ir liaudies medicinoje. Kvapiajame mairūne yra flavonoido apigenino pasižyminčio antivėžiniu veikimu.

Lietuvoje auginamas retai, tačiau didžiojoje dalyje Europos tai svarbus prieskoninis augalas.
Melisa

:: *Apie Graikijos miestą žr. [[Melisa (Graikija)]]*.

**Melisa** (*Melissa*) – notreliažiedžių (*Lamiidae*) poklasio notrelinių  (*Lamiaceae*) šeimos augalų gentis. Pavadinimas iš  'bitė', nes augalų žiedai turi daug nektaro, todėl juos gausiai lanko bitės.

Daugiametės žolės su plaukuotais keturbriauniais stiebais ir stambiais kiaušiniškais lapais. 

Lietuvoje auginama viena rūšis:
* Vaistinė melisa (*Melissa officinalis*)
Miškinė mėta

**Miškinė mėta** (*Mentha longifolia*) – notrelinių  (*Lamiaceae*) šeimos, mėtų (*Mentha*) genties augalas.

Daugiametis 30-110 cm aukščio, turintis šliaužiantį šakniastiebį, keturkampio skerspjūvio stiebą augalas. Lapai bekočiai, 3-10 cm ilgio, tamsiai žalios spalvos, kiaušinio formos, lapų kraštai švelniai dantyti. Visas augalas gausiai apaugęs pilkais plaukeliais. Žiedynai stiebo ir šakų viršūnėse, tankūs. Vainiklapiai rausvai violetiniai. Vaisiai elipsiški, taškuoti, rudi.

Žydi liepos – rugsėjo mėn. Dauginasi šakniastiebiais. Auga vandens telkinių, pelkių pakraščiuose, pamiškėse. Žydintis augalas skleidžia maloniai švelnų, neerzinantį kvapą. Kai kuriose šalyse, nedideliais kiekiais, auginamas kaip prieskonis.

Vaistams vartojami lapai, nupjauti žydėjimo metu ir išdžiovinti. Mėtos lapuose yra 1,27-1,78 % eterinio aliejaus, cukraus, organinių rūgščių, saponinų, karotino, askorbino rūgšties, rauginių, mineralinių ir kitų medžiagų. 

Lapų preparatai turi skausmą malšinančių ir antiseptinių savybių, augalo nuovirai malšina skrandžio ir dantų skausmus, slopina spazmus, pykinimą, skatina tulžies išsiskyrimą. Mėtos nuovirus geria persišaldžius ir gripuojant, sunkiai kosėjant. Taip pat augalo nuoviru dezinfekuojama burnos ertmė ir ryklė. Miškinės mėtos ištraukos vartojamos neurologijoje. Sergant mažakraujyste, patariama valgyti augalo lapų, turtingų vitaminais, salotas.

Augalas įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą
Pikas (mitologija)

Romėnų mitologijoje **Pikas** () – miško dievas, suteikiantis pranašystės galią. Pagal vieną iš versijų Pomonos vyras. Kirkės meilužis, su nimfa Kanene () Fauno tėvas. Kirkė jį pavertė geniu, kadangi šis atstūmė jos meilę. Po Piko transformacijos, kaip minima Ovidijaus „Metamorfozėse“, Kanenė nusižudė, įšokdama į Tibro upę.

## Išnašos
Streptokokai

}

**Streptokokai** (*Streptococcus*) – *Streptococcaceae* šeimos bakterijų gentis.

Tai rutulio arba kiaušinio pavidalo, nejudrūs, nesudarantys sporų, gramteigiami, fakultatyviniai anaerobai, dažniausiai išsidėstę grandinėle.

Veisiasi žmogaus ir gyvūnų organizme (žarnyne, burnos ertmėje, audiniuose), išmatose, piene ir jo produktuose. Kai kurios rūšys sukelia pienarūgštį rūgimą (pvz., S.lactis). Dauginasi dalydamiesi vienoje plokštumoje.

## Klasifikacija
* Rūšis. *[[Streptococcus agalactiae]]*
* Rūšis. *[[Streptococcus avium]]*
* Rūšis. *[[Streptococcus bovis]]*
* Rūšis. *[[Streptococcus durans]]*
* Rūšis. *[[Streptococcus faecalis]]*
* Rūšis. *[[Lactococcus lactis|Streptococcus lactis]]*
* Rūšis. *[[Streptococcus mutans]]*
* Rūšis. *[[Streptococcus pneumoniae]]*
* Rūšis. *[[Streptococcus pyogenes]]*
* Rūšis. *[[Streptococcus salivarius]]*
* Rūšis. *[[Streptococcus sanguinis]]*
* Rūšis. *[[Streptococcus suis]]*
* Rūšis. *[[Streptococcus thermophilus]]*
* Rūšis. *[[Streptococcus uberis]]*
* Rūšis. *[[Streptococcus viridans]]*
* Rūšis. *[[Streptococcus zooepidemicus]]*

## Sukeliamos ligos
Patogeninės streptokokų rūšys (pvz., S.pyogenes, S.agalactiae, S.zooepidemicus) išskiria toksinų, sukelia žmogaus ir gyvulių ligas (pūlius, sepsį, rožę, skarlatiną, streptodermiją), paukščių streptokokozę.
Cerera

Romėnų mitologijoje **Cerera** () – derlingumo deivė. Graikų mitologijoje jos atitikmuo – deivė Demetra. Cerera yra Saturno ir Opės (Rėjos) dukra. Jupiterio žmona ir sesuo, Proserpinos motina nuo Jupiterio, taip pat Junonos, Vestos, Neptūno ir Plutono sesuo. Ji buvo Sicilijos miesto globėja.

Cerera buvo chtoniška, žemės augimo galios, javų augimo, brandos, požemio pasaulio deivė. Ji galėjo užtraukti beprotybę, tačiau taip pat buvo motiniškos meilės ir santuokos deivė. Manoma, kad romėnai deivės kultą perėmė iš graikų 496 m. pr. m. e., kai buvo kilęs didelis badmetis.

Gegužės mėnesį moterys švęsdavo Ambarvaliją, atlikdavo slaptus ritualus. Romoje ant Aventino kalvos buvo Cereros šventykla. Pagrindinė šventė Cerialijos (Cereros žaidynės) švenčiamos nuo balandžio 12 d. iki balandžio 19 d., net nuo III a. pr. m. e. Cereros kultas buvo daugiausia siejamas su plebėjų luomu, kuris valdė javų prekybą.

Mene vaizduojama su skeptru, vaisių ir gėlių pintine, kviečių vainiku.

## Nuorodos
Žvirgždė

**Žvirgždė** (*Acinos*) – notrelinių (*Lamiaceae*) šeimos augalų gentis, kurioje vienintelė Lietuvoje auganti dažna rūšis – **pievinė žvirgždė** (*Acinos arvensis*). Augalas 10-25 cm aukščio. Stiebas stačias, su negausiomis šakomis ir apaugęs plaukeliais. Lapai kiaušiniški, trumpakočiai. Žiedai susitelkę po 2-3 lapų pažastyse. Žydi birželio – rugsėjo mėn. Auga sausuose šlaituose, žvyrynuose, pakelėse, dirvų pakraščiuose.
Vilkakojė

**Vilkakojė** (*Lycopus*) – notrelinių (*Lamiaceae*) šeimos augalų gentis. Pavadinimas iš graikų kalbos žodžių *lykos* – vilkas ir *pous* – pėda; augalo lapai primena vilko pėdą. Tai daugiametės žolės, turinčios palaipas ir pailgus skiautėtus lapus. Gentyje yra apie 10-30 rūšių. 

Lietuvoje auga viena rūšis – paprastoji vilkakojė (*Lycopus europeaeus*).
Vaisgina

**Vaisgina** (*Ajuga*) – notrelinių (*Lamiaceae*) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso daugiamečiai žoliniai augalai. Žiedai sukrauti lapų pažastyse varpos pavidalo žiedynuose. Vainikėlis žydras, rožinis arba baltas. Sėklas platina skruzdėlės.

Gentyje yra apie 40-50 rūšių. Lietuvoje auga šios:
*Šliaužiančioji vaisgina (*Ajuga reptans*);
*Gauruotoji vaisgina (*Ajuga genevensis*);
*Stačioji vaisgina (*Ajuga pyramidalis*). Įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą. 

## Išnašos


Image:Ajuga genevensis 150505b.jpg|Gauruotoji vaisgina
Image:Ajuga pyramidalis.jpg|Stačioji vaisgina
Image:Dabrowka rozlogowa cm01.jpg|Šliaužiančioji vaisgina
Tramažolė

**Tramažolė** (*Glechoma*) – notrelinių (*Lamiaceae*) šeimos augalų gentis, kurioje yra apie 12 rūšių. Tai daugiametės žolės su šliaužiančiu ar kylančiu stiebu ir širdiškais lapais. Žiedai sukrauti lapų pažastyse. Vainikėlis melsvas. Auga miškuose, upių pakrantėse, patvoriuose.

Paplitusi Europos ir Azijos vidutinėje juostoje. Lietuvoje auga šliaužiančioji tramažolė (*Glechoma hederacea*).
Paprastasis raudonėlis

**Paprastasis raudonėlis** (*Origanum vulgare*) – notrelinių (*Lamiaceae*) šeimos augalų rūšis, priklausanti raudonėlio (*Origanum*) genčiai.

Daugiametis, 30-80 cm aukščio žolinis augalas. Stiebas status, su 1-2 atšakomis prie pamato arba šakotas tik žiedyno srityje, beveik apvalus, iš priešingų pusių plaukuotas, dažnai rausvas. Lapai priešiniai, kotuoti, 2-5 cm ilgio, nusmailėjusia viršūne, skėtiškoje šluotelėje. Vainikėlis rausvai violetinis arba šviesiai purpurinis, rečiau baltas. Vaisius – 0,75-1,0 mm ilgio riešutėlis.

Žydi birželio – rugpjūčio mėn. Sėklos subręsta rugsėjo mėn. Dauginasi sėklomis ir šakniastiebiais. Auga saulėtuose šlaituose, krūmuose, retuose miškuose, sausose pievose.

Vaistams vartojama žolė, nupjauta žydėjimo pradžioje ir išdžiovinta. Žolėje yra 0,12-1,2 % eterinio aliejaus, kurio pagrindinę dalį sudaro fenoliai (iki 40 %), seskviterpenai (12,5 %), laisvi alkoholiai ir iki 5 % geraniolio acetatas, taip pat rauginių medžiagų, lapuose – 565, žiedynuose – 166, ir stiebuose – 58 mg% askorbino rūgšties. Paprastajame raudonėlyje yra flavonoido Apigenino pasižyminčio antivėžiniu veikimu. Sėklose yra iki 28 % greitai džiūstančio aliejaus.

Raudonėlis yra dekoratyvus, medingas ir prieskoninis augalas, tinka kaip arbatos pakaitalas. Vartojamas parfumerijoje, vyno – likerių gamyboje, liaudies medicinoje. Galima panaudoti ir dažymui, nes žolė dažo juoda bei tamsiai ruda spalva, žiedai dažo vilną oranžiškai raudona spalva.