open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Viktoras Kraunevičius

**Viktoras Kraunevičius** (1903 m. gruodžio 23 d. Pelenių k., Kauno r. – 1978 m. vasario 8 d. Vilniuje), vargonininkas, chorvedys ir pedagogas.

## Biografija

1932 baigęs vienerių metų vargonininkų kursus Kaune, vargonininkavo ir vadovavo chorams Kuktiškėse, Viekšniuose (36 dalyvių bažnytinį chorą parengė 1938 dainų šventei Klaipėdoje) ir Vilniuje. 1944–1945 vienos Vilniaus progimnazijos muzikos mokytojas ir moksleivių choro vadovas. 1945–1949 choro dirigavimo mokėsi Vilniaus muzikos mokykloje (dėst. K. Kaveckas). Mokydamasis dirbo mokyklos koncertmeisteriu, o ją baigęs, nuo 1949 dėstytoju.

Nuo 1948 buvo Lietuvos valstybinės filharmonijos mišriojo choro chormeisteris, o 1949–1962 dirigentas. 1963–1966 vadovavo Vilniaus moksleivių rūmų vokaliniams ansambliams. Vėliau dirbo instrumentų derintoju Naujosios Vilnios 2-ojoje muzikos mokykloje. Buvo respublikinių dainų švenčių konsultantas.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Rita Kraucevičiūtė

**Rita Kraucevičiūtė** (gimė 1957 m. lapkričio 20 d. Vilniuje) – choro dirigentė.

## Biografija

1964–1975 choro dirigavimo mokėsi Vilniaus M. K. Čiurlionio vidurinėje meno mokykloje (dėst. N. Kazakauskienė). 1975–1981 choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. A. Petrausko klasė).

1980–1988 Lietuvos valstybinės konservatorijos Choro dirigavimo katedros koncertmeisterė, 1980–1996 Lietuvos radijo ir televizijos vaikų choro chormeisterė, 1980–1990 Lietuvos dailės instituto studentų kamerinio choro chormeisterė.

Nuo 1994 Vilniaus universiteto merginų choro „Virgo" ir mišriojo choro chormeisterė. 1988–1992 Vilniaus Šv. Mikalojaus bažnyčios jaunimo choro vadovė.

1990 subūrė Vilniaus jaunųjų dailininkų kamerinį mišrųjį chorą (apie 30 dalyvių), kuris vėliau pavadintas „Lango" vardu.

Nuo 1993 kolektyvą kurį laiką globojo Lietuvos dailininkų sąjunga, o 1995 jį priglaudė Vilniaus Bernardinų bažnyčia, žymiai padaugėjo ir choristų – iki 60. Choras jau parengė nemaža įvairių epochų ir stilių kūrinių, koncertavo Vilniuje, Kaune ir kituose Lietuvos miestuose, gieda bažnyčiose. 1992 koncertavo Prancūzijoje, 1993 dalyvavo tarptautiniame chorų festivalyje Nancy (Prancūzija), 1994 I Pasaulio lietuvių dainų šventės chorų konkurse Vilniuje, 1995 gražiai pasirodė tarptautiniame chorų konkurse Türe (Tours – Prancūzija), 1996 dalyvavo chorų festivalyje Kristianstade (Švedija), 1997 sakralinės muzikos festivalyje Loreto mieste (Italija) ir tų pačių metų chorų festivalyje Barselonoje (Ispanija), o 1998 koncertavo Ispanijoje. Didelis „Lango" kolektyvas gražiai pasirodė 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventės chorų konkurse Vilniuje.

R. Kraucevičiūtė 1995 kartu su Vilniaus Bernardinų bažnyčios rektoriumi kunigu vienuoliu Sigitu Benediktu Jurčiu prie bažnyčios įkūrė vaikų chorinio giedojimo mokyklą ir jai vadovauja.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Elena Mikalauskaitė-Kriščiūnienė

**Elena Kriščiūnienė-Mikalauskaitė** (1927 m. vasario 16 d. Seimeniškių k., Raseinių r.) – muzikos pedagogė ir chorvedė.

## Biografija

Tėvas Kleopas Mikalauskas (1888–1971) – vargonininkas; buvo išvykęs į JAV ir Čikagoje mokėsi L. van Beethoveno konservatorijoje, o grįžęs į Lietuvą, daug metų vargonininkavo ir vadovavo chorui Raseiniuose. Motina Ona Paulikaitė-Mikalauskienė (1892–1980) – pianistė. Todėl ir Elenos pirmieji muzikos mokytojai buvo tėvai. 1948 baigusi Raseinių vidurinę mokyklą, keletą metų dirbo Raseinių kultūros namuose ir vadovavo chorui. 1950–1954 choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje (dėst. B. Piekarskis). Mokydamasi vadovavo Vilniaus ryšių klubo moterų ir vyrų chorams. Muzikos mokyklą baigusi su pagyrimu, 1955–1960 choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. J. Motiekaičio klasė), kartu 1954–1956 dirbo muzikos vadove Vilniaus pirmuosiuose vaikų namuose.

1960–1986 Vilniaus J. Tallat-Kelpšos aukštesniosios muzikos mokyklos choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytoja, keletą metų vadovavo merginų choro studijai. Parengė apie 60 jaunųjų chorvedžių. Konsultavo vidurinių mokyklų moksleivių chorus, dalyvavo metinių chorvedžių kursų baigiamųjų egzaminų komisijose Marijampolėje, Utenoje ir Zarasuose. Dukra Dalia Urbanavičienė – etnomuzikologe, Lietuvos muzikos akademijos dėstytoja.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Natalija Krupavičiūtė

**Natalija Krupavičiūtė** (1952 m. kovo 4 d. Pasgrindos k., Varėnos r.), muzikos mokytoja ir choro dirigentė.

## Biografija

Baigusi Kalesninkų (Šalčininkų r.) vidurinės mokyklos aštuonias klases, 1967–1968 mokėsi vienerių metų chorvedžių kursuose Varėnoje (diriguoti mokė A. Bernatavičius). 1968–1971 choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. D. Pečkaitienė). 1971–1976 choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. P. Vailionio klasė).

Nuo 1974 Vilniaus B. Dvariono dešimtmetės muzikos mokyklos mokytoja, nuo 1994 muzikos mokytoja metodininkė. 1983–1998 mokyklos vyresniųjų klasių moksleivių choro vadovė. Chorą išmokė daug lietuvių ir užsienio kompozitorių kūrinių, surengė su juo kelis šimtus koncertų Lietuvoje, dainavo Rusijoje, Moldavijoje, Ukrainoje, Latvijoje, Danijoje ir Vokietijoje. Chorą parengė 1985 ir 1987 respublikinėms dainų šventėms, 1990 Lietuvos tautinei dainų šventei, 1994 I ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėms ir 1997 Lietuvos moksleivių dainų šventei. Choras 1985, 1987 ir 1997 dainų švenčių konkursų laureatas, nuolatinis Vilniaus miesto dainų švenčių ir daugelio chorinės muzikos festivalių – konkursų dalyvis ir prizininkas Vilniuje ir svetur.

Nuo 1972 ir „Liepaičių“ choro studijos jaunučių choro vadovė, nuo 1997 „Liepaičių" chorinio dainavimo mokyklos choro skyriaus vedėja.

N. Krupavičiūtė – 1987 Vilniaus miesto moksleivių dainų šventės ir Molėtų rajono moksleivių dainų šventės dirigentė, 1992 Pietryčių Lietuvos vaikų ir jaunimo šventės meno vadovė ir vyr. dirigentė, 1993 Lietuvos jaunimo mažosios dainų šventės Vilniuje dirigentė, 1995 2-osios Dzūkų dainų šventės Alytuje dirigentė, 1996 Vilniaus miesto jaunimo menų šventės meno vadovė ir vyr. dirigentė, 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventės Vilniuje dirigentė. 1997 I tarptautinio vaikų chorinės muzikos festivalio „Klasikai vaikams" organizatorė.

Nuo 1989 Lietuvos chorų sąjungos prezidiumo narė, nuo 1995 Vilniaus miesto muzikos mokyklų chorvedžių metodinės tarybos pirmininkė ir miesto jaunimo muzikos renginių meno vadovė. Dalyvauja dainų švenčių programų sudarymo komisijose, „Dainų dainelės" konkursų ir chorų perklausų žiuri darbe. Yra Lietuvos muzikų draugijos narė.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Algis Krutkevičius

**Algis Petras Krutkevičius** (g. 1951 m. birželio 29 d. Skarulių k., Jonavos r. – m. 2015 m. rugsėjo 6 d.) – muzikos mokytojas ir chorvedys.

## Biografija

1958–1966 mokėsi Skarulių aštuonmetėje mokykloje, 1966–1969 Kauno 22-ojoje technikos mokykloje. 1971–1978 choro dirigavimo neakivaizdiniu būdu mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. A. Kondrotienė), 1978–1983 choro dirigavimo studijas neakivaizdžiai tęsė Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (dėst. R. Misiukevičiaus klasė).

1970–1981 Kelmės rajono įvairių kultūros švietimo įstaigų darbuotojas. 1981–1989 Kelmės vaikų muzikos mokyklos mokytojas, 1989–1990 direktoriaus pavaduotojas, vėliau mokytojas. 1983–1990 mokyklos vaikų choro vadovas – parengė 1985 ir 1987 respublikinėms dainų šventėms bei 1990 Lietuvos tautinei dainų šventei Vilniuje.

1990–1991 Kelmės rajono kultūros skyriaus vedėjas, 1991–1995 rajono valdytojo pavaduotojas – kultūros ir švietimo skyriaus vedėjas, nuo 1995 rajono kultūros ir sporto skyriaus vedėjas.

Nuo 1980 su pertrauka Kelmės kultūros centro mišriojo choro vadovas. Kolektyvą parengė 1990 Lietuvos tautinei dainų šventei, 1994 I ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Vilniuje. 1989 choras dalyvavo tarptautiniame chorų festivalyje Haapsalu (Estija) ir 1997 II Baltijos ir Šiaurės šalių dainų šventėje Gotlande (Švedija).

A. Krutkevičius buvo Kelmės rajono dainų švenčių dirigentas, daugelio kultūros renginių organizatorius.

## Šaltiniai
*Boleslovas Zubrickas. *Pasaulio lietuvių chorvedžiai*: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Jonas Krutulis

**Jonas Krutulis** (1912 m. gegužės 27 d. Veiveriuose (Marijampolės apskr.)) – vargonininkas ir chorvedys.

## Biografija

1932 m. baigęs gimnaziją Kaune, iki 1935 m. Kauno konservatorijoje pas Juozą Naujalį ir Nikodemą Martinonį studijavo vargonavimą. Atlikęs karinę tarnybą, vargonininkavo ir vadovavo chorams Daukšų, Veiverių, Virbalio, Labūnavos ir Ariogalos parapijose.

Pasitraukęs į Vokietiją, 1946–1949 m. dėstė muziką Liubeko lietuvių gimnazijoje. 1949 m. emigravo į Australiją. 1964–1975 m. vadovavo Tasmanijos valstijos Launcestono miesto vyrų chorui (30–35 dalyviai), o 1966–1980 m. buvo šio miesto ir moterų choro vadovas. Nors choruose dainavo australai, bet dirigentas juos išmokydavo ir lietuviškų dainų, surengė koncertų įvairiose Tasmanijos vietovėse, dalyvavo australų ir lietuvių bendruomenės kultūriniuose renginiuose.

Nuo 1982 m. – lietuviškų radijo valandėlių vedėjas. Išaugino dukrą Reginą, kuri 1991–1999 buvo Vilniaus Mikalojaus Konstantino Čiurlionio menų gimnazijos anglų kalbos mokytoja.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. 

Straipsnelį patikslino ir klaidas ištaisė Jono Krutulio duktė Regina Krutulytė-Share (Tasmanija)
Antanas Krutulys

**Antanas Krutulys** (1887 m. vasario 17 d. Butrimiškių k., Alytaus raj. – 1979 m. lapkričio 26 d. Vilniuje) – kultūros veikėjas, muzikos pedagogas ir chorvedys.

## Biografija
Baigęs Ūdrijos pradžios mokyklą, 1901–1905 m. mokėsi Vimislino (Lenkija) mokytojų seminarijoje. Čia pramoko muzikos. Už aktyvų dalyvavimą demonstracijose ir anticarinės peticijos pasirašymą iš seminarijos buvo pašalintas.

1906 m. Bubelių kaime įkūrė slaptą pradžios mokyklą ir joje kurį laiką mokytojavo. 1907 m. eksternu baigė Vimislino mokytojų seminariją.

1907–1913 m. mokytojavo Gintališkėje (Plungės raj.), kūrė muzikos kuopeles, vadovavo vaikų chorui, rengė vakarus – koncertus, bendravo su muzikais Vladu Paulausku ir Juozu Žilevičiumi. Vėliau kurį laiką buvo Gudžiūnų (Pakruojo raj.) pradžios mokyklos mokytojas.

1914 m. mobilizuotas į carinės Rusijos kariuomenę, dirbo karo ligoninėse Daugpilyje, Maskvoje ir Minske, laisvalaikiu mokytojavo lietuvių karo pabėgėlių mokyklose, vadovavo meno mėgėjų būreliams, priklausė Minske susikūrusiai Lietuvių kairiųjų sąjungai. 1918 m. išrinktas Vilniaus darbininkų atstovų tarybos deputatu, dirbo Vilniaus ligoninėje ir Universiteto reikalų vedėju.

1919–1941 m. dėstė Vilniaus Vytauto Didžiojo lietuvių gimnazijoje, mokytojavo seminarijoje ir pradžios mokykloje. Vadovavo gimnazijos ir lietuvių studentų sąjungos chorui, dramos ir muzikos būreliams, globojo 1919 m. įsikūrusią gimnazijos moksleivių meno mėgėjų kuopelę „Milda", rengė vaidinimus ir koncertus Vilniuje, Švenčionyse, Druskininkuose ir kitur. Kurį laiką buvo Vilniaus miesto burmistru.

1930–1939 m. vadovavo Vilniaus lietuvių scenos mėgėjų kuopai, lietuvių studentų sąjungos dramos sekcijai, Vilniaus lietuvių teatro trupei, režisavo ir statė spektaklius. 1935 m. Vilniuje surengė nedidelę lietuvių chorų dainų šventę. Aktyviai dalyvavo „Kultūros" (1936–1939 m. – pirmininkas) ir kitų Vilniaus meno draugijų veikloje.

1940 m. prisidėjo prie Dailės muziejaus organizavimo Vilniuje. 1940 m. Vilniuje vykusiame Lietuvos muzikų draugijos suvažiavime buvo išrinktas į valdybą. 1948–1967 m. dėstė teorines disciplinas Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje.

Parengė ir išleido „Trumpą muzikos žodyną“ (1960 m.) ir „Muzikinių terminų žodyną" (1975 m.), surinko daug įdomios medžiagos apie lietuvių teatrą ir muziką Vilniuje ir Vilniaus krašte (1919–1939).

## Šaltiniai

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Juozas Kudirka (1886)

**Juozas Kudirka** (1886 m. Griškabūdyje, Šakių raj. – 1941 m. spalio 4 d. Filadelfijoje, JAV) – vargonininkas ir chorvedys.

## Biografija
Vargonuoti mokėsi pas vietos vargonininkus ir Juozą Naujalį Kaune. 1910 m. atvyko į JAV ir apie 17 metų vargonininkavo Šv. Kazimiero lietuvių parapijoje Pitstone, PA. Suorganizavo 70 dalyvių chorą, kuris giedojo bažnyčioje ir dalyvavo įvairiuose tautiniuose renginiuose. Parapijai švenčiant 50-metį, J. Kudirka surengė didelį koncertą, kuriame dalyvavo vietos choras, Scrantono, PA, provincijos vargonininkų choras ir jungtinis choras. Taip pat vadovavo Šv. Agnės jaunimo chorui, kuris be giesmių ir dainų, statė vaidinimus.

Neilgam pasitraukęs iš vargonininko pareigų, įkūrė foto studiją, bet netrukus vėl grįžo prie muzikinio darbo. Vargonininkavo Dievo Apvaizdos lietuvių parapijoje Čikagoje, Šv. Antano lietuvių parapijoje Cicero, IL, ir Šv. Petro lietuvių parapijoje Kenoshoje, WI. Visose parapijose buvo suorganizavęs ir chorus, kurie giedojo bažnyčiose ir dalyvavo tautiniuose renginiuose.

1925 m. įstojo į ALRK Vargonininkų sąjungą, apie 14 metų buvo Scrantono vyskupijos – provincijos vargonininkų kuopos narys ir raštininkas. 1926 m. išrinktas Centro valdybos vicepirmininku, o 1935–1938 m. buvo pirmininkas. Vėliau – Meno tarybos garbės narys, redaktorius. Daug rašė žurnale „Muzikos žinios“, statė muzikinius veikalus ir pats kūrė muziką. Buvo Wyomingo Klonio 1-osios lietuvių dainų šventės jungtinio choro vyr. dirigentas. Yra buvęs „Dainos“ draugijos pirmininkas ir dirigentas. Savo brolį Justiną Kudirką pasikvietė į JAV ir padėjo siekti mokslo.

Palaidotas Kairėnų kapinėse, Vilniuje.

## Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Aleksandras Kučiūnas

**Aleksandras Kučiūnas** (1914 m. balandžio 15 d. Suvalkuose, Lenkija) – pianistas, dirigentas ir pedagogas.

## Biografija

Mokydamasis Marijampolės Rygiškių Jono gimnazijoje, mokėsi skambinti ir pianinu, nuo 1929 m. jau akompanuodavo solistams ir chorui. 1932 m. baigęs gimnaziją, įstojo į Kauno konservatoriją, kur studijavo fortepijoną pas prof. V. Ružinskj. Tuo pat metu studijavo teisę Vytauto Didžiojo universitete.

Nuo 1933 m. pradėjo dirbti koncertmeisteriu Valstybės teatre, su solistais koncertavo daugelyje Lietuvos miestų ir miestelių. Parašė monografiją apie garsų vokiečių kompozitorių Richardą Vagnerį (1939 m.) – tai buvo pirmas toks didelis darbas lietuvių kalba.

1940 m. išvyko į Vokietiją ir pradėjo dirbti Dresdeno miesto teatre korepetitoriumi, o vėliau – dirigentu. Dirigavo operas ir operetes. Kartu gilino dirigavimo ir fortepijono žinias pas Dresdeno profesorius K. Stieglerį ir Schautoss-Boniną.

Po Antrojo pasaulinio karo apsigyveno Tūbingene. Kaip koncertmeisteris su solistais koncertavo daugelyje Vokietijos miestų. Vladas Baltrušaitis su lietuvių tremtinių menininkais 1947 m. vasario 25 d. Detmolde pastatė Džoakino Rosini operą „Sevilijos kirpėjas“, o Augsburge – Leo Delibes baletą „Coppelia“. Operą ir baletą dirigavo A. Kučiūnas. Šie veikalai buvo parodyti ir Hanau lietuvių stovykloje.

1949 m. atvyko į Los Andželą (JAV) ir kurį laiką dirbo Lietuvių mokslo studijų institute. Buvo subūręs Dainininkų klubo chorą, vėliau pavadintą Stasio Šimkaus vardu. Choras (30 dalyvių) pastatė Nikolajaus Gogolio komediją „Piršlybos“, išmoko ištraukų iš Džiuzepės Verdi operos „Traviata“ ir kitų kūrinių.

1950 m. apsigyveno Čikagoje, aktyviai įsijungė į amerikiečių ir lietuvių muzikinį gyvenimą – dirigavo simfoniniam orkestrui, akompanavo solistams, propagavo ir lietuvišką muziką. 1957 – 1959 m. dirigavo Čikagos Vyčių vyrų choro statomoms operoms: Dž. Verdi „Rigoletto“ ir Šarlio Gouno „Faustas“. 1957–1958 m. buvo *Cosmopolitain School of Music* dėstytojas. Nuo 1960 m. kurį laiką dirbo dirigento asistentu Čikagos *Lyric* operoje. 1966–1970 m. vedė operos klasę *Washington State University*, vargonininkavo Rochesteryje, NY.

Bet daugiausia nuveikė 1956–1977 m. būdamas Čikagos Lietuvių operos dirigentu ir meno vadovu – dirigavo 14 operų premjerų ir 52 spektaklius. Be daugelio užsienio klasikų operų, dirigavo ir tris lietuvių kompozitorių operas: Jurgio Karnavičiaus „Gražiną“, Juliaus Gaidelio „Daną“ ir Valterio Banaičio „Jūratę ir Kastytį“ (1972 m. įrašyta į plokštelę). 1965 m. birželio 13 d. Čikagoje atliktas Dž. Verdi „Requiem“ ir B. Markaičio „Vilniaus varpai“ – dalyvavo Vyčių choras, Tėviškės parapijos choras, Alice Stephens merginų vokalinis ansamblis, solistai ir orkestras, dirigavo A. Kučiūnas.

Dirigentas parašė straipsnių apie šiuolaikinę muziką, apybraižų ir atsiminimų apie kompozitorius, buvo žurnalo „Muzikos žinios“ bendradarbis. Iki šiol gyvena Čikagoje.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Emilija Kriščiūnaitė

**Emilija Kriščiūnaitė** (1954 m. gegužės 3 d. Vilūnaičių k., Pakruojo r.) – choro dirigentė ir pedagogė.

## Biografija

Baigusi Lygumų (Pakruojo r.) vidurinės mokyklos devynias klases, 1970–1974 choro dirigavimo mokėsi Šiaulių aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. B. Sližys). 1974–1979 choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (prof. K. Kavecko klasė).

Nuo 1979 rudens Panevėžio J. Švedo pedagoginės muzikos mokyklos choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytoja, nuo 1991 su metų pertrauka Panevėžio konservatorijos choro dirigavimo metodinės komisijos pirmininkė, moksleivių choro studijos vadovė. Be mokomųjų programų rengimo, mišrusis choras dalyvauja įvairiuose kultūros renginiuose, kasmet paruošia po 2-3 koncertines programas. 1994 kamerinis choras dalyvavo tarptautiniame studentų chorų festivalyje Lenkijoje, 1995 tarptautiniame studentų festivalyje Slovėnijoje, kur laimėjo antrąją vietą. Choras dalyvauja tradiciniuose bažnytinės muzikos festivaliuose Panevėžyje, dainavo M. K. Čiurlionio „Dainų dainelė – 95“ koncertuose, 1996 ir 1997 dalyvavo „Baroko kelias" programose. 1998 tarptautiniame chorų festivalyje – konkurse Lenkijoje laimėjo trečią vietą. Konservatorijos mišrusis choras parengtas 1994 I ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Vilniuje. Pedagogė išugdė būrį jaunųjų chorvedžių.

1979–1986 E. Kriščiūnaitė buvo Panevėžio rajono medicinos darbuotojų moterų choro meno vadovė ir dirigentė. Kolektyvas dalyvavo rajono dainų šventėse ir 1985 respublikinėje dainų šventėje, įvairiuose konkursuose pelnydavo prizines vietas, dažnai koncertuodavo. 1980–1994 chorvedė buvo Panevėžio autokompresorių gamyklos mišriojo choro „Viltis" (1990) meno vadovė ir dirigentė. Choras parengtas Panevėžio miesto dainų šventėms ir kitiems kultūros renginiams, dalyvavo 1985 respublikinėje dainų šventėje, 1990 Lietuvos tautinėje dainų šventėje ir 1994 I Pasaulio lietuvių dainų šventėje Vilniuje. Prizinių vietų laimėjo chorų konkursuose, 1992 ir 1994 Panevėžio liaudies dainų festivaliuose, 1993 giedojo šv. Mišiose Kryžių kalne netoli Šiaulių popiežiaus Jono Pauliaus II vizito metu Lietuvoje, surengė turistines keliones į Kazachiją, Rusiją, Gruziją, Lenkiją ir Prancūziją, kur ir padainuodavo. Pedagogė chorą kasmet išmokydavo 10-15 naujų dainų ir sudėtingesnių kūrinių, diriguodavo Panevėžio miesto ir rajono dainų šventėse.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Kazimieras Kruopis

**Kazimieras Kruopis** (1918 m. balandžio 24 d. Leveikonių kaime, Vaškų valsčiuje – 1994 m. vasario 11 d. Vilniuje) – muzikos pedagogas ir chorvedys.

## Biografija

Baigęs pradžios mokyklą, 1931–1936 m. mokėsi Pasvalio gimnazijoje, o 1937–1939 m. Dotnuvos technikos mokykloje. 1939 m. pašauktas į karinę tarnybą Kaune, kurį laiką grojo 7-ojo pulko pučiamųjų orkestre. 1940 dėl pablogėjusios sveikatos paleistas į atsargą. 1941–1945 su pertraukomis mokėsi Vilniaus muzikos mokykloje, o 1945–1951 choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. K. Kavecko klasė).

1942–1946 Lietuvos valstybinio dainų ir šokių liaudies ansamblio artistas – koncertmeisteris.

Nuo 1945 vadovavo Vilniaus medicinos seserų mokyklos chorui, 1946 meno olimpiadoje Kaune pelnė garbės raštą, o 1946 respublikinės dainų šventės varžybose 60 dalyvių merginų choras laimėjo antrąją vietą. 1947–1950 Vilniaus miesto medicinos darbuotojų profsąjungos choro vadovas, 1951–1953 Vilniaus 1-osios vidurinės mokyklos muzikos mokytojas, 1950–1952 Vilniaus valstybinio universiteto, 1951–1953 Lietuvos valstybinės konservatorijos, 1953–1960 Vilniaus valstybinio pedagoginio instituto dėstytojas ir meno mėgėjų kolektyvų vadovas. Pedagoginiame institute 1954 suorganizavo studentų dainų ir šokių ansamblį, 1958–1960 vadovavo Fizikos – matematikos fakulteto studentų mišriajam chorui (100–150 dalyvių), kurį parengė 1960 respublikinei dainų šventei. 1953–1955 buvo Vilniaus moksleivių rūmų meno skyriaus vedėjas ir styginių instrumentų būrelio vadovas. 1955 suorganizavo Vilniaus miesto vyrų chorą, 1955 respublikinei dainų šventei parengė Vilniaus statybos technikumo moksleivių mišrųjį chorą ir Politechnikumo vyrų chorą. Atgaivino Varėnos kultūros namų mišrųjį chorą ir 100 dainininkų atvežė į 1960 respublikinę dainų šventę Vilniuje – dalyvavo ir konkurse. 1963 Vilniaus statybos tresto klube suorganizavo 70 dalyvių mišrųjį chorą ir keletą metų jam vadovavo. Chore dainavo ir Statybos technikumo moksleiviai. Vilniaus miesto meno mėgėjų apžiūrose choras pelnė prizinių vietų, koncertavo Klaipėdoje, Palangoje, Trakuose, Aukštadvaryje, lankėsi Kijeve ir Leningrade.

1960–1983 Vilniaus kultūros mokyklos choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytojas, kurį laiką vadovavo moksleivių choro studijai. Išėjęs į pensiją, iki 1991 dar dirbo mokyklos ūkio ir administracijos įvairius darbus.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Justinas Kudirka

**Justinas Kudirka** (1893 m. Griškabūdyje, Šakių raj. – 1983 m. rugsėjo 15 d. Bay Heade, JAV) – vargonininkas, dainininkas (tenoras), pedagogas, chorvedys.

## Biografija
Mokėsi Griškabūdžio bažnytkaimio mokykloje, vėliau – Marijampolės gimnazijoje ir Vilniaus mokytojų seminarijoje. 1907–1909 m. vargonuoti mokėsi pas Juozą Naujalį Kaune, giedojo Arkikatedros berniukų chore. Nuo 1909 m. vargonininkavo Vilniaus kunigų seminarijos bažnyčioje, o 1915–1917 m. – Vladivostoke (Rusija).

1917 m. atvykęs į JAV, pradėjo vargonininkauti Dievo Apvaizdos lietuvių parapijoje Čikagoje, Antano Pociaus vadovaujamoje L. van Bethoveno konservatorijoje mokėsi dainuoti. 1919 m. nuvyko į Romą ir Šv. Cecilijos muzikos akademijoje pas prof. Enriko Rozatti studijavo dainavimą.

1921 m. grįžęs į Kauną, keletą metų dainavo Valstybės teatre. Džiuzepės Verdi, Šarlio Guno, Džoakino Rosinio, Artūro Rubinšteino ir kitų kompozitorių operose sukūrė įsimintinų vaidmenų, koncertavo Rygoje, Taline, Berlyne.

1923 m. vėl išvyko į JAV ir debiutavo Studbakerio teatre Čikagoje. Vėliau su pianistu Ignazu Friedmanu koncertavo *Metropolitan Musical Bureau*. 1926 m. dainavo *Sesqui-Centennial* Filadelfijoje. 1926 m. „Victor ir Columbia“ gamybos plokštelėse įdainavo 22 kūrinius. 1926 m. įkūrė savo dainavimo studiją Pitstone, PA.

1927–1975 m. buvo Nekalto Prasidėjimo Švč. Panelės Marijos lietuvių parapijos Brighton Parko Čikagoje vargonininkas ir chorų vadovas: suaugusiųjų ir vaikų (berniukų). Mišrusis choras (65 dalyviai) išmoko daug giesmių, mišių, kantatų, ištraukų iš operų ir dainų, pastatė W. R. Herberto operetę „Klaipėdos Julė“ ir Juozo Žilevičiaus operetę „Lietuvaitė“. Choras organizavo koncertus, dalyvavo radijo laidose, JAV ir Kanados bei Australijos lietuvių dainų šventėse, tautiniuose renginiuose. 1932 m. Čikagos miesto parapijų chorų varžybose laimėjo pirmąją vietą. 1935 m. kovo 3 d. choras surengė metinį koncertą ir turėjo didelį pasisekimą. 1932 m. J. Kudirka subūrė ir vaikų chorą, kuris Čikagos Arkidiecezijos įvertintas aukščiausiu atžymėjimu.

J. Kudirka atliko daug visuomeninių darbų. Nuo 1933 m. – ALRK Vargonininkų sąjungos narys, 1946–1949 m. ir 1954 bei 1956 m. buvo išrinktas Centro valdybos pirmininku. 1956 m. – 1-osios JAV ir Kanados lietuvių dainų šventės Čikagoje vykdomojo komiteto vicepirmininkas, 1957 m. – 1-osios JAV ir Kanados lietuvių tautinių šokių šventės Čikagoje vykdomojo komiteto narys ir dainų švenčių dirigentas. Nemažai rašė spaudoje muzikinio gyvenimo klausimais. 1972 m. išėjęs į pensiją, persikėlė pas brolio šeimą į Bay Headą, ten ir mirė.

## Šaltiniai
Juozas Kudokas

**Juozas Kudokas** (1912 m. lapkričio 24 d. 0elwein, Iowa, JAV – 1958 m. kovo 8 d. Kaune, palaidotas Panevėžyje) – fagotininkas ir chorvedys.

## Biografija

Tėvas Jonas Kudokas buvo kapelmeisteris, pedagogas ir kompozitorius, dirbo B. Oginskio orkestro mokykloje Rietave. Tėvai su mažuoju Juozuku grįžo į Lietuvą ir apsigyveno Baibokų kaime, Krekenavos valsčiuje, Panevėžio apskrityje. Paūgėjęs įstojo į Klaipėdos muzikos mokyklą – konservatoriją, kur įgijo fagotininko specialybę. Baigęs mokyklą, dirbo Valstybės teatro simfoninio orkestro fagoto koncertmeisteriu, iš operos choristų sudarė vyrų vokalinį oktetą ir surengė keletą koncertų. Vieną vasarą buvo Liepojos simfoninio orkestro solistas ir fagoto koncertmeisteris – atliko solo partiją K. M. Weberio Koncerte fagotui ir orkestrui.

Nuo 1937 m. vadovavo Kauno „Dainos“ draugijos mišriajam chorui, kurį išmokė nemaža lietuvių kompozitorių kūrinių ir surengė keletą koncertų. 1939 m. gruodžio 16 d. kolektyvas koncertu pažymėjo savo kūrybinės veiklos 40-metį. 1941 m. birželio 9 d. Valstybės teatre choras surengė paskutinį savo koncertą (sovietai, okupavę Lietuvą, visas visuomenines ir politines organizacijas bei partijas likvidavo). Skambėjo Juozo Neimanto daina „Pasisėjau žalią rūtą“, Stasio Šimkaus „Tu pasakyki man, saulužėle“, „Šermukšnėlė“ ir „Oželis“, Česlovo Sasnausko „Užmigo žemė“ ir kitų kompozitorių dainos.

Pirmosios sovietų okupacijos metais J. Kudokas sąjunginiame instrumentalistų konkurse Maskvoje laimėjo antrąją vietą. Vokiečių okupacijos metais trumpai mokėsi Kauno konservatorijoje dirigavimo ir specialiosios harmonijos pas Juozą Tallat-Kelpšą. Susirgęs tuberkulioze, kurį laiką gydėsi Kauno Panemunės sanatorijoje. Antrosios sovietų okupacijos metais buvo ištremtas į Sibirą, kur dirbo įvairius fizinius darbus. Po penkerių metų grįžęs į Lietuvą, vėl gydėsi Panemunės sanatorijoje. Sukūrė keletą dainų chorui.

## Šaltiniai
Jonas Kukarevičius

**Jonas Kukarevičius** (1919 m. lapkričio 20 d. Simančių k., Molėtų r.), muzikos mokytojas ir chorvedys.

## Biografija

1946–1950 choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje (dėst. V. Žilius ir A. Ilčiukas). 1961–1964 choro dirigavimo studijas neakivaizdiniu būdu dar gilino Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. K. Kavecko ir vyr. dėst. J. Karoso klasės).

1945–1960 Lietuvos valstybinės filharmonijos mišriojo choro artistas tenoras, vadovavo Naujosios Vilnios mėgėjų chorams ir vokaliniams ansambliams (1952–1959), 1960–1964 Respublikinių liaudies meno rūmų choro dirigentas – konsultantas.

Nuo 1964 Vilniaus rajono Avižienių aštuonmetės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas. 1954–1967 Respublikinių profsąjungų kultūros rūmų mišriojo choro „Tauras" (1965) meno vadovas ir dirigentas. Chore dainavo 60-90 balsingų sostinės moterų ir vyrų, kurie buvo parengti 1955, 1960 ir 1965 respublikinėms dainų šventėms, pirmųjų ir kitų prizinių vietų pelnė Vilniaus miesto ir respublikinėse apžiūrose bei konkursuose, koncertavo Lietuvoje, Latvijoje, Baltarusijoje ir Rusijoje. Koncertų programose buvo sudėtingesnių G. F. Händelio, W. A. Mozarto, G. Verdi, B. Smetanos ir kitų autorių klasikinių bei šiuolaikinių kūrinių.

J. Kukarevičius buvo 1960 respublikinės dainų šventės konsultantas, Ignalinos ir Švenčionių rajonų dainų švenčių vyr. dirigentas.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Jonas Kumetis

**Jonas Kumetis** (1861 m. birželio 25 d. Merontiškių k., Seredžiaus valsč. – 1949 m. kovo 15 d. Antakalnės k., Veliuonos valsč.) – vargonininkas, chorvedys, knygnešys.

## Biografija

Vargonuoti išmoko pas Seredžiaus vargonininką Čekavičių. 1880 m. savarankiškai pradėjo vargonininkauti Veliuonoje. 1881 m. suorganizavo nemažą bažnytinį chorą, kuris nuo 1885 m. pradėjo šiame krašte garsėti. Be įprastinių giesmių, chorą išmokė nemaža ir lietuvių liaudies dainų, ypač mėgo Antano Juškos surinktas šio krašto dainas. Pats chorvedys surinko ir užrašė daug liaudies dainų, sukūrė giesmę „Dievas nuo amžių“ ir šv. Mišias, kurios buvo išleistos Lietuvos krikšto 500-ųjų metinių garbei.

Be muzikinės veiklos, aktyviai įsitraukė į knygnešio darbą ir iki pat spaudos atgavimo uoliai platino „Aušrą“, „Varpą“, „Apžvalgą“ ir kitus į Lietuvą slaptai gabenamus leidinius, nepaisydamas nei kratų, nei areštų. Apie knygnešių darbą ir jų persekiojimą, caro žandarų savivalę daug rašė spaudoje, pasirašydamas *Knisio* ir *Kuisio* slapyvardžiais.

1905 m. išrinktas Veliuonos valsčiaus raštininku, lietuviškai surašė pirmąjį protokolą. Bendravo su žymiais to meto žmonėmis: mokslininku A. Pogodinu iš Petrapilio, kalbininku Jonu Jablonskiu, lenkų rašytoja E. Ožeškiene-Ožeškova ir kt.

Atgavus spaudą, susirūpino Lietuvos vargonininkų būkle ir jų švietimu. Dėjo daug pastangų atgaivinti bažnytinį grigališkąjį giedojimą. Buvo vienas iš Šv. Grigaliaus vargonininkų draugijos steigėjų ir valdybos narys, vargonininkų kvalifikacijos kėlimo pirmininkas, „Vargonininkų kalendoriaus" redaktorius.

Apie 1909–1910 m. po visas tris vyskupijas išplatino anketą „Kreipimasis į vargonininkus“, kurioje buvo apie 40 klausimų. Surinktą medžiagą paskelbė vargonininkų draugijos leidinyje „Vargonininkas“. Vargonininkų švietimo klausimais rašė ir „Vilniaus žiniose“. Ragino vargonininkus šviestis, lankyti mėnesinius kursus, kuriuos tuomet organizavo Šv. Grigaliaus vargonininkų draugija.

Nuo 1929 m. gavo knygnešio pensiją.

Naudotasi ir Antano Stravinsko surinkta medžiaga.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Genovaitė Kumpienė-Leimontaitė

**Genovaitė Kumpienė-Leimontaitė** (1951 m. kovo 4 d. Butniūnų k., Pakruojo r.), choro dirigentė ir pedagogė.

## Biografija

Mokydamasi Vaškų vidurinėje mokykloje, Genovaitė išmoko griežti akordeonu, vadovavo merginų vokaliniam ansambliui. 1969–1973 choro dirigavimo mokėsi Juozo Tallat-Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. I. Budriūnienė), vadovavo moterų vokaliniam ansambliui, grojo kaimo kapeloje. 1973–1978 choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. A. Žeimienės klasė).

Studijuodama Genovaitė dirbo muzikos vadove Grigiškių vaikų darželyje, vadovavo Vilniaus moksleivių rūmų dainų ir šokių ansamblio „Ugnelė“ choro parengiamajai grupei. 1978–1981 buvo Vilniaus „Aušros" klubo mišriojo choro chormeisterė.

Nuo 1977 Vilniaus kultūros mokyklos choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytoja, nuo 1990 Vilniaus konservatorijos moksleivių choro studijos chormeisterė, nuo 1994 muzikos mokytojų specialybės choro studijos ir dirigavimo specialybės vadovė, Vilniaus kolegijos merginų choro „Vaidilutės“ dirigentė, vadovė. Chorai dainuoja senųjų XV–XVI a. ir šiuolaikinių kompozitorių kūrinius, dalyvauja koncertuose ir kituose kultūros renginiuose. „Vaidilučių“ choras dainuoja mokyklose ir gieda bažnyčiose, koncertavo Lenkijoje ir Vokietijoje, 1997 tarptautiniame chorų konkurse Anglijoje (Liangollen) laimėjo trečiąją vietą. 1998 ketvirtame tarptautiniame religinės muzikos festivalyje Prevezoje (Graikija) „Vaidilutės" buvo apdovanotos dviem aukso medaliais ir premija. Pedagogė išugdė būrį jaunųjų chorvedžių.

Genovaitė Kumpienė-Leimontaitė ištekėjusi; dukra Anzelma Kumpytė – Vilniaus universiteto Kamerinės muzikos ansamblio narė, VU TF absolventė, teisininkė, Tarptautinių mokslo ir technologijų plėtros programų agentūros specialistė.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Marija Kurto-Mikasėnailė

**Marija Kurto-Mikasėnailė** (1937 m. kovo 25 d. Adutiškyje, Švenčionių r.), muzikos mokytoja ir chorvedė.

## Biografija

Baigusi Adutiškio vidurinę mokyklą, 1957–1961 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos technikume (dėst. L. Ragaišis).

Nuo 1961 Šalčininkų kultūros namų instruktorė, nuo 1963 m. meno vadovė. Suorganizavo kultūros namų mišrųjį chorą, koncertavusį Šalčininkuose, Trakuose, Varėnoje, Druskininkuose, Vievyje ir kitur. 1964–1966 m. Eišiškių kultūros namų direktorė, nuo 1966 m. rudens Eišiškių vaikų muzikos mokyklos direktorė, kultūros namų ir mokyklos chorų vadovė. 1965 m. respublikinei dainų šventei parengė kultūros namų moterų chorą, o 1975 m. ir 1985 m. mišrųjį chorą, kuris 1986 m. penkis koncertus surengė Lenkijoje ir nemažai savo bei aplinkiniuose rajonuose. 1980 m. respublikinei dainų šventei parengė Eišiškių vaikų muzikos mokyklos chorą. Chorams vadovavo iki 1987 m. Dirigavo buvusio Eišiškių rajono, taip pat Šalčininkų ir Trakų rajonų dainų šventėse.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Antanas Kutka

**Antanas Kutka** (g. 1916 m. rugpjūčio 31 d. Pašvitinyje, Pakruojo raj.) – vargonininkas, muzikos mokytojas, chorvedys.

## Biografija

1930 m. baigęs Pašvitinio pradžios mokyklos šešis skyrius, 1932–1935 m. vargonuoti mokėsi pas vietos vargonininką J. Vaitiekūną. 1935 m. pradėjo vargonininkauti Pamūšio (Joniškio raj.) parapijoje ir dirbti pašto agentūroje.

1936–1937 m. lankė vargonininkų kursus Panevėžyje, kuriems vadovavo Konradas Kaveckas ir Antanas Budriūnas. 1938 m. buvo pašauktas atlikti karinę tarnybą – tarnavo Kaune.

1939 m. lankė Lietuvos muzikų draugijos surengtus vieno mėnesio vargonininkų kursus (vadovavo Konradas Kaveckas), taip pat savišvietos kursus (1936–1940 m.). 1940–1944 m. – Pašvitinio valsčiaus raštininkas ir parapijos vargonininkas.

Nuo 1946 m. – Pašvitinio progimnazijos muzikos mokytojas ir choro vadovas. 1949–1995 m. – Žagarės (Joniškio raj.) vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų ir vokalinių ansamblių vadovas.

1956–1960 m. neakivaizdiniu būdu choro dirigavimo mokėsi Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos muzikos technikume, kurį baigė su pagyrimu. 1960 m. baigė ir Žagarės vakarinę darbo jaunimo vidurinę mokyklą.

Vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių choruose dainuodavo po 50–70 mergaičių ir berniukų; šie chorai dalyvaudavo koncertuose, rajono dainų šventėse ir kituose kultūros renginiuose. O mišrųjį chorą ir skudučių ansamblį parengė 1950 m. respublikinei dainų šventei. Jaunuosius dainininkus paruošė 1980 ir 1982 m. „Dainų dainelės“ konkursams.

Be pedagoginio darbo, nuo 1950 m. buvo Žagarės kultūros namų direktorius ir meno vadovas, organizavo buvusio Žagarės rajono dainų šventes ir joms dirigavo. Vadovavo Žagarės kultūros namų mišriajam chorui, kurį parengė 1955, 1960, 1965 ir 1970 m. respublikinėms dainų šventėms, dalyvavo Latvijos rajoninėse dainų šventėse, chorų apžiūrose bei konkursuose pelnė prizinių vietų. Lietuvai atgavus nepriklausomybę, keletą metų vadovavo pagyvenusių žmonių etnografiniam ansambliui.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Irena Kuzmienė-Gokaitė

**Irena Kuzmienė-Gokaitė** (1933 m. vasario 27 d. Pagirių miestelyje, Kėdainių r. – 1989 m. liepos 25 d. Kaune), choro dirigentė ir pedagogė.

## Biografija

Pirmąsias muzikos žinias gavo iš tėvo vargonininko Albino Goko (1899–1957). Jis buvo J. Naujalio mokinys, vargonininkavo Antušavoje (bažnytinį chorą parengė 1928 visos Lietuvos dainų šventei Kaune), Pagiriuose, Dotnuvoje, Skapiškyje ir Kupiškyje. Abi jo dukros Irena ir Genovaitė, iš tėvo paveldėjusios muzikinius sugebėjimus, tapo choro dirigentėmis. 1952–1956 Irena choro dirigavimo mokėsi Panevėžio muzikos mokykloje (dėst. A. Liberis), pradėjo vadovauti ir chorams. 1955–1957 buvo Panevėžio rajoninių kultūros namų direktorė. 1957–1962 choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. P. Bekerio klasė). 1957–1960 Panevėžio 5-osios vidurinės mokyklos muzikos mokytoja ir keturių chorų vadovė: jaunučių, jaunių, vyresniųjų klasių mišriojo ir tėvų bei mokytojų mišriojo. Moksleivių choruose dainavo po 120–150 choristų, kurie pasirodydavo koncertuose, dalyvavo dainų šventėse ir kituose renginiuose. Tėvų ir mokytojų choras (45-50 dalyvių) atlikdavo sudėtingesnius kūrinius, koncertavo Panevėžyje, Pasvalyje, Biržuose, Palangoje ir kitur. Kurį laiką vadovavo Panevėžio mėsos kombinato ir linų kombinato mišriesiems chorams.

1962–1988 Kauno J. Gruodžio aukštesniosios muzikos mokyklos choro dirigavimo dėstytoja, 1978–1984 direktoriaus pavaduotoja mokymo reikalams, išugdė būrį jaunųjų chorvedžių. Be pedagoginio darbo vadovavo ir chorams. 1964–1967 Kauno profsąjungų kultūros rūmų mišriojo choro „Gintaras“ meno vadovė ir dirigentė. Į kolektyvą sutelkusi per 60 dainininkų, juos išmokė nemaža sudėtingesnių užsienio klasikų ir lietuvių kompozitorių kūrinių, koncertų surengė Kaune, Kėdainiuose, Marijampolėje ir kitur, parengė 1965 respublikinei dainų šventei ir konkursui, 1967 m. balandžio 29 d. choro 20-mečio minėjimo proga atliko S. Šimkaus kantatą „Atsisveikinimas su tėvyne“. 1968–1975 Kauno aukštųjų mokyklų absolventų mišriojo choro (80 dalyvių) meno vadovė ir dirigentė. 1970 respublikinei dainų šventei parengė pajėgiųjų kolektyvų privalomąjį repertuarą ir konkurse pelnė ketvirtąją vietą, o 1972 respublikiniame mišriųjų chorų konkurse Kaune laimėjo trečiąją vietą, choras pirmavo Kauno mieste. Koncertavo Kaune, Vilniuje, Klaipėdoje, Marijampolėje, Kėdainiuose ir Taline. Chorą išmokė per 40 įvairių autorių kūrinių, o 1973 m. vasario 21 d. Kauno muzikiniame teatre atliko F. Mendelssohno-Bartoldy baladę „Pirmoji Valpurgijos naktis". Chorą parengė 1975 respublikinei dainų šventei.

Nuo 1969 m. keletą metų buvo Kauno vyrų choro „Perkūnas" chormeisterė, dirigavo Panevėžio ir Kauno miestų dainų šventėse.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Vida Kuzminskienė-Idzelytė

**Vida Kuzminskienė-Idzelytė** (1951 m. spalio 11 d. Panevėžyje), choro dirigentė ir pedagogė.

## Biografija

1966–1970 choro dirigavimo mokėsi Panevėžio pedagoginėje muzikos mokykloje (dėst. E. Jakštienė), kartu vadovavo Panevėžio rajono ir miesto vokaliniams ansambliams. 1970–1978 su pertrauka choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. J. Barausko klasė). Nutraukusi studijas, 1973–1974 dirbo Vadoklių (Panevėžio r.) kultūros namų meno vadove, 1974–1975 dainavo Valstybiniame dainų ir šokių liaudies ansamblyje „Lietuva". Tęsdama studijas, dainavo konservatorijos kameriniame chore, trumpai vadovavo moterų chorui Elektrėnuose.

Nuo 1978 rudens Panevėžio J. Švedo aukštesniosios pedagoginės muzikos mokyklos (konservatorijos) choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytoja, 1993–1994 moksleivių mišriojo choro vadovė ir metodinės komisijos pirmininkė. Parengė L. Cherubini „Requiem“, G. F. Händelio „Aleliuja“ iš oratorijos „Mesijas" ir šiuolaikinių kompozitorių kūrinių, dalyvavo 1994 I Pasaulio lietuvių dainų šventėje Kaune ir Vilniuje.

1978–1984 Panevėžio dainų ir šokių liaudies ansamblio „Ekranas“ choro vadovė. Kolektyvas išmoko sudėtingesniųA. Bražinsko ir A. Lapinsko dainų, įrašė plokštelę, dalyvavo dainų šventėse, 1980 lankėsi Kuboje. 1985–1993 chorvedė buvo Panevėžio respublikinės ligoninės moterų choro „Sedula“ meno vadovė ir dirigentė. Į kolektyvą sutelkusi apie 60 moterų, atgaivino ir pagyvino jo veiklą. Naujai parengė G. Pergolesi „Stabat Mater“, koncertines programas praturtino A. Bražinsko, J. Tamulionio, J. S. Bacho, H. Purcello, O. di Lasso ir kitų kompozitorių kūriniais. 1988 ir 1992 surengė choro 20-mečio ir 25-mečio jubiliejinius koncertus, 1986 dalyvavo chorų festivalyje „Vivat classica", 1991 su pasisekimu koncertavo Vokietijoje, gerai pasirodė 1985 respublikinės dainų šventės konkurse, dalyvavo 1990 Lietuvos tautinėje dainų šventėje ir 1993 iškilmingame koncerte Kryžių kalne (netoli Šiaulių), sutinkant popiežių Joną Paulių II. Kurį laiką vadovavo Panevėžio ryšių skyriaus moterų vokaliniam ansambliui, o vėliau Žemaičių vokaliniam ansambliui. 1979 mieste buvo įkūrusi Jaunųjų muzikų draugiją ir Senosios muzikos ansamblį. 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventei parengė Velžio (Panevėžio r.) vidurinės mokyklos merginų chorą. V. Kuzminskienė dirigavo Panevėžio rajono ir miesto dainų šventėse. 1988 ji apdovanota Kultūros žymūno ženklu.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Aldona Kvedaraitė

**Aldona Kvedaraitė** (1935 m. rugsėjo 13 d. Paverpenio k., Kelmės r.) – choro dirigentė ir pedagogė.

## Biografija

Pas J. Maskolaitį pramokusi skambinti fortepijonu ir sidabro medaliu baigusi Šakių darbo jaunimo vidurinę mokyklą, 1954–1959 choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. P. Bekerio klasė).

Nuo 1959 rudens Klaipėdos S. Šimkaus aukštesniosios muzikos mokyklos choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytoja, išugdė būrį jaunųjų chorvedžių. 1961–1964 vadovavo Klaipėdos miesto medicinos darbuotojų moterų chorui ir Moksleivių namų berniukų chorui. 1969 prie miesto Kultūros rūmų subūrė mergaičių chorą ir iki 1979 su juo kūrybiškai dirbo. Choras nemažai koncertavo, dalyvavo uostamiesčio ir respublikinėse dainų šventėse; apžiūrose ir konkursuose pelnė prizinių vietų. Kurį laiką vadovavo Klaipėdos „Aušros" kojinių fabriko mišriajam chorui, daug metų dainavo Kultūros rūmų moterų vokaliniame ansamblyje, su kuriuo koncertavo Moldavijoje ir Suomijoje. Pedagogė buvo 1965 respublikinės dainų šventės konsultantė, Klaipėdos miesto chorų apžiūrų žiuri narė ir dainų švenčių dirigentė. 1985 išvyko į JAV.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Andrius Kuprevičius

**Andrius Kuprevičius** (1921 m. rugsėjo 30 d. Poltavoje, Ukraina – 1997 m. vasario 27 d. Klyvlende, JAV) – garsus pianistas, keletą metų vadovavęs ir chorui.

## Biografija

Motina Marija Kuprevičienė – pedagogė pianistė, baigusi Maskvos valstybinę konservatoriją, nuo 1921 m. gyveno Kaune ir įsteigė muzikos studiją. Todėl ir Andrius pirmąsias muzikos žinias gavo iš motinos – mokėsi griežti smuiku ir skambinti fortepijonu. Vėliau mokėsi Kauno „Aušros“ gimnazijoje, o 1933–1939 m. – Kauno konservatorijoje pas prof Lidiją Dauguvietytę-Malko ir prof. Vladimirą Ružickį studijavo fortepijoną.

Baigęs studijas, kaip solistas ir su simfoniniu orkestru koncertavo Lietuvoje, Latvijoje ir Estijoje. 1940 m. pradėjo dėstyti fortepijoną Vilniaus muzikos mokykloje, 1941–1942 m. buvo Kauno radiofono muzikos skyriaus redaktorius.

Gavęs stipendiją, 1942 m. pabaigoje išvyko studijuoti į Berlyną pas prof. W. Horbowskj, paskui studijas tęsė Čekoslovakijoje ir Austrijoje, kur koncertavo drauge su M. K. Čiurlionio meno ansambliu. Grįžęs į Lietuvą, vėl daug koncertavo Kaune, Vilniuje ir kitur. 1944 m. pasitraukė į Vakarus.

1946 m. dalyvavo tarptautiniame konkurse Ženevoje – iš 150 geriausiųjų Europos pianistų pateko į dešimtuką ir pelnė garbės diplomą. 1946–1948 m. koncertavo Vokietijoje, Austrijoje ir Šveicarijoje – vienas ir su simfoniniais orkestrais.

1948 m. atvykęs į Argentiną, aktyviai įsitraukė į muzikinę veiklą: įkūrė savo muzikos studiją, mokytojavo ir koncertavo Pietų Amerikos miestuose, dalyvavo Lietuvių bendruomenės kultūriniame gyvenime. 1951–1953 m. vadovavo Buenos Airių „Dainos“ chorui, su kuriuo nemažai koncertavo lietuvių kolonijose, su daina ir tautiniais šokiais supažindindamas ir argentiniečius.

Atvykęs į JAV, 1954 m. pradėjo dėstyti fortepijoną *Music School Settlement* Klyvlende, buvo fortepijono fakulteto dekanas (1968–1978 m.). Nuo 1971 m. – *Cleveland State University* Muzikos fakulteto *Assistant Professor*, nuo 1975 m. – *Associate Professor*, nuo 1978 m. – tikrasis profesorius, o vėliau – profesorius emeritas. Vadovavo ir fortepijono katedrai.

Be pedagoginio darbo, daug koncertavo JAV, Kanadoje ir Pietų Amerikoje. Be daugelio pasaulio kompozitorių kūrinių, nuolat populiarino ir lietuvių kompozitorių muziką. Kanadoje su seserimi Elena Kuprevičiūte-Bergen, garsia smuikininke virtuoze, į plokštelę įgrojo Broniaus Budriūno „Raudą“, o 1980 m. išleido savo įgrotų kūrinių plokštelę.

A. Kuprevičius, šalia tiesioginių pareigų, dirbo daug kitokių darbų, rengė fortepijono meistriškumo kursus, dalyvavo konkursų žiuri darbe, skaitė paskaitas, domėjosi menais, medicina, sportu, gamta ir politika. Buvo apdovanotas JAV Lietuvių bendruomenės Kultūros premija. Minimas Vokietijos enciklopedijoje „Riemann Musik“ ir kituose žinynuose.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Vytautas Kurklinskas

**Vytautas Kurklinskas** (1922 m. gruodžio 18 d. Kietaviškėse, Kaišiadorių raj. -1992 m. birželio 21 d. Kaune) – choro dirigentas, pedagogas, vargonininkas.

## Biografija

Iš tėvo vargonininko išmokęs vargonuoti, kurį laiką vargonininkavo Marijampolėje, Alytuje ir Leliūnuose (Utenos raj.). 1944 m. pradėjo dėstyti muziką ir dainavimą Alytaus žemės ūkio mokykloje. Eksternu išlaikęs egzaminus iš vidurinės mokyklos kurso, 1946 m. įstojo į Kauno muzikos mokyklą, vėliau vargonavimą ir dirigavimą studijavo Kauno konservatorijoje (dėst. Nikodemo Martinonio klasė).

1949–1952 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. Konrado Kavecko klasė). Įsitraukęs į chorvedybos darbą, vadovavo Kauno vaikų darželių auklėtojų moterų chorui, Vilniaus valstybinio universiteto Teisės fakulteto studentų mišriajam chorui, Vilniaus pramkombinato moterų ir Vilniaus geležinkelių technikumo vyrų chorams.

1952–1957 m. – Kauno pedagoginės mokyklos muzikos ir dainavimo dėstytojas, 1953–1956 m. ir 1958–1964 m. – Kauno kooperacijos technikumo moksleivių mišriojo ir merginų chorų vadovas. Kolektyvai dalyvavo dainų šventėse ir konkursuose, surengė nemaža koncertų.

1966–1975 m. – Kauno ekonomikos technikumo merginų choro (50–70 dalyvių) vadovas. Choras dažnai koncertuodavo, dalyvavo Kauno miesto ir respublikinėse dainų šventėse, antrąsias vietas pelnė 1970 ir 1972 m. respublikinėse moksleivių chorų apžiūrose.

1957–1962 m. mokytojavo Kauno Jono Jablonskio vidurinėje mokykloje, nuo 1962 m. – Šiaulių pedagoginio instituto pradinio mokymo pedagogikos ir metodikos dėstytojas Kauno skyriuje.

1964–1982 m. – Vilniaus valstybinio universiteto Kauno vakarinio fakulteto vyr. dėstytojas ir meno mėgėjų būrelių vadovas. 1964–1967 m. vadovavo Kauno chemijos – farmacijos fabriko „Sanitas“ moterų chorui ir vokaliniam ansambliui, o 1965–1978 m. – Lietkoopsąjungos Kauno autobazės vyrų chorui, taip pat įvairiems miesto vokaliniams ansambliams.

Tuo pat metu vargonininkavo ir vadovavo chorams Kauno bažnyčiose: Petrašiūnuose, Karmelitų, Šv. Antano, Vytauto (1982–1991 m.). Apie 12 metų vargonininkavo Kalvių (Kaišiadorių raj.) parapijoje. Sukūrė apie 30 giesmių, „Gedulingas Mišias“, „Kyrie“ ir „Sanctus“. Už sąlytį su bažnyčia sovietmečiu buvo persekiojamas – atleistas iš mokytojo pareigų Kauno vakarinėje muzikos mokykloje.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.