open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Musulmonų naujieji metai

**Musulmonų naujieji metai** arba **Hidžros diena** () pažymi naujuosius metus pagal musulmonų kalendorių. Tai diena, nuo kurios pradedama skaičiuoti metų pradžia. 

## Istorija

Hidžra () – pirmoji musulmonų naujųjų metų diena, prasidedanti muharamo (pirmojo musulmonų kalendoriaus mėnesio) dieną. Ji žymi Hidžrą 622 m. e. m., kada pranašas Mahometas patraukė iš Mekos į Mediną, kur įkūrė pirmąją musulmonų valstybę. Musulmonų kalendorius skaičiuoja datas nuo Hidžros, todėl naudoja priesagą „A.H.“ (*After Hijra* – „po Hidžros“).

## Kalendorių skirtumai

Kadangi musulmonų metai yra 11–12 dienų trumpesni, nei įprasti Grigaliaus metai, jie kiekvienais metais prasideda skirtingomis Grigaliaus kalendoriaus dienomis. Daugelis musulmonų organizacijų naujo mėnesio ir naujų metų dienas linkusios nusistatyti pagal vietos Mėnulio padėtį. Tačiau dauguma Islamo institucijų ir šalių, įskaitant Saudo Arabiją, musulmonų kalendoriaus datas nusistato pagal astronominius paskaičiavimus. 





## Papročiai

Nėra nustatytų taisyklių, kaip minėti naujų metų pradžią, nes muharamo pirmoji diena oficialiai musulmonų nėra švenčiama. Paprastai musulmonai juos sutinka šeimoje, prisimindami Hidžros prasmę, o naujųjų metų pradžią laiko tinkamu momentu nusibrėžti naujiems gyvenimo tikslams. Imamai savo pamoksluose primena apie didįjį tikėjimo brolių persikėlimą ir bendruomenės sukūrimą. Pirmosios 10 dienų laikomos palankiomis imtis visų gerų sumanymų, tarp jų ir tuoktis. Kaip ir per ramadaną, per šį mėnesį dalijamos išmaldos vargšams ir aukojama mečetėms. Naujaisiais metais pažymima ir pranašo Mahometo anūko imamo **Husayin ibn Ali** mirtis su savo šeima ir mokiniais Kerbelos mūšyje 680 m. Tai įvyko muharamo mėnesio 10-tąją dieną. Šią datą gedulingai pažymi šiitų musulmonai. Savo ruožtu sunitai tiki, kad šią dieną mirė pirmasis kalifas **Abu Bakr**.  

### Persų kalendorius

Naujieji metai pagal persų kalendorių, kuris naudojamas Irane ir Afganistane, prasideda kovo 21 d., kai Saulė pasiekia Avino ženklą. Metų pradžia sutampa su astronominiu pavasario lygiadieniu ir švenčiama kasmet tarp kovo 20 ir 22 dienų. Tai pavasario atėjimo, gyvybės sugrįžimo šventė. Tikima, kad tuomet į Žemę nusileidžia angelai. Iraniečiai bei kitos tautos, savo istorija susietos su Senovės Persija, ir dabar paskutinį metų antradienį šokinėja per laužus, kurie simbolizuoja angelus, ir taip apsivalo nuo ligų.

### Islamas ir krikščionys

Daugelyje islamo valstybių, kuriose dalį gyventojų sudaro ir krikščionys, per šimtmečius susiklostė savitas tolerancijos modelis, naujos tarpreliginio dialogo formos. Štai musulmoniškoje Malaizijoje per Kalėdas ir naujuosius metus parduotuvės pasipuošia girliandomis, po jas vaikštinėja Kalėdų Seneliai, o tarp daugumos musulmonų vis labiau plinta tradicija keistis kalėdinėmis dovanėlėmis.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Astronominiai kalendoriaus skaičiavimai 
* Naujametinė musulmonų virtuvė (rusų k.)
* Naujųjų metų papročiai
* Musulmonų ir krikščionių švenčių ryšiai
Hitman: Absolution

**Hitman: Absolution** – penktoji „Hitman“ kompiuterinio žaidimo serijos dalis. Ji buvo išleista 2012 m. lapkričio 20 d. Kaip ir visas kitas dalis, „Absolution“ kuria Danijos bendrovė „IO Interactive“. Tuo tarpu leidėjas pirmą kartą serijos istorijoje yra „Square Enix“. Žaidime naudojamas naujos kartos Glacier 2 variklis.

## Nuorodos
* Oficiali svetainė

## Šaltiniai
Sidabrinis komiksų amžius

**Komiksų sidabro amžius**&nbsp;– tai istorinis JAV komiksų knygų periodas, kuris tęsėsi maždaug nuo 1956&nbsp;m. iki 1970&nbsp;m. Šiame laikotarpyje buvo pasiekta komercinė ir meninė superherojų komiksų aukštuma.

Žymūs žmonės, kurie kūrė šio amžiaus pradžioje buvo rašytojai Stenas Li, Gardner Fox, John Broome, Robert Kanigher ir dailininkai Curt Swan, Jack Kirby, Gil Kane, Steve Ditko, Mike Sekowsky, Carmine Infantino, John Buscema ir John Romita, Sr..
2010 m. Virslīga

**2010 m. [[Virslīga]]** – Latvijos 2010 m. aukščiausiosios futbolo lygos sezonas. Prasidėjo 2010 m. pavasarį, baigėsi 2010 m. rudenį.

## Galutinė lentelė
* Rygos „Skonto“ iškovojo čempionų titulą.

## Išnašos

## Nuorodos
* RSSSF duomenų bazė:
: Čempionų sąrašas
: Latvijos futbolo istorija
: 2010 m. Virsliga RSSSF
* Foot.dk archyvas
Chanuka

**Chanuka** () – žydų šventė pergalės II a. pr. m. e. prieš užkariautojus graikus, siekusius primesti žydams helenų religiją, garbei. Šventė prasideda hebrajų kalendoriaus kislevo mėnesio 25 dieną (pagal Grigaliaus kalendorių, švenčiama lapkričio–gruodžio mėnesiais). Žydai visame pasaulyje švenčia aštuonias dienas.

## Istorija

Šiai šventei daugiau kaip 2 tūkst. metų, kai Šventąją žemę valdę Sirijos graikai mėgino helenizuoti vietos gyventojus. Šios šventės tradicijos siekia 165 m. pr. m. e. Ja minima žydų pergalė Makabiejų sukilime prieš graikų ir sirų užkariautojus ir Jeruzalės šventyklos išlaisvinimas. Kiekvieną Chanukos vakarą uždegama po vieną žvakę chanukijoje. Tai simbolis, siejamas su Jeruzalės šventyklos auksine žvakide, kurią po Jeruzalės šventyklos sugriovimo romėnai pagrobė ir kelis amžius laikė Romoje. Tai primena legendinį stebuklą su indu alyvos. Pasak legendos, kadaise priešai sugriovė Jeruzalės šventyklą ir išniekino aliejų, skirtą šventyklos aliejinei lempai uždegti. Nugalėję priešus žydai grįžo į šią šventyklą ir rado tik vieną indą tinkamos naudoti alyvos. Stebuklingai jos užteko ne vienai, o aštuonioms dienoms, per kurias buvo pagaminta naujo aliejaus. Žodis „chanuka“ hebrajų kalba reiškia „atnaujinimą“.

## Papročiai

Kiekvieną Chanukos dieną sinagogoje yra skaitoma Tora. Per chanuką namuose kas vakarą skaitoma malda „Šlovinimas ir palaiminimas už stebuklus“, uždegama po žvakę. Be religinių apeigų, įprasta linksmintis, žaisti žaidimus, dainuoti tradicines dainas, valgyti alyvų aliejuje keptus patiekalus: bulvinius blynus (*latkes*), spurgas, įdarytas vaisiais ar uogienėmis.


Vaizdas:Chanuka01.jpg|Menora
Vaizdas:Hanukkah-US-Military-GITMO-Dec-28-08.jpg|Chanukos šventė JAV karo laivyne
Vaizdas:Colorful dreidels2.JPG|Chanukos žaislai dreideliai
Vaizdas:Chanukkah2007 pic (1)c.JPG|Šventinis stalas


## Nuorodos

* Chanukos tinklalapis
* Chanukos istorija
* Žydai švenčia chanuką
Sukotas

**Sukotas** (, ) – viena pagrindinių žydų švenčių. Ji švenčiama rudenį tišrėjaus mėnesio 15 d. ir tęsiasi 7 dienas. Šiuo laikotarpiu žydas turi išeiti iš namų ir gyventi sukoje, laikinai suręstame, palapinę primenančiame namelyje. Lietuvoje sukos dar vadinamos **Kūčkomis**. **Kūčkų šventė** vyksta  praėjus penkioms dienoms nuo „permaldavimo“ dienos (Jom Kipuro).

## Papročiai

Šią savaitę žydai privalo pagyventi varganame, šakomis dengtame namuke, kurį visi šeimos nariai surenčia tik šventėms. Namukai primena, kad žydai turėjo keturiasdešimt metų klajoti po Sinajaus dykumą, glausdamiesi palapinėse ir neturėdami nuolatinės gyvenamosios vietos. Skatinama per šią šventę prie bendro stalo pakviesti varguolių. Kita šios šventės apeiga vyksta sinagogoje nešiojant Toros ritinį. Šios procesijos metu raginama linksmintis, šokti. Skamba dainos, pinamos ir mojuojamos puokštės. 


Vaizdas:Arbaat haminim-2.jpg|Keturi privalomi augalai
Vaizdas:Childs Sukkah In Jerusalem.JPG|Suka vaikams
Vaizdas:Sukkot.jpg|Sukoto šventės palapinės prie daugiabučio
Vaizdas:PikiWiki Israel 3956 Gan-Shmuel sg2- 8.jpg|Vaikai stato suką


## Nuorodos

* Žydų religinės šventės
Šventojo Roko diena

**Šventojo Roko diena** arba **Rokinės** – Šv. Roko vardo diena, kasmet švenčiama rugpjūčio 16 d. Ši diena – vasaros brandos, derliaus dorojimo,  pjūties pabaigtuvių šventės laikas.

## Vardas
Šv. Rokas – prancūzų kilmės šventasis, piligrimas, gyvenęs XIII–XIV a.
Savo gyvenimą Šv. Rokas paskyrė ligonių, sergančių maru, slaugymui. Pasak legendų, turėjo stebuklingą gydomąją galią. Pats taip pat buvo užsikrėtęs maru, tačiau išgijo. Šv. Rokas laikomas ligonių, ypač sergančių epideminėmis ligomis, globėju. Jo būtiniausi daiktai – lazda ir kelionmaišis. Šventasis vaizduojamas su maro žaizda ant kojos, taip pat su jį lydinčiu šunimi.

## Istorija
Lietuvoje šv.Roko kultas sustiprėjo 1705 m. Vilniuje, vėliau ir Kaune, įsteigus rokitų kongregacijos vienuoliją.Jie taip pasivadino dėl to, kad savo veiklos pavyzdžiu pasirinko šv. Roką. Vieni garsesnių atlaidų Lietuvoje vyko Kražiuose. Čia 1713 m. įsikūrė vienuoliai rokitai, kurie  1743 m. miestelyje įsteigė globos namus psichiniams ligoniams. Jų dėka Kražiuose ir plačiau išpopuliarėjo ir šv. Roko kultas.  Melsti sveikatos ir kitų malonių vyko maldininkai bei ligoniai iš tolimesnių apylinkių, iš visos Žemaitijos.

## Papročiai
Šią dieną senoliai švęsdavo pjūties pabaigą ir naujos sėjos pradžią – buvo sėjami žiemkenčiai. Kaimuose žmonės visą vasarą gyvendavo be dirbtinės šviesos, keldamiesi saulei patekant ir eidami miegoti saulei nusileidus. Jei naktinėdavo, tai tik tamsoje ar lauke prie laužų. Po rugpjūčio 16-os dienos į trobas vėl sugrįždavo dirbtinis apšvietimas - deglas ar balana, vėliau žibalinė lempa.

Į Lietuvą atėjus krikščionybei, pjūties pabaigos šventė sutapatinta su Roko varduvėmis.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Rugpjūčio 16  dienos papročiai
Šubra el Cheima

**Šubra el Cheima** () – miestas Egipto šiaurėje, Kaljubijos muchafazoje, Nilo dešiniajame krante, Kairo aglomeracijos šiaurinėje dalyje. Su Kairu jungia metropoliteno linija.

## Istorija

Miestas pradėjo augti XX a. viduryje, kuomet čia įsikūrė Kairo gamyklose dirbantys darbininkai.
Joana Amendoeira

**Žuana Amendoeira** (*Joana Amendoeira*; g. 1982 m. rugsėjo 30 d.) – fado muzikos atlikėja iš Portugalijos.

Ji priklauso naujajai fado atlikėjų kartai. Karjerą pradėjo 1994 m. sudalyvavusi Lisabonos „Didžiojoje fado naktyje“. 1995 m. Porto festivalyje apdovanota kaip geriausia jaunoji fado atlikėja. 1998 m. dalyvavo „Portugalijos dienų“ renginyje Budapešte, tais pačiais metais išleido pirmąjį albumą. Tačiau didžiausios šlovės Žuana Amendoeira susilaukė XXI a. – 2004 m. ji gavo „Prémio Revelação“ apdovanojimą, 2007 m. Portimaune surengė didelį koncertą su Algarvės orkestru.

Žuana Amendoeira dažnai koncertuoja ne tik Portugalijoje, bet yra koncertavusi ir Lietuvoje, Belgijoje, Egipte, Prancūzijoje, Graikijoje, Italijoje, Indijoje, Nyderlanduose, Brazilijoje, Ispanijoje, JAV, Rusijoje ir kt.

## Diskografija
* *Olhos Garotos* (1998 m.)
* *Aquela Rua* (2000 m.)
* *Joana Amendoeira* (2003 m.)
* *Joana Amendoeira ao Vivo em Lisboa* (gyvo garso, 2005 m.)
* *À Flor da Pele* (2007 m.)
* *Joana Amendoeira & Mar Ensemble* (2008 m.)
* *Sétimo Fado* (2010 m.)

## Nuorodos
*
Ringaudų herbas

**Ringaudų herbas** – pagrindinis Ringaudų kaimo ir Ringaudų seniūnijos (Kauno rajono savivaldybė) heraldinis atributas.

## Aprašas

Herbe pavaizduoti trys į kairę žiūrintys dagiliai ir pasaga.

## Simbolika

Lietuvos heraldikos komisijoje kartu su seniūnijos atstovais ilgai diskutuota dėl naujo herbo simbolių. Po ilgų svarstymų herbe nutarta pavaizduoti paukštelius – dagilius, kurie siejasi su vienu seniausių Lietuvoje Kamšos draustiniu. Herbe pavaizduoti trys į kairę žiūrintys dagiliai ir pasaga.

Paukštis dėl savo gebėjimo skraidyti laikomas tarpininku tarp žemės ir dangaus, sielos įsikūnijimu. Dagilis yra ne tik sielos, bet ir dvasingumo išraiška. Pasaga daugelio tautų kultūrose yra sėkmės ir laimės ženklas. Žalia spalva heraldikoje yra laisvės, grožio, džiaugsmo, sveikatos, vilties ir augmenijos spalva. Sidabro arba balta spalva reiškia turtą, dorą ir siejama su vandeniu.

## Istorija

Heraldikos komisija herbą aprobavo 2009 m. kovo 9 d. Herbą 2009 m. gegužės 20 d. dekretu Nr. 1K-1837 patvirtino prezidentas Valdas Adamkus. Etalono autorius – Rolandas Rimkūnas.

## Šaltiniai
Larentalijos

**Larentalijos** () – senovės Romos šventė, švęsta gruodžio 23 d. Vėliau Augustas buvo įsakęs ją švęsti dukart per metus. Spėjama, kad šios šventės būdavo švenčiamos larų garbei. Larai buvo įsivaizduojamos namų dvasios, garbintos namuose ir laikytos šeimų globėjomis ir saugotojomis. Manyta, kad larai gyvena kaminų kampuose. Kiti teigė, kad šia švente pagerbdavo Aką Larenciją (*Acca Larentia*) kuri buvo Romulo ir Remo žindyvė, Faustulo žmona.

Šių švenčių metu būdavo aukojama Velabre (), kur buvo Akos Larencijos šventykla. Buvo manoma, kad ten Aka Larencija buvo palaidota.
Yra nuomonė, kad šventė buvo skirta ne tik Akai Larencijai, bet ir visiems larams.

## Šaltiniai
Ekvirijos

**Ekvirijos** ( – žirgų lenktynės) – dievo Marso šventės Senovės Romoje, turėjusios tiek religinę, tiek karinę reikšmę. *Pirmosios ekvirijos* buvo švenčiamos vasario 27 d., *antrosios ekvirijos* – kovo 14 d. Romos valstybė karo dievo švenčių šventimui skyrė didelį dėmesį, kad būtų palaikoma armija ir stiprinama viešoji moralė. Žyniai atlikdavo apeigas, kurios apvalydavo armiją. Švenčiantieji dalyvaudavo arklių lenktynėse Marso lauke (kurio sklypas buvo visuomenės nuosavybė) ir iš Romos miesto išvarydavo seną atpirkimo ožį ir atsivesdavo naują. 

*Equus October* buvo spalio 15 d. (per idas) švęsta šventė, kurių metu Marsui būdavo aukojamas lenktynes laimėjusio kinkinio dešinysis arklys. Šio arklio uodega būdavo skubiai gabenama į regiją, kad iš jos tekantis kraujas būtų įlašinamas į regijos ugniakurą. Dėl arklio galvos vykdavo tradicinis susirėmimas tarp Romos rajono Suburos gyventojų (norėjusių, kad galva būtų nugabenta į Suburos bokštą *Turris Mamilia*) ir „Via Sacra“ gavės gyventojų, kurie norėdavo galvą nugabenti į regiją.

*Equus October* buvo laikomas apeigomis, kurios pabaigdavo karinį sezoną ir buvo susijusios su sėkmingomis karinėmis kampanijomis, kurios užtikrindavo gerą derlių.
Šventojo Martyno diena

**Šventojo Martyno diena** – katalikų Šventojo Martyno vardo dienos šventė, vykstanti lapkričio 11 d. Etnografams Šv. Martyno diena žinoma labiau kaip paskutinė didesnė rudens šventė.

Viduramžiais ir ankstyvaisiais naujaisiais laikais ši šventė buvo svarbi daugelyje Europos regionų, ypač germanakalbėse teritorijose. Lietuvoje šventė buvo švenčiama Mažojoje Lietuvoje, kurioje iki šiol išlikęs vokiškas kultūros palikimas. 

Nuo 2009 m. Klaipėdoje organizuojamos eitynės su žibintas, iniciatyvos autorius – Klaipėdos vokiečių bendrija.

## Vardas
Šv. Martynas – likimo ir orų pranašas. Jis – tai IV a. Prancūzijoje gyvenęs vyskupas, pasižymėjęs gailestingumo darbais, ypač neturtėlių šalpa. Paveiksluose vaizduojama, kad jis, dar būdamas kareiviu, nusivilkęs atiduoda elgetai savo apsiaustą.

## Istorija
Ši diena skirta IV a. vyskupui Martynui prisiminti.  Visai ne atsitiktinai 1483 m. lapkričio 10 d. Vokietijoje gimęs Bažnyčios reformatorius Martynas Liuteris gavo šio šventojo vardą.

## Papročiai

Per Šv. Martyną sueidavo galutinis įvairių mokesčių sumokėjimo terminas. XVII a. palivarkai būdavo išnuomojami nuo Šv. Martyno iki kitų metų tos pačios dienos. Šiuo laiku Mažojoje Lietuvoje baigdavosi bernų ir mergų, t. y., žemės ūkio samdinių samdos laikas, su jais buvo atsiskaitoma. Etnokultūros paveldo raštuose minima, jog būtent šią dieną piemenys, nesulaukdami pirmojo sniego, vesdavę baltą ožį aplink baltą beržą, taip tikėdamiesi greičiau sulaukti ganiavos pabaigos.  

Žemaitijoje šią dieną kiekvienuose namuose valgydavo keptą žąsį ir iš jos krūtinkaulio burdavo. Jeigu kaulas iš pradžių persišviečia grynas, baltas, o į galą nešvarus, tai žiemos pradžia bus šalta, o pabaiga nešalta ir atvirkščiai, jei prie galo grynai persišviečia, tada reikia laukti, kad ir žiemos pabaiga bus šalta. Seniau kaimo žmonės iš Šv. Martyno dienos orų spręsdavo, koks oras būsiąs per Kalėdas: „*Jei Martynas su ledu, tai Kalėdos su bradu, jei Martynas su bradu, tai Kalėdos su ledu*“, „*Martyns ant ledo, Kalėdos ant vandenio*“, „Jei per Martyną tauškės tai per Kalėdas pliauškės, jei per Kalėdas tauškės tai per Martyną pliauškės“. Tarta, jeigu lapkričio 11-ąją giedra, tai būsianti labai šalta žiema.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Švento Martyno diena
* Šv. Martyno žąsis
Šventojo Stanislovo diena

**Šventojo Stanislovo diena** – šv. Stanislovo vardo diena, **Stanislovinės**. Lietuvoje labiausiai priimta žymėti gegužės 8 d.

## Minėjimo dienos
Įvairūs šaltiniai nurodo skirtingas datas, kada švenčiama šv. Stanislovo diena ar paminimas jo vardas:
* balandžio 11  (Krokuvos globėjo diena)
* gegužės 7 d. , 
* gegužės 8 d., Lietuvoje nusistovėjusi šventė, Stasinės, Stanislovinės, Cibulinė  ,
* rugpjūčio 15 d., per Mergelės Marijos dangun ėmimo šventę,
* rugsėjo 18 d.

## Istorija
Šventasis Stanislovas Kostka (1550–1568 m.) gimė lenkų didikų šeimoje. Būdamas 18-os mirė per Mergelės Marijos dangun ėmimo šventę. Kanonizuotas 1726 m. Dar vienas šv. Stanislovas buvo Krokuvos vyskupas (*Stanisław ze Szczepanowa*) (1030–1079 m.), turėjęs ypatingų galių gydyti žmones. Stanislovas – Krokuvos globėjas. Jis buvo kanonizuotas 1253 m. 1765 m. įsteigtas ATR Šv. Stanislovo Ordinas (*Order Św. Stanisława*).

Į Lietuvą atėjus krikščionybei ši diena sutapatinta su Šv. Stanislovo varduvėmis.

## Papročiai
Liaudyje tai Galios diena arba Cibulinė. Šią dieną sėdavę žirnius ir sodindavę svogūnus. Kad svogūnai būtų geri, juos sodindavo tuomet, kai danguje kartu nebūna saulės ir mėnulio – t. y., arba anksti ryte, kai dar saulė nepatekėjusi arba vėlai vakare, kai dar nespėja pasirodyti mėnulis.

Šią dieną bitininkai spėdavo, koks šiemet bus medus. Jei diena giedra, saulėta – bus daug medaus, jei apsiniaukusi – mažai.

## Šaltiniai
Bronzinis komiksų amžius

**Bronzinis komiksų amžius** – tai istorinis JAV komiksų knygų periodas, kuris truko nuo 1970 m. iki 1985 m. Šiame laikotarpyje buvo tęsiamos superherojų komiksų tradicijos iš Auksinio komiksų amžiaus, taip pat atsirado tokios temos kaip narkotikai, alkoholizmas ir aplinkos teršimas.

## Top 12 komiksų
Remiantis Overstreet komiksų knygų kainų gidu, pateikiami labiausiai geidžiami kolekcionuotųjų komiksai.
Lichtenšteino futbolo čempionatas

**Lichtenšteino futbolo čempionatas** – buvęs turnyras Lichtenšteino futbolo sistemoje, vykęs 1932–1937 m.

## Istorija

Pirmenybės įkurtos 1932 m., kai kunigaikštystėje įsikūrė pirmieji keli futbolo klubai – FC Ruggell, FC Balzers, FC Schaan, FC Vaduz ir FC Triesen. Iš pradžių šie klubai žaidė Šveicarijoje (tik Vaduco komanda – Austrijoje) ir susijungė į bendrą futbolo asociaciją. Ši organizacija ir surengė pirmąjį čempionatą. Vėliau turnyras tapo nepopuliarus, dėl to 1937 m. pabaigtas. Nuo to laiko Lichtenšteino klubai žaidžia Šveicarijos futbolo sistemoje.

## Titulai

1932–1937 m. Lichtenšteino čempionais yra tapę 3 klubai, tarp kurių sėkmingiausia – Tryzeno komanda (3 titulai).

|-
| FC Triesen || 3 || 1933, 1935, 1937
|-
| FC Vaduz || 2 || 1932, 1936
|-
| FC Schaan || 1 || 1934
|}

## Čempionai
*  – FC Vaduz
*  – FC Triesen
*  – FC Schaan
*  – FC Triesen
*  – FC Vaduz
*  – FC Triesen

## Nuorodos
* Liechtenstein Championships 1934-1937 (Rsssf.org)
Lichtenšteino futbolas 1946–1947 m.

**[[Lichtenšteinas|Lichtenšteino]] futbolo varžybos [[1946]]–[[1947]] m.**
*  nevyko;
* s turnyras prasidėjo 1946 m. rudenį, finalas įvyko 1947 m. pavasarį.

## 1946–1947 m. [[Lichtenšteino futbolo taurė]]
* **[[Lichtenšteino futbolo sistema|Lichtenšteino futbolo]] taurė** – svarbiausias futbolo turnyras Lichtenšteine. 
* Turnyras vyksta kasmet nuo 1945 metų.
### Finalo ir pusfinalio rungtynės

## Išnašos

## Nuorodos
* Foot.dk 
* RSSSF duomenų bazė
Batman (komiksų knyga)

**Batman** () – komiksų knyga, kuri pristato „DC Comics“ herojų Betmeną. Šis veikėjas pirmą kartą pasirodė *[[Detective Comics]]* #27 numeryje, 1939 m. gegužės mėn. Betmenas buvo toks populiarus, jog buvo sukurta jo vardo komikso knyga ir pradėta leisti 1940 m. pavasarį. *Batman* jau buvo reklamuota ankstyvą 1940-ųjų m. balandžio mėn., tai yra vos vienas mėnuo po to, kai pasirodė jo bendražygis Robinas.

## Leidinio istorija

### 1940–1970 m.

Betmenas pirmą kartą pasirodė *[[Detective Comics]]* puslapiuose, po jo milžiniško populiarumo leidėjai nusprendė, jog jis pats gali išlaikyti savo vardo žurnalą. Taigi 1940 m. pavasarį pasirodė pirmasis *Batman* numeris.
Opikonsivijos

**Opikonsivijos** () – Senovės Romos šventė, minėta rugpjūčio 25 d. Ji buvo skiriama sabinų deivei Opei (jos vyras – Saturnas). Ji buvo vaisingumo, gausaus derliaus ir žemės, asmeninio klestėjimo deivė. Deivės vardas dar buvo minimas ir gruodžio 19 (kituose šaltiniuose minėtos ir gruodžio 9 bei rugpjūčio 10 d.), o šventė jos garbei taip pat vadinta ir **Opalijomis**. Šventė pažymėjo derliaus nuėmimo pabaigą, o gruodžio 19 d. vyko veidrodinė šventė, susijusi su grūdų saugojimu.

Kadangi Opė, kaip žemės turtų nešėja, buvo tapatinama su Deivės Motinos kultu, jos garbintojai paprastai meldėsi sėdėdami ir rankomis liesdami žemę (pagal Makrobijaus „Saturnalia“, I:10). Šventė buvo prižiūrima Vestos ir Kvirino žynių. Sabinų dievas Kvirinas laikytas vienu iš svarbiausių romėnų dievų, kadangi buvo Romulo, Romos pirmojo valdovo, deifikacija. Be to, vienas iš archajiškos triados dievų (kartu su Jupiteriu ir Marsu).

Šventė buvo labai iškilminga. Pagrindinė Vestos žynė dėvėjo baltą šydą, Didžiajame cirke vyko karo vežimų lenktynės. čia taip pat dalyvavo žirgai ir mulai, kurių galvos buvo papuoštos gėlėmis.

## Literatūra

* H. H. Scullard, *Festivals and Ceremonies of the Roman Republic* (London: Thames and Hudson, 1981), p. 177-8, 181, 205, 207

## Išnašos
Tintinas

**Tintinas** () – išgalvotas veikėjas, kuris pasirodo Tintino nuotykių komiksų serijose. Šias serijas rašė ir piešė belgų menininkas Hergé. Tintinas yra pagrindinis serijų veikėjas, reporteris ir nuotykių ieškotojas, kuris keliauja aplink pasaulį su savo šunimi Sniegiumi.

## Veikėjo istorija

### Kilmė
Tintinas debiutavo *Le Petit Vingtième* savaitraštyje komiksų serijoje „Tintinas Sovietų šalyje“ (*Tintin au Pays des Soviets*) 1929 m. sausio 10 d. Jis buvo labai panašus į ankstesnį Hergé sukurtą veikėją, apskritaveidį skautą vardu Totoris.

Vėlesnėse komiksų knygų serijose Tintinas yra jaunas reporteris, kuris priartėja prie įvairių pavojingų tarptautinių intrigų, kuriose jį gelbėja jo greitas mąstymas, kilnumas ir sėkmė.

## Tintino aktoriai ir vieši pasirodymai

2011 m. buvo sukurtas animacinis 3D filmas Tintino nuotykiai: Vienaragio paslaptis, kurį režisavo Steven Spielberg. Taip pat prieš filmo premjerą Ubisoft išleido ir kompiuterinį žaidimą.

## Nuorodos
* Oficialus Tintino puslapis
Kvinkvatrijos

**Kvinkvatrijos** () – šventė, kovo 19 d. vykdavusi Senovės Romoje. Ji buvo skirta Minervai, Romos miesto ir imperijos globėjai, išminties, amatų, meno ir mokslų deivei. Tą dieną buvo pašventinta ir šventykla jos garbei ant Aventino kalvos.

Kvinkvatrijos  buvo ypač švenčiamos kaip amatininkų cechų ir korporacijų šventė. Jos metu paprastai nebūdavo jokių pamokų. Senovės Romos kalendoriai bei rašytojai Markas Terencijus Varonas ir Festas tvirtino, jog ši šventė truko vieną dieną. Tačiau poetas Ovidijus rašė, kad ji trukdavusi 5 dienas. Kitas 4 dienas vykdavusios gladiatorių kovos su kraujo praliejimu, kadangi Cezario laikais netrūko aistringų šių kovų renginių gerbėjų. Paskutiniąją festivalio dieną, kovo 23-iąją, buvo pučiami trimitai, bet tai jau buvo laikoma kita švente *[[Tubiliustrijus]]*.

 
Birželio mėnesį dar vykdavo **Mažosios kvinkvatrijos** (*quinquatria minores*). Jas 3 dienas švęsdavusios fleitininkių cecho muzikantės, vykdavusios iškilmingos eitynės per visą miestą į Minervos šventyklą.

Valdant imperatoriui Domicianui šventė kasmet vykdavusi jo viloje netoli Romos, Albano kalnų (*Colli Albani*) papėdėje. Jai rengti buvo įsteigta kolegija. Šią dieną moterys eidavo pas būrėjas. Be teatro spektaklių, oratorių ir poetų varžytuvių, buvo ir pasirodymai su laukiniais žvėrimis.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Deivės Minervos kultas 
* Minervos šventykla
Sniegius

**Sniegius** () yra išgalvotas veikėjas, pasirodantis Tintino nuotykių komiksų serijose, kurias rašė ir piešė belgų menininkas Hergé. Sniegius yra baltas foksterjeras ir Tintino keturkojis kompanionas, kuris visur su juo keliauja. Ryšys tarp Sniegiaus ir Tintino yra labai gilus, jie gelbėja vienas kitą įvairiose situacijose.

## Veikėjo istorija

Tik retais atvejais Sniegius kalba (nors atrodo, jog jis mąsto žmogaus kalba). Tačiau Sniegius ir Tintinas puikiai supranta vienas kitą, ypač pirmose istorijose. Sniegius taip pat dažnai istorijose ryškiai išsiskiria. Pavyzdžiui, jis yra vienintelis, kuris atsimena, kad buvo pagrobtas ateivių istorijoje *[[Skrydis 714]]*. Sniegius išgelbėja Tintiną daug kartų.

## Nuorodos
* Oficialus Tintino puslapis
Tintino nuotykiai. Vienaragio paslaptis

**Tintino nuotykiai. Vienaragio paslaptis** yra 2011 m. 3D animacinis filmas, paremtas Tintino nuotykių serija, kurią kūrė Belgijos menininkas Hergé. Filmą režisavo Steven Spielberg, statė Peter Jackson, o scenarijų parašė Steven Moffat, Edgar Wright ir Joe Cornish. Šis filmas taip pat yra pirmasis Spielberg režisuotas animacinis filmas per visą jo karjerą.

## Įgarsintojai
: *Personažas – įgarsintojas*
* Tintinas – Jamie Bell
* Kapitonas Hadokas – Andy Serkis
* Ivanas Ivanovičius Sakharinas – Daniel Craig
* Tomsonas ir Tompsonas – Nick Frost ir Simon Pegg

## Siužetas

Tintinas sendaikčių turguje nusiperką senovinio laivo *Vienaragio* modelį, tačiau jo trokšta ir piktas Sakcharinas. Jis priverčia Tintiną ir jo šunelį Sniegių kartu su jo gauja plaukti į Maroką. Sakcharinas paperka laivą įgulą, ji sukyla prieš laivo kapitoną, girtą Kapitoną Hadoką, bet Tintinas, Sniegius ir Hadokas pabėga, atvyksta į Maroką, kur karališkuose rūmuose šeichas irgi turi *Vienaragį*. Hadokas papasakoja Tintinui, kad prieš 300 metų, jo protėvis Seras Frencis Hadokas buvo priverstas sprukti su originaliu *Vienaragiu* nuo pirato Sakharino, bet jis sugebėjo išsaugoti savo lobį ir palikti užuominas, kaip jį rasti. Užuominos buvo trys, paslėptos trijuose *Vienaragio* modeliuose. Tintinas ir Sakharinas turi po vieną, o kitą planuoja pavogti pats Sakharinas operos metu. Tintinas, Sniegius, Kapitonas Hadokas, bei neapsukrūs Tomsonų dvyniai privalo sustabdyti Sakhariną, kad paskutinis Hadokas rastų protėvio lobį.

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Prancūzijos ir Belgijos komiksai

**Prancūzijos ir Belgijos komiksai** – komiksai, sukurti Belgijoje ir Prancūzijoje. Šios šalys turi ilgas komiksų ir komiksų knygų tradicijas. Dauguma kitų šalių, ypač Italija turėjo daug įtakos iš Prancūzijos ir Belgijos komiksų.

## Istorija

XIX a. eigoje Europoje jau buvo daug dailininkų, kurie piešė karikatūras, tačiau dar nebuvo žodžių balionų, juos tuo metu keitė antraštės šalia piešinių. Taip pat šie darbai retai būdavo ilgesni kaip vienas puslapis.

XX a. pradžioje komiksai nebuvo leidžiami atskirai, jie pasirodydavo laikraščiuose, kartą į savaitę ar į mėnesį. 1900 m. pasirodė pirmi populiarūs prancūzų komiksai, tai *Bécassine* ir *Les Pieds Nickelés*. 1920 m. abatas iš Averbode Belgijoje pradėjo leisti *Zonneland*, žurnalą, kuriame buvo daugiau teksto negu iliustracijų, tačiau vėliau pradėjo leisti ir komiksus.

1920 m., po Pirmojo pasaulinio karo, prancūzų dailininkas Alain Saint-Ogan pradėjo profesionalią karikatūristo karjerą, sukūrė sėkmingas *[[Zig et Puce]]* serijas (1925 m.). Saint-Ogan buvo vienas iš pirmųjų prancūziškai kalbančių dailininkų, kuris panaudojo JAV išpopuliarintus žodžių balionus.

Vienas iš tikrų Belgijos komiksų buvo Hergé Tintino nuotykiai, kurio istorija *Tintinas tarybinėse žemėse* buvo išleista *[[Le Petit Vingtième]]* 1929 m. Tada Tintinas buvo kitoks, negu kaip dabar yra vaizduojamas, jo stilius buvo labai naivus ir vaikiškas. Ankstyvos istorijos buvo taip pat politiškai neteisingos, galima įžvelgti rasistinių ir politinių sereotipų, dėl ko vėliau autorius gailėjosi.

Pirmasis stumtelėjimas link modernių komiksų įvyko 1934 m., kai vengras Paul Winckler sudarė sandorį su *King Features Syndicate*, kad galėtų sukurti *[[Le Journal de Mickey|Journal de Mickey]]*, savaitinį 8 puslapių „komiksą“.

Sėkmė buvo gana greita, greitai daug kitų leidyklų pradėjo išleisti periodiką su amerikietiškomis serijomis.

## Žymiausi komiksai
Buvo išleista šimtai Prancūzijos ir Belgijos komiksų serijų, tarp kurių yra nemažai žinomų visoje Europoje, bei Lietuvoje:
* **[[XIII (komiksas)|XIII]]** kūrė William Vance ir Jean Van Hamme
* **[[Asteriksas]]** kūrė René Goscinny ir Albert Uderzo
* **[[Bleikas ir Mortimeris]]** kūrė E.P. Jacobs
* **[[Gastonas]]** kūrėAndré Franquin
* **[[Kiekeboe]]** kūrė Merho (originaliai kilo iš Olandijos)
* **[[Largo Vinčas]]** kūrė Philippe Francq ir Jean Van Hamme
* **[[Laimingasis Lukas]]** kūrė Morris ir René Goscinny
* **[[Marsupilamis]]** kūrė André Franquin
* **[[Smurfai (komiksas)|Smurfai]]** kūrė Peyo
* **[[Tintino nuotykiai|Tintinas]]** kūrė Hergé
Jemeljanas Pugačiovas

**Jemeljanas Pugačiovas** (; 1740 m. ar 1742 m. Zimoveiskaja, Dono sritis – 1775 m. sausio 21 d. Maskvoje) – Rusijos imperijos valstiečių 1773–1775 m. sukilimo vadas, Dono kazokas.

## Biografija

Gimė kazokų šeimoje. Nuo 18 metų tarnavo kariuomenėje. Dalyvavo Septynerių metų bei Rusijos – Turkijos 1768 m. – 1774 m. karuose. 1771 m. dezertyravo iš Rusijos kariuomenės. Pasinaudojęs galimybe tuo metu Rusijos valdžios persekiotiems sentikiams laisvai apsigyventi Sibire ir aplinkinėse žemėse, 1772 m. atvyko į ties Didžiojo Irgizo upe buvusią sentikių gyvenvietę. Čia išgirdo apie Jajiko kazokų maištą, kilusį dėl kazokų laisvių apribojimo. 1773 m. pasinaudojęs plitusiais gandais, esą Petras III yra gyvas, pasiskelbė stebuklingai išsigelbėjusiu Rusijos caru. Tuomet tarp kazokų ir valstiečių tvyrojęs nepasitenkinimas dėl priespaudos leido J. Pugačiovui pradėti sukilimą, netrukus virtusį karu. 1773 m. rugsėjį paėmė keletą kazokų tvirtovių ties Jaiku. Tuo metu sukilėliai turėjo 50 000 kariuomenę. Nuo 1773 m. spalio iki 1774 m. kovo mėnesio sukilėlių kariuomenė laikė apsiaustą Orenburgą. 1774 m. gegužę prie J. Pugačiovo kariuomenės prisijungė ir sukilę baškirai. Liepos mėnesį sukilėliai užėmė dalį Kazanės, tačiau netrukus jų kariuomenė buvo sutriuškinta Jekaterinos II pajėgų. Rugpjūčio 25 d. sukilėliai pralaimėjo mūšį dabartinės Astrachanės srities šiaurėje. Rugsėjo 19 d. kazokų vyresnieji J. Pugačiovą suėmė, ir, mainais už valdžios malonę, perdavė Rusijos valdžiai. Senato sprendimu buvo nubaustas mirties bausme ir ketvirčiuotas.

## Šaltiniai
Ansamblis

**Ansamblis** – dviejų ir daugiau muzikuojančių (dainuojančių ar grojančių) žmonių kolektyvas ( – kartu).

Kai muzikuoja du atlikėjai, ansamblį vadiname duetu, trys – trio (tercetu), keturi – kvartetu, penki – kvintetu, šeši – sekstetu, septyni – septetu, aštuoni – oktetu, devyni – nonetu, o toliau vadinama tiesiog kamerinis ansamblis, t. y. nedidelis, „kambaryje telpantis“ kolektyvas (it. *camera* – kambarys).

Ansamblių gali būti labai įvairių. Jei ansamblis tik dainuoja, jis vadinamas vokaliniu ansambliu, jei tik groja – instrumentinis ansamblis, o jei ir dainuoja, ir groja – vokalinis-instrumentinis ansamblis. Vokalinis ansamblis, pasipildęs dainininkais, tampa kameriniu choru (maždaug 20–30 dainininkų). Instrumentinis ansamblis, pasipildęs instrumentininkais, tampa kameriniu orkestru (maždaug 20–30 muzikantų). Tokio pobūdžio dideli kolektyvai yra mišrus choras (arba gali būti tik moterų arba tik vyrų) ir simfoninis orkestras (apie 100 atlikėjų).
Bagienicė (Lomžos apskritis)

**Bagienicė** () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Pšytulų valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Ivudo parko stadionas

**Ivudo parko stadionas** () – futbolo stadionas Blakberno rajone Ivude, Lankašyre, Anglijoje. Namų rungtynes žaidžia vienas iš The Football League ir Premier League įkūrėjų – Blackburn Rovers futbolo klubas. Stadione telpa 31 367 žiūrovai, visos vietos sėdimos. Stadioną sudaro šios tribūnos: Darwen End, Riverside Stand (pavadinta pagal šalia tekančią upę), Blackburn End ir Jack Walker Stand.

## Istorija

Atidarytas 1882 m., čia „Rovers“ klubas persikėlė 1890 m. vasarą. Prieš tai klubas žaidė *Leamington Street* stadione.

## Nuorodos

* Apie Ewood Park pastscape.org.uk svetainėje
Koventrio miesto stadionas

**Koventrio miesto stadionas** ( arba *Coventry Stadimu*; pagal rėmėjus ***„Coventry Building Society“ arena***) – stadiono kompleksas Koventryje, Vakarų Midlandse, Anglijoje. Kompleksą sudaro futbolo stadionas, parodų salė, viešbutis, kazino ir kt. Futbolo stadione, kuriame telpa 32 609 žiūrovai, namų rungtynes žaidžia Coventry City futbolo klubas.

## Istorija

2007 m. vasario 24 d. areną oficialiai atidarė Dame Kelly Holmes ir sporto ministras Richard Caborn. Iš pradžių pavadintas Japonijos „Ricoh“ kompanijos vardu, 2021 m. – „Coventry Building Society“ vardu.

## Nuorodos

* Stadiono informacija Coventry City oficialioje svetainėje
Tarptautinis krikščioniškas universitetas

**Tarptautinis krikščioniškas universitetas** (, *kokusai kirisutokyō daigaku*) – privatus universitetas Japonijoje, Tokijui priklausančiame Mitakos mieste. Tiek Japonijoje, tiek ir už jos ribų jis dažnai įvardinamas kaip **ICU**, sutrumpinus anglišką pavadinimą **International Christian University**. Universitetas buvo įkurtas 1949 metais.

Universitetas nesitapatina nė su viena krikščioniška denominacija, akcentuoja žmogaus teisėmis paremtas vertybes.

## Istorija
Vos pasibaigus Antrajam pasauliniam karui, 1945 m. rudenį grupė Japonijos krikščionių akademikų iškėlė mintį įsteigti universitetą, paremtą krikščioniškais principais. Šią mintį palaikė Amerikos krikščioniškos organizacijos. 1948-taisiais Niujorke buvo įkurtas Japonijos Tarptautinio krikščioniško universiteto fondas, administruojantis lėšų rinkimą tiek pačioje Japonijoje, tiek ir JAV.

1949 m. birželio 15 d. vykusios konferencijos metu Amerikos ir Japonijos krikščioniškų organizacijų atstovai paskelbė apie universiteto įkūrimą. Sekančiais metais ICU įsigijo sklypą Tokijo pakraštyje, Mitakos mieste, buvusią karinę oro bazę. Universitetinis miestelis buvo pastatytas per ateinančius porą metų ir 1953-iųjų kovą Japonijos Švietimo ministerija suteikė ICU mokslo institucijos įgaliojimus. Tų pačių metų balandį buvo atidaryta laisvųjų menų kolegija, pirmoji tokia Japonijoje, ir priimti pirmieji studentai. 1957 m. pradėtos magistrantūros ir doktorantūros studijos, 1978 m. balandį šalimais pradėjo veikti ICU vidurinė mokykla.

## Struktūra

Universitetą sudaro Laisvųjų menų kolegija, magistrantūros ir doktorantūros studijų padalinys, 8 tyrimų institutai.

## Studentai
2011 metų duomenimis universitete mokėsi 3001 studentas, iš kurių 2851 bakalauro studijų pakopoje, 150 – magistro, 48 – doktorantūros. Iš visų studentų, 9,5% buvo ne Japonijos piliečiai (daugiausiai iš JAV, Pietų Korėjos ir Kinijos).

Iki 2011 metų universitetą yra baigę virš 21 000 studentų, tarp kurių beveik 2200 magistrantūros studijas, o 186 – doktorantūros.

## Darbuotojai
Universitete dirba beveik 150 akademikų iš 19 valstybių.

## Tarptautiniai ryšiai
ICU pasirašęs studentų mainų programas su daugiau nei 60 universitetų iš viso pasaulio. Lietuvoje su ICU glaudžius ryšius palaiko VDU.

## Reitingai
Pagal QS pasaulio universitetų reitingą, 2012 m. ICU buvo 202 vietoje Azijoje.

## Žinomi absolventai
* Takeshi Amemiya – ekonomikos profesorius Stanfordo universitete.
* Toshio Arima – Fuji Xerox prezidentas.
* Kazuo Hirai – Sony Computer Entertainment valdybos narys.
* Kazuko Yokoo – Japonijos Aukščiausiojo teismo teisėjas.

## Šaltiniai
Parilijos

**Parilijos** (), kitaip *Palilijos* () – žemės ūkio šventė, švęsta senovės Romoje kasmet balandžio 21 d. ir skirta avims ir avių piemenims apvalyti. Šventės metu pagerbiama Romos dievybė Palė (), kurios lytis nėra žinoma ir kuri globojo aviganius ir avis. Manoma, kad ši šventė atsirado dar prieš įkuriant Romą (753 m. pr. m. e.) Daugelis šaltinių rodo, kad buvo miestietiška ir kaimietiška šios šventės formos. Parilijos aprašytos Ovidijaus poemoje „Fasti“, kurioje aprašytos senovės Romos kalendorinės šventės.

## Ceremonijos
### Kaimiškoji versija
Šventę atlikdavo patys aviganiai. Avių aptvarus papuošdavo žaliomis šakomis, ant vartų pakabindavo vainiką. 

Brėkštant aušrai aviganiai imdavo „valyti“ avis – iššluodavo aptvarą, o po to sukurdavo laužą iš šiaudų ir alyvmedžio ir lauramedžio šakų, sieros. Tokio degančio laužo triukšmą laikydavo geru ženklu. Aviganiai šokinėdavo per laužą, kartu pervarydavo ir avis. 

Antras apeigų etapas būdavo sorų, paplotėlių ir pieno aukojimas Palei. Po to aviganiai sudrėkindavo rankas rasa, atsisukdavo veidais į rytus ir keturis kartus pasakydavo maldą. Maldoje būdavo prašomą Palės, kad ši padėtų išlaisvinti piemenis ir avių bandą iš blogio, susikaupusio nuo netyčinio blogo elgesio (pvz., įžengimo į šventą žemę, vandens sėmimo iš švento šaltinio). 

Paskutinė apeigų dalis būdavo gėrimo , gaminto iš pieno ir sapos (iki trečdalio tūrio sutirštintų vynuogių sulčių), gėrimas. Po to aviganiai dar tris kartus peršokdavo per laužą, ir tuo parilijų apeigos baigdavosi.

### Miestietiškoji versija
Šis parilijų variantas būdavo paveiktas kitų romėnų religinių švenčių, jį vykdydavo žyniai. Ovidijus asmeniškai dalyvavo šitokiose parilijose ir savo įspūdžius aprašė veikale *Fasti*. 

Pagrindiniai veiksmai buvo perimti iš kaimiškojo varianto, bet papildyti elementais iš kitų religinių švenčių – Fordicidijų ir Spalio žirgo. Fordicidijų metu aukodavo deivei Terai (vadintai *Tellus*) veršingą karvę, kad paskatintų galvijų ir laukų derlingumą. Iš negyvos karvės išimdavo negimusį veršiuką ir sudegindavo. Spalio žirgu vadindavo praeitais metais spalio 15 d. vykusių lenktynių nugalėjusio kinkinio dešinįjį žirgą. Vestalės sumaišydavo negimusio veršiuko pelenus su Spalio žirgo galvos krauju ir pridėdavo šio mišinio į lauže degančius sausus pupų stiebus. Diumezilis kėlė klausimą, ar tikrai buvo naudojamas Spalio žirgo kraujas, kadangi du senoviniai šaltiniai, kuriuose minima ši sudedamoji dalis, nenurodo, koks tai turi būti arklys.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Palilia. In: William Smith (1875) A Dictionary of Greek and Roman Antiquities
Divalijos

**Divalijos** (), *Angeronalijos* () – romėnų šventė, švęsta gruodžio 21 d. deivės Angeronos garbei, todėl dar vadinta ir Angeronalijomis. Šios šventės metu žyniai apeigas atlikdavo džiaugsmo ir malonumo deivės Voluptos šventykloje. Spėjama, kad deivė Volupta buvo ta pati Angerona, ir galėjo nuvaryti visus gyvenimo nemalonumus ir skausmus.

## Išnašos
Panevėžiuko dvaras

**Panevėžiuko dvaras** – dvaras, esantis Panevėžiuke. Dvaro rūmai apnykę, yra parko, oficinos likučiai, dvaro šulinys.

## Istorija

1544 m. ponas Jurgis Jadko dvarą pardavė ponui Jonui Kuncevičiui. 1563 m. birželio 24 d. Vilkijos valsčiaus inventoriaus sąraše dvaro savininku minimas taurininkas Matas Petkevičius. 1596 m. Jonas Petkevičius dvarą pardavė Kauno apskrities maršalkai Petrui Vizgirdavičiui. XVIII a. dvaras priklausė Siručiams, XIX–XX a. pradžioje jį valdė Korevos. 1863 m. sukilimo metu čia aktyviai veikė Kletas Koreva (1837–1863 m.).

Prie Siručių pastatytų medinių rūmų Korevos pastatė du mūrinius dviaukščius sparnus, dengtus mansardiniais raudonų čerpių stogais. Priestatai didesni už senuosius pastatus. Ant geriau išsilaikiusio rūmų sparno matyti 1910 m. data. Paskutinis valdytojas Zigmantas Koreva (1898–1945 m.) čia gyveno iki Antrojo pasaulinio karo pabaigos, galbūt sovietų nušautas Kaune.

Pokariu dvaras atiteko kolūkiui, kuris jį menkai prižiūrėjo. Atkūrus Lietuvos valstybingumą, dvarą paveldėjo Jolanta Korevaitė-Gailevičienė.
Lukarijos

**Lukarijos** () – Senovės Romos religijoje tai šventųjų giraičių (*lucus*) garbinimo šventė, vykdavusi liepos 19 ir liepos 21 d. Tikroji ceremonijos prasmė nėra aiški, nes senovės istoriko Varono laikais, t. y., I a. pr. m. e., ji nepaminėta jo švenčių sąraše. Nežinoma ir  dievybė, kurios garbei buvo švenčiama. Garsus romėnų politikas cenzorius Katonas aprašė giraitės kirtimo ritualą, tačiau apie dievybės pagerbimą neužsiminė.
   
## Lukarijų prasmė

Imperatoriaus Augusto laikų istorikas Verijus Flakas Lukarijų šventimą susiejo su romėnų triuškinančiu pralaimėjimu galams Alijos mūšyje (*Clades Alliensis*), kuris įvyko liepos 18 d. Jis teigė, kad šventė surengta didelėje girioje, padėjusioje romėnų kariams išsigelbėti. Ji augo tarp *Via Salaria* prekybinio kelio ir Tibro upės, kur išlikę romėnai buvo pasislėpę. Kelias kirto mūšio lauką už 10 mylių nuo senovės Romos miesto. Taigi, giraitė turėjo būti ant Pinčo kalvos (*Mons Pincius*), ant kurios vėliau buvo užveisti Lukulo, Pompėjaus, Salustijaus ir kitų žymių politikų, karvedžių sodai ir parkai. Dabar Pinčo kalva atsidūrusi Romos miesto istorinėje dalyje. Lukarijos patvirtina, kad šventųjų giraičių pagerbimas buvo įprastas paprotys romėnų kovų su galais laikais.

## Šventės kalendorius

Lukarijų šventimo datos pažymėtos *Fasti Amiterni* kalendoriuje, kuris buvo vestas nuo imperatoriaus Tiberijaus valdymo laikų ir rastas sabinų valdytame Amiterne (šalia dab. Akvilos centrinėje Italijoje). Kaip ir kitos „fiksuotos“ šventės romėnų kalendoriuje, Lukarijos vyko nelyginėmis dienomis, tarp kurių įsiterpdavo viena „nešventinė“ diena. V a. istoriko Makrobijaus teigimu, šventė prasidėdavusi naktį ir tęsdavosi iki sekančios dienos.  

Pasak Antikos specialisto vokiečių istoriko Georgo Visovos, tai galėjo būti susiję su Neptūnalijomis liepos 23 d., kada buvo statomos lapais dengtos trobelės, matyt, skirtos puotauti ir pasislėpti nuo karštos vasaros saulės, aukojami jaučiai. Daugelio švenčių atsiradimas vidury vasaros, liepos mėnesį, tarp jų ir Poplifugijų liepos 5 d., dievų motinos Junonos pagerbimo 7 d., Furinalijų 25 d., akivaizdžiai susiję vandenų dievo Neptūno kultu ir sausrų grėsmės baime.

## Šaltiniai
Kaprotinijos

**Kaprotinijos** () – Senovės Romoje vykdavusi šventė, pavadinta Junonos Kaprotinos, dievų motinos, santuokos, vaisingumo, moterų globėjos deivės vardu. Ji vykdavo liepos 9 d. Šią dieną buvo pagerbiamos moterys vergės. Ceremonijos metu jos save mušė kumščiais ir plakė rykštėmis. Aukojimo apeigų rituale teisę dalyvauti turėjo tik moterys.

## Junonos kultas
Junonai kartu su Jupiteriu ir Minerva ant Kapitolijaus kalvos buvo pastatyta šventykla. Joje buvo laikomos Junonos šventosios žąsys, kurios, pasak Plutarcho, savo gagenimu 390 m. pr. m. e. išgąsdino galus ir taip išgelbėjo Romą.
 
## Legendos
Kaprotinijų šventimo datą ženklina du įvykiai: Romos valdovo mistinis dingimas ir romėnų karo pergalė prieš galus. Vienoje iš dviejų legendų minimas Marso laukas, kuriame buvusi „Ožkų pelkė“ (*Palus Caprae*). Ją maitino Tibro potvyniai bei nedidelis upelis. Šioje vietoje Romulas atsivertė į dievus. Tai atsitiko tą dieną, kai vyko asamblėja, ir staiga užtemo saulė, kilo didelė audra su baisiu griaustiniu. Žmonės gelbėdamiesi išsilakstė, tačiau audrai nurimus pasigesta jų karaliaus Romulo.

Pagal kitą legendą, per Galų karus romėnė, kalėjusi priešų galų stovykloje, įlipo į figos medį su uždegtu fakelu rankoje, liepsną nukreipdama į miesto pusę. Taip ji davė ženklą romėnams pradėti puolimą, ir jiems tai pavyko, iškovojant ženklią pergalę.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Junonos Kaprotinos šventė
Merkuralijos

**Merkuralijos** () – Senovės Romos šventė, vykdavusi   gegužės 15 d. Ja buvo pagerbiamas prekybos, keliautojų, komercijos ir pelno dievas, Merkurijus. Jis taip pat dievų pasiuntinys ir tarnas, menų bei amatų globėjas, magijos žinovas.

Netoliese Romos miesto Kapeno vartų buvo šaltinis, skirtas Merkurijui. Šventės dieną pirkliai iš jo sėmė vandenį, kuriame mirkė lauro šakeles ir su malda šlakstydavo sau ant galvų ir prekių. Šiuo ritualu prekybininkai nusiplaudavo savo visokias nuodėmes ir apgaules, kurios prekyboje buvo neišvengiamos. Taikių tikslų simboliu buvo laikomas kaducėjus (*caduceus*), senovės romėnų ir graikų taikos šauklių ženklas.  

Prie Didžiojo cirko, tarp Aventino ir Palatino kalvų, 495 m. pr. m. e. pastatyta Merkurijaus šventykla. Šioje vietoje buvo prekybos centras, hipodromas. Šventykla stovėjo tarp plebėjų Aventino tvirtovės ir patricijų centro Palatino. Taip buvo atliekama tarpininkavimo misija.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Romėnų dievas Merkurijus
Asteriksas (veikėjas)

**Asteriksas** () yra išgalvotas veikėjas, pagrindinis Prancūzijos komiksų knygų serijų *[[Asteriksas|Asterikso nuotykiai]]* herojus.

Serijos jį vaizduoja kaip mažą, bet bebaimį galų karį, gyvenantį Julijaus Cezario galų karų metu. Asteriksas buvo sukurtas 1959 m. rašytojo René Goscinny ir iliustruotojo Albert Uderzo. Nuo tada buvo išleistos 33 serijos knygos. Asteriksas taip pat pasirodė keliuose animaciniuose ir vaidybiniuose filmuose, kurie buvo serijų knygų adaptacijos.

## Taip pat skaitykite

* Obeliksas
Obeliksas

**Obeliksas** () yra išgalvotas veikėjas, kuris pasirodo kartu su Asteriksu Prancūzijos komiksų knygose *[[Asterikso nuotykiai]]*. Obeliksas dirba akmenų skulptoriumi ir jų nešiotoju, taip pat yra Asterikso geriausias draugas. Obeliksas piešiamas kaip storas, bet turintis antžmogišką galią veikėjas. Jis yra vienintelis galas Asterikso kaime, kuris yra visada galingas, nes jis įkrito į stebuklingąjį galų gėrimą, kai dar buvo mažas vaikas.

## Taip pat skaitykite

* Asteriksas
Priešlėktuvinės apsaugos rinktinė

**Priešlėktuvinės apsaugos rinktinė** – Lietuvos kariuomenės karinis dalinys, veikęs 1935–1940 m. Pradėtas formuoti 1935 m. liepos mėnesį Kaune, Aukštojoje Panemunėje.

## Istorija
Po Pirmojo pasaulinio karo Lietuvos santykiai su kaimyninėmis valstybėmis, ypač Lenkija, buvo įtempti. Svarbiausios valstybės institucijos ir kariuomenės vadovybė buvo įsikūrę Kaune. Lietuvos kariuomenė Kauno priešlėktuvinei apsaugai neturėjo zenitinės artilerijos pabūklų, todėl nuo priešo lėktuvų galimo puolimo buvo naudota kariuomenės aviacija.

1934 m. pradėjus kariuomenės reformą, susirūpinta ir priešlėktuvinės apsaugos tobulinimu. 1935 m. nuspręsta suformuoti *Priešlėktuvinės apsaugos [[Rinktinė (dalinys)|rinktinę]]*. Pagrindinis rinktinės uždavinys – Kauno miesto ir svarbiausių Lietuvos kariuomenės objektų (Linkaičių artilerijos dirbtuvių, Tryškių ginklų sandėlių, o nuo 1940 m. pr. - ir Vilniaus miesto) apsauga nuo priešo aviacijos galimo puolimo.

Rinktinę sudarė:
* zenitinės grupės štabas, 
* trys zenitinės baterijos, 
* prožektorių kuopa, 
* automatinių pabūklų kuopa,
* sunkiųjų kulkosvaidžių kuopa,
* pasyvios apsaugos kuopa, 
* mokomoji komanda,
* ryšių būrys,
* ūkio būrys. 
Rinktinėje tarnavo apie 600 karių. 

Ji buvo apginkluota:
* 9 D. Britanijos gamybos 75 mm kalibro *Vickers-Armstrong* zenitiniais pabūklais, 
* 10 šveicariškų 20 mm kalibro automatinių pabūklų *Oerlikon*, kurie 1939 m. buvo pakeisti 28 vokiškais automatiniais pabūklais *[[2 cm Flak 30, Flak 38 ir Flakvierling 38|Flak 30 BSW]]*.
1939 m. spalį rinktinei atiteko dalis internuotos Lenkijos kariuomenės turto. Rinktinė buvo vienintelis visiškai motorizuotas Lietuvos kariuomenės dalinys. 

Prasidėjus sovietinei okupacijai 1940 m. rugpjūčio 30 d. rinktinė pertvarkyta į 29-ojo teritorinio šaulių korpuso šaulių divizijų zenitinės artilerijos divizionus.

## Rinktinės vadai
* 1935 m. liepos 10 d. pulkininkas leitenantas Povilas Babickas-Alanta
* 1939 m. pulkininkas Antanas Sidabras

## Šaltiniai
Kapitonas Hadokas

**Kapitonas Arčibaldas Hadokas** yra išgalvotas veikėjas, kuris pasirodo Tintino nuotykių komiksų serijose. Šias serijas rašė ir piešė belgų menininkas Hergé. Hadokas yra Tintino geriausias draugas. 

Kapitonas Hadokas yra vaizduojamas silpnas ir alkoholikas, bet vėlesnėse serijose jis tampa labiau gerbiamas ir tikras aukštuomenės žmogus, nors jis ir toliau geria romą ir viskį.

## Nuorodos
* Oficialus Tintino puslapis
Biulleten Vilenskogo v.-revoliucionnogo komiteta i politotdela N armiji

**Biulleten Vilenskogo v.-revoliucionnogo komiteta i politotdela N armiji** () – komunistinis laikraštis, ėjęs 1920 m. liepos 15 d. – rugpjūčio 31 d. Vilniuje rusų kalba.

## Istorija

Išėjo 15 numerių. Bendradarbiavo Zigmas Angarietis, Roza Kagan, Aleksandras Miasnikovas ir Nikolajus Vinogradovas. Skelbė Vilniaus karinio revoliucinio komiteto įsakymus, informavo apie mūšius su Lenkijos kariuomene.

## Šaltiniai