open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Baodzi

**Baodzi** () – miestas vidurio Kinijoje, Šaansi provincijoje, slėnyje prie Veihės upės. Turi prefektūros lygio miesto statusą. Transporto mazgas. Mašinų gamybos, tekstilės, chemijos, popieriaus, degtukų pramonė.

## Istorija

Miestas kūrėsi prie šiaurinio šilko kelio, kuris ėjo Veihės slėniu. 1937 m. Baodzi pasiekus geležinkeliui, jis tapo pramoniniu centru.

## Šaltiniai
Veihė (Huanghė)

**Veihė** () – upė vidurio vakarų Kinijoje; Huanghės dešinysis, didžiausias intakas. Prasideda Gansu provincijoje, Veijuano srityje. Teka tarpukalnių slėniu į rytus, Guasu ir Šaansi provincijomis.

Didžiausi intakai: Dzinghė, Luohė (kairieji).

Dažni smarkūs potvyniai. Prie Veihės įsikūrę Tianšujo, Baodzi, Sianjango, Siano, Veinano miestai.

Veihės slėnis – vienas svarbiausių Kinijos civilizacijos centrų. Čia buvo įsikūrusios Džou, Činų, Hanių, Tangų dinastijų sostinės, Dingsi vietovėje gausu akmens amžiaus radinių. Veihė siejama su ankstyvuosiuose šaltiniuose minima Dzianšujaus upe (). Veihės slėniu ėjo šiaurinis šilko kelias.

## Šaltiniai
Miao dao

**Miao dao** ( 'kardas ūglys') – dvirankis kinų dao ar kardas su siaura iki 1,2 m ar ilgesne geležte ir ilga rankena.

Miao dao kaip kalavijų rūšis yra nesena, tačiau šiuo pavadinimu vadina ir dalį ankstesnių kiniškų kardų, pvz., žanmadao ir čangdao. Žodelis *miao* pavadinime nėra susijęs su miao tauta.

Miao dao ir dadao kalavijus kai kurie kinų kariai naudojo Antrajame Kinijos-Japonijos kare (1937–1945 m.)

Šiuolaikiniuose Kinijos kovos menuose miao dao naudojamas retai, bet juos treniruotėse naudoja kai kurios *[[piguaquan]]*, *[[tongbeiquan]]* ir *[[xingyiquan]]* mokyklos. Kartais klaidingai teigiama, kad kautis miao dao mokė Nankino Centrinėje karo akademijoje, tačiau iš tikrųjų tenai naudojo europinio tipo karininkiškus kardus.

## Taip pat skaitykite
* Kardas
* Dao

## Nuorodos

* Duan Ping (段平), Zheng Shouzhi (郑守志) et al., Wushu Cidian (武术词典) Wushu Dictionary, Renmin Tiyu Chubanshe, 2007, ISBN 978-7-5009-3001-3
* Ma Mingda (马明达), Shuo jian cong gao (说剑丛稿), ISBN 7-311-01632-9
* Rovere, Dennis with Chow Hon Huen (2008). *The Xingyi Quan of the Chinese Army: Huang Bo Nien’s Xingyi Fist and Weapon Instruction*. Blue Snake Books ISBN 978-1-58394-257-4
* Tom, Philip (February 2005). „An Introduction to Chinese Single-Edged Hilt Weapons (Dao) and Their Use in the Ming and Qing Dynasties“. *Kung Fu Tai Chi*, p.&nbsp;85
* http://www.freewebs.com/jingangbashi/miaodaointro.htm
Mėsainis

**Mėsainis** (nevart. *hamburgeris*, *burgeris* ) – sumuštinis ar suvožtinis, kurio pagrindinė sudedamoji dalis yra termiškai apdorota mėsa. Dažniausiai tai apkeptos maltos jautienos (liaud. faršo) paplotėlis kvietinėje bandėleje.

Gali būti ir kapotas kotletas, plėšyta mėsa ar vientisas mėsos (pvz. vištienos krūtinėlės) gabalėlis, dedamas tarp perpjautos bandelės dalių. Be mėsos, sumuštinyje dažniausiai dedama yra kitų priedų, pvz., daržovės (salota, kopūstas, agurkas (gali būti marinuotas), svogūnas, pomidoras) ir padažai (kečupas, majonezas, BBQ) ir kiti.

## Variantai
* Sūrainis (liaud. *čyzas*, nuo ) – mėsainis su sūriu. Dažnai tai lydytas sūris arba riekelė čederio. Paprastai turi apie 100 kalorijų daugiau nei mėsainis.
* Vištienos sumuštinis () – mėsainis, kurioje vietoj jautienos dedama termiškai apdorota vištiena.
* Žuvainis () – mėsainis, kurioje vietoj mėsos dedama termiškai apdorota žuvis, pvz. grilyje apkepta file.
* Vegetariškas sumuštinis () – mėsainis, kurio gamybai naudojami tik vegetariški ingridientai, pvz. apkepta cukinija vietoj mėsos.
* Tofuburgeris – mėsainis, kuriame vietoj mėsos yra sojų varškė.

## Istorija
1900 m. liepos 27 d. amerikiečių gastronomas Lui Lesingas savo gimtajame mieste Niu Hevene pardavė pirmąjį mėsainį.

Pavadinimas kilo iš Vokietijos didmiesčio Hamburgo pavadinimo, iš kurio žmonės emigravo į Ameriką. Vokiškai žodis „hamburgeris“ reiškia daiktavardį ar būdvardį, nurodantį Hamburgo kilmę.

1967 m. JAV pristatytas vienas žinomiausių mėsainių – Big Mac.

## Šaltiniai
Baodingas

**Baodingas** () – miestas rytų Kinijoje, Hebėjuje, Didžiojoje Kinijos lygumoje, 140 km į šiaurės rytus nuo Pekino. Turi prefektūros lygio miesto statusą. Mašinų ir įrengimų (transformatorių), kino įrangos („China Lucky Film“), tekstilės, chemijos pramonė. Veikia Hebėjaus ir dar keli universitetai. Yra provincijos gubernatoriaus rūmai, lotosų sodas, katedra. Miesto apylinkėse gausu šventyklų, karališkųjų kapaviečių.

## Istorija

Baodingas – vienas seniausių Kinijos miestų. Jo iškilimas siejamas su Vakarų Hanių dinastija. XIII a. sugriautas mongolų, bet vėliau atstatytas. Baodingas ilgą laiką buvo Džili provincijos sostine. 1928 m. tapo Hebėjaus sostine. Per II pasaulinį karą čia buvo Japonijos armijos būstinė. 1958 m. Hebėjaus sostinė iš Baodingo perkelta į Tiandziną.

## Galerija

Image:BaodingLotusPond.jpg|Lotosų sodas
Image:BaodingCathedral.jpg|Katedra
Image:Evening Baoding.JPG|Miestas naktį


## Šaltiniai
Veihė

**Veihė** gali reikšti:

* Veihė – upė Kinijoje, Huanghės intakas;
* Veihė – upė Kinijoje, sudaranti Haihę;
* Veihė – miestas Vokietijoje.
Urmas

**Urmas** – prekybos miestelis Kaune. Prekybinis plotas – apie 90 tūkst. kv. metrų. Įrengta 3 tūkst. automobilių parkavimo vietų.

„Urmas“ suskirstytas į vadinamas *galerijas*, kuriose įsikūrusios parduotuvės: *Baltojoje*, *Rytinėje* ir *Vakarinėje* galerijose, *Raudonajame pasaže*. „Urme“ veikia *Centrinis Kauno turgus* (maisto). 

## Istorija

1992 m. įkurta prekybinių sandėlių bazės vietoje. Sovietmečiu teritorijoje buvo prekybos sandėlių kompleksas, garsėjęs kaip deficitinių prekių zona. Vadinamojo laukinio privatizavimo laikais prekybos sandėlių kompleksas buvo siejamas su skandalingai pagarsėjusiu EBSW koncernu.

2008 m. prie Vakarinės galerijos, ties įvažiavimu iš Pramonės prospekto iškilo Verslo centras „1000“. Šalia jo buvo nugriautas administracinis pastatas.

Atnaujinant prekybos miestelio eksterjerą geležinkelio, garvežių simbolika pradėta naudoti dar 2008 m., kai dešinėje Vakarinės galerijos pusėje buvo įrengtas stilizuotas praeito amžiaus pradžios senovinis garvežys, o fasado remontui pasirinkta senovinės traukinių stoties perono idėja. Tokia idėja įgyvendinta todėl, kad buvusiame sandėlių komplekse funkcionavo ir geležinkelio vėžės. Anksčiau Vakarinę galeriją puošęs 700 kv. m plotą užimantis piešinys panaikintas.

2016 m. priešais geltonąją galeriją pastatyti nauji, istorinio stiliaus restoranų komplekso pastatai.


Kaunas, Urmo turgus.JPG|Centrinis turgus
Kauno Urmas.JPG|Urmo miestelis
Urmas. CityBee dviračiai.JPG|Dviračių nuoma


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
Kodenio lyguma

**Kodenio lyguma** () – Vakarų Polesės mezoreljefas, esantis rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje. Vakaruose ribojasi su Lomazų įduba, pietuose ir pietryčiuose su Sosnovicos įduba bei rytuose su Bresto Polese. Didžiausios regiono gyvenvietės yra Kodenis ir Slavatičė.
Sosnovicos įduba

**Sosnovicos įduba** () – Vakarų Polesės mezoreljefas, esantis rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje. Šiaurėje ribojasi su Kodenio lyguma ir Lomazų įduba, šiaurės vakaruose su Parčevo lyguma, pietuose su Vlodavos kauburiu bei Lenčnos-Vlodavos lyguma, vakaruose su Lubartuvo aukštuma. Didžiausios regiono gyvenvietės yra Sosnovica ir Hana. Per regioną teka Zielavos upė.
Vlodavos kauburys

**Vlodavos kauburys** () – Vakarų Polesės mezoreljefas, esantis rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje. Vakaruose ir šiaurėje ribojasi su Sosnovicos įduba, pietuose su Lenčnos-Vlodavos lyguma bei rytuose su Bresto Polese. Didžiausia regiono gyvenvietė yra Vlodava.
Bresto Polesė

**Bresto Polesė** () – Vakarų Polesės mezoreljefas, esantis rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje. Šiaurėje ribojasi su Palenkės Bugo kanjonu, šiaurės vakaruose ribojasi su Kodenio lyguma, pietvakariuose su Lenčnos-Vlodavos lyguma, Vlodavos kauburiu bei Sosnovicos įduba. Didžiausios regiono gyvenvietės yra Brestas ir Terespolis. Per regioną teka Vakarinio Bugo upė.
Lukuvo lyguma

**Lukuvo lyguma** () - Pietinės Palenkės žemumos mezoreljefas esantis rytų Lenkijoje, išsidėstęs Mazovijos ir Liublino vaivadijose. Šiaurės vakaruose ribojasi su Sedlcų aukštuma, šiaurės rytuose su Palenkės Bugo kanjonu, rytuose su Lomazų įduba ir Kodenio lyguma. Didžiausios regiono gyvenvietės yra Lukuvas, Kockas, Palenkės Radzinas, Palenkės Mendzyžecas, Palenkės Biala, Hušlevas, Palenkės Lešna, Konstantinuvas, Palenkės Januvas ir Rokitnas.
Palenkės Bialos cirkulas

:: *Apie dabartinę Lenkijos apskritį žr. [[Palenkės Bialos apskritis]]*;
**Palenkės Bialos cirkulas** () – viena iš Habsburgų monarchijos, Vakarų Galicijos apskričių egzistavusi 1795–1803 metais. Cirkulas įkurtas iš buvusių pietvakarinių Bresto vaivadijos, Bresto apskrities žemių. Vakaruose ribojosi su Sedlcų cirkulu, pietvakariuose su Lukuvo cirkulu, pietuose su Liublino cirkulu, pietryčiuose su Chelmo cirkulu ir rytuose bei šiaurėje su Rusijos imperija. Apskrities centras buvo Palenkės Bialos miestas. 1803 m. apskritis prijungta prie Vlodavos cirkulo.
MG3

**MG-3** ('M**aschinen**G*'ewehrs * 'kulkosvaidis') – 7,62 mm vokiškas kulkosvaidis. Sukurtas pagal Vokietijoje Antrojo pasaulinio karo metu pagaminto kulkosvaidžio MG-42 šiek tiek modernizuotą versiją.

Pirmaisiais karo metais pagrindinis Vokietijos kariuomenės kulkosvaidis buvo MG-34, tačiau dėl didelės kainos ir gamybos sudėtingumo jis 1942 m. buvo pakeistas nauju kompanijos „Grossfuss“ sukurtu universaliu kulkosvaidžiu MG-42. Nors kuriant buvo panaudotos kai kurios MG-34 dalys, iš esmės tai originali sistema, pasižyminti labai aukštomis kovinėmis savybėmis.

1959 m. kulkosvaidis pritaikytas 7,62×51 mm NATO standarto šoviniui ir pavadintas MG-42/59. Šiek tiek vėliau kompanijos „Rheinmetall“ modernizuota versija gavo pavadinimą MG-1. Dabartinis daugelio NATO šalių naudojamas kulkosvaidis MG-3 yra paskutinės, 1968 m. atliktos, modernizacijos rezultatas. Šiame kulkosvaidyje panaudotais principais buvo pasinaudota kuriant daugelį vėlesnių ginklų (pvz., M-60 ir FN MAG).

## Naudojimas
Kulkosvaidis MG-3 yra vienas pagrindinių pėstininkų ginklų. Jis naudojamas prieš pėstininkus ir nešarvuotą bei lengvai šarvuotą techniką. Kulkosvaidis sudaro didžiąją dalį pėstininkų skyriaus ugnies galios. Jį gali naudoti ir jūrų bei oro pajėgos. Kulkosvaidis maitinamas 50 šovinių juosta. Dėl greito šaudymo tempo labai įkaista vamzdis, todėl jį būtina keisti po kiekvienos 250 šūvių serijos. Vamzdžio keitimas užima 6-10 sekundžių. Vamzdžio masė 1,5 kg.

Efektyvaus šūvio nuotolis nuo kojelių – 600 m, nuo stovo – 1000 m.


Vaizdas:DCB Shooting MG42 Roller system.JPG|MG 3 Roller system
Vaizdas:MG3 Tripod.JPEG|MG3 ant stovo, su optiniu taikikliu, skirtas naudoti kaip sunkusis kulkosvaidis.


## Nuorodos
* Lietuvos ginkluotė ir karinė technika 
* Apie MG-3 rusų kalba
Vakarų Galicija

**Vakarų Galicija** arba **Naujoji Galicija** (, ) – Habsburgų monarchijos provincija egzistavusi 1795–1809 metais. Centras – Liublinas, nuo 1797 m. Krokuva. Ribojosi šiaurėje su Prūsijos karalystės Naująja Rytų Prūsija, vakaruose su Pietų Prūsija, pietuose su Galicijos ir Lodomerijos karalyste ir rytuose su Rusijos imperija.

## Istorija

Įkurta 1795 m. iš užimtų žemių per trečiąjį Abiejų Tautų Respublikos padalijimą. 1803 m. prijungta prie Galicijos ir Lodomerijos karalystės, bet išlaikė dalį savarankiškumo. Austrai prarado šį regioną po 1809 m. įvykusio Penktosios kolonos karo, kai 1809 m. balandžio 15 d. austrai užpuolė Varšuvos kunigaikštystę pradedami Varšuvos kunigaikštystės-Austrijos karą. 1809 m. balandžio 19 d. austrai pralaimėjo Rašino mūšį. Austrai pasitraukė iš Varšuvos kunigaikštystės po Vagramo mūšio. Po Šionbruno taikos sutarties regionas buvo prijungtas prie Varšuvos kunigaikštystės.

1795-1803 m. Buvo suskirstyta į 12 cirkulų:

* Palenkės Bialos cirkulas
* Chelmo cirkulas
* Juzefuvo cirkulas
* Kelcų cirkulas
* Konskių cirkulas
* Krokuvos cirkulas
* Liublino cirkulas
* Lukuvo cirkulas
* Minsko cirkulas
* Radomo cirkulas
* Sandomiro cirkulas
* Sedlcų cirkulas

1803-1809 m. buvo suskirstyta į 6 cirkulus:

* Kelcų cirkulas
* Krokuvos cirkulas
* Liublino cirkulas
* Radomo cirkulas
* Sedlcų cirkulas
* Vlodavos cirkulas


Vaizdas:Karte polnischeteilungen4.png|ATR padalintos teritorijos


## Literatūra

* Rudolf A. Mark: Galizien unter österreichischer Herrschaft, Herder-Verlag, Marburg 1994, Seite 3
* Jan Fellerer: Mehrsprachigkeit im galizischen Verwaltungswesen (1772-1914), Böhlau-Verlag, Wien 2005, Seite 36
* Tadeusz Mencel: Galicja Zachodnia (1795 - 1809), Lublin 1976
Sedlcų departamentas

**Sedlcų departamentas** (, ) - vienas iš Varšuvos kunigaikštystės departamentų egzistavęs 1810–1815 m. Administracinis centras – Sedlcos. Suformuotas iš Habsburgų monarchijai priklausiusių Sedlcų cirkulo ir Vlodavos cirkulo. Šiaurėje ribojosi su Rusijos imperijos Balstogės sritimi, šiaurės vakaruose su Plocko departamentu, vakaruose su Varšuvos departamentu, pietvakariuose su Radomo departamentu, pietuose su Liublino departamentu bei rytuose su Rusijos imperija. Panaikinus Varšuvos kunigaikštystę, Sedlcų departamentas paliktas, tačiau pervardintas į Palenkės vaivadiją.

Iš viso departamente buvo 9 apskritys (pavietai):
* Palenkės Bialos apskritis
* Garvolino apskritis
* Losicės apskritis
* Lukuvo apskritis
* Palenkės Radzino apskritis
* Sedlcų apskritis
* Vengruvo apskritis
* Vlodavos apskritis
* Želechuvo apskritis
Palenkės vaivadija (1816–1837)

**Palenkės vaivadija** (, ) buvo viena iš Rusijos imperijos, Lenkijos Kongreso karalystės vaivadijų egzistavusi 1816–1837 metais. Centras – Sedlcos. Vaivadija sudaryta iš buvusio Sedlcų departamento žemių. Vaivadija ribojosi su Plocko vaivadija, Mazovijos vaivadija, Sandomiro vaivadija, Liublino vaivadija ir Rusijos imperija. 1837 m. kovo 7 d. vaivadija paversta į Palenkės guberniją.

## Istorija

Varšuvos kunigaikštystės egzistavimo laikotarpiu ši teritorija priklausė Sedlcų departamentui. Žlugus kunigaikštystei, departamentas buvo pervardintas į vaivadiją. Vaivadija pavadinta *Palenkės* vardu, nors tik nedidelė šiaurvakarinė vaivadijos dalis priklausė istoriniam Palenkės regionui. 9 buvusio demartamento apskritys (pavietai) sugrupuotos į 4 apygardas:

* *Palenkės Bialos apygarda*:
** Palenkės Bialos apskritis
** Losicės apskritis
* *Lukuvo apygarda*:
** Lukuvo apskritis
** Garvolino apskritis
** Želechuvo apskritis
* *Palenkės Radzino apygarda*:
** Palenkės Radzino apskritis
** Vlodavos apskritis
* *Sedlcų apygarda*:
** Sedlcų apskritis
** Vengruvo apskritis


Vaizdas:Congress Poland 1831.jpg|Lenkijos Kongreso karalystė 1831 m.
Palenkės vaivadija (reikšmės)

**Palenkės vaivadija** – buvęs administracinis-teritorinis vienetas ATR, Rusijos imperijoje ir Lenkijoje. Centras buvo nepastovus – Drohičinas, Sedlcės, Balstogė.
Palenkės gubernija

**Palenkės gubernija** (, ) buvo Rusijos imperijos, Lenkijos Kongreso karalystės administracinis-teritorinis vienetas 1837–1844 metais. Centras – Sedlcos.

## Istorija

Gubernija sudaryta 1837 m. kovo 7 d. iš 1816 m. perorganizuotos Palenkės vaivadijos. 1844 m. rugpjūčio 21 d. gubernija panaikinta, jos žemės prijungtos prie Liublino gubernijos. 1867 m. gubernija atkurta, bet jau vadinta Sedlcų gubernija.

## Šaltiniai
Paklaida

**Paklaida** – nedidelė klaida, apsirikimas. Terminas **paklaida** gali reikšti:
* Sisteminė paklaida – tai sisteminis tyrimo rezultatų nuokrypis nuo tikrosios vertės:
** Matavimo paklaida – sisteminė paklaida, atsirandanti netiksliai nustačius ligą ar rizikos veiksnį;
** Tyrėjo paklaida – sisteminė paklaida, atsirandanti dėl tyrėjo netikslumo;
** Atrankos paklaida – sisteminė paklaida, atsirandanti dėl netinkamos atrankos metodikos;
** Atminties paklaida – sisteminė paklaida, viena iš diferencinių matavimo paklaidų.
* Atsitiktinė paklaida – tai atsitiktinis stebėjimo duomenų nuokrypis nuo tikrosios reikšmės;
* Atskaitos paklaida – paklaida atsirandanti atskaitant tarp dviejų skalės padalų esantį rodmenį;
* Nulio paklaida – paklaida atsirandanti, kai prietaisas nerodo tikslaus nulio.
Klaida (reikšmės)

**Klaida** – veiksmas ar padėtis, būklė, neatitinkanti teisingos, taisyklingos būklės. Klaida dar gali reikšti:
* Argumentacijos klaida – klaida loginiame argumente;
* Natūralistinė klaida – apibrėžimo klaida;
* Lošėjo klaida – loginė klaida, kylanti iš klaidingo tikimybių interpretavimo;
* Istoriko klaida – argumentacijos klaida, daroma manant, kad praeities sprendimų priėmėjai turėjo tokią pačia informaciją ir žiūrėjo iš tokios pačios perspektyvos, kaip kalbėtojas;
* Teismo klaida – klaida, kurią padaro teismas;
* Perdirbimo klaida – neapgalvotas pakartotinas turimo (ir teisingai dirbusio) programos fragmento pritaikymas naujame, jam netinkamame kontekste;
* Konjunkcijos klaida – tendencingas suvokimas, kai manoma, jog sudėtinė sąlyga yra labiau tikėtina, nei paprasta;
* Atribucijos klaida – psichologijoje, suvokimo netikslumas, kuris turi įtakos asmens supratimui apie tai, kas atsakingas už veiksmą, įvykį, reiškinį, t. y. atribucijai;
* Tobulo sprendimo klaida – argumentacijos klaida daroma tada, kai kažkoks problemos sprendimo būdas atmetamas kaip blogas, nes jis neišsprendžia problemos visiškai ir galutinai;
* Programavimo klaida – klasikinės apeliavimo į tikimybę klaidos pasitaikymas programuojant;
* Artefaktas (klaida) – stebėjimo rezultatas, kuris matomas (ar kitaip aptinkamas) ne dėl stebimo objekto, bet dėl stebėjimo technikos, naudotų statistinių metodų, objekto paruošimo stebėjimui ir kitų panašių ypatybių;
* Regresija (klaida) – situacija, kuomet naujesnė programos versija dėl pakeitimų programos kode nebeatlieka arba klaidingai atlieka funkciją, kuri buvo teisingai atliekama ankstesnėse versijose.

## Šaltiniai
Sedlcių cirkulas

:: *Apie dabartinę Lenkijos apskritį žr. [[Sedlcių apskritis]]*.

**Sedlcių cirkulas** () - viena iš Habsburgų monarchijos, Vakarų Galicijos ir Galicijos ir Lodomerijos karalystės apskričių egzistavusi 1795-1809 metais. Rytuose ribojosi su Palenkės Bialos cirkulu ir Vlodavos cirkulu, pietuose su Lukuvo cirkulu, vakaruose su Radomo cirkulu bei šiaurėje su Naująja Rytų Prūsija. Apskrities centras buvo Sedlcų miestas. 1809 m. teritorija prijungta prie Varšuvos kunigaikštystės, Sedlcų departamento.
Vlodavos cirkulas

:: *Apie dabartinę Lenkijos apskritį žr. [[Vlodavos apskritis]]*;
**Vlodavos cirkulas** () - viena iš Habsburgų monarchijos, Galicijos ir Lodomerijos karalystės apskričių egzistavusi 1803-1809 metais. Apskritis buvo įkurta sujungus Palenkės Bialos cirkulą ir Chelmo cirkulą. Vakaruose ribojosi su Sedlcų cirkulu, pietuose su Liublino cirkulu, šiaurėje ir rytuose su Rusijos imperija. Apskritis pavadinta Vlodavos miesto vardu, bet apskrities centras buvo Palenkės Bialos miestas. 1809 m. teritorija prijungta prie Varšuvos kunigaikštystės, Sedlcų departamento.
Liublino gubernija

**Liublino gubernija** (, ) – buvęs Rusijos imperijos, Lenkijos Kongreso karalystės administracinis-teritorinis vienetas. Centras – Liublinas.

## Istorija

Gubernija sudaryta 1837 m. kovo 7 d. iš 1816 m. perorganizuotos Liublino vaivadijos, jai priklausė 4 apskritys.  1844 m. prie gubernijos prijungta Palenkės gubernija. 1867 m. iš prijungtos Palenkės gubernijos žemių sudaryta Sedlcų gubernija. 1912 m. iš rytinių gubernijos žemių suformuota Chelmo gubernija. 1915 m. gubernija prijungta prie Vokietijos imperijos, Liublino generalgubernijos.

## Administracinis suskirstymas

1913 m. guberniją sudarė 10 apskričių. Čia buvo 143 valsčiai, 2073 seniūnijos, 14 miestų, 3259 kitos gyvenvietės.

## Gyventojai

### Gyventojų tautinė sudėtis pagal apskritis

Gubernijos gyventojų tautinė sudėtis atskirose apskrityse pagal 1897 m. surašymą.:

### Gyventojų skaičius apskrityse

Gubernijos gyventojų skaičius apskrityse ir miestuose pagal 1897 m. surašymą.

## Galerija

KP województwo lubelskie COA.svg|Gubernijos herbas 1837-1844 m.
KP gubernia lubelska (1845-1866) COA.svg|Gubernijos herbas 1845-1866 m.


## Šaltiniai

*
Karamultukas

**Karamultukas** (, retai *карамультык*; iš tiurk. *кара* 'juodas, nepuoštas' + *мылтык* 'šautuvas') – ilgavamzdis dagtinis Centrinės Azijos tautų (Tadžikija, Kazachija, Uzbekija ir pan.) šautuvas, naudotas XIX a. ir XX a. pradžioje.

Karamultukams būdingas labai ilgas vamzdis, lenkta medinė buožė ir medinės kojelės (svarbios, nes šautuvas sunkus). 

Buvusioje TSRS, manoma, šį pavadinimą išpopuliarino Georgijaus Tuškano romanas „Džura“ ir/ar pagal jį pastatyti filmai „Džura“ (1940 m.) ir „Džura – medžiotojas iš Min-Archaro“ (1987 m.). Rusų šnekamojoje kalboje šis žodis tapo pašiepiamu senoviškų, pasenusių rankinių šaunamųjų ginklų pavadinimu.

## Nuorodos

* Фитильный карамультук
Sedlcių gubernija

**Sedlcių gubernija** (, ) – buvęs Rusijos imperijos, Lenkijos Kongreso karalystės administracinis-teritorinis vienetas 1867–1912 m. Centras – Sedlcės.

## Istorija

Įsakymas apie Sedlcių gubernijos sudarymą išleistas 1866 m. gruodžio 31 d., jis įsigaliojo 1867 m. sausio 13 d. Gubernija sudaryta iš šiaurės vakarinės Liublino gubernijos dalies ir dalies Varšuvos gubernijos. Ji atkurta 1837–1844 m. egzistavusios Palenkės gubernijos ribose. 1912 m. gubernija panaikinta, iš rytinių gubernijos žemių suformuota Chelmo gubernija, Vengruvo apskritis prijungta prie Lomžos gubernijos, likusi dalis prijungta prie Liublino gubernijos.

## Administracinis suskirstymas

Guberniją sudarė 9 apskritys. 1913 m. buvo 140 valsčių, 1848 seniūnijos, 12 miestų, 4003 kitos gyvenvietės.

## Gyventojai
### Tautinė sudėtis

Gubernijos gyventojų tautinė sudėtis atskirose apskrityse pagal 1897 m. surašymą.:

### Gyventojų skaičius apskrityse

Gubernijos gyventojų skaičius apskrityse ir miestuose pagal 1897 m. surašymą.

## Šaltiniai

*
Geltonplaukė medūza

**Geltonplaukė medūza** (*Cyanea capillata*) – skiautaburnių medūzų būriui priklausanti medūzų rūšis. Tai didžiausios pasaulio medūzos, gyvenančios Arkties vandenyne bei šiaurinėje Atlanto ir Ramiojo vandenyno dalyje. Didžiausios užfiksuotos geltonplaukės medūzos kūno skersmuo siekė 2,29 m, čiuopiklių ilgis – 37 m, tačiau paprastai dauguma individų yra gerokai mažesni. Minta smulkiomis žuvimis, medūzomis, planktonu. Daugiausiai laiko praleidžia netoli vandens paviršiaus, įveikia ilgus atstumus nešamos vandenyno srovių. Dauginasi tiek lytiniu, tiek nelytiniu būdu. Gyvenimo trukmė siekia apie vienerius metus.

Geltonplaukių medūzų nudilginimas skausmingas ir nuodingas, tačiau retai kada būna mirtinas.

## Šaltiniai
Burkina Faso regionai

**[[Burkina Fasas]]** administraciškai suskirstytas į 17 **regionų**. Šie savo ruožtu padalinti į provincijas (jų šalyje – 47) ir savivaldybes (301).

## Nuorodos
* Burkina Faso: Administrative Division (Citypopulation.de)
* Regions of Burkina Faso (Statoids.com)
Kumedžima (Okinava)

**Kumedžima** (, okinav. クミジマ *Kumijima*) – Japonijos sala, kuri priklauso Okinavos saloms. Sala priklauso Kumedžimos miestui (Okinavos prefektūra). Salos plotas yra 59,11 km², joje gyvena 8713 žmonių (2004 m.).

Kumedžima yra vulkaninė sala. Pagrindiniai pajamų šaltiniai yra cukranendrės ir turizmas.

## Galerija


Image:Kumejima.jpg|Sala
Image:Hatenohama.jpg|Hatenohama paplūdimys
Image:Eef beach.JPG|Efo paplūdimys
Image:Mi-fuga-.JPG|Fugos kalnas


## Išnašos
Santa Maria della Salute

**Švč. Marijos Sveikatos bazilika** (, sutrumpintai *Salute*) – baroko stiliaus bažnyčia Venecijoje, turinti mažosios bazilikos statusą.

## Istorija

Santa Maria della Salute (*Salute* išvertus − „sveikatos“, „sveikatingumo“) bažnyčia buvo pastatyta Dorsoduro rajone, ties Didžiojo ir Džudekos kanalų sankirta XVII a. Tai buvo paskutinė venecijiečių pastatyta bažnyčia, skirta prašant dangiškųjų jėgų pagalbos nuo maro, kuris siautė 1630 m. ir nusinešė apie 100 000 Venecijos valstybės gyventojų gyvybių (kas sudarė apie 1/3 visų gyventojų). Maro metu, po dožo Nicolò Contarini viešo kreipimosi, Venecijos senatas priėmė sprendimą statyti bažnyčią Mergelei Marijai.

Praėjus marui vienuolika architektų pateikė savo projektus naujajai bažnyčiai. Konkursą laimėjo 26 metų architekto Baldassare Longhena projektas. Bažnyčios statybos prasidėjo 1631 m., ji tapo svarbiausiu Baldassare Longhena gyvenimo statiniu. Kadangi bažnyčia buvo kitoje kanalo pusėje nei Dožų rūmai, atidarymo proga ji buvo sujungta su San Marko pjaceta pontoniniu tiltu. Kaip ir Redentore bažnyčios atveju, tai buvo vieno iš Venecijos festivalių pradžia. *Festa della Salute* švenčiama kiekvienais metais lapkričio 21 d. Bažnyčia pašventinta 1681 m., o jos statybos baigtos 1687 m., penkeri metai po Baldassare Longhena mirties.

Tik pastatyta oktagonali bažnyčia tapo vienu išskirtiniausių Venecijos miesto peizažo akcentų. Ją vėliau savo paveiksluose vaizdavo venecijiečiai dailininkai Kanaletas ir Frančeskas Gvardis, daugelis miesto svečių. Pačioje bažnyčioje ir jos zakristijoje gausu venecijietiško meno, tame tarpe Tintoreto paveikslas „Vestuvės Kanoje“, daug Ticiano darbų. Bažnyčios architektūroje atsekama Andrea Palladio įtaka. Puošnus ir daugybe skulptūrų paįvairintas bažnyčios eksterjeras kontrastuoja su minimalistiniu interjeru.

## Bažnyčios vaizdai


Image:Santa Maria della Salute Venice 2.jpg | Santa Maria della Salute kupolai
Image:SMDS IMG 3965.JPG| Bažnyčios interjeras pagrindinio altoriaus link
Image:Venezia 2008-02-10 PalaTizianoSalute.JPG| Ticiano paveikslas viename iš altorių
Image:The Salute Venice by John Singer Sargent.jpeg| Džonas Singeris Sardžentas. „Santa Maria della Salute bažnyčia“, 1904-07, akvarelė


## Nuorodos

* aviewoncities.com 
* sacred-destinations.com
* unospitedivenezia.it
Literatūros ir meno metraštis

**Literatūros ir meno metraštis** – tęstinis apžvalginis leidinys, ėjęs 1959–1976 m. Vilniuje.

## Istorija

Buvo spausdinamos vienerių metų grožinės literatūros, spektaklių, koncertų, dailės parodų apžvalgos, žinios apie menininkus sukaktuvininkus, premijuotų ar garbės vardus gavusių asmenų ir kolektyvų sąrašai. Išėjo 18 knygų. Tiražas 3000-4000 egz.

## Redaktoriai

* Vladas Mozūriūnas (kn. 1-6)
* Alfonsas Bieliauskas (kn. 7-13)
* Vacys Reimeris (kn. 14-18)

## Šaltiniai
Litva literaturnaja (žurnalas)

**Litva literaturnaja** () – LTSR rašytojų sąjungos almanachas, žurnalas, ėjęs 1966–1989 m. Vilniuje rusų kalba.

## Istorija
Įkurtas vietoj almanacho „Sovetskaja Litva“. Leido Vagos leidykla. 1966–1978 m. ėjo kasmet, 1978–1986 m. – kas du mėnesius, 1986–1989 m. – kas mėnesį. Spausdino lietuvių ir Lietuvos rusų rašytojų kūrybą, literatūros kritikos ir publicistikos straisnius. Tiražas 2000–3000 egz.

## Redaktoriai
* Igoris Kašnickis – 1966–1978 m.
* Vytautas Radaitis – 1978–1987 m.
* Evaldas Matviekas – 1988–1989 m.

## Šaltiniai
Senkaku salos

**Senkaku salos** (, kiti variantai: 尖閣群島 *Senkaku-guntō* ir 尖閣列島 *Senkaku-rettō*), taip pat žinomos kaip **Diaoju salos** (; taip pat supapr. kin. 钓鱼岛) Kinijoje ar **Tiaojutai salos** () Taivane, taip pat dar **Viršūnės salos** – negyvenamų salų grupė Rytų Kinijos jūroje, kurias valdo Japonija. Jos yra į rytus nuo Kinijos, šiaurės rytus – nuo Taivano ir į vakarus nuo Okinavos.

Kai 1968 m. buvo atrasta, kad netoli salų jūroje gali būti naftos rezervų, į Senkaku salas pretenzijas pareiškė Kinija ir Taivanas, tačiau 1971 m. JAV salas perdavė Japonijai. Kinija teigia, kad atrado ir valdė salas nuo XIV a. Japonija valdė salas nuo 1895 m. iki Antro pasaulinio karo pabaigos, 1945–1972 m. salas valdė amerikiečiai, kol kartu su Okinava grąžino Japonijai.

Senkaku salos yra Japonijos diplomatinių ginčų su Kinija ir Taivanu objektas. Abi kinų vyriausybės sutinka, kad salos priklauso Taivanui, tiksliau Toučengo miestui Jilano provincijoje. Japonija oficialiai nepripažįsta Taivano kaip atskiros valstybės ir teigia, kad Senkaku salos priklauso Išigakio miestui Okinavos prefektūroje, tad ji nepripažįsta Taivano ir Kinijos pretenzijų į salas. Japonijos vyriausybė neleido Išigakiui plėtoti salų.

## Geografija

## Išnašos
Gurų kalbos

**Gurų kalbos** – Nigerio-Kongo kalbų šeimos kalbų grupė, priskiriama Voltos-Kongo kalboms. Iš viso suskaičiuojamos 96 kalbos, kuriomis kalbama Afrikos Sudaninio klimato zonoje, dabartiniame Burkina Fase, šiaurinėje Ganoje, Toge, Benine bei šiaurės rytiniame Dramblio Kaulo Krante.

Manoma, kad šios kalbos turėjo daiktavardžio klasių sistemą, kuri vėliau nunyko. Dauguma kalbų toninės. Žinomiausia ir daugiausia vartojama kalba yra mosių kalba. 

Pirmasis gurų kalbas išskyrė Koelle savo 1854 m. veikale *Polyglotta Africana* kaip Šiaurės rytų Aukštutinio Sudano kalbas. Vėliau prancūzai šias kalbas vadino **Voltos kalbomis** ().

## Klasifikacija
Išskiriamos šios gurų kalbų grupės (pažymėtos žemėlapyje):
#Koromfės kalba
#Oti–Voltos kalbos
#Bva kalbos
#Gurunsių kalbos
#Kirma–lobių kalbos
#Dogoso–khe kalbos
#Doghose–gan kalbos
Gurų kalboms kartais priskiriamos ir giminingos senufų, baribų, kulangų, teenų, loma, tiefo, viemo, tusia, vara, natioro kalbos (visos kartu jos vadinamos Savanų kalbomis). Kad išskirti iš pastarųjų, pagrindinės gurų kalbos dar vadinamos **Centrinėmis gurų kalbomis**.
Šimodži

**Šimodži** () – viena iš Mijako salų, kurios yra Riūkiū salyno dalis Japonijoje. Plotas 9,54 km², aukštis iki 21,6 m, gyventojų 32 (2011 m.). Sala priklauso Mijakodžimos miestui Okinavos prefektūroje.

Šimodži yra Irabu prefektūrinio gamtos parko dalis.

Saloje veikia Šimodžimos oro uostas.
Chelmo gubernija

**Chelmo gubernija** (, ) – buvęs Rusijos imperijos administracinis-teritorinis vienetas 1912–1915 m. Centras – Chelmas. Guberniją sudarė 8 apskritys.

## Istorija

Gubernija sudaryta 1912 m. liepos 6 d. iš rytinių Sedlcų gubernijos ir rytinių Liublino gubernijos žemių.

Gubernijos įkūrimo iniciatorius buvo Chelmo stačiatikių vyskupas Eulogijus (Georgijevskis), kuris matė kad stačiatikybė regione praranda įtaką, kadangi po 1875 m. unitų bažnyčios panaikinimo dauguma unitų pasirinko tapti katalikais, o ne stačiatikiais. Kita gubernijos įkūrimo priežastis buvo ta, kad šiose žemėse gyveno daug ukrainiečių. Prieš karą 1914 m. gubernijoje gyveno 50,1 % ukrainiečių, 30,5 % lenkų ir 15,8 % žydų. Įkurdami guberniją rusai siekė visiškai surusifikuoti gubernijos žmones ir taip užkirsti kelią galimam šių žemių praradimui esant dideliam kariniui konfliktui. 1915 m. balandžio 4 d. gubernija buvo prijungta prie Kijevo generalgubernijos, tačiau dėl prasidėjusio I pasaulinio karo faktiškai tas prijungimas įvyko tik ant popieriaus. Vokietijos imperijai užėmus šias žemes, šiaurinė gubernijos dalis prijungta prie Oberosto, o pietinė prie Liublino generalgubernijos. Pasibaigus karui dėl šių žemių kovojo Vakarų Ukrainos liaudies respublika, Antroji Lenkijos respublika ir Tarybų Rusija, nuo 1919 m. visos šios žemės atiteko Lenkijai ir buvo prijungtos prie Liublino vaivadijos.

## Gyventojai
### Gyventojų tautinė sudėtis pagal apskritis

Gubernijos gyventojų tautinė sudėtis atskirose apskrityse pagal 1897 m. surašymą.:

### Gyventojų skaičius apskrityse

Gubernijos gyventojų skaičius apskrityse ir miestuose pagal 1897 m. surašymą.

## Šaltiniai

* Gubernijos žemėlapis ;
* Įsakymas dėl gubernijos įkūrimo (rus.);
* Norman Davies, God’s Playground: A History of Poland, Columbia University Press, 2005, ISBN 0-231-12819-3, Print, p.278
* Roman Dmowski, Polityka polska i odbudowanie państwa. Przedmową do obecnego wydania i komentarzem opatrzył Tomasz Wituch, t. I, Warszawa 1988, s. 72.
* A. Wrzyszcz, Gubernia chełmska. Zarys ustrojowy, Lublin 1997.
Listok Vilenskoi gruppy RSDRP

**Listok Vilenskoi gruppy RSDRP** () – RSDDP Vilniaus grupės nelegalus bolševikinės krypties leidinys rusų kalba, išleistas 1905 m. rugpjūtį Vilniuje.

## Istorija

Spausdintas hektografu.

## Šaltiniai
Panabasas

**Panabasas** () – pietų Filipinų salų šaltasis ginklas, su dao tipo geležte ir kotu, kurio ilgis maždaug lygus geležtės ilgiui ar ilgesnis už ją. Panabasai būna nuo 60 iki 130 cm ilgio. Kaunantis laikomi viena ar dviem rankomis.
Anksčiau panabasai buvo naudojami tiek kaip kautynių ginklai, tiek kaip budelio įrankis bei kaip galios ženklas. Retkarčiais naudodavo ir kaip žemės ūkio ar mėsininko įrankį.

Panabasus kartais laiko kalavijų rūšimi.
Ginklo pavadinimas *panabas* atsirado iš žodžio *pang-tabas*, kur *pang* 'naudoti kam (priešdėlis) + *tabas* 'nukirsti'.

## Sandara
Panabasai yra lengviausiai atpažįstami geležtiniai Filipinų ginklai. Filipinų kalavijai trumpesni už panabasus, išskyrus kai kuriuos kampilanus, kurie gali būti ir ilgesni.

### Geležtė
Panabasų geležtės būna vienašmenės, siauresnės ties kotu, einant link smaigalio platėja (tuo primena kiniškus dao). Geležtė dažnai pagaminta iš sluoksniuoto metalo.

Panabas naudojamas kaip kertamasis, o ne duriamasis ginklas, todėl geležtės smaigalys nėra esminis. Kai kurie panabasai neturi aštraus smaigalio, o kai kurie – labai smailų, kaip kad Filipinų kalavijo dahong palajaus. Retkarčiais pasitaiko panabasų, kurių geležtė yra išlenkta kaip lėkšta S raidė, jų geležtės nugarėlė vietomis gali turėti ašmenis, o smaigalys būna dviašmenis.

Geležtės ties kotų yra storesnė, paprastai apie 2 cm storio. Tai apsaugo geležtę nuo lūžimo smūgiuojant panabasu.

### Kotas
Panabasų kotus paprastai gamina iš lapuočių medienos, pvz., indinio koralmedžio (*Pterocarpus indicus*) ir dažnai apipindavo rotangų pluoštu. Kai kurių panabasų kotai būdavo apvejami ne rotangais, o metalo juostomis. Kotai būna maždaug tokio pat ilgio kaip geležtės ar ilgesni už jas.

### Makštis
Panabasų makštis darydavo iš medienos. Dabar jos itin retos. Manoma, kad prasidedant kirstynėms jas nusviesdavo į šoną ir jos pasimesdavo.
Panabasų makštys sudarytos iš dviejų medinių pusių, kurios atsivožia, kad būtų galima išimti panabasą. T.y., panabaso neina iš makšties paprasčiausiai ištraukti. Yra duomenų, kad šiuos ginklus neretai į kautynes nešdavosi suvyniotus audeklu ir permestus už nugaros.

## Nuorodos
Kandidatas į meistrus

**Kandidatas į meistrus** (sutr. **KM**; , *CM*) – kvalifikacinis šachmatų titulas (vardas), viena pakopa žemesnis už FIDE meistro vardą. Kandidato į meistrus titului gauti pagal FIDE taisykles vyrams būtinas 2200 taškų Elo reitingas.

## Kandidatai į meistrus iš Lietuvos
Lietuvos šachmatininkai, kuriems buvo suteiktas kandidato į meistrus vardas:

* Domantas Klimčiauskas (g. 1991; s. 2020)
* Tauras Narmontas (g. 1991; s. 2020)
* Aras Vardanianas (g. 2001; s. 2021)

**Sutrumpinimai:** g. - gimimo, s. - titulo suteikimo metai.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Lietuvos šachmatų kandidatų į meistrus sąrašas (FIDE inf.)
Atskyris

**Atskyris** – kokios nors specialybės (dažniausiai – sporto) kvalifikacijos laipsnis. Hierarchijos sistema sportininkų (žaidėjų) lygiui ir jų pajėgumui įvertinti nustato sporto vardus ir šiuos atskyrius: I, II, III, IV atskyriai, rečiau – taip pat ir V ar VI atskyriai. Žemiausią pakopą užimantys sportininkai būna be atskyrio iki jis jiems yra suteikiamas. Klasifikacinės normos (normatyvai) atskyriams įvykdyti yra nustatytos sporto federacijų arba yra nustatomos varžybose (turnyruose). Atskyrius suteikia miestų, rajonų apskričių sporto skyriai, klubai, sporto mokyklos, taip pat nacionalinės sporto sąjungos (pvz., Lietuvoje – Šaudymo sporto sąjungos generalinis sekretorius, gavęs varžybų protokolus, suteikia atskyrius nuo III iki I).

## Šaltiniai
Sporto meistras

**Sporto meistras** (**SM**; , **M**) – sportinės kvalifikacijos titulas. Aukštesnis už kandidatą į sporto meistrus, žemesnis už Tarptautinį sporto meistrą (šachmatai šachmatuose – už didmeistrį).

Konkretūs reikalavimai kiekvienai sporto šakai – skirtingi. Suteikia nacionalinė atitinkamo sporto federacija (pvz. lengvosios atletikos rungtims – LLAF, šachmatuose – LŠF ir pan.), gavusi sporto mokymo įstaigos ar specializuoto sportinio klubo teikimą. Jie pateikiami už rezultatus varžybose (pvz., individualiose rungtyse ar estafetėse).

Laiko rezultatai privalo būti fiksuoti elektroniškai.

Pvz., šachmatuose *[[FIDE meistras|FIDE meistro]]* titului gauti reikia >2300 ELO taškų.

## Šaltiniai
Sporto vardas

**Sporto vardas** – kvalifikacinis laipsnis, titulas sporte. Vardą suteikia sporto federacija, gavusi sporto mokymo įstaigos, klubo teikimą. Vardai suteikiami už rezultatus (užimtas vietas) varžybose (pvz., individualiose rungtyse ar estafetėse). Rezultatai laike pripažįstami esant elektroninei laiko fiksavimo sistemai. Klasifikacinę normą (normatyvą) sportininkas gali įvykdyti pagal klasifikacijos normų reikalavimus.

## Pakopos
* Didmeistris (GM), tarptautinis didmeistris (IGM)
* Sporto meistras (M), Tarptautinis meistras (IM)
* Kandidatas į sporto meistrus (CM)

## Taip pat skaitykite
* Atskyris
Varšuvos vaivadija (1919–1939)

**Varšuvos vaivadija** () – 1919–1939 m. egzistavusi vaivadija II Lenkijos respublikos centrinėje dalyje. Centras – Varšuva. 1921 m. vaivadijos plotas buvo 29 342 km², o 1939 m. – 31 656 km². Šiaurėje vaivadija ribojosi su Rytų Prūsija, rytuose su Balstogės vaivadija, pietryčiuose su Liublino, pietuose su Kelcų vaivadija, vakaruose su Pamario ir Lodzės vaivadijomis.

## Istorija

Vaivadija įkurta 1919 m. kaip II Lenkijos Respublikos administracinis vienetas. Per I pasaulinį karą vaivadijos teritorija priklausė Varšuvos generalgubernijai. 1939 m. rugsėjį vaivadija panaikinta ir prijungta prie Trečiojo Reicho Generalgubernijos, kur iš pietinių vaivadijos žemių buvo įkurtas Varšuvos distriktas. Šiaurinės vaivadijos žemės prijungtos prie Rytų Prūsijos, Cechanuvo srities.

## Gyventojai

Pagal 1921 m. gyventojų surašymo duomenis vaivadijos gyventojų tankumas buvo 72 gyv./km² ir gyveno 2.112.798 gyventojai, kurių tautinė ir religinė sudėtis atrodė taip:

## Administracinis suskirstymas

1938 m. vaivadijos Kutno, Lovičiaus, Mazovijos Ravos ir Skernevicių apskritys prijungtos prie Lodzės vaivadijos. 1939 m. balandžio 1 d. prie vaivadijos iš Balstogės vaivadijos prijungtos Lomžos, Ostrolenkos, Mazovijos Ostruvo apskritys, o iš Liublino vaivadijos prijungtos Palenkės Sokoluvo, Vengruvo ir Garvolino apskritys.

## Vaivados
* Władysław Sołtan 1919 m. lapkričio 19 d. – 1927 m. lapkričio 24 d.
* Stanisław Twardo 1927 m. lapkričio 28 d. – 1934 m. liepos 3 d.
* Bronisław Nakoniecznikow-Klukowski 1934 m. liepos 3 d. – 1938 m. vasario 5 d.
* Jerzy Paciorkowski 1938 m. sausio 22 d.- 1939 m. rugsėjis

## Šaltiniai
Muhuno Kilpos regionas

**Muhuno Kilpos regionas** – vienas iš trylikos Burkina Faso regionų. Įkurtas 2001 m. liepos 2 d.. Tai antras pagal gyventojų skaičių regionas Burkina Fase (po Centrinio regiono), jame gyvena 10,f% Burkina Faso gyventojų. Regiono sostinė – Dedugu. Regioną sudaro šešios provincijos:

## Šaltiniai
Liublino distriktas

**Liublino distriktas** (, ) – 1939–1944 m. egzistavęs Trečiojo Reicho, Generalgubernijos administracinis vienetas. Centras – Liublinas. Sritis ribojosi rytuose su Ukrainos reichskomisariatu, pietryčiuose su Lvovo distriktu, pietvakariuose su Krokuvos distriktu, vakaruose su Radomo distriktu ir šiaurės vakaruose su Varšuvos distriktu. 1940 m. distrikto plotas buvo 26 848 km², o 1942 m. 26 560 km². Distriktas panaikintas 1944 m. liepos 25 dieną, kai Raudonoji armija užėmė Liublino miestą.

## Istorija

Distriktas įkurtas 1939 m. spalio 26 d. iš buvusios Liublino vaivadijos bei dalies Lvovo vaivadijos šiaurinių žemių. 1940 m. sausio 1 d. distriktą sudarė 10 apskričių ():

* Palenkės Bialos apskritis
* Bilgorajaus apskritis
* Chelmo apskritis
* Hrubiešuvo apskritis
* Liublino Januvo apskritis
* Krasnistavo apskritis
* Liublino apskritis
* Pulavų apskritis
* Palenkės Radzino apskritis
* Zamostės apskritis

## Gubernatoriai

* Friedrich Schmidt – (1939 m. – 1940 m. kovas)
* Ernst Zörner – (1940 m. kovo 31 d. – 1943 m. balandžio 10 d.)
* Richard Wendler – (1943 m. gegužės 27 d. – 1944 m. liepa)


Vaizdas:Dystrykt krakowski 1.png|Generalgubernijos distriktai 1940 m.
Vaizdas:General Government for the occupied Polish territories.png|Generalgubernijos distriktai 1941-1945 m.


## Literatūra

* Andrzej Gawryszewski: Ludność Polski w XX wieku (rozdział II – Terytorium i podział administracyjny). Instytut Geografii i Przestrzennego Zagospodarowania, 2005.

## Nuorodos

* Aprašymas apie distriktą (vok.).
Varšuvos distriktas

**Varšuvos distriktas** (, ) – 1939–1945 m. egzistavęs Trečiojo Reicho, Generalgubernijos administracinis vienetas. Centras – Varšuva. Sritis ribojosi rytuose su Balstogės sritimi, pietryčiuose su Liublino distriktu, pietuose su Radomo distriktu, vakaruose su Vartos žemėmis ir šiaurėje su Cechanuvo sritimi. Distriktas panaikintas 1945 m. sausio 16 dieną.

## Istorija

Distriktas įkurtas 1939 m. spalio 26 d. iš buvusios Varšuvos vaivadijos pietinių žemių. Distriktą sudarė 11 apskričių ():

* Garvolino apskritis
* Grujeco apskritis
* Lovičiaus apskritis
* Mazovijos Minsko apskritis
* Mazovijos Ostruvo apskritis
* Sedlcų apskritis
* Sochačevo apskritis
* Palenkės Sokoluvo-Vengruvo apskritis
* Palenkės Radzino apskritis
* Varšuvos apskritis
* Varšuvos miestas

## Gubernatoriai

* Ludwig Fischer - (1939 m. spalio 26 d. - 1945 m. sausio 16 d.)


Vaizdas:Dystrykt krakowski 1.png|Generalgubernijos distriktai 1940 m.
Vaizdas:General Government for the occupied Polish territories.png|Generalgubernijos distriktai 1941-1945 m.


## Nuorodos

* Aprašymas apie distriktą (angl.).
SEB arena

**SEB arena** – uždarų patalpų teniso arena Vilniuje, atitinkanti ATP standartus.

2009–2010 m. joje vyko Lietuvos nacionalinės teniso komandos kovos Davis Cup varžybose.

## Sudėtis
* 14 vidaus HARD teniso aikštelių
* 6 vidaus kiliminės dangos teniso aikštelės
* 8 lauko teniso aikštelės
* 4 skvošo aikštelės
* 4 badmintono aikštelės

## Nuorodos
* Svetainė
Kleptoknidai

**Kleptoknidai** (iš  'vogti') – dilgiųjų ląstelių (knidocitų) kapsulės, kurias kaip trofėjinius ginklus naudoja kai kurie duobagyviais mintantys plėšrūnai. Kapsulės, išlaikiusios gebėjimą dilginti, įsistato į šeimininko odos dangalus ir veikia kaip gynybos priemonė. Labiausiai žinomi organizmai kleptoknidų naudotojai yra plikažiauniai moliuskai, daugelis kurių minta duobagyviais. Taip pat kleptoknidus naudoja ir kai kurie šukuočiai ir blakstienotosios kirmėlės.

## Blakstienotųjų kirmėlių kleptoknidai
*Microstomum* genties turbeliarijų kleptoknidai tolygiai pasiskirsto kūno dangose. Manoma, kad kleptoknidus į dangalus iš žarnyno atgabena fagocitai. Iš keturių tipų knidocitų, kuriuos turi hidros, turbeliarijų odoje aptinkami trys. Penetrantai (stambios dilginamosios kapsulės) išsidėsto turbeliarijų ląstelių vakuolėse, kaip kad būna ir hidrų ląstelėse.

Kirmėlės, turinčios mažai kleptoknidų, ieško hidrų ir puola jas. O kirmėlės, turinčios pakankamai kleptoknidų, hidrų paprastai vengia. Kai hidros dilgina kirmėlės, šios gali žūti, nes yra jautrios hidrų nuodams. Kaip dažnai praryti knidocitai „iššauna“ kirmėlių žarnynuose, nėra žinoma. Galbūt knidocitų suveikimą blokuoja gleivės, kurias gamina šių kirmėlių ryklės liaukos. Trofėjiniais kleptoknidais turbeliarijos gali dilginti ir nužudyti kitus smulkius gyvūnus.

## Plikažiaunių moliuskų kleptoknidai

Plikažiaunių moliuskų kleptoknidai į paviršinius audinius papuola per virškinamosios liaukos (*hepatopancreas*) atšakas, kurių galuose yra specialūs organai knidosakai. Paprastai knidosakai išsidėstę ties ryškiaspalvių žiaunų viršūnėmis ar čiuoptuvais. Galbūt kad į knidosakus gabenami tik nesubrendę knidocitai. Pagal vieną hipotezę subrendusių knidocitų iššovimą blokuoja kol kas nežinomos medžiagos, kurias išskiria moliusko burnos ertmės liaukos.

Manoma, kad ryškios daugelio plikažiaunių, ginkluotų kleptoknidocitais, spalvos yra perspėjamosios.

Hiponeustoninio (gyvenančio po vandens paviršiaus įtempimo plėvele) plikažiaunio moliusko *Glaucus atlanticus*, besimaitinančio sifonoforais *Physalia*, knidosakuose sukaupiamos labai nuodingos dilginamosios kapsulės, todėl šiuos moliuskus palietusius žmones smarkiai nudegina.

## Nuorodos
* Greenwood, P. G., Mariscal, R. N. (1984). The utilization of cnidarian nematocysts by aeolid nudibranchs: nematocyst maintenance and release in Spurilla. Tissue and Cell 16 (5): 719–730.
* Kepner, W. A., Barker, J. F. (1924). Nematocysts of Microstoma. Biological Bulletin 47: 239–252
## Išnašos
Sniego peilis

**Sniego peilis** () – inuitų peilio pavidalo įrankis, naudojamas sniego namams iglu statyti. Senovėje sniego peilius darydavo iš tokių prieinamų medžiagų kaip kaulas ar ragas. Europiečiams ėmus tiekti metalinius įrankius imta naudoti metalinius sniego peilius.

## Istoriniai paminėjimai
1883 m. žurnale „Science“ (kurį leidžia asociacija „American Association for the Advancement of Science“) rašė:

: *Vienintelis įrankis, kurį naudoja iglu statyti, yra sniego peilis. Tenai, kur inuitai prekiauja su baltaisiais, jie išsimaino sūrio peilius arba ilgageležčius mėsininkų peilius, nuo [[įkotė|įkočių]] nuima senas rankenas ir vietoj uždeda naujas, triskart ilgesnes, kad būtų galima suimti abiem rankomis. Anksčiau sniego peilius darydavo iš [[šiaurinis elnias|šiaurinių elnių]] ragų ar [[blauzdikaulis|blauzdikaulių]].*
: *Aš aptikau, kad [[Karaliaus Viljamo sala|Karaliaus Viljamo salos]] ir apie ją gyvenantys [[eskimai]] naudoja sniego peilius iš [[varis|vario]], kurį nulupo nuo Džono Franklino (*John Franklin*) laivų. Karalienės plačios strėlės įspaudai dar matyti ant daugelio dviašmenių [[geležtė|geležčių]], prie kurių [[sausgyslė|sausgysliniais]] raiščiais grubiai pritvirtintos rankenos iš [[avijautis|avijaučių]] ar šiaurinių elnių ragų.*
: *[[Geležis|Geležiniai]] sniego peiliai, nors daugelių požiūrių patogesni, labiau linkę lūžti smarkių žiemos šalčių metu, kas jiems neretai nutinka. Aš mačiau iglu, pastatytus termometrui rodant −70 °F. Tokioje temperatūroje sniegas kietumu tampa lyg akmuo.*

## Nuorodos
Burkina Faso demografija

Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie **[[Burkina Faso]] demografiją**.

**Gyventojų skaičius:** 17 275 115 (2013 m. apskaičiavimai)

**Struktūra pagal amžių:**
* *0–14 m.:* 45,7 % (3 954 621 vyras ir 3 935 367 moterys)
* *15–64 m.:* 51,8 % (4 474 547 vyrai ir 4 480 892 moterys)
* *65 m. ir vyresni:* 2,5 % (165 048 vyrai ir 264 640 moterų) (2012 m. apsk.)

**Gyventojų amžiaus [[mediana]]:**
* *bendras:* 17 m.
* *vyrų:* 16,8 m.
* *moterų:* 17,2 m. (2012 m. apsk.)

**Metinis populiacijos prieaugis:** 3,073 % (2012 m. apsk.)

**[[Gimstamumas]]:** 43,2 gimimų/1000 gyv. per metus (2012 m. apsk.)

**[[Mirtingumas]]:** 12,47 mirčių/1000 gyv. per metus (2012 m. apsk.)

**[[Migracijos indeksas]]:** 0 migrantų/1000 gyv. per metus (2012 m. apsk.)

**[[Urbanizacija]]:**
* *mieste gyvenančių žmonių skaičius:* 26 % (2010 apsk.)
* *mieste gyvenančių žmonių procento metinis kitimas:* 6,2 % (2010–15 m. apsk.)

**Lyčių pasiskirstymas:**
* *gimimo metu:* 1,03 vyro vienai moteriai
* *jaunesniems nei 15 metų:* 1 vyras vienai moteriai
* *15–64 metų:* 1 vyras vienai moteriai
* *65 metų ir vyresniems:* 0,62 vyro vienai moteriai
* *visai populiacijai:* 0,99 vyro vienai moteriai (2011 apsk.)

**Kūdikių [[mirtingumas]]:**
* *bendra:* 79,84 mirčių/1000 gimimų
* *vyrų:* 87,26 mirčių/1000 gimimų
* *moterų:* 72,19 mirčių/1000 gimimų (2012 m. apsk.)

**[[Vidutinė gyvenimo trukmė]]:**
* *bendra:* 54,07 m.
* *vyrų:* 52,09 m.
* *moterų:* 56,1 m. (2012 apsk.)

**[[AIDS]]/[[ŽIV]]:**
* *paplitimas tarp suaugusiųjų:* 1,2 %
* *bendras skaičius:* 110 000
* *mirčių skaičius:* 7100 (2009 m. apsk.)

**15 m. ir vyresnių gyventojų [[raštingumas]]:**
* *bendras:* 21,8 %
* *vyrų:* 29,4 %
* *moterų:* 15,2 % (2003 m. apsk.)

**[[Religija|Religijos]]:**
* *musulmonai:* 60,5 %
* *katalikai:* 19 %
* *animistai:* 15,3 %
* *protestantai:* 4,2 %
* *kiti:* 0,6 %
* *netikintys:* 0,4 %

**[[Kalba|Kalbų]] vartojimas:**
* *prancūzų (oficiali šalies kalba)*
* *vietinės kalbos:* 90%

**[[Etninė grupė|Etninės grupės]]:**
* *mosiai:* 40 %
* *kiti:* 60 %

## Šaltiniai

* Burkina Fasas CŽV pasaulio faktų knygoje (anglų kalba)