open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Tuk tuk (filmas)

**Tuk tuk** () – 2015 m. JAV sukurtas psichologinis trileris, 1977 m. filmo „Mirtinas žaidimas“ perdirbinys.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Keanu Reeves – Evanas Vėberis
* Lorenza Izzo – Dženesė
* Ana de Armas – Belė
* Ignacia Allamand – Karen
* Aaron Burns – Luisas
* Colleen Camp – Viviana 
Aktorė Colleen Camp originaliame filme 1977 m. atliko vieną pagrindinių vaidmenų.

## Turinys

Architektas Evanas yra laimingai vedęs Karen ir kartu su 2 vaikais gyvena užmiesčio name. Tėvo dienos išvakarėse šeima susiruošia savaitgalį atostogauti, tačiau Evanas priverstas likti namuose, kad baigtų skubų projektą. Vėlai vakare, lauke siaučiant audrai, į namų duris pasibeldžia dvi merginos, Dženesė ir Bel, kurių automobilis sugedo netoliese, o telefonas išsikrovė. Evanas įleidžia jas į namus apšilti, o pats iškviečia taksi. Merginos eina nusimaudyti po dušu, o vėliau kartu suvilioja Evaną. Taksi atvažiuoja ir išvažiuoja, o jos lieka namuose.

Rytą atsikėlęs Evanas nustemba, kad merginos vis dar namuose: jis tikėjosi, kad tai vienos nakties nuotykis, kuris jau pasibaigė, tačiau šios, regis, neketina niekur eiti. Evanas mėgina jas iškraustyti ir gražiuoju, ir piktuoju, tuo tarpu merginos pradeda siaubti jo namus, o galiausiai pareiškia, kad Bel yra nepilnametė, todėl jis gali būti apkaltintas išprievartavimu. Bijodamas, kad jos įvykdys grasinimą viską papasakoti policijai ir žmonai, Evanas priverstas joms pataikauti. Galiausiai merginos sutinka, kad jis nuvežtų jas į miestą.

Grįžęs Evanas sutvarko namus ir vėl pradeda dirbti, tačiau vakare merginos vėl pasirodo, pareiškusios, kad jis įvykdė nusikaltimą ir privalo už jį atsakyti. Po grumtynių jos suriša Evaną ir pradeda „teismą“, kurio nuosprendis – mirtis neištikimam vyrui...
2017–2018 m. Ligat ha'Al

**[[2017]]–[[2018]] m. [[Ligat ha'Al]]** – aukščiausioji Izraelio futbolo lyga. Dalyvavo 14 klubų. 

## Formatas
* Pirmame etape buvo sužaisti du ratai. 
* Po 26 turų lyga skeliama pusiau. 
* Pirmos šešios komandos tęsė kovą dėl čempionų vardų ir patekimo į Europos turnyrus. 
* Silpnųjų grupė kovojo dėl išlikimo elito divizione.

## Dalyviai
* **[[Hapoel Acre FC|Akrės „Hapoel“]]**
* **[[FC Ashdod|Ašdodo FC]]**
* **[[Hapoel Ashkelon FC|Aškelono „Hapoel“]]**
* **[[Hapoel Be'er Sheva FC|Beer Ševos „Hapoel“]]**
* **[[Hapoel Haifa FC|Haifos „Hapoel“]]**
* **[[Maccabi Haifa FC|Haifos „Maccabi“]]**
* **[[Beitar Jerusalem FC|Jeruzalės „Beitar“]]**
* **[[Hapoel Ironi Kiryat Shmona FC|Kirjat Šmonos „Hapoel Ironi“]]**
* **[[Maccabi Netanya FC|Netanijos „Maccabi“]]**
* **[[Maccabi Petah Tikva FC|Petah Tikvos „Maccabi“]]**
* **[[Hapoel Ra'anana AFC|Rananos „Hapoel“]]**
* **[[Ihoud Bnei Sakhnin FC|Sachnino „Ihoud Bnei“]]**
* **[[Bnei Yehuda Tel Aviv FC|Tel Avivo „Bnei Jehuda“]]**
* **[[Maccabi Tel Aviv FC|Tel Avivo „Maccabi“]]**

## Turnyrinė padėtis
### I etapas


**Legenda:**
&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp; Stipriųjų grupė
&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp; Silpnųjų grupė

***Pastaba:***
* Iš Akrės „Hapoel“ atimti 2 taškai dėl neteisėtų žaidėjų perėjimų.


### II etapas
* Čempionais tapo Hapoel Be'er Sheva.

#### I finalas

#### II finalas

***Pastaba:***
* Iš Akrės „Hapoel“ atimti 2 taškai dėl neteisėtų žaidėjų perėjimų.

## Taip pat skaitykite
* 2017–2018 m. Liga Leumit

## Išnašos

## Nuorodos
* Flashscore Izraelio lygos rezultatai
* Flashscore taurės turnyro rezultatai
* RSSSF duomenų bazė
Šiauriai

**Šiauriai** (tarm. ***Šauriai***, , ) – nedidelis kaimas Baltarusijos vakaruose, Gardino srities Varanavo rajone.

Administraciškai priklauso Dotiškių apylinkei, išsidėstęs prie kelio H7879 Parodūnė-Serbiniškiai. Jau XVIII a. žinomas dvaras, priklausęs Trabų herbo Narbutų giminei. Iki šių dienų neišlikę rūmai buvo itin įspūdingi, juos savo piešinyje įamžino dailininkas Napoleonas Orda.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Teodoras Narbutas (1784–1864) – inžinierius, Lietuvos praeities tyrinėtojas
* Liudvikas Narbutas (1831–1863) – vienas iš 1863 metų sukilimo vadų, Teodoro Narbuto sūnus
* Stanislovas Narbutas (1853–1926) – gydytojas ir mokslininkas, Teodoro Narbuto sūnus

## Šaltiniai

* Szawry // Słownik geograficzny Królestwa Polskiego… T. XI: Sochaczew – Szlubowska Wola. Warszawa, 1890

## Nuorodos
* Šiaurių dvaras (Dailininko Napoleono Ordos piešinys)
Venantino Venantini

**Venantino Venantini** (g. 1930 m. balandžio 17 d. Fabrianas) – italų kino aktorius. Dažniausiai atlieka antrojo plano arba epizodinius vaidmenis.

## Dalinė filmografija
* Galia (1966)
* Ledi Hamilton (1968)
* Erotissimo (1969)
* Kunigo žmona (1971)
* Nieko tokio... tai – valsas! (1971)
* Septynios mirtys katės akyse (1973)
* Juodoji Emanuelė (1975)
* Emanuelė 2 (1975) 
* Emanuelė Bankoke (1976)
* Lova aikštėje (1976)
* Kita dangaus pusė (1977)
* Emanuelė ir prekyba baltosiomis vergėmis (1978)
* Didysis mūšis (1978) 
* Humanoidas (1979) 
* Nuo Korleonės iki Bruklino (1979)
* Mergina iš miegamojo vagono (1979)
* Konkordo afera (1979)
* Kas yra kas (1979)
* Kontrabandininkas (1980)
* Erotiniai Kleopatros sapnai (1985)
* Kaprizas (1987)
* Vakarienė (1998)
* Mes ją tikrai įskaudinsime (1998)

## Apdovanojimai
* Nastro d‘Argento – geriausias aktorių ansamblis (filmas „Vakarienė“) (1999)

## Šaltiniai

## Nuorodos

* 0892891/ IMDb profilis
Žarėnų tvenkinys

**Žarėnų tvenkinys** - tvenkinys Lietuvoje, Telšių rajone, 18 km į pietus nuo Telšių, 1 km į pietus nuo Žarėnų miestelio. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Žarnos intakas, Minijos baseinas) 1 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš rytų į vakarus - 0,45 km, plotis - iki 0,17 km. Altitudė 160 m. Pietinis krantas aukštas. Pietrytinėje pakrantėje stūkso miškelis. Aplinkui plyti pievos ir dirbami laukai. Į šiaurę įsikūręs Vinteliškės kaimas.

Tvenkinys įrengtas 1981 m.

## Šaltiniai

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Juozas Maldžius

**Juozas Maldžius** (1862 m. liepos 1 d. Piktagalyje –  1942 m. gegužės 2 d. Kavarske) – darbininkas, knygnešys.

## Biografija

J. Maldžius augo su dviem broliais. Iki 1881 m. gyveno tėvų namuose, dirbo savo ūkyje, vėliau tarnavo samdiniu pas Kavarsko apylinkių ūkininkus. Apie 1880 m., paragintas kaimyno, per trumpą laiką pramoko lietuviškai skaityti. Lietuviškos draudžiamos spaudos pasiskaityti gaudavo iš Kavarsko klebono Pranciškaus Idzelio, nusipirkdavo iš škaplierininkų.

1881 m. Kavarske susipažino su knygnešiu Stanislovu Didžiuliu iš Griežionėlių, gavo pasiūlymą platinti draudžiamą literatūrą. Iš S. Didžiulio ją gaudavo išsimokėtinai ir nemokamai.

Mirus tėvui pardavė paveldėtą žemę, o gautus pinigus investavo į knygnešystę, toliau bendradarbiavo su S. Didžiuliu. Gautą spaudą slėpdavo šiaudiniame stoge, turėjo kitų slėptuvių pas patikimus kaimynus. J. Maldžiui pavyko neįkliūti policijai, nors pas jį buvo daromos kratos, o per paskutinę kratą pas Didžiulius jis buvo sumuštas. Gavęs S. Didžiulio laiškus, J. Maldžius juos galėjo perskaityti tik su kaimynų pagalba, nes mokėjo skaityti tik spausdintą raštą. 

J. Maldžius lietuviškos spaudos taip pat gaudavo iš kitų spaudos platintojų, bendradarbiavo su knygnešiais Jonu Šaučiūnu iš Padvarninkų kaimo, Baltramiejumi Šakaliu iš Panevėžio, Juozu Gyliu iš Pravydžių kaimo, Juozu Simanoniu iš Domeikių kaimo ir kitais. Kartais jis knygas pirkdavo iš Panevėžio žydo Bencelio. 

Apie trečdalį savo berno algos J. Maldžius išleisdavo knygoms pirkti, kurių nemažą dalį išdalydavo nemokamai. Iš knygnešystės veiklos nepraturtėjo, bet iki gyvenimo pabaigos džiaugėsi turėjęs malonumą „platinti šviesą ir stiprinti tautinę sąmonę". Turėjo sukaupęs visus komplektus „Aušros", „Žemaičių ir Lietuvos apžvalgos" bei „Šviesos", daug spaudos draudimo metais leistų knygų. Šiuos rinkinius nepriklausomos Lietuvos laikotarpiu jis pardavė Lietuvos Seimo kanceliarijai ir Kauno centriniam knygynui.

J. Maldžius senatvėje skurdo, kol sulaukė valstybės paramos kaip knygnešys. Nuo 1938 m. jam buvo skirta 25 litų valstybinė knygnešio pensija. Buvo apdovanotas Lietuvos nepriklausomybės medaliu (1938 m.). Palaidotas Anykščių rajono Kavarsko kapinėse.

## Atminimo įamžinimas

* Įrašas Knygnešių sienelėje prie Vytauto Didžiojo karo muziejaus 

## Nuorodos

* Knygnešys Juozas Maldžius 
* Anykštėnų biografijų žinynas. Juozas Maldžius
Renee Soutendijk

**Renė Soutendijk** (; g. 1957 m. gegužės 21 d. Haga) – Nyderlandų kino aktorė, geriausiai žinoma vaidmeniu Paul Verhoeven filme „Purslai“. Dažnai įkūnija šaltakraujas, vyrais manipuliuojančias moteris.

## Biografija
Vaikystėje Renė aktyviai sportavo, lankė gimnastikos treniruotes. Po vaidmens TV seriale „Dagboek van een herdershond “, 1980 m. sulaukė Paul Verhoeven kvietimo vaidinti filme „Purslai“, kurio dėka išpopuliarėjo šalyje ir imta vadinti sekso simboliu. Kartu su Monique van de Ven ir Willeke van Ammelrooy 9 dešimtmetyje buvo populiariausios Nyderlandų aktorės ir paprastai bent viena jų vaidindavo kiekviename šalyje sukuriamame filme. 

1981-89 m. ji vaidino viename ilgiausiai šalyje rodytų TV serialų „Zeg ,ns Aaa“. Renė pavyko sukurti keletą vaidmenų ir Holivude („Forced March“, „Eve of Destruction“), tačiau nusprendė grįžti į gimtinę, kurioje buvo likęs jos vyras. Po keleto nesėkmingų filmų Nyderlanduose, ji dar filmavosi ir Vokietijoje, o nuo 2001 m. daugiausia dėmesio skiria vaidmenims teatre.

## Dalinė filmografija
* Purslai (1980)
* Ketvirtasis vyras (1983)
* Pavojingas pacientas (1994)

## Pagrindiniai apdovanojimai
* Auksinis veršis – geriausia aktorė (1985)
* Taorminos kino festivalis (1985)
* CableAce apdovanojimas (nominacija) – geriausia aktorė (1990)
* Rembranto apdovanojimas – karjeros apdovanojimas (2011)

## Šaltiniai

## Nuorodos

*
Anykščių tvenkinys

**Anykščių tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Anykščių miesto centrinėje ir šiaurinėje dalyse. Sudarytas užtvenkus Šventosios upę (Neries intakas) 88,5 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus - 3,2 km, plotis - iki 0,1 km. Altitudė 67,5 m. Tvenkinys siauras ir ilgas, beveik neišsiliejantis iš upės vagos. Krantai vietomis aukšti, daugiausia apaugę medžiais ir miškeliais, šiaurvakarinėje pakrantėje stūkso Pavarės (Lagedžių) miškas. Vidurinę tvenkinio dalį skersai kerta siaurasis geležinkelis (Anykščių geležinkelio tiltas). Šiauriniame tvenkinio gale įsikūręs Šeimyniškėlių kaimas. Yra įrengtas žuvitakis.

Tvenkinys įrengtas 1987 m.

## Šaltiniai

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Palangos centrinis stadionas

**Palangos miesto centrinis stadionas** (arba ***Palangos centrinis stadionas***) – daugiafunkcis stadionas Palangos centre, šalia Palangos arenos. Stadione vyko 2 Lietuvos futbolo taurės finalai (1989 ir 1993 m.), taip pat 2006 m. supertaurės rungtynės. Stadionas yra 105×68 m matmenų, natūralios žolės danga. Talpa – 1500 vietų, iš jų 556 dengtos. VIP ložėje 22 vietos, spaudai skirta 10 vietų. Stadionas yra buvęs FK Palanga ir „Gintaro“ komandų namų arena.

## Istorija

Tarpukariu minima, kad Palangos stadionas sukastas 1937 m., o 1939 m. birželį planuota jį iškilmingai atidaryti.

1971 m. pradėtas statyti dabartinis Palangos stadionas, tačiau tik 1988 m. jame imtos rengti oficialio futbolo varžybos. 1989 m. Palangos stadiono veja buvo geriausių ne tik Lietuvoje, bet ir viena geriausių TSRS. 2014 m. pradėta renovacija, 2015 m. rugpjūtį stadionas atidarytas po renovacijos – gražiai įrengtas, su bėgimo takais ir tribūna žiūrovams.

Rekonstrukcijos darbai stadione prasidėjo 2014 m. 2015 m. vyko stadiono rekonstrukcija. Buvo įrengta speciali, stadionams ir aikštynams pritaikyta lietaus surinkimo nuotekų sistema, elektros tinklai, pakeista laistymo sistema. Įrengtos šuolių į tolį, rutulio stūmimo, disko ir kūjo metimo sektorių požeminės dalys. Atlikti kiti darbai (dažymas).

2015 m. rugpjūčio pradžioje iškilmingai atidarytas renovuotas stadionas. Palangos stadiono rekonstrukcija kainavo daugiau nei 650 tūkst. eurų.

## Finalai

## Šaltiniai
Garniai (Gardinas)

**Garniai** (, ) – kaimas vakarų Baltarusijoje. Administraciškai priklauso Gardino srities Gardino rajono Kvasaukos apylinkei. Išsidėstęs netoli kairiojo Nemuno kranto, į pietus nuo Gardino. Stačiatikių koplyčia. 2010 m. gyveno 62 žmonės.

## Istorija

Yra žinoma, kad nuo XIX a. Garniai priklausė garsiems Gardino turtuoliams O’Brien de Lacy. Dvaro palivarke *Piaski* buvo įrengtos garlaivių remonto dirbtuvės: Nemuno pratakoje (tarp salos ir kranto) inkarus išmesdavo sugedę laivai, kuriems būdavo suteikiama reikiama techninė pagalba. XIX a. pab. – XX a. pr. Nemunu plaukiojo nemažai garlaivių: „Birutė”, „Dievaitis”, „Bojarinia”, „Sirena”, „Kęstutis” ir kt. Šiems garlaiviams aptarnauti ir buvo įsteigtos Garnių remonto dirbtuvės, kai kuriuose rašytiniuose šaltiniuose vadinamos net *laivų statykla*. Tuos laikus primena išlikusi supiltinė sala Nemuno vagoje tarp Garnių ir Kamantavo.

Tebestovi Garnių dvaro XIX a. ūkiniai statiniai. Po Antrojo pasaulinio karo į kaimo sudėtį įjungtas buv. Žukevičių-Panemunės dvaras, išsidėstęs kiek šiauriau. Pastarojo dvaro trobesiai iškilo XX a. pradžioje, iki mūsų dienų išliko ūkiniai pastatai ir sodyba.

## Išnašos

## Šaltiniai
*  Andrzej Waszkiewicz. ''Dawne statki parowe na Niemnie''
* Горны // globustut.by
* Wieś Horny // radzima.orgy
Kaptariūnai

**Kaptoriūnai** arba **Kaptariūnai** (, ) – Baltarusijos kaimas, priklausantis Vitebsko srities Pastovių rajonui. Administraciškai priskirtas Lentupio apylinkei.

## Geografija
Kaptarūnai išsidėstę 48 km nuo rajono centro Pastovys ir 8 km nuo apylinkės centro Lentupio. Kaimo teritorija ribojasi su Lietuvos–Baltarusijos tarpvalstybine siena. Už keturių šimtų metrų nuo kaimo statinių dunkso aukščiausia šalies kalva Vysokaja Gora (247 m.), netoliese guli žinomas rajono riedulys – Dyriavyj Kaptarunskij. Šiaurėje telkšo du bevardžiai ežerėliai, dažniausiai vadinami kaimo vardu. Į Kaptarūnus patenkama lauko keliu iš gretimo Rinkėnų kaimo.

## Istorija
Nuo seno buvo priskirtas Vilniaus vaivadijos Švenčionių apskrities Lentupio valsčiui. XVIII a. pab. pateko į Rusijos imperijos Vilniaus guberniją, o nuo 1921 m. priklausė Lenkijai. 1940 m. spalį įjungtas į Baltarusijos TSR Pastovių rajoną. 1946 m. Kaptariūnuose buvo 36 kiemai su 141 gyventoju, 1965 m. – atitinkamai: 36 kiemai ir 107 gyv. Kaimas priklausė „Pravdos“ kolūkiui, Kaptariūnuose kūrybines dirbtuves buvo įsirengęs Lietuvos dailininkas Eugenijus Cukermanas. 2010 m. kaime beliko šeši gyventojai.

## Žinomi žmonės
* Romualdas Kurila (g. 1945 m.) – Lietuvos inžinierius mechanikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras
* Vaclav Vilkoit (g. 1948 m.) – Lietuvos ir Švenčionių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas

## Šaltiniai

## Šaltiniai
* Каптаруны
* Каптаруны озеро (б.н.) д. Каптаруны Поставский р-н Витебская обл.
Birutė (ežeras)

**Birutė** (, ) – ežeras Vakarų Baltarusijoje, Breslaujos rajone.

Išsidėstęs 10 km į vakarus nuo Breslaujos, prie Ūsionių kaimo. Vandens telkinys netaisyklingo ovalo formos, išilginė ašis eina iš šiaurės–vakarų į pietryčius.

Ilgis – 0,83 km, didžiausias plotis – 0,27 km; bendras plotas apie 0,15 km². Didžiausias gylis 5,8 m, kranto linijos ilgis 1,95 km. Vandens baseino plotas – apie 13 km². Nors ežeras priskiriamas ešeriniam-kuojiniam tipui, veisiasi ir linai, lydekos bei kitos žuvys. Krantai daugiausiai aukšti, apaugę krūmokšniais ir negausiais medžiais.

Vandens telkinys prataka jungiasi su Ūsios ežeru ir upeliu – su Rakos ežeru.

## Šaltiniai
* Бируце (Бирутэ) озеро (д. Усяны Браславский р-н Витебская обл.)
* Ežeras žemėlapyje
* Vaizdas iš kosmoso
Anykščių kvarco tvenkinys

**Anykščių kvarco tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Anykščių miesto vakarinėje dalyje. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Šventosios intakas) 0,5 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 1,39 km, plotis – iki 0,17 km. Sudarytas iš 2 dalių, kurias vieną nuo kitos skiria skersai einanti geležinkelio atšaka į pietinėje pakrantėje esančią AB „Anykščių kvarcas“. Šiaurvakarinė tvenkinio dalis yra už Anykščių miesto ribos. Altitudė 81,6 m.

Krantai neaukšti, apaugę siauru krūmų ruožu. Aplinkui plyti pievos ir dirbami laukai. Įsikūrę Šepetiškio ir Ažupiečių kaimai. Pietrytinė tvenkinio dalis yra Anykščių miesto teritorijoje. Pietinis krantas aukštas. Šiaurvakarinė pakrantė žema, tokios pat altitudės (80,1 m) kaip ir tvenkinys, gausiai apaugusi krūmynais ir žolynais. Pakrantėse yra Anykščių miesto dalies Užupiečių individualūs namai.

## Šaltiniai

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Oseidžai

**Oseidžai** arba ***osedžai*** (, sav. *Ni-u-kon-ska, Wazhazhe* – 'vidurinių vandenų žmonės') – indėnų sijų tauta, gyvenanti Jungtinėse Amerikos Valstijose, Oklahomoje. Populiacija – 11 tūkst. žmonių. Oseidžų kalba, labai gimininga kanzų kalbai (sijų šeima), kaip gimtoji išnyko 2005 m., kalbama angliškai. Tikintieji – daugiausia krikščionys (katalikai, protestantai).

XV a. oseidžai apsigyveno prie Oseidžo upės (dab. Misūrio valstija), skirstėsi į pachatasius („didžiuosius oseidžus“) ir utsechtus („mažuosius oseidžus“). XVII a. pab. susidūrė su europiečiais. XVIII a. pradėjo prekiauti su Europos tautomis, pateko į priešpriešą, kilusią tarp prancūzų ir ispanų Luizianoje. Veikiami prancūzų pirklių, apie pusė pachatasių ir dalis utsechtų persikėlė prie Arkanzaso upės, ties Verdigriso žiotimis (dab. rytų Oklahoma), ten sudarė sancukdžių grupę. Pastaroji oseidžų grupė XIX a. pirmojoje pusėje palaikė prekybą su amerikiečiais. Jie smarkiai priešinosi į jų žemes iš rytų besikėlusiems indėnams, kariavo su kadais, kajovais, komančiais. XIX a. pr. oseidžų populiacija siekė ~500 žmonių. 1825 m. jie buvo perkelti į rezervaciją pietų Kanzase, 1836 m. ten atitremti ir sancukdžiai. XIX a. antrojoje pusėje oseidžų žemės buvo išparduotos amerikiečių ūkininkams, o indėnai buvo priversti trauktis į šiaurę, į Indėnų teritoriją (dab. Oklahomą). Besikraustant žuvo apie pusė tautos žmonių. Oseidžų rezervacijoje Oklahomoje XX a. pr. rasta naftos ir gamtinių dujų, todėl tauta smarkiai pralobo. Tai jiems leido išlaikyti savo žemes, savivaldą.
 
Tradicinė kultūra panaši į kitų prerijų indėnų – vertėsi kapline-lydimine žemdirbyste ir raitąja bizonų medžiokle. Dabar verčiasi smulkiuoju verslu, gyvulininkyste.
 
Tauta dalijosi į 2 brolijas – „taikiąją“ ir „karingąją“; kiekvieną jų sudarė po 7 gimines. Vasarinių medžioklių stovyklavietėse „taikieji“ užimdavo šiaurinę pusę, „karingieji“ – pietinę. Tautai vadovavo 2 vadai (paveldimo titulo, nuo kiekvienos brolijos) ir taryba. Narystė taryboje taip pat būdavo paveldima. Per XVIII–XIX a. karus išaugo karinis elitas. Tradicinė oseidžų šeima – didžioji.

Tradicinei tikybai būdingas šamanizmas, nagualizmas, karinės ir ūkinės apeigos, turėjo išplėtotą mitologiją. XIX a. pab. papilto pejotizmas (Indėnų Bažnyčia).

Dauguma dabartinių oseidžų žemių yra Oseidžo apygardoje šiaurės Oklahomoje (centras – Pohaska).


Annual report of the Bureau of American Ethnology to the Secretary of the Smithsonian Institution (1925) (14777449761).jpg|Oseidžų indėnų vadas (1925 m.)
Annual report of the Bureau of American Ethnology to the Secretary of the Smithsonian Institution (1895) (19335557276).jpg|Oseidžų indėnas (1895 m.)
Osage (Native American). Pair of Moccasins, early 20th century.jpg|Oseidžų mokasinai
Joseph Matthews, Osage council member, author, historian, and Rhodes scholar, seated at home in front of his fireplace, - NARA - 519163.jpg|Oseidžai prie savo vigvamo
Shonka Sabe.jpg|Oseidžų vadas Juodasis Šuo (*Tchong-tas-sáb-bee*), 1834 m. piešinys (Džordžas Katlinas)


## Šaltiniai
Stasys Neteckis

**Stasys Neteckis** (1840 m. Adakavo par. –  1919 m. birželio 12 d. Viduklėje) – smulkus prekybininkas, Lietuvos knygnešys, draudžiamą spaudą platinęs beveik po visą Žemaitiją.

## Biografija

S. Neteckis gimė smulkiųjų bajorų šeimoje. Anksti netekęs abiejų tėvų, buvo našlaitis, tarnavo pas ūkininkus. Po 20 metų darbo prarado sveikatą. Buvo priimtas gyventi pas Raseinių dominikonų vienuolius. Vienuolyno vyresnysis pasiūlė jam, kaip silpnos sveikatos žmogui, tapti škaplierininku. Ėmęsis šio amato, vertėsi smulkia prekyba iki mirties. Kartu su rožančiais, škaplieriais, šventųjų paveikslėliais turėjo maldaknygių, įvairios draudžiamos lietuviškos spaudos. Buvo įsigijęs užsienio pasą, kad galėtų legaliai patekti į Prūsiją, todėl legaliai eidavo į Tilžę. Per sieną nupirktus leidinius pergabendavo kiti knygnešiai: Juozas Pakutinskas, vėliau Martynas Survila ir kt. 

Draudžiamą spaudą pats platino beveik po visą Žemaitiją, daug maldaknygių veždavo į Šiluvos atlaidus. Suteikdavo prieglobstį pro šalį keliaujantiems knygnešiams. Turėjo glaudžius ryšius su žinomais knygnešiais Jurgiu Bieliniu, Kaziu Ūdra, vabalninkiečiu Stasiu Pačekoniu, panevėžiečiu M. Slyvauskiu, šiluviškiu Pr. Papreckiu ir kt. Buvo J. Sakalausko vadovu, 1886 m. pirmą kartą jam einant į Prūsiją parsinešti knygų. 

Žandarams su draudžiama spauda buvo įkliuvęs keturis kartus: per muges Eržvilke, Girdiškėje, Šiluvoje. Buvo baustas 7 dienų arešto policijos areštinėje. Ne kartą išsisuko duodamas kyšius. Paskutinį kartą kratytas ir baustas jau po spaudos draudimo panaikinimo. 1905 m. sausio mėn. policija padarė kratą jo namuose Viduklėje ir paėmė 72 lietuviškus leidinius.

## Atminimo įamžinimas

* Įrašas Knygnešių sienelėje prie Vytauto Didžiojo karo muziejaus 

## Nuorodos

* Knygnešys Stasys Neteckis
Feliksas Petravičius

**Feliksas Petravičius** (1858 m. rugpjūčio 15 d. Staniškėje, Luokės vls. –  1932 m. spalio 14 d. Raudėnuose, Raudėnų vls.) – tarnas, knygnešys.

## Biografija

F. Petravičius buvo kilęs iš nusigyvenusių žemaičių bajorų. Jaunystėje tarnavo pas ūkininkus. Tėvai turėjo samdomą ūkį Dūseikiuose. Vedęs gyveno kartu su tėvais, dirbo ūkyje. 1881 m. pradėjo platinti draudžiamą lietuvišką spaudą. 
1883 m. pirmą kartą nuėjo į Tilžę su pažįstamu knygnešiu D. Bubėnu. Platino religinius leidinius, elementorius, kalendorius. Kelis kartus buvo sulaikytas policijos, du kartus ištremtas.

Į policijos akiratį pateko 1891 m. Jo namuose Dūseikiuose atlikus kratą, buvo rasta daug spaudinių lietuvių, lenkų ir prancūzų kalbomis. Kvočiamas išsidavė apie savo veiklą, ryšius su D. Bubėnu. Buvo nubaustas 4 mėn. kalėjimo ir 2 metus tremties. Ištremtas į Rygą, jis ten ilgiau nepasiliko. Grįžęs į namus, toliau bendradarbiavo su D. Bubėnu ir dideliais kiekiais platino draudžiamą spaudą. Per Prūsijos sieną iš Tilžės atvežtas knygas pernešdavo buvusio Gudiškės dvaro darbininkai ir atveždavo knygnešiams į namus. 1898 m. lapkričio 5 d. pasienio sargybiniai sulaikė  F. Petravičiaus spaudą nešusius žmones, kurie nurodė knygų savininką. Prasidėjus paieškai ir persekiojimui, kartu su D. Bubėnu pasitraukė į Mažąją Lietuvą. Ten apsigyvenę toliau kartu slapta gabeno draudžiamą spaudą.

1903 m. lapkričio 14 d. Lietuvos pasienyje buvo įskųstas ir  areštuotas. Išbuvo 10 mėn. Tauragės kalėjime, buvo vėl ištremtas metams į Rygą. Tačiau iš ten pabėgo, o vietoje savęs registruotis policijoje paliko kitą žmogų, be to, jau buvo atšaukti caro apribojimai dėl lietuviškos spaudos.

1928 m. skirta 75 Lt knygnešio pensija.

## Atminimo įamžinimas

* Įrašas Knygnešių sienelėje prie Vytauto Didžiojo karo muziejaus 

## Nuorodos

* Knygnešys Feliksas Petravičius
Opatai

**Opatai** (, sav. *Tehuimas, Tegüimas*) – indėnų tauta, gyvenanti šiaurės vakarų Meksikoje, Sonoros valstijoje. Populiacija ~6000 žmonių (XX a. pab., daugiausia metisai, grynakraujų ~500). Skirstosi į 3 būrius: tikruosius opatus (tehuimus), eudevius ir hovus. Jutų-actekų šeimos opatų kalba išnyko ~1930 m. (kitais duomenimis – XX a. pab.), dabar kalba ispaniškai. Pagal tikybą – Romos katalikai.

Opatų gyvenamoji erdvė apima Sonoros pusdykumių sritis bei Sonoros, Moktesumos ir Bavispės upių slėnius Vakarų Siera Madrėje.

Iki ispanų užkariavimo opatai buvo veikiami Pueblų kultūros. Neturėjo gentinės santvarkos. Tarpusavyje bekariaujančios bendruomenės apgyvendino keletą giminingų kaimų, kuriems vadovaudavo karvedys ir seniūnų taryba. XVII a. vid. priėmė krikščionybę. Daug opatų persikėlė į krikščioniškų misijų gyvenvietes, buvo asimiliuoti, prarado tradicinę kultūrą ir kalbą. XVIII–XIX a. opatai susivienijo prieš jų žemes puldinėjusius apačius, o 1820–1825 m. dalyvavo sukilime prieš Meksikos valdžią.

Tradiciniai verslai – žemdirbystė (ypač kukurūzų, moliūgų auginimas), rankiojimas (kaktusų vaisių ir kt.), laiko karves, naminius paukščius. Tradiciniai amatai – puodininkystė, pynimas (skrybėlių, demblių, krepšių; moterys pynė pusiau požeminėse patalpose hukose, kur nedžiūsta palmių lapai; hukos turėjo ir apeiginę svarbą), odos išdirbimas. Paplitę samdomi darbai ūkiuose, miestuose.

Opatų būstas (chakalis) – vienos patalpos, stačiakampis, suręstas iš šakų ir šiaudų ryšulių, apteptų moliu; su šiaudiniu dvišlaičiu arba plokščiu stogu. Būdingos klėtys ant stulpų.

Šeima mažoji arba didžioji išplėstinė, santuoka neolokalinė, giminė vedama iš abiejų tėvų.
 
Opatai išlaikę tradicinės kultūros bruožų – ikikrikščioniškųjų apeigų (lietaus iššaukimo, sėklų šventinimo), tikėjimų, paprotį apsikeisti dovanomis su gretimų kaimų gyventojais. Per katalikiškas šventes tarškinama tarškynėmis, rengiamos teatralizuotos eitynės su kaukėmis.

## Šaltiniai
Alyvinis ibis

**Alyvinis ibis ** (*Bostrychia olivacea*) – ibinių (*Threskiornithidae*) šeimos paukštis. Yra keturi porūšiai:
* *Bostrychia olivacea akeleyorum* (Chapman, 1912)
* *Bostrychia olivacea cupreipennis* (Reichenow, 1903)
* *Bostrychia olivacea olivacea* (Du Bus de Gisignies, 1838)
* *Bostrychia olivacea rothschildi* (Bannerman, 1919)

## Išvaizda
Žymiai mažesnis už baltajį gandrą, kūno ilgis 65–67 cm.

## Paplitimas
Aptinkamas Kamerūne, Kongo Respublikoje, Kongo Demokratinėje Respublikoje, Kamerūne, Dambio Kaulo Krante, Gabone, Ganoje, Kenijoje, Liberijoje, San Tomė ir Prinsipėje, Siera Leonėje, Tanzanijoje. Populiacijoje 3000-45000 suaugusių individų.

## Biologija
Biotopas –tankūs miškai. Ilsisi brandžių, negyvų medžių viršūnėse. Maisto ieško miško aikštelėse, pelkėse, upelių ir upių pakrantėse, mangrovėse. Sėslus paukštis. Veisiasi pavienėmis poromis, o maitinasi pavieniai, poromis ar 5 – 12 individų grupėse. Minta vabalais, kirmėlėmis, sraigėmis ir gyvatėmis. Lizdą krauna iš šakų, 7,5 m aukštyje.

## Šaltiniai
1938 m. Lenkijos ultimatumas Lietuvai

**1938 m. Lenkijos ultimatumas Lietuvai** – 1938 m. kovo 17 d. Lenkijos Lietuvai paskelbtas ultimatumas, kuriuo buvo reikalaujama užmegzti diplomatinius santykius ir tokiu būdu *[[de facto]]* pripažinti Vilniaus kraštą Lenkijai. Protestuodama po 1920 m. įvykusios Vilniaus krašto okupacijos Lietuva atsisakė turėti bet kokius diplomatinius santykius su Lenkija. Europoje kylant įtampai prieš Antrąjį pasaulinį karą Lenkija ėmėsi savo šiaurinių sienų apsaugos. Prieš penkias dienas iki ultimatumo paskelbimo įvykęs Anšliusas bei jo tarptautinis pripažinimas paskatino Lenkiją veikti. Ultimatumu iš Lietuvos buvo reikalaujama besąlyginio diplomatinių santykių su Lenkija užmezgimo per 48 valandas.

Lietuva bijodama karo ultimatumą priėmė kovo 19 d. Nors diplomatiniai santykiai buvo užmegzti, Lietuva nesutiko su *[[de jure]]* Vilniaus krašto pripažinimu Lenkijai. Panašų ultimatumą pasinaudodama Sudetų krize Lenkija tų pačių metų rugsėjo 30 d. įteikė Čekoslovakijai reikalaudama Zaolzės dalies. Tiek Lietuvos, tiek Čekoslovakijos atvejais Lenkija pasinaudojo tarptautinių krizių priedanga ginčams dėl sienų spręsti.

## Tekstas
Galutinis ultimatumo tekstas, sudarytas Józef Beck ir per Lenkijos pasiuntinį Taline perduotas Lietuvos pasiuntiniui Broniui Dailidei, atrodė taip:

: 1. „Kovo 14 d. Lietuvos vyriausybės pasiūlymas negali būti priimtas, nes jis nesuteikia pakankamų sienos apsaugos garantijų atsižvelgiant į neigiamus visų ligšiolinių Lenkijos–Lietuvos derybų rezultatus.“

: 2. „Dėl šios priežasties Lenkijos vyriausybė vieninteliu susidariusiai situacijai adekvačiu sprendimu mato nedelsiamą normalių diplomatinių santykių sudarymą be jokių ankstesnių sąlygų. Tai yra vienintelis kelias geros valios vyriausybei spręsti kaimyniškus klausimus siekiant išvengti taikai pavojų keliančių įvykių.“

: 3. „Lenkijos vyriausybė Lietuvos vyriausybei duoda 48 valandas nuo šios notos įteikimo pasiūlymui priimti pareiškiant, kad diplomatinės atstovybės Kaune ir Varšuvoje bus akredituotos ne vėliau kaip šių metų kovo 31 d. Iki tos datos visos techninės bei kito pobūdžio diskusijos tarp Lenkijos ir Lietuvos vyriausybių turės būti tęsiamos nepaprastųjų pasiuntinių ir įgaliotųjų ministrų Taline.
: Apsikeitimas pridėtosiomis notomis dėl diplomatinių santykių užmezgimo turi įvykti tarp Lenkijos ir Lietuvos ministrų Taline iki pasibaigiant duotosioms 48 valandoms.“

: 4. „Dėl aukščiau minėto pasiūlymo turinio ar formos diskutuojama nebus. Tai yra nekeičiamas pasiūlymas.
: Neatsakymą ar kokių nors sąlygų kėlimą Lenkijos vyriausybė laikys atmetimu. Neigiamo atsakymo atveju Lenkijos vyriausybė užtikrins teisėtą valstybės interesą atitinkamomis priemonėmis.“
:

Prie ultimatumo buvo pridėti laukiamo teigiamo atsakymo metmenys. Juose rašoma, jog Lietuva sutinka užmegzti diplomatinius santykius, nusiųsti pasiuntinius į Varšuvą bei garantuoti pakankamas sąlygas Lenkijos pasiuntinybei dirbti Kaune.

## Šaltiniai
Pranas Stakauskas

**Pranas Stakauskas** (1860 m. lapkričio 9 d. Vabalninke –  1939 m. rugpjūčio 9 d. ten pat) – darbininkas, knygnešys, žymus draudžiamos lietuviškos spaudos platintojas Biržų krašte.

## Biografija

P. Stakauskas buvo darbininkas. Žinomus lietuviškus leidinius – „Aušrą“, „Šviesą“, „Žemaičių ir Lietuvos apžvalgą“ ir kitus laikraščius bei knygas – daugiausiai platino Vabalninke (dab. Biržų raj.) ir apylinkėse. Caro žandarų buvo persekiotas, areštuotas, kankintas. Sudaryta byla teisme. 

1936 m. paskirta 20 Lt knygnešio pensija.

P. Stakausko atminimas įamžintas Kaune, Knygnešių sienelėje prie Vytauto Didžiojo karo muziejaus.

## Nuorodos

* Knygnešys Pranas Stakauskas
* Iš Knygnešių sienelės istorijos 
* Biržų krašto žmonės
Stasys Stakelė

**Stasys Stakelė**, taip pat *Stanislovas Stakelė* (1862 m. liepos 4 d. Adomavoje – 1930 m. spalio 28 d. Rozalime) – kunigas, knygnešys.

## Biografija

S. Stakelė mokėsi Liepojos gimnazijoje. Tėvai jam repetitoriumi buvo nusamdę gimnazistą, būsimą aušrininką J. Šliūpą. 1885 m. baigė Kauno kunigų seminariją. 

Knygnešyste užsiėmė 1885 m., iš karto atvykęs į Švėkšnos parapiją. Bendravo su vietiniais knygnešiais. Kartu su jais pėsčias slapta eidavo į Prūsiją pirkti draudžiamos spaudos. Ją parveždavo į Raseinių, Telšių, Šiaulių apskritis, kartais pasiekdavo Panevėžį. Platino įvairaus turinio lietuviškus leidinius, tarp jų „Tėvynės sargą“, „Ūkininką“, „Varpą“. Jam padėjo ištikimi platintojai, kurie nė karto jo neišdavė ir visada atsiskaitydavo. Policija įtarė, darydavo kratas, areštuodavo ir paleisdavo, nes nerasdavo įkalčių. Tačiau 1890–1892 m. buvo nubaustas tremtimi į Kretingos vienuolyną už važinėjimą po Žemaitiją be leidimo. Pasibaigus bausmės laikui dirbo Pasvalio parapijoje. Čia taip pat užsiėmė nelegalia veikla – platino spaudą, įsteigė slaptą mokyklą. Rūpinosi, kad būtų pakartotinai išleista M. Valančiaus knyga „Mokslas Rima katalikų“, todėl siuntė 500 auksinų Tilžės klebonui J. Zabermanui. 

1895 m. vėl ištremtas 2 metams į Kretingos vienuolyną. Tuo metu čia, tremtyje, gyveno knygnešys kun. Felicijonas Lelis. Kartu bendradarbiavo įsirengdami draudžiamos spaudos sandėlius, slapta pasišalindavo iš vienuolyno, vykdavo į Prūsiją naujų leidinių, gabeno lietuvių autorių rankraščius spausdinimui. Dėl savavališkų išėjimų iš vienuolyno, gavo papildomus tremties metus. Atlikęs bausmę buvo priverstas išvykti į Vilniaus vyskupiją. Vilnijos krašte visur stengėsi diegti lietuvybę, taip pat jėga tarp tik lenkiškai kalbančių valstiečių todėl lenkų buvo nekenčiamas ir persekiojamas.

S. Stakelė,  Degučių bažnyčios (prie Zarasų) administratorius, jau sunkiai susirgęs 1927-ųjų rugpjūtį Degučiuose sutiko prezidentą Antaną Smetoną, kuris padėkojo jam už pasiaukojamą tautinę veiklą.

Nuo 1927 m. paskirta 200 Lt knygnešio pensija.

S. Stakelės atminimas įamžintas Kaune, Knygnešių sienelėje prie Vytauto Didžiojo karo muziejaus. Adomavoje stovi namas. paženklintas paminkline lenta.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Knygnešys Pranas Stakauskas
* Iš Knygnešių sienelės istorijos
Debeikių I tvenkinys

**Debeikių I tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Anykščių rajone, 1 km į pietvakarius nuo Debeikių miestelio. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Aknystos intakas) 2,9 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 0,16 km, plotis – iki 0,11 km. Altitudė 135,6 m. Pasroviui iškart telkšo Debeikių II tvenkinys. Krantai žemi. Aplinkui plyti dirbami laukai. Šalia įsikūręs Meldučių kaimas. Į pietus nutiestas kelias .

## Galerija


Vaizdas:Debeikių tvenkinys 1.jpg|thumb|Debeikių tvenkinys
Vaizdas:Debeikių tvenkinys 2.jpg|thumb|Debeikių tvenkinys


## Šaltiniai
Debeikių II tvenkinys

**Debeikių II tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Anykščių rajone, 1 km į vakarus nuo Debeikių miestelio. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Aknystos intakas) 2,7 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 0,22 km, plotis – iki 0,11 km. Yra 0,11 ha sala. Altitudė 131,9 m. Priešsroviui iškart telkšo Debeikių I tvenkinys, pasroviui iškart – Debeikių III tvenkinys. Krantai žemi, aplinkui plyti dirbami laukai.

## Šaltiniai
Debeikių III tvenkinys

**Debeikių III tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Anykščių rajone, Debeikių miestelio vakariniame pakraštyje. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Aknystos intakas) 2,5 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 0,25 km, plotis – iki 0,08 km. Altitudė 128,8 m. Priešsroviui iškart telkšo Debeikių II tvenkinys. Tvenkinys gausiai užžėlęs vandens augalija. Krantai žemi. Aplinkui plyti dirbami laukai.

## Šaltiniai
2013–2014 m. Ligat ha'Al

**[[2013]]–[[2014]] m. [[Ligat ha'Al]]** – aukščiausioji Izraelio futbolo lyga. Dalyvavo 14 klubų.
 
## Formatas
* Pirmame etape buvo sužaisti du ratai. 
* Po 26 turų lyga skeliama pusiau. 
* Pirmos šešios komandos tęsė kovą dėl čempionų vardų ir patekimo į Europos turnyrus. 
* Silpnųjų grupė kovojo dėl išlikimo elito divizione.

## Turnyrinė padėtis
### I etapas

**Legenda:**
&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp; **Stipriųjų grupė**
&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp; **Silpnųjų grupė**

### II etapas
* Čempionais tapo Maccabi Tel Aviv.

#### I finalas
 
:&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp; Tapo **Izraelio čempionais** ir iškovojo vietą **UEFA Champions League 2014-2015**
:&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp; Iškovojo vietą **UEFA Europa League 2014-2015**
***Pastabos:***
:Ironi Kiryat Shmona, Izraelio taurės laimėtojai pateko į UEFA Europos lyga 2014–2015 m. nuo antrojo etapo.

#### II finalas



***Legenda:***
:&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp; Iškrito į **Liga Leumit 2014-2015**

## Statistika
; Rezultatyviausieji žaidėjai

Šaltinis: Israel Football Association 

## Išnašos

## Nuorodos
* RSSSF duomenų bazė
* Flashscore
Verdigrisas

**Verdigrisas** () – upė Jungtinėse Amerikos Valstijose, Kanzaso ir Oklahomos žemėse; Arkanzaso upės kairysis intakas. Prasideda dviem ištakomis pietryčių Kanzase, Medisono apylinkėse. Teka pietų, pietryčių kryptimi. Įteka į Arkanzasą ties Maskogiu, apie 2 km aukščiau Niošo žiočių.

Didžiausi intakai: Fol Riveris, Elnių upė, Keinis (dešinieji).

Verdigriso slėnyje sudaryti Toronto ir Ulogos (120 km²) tvenkiniai.

Prie upės yra Kofevilio, Katusos miesteliai. Upės pavadinimas ispaniškos kilmės ir reiškia „pilkšvažalė“ (iš *verde* 'žalia' ir *gris* 'pilka'). Čerokių kalba upė dar žinoma kaip Vasetonhoė (*wasasi equoni nuweyv*, ᏩᏌᏏ ᎡᏉᏂ ᏄᏪᏴ).

## Šaltiniai
Vobašas

**Vobašas** () – upė Jungtinėse Amerikos Valstijose, daugiausia Indianos ir Ilinojaus valstijose; Ohajo dešinysis intakas. Prasideda pačiuose Ohajo valstijos vakaruose, Fort Rekoverio apylinkėse. Toliau teka į vakarus, pietvakarius per Indianą, smarkiai vinguriuoja. Vidurupyje pasuka į pietus ir iki pat žiočių sudaro Indianos–Ilinojaus ribą. Įteka į Ohajų Šaunitauno apylinkėse, ties Ilinojaus, Indianos ir Kentukio sienų sandūra.

Didžiausi intakai: Salamonis, Misisineva, Sugar Krikas, Baltoji upė, Patoka (kairieji), Ungurių upė, Tipekanu, Cinoberio upė, Embra, Mažasis Vobašas (dešinieji).

Upės pavadinimas kilo iš majamių-ilinojų žodžio *waapaahšiiki* ('baltaspindė') ir į anglų kalbą pateko per prancūzus (). XVIII a. per upę ėjo svarbus prancūzų prekybinis kelias (dėl to pradžioje Ohajas laikytas Vobašo intaku). XIX a. upė sujungta su Didžiųjų ežerų baseinu per Vobašo ir Erio kanalą (XIX a. pab. apleistas). 1897 m. upė patvenkta Grand Rapidso užtvanka.

Didesni miestai prie Vobašo: Lafajetas, Vest Lafajetas, Tere Hotas (Indiana), Maunt Karmelas (Ilinojus).

## Šaltiniai
Oseidžas

**Oseidžas** () – upė Jungtinėse Amerikos Valstijose, daugiausia Misūrio valstijoje; Misūrio dešinysis intakas. Prasideda keliomis ištakomis rytų Kanzase, Ozarkų plynaukštėje. Pagrindinėmis ištakomis laikomos Mažojo Oseidžo ir Mer de Zino upės, kurios susilieja netoli Neveidos miestelio. Nuo ten upė teka į rytus, smarkiai vinguriuoja. Įteka į Misūrį 24 km į rytus nuo Džeferson Sičio.

Didžiausi intakai: Saut Grandas (kairieji), Sokas, Pom de Teras, Najangva (dešinieji).

Vidurupyje Oseidžas patvenktas – sudaryti Ozarkų (220 km²) ir Hario Triumano (225–810 km²) tvenkiniai.

Didesni miestai prie upės: Vorsas (Varšuva), Leik Ozarkas, Taskambija. Upė pavadinta pagal indėnus oseidžus.

## Šaltiniai
Petras Šėmbelis

**Petras Šėmbelis** (1871 m. kovo 12 d. Pagojuose II, dab. Pasvalio raj.  –  1943 m. birželio 24 d. ten pat) – ūkininkas, draudžiamos lietuviškos spaudos platintojas, vienas iš knygnešio Jurgio Bielinio ryšininkų, Garšvių knygnešių draugijos bendradarbis.

## Biografija

P. Šėmbelio tėvai turėjo 9 ha šeimos ūkį. Abu tėvai buvo raštingi, kaupė religinio turinio knygas, išmokė sūnų lietuviškai skaityti. Jis pamėgęs skaityti pradėjo ieškoti lietuviškų leidinių, kurie tuo metu buvo draudžiami. Tėvai pritarė, kai 1890 m. jis  ėmė bendradarbiauti su Jurgiu Bieliniu, kurio pasiūlymu sodyboje ir aplinkui įrengė knygų slėptuves. Susitaręs su Pasvalio kunigu, kuris nebuvo abejingas knygnešystei, įkurdino slėptuves ir vietos bažnyčioje.

P. Šėmbelis bendadarbiavo su Garšvių knygnešių draugija. Jam platinti draudžiamos spaudos atveždavo ir Kazys Ūdra iš Garšvių. Taip darbavosi šešerius metus. 1896 m. spalio 15 d. savarankiškai išvyko į pirmą kelionę parsivežti spaudos iš Prūsijos, gavęs nurodymų iš J. Bielinio. Kelionė buvo sėkminga: į Prūsiją nuvežė ir perdavė rankraščius lietuviškų laikraščių redakcijoms, J. Bieliniui atvežė draudžiamos spaudos už 1400 rb. 

Paties paskaičiavimu, iš viso į Prūsiją keliavo 34 kartus. Visos kelionės baigdavosi sėkmingai. Pargabentą spaudą perduodavo J. Bieliniui. Vėliau susitaupė pinigų, kad galėtų pirkti pats, todėl parvykęs platindavo savo jėgomis, nes turėjo daugiau pažįstamų knygnešių, įrengtų slėptuvių pas ūkininkus. 

Buvo policijos areštuotas, bet uriadnikas, neradęs rimtų įkalčių ir gavęs kyšį, paleido. Policija įtarė draudžiamos spaudos gabenimu, todėl knygnešį pradėjo sekti. 1903 m. pavasarį jam teko sprukti išėjus iš Pasvalio bažnyčios. Draugams padedant, pavyko pabėgti persikėlus valtimi per Lėvens upę. Siekdamas išvengti gresiančio arešto, netrukus išvyko į Ameriką. Grįžo po Pirmojo pasaulinio karo. 

1929 m. jam paskirta 30 Lt knygnešio pensija. P. Šėmbelio vardas įrašytas Knygnešių sienelėje prie Vytauto Didžiojo karo muziejaus. Išlikęs gyvenamasis namas gimtinėje Pagojuose II. 

## Nuorodos

* Knygnešys Petras Šėmbelis 
* Ką pasakojo knygnešys Petras Šėmbelis savo vaikams?
2012–2013 m. Ligat ha'Al

**[[2012]]–[[2013]] m. [[Ligat ha'Al]]** – aukščiausioji Izraelio futbolo lyga. Dalyvavo 14 klubų.
 
## Formatas
* Pirmame etape buvo sužaisti du ratai. 
* Po 26 turų lyga skeliama pusiau. 
* Pirmos šešios komandos tęsė kovą dėl čempionų vardų ir patekimo į Europos turnyrus. 
* Silpnųjų grupė kovojo dėl išlikimo elito divizione.

## Turnyrinė padėtis
### I etapas

**Legenda:**
&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp;Stipriųjų grupė
&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp;Silpnųjų grupė

; Lyderystė pagal turus:

* Iki 15 turo virė kova dėl pirmosios vietos. Nuo 15 turo lyderiavo Tel Avivo „Makabis“, kurie nebeužleido šios pozicijos.

ImageSize = width:1105 height:80
PlotArea = left:20 right:30 bottom:40 top:0
Period = from:1 till:26.9
ScaleMajor = unit:year increment:1 start:1
TimeAxis = orientation:horizontal
Colors =
  id:HapoelTA         value:red
  id:MaccabiTA        value:rgb(0.0,0.0,1)
  id:HapoelKSh        value:rgb(0.0,0.0,0.75)
  id:Ashdod           value:yellow

PlotData=
  bar:Position width:15 color:white align:center

  from:1 till:4 shift:(0,19) text:"Ashdod" color:Ashdod 
  from:4 till:5 shift:(0,19) text:"MTA" color:MaccabiTA 
  from:5 till:8 shift:(0,19) text:"Ashdod" color:Ashdod 
  from:8 till:10 shift:(0,19) text:"MTA" color:MaccabiTA 
  from:10 till:12 shift:(0,19) text:"Ashdod" color:Ashdod 
  from:12 till:14 shift:(0,19) text:"MTA" color:MaccabiTA
  from:14 till:15 shift:(0,19) text:"HTA" color:HapoelTA 
  from:15 till:26.9 shift:(0,19) text:"MTA" color:MaccabiTA


### II etapas
* Čempionais tapo Maccabi Tel Aviv.

#### I finalas

**Legenda:**
&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp; **Izraelio čempionai** pateko į **UEFA Champions League 2013-2014**
&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp; Pateko į **UEFA Europa League 2013-2014**

; Lyderystė pagal turus:

Antrame etape (atkrintamosiose) nė vienai komandai nepavyko pasivyti Tel Avivo „Makabio“, kuris nuo 15–ojo turo neužleido lyderių pozicijos.

ImageSize = width:1105 height:80
PlotArea = left:20 right:30 bottom:40 top:0
Period = from:27 till:36.9
ScaleMajor = unit:year increment:1 start:27
TimeAxis = orientation:horizontal
Colors =
  id:HapoelTA         value:red
  id:MaccabiTA        value:rgb(0.0,0.0,1)
  id:HapoelKSh        value:rgb(0.0,0.0,0.75)
  id:Ashdod           value:yellow

PlotData=
  bar:Position width:15 color:white align:center

  from:27 till:36.9 shift:(0,19) text:"Tel Avivo „Maccabi“" color:MaccabiTA


#### II finalas

**Legenda:**
&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp; Iškrito į **Liga Leumit 2013-2014**
&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp; Pateko į **UEFA Europa League 2013-2014**

* Hapoel Ramat Gan iškovojo Izrealio futbolo taurę.

## Išnašos

## Nuorodos
* RSSSF duomenų bazė
* Flashscore
Gabrėlų tvenkinys

**Gabrėlų tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Anykščių rajone, 16 km į rytus nuo Kavarsko. Sudarytas užtvenkus Nevėžos upę (Virintos intakas) 12,6 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus – 0,55 km, plotis – iki 0,15 km. Altitudė 113 m. Krantai aukšti, šlaitai plačiai apaugę mišku. Į šiaurę įsikūręs Gabrėlų kaimas (be nuolatinių gyventojų), į pietus – Užunvėžių kaimas.

Tvenkinys įrengtas 1936 m., pastačius vandens malūną. 2001 m. pastatyta 50 kW galios mažoji hidroelektrinė.

## Šaltiniai
Didžioji Sijų upė

**Didžioji Sijų upė** arba ***Didžioji Siu upė*** () – upė Jungtinių Amerikos Valstijų vidurinėje dalyje, Pietų Dakotos ir Ajovos valstijose; Misūrio kairysis intakas. Prasideda Prerijų plynaukštėje (*Coteau des Prairies*) Robertso apygardoje (Pietų Dakotos šiaurės rytai). Teka pietuosna per Pietų Dakotą, o žemupyje sudaro Pietų Dakotos ir Ajovos valstijų ribą. Įteka į Misūrį ties Su Sičiu.

Didžiausias intakas – Uolų upė (kairysis).

Žemupio vaga slenkstėta, ties Su Folsu yra žymi slenksčių juosta, vadinama „Sijų kriokliais“. Įrengta potvynių valdymo sistema.

Pagrindiniai miestai prie upės: Votertaunas, Su Folsas (Pietų Dakota), Su Sitis (Ajova). Upė pavadinta jos baseine gyvenančių indėnų sijų (lakotų) vardu. Senasis upės pavadinimas – Tčankasndata (*Tchankasndata*).

## Šaltiniai
Vladas Šakalys

**Vladas Šakalys** (1942 m. vasario 9 d. Kokorevskyje, Mokrousovo rajone, Čeliabinsko srityje, Rusijos TFSR, TSRS – 1995 m. rugpjūčio 13 d. Vilniuje) – Lietuvos disidentas, Helsinkio grupės narys.

## Biografija
Gimė tarnautojų šeimoje, Rusijoje. Į Lietuvą grįžo 1944 m. Mokėsi Vilniaus 16-ojoje vidurinėje mokykloje. 1978 m. susituokė su Genovaite Laurinskaite (antisovietinio pasipriešinimo dalyvio Leono Laurinsko dukterėčia). 1980 m. perėjo Sovietų Sąjungos – Suomijos sieną ir Švedijoje pasiprašė politinio prieglobsčio. Vėliau išvyko į JAV. 1995 m. rugpjūčio 13 d., trumpam grįžęs į Lietuvą, staiga mirė Vilniuje. Palaidotas Saulės kapinėse.

## Disidentinė veikla
Dar besimokydamas mokykloje gamino ir platino atsišaukimus. Pirmą kartą suimtas 1955 m spalio mėnesį. 1958 m. kartu su Algimantu Baltrušiu, Vitu Vosyliumi ir Romualdu Ragaišiu įkūrė organizaciją „Laisvoji Lietuva“.

1961 m. gegužės 26 dieną nuteistas šešeriems metams laisvės atėmimo. Kalėjo lageriuose Mordovijoje. 1967 metais drauge su Viktoru Petkumi ėmė vienyti pasipriešinimo sovietams jėgas Latvijoje, Estijoje ir Lietuvoje. 1968 kartu su Antanu Terlecku „Sigmos“ klube dalyvavo literatūrinėje diskusijoje, kuri sukėlė didelį atgarsį. 1969 metais ketveriems metams ir 1974 metais penkeriems metams nuteistas apkaltinus kriminaliniais nusikaltimais. 1978 metais kartu su Juliumi Sasnausku ir Antanu Terlecku parengė „45 pabaltijiečių memorandumą“.

Vienas iš Lietuvos laisvės lygos steigėjų. Pogrindinio leidinio „Vytis“ leidybos iniciatorius.

1980 m., gelbėdamasis nuo gresiančio suėmimo, Karelijoje perėjo Sovietų Sąjungos – Suomijos valstybių sieną. Pasiekęs Švediją ten pasiprašė politinio prieglobsčio. Vėliau išvyko į JAV, kur viešino KGB veiklos metodus, redagavo laikraštį „Versmė“.

## Apdovanojimai
Lietuvos Respublikos Prezidento 2003 m. sausio 8 d. dekretu apdovanotas Vyčio Kryžiaus ordino Karininko kryžiumi (po mirties).

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Vladas Šakalys. Parengė Monika Karenauskaitė
* Švedijon pabėgo Vladas Šakalys. Draugas
* Iš imperijos spruko pėsčiomis: kaip įveikė mirties zoną
* Sovietmečiu pėsčias į Švediją pabėgęs Vladas Šakalys jautėsi kaip žmogus, kurį bekariant nutrūko virvė
Feliksas Tautavičius

**Feliksas Tautavičius** (1863 m. Užmiesčio k., Kuršėnų vls. – po 1935 m.; palaidojimo vieta nežinoma) – ūkininkas, knygnešys, platinęs draudžiamą lietuvišką spaudą Šiaurės Lietuvoje.

## Biografija

F. Tautavičius gimė Užmiesčio kaime, prie Kuršėnų,  kitais duomenimis – Gruzdžiuose, Užlaukiuose. Buvo ūkininkas. Jis platino draudžiamą spaudą Kuršėnų, Žarėnų, Kruopių, Šakynos ir Žagarės apylinkėse. Pradėjo platinti „Aušrą“, vėliau ir kitus, naujai išeinančius laikraščius ir knygeles. 1894 m. buvo areštuotas ir nubaustas tremtimi į Jekaterinoslavo guberniją, kur praleido daugelį metų. 

Nuo 1936 m. F. Tautavičiui paskirta 25 Lt pensija, kaip labai pasižymėjusiam knygnešiui. Jo vardas įrašytas Knygnešių sienelėje prie Vytauto Didžiojo karo muziejaus.

## Literatūra

* B. Kaluškevičius, O. Žemaitytė-Narkevičienė. *Šimtas knygnešių: knygnešių sienelės vardai*. Lietuvos knygnešio draugija; 1998 (Vilnius: BSPB sp.). ISBN 9986-9175-0-6
* B. Kaluškevičius, K. Misius. *Lietuvos knygnešiai ir daraktoriai, 1864-1904:* [žinynas]. Knygnešio draugija, Lietuvos literatūros ir meno archyvas. Vilnius: Diemedis, 2004-2014.

## Šaltiniai
Miškų ežeras

**Miškų ežeras** (, ) – didelis ežeras Kanadoje (Ontarijuje ir Manitoboje) bei Jungtinėse Amerikos Valstijose (Minesotoje). Ežero pusiasalyje yra toliausiai į šiaurę nutolusi pagrindinės JAV dalies vieta. Ežeras yra 109 km ilgio ir 95 km pločio. Kranto linija labai vingiuota (~40 tūkst. km, su salomis – 105 tūkst. km), gausybė įlankų, užutėkių, kyšulių. Miškų ežere yra 14 632 salos.

Miškų ežeras yra didžiulio ledynmečio Agasiso ežero liekana. Į ežerą suteka Lietaus upė bei protakos iš Kakagio, Seklumos ežerų, išteka Vinipego upė (į Vinipego ežerą). Pakrantės apaugusios miškais. Prie ežero įsteigta daug poilsiaviečių ir stovyklaviečių. Populiari mėgėjiška žūklė (žvejojami starkiai, lydekos, ešeriai, krapės, upėtakiniai ešeriai, palijos, eršketai, maskinongai).

Ežero pakrantėse gyvena indėnai odžibviai, sijai ir kri.

## Šaltiniai
Judinio tvenkinys

**Judinio tvenkinys** - tvenkinys Lietuvoje, Anykščių rajone, 1 km į pietryčius nuo Kavarsko. Sudarytas užtvenkus Judinio upę (Šventosios intakas) 0,8 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis šiaurės rytų-pietvakarių-vakarų kryptimi - 0,2 km, plotis - iki 0,13 km. Altitudė 64,8 m. Krantai aukšti. Rytinė tvenkinio dalis gausiai užžėlusi vandens augalija. Tvenkinį supa Žvirblėnų miškas. Šalia įsikūręs Judinio kaimas. Tvenkinio užtvanka eina kelias , stovi Judinio tiltas.

Tvenkinys įrengtas 1940 m., kai buvo pastatytas malūnas.

## Šaltiniai