open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Tolydi funkcija

Funkcija f(x) vadinama **tolydžia** intervale (a; b), jei kiekviename intervalo taške galioja lygybė:

: \lim_{x \rightarrow x_0} f(x) = f(x_0). 

Be šio, naudojami ir kiti tolydumo apibrėžimai:

* \lim_{\Delta x \rightarrow 0} \Delta y = 0, 
* Jei \forall \varepsilon >0 \; \exists \delta(\varepsilon) > 0: |x - x_0| 

Visi trys pateikti apibrėžimai savo prasme yra lygiaverčiai.

Paprastesniais terminais, funkcija yra tolydi, jei labai mažus argumento pokyčius atitinka labai maži funkcijos reikšmės pokyčiai. Tokių funkcijų grafikai yra tolygios kreivės, be staigių šuolių bei trūkių. Intervalas, kuriame funkcija yra tolydi, vadinamas funkcijos *tolydumo intervalu*.

Beveik visos pagrindinės funkcijos yra tolydžios: trigonometrinės, daugianariai, logaritmai ir t. t.
Pavyzdžiui, įrodysime, kad natūrinis logaritmas yra tolydi funkcija, pasiremdami antru apibrėžimu:

: \lim_{\Delta x \rightarrow 0} \Delta y = \lim_{\Delta x \rightarrow 0} \left( \ln(x + \Delta x) - \ln(x) \right) = 
:  = \lim_{\Delta x \rightarrow 0} \ln \left( \frac{x + \Delta x}{x} \right) = \lim_{\Delta x \rightarrow 0} \ln \left( 1 + \frac{\Delta x}{x} \right),=\ln\lim_{\Delta x \rightarrow 0}\left(1+\frac{\Delta x}{x}\right)\ 

:  \lim_{\Delta x \rightarrow 0} \Delta y = \ln 1 = 0. 

## Tolydžių funkcijų savybės

* Jei funkcija intervalo galuose įgyja skirtingų ženklų reikšmes, tai egzistuoja taškas šiame intervale, kuriame funkcijos reikšmė lygi nuliui. Grafiškai tai reiškia, kad kreivė, kurios galai yra skirtingose ašies pusėse, kažkuriame taške tą ašį kerta.

* Jei funkcija intervalo galuose įgyja skirtingas reikšmes A ir B, tai tame intervale funkcija įgyja ir visas tarpines vertes tarp A ir B.

* Tolydi funkcija uždarame intervale yra aprėžta, t. y. egzistuoja toks M > 0, kad |f(x)| . Grafiškai tai reiškia, kad uždarame intervale funkcijos grafikas turi savo didžiausią ir mažiausią vertes.

Šias savybes galima lengvai įsivaizduoti, turint omeny, kad tolydžios funkcijos grafikas yra tolygi kreivė, nedaranti staigių šuolių.

## Šaltiniai
Dirbtinis apvaisinimas

**Pagalbinis (dirbtinis) apvaisinimas** – apvaisinimas, kuomet sėkla yra įvedama į moters makštį arba gimdą specialiais prietaisais (o natūraliam apvaisinimui užtenka tiesiog sueities). Šis apvaisinimo metodas dažniausiai taikomas tuomet, jei vyras serga ligomis, trukdančiomis atlikti normalų lytinį aktą (sueitį) arba sutrikdančiomis jo dauginimosi funkciją (spermatogenezės patologija, lytinių organų anomalijos, lytinių liaukų nepakankamumas, varpos trauminiai pažeidimai, erekcijos ir ejakuliacijos sutrikimai, sėklidžių hidrocelė, kapšelio patinimai ir kt.). Kartais priežastis pagalbiniam apvaisinimui būna moters ligos (makšties raidos anomalijos, vaginizmas, gimdos kaklelio nepraeinamumas spermatozoidams), taip pat – spermatozoidų žūtis dar makštyje arba gimdos kaklelyje, skirtingi vyro ir moters rezus veiksniai, sutuoktinių medicininės ar genetinės charakteristikos, sukeliančios paveldimų susirgimų riziką kūdikiui ir pan.

Dažniausiai pagalbinis apvaisinimas taikomas ištekėjusioms moterims, kurių vyrai nevaisingi, retkarčiais – vienišoms moterims arba lesbietėms. Dažniau būna apvaisinama su donoro sėkla, rečiau – su sutuoktinio. Sėkla gali būti įvedama iškart po to, kai gaunamas ejakuliatas, arba paimant specialiomis sąlygomis užšaldytą spermą. Inseminacija (sėklos įvedimas) gali būti atliekama į makštį, į gimdos kaklelį arba į gimdą, priklausomai nuo to, koks būdas (atsižvelgiant į medicinę apžiūrą) tikėtina bus veiksmingiausias. Po inseminacijos lytinis gyvenimas turi būti sustabdomas 3 mėnesių laikotarpiui. Pagalbinio apvaisinimo efektyvumas siekia 7–22 proc. apvaisinant sutuoktinio sėkla, ir 30–60 proc. – donoro sėkla.

Įstatymai, reguliuojantys dirbtinį apvaisinimą, skiriasi priklausomai nuo šalies; Lietuvoje dirbtinis apvaisinimas yra leistinas tik vedusioms poroms, tuo tarpu šalyse, kaip Jungtinė Karalystė, JAV ir Ispanija, šis procesas leidžiamas ir vienišoms moterims bei tos pačios lyties poroms, o tokiose šalyse kaip Saudo Arabija, Iranas ir Vatikano miestas, dėl religinių ir kultūrinių priežasčių dirbtinis apvaisinimas yra griežtai apribotas arba visiškai uždraustas.

Alternatyvus pagalbinio apvaisinimo metodas – apvaisinimas in vitro (mėgintuvėlyje).
Spragšiai

:: *Apie kaimą Utenos rajone žr. [[Sprakšiai (Utena)]]*.

**Spragšiai** (*Elateridae*) – vabalų (*Coleoptera*) šeima. Vabalai plokšti, ilgi, į abu galus susiaurėję. Antenos 11-narės, pjūkliškos, šukiškos, rečiau siūliškos. Priešnugarėlės užpakaliniai kampai ištįsę į smailias ataugas (svarbus požymis). Prieškrūtinėlė su atauga, nukreipta vidukrūtinėlės link; ji telpa į atitinkamą vidukrūtinėlės įdubimą. Letenos 5-narės. Vabalai sugeba iš aukštielninkos padėties pašokti į viršų, ore apsiversti ir krisdami atsistoti ant kojų. Laikomi dviem pirštais už pilvelio, vabalai staigiais judesiais judina prieškrūtinį ir tuo metu girdisi spragsėjimas. Nuo to kilo šeimos pavadinimas.

Spragšiai aptinkami ant įvairiausių augalų ir dirvos paviršiuje. Lervos volelio formos, geltonos ar rudos spalvos, kietos, su krūtinės kojomis. Jos gyvena dirvoje, trūnijančioje medienoje, senuose kelmuose. Daugumos rūšių lervos labai žalingos žemės ir miškų ūkiui, nes minta požeminėmis augalų dalimis, išėda sėklas. Veiklūs naktį.

Pasaulyje yra daugiau kaip 8500 rūšių. Lietuvoje žinoma apie 70 rūšių.
## Pavadinimas
Labai daug kur vartojamas pavadinimas „sprakšiai“ (su k raide), taip pat ir knygoje „Lietuvos fauna - vabalai". Tačiau pavadinimas yra kilęs nuo žodžio „spragsėti“, Lietuvių kalbos žodyne teikiamas pavadinimas „spragšiai“.

## Taip pat skaitykite
* Lietuvos spragšiai

## Išnašos

## Nuorodos
* Elateridae, išsamus Palearktikos sprakšių katalogas (čekų ir anglų k., su nuotraukomis)
Konstanta

Matematikoje **konstanta** () (arba **pastovioji**) reiškia fiksuotą, nekintantį dydį (priešingai nei kintamieji). Konstantos dydis nebūtinai yra žinomas. Konstanta gali būti suprantama kaip kuo nors reikšmingas skaičius arba kaip funkcija kurios reikšmė nepriklauso nuo argumentų.

Paprastai konstantos žymimos pirmosiomis lotynų abėcėlės raidėmis (*a*, *b*, *c*).

## Šaltiniai

## Taip pat skaitykite
* Matematinė konstanta
* Fizikinė konstanta
Hipnozė

**Hipnozė** gali būti suvokiama kaip
# Psichoterapijos metodas; jį panaudojant vykstantis procesas, kurio metu pasiekiamas transas; įvedimas į transą.
# Tarpinė tarp būdravimo ir miego būsena (transas), sukeliama kito asmens įtaiga (arba savitaiga).

Vieningo hipnozės apibrėžimo nėra: įvairių psichoterapijos mokyklų atstovai akcentuoja skirtingus aspektus, pateikdami savo definiciją.

## Vertinimas
Amerikos medikų asociacija ir Amerikos psichologų asociacija prisiminimus, gautus hipnozės pagalba, traktuoja *mažiau* patikimais, nei atgamintus be jos. JAV teismuose hipnozę draudžiama naudoti, pateikiant parodymus ar tiriant nusikaltimus.

Masinėje (pop) kultūroje hipnozė suvokiama kaip procedūra, kurios metu asmuo panardinamas į transą, kuriame esą galima išgauti (sąmoningai neišgaunamą) informaciją, valdyti žmogų komandomis, „užprogramuoti“ tam tikriems veiksmams.

## Formos
Skiriamos dvi hipnozės rūšys:
* Paprastoji (išorinė) hipnozė: kai hipnozė praktikuojama kito asmens atžvilgiu (hipnotizuotojas veikia hipnotizuojamą asmenį),
* Savihipnozė: kai asmuo taiko hipnozę sau pačiam (hipnotizuotojas ir hipnotizuojamasis sutampa).

## Istorija
Manoma, kad hipnozė naudota jau seniausiais laikais, pvz., gydomosiose šventyklose Indijoje. Panašių užuominų randame ir Senovės Egipte, kur gydyta hipnotine įtaiga.

Pirmasis Vakaruose žinomas domėjimasis hipnoze – daktaro Franso Mesmerio apie 1770 metus gydymui naudotas gyvūnų magnetizmas greičiausiai įtraukė ir hipnozę. XIX amžiaus pradžioje hipnozės reiškinį tyrė Abė Farija (*Abbé Faria*).

1842 metais Džeimsas Bredas pirmasis panaudojo terminą „hipnozė“. Jis atmetė F. Mesmerio idėją, kad magnetizmas sukelia hipnozę, ir teigė, kad mesmerinį transą sukuria ilgalaikis ryškaus judančio objekto stebėjimas. Jo manymu, akių judesiai nuvargina tam tikras smegenų dalis, sukeliant transą. Procedūrą jis pradžioje vadino neurohipnoze.

Vėliau jis atliko daugiau tyrimų, nustatydamas, kad transas veikiau nėra smegenų nuovargis, o tokią būsena sukelia *monoideizmas* – intensyvus, ilgalaikis dėmesio fokusavimas viena kryptimi.

Dž. Bredas mėgino hipnozę naudoti įvairioms fizinėms ir psichologinėms negalioms gydyti, tačiau nelabai sėkmingai. Kiti gydytojai hipnozę panaudojo sėkmingiau, ypač skausmui valdyti. Daktaras Džeimsas Esdelis atliko virš 300 operacijų, kuriose skausmui malšinti buvo naudojama hipnozė, tačiau greitai atrasti cheminiai anestetikai pakeitė hipnozę.

Žemyninėje Europoje XIX amžiaus 9-ajame dešimtmetyje kiti mokslininkai eksperimentavo su hipnoze – mėgino naudoti procesą isterijai gydyti. Taip pat šiuo metu pirmą kartą aprašyti pohipnotinės įtaigos efektas.
Apvaisinimas in vitro

**Apvaisinimas in vitro** ( – stikle, mėgintuvėlyje) – tai pagalbinio apvaisinimo būdas, kurio metu moters kiaušialąstė yra apvaisinama laboratorinėmis sąlygomis, susidariusi zigota palaikoma iki tam tikros savo raidos stadijos, o paskui gemalas įvedamas į gimdos ertmę.

Metodas išvystytas nustačius tokius nevaisingumo atvejus, kai yra visiškas gimdos kaklelio arba kiaušintakio nepraeinamumas, nors kiaušidžių funkcija yra normali (tuomet gaminasi kiaušinėlis, kurio negali pasiekti spermatozoidai). Dabar apvaisinimas mėgintuvėlyje yra taikomas ir esant kitokioms nevaisingumo priežastims.

Apvaisinimą *in vitro* sugalvojo anglai, todėl pirmasis kūdikis, kuris buvo pradėtas mėgintuvėlyje (Luiza Braun), gimė Didžiojoje Britanijoje 1978 metų liepos 25 d., naudojant cezario pjūvį. Iki 2023 m. pasaulyje naudojant šį metodą yra gimę apie 12 mln. vaikų.

## Technologija

Subrendusi kiaušialąstė vakuuminiu būdu yra išimama iš kiaušidės, patalpinama į indą su specialiu skysčiu, ten apvaisinama vyro spermijais ir paskui yra įvedama į gimdą, kur užsimezga vaisius. Metodo veiksmingumas kol kas yra gana žemas – iki 30 % (JK duomenimis), todėl siekiant didesnės sėkmės garantijos, apvaisinimui imamos kelios kiaušialąstės, kurios visos apvaisinamos vienu metu, o susidarę gemalai užšaldomi. Į moters gimdą gemalų implantacijos vykdomos tol, kol pasiekiamas norimas rezultatas, arba iki kol baigiasi pagaminti gemalai. Jei nėštumas pavyksta iš paties pirmo karto – likę gemalai sunaikinami, nebent moteris sutinka sumokėti už jų saugojimą užšaldytoje būsenoje, arba duoda leidimą embrionus panaudoti moksliniams tyrimams (kadangi tai reiškia naujos gyvybės sunaikinimą, kai kuriose valstybėse tai nėra leidžiama; pvz., Italijoje tokia procedūra yra griežtai reglamentuota, ir pagalbiniu būdu apvaisinti leidžiama ne daugiau kaip 3 kiaušialąstes, kurios visos vienu metu po to įsodinamos moteriai į gimdą). Kadangi procedūra brangi, daugėja atvejų kai gimsta dvynukai. Anksčiau buvo įprasta iš karto naudoti 4 apvaisintas kiaušialąstes, dabar panašus sėkmės rodiklis pasiekiamas ir su 2 kiaušialąstėmis.

## Šaltiniai
Kūdravabaliai

**Kūdravabaliai**  (*Hydrophilidae*) – vabalų (*Coleoptera*) šeima, kuriai priklauso įvairaus dydžio vabalai. Dažniausiai kūnas pailgas, ovalus, viršutinė pusė išgaubta, apatinė – plokščia. Antenos 6-9-narės, trumpos, jų buoželė apaugusi smulkiais matiniais plaukeliais. Maksilių čiuopikliai ilgi, kartais net ilgesni už antenas. Priekiniai dubenėliai verpstiški, kyšantieji. Viduriniai dubenėliai skersiniai, išsidėstę įžambiai vienas nuo kito atžvilgiu. Užpakaliniai dubenėliai skersiniai. Kojos dažnai apaugusios plaukeliais, tarnaujančiais plaukiojimui. Letenos 5-narės, rečiau užpakalinės letenos 4-narės.

Gyvena stovinčiuose nedideliuose vandens telkiniuose, vandenų pakrantėse, mėšle bei pūvančiose augalų liekanose. Lervos verpstiškos, kūno gale turi cerkus. 

Pasaulyje yra apie 2800 rūšių ir 161 gentis. Lietuvoje žinoma apie 50 rūšių iš šių genčių:
* *Anacaena*
* *Berosus*
* Puvėsinukai (*Cercyon*)
* *Chaetarthria*
* *Coelostoma*
* *Cryptopleurum*
* *Cymbiodyta*
* *Enochrus*
* *Helochares*
* *Hydrobius*
* Tikrieji kūdravabaliai (*Hydrophilus*)
* Degutvabaliai (*Hydrous*)
* Narinukai (*Laccobius*)
* *Limnoxenus*
* *Megasternum*
* Mėšlinukai (*Sphaeridium*)
Akupunktūra

**Akupunktūra** ( – adata + *punctura* – (į)dūrimas) – alternatyvios medicinos gydymo metodas, paremtas tam tikrų kūno taškų dirginimu specialiomis adatomis.

Akupunktūra atsirado Kinijoje, vėliausiai pirmajame tūkstantmetyje pr. m. e., rasti archeologiniai įrodymai, datuojami Hano dinastija (202 m. pr. m. e. – 220). Šiais laikais – tai tradicinės kinų medicinos dalis, taip pat paplitusi ir kitose Azijos šalyse.

Vakarų šalyse akupunktūra priskiriama pagalbinei ar alternatyviajai medicinai.

## Klinikinė praktika
Per akupunktūros procedūrą naudojamos 13–130 mm ilgio ir 0,16–0,46 mm skersmens adatos, pagamintos iš nerūdijančio plieno, rečiau – sidabro ar aukso. Nuvalęs ligonio odą spiritu, gydytojas į ją adatą smeigia statmenai, o paskui sukamuoju judesiu kiek reikia pastumia gilyn. Susmaigstytos adatos paliekamos 5–15 min.

Kai ligonis gydomas mikroakupunktūra, į reikiamus odos taškus susmaigstytos plonytės neilgos adatėlės užklijuojamos ir paliekamos odoje 1–14 d.
Gydant elektroakupunktūros metodu, odos taškai per susmaigstytas adatas dar veikiami el. srove.

## Taip pat skaitykite
* Akupresūra

## Išnašos

## Literatūra
* Medicinos enciklopedija 1; A.Baubinienė, A.Dembinskas, V.Grabauskas, V.Gurauskas, P.Kaltenis, A.Mickis, B.Padegimas, S.Pavilionis, A.Praškevičius, A.Raugalė, E.Razgauskas, J.Tamulaitienė, A.Venckauskas, A.Žiugžda; 1991 m.

## Nuorodos
* '''Skeptic’s dictionary''': acupuncture;
* '''National Council Against Health Fraud''';
* Traditional Medicine and Pseudoscience in China: A Report of the Second CSICOP Delegation (Part 2) ;
* Straight dope on Acupuncture  – kritikų svetainė anglų kalba;
* Acupuncture: Past and Present (1973) – straipsnis anglų kalba;
* Acupuncture. The facts  – internetinis straipsnis anglų kalba.
Kiaušdėtis

**Kiaušdėtis** () – neporinė spyglio ar kitokios formos išauga vabzdžių pilvelio gale. Kai kurių vabzdžių patelės ja deda kiaušinėlius į žemę, augalų audinius ar į kitų gyvūnų kūną (žiogai, pjūkleliai, ichneumonai).
Geluonis

**Geluonis** () – pakitusi kiaušdėtis, tarnaujanti grobio paralyžavimui ar nužudymui. Įgėlimo metu į aukos kūną patenka lašelis nuodų, kurie nužudo ar bent paralyžuoja auką. Auksinių vapsvų ir daugumos skruzdėlių geluonis atrofavęsis. Geluonį turi kamanės, bitės, vapsvos ir kt.
Integralų lentelė

Pagrindiniai ir dažniausiai pasitaikantys integralai:

*  \int 0 \; \mathsf{d}x = C 
*  \int a \; \mathsf{d}x = ax + C 
*  \int x^n \; \mathsf{d}x = \frac{x^{n+1}}{n+1} + C 
* \int \frac{\mathsf{nd}x}{x} = n\ln \left| x \right| + C 
*  \int \mathsf{e}^x \; \mathsf{d}x = \mathsf{e}^x + C 
*  \int a^x \; \mathsf{d}x = \frac{a^x}{\ln a} + C 
*  \int \frac{\mathsf{d}x}{x^2 + a^2} = \frac{1}{a} \arctan \frac{x}{a} + C, a \not=0 
*  \int \frac{1}{\sqrt{a^2 - x^2}} \; \mathsf{d}x = \arcsin \frac{x}{a} + C, \; a>0 
*  \int \frac{\mathsf{d}x}{x^2 - a^2} = \frac{1}{2a} \ln \left| \frac{x - a}{x + a} \right| + C, \; a\not= 0 
*  \int \frac{\mathsf{d}x}{\sqrt{x^2 \pm a^2}} = \ln \left| x + \sqrt{x^2 \pm a^2} \right| + C, \; a\not=0 
*  \int \sqrt{a^2 - x^2} \; \mathsf{d}x = \frac{x}{2} \sqrt{a^2 - x^2} + \frac{a^2}{2} \arcsin \frac{x}{a} + C 
*  \int \sqrt{x^2 \pm a^2} \; \mathsf{d}x = \frac{x}{2} \sqrt{x^2 \pm a^2} \pm \frac{a^2}{2} \ln \left| x + \sqrt{x^2 \pm a^2} \right| + C 
* \int \sqrt{ax+b} \;\mathsf{d}x =\left({2b\over 3a}+{2x\over 3}\right)\sqrt{ax+b}+C
* \int \sqrt{ax+b} dx={2\over 3a}(ax+b)^{3/2}+C
* \int \sqrt{(a+b)^2-x} dx=-{2(a^2+2ab+b^2-x) \sqrt{a^2+2ab+b^2-x}\over 3}+C
* \int \sqrt{ax^2+bx} dx= + C

## Trigonometrinių reiškinių integralai

*  \int \sin (ax) \; \mathsf{d}x = -\frac{1}{a} \cos (ax) + C 
*  \int \cos (ax) \; \mathsf{d}x = \frac{1}{a} \sin (ax) + C 
*  \int \tan x \; \mathsf{d}x = - \ln | \cos x | + C 
*  \int ctg x \; \mathsf{d}x = \ln | \sin x | + C 
*  \int \frac{\mathsf{d}x}{\sin x} = \ln \left| \tan \frac{x}{2} \right| + C 
*  \int \frac{\mathsf{d}x}{\cos x} = \ln \left| \tan \left( \frac{x}{2} + \frac{\pi}{4} \right) \right| + C 
*  \int \frac{\mathsf{d}x}{\sin^2 x} = - ctg x + C 
*  \int \frac{\mathsf{d}x}{\cos^2 x} = \tan x + C 

## Taip pat skaitykite

* Integravimo metodai

## Nuorodos
* integralų lentelė
* integralų lentelė su įrodymais
* http://www.mathwords.com/i/integral_table.htm
Darbu sumos

**Darbu** (*Darboux*) **sumos** – dvi sąvokos, naudojamos apibrėžiant Rymano integralą. Šiomis sumomis apibrėžiamas ir Darbu integralas, kurio apibrėžimas lengvai išplečiamas iki Rymano-Stieltjeso integralo. Sąvokas pirmą kartą panaudojo Žanas Gastonas Darbu.

## Apatinė Darbu suma

Tegul funkcija f(x) apibrėžta intervale [a; b]. Šis intervalas suskaidomas tokiu būdu:

: a = x_0 

Gautų intervalų ilgiai žymimi \delta x_i=x_i-x_{i-1}. Jų iš viso yra n. Ilgiausio gabaliuko ilgis žymimas \Delta.

Toks intervalo skaidinys vadinamas T. Apibrėžiami tokie taškai:

: m_i = \inf_{[x_{i-1}; x_i]} f(x) 

T. y., kiekviename intervalo skaidinio gabaliuke surandama mažiausia funkcijos reikšmė.
Sudaroma tokia suma:

:  s(T) = \sum_{i = 1}^{n} m_i \Delta x_i .

Ši suma ir vadinama **apatine Darbu suma**, ji yra intervalo skaidinio T funkcija, t. y. ji priklauso nuo to, kokiu būdu skaidomas intervalas [a; b].
Geometrinė **apatinės Darbu sumos** prasmė yra stačiakampių, besiremiančių į kreivinę trapeciją iš apačios, plotų suma. Šių stačiakampių pločiai priklauso nuo to, kaip skaidomas intervalas, t. y. nuo T.

## Viršutinė Darbu suma

**Viršutinė Darbu sumą** apibrėžiama labai panašiai. Intervalas [a; b] skaidomas tokiu pat būdu ir pasirenkami tokie taškai:

: M_i = \sup_{[x_{i-1}; x_i]} f(x) 

T.y. didžiausias funkcijos reikšmes kiekviename intervalo gabaliuke.
Analogiškai sudaroma suma

:  S(T) = \sum_{mn = 1}^{n} M_i \Delta x_i .

Ši suma irgi priklauso nuo intervalo skaidymo būdo T. Geometriškai ji yra kreivinę trapeciją iš viršaus ribojančių stačiakampių plotų suma.

## Darbu sumų savybės

Abi **Darbu sumos** pasižymi tokiomis savybėmis:

* S(T_1) \geq s(T_2) \; \forall T_1, T_2 , t. y., kad ir kaip bebūtų skaidomas intervalas, viršutinė suma visada bus ne mažesnė už apatinę.
* Pridėjus naujus skaidymo taškus prie esamo skaidinio, **apatinė Darbu suma** gali tik padidėti, o viršutinė – tik sumažėti.

Šios savybės yra akivaizdžios geometriškai.

Apibrėžiami ir tokie dydžiai:

:  \underline{I} = \sup_T s(T)  – didžiausia įmanoma **apatinė Darbu suma**.
:  \overline{I} = \inf_T S(T)  – mažiausia įmanoma **viršutinė Darbu suma**.
Šie dydžiai pasižymi tokiomis savybėmis:

*  \underline{I} \leq \overline{I} 
*  \lim_{\Delta \rightarrow 0} s(T) = \underline{I}  ir  \lim_{\Delta \rightarrow 0} S(T) = \overline{I} , t. y. gabaliukų ilgiams be galo mažėjant, atitinkamos sumos pasiekia savo mažiausią ir didžiausią įmanomas vertes.

Paskutinė savybė dar vadinama **Darbu lema**.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Darboux Integral
Kreivinė trapecija

**Kreivine trapecija** vadinama geometrinė figūra, apribota x ašimi, tiesėmis  x = a, \; x = b, bei tolydžia funkcija f(x).

Jei f(x) \geq 0 visame intervale  [a;b], kreivinės trapecijos plotas yra lygus f(x) pirmykštės funkcijos pokyčiui intervale [a; b], ją galima surasti naudojantis Rymano integralu:

: S = \int_a^b f(x) \; \mathsf{d}x 

Tai reiškia, kad kreivinės trapecijos plotą galima rasti imant be galo mažus intervalus su reikšmėmis y = f(x) išilgai Ox ašies atkarpoje nuo a iki b.

## Šaltiniai
Skaidinys

**Skaidinys** – matematikoje naudojamas terminas, apibūdinantis kažko suskaidymą į dalis. Pavyzdžiui, intervalo [*a*, *b*] realiųjų skaičių tiesėje yra baigtinė seka
: *a* = *x*0 1 2 *n* = *b*.

Skaidiniai naudojami Rymano integralo, Rymano-Stieltjeso integralo ir reguliuojamo integralo teorijose. Konkrečiai, atsižvelgiant į smulkesnius tam tikro intervalo skaidinius, jų tinklelis artėja prie nulio, o Rymano suma, pagrįsta tam tikru skaidiniu, artėja prie Rymano integralo.

## Šaltiniai
Darijus I

**Darijus I** (sen. persų k. *Darayavus* vert. „Tas, kuris laiko gėrį“, 549 – 486 m. pr. m. e. spalio mėn.) – Hystapo sūnus, Persijos valdovas, 521 m. pr. m. e. perėmęs valdžią po savo tolimo giminaičio Kambizo mirties.

## Biografija
Darijus I tapo Persijos valdovu nuvertęs Bardiją, (graikų vadinamą Smerdžiu), Kyro Didžiojo jaunesnį sūnų. Tapęs valdovu jis teigė, kad tikrajį Bardiją nužudė brolis Kambizas II. Kadangi tai buvo paslaptis po Kambizo mirties medų magas Gaumata apsimetė Bardija ir tapo karalių karaliumi.

Po karūnacijos Pasargaduose Darijus išvyko į Ekbataną. Iškart paaiškėjo, kad parama Bardijai buvo stipri ir teko malšinti prieš jį sukilusius Elamą ir Babiloną. Elamo sukilimas baigėsi nužudžius sukilėlių vadą Aschiną Sūzuose. Po pusantrų metų trukusios apgulties užėmė Babiloną, sugriovė jo sienas ir išžudė didžiąją dalį gynėjų. Apgulčiai užtrukus, prieš Darijų sukilo Persija, Medija, Asirija, Armėnija, Partija, Margiana, tačiau Darijui I-jam pavyko sukilimus numalšinti, o jų vadovai buvo nukankinti. 512 m. pr. m. e. antrą kartą užėmęs Babiloną, nuslopino visus sukilimus. Susitvarkęs valstybės viduje, Darijus I bandė ją išplėsti. Suruošė nesėkmingą žygį į skitų kraštą (p. Europoje, tarp Dunojaus ir Dono). Grįžtant jo kariuomenė užėmė Makedoniją. Iškart po to prasidėjo karas su Graikija, tačiau 490 m. pr. m. e. Darijus I buvo sumuštas Maratono mūšyje. Karą tęsė sūnus ir įpėdinis Kserksas I.

Tuo tarpu Darijus I užsiėmė administracine valstybės reforma – perdalino ją į 21 satrapiją, kurios savo plotu neatitiko senųjų, persų užkariautų valstybių plotų. Tuo būdu jis suvienijo skirtingas politines tendencijas turinčias valstybės dalis, sutvarkė satrapijų valdymą ir mokesčių surinkimą.
## Biblija
Darijus I minimas Agėjo, Zacharijo ir Ezros knygose.
## Išnašos

## Nuorodos
* Darijus Didysis
Cerkai

**Cerkai** () – ilgos porinės siūliškos ar šeriškos išaugos, esančios vabzdžių pilvelio gale. Jų forma ne visų vabzdžių vienoda: tarakonų cerkai yra trumpi, verpstiškos formos, nariuoti, auslindų cerkai virtę kietomis žnyplėmis, nenariuoti. Svirpliai turi ypatingai ilgus cerkus.

Cerkai dažnai veikia kaip jutimo organai, tačiau taip pat gali būti naudingi gynyboje ar dauginimesi, taip pat gali neturėti jokių funkcijų.

Kaip ir apie kitas vabzdžių kūno dalis, manoma, kad cerkai evoliucionavo iš vabzdžių pirmtakų kojų.
Hipotezė

**Hipotezė** (, „spėjimas“):

* moksliniame pažinime naudojamas būdas: neįrodyta, reikalaujanti patikrinimo teorija;
* nelabai tvirtas spėjimas, menkai pagrįstas faktų aiškinimas;
* neįrodytas teiginys, prielaida arba spėjimas. 
Paprastai hipotezė iškeliama ne vieno ją patvirtinančių stebėjimų (pavyzdžių) pagrindu, todėl atrodo tikėtina. Vėliau, jei pagrindžiama arba įrodoma, ji tampa teorema arba teorija. Gavus prieštaraujančių duomenų, hipotezės atsisakoma.

Neįrodyta ir neatmesta hipotezė vadinama atvira problema.

## Žinomos atviros problemos
* Puankare hipotezė
* Rymano hipotezė 
* Goldbacho hipotezė

Viena iš garsiausių atvirų problemų apie 300 metų buvo Ferma didžioji teorema, kol 1995 metais ją įrodė *[[Andrew Wiles]]*.

Kembridžo *Klay* matematikos institutas (angl. Clay Mathematics Institute of Cambridge , Massachusetts (CMI)) paskelbė po 1 mln. JAV dolerių apdovanojimą už kiekvienos šių problemų įrodymus.

## Taip pat skaitykite

* Ad hoc hipotezė
* Hipotezė (statistika)

## Nuorodos

* Kembridžo Klay matematikos institutas
Dusios

**Dusios** (*Dytiscidae*) – vabalų (*Coleoptera*) šeima. Įvairaus dydžio (nuo 2 mm iki >40 mm) vabalai, gyvenantieji ežeruose, kūdrose, tvenkiniuose ir upėse. Kūnas jų ovalinis, kūno kraštai aštrūs. Pakrūtinėlė tarp užpakalinių dubenėlių sudaro nusmailėjusią pleištišką ataugą. Antenos 11-narės, plikos, prisegtos kaktos šonuose. Priekiniai ir viduriniai dubenėliai rutuliški, užpakaliniai labai platūs, pasiekia net kūno šoninius kraštus. Priekinės letenos patinų paplatėjusios ir apačioje turi prisičiulpimo organus. Užpakalinės kojos plaukiojamosios. Blauzdos ir letenos apaugusios ilgais plaukeliais. Patelių antsparnių skulptūra (briaunelės, vagutės) paprastai būna stambesnė, ryškesnė, negu patinų; pastarųjų antsparniai lygesni.

Dusios ir jų lervos yra grobuonys, minta uodų ir kitų vandenyje gyvenančių vabzdžių lervomis. Stambesnės rūšys užpuola mailių ir smulkesnes žuvytes, todėl dusios kartais žalingos žuvivaisios ūkiuose.

Pasaulyje iš viso priskaičiuojama apie 5000 dusių rūšių. Lietuvoje yra apie 100 rūšių iš šių genčių:

* Vėžiadusės (*Acilius*)
* Dusiavabliai (*Agabus*)
* *[[Bidessus]]*
* *[[Cybister]]*
* *[[Coelambus]]*
* Viksvadusės (*Colymbetes*)
* *[[Copelatus]]*
* Deronektai (*Deronectes*)
* Tikrosios dusios (*Dytiscus*)
* Nendriadusės (*Graphoderus*)
* Kūdradusės (*Graptodytes*)
* Samandusės (*Hydaticus*)
* Duselės (*Hydroporus*)
* *[[Hygrotus]]*
* *[[Hyphydrus]]*
* Dusytės (*Ilybius*)
* *[[Laccophilus]]*
* Platambusai (*Platambus*)
* Prūdadusės (*Porhydrus*)
* Potamonėktai (*Potamonectes*)
* Irkladusės (*Rhantus*)
* Naradusės (*Scarodytes*)


Image:Reitter Dytiscus u.a..jpg|Įvairios dusių rūšys
Image:Reitter Dytiscus u.a. 2.jpg
Image:Reitter Agabus u.a..jpg
Image:Reitter Hydroporus 2.jpg
Dumbliavabaliai

**Dumbliavabaliai** (*Haliplidae*) – vabalų (*Coleoptera*) šeima. Smulkūs, 2-5 mm dydžio, vandenyje gyvenantys vabalai. Minta siūliniais dumbliais, nuo to ir kilęs šeimos pavadinimas. Kūnas jų ovalinis, į galą nusmailėjęs. Skydelio nėra. Pilvelis iš 6 segmentų; 2-3 pirmieji segmentai pridengti dideliais, plokštelių išvaizdos užpakaliniais  dubenėliais. Antenos 10-narės, šeriškos, plikos, prisegtos prie priekinio kaktos krašto. Priešnugarėlės pamatas per vidurį kampu išsikiša į užpakalį.

Dumbliavabaliai gyvena stovinčio ir lėtai tekančio vandens telkiniuose, dažniausiai netoli krantų, tarp įvairių vandens augalų. Plaukia pakaitomis judindami užpakalines kojas. Atmosferos oro atsargas kaupia po šlaunų dangčiais, pilvelio gale arba po antsparniais. Papildydami oro atsargas, vabalai iškiša pilvelį virš vandens. Lervos plonos, ilgos. Jos kvėpuoja vandenyje ištirpusiu deguonimi, minta tik augaliniu maistu. Lėliukėmis lervos virsta drėgname krantų smėlyje. Išsiritę vabalai į kitus vandens telkinius perskrenda naktimis.

Pasaulyje yra apie 200 dumbliavabalių rūšių. Lietuvoje aptikta 17 rūšių iš šių genčių:
* *[[Brychius]]*. Lietuvoje – žygiškasis dumbliavabalis (*B. elevatus*)
* Tikrieji dumbliavabaliai (*Haliplus*). Lietuvoje yra 15 rūšių.
* *[[Peltodytes]]*. Lietuvoje – apvalusis dumbliavabalis (*P. caesus*)
Kurkliniai

**Kurkliniai** (*Gryllotalpidae*) – tiesiasparnių (*Orthoptera*) būrio vabzdžių šeima. Vabzdžiai stambūs, su trumpais antsparniais ir ilgais plačiais sparnais. Burnos organai nukreipti į priekį. Priekinės kojos rausiamosios. Suaugėliai užauga iki 6 cm. Visaėdžiai, minta tiek gyvuliniu, tiek augaliniu maistu. Daugelis rūšių svirpia, gali skraidyti (iki 8 km). Dauguma rūšių didžiąją laiko dalį praleidžia po žeme, išlenda tik naktį arba poravimosi metu. Kai kurios rūšys - kenkėjai.

Lietuvoje gyvena vienintelė šios šeimos rūšis – paprastasis kurklys (*Gryllotalpa gryllotalpa*).

## Kurklių gentys
Yra keletas kurklių genčių:

* tribus Gryllotalpini
** *[[Gryllotalpa]]*
** *[[Gryllotalpella]]*
** *[[Neocurtilla]]*
*** *[[Neocurtilla hexadactyla]]*
** † *[[Pterotriamescaptor]]*

* tribus Scapteriscini
** *[[Indioscaptor]]*
** *[[Scapteriscus]]*
** *[[Triamescaptor]]*

*tribus nežinomas (fosilijų duomenys)
** † *[[Archaeogryllotalpoides]]*
** † *[[Cratotetraspinus]]*
** † *[[Marchandia]]*
** † *[[Palaeoscapteriscops]]*
Keršvabaliai

**Keršvabaliai** (*Cleridae*) – vabalų (*Coleoptera*) šeima. Vidutinio dydžio, juodos ar kitokios tamsios spalvos su metalo blizgesiu vabalai. Antsparniai margi, su ryškiais skersiniais dryžiais ar dėmėmis. Kūnas pailgas. Priešnugarėlė ilga ir siaura. Antenos dažniausiai 11-narės, neilgos, pjūkliškos, į galus kiek sustorėjusios arba su 3-5-nare buožele. 

Daugumos rūšių lervos grobuoniškos, aptinkamos bičių ir vapsvų lizduose, po medžių žieve ir medienoje kinivarpų takuose arba sudžiūvusioje dvėselienoje tarp kaulų ir kt. Vabalai aptinkami saulėtomis dienomis ant žiedų ir medžių kamienų.

Pasaulyje yra apie 4000 rūšių. Lietuvoje žinomos 9 rūšys:
*Ūsuotasis keršvabalis (*Korynetes coeruleus*)
*Skaptukinis keršvabalis (*Necrobia ruficiolis*)
*Violetinis keršvabalis (*Necrobia violacea*)
*Įvairiaspalvis keršvabalis (*Opetiopalpus scutellaris*)
*Žievėgraužinis keršvabalis (*Thanasinus femoralis*)
*Paprastasis keršvabalis (*Thanasimus formicarius*)
*Lapuotinis keršvabalis (*Tillus elongatus*)
*Bitinis keršvabalis (*Trichodes apiarius*). **Pav.**
ir kt.

## Šaltiniai
Kailiavabaliai

**Kailiavabaliai** (*Dermestidae*) – vabalų (*Coleoptera*) šeima. Vabalai nedideli, 1-12 mm dydžio. Kūnas paprastai kompaktiškos apvalios formos, apaugęs tankiais plaukeliais ar žvyneliais, tamsios spalvos. Jų antenos trumpos, buožiškos, įguldomos į specialią vagutę. Galva įtraukta į prieškrūtinį. Kaktoje dauguma rūšių turi paprastąją akutę (kiti vabalai jos neturi). Aprašyta apie 1730 rūšių. 

Lervos verpstiškos, plaukuotos. Jos, kartais ir vabalai, minta gyvulinės kilmės produktais. Žaloja kailių dirbinius, odas, plunksnas, iškamšas, vabzdžių kolekcijas. Aptinkami butuose, sandėliuose, miško paklotėje, ant žiedų. Kai kurios rūšys, žinomos kaip „smuiko vabalai“, puola šiuos muzikos instrumentus (smičiaus plaukus, bet gali taip pat sugadinti vėžlio kiauto ar kitas panašias dalis).

Lietuvoje žinomos 22 rūšys iš šių genčių:
**Anthrenus*. Lietuvoje 6 rūšys. **Pav.**
*Kailiagraužiai (*Attagenus*)
**Ctesias*
*Tikrieji kailivabaliai (*Dermestes*)
**Globicornis*
**Megatoma*
**Trogoderma*

## Šaltiniai
Žyginiai

**Žyginiai** (*Caraboidea*) – plėšriųjų vabalų antšeimis, kuriam priklauso 5 Lietuvoje gyvenančių vabalų šeimos:
* Šokliai (*Cicindelidae*)
* Žygiai (*Carabidae*)
* Dumbliavabaliai (*Haliplidae*)
* Dusios (*Dytiscidae*)
* Sukučiai (*Gyrinidae*)
Rudakaklis kragas

**Rudakaklis kragas** (*Podiceps grisegena*) – kraginių (*Podicipedidae*) šeimos vandens paukštis. 

## Išvaizda
Rudakaklis kragas mažesnis už ausuotąjį kragą. Patino ir patelės viršugalvis, nedidelis kuodukas ir nugarinė kaklo dalis juodi. Kita nugarinė kūno pusė juodai ruda. Skruostai pilki, kaklas ryškiai rudas, pilvas baltas. Mažosios plasnojamosios plunksnos baltos. Snapas tamsus, jo pamatinė dalis geltona. Kojos juosvos. Akys rausvos. Abiejų lyčių paukščiai mažai skiriasi. Žiemą rudakaklis kragas būna be kuoduko, kaklas baltas. Jaunikliai panašūs į suaugusius žiemos apdaru, tik jų galvos šonai dryžuoti. Pūkuotų jauniklių galva ir kaklas išilgai dryžuoti, kūno viršutinė dalis pilkai rusva, nežymiai dryžuota.

## Paplitimas
Arealas pertrauktas. Vakarinėje Eurazijoje paplitęs nuo Danijos iki Obės baseino. Šiaurėje siekia Kolos pusiasalį, Vidurinė Uralą, Obės vidurupį. Į pietus paplitęs iki Syrdarjos slėnio, Užkaukazės, Bulgarijos, rytinėje Azijoje paplitęs nuo Viliujaus baseino iki Ochotsko jūros. Šiaurėje arealas siekia Kolymos deltą, pietuose – šiaurės rytų Kiniją. 

Gyvena Šiaurės Amerikoje. Žiemoja Atlanto ir Ramiojo vandenyno pakrantėse.

Lietuvoje labai retas. Kartais peri Žuvinto ir Urkio ežeruose. Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą. 

## Biologija
Nemėgsta plačių atvirų vandenų, pasirenka mažus, seklius ežerėlius, kūdras, nenaudojamus durpynus, užžėlusius tvenkinius. Žuvinto ežere taip pat vengia atvirų vietovių, apsistoja tankių švendrynų pakraščiuose.

Rudakaklis kragas labai paslaptingas paukštis. Dieną slepiasi augalijos tankmėje, juos pastebėti labai sunku. Aktyvesni prietemoje, naktį.

Lizdą krauna abu paukščiai iš supuvusių pernykščių augalų dalių sunkiai prieinamose vietose, tankiuose sąžalynuose. Į lizdą ir šalia jo krauna vandens lelijų, lūgnių lapus. Juos neša ir tada, kai dėtis būna užperėta ar jau baigiama perėti. Tai skiriamasis rudakaklio krago bruožas. Dėtyje paprastai būna 2–3 kiaušiniai, kurių svoris – apie 27 gramus. Peri abu paukščiai apie 23 dienas. Dėtis visą laiką mirksta vandenyje. Rudakaklis kragas, prieš palikdamas lizdą, gerai uždengia jį šlapia lizdo medžiaga. Taip kiaušiniai apsaugomi nuo plėšrūnų.

Minta smulkiomis žuvelėmis, vandens bestuburiais.

## Šaltiniai



* *Lietuvos fauna: paukščiai, 1 knyga.* Sud. V. Logminas. – Vilnius: Mokslas, 1990.
* Rudakaklis kragas - Lietuvos raudonoji knyga
Gonadotropinai

**Gonadotropinai** – baltyminių hormonų grupė, kuriuos išskiria gonadotropinės ląstelės hipofizėje. Pagrindiniai žmogaus gonadotropinai yra folikulinas, liuteinizuojantis hormonas (jų pagrindiniai taikiniai yra kiaušidės ir sėklidės) bei chorioninis gonadotropinas (kurį gamina placenta nėštumo metu). Visų šių hormonų sekreciją reguliuoja gonadotropinis liberinas (, GnRH), gaminamas pogumburyje.
GnRH

**Gonadotropinis liberinas** (, sutr. ***GnRH***) – tai peptidinis hormonas, kurį gamina ir išskiria pogumburis. GnRH reguliuoja gonadotropinių hormonų sekreciją, visų pirma – liuteinizuojančio hormono ir folikulino. GnRH gamyba priklauso nuo to, koks yra organizme kitų hormonų lygis, ypač – androgenų ir estrogenų. Šis hormonas reguliuoja sudėtingus procesus organizme, tokius kaip folikulo augimas, ovuliacija, geltonkūnio susidarymas (pas moteris) bei spermatogenezė (spermatozoidų sintezė – pas vyrus).
Mažasis kragas

**Mažasis kragas** (*Tachybaptus ruficollis*) – kraginių (*Podicipedidae*) šeimos vandens paukštis. 

Nugarinė pusė juosva. Viršugalvis, sprandas ir smakras juodi. Skruostai, gerklė ir kaklo priekinė dalis ryškiai rudi, kaklas rusvas. Kūno ilgis ~27 cm, masė 200 g. 

Lietuvoje retas. Gyvena mažuose užžėlusiuose ežeruose, upių užutėkiuose, sutinkamas kūdrose, durpynuose, tvenkiniuose. Lizdą susuka seklumose. Į Lietuvą atskrenda balandį, išskrenda rugsėjį-spalį.

## Šaltiniai
Chorioninis gonadotropinas

**Chorioninis gonadotropinas** (sutrumpintai ***hCG***, ) – tai peptidinis hormonas, kuris sintezuojamas nėštumo metu, kuomet jį ima gaminti gemalas netrukus po apvaisinimo, o vėliau – placenta (tiksliau, jos dalis, vadinama *trofoblastu*). Šis hormonas užtikrina geltonkūnio funkciją, šitaip palaikydamas tinkamą progesterono kiekį, kuris yra būtinas nėštumo metu.

Ankstyvieji nėštumo testai dažniausiai remiasi tuo, ar tam tikri šio hormono antikūniai yra randami moters organizme (kraujyje arba šlapime), ar ne.

## Struktūra

Žmogaus chorioninis gonadotropinas yra glikoproteinas sudarytas iš 237 aminorūgščių ir sveria 25.7 kDa (kilodaltonų).

## Nuorodos ir šaltiniai
Juodakaklis kragas

**Juodakaklis kragas** (*Podiceps nigricollis*) – kraginių (*Podicipedidae*) šeimos vandens paukštis. 

## Išvaizda
Juodakaklis kragas – nedidelės kryklės dydžio paukštis. Juodakaklio krago nugarinė pusė juodai rusva, galvos viršus tamsesnis. Galva gausiai apaugusi plunksnomis, todėl atrodo lyg su kuoduku. Per skruostus eina ilga, šviesiai geltona žvilganti juosta. Kita galvos dalis, kaklas ir pagurklis juodi. Mažosios plasnojamosios plunksnos baltos. Pilvinė pusė balta, šonai ryškiai rudi. Snapas juodas, kojos alyvinės pilkos spalvos, akys raudonos.

Patelė truputį mažesnė už patiną. Žiemą paukščio nugarinė pusė juosvai pilka, apatinė – balta, kaklas pilkšvas. Jauniklių skruostai, gerklė ir apatinė kūno dalis balta, pūkuotų – nugara juoda, pilvas su šviesiomis dėmėmis.

## Paplitimas
Arealas pertrauktas. Vakarinėje Eurazijoje paplitęs nuo Skandinavijos iki Vakarų Sibiro. Šiaurėje arealas siekia pietinę Skandinaviją, Volgos vidurupį. Į pietus paplitęs iki Amudarjos, Užkaukazės, Mažosios Azijos, Pirėnų pusiasalio. Aptinkamas ir rytų Kinijoje.

Gyvena Šiaurės Amerikoje, Afrikoje. Žiemoja Šiaurės Amerikoje, Afrikoje, Artimuosiuose ir Tolimuosiuose rytuose. Lietuvoje gana retas.

## Biologija
Mėgsta nedidelių ežerų seklias užžėlusias pakrantes, pelkėtas kūdras, tvenkinius, seklius užtakius. Įsikuria nenaudojamuose durpynuose, karjeruose, kūdrose.

Labai atsargus paukštis, retai kada išplaukia į atvirus vandens plotus. Slapstosi augalų tankmėse. Pajutęs pavojų, tuojau sprunka.

Monogamas. Lizdą krauna tarp ajerų, nendrių, švendrų, visuomet netoli nedidelio atviro vandens ploto. Kartais peri kolonijomis, kuriose lizdai būna nutolę vienas nuo kito per keletą metrų. Dėtyje būna 3–4 kiaušiniai. Peri abu poros nariai apie 21 dieną. Jaunikliai ritasi ne visi iš karto. Tik išsiritę kragiukai šildosi po vieno iš tėvų sparnais, o kitas poros narys baigia perėti.

Daugiausia minta vandens bestuburiais. Daug sulesa laumžirgių lervų, moliuskų, šoniplaukų ir kitų vėžiagyvių. Geba pasigauti smulkių žuvų.

## Šaltiniai
* *Lietuvos fauna: paukščiai, 1 knyga.* Sud. V. Logminas. – Vilnius: Mokslas, 1990.
Kragai

**Kragai** (*Podiceps*) – kraginių paukščių būriui (*Podicipediformes*) priklausanti vandens paukščių gentis. Jos atstovai peri Eurazijoje, Šiaurės ir Pietų Amerikoje. Daugelis šiaurės pusrutulyje gyvenančių rūšių žiemą migruoja į pietus. Peri apžėlusiuose gėluose ežeruose, lizdą suka pakrančių žolynuose. Minta žuvimi. Genčiai priklauso 9 rūšys.

## Rūšys
* Kolumbinis kargas (*Podiceps andinus*) – išnykęs (1977 m.)
* Raguotasis kragas (*Podiceps auritus*)
* Ausuotasis kragas (*Podiceps cristatus*)
* *[[Podiceps dominicus]]*
* *[[Podiceps gallardoi]]*
* Ruadakaklis kragas (*Podiceps grisegena*)
* Didysis kragas (*Podiceps major*)
* Juodakaklis kragas (*Podiceps nigricollis*)
* *[[Podiceps novaehollandiae]]*
* Sidabrinis kragas (*Podiceps occipitalis*)
* *[[Podiceps pelzelnii]]*
* *[[Podiceps poliocephalus]]*
* *[[Podiceps rolland]]*
* *[[Podiceps ruficolis]]*
* *[[Podiceps rufolaratus]]*
* *[[Podiceps rufopectus]]*
* Tačanovskio kragas (*Podiceps taczanowskii*)

## Šaltiniai
Raguotasis kragas

**Raguotasis kragas** (*Podiceps auritus*) – kraginių (*Podicipedidae*) šeimos vandens paukštis. 

## Išvaizda
Raguotasis kragas yra mažesnis už rudakaklį. Patino ir patelės galva bei apykaklė juodi. Nuo snapo pamatinių dalių galvos šonais eina šviesi ruda juostelė, apimanti ir pailgėjusias pakaušio plunksnas–ragelius. Nugarinė pusė juodai pilka. Kaklas, krūtinės ir kūno šonai ryškiai rudi. Apatinė kūno dalis, sparnų apačia ir mažosios plasnojamosios plunksnos balti. Snapas juodas, viršūnė pilkšva. Kojos alyvinės pilkos spalvos. Akys raudonos. Nuo kaklo apatinė kūno pusė balta. Kūno šonai pilki. Jaunikliai panašūs į suaugusius raguotuosius kragus žiemos apdaru, nors jis pilkesnis.

## Paplitimas
Eurazijoje paplitęs nuo Skandinavijos iki Ochotsko jūros. Šiaurinis arealas siekia Botnijos įlankos, Onegos ežerą, Obės, Jenisejaus vidurupį, Anadyrio baseiną. Į pietus paplitęs iki Amūro baseino, Mongolijos, Kazachstano, Kuibyševo srities, pietinio Pabaltijo.

Gyvena Šiaurės Amerikoje, Islandijoje. Žiemoja Atlanto ir Ramiojo vandenyno pakrantėse. Lietuvoje aptiktas perint Biržų rajone. Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

## Biologija
Mėgsta seklius, apaugusius vidaus vandenis. Dažnai apsistoja mažesniuose užpelkėjusiuose ežerėliuose, tvenkiniuose, didesnių ežerų užtakiuose, sekliose įlankose, kuriose daug augalijos. Vengia plačių vandenų, gilių ežerų. Atsargūs, paslaptingi paukščiai, tik veisimosi periodu pasirodo atviruose vandenyse.

Dieną slepiasi tarp augalų, prietemoje išeina pasiganyti į atviras vietas. Skrenda beveik vien naktį, nesudarydami būrių.

## Dauginimasis
Monogamas. Poruojasi dar žiemavietėse arba tik parskridę. Lizdą krauna abu paukščiai iš šlapių augalų liekanų. Lizdas plūduriuoja vandenyje arba pritvirtintas prie retų meldų, švendrų, nendrių stiebų. Dėtyje paprastai būna 4–5 kiaušiniai, sveriantys maždaug po 22 gramus. Peri abu paukščiai apie 23 dienas.

## Mityba
Minta vandens bestuburiais, vabzdžiais, nedidelėmis žuvimis, mailiumi.

## Šaltiniai

* *Lietuvos fauna: paukščiai, 1 knyga.* Sud. V. Logminas. – Vilnius: Mokslas, 1990.
Liuteinizuojantis hormonas

**Liuteinizuojantis hormonas** (sutrumpintai ***LH***) – tai vienas iš gonadotropinių hormonų, kurį gamina priekinė hipofizės dalis (adenohipofizė). Tiek vyro, tiek ir moters organizme šis hormonas skatina lytinių liaukų hormonų (lytinių steroidų) sekreciją: pas vyrą stimuliuojama testosterono gamyba, pas moterį – androgenų ir estrogenų. Be to, pas moterį maždaug mėnesinių ciklo viduryje LH labai pagausėja ir tai skatina ovuliaciją. Šis hormonas po ovuliacijos skatina folikulo pavirtimą geltonkūniu, kuris gamina progesteroną.

LH koncentracijos paprastai yra gana mažos vaikystėje, pasiekia normą lytinės brandos metu, tačiau labai padidėja po menopauzės.
Šiaurės Slėnio kartelis

**Šiaurės Slėnio kartelis** () – Kolumbijoje veikiantis narkotikų kartelis. Iškilo apie 1990 m. po Kalio ir Medeljino kartelių subyrėjimo ir tapo viena iš galingiausių nelegalios narkotikų prekybos organizacijų.

Įtakingiausi kartelio narkobaronai – Diego León Montoya Sánchez (Donas Diego), Wilber Varela (Jabón, Muilas) ir Hernando Gómez Bustamante (Rasguño). Diego Montoya iki pagavimo 2007 m. pabaigoje buvo FTB dešimties ieškomiausių žmonių sąraše.

Manoma, kad šiuo metu karteliui vadovauja Carlos Alberto Rentería Mantilla. Už informaciją apie jį, atvesiančią prie arešto, paskirta 5 milijonų dolerių premija.

## Veikla

Pasak įrašų apie Diego León Montoya Sánchez FTB archyve, organizacija kaltinama kelių šimtų tonų kokaino eksportu iš Kolumbijos į Meksiką, iš kur savu ruožtu į JAV. Taip pat bendradarbiavimu su nelegaliomis ginkluotomis kraštutinių kairiųjų ir kraštutinių dešiniųjų teroristų grupuotėmis, konkurentų bei skolininkų už narkotikus žmogžudystėmis. https://web.archive.org/web/20040509092132/http://www.fbi.gov/mostwant/topten/fugitives/montoya.htm

Pasak RICO, tarp 1990 ir 2004 kartelis eksportavo daugiau nei 500 tonų kokaino už maždaug 50 milijardų dolerių sumą.

Kartelio nariai naudojasi teroristų organizacijos Autodefensas Unidas de Colombia pagalba, daugiausiai – narkotikų kelių, laboratorijų ir *Norte del Valle* narių bei sąjungininkų apsaugai.

Manoma, kad kartelis turi didelę įtaką Kolumbijos vyriausybėje ir teisėsaugoje. Tarp kitų dalykų ši įtaka naudojama stabdant dilerių perdavimą JAV teisėsaugai. Didelė tikimybė, kad organizacija turi priėjimą prie operatyvininkų Kolumbijoje daromų pokalbių įrašų.

## Vidinis karas

2003 metais Hernando Gómez, Wilber Varela ir jų komanda pradėjo išdavinėti kartelio narius Jungtinėms Valstijoms, greičiausiai bandydami išsiderėti palankias pasidavimo sąlygas – neliečiamumą prieš įstatymus ir apsaugą. Tokio judėjimo nepalaikė Diego Montoya ir kiti narkobaronai. Prasidėjo vidiniai klanų karai, per kuriuos 2003–2004 žuvo virš 1000 žmonių. Kruvinas karas paskatino Kolumbijos vyriausybę sustiprinti kovą su narkomafija, ir 2004 buvo areštuota apie šimtą žudikų iš abiejų kartelio frakcijų, o 2005 – Julio César López, artimas Varelos partneris, ir Montojos kareivių vadas Carlos José Robayo Escobar. Konfiskuota turto daugiau, nei už 100 milijonų JAV dolerių, įskaitant beveik baigtą gaminti povandeninį laivą.

Karas paskatino kai kuriuos narius ieškoti teisėsaugos prieglobsčio ir bendradarbiauti su policija.

## Nuorodos

* DEA naujienos
* BBC naujienos http://news.bbc.co.uk/1/hi/world/americas/4383707.stm
* BBC naujienos http://news.bbc.co.uk/2/hi/americas/3501120.stm
Marso sfinksas

**Marso sfinksas**, *Marso veidas* – 1976 m. Marso regione Cidonijoje zondo „Viking Orbiter“ darytoje nuotraukoje matomas į žmogaus veidą panašus darinys. Jo skersmuo apie 1,5 km. Netoli matomi ir šiek tiek Egipto piramides primenantys dariniai. Šioje vietoje daug kraterių turinti teritorija pereina į lygumą, kuri praeityje galėjo būti vandenyno dugnas, taigi „sfinkso“ vieta galbūt buvo jūros krantas. Pirmoji gauta nuotrauka buvo nedelsiant atmesta kaip šviesos ir šešėlių žaismas. Tačiau po 35 orbitų buvo gauta dar viena nuotrauka, kurioje veidas buvo aiškiai matomas jau esant kitokiam apšvietimui ir kitai šešėlių krypčiai.

Iš viso „Viking“ nufotografavo veidą septynis kartus, visose jis atpažįstamas, tačiau „Viking“ raiška fotografuojant palyginus nedidelė. Vėliau gautose geresnės raiškos nuotraukose („Mars Global Surveyor“) veidas panašesnis į natūralų kalną. Tokių gamtos sukurtų veidų, sfinksų pasitaiko ir kosminėse Žemės nuotraukose.

Labiausiai tikėtinas paaiškinimas, kad veidas ir piramidės yra natūralios uolų formacijos, atsiradusios dėl vėjų ir kitų natūralių gamtinių jėgų, tačiau neištyrus vietoje dirbtinės kilmės alternatyvą galutinai atmesti labai sunku. Objektai net pačiu geriausiu atveju panašūs tik į labai senus griuvėsius.

2006 metais metu gauta daugiau šio darinio nuotraukų, geriau rekonstruotas trimatis vaizdas. Šių nuotraukų aptarimuose minima, jog darinys atrodo tarsi turėtų akis ir šnerves. Trisdešimt metų po atradimo, formacija ir toliau skatina mitų ir konspiracijos teorijų kūrimą.

## Taip pat skaitykite
* Marso kanalai
* Pareidolija
* NASA: unmasking the Face of Mars 
* Veido aprašymas Space.com

## Šaltiniai
Narkobaronas

**Narkobaronas** ( arba *drug lord*) – narkotikų kartelio vadovas, kontroliuojantis kvaišalų prekybą ir kainas. Platesne prasme – bet koks asmuo, kuris kontroliuoja didelį asmenų, užsiimančių narkotikų prekyba, tinklą. Narkobaronus gana sudėtinga patraukti atsakomybėn, kadangi jie retai patys laiko draudžiamas medžiagas, o nuo tiesioginio narkotikų pardavimo yra atsiskyrę per kelis pavaldinių ir tarpininkų sluoksnius. Narkobaronų sulaikymas paprastai susijęs su kruopščiai suplanuotomis informatorių infiltravimo į jų organizacijas operacijomis.

Kai kalboje minimas būtent šis žodis, galvoje dažniausiai turima Lotynų Amerika, iš kurios, greičiausiai, ir kilęs šis pavadinimas. Vienas žinomiausių narkobaronų yra Pablo Eskobaras iš Kolumbijos, kuris 1993 metais žuvo per susišaudymą su JAV spec. tarnybomis.
Armėnų genocidas

**Armėnų genocidas** – armėnų tautos genocidas, jaunaturkių valdžios vykdytas 1915–1917 metais. Žuvusių armėnų skaičius, skirtingais vertinimais, siekia nuo 800 tūkstančių iki 2 milijonų. Dažniausiai nurodomi skaičiai – 1,2-1,5 milijonų žuvusiųjų.

Raphael Lemkin (genocido termino kūrėjas) *armėnų genocidą* nagrinėja, kaip vieną iš tipiškiausių genocido atvejų, inspiravusį Hitlerį surengti Holokaustą. Pažymėtina, kad labai panašūs į armėnų genocidą veiksmai (pagal analogišką scenarijų) vos keliais mėnesiais anksčiau buvo įvykdyti prieš ne tokią gausią Turkijos graikų etninę grupę.

## Genocido eiga

### Priešistorė

Armėnų tautai siekiant nepriklausomybės, 1894–1897 Osmanų imperija, kovodama su armėnų politiniais judėjimais, kaip manoma, sunaikino nuo 100 iki 300 tūkstančių armėnų. Po valdžios užgrobimo Turkijoje 1907 m. jaunaturkiai ėmė vykdyti turkų tautos vienijimo politiką, propaguodami idėją sukurti valstybę, paremtą vieningos tautos idėja. Vieną iš problemų, jaunaturkių manymu, kėlė tautinės mažumos: kurdai, asirai, graikai ir armėnai, siekiantys valstybingumo. Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, Turkijos valdžia, stojusi į Vokietijos pusę, nusprendė, kad tautinės mažumos gali palaikyti Rusijos pajėgas, todėl pradėjo šių tautų naikinimą. Buvo sukurta speciali organizacija „Teshkilati Mahsusa“, atlikusi organizacinius darbus, bei naikinimo būriai, didžiąja dalimi sudaryti iš specialiai išlaisvintų kriminalinių nusikaltėlių.

### Genocidas

* 1914 m., įvedus naują šaukimo į kariuomenę įstatymą, didžioji dalis armėnų vyrų, jaunesnių, nei 45 metų amžiaus, buvo paimta į kariuomenę. Pradžioje paimti į reguliariosios kariuomenės dalinius, jie greitai buvo nuginkluoti ir persiųsti į darbo būrius, kur buvo sunaikinti.
* 1915 m. balandžio 24 d. buvo suimta nuo kelių šimtų iki kelių tūkstančių armėnų politinių ir dvasinių lyderių, kurie netrukus buvo nužudyti.
* 1915 balandį, po intelektualų sunaikinimo, buvo pradėti masiniai armėnų perkėlimai, dalis jų buvo išsiųsti į naikinimo stovyklas, kur buvo laikomi saulės atokaitoje be vandens, palikti mirti nuo išsekimo, dalis iš jų buvo naikinama dujomis, vaikai nuodijami morfijaus injekcijomis. Dalis (apie milijoną ar daugiau) buvo ištremti į Siriją, kur daugelis mirė nuo išsekimo. Dauguma iš sugebėjusių išgyventi (apie milijoną) liko gyvi tik dėl to, kad įstengė pasiekti kitas valstybes.
* 1915 birželį Turkijos valstybė paskelbė oficialią armėnų sunaikinimo deklaraciją.

### Neigimas
Armėnų genocidas – vienas iš ryškiausių genocido neigimo pavyzdžių: net praėjus 90 metų, Turkijos vyriausybė neigia, kad tai buvo genocidas, net ir pripažindama bent kelių šimtų tūkstančių armėnų žūtį bei valstybės vadovų dalyvavimą šiose žudynėse. Manoma, kad tai nenoras prisiimti bent moralinę atsakomybę valstybės mastu, bijant, kad toks pripažinimas gali sustiprinti kitų tautinių mažumų, pvz., kurdų pozicijas, siekiant nepriklausomybės.

## Nuorodos

* www.armenia.lt  apie armėnų tautos genocidą
* Vahagn Grigorian straipsnių ciklas:
** I (neveikianti nuoroda)
** II (neveikianti nuoroda)
** III (neveikianti nuoroda)
** IV (neveikianti nuoroda)
* Fact Sheet: Armenian genocide  
* www.genocide.ru