open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Aleksas Lemanas

**Aleksas Lemanas** (g. 1941 m. rugsėjo 2 d. Raseiniuose) – Lietuvos popdainininkas.

## Biografija

Gimė Raseiniuose, tačiau po karo su šeima persikraustė į Kauną. Mokėsi Kauno 7-je vidurinėje mokykloje (dabar Šančių vidurinė mokykla). Atlikęs tarnybą sovietinėje armijoje, 1964–1968 metais su Romualdo Grabšto ansambliu dainavo Kauno „Metropolio“ restorane. Mokėsi tuometiniame Kauno prekybos technikume. Konkurso „Vilniaus bokštai“ diplomantas ir laureatas, Antano Šabaniausko premijos laureatas. Dainavo ansambliuose „Sodžius“, „Džentelmenai“, „Seklyčia“, išleido keliolika solinių albumų. 

## Šeima
Pirmoji sutuoktinė – Milda Lemanienė. Po 47 metus trukusios santuokos 2016 metais su ja išsiskyrė. Tais pačiais metais vedė antrą kartą. Antroji sutuoktinė – Lina Gelbūdienė (Lemanė).

## Kūrybinė biografija
* 1964-68 m. dainavo Romualdo Grabšto ansamblyje;
* 1969 m. „Vilniaus bokštų“ konkurse tapo diplomantu su T. Makačino daina „Prie apleisto namo“, ž. Vytauto Bložės;
* 1970 m. „Vilniaus bokštų“ konkurse tapo laureatu su Miko Vaitkevičiaus daina „Neptūno žemė“, ž. Stasio Žlibino;
* dainavo M. Vaitkevičiaus vadovaujamame ansamblyje „Ritmas”;
* 2002 m. – Antano Šabaniausko premijos laureatas.

## Soliniai albumai

* „Balta rožė“, 1995;
* „Jaunystės dainos“, 1999;
* „Rudens žiedai“, 1999;
* „Tau šventės daina“, 2000;
* „Populiariausių dainų rinkinys“, 2007;
* „Auksiniai metai“, 2010.

### Dainos rinkiniuose
* „Kada kvepia žiedai“, 1984;
* „Mano miestas“, 1975.

## Nuorodos
* Lemanas – be mylimos moters – nė žingsnio
* A. Lemano skyrybos
* A. Lemano antrosios vedybos
Apple Pay

**„Apple Pay“** – „Apple“ bendrovės mobiliųjų mokėjimų sistema, skirta atsiskaityti su „iPhone 6“ ir kitais naujesniais „Apple“ išmaniaisiais telefonais. Be to, dar galima atsiskaityti su „Apple Watch“ išmaniuoju laikrodžiu, jį turint taip pat įmanoma atsiskaityti ir su senesniais „iPhone“ telefonais. Įsirašius programėlę, galima atsiskaityti ir su „iPad“ planšetėmis bei „MacBook“ kompiuteriais, turinčiais „Touch ID“. 

2022 m. „Apple Pay“ veikia daugiau nei 70 teritorijų ar valstybių. 2019 m. birželį „Revolut“ bankas oficialiai įjungė „Apple Pay“ palaikymą savo klientams ir tapo pirmuoju tai padariusiu banku Lietuvoje. Vėliau paslauga tapo prieinama ir kitiems Lietuvos bankų klientams („Swedbank“, SEB, „Luminor“).

Norint pradėti naudotis paslauga reikia banko kortelę susieti su „Apple Pay“ programėle arba patvirtinti jos duomenis banko programėlėje. Banko kortelė, su kuria susiejama „Apple Pay“, turi palaikyti bekontakčio mokėjimo funkciją. Susiejus kortelę su „Apple Pay“, vartotojas telefonu gali atsiskaityti visose vietose, kuriose priimami bekontakčiai mokėjimai kortele: įvairiose fizinėse parduotuvėse, atlikti mokėjimus internetu ir mobiliajame įrenginyje įdiegtose programėlėse. Atsiskaitant su „Apple Pay“ tereikia telefoną arba laikrodį priglausti prie mokėjimų terminalo. Kiekvieno atsiskaitymo „Apple Pay“ atveju mokėtojas identifikuojamas pagal veido arba piršto antspaudo parametrus naudojant veido („Face ID“) ar piršto antspaudo („Touch ID“) atpažinimo funkcijas arba suvedus įrenginio kodą.

## Šaltiniai
Zigmantas Aleksandras Tarlo

*'Zigmantas Aleksandras Tarlo* (m. 1654 m.) – Peremyšlio kaštelionas 1650-1654 m., karaliaus rūmininkas 1650 metais. 

Buvo Vladislavo IV Vazos elektorius nuo Krokuvos vaivadijos 1632 metais. 

## Literatūra

* Suffragia Woiewodztw y Ziem Koronnych, y W. X. Litewskiego, Zgodnie ná Naiásnieyssego Władisława Zygmunta ... roku 1632 ... Woiewodztwo Krákowskie., [b.n.s.].
* Urzędnicy województwa ruskiego XIV-XVIII wieku. (Ziemie halicka, lwowska, przemyska, sanocka). Spisy". Oprac. Kazimierz Przyboś. 1987, s. 397.
Andžejus Vapovskis

**Andžejus Vapovskis** (m. 1574 m. vasario 23 d.) – Lenkijos magnatas, Sanoko pakamaris, Peremyšlio kaštelionas (1572–1574).

## Biografija

Lenkijos bajorų Vapovskių giminės atstovas, herbo „Nieczuja“ savininkas. Peremyšlio kašteliono Stanislavo Vapovskio sūnus.

Vapovico dvaro paveldimas valdytojas.

1565 metais vedė Kateriną Macejevską (1530–1604), Karūnos dvaro maršalkos ir Zavuichvosto seniūno Stanislavo Macejevskio dukterį, nuo santuokos su kuria turėjo sūnų Janą-Stanislavą (?–1632).

1574 metų vasarį Prancūzijos princo Henriko Valua karūnacijos iškilmių metu Peremyšlio kaštelionas Andžejus Vapovskis buvo užmuštas Samuilo Zborovskio. Įpykęs Samuilas Zborovskis antspaudu smogė per galvą. Andžejaus Vapovskio žudikas buvo nuteistas amžinu ištrėmimu iš Lenkijos.

## Literatūra
* Wielka Ilustrowana Encyklopedia Gutenberga (1934–1939)
* Wielka Encyklopedia Powszechna PWN (1962–1969)
Janas Opalinskis

**Janas Opalinskis** (1546-1598), Rogozno kaštelionas, bibliofilas.

## Biografija
Santocko kašteliono Jano Opalinskio ir Anos Borek Gostinskos sūnus. Netekęs savo tėvo būdamas 15 metų, jis užaugo savo motinos prižiūrimas. 

(1578-1598) metais Rogozno katelionas. 

## Šeima
Vedė Barborą Ostrorugę, Sanoko kašteliono dukterį. vaivados Jano Opalinskio (1581-1637) tėvas.

## Literatūra
* "Polski Słownik Biograficzny" (tom 24 , str. 81)
Ana Rucner

**Ana Rucner** (g. 1983 m. vasario 12 d. Zagrebe) – Kroatijos violončelininkė.

Ana Rucner gimė 1983 metais Zagrebe muzikų Snježana ir Dragan Rucner šeimoje. Turi brolį Mario, kuris yra smuikininkas. 1998 metais tėvai įkūrė muzikos projektą, pavadintą *Rucner styginių kvartetas*.

2006 metais ištekėjo už dainininko Vlado Kalember. Tais pačiais metais pora susilaukė sūnaus Darian.

Kroatijoje labiausiai išgarsėjo 2012 metais, laimėjusi prestižinį apdovanojimą *Das goldene Stadttor* už muzikos vaizdo klipą „Ode to Joy“.

## Diskografija
* *Expression* (2012)

## Nuorodos
* Oficiali svetainė

|-
Eneda Tarifa

**Eneda Tarifa** (g. 1982 m. kovo 30 d. Tiranoje) – albanų dainininkė ir televizijos laidų vedėja.

## Biografija
Tarifa savo muzikinę karjerą pradėjo 2003 metais, kai dalyvavo 42-ajame albanų muzikos konkurse *Festivali i Këngës*. Su daina „Qëndroj“ atlikėja pasiekė finalą. Beje, tai buvo pirmieji metai, kai festivalio nugalėtojas gauna teisę dalyvauti „Eurovizijos“ dainų konkurse. Po ketverių metų Eneda antrą kartą dalyvavo *Festivali i Këngës*, tačiau su daina „E para letër“ liko dešimta. 2010 metais muzikos konkurse *Top Fest* su daina „Me veten“ dainininkė užėmė pirmą vietą. Eneda taip pat veda televizijos laidą „Portokalli“.

2015 metais trečiuoju bandymu laimėjo *Festivali i Këngës* konkursą ir 2016 m. gegužę atstovavo Albanijai 2016 m. „Eurovizijoje“ Stokholme.

## Privatus gyvenimas
2012 m. gegužę Eneda ištekėjo už muzikanto Erjon Zaloshnja. 2013 m. susilaukė dukros Aria.

## Nuorodos
* 

|-
Nika Kocharov & Young Georgian Lolitaz

**Nika Kocharov & Young Georgian Lolitaz** – Gruzijos roko muzikos grupė, susikūrusi 2000 metais Tbilisyje.

Grupę sudaro Nika Kocharov (vokalas, gitara), Gia Iashvili (vokalas, bosinė gitara), Nick Davitashvili (gitara, klavišiniai) ir Dima Oganesian (būgnai). Grupė greitai išgarsėjo dalyvaudama muzikos festivaliuose „Mziuri“ (Tbilisis), „Az Rock“ (Baku), „Print On The Sea“ (Kvariati), „Local Music Zone“ (Batumis) ir kt. 2007 metais kolektyvas pasirodė Lietuvoje vykusiame renginyje „Be2gether“.
 
2004 metais grupė išleido debiutinį albumą „Lemon Juice“.

2016 m. Gruzijos transliuotojo GPB išrinkti šalies atstovais 2016 m. Eurovizijos dainų konkurse Stokholme, kur atliko dainą „Midnight Gold“.

## Nuorodos
* Dainos ''Midnight Gold'' vaizdo klipas

|-
Baltic Pride

**Baltic Pride** – kasmetinis LGBT ir juo palaikančių asmenų festivalis ir eitynės, nuo 2009 m. paeiliui vykstančios vienoje iš Baltijos valstybių sostinių – Taline, Rygoje arba Vilniuje. Savaitės trukmės festivalyje skatinama atkreipti dėmesį į lygiateisiškumo būtinybę visuomenėje, rengiamos eitynės skiriamos teisei būti savimi nepriklausomai nuo seksualinės orientacijos ar lytinės tapatybės.

## Istorija

Pirmosios LGBT eitynės Baltijos šalyse įvyko 2004 m. Taline, Estijai prisijungus prie ES. 2005 m. buvo surengtos pirmosios LGBT bendruomenės eitynės Rygoje, kurios 2006 m. išaugo į „Riga Pride and Friendship Days“ festivalį, vykusį 2007 ir 2008 m. Pirmasis „Baltic Pride“ festivalis įvyko 2009 m. Rygoje, o 2011 m. buvo surengtas Taline.

Po ilgamečių bandymų valdžios institucijų leidimas organizuoti eitynes buvo gautas 2010 m. 2013 m. „Baltic Pride“ buvo surengtas nepaisant Vilniaus mero ketinimų iškelti eitynes iš miesto centro.

Pirmosios LGBT bendruomenės eitynės bei „Baltic Pride“ festivaliai Baltijos šalių sostinėse susilaukė aktyvaus pasipriešinimo iš kai kurių visuomenės grupių. 2015 m. į Rygą persikėlė „Europride“ – didžiausias Europoje LGBT festivalis. Tai buvo pirmasis „Europride“ renginys, surengtas posovietinėje valstybėje.

## Renginiai ir kultūra
Nuo 2009 m. „Baltic Pride“ išaugo į kultūrinių, švietėjiškų ir pramoginių renginių savaitę. Koncertai, parodos, kino bei literatūros renginiai, kūrybinės dirbtuvės ir konferencijos skirtos LGBT kultūrai, dialogui diskriminacijos klausimais bei bendruomeniškumo skatinimui.

2010 m. „Baltic Pride“ programos dalimi tapo pirmasis Lietuvoje LGBT filmų festivalis. 2013 m. „Baltic Pride“ savaitės metu vyko pirmoji paroda apie LGBT bendruomenės meno įvykius Lietuvoje „Nuo sutemų iki aušros – 20 LGBT laisvės metų Lietuvoje“. 2016 m. prie Vilniuje organizuojamo „Baltic Pride“ festivalio prisidėjo lietuviškas LGBT festivalis „Kreivės“.

## Organizacija ir tarptautinė parama

„Baltic Pride“ organizuoja trys pagrindinės Baltijos šalių LGBT organizacijos – Lietuvos asociacija LGL, Latvijos organizacija „Mozaīka“ ir Estijos LGBT organizacija. Vieni reikšmingiausių festivalio rėmėjų – asociacija „ILGA-Europe“, švedų „RFSL“ federacija bei „Amnesty International“.

## „Baltic Pride“ 2016: „Mes esame žmonės, ne propaganda!“

2016 m. „Baltic Pride“ festivalis surengtas Vilniuje birželio 13–19 d. Tai pirmieji metai, kuomet buvo išvengta teisinių kliūčių dėl eitynių „Už lygybę“ organizavimo miesto centre. Festivaliu siekiama pasidžiaugti stabiliai gerėjančia LGBT asmenų situacija Baltijos šalyse bei paskatinti diskusiją apie Lietuvoje galiojančius LGBT bendruomenę diskriminuojančius įstatymus.
  
„Baltic Pride“ savaitėje – renginys „Pride balsai“, kuriame žinomi LGBT asmenys dalinosi savo istorijomis, žmogaus teisių konferencija, gala-vakarienė bei daugelis kitų renginių, tarp kurių – ir festivalio „Kreivės“ programa. Trečiosios Lietuvos istorijoje „Baltic Pride“ eitynės, kuriose žygiavo iki 3000 dalyvių, įvyko birželio 18 d. Vilniuje.

## Šaltiniai
Petras Opalinskis

**Petras Opalinskis** (1586–1624 m. sausio 17 d.) – Lenkijos magnatas, Poznanės kaštelionas (1620–1622), Poznanės vaivada (1622–1624), Sremo seniūnas.

## Biografija

Lenkijos magnatų Opalinskių giminės atstovas, herbo „Lodzia“ savininkas. Rogozno kašteliono Jano Opalinskio (1546–1598) ir Barboros Ostrorogos (m. po 1604) antrasis (jaunesnysis) sūnus. Vyresnysis brolis – Kališo ir Poznanės vaivada Janas (1581–1637).

Po savo tėvo mirties 1598 metais Petras Opalinskis paveldėjo Serakuvo pilį. Mokėsi Poznanės jėzuitų kolegiume, o vėliau Ingolštadto ir Padujos universitetuose. Aplankė Romą, o 1605 metais grįžo į tėvynę.

1606 metais buvo išrinktas pasiuntiniu (deputatu) į seimą. Jis buvo vienu iš delegatų, kurie 1613 metais seimo buvo išsiųsti pas Karūnos karius, sudariusius konfederaciją Liubline. 1616 metais įėjo į Lenkijos-Lietuvos pasiuntinybę, pasiustą į Maskvą.

Karaliaus rūmininkas ir sekretorius. 1617 metais vadovaudamas savo vėliavai dalyvavo karalaičio Vladislovo Vazos žygyje į Rusijos valstybę, kur 1617–1618 metų žiemą dalyvavo kariniuose veiksmuose.

1620 metais Petras Opalinskis gavo Poznanės kašteliono pareigybę, 1621 metais vadovavo pulkui Chotynės mūšio metu. 1622 metais buvo paskirtas Poznanės vaivada.

Padidino savo valdas, jam priklausė trys miestai (Serakuvas, Bninas ir Černievas) ir 50 kaimų.

Mirė 1624 m. sausio 17 d. ir buvo palaidotas bernardinų vienuolyne, Serakuve, kur jo antkapį padirbo Sebastojanas Zala. 1995 metais jo sarkofagas buvo perkeltas į Serakuvo pilį.

## Šeima ir vaikai
1607 metais vedė Sofiją Kostką (1591–1639), Kristupo Kostkos (m. 1602) ir nos Pileckos (1572–1631) dukterį. Jų vaikai:

* Kristupas (apie 1609–1655), Poznanės vaivada (1638–1655), Kovalevo, Sremo ir Osecko seniūnas
* Lukas (apie 1612–1662), Poznanės pakamaris (nuo 1641), Karūnos dvaro maršalka (1650–1662)
* Sofija Liudvika Opalinska (m. 1657), 1-mas vyras nuo 1646 metų – Karūnos didysis etmonas ir Krokuvos kaštelionas Stanislavas Konecpolskis (m. 1646), 2-ras vyras nuo 1651 metų kunigaikštis Samuilas Karolis Koreckis (apie 1621–1651)
* Ana Beata Opalinska (m. 1648), 1-mas vyras nuo 1629 metų Karūnos dvaro maršalka Stanislavas Pšijemskis (apie 1594–1642), 2-ras vyras – Inovroclavo vaivada Jokūbas Rozdraževskis
* Prancička Opalinska, benedikčių vienuolyno Poznanėje vienuolė.

## Literatūra
* Antoni Gąsiorowski, Jerzy Topolski [red.]: Wielkopolski Słownik Biograficzny. Warszawa-Poznań: Państwowe Wydawnictwo Naukowe, 1981, s. 532. ISBN 83-01-02722-3.

## Nuorodos

|-
Frans Jeppsson Wall

**Frans Jeppsson Wall** (g. 1998 m. gruodžio 19 d. Istade, Skonė), geriau žinomas kaip **Frans**, – Švedijos dainininkas ir dainų autorius.

Švedijoje jis išgarsėjo 2006 metais, kuomet kartu su grupe „Elias“ įrašė hitu šalyje tapusią ir populiariausių kūrinių sąraše net 13 savaičių karaliavusią dainą „Who’s da Man“, skirtą garsiam futbolininkui Zlatanui Ibrahimovičiui.

2016 m. Frans su daina „If I Were Sorry“ atstovavo Švedijai 2016 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse. Eurovizijos konkurse 2016m. Laimėjo 5 vietą.

## Nuorodos

* Daina ''If I Were Sorry''

|-
Tomas Kazimieras Sapiega

**Tomas Kazimieras Sapiega** (, 1621 m. – 1654 m. kovo 30 d.) – LDK valstybinis ir karinis veikėjas, Lietuvos didysis stovyklininkas (1649–1654).

## Biografija
Žymios magnatų Sapiegų giminės Kodenio linijos atstovas, herbo „Lis“ savininkas. Vladimiro Voluinės pakamario Frederiko Sapiegos (m. 1626) ir Evos Skaževskos (m. iki 1642) antrasis sūnus. Broliai – Karūnos lauko raštininkas Jonas Frederikas, Vilniaus vyskupas Aleksandras Kazimieras ir Lietuvos didysis raikytojas Kristupas Pranciškus.

Mokėsi jėzuitų kolegiume, Liubline, 1635 metais įstojo į Krokuvos universitetą, po kurio kartu su vyresniuoju broliu Jonu Frederiku išvažiavo į Italiją, kur tęsė mokslus Bolonijos ir Padujos universitetuose. Taip pat keliavo po Vokietiją, Prancūziją ir Angliją.

1648 metais Tomas Kazimieras Sapiega tapo husarų vėliavos rotmistru. Tais pačiais metais dalyvavo Lenkijos pasiuntinybėje, vadovaujamoje Adamo Kiseliaus, pas Ukrainos etmoną Bogdaną Chmelnickį. 1648 metų rugsėjį dalyvavo Piliavcų mūšyje su kazokais. Kitais, 1649 metais Tomas Kazimieras Sapiega dalyvavo Zbaražo apgultyje ir buvo paskirtas Lietuvos didžiuoju stovyklininku.

1650 metais Jonas Frederikas Sapiega gavo vadovauti kazokų vėliavai, kur 1651 metais dalyvavo Berestečko mūšyje, kur du kartus buvo sužeistas.

1654 m. kovo 30 d. mirė karinėje stovykloje netoli Belo Kameno.

## Šeima
1647 metais Tomas Kazimieras Sapiega vedė Sofiją Dorohostaiską (1635–1653), Lietuvos didžiojo taurininko Vladislovo Dorohostaiskio (1614–1638) ir Elžbietos Podbereskos dukterį. Vedybų dėka įgijo užgesusios Dorohostaiskių giminės paveldą (Dorohostajus, Mūrinę Ašmeną ir kitus dvarus). Vaikų neturėjo.

## Nuorodos
ATR magnatų giminių genealogija
Sidabro standartas

**Sidabro standartas** – piniginės sistemos vienetas, kuris buvo susietas su konkrečiu sidabro svoriu. Šis standartas labai išpopuliarėjo po Bizantijos imperijos žlugimo ir tęsėsi iki XIX a. pabaigos. Nuo VIII a. iki XIV a. vyravo beveik visoje Europoje. XVI a., kai buvo atrastos didelės sidabro atsargos Sero Riko kasykloje Bolivijoje, sidabro standartas tapo plačiai naudojamas. Sidabrinės monetos daugumoje pasaulio vietų beveik 400 metų buvo naudojamos prekyboje. Nuo XIII a. iki XVIII a. naudotas ir Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje.

1704 m., įšventinus Anglijos karalienę Aną, Britų Vest Indija tapo viena pirmųjų pasaulyje, pradėjusių naudoti naują sistemą – aukso standartą. Po Napoleono karų Jungtinė Karalystė oficialiai priėmė aukso standartą ir jį įteisino 1821 m. Tuo pačiu metu kilo revoliucijos Pietų Amerikoje, sutrikdžiusios sidabro gavybą. Dėl to aukso standartas populiarėjo daugelyje pasaulio šalių, pavyzdžiui, 1853 m. šį standartą priėmė Kanada (tuomet JK kolonija). 1873 m. aukso standartą ir aukso markes įteisino Vokietija. Per kitus 35 metus visos pasaulio šalys perėjo prie aukso standarto, išskyrus Kiniją, Honkongą ir Veichajaus miestą. 1935 m. oficialiai baigėsi sidabro standarto galiojimas, kai šios šalys irgi jo atsisakė.

## Šaltiniai
Mykolas Stanislavas Tarnovskis

**Mykolas Stanislavas Tarnovskis** (g. apie 1590 m. - m. 1655 m.) – Voinicos kaštelionas 1645-1655 m..

## Biografija
Buvo Stanislavo Tarnovskio sūnus. Buvo Jano Kazimiero Vazos elektorius nuo Krokuvos vaivadijos 1648 metais. Buvo dviejų sūnų tėvas: Petro Povilo (m.1661 m. bevaikis) ir Janą Stanislavą. 

## Literatūra

* Urzędnicy województwa krakowskiego XVI-XVIII wieku. Spisy". Oprac. Stanisław Cynarski i Alicja Falniowska-Gradowska. Kórnik 1990, s. 265.
* Volumina Legum, t. IV, Petersburg 1860, s. 99.

## Nuorodos
Janas Kristupas Tarnovskis

Grafas **Janas Kristupas Tarnovskis** (1536/1537 – 1567 m. balandžio 1 d.), karaliaus sekretorius (1554), Vojnicos kaštelionas (1557–1567) ir Sandomiro seniūnas. Paskutinis Tarnovskių giminės Tarnuvo linijos atstovas.

## Biografija

Lenkijos magnatų Tarnovskių giminės atstovas, herbo „Leliva“ savininkas. Karūnos didžiojo etmono ir Krokuvos kašteliono Jano Amor Tarnovskio (1488–1561) sūnus nuo antros santuokos su Sofija Šydlovecka (1513–1551).

Užėmė pareigas: karaliaus sekretorius (1554) ir Vojnicos kaštelionas (1557), Sandomiro, Stryjsko ir Dolinos seniūnas.

Jam priklausė miestai: Tarnuvas, Pševorskas, kaimai: Tarnavecas, Kremena, Kurilovka, Veviurka, Roznovas, Staroje Selo, Rusios vaivadijoje. Išplėtė senąją pilį Ternopolyje.

## Šeima

1555 metais vedė Sofiją Odrovonž (apie 1540–1580), Podolės ir Rusios vaivados Stanislavo Odrovanžo (apie 1509–1545) ir kunigaikštytės Anos Mazoveckos dukterį. Vedybų dėka gavo valdyti Satanovo ir Jaroslavo miestus. Santuoka buvo bevaikė.

Po vyro mirties Sofija ištekėjo už Sandomiro vaivados Jano Kostkos (1529–1581).

## Nuorodos
* Династична генеалогія 

## Literatūra
* *Stanisław Orzechowski.* Żywot i śmierć Jana Tarnowskiego (written 1561), Franciszek Bohomolec ed., Radom 1830. p. 62-100.
Marijos Terezos taleris

**Marijos Teresės taleris (MTT)** – sidabrinis bulionas, pirmą kartą nukaltas 1741 m., dedikuotas Šventosios Romos imperijos imperatorienei Marijai Teresei (valdė 1740–1780). Ji buvo naudota kaip prekybinė valiuta.

1780 m. mirus imperatorienei, visose vėlesnėse monetose buvo kaldinama tik „1780“ metų data. Savo, kaip prekybinės valiutos, statusą įgijo 1858 m. Pransiškaus Juozapo I dekretu.

MTT moneta aptinkama Etiopijoje, Mozambike, Somalyje, gausiai naudota visame arabų pasaulyje: Omane, Saudo Arabijoje. Tarp 1751–2000 metų buvo nukalta daugiau kaip 389 milijonai šių talerių.

## Specifikacijos

Taleris yra 39,5–41 mm diametro, 2,5 mm storio. Svoris 28,06 gramo, iš kurio 23,38 gramo yra gryno sidabro (0,752 Trojos uncijos). Monetai suteikiama praba – 0,833, likusią dalį 0,166 sudaro varis.

Averse matomas lotyniškas užrašas „M. THERESIA D. G. R. IMP. HU. BO. REG.“, reverse „ARCHID. AVST. DUX BURG. CO. TYR. 1780 X“. Tai trumpiniais užrašytas tekstas: *Theresia, Dei Gratia Romanorum Imperatrix, Hungariae Bohemiaeque Regina, Archidux Austriae, Dux Burgundiae, Comes Tyrolis. 1780 X*, kurio reikšmė yra *Marija Tereza, palaiminta dievo, Romos imperatorienė, Vengrijos ir Hohemijos karalienė, Austrijos hercogienė, Burgundijos kunigaikštienė, Tirolio grafienė. 1780*. X yra Andriaus kryžius, pradėtas kalti 1750 m.

Monetos briaunoje imperatorienės šūkis: „*Justitia et Clementi*“, – „*Teisingumas ir Malonė*“.

## Gamyba

Marijos Teresės taleris buvo kalamas Habsburgų kalyklose: Giunberge, Halėje, Karlsburge, Kremnicoje, Milane, Prahoje ir Vienoje. Monetai tapus populiaria atsiskaitymo priemone, ji buvo imta kalti Birmingamo, Briuselio, Bombėjaus, Londono, Paryžiaus, Romos ir Ultrechto miestų kalyklose.

## Išnašos
Gojaus šv. Mikalojaus Stebukladario sentikių cerkvė

**Gojaus Šv. Nikolajaus Stebukladario cerkvė** – rusų stačiatikių (sentikių) maldos namai Šalčininkų rajone, Jašiūnų seniūnijoje, Gojaus kaime, apie 2 km į pietus nuo Jašiūnų, 1,5 km į pietvakarius nuo kelio . Priklauso Gojaus sentikių religinei bendruomenei. Šiuo metu bendruomenę sudaro apie 60 narių. Bendruomenei pirmininkauja Piotr Griaznov, jam talkina Antonina Jankovskaja.

2014 m. liepos 12 d. buvo švenčiamos sentikių bendruomenės įkūrimo Gojaus kaime 300–osios metinės. Šia proga baigėsi 2012 m. inicijuotas šventovės remonto projektas, taip pat pašventintas kiemelyje paminklas–kryžius, įamžinantis pirmųjų Gojaus sentikių atminimą. 

Vietos kapinėse palaidoti ir katalikai, ir stačiatikiai, ir sentikiai. Taip pat čia yra sovietų karių, žuvusių nukritus lėktuvui Antrojo pasaulinio karo metais.

## Istorija

Manoma, jog Gojaus sentikiai įsikūrė dvarininkų Balinskių žemėse. Ankstyvoji bendruomenės istorija beveik nėra žinoma. Ji XIX ir XX a. turėjo glaudžių ryšių su Daniliškių sentikių bendruomene, kuri yra seniausia Vilniaus krašte, susikūrusi XVIII a. Istoriniai dokumentai taip pat liudija, kad sentikiai jau XVII a. pabaigoje ir XVIII a. pradžioje kėlėsi iš Rusijos Toropeco ir Smolensko valsčių į dabartinės Lietuvos pietryčius.

1920 m. pabaigoje Gojaus bendruomenėje buvo 368 nariai, gyvenę Gojaus (28 namai) ir aplinkiniuose kaimuose. 1937 m. buvo baigta statyti naujoji cerkvė. Iki jos buvo meldžiamasi senojoje. Senoji medinė maldykla stovėjusi netoli tos vietos, kur stovi dabartinė.

Pokario metais bendruomenę sudarė apie 350 narių, 1950–1980 m. šis skaičius mažėjo. Kolektyvizacija lėmė, kad gyventojai kėlėsi į miestus, dalis iš jų persikėlė į Šalčininkus ir Vilnių.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Sąrašas:Lietuvos stačiatikių bažnyčios
* Gojaus sentikių religinė bendruomenė
* Gojaus sentikių istorija 
* Gojaus maldos namai (''sobory.ru'')
* Lietuvos sentikių kultūros paveldas
Brukas prie Mūro

**Brukas prie Mūro** () – miestas Štirijoje, Austrijoje. Įsikūręs prie Muros ir Miurco upių santakos. Populiacija – 15 892 žmonės (2016 m. sausio 1. duomenys). Svarbus geležinkelio mazgas. Per miestą eina Gracas–Viena geležinkelio linija. Pagrindinės pramonės šakos: metalo ir popieriaus gamyba.

Pirmą kartą paminėtas 860 m. laprkičio 20 d. Naujai atkurtas 1263 m. Bohemijos karaliaus Otokaro II, kuris pastatė gynynbinę sieną aplink miestą. 1277 m. suteiktos miesto teisės. Viduramžiais buvo svarbus prekybos centras.

## Galerija

Bruck an der Mur mit Kirche Sankt Ruprecht.jpg
Bruck an der Mur Hauptplatz mit Kornmesserhaus.jpg
Pontininkai

**Pontininkai** – rytų aukštaičių tarminė grupė. Būdinga tarimo ypatybė – vietoje bendrinės kalbos *am*, *an*, *em*, *en*, *ą*, *ę* tariama *om*, *on*, *ėm*, *ėn*, *o*, *ė*; pavyzdžiui: *s*'om**t(i)s'' (vietoj ''samtis''), ''l**on**k(a)s'' (vietoj ''lankas''), ''t**ėm**pt'' (vietoj ''tempti''), ''p**ėn**kts'' (vietoj ''penktas''), ''ž**o**sis'' (vietoj ''žąsys''), ''žem**ė**' (vietoj *žemę*).

Pontininkai gyvena šiaurinėje Lietuvos dalyje: Joniškėlio, Pušaloto, Vaškų, Panevėžio apylinkėse.

## Šaltiniai
Plunksnočių pelkė

**Plunksnočių pelkė** – pelkė (daugiausia plynraistinė aukštapelkė, pakraščiuose – raistinė žemapelkė) šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone, 8 km į vakarus nuo Juodupės, Plunksnočių miškuose. Plotas – 5,54 km². Iš pelkės išteka Vyžuonos intakas Valkšna, o pietiniu pakraščiu teka Vingerinės intakas Beržiena.

Dauguma durpių yra žemapelkinės, kitos – mišriaus pobūdžio. Durpių klodo vidutinis storis 1,9 m (didžiausias – 4,1 m). Durpių ištekliai 8,8 mln. m³. Durpės plynraistinės, jų peleningumas 7,4 %, vidutinis drėgnumas 84 %. Plunksnočių pelkės dugną dengia smėlis.

## Šaltiniai
Janas Kostka

**Janas Kostka** (1529 m. – 1581 m. gegužės 31 d.) – Lenkijos valstybinis veikėjas ir magnatas, karaliaus sekretorius (nuo 1554), Prūsijos žemės iždininkas (1554), Malborko ekonoms (1554), Gdansko kaštelionas (1556), Sandomiro vaivada (1574–1581). Malborko, Plocko, Tčevo, Golubsko ir Lipenecko seniūnas.

Du kartus pretendavo į Lenkijos karaliaus sostą (1573, 1575).

## Biografija

Lenkijos magnatų Kostkų giminės atstovas, herbo „Dąbrowa“ savininkas. Pamario ir Chelmo vaivados Stanislavo Kostkos (1487–1555) ir Elžbietos iš Elenbergo sūnus.

Išsilavinimą gavo Vokietijojje, Flandrijoje ir Ispanijoje. 1568 metais Janas Koska Lenkijos karaliaus Žygimanto Augusto buvo paskirtas Jūros komisijos vadovu. Užsiėmė Lenkijos karinio jūrų laivyno organizavimu. Buvo unijos tarp Lenkijos ir Prūsijos karalyščių šalininkas.

Dalyvavo Liublino unijos (1569) ir Varšuvo konfederacijos (1573) aktų pasirašyme.

## Šeima ir vaikai
1-ji žmona nuo 1555 metų Jadvyga Pržerebska, vaikai nuo pirmos santuokos:

* Stanislavas Kostka (mirė vaikystėje)
* Elžbieta Koska, vyras – Gdansko kaštelionas Motiejus Žalinskis

2-ji žmona nuo 1575 metų Sofija Odrovonž (apie 1540–1580), Rusios vaivados Stanislovo Odrovonžo duktė, Jano Kristupo Tarnovskio našlė. Dėka santuokos su Sofija Odrovonž, gavo valdyti Jaroslavo miestą. Vaikai nuo antros santuokos:

* Janas Kostka (m. 1592), Lipinecko ir Svecko seniūnas
* Ana Kostka (1575–1635), Voluinės vaivados, kunigaikščio Aleksandro Vasljevičiaus Ostrogiškio (1571–1603) žmona nuo 1592 metų
* Katerina Kostka (1576–1648), vyras – Karūnos didysis pataurininkas Adomas Jeronimas Seniavskis (apie 1576–1619).

## Literatūra
* Аугустинович К. А. Ян Костка и Ян Дульский: два прусских дворянина на службе Польско-Литовской Республики // Славяне и их соседи. Средние века – раннее новое время. Выпуск 9. – Москва, 1999. – С. 114–123.
Plunksnočių miškai

**Plunksnočių miškai** – miškai šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajono šiaurėje, 12 km į šiaurės vakarus nuo Rokiškio, 4 km į vakarus nuo Juodupės. Priklauso Rokiškio miškų urėdijai, Juodupės girininkijai. Apima 23,3 km² plotą. Masyvą sudaro Plunksnočių, Užežerių, Grubų, Pagrūbio miškai.

Paviršius banguotas. Būdingi velėniniai jauriniai, velėniniai jauriniai glėjiški bei glėjiniai priesmėliai ir priemoliai, aukštapelkiniai durpžemiai. Miškas pelkėtas, slūgso Plunksnočių pelkė. Miškai priklauso Nemunėlio baseinui (prateka Vyžuonos intakas Valkšna). Pietryčiuose telkšo mažas Mitragalio ežerėlis.

Medynai:
* beržynai: 34 %
* pušynai: 50 %
* eglynai: 12 %
* juodalksnynai: 2 %
* baltalksnynai: 1 %
* drebulynai: 1 %

Jaunuolynai sudaro 32 % medynų, pusamžiai medžiai 38 %, pribręstantys 27 %, brandūs 3 %.

Plunksnočių miškuose sutinkami kanopiniai žvėrys (stirnos, šernai), smulkieji žinduoliai.

Greta miško įsikūrę: Mitragalys, Prūseliai, Vytelinė, Dirvonai, Pagrūbys, Grubos, Šilelis, Kurkliečiai, Plunksnočiai.

## Šaltiniai
Ieva Serapinaitė

**Ieva Serapinaitė** (g. 1995 m. vasario 4 d.) – Lietuvos šiuolaikinės penkiakovės sportininkė, olimpietė.

## Biografija

2011 m. Europos jaunių B amžiaus grupės čempionate Vengrijoje I. Serapinaitė pelnė bronzos medalį. Pasaulio jaunių čempionate I. Serapinaitė užėmė 17-ą vietą, bet iškovojo sidabrą merginų estafetėje ir bronzą merginų komandinėje įskaitoje (kartu su dvyne-seserimi Emilija Serapinaite ir Karolina Gužauskaite). 2012 m. Europos jaunių čempionate užėmė 11-ą vietą individualioje rungtyje bei iškovojo sidabro medalius moterų estafetėje ir moterų komandinėje įskaitoje. Tais pačiais metais vykusiame pasaulio jaunių čempionate I. Serapinaitė pelnė auksą individualioje rungtyje, sidabrą moterų estafetėje ir moterų komandinėje įskaitoje. 2013 m. Europos jaunimo čempionate užėmė 5-ą vietą bei pelnė sidabrą moterų komandinėje įskaitoje (kartu su Karolina Gužauskaitė ir Gintarė Venčkauskaitė). Tais pačiais metais penkiakovininkė dalyvavo dar ir jaunių amžiaus čempionatuose bei tapo pasaulio jaunių čempione.

2014 m. I. Serapinaitė pirmą kartą startavo pasaulio taurės etape, bet B grupės kvalifikacinėje grupėje liko 21-a ir į finalinį etapo raundą nepateko. 2015 m. Separinaitė atstovavo Lietuvai pasaulio taurės 1-ame ir 3-iame etapuose, bet visus kartus į finalą nepateko. Tais pačiais metais pasaulio čempionate I. Serapinaitė pelnė sidabro medalį moterų estafetėje (kartu su Lina Batulevičiūtė). 2016 m. I. Serapinaitė dalyvavo daugumoje pasaulio taurės etapuose: Kaire (1-as etapas) užėmė 8-ą vietą, Rio de Žaneire (2-as etapas) užėmė 15-ą vietą ir Romoje (3-ias etapas) užėmė 34-ą vietą. Surinkusi pakankamai taškų I. Serapinaitė buvo pakviesta dalyvauti pasaulio taurės finaliniame etape, kuriame pelnė bronzos medalį.

2017 m. baigė Vilniaus kolegiją, kineziterapijos studijas. 

Pirmasis treneris – Artūras Kalininas. Nuo 2022 m. treniruoja Lukas Kontrimavičius.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* pentathlon.org profilis
Plomėnų ornitologinis draustinis

**Plomėnų ornitologinis draustinis** – saugomas gamtos plotas Lietuvoje, Trakų rajone, 2 km į vakarus nuo Trakų. Apima Plomėnų ežerą ir į vakarus nuo jo plytinčią Plomėnų (Sibirkos) pelkę. Įsteigtas 1974 m.

Draustinyje saugomas Plomėnų ežeras ir mišraus tipo pelkė su ten esančiomis paukščių lizdavietėmis ir susibūrimo vietomis. Draustinyje peri upinės ir juodosios žuvėdros, rudagalviai kirai, laukiai, didžiosios, kuoduotosios, rudagalvės antys, pasitaiko kuolingų, švygždų, mažųjų baublių, nendrinių žiogelių.

## Šaltiniai
Tetėnų koplyčia

**Tetėnų koplyčia** – veikianti koplyčia Šalčininkų rajone, Tetėnų kaime. Priklauso Pabarės Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų parapijai. Pamaldos vyksta kas savaitę, laikomos lenkų kalba.

## Istorija

Koplyčia kaimo gyventojų rūpesčiu ir lėšomis 2000 m. įrengta buvusiame apleistame kaimo klube. Sovietmečiu kultūros įstaiga buvo įkurta privačiame name, kurios savininkas buvo ištremtas į Sibirą. Atgimimo metais pastatas buvo gražintas teisėtiems šeimininkams, tačiau nenaudojamas, vėliau buvo perduotas parapijos žinion. Pastatas buvo prastos būklės, tačiau vietos bendruomenė nusprendė jį pritaikyti įrengti koplyčiai. Per pusmetį buvęs klubas buvo kapitališkai suremontuotas. 2000 m. spalio mėn. pabaigoje naująją koplyčią pašventino vyskupas.

## Šaltiniai
Cvetlis

**Cvetlis** () – miestas Žemutinės Austrijos žemėje, Austrijoje. Įsikūręs prie Kampo ir Cvetlio upių santakos. Savivaldybės plotas apima 256,7 km² ir yra trečias pagal dydį šalyje, po Vienos ir Volfsbergo.

Manoma, kad miesto pavadinimas kilęs iš slavų žodžio *svetla*, reiškiančio „erčią“. Archeologinių įrodymų, kad vietovėje gyventa slavų, nėra. Cvetlis įkurtas Kuenringo riterių. Pirmą kartą paminėtas 1139 m. 1200 m. gruodžio 28 d. suteiktos miesto teisės.

## Galerija

Dreifaltigkeitssäule Zwettl.JPG
Ehem. Gutshof, Schickenhof.jpg
Zwettl-rathaus-viennaphoto-at.jpg
Plokštinės–Stirbaičių miškai

**Plokštinės-Stirbaičių miškai** – miškai vakarų Lietuvoje, Plungės rajono šiaurėje (nedidelė dalis Skuodo rajone), 8 km į šiaurę nuo Plungės, prie rytinių ir pietinių Platelių ežero krantų. Priklauso Telšių miškų urėdijai (Alsėdžių, Beržoro, Platelių, Šateikių girininkijos). Didžioji dalis patenka į Žemaitijos nacionalinį parką. Apima 87,3 km² plotą. Masyvą sudaro Plokštinės, Mikytų, Barstyčių, Stirbaičių, Alsėdžių, Gudelinės, Montvidinės, Liepkalnės, Babrungėnų, Raišaitinės, Skirpsčių ir kiti miškai (iš viso 31).

Paviršius kalvotas. Būdingi jauriniai ir velėniniai jauriniai silpnai sujaurėję, vietomis velėniniai jauriniai glėjiški priesmėliai ir priemoliai. Miškų apsuptyje telkšo Platelių ežeras, taip pat Beržoro, Ilgio, Akležerio, Iešnalio, Luokos, Burgio, Burgalio, Skyplaičių, Endriuškaičių, Ešerinio, Lydekinio, Lesčio ežerai. Miškais teka Minijos intakas Babrungas su savo intakais (Uošna, Pietve).

Medynai:
* eglynai: 41 %
* pušynai: 30 %
* beržynai: 20 %
* juodalksnynai: 5 %
* baltalksnynai: 2 %
* drebulynai: 1 %
* ąžuolynai: 1 %

Jaunuolynai sudaro 34 % medynų, pusamžiai medžiai 45 %, pribręstantys 15 %, brandūs 6 %.

Plokštinės-Stirbaičių miškuose sutinkamos stirnos, šernai, briedžiai, lapės, kiškiai, kiaunės, usūriniai šunys, voverės, jerubės, slankos, juodieji gandrai, garniai, įvairūs vandens, pelkių ir plėšrieji paukščiai, bebrai, ondatros, ūdros.

Mikytų miško 1 kvartale yra Velnio akmuo, Paburgio miško 7 kvartale – Vilkų akmuo, Vilkų alkakalnis. Šalia Mikytų stūkso Mikytų alkakalnis, Užpelkių piliakalnis. Plokštinės miške yra Plokštinės raketų bazė. Įsteigti draustiniai: Mikytų kraštovaizdžio, Užpelkių telmologinis. Miškų masyvą kerta keliai , , .

Plokštinės-Stirbaičių miškuose įsikūrę kaimai: Plokščiai, Grigaičiai, Babrungėnai, Endriuškaičiai, Pauošniai, Beržoras, Stirbaičiai, Laumalenkai, Pamedinčiai, Medsėdžiai, Paburgė, Skyplaičiai, Rukundžiai, Jogaudai, Raišaičiai, Kulskiai, Vilkai, Alkai, Paplatelė, Likšai, Dargaičiai, Skurvydai, Virkšai, Paežerės Rūdaičiai, Uogučiai, Mačiūkiai, Jockiai, Visvainiai, Mikytai, Kruopiai.

## Šaltiniai
Mykolas Čapskis

**Mykolas Čapskis** (1702 m. – 1796 m. spalio 25 d.) – ATR valstybinis veikėjas, paskutinis Malborko vaivada (1756–1772). Baltojo erelio ordino kavalierius (1758).

## Biografija
Lenkijos bajorų Čapskių giminės atstovas, herbo „Leliva“ savininkas. Pamario vėliavininko Petro Čapskio ir Kristinos Dorpovskos sūnus, Peremyšlio ir Kujavijos vyskupo Valentijaus Aleksandro Čapskio giminaitis.

1756 metais Mykolas Čapskis gavo Malborko vaivados pareigybę. 1758 m. rugpjūčio 3 d. buvo apdovanotas Baltojo erelio ordinu.

Politikoje buvo Saksų Vetinų dinastijos šalininkas ir Čartoriskių partijos priešininkas. 1765–1766 metais jis reikalavo muitų ties Prūsijos karalystės siena panaikinimo.

Pasisakė prieš Rusijos pasiuntinį, kunigaikštį Nikolajų Vasiljevičių Repniną, ir palaikė Baro konfederaciją. 1772 metais, po pirmo ATR padalijimo, Mykolas persikėlė į savo dvarą.

## Šeima
Buvo vedęs tris kartus. Per santuokas buvo susijęs su Ledochovskiais, Pšebendovskiais ir Dzialinskiais.

## Literatūra
* Wielka Encyklopedia Powszechna PWN (1962–1969)

|-
Views

**Views** – ketvirtasis studijinis kanadiečių reperio Drake albumas, išleistas 2016 m. balandžio 29 d. Albumas turėjo vadintis „Views from the 6“, tačiau likus vos dienai iki išleidimo, buvo sutrumpintas iki „Views“. Pirmasis albumo singlas „Hotline Bling“ sulaukė didelio populiarumo visame pasaulyje, pasiekdamas antrąją vietą JAV „Billboard Hot 100“, trečiąją vietą Jungtinės Karalystės „UK Singles Chart“ reitinguose bei patekdamas į daugelį singlų dešimtukų. Antrasis singlas „One Dance“ taip pat sulaukė didelio pasisekimo, pasiekdamas antrąją vietą JAV bei pirmąją Jungtinėje Karalystėje.

Albumas sulaukė daugiausia teigiamų kritikų įvertinimų ir debiutavo pirmojoje JAV „Billboard 200“ reitingo vietoje, per pirmąją savaitę JAV pardavus 852 tūkstančius kopijų. Tai buvo šeštasis atlikėjo albumas, pasiekęs pirmąją reitingo vietą. Reitingo viršūnėje albumas bendrai išbuvo trylika savaičių. „Views“ taip pat pasiekė pirmąją vietą Jungtinėje Karalystėjė ir Australijoje, taip pat pateko į daugelio šalių albumų dešimtukus. 2019 m. rugsėjo mėnesio duomenimis, JAV parduota per šešis milijonus „Views“ kopijų ir jis tapęs šešiskart platininiu.

2017 m. vykusiuose „Grammy“ apdovanojimuose albumas nominuotas metų albumo ir geriausio repo albumo kategorijose. Daina „Hotline Bling“ laimėjo apdovanojimus už geriausią repo dainą ir geriausią dainuojamojo repo atlikimą, o daina „Pop Style“ nominuota geriausio repo atlikimo kategorijoje.

## Dainų sąrašas

## Išnašos
Thank Me Later

**Thank Me Later** – debiutinis studijinis kanadiečių atlikėjo bei reperio Drake albumas, išleistas 2010 m. birželio 15 d. Albume dainas kartu atlieka Nicki Minaj, Lil Wayne, Jay-Z bei kiti. Albumo singlas „Find Your Love“ sulaukė didelio populiarumo JAV, pasiekdamas penktąją „Billboard Hot 100“ reitingo vietą. Albumas sulaukė daugiausia teigiamų kritikų įvertinimų ir, per pirmąją savaitę vien JAV pardavus 447 tūkstančius kopijų, debiutavo pirmojoje „Billboard 200“ reitingo vietoje, tapdamas pirmuoju atlikėjo įrašu, pasiekusiu šią viršūnę. 2022 m. gruodžio mėnesio duomenimis, JAV parduota per tris milijonus albumo kopijų ir jis tapęs triskart platininiu.

## Dainų sąrašas

## Išnašos
Ensas (miestas)

**Ensas** () – miestelis Aukštutinės Austrijos žemėje, Austrijoje. Per miestą teka Ensas, kuris skiria Aukštutinę nuo Žemutinės Austrijos žemės. Miestelio plotas – 33,4 km²: 12,8 % padengta miškais, 64,1 % naudojama žemės ūkiui.

Ensas yra vienas iš pirmųjų Austrijos miestų, kuriam buvo suteiktos miesto teisės. Originalus dokumentas, datuotas 1212 m. balandžio 22 d., laikomas Enso muziejuje. Ši data taip pat pavaizduota ant miesto bokšto, kuris yra Enso simbolis.

Pirmoji gyvenvietė prie Enso upės žiočių atsirado prieš 4000 metų. Apie 400 m. pr. m. e. vietovėje apsigyveno keltai, kurių Noriko karalystė 15 m. e. metais buvo įtraukta į Romos imperijos sudėtį.

## Galerija

Stadtturm von Enns mit Wappen.jpg|Bokšto fragmentas
ENNS Turm 40266.jpg|Bokštas
Enns - Hauptplatz mit Stadtturm.JPG|Centras
Enns 03.jpg|Pilis
Dainavos koplyčia (Šalčininkai)

**Dainavos koplyčia** – veikianti koplyčia Šalčininkų rajone, Dainavos seniūnijoje, Dainavos kaime, 8 km į šiaurę nuo Eišiškių, prie kelio . Priklauso Eišiškių Kristaus Karaliaus Žengimo į dangų parapijai. Pamaldos laikomos lenkų kalba, jos vyksta kas savaitę, žmonės susirenka šv. rožinio, gegužinės pamaldoms ir kitomis progomis.

## Istorija

Koplyčia kaimo gyventojų rūpesčiu ir lėšomis 1992 m. įrengta skverelyje, prie pagrindinės gatvės. Maldos namams pritaikytas apleistas poilsio namelio pastatas, anksčiau priklausęs vietos kolūkiui. Keli panašūs statiniai – mediniai nameliai  trikampiais fasadais – šioje vietoje sovietmečiu tarnavo kaip stovyklavietė, kurioje būdavo apgyvendinami į kolūkį atvykstantys talkininkai moksleiviai ir studentai. Beržais apaugęs sklypas ir dalis atviro lauko aplink koplyčią buvo sutvarkyti, aptverti metaline tvora, pastatytas didelis medinis kryžius.

1992 m. koplyčią pašventino vyskupas Audrys Juozas Bačkis. 

2015 m. koplyčia buvo remontuojama, padidinta prieangio aikštelė.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Dainavos seniūnija
ManuElla

**Manuela Brečko** (g. 1989 m. sausio 31 d. Celėje), geriau žinoma sceniniu vardu **ManuElla** – Slovėnijos dainininkė ir dainų autorė.

Būdama paauglė atlikėja pradėjo groti ir dainuoti įvairiose grupėse. Baigė muzikos mokyklą, studijavo fortepijono ir akordeono subtilybes, taip pat mokėsi dainuoti, groti bosine gitara ir pianinu. Atlikėja įgijo muzikos prodiuserio specialybę. 2005 metais dalyvavo „Bitak Talentov“ šou, o 2010 m. pateko į vokiečių šou „Das supertalent“ geriausiųjų šimtuką. 2011 metais bandė laimę „Eurovizijos“ atrankoje, bet užėmė ketvirtą vietą.

2016 m. su daina „Blue and Red“ išrinkta atstovauti Slovėnijai 2016 m. „Eurovizijoje“ Švedijoje.

## Diskografija

### Singlai
* 2012: *Raztrgaj me nežno*
* 2013: *Il futuro*
* 2013: *V tvojem ognju (Inferno)*
* 2013: *Zadnji ples*
* 2013: *Barve*
* 2014: *Silent Night*
* 2016: *Blue and Red*

## Nuorodos
* Daina ''Blue and Red''

|-
Ignotas Čapskis

**Ignotas Čapskis** (; 1699–1746 m. balandžio 16 d. Rinkuvkoje) – Gdansko kaštelionas.

## Biografija
Elbingo kašteliono Jano Krizostomo Čapskio sūnus.

Gdansko kašteliono pareigas ėjo (1737–1746) metais.

## Šeima ir vaikai
Vedė Teiofilė Konopacką, Kulmo kašteliono Stanislavo Aleksandro Konopackio dukterį. Vaikai;

* Pranciškus Stanislovas, paskutinis Kulmo kaštelionas
* Antonas (1725–1792), Lenkijos generolas
* Juzefas (1722–1765), Elbingo kaštelionas

## Literatūra
* „Polski Słownik Biograficzny“ (tom IV, str. 185)
Feklabrukas

**Feklabrukas** () – miestelis Austrijoje, administracinis Feklabruko apskrities centras. Įsikūręs vakarinėje Aukštutinės Austrijos žemės dalyje. Netoli miesto eina A1 autobanas bei B1 greitkelis. Populiacija – 12 175 žmonės (2016 m. sausio 1 d. duomenys).

Per Feklabruką teka Fekla (), iš kurio ir kilo miestelio pavadinimas.

## Sportas
* 1. FC Vöcklabruck buvęs futbolo klubas.
* „Voralpenstadion“ stadionas, talpina 5 000 žiūrovų.

## Miestų partnerystė

*  Česky Krumlovas, Čekija
*  Hauzenbergas, Vokietija
*  Sloven Gradecas, Slovėnija

## Galerija

Vöcklabruck Vöcklabrücke.jpg|Fekla
Vöcklabruck - oberer Stadtturm (1).JPG
Ibn al Arabijus

**Ibn al Arabijus** (pilnas vardas ; g. 1165 m. liepos 26 d. – m. 1240 m. lapkričio 16 d.) – sufijų šeichas, poetas, filosofas, islamo mokslininkas.

Gimė Andalūzijoje, Mursijoje, save kildino iš arabų beduinų poeto Hatimo al Tajaus giminės. Jaunystėje tarnavo Mursijos valdovo Ibn Mardanišo armijoje. Vėliau prisijungė prie Almohadų, studijavo Sevilijoje pas įvairius valdininkus. Fese sutiko savo dvasinį mokytoją Mohamedą ibn Kasimą al Tamimį. Vėliau atliko hadžą ir pragyveno Mekoje 3 metus, kur pradėjo rašyti savo pagrindinį veikalą „Mekos apreiškimai“ (). Keliavo po Siriją, Palestiną, Iraką, Mažąją Aziją. Kelionių metu rašė, susitiko su žymiais sufijais ir islamo žinovais.

Be daugybės kitų ezoterinių titulų, Ibn al Arabijus skelbėsi esąs iš Muhamado Tikrove (*haqiqah muhammadiyyah*) vadinamo archetipų pasaulio kylančios Muhamado šventumo institucijos (*walayah*) antspaudu (*khatam*). Sėkėjų vadinamas religijos gaivintoju (*muhyi al-din*), didžiausiuoju tarp mokytojų (*shaykh al-akbar*), priešininkų tuo tarpu laikytas religijos naikintoju (*mumit al-din*). Al Arabijų pasmerkė dabar vahabitų aukštinamas teisininkas Ibn Taimija, o Ibn Chaldunas Aleksandrijoje paskelbė fatvą („įsaką“) raginantį sudeginti visus šio filosofo veikalus.

Svarbiausiame savo veikale, „Mekos apreiškimuose“ (pirmas juodraštis baigtas 1231 m., o antrasis – 1238 m.) jis nagrinėja ontologijos, kosmologijos, eschatologijos, profetologijos, Korano egzegezės, dieviškosios vaizduotės, hurufizmo, teisės, šarijos, etikos klausimus. Veikalas neturi aiškios loginės struktūros, nuolat apeliuoja į sapnus, regėjimus, apreiškimus.

## Šaltiniai
Renata Gustaitytė

**Renata Gustaitytė** (g. 1974 m. kovo 5 d.) – Lietuvos lengvaatletė, kuri specializuojasi disko metime, olimpietė.

## Biografija
1992 m. Renata Gustaitytė laimėjo savo pirmąjį medalį Lietuvos čempionate – numetusi diską 48,64 m ji pelnė sidabro medalį. 1995 m. R.Gustaitytė pirmą kartą tapo Lietuvos čempione. Vėliau Lietuvos čempionės titulą iškovojo dar keturis kartus (1996–1998 m. ir 2000 m.). 2000 m. birželio 28 d. Palangoje vykusiose varžybose Gustaitytė diską numetė 65,18 m, pagerino asmeninį rekordą ir įvykdė olimpinė normatyvą. 2000 m. vasaros olimpinėse žaidynėse sportininkė atrankiniame etape pirmuoju ir trečiuoju bandymais rezultato neužfiksavo, o vienintelis sėkmingas metimas – 53,64 m leido R.Gustaitytei aplenkti tik dvi varžoves. Bendroje įskaitoje lietuvė liko 30-a tarp 32 sportininkių.

## Pasiekimai

## Nuorodos
* R.Gustaitytė IAAF puslapyje
Princesė su beždžione

**„Princesė su beždžione“** – latvių dailininko Janio Rozentalio paveikslas, sukurtas 1913 m.

## Aprašymas
Paveikslas nutapytas aliejumi ant drobės. Matmenys 145,5 x 69,5 cm. Laikomas Latvijos nacionaliniame dailės muziejuje, Rygoje.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Desmit Rozentāla gleznas: Princese ar pērtiķi
Emigrantai (Kazakas)

**„Emigrantai“** () – latvių tapytojo Jekabo Kazako paveikslas, sukurtas 1917 m.

## Aprašymas
Paveikslas nutapytas aliejumi ant drobės. Matmenys 210,5 x 107 mm.

Paveikslas laikomas Latvijos nacionaliniame dailės muziejuje, Rygoje.

## Šaltiniai
Kapovos urvas

**Kapovos urvas** (, taip pat žinomas kaip *Šulgan Tašas*, ) – kalkakmenio ir dolomito karstinis urvas Rusijoje, Baškirijoje, apie 200 km į pietryčius nuo Ufos, Uralo kalnų pietuose, prie Belajos upės. Urvas yra žinomas dėl jame esančių 16 000 metų senumo urvų piešinių (pavaizduoti žirgai, mamutai, raganosiai). Urvas sudarytas iš dviem aukštais einančių koridorių bei grotų.

Apie 120 km nuo Kapovos urvo yra Ignatievkos urvas.

## Galerija

|Urvo planas
File:Рисунки в Каповой пещере.jpg|Piešiniai urve
File:Kapova_cave,_replica.JPG|


## Literatūra
* 
* ISBN&nbsp;978-0-19-973578-5.&nbsp;

## Šaltiniai
Jasmin Fazlić Jala

**Jasmin Fazlić** (g. 1986 m. spalio 16 d. Sarajeve), geriau žinomas kaip **Jala** arba **Jala Brat** – Bosnijos ir Hercegovinos reperis.

Vienas iš grupės „BluntBylon“ įkūrėjų.

2016 m. su Dalal Midhat-Talakić, Deen ir Ana Rucner atstovavo Bosnijai ir Hercegovinai 2016 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse, kur atliko dainą „Ljubav je“.

## Diskografija
* 2011: *Replay* (EP)
* 2012: *Riječ na riječ*
* 2012: *Mahala* (EP; su Shtela)
* 2014: *Pakt s Đavolom* (su Buba Corelli)

## Nuorodos
* Daina ''Dom''

|-
Nuit debout

**Nuit debout** – visuomeninis judėjimas Prancūzijoje ir kitose Europos šalyse. Prasidėjo 2016 m. kovo 31 d., kai vyko Prancūzijos profsąjungų ir jaunimo organizacijų demonstracija prieš naujo Prancūzijos Darbo kodekso projektą (dar vadinamas „Darbo įstatymu“ arba „El Khomri įstatymu“). Demonstracijos pabaigoje aktyvistai okupavo Respublikos aikštę Paryžiuje, kurioje nuo to laiko renkasi kasdien. Aikštėje vyksta generalinės asamblėjos, kuriose savo nuomonę gali išsakyti visi norintys, taip pat organizuojamos įvairių sričių (pavyzdžiui, Prancūzijos-Afrikos reikalų, juridinių konsultacijų, ekologijos, priemiesčių, feminizmo, imigrantų teisių, LGBT teisių, piliečių teisių ir pan.) komisijos, skaitomos paskaitos, veikia priėmimo grupė, logistikos grupė, laisvai mokamo maisto valgykla, *Nuit debout* radijas ir kiti dariniai, linksminamasi gyvos muzikos ir šokių rateliuose ir kt.

## Pavadinimas
*Nuit debout* (*nuit* 'naktis', *debout* 'stovint, stačiomis') į lietuvių kalbą galima versti įvairiai: *Naktis stovint*, *Stovim pernakt*, *Per naktį ant kojų*, *Tvirti pernakt*, *Sukilę naktį* ar pan. Komentatoriai pažymi, kad žodis *debout* yra reikšmingas prancūzų politinėje kultūroje, nes juo prasideda socialistų himnas „Internacionalas“.

## Įkūrimas
Judėjimas sumanytas 2016 m. vasario 23 d., Paryžiaus profsąjungų rūmuose vykusiame susitikime. Susitikimą organizavo François Ruffin, socialinės kritikos žurnalo *Fakir* vyr. redaktorius ir režisierius, sukūręs dokumentinį filmą *Merci patron !* Susitikime buvo siekiama suvienyti įvairiose Prancūzijos vietovėse veikiančius protesto sambūrius: kovotojus prieš oro uosto projektą Notre-Dame-des-Landes, protestuojančius bendrovės *Goodyear* gamyklų darbininkus, švietimo sistemos reformoms besipriešinančius mokytojus. Pradinėje iniciatyvinėje grupėje buvo 15 aktyvistų, tačiau užėmus Respublikos aikštę prie judėjimo spontaniškai prisijungė daugiau žmonių ir buvo atsisakyta kokius nors asmenis laikyti oficialiais judėjimo atstovais .

## Nuorodos
Persijos įlankos rupija

**Persijos įlankos rupija** (), kartais vadinama **Įlankos rupija**, buvo valiuta, plačiai naudota Persijos įlankos ir Arabijos pusiasalio šalyse, kurias valdė britai. Pinigai plačiai cirkuliavo nuo 1959 m. iki 1966 m. Valiutą valdė Indijos vyriausybė, leido Indijos centrinis bankas, o vertė buvo tokia pati kaip Indijos rupijos.

## Istorija

XX a. viduryje rupija buvo plačiai naudojama aplink Raudonąją jūrą kaip atsiskaitymo priemonė. Toks platus valiutos naudojimas sekino Indijos aukso rezervus, nes pinigai būdavo padengti auksu. Išgabenus pinigus į užsienį, pavyzdžiui arabų kraštus, juos būdavo galima konvertuoti į auksą. Šitai reikėdavo padengti valstybei, o palaikyti valiutos stabilumą, nusipirkti aukso atsargų. Ypač suaktyvėjusi rupijų kontrabandininkų veiklą 1957 m., privertė ieškoti problemos sprendimų būdų.

1959 m. Indijos valdžios iniciatyva buvo sukurtos Įlankos rupijos, ji buvo atskira valiuta, tačiau glaudžiai susieta su indiškąja rupija. Tik skirta atsiskaitymams užsienyje. Taip pat kaip ir įprasta rupija, ji buvo susieta su britų valiuta santykiu 13 = 1 svaras sterlingas.

1961 m. Kuveitas, 1965 m. Bahreinas paskelbė savo nepriklausomybę nuo Didžiosios Britanijos, taip pirmieji atsisakydami šios valiutos ir pereidami prie savo.

1966 m. birželio 6 d. Indija devalvavo šią valiutą. Toks staigus pinigų nuvertėjimas privertė ir likusias šalis keisti savo monetarinę politiką. Kataras ir beveik visos Tuciano valstijos pradėjo naudoti sukurtus Kataro rialus. Abu Dabis pasirinko Bahreino dinarą. Vienintelis Omanas liko rupijos naudotoju iki 1970 m., kai įsivedė savo valiutą.

## Banknotai

Savo dizainu jie priminė indišką rupiją. Indijos vyriausybė leido 1-os rupijos nominalo pinigus, centrinis bankas 5, 10 ir 100 rupijų vertės banknotus. Visų šių pinigų serijinis numeris prasidėjo raide *Z*. Rupijos būdavo išduodamos tik Bombėjaus banko kasose.

## Išnašos