open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
1951 m. Lietuvos šachmatų čempionatas

**1951 m. Lietuvos šachmatų čempionatas** – tai 18-asis Lietuvos vyrų ir 4-asis Lietuvos moterų šachmatų čempionatai.

## Lietuvos vyrų šachmatų čempionatas
18-asis Lietuvos vyrų šachmatų čempionatas vyko Vilniuje, 1951 m. kovo 2–24 d.
### Dalyviai
Jame dalyvavo 15 žaidėjų: praėjusių metų čempionas R. Cholmovas, sidabro medalininkas – L. Abramavičius, bei trys pajėgūs šachmatininkai: A. Lilientalis, V. Simaginas ir T. Petrosianas iš Rusijos, kurie žaidė be konkurencijos. Čempionate žaidė ir V. Mikėnas bei I. Vistaneckis. Likę žaidėjai, – iš Kauno ir Vilniaus miestų, tarp jų, ir čempionate debiutavęs Vytautas Landsbergis. 
### Rezultatai
Esant tokiems pajėgiems svečiams trečią kartą Lietuvos čempionate nugalėjo Ratmiras Cholmovas (10,5 tšk. iš 14). Svečiai pasidalijo 2-4 vietas. Kadangi jie žaidė be konkurencijos, penktąją vietą užėmęs V. Mikėnas (9 tšk.), buvo apdovanotas Lietuvos čempionato sidabro, o šeštąją vietą iškovojęs kaunietis Jegoras Čiukajevas (8.5 tšk.) – bronzos medaliu. Nesėkmingai pasibaigė čempionatas Leonardui Abramavičiui, kuris liko 15-as.
### Lentelė

* Dalyvavo be konkurso.

## Lietuvos moterų šachmatų čempionatas
4-asis Lietuvos moterų šachmatų čempionatas vyko Vilniuje, 1951 m. kovo 6–23 d.
Jame dalyvavo 12 šachmatininkių, tarp jų 1950 m. Lietuvos moterų čempionato čempionė J. Čiukajeva ir bronzinė prizininkė E. Lukauskienė. Šį kartą, be Vilniaus ir Kauno žaidėjų, dalyvavo šešios šachmatininkės iš kai kurių rajonų. Lietuvos moterų čempionate debiutavo būsimoji daugkartinė Lietuvos čempionė – Marija Kartanaitė. 

Antra kartą Lietuvos čempione tapo J. Čukajeva, sidabrą iškovojo M. Lichtenfeld, o bronzą – antrus metus iš eilės – E. Lukauskienė.

## Šaltiniai
Daugėdų Šv. Dvasios Nužengimo koplyčia

**Daugėdų Šv. Dvasios Nužengimo koplyčia** – naujai pastatyta koplyčia Rietavo savivaldybėje, Daugėdų kaime, apie 9 km į šiaurę nuo Rietavo, 3 km į rytus nuo kelio . Daugėduose nėra bažnyčios, arčiausiai esanti – Rietave.

Kiekvieną ketvirtadienį joje meldžiasi būrelis vietos tikinčiųjų, o Sekminių išvakarėse, kai čia aukojamos šv. Mišios, žmonių susirenka tiek, kad visi čia sunkiai telpa. Koplyčia visada atvira, o daugėdiškiai neša į ją savo nuaustus šventųjų, popiežiaus paveikslus, statulėles, religinę literatūrą. 

## Istorija

Koplyčią pastatė nuosavoje sodyboje vietos gyventojai Birutė ir Povilas Griguolos mirus sūnui, sunkiai sirgusiam diabetu. Tuometinio parapijos klebono Egidijaus Jurgelevičiaus buvo pašventinta 2008 m. pavasarį, o po trejų metų – 2011-ųjų vasarį – iš Romos gautu dekretu šiai koplyčiai suteikti visuotiniai atlaidai. Telšių vyskupo Jono Borutos prašymu popiežius Benediktas XVI leido koplyčioje laikyti šv. Mišias, prieiti išpažinties, gauti komuniją. 


Daugėdai koplyčia, galinė dalis.JPG|Galinė dalis
Daugėdai, koplyčia, viduje.JPG|Viduje


## Nuorodos

* Koplyčią pastatę daugėdiškiai laukia maldininkų 
* Dvasinės atgaivos šaltinis 
* Koplyčios statytojai
1950 m. Lietuvos šachmatų čempionatas

**1950 m. Lietuvos šachmatų čempionatas** – tai 17-asis Lietuvos vyrų ir 3-iasis Lietuvos moterų šachmatų čempionatai.

## Lietuvos vyrų šachmatų čempionatas
17-asis Lietuvos vyrų šachmatų čempionatas vyko Vilniuje, 1950 m. balandžio 23–gegužės 18 d.
Čempionate dalyvavo 15 šachmatininkų: devyni vilniečiai, penki kauniečiai ir vienas žaidėjas Kaišiadorių. Iš praėjusių metų prizininkų dalyvavo abu čempionai Ratmiras Cholmovas ir Isakas Vistaneckis, bei 1948 m. pirmenybių antros vietos laimėtojas Jegoras Čiukajevas. Nedalyvavo daugkartinis Lietuvos čempionas V. Mikėnas. 

Kaip ir 1949 m., 1–2 vietas užėmę žaidėjai: Ratmiras Cholmovas ir Leonardas Abramavičius, surinko po lygiai taškų (11,5 iš 14). Tik šį kartą Lietuvos čempionas buvo išaiškintas, žaidžiant tarp jų papildomą mačą Vilniuje 1950 m. birželio 1-5 d., kurį R. Cholmovas  laimėjo rezultatu 4:2 ir antrą kartą tapo Lietuvos šachmatų čempionu. 

Trečią vietą iškovojęs O. Chacetas (11 tšk.) pagerino savo praėjusių metų rezultatą (1949 m. čempionate buvo 4-tas). Praėjusių metų vienas iš čempionų Isakas Vistaneckis liko 4-tas (10,5 tšk.). 1948 m. sidabro medalio savininkas, kaunietis Jegoras Čiukajevas – 5-as (9,5 tšk.).

## Lietuvos moterų šachmatų čempionatas

3-iasis Lietuvos moterų šachmatų čempionatas vyko Vilniuje, 1950 m. gegužės 5–19 d.
Jame dalyvavo 6 žaidėjos: keturios iš Vilniaus ir dvi iš Kauno. Tarp jų buvo ir visos 1949 m. Lietuvos moterų čempionato prizininkės: E. Lukauskienė. Dubasova ir J. Čukajeva. 

Varžovės žaidė po dvi partijas. Vilnietei E. Lukauskienei nepavyko išlaikyti čempionės titulo: ji užėmė 3-ąją vietą (3,5 tšk.), o nugalėjo kaunietė J Čiukajeva, pasiekusi maksimalų rezultatą (10 tšk. iš 10). Vilnietė Dubasova, kaip ir 1949 m., tapo sidabrine prizininke (7,5 tšk.)

## Šaltiniai
1952 m. Lietuvos šachmatų čempionatas

**1952 m. Lietuvos šachmatų čempionatas** – tai 19-asis Lietuvos vyrų ir 5-asis Lietuvos moterų šachmatų čempionatai.

## Lietuvos vyrų šachmatų čempionatas

19-asis Lietuvos vyrų šachmatų čempionatas vyko Vilniuje, 1952 m. kovo 5–30
Čempionate dalyvavo 14 dalyvių: dešimt vilniečių, du kauniečiai ir po vieną žaidėją iš Klaipėdos bei Panevėžio. Iš praėjusių metų medalininkų dalyvavo visi: R. Cholmovas, V. Mikėnas ir J. Čiukajevas. 

Čempionate, nors ir pralaimėjęs V. Mikėnui, ketvirtą kartą nugalėjo Ratmiras Cholmovas (10 tšk. iš 13). Toliau sekė trijų šachmatininkų grupė, surinkusių po 9,5 taško, kurie pagal papildomus rodiklius lentelėje išsidėstė tokia tvarka: 2-as – Vladas Mikėnas, 3-ias Vytautas Landsbergis ir 4-as – Jegoras Čiukajevas. 

3-ioji Vytauto Landsbergio vieta ekspertams nebuvo didelis netikėtumas, nes dar 1951 m. čempionate, kur dalyvavo trys didmeistriai iš Maskvos, jis tarp Lietuvos šachmatininkų buvo ketvirtas.

## Lietuvos moterų šachmatų čempionatas

5-asis Lietuvos moterų šachmatų čempionatas vyko Vilniuje, 1952 m. kovo 10–22 d.  
Jame dalyvavo 12 šachmatininkių ne tik iš Vilniaus ir Kauno, bet ir iš provincijos. Tarp jų, būsimoji daugkartinė Lietuvos čempionė, Marija Kartanaitė iš Ramygalos.
 
Na, o prizininkėmis, kaip ir 1951 m. tapo tos pačios šachmatininkės. Vėl lygių nebuvo J. Čiukajevai (10 tšk. iš 11): trečią kartą laimėjusiai Lietuvos čempionatą. Antrąja vieta pasidalijo dvi šachmatininkės: M. Lichtenfeld ir E. Lukauskienė (po 7,5 tšk.). 

Marija Kartanaitė  su Lietuvos čempionato debiutante Nina Špikiene pasidalijo ketvirtąją vieta (po 6 tšk.).

## Šaltiniai
1953 m. Lietuvos šachmatų čempionatas

**1953 m. Lietuvos šachmatų čempionatas** – tai 20-asis Lietuvos vyrų ir 6-asis Lietuvos moterų šachmatų čempionatai.

## Lietuvos vyrų šachmatų čempionatas

20-asis Lietuvos vyrų šachmatų čempionatas vyko Vilniuje, 1953 m. kovo 4–31 d.

Čempionate dalyvavo 18 žaidėjų: devyni vilniečiai, penki kauniečiai, du žaidėjai iš Klaipėdos ir po vieną iš Ukmergės bei Žagarės. Čempionate buvo nemažai naujų veidų: net 7 žaidėjai dalyvavo pirmą kartą, tarp jų ir Anicetas Uogelė. 

Šiame čempionate dėl pirmos vietos pastarųjų trejų metų Lietuvos čempionui Ratmirui Cholmovui rimtą iššūkį metė kaunietis Jegoras Čiukajevas: nepralaimėjęs nei vienos dvikovos, jis surinko tiek pat taškų (po 15 iš 17), kaip ir R. Cholmovas. Tik po papildomo mačo, tarp jų, paaiškėjo, kad R. Cholmovas penktąjį kartą tapo Lietuvos čempionu. 

Trečias liko Isakas Vistaneckis (12,5 tšk.). Neblogai pasirodė Mečislovas Ostrauskas, vienintelis nugalėjęs čempioną, bei R. Višomirskis, surinkę po 12 taškų ir pasidaliję 4–5 vietas. Šeštas liko Vladas Mikėnas (11 taškų).

Papildomas mačas dėl 1–2 vietų tarp Jegoro Čiukajevo ir Ratmiro Cholmovo pasibaigė 3,5 : 2,5 R. Cholmovo naudai.

## Lietuvos moterų šachmatų čempionatas

6-asis Lietuvos moterų šachmatų čempionatas vyko Vilniuje, 1953 m. kovo 4–17 d.

Jame dalyvavo 14 šachmatininkių, tarp jų tik pusė iš Vilniaus ir Kauno: kitos iš provincijos miestų ir miestelių. Čempionate pirmą kartą dalyvavo atvykusi iš Švenčionėlių – Vilhelmina Kaušilaitė, vėliau lenktyniavusi su Marija Kartanaite, kuri iš jų laimės daugiausiai Lietuvos moterų šachmatų čempionato medalių.

Šiame čempionate, Marija Kartanaitė pradėjo medalių rinkimą, pasidalijusi 1-3-ią vietas su E. Gaigalaite iš Kaišiadorių ir 1952 m. Lietuvos moterų čempionato antros vietos prizininke M. Lichtenfeld - visos po 11 tšk. iš 13 galimų. 

O pirmąją vietą ir ketvirtąjį Lietuvos moterų šachmatų čempionato aukso medalį, ketvirtus metus iš eilės, įtikinamai laimėjo kaunietė J. Čukajeva (12,5 iš 13).

## Šaltiniai
1954 m. Lietuvos šachmatų čempionatas

**1954 m. Lietuvos šachmatų čempionatas** – tai 21-asis Lietuvos vyrų ir 7-asis Lietuvos moterų šachmatų čempionatai.

## Lietuvos vyrų šachmatų čempionatas

21-asis Lietuvos vyrų šachmatų čempionatas vyko Vilniuje, 1954 m. kovo 11–balandžio 5 d.

Čempionate dalyvavo 17 dalyvių: devyni vilniečiai, penki kauniečiai, po vieną žaidėją iš Klaipėdos, Šiaulių bei Žagarės. Čempionate nežaidė pastarųjų ketverių metų čempionas Ratmiras Cholmovas. 

Tuo pasinaudojo puikiai sužaidęs Isakas Vistaneckis (13,5 tšk. iš 16), kuris antrą kartą tapo Lietuvos čempionu. Nors Vladas Mikėnas ir laimėjo prieš čempioną, koją jam pakišo du pralaimėjimai kitiems varžovams, tad jam atiteko antroji vieta (12,5 tšk.). 

Su dviem pralaimėjimais, bet padaręs daugiau lygiųjų, praėjusių metų sidabro medalio savininkas Jegoras Čiukajevas (11,5 tšk.) iškovojo bronzos medalį. Kaip ir pernai, vėl šalia prizininkų buvo   Mečislovas Ostrauskas, užėmęs ketvirtąją vietą (10,5 tšk.).

## Lietuvos moterų šachmatų čempionatas

7-asis Lietuvos moterų šachmatų čempionatas vyko Vilniuje, 1954 m. kovo 10–balandžio 5 d.
Jame dalyvavo 15 šachmatininkių iš 4 Lietuvos miestų: iš Vilniaus – 8, iš Kauno – 5, iš Panevėžio ir Klaipėdos – po 1. Čempionate žaidė ir 1953 m. Lietuvos moterų čempionato prizininkės. 

Jos vėl laimėjo prizines vietas, tik vietomis pasiskirstė kiek kitaip: M. Lichtenfeld pirmą kartą tapo Lietuvos čempione (12 tšk. iš 14), antra liko Marija Kartanaitė (11 tšk.). 

Tiek pat taškų surinko ir pastarųjų ketverių metų Lietuvos čempionė J. Čukajeva: jai atiteko 3-ioji vieta. Netoli atsiliko ir N. Špikienė (10,5 tšk.), likusi 4-a.

## Šaltiniai
1958 m. Lietuvos šachmatų čempionatas

**1958 m. Lietuvos šachmatų čempionatas** – tai 25-asis Lietuvos vyrų ir 11-asis Lietuvos moterų šachmatų čempionatai.

## Lietuvos vyrų šachmatų čempionatas

25-asis Lietuvos vyrų šachmatų čempionatas vyko Vilniuje, 1958 m. gegužės 6–29 d.

Čempionate dalyvavo 16 žaidėjų: 7 vilniečiai, 6 kauniečiai ir po vieną iš Klaipėdos, Šiaulių, Žagarės. Jame dalyvavo visi praėjusių pirmenybių prizininkai. Taip pat, dalyvavo pastaruoju metu sėkmingai pasirodantys žaidėjai: J. Čiukajevas, M. Ostrauskas, V. Baršauskas. 

Tarp debiutantų buvo ir kaunietis Leonidas Maslovas, kuris patyręs vienintelį pralaimėjimą prieš čempioną, parodė savo potencialą, užimdamas 5-ąją vietą (9 tšk. iš 15). 

Skirtingai nuo praėjusių metų čempionato, šį kart, konkurencijos dėl pirmosios vietos Ratmiras Cholmovas (13,5 tšk) nepatyrė ir aštuntąjį kartą tapo Lietuvos šachmatų čempionu. Jo varžovai buvo užsiėmę kova dėl 2-osios vietos: net 3 dalyviai: Isakas Vistaneckis, Vladas Mikėnas ir Jegoras Čiukajevas pasidalijo 2–4 vietomis (11 tšk.). Į papildomus rodiklius nebuvo atsižvelgta: dėl 2–4 vietos buvo žaidžiamas papildomas turnyras, po kurio labiausiai nukentėjo I. Vistaneckis, nes antrąją vietą užėmė Jegoras Čiukajevas (4 taškai), kuriam, tai buvo ketvirtasis Lietuvos čempionato sidabro medalis, trečiąją vietą – Vladas Mikėnas (2,5), ketvirtąją – Isakas Vistaneckis (2,5).

## Lietuvos moterų šachmatų čempionatas

2-asis Lietuvos moterų šachmatų čempionatas vyko Vilniuje, 1958 m. gegužės 13–29 d.
Jame dalyvavo 11 šachmatininkių iš šių Lietuvos miestų : Vilniaus – 5, Kauno – 4, Klaipėdos, Molėtų ir Radviliškio po 1 žaidėją. 

Dėl Lietuvos čempionės titulo užvirė atkakli kova tarp Marijos Kartanaitės ir Vilhelminos Kaušilaitės. Tarpusavyje sužaidusios lygiosiomis ir turnyre, surinkusios po lygiai taškų (po 9,5 iš 11) jos pasidalijo 1–2 v. 

Čempionės išaiškinimui tarp Marijos Kartanaitės ir Vilhelminos Kaušilaitės Vilniuje 1958 m. rugpjūčio 8–27 d. vyko papildomas mačas, kurį laimėjo M. Kartanaitė 4 : 3. Lietuvos moterų šachmatų čempione Marija Kartanaitė tapo trečią kartą. Bronzos medalis atiteko A. Stepanovičiūtei (7,5 tšk.).

## Šaltiniai
1959 m. Lietuvos šachmatų čempionatas

**1959 m. Lietuvos šachmatų čempionatas** – tai 26-asis Lietuvos vyrų ir 12-asis Lietuvos moterų šachmatų čempionatai.

## Lietuvos vyrų šachmatų čempionatas

26-asis Lietuvos vyrų šachmatų čempionatas vyko Vilniuje, 1959 m. balandžio 6–30 d.

### Dalyviai
Čempionate dalyvavo 17 dalyvių: dešimt vilniečių, penki kauniečiai ir du klaipėdiečiai. Jame žaidė ir visi 1958 m. čempionato prizininkai. 
### Rezultatai
Vėl R. Cholmovui iššūkį metė Isakas Vistaneckis: abu surinko po 13 tšk. iš 15. Šį kartą mačas dėl pirmos vietos nebuvo žaidžiamas: pirmoji vieta atiteko Isakui Vistaneckiui dėl geresnių papildomų rodiklių (Bergerio). Jis, vienintelis nugalėjęs R. Cholmovą, nepralaimėjęs nei vienos partijos, 3-ią kartą tapo Lietuvos šachmatų čempionu.

V. Mikėnui (su vienu pralaimėjimu) atiteko bronzos medalis (12 tšk.). Jis pustaškiu aplenkė du  pralaimėjimus turėjusį ir ketvirtoje vietoje likusį Jegorą Čiukajevą (11,5 tšk.). 5–6 vietomis pasidalijo Vytautas Baršauskas su Mečislovu Ostrausku (po 10 tšk.) Šie šachmatininkai vienodą rezultatą pasiekė skirtingais keliais: V. Baršauskas, pralaimėjęs dvi ir laimėjęs šešias, o M. Ostrauskas, pralaimėjęs penkias, bet laimėjęs devynias partijas.
### Lentelė

## Lietuvos moterų šachmatų čempionatas

12-asis Lietuvos moterų šachmatų čempionatas vyko Vilniuje, 1959 m. balandžio 11–23 d.

Jame dalyvavo 12 šachmatininkių iš: šešios iš Vilniaus, 3 iš Kauno ir po vieną iš Klaipėdos ir Maišiagalos. Dalyvavo visos 1958 m. Lietuvos moterų čempionato  prizininkės. Tarp debiutančių – N. Štendelytė vėliau ne kartą tapusi moterų šachmatų čempionato prizininke. 

Čempionatas baigėsi Ninos Špikienės iš Kauno pergale (8 tšk. iš 10). Ji Lietuvos moterų šachmatų čempione tapo pirmą kartą. Praėjusių metų prizininkės, surinkusios po 7,5 taško, užėmė sekančias vietas: antrą – Marija Kartanaitė, trečią – Vilhelmina Kaušilaitė, ketvirtą - A. Steponaitytė.

## Šaltiniai
1960 m. Lietuvos šachmatų čempionatas

**1960 m. Lietuvos šachmatų čempionatas** – tai 27-asis Lietuvos vyrų ir 13-asis Lietuvos moterų šachmatų čempionatai.

## Lietuvos vyrų šachmatų čempionatas

27-asis Lietuvos vyrų šachmatų čempionatas vyko Vilniuje, 1960 m. balandžio 19–gegužės 6 d.
### Dalyviai
Čempionate dalyvavo 12 dalyvių: šeši vilniečiai, trys kauniečiai ir 3 svečiai: vienas iš Talino ir du iš Leningrado, kurie dalyvavo be konkurencijos.
Dalyvavo visi 1959 m. čempionato prizininkai. 
### Rezultatai
Praėjusių metų Lietuvos čempionui Isakui Vistaneckiui nepavyko išlaikyti titulo – jis sidabro medalininkas (7 tšk. iš 11). O nugalėjo Ratmiras Cholmovas (9 tšk.) devintą kartą tapęs Lietuvos šachmatų čempionu. Trečias liko Vladas Mikėnas surinkęs tiek pat taškų (po 6), kaip ir N. Usovas iš Rusijos. Penktas liko Vytautas Baršauskas (5,5 tšk.). Šį kart nesėkmingai žaidė kaunietis J. Čiukajevas, likęs 10-oje vietoje.
### Lentelė

* Dalyvavo be konkurso.

## Lietuvos moterų šachmatų čempionatas

13-asis Lietuvos moterų šachmatų čempionatas vyko Vilniuje, 1960 m. kovo 10–24 d.
Jame dalyvavo 10 šachmatininkių iš: trys iš Vilniaus, trys iš Kauno ir po vieną iš Klaipėdos, Panevėžio, Molėtų ir Maišiagalos. Dalyvavo visos 1959 m. Lietuvos moterų čempionato prizininkės. Ninai Špikienei pavyko apginti Lietuvos čempionės titulą (6,5 tšk. iš 9) Ji Lietuvos moterų šachmatų čempione tapo antrą kartą. Sidabro medalį iškovojo Vilhelmina Kaušilaitė (6 tšk.). Pirmą savo Lietuvos čempionato medalį (bronzos) iškovojo I. Epšteinaitė. Ketvirtoji liko praėjusių metų sidabro medalininkė M. Kartanaitė (5 tšk.)

## Šaltiniai
1957 m. Lietuvos šachmatų čempionatas

**1957 m. Lietuvos šachmatų čempionatas** – tai 24-asis Lietuvos vyrų ir 10-asis Lietuvos moterų šachmatų čempionatai.

## Lietuvos vyrų šachmatų čempionatas

24-asis Lietuvos vyrų šachmatų čempionatas vyko 1957 m. kovo 2 – kovo 28 d. Vilniuje.
### Dalyviai
Čempionate dalyvavo 17 dalyvių: 8 vilniečiai, keturi kauniečiai ir po vieną žaidėją iš Klaipėdos, Šiaulių, Žagarės ir Kybartų. Čempionate dalyvavo be konkurencijos ir tarptautinis meistras iš Sverdlovsko.
### Rezultatai
Kova dėl pirmosios vietos vyko tarp V. Mikėno ir R. Cholmovo. 17-ame, paskutiniame rate, kai R. Cholmovas, nepralaimėjęs nei vienos partijos, baigęs čempionatą (14 tšk. iš 16) paskutiniame rate nežaidė, bet laukė, kaip baigsis paskutinis ratas. Tai jam buvo svarbu: V. Mikėnas dar galėjo jį pavyti, jei būtų laimėjęs paskutinio rato partiją. Bet V. Mikėnas, žaisdamas baltosiomis figūromis, pralaimėjo J. Zelinskui ir turėjo tenkintis sidabro medaliu (13 tšk.). Po šios partijos paaiškėjo, kad Ratmiras Cholmovas septintąjį kartą tapo Lietuvos šachmatų čempionu. 

Nesunkiai bronzos medalį iškovojo Isakas Vistaneckis paskutiniame rate įveikęs L. Nadutą (12,5 tšk.), nors tos pergalės, siekiant bronzos medalio, jam ir nebereikėjo: nei J. Zelinskas (10 iš 15), nei Mečislovas Ostrauskas (9,5 tšk iš 15), nei Vytautas Baršauskas (9 tšk. iš 15) jo pavyti nebegalėjo. Ketvirtas (11,5 tšk.) liko G. Ilivickis, svečias iš Sverdlovsko, nekonkuravęs dėl čempionato medalių ir paskutiniame rate sužaidęs lygiosiomis su Vytautu Baršausku.
### Lentelė

* Dalyvavo be konkurso.

## Lietuvos moterų šachmatų čempionatas

2-asis Lietuvos moterų šachmatų čempionatas vyko Vilniuje, 1957 m. kovo 9 – kovo 27 d. 
Jame dalyvavo 13 šachmatininkių, tarp jų, ir buvusi pasaulio moterų šachmatų čempionė – Liudmila Rudenko iš tuometinio Leningrado, likusios žaidėjos: penkios iš Vilniaus, keturios iš Kauno, po vieną iš Šiaulių, Marijampolės, Molėtų. 

Nežiūrint pasaulio eksčempionės dalyvavimo Marija Kartanaitė, sužaidusi su ja lygiosiomis, o kitas partijas laimėjusi, sugebėjo ją turnyrinėje lentelėje (11,5 tšk. iš 12)aplenkti ir užėmė pirmąją vietą, bei antrą kartą tapti Lietuvos moterų šachmatų čempione. 

Liudmila Rudenko. pralaimėjusi V. Kaušilatei, buvo antra, (10,5 tšk.) o trečia (8,5 tšk.) - Vilhelmina Kaušilaitė. Čempionatas parodė, kad pajėgiausios Lietuvos šachmatininkės pajėgios kovoti su stipriomis varžovėmis.

## Šaltiniai
Ukrainos policija

**Ukrainos nacionalinė policija** () – teisėsaugos institucija Ukrainoje.

Įkurta 2015 m. liepos 3 d. Ukrainos vidaus reikalų ministerijos vykdomų reformų metu reorganizuojant iki tol veikusią miliciją. 

Sprendimą po 2014 m. Ukrainos parlamento rinkimų priėmė visos Aukščiausiosios Rados partijos. 

Pradinės reformos yra pareigūnų skaičiaus sumažinimas iki 160 tūkstančių ir Kijevo valstybinės autoinspekcijos (*DAI*) pertvarka į patrulių tarnybą.
Lionel Richie

**Lionel Brockman Richie, Jr.** *(g. [[1949]] m. [[birželio 20]] d.)* – amerikiečių atlikėjas, dainų autorius, muzikantas, įrašų prodiuseris ir aktorius. Savo karjerą pradėjo 1968 m. kaip grupės „Commodores“ narys. Su šia grupe įrašė devynis studijinius albumus, kol 1982 m. paliko grupę ir išleido debiutinį solinį albumą „Lionel Richie“. 2023 m. duomenimis, atlikėjas yra išleidęs dešimt solinių albumų, iš kurių naujausiasis, „Tuskegee“, buvo išleistas 2012 m. kovą ir pasiekė pirmąją „Billboard 200“ reitingo vietą. Lionel Richie yra pardavęs daugiau kaip 100 milijonų įrašų visame pasaulyje, todėl laikomas vienu geriausiu visų laikų parduodamų atlikėjų. 2022 m. atlikėjas buvo įtrauktas į Rokenrolo šlovės muziejų.

## Diskografija
* *Lionel Richie* (1982)
* *Can’t Slow Down* (1983)
* *Dancing on the Ceiling* (1986)
* *Back to Front * (1992)
* *Louder Than Words* (1996)
* *Time* (1998)
* *Renaissance* (2000)
* *Just for You* (2004)
* *Coming Home* (2006)
* *Just Go* (2009)
* *[[Tuskegee]]* (2012)

## Išnašos

## Nuorodos
* 
*
Gystus

**Gystus** – upelis Lietuvoje, Jurbarko rajone; Nemuno dešinysis intakas. Prasideda Šilaitynės miške, į pietus nuo Šilaitynės kaimo. Teka laukais į pietvakarius, pietus. Žemupyje giliu slėniu nusileidžia į Nemuno slėnį, kerta plentą  ir įteka į šį 155,7 km nuo jo žiočių, 1,5 km į vakarus nuo Veliuonos. Ties šia santaka viduramžiais buvusi vokiečių pilis Bajerburgas.

Intakai: Šerupė, Salasupis, Noreikupis (dešinieji).

Aukštupio vaga ištiesinta. Sausomis vasaromis išdžiūsta. Prie Gystaus įsikūrę Aukštrakio, Pelučių, Gystėnų, Naujokų kaimai. Pakrantėje stūkso Antkalnės ir Veliuonos II piliakalniai, šlaitų viršuje auga Antkalnės liepa, Antkalnės ąžuolas.

Upėvardžio kilmė neaiški. Bandoma sieti su *gysti* (*gysta, gydo* – „giedoti“) arba *gysti* (*gysta, giso* – „gesti ugniai, silpti, rimti“).

## Šaltiniai
Anšanas (Elamas)

**Anšanas** (), archeologinis pavadinimas **Tel-e Maljanas** − Elamo miestas dab. Irane, Farso provincijoje; į šiaurės vakarus nuo Širazo.

## Istorija
Anšanas – vienas seniausių Elamo miestų, minimas III tūkst. pr. m. e. šumerų epe Enmerkaras ir Aratos valdovas kaip tarpinis miestas tarp Uruko ir paslaptingosios Aratos. Greičiausiai jame valdė keletas atskirų dinastijų, o Anšano valstybė konkuravo su kitomis Elamo valstybėmis.

Akado imperijos karalius Maništušu teigė nukariavęs Anšaną. Vėliau čia valdė Avano dinastija iš Sūzų, Lagašo Gudėja, savo vietininkus turėjo Ūro Šulgis ir Šusinas. Nusilpus Šumerui, apie 2004 m. pr. m. e. elamitai nusiaubė Ūrą ir atsivežė vyriausiojo dievo Nanos statulą į Anšaną. XIX a. pr. m. e. Larsos valdovas Gungunumas rašo sunaikinęs Anšaną.

Nuo XV a. pr. m. e. Anšanas buvo vienas svarbiausių Elamo karalystės miestų, o šios karalystės valdovai titulavosi Anšano ir Sūzų karaliais. Ši situacija tęsėsi iki pat VIII a. pr. m. e. Tuo metu Anšano terminas tikriausiai reiškė ne tik miestą, bet visą kalnuotą Farso regioną.

Vėliau Anšanas išliko svarbiu Persų imperijos miestu. Kuriantis Achemenidų dinastijai, Anšane 675–640 m. pr. m. e. valdė Teispes, iš čia Achemenidai vykdė užkariavimus ir plėtė imperiją. Vėliau, sostinę perkėlus į Sūzus, Persepolį ir Pasargadus, Anšano reikšmė sumažėjo, jis nunyko.

Ilgą laiką mokslininkai spėliojo dėl Anšano vietos, kol 1973 m. patvirtinta jo lokalizacija archeologinėje vietovėje Tel-e Maljane. Pirmasis vietovę kasinėjo 1961 m. persas Ferydoun Tavalloli. 1971–1978 m. čia kasinėjo amerikietis William Sumner. Svarbiausi Anšano radiniai yra molinės lentelės su elamitų dantiraščiu, antspaudai ir keramika.
Medingėnų Visų Šventųjų koplyčia

**Medingėnų Visų Šventųjų koplyčia** – veikianti, atstatyta koplyčia, stovinti Medingėnų kaimo kapinėse, Rietavo savivaldybėje.

Klebonaujant A. Mačiuliui, vietinius čia sukviesdavo gegužinės pamaldos, kurių metu dvasininkas drauge su kaimo tikinčiaisiais giedodavo Švč. Mergelės Marijos litaniją. Medingėniškiams itin svarbios Vėlinės. Nemažiau reikšminga ir Visų šventųjų diena. Ta proga koplyčioje aukojamos mišios už Medingėnų parapijos mirusiuosius. Žmonių koplyčioje netrūksta ir antrąją Velykų dieną bei gegužės pirmąjį sekmadienį, kai švenčiama Motinos diena. 

## Istorija

Pastatyta 2009 m. vietoje senosios koplyčios aktyvių medingėniškių bei čia klebonavusių dvasininkų rūpesčiu. Senoji medinė koplyčia, stovėjusi jau virš šimtmečio, buvo visiškai apleista. Ji dar vadinta kaulinyčia, nes prieš kurį laiką joje dar buvo sumesta mirusiųjų palaikų kaulų likučių. Naujojoje koplyčioje buvo įvesta elektra, įrengti altorius, klausykla, suolai, ant sienų pakabinti Kryžiaus kelio vaizdai ir kt.

### Senoji koplyčia

1860 m. Medingėnų kapinėse bendrai maldai pastatyta koplyčia. Jos statybai skyrė lėšas ir rūpinosi pastatymu Lenkaičių dvaro savininkas Benediktas Pranas Jacevičius, valdęs  208 ha žemės, ir Medingėnų dvaro savininkė Klara Vitkevičienė. Buvo išmūryti gilūs pamatai su rūsiu, suręstos storų rąstų sienos, iš lauko apkaltos dažytomis lentomis, stogas uždengtas lentelėmis. Viduje įrengtas nedidelis altorius su dviem skulptūromis ir paveikslu, abipus jo pastatytos žvakidės su vaškinėmis žvakėmis. Po grindimis įrengta kripta – mauzoliejus. Senieji gyventojai prisimena, kad sovietmečiu, apie 1950 m., kapinių koplyčia buvo apleista, išniekinta: *„Viduje ant dulkėtų grindų mėtėsi skulptūrų skeveldros, žmonių rankų ir kojų kaulai, kaukolė, šluotos ir visokie elektros laidai, o pro koplyčios pamatų langelį matydavome ant pakylos septynis su prisegtais užrašais karstus: šeši dideli ir vienas mažas karstukas“*.

## Pastabos
  

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Medingėnų kapinių koplyčia – lyg antroji bažnyčia
Raudonės liepa

**Raudonės liepa** – išskirtinis medis, augantis Jurbarko rajone, Raudonės miestelyje. Tai sena mažalapė liepa, turinti septynis kamienus. Ji auga Raudonės pilies parke, 40 m į rytus nuo pilies, šalia sovietinę ideologiją išreiškiančio paminklo Antrajame pasauliniame kare žuvusiems Raudonosios armijos kariams.

## Legenda

Raudonės liepoje tarp dviejų jos kamienų maždaug 3 m aukštyje yra įaugęs metalinis strypas. Pasak legendos, ant to strypo buvę mirtinai užplakti 7 baudžiauninkai, ir liepa skilusi į 7 kamienus.

## Duomenys

* Rūšis: mažalapė liepa (*Tilia cordata* Mill.)
* Aukštis: 31,0 m
* Kamieno apimtis (1,3 m aukštyje): 6,2 m
* Projekcijos plotas: 220 m²
* Amžius: ~400 m.
* Laja kiaušiniška, 20 m aukščio, 19 m pločio.

## Metų medis

2018 m. Lietuvos arboristikos centras paskelbė septynkamienę Raudonės liepą Lietuvos metų medžiu. Rinkimams liepą pasiūlė Panemunių regioninio parko direkcija.  Šis vardas leidžia dalyvauti sekančių metų Europos metų medžio konkurse.

## Galerija


Raudonė, parko liepa.JPG|Vaizdas nuo karių kapavietės
Raudonė, parko liepos kamienas.JPG|Kamienuose įaugęs geležinis strypas. Pasakojama, vietos ponai čia rišdavę ir plakdavę baudžiauninkus 


## Šaltiniai
Sidnėjaus tarptautinis oro uostas

**Sidnėjaus oro uostas** (, taip pat vadinamas **Kingsford Smit oro uostas**) – tarptautinis oro uostas esantis 8 km nuo Sidnėjaus centro. Tai vienintelis didelis oro uostas, aptarnaujantis šį miestą. Šiame oro uoste savo pagrindinę bazę turi didžiausia Australijos oro linijų bendrovė Qantas, o antrines bazes – Virgin Australia ir Jetstar Airways.

Sidnėjaus oro uostas yra ilgiausiai be nutrauktų laikotarpių dirbantis komercinis oro uostas ir seniausias komercinis tarptautinis oro uostas pasaulyje, didžiausią užimtumą turintis oro uostas Australijoje – 2011 m. čia aptarnauta 35 630 549 keleiviai, 2013 m. 326 686 lėktuvai. 2012 m. šis oro uostas buvo 31 pagal užimtumą pasaulyje.

Pirmasis skrydis iš šio oro uosto įvyko 1919 m., o reguliarūs skrydžiai pradėti 1924 m.

Tarp šio ir Dalaso/Fortvorto oro uosto vykdomi ilgiausi komerciniai skrydžiai pasaulyje Qantas skrydžiai Nr. 7 ir Nr. 8.

## Šaltiniai
Nemanas

**Nemanas** gali reikšti:
* Nemunas slavų kalbose;
* Ragainė, miestas Rusijoje, Karaliaučiaus srityje;
* Mahilna, agromiestelis Baltarusijoje, Nemanu vadintas 1979–1991 m.
Smalininkų evangelikų liuteronų bažnyčia

**Smalininkų evangelikų liuteronų bažnyčia** – evangelikų liuteronų maldos namai, esantys Smalininkų mieste, Nemuno g. 36, nuo 2004 m. įsikūrę buvusių kultūros namų pastate. Senosios bažnyčios vietoje, Nemuno ir Parko gatvių kampe, pastatytas paminklas su dideliu varpu ir paminkliniu akmeniu. Čia stovėjusio ir suniokoto paminklo žuvusiems Pirmajame pasauliniame kare parapijiečiams atminti fragmentas išsaugotas šalia dabar stovinčių maldos namų.

## Istorija

Deguto (smalos) gamintojų miestelyje liuteronai įsikūrė XV a., tačiau iki pat XIX a. vid. jie buvo pavaldūs Viešvilės parapijai. Pradžioje pamaldos rengtos nuomojamose patalpose, o surinkus 30 tūkst. markių 1878 m. ant kalvelės pastatyta bažnyčia. Pastatas buvo neoromaniškosios architektūros, raudonų plytų, nišoje, virš centrinio įėjimo, suprojektuoto bokšte, buvo įkomponuota danų skulptoriaus Bertelio Thorvaldseno statula Laiminantis Kristus. Altorius, sakykla, vargonai buvo papuošti medžio pjaustiniais. Turėjo vieną varpą.

Per Antrąjį pasaulinį karą bažnyčia apgriauta, o atėjus Raudonajai armijai parapija išnyko. Vėliau bažnyčios plytos išardytos. 1989 m. rugsėjo 27 d. buvo įregistruota Smalininkų-Viešvilės evangelikų liuteronų bendruomenė. Pamaldas laikyti leista vidurinės mokyklos sporto salėje, kur anksčiau buvo evangelikų liuteronų pagalbos namai vargstantiems. Religinė veikla šiame pastate prasidėjo 1995 m. liepos 2 d. Bažnyčia nuolatinio kunigo neturėjo, todėl ją aptarnaudavo atvažiuojantys kunigai: Jonas Okas, M. Sabutis (būsimasis vyskupas), M. Dikšaitis, E. Šulcas. 1998 m. rudenį nuolat pradėjo dirbti kun. Mindaugas Kairys. Jis rūpinosi sugrąžintų tikrųjų maldos namų atstatymu (buvę kultūros namai) Nemuno gatvėje. 2004 m. Smalininkų evangelikų liuteronų bažnyčia pašventinta.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Senosios bažnyčios nuotraukos
* Liuteronų parapija
Jūros ichtiologinis draustinis

**Jūros ichtiologinis draustinis** – saugoma gamtos sritis Vakarų Lietuvoje, Tauragės, Jurbarko rajonuose ir Pagėgių savivaldybėje. Apima Jūros upės vagą nuo Tauragės užtvankos iki pat upės žiočių Nemune (43 km), taip pat Šešuvies vagą nuo žiočių aukštyn iki Upynos žiočių (55,1 km) bei Upynos vagą nuo šiosios žiočių iki Žvirzdės kaimo (16 km).

Draustinis skirtas saugoti lašišų, šlakių, upėtakių ir žiobrių nerštavietes.

## Šaltiniai
Dvarviečių koplyčia

**Dvarviečių koplyčia** yra Laukuvos naujųjų kapinių **Prisikėlusio Kristaus Mirtį Nugalėjusio koplyčia**, stovinti Šilalės rajone, Laukuvos seniūnijoje, Dvarviečių kaime įsteigtose kapinėse, šalia kelio , 3 km į pietus nuo Laukuvos. Kapinių teritorija užima 3,5 ha.

Koplyčia pašventinta  2010 m. 

## Istorija

Po ilgų derybų ir svarstymų su vietos gyventojais ir valdžios atstovais, 1991 m. lapkričio 27 d. pasirašytas aktas dėl Šilalės rajono Laukuvos apylinkės civilinių kapinių sklypo: patvirtinta pasirinktos vietos schema, techninės sąlygos. 1992 m. vasario 4 d. Laukuvos apylinkės taryba priėmė sprendimą „Dėl Laukuvos apylinkės civilinių kapinių“, kuriuo buvo nutarta Dvarviečių kaime (kairėje kelio Laukuva–Šilalė pusėje) skirti žemės sklypą kapinėms. Prasidėjo žemės planavimo ir kiti techniniai darbai. Schemoje buvo numatyta kapinėse statyti koplyčią, tačiau reikėjo kuo skubiau atidaryti naująsias kapines, tad nuspręsta pastatyti ąžuolinį kryžių, kol bus pastatyta koplyčia. 1995 rugsėjo 17 d., po Šv. Mišių, naujosios kapinės ir kryžius klebono Algimanto Genučio buvo pašventinti, tuo tarpu numatytosios koplyčios statymas buvo atidėtas.

Nuspręsta ieškoti rėmėjų, galinčių paaukoti koplyčios statyboms. Tačiau dalis į šį sumanymą žiūrėjo skeptiškai, o užkulisiuose buvo politikuojama. Ne viename Šilalės rajono savivaldybės tarybos posėdyje šis klausimas buvo neįtrauktas į darbotvarkę ar atidedamas. 2008 m. birželio 30 d. galiausiai leista statyti koplyčią. 2009 m. buvo padėti pamatai, o 2010 m. koplyčia pastatyta. 2010 m. rugpjūčio 17 d. vyskupas ordinaras Jonas Boruta suteikė koplyčiai Prisikėlusio Kristaus mirtį nugalėjusiojo titulą.

## Architektūra

Statinio projektą parengė arch. Rasa Kačerauskienė, Dievo stalą, altorių, kryžius padarė kryždirbys Alvydas Pocius. Koplytėlės interjeras atspindi šventąją Trejybę.

Lauke stovintis 13 m aukščio kryžius su drožinėtu stulpu (aut. tautodailininkai Juozas Lukauskas ir Petras Balsys) sukurtas primenant biblinio figmedžio kamieną.

## Nuorodos

* Pažadas įgyvendintas – koplyčia pastatyta (''Šilalės žinios'')
Juozapavo šv. Kryžiaus Išaukštinimo sentikių cerkvė

**Juozapavo sentikių cerkvė** – rusų stačiatikių (sentikių) maldos namai Telšių rajone, Nevarėnų seniūnijoje, Juozapavo kaime, 270 m į rytus nuo kelio Eigirdžiai–Tirkšliai, 2 km į pietus nuo Nerimdaičių.

Maldos namai stūkso Juozapavo buvusio dvaro  parko pakraštyje.

## Istorija

XIX a., dvarininko Čepinskio laikais, buvo įkurtas Juozapavo dvaras. Čia buvo pastatyti trijų aukštų dvaro rūmai, keletas ūkinių pastatų, taip pat nedidelė cerkvė. Supančiame parke dvaro klestėjimo laikais telkšojo keli tvenkiniai. Šiuo metu iš visų buvusių statinių išlikusi tik cerkvė. Rūmai sugriauti 1946 m. 1986 m. parkui suteiktas vietinės reikšmės gamtos paminklo statusas. Pastaraisiais metais parkas labai apleistas. 

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Sąrašas:Lietuvos stačiatikių bažnyčios
* Lietuvos sentikių kultūros paveldas 
* Juozapavo sentikių religinė bendruomenė (''Юзофовская староверческая религиозная община'')
Skaitymo teatras

**Skaitymo teatras** – teatro rūšis, kurioje aktoriai istoriją ne vaidina, o skaito. Šiame teatre beveik nenaudojama scenografija, aktoriai dažniausiai nepersirengia savo veikėjais, nesimoko mintinai savo tekstų, nejuda po sceną, siužetą perteikia tik balso intonacija.

Skaitymo teatras egzistavo nuo antikos laikų, tačiau tapo populiarus maždaug Antrojo pasaulinio karo metu ir po jo, labiausiai – dėl įprastesnėms teatro rūšims reikalingų resursų trūkumo. Pati sąvoka pirmą kartą panaudota 1945 m., kuomet teatro grupė, pasivadinusi „Readers Theatre, Inc.“ pastatė spektaklį „Oedipus Rex“ Pirmieji skaitymo teatrai tebuvo suolai scenoje, ant kurių aktoriai skaitydavo savo tekstus. Juose dažniausiai būdavo atliekamos pjesės, dramos, proza. Retais atvejais būdavo naudojami kostiumai, tačiau dažniau aktoriai apsirengdavo tiesiog juodai, kad jų išvaizda neatitrauktų klausytojų dėmesio nuo skaitymo. Aktoriai skaitydami niekaip nebendraudavo, pavyzdžiui, dialogo metu net nežiūrėdavo vienas į kitą.

Vėliau išsivystė šiek tiek kitokia skaitymo teatro forma, šiuo metu vadinama „laisvuoju skaitymo teatru“. Ji vis dar buvo labai paprasta, tačiau pradėta naudoti daugiau scenos elementų. Pavyzdžiui, jei du veikėjai vienas kito nekenčia, tai būdavo perteikiama pasodinant jų aktorius priešinguose scenos kraštuose, ir kylant įtampai jie pamažu artėdavo vienas prie kito. Be įprastinės juodos aprangos, atsirado ir papildomų elementų, skirtų išryškinti veikėją, pavyzdžiui, aktorius galėjo dėvėti skrybėlę, jei tai buvo svarbi ir įsimintina veikėjo aprangos dalis. Nepaisant pavadinimo, skaitoma buvo ne visada – aktoriai kartais išmokdavo savo tekstą, kaip ir įprastiniame teatre.

Iš laisvojo skaitymo teatro vėliau išsivystė „salės teatras“ (), jis dar labiau priartėjo prie įprastinio teatro. Tekstai beveik visada būdavo įsimenami, aktoriai daugiau judėdavo ir naudodavo judesius istorijos perteikimui. Pradėta naudoti dar daugiau ir sudėtingesnių kostiumų. Salės teatre būdavo atliekama tik pasakojamoji proza.

Šiuolaikinis skaitymo teatras pradėjo naudoti improvizaciją, aktoriai nebeprivalo atkartoti tekstų paraidžiui, jei mano, kad konkrečioje situacijoje konkrečiai auditorijai rašytojo mintis bus geriau perteikta kažką tekste pakeitus. Šiuolaikiniam skaitymo teatrui didelę įtaką padarė brazilų teatro režisierius Augusto Boal.

## Nuorodos ir šaltiniai
* Leslie Irene Coger. Readers Theatre Handbook: A Dramatic Approach to Literature. Scott Foresman & Co; Revised edition, 1973 ISBN-10: 0673078590

### Išnašos
Uncharted: Drake's Fortune

**Uncharted: Drake's Fortune** („Neištirta: Dreiko sėkmė“) – 2007 m. kompiuterinis žaidimas „PlayStation 3“ konsolei. Tai vieno žaidėjo nuotykių ir veiksmo žaidimas, pasakojantis lobių ieškotojo Neiteno Dreiko nuotykius ieškant El Dorado lobio.

Žaidimas susilaukė palankaus kritikų vertinimo ir komercinės sėkmės. Jis buvo parduotas 4,8 mln. kopijų tiražu (2015 m. duomenimis). Metacritic svetainės kritikų apžvalgų įvertinimų suvestinės vidurkis − 88 balai iš 100.

## Apie žaidimą

„Uncharted: Drake's Fortune“ yra vieno žaidėjo žaidžiamas nuotykių-veiksmo žaidimas. Veiksmas vyksta kompiuterinės grafikos 3D aplinkoje iš trečiojo asmens perspektyvos. Žaidimo kūrėjai − JAV „Naughty Dog“ studija, leidėjas − „Sony Computer Entertainment“. Žaidimo metu valdomas senovės lobių ieškotojas Neitenas Dreikas („Neitas“), kuris yra spėjamas istorinio anglų keliautojo Frensio Dreiko palikuonis. 

Žaidimas turi platformerio elementų, kai herojus turi šokinėti, kabintis ant įvairių sienų atbrailų, lipti, supuotis įveikdamas įvairias gamtines ir senovės griuvėsių kliūtis, norėdamas pasiekti tikslą. Kita žaidimo pusė − trečiojo asmens šaudyklė. Herojų žaidimo eigoje persekioja būriai priešininkų, kuriuos Neitenas Dreikas turi iššaudyti arba artimoje kovoje nugalėti kumščių smūgiais. Neitenas Dreikas ginkluotas dviejų tipo ginklais: pistoletu ir automatu. Šovinius jiems randa nukovęs priešininkus. Kiti ginklai randami žaidimo eigoje. Taip pat galima pasinaudoti granatomis. Žaidime nėra gyvybę atstatančių vaistinėlių ir herojaus gyvybė atsistato automatiškai, jei į jį kurį laiką nepataiko priešininkų šūviai. Žaidime Neitenas Dreikas gali slapstytis už priedangų: įvairių akmenų, dėžių ir pan. ir iš už jų šaudyti. Žaidime yra važiavimo automobiliu ir skridimo lėktuvu epizodų. Įvairiuose griuvėsiuose sprendžiami patekimo galvosūkiai, kurie atidaro praėjimus. Žaidimo vietovėse išslapstytas 61 trofėjus (*treasures*)

## Siužetas

Veiksmas prasideda laive jūroje prie Panamos krantų, kur žurnalistė Elena Fišert kuria lobių paieškos istoriją su nuotykių ieškotoju Neitenu Dreiku. Jis randa savo spėjamo protėvio, anglų keliautojo Frensio Dreiko karstą jūros dugne. Frensio Dreiko palaikų jame nėra, tačiau Neitenas užtinka jo dienoraštį. Tuo metu laivą supa piratai. Neitenas iškviečia savo draugą Salį į pagalbą lėktuvu. Po nuotykių ieškotojų išsigelbėjimo nuo piratų Neitenui ir Saliui paaiškėja, kad Frensio Dreiko dienoraštyje buvo išplėštas svarbiausias puslapis, bet jie jau žino, kur pirmiausiai keliauti norint surasti legendinį El Dorado lobį, tačiau lobio siekia ne jie vieni.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* naughtydog.com
1956 m. Lietuvos šachmatų čempionatas

**1956 m. Lietuvos šachmatų čempionatas** – tai 23-iasis Lietuvos vyrų ir 9-asis Lietuvos moterų šachmatų čempionatai.

## Lietuvos vyrų šachmatų čempionatas

23-ias Lietuvos vyrų šachmatų čempionatas vyko  1956 m. vasario 4 - vasario 30 d. Kaune.
## Dalyviai
Pirmą kartą čempionate dalyvavo žaidėjai iš visų didžiausių Lietuvos miestų. Jų buvo penkiolika: septyni vilniečiai, penki kauniečiai ir po vieną žaidėją iš Klaipėdos, Šiaulių ir Panevėžio. Iš 1955 m. prizininkų nedalyvavo čempionas R. Cholmovas ir bronzinis prizininkas V. Mikėnas. 
## Rezultatai
Puikiai pasirodė Isakas Vistaneckis (12,5 tšk iš 14) - trečią kartą tapęs Lietuvos šachmatų čempionu. Nuo jo 2,5 taško atsilikęs Jegoras Čiukajevas iškovojo sau trečią Lietuvos čempionato sidabro medalį. 

Gerai pasirodęs Vytautas Baršauskas surinko taip pat 10 taškų, bet dėl prastesnių papildomų rodiklių buvo apdovanotas bronzos medaliu. Ketvirtas liko Mečislovas Ostrauskas (9 tšk.).
## Lentelė

## Lietuvos moterų šachmatų čempionatas

9-asis Lietuvos moterų šachmatų čempionatas vyko  1956 m. kovo 1 – kovo 24 d. Kaune.

Jame dalyvavo 11 šachmatininkių iš Kauno (5 žaid.) ir Viniaus (6 žaid.). Čempionate nedalyvavo 1955 m. Lietuvos moterų čempionato nugalėtoja Marija Lichtenfeld, bet į laisvą vietą pretendenčių buvo. 

Pirmą kartą Lietuvos moterų šachmatų čempione, pasiekusi aukštą rezultatą (9,5 tšk. iš 10), tapo praėjusių metų sidabro medalininkė Marija Kartanaitė. Pasigerino savo vietą ir Vilhelmina Kaušilaitė: ji praėjusių metų bronzą iškeitė  į sidabrą (7 tšk.). 

Pirmą kartą Lietuvos čempionato prizininke tapusi kaunietė Nina Špikienė iškovojo bronzos medalį (6,5 tšk.). Antrus metus iš eilės kaunietė I. Šimkutė liko 4-a (5,5 tšk.). Nelauktai nesėkmingai žaidusi keturis kartus Lietuvos čempionė J. Čukajeva (2,5 tšk.) liko 10.
 

## Šaltiniai

## Nuorodos
Simone Zaza

**Simonė Zaza** (g. 1991 m. birželio 25 d.) – buvęs futbolininkas, Italijos rinktinės ir Torino klubo puolėjas.

## Karjera
2015 m. liepos 5 d. Juventus klubas paskelbė, kad S. Zaza atstovaus klubui.

2017 m. prisijungė prie Valencia klubo, rungtyniavo jame du sezonus.

2018 m. rugpjūčio 17 d. buvo paskolintas Torino klubui už 2 milijonus eurų, o vėliau Torino FC įsigijo futbolininką.

2022 m. rugpjūčio 31 d. paskelbta, kad abipusiu susitarimu sutartis nutraukta.

## Rinktinė
2014 m. debiutavo Nacionalinėje komandoje. Atstovaudamas šaliai per 18 rungtynių pelnė du įvarčius.

## Dalyvavimas čempionatuose

|}

## Išnašos

## Nuorodos
*
Brisbano tarptautinis oro uostas

**Brisbano oro uostas** () – tarptautinis oro uostas, esantis 17 km nuo Brisbano centro. Šiame oro uoste savo pagrindinę bazę turi didžiausia Australijos oro linijų bendrovė „Qantas“ ir kitos šalies kompanijos – „Alliance Airlines“, „Jetstar Airways“, „Tigerair Australia“, „Virgin Australia“. „Qantas“ šiame oro uoste yra įsteigusi savo didžiųjų orlaivių Boeing 767-300 ir Airbus A330 aptarnavimo bazę.

Šis oro uostas yra trečias šalyje pagal įvykdytus skrydžius.

2007 m. miesto valdžia patvirtino trečiojo pakilimo-tūpimo tako statybas. 2014 m. čia vis dar vyko smėlio pervežimo darbai – gruodžio mėnesį čia buvo atvežta 11 milijonų m³ smėlio.

## Šaltiniai
Aldona Sellienė

**Aldona Sellienė** (g. 1936 m. sausio 5 d.) – Lietuvos pedagogė, ilgametė Kauno „Saulės“ gimnazijos direktorė (1979–2014 m.).

## Biografija
1971 m. baigė Vilniaus universitetą, kur įgyjo lietuvių kalbos filologo bei dėstytojo kvaifikaciją. Iki 1979 m. lapkričio – Kauno J. Aleksonio vidurinės mokyklos (*dab.* Kauno „Saulės“ gimnazija) direktoriaus pavaduotoja ugdymui, o nuo 1979 m. lapkričio 13 d. – gimnazijos direktorė, kuriai vadovavo iki 2014 m. liepos mėn. Aldona Sellienė – gimnazijai ilgiausiai vadovavusi direktorė.

## Veikla
Aldonos Sellienės vadovavimo metu, 1989 m. balandžio 30 d., mokyklai sugrąžintas istorinis „Saulės“ vardas, o 1993 m. išimties tvarka ketvirtai mokyklai Lietuvoje suteiktas gimnazijos statusas. Taip pat gimnazija turi atributus: priesaiką, himną, vėliavą, ženklelį, skarelę, uniformas. Aldonos Sellienės iniciatyva gimnazijoje kiekvienais metais renkamas Vasario 16-osios laureatas, rengiama „Mokslo šlovės galerija“, kurioje pagerbiami mokslo pirmūnai, o iškiliausiems mokytojams įteikiamos aukso ir sidabro saulutės. Lietuvos Respublikos Vyriausybė, įvertinusi Aldonos Sellienės nuopelnus, 2003 m. apdovanojo ją Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Riterio kryžiumi, o 2006 m. Kovo 11-osios proga Kauno miesto savivaldybė už nuopelnus Kauno miestui apdovanojo A. Sellienę 2-ojo laipsnio Santakos garbės ženklu.
Kelsas

**Celsas, Kelsas** (, , II a.) arba **Kornelijus** – romėnų filosofas, epikūrietis, vienas pirmųjų antikinių krikščionybės kritikų. Pagrindinis jo veikalas „Teisingas žodis“ (*Λόγος Ἀληθής*) (apie 177 m.) išliko tik Origeno veikalo „Contra Celsum“ citatose. Pasak Kelsą kritikavusio Origeno, krikščionybę Kelsas laikė prietaru, nevertu apsišvietusio žmogaus, mėgino parodyti jos mitologijos ir teologijos nepagrįstumą, iškelti politeizmo pranašumus. Išjuokė krikščionybės pretenzijas į išskirtinumą iš kitų religijų; ironizavo dėl Kristaus dieviškumo ir jo, kaip žmonijos atpirkėjo, misijos; smerkė Senojo Testamento antroporfizmą ir amoralumą; puolė krikščionių tikėjimą Kristaus įsikūnijimu ir jo darytais stebuklais; piktinosi, kad krikščionys nenori duoti ir gauti paaiškinimų dėl to, kuo jie tiki.

Romėnų mokslininkas Kelsas apie 178 m. pradėjo viešą ginčą (polemiką) prieš krikščionis. Šis mokslininkas siekė įrodyti, jog krikščionybė yra be istorinio pagrindo, taip pat teigė, kad Kristaus mokymas – nelogiškas, protu nesuvokimas, kenksmingas, naikinantis žmogaus asmenybę. Veikale „Tikrasis žodis“ Kelsas smerkė biblijinį mokymą. Šiuo darbu mokslininkas siekė, kad žmonės atsisakytų krikščionybės ir vadino ją sekta. Kelsas žmones, pasirinkusius krikščioniškąjį tikėjimą ir gyvenimą, užjautė, jų gailėjo.

Celsas taip pat parašė pirmąjį susistemintą traktatą apie psichikos ligas ir pavartoto terminą *insania* – „beprotybė“.

## Šaltiniai
Uncharted 3: Drake's Deception

**Uncharted 3: Drake's Deception** („Neištirta: Dreiko apgavystė“) – 2011 m. kompiuterinis žaidimas „PlayStation 3“ konsolei. Tai nuotykių ir veiksmo žaidimas, pasakojantis apie lobių ieškotojo Neiteno Dreiko nuotykius ieškant mitinio dingusio „Smėlių Atlantidos“ miesto Arabijos dykumoje.

Žaidimas susilaukė palankaus kritikų vertinimo ir komercinės sėkmės. Jis buvo parduotas 6,6 mln. kopijų tiražu (2015 m. kovo duomenimis). Metacritic svetainės kritikų apžvalgų įvertinimų suvestinės vidurkis − 92 balai iš 100.

## Apie žaidimą

„Uncharted 3: Drake's Deception“ yra nuotykių-veiksmo žaidimas. Veiksmas vyksta kompiuterinės grafikos 3D aplinkoje iš trečiojo asmens perspektyvos. Žaidimo kūrėjai − JAV „Naughty Dog“ studija, leidėjas − „Sony Computer Entertainment“. Žaidimo metu valdomas senovės lobių ieškotojas Neitenas („Neitas“), kuris yra spėjamas istorinio anglų keliautojo Frensio Dreiko palikuonis. 

Žaidimas menkai skiriasi nuo ankstesnio „Uncharted 2: Among Thieves“ žaidimo, kuriame pasakojami ankstesni Naeiteno Dreiko nuotykiai. Įvestos šiek tiek praplėstos Dreiko judėjimo šokinėjant per platformas funkcijos, Dreikas gali kautis artimoje kovoje kumščiais su keliais priešininkais vienu metu, šiek tiek patobulintos *stealth*, sėlinimo funkcijos. Didžioji dalis veiksmo vyksta derinant platformerio ir trečiojo asmens šaudyklės žaidimų ypatybes. Herojus, šokinėdamas ir laipiodamas įvairiomis atbrailomis, spręsdamas patekimo galvosūkius turi įveikti kliūtis, bei nugalėti būrius priešininkų šaudydamas arba artimoje kovoje kumščiais. Žaidime išlaikyti daugelio žaidėjų (*multiplayer*) žaidžiami scenarijai: kovų tarp grupių ar visų prieš visus ir dviejų arba trijų žaidėjų kooperatyvinio žaidimo (Co-op). Žaidime išslapstytas 101 trofėjus (*treasures*).

## Siužetas

Veiksmas prasideda dykumoje prie nukritusio lėktuvo, iš kurio išsigelbsti Neitenas Dreikas. Kaip ir ankstesniame žaidime „Uncharted 2: Among Thieves“, po įžangos pasakojami priešistorės įvykiai. Neitenas Dreikas su draugu Viktoru Salivanu Londono bare susitinka prekeivį Talbotą, kuriam tikisi parduoti Neitenui priklausantį žiedą, kuris iš tikro yra spėjamo Neiteno protėvio, istorinio anglų keliautojo Frensio Dreiko žiedas. Sandėrio metu paaiškėja, kad Talboto siūlomi pinigai yra suklastoti. Neitenas ir Salis nesiruošia atiduoti žiedo, kyla muštynės. Išbėgus į gatvę Neitenas ir Salis yra apsupami. Tuomet prisistato tikroji Frensio Dreiko žiedo pirkėja Marlou, kuri paima žiedą, o Neitenas su Salivanuu nušaunami.

Veiksmas nusikelia 20 metų prieš tai, į Neiteno Dreiko paauglystę, kai jis pirmąkart bandė pavogti Frensio Dreiko žiedą iš muziejaus, susipažino su Viktoru Salivanu, taip pat sužinojo, kad Marlou jau tuo metu siekė žiedo, kuris yra raktas lobių vietos žemėlapiui. Prasidės naujų lobių paieškos, taip pat kova dėl žiedo. Marlou dar nežino, kad Neiteno ir Salio mirtis gatvėje prie baro buvo imituota...

## Šaltiniai

## Nuorodos
* naughtydog.com
Bendrasis pagalbos centras

**Bendrasis pagalbos centras** – įstaiga, skirta atsakyti į pagalbos skambučius, reaguoti į pagalbos prašymus ir valdyti skubiosios pagalbos tarnybų pajėgas.

## Istorija
2003 m. įsteigtas **Bendrasis pagalbos centras prie [[Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerija|Vidaus reikalų ministerijos]]**, įgyvendinant Europos Sąjungos direktyvas, kuriomis numeris 112 tapo pagrindiniu pagalbos tarnybų numeriu. 2004–2006 m. centras buvo vidaus reikalų centrinė įstaiga, o jos darbuotojai – statutiniai pareigūnai. 2004–2005 m. perimtas numerio 112 ir kitų pagalbos numerių administravimas Vilniuje iš Vilniaus miesto vyriausiojo policijos komisariato ir Vilniaus miesto priešgaisrinės gelbėjimo tarnybos.

2006 m. centras prijungtas prie Priešgaisrinės apsaugos ir gelbėjimo departamento, tapo jam pavaldus. 2008–2009 m. įkurti centro Vilniaus, Klaipėdos, Šiaulių, Alytaus skyriai bei darbo vietos Kaune, Panevėžyje, Marijampolėje, Utenoje, kuriais perimtas numerio 112 ir kitų pagalbos numerių administravimas iš atitinkamų apskričių vyriausiųjų ir rajonų policijos komisariatų, taip pat apskričių priešgaisrinių gelbėjimo valdybų ir tarnybų.

2013 m. centro skyriai perėmė rajonų priešgaisrinių gelbėjimo tarnybų valdymą iš panaikintų šių tarnybų dispečerinių.

Nuo 2014 m. numeriu 112 priima pranešimus dėl aplinkosaugos pažeidimų.

2014 m. panaikintos darbo vietos Kaune ir Panevėžyje, 2015 m. – darbo vietos Marijampolėje ir Utenoje bei centro Šiaulių skyrius.

Nuo 2015 m. rugpjūčio turi tris skyrius: Vilniaus, Klaipėdos ir Alytaus. Pagalbos skambučiai numeriu 112 priimami ir administruojami Vilniaus ir Klaipėdos skyriuose. Alytaus skyrius vykdo tik priešgaisrinių gelbėjimo pajėgų valdymą.

2020–2021 m. centro skyriai perėmė greitosios medicinos pagalbos tarnybos trumpųjų telefono ryšio numerių 03, 103 ir 033 administravimą.

## Viršininkai
* 2003–2013 m. Artūras Kedavičius
* 2013–2014 m. Tadas Maroščikas
* 2014–2015 m. Jūris Targonskas
* 2015–2025 m. Audrius Čiuplys
* Nuo 2025 m. – Liutauras Šinkūnas

## Būstinės
2003–2012 m. BPC būstinė buvo PAGD štabe Naujamiestyje (Vilniuje). 2013 m. BPC persikraustė į naują pastatą Antakalnyje (Vilniuje).

Naujamiestis (Vilnius) fire station.JPG|Ankstesnė būstinė (2012)
PAGD by Augustas Didzgalvis.jpg|Ankstesnė būstinė (2023)
Emergency Responce Center in Vilnius.jpg|Dabartinė būstinė (2016)
Emergency Response Center (Vilnius).jpg|Dabartinė būstinė (2019)


## Šaltiniai