Romuald Traugutt

**Romualdas Traugutas** (); 1826 m. sausio 16 d. Šastakovoje, dab. Kamianeco raj., Bresto sr. – 1864 m. rugpjūčio 5 d. Varšuvoje) – vienas 1863–1864 m. sukilimo Lenkijoje vadovų, tarnavęs Rusijos imperijos kariuomenėje, nuo 1863 m. buvęs Lenkijos generolu.

## Biografija

1836–1842 m. mokėsi Svisločiaus gimnazijoje, kurią baigė sidabro medaliu. 1845–1962 m. tarnavo Rusijos kariuomenėje. 1848 m. dalyvavo slopinant Vengrijos revoliuciją. Už pasižymėjimą jam buvo įteiktas II klasės Šv. Onos ordinas. Krymo karo metu jis dalyvavo Silistros apgultyje ir Sevastopolio gynyboje. Po karo su šeima persikėlė į Odesą, vėliau išsiųstas į Charkovą. 1857 m. paaukštintas štabo kapitonu ir paskirtas armijos štabo adjutantu.

1862 m. birželio 14 d. jis išėjo į pensiją, gavęs pulkininko leitenanto laipsnį, 260 rublių mėnesinį atlyginimą ir teisę dėvėti uniformą. Jis apsigyveno Varšuvoje.

Turėjo šeimą. 1852 m. Varšuvoje vedė Aną Pickel (1831–1860). Jų vaikai buvo Ana, Alojza, Konradas, Justinas. 1860 m. mirė jo pirmoji žmona ir jauniausias sūnus. 1862 m. susituokė su Antanina Kastiuškova (1840–1906), susilaukė sūnaus.

## Dalyvavimas 1863–1864 m. sukilime

Prasidėjus sukilimui, Traugutas iš pradžių laikėsi nuošalyje. Tik 1863 m. balandį jis perėmė partizanų būrio vadovavimą miške netoli Kobryno. Trauguto būrys buvo nedidelis, 1863 m. liepą turėjęs daugiausiai apie 500 vyrų. Veikė Kobryno apylinkėse ir Šiaurės vakarų Voluinėje. Jis liepą ir rugpjūtį buvo Augustavo ir Gardino vaivadijų karinis viršininkas. Jo daliniui patyrus pralaimėjimą, pats Traugutas sugebėjo pabėgti į Varšuvą. 

1863 m. rugpjūčio mėn. Tautinės vyriausybės pavedimu nuvyko į Paryžių tartis dėl ginklų tiekimo ir užsienio valstybių paramos. Grįžęs į Varšuvą, nuo rugpjūčio 17 d. vadovavo Lenkijoje veikusiai Tautinei vyriausybei. Buvo faktinis diktatorius, savo pažiūromis artimas baltiesiems, siekęs įgyvendinti „raudonųjų“ programą. Jis bandė įtraukti į sukilimą kuo daugiau valstiečių, reguliariosios kariuomenės pavyzdžiu pertvarkyti sukilėlių kariuomenę. 1863 m. gruodžio 15 d. Traugutas išleido dekretą dėl išsklaidytų sukilėlių būrių pavertimo reguliariąja Tautinės vyriausybės armija.

1864 m. balandį buvo suimtas konspiraciniame bute, įkalintas Varšuvos tvirtovės citadelėje. Karo lauko teismo nuosprendžiu 1864 m. rugpjūčio 5 d.  buvo viešai pakartas kartu su kitais 7-osios Lenkijos pogrindžio vyriausybės nariais. Jo palaidojimo vieta liko nežinoma.

Lenkijos Respublikos prezidento Ignaco Moscickio įsakymu 1933 m. po mirties buvo įteiktas Nepriklausomybės kryžius su kardais.

## Atminimas

Iškart po Trauguto mirties pradėjo formuotis jo asmenybės kultas, buvo siūlymų jį beatifikuoti. Daugelis jo egzekuciją prilygino Kristaus kančiai. 1864 m. rugsėjį Šveicarijoje leidžiamame lenkų žurnale „Otčizna“ pasirodė pirmieji Trauguto nekrologai, vertinę jo gyvenimą kaip šventojo. 1870 m. išleistuose Juliano Lukaševskio memuaruose jis apibūdinamas kaip tvirtas, turėjęs vos ne antžmogiškų galių. Trauguto legendą pratęsė išsami Mariano Dubeckio, artimo diktatoriaus bendražygio, sudaryta biografija, išleista 1894 m. Galicijoje. Trauguto legenda rado naujų sekėjų iki pat XX amžiaus, tarp jų – Juzefą Pilsudskį.

1916 m. Varšuvoje jo egzekucijos vietoje buvo pastatytas paminklas, o 1925 m. teritorija aplink jį skirta pasodinti Trauguto parkui.

1933 m., minint 70-ąsias sukilimo metines, Lenkijos Respublikoje išleista Romualdo Trauguto atminimo sidabrinė 10 zlotų moneta. Jo portretas pavaizduotas ir ant 20 zlotų banknoto, buvusio apyvartoje 1982–1994 m.

1944 m. suformuotai 3-iajai Lenkijos armijos pėstininkų divizijai suteiktas jo vardas.

Trauguto vardas suteiktas 8-ajai Armijos Krajovos armijos pėstininkų divizijai.

2023 m. liepos 28 d. Lenkijos Seimo nutarimu 2024 metai paskelbti Romualdo Trauguto metais. 2024 m. Lenkijos nacionalinis bankas, minint 160-ąsias Trauguto mirties metines, išleido dvi jam skirtas kolekcines monetas.
 
## Šaltiniai