open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Detonacijos greitis

**Detonacijos greitis** – viena pagrindinių sprogstamųjų medžiagų (SM) savybių, greitis, kuriuo sklinda smūgio bangos frontas detonuojančioje SM. Detonacijos greitis visada viršija garso greitį.

Detonacijos greitis dujose būna nuo 1800 iki 3000 m/s, kietose SM – dažniausiai nuo 4000 iki 10300 m/s.
Greičio dydis priklauso nuo SM dalelių dydžio, SM užtaiso skersmens, užtaiso uždarumo. Palaida SM detonuoja lėčiau (70-80 % uždarytos SM detonacijos greičio). Tuo tarpu uždaryta SM (pvz., į artilerijos sviedinį lietas TNT) detonuoja kur kas greičiau, nes staigiau didėja sprogimo metu susidarantis slėgis. Uždaros SM detonacijos greitis svarbesnė charakteristika, kadangi naudojant užtaisai dažnai būna uždaryti gręžinyje, šaudmens korpuse ir pan.
Dėl šio ypatumo charakterizuojant sprogstamąsias medžiagas paprastai matuojamas ir nurodomas tiek palaidos, tiek uždaros SM detonacijos greitis.

Gamintojai neretai nurodo detonacijos greitį atvirame sprogstamosios medžiagos stulpelyje, kurio storis 2,5-3 cm (greitis priklauso nuo stulpelio skersmens).
Detonacijos greitis tuo didesnis, kuo:
* smulkesnės SM dalelės
* didesnis SM užtaiso skersmuo
* labiau uždarytas užtaisas.
Kai užtaiso skersmuo pernelyg mažas, tuomet SM gali išvis nedetonuoti.

## Nuorodos
* Explosives
National Geographic (žurnalas)

**„National Geographic“** – tarptautinis mokslo populiarinimo žurnalas apie geografiją, archeologiją, antropologiją, biologiją. Pasižymi išskirtiniais reportažais, vaizdingomis iliustracijomis.

Pradėtas leisti Jungtinėse Amerikos Valstijose 1888 m. (iki 1896 m. nereguliariai, nuo 1959 m. spalvotais viršeliais). Per metus išeina 12 numerių (kelis kartus per metus būna papildomų teminių kolekcinių leidinių). Leidėjas – Nacionalinė geografijos draugija (). Žurnalas turi ir internetinę versiją, įskaitant ir visą žurnalų archyvą.

Remiantis 2015 m. „The Washington Post“ paskelbtais duomenimis, žurnalas platintas visame pasaulyje beveik 40-čia kalbų leidimais, mėnesinis tiražas visame pasaulyje siekė maždaug 6,5 mln. egz. (plg. XX a. 9-ojo deš. pab. – 12 mln. egz.) arba 6,7 mln. – anot „National Geographic“. Vien JAV – 3,5 mln. egz. 2009 m. rugsėjo 25 d. išleistas pirmasis žurnalo numeris lietuvių kalba.

1888 m. spalį išleistas pirmasis žurnalo numeris buvo plonas, labai techniškas leidinys, įrištas į terakotinės spalvos medžiaginį viršelį ir išdalytas 165 draugijos nariams, kurie rūpinosi mokslinių tyrimų finansavimu ir planetos tyrinėjimais. 

1899 m. prie žurnalo populiarumo prisidėjo pasamdytas jaunas redaktorius Gilbertas H. Grosvenoras (Gilbert H. Grosveror). Po ketverių metų jis tapo vyriausiuoju redaktoriumi, kurio pareigas ėjo iki 1954 m. Jis sausų geografinių faktų leidinį naujoviškai pakeitė į proza perteiktų, asmeninių pasakojimų rinkinį. Įkvėpimo jis sėmėsi iš Čarlio Darvino kelionių aprašymų. 1905 m. pritrūkus teksto vienam leidiniui jis išspausdinto eilę nuotraukų tokiu būdu pakeisdamas leidinio turinį ir informacijos perteikimo pobūdį bei žurnalo tradicijas.

## Išnašos

## Nuorodos

* Interneto svetainė 
* Lietuviškojo žurnalo interneto svetainė
Chiapas FC

**Chiapas Fútbol Club**, dar žinomas kaip **Jaguares** – buvęs Meksikos futbolo klubas iš Čiapaso valstijos sostinės Tustla Gutjereso. 

## Istorija
Klubas įkurtas 2002 m. ir rungtyniauvo Meksikos Primera divizione. 

2013 m. gegužės 20 d. pakito pavadinimas: žinomi kaip **Chiapas FC**.

2017 m. vasarą klubas nustojo egzistavęs.

## Laimėjimai
* Čiapaso taurė (2004, 2005, 2007)

## Spalvinė gama

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidė tradicine apranga. 

## Garsesni žaidėjai
; Atstovavę Meksikos nacionalinei rinktinei

*  Luis Hernández
*  Adolfo Bautista
*  Melvin Brown
*  Edgar Hernández
*  Carlos Ochoa
*  Omar Ortiz
*  Alejandro Vela
*  Gilberto Mora
; Užsieniečiai
*  Salvador Cabañas

## Išnašos

## Nuorodos
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
İstanbulspor AŞ

**Stambulo AŞ** – Turkijos futbolo klubas iš Stambulo.

## Istorija
Klubo ištakos siekia 1926 m. Žaidė Superlygoje.

1958 m. užėmė trečią vietą. Pastaruoju metu žaidė Pirmoje lygoje.

## Pasiekimai

## Sezonai

|}

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia tradicine apranga apranga. 

## Lietuviai
*  Modestas Vorobjovas, nuo 2023 m.

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
* FLASHSCORE
Jelizaveta

**Jelizaveta Romanova** ( 1709 m. gruodžio 29 d. – 1762 m. sausio 5 d., pagal Julijaus kalendorių 1761 m. gruodžio 25 d.) – Rusijos imperatorė 1741–1762 m.

## Biografija
Tėvas – Petras I, motina – Jekaterina I. Po tėvų santuokos Jelizaveta gavo caraitės (*Цесаревна*) titulą. 1741 m. gruodžio 6 d. – 1762 m. sausio 5 d. Rusijos imperatorė.

Jelizaveta – nesantuokinė caro Petro I ir Jekaterinos I duktė. Du kartus jai nepavyko užimti sosto, todėl 1741 m. savo pretenzijas įgyvendino, suorganizavusi rūmų perversmą. Jelizavetos vykdyta vidaus politika buvo pagrįsta favoritizmu, o tai sukėlė didžiulę ekonominę krizę. Jelizaveta labai rėmė meną ir mokslą. 1755 m. Maskvoje įkurtas pirmasis Rusijos universitetas, o 1757 m. Sankt Peterburge – Menų akademija. Užsienio politikoje carienei sekėsi geriau: ji baigė karą su Švedija ir Rusiją įjungė į Europos valstybių koalicijas. Sąjunga su Austrijos imperatore Marija Terese ir Prancūzija prieš Prūsijos karalių Frydrichą Didįjį 1756 m. sukėlė Septynerių metų karą. Jo metu rusai sėkmingai kovėsi prieš prūsus.1758 m. Rusijos imperijos kariuomenė užėmė Karaliaučių, 1760 m. – Berlyną.

## Šaltiniai

## Nuorodos

## Galerija
Lietuvių rašytojų draugija

**Lietuvių rašytojų draugija** – pirmoji savarankiška lietuviškai rašančių rašytojų, vertėjų, literatūros tyrėjų ir kritikų organizacija, 1932–1944 m. veikusi Lietuvoje, 1946–1949 m. Vokietijoje, nuo 1950 m. JAV.

## Istorija
Įsteigta 1932 m. vasario 21 d. Vytauto Didžiojo universiteto Humanitarinių mokslų fakultete. Tęsė Lietuvių meno kūrėjų draugijos Literatų sekcijos, veikusios 1920–1934 m., Lietuvių rašytojų ir žurnalistų sąjungos, veikusios 1922–1932 m., veiklą. Turėjo nuo 1934 m. Dramaturgų ir nuo 1935 m. Kritikų sekcijas. 1935–1938 m. leido laikraštį „Literatūros naujienos“. 1936 m. įsteigė Literatūros fondą, iš jo rašytojams buvo duodamos pašalpos ir paskolos. 1940 m. birželio 28 d. tarybinės valdžios nurodymu draugijos veikla nutraukta, 1941–1944 m. vėl tęsta, Vokietijos okupacijos sąlygomis draugija veikė pogrindyje.

1946 m. sausio 25-26 Tiubingene įkurta **Lietuvių rašytojų tremtinių draugija** (pirmininkas Stasys Santvaras), 1948 m. vasario 27 d. – **Šiaurės Amerikos lietuvių rašytojų draugija** (pirmininkas Jonas Aistis). 1950 m. gegužės 6 d. Bostone abi šios draugijos bendrame susirinkime susijungė į **Lietuvių rašytojų draugiją**. Draugijos būstinė buvo Bostone, Čikagoje, Los Andžele, Niujorke ir kitur. Draugija rūpinosi reikalais, kuriais dėl okupacijos negalėjo rūpintis Lietuvoje gyvenantys rašytojai – tautiškumo išsaugojimu, daug dėmesio skyrė lietuvių tautos kovai su TSRS okupacija.

## Veikla
Kartu su laikraščių, žurnalų redakcijomis, leidyklomis, draugijomis skelbia literatūrinius konkursus, kasmet skiriama Lietuvių rašytojų draugijos premija. Lietuvių rašytojų draugija skatina JAV lietuvių bendruomenės fondus steigti literatūrines premijas, rengia literatūrinius vakarus, minėjimus, rūpinasi savo narių knygų leidyba, lietuvių periodika („Aidai“, „Metmenys“, „Lietuvių dienos“) literatūrinei kūrybai skelbti.

2007 m. draugija vienijo apie 90 narių. Dalis jų po 1990 m. yra ir Lietuvių PEN centro, Lietuvos rašytojų sąjungos nariai.

## Pirmininkai
* Ignas Šeinius – 1932 m. vasario – lapkričio mėn.
* Juozas Tumas-Vaižgantas – 1932–1933 m.
* Vincas Mykolaitis-Putinas – 1933–1937 m.
* Juozas Grušas – 1937–1938 m.
* Liudas Gira – 1938–1939 m.
* Vincas Krėvė – 1938–1940 m.
* Bernardas Brazdžionis – 1941–1942 m.
* Faustas Kirša – 1942–1944 m.
* Stasys Santvaras – 1946–1950 m.
* Jonas Aistis – 1948–1951 m.
* Benediktas Babrauskas – 1951–1958 m.
* Juozas Tysliava – 1958–1961 m.
* Pranas Naujokaitis – 1961–1962 m.
* Bernardas Brazdžionis – 1962–1966, 1976–1980 m.
* Aloyzas Baronas – 1966–1970 m.
* Leonardas Kazimieras Andriekus – 1970–1976 m.
* Anatolijus Kairys – 1983–1986 m.
* Česlovas Grincevičius – 1986–1988 m.
* Paulius Jurkus – 1988–1998 m.
* Stasė Petersonienė – nuo 1998 m.

## Šaltiniai
Mažosios Lietuvos bičiulių draugija

**Mažosios Lietuvos bičiulių draugija** – nepartinė užsienio lietuvių politinė ir šalpos organizacija, nuo XX a. vidurio veikianti Šiaurės Amerikos ir Australijos žemynuose. Remia lietuvininkų (mažlietuvių) veiklą, kelia klausimą dėl Mažosios Lietuvos pagrindinė dalies – Karaliaučiaus krašto išlaisvinimo ir susijungimo su Didžiaja Lietuva.

## Steigimas
Draugijos skyriai kūrėsi skatinami po Antrojo pasaulinio karo VFR veikiančios Mažosios Lietuvos tarybos, siekusios suvienyti visas lietuvių žemes, jos leidžiamo laikraščio „Keleivis“ bei ilgamečio tarybos pirmininko Erdmono Simonaičio veiklos.

Pirmasis skyrius Viliaus Pėteraičio iniciatyva įsteigtas 1950 m. liepos 22 d. Monrealyje (pirmininkas B. Katilius). Vėliau skyriai įsteigti Toronte (Kanada), Omahoje (JAV), 1951–1952 m. Adelaidėje, Džilonge, Melburne, Sidnėjuje (Australija), Čikagoje, Niujorke (JAV), Hamiltone, Otavoje (Kanada), 1954 m. – dar keliuose JAV ir Kanados miestuose. Aktyviausi veikėjai: Valteris Didžys, Martynas Gelžinis, Jonas Julius Bielskis, Gytis Martynas Šernas ir kiti.

## Veikla
Mažosios Lietuvos bičiulių draugija veikia kaip įvairių kraštų, miestų skyriai, jie veikia Kanadoje, JAV, Australijoje, jų veikloje dalyvauja nuo kelių dešimčių iki kelių šimtų narių. Draugijos iniciatyva Kanados laikraštyje „Nepriklausomoji Lietuva“ 1951 m. įsteigtas skyrius „Mažoji ir Didžioji – viena Lietuva“, 1960–1971 m. leistas Mažajai Lietuvai skirtas laikraštis „Lietuvos pajūris“, red. Ansas Lymantas.

Mažosios Lietuvos bičiulių draugija rėmė Mažosios Lietuvos tarybos veikėjus, Vasario 16 lietuvių gimnaziją Hiutenfelde (VFR), renka Mažosios Lietuvos istorijos ir kultūros medžiagą, sausio 15 d., Klaipėdos krašto išvadavimo 1923 m. dieną paskelbė Mažosios Lietuvos diena, rengia jos įžymių veikėjų minėjimus.

1957 m. draugija įsteigė Vydūno premiją, 1964 m. vienintelį kartą skyrė ją istorikui M. Anysui už veikalo „Senprūsių kovos dėl laisvės su Vokiečių ordinu“ rankraštį (išsp. 1968 m.), dab. šią premiją skiria Mažosios Lietuvos fondas. Mažosios Lietuvos bičiulių draugija 1985 m. prisidėjo organizuojant ir steigiant Mažosios Lietuvos fondą.

## Šaltiniai
Diegas Kolumbas

**Diegas Kolumbas** (*Diego Colón Moniz*; 1479/1480 m. Porto Sante, Portugalijoje – 1526 m. vasario 23/26 d. Montalbane, Ispanijoje) – Ispanijos keliautojas, ketvirtasis Indijų vicekaralius, pirmasis Kristupo Kolumbo ir jo žmonos Filipa Moniz sūnus.

1492 m. tapo Ispanijos teismo pažu. Kovojo dėl tėvo įgytų privilegijų ir titulų. 1509 m. jam pavyko tapti Vakarų Indijų gubernatoriumi, kaip kad buvo jo tėvas. Nuvykęs į Espanjolą vadovavo Kolumbo alkasaro, išlikusio iki šių dienų, statybai. Toliau kovojo su nepaklusniais konkistadorais. 1511 m. gavo vicekaraliaus titulą. 1518 m. Kubos adelantadas Diego Velázquez de Cuéllar tapo pagrindiniu regiono valdytoju taip užgoždamas Diegą Kolumbą. Šis 1523 m. grįžo į Ispaniją.

|-
Francisco de Bobadilla

**Fransiskas de Bobadilija** (; g. ?, Aragone – m. 1502 m. jūroje) – ispanų pareigūnas, antrasis Vest Indijos gubernatorius (1499-1502 m.), Kalatravos ordino narys.

Izabelės I išsiųstas į Espanjolą pakeisti tuometinio gubernatoriaus Kristupo Kolumbo, kurio valdymu buvo nepatenkinti ispanų didikai. 1500 m. atvykęs į salą suėmė Kolumbą ir išsiuntė į Ispaniją.

Francisco de Bobadilla žuvo 1502 m. kuomet audra užklupo ir paskandino laivą, kuriuo jis plaukė.

|-
Labanauskas

**Labanauskas** − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Labanauskienė (ištekėjusi moteris) ir Labanauskaitė (mergautinė pavardė).

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

* Benediktas Labanauskas – miškininkas, pedagogas;
* Gintautas Labanauskas – politikas;
* Ipolitas Labanauskas (m. 1831) – Vilniaus krašto teisėjas, 1831 m. sukilimo dalyvis;
* Kęstutis Pranas Labanauskas – kraštovaizdžio architektas;
* Kostas Labanauskas – gydytojas, pedagogas;
* Povilas Julius Labanauskas – karininkas, žurnalistas.
* Sigitas Labanauskas – politikas;
Timakavas

**Timakavas** () – kaimas rytinėje Druskininkų savivaldybės dalyje, 4 km į pietus nuo Randamonių, Dainavos girios glūdumoje. Šalia kaimo teka Cimokinės upelis. Vakaruose plyti Cimakavo botaninis-zoologinis draustinis (1961 ha).

## Etimologija

Timakavo kaimas vietinių gyventojų vadinamas Cimakavu. Tai rodo kaimo vardą esant slaviškos kilmės priesagos *-avas* vediniu iš asmenvardžio *Cimakas*, kuris mūsų dienų nepasiekė. Buvus tokį asmenvardį rodo Lietuvių pavardžių žodyne (V., 1985. T. 1. P. 392) fiksuota pavardė Cimakauskas (užrašyta Lazdijuose); buvus tokį asmenvardį paliudija ir Lietuvių kalbos instituto Vardyno skyriaus asmenvardžių, užrašytų iš istorinių šaltinių, kartotekos duomenys: Eva Cimachowska, 1785 m. (išrašas iš Alytaus parapijos Alytaus krikšto knygos, l. 22). Lenkų vardyne taip pat funkcionuoja pavardė *Cimach* bei vardas *Cimoch*.

Pasak legendos, kadaise Basalykų giminės protėvis Cimas (Timas) atėjo į dabartinio Cimakavo vietą. Patikusioje vietovėje Basalykas apsigyveno, vėliau susilaukė 6-7 vaikų, kurie susilaukė savo atžalų. Taip atsirado Cimakavas, kurio pavadinimas kilęs nuo kaimo įkūrėjo Cimo vardo.

Tarpukariu kalbininkai pradėjo norminti vietovardžių pavadinimus, t. y. iš tarminių tarimų dėsningai transponuoti į bendrinę kalbą. Taip Cimakavas virto Timakavu bendrinėje kalboje.

## Istorija

Manoma, jog Cimakavo kaimas įkurtas XVIII a. pabaigoje ar XIX a. pradžioje kaip miško kirtėjų gyvenvietė.

Kaimo pavadinimas minimas XIX a. Ratnyčios katalikų bažnyčios civilinės būklės aktų knygose (*Cymakowie* 1828 m., *Simachowa* 1839 m., *Cimachowa* 1843 m., *Cimachovo* 1895 m.). Pirmieji minimi kaimo gyventojai Basalykų ir Svioklų šeimynos. Pagal 1843 m. Ratnyčios bažnyčios tikinčiųjų sąrašą Cimakave buvo tik 2 sodybos, kur gyveno Basalykų, Svioklų, Sinkevičių, Trainavičių, Krušų šeimos. Kaimas tuo metu priklausė Gardino gubernijos Gardino pavietui.

Po Pirmojo pasaulinio karo Cimakavo kaimas tapo Lenkijos Balstogės vaivadijos dalimi. 1940 m. rugpjūčio 3 d. gyvenvietė su kitomis Marcinkonių-Druskininkų krašto gyvenvietėmis buvo perduoti Lietuvai ir 1941 m. sausio 15 d. prijungti prie Alytaus apskrities. Pasibaigus Antrajam pasauliniam karui kaimo gyventojai stipriai rėmė Lietuvos partizanų kovą. Už tai dalis kaimo gyventojų buvo ištremti.

Sovietinės okupacijos pradžioje kaimo gyventojai vis dar vertėsi miško darbais. Aplink plytintys miškai priklausė miškų ūkio Druskininkų miškų urėdijai. Pamažu gyventojai išsikėlė į didesnes gyvenvietes, daugiausia į Druskininkus. Paskutinioji gyventoja kaimą paliko 1982 m.

Pažymėtina, jog Cimakavas buvo vienas iš nedaugelio Lietuvos kaimų, kuris nebuvo elektrifikuotas.

## Gyventojai

## Literatūra
* Cimakavas: atsiminimai (sud. Alfreda Pigagienė). – V.: Petro ofsetas, 2008. – 108 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-815-09-9

## Šaltiniai
Alonso de Ojeda

**Alonsas de Ocheda** (;  1465 m. Kuenkoje – m. 1515 m. Santo Dominge) – ispanų keliautojas, konkistadoras.

## Biografija

Kilęs iš nuskurdusios ispanų didikų šeimos. Gavo vyskupo Juan Rodríguez de Fonseca protekciją ir kartu su juo 1493 m. dalyvavo antrojoje Kristupo Kolumbo kelionėje į Vest Indiją. Kolonijose aktyviai kovojo prieš indėnus, pasižymėjo kaip bebaimis karys. 1496 m. Alonsas de Ocheda grįžo į Ispaniją.

1499 m. gegužę jis pats surengė ekspediciją į Naująjį Pasaulį, keliavo drauge su kartografais Juan de la Cosa ir Amerigu Vespučiu. Per tris savaites ekspedicija pasiekė Pietų Amerikos žemyno pakrantes ties Orinoko žiotimis. Atrastas žemes pavadino Venesuela – „mažąja Venecija“, kadangi pakrančių indėnai statėsi namus ant polių (*[[palafito]]*). Vėliau keliavo į Espanjolą, o 1500 m. grįžo į Ispaniją kur pardavė vergijon sugautus indėnus. Alonsas de Ocheda buvo paskirtas Kokibakoa gubernatoriumi ir 1502 m. surengė dar vieną ekspediciją. Amerikos žemyne bandė įkurti pirmąją europiečių koloniją, pavadintą Santa Krusu, tačiau dėl maišto ji ilgai neišsilaikė ir konkistadoras buvo priverstas keliauti į Santo Domingą.

Alonsas de Ocheda sutiko buvusį bendražygį Chuaną de la Kosą ir nusprendė rengti bendrą kolonistinę ekspediciją į žemyną. 1509 m. jis subūrė 4 laivų su 300 vyrų ekspediciją. Keliautojų tarpe buvo ir būsimasis Peru užkarautojas Fransiskas Pisaras. Ochedai buvo suteiktas Naujosios Andalūzijos adelantado titulas ir teisės į būsimai kolonizuotas žemes. Darjeno įlankos pakrantėse netoli Kartachenos konkistadoras siekė prisigaudyti indėnų, kuriuos galėtų parduoti vergijon Espanjoloje. Tačiau indėnai buvo itin karingi ir nuodingomis strėlėmis pražudė beveik visus ekspedicijos narius: iš 70 išsilaipinusiųjų išsigelbėjo tik Ocheda ir vienas jo bendražygis. Po susitikimo su Diego de Nicuesa ekspedicija, Ocheda patraukė toliau ir 1510 m. bandė įsteigti San Sebastiano fortą. Tačiau kolonistams nuolat teko atreminėti indėnų antpuolius, kęsti maisto stygių ir tropines ligas. Kilo sukilimas, kurį konkistadoras numalšino. Ocheda išvyko į Espanjolą prašyti pastiprinimo ir maisto, palikdamas atsakingu už fortą Fransiską Pisarą. Pakeliui laivas sudužo ir nors Ocheda išsigelbėjo, Espanjoloje vicekaralius Diegas Kolumbas nebeleido jam rengti naujos ekspedicijos, jis buvo teisiamas už ekspedicijos sužlugdymą. Konkistadoras gyveno Espanjoloje skurde ir nemalonėje iki pat mirties.
Bronius Stasiukaitis

**Bronius Stasiukaitis** (1917 m. Išlaužų k., Pagirių valsč., Ukmergės apskr. – 1944 m. rugpjūčio 23 d. Štetine, Vokietija) – gydytojas, ateitininkas, 1941 m. birželio sukilimo dalyvis, antinacinės rezistencijos dalyvis.

## Biografija
1936 m. baigė Panevėžio gimnaziją, įstojo į VDU Medicinos fakultetą. Aktyvus ateitininkas, 1938–1939 m. buvo moksleivių ateitininkų sąjungos pirmininkas. Rašė ateitininkijos istoriją.

Bolševikmečiu dalyvavo pogrindinėje veikloje. Vienas iš 1941 m. birželio sukilimo organizatorių ir dalyvių. Buvo LAF štabo Kaune spaudos ir informacijos skyriaus vadovas. Vokiečiams LAF veiklą nutraukus, įsijungė į antinacinę rezistenciją, buvo vienas iš Lietuvių fronto pogrindžio spaudos organizatorių. 1942 m. gegužės mėn. gestapo suimtas, kurį laiką kalintas. Laisvėje tęsė pasipriešinimo veiklą, talkindamas pogrindžio leidiniams „Į laisvę“, „Lietuvos Judas“ ir kt.

1943 m. baigė medicinos studijas. Netrukus vėl gestapo sulaikytas su pogrindinės veiklos įkalčiais. Koncentracijos stovyklos išvengė, sutikdamas eiti fronto gydytojo tarnybon. 1944 m. rugpjūčio 23 d. žuvo Vokietijoje, prie Štetino, amerikiečių aviacijos bombardavimo metu. Palaidotas Štetine (dab. Ščecinas, Lenkija). 2000 m. apdovanotas (po mirties) Vyčio Kryžiaus ordino Karininko kryžiumi.

## Literatūra
* Ateitininkai komunistų ir nacių kankiniai, red. L. Kerulis. P. Narutis, J. Prunskis, 1991, 241–242 pusl.
* Apolonija Nistelienė. Keliami iš užmaršties // XXI amžius, Nr. 57, 2004.07.30 http://www.xxiamzius.lt/numeriai/2004/07/30/atmi_01.html
Juan de la Cosa

**Chuanas de la Kosa** (;  1460 m. Santonijoje, Kantabrijoje – m. 1509 m. dab. Kolumbijoje) – ispanų kartografas, keliautojas, konkistadoras. Sudarė pirmąjį žemėlapį, į kurį buvo įtrauktos ir Naujojo Pasaulio teritorijos.

Nuo pat ankstyvo amžiaus dalyvavo jūrų kelionėse. Su ispanais plaukiojo Vakarų Afrikos pakrantėmis. 1488 m. Lisabonoje susipažino su Bartolomėjumi Diasu, tik grįžusiu iš kelionės į Pietų Afriką. 1492 m. dalyvavo pirmojoje Kristupo Kolumbo ekspedicijoje į Ameriką kaip laivo „Santa Marija“ šeimininkas. Vėliau šis laivas sudužo prie Espanjolos krantų. Už laivą jam buvo sumokėta kompensacija. Kaip kartografas de la Kosa dalyvavo ir antrojoje bei trečiojoje Kolumbo kelionėje.

1499 m. buvo Alonso de Ochedos ir Amerigo Vespučio ekspedicijos į Pietų Amerikos pakrantes šturmanas. Tyrinėjo Venesuelos ir Gvianos krantus. Rinko medžiagą būsimajam žemėlapiui.

1500 m. su Vasku Nunjesu de Balboa ir Rodrigu de Bastidasu dalyvavo kelionėje į Darjeno įlankos pakrantę. 1502 m. grįžo į Espanjolą. Vėliau grįžęs į Europą vedė delegaciją į Portugaliją, kur protestavo prieš portugalų įsiveržimus į ispanų atrastas žemes. De la Kosa buvo suimtas, bet padedant Ispanijos karalienei Izabelei I išvaduotas.

Keliautojui suteiktas alguasilijo titulas ir suteiktas leidimas rengti ekspediciją. 1504–1506 m. laikotarpiu keliavo po Vest Indiją, tyrinėjo Urabos įlanką, Perlų salas.

1509 m. Chuanas de la Kosa išvyko į savo paskutiniąją kelionę po Naująjį Pasaulį. Kartu su Alonsu de Ocheda ir Fransisku Pisaru keliavo į Pietų Ameriką su tikslu įsteigti koloniją. Tačiau vienoje pakrantėje, apgyvendintoje indėnų karibų Ocheda, nors ir perspėtas de la Kosos, išsilaipino prisigaudyti vergų. Išsilaipinusieji pakrantėje lengvai įveikė indėnų pasipriešinimą, todėl Ocheda nutarė keliauti gilyn į džiungles, kur dabar yra Turbako miestas. Čia indėnai įsibrovėlius atakavo nuodingomis strėlėmis, nuo kurių žuvo ir Chuanas de la Kosa.

Kartografas buvo nubraižęs keletą žemėlapių, iš kurių išliko tik 1500-ųjų *[[Mappa mundi]]*. Tai seniausias žinomas europiečių žemėlapis, kuriame atvaizduotas Naujasis Pasaulis.

## Šaltiniai
FK Dinamo Brânsk

**Briansko futbolo klubas „Dinamo“** arba trumpiau **Briansko „Dinamo“**– Rusijos futbolo klubas iš Briansko.

## Istorija
Klubo ištakos siekia 1931 m. Žaidė PFL (III pakopa), Centro zonoje. 2019–2020 m. tapo nugalėtojais savo grupėje ir pateko į Nacionalinę futbolo lygą (II pakopa). Išsilaikyti šiame lygmenyje nepavyko ir netrukus iškrito į žemesnį divizioną.

2021–2022 m. sezone rungtyniavo Antrame divizione (III pakopa , 3-oji zona) ir liko trečioje vietoje.

## Pasiekimai
* s pusfinalis (2007 m.)
* 8-oji vieta I divizione (2007 m.)

## Sezonai

|}
Šaltiniai:

### [[Antrasis divizionas (Nacionalinė futbolo lyga)|Antrasis divizionas]]

## Išnašos

## Nuorodos
* Transfermarkt.ru (apie klubą)
Sibiro lietuvių batalionas

**Sibiro lietuvių batalionas**, *Sibiro Vytauto Didžiojo vardo lietuvių batalionas* – vienas pirmųjų XX a. lietuvių karinių dalinių, 1919 m. veikęs Sibire.

## Istorija
Per Rusijos pilietinį karą 1918 m. vasarą Čeliabinsko lietuvių komitetas nutarė steigti lietuvių karinį dalinį; dėl paramos susitarta su Sibire ir Urale buvusios Antantės kariuomenės lenkų karinių dalinių atstovu. Pagal susitarimą 1918 m. rugpjūčio 19 d. Buguruslane (Orenburgo sritis) pradėta formuoti Pirmojo lenkų šaulių pulko (vadas iš Švėkšnos kilęs karininkas Kazimieras Rumša) 7-oji lietuvių kuopa (vadas Petras Linkevičius-Linkus). Rugpjūčio pab. joje buvo 3 karininkai ir 116 kareivių. 1918 m. rugpjūčio 12 d. pulkas ir kuopa, kaip baltagvardiečių V. Kapelio jungtinio korpuso dalinys ir padalinys, kovojo su bolševikais. Mūšyje žuvo vienas ir sužeista 18 kuopos kareivių.

1918 m. kuopa buvo dislokuota Minjare (Čeliabinsko sritis), vėliau – Novonikolajevske (dab. Novosibirskas). Lietuvių karininkams gavus sutikimą 1919 m. birželio 27 d. prie baltagvardiečių kariuomenės 5-osios lenkų šaulių divizijos (vadas K. Rumša) pradėtas formuoti batalionas. Buvo sudarytos 3 pėstininkų, 1 kulkosvaidžių ir 1 ūkio kuopos, ryšių ir raitųjų žvalgų komandos. 1919 m. lapkričio mėn. pradžioje kovai parengtame batalione buvo apie 460 karių. Sibiro lietuvių batalionas dalyvavo kovose su bolševikų partizanais. A. Kolčiako baltagvardiečių kariuomenei pralaimint 1919 m. lapkričio mėn. prasidėjo Antantės kariuomenės evakuacija.

Blogėjant karinei padėčiai, batalione stiprėjo bolševikinės nuotaikos. Nespėjus pasitraukti 1919 m. lapkričio 24 d. Čerepanovo stotyje įvyko raudonųjų partizanų remiamas bolševikinis perversmas. Vykdydamas pareigą žuvo karininkas P. Černeckas. 1919 m. gruodžio 9 d. raudonieji partizanai be teismo nužudė karininkus J. Eiduką, V. Kasakaitį, J. Maliorį, A. Naviką ir B. Šukevičių ir kareivius K. Norvilaitį, J. Silevičių ir Turskį. Likę kariai gruodžio 19 d. buvo įtraukti į Raudonosios armijos 312-ąjį pėstininkų pulką. Lietuvių kariai stengėsi pabėgti iš bolševikų kariuomenės, dauguma jų grįžo į Lietuvą.

## Šaltiniai
Grigorijus Romanovas

**Grigorijus Romanovas** (, g. 1923 m. vasario 7 d. Naugarde – 2008 m. birželio 3 d. Maskvoje) – tarybinis partinis ir valstybės veikėjas, buvęs TSKP CK Politinio biuro narys.

## Biografija
* 1941 m. baigė technikumą, 1953 m. neakivaizdžiai – Leningrado laivų statybos institutą;
* Karo metais buvo ryšininku Leningrado ir Pabaltijo frontuose;
* 1946–1954 m. dirbo konstruktoriumi, sektoriaus vadovu A. Ždanovo vardo gamyklos Centriniame konstruktorių biure;
* 1955–1957 m. – tos pačios gamyklos partinio komiteto sekretorius;
* 1957 m.- partijos Kirovo rajono komiteto sekretorius, I sekretorius;
* 1961–1962 m. – Leningrado partijos komiteto seretorius, nuo 1962 m. – srities komiteto sekretorius, antrasis sekretorius;
* 1970–1983 m. – TSKP Leningrado srities komiteto pirmasis sekretorius, faktinis Leningrado vadovas;
* 1983–1985 m. – TSKP CK sekretorius.

## Papildoma informacija
* 1966–1986 m. – TSKP CK narys, 1976–1985 m. – Politinio biuro narys;
* 1983 m. – Socialistinio darbo didvyris;
* Buvo laikomas realiu kandidatu po K. Černenkos tapti TSKP Generaliniu sekretoriumi, tačiau pralaimėjo užkulisinėje kovoje M. Gorbačiovui (G. Romanovui, atostogavusiam Palangoje net nebuvo laiku pranešta apie K. Černenkos mirtį) ir neteko visų postų.
Lietuvių spaudos draugija

**Lietuvių spaudos draugija** – JAV lietuvių redaktorių ir leidėjų organizacija, veikusi 1910–1924 m.

## Istorija
Iniciatorius – laikraščio „Katalikas“ leidėjas Jonas Tananevičius. Draugiją įkūrė pirmasis Amerikos lietuvių periodinių leidinių atstovų suvažiavimas, vykęs 1910 m. kovo 17-18 d. Brukline. Jame dalyvavo svarbiausių JAV lietuvių laikraščių „Draugas“, „Katalikas“, „Keleivis“, „Lietuva“, „Tėvynė“, „Vienybė lietuvninkų“ atstovai Juozas Adomaitis-Šernas , Julius Baniulis, J. Brazys, Jonas Grinius, Antanas Kaupas, Andrius Martus Martusevičius, Stasius Michelsonas, Pijus Norkus, M. Olšauskienė, Antanas Olšauskas, Vincas Paukštys, Karolis Račkauskas-Vairas, Juozas Otonas Širvydas, Vincas Šlekys, Jonas Šliūpas. Svarstyta, kaip sušvelninti leidinių ginčus, gerinti kalbą, redaktorių bei leidėjų santykius.

Netrukus po pirmojo suvažiavimo iš draugijos pasitraukė socialistinės, vėliau ir katalikiškos pakraipos leidinių atstovai. 1915 m. draugijai priklausė tik vidurinės krypties laikraščių „Amerikos lietuvis“, „Katalikas“, „Ateitis“, „Lietuva“, „Tėvynė“, „Vienybė lietuvninkų“ redaktoriai ir leidėjai. Surengti 7 suvažiavimai.

## Šaltiniai
Mažosios Lietuvos rezistencinis sąjūdis

**Mažosios Lietuvos rezistencinis sąjūdis**, MLRS – Mažosios Lietuvos išeivių visuomeninė politinė organizacija Šiaurės Amerikoje, įsteigta 1953 m. Monrealyje (Kanada). Rūpinosi Mažosios Lietuvos reikalais, telkė JAV ir Kanados lietuvininkus, jiems atstovavo.

## Veikla
Veikla išplėsta po 1954 m. lietuvininkų suvažiavimo Toronte. Mažosios Lietuvos rezistencinis sąjūdis glaudžiai bendradarbiavo su Mažosios Lietuvos taryba, kuriai priklausė dalis sąjūdžio narių, kitomis laisvinimo organizacijomis. Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komitete Sąjūdžiui iki 1956 m. atstovavo Martynas Brakas (1951–1952 m.) ir Martynas Gelžinis. 1953 m. Mažosios Lietuvos rezistencinis sąjūdis sudarė laikinąją vadovybę (Ansas Lymantas, Emilis Nauburas, Vilius Pėteraitis), atstovais į Vyriausiąjį Lietuvos išlaisvinimo komitetą paskyrė E. Simonaitį ir M. Gelžinį. 1955 m. VLIK persikėlus į JAV, sąjūdis jame atstovavo Mažajai Lietuvai.

Mažosios Lietuvos rezistencinis sąjūdis sudarydavo 30 narių Centro komitetą, kuris rinkdavo 7 narių prezidiumą. Prezidiumas rinko medžiagą Mažosios Lietuvos išlaisvinimo bylai. Priimta deklaracijų, pareiškimų, įteikta arba pasiųsta laiškų Šiaurės Amerikos ir Europos šalių vyriausybėms, surengta paskaitų, konferencijų. 1983 m. sąjūdžio suvažiavimo rezoliucijoje pabrėžta Mažosios Lietuvos okupacija, genocidas, ryžtas kovoti ir skelbti pasauliui, kad Mažoji Lietuva yra lietuvių tautos žemė ir kad ji turi grįžti į atkursimą Nepriklausomą Lietuvos valstybę. Mažosios Lietuvos rezistencinio sąjūdžio suvažiavimas 1985 m. įsteigė Mažosios Lietuvos fondą. Nuo tada jų suvažiavimai vykdavo kartu. 1988 m. laiške popiežiui Jonui Pauliui II prašyta Mažosios Lietuvos (Kaliningrado srities) bažnyčią priskirti Lietuvos bažnytinei provincijai. 1989 m. TSKP CK generaliniam sekretoriui M. Gorbačiovui priminta, kad Mažosios Lietuvos pagrindinė dalis – Karaliaučiaus kraštas (Kaliningrado sritis) – nuo seno iš esmės yra lietuvių žemė ir turi priklausyti lietuviams, pateikta medžiagos apie krašto gyventojų etninę kilmę.

1990 m. Mažosios Lietuvos rezistencinio sąjūdžio suvažiavimas ragino Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos pirmininką V. Landsbergį siekti Mažosios Lietuvos žemes prijungti prie Lietuvos Respublikos. 1992 m. sąjūdžio ir kitų Mažosios Lietuvos reikalais besirūpinančių organizacijų atstovai nusiuntė Lietuvos Respublikos ir Latvijos vyriausybėms deklaraciją „Dėl Mažosios, arba Prūsų, Lietuvos“. Joje reiškiama viltis, kad Mažosios Lietuvos klausimas bus keliamas Jungtinėse Tautose ir kitur. 1994 m. prezidentui A. Brazauskui, 2001 m. prezidentui V. Adamkui sąjūdis įteikė raštus, kreipėsi ir į Seimą, vyriausybę, prašydamas imtis neatidėliotinų priemonių, kad Karaliaučiaus kraštas būtų atkurtas kaip neatskiriama Lietuvos Respublikos dalis.

2005 m. Mažosios Lietuvos rezistencinis sąjūdis nutraukė veiklą, įgaliojimus perdavė Lietuvoje veikiančiai Mažosios Lietuvos reikalų tarybai.

## Pirmininkai
* Martynas Brakas – 1954-1983 m.;
* Algis Albinas Regis – 1990-2005 m.

## Šaltiniai
Lietuvių spaustuvė

**Lietuvių spaustuvė** – Rusijos lietuvių spaustuvė, veikusi 1916–1917 m. Petrograde, 1917–1918 m. Voroneže.

## Veikla
Steigėjas – Lietuvių draugija nukentėjusiems dėl karo šelpti. Spaustuvė spausdino draugijos laikraštį „Lietuvių balsas“, knygas, daugiausia vadovėlius ir kitą mokomąją literatūrą, leido seriją „Vaikų knygelės“ (išėjo 16 knygučių). Iš viso draugija išspausdino apie 50 knygų ir brošiūrų, keletą atvirukų. Po 1917 m. Spalio perversmo spaustuvė nacionalizuota, spaustuvės įrenginius perėmęs Lietuvos reikalų komisariatas iki 1918 m. vasario mėn. išleido apie 70 nedidelių visuomeninio pobūdžio knygelių. Petrograde prie spaustuvės veikė mokykla spaustuvės darbininkams rengti.

## Šaltiniai
Speedo LZR Racer

**Speedo LZR Racer** - aukščiausios klasės vientisas plaukimo kostiumas, kuri gamina *Speedo* kompanija naudojant aukštųjų technologijų plaukimo audinį. Ji sudaro elastanas - nailonas ir poliuretanas. Ši technologija yra patentuota Portugalijoje ir visame pasaulyje.

## Dizainas ir kūrimas
Kostiumas buvo sukurtas bendradarbiaujant su *Australijos sporto institutu* (*Australian Institute of Sport*), projektuojant naudota ANSYS kompanijos skysčių tekėjimo analizės programinė įranga, kostiumą išbandė *Speedo* remti plaukikai, jis buvo išbandytas NASA aerodinaminiame vamzdyje. 

Kaip ir kiti plaukimo kostiumai jie palengvina deguonies patekimą į raumenis, kūną palaiko hidrodinamiškai efektyvesnėje padėtyje, atstumia vandenį. Kostiumų siūlės suvirintos ultragarsu, kad vandens pasipriešinimas būtų dar mažesnis. Kostiumai gaminami *Petratex* tekstilės fabrike *Paços de Ferreira* mieste (Portugalija). 

FINA leido naudoti šiuos kostiumus prieš Pekino olimpinėse žaidynes. Teigiama, kad šiuos kostiumus vilkinčių plaukikų greitis padidėja 1,9-2,2 procentais. 

## Rinkodara ir rezultatai

Kostiumais imta prekiauti 2008 m. vasario 13 d., reklamuojant jį kaip greičiausią plaukimo kostiumą. *Speedo* reklaminės kampanijos centrinis įvykis buvo 2008 m. olimpinės žaidynės, kur pagrindinis herojus buvo šiuo kostiumu plaukęs daugiakartinis pasaulio čempionas Michael Phelps.

Pekino olimpinėse žaidynėse parodė beprecedentį *LZR Racer* populiarumą - 94 % plaukimo nugalėtojų plaukė su šiais kostiumais. Iš 25 pasaulio rekordų 23 pagerinti vilkint LZR kostiumus.

Dėl įspūdingo kostiumo poveikio vienas Japonų rinktinės treneris pasakė: „Jei plaukikai nevilkėtų *LZR Racer*, jie negalėtų varžytis Pekino olimpinėse žaidynėse“. Tai buvo buvo problema japonų olimpiniams plaukikams, kurie jau turėjo pasirašę išskirtines sutartis su plaukimo kostiumų pardavėjais *Mizuno*, *Asics* ir *Descente*, pagal kurias jie negalėjo Pekino olimpinėse žaidynėse vilkėti *Speedo* kostiumų. 

## FINA taisyklių pakeitimai
Po 2008 m. gruodžio Europos čempionato Kroatijoje 25 metrų baseine, kur krito 17 pasaulio rekordų, buvo nutarta keisti taisykles, reglamentuojančias plaukimo kostiumų naudojimą. Dalis plaukikų ėmė dėvėti du LZR kostiumus, nes taip po kostiumais sulaikoma daugiau oro ir didėja plūdrumas. Todėl kai kas ėmė teigti, kad LZR veikia kaip „technologinis dopingas“. 

2009 m. kovą Dubajuje įvykusiame posėdyje FINA nustatė, kad kostiumas turi nedengti kaklo, rankų, pėdų, apribojo kostiumo storį ir plūdurumą. Nutarime FINA teigė: „FINA nori priminti pagrindinį ir esminį principą - plaukimas yra sporto šaka, pagrįsta sportininko fiziniu pajėgumu“. Leista naudoti *LZR Racer* ir kitus *Speedo* kostiumus *Fast Skin Competition Suits*.

2009 m. liepos 24 d. Romoje įvykusiame FINA kongrese beveik vieningai buvo prieita priešingos nuomonės ir grįžta prie ankstesnės nuostatos. Pagal naujas taisykles vyrų kostiumai daugiausia gali dengti nuo juosmens iki kelių, moterų - nuo pečių iki kelių. Nurodyta, kad audinys turi būti tekstilė (austas ar megztas, bet ne plėvelė). Naujos taisyklės įsigalioja 2010 m.

## Nuorodos
Lietuvių studentų sąjunga

**Lietuvių studentų sąjunga** – JAV lietuvių organizacija, veikusi XX a. antroje pusėje – XXI a. pradžioje.

## Istorija
Įsteigta 1951 m., iniciatoriai studentai Vytautas Žvirzdys-Vardys ir Vytautas Kavolis. Buvo pradėti skelbti atsišaukimai, straipsniai ir mintys, skatinant visus studentus jungtis į Lietuvių Studentų Sąjungą. 1951 m. birželio 24 d. išrinkta pirmoji LSS centro valdyba ir revizijos komisija.

1952–1953 m. sąjunga turėjo 11, 1956–1957 m. 22, 1962 m. – 14 skyrių, 1953 m. joje buvo 576 nariai, 1958 m. apie 700, 1962 m. – apie 500 narių. Lietuvių studentų sąjunga 1951 m. įsteigė Šalpos fondą. 1952 m. pradėtas leisti „L.S.S. JAV Biuletenis“, kuris vėliau pavadintas „Studentų Gairėmis“. 1954–1964 m. sąjunga leido žurnalą anglų kalba „Lituanus“, nuo 1964 m. jį leidžia *Lituanus Foundation*. Nuo XX a. aštuntojo dešimtmečio sąjungos veikla susilpnėjo, XXI a. pr. organizacija ją nutraukė.

## Veikla
Lietuvių studentų sąjunga JAV lietuvių bendruomenėje bei įvairiose įstaigose bei tarptautinėse organizacijose atstovavo JAV studijuojantiems lietuviams ir lietuvių kilmės studentams. Sąjunga organizavo bendrą studentų veiklą lietuvybei palaikyti, pvz., 1964 m. surengė Baltų studentų konferenciją. Ji dalyvavo JAV lietuvių organizacijų veikloje dėl Lietuvos laisvės, pvz., 1956 m. įteikiant JAV viceprezidentui R. Niksonui peticiją su 40 000 parašų. Kartu su JAV lietuvių bendruomene 1957 m. surengė Jaunimo kongresą, 1966 m. su lietuvių jaunimo antikolonijine lyga dalyvavo BATUN organizacijos kūrime. Nuo 1963 m. turėjo atstovą Amerikos lietuvių taryboje. Lietuvių studentų sąjungos dokumentus perėmė Pasaulio lietuvių archyvas.

## Pirmininkai
* Vytautas Žvirzdys-Vardys – 1951 m.;
* Vytautas Kavolis – 1952–1953 m.;
* Kęstutis Kudžma – 1954 m.;
* Pranas Joga – 1955 m.;
* J. Karklys – 1956 m.;
* Vaclovas Kleiza – 1957 m.;
* A. Mickevičius – 1958 m.;
* R. Vėžys – 1959 m.;
* Romas Stakauskas – 1960;
* A. Rimas – 1961 m.;
* A. Bartkus – 1962 m.;
* A. Zaparackas – 1963–1965 m.;
* Kęstutis Paulius Žygas – 1965–1967 m.;
* A. Augaitis – 1968 m.

## Šaltiniai
Lietuvių studentų susišelpimo draugija

**Lietuvių studentų susišelpimo draugija** – visuomeninė šalpos organizacija, veikusi 1922–1940 m. Kaune.

## Veikla
Įkurta 1922 m. sausio mėn. Turėjo dvi valgyklas, parduotuvę, alaus barą, kino teatrą, skaityklą ir biblioteką savo nariams, vasaros metu Vytauto parke – užkandinę. Iš gauto pelno teikė paramą neturtingiems kairiųjų pažiūrų studentams, pvz., 1938 m. suteikta 60 nepalūkaninių paskolų ir 6 stipendijos. 1939 m. Lietuvių studentų susišelpimo draugijoje buvo 211 narių. Svarbiausi rėmėjai: Vaclovas Biržiška, Vincas Čepinskis, Vladas Kuzma, Vladas Lašas, Petras Leonas, Albinas Rimka. TSRS okupavus Lietuvą 1940 m. vadinamosios Liaudies vyriausybės uždaryta.

## Pirmininkai
* Antanas Tamošaitis
* A. Kairys
* Juozas Audėnas – 1926–1929 m.
* K. Kriščiūnas
* B. Miglinas
* Aleksandras Drobnys – 1940 m.

## Šaltiniai
Martín Fernández de Enciso

**Martinas Fernandesas de Ensisas** (; g. ~1470 m. – m. 1528 m.) – ispanų kartografas ir keliautojas.

Buvo Alonso de Ochedos bendražygis, 1509 m. plaukė laivu iš Espanjolos su pastiprinimu Ochedos įkurtam miestui žemyne (*[[Tierra Firme]]*) San Sebastianui. Tačiau pakeliui sutiko Fransisko Pisaro laivą, kuriame kolonizatoriai bėgo iš nusiaubto San Sebastiano. Ensiso laive nelegaliai keliavęs Vaskas Nunjesas de Balboa įkalbėjo Ensisą kurti koloniją ne prie Urabos įlankos, bet Darjene. Įkūrus Santa Marijos koloniją Balboa įvykdė perversmą ir pašalino nepopuliarų tarp kolonistų Ensisą. Jis buvo išsiųstas į Espanjolą, kur apskundė Balboa elgesį. Ispanija atsiuntė naują vietininką Pedrariasą Davilą, kuris pakeitė, o vėliau, apkaltinęs separatizmu, nuteisė myriop Vaską Nunjesą de Balboą.

Fernandesas de Ensisas grįžo į Ispaniją, kur pareiškė savo pretenzijas į Darjeno regioną. Tačiau pagal Karališkąjį žemėlapį Balboa užimtos teritorijos nepriklausė nei Ochedai su Ensisu, nei Naujosios Andalūzijos valdovui Diegui de Nikuesai. Sukurta nauja teritorija, pavadinta Auksine Kastilija, kurios gubernatoriumi buvo Pedrariasas Davila.

1519 m. Ensisas išleido *Suma de Geografía*, tačiau leidinio žemėlapiai buvo uždrausti, kad jais nepasinaudotų ispanų varžovai portugalai.
Luís Enrique Martínez Rodríguez

**Luisas Enrikė „Nekas“ Martinesas Rodrigesas** (*'Luís Enrique „Neco“ Martínez Rodríguez*, g. 1982 m. liepos 11 d.) – Kolumbijos futbolininkas, vartininkas.

## Karjera

Karjerą pradėjo Kolumbijos klubuose. Rungtyniavo Atlético Huila, Envigado FC ir Club Santa Fe.

2006 m. vasaros transfero metu parduotas Turkijos klubui Sakaryaspor.

Grįžęs į gimtinę rungtyniavo Once Caldas klube.

## Karjera rinktinėje

Atstovavo Kolumbijos nacionalinei rinktinei.

Martinesas su Kolumbijos rinktine kaip atsarginis vartininkas dalyvavo 2003 m. Konfederacijų taurėje, 2005 m. CONCACAF Aukso taurėje.

2006 m. gegužės 30 d. draugiškose varžybose tarp Kolumbijos ir Lenkijos rinktinių jis įmušė įsimintiną įvartį nuo savo vartų į lenkų vartininko Tomasz Kuszczak vartus.

## Išnašos

## Nuorodos
* 
* Luís Enrique Martínez įvartis į lenkų vartus
Mažosios Lietuvos simfoninis orkestras

**Mažosios Lietuvos simfoninis orkestras** – simfoninis orkestras, įkurtas 1993 m. Klaipėdoje.

## Veikla
Įkurtas meno vadovo ir vyr. dirigento S. Domarko iniciatyva. Griežia Klaipėdos muzikinio teatro orkestro artistai, Klaipėdos universiteto Menų fakulteto ir Klaipėdos S. Šimkaus konservatorijos dėstytojai. Repertuarą sudaro klasikinė ir lietuvių kompozitorių muzika.

Su Mažosios Lietuvos simfoniniu orkestru griežė smuikininkai Raimundas Katilius, Ingrida Armonaitė, Vilhelmas Čepinskis, Pavelas Bermanas, skambino pianistė Tatjana Romaškina. Orkestrui dirigavo Juozas Domarkas, Modestas Pitrėnas, Algis Jonas Lukoševičius, Kazys Kšanas, Imantas Resnis, Ilmaras Haris Lapinšas (Latvija), Dantė Anzolinis (Italija). Nuo 1993 m. su Mažosios Lietuvos simfoniniu orkestru nuolat koncertuoja jaunieji Klaipėdos atlikėjai. Gastroliavo Italijoje, Latvijoje, Lenkijoje, Olandijoje, Šveicarijoje.

Mažosios Lietuvos simfoninis orkestras dalyvauja festivalių „Klaipėdos muzikinis pavasaris“, „Muzikinis rugpjūtis pajūryje“ programose.

## Šaltiniai
René Higuita

**Chosė Renė Higita Sapata** (*José René Higuita Zapata*, g. 1966 m. rugpjūčio 27 d.) – buvęs Kolumbijos futbolininkas, vartininkas.

Sužaidė 69 rungtynes atstovaudamas Kolumbijos nacionalinę rinktinei.

## Karjera

Per savo karjerą René Higuita rungtyniavo daugiausia įvairiuose Kolumbijos klubuose, tokiuose kaip Atlético Nacional, Club Deportivo Los Millonarios, Independiente Medellín ir kt. Taip pat rungtyniavo Ispanijoje, Meksikoje, Ekvadore, Venesueloje.

Higuita su Kolumbijos rinktine dalyvavo 1990 m. pasaulio futbolo čempionate, 1991, 1995 ir 1999 m. Copa America čempionatuose.

Vartininkas aikštėje pasižymėdavo neprognozuojamu elgesiu ir rizikingais sprendimais. Ypač jį išgarsino atremtas Jamie Redknapp netikslus perdavimas 1995 m. draugiškose rungtynėse tarp Anglijos ir Kolumbijos. Higuita pašokęs, užlenkęs kojas atgal ir į viršų išmušė kamuolį iš vartų. Šis manevras pavadintas „skorpiono smūgiu“.

1993 m. René Higuita buvo suimtas ir įkalintas apkaltinus pagrobimu ir bendradarbiavimu su narkomafijos baronais Pablu Eskobaru ir Karlosu Molina. Vėliau paleistas be teismo, tačiau praleido galimybę 1994 m. pasaulio futbolo čempionate atstovauti Kolumbijai. 

2004 m. futbolininkas pakliuvo į kitą skandalą, kai buvo jo organizme rasta kokaino rungtyniaujant Ekvadoro klube Sociedad Deportiva Aucas.

## Dalyvavimas čempionatuose

|}

## Išnašos

## Nuorodos
* 
* René Higuita ''skorpiono smūgis''
Mažosios Lietuvos taryba

**Mažosios Lietuvos taryba** – Mažosios Lietuvos lietuvininkų išeivių visuomeninė organizacija, veikusi 1946–1972 m. Vokietijoje (nuo 1949 m. – VFR).

## Veikla
Įkurta 1946 m. lapkričio 6 d. Fuldoje netoli Frankfurto prie Maino. Tęsė Mažosios Lietuvos tautinės tarybos, veikusios 1918–1924 m. darbą. Rūpinosi Mažosios Lietuvos reikalais, telkė po Antrojo pasaulinio karo Vokietijoje apsigyvenusius tautiečius. Dar 1945 m. Šlėzvigo-Holšteino žemėje įsisteigė daugiau kaip 50 lietuvininkų pasipriešinimo organizacijų, kurios įėjo į tarybą. Mažosios Lietuvos taryba skatino juos išlaikyti lietuvybę, dalyvauti kultūros gyvenime, siekė visų lietuvių etninių žemių susivienijimo į vieną valstybę. Narius į tarybą priimdavo visuotinis susirinkimas prezidiumo, kurio nuolatinis pirmininkas buvo Erdmonas Simonaitis, siūlymu.

1946 ir 1947 Mažosios Lietuvos taryba paskelbė du Fuldos aktus – dėl Mažosios Lietuvos TSRS okupacijos ir gyventojų genocido, krašto kolonizavimo, kad Karaliaučiaus kraštą iki susijungimo su išlaisvinta Lietuvos Respublika valdytų Jungtinių Tautų komisija. 1950 m. Mažosios Lietuvos tarybos skyrių, kurių buvo apie 70, pirmininkų suvažiavime Švabiš Gmiunde priimtoje rezoliucijoje skelbiama, kad Mažosios Lietuvos taryba yra visos Mažosios Lietuvos gyventojų valios reiškėją, 1953 m. Mažosios Lietuvos tarybos narių suvažiavime (dalyvavo apie 30 narių) Liubeke pareikštas protestas dėl Karaliaučiaus krašto okupacijos, ryžtas kovoti dėl Lietuvos išlaisvinimo, tos viltys siejamos su JAV pagalba Baltijos šalims.

Mažosios Lietuvos taryba glaudžiai bendradarbiavo su Vyriausiuoju Lietuvos išlaisvinimo komitetu, tarybos atstovas Martynas Brakas, vėliau iki 1956 m. Martynas Gelžinis buvo VLIK vykdomosios tarybos narys. Tarybos pirmininkas E. Simonaitis atstovaudavo Mažajai Lietuvai Vokietijos institucijose, skaitė pranešimus, palaikė ryšius su kitomis lietuvininkų karo pabėgėlių organizacijomis, lankė Vokietijos lietuvininkus, informavo pasaulio visuomenę apie Mažosios Lietuvos tarybos veiklą. Vicepirmininkas M. Brakas rengė teisinius dokumentus, atstovavo tarybai tarptautinėse konferencijose, konsultavo VFR institucijas aktualiais Rytų Europos klausimais, padėjo leisti tarybos mėnraštį „Keleivis“, ėjusį 1950–1968 m. Hanoveryje. Prie Mažosios Lietuvos tarybos veikė Spaudos komisija, išleidusi keletą Vydūno knygų, 1948 m. – almanachą „Krivūlė“, leido periodiką.

Mažosios Lietuvos tarybos narių sumažėjo 1948 m. prasidėjus lietuvių emigracijai į Ameriką ir Australiją. 1969 m. mirus E. Simonaičiui tarybos veikla pamažu nutrūko. Dalis tarybos narių veikė Mažosios Lietuvos rezistenciniame sąjūdyje, įkurtame 1953 m.

## Šaltiniai
Sezamas

**Sezamas** (*Sesamum*) – pedalijinių (*Pedaliaceae*) šeimos augalų gentis, kurią sudaro ~20 rūšių, paplitusių tropikuose. Daugiausia rūšių auga Afrikoje, kelios kilusios iš Šri Lankos, Kinijos.

Lapai pražanginiai, ištisiniai, kiaušiniški, plačiai lancetiški arba lancetiški, kartais plaštakiškai suskaldyti. Žiedai pavieniai, susitelkę viršutinių lapų pažastyse. Vainikėlis varpelio pavidalo, neaiškiai dvilūpis, baltas, rausvas, melsvas arba dvispalvis. Mezginė dvilizdė, su daug sėklapradžių. Vaisius – keturbriaunė atsidarančioji dėžutė. Sėklos gelsvos, rusvos arba juosvos, kiaušiniškos, paplokščios, lygia arba šiek tiek raukšlėta luobele.

Pati garsiausia sezamo rūšis yra **[[indinis sezamas]]** (*Sesamum indicum*), kurio sėklos plačiai naudojamos maisto pramonėje, iš jų spaudžiamas aliejus.

## Rūšys
* Sparnuotasis sezamas *(Sesamum alatum)*
* *[[Sesamum angolense]]*
* *[[Sesamum angustifolium]]*
* *[[Sesamum capense]]*
* Indinis sezamas *(Sesamum indicum)*
* *[[Sesamum laciniatum]]*
* *[[Sesamum marlothii]]*
* *[[Sesamum mulayanum]]*
* *[[Sesamum prostratum]]*
* Vakarinis sezamas *(Sesamum radiatum)*
* *[[Sesamum schinzianum]]*
* *[[Sesamum triphyllum]]*

## Šaltiniai
The Unforgettable Fire

**The Unforgettable Fire** – ketvirtasis studijinis airių roko grupės U2 albumas, išleistas 1984 m. spalio 1 d. 2009 m. spalio 27 d., minint albumo 25-asias metines, jis buvo perleistas trimis skirtingais formatais.

Tai pirmasis U2 albumas, kurį prodiusavo Brian Eno ir Daniel Lanois. Jį sudaro 10 dainų, dvi iš jų – „Pride (In the Name of Love)“ ir „The Unforgettable Fire“, išleistos ir kaip singlai.

## Dainos

### Albumo dainos
Visas albumo dainas sukūrė U2, žodžius parašė Bono.
# „A Sort of Homecoming“ – 5:28
# „Pride (In the Name of Love)“ – 3:48
# „Wire“ – 4:19
# „The Unforgettable Fire“ – 4:55
# „Promenade“ – 2:35
# „4th of July“ – 2:12
# „Bad“ – 6:09
# „Indian Summer Sky“ – 4:17
# „Elvis Presley and America“ – 6:23
# „MLK“ – 2:31

### Singlai
# „Pride (In the Name of Love)“
# „The Unforgettable Fire“

## Pozicijos ir pardavimai

## Atlikėjai
* Bono – pagrindinis vokalas
* The Edge – gitara, elektroninė klaviatūra, palaikantis vokalas
* Adam Clayton – bosinė gitara
* Larry Mullen Jr. – būgnai

## Nuorodos
* The Unforgettable Fire – informacija apie albumą, dainų žodžiai ir kt.
Indinis sezamas

**Indinis sezamas** (*Sesamum indicum*) – pedalijinių (*Pedaliaceae*) šeimos augalų rūšis, priklausanti sezamo genčiai. Augalas kilęs iš Indijos, bet vėliau domestikuotas daugelyje tropinių kraštų.

Tai vienmetis, 50–100 cm aukščio žolinis augalas su 4–14 cm ilgio ir 5 cm pločio priešiniais, lancetiškais lapais. Žiedų spalva svyruoja nuo baltos iki purpurinės, forma vamzdiška, 3–5 cm ilgio.

Indinis sezamas auginamas visų pirma dėl savo aliejingų sėklų. Sezamo aliejus naudojamas maisto gamyboje, o sėklomis paskaninami įvairūs duonos produktai (riestainiai, bandelės, batonai, sausainiai) taip pat suši ir kiti gaminiai. Sėklose gausu mangano, vario, kalcio, yra vitamino B1, vitamino E. Sezamas vartojamas nuo senovės, jis buvo žinomas Harapoje ir kitose Indijos teritorijose, Mesopotamijoje.

2018 m. pagrindiniai sezamo tiekėjai buvo Sudanas (981 000 t), Mianmaras (768 858 t), Indija (746 000 t), Nigerija (572 761 t), Kinija (431 500 t).

Iš arabų pasakos Tūkstantis ir viena naktis žinomas posakis „Sezamai, atsiverk“, kilęs iš to, jog subrendusios sezamo ankštys prasiveria ir išbarsto sėklas.


Sesamum indicum 2.jpg|Indinis sezamas
Flower of Digitalis purpurea.jpg|Indinio sezamo žiedai
Sesamum idicum flos.jpg|Indinio sezamo žiedai
Sesame(zbior).jpg|Sezamo surinkimas Tailande
Sesame-Seeds.jpg|Sezamo sėklos
Bread_Sticks_With_Sesame.jpg|Kepiniai


## Išnašos