open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Atris

**Atris** ( – 'ėdrūnas') – vedų išminčius (rišis), pačioje „Rigvedoje“ minimas ~40 kartų. Pasakojama, kad jis priklausąs penkioms gentims, minimas drauge su Manumi ir kitais žmonijos pradininkais. Atris garbinąs Agnį todėl, kad šis jį išvadavęs. Indra jam atvėręs karvių gardą. Ašvinai jį išgelbėję nuo tamsos, nuo prapulties, nuo ugnies, atjauninę. Rišis Atris suradęs demono Svarbhanaus pagrobtą Saulę ir įtaisęs ją danguje Vėlesnėje apeiginėje literatūroje Atris laikomas žyniu, prašalinusiu tamsą, kitur jis lyginamas ar tapatinamas su įasmeninta kalba Vač.

Hinduistiniuose tekstuose Atris laikomas Pradžapačio, o vėliau Brahmos sūnumi, atsiradusiu iš tėvo akies. Laikomas vienu iš septynių rišių, sudarančių Didžiųjų Grįžulo Ratų žvaigždyną. Jo žmona laikoma Anasuja (Dakšos dukteris), o sūnumi – Durvasasas. „Ramajanoje“ pasakojama, kaip Rama aplankęs Atrį su Anasuja, kad jų vaikai – dievus (Agnį, Varuną, Indrą) šlovinantys dainiai. Puranose Atris laikomas tai Somos, tai Dharmos, tai asketo Datatrėjos vaiku.

## Šaltiniai
Angirasas

**Angirasas** () – vedų išminčius (rišis), tarpininkas tarp dievų ir žmonių. Laikoma, kad buvo didžiuoju rišiu arba vienu iš septynių rišių. Jo ainiai Angirasai laikomi pusdieviais. Angirasas – „aukojimo valdovas“, „dievų žynys“. Angirasu dažnai vadinamas pats Agnis. Laikomas daugelio vedų giesmių autoriumi.

Epe Angirasas laikomas Agnio dukters Uru vaiku. Kitur laikomas Agnio sūnumi, Agnio ir Angiraso vardais žaidžiama kaip anagramomis. Kitur Angiraso vaikai yra Agnis, Brihaspatis, išminčiai Utathja, Samvarta. Dar kituose pasakojimuose Angiraso sūnūs Angirasai prilyginami Didžiųjų Grįžulo Ratų žvaigždynui. Kitur minimos Angiraso žmonos: Smriti (atmintis), Šradha (tikėjimas), Svadha (aukojimas), Sati (tiesa).

Angirasas laikomas didžiuoju senovės astronomu, atitinka Jupiterio planetos valdovą Brihaspatį.

## Šaltiniai
RKL 2015–2016 m. sezonas

**[[RKL]] 2015–2016 metų sezonas** – 11-as lygos sezonas, kuriame dalyvauja 36 klubai. 16 varžosi A divizione, 20 - B divizione.

## Reguliarusis sezonas
### A divizionas

### B divizionas

## Atkrintamosios varžybos (A divizionas)
### Aštuntfinaliai

### Finalai

## Atkrintamosios varžybos (B divizionas)
### Aštuntfinaliai

### Finalai
Pampasas

**Pampasas** () – miestas Peru, Huankavelikos departamente, kalnų slėnyje, 3276 m aukštyje. Tajakachos provincijos administracinis centras. Praeina Ajakučo–Huankajaus plentas, yra kelias į Huankaveliką. Žemės ūkio krašto prekybinis centras (veisiami galvijai, avys, kiaulės, ožkos, auginamos bulvės, uliukai, kukurūzai, opuncijos). Pieno pramonė. Yra 1829 m. pastatyta barokinė Šv. Petro bažnyčia, savivaldybė, kultūros namai, paminklas *Óvalo de la Cultura*. Kasmet, sausio 20 d., vyksta Pampaso Skaisčiausiosios Mergelės Marijos šventė.

## Istorija

Pampasas oficialiai įkurtas 1825 m.


Catedral de Pampas.JPG|Šv. Petro bažnyčia
Óvalo de Pampas2.JPG|Paminklinis bokštas
Municipalidad Provincial de Tayacaja-Pampas.JPG|Savivaldybė


## Šaltiniai
1978 m. Pasaulio ralio čempionatas

**1978 m. Pasaulio ralio čempionatas** buvo šeštasis Tarptautinės automobilių federacijos (FIA) rengiamo pasaulio ralio čempionato sezonas. Ralio kalendorius išliko beveik nepakitęs nuo praeitų metų kalendoriaus, išskyrus tai, kad iš tvarkaraščio buvo pašalintas Naujosios Zelandijos ralis.

1978 m. sezonas buvo paskutinis, kai oficialiai nugalėtojais buvo skelbiami tik gamintojai. Buvo pakeista taškų sistema – taškai skirstyti tiek pagal bendrąją, tiek pagal grupės rikiuotę. Norėdamas pelnyti taškus, automobilis vis tiek turėjo patekti tarp 10 geriausiųjų. Be gamintojų čempionato trofėjaus, FIA teikė ir FIA taurės apdovanojimą ralio vairuotojams.

## Žemėlapis

## Rezultatai

## Turnyrinė lentelė

### Gamintojų čempionatas

### FIA Vairuotojų taurė

## Taškų sistema

### Gamintojų čempionatas

## Nuorodos
* Oficialus Pasaulio ralio čempionato tinklalapis
Povilas Svilas

**Povilas Svilas** (1889 m. birželio 18 d. Drageliškėse, Zarasų apskritis – 1953 m. vasario 24 d. Pakruojyje) – Lietuvos gydytojas, visuomenininkas.

## Biografija
Gimė pasiturinčių ūkininkų Karolinos (Lingytės) ir Zigmanto Svilo šeimoje.

Mokėsi Dusetose, Mintaujoje. 1915 m. baigė Maskvos universiteto Medicinos fakultetą. Dar kurį laiką jame stažavosi, įgydamas ir vaistininko specialybę. 1916 m. kovo-gruodžio mėn. dirbo Maskvos miesto Raudonojo Kryžiaus ligoninėje. 1917 m. sausio mėn. mobilizuotas į carinę kariuomenę, paskirtas 10-os pėstininkų divizijos dalinio karo ligoninės gydytoju Vakarų fronte. Po Rusijos revoliucinių įvykių, pakrikus kariuomenei, 1918 m. sausio-rugsėjo mėn. dirbo gydytoju Peterburgo gubernijos fabrike.

1918 m. spalio mėn. pradžioje grįžęs į Lietuvą, apsigyveno Utenoje ir vertėsi privačiu gydymu. 1919 m. birželio 16 d. Vidaus reikalų ministro įsakymu patvirtinamas Utenos apskrities gydytoju, šiose pareigose dirbo iki 1940 m. liepos 22 d. arešto.

Povilo Svilo rūpesčiu jau 1925 m. visuose 13 Utenos apskrities valsčiuose veikė vaistinės, sudarytos sanitarinės komisijos kovai su epidemijomis ir užkrečiamomis ligomis, praplėsta miesto ligoninė nuo 50 iki 74 lovų, pats apskrities gydytojas priiminėjo ir gydė neturtingus ligonius. Be to, Utenos gimnazijoje dėstė chemiją ir higieną, padėjo mokytojui Antanui Namikui įkurti Utenos krašto muziejų, dovanodamas keletą vertingų eksponatų iš gimtojo Drageliškių kaimo.

Povilas Svilas buvo ne tik sumanus gydytojas, bet ir veiklus visuomenininkas. Nuo 1924 m. priklausė Lietuvos šaulių sąjungai, finansiškai rėmė šaulių namų statybą, buvo trijų kooperatinių organizacijų valdybos nariu. Nuo 1927 m. Lietuvių tautininkų sąjungos narys, nuo 1933 m. sausio mėn. šios partijos Utenos apskrities skyriaus valdybos pirmininkas.

1940 m. liepos 22 d. NKVD organų suimtas, kalintas Utenoje ir Vilniuje. 1941 m. kovo 8 d. NKVD dalinių Ypatingojo pasitarimo sprendimu nuteistas 8 metams kalėti. Prasidėjus karui išvežtas į Kazachstano srities kalėjimą. 1948 m. liepos 25 d. pasibaigus „bausmės“ laikui, paleistas sugrįžo į Lietuvą. Namų Utenoje ir šeimos nerado. Žmona Julija Puzinauskaitė-Svilienė (1899–1972) su sūnumi Edvardu (1928–1963) repatrijavo į Lenkiją ir gyveno Opolės mieste. Kitas sūnus Ričardas (1921–1996), Vilniaus universiteto studentas, buvo areštuotas ir nuteistas 10 metų.

Likęs be šeimos ir namų Povilas Svilas apsigyveno Pakruojyje, už menką atlyginimą dirbo miesto ligoninėje. Mirė 1953 m. vasario 24 d. Palaidotas Pakruojo kapinėse.

## Įvertinimas
* 1928 m. Lietuvos nepriklausomybės medalis
* 1929 m. DLK Gedimino 4 laipsnio ordinas

## Literatūra
* Lietuvos CVA: fondas 377, apyrašas 2, byla 6, lapai 51-53; fondas 380, apyrašas 2, byla 323
* Lietuvos ypatingasis archyvas, P. Svilo baudžiamoji byla P-12521
* Vytautas Indrašius. Aukštaitijos šviesuliai. – Vilnius, 1999. – 157–159 p.
Taisyklingasis 65537-kampis

**Taisyklingasis 65537-kampis** – taisyklingasis daugiakampis, turintis 65537 kampus. Žmogaus akiai ši figūra mažai kuo skiriasi nuo apskritimo. Daugiakampis reikšmingas tuo, jog jį galima nubraižyti skriestuvu ir liniuote.

## Geometrinis pagrindimas
65537 yra didžiausias žinomas pirminis Fermio skaičius:

: 65537 = 2^{2^4}+1.

Todėl reikšmės \cos \frac{\pi}{65537} ir \cos \frac{2\pi}{65537} (32768 laipsnių kampo funkcijos) yra algebriniai skaičiai.

Taigi žinant algoritmą tokią figūrą iš esmės galima nubraižyti skriestuvu bei liniuote, nors praktiškai tai padaryti labai sunku (maždaug 200 metrų skersmens figūros kraštinių ilgis būtų tik apie 1 cm).

## Atradimo istorija
Nors jau 1801 Carl Friedrich Gauss žinojo jog figūra nubraižoma, braižymo seką pirmą kartą paskelbė Johann Gustav Hermes 1894 metais. Tai labai sudėtinga seka, kurią pateikiantis straipsnis užima 200 puslapių (Hermes tam sugaišo dešimt metų). Šio straipsnio originalas saugomas Getingeno universitete. Dabar žinomi ir alternatyvūs braižymo būdai.

Kiti šaltiniai mini labai aktyvų aspirantą, kuriam netekęs kantrybės vadovas davė šią braižymo užduotį, kad paliktų jį ramybėje. Aspirantas grįžo tik po 20 metų, tačiau su uždavinio sprendimu.

## Savybės
Šios figūros kampų suma lygi 23592600°, plotas

: A = \frac{65537}{4} t^2 \cot \frac{\pi}{65537}

kur *t* – kraštinės ilgis.

Vidinis kampas \tfrac{360^\circ}{65{.}537} \approx 0^\circ 0' 19{,}8* = 0{,}0055^\circ</math>.

[[Centrinis kampas]] <math>\tfrac{65{.}537 - 2}{65{.}537} \cdot 180^\circ \approx 179^\circ 59' 40{,}2* = 179{,}9945^\circ = 180^\circ - 0{,}0055^\circ.

Jei toks daugiakampis būtų nubraižytas aplink bokšto laikrodžio ciferblatą, tokio laikrodžio valandinė rodyklė pasiektų vis naują briauną greičiau nei kas sekundę.

## Šaltiniai
Žagarės Raktuvės koplyčia

**Žagarės Raktuvės koplyčia** – medinė koplyčia Joniškio rajone, Žagarėje esančiose Raktuvės kalno senosiose katalikų kapinėse. Koplyčia stūkso Naujosios Žagarės dalyje, Raktuvės gatvės pabaigoje. Senosios kapinės aptvertos mūrine tvora, o į pietvakarius šliejasi naujosios katalikų ir stačiatikių kapinės.

Ant Žagarės antrojo piliakalnio esanti Raktuvės koplyčia yra medinės liaudies architektūros statinys, istorijos paminklas, 2014 m. įrašytas į LR Kultūros vertybių registrą (unik. kodas ). Priešais ją pastatytas mūrinis koplytstulpis su įrašu „*1826 m. Šventųjų Metų Jubiliejui prisiminti*“ ().

Koplyčia tvarkoma, čia vis dar išlaikytas autentiškas pastato pavidalas. Viduje esama ir klasicistinio iliuzinio ant lentų nutapyto altoriaus su Nukryžiuotojo skulptūra. Šioje koplyčioje Žagarės parapijos tikintieji įsteigė nedidelį sakralinio paveldo muziejų. Jame laikomi ir eksponuojami nebenaudojami liturginiai rūbai, baldai, bažnytinės knygos, įrengta kryždirbystės darbų ir fotografijų ekspozicija „Sakralinės kalvystės paminklai Žagarėje“. Čia galima išvysti daugelį iš aplinkinių kapinių surinktų metalinių kryžių.

## Istorija

Ant Raktuvės kalno XII a. stovėjo medinė gynybinė žiemgalių pilis. XIX a. viduryje piliakalnio aikštelėje buvo atidarytos katalikų kapinės. 

1711 m. Žagarės vizitacijos aktuose ant Raktuvės kalno minima koplyčia (*capella Raktugienski, kaplica Ratkowska*). 1713-1776 m. mirimų registracijos knygoje randamas įrašas apie pirmąjį palaidojimą Raktuvės kapinėse: 1733 m. gruodžio 27 d.

Koplyčia pastatyta 1796-1801 m., iš dalies restauruota 1956, 1990 m. (1956 m. remonto iniciatorius kun. Jonas Povilaitis, 1990 m. - kun. Liudvikas Čechavičius).

## Architektūra

Statinys kompaktinis, stačiakampio plano su trisiene apside pietvakarių pusėje, su pastoge. Ant šlaitinio stogo kraigo įtaisytas ornamentuotas geležinis kryžius. Ant stogo priešingame krašte pūpso medinis apskardintas daugiabriaunis kryžiaus kupoliukas. Tai fragmentas iki 2001 m. audros buvusio bokštelio, sudaryto iš dviejų kupoliukų ir metalinio kryžiaus (liekanos saugomos prieangyje).

Koplyčia yra vienos navos su prieangiu, choru virš prieangio, presbiterija, zakristija. Perdanga medinė sijinė. Pastato sienos suręstos iš pjautų-tašytų rąstų, vertikaliai sutvirtintos medinėmis sąvaržomis. Fasadams būdingas vertikalaus apkalimo medinėmis lentomis su lentjuostėmis tipas. Medinės vienvėrės ir dvivėrės durys  iš lauko pusės rombiškai apkaltos medinėmis lentomis su metaliniais kalvio darbo apkaustais.

Vidaus dekoras – ant apsidės sienos iliuziškai tapytas altoriaus retabulas su skulptūra. Lubų, sienų apdaila – medinių lentų vožtinės lubos.

Šalia stovi nedidelė stulpinės konstrukcijos varpinė.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Raktuvės piliakalnis (''siauliai.lt'')
* Raktuvės kapinių koplyčia (''joniskis.lt'') 
* Žagarės regioninis parkas. Maldos kelias (''zagaresrp.am.lt'') 
* Raktuvės kalno koplyčia (''europeana.eu'')
Taisyklingasis 257-kampis

Taisyklingasis **257-kampis** – taisyklingasis daugiakampis turintis 257 kampus. Žmogaus akiai ši figūra gana mažai kuo skiriasi nuo apskritimo, tačiau kampus sujungus su centru gauta „žvaigždė“ vis dar matoma. Daugiakampis reikšmingas tuo, jog jį galima nubraižyti skriestuvu ir liniuote.

## Geometrinis pagrindimas
257 yra pirminis Fermio skaičius:

: 257 = 2^{2^3}+1.

Todėl reikšmės \cos \frac{\pi}{257} ir \cos \frac{2\pi}{257} (128 laipsnių kampo funkcijos) yra algebriniai skaičiai.

Taigi žinant algoritmą tokią figūrą iš esmės galima nubraižyti skriestuvu bei liniuote.

## Atradimo istorija

Nors jau 1801 m. Karlas Frydrichas Gausas žinojo jog figūra nubraižoma skriestuvu ir liniuote, pirmasis išsamus aprašymas kaip tai padaryti buvo paskelbtas Magnus Georg Paucker (1822) ir Friedrich Julius Richelot (1832).. Sprendžiant užduotį pagal šiuos straipsnius būtina nubraižyti 150 pagalbinių apskritimų. Žinomi ir alternatyvūs braižymo būdai.

## Savybės
Šios figūros kampų suma lygi 91800°, plotas

: A = \frac{257}{4} t^2 \cot \frac{\pi}{257}\approx 5255.751t^2.

kur *t* – kraštinės ilgis.

Vidinis kampas \frac{257 - 2}{257} \cdot 180^\circ \approx 178{,}6^\circ

Centrinis kampas \frac{360^\circ}{257} \approx 1{,}4^\circ.

## Šaltiniai
T-10

**T-10** – sunkusis tankas, sukurtas Sovietų Sąjungoje. Tankas dar žinomas **Objekto 730**, **IS-8** ir **IS-10** pavadinimais. Projektavimo metu buvo vadinamas **IS-8** ir **IS-9** pavadinimais. 1952 m. buvo patvirtintas **IS-10** pavadinimas ir pradėta masinė gamyba. Dėl politinių priežasčių po Josifo Stalino mirties pervadintas į T-10.

## Naudotojai
* 
*
*
Žagarės piliakalnis (reikšmės)

Žagarėje (Joniškio raj.) stūkso du **Žagarės piliakalniai**:

* Žagarės pirmasis piliakalnis, *Žagarės piliakalnis*, arba *Žvelgaičio kalnas* (P. Cvirkos g., prie plento )
* Žagarės antrasis piliakalnis, *Žagarės II piliakalnis*, arba *Raktuvės kalnas*, *Raktuvės piliakalnis* (Naujoji Žagarė, Raktuvės g.)
Štedelio muziejus

**Štedelio muziejus** (trumpiau − Štedelis, pilniau − Štedelio meno institutas ir savivaldybės galerija, ) − meno muziejus Frankfurte prie Maino, Vokietijoje.

## Istorija

Štedelio muziejus įkurtas 1816 m. Frankfurto bankininko Johano Frydricho Štedelio (Johann Friedrich Städel, 1728–1816) testamentu, kuriuo bankininkas paliko savo meno kolekciją ir turtą jo vardo meno institutui Frankfurto mieste įsteigti. Institutas apėmė meno muziejų ir dailės mokyklą. 1816 m. bankininkas jau buvo sukaupęs apie 500 paveikslų, daugiausiai olandų ir vokiečių baroko tapybos kūrinių. 1817 m. muziejus atidarytas viešajam lankymui. Pasak muziejaus svetainės, tai yra seniausias meno muziejus Vokietijoje.

## Kolekcijos
Štedelio kolekcijos suskirstytos į 4 skyrius:
* Senųjų meistrų
* Moderniojo meno
* Šiuolaikinio meno
* Grafikos ir piešinių
Muziejaus kolekcijose yra daugiau nei 3000 paveikslų, 600 skulptūrų, 4 000 fotografijų ir 100 000 piešinių bei grafikos kūrinių, datuojamų nuo viduramžių iki XX a.

Kai kurie kolekcijos garsiausių kūrinių:

Vaizdas:Sandro Botticelli - Idealized Portrait of a Lady (Portrait of Simonetta Vespucci as Nymph) - Google Art Project.jpg| „Idealizuotas damos portretas“, 1480 m., aut. Sandras Botičelis
Vaizdas:Rembrandt Harmensz. van Rijn - The Blinding of Samson - Google Art Project.jpg| „Samsono apakinimas“, 1636 m., aut. Rembrantas
Vaizdas:Johannes Vermeer - The Geographer - Google Art Project.jpg| „Geografas“, 1669 m., aut. Johanesas Vermejeris
Vaizdas:Edgar Degas - Orchestra Musicians - Google Art Project.jpg| „Orkestro muzikantai“, 1872 m., aut. Edgaras Dega


## Nuorodos

* Oficiali svetainė
* Encyclopaedia Britannica
Boxer (šarvuotoji kovinė mašina)

**Boxer** – bendros Vokietijos ir Nyderlandų kompanijos „ARTEC GmbH“ gaminama šarvuota kovinė mašina.

Pradžioje prie „Boxer“ projekto dirbo Vokietijos, JK ir Prancūzijos įmonės, tačiau vėliau pastarosios dvi iš jo pasitraukė. 2002 m. pirmieji „Boxer“ prototipai buvo pristatyti Vokietijos karinėms pajėgoms. 2003 m. spalį pirmuosius prototipus gavo ir Nyderlandų kariai.

Pirmosios standartinės mašinos buvo pradėtos naudoti nuo 2008 m. Vokietijos kariai pirmuosius „Boxer“ šarvuočius gavo 2009 m.

## Lietuvoje

2015 m. liepos 9 d. buvo pranešta, kad Lietuvos kariuomenės Sausumos pajėgos planuoja įsigyti vokiško varianto „Boxer“ šarvuočius. Tų pačių metų gruodžio 11 d. buvo patvirtintas 88 „Boxer“ kovinių mašinų įsigijimas.

2019 m. liepos 9 d. Rukloje Lietuvos kariuomenei oficialiai perduoti pirmieji „Boxer“, kurie Lietuvoje vadinasi „Vilkais“.

## Šaltiniai
Initial D

**Initial D** () – japonų sporto tematikos manga, parašyta ir iliustruota Šuičio Šigeno. Komiksai žurnale „Young Magazine“ publikuoti nuo 1995 iki 2013 m., vėliau skyriai leidyklos „Kodansha“ buvo surinkti į 48 tomus. Istorija sukasi aplink nelegalių japoniškų gatvės lenktynių, ypatingai drifto, pasaulį, kur visas veiksmas vyksta kalnų perėjose ir rečiau miestuose ar jų teritorijose. Profesionalus lenktynininkas ir drifto pradininkas Keiičis Cučija prie kūrimo prisidėjo redakcinėmis pastabomis. Kūrinio veiksmas vyksta Gunmos prefektūroje, konkrečiau Kanto regiono kalnuose ir juos supančiuose miestuose ir miesteliuose, nors dauguma vietovių yra pramanytos.

Manga buvo adaptuota į keletą televizijos anime serialų ir OVA, sukurtų studijų „OB Planning“, „Studio Comet“, „Studio Gallop“, „Pastel“, „A.C.G.T“ ir „SynergySP“. 2005 m. išleista vaidybinio filmo ekranizacija.

## Siužetas

Protagonistas Takumis Fudživara dirba degalinėje aptarnaujančiuoju darbuotoju kartu su savo draugu Icukiu, siekdamas užsidirbti pinigų mašinai, kuria jiedu ketina driftinti vingiuotais Akinos kalno keliais. Jo kolegoms nežinant, Takumis papildomai uždarbiauja jau keletą metų vakarais iki pat paryčių išvežiodamas tofu iš tėvo krautuvėlės, tokiu būdu pasyviai gerindamas savo, kaip vairuotojo, įgūdžius už šeimos automobilio, senstančio Toyota Sprinter Trueno, vairo.

Netrukus po to, kai prasideda pasakojimas, RedSuns, lenktynininkų mėgėjų komanda iš Akagio, meta iššūkį vietinei Speedstars komandai ant Akinos kalno. Netekę vilties po RedSuns komandos lyderių pasivažinėjimo pasibandymui, Speedstars nariai ima manyti, jog pralaimės. Kiek vėliau tą pačią naktį antras pagal pajėgumą iš RedSuns lyderių, Keisukė Takahašis, vykdamas namo po paskutiniojo pasivažinėjimo, kelyje netikėtai „nušluojamas“ paslaptingojo Sprinter Trueno vairuotojo, nepaisant to, jog minėtas automobilis nė iš tolo neprilygsta Keisukės vairuojamajam. Vairuotojo tapatybės spėlionės priveda prie Buntos Fudživaros, Takumio tėvo. Speedstars nariai bando įtikinti Buntą padėti jiems įveikti RedSuns. Iš pradžių šis nesutinka, bet vėliau atsako, kad galbūt pasirodysiąs. Tuo pat metu Takumis paprašo tėvo paskolinti automobilį išvykai su drauge. Bunta tuo pasinaudoja, sutikdamas su sąlyga, jog Takumis įveiks RedSuns.

Lenktynių vakarą Trueno nepasirodo, tad Speedstars pirmajam važiavimui pasirenka atsarginį vairuotoją. Likus kelioms akimirkoms iki lenktynių pradžios, pasirodo Trueno. Speedstars narių nuostabai iš automobilio išlipa Takumis, ne Bunta.

Lenktynių metu Takumis nesunkiai įveikia RedSuns vairuotoją, atlikdamas pavojingą manevrą staigiame kalnų kelio posūkyje. Gėdingas RedSuns komandos pralaimėjimas nukloja pamatus tolimesnei serialo siužeto eigai: vairuotojai iš kaimyninių prefektūrų atvyksta mesti iššūkio Takumiui ir jo legendiniam automobiliui.

## Išnašos

## Nuorodos
*
Ford 3-ton M1918

**Ford 3-ton M1918** – pirmasis amerikiečių pačių kurtas lengvasis tankas. Tai buvo nedidelė, dviejų žmonių įgulą turinti transporto priemonė, skirta padėti kautis Renault FT tankams per Pirmąjį pasaulinį karą.

## Projektavimas
1918 m. pavasarį buvo pradėti darbai ties pigesne Renault FT alternatyva. Lengvas tritonis tankas buvo sukonstruotas panaudojant vikšrinę važiuoklę, kurią varė standartinio automobilio Ford model T suporuoti varikliai, per taip pat tame pačiame automobilyje naudotą besisukančią greičių dėžę. Ploną šarvų sluoksnį turėjo kompensuoti įvairiais nuolydžiais formuotas šarvas. Šalia vairuotojo sėdintis šaulys turėjo turėti kulkosvaidį M-1917 ir iki 550 šovinių juostą.

## Operacija
Planuota pagaminti 15 000 vnt. šių lengvųjų tankų, tačiau pagaminus 15 vnt., vienas buvo išsiųstas į Prancūziją. JAV ekspedicinių pajėgų Europoje lengvųjų tankų korpusui neįtiko šio tanko galimybės. Projektas buvo sustabdytas ties 15 pagamintų tankų riba.

## Išlikę tankai
Iš pagamintų penkiolikos likę du yra JAV: Džordžijos valstijoje, *National Armor & Cavalry Museum* muziejuje ir Virdžinijos valstijoje įsikūrusio *Fort Lee* muziejaus kolekcijoje.

## Šaltiniai
Adivasiai

**Adivasiai** ( – 'pirmieji gyventojai') – sąvoka, kuria įvardijamos Indijos, Bangladešo, Šri Lankos čiabuvių tautos. 2011 m. Indijoje gyveno 104 mln. adivasių, kurie sudarė 8,6 % šalies gyventojų.

~1930 m. sukurtas pavadinimas „adivasiai“ parinktas kaip priimtinesnis ir švelnesnis, nei kiti britų laikais naudoti pavadinimai *aborigines* („čiabuviai“) ar *tribes* („gentys“). Skirtingose vietovėse gausu skirtingų žodžių adivasiams įvardinti (pvz., vietomis naudojami *vanavāsi* „miškų gyventojai“, *girijan* „kalnų žmonės“ ir kt.). Indijoje adivasiai konstituciškai apibrėžti kaip „sąrašinės gentys“ (*Scheduled Tribes*). Nors nėra aiškių kriterijų, kokios tautos turėtų patekti į šį sąrašą, paprastai jam priskiriamos tokios, kurios gyvena geografinėje izoliacijoje, atokiose kalnų, miškų vietose, verčiasi rankų darbo žemės ūkiu, gyvulininkyste, rankiojimu, medžiokle, nėra itin raštingos, pasižymi išskirtine kultūra. Tokių genčių Indijoje pripažinta 645. Adivasiai nepatenka į hinduistinę kastų sistemą. Daugelio adivasių religijai būdingi šamanizmo, animizmo elementai. Panašu, kad perimdamas daugelį vietinių kultų susidarė ir pats hinduizmas. Dalis adivasių save laiko hinduizmo išpažinėjais, nors kiti reikalauja savo religijai atskiro statuso. Be to, yra adivasių genčių, išpažįstančių krikščionybę ar budizmą.

Indijoje daugiausia adivasiams priskiriamų tautų gyvena Mizorame, Lakšadvipe, Nagalande, Meghalajoje (>85 %), taip pat nemažai Arunačal Pradeše, Manipure, Sikime, Čhatisgarhe, Andamanuose ir Nikobaruose, Tripuroje, Madhja Pradeše. Adivasių iš esmės nėra tik Harjanoje ir Pandžabe.

Dauguma indoeuropiečių ir dravidų kalbomis kalbančių Indijos tautų adivasiams nepriklauso. Išimtį sudaro tik indoeuropiečiai pahariai („kalniečiai“), gyvenantys Himalajų priekalnėse (pvz., džaunsariai, bhoksai, tharai), bei smulkesnės dravidų tautos (čenčai, gondai, khondai, kamarai, todai, irulai). Kita vertus, didelė dalis adivasių priėmė plačiai vartojamas aplinkines kalbas, bet išlaikė savo savitą kultūrą (pvz., bandžarai, bhilai). Tačiau didžioji dalis adivasių priklauso kitoms kalbinėms grupėms: kinų-tibetiečių (nagai, mizai, bodai, mišingai, tripuriai, lepčai, dimasai ir kt.), austroazijiečių (mundai, khasiai, šompenai), andamaniečių (andamaniečiai), tajų-kadajų (khamtai, khamjangai, tai phakai).

Šri Lankoje išskiriama viena adivasių tauta – vedai, o Bangladeše – khasiai, pnarai, čakmai, marmai, garai, manipuriai, mundai (santalai), tripuriai, tančangajai.

## Šaltiniai
PLArTFORMA

**PLArTFORMA** – menininkų grupės „Žuvies akis“ (vadovė Agnija Sarulienė) kiekvienais metais Klaipėdoje organizuojamas tarptautinis šiuolaikinių menų festivalis. Jo misija – suvienyti skirtingų meno žanrų kūrėjus bei skirtingų regionų ir valstybių meninę patirtį bei saviraišką. pristatomi naujojo teatro, šiuolaikinio šokio, performanso, muzikos ir kino projektai.

## Istorija
2009 m. Europos festivalių asociacija festivaliui įteikė „FestLabPass“.

2010 m. „PLArTFORMA“ tapo meno ir festivalių tinklo „DNA: Development of New Art“, vienijančio Centrinės Europos kūrėjus, nariu.

2011 m. festivaliui suteiktas Klaipėdos miesto savivaldybės reprezentacinio festivalio statusas.

2013 m. „PLArTFORMA“ pripažintas geriausiu 2012 m. miesto kultūriniu įvykiu.

Festivalis apdovanotas Europos festivalių asociacijos ženklu „Europe for Festivals / Festivals for Europe“.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* PLArTFORMA puslapis
1979 m. Pasaulio ralio čempionatas

**1979 m. Pasaulio ralio čempionatas** buvo septintasis Tarptautinės automobilių federacijos (FIA) rengiamo pasaulio ralio čempionato sezonas. Šiais metais ralio kalendorių sudarė 12 etapų, vienu daugiau, nei praeitais metais. Sugrąžintas Naujosios Zelandijos ralis.

Tai pirmasis sezonas, kai oficialiai nugalėtojais tapdavo ir vairuotojai. Anksčiau būdavo atskiras sezonas vairuotojams, kuris vadinosi FIA Cup for Rally Drivers. Abiejuose čempionatuose nugalėtojo titului nustatyti skirti taškai buvo renkami tose pačiose rungtyse, tačiau taškų skyrimo metodai skyrėsi. Gamintojams taškai ir toliau buvo skiriami pagal 1977 m. priimtą sistemą, kur taškai kaupiami tiek už vietą bendrojoje, tiek ir grupės rikiuotėje. Taškai buvo skiriami tik geriausiai pasirodžiusiam komandos automobiliui, nepriklausomai nuo grupėje užimtos pozicijos. Norint pelnyti taškus, bendrojoje rikiuotėje reikėjo užimti bent 10 vietą. Vairuotojams taškai buvo skiriami paprasčiausiai už poziciją galutinėje bendrojoje rikiuotėje, 20 taškų tekdavo 1-ąją vietą užėmusiam vairuotojui, 1 taškas buvo rašomas už 10-ąją vietą.

Šį sezoną pirmą kartą laimėjo Ford automobilis. Taip pat labai sekėsi ir automobiliui Datsun Model 160J, kuris užėmė antrą vietą, aplenkdamas praeitų metų nugalėtoją Fiat. Fordo sėkmė buvo trumpalaikė. Vėliau šiai komandai ilgą laiką nesisekė užimti 1-osios vietos, kol galop, 2006 m., vėl užimta pirmoji vieta.

Vairuotojų čempionate nugalėtojais pretendavo būti du lenktynininkai. Jie pastoviai vienas kitą lenkė, tai vienas tai kitas užimdavo 1 vietą, kol paskutiniame etape nugalėjo Björn Waldegård, vienu tašku aplenkdamas Hannu Mikkola, likusį antroje vietoje.

## Etapai

## Gamintojų čempionatas

## Vairuotojų čempionatas

## Komandos

## Nuorodos
* Oficialus Pasaulio ralio čempionato tinklalapis
Aleksandras Pranciškus Kopecas

**Aleksandras Pranciškus Kopecas** (? – 1651) – LDK valstybinis veikėjas. Bresto kaštelionas nuo 1643 metų.

## Biografija
Lietuvos bajorų Kopecų giminės atstovas, Luko Kopeco ir Katerinos Firlej, Krokuvos vaivados Mykalojaus Firlejaus dukters sūnus.

1648 metais dalyvavo Lenkijos karaliaus Jono Kazimiero rinkimuose.

## Šeima

Buvo vedęs du kartus. Pirma santuoka buvo su Teofile Tenčinskaite, Liublino vaivados Gabrieliaus Tenčinskio dukterimi. Teofilė mirė 1635 metais, ir Aleksandras vedė antrą kartą Haną Nuskovskaitę, Liublino pakamario dukterį.

Turėjo sūnų Pranciškų Aleksandrą ir dukterį Kateriną, kuri ištekėjo už Lietuvos pažirgininko Abraomo Galuchovskio.

## Literatūra
* Пазднякоў В. Копці // Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. Т.2: Кадэцкі корпус – Яцкевіч / Рэдкал.: Г.П. Пашкоў (гал.рэд.) і інш.; Маст. З.Э. Герасімовіч. – Мн.: БелЭн, 2006. – 792 с.: іл. С. 134. ISBN 985-11-0315-2, ISBN 985-11-0378-0 (т. 2)

## Nuorodos
* Aleksandras Pranciškus Kopecas 

|-
Lukas Kopecas

**Lukas Kopecas** (? – 1621) – LDK valstybinis veikėjas. Bresto pakamaris nuo 1612 metų, Bresto kaštelionas nuo 1615 metų.

## Biografija
Lietuvos bajorų Kopecų giminės atstovas, Visilijaus Kopeco ir Palonijos Valavičiūtės, Smolensko vaivados Grigaliaus Valavičiaus dukters sūnus. Turėjo brolius Lydos žemės maršalką Filoną ir Naugarduko kaštelioną Visilijų.

## Šeima
1610 metų vasario 14 d. vedė Kateriną Firlej, Krokuvos vaivados Mikalojaus Firlejaus dukterį. Nuo santuokos su kuria turėjo sūnų Bresto kaštelioną Aleksandrą Pranciškų.

## Literatūra
* Пазднякоў В. Копці // Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. Т.2: Кадэцкі корпус – Яцкевіч / Рэдкал.: Г.П. Пашкоў (гал.рэд.) і інш.; Маст. З.Э. Герасімовіч. – Мн.: БелЭн, 2006. – 792 с.: іл. С. 133. ISBN 985-11-0315-2, ISBN 985-11-0378-0 (т. 2)

## Nuorodos

|-
Vasilijus Kopecas

**Vasilijus Kopecas** (1575–1636) – LDK valstybinis veikėjas. Bresto pakamaris nuo 1615, Naugarduko kaštelionas nuo 1626 metų. Taip pat Asiužo ir Peralomsko seniūnas nuo 1619 metų.

## Biografija
Lietuvos bajorų Kopecų giminės atstovas, Vasilijaus Kopeco ir Palonijos Valvičiūtės sūnus. Turėjo brolius Naugarduko kaštelioną Luką ir Lydos žemės maršalką Filoną.

## Šeima

Pirmą kartą vedė Alioną Dolskaitę, Bresto kašteliono Mykolo Nikiforas Dolskio dukterį, bet ji mirė 1617 metų rugsėjo 24 d. Vaikų neturėjo. Antrą kartą vedė Barborą Chodkevičiūtę, Vilniaus kašteliono Jeronimo Chodkevičiaus dukterį. Nuo santuokos su ja turėjo sūnų Joną Karolį ir dukterį Aną Barborą, kuri ištekėjo už Lietuvos didžiojo etmono Povilo Jono Sapiegos.

## Literatūra
* Пазднякоў В. Копці // Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. Т.2: Кадэцкі корпус – Яцкевіч / Рэдкал.: Г.П. Пашкоў (гал.рэд.) і інш.; Маст. З.Э. Герасімовіч. – Мн.: БелЭн, 2006. – 792 с.: іл. С. 133. ISBN 985-11-0315-2, ISBN 985-11-0378-0 (т. 2)
## Nuorodos

|-
Konstantinas Jonas Šuiskis

**Konstantinas Jonas Šuiskis** (? – 1695 m.) – LDK valstybinis veikėjas.

Kilo iš kunigaikščių Šuiskių giminės. Bresto žemės raštininkas 1663–1679 m. ir vėliavininkas 1679–1690 m., Lietuvos didysis raštininkas nuo 1690 m.; Jalovskio ir Zagalskio seniūnas. Buvo renkamas pasiuntiniu į seimus.

## Literatūra
* Міхаіл Красноў // Энцыклапедыя гісторыі Беларусі. У 6 т.
1980 m. Pasaulio ralio čempionatas

**1980 m. Pasaulio ralio čempionatas** buvo aštuntasis Tarptautinės automobilių federacijos (FIA) rengiamo pasaulio ralio čempionato sezonas. Šį sezoną sudarė 12 etapų. Ralio kalendorius kiek pakito, lyginant su praėjusiais metais – vietoje Kvebeko ralio buvo įtrauktas Argentinos ralis. Tai buvo pirmas kartas pasaulio ralio čempionato istorijoje, kai vienas jo etapų vyko Pietų Amerikos žemyne, ralio Šiaurės Amerikoje, rengto 25 metus, kaina.

Šį sezoną nugalėtoju tapo Walter Röhrl, vairavęs Fiat automobilį. Tuo pačiu lenktynininkas Fiat komandai pelnė trečiąjį ir paskutinį nugalėtojų titulą. Suomis Hannu Mikkola tenkinosi antrąja vieta, vienu tašku aplenkdamas švedą Björn Waldegård. Gamintojų čempionate užtikrintai laimėjo Fiat, aplenkdama Datsun ir Ford komandas. 4 vietą tarp gamintojų užėmė Mercedes Benz; tai geriausias šios komandos rezultatas per visą čempionato istoriją.

Į šio sezono gamintojų čempionatą nebuvo įtraukti Švedijos ir Suomijos raliai.

## Etapai

## Čempionatas

## Nuorodos
* Oficialus Pasaulio ralio čempionato tinklalapis
Lo­ros Juo­dkai­tės šo­kio tea­tras

VšĮ **Loros Juodkaitės šokio teatras** – šiuolaikinio šokio krypties šokio teatras, esantis Vilniuje. Teatro steigėja ir direktorė – choreografė ir šokėja šiuolaikininkė Loreta Juodkaitė. Menininkei talkina scenografė Elvita Brazdylytė, režsierius Valentinas Masalskis. Teatro vadybininkė – Vytautė Brazdylytė.

Buveinės adresas: J. Savickio g. 4, Naujamiestis (Vilnius).

## Istorija
2005 metais Loreta Juodkaitė Vilniaus dailės akademijoje įkūrė studentų Šokio teatrą ir jam vadovavo.

2006 metais šiuolaikinio šokio festivalyje „Naujasis Baltijos šokis“ debiutavusi ir 2007 metais pelniusi Auksinį scenos kryžių Loreta Juodkaitė nusprendė kurti nepriklausomą šiuolaikinio šokio teatrą.

2013 metų birželio 4 dieną buvo oficialiai įregistruota Viešoji įstaiga „Loros Juodkaitės šokio teatras“.

2014 metais sausį Lietuvos publikai buvo pristatytas šokio teatro spektaklis „Atmintis“. Jis 2014 metų gegužės 10 dieną parodytas ir festivalyje „Naujasis Baltijos šokis“, Menų spaustuvės Juodojoje salėje. VšĮ „Loros Juodkaitės teatro“ spektaklį Lietuvos kultūros taryba parėmė 7000 Lt. 2014 metų gruodžio 10 ir 11 dienomis su spektakliu „Memory“ dalyvauta festivalyje „Litauen tanzt contemporary“ Berlyne.

2014 metais teatras taip pat pretendavo gauti Lietuvos kultūros tarybos paramą Šokio spektaklio „Kūno atmintis“ sklaidai.

2014 m. gruodžio 27 d. teatras gastroliavo Klaipėdoje. Spektaklis „Atmintis“ (pagal Albert Camus romaną „Svetimas“) buvo rodomas neseniai duris atvėrusiame Kultūros fabrike.

2015 m. teatras pateikė paraišką Šokio spektaklio „Pasaka“ eskizo sukūrimo finansavimui gauti.

2015 metais su šokio spektaklyje „Atmintis“ užfiksuota akimirka fotografas Dmitrijus Matvejevas konkurse „Lietuvos spaudos fotografija 2015“ tapo nugalėtoju „Kultūros“ kategorijoje.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Loros Juodkaitės šokio teatras (Facebook)
Klaipėdos Neptūnas 2015–16 m. sezonas

**2015–2016 metų sezonas** – 51-asis Klaipėdos „Neptūnas“ krepšinio klubo sezonas. Komanda rungtyniavo **[[LKL]]** – pajėgiausioje šalies krepšinio lygoje ir antrose pagal pajėgumą Europos krepšinio pirmenybėse - ULEB Europos Taurėje.

## Sezonas

## Komandos sudėties pokyčiai
### Išvyko

### Liko

### Atvyko

### Neįsitvirtino

### Pasiskolinti

### Paskolinti

## Rungtynės
### LKL

### EUROPOS TAURĖ

## Statistika
**LKL** (Reguliarusis sezonas)

## Šaltiniai
Verchoturė

**Verchoturė** () – miestas Rusijoje, Sverdlovsko srityje, 306 km į šiaurę nuo Jekaterinburgo, Viduriniojo Uralo rytinėje pašlaitėje, prie Turos upės. Miesto apygardos centras. Geležinkelio stotis prie linijos į Priobę per Serovą. Keliai į Serovą, Bolotovskoję. Medienos apdirbimo, medžio chemijos pramonė, rogių gamyba.

## Paveldas

Mieste išlikę daug architektūros paveldo: 1604 m. pastatytas Šv. Mikalojaus vienuolynas, kuriam priklauso 3 cerkvės (1913 m. Šv. Nužengimo nuo Kryžiaus soboras – 3 pagal dydį cerkvė Rusijoje), taip pat 1621 m. įkurtas Šv. Užtarytojos moterų vienuolynas (dalis jo cerkvių sunykę), 1709 m. Šv. Trejybės soboras, Kristaus Prisikėlimo cerkvė. Išlikę daug senosios medinės architektūros (svečių namai, geležinkelio stotis ir kt.).

## Istorija

1957 m. Verchoturę kaip ostrogą buvusio mansių piliakalnio Neromkaro vietoje įkūrė Vasilijaus Golovino ir Ivano Vojeikovo ekspedicija. Šis ostrogas saugojo svarbų vandens kelią tarp Obės ir Kamos baseinų. Greitai jis tapo svarbiausia tvirtove pakeliui į Sibirą. 1600 m. įsteigta muitinė, pro kurią ėjo visos Sibiro prekės. 1674 ir 1738 m. Verchoturę nuniokojo gaisrai, o 1763 m. muitinė uždaryta. 1781–1923 m. buvo didžiausios Rusijoje apskrities centru. Kūrėsi vienuolynai. XX a. svarbiausi prekybiniai keliai pasitraukė į pietus ir Verchoturės reikšmė sumenko. 1947 m. grąžintas miesto statusas.


VerkhoturyeKremlinBridge 006 2770.jpg|Kremlius
Verkhoturye TrainStation 006 3260.jpg|Geležinkelio stotis
Krestovosdvizenskiy sobor.JPG|Nužengimo nuo Kryžiaus soboras
Архитектурный ансамбль Николаевского монастыря.jpg| Šv. Mikalojaus vienuolyno ansamblis
Verkhoturye ProtectionTheotokosChurch-New 006 3032.jpg|Šv. Užtarytojos cerkvė


## Šaltiniai
Kristupas Druckis-Sokolinskis

**Kristupas Mykolas Druckis-Sokolinskis** (apie 1580 m. – 1639) – LDK valstybinis veikėjas.

## Biografija
Polocko vaivados Mykoo Druskio-Sokolinskio sūnus.

LDK sekretorius nuo 1607 metų, po tėvo Aziaričiansko seniūnas, Mstislavlio kaštelionas 1623–1625 m., Polocko kaštelionas nuo 1625 metų.

1639 perdavė Aziarišansko seniūniją žentui Kristupui Statkevičiui, išsaugojo lene Kazėnų, Rounajų, Tarapčianų ir kitus kaimus, kurie po to perėjo jo sūnui Kazimierui Leonui Druckiui-Sokolinskiui.

## Literatūra
* Пазднякоў В. Друцкія-Саколінскія // Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. Т.1: Абаленскі – Кадэнцыя / Рэдкал.: Г.П. Пашкоў (гал.рэд.) і інш.; Маст. З.Э. Герасімовіч. – Мн.: БелЭн, 2005. – 688 с.: іл. С. 603. ISBN 985-11-0315-2 ISBN 985-11-0314-4 (т. 1)

## Nuorodos
* Генеалогія Друцкіх-Сакалінскіх

|-
Alšėnų pilis

**Alšėnų pilis** – rezidencinio tipo pilis Baltarusijoje, Alšėnų miestelyje. Rūmus savo šeimos rezidencinėms reikmėms apie 1610 m. pastatė Povilas Steponas Sapiega. XVIII amžiaus pabaigoje pilis apleista ir nuo to laiko nyksta. Rūmai turėjo penkis bokštus, iš kurių šiuo metu dalinai yra išlikę du.

## Šaltiniai
Šriubiškių dvaras

**Šriubiškių dvaras** – dvaras Rytų Lietuvoje (Vilniaus rajone, Paberžės seniūnijoje, Šriubiškių k.). Mediniai dvaro rūmai pastatyti XIX a. antrojoje pusėje, šalia jų įkurtas parkas. 

Rūmai mediniai, akmeniniu pamatu, su kvadratinio pjūvio kolonomis. Šiuo metu tai gyvenamasis namas. Išlikę keli patenkinamos arba blogos būklės ūkiniai pastatai, parko fragmentai.

## Istorija
XIX a. pirmojoje pusėje palivarkas priklausė Pisankams, Viškovskiams, Sirvydams ir Kulikauskams. XX a. pab. dvaro rūmuose gyvena gyventojai.


Image:Sriubiskiu aleja2015.JPG|Liepų alėja
Image:Sriubiskiu svirnas2015.JPG|Ūkinis pastatas
Image:Sriubiskiu kletele2015.JPG|Klėtelė
Image:Sriubiskiu rumu detale2015.JPG|Rūmų kolonos


## Šaltiniai

## Nuorodos
* Vilnijos vartai
Verchivcevė

**Verchivcevė** (, ) – miestas Ukrainoje, Dniepropetrovsko srityje, prie Mokra Suros upės, į pietvakarius nuo Kamianskės. Rajono centras. Svarbus geležinkelių mazgas: linijos į Dniprą, Kryvyj Rihą, Chersoną. Geležinkelių infrastruktūros aptarnavimas.

## Istorija

Susikūrė 1884 m. kaip Liubomirovkos stotelė prie Jekaterinos geležinkelio. 1904 m. gyvenvietė pervadinta geležinkelių inžinieriaus Aleksandro Verchovcevo garbei. Miestas nuo 1956 m.

## Šaltiniai
Adomas Mykolas Rakickis

**Adomas Mykolas Rakickis** (), (1748 m. gegužė 22 d.  – 1779 m. sausis 25 d.) – LDK valstybinis veikėjas, Mozyriaus regentas, LDK regentas (1765), LDK Piatigorsko įgulos rotmistras (1772–1776), LDK Piatigorsko pulkininkas (1776–1777), Minsko kaštelionas (1777–1779), 1777 m. spalio 17 d. buvo išrinktas Lietuvos Tribunolo maršalka, Lietuvos Tribunolo deputatas 1778 metais.

## Biografija
Lietuvos bajorų Rakickių giminės atstovas, herbo „Rawicz“ savininkas. Buvo Ašmeno sargybinio (1732–1739), Ašmenos iždininko (1739–1741), Ašmenos žirgininko (1741–1749), Ašmenos vaiskio (1749–1759) ir Lietuvos Tribunolo raštininko Pranciškaus Antano Rakickio (m.1759), Žymaus Bragino dvaro valdininko (pirkto iš kunigaikštytės Jelizavetos Zamoiskos 1754 metais už 550 000 auksinų) ir Rečicos pavieto Čartoriskių grupuotės lyderio ir Marijanos Derksgof sūnus.

## Šeima
Buvo vedęs Marijaną Askierkaitę, Mozyriaus maršalkos Rafalio Aloizo Askierkos ir kunigaikštytės Stanislovos-Terezos Oginskaitės, Vitebsko vaivados Martyno Mykolo Oginskio dukters, dukterį. Nuo santuokos su ja turėjo du sūnus: Liudviką ir Aloizą-Rafalį, taip pat dukterį Izabelę (ištekėjo už Rečicos paseniūnio Ignoto Juzefo Askierkos). Valdė Žymų Bragino dvarą, Kijevo vaivadijoje.

Po vyro mirties Marijos Askierkaitė Rakicka ištekėjo už Upytės kašteliono Mykolo Straševičiaus (1750–1818) ir turėjo nuo jo dvi dukteris – Тerezę (ištekėjo už Jono Šiukšto) ir Aleksandrą (ištekėjo už Mykolo Korvino-Kosakovskio).

## Šaltiniai

## Literatūra
* Uruski, Seweryn. Rodzina. Herbarz szlachty polskiej. — Warszawa, 1931. T. 15. S. 229
* Анішчанка, Я.К. Збор твораў : у 6 т. / Я.К. Анішчанка. – Мінск : Віктар Хурсік, 2004–2010. – Т. 6: Ураднікі беларускіх земляў ВКЛ у перш. палове XVIII ст.: спісы на рус. мове. – 2010. – 392 с.
* Мацук, А.У. Барацьба магнацкіх груповак у ВКЛ (1717–1764) / А.У. Мацук. – Мінск : Медысонт, 2010. – 640 с.

|-
Dominykas Mykolas Sluška

**Dominykas Mykolas Sluška** (apie 1655 m. – 1713 m. sausio 31 d.) – LDK valstybinis ir karinis veikėjas, Rečicko, Suražo ir Borisovo seniūnas, Polocko vaivada (1686–1713), Lietuvos Tribunolo maršalka (1681, 1690 ir 1695 metais).

## Biografija

Lietuvos bajorų Sluškų giminės atstovas, herbo „Ostoja“ savininkas. Lietuvos dvaro paiždininkio Boguslavo Jurgio Sluškos (apie 1620–1658) ir Anos Potockytės (m. 1695) antrasis sūnus. Vyresnysis brolis – Lietuvos lauko etmonas Juozapas Boguslavas Sluška (apie 1652–1701).

Jam priklausė Rečico, Suražo ir Borisovo seniūnijos. 1686 metais Dominykas Mykolas Sluška gavo Polocko vaivados pareigybę ir tapo ATR senatoriumi. Buvo tris kartu renkamas Lietuvos Tribunolo maršalka (1681, 1690, 1695 metais).

Kartu su savo vyresniu broliu, Lietuvos lauko etmonu Juozapu Boguslavu, Dominykas Mykolas Sluška pasisakė prieš Sapiegų viešpatavimą Lietuvos didžiojoje kunigaikštystėje. 1700 metų lapkritį Polocko vaivada Dominykas Mykolas Sluška buvo vienas iš Lietuvos bajorų įgulos vadų Valkininkų mūšyje su Sapiegomis.

1690 m. Vilniuje pradėjo rūmų, žinomų kaip Sluškų rūmai, statybą. Statyboms vadovavo italų architektai Mikelandželas Palonis ir Pjetras Pertis. Rūmų statyba tęsėsi 10 metų. 1705 ir 1709 metais rūmuose svečiavosi rusų caras Petras I.

## Šeima
Buvo vedęs Konstanciją, Smolensko vaivados, kunigaikščio Grigaliaus Kazimiero Padberieskio (m. 1677) dukterį, nuo santuokos su kuria turėjo keturis sūnus: Bogdaną, Eustachijų, Boguslavą ir Žygimantą.

## Literatūra
* Уладзіслаў Вяроўкін-Шэлюта, Слушкі // Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. Т.2: Кадэцкі корпус – Яцкевіч / Рэдкал.: Г. П. Пашкоў (гал.рэд.) і інш.; Маст. З. Э. Герасімовіч. – Мн.: БелЭн, 2006. −792 с.: іл. С. 597. ISBN 985-11-0315-2, ISBN 985-11-0378-0 (т. 2)

## Nuorodos

|-
Boguslavas Jurgis Sluška

**Boguslavas Jurgis Sluška** (apie 1620–1658) – LDK valstybinis veikėjas, Rečicos seniūnas (nuo 1639 metų), Lietuvos didysis stalininkas (1643–1645), Lietuvos dvaro paiždininkis (nuo 1645 metų).

## Biografija
Lietuvos bajorų Sluškų giminės atstovas, herbo „Ostoja“ savininkas. Minsko, Naugarduko ir Trakų vaivados Aleksandro Sluškos (apie 1580–1647) ir Sofijos Konstancijos Zenovičiūtės vyresnysis sūnus. Jaunesnysis brolis – Lietuvos didysis vėliavininkas Žygimantas Adomas Sluška (1628–1674).

1643 metais Boguslavas Jurgis Sluška gavo Lietuvos dižiojo staklininko pareigybę, o 1645 metais buvo paskirtas Lietuvos dvaro paiždininkiu.

## Šeima
Buvo vedęs Aną Potockytę (m. 1695), Braclavo vaivados Stepono Potockio (1568–1631) Marijos Mogiliankos (1591–1638) dukterį, Braclavo vaivados Dominyko Aleksandro Kazanovskio našlę. Vaikai:

* Konstancija Sluška (m. 1723), 1-mas yras Pamario vaivada Vladislovas Denhofas (m. 1683), 2-ras vyras Malborko vaivada Ernestas Denhofas (m. 1693).
* Juozapas Boguslavas (1652–1701), Trakų ir Vilniaus kaštelionas, Lietuvos lauko etmonas
* Dominykas Mykolas (apie 1655–1713), Polocko vaivada

## Literatūra
* Уладзіслаў Вяроўкін-Шэлюта, Слушкі // Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. Т.2: Кадэцкі корпус – Яцкевіч / Рэдкал.: Г. П. Пашкоў (гал.рэд.) і інш.; Маст. З. Э. Герасімовіч. – Мн.: БелЭн, 2006. −792 с.: іл. С. 597. ISBN 985-11-0315-2, ISBN 985-11-0378-0 (т. 2)

## Nuorodos

|-
Kristupas Kazimieras Bialozoras

**Kristupas Kazimieras Bialozoras** (? – 1687 m. kovo 5 d.) – LDK valstybinis veikėjas.

## Biografija
Lietuvos bajorų Bialozorų giminės atstovas. Minsko vaivados Kazimiero Karolio Bialozoro sūnus.

Upytės pastalininkis nuo 1657 m., vėliavininkas nuo 1663 m. ir maršalka nuo 1671 m., Lietuvos didysis vėliavininkas nuo 1683; karaliaus pulkininkas, Upytės nuo 1676 m., Kersnosko ir Vištinecko seniūnas.

Pasiuntinys į 1667 ir 1674 metų seimus.

1683 metais įkūrė dominikonų vienuolyną Danilavičiuose.

## Literatūra
* Пазднякоў В. Белазоры // Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. Т.1: Абаленскі – Кадэнцыя / Рэдкал.: Г.П. Пашкоў (гал.рэд.) і інш.; Маст. З.Э. Герасімовіч. – Мн.: БелЭн, 2005. – 688 с.: іл. С. 299. ISBN 985-11-0315-2 ISBN 985-11-0314-4 (т. 1)
Juozapas Čartoriskis

**Juozapas Čartoriskis** (m. 1750 m. rugpjūčio 1 d.) – Kunigaikštis Klvanėje ir Žukove, Lietuvos didysis vėliavininkas. 

## Biografija
Karaliaus pakamario Jono Karolio Čartoriskio ir žmonos Magdelenos Konopackytės sūnus. 1698 m. liepos 14 d. buvo paskitras Lietuvos didžiuoju vėliavininku po Grigaliaus Antano Oginskio. 

Buvo pasiuntiniu nuo Osvencimo ir Zatoro kunigaikštysčių į 1720 metų seimą.

## Šeima
Vedė Teresę Denhofaitę, Pamario vaivados Vladislovo dukterį. Turėjo sūnų Stanislovą ir dukterį Jozefą Mariją Magdeleną. 

Juozapas Čartoriskis gyveno 52 metus, mirė po ilgos ligos. Palaidotas 1750 metų rugpjūčio 17 dieną Krokuvoje. 

## Išnašos
Milvydžių šv. Martinijono koplyčia

**Milvydžių šv. Martinijono koplyčia** – veikianti koplyčia Joniškio rajone, Satkūnų seniūnijoje, Milvydžių kaimo kapinėse, prie pat Latvijos pasienio. Pasiekiama iš kelio  šiauriau Satkūnų pasukus į šiaurės vakarus per Linkaičius 2,5 km, toliau už geležinkelio – nuo kryžkelės į šiaurę, pervažiavus Milvydžius link pasienio 2,3 km. 

Milvydžių koplyčia 1995 m. įrašyta į LR Kultūros vertybių registrą. Pavadinta šv. Martinijono vardu, kurio garbei čia vyksta atlaidai.

## Istorija

Koplyčia čia stovėjo XVII a. Dabartinė koplyčia sumūryta XIX a. pabaigoje iš raudonų plytų, netinkuota. Koplyčios pamatuose matosi data - 1886 metai. Supančiose kapinėse laidojama nuo seno ir šiuo laikotarpiu.

2012 m. koplyčia renovuota ir pašventinta, sutvarkytas privažiavimas. Koplyčia buvo renovuojama pagal Joniškio Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų parapijos klebono-dekano Eduardo Semaškos parengtą projektą „Saugomo kultūros paveldo, Milvydžių kaimo kapinių koplyčios, atnaujinimas ir pritaikymas visuomeninėms reikmėms“. Ta proga birželio 18 d. atnaujintoje koplyčioje vyko šv. Martinijono atlaidai.

## Architektūra

Koplyčia – „plytų stiliaus“ pastatas, jo detalės būdingos istorizmo laikotarpio architektūrai. Koplyčią juosia graži mūro plytų tvora ir kapinių kontrastas. Pastatas sudėtinio tūrio, su nedideliu bokšteliu. Pagrindinis fasadas simetriškas, vainikuotas trapecijos formos frontonu, virš kurio kyla kvadratinio skerspjūvio bokštelis, dengtas keturšlaičiu stogeliu su kryžiumi. Fasado kampus riboja mentės, peraugančios į kampinius bokštelius, vainikuotus keturšlaičiais stogeliais su kryžiais; vidurinėje dalyje yra platus portalas, užbaigtas segmentine sąrama, o virš jo – pusiau apskritus langas. Frontoną skiria keturių plytų eilių trauka ir pagyvina apskritas langas bei šlaitus pabrėžiančios laiptuotos juostos. Interjero erdvė vientisa, dengta medinėmis lygiomis lubomis. Chorą laiko dvi apskritos medinės kolonos, tvorelė – plokščių drožinėtų baliustrų. Šalia, kairėje pusėje glaudžiasi medinė sakykla. Yra puošnių orderinių formų medinis šv. Martinijono altorius.

## Galerija

Milvydžiai, kapinių koplyčia.JPG|Koplyčia po renovacijos, 2015m.
Milvydžių koplyčia, vidus.JPG|Inerjero fragmentas (vaizdas pro langą)
Milvydžiai, prie kapinių.JPG|Sodyba prie kapinių


## Šaltiniai

## Nuorodos
* Milvydžių koplyčios pašventinimas 
* Milvydžių koplyčia (''grazitumano.lt'') 
* Milvydžių koplyčia (''siauliai.lt'')
* Milvydžių koplyčia (''joniskis.lt'')
Stanislovas Soltanas

**Stanislovas Soltanas** (, 1756 m. rugpjūčio 27 d. – 1836 m.) – LDK valstybinis veikėjas, Lietuvos didysis vėliavininkas (1782–1790), Lietuvos didysis pakamaris (1790–1791), Lietuvos dvaro maršalka (1791–1792), Lietuvos lauko buožės generolas-adjutantas, laisvamanis ir masonas. Slanimo seniūnas, Zietelos savininkas.

## Biografija

Lietuvos bajorų Soltanų giminės atstovas, herbo „Abdank“ savininkas. Stanislovo Soltano ir Elenos Romerytės sūnus.

1782 metais gavo Lietuvos didžiojo vėliavininko pareigybę, 1790 metais tapo Lietuvos dižiuoju pakamariu. 1782 metais gavo LDK armijos generolo-majoro titulą.

1788 metais buvo išrinktas į Ketverių metų seimą (1788–1792). Seimo darbo metu įėjo į patriotinę grupuotę ir palaikė naują Lenkijos konstituciją, priimtą 1791 metų gegužės 3 d. Tais pačiais metais gavo Lietuvos dvaro maršalkos pareigybę. 

1792 metais ATR-Rusijos karo metu pasisakė prieš Lenkijos karaliaus Stanislovo Poniatovskio prisijungimą prie Targovicos konfederacijos, Liepos 21 d. emigravo į Saksoniją. 

1794 metais tapo vienas iš Kostiuško sukilimo organizatorių Lietuvos didžiojoje kunigaikštystėje prieš Rusijos viešpatavimą. Po sukilimo numalšinimo buvo areštuotas ir ištremtas į Kazanę. 1796 metais naujas Rusijos imperatorius Pavelas I išlaisvino Stanislovą Soltaną iš tremties. 

1806–1807 metais kartu su pulkininku F. Potockiu bandė organizuoti naują sukilimą Lietuvos didžiojoje kunigaikštystėje, 1808 metais išvažiavo į Lenkijos didžiąją kunigaikštystę.  

1812 metais, Napoleono Bonaparto invazijos į Rusiją metu, Prancūzijos imperatoriaus buvo įtrauktas į LDK laikinos vyriausybės sudėtį. Liepos 18 d. atvyko į Vilnių, bet dėl ligos nuo rugpjūčio 24 iki lapkričio 6 d. nevykdė savo pareigų. Po Prancūzų pralaimėjimo buvo priverstas pakartotinai išvažiuoti į emigraciją. 

1782 metais tapo Švento Stanislovo ordino kavalieriumi. 1813 metais gavo prancūzišką Garbingo legiono ordiną.

## Šeima

Stanislovas Soltanas buvo vedęs du kartus. Jo pirmoji žmona buvo Pranciška Teofilė Radvilaitė. Vaikai: Adomas Leonas Liudvikas, Ana ir Elena.

Antrą kartą vedė Konstanciją Taplocką. Vaikai: Stanislovas, Vladislovas ir Elena.

## Literatūra
* Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. / рэд. Г. П. Пашкоў і інш. Т. 2: Кадэцкі корпус – Яцкевіч. – Мінск: Беларуская Энцыклапедыя, 2005. – 788 с.: іл. ISBN 985-11-0378-0.

## Nuorodos

|-
1985 m. Pasaulio ralio čempionatas

**1985 m. Pasaulio ralio čempionatas** buvo 13-asis Tarptautinės automobilių federacijos (FIA) rengiamas pasaulio ralio čempionatas, kurį sudarė 12 etapų, kaip ir praeitais metais. Vairuotojų čempionate Peugeot komandos atstovas „Timo Salonenas“ tapo čempionato nugalėtoju, aplenkdamas Audi komandos lenktynininką „Stigą Blomkvistą“ ir „Valterį Riolį“. Gamintojų čempionate Peugeot komanda pirmą kartą laimėjo šį čempionatą, aplenkdama Audi ir „Lancia“ automobilius.

## Komandos ir vairuotojai

## Etapai

### Žemėlapis

### Grafikas ir rezultatai

## Rezultatai

### Vairuotojų čempionatas

## Išnašos