open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
BrO-21 Vyturys

**BrO-21 Vyturys** – mokomasis sklandytuvas su plyšiniu (dviejų plyšių) sparnu, skirtas sklandymo būreliams ir mokykloms, 1980 m. sukonstruotas Broniaus Oškinio.

BrO-21 prototipas pastatytas Kuibyševe padedant Aviacijos gamyklos inžinieriams ir Aviacijos instituto studentams. 1980 m. pradžioje Palangoje pradėtas statyti antrasis BRO-21 pavyzdys, kurio statyba baigta Kaune 1980 m. birželio mėn. pradžioje. Birželio 20 d. prasidėjo jo bandymai.

Sklandytuvo BRO-21 Vyturys plyšinio sparno nešančioji plokštuma sudaryta iš keturių pusiausparnių ir dviejų eleronų. Pusiausparniai sustatyti vienas paskui kitą su 70 mm perdengimu, sudarant 40 mm plyšinę angą. Jų stygos sudaro 7 laipsnių kampą.

Konstrukcijoje naudoti polimerai ir stiklo audinys. Pvz., tarpas tarp lonžerono ir dangos užpildytas epoksidine derva permirkytu porolonu.
Sparnas padengtas stiklo audiniu.

Visų nešančiųjų plokštumų rinkinio horizontali projekcija sudaro 10,5 m². Liemuo sudarytas iš priekinės dalies (piloto kabinos) ir uodegos sijos. Kabina – atviro tipo, labai žemais bortais. Kabina formuojama iš stiklaplastikio. Visi kabinos bortai apklijuota apvadais iš mikroporinės gumos. Pilotas sėdi gerokai atsilošęs. Saugos diržai – „Blaniko“ tipo.

Apačioje kabina turi 5 gumines „kojeles„, prie kurių gali būti tvirtinama:
* plati stiklaplastikio slidė (žiemai),
* slidė su ratuku 200×80 arba 255×115 (vasarai),
* trijų ratukų važiuoklė (mokant lėktuvinio tupdymo)
* plūdė, aparatą paverčianti hidroskiandytuvu.
Uodegos sija pagaminta iš stiklaplastikio. Stabilizatoriai, aukštumos ir posūkio vairai pagaminti iš profiliuotų stiklaplastikio plokščių.

Kuibyševe pastatytas sklandytuvo BRO-21 variantas buvo demonstruotas Maskvoje, sąjunginėse jaunių sklandymo mokyklų varžybose. Sklandytuvas, startuojant su amortizatoriumi, parodė didelį pranašumą prieš kitą kuibyševiečių sukurtą klasikinės konstrukcijos mokomąjį sklandytuvą „Trener“.

## Techniniai duomenys

! Charakteristika
! vertė
|-----
|Ekipažas
|1
|-----
|Ilgis
|5,2
|-----
|Sparnų ilgis
|7 m
|-----
|Sparnų plotas
|10,5 m²
|-----
|Tuščioji masė
|84 kg
|-----
|Skrydžio masė
|160 kg
|-----
|Piloto masė
|iki 76 kg
|-----
|Variklis
|nėra
|-----
|Traukos jėga
|nėra
|-----
|Mažiausias greitis
|35 km/h
|-----
|Didžiausias greitis
|100 km/h
|-----
|Aerodinaminė kokybė
|12
|-----
|Sparno apkrova
|15,2 kg/m²
|-----
|}

## Nuorodos
Kita svajonių komanda

**Kita svajonių komanda** () – 2012 m. JAV sukurtas dokumentinis filmas apie Lietuvos nacionalinės vyrų krepšinio rinktinės 1992 m. Barselonoje iškovotą bronzos medalį, šalies viltis ir istorinį kontekstą. Filmo režisierius – Marius Markevičius, išaugęs lietuvių išeivių šeimoje Los Andžele. Filmas Lietuvos kino teatruose pradėtas rodyti nuo 2012 m. rugsėjo 21 d.

Filmas sulaukė didelio teigiamo dėmesio ir Lietuvoje, ir JAV, kur buvo pristatytas ne viename festivalyje.  Filmo reklamai JAV panaudotas „dedantis į krepšį skeletas (*skulmanas*)“

Tai filmas apie  Lietuvos kelią į nepriklausomybės atgavimą ir krepšinį, kaip šio reiškinio dalį. Pasakojama apie rinktinės kelią į 1992 m. olimpines žaidynes Barselonoje, kur rinktinė pirmą kartą žaidė už nepriklausomą Lietuvą. Barselonoje pasaulis išvydo, kad ne tik JAV turi savo svajonių komandą. Buvo ir kita, apie kurią lietuviai svajojo 50 okupacijos metų. Lietuva, dalyvavusi jau kaip nepriklausoma valstybė, mažajame finale pranoko Sovietų Sąjungos krepšininkus. Filme pasakojama ne tik apie sportą, jame netrūksta ir politinių motyvų – kalbama, kokios svarbios lietuviams buvo olimpinės žaidynės, simbolizavusios išsilaisvinimą iš okupacijos.

## Siužetas

Filme ne tik atskleidžiama dramatiška legendinės 1992 m. rinktinės kelionė į šlovės viršūnę, bet ir pasakojama, kaip šis žaidimas padėjo išlikti Lietuvos tremtiniams Sibire, kaip Lietuvos geriausi sportininkai turėjo tenkinti komunistinės valdžios užgaidas, kaip juos sekdavo KGB ir kt. Paliečiamas ir rinktinės ryšys su nebeegzistuojančia Amerikos roko grupe „Grateful Dead“, kurios dėka atsirado legendiniai ryškių spalvų marškinėliai su skeleto atvaizdu.

Tokių krepšinio žvaigždžių, kaip Šarūnas Marčiulionis bei Arvydas Sabonis vedina, ši olimpinė krepšinio rinktinė Barselonoje pirmą kartą žaidė už Lietuvą. Iš komunizmo pančių ką tik išsivadavusiai šaliai krepšininkų pergalė tapo simboliniu įrodymu, jog Lietuva verta būti nepriklausomų valstybių žemėlapyje.

Lemiamos rungtynės dėl olimpinės bronzos prikaustė ne tik Lietuvos, bet ir viso pasaulio dėmesį. Krepšinio aikštelėje tąkart Lietuva grūmėsi su buvusia Sovietų Sąjunga – šalies engėja nuo 1940 metų. Biblinei Dovydo kovai su Galijotu prilygstančios rungtynės krepšinį pakylėjo į aukštesnį lygmenį – tai buvo ne tik žaidimas, bet ir mažos šalies politinio bei kultūrinio identiteto išraiška.

## Filme veikiantys asmenys

* Kim Bohuny 
* P.J. Carlesimo 
* Vladas Garastas 
* Mickey Hart
* Žydrūnas Ilgauskas
* Robertas Javtokas 
* Artūras Karnišovas
* Linas Kleiza 
* Linas Kunigėlis
* Rimas Kurtinaitis 
* Jim Lampley
* Vytautas Landsbergis
* Dan Majerle
* Šarūnas Marčiulionis
* Dennis McNally
* Donatas Motiejūnas
* Chris Mullin
* Donnie Nelson
* David Remnick
* Mitch Richmond 
* Arvydas Sabonis
* Charles Smith
* Greg Speirs
* David Stern
* Jonas Valančiūnas 
* Bill Walton
* Alexander Wolff 

## Šaltiniai

## Nuorodos

* „Kita svajonių komanda“ (''obuolys.lt'') 
* „Kita svajonių komanda“ (''imdb.com'')
* „Kita svajonių komanda“(''rottentomatoes.com'')
* „Kita svajonių komanda“ (''metacritic.com'')
BrO-16 Pempė

**BrO-16 Pempė** – vienvietis medinės konstrukcijos sklandytuvas biplanas, skirtas mokomiesiems, treniruočių ir pramoginiams skridimams, sukonstruotas Broniaus Oškinio 1973 m. Tai pirmas vandens sklandytuvas - skraidanti valtis, pastatytas Lietuvoje.

Sklandytuvas BRO-16 sukurtas perdirbant BrO-11M – panaudoti jo sparnai, liemens ferma, eleronai ir vairai. Vietoj buvusios sklandytuvo gondolos su ratuku įmontuota plokščiadugnė vieno redano medinė stiklaplastikiu sustiprinta valtelė. Kabina atvira. Pilotą nuo priešinio oro srauto dengia organinio stiklo skydelis. Sparnai – spyriniai, stačiakampio formos, vieno lonžerono konstrukcijos. Viršutiniai sparnai turi pakabinamus eleronus, kurie atlieka ir užsparnių funkciją. Apatiniai sparnai analogiškos konstrukcijos, tik trumpesni.

Jie padidina keliamąją jėgą, sklandytuvui kylant ir leidžiantis, sudaro oro pagalvę, o judant vandens paviršiumi nedideliu greičiu, atlieka šoninių atramų paskirtį. Apatiniai sparnai dengti klijuote, kurios paviršius lakuotas vandens nepraleidžiančiu laku. Sklandytuvas po valtelės dugnu turi ir povandeninį sparną, kuris palengvina pakilimą. Sklandytuvas buksyruojamas greitaeige motorine valtimi.

## Techniniai duomenys

! Charakteristika
! vertė
|-----
|Ekipažas
|1
|-----
|Ilgis
|5,24
|-----
|Viršutinių sparnų ilgis
|7,8 m
|-----
|Apatinių sparnų ilgis
|5,8 m
|-----
|Aukštis
|2,61 m
|-----
|Sparnų profilis
|CAGI R-11-14%
|-----
|Viršutinių sparnų plotas
|8,2 m²
|-----
|Viršutinių sparnų plotas
|6,0 m²
|-----
|Sparnų apkrova
|12,3 kg/m²
|-----
|Tuščioji masė
|129 kg
|-----
|Skrydžio masė
|204 kg
|-----
|Piloto masė
|75 kg
|-----
|Variklis
|nėra
|-----
|Traukos jėga
|nėra
|-----
|Mažiausias greitis
|40 km/h
|-----
|Didžiausias greitis
|80 km/h
|-----
|Aerodinaminė kokybė
|10
|-----
|}

## Nuorodos

* BrO-16 „Pempė“
* БРО-16
Bamo ežeras

**Bamo ežeras** () – ežeras Burkina Faso šiaurinėje dalyje, Vidurio Šiaurės regione, šalia Kungusio miesto. Apima iki 30 km² plotą. Vandens lygis svyruoja priklausomai nuo metų laiko. Jo vanduo intensyviai naudojamas laukų drėkinimui, gyvulių girdimui, žvejybai. Dėl padidėjusių vandens poreikių Bamo ežeras senka.
Vytautas Pakarskas

**Vytautas Pakarskas** (1930 m. rugpjūčio 8 d., Radviliškis – 1995 m. rugpjūčio 18 d.) – nusipelnęs Lietuvos inžinierius, sklandymo sporto meistras, buvęs Eksperimentinės sportinės aviacijos gamyklos Prienuose direktorius.

## Biografija
Radviliškyje 1949 m. baigė Lizdeikos gimnaziją. Aviacija V. Pakarskas susidomėjo besimokydamas Kauno Politechnikos institute, kur tuo metu veikė aktyvi sklandytojų sekcija. Ten jis skraidė sklandytuvais, remontuodavo palaužtus sklandytuvus, dalyvavo statant Antano Kuzmicko konstrukcijos sklandytuvus M-1 ir M-2.

1954 m. baigė Kauno Politechnikos institutą ir persikėlė gyventi į Vilnių.
 
Nuo 1954 m. Vilniaus Žalgirio staklių gamyklos Mechaninio cecho viršininkas, vėliau – vyr. inžinierius-konstruktorius. Nuo 1960 m. Šlifavimo staklių gamyklos laboratorijų sektoriaus vadovas bei projektų vyriausiasis konstruktorius. 1964 m. pradėjo dirbti Respublikiniame techninės informacijos institute Mašinų skyriaus viršininku.

V. Pakarskas skraidė Vilniaus aeroklube Kyviškėse. 1963 m. tapo sklandymo sporto meistru. 1966 m. V. Pakarskas dviviečiu sklandytuvu L-13 „Blanik“ pasiekė Lietuvos nuotolio rekordą skridime į iš anksto numatytą tikslą – 476 km. Šis rezultatas dviviečių sklandytuvų klasėje nėra pagerintas iki šiol.

1964–1970 m. V. Pakarskas buvo Lietuvos aviacijos federacijos atsakingasis sekretorius. 1968 m. V. Pakarsko iniciatyva buvo atnaujinta aviacinio žurnalo „Sparnai“ leidyba, ilgą laiką jis buvo šio žurnalo redakcinės kolegijos narys.

V. Pakarskas inicijavo lietuviškų plastikinių sklandytuvų gamybą. 1968 m. su grupe Lietuvos aviatorių lankėsi pasaulio sklandymo čempionate Lešne (Lenkija). Čia kartu su sklandytuvų konstruktoriumi Baliu Karveliu susižavėjo plastikiniais aukštos klasės sklandytuvais ir nutarė, kad reikia tokių sklandytuvų gamybos Lietuvoje.

V. Pakarsko pastangomis 1969 m. buvo įkurtos *Eksperimentinės sportinės aviacijos dirbtuvės*, vėliau išaugusios į Prienų Eksperimentinę sportinės aviacijos gamyklą (ESAG), kurios direktoriumi jis buvo 1970–1982 m. Gamykloje buvo sukurtas ir imtas gaminti sklandytuvas BK-7 Lietuva, 1972 m. pakilęs orą. V. Pakarskas įtikino DOSAAF vadovus išplėsti gamyklą. Pociūnuose iškilo nauji gamyklos korpusai, kuriuose gamino naujus sklandytuvų modelius: 1976 m. – LAK-9, 1978 m. – LAK-10, 1979 m. – LAK-12.

1983 m. Kaune kartu su bendraminčiais įkūrė visuomeninį Sportinės aviacijos muziejų, kuris 1995 metų pradžioje pavadintas Lietuvos aviacijos muziejumi. Nuo 1983 m. Respublikinės mokslinės technikos bibliotekos direktoriaus pavaduotojas.

1992–1994 m. – Valstybinės aviacijos gamyklos direktorių valdybos pirmininkas. Nuo 1994 m. – Šiaulių aerouosto technikos departamento vadovas.

## Pripažinimas
* 1979 m. suteiktas nusipelniusio inžinieriaus vardas;
* 1993 m. „Lituanikos“ skrydžio 60-mečio proga V. Pakarskas apdovanotas Dariaus ir Girėno medaliu;
* 2012 m. lapkričio 29 d. Lietuvos technikos bibliotekos vidiniame kieme atidengta memorialinė lenta V. Pakarskui.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Vytautas Pakarskas
* Vytautas Pakarskas 
* Pakarskas Vytautas
Centras (ledo ritulys)

**Centras** – ledo ritulio žaidėjo pozicija. Tai puolantis žaidėjas, žaidžiantis arenos centre. Šios pozicijos žaidėjų tikslas yra perduoti ritulį puolėjams, taip pat šios pozicijos žaidėjai sudaro antrą puolimo liniją ir kartais gauna galimybę smūgiuoti į vartus. Šios pozicijos žaidėjai turi turėti gerą aikštės matymą. Jie tai pat turi būti labai stiprūs ir greiti, kad esant reikalui galėtų greitai sugrįžti į gynybą.
Gynėjas (ledo ritulys)

**Gynėjas** – ledo ritulio žaidėjo pozicija. Gynėjas, tai besiginantis žaidėjas, žaidžiantis prie savųjų vartų. Šios pozicijos žaidėjų tikslas yra padėti vartininkui apsaugoti vartus nuo įvarčių ir perduoti ritulį centro arba krašto puolėjams.
Krašto puolėjas (ledo ritulys)

**Krašto puolėjas** – ledo ritulio žaidėjo pozicija. Krašto puolėjas, tai puolantis žaidėjas, žaidžiantis arenos kraštuose. Šios pozicijos žaidėjų tikslas yra mušti įvarčius. Krašto puolėjai yra skirstomi į du tipus: kairiojo krašto puolėjai ir dešiniojo krašto puolėjai.
BrO-12

**BrO-12** – medinės konstrukcijos aukštasparnis treniruočių sklandytuvas, sukonstruotas Broniaus Oškinio 1959 m.

B.Oškinio sumanymu šis sklandytuvas skirtas paleisti išvilktuvu ir galėti pasiekti termikus. Sklandytuvas turėjo būti nebrangus, tinkamas masinei gamybai, kad jį įsigyti galėtų kiekvienas sklandymo klubas. B.Oškinis pritaikė sklandytuvams iki tol nenaudotą naujovę – pakabinamus užsparnius ir eleronus, kurie labai padidina sparnų keliamąją galią.

BrO-12 prototipas buvo pastatytas 1957 m. Kauno Sklandymo stoties dirbtuvėse. Mechaninio išvilktuvo traukiamas, jis pakildavo į 400–500 m aukštį, o pučiant smarkesniam vėjui – dar aukščiau. Joks kitas sklandytuvas tiek pakilti tada nesugebėdavo. Maskvoje buvo nuspręsta gaminti BrO-12 serijomis.

BrO-12 gamintas Simferopolio aviacijos dirbtuvėse, kur jų 1959–1961 m. buvo pagaminta apie 120 vienetų. Šiose dirbtuvėse nuo 1953–1963 m. serijomis gamino tik Lietuvos konstruktorių sklandytuvus: Broniaus Oškinio – BrO-9, BrO-11 ir BrO-12 bei Balio Karvelio BK-6.

Lietuvoje 1959-61 metais iš viso skraidė apie 20 šio tipo sklandytuvų. Tarybų Sąjungoje nusprendus gaminti metalinės konstrukcijos sklandytuvus, BrO-12 netrukus nukonkuravo įžymieji čekų dviviečiai „Blanikai".

## Konstrukcija

BrO-12 kabinos stiklas sklandytoją dengė tik iš priekio – nukrypimą nuo tiesaus skridimo pilotas tuojau pat pajusdavo pūstelėjus vėjui pro kiaurus šonus. Sėdynė tinka skraidyti su parašiutu *ПНЛ-45*.

Sparnai vieno lonžerono, dengti 1,0-1,5 mm storio fanera ar perkeliu, lakuoti ir poliruoti.

## Techniniai duomenys

! Charakteristika
! vertė
|-----
|Ekipažas
|1
|-----
|Ilgis
|5,9
|-----
|Sparnų ilgis
|12 m
|-----
|Aukštis
|1,50 m
|-----
|Sparnų apkrova
|21,7 kg/m²
|-----
|Sparnų plotas
|11,3 m²
|-----
|Tuščioji masė
|160 kg
|-----
|Skrydžio masė
|245 kg
|-----
|Variklis
|nėra
|-----
|Traukos jėga
|nėra
|-----
|Tūpimo greitis
|45 km/h
|-----
|Kreiserinis greitis
|60 km/h
|-----
|Aerodinaminė kokybė
|20
|-----
|}

## Nuorodos

* Sklandytuvas BrO-12
* БРО-12
Redanas

**Redanas** ( 'pakopa') – pakopa glisuojančių laivų dugno paviršiuje. Sumažina drėkinamą paviršių, nes vandens srautas atitrūksta nuo katerio dugno, ir taip sumažėja vandens pasipriešinimas. Būna skersiniai (jų laivai gali turėti vieną ir daugiau) ir išilginiai (kelis).

Prieš Antrąjį pasaulinį karą TSRS buvo vienintelė stambi jūrinė valstybė, kuri statė redaninius torpedinius katerius. D. Britanija, Vokietija, JAV ir kitos valstybės statė kilinius torpedinius katerius, kurie pasižymi geresnėmis jūrinėmis savybėmis. Kiliniai kateriai lėtesni ramiu oru, bet įgyja žymų pranašumą, kai bangavimas pasiekia 3-4 balus. Kartu jie paprastai gali būti apginkluoti galingesne artilerijos bei torpedine ginkluote.

## Šaltiniai
Mar oz Hipopotamo nacionalinis parkas

**Mar oz Hipopotamo nacionalinis parkas** ( – 'hipopotamų marios') – saugoma gamtos teritorija Burkina Faso vakaruose, Aukštutinių Baseinų regione, 60 km į šiaurę nuo Bobo Diulaso.

Parkas apima 163 km² plotą. Jame saugomas pelkėtas Muhuno upės slėnis. Upės senvagėse ir laikinuose ežerėliuose sutinkami hipopotamai, vandens paukščiai. Teritorija saugoma kaip RAMSAR objektas.

## Išnašos
W nacionalinis parkas

**„W“ nacionalinis parkas** () – didelis nacionalinis parkas Vakarų Afrikoje, Nigerio, Benino ir Burkina Faso teritorijose. Apima 10 tūkst. km² teritoriją.

Parkas įkurtas 1954 m., siekiant apsaugoti unikalią Nigerio upės baseino gamtą. Parko pavadinimas kilo nuo upės meandros, kuri žemėlapyje primena raidę „W“. Teritorija teka Nigerio upė ir jos intakas Mekru, veši krūmokšniai, pakrančių sąžalynai, telkšo šlapynės, yra smiltainio uolų plotai. Dėl paplitusios maliarijos, teritorija retai gyvenama.

Čia sutinkami gyvūnai yra vamzdžiadančiai, babuinai, afrikiniai buivolai, karakalai, gepardai, afrikiniai drambliai, hipopotamai, leopardai, liūtai, servalai, karpočiai. Šiame parke yra kitur regione nesutinkamos Vakarų Afrikos žirafos, labai retas gepardų porūšis, seniau čia gyveno Afrikos hieniniai šunys. Parke lankosi daug migruojančių paukščių, iš viso užfiksuota ~350 rūšių.

„W“ nacionalinis parkas 1996 m. paskelbtas UNESCO pasaulio paveldo objektu kaip svarbi paukščių ir kitų laukinių gyvūnų buveinė bei vieta, pasižyminti bioįvairove.


Image:Gapped Bush Niger Nicolas Barbier.jpg|Krūmynų plotai
Image:Elephants bath park w Niger 2006.jpg|Drambliai parke
Image:Gazelle big road park w niger 2006148670716 94d943892c b.jpg|Arklinė antilopė
File:Niger Safari.jpg|Parko kraštovaizdis


## Šaltiniai
Rugpjūčio 4-osios stadionas

**Stade du 4-Août** (iš pranc. „rugpjūčio 4-osios stadionas“) – daugiafunkcis stadionas, esantis Burkina Faso sostinėje Uagadugu. Pastatytas 1981–1984 m. ir naudojamas daugiausia futbolo bei lengvosios atletikos varžyboms. Čia namų rungtynes žaidžia Burkina Faso vyrų futbolo rinktinė ir „Étoile Filante de Ouagadougou“ klubas.

1998 m. šiame stadione vyko Afrikos Tautų taurės varžybos, įskaitant ir finalą, kuriame Egiptas nugalėjo Pietų Afriką.
Harmatanas

**Harmatanas** – sausas ir daug dulkių nešantis vėjas, būdingas teritorijose tarp Sacharos dykumos ir Gvinėjos įlankos. Pučia nuo lapkričio pabaigos iki kovo vidurio iš dykumos ir perneša daug smulkių dulkių (dydis 0,5-10 µm). Dėl harmatano pablogėja matomumas, santykinis oro drėgnumas gali nukristi žemiau 15 %, taip neigiamai paveikdamas žmonių sveikatą, augaliją. Gali kilti smėlio audros, o sandūros su musonu regione – tornadai.
Karfigelos krioklys

**Karfigelos krioklys** () – kaskadų sistema pietvakarių Burkina Fase, Kaskadų regione, 12 km į vakarus nuo Banforos. Susidarė Komoės upei leidžiantis nuo smiltainio masyvo (Banforos aukštumų) į lygumas.

Krioklys yra šalies turistinis objektas. Jis su apylinkėmis paskelbtas draustiniu.
Palangos stinta

**„Palangos stinta“** – kasmetinis renginys Palangoje, J. Basanavičiaus g., rengiamas nuo 2004 m., viena iš linksmiausių pajūrio žiemos sezono atrakcijų. Šventės metu miesto svečiai gali susipažinti su vietos žvejiškomis tradicijomis, istorija bei kulinariniu paveldu. Renginyje, trunkančiame 1-2 dienas,  apsilanko iki 40 tūkst. žmonių, suvalgomos 4-6 tonos stintų.

## Istorija

Vietos verslininkas Klaidas Pakutinskas prieš dešimtmetį ėmė galvoti, kaip išjudinti miegančią Palangą žiemą, todėl nusprendė visus sukviesti prie stintų stalo. Nedidelė centrinės pėsčiųjų gatvės šventė pradžioje suvienijo vos kelias kavines. Pamažu prie idėjos įgyvendinimo prisidėjo kultūros veikėjai, žvejai, visuomenės organizacijos, vietos valdžia. Iniciatyva užaugo iki didelio masto renginio. Ši pajūrio žiemos šventė jau yra tapusi tam tikra miesto įvaizdžio dalimi.  Per dešimtmetį ji išaugo į masinį renginį, nebeišsitenkantį vien J. Basanavičiaus gatvėje. Tai padeda amortizuoti sezoniškumą verslui, į miestą privilioja daug svečių. Dabar į „Palangos stintą“ skuba ir lietuviai, ir aplinkinių šalių gyventojai. Nuo 2002 m. panaši „Stintų šventė“ pavasariais vyksta Sankt Peterburge ().

## Pramogos

Šventėje visų laukia agurkais kvepianti stinta, tradicinės magaryčios žvejams ir svečiams, žvejiškos melodijos. Visą dieną galima ragauti įvairiais būdais paruoštos stintos, stebėti ir sudalyvauti įvairiose varžybose, stebėti stintų grilio čempionatą. Kiekvienais metais šventę papuošia kavinių ir restoranų ypatingi valgiaraščiai, sveikuolių maudynės Baltijos jūroje, tituluojami Stintų ordino kavalieriai. Švente rūpinasi organizatoriai, susivieniję į „Stintų ordiną“, turintį savo kanclerį, magistrą, maršalą. Renginyje kasmet gausiai dalyvauja tautodailininkai, amatininkai, suvenyrų prekeiviai iš Lietuvos ir užsienio.

Šventės pramogos:
* stintų meškeriojimo varžybos ant jūros tilto,
* žuvies barbekiu turnyras,
* inkaro laikymo, žvejų valties tempimo rungtys, 
* stintų valgymo varžytuvės,
* tradicinės magaryčios žvejams ir svečiams,
* sveikuolių maudynės ledinėje jūroje,
* liaudiškos muzikos ansamblių ir populiarių atlikėjų koncertai.

## Gintarinė stinta

Jubiliejinėje 10-ojoje šventėje 2013 m. iš metalo ir kieto putplasčio buvo pagaminta ir iš viso per 10 kilogramų sverianti simbolinė stinta, papuošta 5,5 kilogramo gintaro. Darbas truko maždaug savaitę, gintarų spalvos derintos taip, kad stinta būtų kuo panašesnė į keptą žuvį. Dešimtus metus šventę rengiantys žemaičiai prie jūros sutiko jūrų dievą Bangpūtį, kuris paskyrė savo sūnų Stintenį globoti renginį ir būti jos talismanu. Šis talismanas bei šventės globėjas ir yra gintarinė stinta. Simbolis, puošiantis Stintų ordino pilį (vieną iš kavinių), visiems metams atneš sėkmės žvejyboje kiekvienam, gintarinę žuvį paliesiančiam ranka.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* „Palangos stinta-2013“ programa
* Jubiliejinė „Palangos stinta-2013“
BrO-9 Žiogas

**BrO-9 Žiogas** – medinės konstrukcijos mokomasis sklandytuvas, skirtas sklandymo mokykloms, sukonstruotas Broniaus Oškinio 1952 m.

Iš viso B. Oškinis sukonstravo ir pastatė tris skirtingus BrO-9 prototipus. Jie buvo kiek skirtingos konstrukcijos: 1952.06.15 pakilo pirmasis BrO-9(A) su atviru liemeniu ir slide.
1952 m. rugsėjį – antrasis (B) – su BrO-9(A) sparnais, tačiau kitos konstrukcijos liemeniu su gondola ir važiuoklės ratuku, o 1953 m. vasarį – trečiasis – BrO-9(C) su siauresniais ir ilgesniais sparnais.

Serijinė gamyba prasidėjo Simferopolio aviacijos dirbtuvėse 1953 m. rugpjūtį.

BrO-9 serijinę gamybą Simferopolio dirbtuvėse sustabdė naujas B. Oškinio pradinio mokymo sklandytuvas BrO-11. DOSAAF vadovybė nusprendė, jog BrO-11 bus gaminamas vietoj BrO-9, nors B.Oškinis bandė įtikinti, jog šie sklandytuvai papildo vienas kitą: BrO-11 skirtas sklandymo būreliuose mokytis skrieti pažemiais, o su BrO-9, panaudojant išvilktuvus, galima skristi aplink skraidymų aikštę, mokytis skrieti šlaito antvėjyje ir netgi termikuose.

Dėl medinės konsturkcijos ir naudojimo pilitų mokymui BrO-9 buvo trumpaamžis ir dauguma jų buvo nurašyti iki septintojo dešimtmečio pabaigos. 2020 m. vieną BrO-9 atkūrė senovinių sklandytuvų restauratorius Benvenutas Ivanauskas. Atstatymo darbai užėmė 10 m. Orlaivis oficialiai buvo pristatytas  2020 m. m. liepos 15-ą dieną Pociūnų aerodrome.

## Techniniai duomenys

! Charakteristika
! vertė
|-----
|Ekipažas
|1
|-----
|Ilgis
|5,38 m
|-----
|Sparno mojis
|8,75 m
|-----
|Sparnų plotis
|
|-----
|Aukštis
|
|-----
|Sparnų strėliškumas
|3°
|-----
|Sparnų plotas
|13,45 m²
|-----
|Sparnų apkrova
|12,2 kg/m²
|-----
|Tuščioji masė
|92 kg
|-----
|Skrydžio masė
|167 kg
|-----
|Piloto masė
|
|-----
|Variklis
|nėra
|-----
|Traukos jėga
|nėra
|-----
|Tūpimo greitis
|30 km/h
|-----
|Didžiausias skridimo greitis
|110 km/h
|-----
|Aerodinaminė kokybė
|14,3
|-----
|}

## Literatūra

*Ramoška G. „Klumpė“, užkariavusi SSRS
* БРО-9 – планер разборного типа

## Nuorodos
Baltarusijos–Lenkijos valstybinė siena

**Baltarusijos-Lenkijos valstybinė siena** (, ) – valstybinė siena tarp Baltarusijos ir Lenkijos. Oficialiai sienos linija pradėjo veikti nuo 1991 m. rugpjūčio 25 d., tačiau tokia sienos linija susiformavo jau nuo 1945 metų, kai buvo Lenkijos-Tarybų Sąjungos valstybinės sienos dalimi.

## Sienos linija

Valstybinė siena pietuose prasideda prie Sobiburo kaimo šalia Lenkijos, Baltarusijos ir Ukrainos trijų valstybių sienų sankirtos. Toliau kyla į šiaurės vakarus ir 154 km eina per Vakarinio Bugo upę. Ties Belovežo giria suka į šiaurės rytus, kur ties Narevo upe toliau eina į šiaurę. Toliau siena eina Svisločiaus upės slėniu, toliau apie 5 km eina Volkušankos upe, kol galiausiai pasiekia Juodosios Ančios upės slėnį, kur šalia Stanovisko kaimo susijungia su Lietuvos-Lenkijos valstybine siena ir Lietuvos–Baltarusijos valstybine siena.

## Pasienio punktai

Iš viso sienoje yra 16 pasienio punktų, tačiau tik 13 iš jų veikiantys, 7 punktai skirti automobiliams, 5 traukiniams, 1 vandens transporto priemonėms.

### Kelių
* Bialoviežos-Piererovo pasienio punktas
* Bobrovnikų-Berastavicos pasienio punktas
* Kukurikų-Kazlovičų pasienio punktas
* Kužnicos-Bruzgių pasienio punktas
* Polovcės-Pieščatkos pasienio punktas
* Slavatičės-Domačevo pasienio punktas
* Terespolio-Bresto kelių pasienio punktas

### Geležinkelio
* Čeremchos-Vysokojės pasienio punktas
* Kužnicos-Gardino pasienio punktas
* Siemianuvkos-Svisločiaus pasienio punktas
* Terespolio-Bresto geležinkelio pasienio punktas
* Zubkų-Berastavicos pasienio punktas

### Upių
* Rudaukos-Lesnajos pasienio punktas

### Neveikiantys
* Lipščanų-Sofijevo pasienio punktas
* Chvorošcianų-Dubnicos pasienio punktas
* Vlodavos-Tomašuvkos pasienio punktas

## Galerija


Vaizdas:Białowieża - Międzynarodowe drogowe przejście graniczne.JPG|Bialoviežos-Piererovo pasienio punktas
Vaizdas:Granica Państwa na linii kolejowej Białystok-Grodno.jpg|Ties Kužnicos-Gardino pasienio punktu
Vaizdas:Kanał Augustowski śluza Kurzyniec remont grudzień 2006.jpg|Rudaukos-Lesnajos pasienio punktas
Vaizdas:Granica państwa w okolicy Lipszczan grudzień 2007.jpg|Lipščanų-Sofijevo pasienio punktas
Vaizdas:Damacheva2.JPG|Ties Slavatičės-Domačevo pasienio punktu
Vaizdas:Polowce checkpoint-0.jpg|Polovcės-Pieščatkos pasienio punktas
Vaizdas:Podlaskie - Krynki - Granica PL-BY - Brama - Front.JPG|Prie Krinkų miesto
Vaizdas:Belarus-Poland border 01.jpg|Prie Usnažo Gurnų kaimo
Vaizdas:Border pl-be in bialowieza forest beentree.jpg|Belovežo girioje
Vaizdas:Granica polsko-bialoruska.jpg|Prie Tolčės kaimo
Vaizdas:Wlodawa Bug former railway.JPG|Buvusio geležinkelio tilto vieta ties Vlodava
Vaizdas:Wlodawa former rail bridge.JPG|Buvusio geležinkelio tilto vieta ir pasienio kuoliukas ties Vlodava


## Taip pat skaitykite

* Kerzono linija
Julian Gruner

**Julijanas Gruneris** (), (1898 m. spalio 13 d. Vištytyje, Rusijos imperijoje – 1940 m. Charkove, Tarybų Sąjungoje) – lenkų lengvaatletis, šuolininkas į aukštį ir ieties metikas.

## Biografija

1922 m. laimėjo Lenkijos čempionato aukso medalį šuolio į aukštį rungtyje. 1922 m. liepos 15 d. pagerino Lenkijos šuolio į aukštį rekordą – 1,76 m. 1922 m., 1923 m. ir 1927 m. ieties metimo rungtyje laimėjo sidabro medalį. 1923 m. ir 1924 m. laimėjo sidabro medalį, o 1925 m. bronzos medalį. 1924 m. ieties metimo rungtyje laimėjo bronzos medalį, o 1925 m. ir 1926 m. aukso medalius. 1925 m. liepos 12 d. Paryžiuje vykusiose varžybose pagerino Lenkijos ieties metimo rekordą – 57,56 m.

1925 m. baigė Varšuvos universitetą ir įgijo mediko diplomą. 1925–1931 m. dirbo chirurgu Varšuvoje. 1931–1939 m. dirbo Kališe, priklausė Maltos Ordinui. Nuo 1934 m. priklausė Lenkijos kariuomenės rezervui. Prasidėjus II pasauliniam karui, 1939 m. rugsėjo 19 d. Ivano Frankivske buvo suimtas sovietų saugumo. Vėliau pervežtas į Starobilsko kalėjimą ir 1940 m. NKVD nužudytas Charkove.

## Nuorodos

* Vaizdinė medžiaga www.youtube.com.

## Literatūra

* Henryk Kurzyński, Stefan Pietkiewicz, Janusz Rozum, Tadeusz Wołejko: Historia Finałów Lekkoatletycznych Mistrzostw Polski 1920–2007. Konkurencje męskie. Szczecin – Warszawa: Komisja Statystyczna PZLA, 2008. ISBN 978-83-61233-20-6.
* Zbigniew Łojewski, Tadeusz Wołejko: Osiągnięcia Polskiej Lekkiej Atletyki w 40-leciu PRL. Mecze Międzypaństwowe I Reprezentacji Polski seniorów – mężczyźni. Warszawa: Komisja Statystyczna PZLA, 1984.
* Henryk Kurzyński, Stefan Pietkiewicz, Marian Rynkowski: Od Adamczaka do Zasłony – Leksykon lekkoatletów polskich okresu międzywojennego – mężczyźni. Warszawa: Komisja Statystyczna PZLA, 2004. ISBN 83-9136-63-9-1.
* Stefan Pietkiewicz: 85 lat temu Polak po raz pierwszy zwyciężył w mityngu zagranicznym (pol.). Oficjalny portal Polskiego Związku Lekkiej Atletyki.
* Jerzy Szymonek, Janusz Rozum: Osiągnięcia Polskiej Lekkiej Atletyki w 40-leciu PRL. Rzut oszczepem mężczyzn.. Warszawa: Komisja Statystyczna PZLA, 1984.
Minezingeris

**Minezingeris** ( iš *Minne* 'meilė' + *Singer* 'dainius') – viduramžių Vokietijos klajojantis dvaro poetas, kuriantis ir dainuojantis dainas apie meilę ir riterių žygius. Jų dainose garbinama širdies dama, apdainuojamas susitikimas ir liūdnas išsiskyrimas su ja. Minezingerių tradicija apima XII–XIV a. Vienais žymiausių minezingerių laikomi Volframas fon Ešenbachas bei Valteris fon der Fogelveide.

## Socialinė padėtis
Dėl patikimos biografinės informacijos trūkumo nėra vieningos nuomonės dėl minezingerių statuso. Dalis jų neabejotinai priklausė aukštesniajai aristokratijai – XIV a. knygoje *[[Codex Manesse]]* yra įtraukta dainos, kurių autoriai yra kunigaikščiai, karaliai ir imperatorius Henrikas IV. Kai kurie minezingeriai, kaip pažymi jų statusas *Meister* ('meistras'), turėjo muzikinį išsilavinimą. Yra manoma, jog dauguma minezingerių priklausė žemesniam aukštuomenės sluoksniui – buvo didesnių lordų vasalai. Plačiąja prasme jie rašė ir pasirodydavo to paties socialinio sluoksnio žmonėms ir turėtų būti laikomi ne samdomais muzikantais bet dvarininkais. Pavyzdžiui, Frydrichas fon Hauzenas buvo Frydricho Barbarosos kryžiaus žygio komandoje. Kryžiaus žygio metu šis minezingeris ir žuvo. Taip pat yra žinoma, jog imperatorius Frydrichas II kaip padėką už tarnybą Valteriui fon der Fogelveidui suteikė foedą.

## Vėlesnis vystymasis
XV a. iš minezingerių išsivystė maisterzingerių tradicija. Tačiau šios dvi tradicijos yra pakankamai skirtingos. Minizingeriai daugiausia buvo aristokratai, tuo tarpu maisterzingeriai paprastai buvo nekilmingi žmonės.

Apie minezingerių tradicijas yra parašytos bent dvi operos: Richardo Vagnerio „*[[Tannhäuser]]*“ bei Richardo Štrauso „*[[Guntram]]*“.

## Šaltiniai

Tarptautinių žodžių žodynas, © Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985
* Olive Sayce, *The medieval German lyric, 1150–1300: the development of its themes and forms in their European context* (Oxford University Press 1982) ISBN 0-19-815772-X
* Ronald J. Taylor, *The Art of the Minnesinger. Songs of the thirteenth century transribed and edited with textual and musical commentaries*, 2 tomai (University of Wales Press, 1968)
* Alwin Schultz, *Das höfische Leben zur Zeit der Minnesinger* (2 tomai, 1889)
Stanisław Gruszczyński

**Stanislav Gruščinski** (), (1891 m. sausio 6 d. Liudvinave, Rusijos imperijoje – 1959 m. vasario 3 d. Milanuveke, Lenkijos Liaudies Respublikoje) – lenkų menininkas, dainininkas tenoras, kino filmų aktorius.

## Biografija

Gimė ūkininkų šeimoje Liudvinavo kaime netoli Vilniaus. Lankė mokyklą Vilniuje, kur 1905 m. dalyvavo mokinių streike. 1912 m. išvyko iš Vilniaus ir apsigyveno netoli Varšuvos. Dirbo įvairius darbus teatre, tuo pačiu metu mokėsi dainuoti. Varšuvoje dirbdamas viešbutyje susipažino su dainininku Władysław Walter, kuris jį pakvietė į operetę. 1915 m. debiutavo teatre*Teatrze Nowości*. 1916 m. debiutavo Varšuvos operos teatre, kur atliko vaidmenį Džiuzepės Verdžio *Aidoje*. 

Varšuvos operos teatre dirbo iki 1931 m. ir 1936-1938 metais. Tarpukariu keliavo po Europą ir dainavo žymiausiuose Europos operos teatruose Hamburge, Lisabonoje, Madride, Barselonoje ir Milano La Scaloje. Įsigijo vilą Milanuveke, tačiau ten gyvendamas tapo alkoholiku.

II pasaulinio karo metu dirbo valytoju bei kitokius neprofesionalius darbus. Po karo dirbo Varšuvos bibliotekoje, 1947-1950 m. kultūros namuose Mazovijos Grodziske, 1950-1957 m. Varšuvos operos konsultantu. Palaidotas Povonzkų kapinėse.  

## Teatro spektakliai

* 1915 – *Polska krew*, "Teatr Nowości"
* 1915 – *Generał huzarów*, "Teatr Nowości"
* 1915 – *Baron cygański*, "Teatr Nowości"
* 1915 – *Zemsta nietoperza*, "Teatr Nowości"
* 1916 – *Piękna Helena*, "Teatr Nowości"
* 1916 – *Cnotliwa Zuzanna*, "Teatr Nowości"
* 1916 – *Aida*, Opera Teatru Wielkiego
* 1916 – *Pajace*, Opera Teatru Wielkiego
* 1916 – *Dookoła miłości*, Teatr Nowości
* 1932 *Przez dziurkę od klucza*, teatr "Morskie Oko"
* 1933 – *Z całego serca*, teatr "Praskie Oko"

## Filmografija

* 1932 m. – Księżna Łowicka (*Kunigaikštienė Lovicka*) kaip poetas Alojzy Szczygieł
* 1928 m. – *Romans panny Opolskiej* (*Ponios Opolės romansas*)
* 1928 m. – *Tajemnica starego rodu* (*Senos šeimos paslaptis*) kaip Rotmistras Kara-Kozewicz
* 1928 m. – Pan Tadeusz (*Ponas Tadas*) kaip kunigaikštis Sapiega
* 1927 m. – Ziemia obiecana (*Pažadėtoji žemė*) kaip Maks Baum
* 1921 m. – *Idziem do ciebie, Polsko, matko nasza* (*Einam pas tave, Lenkija, motina mūsų*) kaip Góral Józek

## Nuorodos

* Biografija (lenk.);

## Literatūra

* Józef Kański: Artysta z bożej łaski Stanisław Gruszczyński. W: Józef Kański: Mistrzowie sceny operowej. Wyd. 2. Kraków: Polskie Wydawnictwo Muzyczne, 1988, s. 163-166. ISBN 83-224-1774-8.
* Ludwik Sempoliński: Wielcy artyści małych scen. Warszawa: Czytelnik, 1977.
* Zbigniew Adrjański: Kalejdoskop estradowy : leksykon polskiej rozrywki 1944-1989 : artyści, twórcy, osobistości. Warszawa: Bellona, 2002. ISBN 83-11-09191-9.
* Syrena Record : pierwsza polska wytwórnia fonograficzna = Poland's first recording company : 1904-1939. ISBN 83-917189-0-5.
Rideras

**Rideras** () – miestas šiaurės rytų Kazachstane, Rytų Kazachstano srityje, Rūdinio Altajaus kalnuose, prie Ulbos upės (Irtyšiaus intakas). Geležinkelio stotis (atšaka iš Oskemeno), plento E40 (ruožo Almata-Rideras) galutinis taškas. Polimetalų rūdos gavybos ir perdirbimo centras. Veikia krašto muziejus.

Didžioji dauguma (85 %) miesto gyventojų – rusai.

## Istorija
Gyvenvietė įkurta 1786 m. ir pavadinta inžinieriaus Filipo Ridero, atradusio metalų telkinius, garbei. 1934 m. suteiktas miesto statusas. Po karo veikė karo belaisvių lageris. 1941–2002 m. miestas vadinosi ***Leninogorsku*** ().

## Šaltiniai
Leninogorskas

: *Seniau Leninogorsku vadintas Kazachstano miestas [[Rideras]].*

**Leninogorskas** (rus. ir ) – miestas Rusijoje, pietryčių Tatarstane, ~40 km į pietryčius nuo Almetjevskos, prie Zajaus aukštupio; rajono centras. Plentai į Bugulmą, Almetjevską, Aznakajevą; geležinkelio stotis. Svarbus naftos ir gamtinių dujų gavybos pramonės centras. Taip pat vystoma automobilių dalių, naftos gavybos technikos gamybos, baldų, siuvimo, gelžbetonio, maisto pramonė.

Yra Kazanės nacionalinio tyrimų technikos universiteto filialas, dvi kolegijos, technikumas, krašto, naftininkų muziejai. Leninogorskas garsėja kaip nuolatinis konkurso „Patogiausias gyventi Rusijos miestas“ laimėtojas.

2019 m. 43,3 % miesto gyventojų buvo rusai, 42,8 % – totoriai, 5,3 % – čiuvašai, 5,8 % – mordviai.

## Istorija
1795 m. įkurta gyvenvietė ***Naujoji Pismianka*** (*Новая Письмянка*). 1883 m. ji buvo valsčiaus centras, stovėjo cerkvė. XX a. 4-ajame dešimtmetyje imta plėtoti pramonė. 1947 m. apylinkėse pradėta naftos gavyba, gyvenvietė ėmė sparčiai augti. 1955 m. suteiktas miesto statusas ir Leninogorsko vardas (miestas pavadintas Lenino garbei).

## Šaltiniai
Altajus (Kazachstanas)

**Altajus** () – miestas šiaurės rytų Kazachstane, Rytų Kazachstano srityje, Altajaus kalnų papėdėje, prie Beriozovkos upės. Rajono centras. Svarbus kalnakasybos centras (kasama aukso, sidabro, cinko, švino, kadmio rūda). Yra rūdų apdirbimo gamykla.

## Istorija
Gyvenvietė įkurta 1791 m., pradėjus rūdų gavybą. Ilgą laiką gyvenvietė vadinta ***Zyrianovskojė*** (). Miesto statusas ir **Zyrianovsko** () pavadinimas suteiktas 1941 m.

2019 m. miestas pervadintas į Altajų.

## Šaltiniai
Volkušanka

**Volkušanka** (, ) – upė šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Augustavo apskrityje ir Baltarusijoje. Dešinysis Juodosios Ančios upės intakas. Upės plotis siekia nuo 3 iki 6 metrų, gylis nuo 0,3 iki 1,5 metrų. Netoli upės įsikūręs Volkušo kaimas. Apie 5 km per upę eina Baltarusijos-Lenkijos valstybinė siena.
BK-6 Neringa

**BK-6 Neringa** – vienvietis medinės konstrukcijos rekordinis ir treniruočių sklandytuvas su laisvai nešančiais sparnais, sukonstruotas Balio Karvelio 1969 m.

## Konstrukcija
BK-6 – viduriasparnis su didelio proilgio trapeciniais sparnais. Horizontalieji stabilizatoriai yra prieš kilį, viršutinėje fiuzeliažo dalyje. Kabina su dideliu gaubtu, aptakiai pereinančiu į liemenį.

Sparnai - trapecijos formos su gale esančiais cigarais. Sparno priešakinė dalis dengta klijuote. Sparnas aptrauktas drobe ir impregnuotas celono laku. Ant sparnų, 1800 mm nuo liemens yra įmontuoti duraliumininiai oro stabdžiai.

Liemuo pjūvyje ovalo formos, užpakalinė liemens dalis baigiasi kiliu, prie kurio lankstais tvirtinamas posūkio vairas. Tarp 10 ir 11 špangauto yra ratukas, kuris yra pusiau išlindęs iš liemens. Liemens priekyje yra nedidelė pavaža, o gale - uodegos ramstis. Kabinos gaubtą sudaro dvi dalys, pagamintos iš organinio stiklo. Galinė gaubto dalis yra išpūsta pagal liemens formą. Matomumas iš kabinos geras. Didžiausias kabinos plotis - 570 mm, o aukštis 940 mm. Kabina pritaikyta nugariniam parašiutui, taip pat joje yra reguliuojami pedalai. Už kabinos yra nedidelė bagažinė. Sklandytuvas turi du buksyravimo kablius: vienas priekyje, buksyravimui paskui lėktuvą, kitas apačioje liemens, prie ratuko. Vėliau buvo įrengti du kabliai iš šonų (kaip sklandytuve „Blanik“).

Horizontalus stabilizatorius - trapecijos formos, dengtas 1 mm klijuote. Aukštumos vairas susideda iš dviejų dalių. Priekinė vairo dalis dengta klijuote, o galinė drobe impregnuota celono laku. Kilis turi du lonžeronus, visas aptrauktas 1 mm klijuote. Priekinė posūkio vairo dalis aptraukta 1 mm klijuote, likusi dalis – drobe, impregnuota celono laku.

Šių sklandytuvų Simferopolyje buvo pagaminta apie 60.

## Naudotojai
*  – praktiškai visi sklandytuvai naudoti Pabaltijo respublikose.
*  – du sklandytuvai buvo padovanoti Kubos sklandytojams.

## Techniniai duomenys

! Charakteristika
! vertė
|-----
|Ekipažas
|1
|-----
|Ilgis
|7,37
|-----
|Sparno mojis
|15,0 m
|-----
|Sparnų profilis
|Gö 549
|-----
|Aukštis
|1,38 m
|-----
|Liemens midelis
|0,43 m²
|-----
|Sparnų plotas
|11,8 m²
|-----
|Tuščioji masė
|232 kg
|-----
|Skrydžio masė
|330 kg
|-----
|Sparnų apkrova
|27 kg/m²
|-----
|Variklis
|nėra
|-----
|Traukos jėga
|nėra
|-----
|Tūpimo greitis
|57 km/h
|-----
|Didžiausias leidžiamas skridimo greitis
|250 km/h
|-----
|Aerodinaminė kokybė
|28
|-----
|}

## Nuorodos
Serebrianskas

**Serebrianskas** () – miestas šiaurės rytų Kazachstane, Rytų Kazachstano srityje, Zyrianovsko rajone, Irtyšiaus dešiniajame krante, 120 km į rytus nuo Oskemeno. Yra Serebriankos geležinkelio stotis. Netoliese veikia Buchtarmos hidroelektrinė.

## Istorija
Serebrianskui miesto statusas suteiktas 1962 m.

## Šaltiniai
Šemonaicha

**Šemonaicha** () – miestas šiaurės rytų Kazachstane, Rytų Kazachstano srityje, prie Ubos upės, 130 km į šiaurės vakarus nuo Oskemeno. Rajono centras. Geležinkelio stotis, eina Oskemeno-Semėjaus kelias. Baldų, statybinių medžiagų, geležinkelio įrengimų gamyba, pieno pramonė.

## Istorija
Šemonaicha rašytiniuose šaltiniuose minima nuo 1766 m., o miesto statusą gavo 1961 m.

## Šaltiniai
Šaras

**Šaras** () – miestas šiaurės rytų Kazachstane, Rytų Kazachstano srityje, Žarmos rajone, prie Šaro upės (Irtyšiaus intakas). Geležinkelio stotis prie Semėjaus–Ajagozo linijos, eina Semėjaus–Zaisano kelias. Veikia geležinkelio aptarnavimo įmonė, galanterijos, cemento gamyklos.

## Istorija
Gyvenvietė susikūrė nutiesus Turksibo geležinkelį. Miesto statusą gavo 1963 m. Sovietmečiu gyvenvietė vadinta ***Čarsku*** ().

## Šaltiniai
Mažoji geldutė

**Mažoji geldutė** (*Unio crassus*; taip pat žinoma kaip **ovalioji geldutė**) – kietageldis dvigeldis moliuskas, priklausantis geldutinių šeimai (*Unionidae*).

## Paplitimas

Aptinkama Centrinės ir Rytų Europos upėse. Lietuva yra šiaurinė arealo dalis. Randama Nemuno, Ventos ir kitų upių baseinuose. Įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

## Biologija

Mažoji geldutė gyvena nedideliuose, gerai įšylančiuose gėlo vandens telkiniuose su greita tėkme, kur dugną sudaro žvirgždas, smėlis ir akmenys, su gausia vandens ir pakrantės žoline augalija. Išlieka tik tokiuose telkiniuose, kur gyvena žuvys. Gali išgyventi iki 80 m. ir užaugti iki 11 cm ilgio. 

Rūšiai grėsmę kelia tarša, buveinių nykimas.

## Šaltiniai
Grigorijus Pomerancas

**Grigorijus Pomerancas** (, 1918 m. kovo 13 d. Vilniuje – 2013 m. vasario 16 d. Maskvoje) – žydų kilmės rusų filosofas, kultūrologas, rašytojas, Sovietų Sąjungos disidentas, oponavęs Aleksandrui Solženicynui. Daug jo filosofinės kūrybos buvo publikuojama Samizdate, didelį poveikį dariusiame 1960-1970 m. liberaliajai inteligentijai. 

## Biografija

G. Pomerancas gimė 1918 m. kovo 13 d. Vilniuje, vos prieš mėnesį nepriklausomybę atgavusioje Lietuvoje. Šeimoje buvo bendraujama lenkų, jidiš ir rusų kalbomis. 1922 m. tėvas pasitraukė gyventi į Maskvą. 1925 m. ten pat persikėlė ir motina kartu su Grigorijumi. 1940 m. baigė Maskvos N. G. Černyševskio filosofijos, literatūros ir istorijos institutą (*МИФЛИ*).

Dalyvavo Antrajame Pasauliniame kare savanoriu, buvo sužeistas, gavo karinių apdovanojimų. 1942 m. įstojo į TSKP, iš kurios, apkaltinus antitarybinėmis kalbomis, 1945 m. buvo pašalintas. 1949 m. buvo nuteistas už antisovietinę veiklą, 1953 m. išėjo į laisvę, o 1956 m. - reabilituotas. Įsidarbino Rusijos mokslų akademijos mokslinės informacijos instituto Azijos ir Afrikos šalių bibliografijos skyriuje.

## Veikla

G. Pomeranco mokslinių interesų sfera buvo labai plati - pradedant rusų klasikine literatūra ir baigiant Indijos bei Kinijos dvasiniu gyvenimu.

Pirmąją disertaciją apie klasiką Fiodorą Dostojevskį filosofas parašė dar prieš karą, tačiau ji buvo sunaikinta, kai autorius buvo suimtas. Antrosios disertacijos (1968 m.) tema buvo „Kai kurios religinio nihilizmo kryptys“, joje buvo plačiai nagrinėjama dzenbudizmo teorija. Tačiau G. Pomerancui pasirašius atsišaukimą, palaikiusį aktyvistus, kurie tų pačių metų rugpjūčio 25 d. išėjo į Raudonąją aikštę protestuoti prieš SSRS invaziją į Čekoslovakiją, jam buvo neleista jos apsiginti motyvuojant, kad nesusirinko kvorumas. Vėliau šia disertacija aktyviai naudojosi rusų autorinio filmo klasikas Andrejus Tarkovskis, kurdamas savo filmą „Stalkeris“.

Perėjęs „nuo marksizmo prie idealizmo“, („Pradėjau komentuoti Dostojevskį pagal Marksą, o baigiau Markso aiškinimu pagal Dostojevskį“), G.Pomerancas žmogiškos būties pamatu ėmė laikyti religiją ir gelmių filosofiją. Anot jo, išeitis iš dabarties dvasinės ir politinės krizės yra atsisakymas nuo scientistinių ir mitologizuojančių ideologijų, asmens „nepriklausomumas“ religijoje bei kultūroje ir kelias į gylį, o ne ištirpimas masėje.

## Bibliografija

* „Atvirumas bedugnei. Susitikimai su Dostojevskiu“ (*Открытость бездне. Встречи с Достоевским*), 1990 m. – ISBN 5-265-01527-2
* „Išėjimas iš transo“ (*Выход из транса*), 1995 m. – ISBN 5-7357-0028-5 
* „Didžiosios pasaulio religijos“ (*Великие религии мира*), 1995 m. – ISBN 5-87907-016-6, bendraautorė Z.Mirkina 
* „Aistringas vienpusiškumas ir dvasios beaistriškumas“ (*Страстная односторонность и бесстрастие духа*), 1998 m. – ISBN 5-7914-0035-7
* „Bjauriojo ančiuko užrašai“ (*Записки гадкого утенка*), 2003 m. – ISBN 5-8243-0430-0

## Nuorodos

* Asmeninė svetainė
* G. Pomeranco gyvenimas ir veikla 
* Filosofas ir disidentas G. Pomerancas
Metal Gathering Tour Live in Japan 2010

***Metal Gathering Tour Live in Japan 2010*** – JAV merginų tribute heavy metal grupės The Iron Maidens albumas, išleistas Japonijoje. Jo įrašai atlikti koncertinio turo 2010 metų sausio mėnesį šioje šalyje metu.

## Dainos

### Diskas 1
# Opening
# "Invaders"
# "Die With Your Boots On" 
# "The Trooper"
# "Flight of Icarus" 
# "Revelations" 
# "Killers"
# "Wasted Years" 
# "Alexander the Great"
# "Losfer Words (Big 'Orra)"
# "The Number of the Beast"
# "The Wicker Man" 
# "The Evil That Men Do" 
# "Hallowed Be Thy Name"
# "Shamisen"
# "The Prisoner"
# "22 Acacia Avenue"
# "Phantom of the Opera"
# "Run to the Hills"
# Ending

### Diskas 2
# "Wasted Years" 
# "Moonchild" 
# Interviu
# Tomei Highway 

## Atlikėjai
*Kirsten Rosenberg – vokalas 
*Courtney Cox – gitara 
*Sara Marsh – gitara
*Wanda Ortiz – bosinė gitara
*Linda McDonald – mušamieji
Samuel Morse

**Samuelis Finlis Bryzas Morzė** (*Samuel Finley Breese Morse*; 1791 m. balandžio 27 d. – 1872 m. balandžio 2 d.) – amerikiečių išradėjas. Žinomas už telegrafo ir Morzės kodo išradimus. 1838 išrado savo vardu pavadintą abėcėlę.

## Biografija
Gimė Čalstovne, Masačiusetse. Jaunystėje tapė. 1832 m. Morzei kilo mintis, kad elektra galima siųsti pranešimus. Po daugybės bandymų 1838 m. sausį telegrafas buvo baigtas. Tais metais viešai pademonstruotu išradimu niekas nesusidomėjo, tik po 5 metų JAV Kongresas užsakė įrengti 65 km ilgio telegrafo liniją nuo sostinės Vašingtono iki Baltimorės.

## Šaltiniai
Kiichi Miyazawa

**Kiičis Mijazava** (, 1919 m. spalio 8 d. – 2007 m. birželio 28 d.) – Japonijos politikas, buvęs šalies ministras pirmininkas (1991–1993 m.), įvairių ministerijų ministras, ilgametis parlamento narys.

## Biografija
Mijazava gimė 1919 m. Fukujamos mieste Hirošimos prefektūroje. Baigė Tokijo universitetą. 1941 m. pradėjo dirbti Finansų ministerijoje. Po Antrojo pasaulinio karo buvo nuolat išrenkamas į parlamentą, ėjo įvairias aukštas pareigas vyriausybėje. Dirbo tarptautinės prekybos ir pramonės ministru (1970–1971 m.), užsienio reikalų ministru (1974–1976 m.), vyriausybės vyriausiuoju sekretoriumi (1980–1982 m.), finansų ministru (1986–1988 m., 1998–2001 m.) 1988 m. buvo vienas iš įtariamųjų korupcija Recruit skandale. Nepaisant to, susiklosčius palankioms aplinkybėms, 1991 m. tapo Japonijos ministru pirmininku.

1982 m., eidamas vyriausybės vyriausiojo sekretoriaus pareigas, Mijazava pagarsėjo pareiškimu dėl santykių su Kinija ir Pietų Korėja. Tais metais pačioje Japonijoje kilo skandalas dėl šalies mokyklose naudojamų istorijos vadovėlių, o vėliau kaimyninės šalys išreiškė nepasitenkinimą dėl juose nekritiškai pateikiamo Japonijos vaidmens XX a. pirmos pusės istoriniuose įvykiuose. Mijazava tuomet paviešino pareiškimą, kuriame teigė, kad „Japonija, atsižvelgdama į draugiškų santykių mezgimą ir geranoriškumą kaimyninių šalių atžvilgiu, atkreips dėmesį į išreiškiamą kritiką ir pakoreguos vyriausybės atsaką“.

Kaip ministro pirmininko, labiausiai pagarsėję Mijazavos politikos žingsniai buvo įstatymo, leidžiančio Japonijos savigynos pajėgoms dalyvauti taikos palaikymo misijose, priėmimas bei prekybos sutarties su JAV derybos. Iš ministro pirmininko pareigų Mijazavai teko pasitraukti po valdančiosios Liberalų demokratų partijos įtakos susilpnėjimo parlamente 1993 m., tačiau jis išliko aktyvus politikoje iki 2003 m.

## Galerija

Clinton Miyazawa.jpg|Su JAV prezidentu Bilu Klintonu
Vo Van Kiet and Kiichi Miyazawa.jpg|Su Vietnamo premjeru Vo Van Kiet 
Robert Rubin meets with the G7 ministers at the Blair house.jpg|G7 ministrų susirinkime JAV 1998 m.


## Šaltiniai

|-
Adaptuotoji vietovardžio forma

**Adaptuotoji vietovardžio forma** – būdas užrašyti kitos šalies vietovardžius rašte lietuvių kalboje. Iš esmės tai yra vietovardžio sulietuvinimas, gaunamas fonetiškai transkribuojant (perrašant) užsienio šalies vietovardį, pvz., JAV miestas *Los Angeles* transkribuojamas lietuvių kalboje kaip *Los Andželas*. Šiuo pavyzdžiu Los tariasi kaip *Los*, o *Angeles* kaip *Andželo*. Nekirčiuota galūnė -o pritaikoma prie lietuvių gramatikos pakeitus ją į -as, taip iš Los Angeles gaunamas *Los Andželas* . Fonetinė transkripcija nepridedant lietuviškos galūnės yra vadinama nesugramatinta vietovardžio forma, pvz., *Los Andželo* . Originalaus vietovardžio perrašymas nenaudojant fonetinės transliteracijos, bet pridedant lietuviškas galūnes, yra vadinamas sugramatinta asmenvardžio forma, pvz., *Los Angelo’as* .

Tarpukario Lietuvoje ir pirmaisiais tarybiniais metais, iki 5-ojo dešimtmečio pabaigos, adaptuoti vietovardžiai ne Lietuvos teritorijoje esantiems vietovardžiams nebuvo naudojami, pavyzdžiui, Prancūzijos miestas *Fougères*, dabartine rašysena *[[Fužeras]]*, iš kur kilęs taurės-fužero pavadinimas buvo taip ir užrašomas kaip *Fougères* su lietuviškame rašte nenaudojamu diakritiniu ženklu. Vėlesniais tarybiniais metais visi užsienio vietovardžiai buvo adaptuojami, tam kiekvieno mokslinio leidinio gale buvo pateikiamos „Transkribuotų vardų originalo formos“, pavyzdžiui, Lietuviškojoje tarybinėje enciklopedijoje.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Adaptavimas  (Vlkk.lt)
* Svetimvardžiai  (Vlkk.lt)