open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Rutka Pachuckichas

**Rutka Pachuckichas**, () – maža gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Punsko valsčiuje, Seinų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Taurusiškės kaimo dalis.

## Istorija

Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Kareivinės (Marijampolė)

**Kareivinės** – pietinė Marijampolės miesto dalis, esanti dešiniajame Šešupės krante, buvusių kareivinių teritorijoje. 

## Istorija

Marijampolės karinis miestelis pradėtas projektuoti 1873 m. Jis buvo pradėtas statyti 1888 m. ir baigtas XIX a. pabaigoje. Prie karinio miestelio 1926 m. pastatytas gelžbetoninis Kumelionių tiltas.

1941 m. rugsėjį ir 1942 m. pradžioje nacių Vokietijos okupacinės valdžios įsakymu Marcinkuose (kareivinių rajone) buvo nužudyta 5090 žydų ir sovietinių aktyvistų.

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai
Mokolai (Marijampolė)

**Mokolai** – vakarinė Marijampolės miesto dalis, esanti kairiajame Šešupės krante. Šiaurinė kaimo dalis yra už miesto ribų.

## Istorija

|}

## Šaltiniai
Steponiškės (Marijampolė)

**Steponiškės** – Marijampolės miesto dalis, esanti miesto šiaurės rytuose. Tai pramonės rajonas į rytus nuo geležinkelio. Pietinė dalis gyvenvietės yra už miesto ribų.

## Istorija

|}

## Šaltiniai
Mockų–Trakiškių geležinkelio pasienio punktas

**Mockų-Trakiškių geležinkelio pasienio punktas** () – buvęs Lietuvos-Lenkijos valstybinės sienos pasienio punktas šalia Mockų, Kalvarijos savivaldybėje, Marijampolės apskrityje iš Lietuvos pusės ir šalia Trakiškių, Palenkės vaivadijoje, Seinų apskrityje, Punsko valsčiuje iš Lenkijos pusės. Per sieną vyksta traukiniai: Vilnius-Šeštokai-Varšuva. 2007 m. kovo 9 d. tarp Lietuvos ir Lenkijos buvo pasirašyta sutartis, kuri numatė kad šis pasienio punktas bus Rail Baltica geležinkelio linijos dalis. 2007 m. gruodžio 21 d. įgyvendinant Šengeno sutartį pasienio patikra buvo panaikinta. Nuo pasienio punkto iki Trakiškių geležinkelio stotelės yra 3,4 km.

## Taip pat skaitykite

* Lietuvos ir Lenkijos valstybinės sienos perėjimo punktai
Kapčiamiesčio-Berznyko pasienio punktas

**Kapčiamiesčio-Berznyko pasienio punktas** () – buvęs Lietuvos-Lenkijos valstybinės sienos pasienio punktas Kapčiamiesčio apylinkėse, Lazdijų rajone, Alytaus apskrityje iš Lietuvos pusės ir šalia Berznyko, Palenkės vaivadijoje, Seinų apskrityje, Seinų valsčiuje iš Lenkijos pusės. Veikė prie kelio Kapčiamiestis – Berznykas, Kauknorio kaimo ribose, 9 km į šiaurės vakarus nuo Kapčiamiesčio miestelio.

Pasienio punktas buvo atidarytas 2006 m. rugsėjo 1 d. pėstiesiams ir dviratininkams. Punktas veikdavo nuo gegužės 1 d. iki spalio 1 d. Tai buvo trečioji valstybės sienos perėja šalių pasienyje. Ja galėjo vykti Europos Sąjungos piliečiai, sieną kirsti buvo leidžiama pėsčiomis, dviračiais, motoroleriais, motociklais ir arkliais. 2007 m. gruodžio 21 d. įgyvendinant Šengeno sutartį pasienio patikra buvo panaikinta.

## Išnašos

## Taip pat skaitykite
* Lietuvos ir Lenkijos valstybinės sienos perėjimo punktai

## Nuorodos
* LT/PL Lietuvos – Lenkijos pasienis *miestai.net*
Triobiškiai (Marijampolė)

**Triobiškiai** – rytinė Marijampolės miesto dalis, esanti į pietus nuo Gedimino gatvės ir į rytus nuo geležinkelio. Buvusi vakarinė Triobiškių kaimo dalis.

## Istorija

|}

## Šaltiniai
Punsko žydų kapinės

**Punsko žydų kapinės** () - žydų kapinės Punsko kaime, šalia kelio link Ramonų kaimo. Kapinių teritorija aptverta, apie 0,66 ha, kurioje išlikę apie 10 antkapių.

## Literatūra

* Przemysław Burchard: Pamiątki i zabytki kultury żydowskiej w Polsce. Warszawa: 1990 m., s. 52.   
 
## Nuorodos

* Aprašymas apie kapines (lenk.) ;
* Kapinių nuotraukos.
Skaisčiūnai (Marijampolė)

**Skaisčiūnai** – vakarinė Marijampolės miesto dalis, esanti pačiame miesto pakraštyje, prie Tarpučių ir Karaliaučiaus gatvių. Buvusi rytinė Skaisčiūnų kaimo dalis.

## Istorija

|}

## Šaltiniai
Nidžilis

**Nidžilis** arba **Nedželis, Nedelis** (, ) – ežeras Rusijoje, Jakutijoje, didžiausias Vidurio Jakutijos lygumoje. Telkšo Kobiajaus uluse, Lenos ir Viliujo tarpupyje. Ilgis iki 33,5 km (šiaurės vakarų-pietryčių kryptimi), plotis iki 6 km. Didžiausias gylis – 7 m. Į ežerą suteka Kiunkėjus ir Charyja Jurjachas, išteka Sjenas (Viliujo baseinas).

Vidutinė vandens temperatūra liepą +18,7 °C. Užšąla rugsėjo pabaigoje arba spalio pradžioje. Ledas laikosi ~240 dienų. Ledai ištirpsta antroje birželio pusėje. Gausų žuvų, ypač jakutinių auksinių karosų.
Laikštė

**Laikštė** – šiaurės rytinė Marijampolės miesto dalis, esanti į vakarus nuo geležinkelio, prie Gamyklų gatvės. Miesto pramonės rajonas.

## Istorija

|}

## Šaltiniai
Nartas (Marijampolė)

**Nartas** – Marijampolės miesto dalis, esanti centrinėje miesto dalyje, dešiniajame Šešupės krante.

## Istorija

|}

## Šaltiniai
Triobiškiai (reikšmės)

**Triobiškiais** vadinamos gyvenvietės Marijampolės savivaldybėje:

* Liudvinavo seniūnijoje,
* Marijampolės seniūnijoje,
* Marijampolės mieste.
Alvaras (Indija)

**Alvaras** () – miestas šiaurės vakarų Indijoje, Radžastano valstijoje, 160 km į pietvakarius nuo Delio, 150 km į šiaurę nuo Džaipuro.

Chemijos (lakų, dažų), tekstilės, maisto pramonė. Amatinė puodininkystė. Veikia Radžastano universitetas, rankraščių hindi, sanskrito ir persų kalbomis, Radžasthano ir Mogolų miniatiūrų muziejai. Alvare yra Tirango sultono kapas (XIV a.), keletas mečečių. Miesto apylinkės pasižymi vaizdingais kraštovaizdžiais, telkšo Siliserho ežeras, apsuptas Aravalio kalnų. Įsteigtas Sariskos tigrų rezervatas, netoliese yra istorinis Neemranos miestas su senoviniais fortais ir rūmais.

1956 m. gegužės 10 d. Alvare užfiksuota aukščiausia temperatūra Indijoje – +50,6 °C.

## Istorija

Vietovė gyvenama nuo senų laikų. Iki XI a. miestą valdė gurdžarai, vėliau užkariautas musulmonų. XVIII a. antroje pusėje buvo įkurta britams pavaldi Alvaro kunigaikštystė.

## Šaltiniai
Finntroll

**Finntroll** – extreme metal ir folk metal grupė iš Helsinkio, Suomijos. Grupės muzikoje vyrauja black metal, death metal, folk metal ir vieno iš suomių folk muzikos tipų – humppa – skambesiai.

## Diskografija
* *[[Midnattens Widunder]]* (1999)
* *[[Jaktens Tid]]* (2001)
* *[[Visor Om Slutet]]* (2003)
* *[[Nattfödd]]* (2004)
* *[[Ur Jordens Djup]]* (2007)
* *[[Nifelvind]]* (2010)
* *Blodsvept* (2013)
* *Vredesvävd* (2020)
Amarapura

**Amarapura** () – miestas vidurio Mianmare, Iravadžio kairiajame krante, Mandalajaus aglomeracijoje, 11 km į pietus nuo miesto centro. Turistinis centras. Vystomi tradiciniai amatai: keramika, bronzos kalyba, šilkininkystė. Yra pilies, pastatytos 1783–1823 m. ir karaliaus rūmų, pastatytų 1837–1857 m. griuvėsiai, daug budistų šventyklų ir vienuolynų. Veikia Jadanabono universitetas.

## Istorija

Amarapura (iš pali kalbos – „nemirtingumo miestas“) įkurtas 1783 m. karaliaus Bodopajos iš Konbaunų dinastijos. Miestas tapo karalystės sostine, pastatyti rūmai, šventyklos. Karalius Badžidas 1823 m. perkėlė sostinę į Avą, bet 1837–1857 m. ja vėl buvo Amarapura. 1810 m. miestas nukentėjo nuo gaisro, 1839 m. – nuo žemės drebėjimo. Karalius Mindonas 1860 m. pastatė naują sostinę Mandalajų, jo statyboms panaudota daug medžiagų iš Amarapuros.


Image:Monks Crossing Bridge.jpg|Medinis tiltas per Iravadį
Image:Amarapura Palace.jpg|Amarapuros rūmai XIX a. vid.


## Šaltiniai
Dobilas (Palanga)

**Dobilas** – pietinė Palangos miesto dalis, esanti į šiaurės rytus nuo Nemirsetos, prie Žiogupio.

## Šaltiniai
Punsko herbas

**Punsko herbas** () – herbas sukurtas Vladislovo Vazos laikais ir suteiktas Punsko kaimui kartu su miesto teisėmis. Ši informacija randama 1791 m. Stanislovo Augusto Poniatovskio, Punsko miesto teisių patvirtinimo dokumentuose. Herbe juodame fone, pavaizduotas Apaštalas Petras laikantis raktus. Šiais laikai herbas yra ir Punsko gyvenvietės herbas ir Punsko valsčiaus herbas.

Labai panašus yra ir Platelių herbas.
Kalgraužiai (Palanga)

**Kalgraužiai** – gyvenvietė Palangos miesto savivaldybės šiaurėje, prie Šventosios upės, piečiau Būtingės. Buvusi pietinė Kalgraužių kaimo dalis.

## Šaltiniai
Karvelynas

**Karvelynas** – rytinė Palangos miesto dalis, esanti miesto prieigose į pietus nuo Kretingos gatvės ir į vakarus nuo kelio .

## Šaltiniai
Plytinė (Palanga)

**Plytinė** – pietinė Palangos miesto dalis, esanti prie Baltijos jūros, tarp Palangos centro ir Nemirsetos.

## Šaltiniai
Vilimiškė (Palanga)

**Vilimiškė** – pietinė Palangos miesto dalis, esanti į vakarus nuo kelio . Buvusi Vilimiškės kaimo dalis.

## Istorija

XX a. tarpukariu Vilimiškės dvaras buvo Kretingos apskrityje.

Sovietmečiu vakarinė dalis kaimo prijungta prie Palangos, o rytinė dalis liko Kretingos rajone.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Punsko žydų sinagoga

**Punsko žydų sinagoga** () – sinagoga Punsko gyvenvietėje, pastatyta XIX a. pab.-XX a. pr. Per II pasaulinį karą labai nukentėjo. Po karo sinagogoje buvo įkurti butai, kino teatras ir parduotuvė. Medinė sinagoga stačiakampio formos. Rytinėje sinagogos dalyje buvo pagrindinė salė, vakarinėje veranda. Šalia sinagogos buvusiuose rabino namuose šiuo metu yra Lietuvių kultūros namai. 1990 m. kovo 30 d. sinagoga buvo įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorinių paminklų sąrašą.


Vaizdas:Punsk July 2013 45.JPG
Vaizdas:Punsk July 2013 46.JPG


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Aprašymas apie Punsko sinagogą (lenk.)
Suvalkų apskrities herbas

**Suvalkų apskrities herbas** () – Suvalkų apskrities heraldinis simbolis, pradėtas naudoti 2003 m. vasario 26 dieną.

## Aprašas
Auksiniame lauke trys mėlynos banguotos plonos juostos, papėdėje trys žalios kalvos, ant vidurinės stovi žalia auganti eglė.

### Simbolika

* Žali kalnai ir virš jų iškilusi eglė – Suvalkų apskrities miškų gausa.
* Trys banguojančios mėlynos juostelės – trys didžiausios apskrities upės: Rospuda, Juodoji Ančia ir Seina.

Šis herbas panašus į buvusios Suvalkų gubernijos herbą.
Paliepgiriai

**Paliepgiriai** – buvęs kaimas Palangos miesto savivaldybės šiaurėje, į vakarus nuo kelio . Rytinėje pusėje yra Palangos oro uostas. Kaimą mena Paliepgirių kelias išilgai oro uosto.

## Istorija

1590 m. Paliepgirių kaimas dovanotas Palangos bažnyčiai.

Paliepgiriai prijungti prie Palangos miesto 1970 m., vykdant Didžiosios Palangos plėtros planą.

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai
Akmenė (upė)

**Akmenė** () – upė šiaurės rytų Lenkijoje, Baltijos aukštumoje, Palenkės vaivadijoje, Suvalkų apskrityje ir Suvalkų valsčiuje. Upė teka Vygrių nacionaliniame parke pro Leščevo ir Ūtos kaimus. Upė labai vingiuota, akmenuota, apkritusi medžiais ir apstatyta bebrų užtvakomis, apylinkės apaugusios miškais. Vietomis upės gylis siekia 10-15 metrų, krantai statūs, turiningi įvairia augalija ir gyvūnija. Upė įtraukta į draustinio teritoriją.

## Šaltiniai

* J. Borejszo, M. Kamiński, L Krzysztofiak, Z. Szkiruć – Wigierski Park Narodowy, Przewodnik Kieszonkowy, Warszawa 2003 m.
Kontininkai

**Kontininkai** – Palangos miesto dalis, esanti į šiaurę nuo miesto centro ir Vanagupės, prie Baltijos jūros. Praeina dviračių trasa „Gintarinis pajūris“. Kontininkų vardu yra pavadinta viena iš Palangos miesto gatvių ties buvusiu kaimo.

## Istorija

Jūros pakrante nuo Nemirsetos iki Šventosios buvo pelkė, prie Kontininkų kaimo ji vadinosi Rūdijų vardu. Kaimą iš trijų pusių supo miškas. Kaimo gyventojai buvo žvejai, žemdirbiai, uždarbiaudavo pas grafus Tiškevičius.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Fuentealbilija

**Fuentealbilija** () – gyvenvietė Ispanijoje, Albasetės provincijoje, į šiaurės rytus nuo Albasetės miesto. 2009 metais jame gyveno 2071 žmonės.

## Žymūs žmonės

Fuentealbilijoje gimė žymus Ispanijos futbolininkas Andresas Injesta.

## Nuorodos
* Oficialus Fuentealbilla kaimelio puslapis
Sega Mega Drive

**Sega Mega Drive** () − ketvirtosios kartos kompiuterinių žaidimų konsolė, 1988 m. išleista įmonės „Sega“ Japonijoje ir Europoje bei Australijoje ir kituose PAL regionuose 1990 m. 1989 m. konsolė buvo išleista ir Šiaurės Amerikoje **Sega Genesis** vardu, kadangi „Sega“ negalėjo užtikrinti juridinių teisių į Mega Drive pavadinimą tame regione. Tai trečioji „Sega“ žaidimų konsolė; Sega Master System tęsinys.

Mega Drive buvo pirmoji savo kartos konsolė, kuri įgijo pastebimą rinkos dalį Europoje ir Š. Amerikoje. Konsolė daugiausiai buvo išleista tam, kad konkuruotų su Nintendo Entertainment System bei „NEC“ TurboGrafx-16. Po dvejų metų „Nintendo“ išleido Super Nintendo Entertainment System ir šios dvi konsolės tiesiog dominavo 16 bitų konsolių eros metu.

Kai kurios nepriklausomos bendrovės tebeleidžia žaidimus šiai konsolei. Populiariausi Mega Drive žaidimai buvo surinkti į rinkinius, perkurti ir pritaikyti naujesnėms konsolėms. 2009 m. IGN Mega Drive išrinko penkta geriausia visų laikų žaidimų konsole iš 25.

## Techniniai duomenys

## Modeliai

Skirtingų licencijuotų Mega Drive modelių buvo išleista daugiau nei bet kokiai kitai žaidimų konsolei. Kiekvienam regionui buvo po vieną unikalų modelį su ypatingomis savybėmis ar tiesiog buvo bandoma sumažinti kainas, atsisakant kokios nors savybės.
## 2016 m. „Mega Drive/Genesis“ konsolės

2016 m., pažymint „Sonic the Hedgehog“ žaidimų serijos 25-metį, „Sega“ išleido dvi konsoles: 
* *Sega MegaDrive/Genesis Ultimate Retro Games Handheld 25th Sonic the Hedgehog Anniversary Edition* − nešiojamoji (delninė) konsolė. Šioje konsolėje buvo integruota 80 žaidimų iš „Mega Drive/Genesis“ modelių. 
* *Mega Drive Classic Game Console* − tai mini namų konsolė, galinti perteikti vaizdą TV ekrane ir suderinama su senomis „Sega“ žaidimų kartridžų kortelėmis. Joje iš anksto integruota 80 žaidimų. Su ja gali žaisti du žaidėjai vienu metu.

## Taip pat skaitykite
* Sega CD
* Sega 32X

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Genesis  Open Directory Project svetainėje
Ambala

**Ambala** () – miestas šiaurės vakarų Indijoje, Harjanos valstijoje, 150 km į šiaurę nuo Delio. Yra oro uostas, karinė oro bazė, plentų ir geležinkelių mazgas. Chemijos (mineralinių trąšų), mašinų gamybos, tekstilės, maisto (cukraus) pramonė. Prekyba javais, medvilne.

## Šaltiniai
Ambuazas

**Ambuazas** () – miestas vidurio Prancūzijoje, Centro regione, Endro ir Luaros departamente, kairiajame Luaros žemupio krante (Luaros slėnyje), 27 km į rytus nuo Tūro. Elektrotechnikos, chemijos, avalynės pramonė. Turizmas. Yra transporto ir dar keletas muziejų.

## Paveldas

Ambuazas pasižymi turtingu istoriniu ir architektūriniu pavedu. Miesto įžymybė – gynybinė vėlyvosios gotikos Ambuazo karalių pilis, pastatyta 1498 m. Luaros pakrantėje italų meistrų (XVI a. perstatyta). Prie pilies esančioje Šv. Huberto koplyčioje palaidotas žymus dailininkas Leonardas da Vinčis. Taip pat mieste yra XII-XVIII a. Šv. Dionizo ir gotikinė XV a. Šv. Florentino bažnyčios, XV a. Klo-Liusė rūmai, kuriuose nuo 1516 m. iki savo mirties (1519 m.) gyveno Leonardas da Vinčis. Taip pat yra XVI a. rotušė, XV–XVII a. gyvenamieji namai.


File:Château d'Amboise 07.jpg|Ambuazo pilis
File:Saint-Florentin - Amboise - general view.JPG|Šv. Florentino bažnyčia
File:Manoir clos luce.jpg|Klo-Liusė rūmai
File:Amboise12.jpg|Senamiestis


## Istorija

Miestas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 504 m., tada buvo vadinamas ***Ambatija***. Čia Chlodvigas ir vizigotai pasirašė taiką su overniečiais. Nuo VI a. miestas buvo Tūro vyskupo valda. 1446 m. galutinai prijungtas prie Prancūzijos, buvo Valua dinastijos karalių rezidencija. Ambuaze paskutinius savo gyvenimo metus praleido ir dalį kūrinių sukūrė Leonardas da Vinčis. 1560 m. hugenotai surengė Ambuazo sąmokslą su siekiu nuversti Prancūzijos monarchiją. 1847–1852 m. Ambuaze kalintas kovotojas už Alžyro nepriklausomybę Abdas al Kadyras.

## Šaltiniai
Kukutėlių apylinkė

**Kukutėlių apylinkė** – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Tverečiaus valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Ignalinos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Bernotų apylinkės ir Dietkauščiznos apylinkės.

## Šaltiniai
Balteniškė

**Balteniškė** – buvęs kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Vidiškių, prie geležinkelio.

## Istorija

## Gyventojai

## Šaltiniai
Ambonas

**Ambonas** (, ) – miestas Indonezijoje, svarbiausias Molukų salose. Molukų provincijos sostinė. Miestas įsikūręs Ambono salos pietinėje dalyje. Yra svarbus jūrų uostas, per kurį išvežama kopra ir prieskoniai. Veikia Patimuros oro uostas.

Laivų statybos, medžio apdirbimo, maisto pramonė. Žvejyba. Veikia Patimuros universitetas, įkurtas 1962 m., laivų statybos ir žvejybos institutas. Ambonas taip pat svarbus turistinis centras. Yra XVIII a. Viktorijos fortas.

## Istorija

Amboną kolonizavo portugalai, o 1605 m. gyvenvietę įkūrė olandai. Ambonas tapo pasaulinės reikšmės prieskonių eksporto centru. Pastatytas fortas, čia rezidavo olandų komendantas. 1902 m. tapo vyskupijos centru. 1942 m. japonai užėmė olandų karinę jūrų bazę Ambone. 1950 m. mieste kilo sukilimas prieš Indonezijos valdžią siekiant įkurti Pietų Molukų Respubliką. Suharto valdymo metais čia atkelta daug musulmonų iš tankiai gyvenamos Javos. Netrukus tai peraugo į nuožmų krikščionių ir musulmonų konfliktą, kurio metu smarkiai apgriautas Ambono miestas.

## Galerija

Image:USNS Mercy off the coast of Ambon, Indonesia.jpg|Ambonas nuo jūros
Image:AmbonCity2001.jpg|Nuniokotas miestas 2001 m.
Image:COLLECTIE TROPENMUSEUM Waterpoort van het fort Nieuw Victoria TMnr 60018565.jpg|Viktorijos fortas


## Šaltiniai
Ambonas (sala)

**Ambonas** () – sala Indonezijoje, Molukų salyno pietuose, į pietvakarius nuo Seramo, Bandos jūros šiaurėje. Plotas 775 km². Ilgis rytų-vakarų kryptimi 51 km. Kranto linija labai vingiuota, rytinę ir vakarinę dalis jungia sąsmauka. Pakrantėse yra mažesnių salų.

## Geografija

Ambono paviršius kalnuotas. Aukščiausios viršukalnės – Vavanis (1100 m) ir Salahutu (1225 m). Sala vulkaninės kilmės, tačiau ugnikalniai jau užgesę. Veikia fumarolės ir solfataros. Salą sudaro daugiausia granitas ir serpentinas, o pakrantes – kreida su joje susidariusiais stalaktitų urvais.

Klimatas ekvatorinis, musoninis; vidutinė metinė oro temperatūra 27 °C. Būdingas didelis kritulių kiekis, ypač musonų metų. Pasitaiko taifūnų. Sausesnis laikotarpis tęsiasi nuo spalio iki balandžio.

Salą dengia drėgnieji tropiniai miškai. Augalija ir gyvūnija panaši į aplinkinių salų.

## Gyventojai

Vietiniai Ambono gyventojai yra maišytos malajų-papuasų kilmės. Jie vartoja indoneziečių kalbą bei vietinį malajų kalbos dialektą. Seniau saloje vartota kreolų kalba *portugis*, bet dabar mirusi. Taip pat daug imigrantų javiečių. Krikščionys ir musulmonai sudaro maždaug po pusę populiacijos. Svarbiausias salos miestas – Ambonas (Molukų provincijos sostinė).

Verčiamasi žemės ūkiu (auginamas manijokas, sago palmės, duonmedžiai, cukranendrės, kava, kakava, pipirai, medvilnė). Taip pat vystoma žvejyba, medžioklė, miškų kirtimas, kopros rinkimas. Seniau Ambonas buvo svarbus gvazdikėlių ir muskato riešutų eksporto centras.

## Istorija

1513 m. Amboną pasiekė pirmieji europiečiai – portugalai. Jie kolonizavo salą, bet 1605 m. čia įsitvirtino olandai. Iki įkuriant Bataviją 1619 m., Ambonas buvo Olandų Rytų Indijos kompanijos būstinė. Suharto valdymo metais į salą atkelta daug musulmonų iš Javos, kas sukėlė didelius religinius konfliktus.
Valerijus Rancevas

**Valerijus Rancevas** (g. 1974 m. gegužės 24 d. Rokiškis) – Lietuvos ir Rokiškio rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas. Rokiškio liaudies teatro aktorius.

## Biografija
Mokėsi Rokiškio 3-čiojoje vidurinėje mokykloje, 1995 m. baigė Panevėžio aukštesniąją technikos mokyklą, 2005 m. – Utenos kolegiją, 2010 m. - Šiaulių universitetą, įgijo verslo administravimo bakalauro laipsnį, 2014 m.  – Šiaulių universitetą, įgijo vadybos (specializacija - viešasis administravimas) magistro laipsnį.
 
2011–2014 m. Rokiškio rajono savivaldybės mero patarėjas verslui ir investicijoms. 2014–2018 m.ir nuo 2023 m. Rokiškio rajono savivaldybės administracijos direktorius. 2019–2023 m. Rokiškio rajono savivaldybės administracijos direktoriaus pavaduotojas

2009–2011 m. ir 2018–2019 m. Rokiškio rajono savivaldybės tarybos narys.

## Šaltiniai
Aukštaičiai (Panevėžys)

**Aukštaičiai** – Panevėžio miesto dalis, esanti pietrytinėje miesto dalyje, prie Aukštaičių gatvės.

## Šaltiniai
Klaipėdos gyvenamasis rajonas (Panevėžys)

**Klaipėdos gyvenamasis rajonas** – Panevėžio miesto dalis, esanti miesto vakarinėje pusėje nuo centro, prie Klaipėdos gatvės; vyraujančių daugiabučių namų rajonas. Šioje miesto dalyje suformuota teritorija pradėta užstatyti 1970 m. tipiniais stambiaplokščiais namais ir visuomeniniais pastatais. 

## Etimologija

Miesto dalis pavadinta pagal pagrindinę gatvę – Klaipėdos gatvę, kuri veda nuo miesto centro Klaipėdos kryptimi.

## Istorija

1970 m. vakarinėje Panevėžio miesto dalyje, šalia Klaipėdos gatvės, buvusių vienkiemių vietoje, pradėtas statyti vienas didžiausių mieste Klaipėdos gyvenamasis rajonas, sudarytas iš keturių mikrorajonų, atskirtų vienas nuo kito naujai suformuotomis gatvėmis. Mikrorajonas pastatytas XX a. 8-ajame dešimtmetyje (architektės I. Daujotytė, I. Mumšienė ir G. Bimbienė). Pirmosios įkurtuvės šiame mikrorajone atšvęstos 1971 m. 

Būsimajame Klaipėdos mikrorajone, nuo nedidelės Felikso Vaitkaus gatvelės, driekėsi laukai su vienkiemiais, aiškiai buvo matyti miesto ir kaimo riba. Anksčiau tai buvo sovietmečiu nutiesta bolševikinio veikėjo Andriaus Brazdžionio (1887–1923) vardu pavadinta gatvė. Iki joje buvusios galutinės stotelės atvažiuodavo miesto 3-iojo maršruto autobusai.

Planuota, kad visame Klaipėdos gyvenamajame mikrorajone gyvens 43 tūkstančiai panevėžiečių. Pirmąjį iš keturių numatytų kvartalų Panevėžio statybos tresto 6-oji statybos valdyba pastatė 1970–1973 m. Projektavimo darbus atliko Miestų statybos projektavimo instituto Panevėžio skyriaus darbuotojai (vad. Kazimieras Burba). 1972 m. jau buvo projektuojama antroji mikrorajono dalis, kurioje buvo ruošiamasi statyti devynaukščius sekcijinius gyvenamuosius namus. Juose butai buvo didesni, patogiau suplanuoti nei tuo metu mieste jau stovėjusiuose penkiuose viešbutinio tipo devynaukščiuose. 

1972 m. kovo mėn. valstybinė komisija priėmė Klaipėdos gatvės korpusą Nr. 11. Tų pačių metų pabaigoje Klaipėdos mikrorajone pradėti statyti 25-tas ir 26-tas gyvenamieji korpusai gerokai skyrėsi nuo savo pirmtakų. Tai buvo pirmieji naujo tipo namai, kurių statybai blokus Panevėžio statybininkams tiekė Šiaulių gelžbetonio konstrukcijų gamykla. Naujieji statiniai talpino po 45 butus, buvo geresnio išplanavimo, su erdvesniais koridoriais ir virtuvėmis, platesniais kambariais.

## Šaltiniai
Klaipėda (reikšmės)

**Klaipėda** vadinama:

* Klaipėda, Lietuvos uostamiestis;
* Panevėžio miesto dalis;
* kaimas Lenkijoje;
* Klaipėda (dienraštis).
Molainiai (reikšmės)

**Molainiais** vadinamos gyvenvietės į pietvakarius nuo Panevėžio centro:

* Panevėžio miesto dalis;
* kaimai Panevėžio seniūnijoje:
** šiaurėje (472 gyv.),
** pietuose (208 gyv.), anksčiau priklausęs Velžio seniūnijai.
Molainiai (Panevėžys)

**Molainiai** – pietvakarinė dalis Panevėžio miesto savivaldybėje, esanti prie kelio . Buvusi šiaurės rytinė Molainių kaimo dalis.

## Šaltiniai
Navadolis

**Navadolis** (arba ***Novadolis***) – buvęs kaimas, dabar Panevėžio miesto dalis, esanti į pietvakarius nuo miesto centro, prie Molainių.

## Šaltiniai
Pagojys (Panevėžys)

**Pagojys** – vakarinė Panevėžio miesto dalis, esanti prie kelio , į rytus nuo sankryžos su keliu . Pietvakariuose telkšo Molainių II tvenkinys.

## Istorija

Anksčiau atskiras kaimas, 1996 m. prijungtas prie Panevėžio miesto.

## Šaltiniai
Pažalvaičiai (Panevėžys)

**Pažalvaičiai** – vakarinė Panevėžio miesto dalis, esanti į rytus nuo Pažalvaičių kaimo. Pramonės rajonas.
Pilėnai (Panevėžys)

**Pilėnai** – Panevėžio miesto dalis, esanti į pietus nuo miesto centro, už Nemuno gatvės.

## Istorija

Mikrorajonas pastatytas XX a. 7-ajame dešimtmetyje (architektė G. Bilubienė).
Pilėnuose nutiesta nauja gatvė ir žiedas, kuris jungia T. Tilvyčio ir A. Alanto gatves.Ten kuriasi gyvenamasis kvartalas.

## Šaltiniai
Savitiškis (Panevėžys)

**Savitiškis** – vakarinė Panevėžio miesto dalis, esanti prie kelio . Nutiesta Savitiškio gatvė, Nevėžį kerta Savitiškio tiltas.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Panevėžio senamiestis

**Senamiestis** (arba ***Senasis Panevėžys***) – Panevėžio miesto dalis, esanti dešiniajame Nevėžio krante. Seniausia miesto dalis. Stovi Panevėžio šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia, yra Šv. apaštalų Petro ir Povilo parapijos senosios kapinės.

## Istorija

1503 m. čia minimas Panevėžio dvaras – Ramygalos klebono bažnytinė valda, apie kurią ėmė kurtis gyvenvietė. 1507 m. pastatyta Senojo Panevėžio bažnyčia, prie kurios buvo ir pirtis, smuklė, spirito varykla. 1661 m. buvo suteikta savaitinio turgaus ir kasmetinių mugių privilegija. 1671 m. Senasis Panevėžys išnuomotas žydui Samueliui Juzefovičiui.

Nuo 1780 m. Senamiestis ėmė jungtis su Naujamiesčiu, įsikūrusiu kairiajame Nevėžio krante. Galutinai senamiestis prijungtas prie Panevėžio miesto 1915 m.

## Šaltiniai
Naujamiestis (Panevėžys)

**Naujamiestis** (arba ***Naujasis Panevėžys, Naujas Miestas***) – istorinė Panevėžio miesto dalis kairiajame Nevėžio krante. Miesto centras.

## Istorija

1519–1521 m. Nevėžio kairiajame krante susiformavo Naujojo Panevėžio gyvenvietė. Per Naująjį Panevėžį ėjo prekybos kelias į Rygą, dėl to jis plėtėsi sparčiau nei Senasis Panevėžys, buvęs dešiniajame upės krante. 1529 m. jis įrašytas į LDK neprivilegijuotųjų miestelių sąrašą. XVI a. viduryje istorijos šaltiniuose Naujasis Panevėžys vadinamas miestu, buvo turgaus aikštė ir trys gatvės.

Per 1564–1566 m. administracinę reformą į Naująjį Panevėžį perkeltas Upytės apskrities (pavieto) centras. 1614 m. čia pastatytas Upytės pavieto teismo archyvo pastatas – seniausias išlikęs Panevėžyje. 1791 m. Naujajam Panevėžiui suteikta sąlyginė privilegija rinkti miesto valdžią.

Nuo 1780 m. Naujasis Panevėžys ėmė jungtis su Senuoju Panevėžiu, galutinai susijungė 1915 m.

## Šaltiniai
Laima Jurytė-Zakarauskienė

**Laima Jurytė-Zakarauskienė** (g. 1977 m. liepos 9 d. Klaipėdoje) – Lietuvos ir Telšių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija
1999 m. baigė Šiaulių medicinos mokyklą, socialinis darbuotojas, 2007 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą, socialinis darbuotojas, 2009 m. Mykolo Romerio universitete baigė viešąjį administravimą.

2007–2009 m. VŠĮ „Soneima“ direktorė. Iki 2019 m. Seimo nario Valentino Bukausko padėjėja-sekretorė. Nuo 2019 m. Telšių pirminės sveikatos priežiūros centro direktorė.

2011–2019 m. Telšių rajono savivaldybės tarybos narė.

Darbo partijos Telšių rajono skyriaus narė.

Telšių sutrikusios psichikos žmonių globos bendrijos pavaduotoja. Sutuoktinis Artūras, vaikai Martinas, Laurynas.

## Šaltiniai
Plukiai (Panevėžys)

**Plukiai** – šiaurės vakarinė Panevėžio miesto dalis, ryčiau Pažalvaičių. Buvusi pietvakarinė Plukių kaimo dalis.

## Šaltiniai
Rožynas

**Rožynas** – šiaurinė Panevėžio miesto dalis, esanti į šiaurę nuo Panevėžio geležinkelio stoties, išilgai Rožių gatvės. Veikia Rožyno progimnazija, kurioje yra biblioteka, stadionas, prekybos centras.

## Šaltiniai
Mikolajavas

**Mikolajavas** (arba ***Mikolajevas, Nikolajevas***, taip pat ***Smėlynė***) – istorinė Panevėžio miesto dalis, buvusi į šiaurės rytus nuo Panevėžio miesto centro, dešiniajame Nevėžio krante, Nevėžio kilpoje, tarp Senojo ir Naujojo Panevėžio. Smėlynę mena Smėlynės gatvė, einanti į šiaurę nuo miesto centro ir prasidedanti ties Smėlynės gatvės tiltu.

## Etimologija

Mikolajavas yra dvarininkinis vietovardis, kilęs nuo savininko Mikalojaus Tiškevičiaus vardo – būtent jo žemėse ir kūrėsi vietovė.

## Istorija

Mikolajavas ėmė kurtis 1780 m., kai šių žemių savininkas buvo LDK didikas Mikalojus Tiškevičius. 1781–1782 m. čia buvo pastatyta medinė bažnyčia, 1877–1885 m. jos vietoje pastatyta dabartinė mūrinė. 1789 m. Nikolajevas-Smėlynė dar tik formavosi – čia buvo aikštė, prie kurios tiktai pietų pusėje stovėjo sodybos. Gyvenvietė 1791–1792 m. tapo miestu, tačiau savivalda Mikolajave nebuvo įvesta – nespėta gauti privilegijos. XIX a. 1-ojoje pusėje Mikolajavas ėmė jungtis su Panevėžiu – 1843 m. Senojo Panevėžio žemės suvalstybintos, Senasis Panevėžys ir Smėlynė tapo Naujojo Panevėžio priemiesčiais, taip pat prijungimas nurodomas 1849 m., o galutinis – 1915 m.

## Šaltiniai
Senvagė (Panevėžys)

**Senvagė** – Panevėžio miesto dalis, esanti kairiajame Nevėžio krante, prie Nevėžio senvagės ties vingiu. Yra miesto kultūros centras, Senvagės dekoratyvinių skulptūrų skveras.

Miesto centre esanti senoji Nevėžio vaga – senvagė, 1981 m. buvo sutvarkyta ir šiuo metu yra viena gražiausių poilsio vietų mieste.

## Šaltiniai
Senvagė (reikšmės)

**Senvage** vadinama:

* upės kilpoje susiformavęs nedidelis ežeras;
* Panevėžio miesto dalis;
* Senvagė (žurnalas).
Skaistakalnis (Panevėžys)

**Skaistakalnis** – Panevėžio miesto dalis kairiajame Nevėžio krante, į rytus nuo miesto centro. Yra Skaistakalnio parkas, įkurtas XIX a. pabaigoje. 1929 m. jam buvo suteiktas Vytauto vardas, paminint Vytauto Didžiojo 500-ąsias mirties metines. Stovi Skaistakalnio tiltas pėstiesiems.

## Istorija

1765 m. minima vietovė *Jasnogurka* – Skaistakalnio dvaras.

## Žymūs žmonės

Po I pasaulinio karo Skaistakalnyje sodyboje gyveno Juozas Čerkesas-Besparnis. Sodyba vadinta „Pragiedruliais“. 2023 m. gegužės 13 d. restauruotoje sodyboje atidarytas kūrybiškumo centras „Pragiedruliai“.

## Šaltiniai
Tulpės (Panevėžys)

**Tulpės** – Panevėžio miesto dalis, esanti kairiajame Nevėžio krante, kiek į šiaurės vakarus nuo Naujamiesčio. Eina Tulpių gatvė.

## Istorija

Mikrorajonas pastatytas XX a. 7-ajame dešimtmetyje (architektai S. Katilius ir N. Garbaliauskienė).

## Šaltiniai
Durpynas (Radviliškis)

**Durpynas** – šiaurės vakarinė Radviliškio miesto dalis, esanti į šiaurės vakarus nuo miesto centro ir į pietvakarius nuo geležinkelio. Yra Durpyno geležinkelio stotelė prie Vilniaus–Klaipėdos geležinkelis. Keliaaukščių gyvenamųjų namų kvartalas. Ateina pramoninis geležinkelis nuo Sulinkių durpyno. Šiaurinėje dalyje už geležinkelio yra žydų kapinės.

## Šaltiniai
Apušotas (Rokiškis)

**Apušotas** – pietinė Rokiškio miesto dalis, esanti tarp miesto centro ir geležinkelio. Pramonės rajonas.

## Šaltiniai
Velniakalnis (Rokiškis)

**Velniakalnis** – šiaurinė Rokiškio miesto dalis, įsikūrusi į pietvakarius nuo Velniakalnio kaimo. Kai kuriuose šaltiniuose vietovė įvardijama *Velykalniu*.

Mitologija apgaubtas Velniakalnis – sakralinis Rokiškio priemiestis, kuriame išlikusi dalis Rokiškio Kalvarijų komplekso su didžiąja koplyčia ir dviem koplytėlėmis, vaizduojančiomis Kristaus kančios stacijas. Pagal architekto G. Vernerio projektą buvo pastatytos 1864-1868 m. Kalvarijas supa Rokiškio 500 metų jubiliejaus proga pasodinti 500 ąžuolų.

## Šaltiniai
Raimundas Čepukas

**Raimundas Čepukas** (g. 1960 m. birželio 14 d. Dusetose) – Lietuvos ir Utenos rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas, socialinių mokslų daktaras.

## Biografija
1983 m. Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute baigė biologiją, 1998 m. Kauno technologijos universitete edukologiją, 2005 m. Klaipėdos universitete apgynė disertaciją, socialinių mokslų daktaras.

1986–1995 m. Tauragnų vidurinės mokyklos direktorius, Utenos kolegijos Sveikatos priežiūros ir socialinės rūpybos fakulteto prodekanas, dekanas.

Nuo 2018 m. - Utenos kolegijos direktorius.

Lietuvos socialdemokratų partijos Utenos rajono skyriaus narys, Tauragnų skyriaus pirmininkas.

2010–2011 m. ir nuo 2011 m. Utenos rajono savivaldybės tarybos narys.

Utenos rajono švietimo tarybos narys. Žmona Laimutė, vaikai Aistė, Žilvinas.

## Bibliografija
* Socialinio pedagogo veiklos perspektyvos (vizija) Lietuvoje. // Šiuolaikinės specialiosios ir socialinės pedagogikos problemos. 1999, p. 14-15.
* Socialinių pedagogų veiklos, profesinių kompetencijų ir studijų tikslų santykis. // Pedagogika. 2001, 53, p. 21-28.

## Šaltiniai
Vytautas Kazela

**Vytautas Kazela**, kituose šaltiniuose *Vytautas Kaziela* (g. 1955 m. gruodžio 13 d. Molėtų raj., Valančių k.) – Lietuvos ir Utenos rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas, redaktorius, poetas.

## Biografija
 
V. Kazela mokėsi Suginčių vidurinėje mokykloje, statybos technikume, Vilniaus inžineriniame statybos institute.

Dirbo „Tiesos“, „Dienos“ dienraščių, žurnalo „Gimtasis kraštas“ zonos korespondentu. Nuo 1993 m. iki 2000 m. redagavo „Utenos apskrities žinias". 2000–2007 m. – laikraščio „Utenos diena" ir „Kintavos" leidyklos vyr. redaktorius, nuo 2007 m. – leidyklos „Kamonada“ vyriausiasis redaktorius.

V. Kazelos šeima: žmona Romualda, duktė Aistė, sūnus Evaldas. Gyvena Utenoje.

## Politinė veikla

2000 m. pirmą kartą išrinktas į Utenos rajono savivaldybės tarybą. Buvo rajono savivaldybės valdybos narys, Turto valdymo komiteto pirmininkas.

Partijos Naujoji sąjunga (socialliberalai) Utenos rajono skyriaus narys. 2000–2003 m. ir nuo 2011 m. Utenos rajono savivaldybės tarybos narys.

## Kūryba

Nuo 1994 m. yra Lietuvos rašytojų sąjungos narys. Išleido knygų suaugusiesiems ir vaikams, sukūrė dainų tekstų.

### Įvertinimas

* Kazio Umbraso literatūrinė premija – 1993, 1994, 1998 m. 
* Antano Miškinio literatūrinė premija – 2006 m.
* Utenos rajono meno ir kultūros premija – 2013 m.
* Antano Baranausko literatūrinė premija – 2022 m.
* Poezijos pavasario laureatas – 2024 m.

### Bibliografija

* Palesink paukštį: eilėraščiai. – Vilnius: Periodika, 1990.
* Į beždžionių šalį: eilėraščiai vaikams. – Kaunas: Keturi vėjai, 1991.
* Žaidžiančio žaizdos: eilėraščiai. – Klaipėda: Indra, 1992.
* Dienų dugne: eilėraščiai. – Klaipėda: Indra, 1993.
* Bedantėlis: pasakėlė vaikams. – Utena: Arkliukas, 1994.
* Iš meilės ir netekties: eilėraščiai. – Utena: Arkliukas, 1995.
* Pasaka apie Nendrinuką: eilėraščiai ir poemėlė vaikams. – Utena: Utenos indra, 2000.
* Artėjantis krantas: eilėraščiai. – Utena: Kintava, 2002.
* Kelias namo: publicistika. – Utena: Kintava, 2003.
* Kas nebus pralaimėta: poezijos rinktinė. – Utena: Kintava, 2005.
* Mūsų vienatvės prieblanda: eilėraščiai. – Utena: Kamonada, 2008.
* Life and Unbelief = Gyvybė ir netikėjimas: eilėraščiai (vert.). – Utena: Kamonada, 2009.
* Užklumpa šviesa: eilėraščiai. – Vilnius: Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, 2012.
* Vieta ir kiti nutylėjimai: eilėraščiai. – Kaunas: Kauko laiptai, 2015.


## Šaltiniai
Vitalijus Stacinskis

**Vitalijus Stacinskis** (; g. 1928 m. spalio 6 d. – m. 2010 m. lapkričio 1 d.) – tarybinis dailininkas grafikas, vienas iš vaikų žurnalo „Vesiolyje kartinki“ ('Linksmieji paveikslėliai') įkūrėjų ir vyriausiasis dailininkas (1956–1967 m.).

## Biografija
Gimė 1928 m. spalio 6 d. Kyzylordoje (Kazachijos TSR).

Jo tėvas buvo Kazachijos TSR sveikatos apsaugos liaudies komisaras (ministras), pagal tautybę – lietuvis, o motina Margarita Bliumer (*Маргарита Блюмер*) – akių gydytoja. Tėvas Pirmojo pasaulinio karo metais buvo carinės armijos felčeris. Su daugeliu kitų lietuvių buvo pasitraukęs į Voronežą. K. Stacinskis pagal išsilavinimą buvo gydytojas venerologas.
Vėliau šeima persikraustė į Maskvą. 1937 m. K. Stacinskis buvo TSRS Susisiekimo kelių liaudies komisariato Centrinės gydymo ir sanitarijos valdybos viršininkas, L. Kaganovičiaus pavaduotojas. Tais metais jis buvo suimtas „už špionažą“ ir 1938 m. sušaudytas.

1939 m. šeima (motina ir trys vaikai) persikraustė į Puškiną, kur apsigyveno 16 m² ploto vieno kambario bute. 1941 m., būdamas 13 metų, su draugais susibūrė į paauglių grupę, kuri iš pravažiuojančių traukinių vežamų kareivių supirkinėjo ginklus, nes norėjo dalyvauti Maskvos gynyboje nuo vokiečių kariuomenės. Už tai buvo suimtas ir tris mėnesius sėdėjo Butyrkų kalėjime. Kalėdamas ėmė piešti kriminaliniams kaliniams tatuiruotes. Tai buvo jo pirmieji meniniai darbai. Teismo buvo nuteistas dvejiems metams lygtinai.

Po karo įstojo į Maskvos poligrafijos institutą, kurį baigė 1953 m. 1956 m. ėmė dirbti vyriausiuoju dailininku naujame žurnale „Vesiolyje kartinki“ (*Веселые картинки* 'Linksmieji paveikslėliai'), kuriame pradirbo daugiau kaip 10 metų. Po to ėmė dirbti vaikų muzikiniame žurnale „Kolobok“ (*Колобок* 'Pagrandukas'), buvo jo vyriausiasis dailininkas, po to – vyriausiasis redaktorius.

8-tą dešimtmetį papuolė į nepatikimų sąrašus, leidyklos ėmė beveik nebeduoti jam darbo. 1978 m. emigravo į Prancūziją, kur ilgai gyveno Paryžiuje. Jo žmona – Tatjana Zvereva, dailininkė, dizainerė, techninė ir meninė redaktorė. Paryžiuje gyvena nuo 1992 m.

1997 m. kovo mėnesį Maskvoje, Rusijos valstybinės vaikų bibliotekos parodų salėje įvyko pirmoji dailininko personalinė paroda. Nuo 2004 m. buvo Visos Rusijos jaunųjų poetų festivalio „Mcyri“ vertintojų kolegijos nuolatinis narys.

Mirė 2010 m. lapkričio 1 d. Proveno mieste (Prancūzija).

## Nuorodos
* 
* Незанавешенные картинки 
* Дом, который построил Стац. In: „Иностранец“ #4 (538), 25 апреля 2006 года
*
Paprienė

**Paprienė** – rytinė Prienų miesto dalis, įsikūrusi dešiniajame Nemuno krante. Su miestu jungia Prienų tiltas. Rytuose prieina Žvėrinčiaus miškas, yra Prienų centrinė ligoninė.

## Šaltiniai
Žemaičiai (Panevėžys)

**Žemaičiai** – Panevėžio miesto dalis, mikrorajonas, esantis į pietryčius nuo miesto centro, į rytus nuo Aukštaičių. Yra Panevėžio Beržų progimnazija, Panevėžio rajono savivaldybės viešoji biblioteka, paštas, policijos komisariatas.

## Etimologija

Mikrorajonas pavadintas pagal Žemaičių gatvę, aplink kurią kūrėsi.

## Šaltiniai
Blizna (ežeras)

**Bliznos ežeras** () – ežeras, Augustavo girioje, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Augustavo apskrityje ir Naujinės valsčiuje. Šalia ežero yra Atenų ir Danovskių kaimas. Ežere yra trys salos, kurios užima apie 4 ha. Ežero pakrantės smėlėtos, auga mažai pakrančių augalų, vietomis šalia pakrančių auga pušynai. Pietvakarinėje ežero dalyje išteka Bliznos upė. Šalia ežero taip pat yra kažkada vienam tam pačiam ledyno suformuotui vandens telkiniui priklausę *Bliznienko* ir *Tobolovo* ežerai. 1991 m. mokslininkai ištyrė ežero vandens švarumą ir priskyrė jį II ežero vandens švarumo kategorijai.

## Pavadinimo kilmė

Tikėtina, kad ežero vardo kilmė yra tokia pati kaip ir iš jo ištekančios upės, kurios vardą galbūt galima sieti su lietuvių kalbos veiksmažodžiu *blyžoti* (upės pavadinime vietoje šaknies *ž* yra išlikęs jotvingių buvęs pribalsis *z*) – „gulėti paslikam“ arba nuo veiksmažodžio *blizgėti* „atsispindėti saulei ramiame vandenyje“. Priesaga *n* nurodo erdvėje nusidriekusį objektą – upę.

## Šaltiniai
Blizna (upė)

**Blizna** () – upė šiaurės rytų Lenkijoje, Augustavo girioje, Palenkės vaivadijoje, Augustavo apskrityje. Upė teka per Strenkoviznos kaimą. Upėje gyvena nemažai upinių bebrų. Upė vingiuota, akmenuota, vietomis sekli ir apvirtusi medžiais. Per upę eina baidarių trasa.

## Pavadinimo kilmė

Upės vardą galbūt galima sieti su lietuvių kalbos veiksmažodžiu *blyžoti* (upės pavadinime vietoje šaknies *ž* yra išlikęs jotvingių buvęs pribalsis *z*) – "gulėti paslikam" arba nuo veiksmažodžio *blizgėti* "atsispindėti saulei ramiame vandenyje". Priesaga *n* nurodo erdvėje nusidriekusį objektą - upę.


Vaizdas:Rospuda-Hancza.svg|Baidarių trasa Bliznos, Rospudos ir Juodosios Ančios upėmis
Vaizdas:Jaz Blizna.jpg|Upės užtvanka prie Strenkoviznos kaimo


## Šaltiniai
Mankynės bažnyčia

**Mankynės bažnyčia** () – medinė šventykla įkurta 1924 m., šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Augustavo apskrityje, Naujinės valsčiuje, Mankynės kaime. Bažnyčiai suteiktas *Dievo Motinos angelų* vardas. Bažnyčioje yra trys navos ir 12 metrų aukščio bažnyčios bokštas. Bažnyčia buvo statoma nuo 1922 m. iki 1924 m. Po pastatymo bažnyčioje veikė ir klebonija. Bažnyčia buvo pašventinta 1925 m. rugpjūčio 2 d. ir įkurta nauja Mankynės parapija, sudaryta iš aplinkinių kaimų ir dalies Vygrių parapijai priklausiusių kaimų. 1986 m. birželio 20 d. bažnyčia buvo įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorinių paminklų sąrašą. 1991 m. prie bažnyčios pastatyta medinė varpinė.

## Šaltiniai
* Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašas (lenk.)
Augustavo Dievo Motinos Lenkijos karalienės dekanatas

**Augustavo Dievo Motinos Lenkijos karalienės dekanatas** () – tai vienas iš 21 katalikų, Luko vyskupijos dekanatų. Dekanas ks. Stanisław Wroński, vicedekanas ks. Jerzy Lubak. Augustavo apskrityje taip pat dar yra Liepinės dekanatas ir Augustavo Šv. Apaštalo Bartalomiejaus dekanatas.

## Parapijos

Dekanate yra 6 parapijos:

* Augustavo Čenstakavos parapija – Augustavas;
* Augustavo Šventosios Šeimos parapija – Augustavas;
* Barglavo Šv. Kryžiaus parapija – Barglavas;
* *Mankynės Dievo Motinos angelų parapija* – Mankynė;
* Studzieničnos Škaplierių parapija – Studzienična, (Augustavas);
* Ščepkų Šv. Juozapo parapija – Ščepkai.
Jalovas (ežeras)

**Jalovo ežeras** () – ežeras Augustavo girioje, Sūduvos aukštumoje šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Augustavo apskrityje ir Naujinės valsčiuje. Ežeras yra 129,8 m aukštyje virš jūros lygio. Per mažą upokšnį jungiasi su Rospudos upe. Pavasariais, kai patvinsta Rospudos upė, galima stebėti retą reiškinį, kai upės vanduo kelia ir ežero vandens lygį. Netoli ežero yra Augustavo girios šventoji vieta.

## Šaltiniai

* Adam Choiński: Katalog jezior Polski. Poznań: Wydawnictwo Naukowe UAM, 2006 m., s. 367. ISBN 83-232-1732-7.
Spalio revoliucijos ordinas

**Spalio revoliucijos ordinas** () – antrasis pagal svarbą (po Lenino ordino tarybinis ordinas. Įsteigtas TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo įsaku 1967 m. spalio 31 d. minint Spalio revoliucijos 50-metį.

Ordino eskizo autorius – dailininkas V. Zaicevas.

## Ordino statutas
**Spalio revoliucijos ordinu buvo apdovanojami**
* TSRS piliečiai
* įmonės, įstaigos, organizacijos ir kiti darbo kolektyvai
* kariniai daliniai ir junginiai
* sąjunginės respublikos, kraštai, sritys ir miestai
* užsienio šalių piliečiai.

**Ordinu apdovanojama už:**
* „aktyvią revoliucinę veiklą, didelį indėlį į tarybų valdžios stiprinimą
* ypatingus nuopelnus statant socializmą ir komunizmą
* didelius pasiekimus vystant liaudies ūkį, mokslą ir kultūrą
* drąsą, parodytą kovose su tarybų valdžios priešais
* didelius nuopelnus stiprinant TSRS karinę galią
* vaisingą valstybinę ir visuomeninę veiklą
* aktyvią veiklą vystant ir gilinant visapusiškus draugiškus ryšius tarp TSRS ir užsienio šalių, taikos stiprinimą“.

Spalio revoliucijos ordinas tvirtinamas kairėje krūtinės pusėje iškart po Lenino ordino. Po apdovanotojo mirties ordinas lieka jo šeimoje.

## Ordino aprašymas
Spalio revoliucijos ordinas – sidabrinė paauksuota ir raudona emale padengta penkiakampė žvaigždė iš spindulių susidedančio sidabrinio penkiakampio fone. Žvaigždės viršutinėje dalyje – raudona emale padengta raudona vėliava, ant kurios dviem eilėm parašyta „*ОКТЯБРЬСКАЯ РЕВОЛЮЦИЯ*“ (Spalio revoliucija). Žvaigždės centre – sidabriniame penkiakampje pavaizduotas kreiseris „Aurora“. Penkiakampis oksiduotas įvairiais tonais. Ordino apačioje pritvirtintas pjautuvas ir kūjis, pagaminti iš aukso, sidabro, paladžio ir vario lydinio (gryno aukso jame – 0,187+0,07 g, gryno sidabro – 0,05+0,02 g, paladžio – 0,019+0,02 g).

Ordino svoris – 31,0±1,9 g (tame tarpe – 27,49±1,447 g sidabro, 0,21 g aukso).

Atstumas tarp žvaigždės smaigalių – 43 mm. Atstumas nuo centro iki žvaigždės spindulio galų – 22 mm.

Ordinas žiedeliu pritvirtintas prie raudono muaro šilko juosta aptrauktos penkiakampės kaladėlės. Juostos plotis – 24 mm. Juostos viduryje – penkios žydros juostelės.

## Apdovanotieji Spalio revoliucijos ordinu
Pirmąjį ordiną gavo miestas-didvyris Leningradas, antrąjį – Maskva (1967 m. lapkričio 4 d. Tik vienuolika asmenų šiuo ordinu apdovanota du kartus (tape tarpe Leonidas Brežnevas, rašytojas L.Leonovas, tankų ir traktorių konstruktorius Ž.Kotinas, generolas pulkininkas I.Ilarionovas, aktorius I.Tumanovas, Vladimiras Ščerbickis).

Tarp žymesnių apdovanotų užsienio piliečių – Jumžagijnas Cedenbalas, Erichas Honekeris, Josip Broz Tito, Gustavas Husakas ir kiti.

Įdomu tai, kad ant ordino pavaizduotas kreiseris „Aurora“ pats juo apdovanotas 1968 m. vasario 22 d.

Iš viso Spalio revoliucijos ordinas įteiktas 106 462 kartus.

Lietuvoje keliolika asmenų taip pat gavo šį apdovanojimą – Utenos autobusų parko darbuotojas S. Lachmitko (1974 m.), „Sigmos“ gamybinio susivienijimo šaltkalvis-įrankininkas A.Jermačenka (1975 m.) bei krumpliaratininkų brigadininkas Juozapas Kopūstas (1977 m.), taip pat Motiejus Šumauskas, Juozas Maniušis ir kiti.

## Šaltiniai
Aerodromas (Tauragė)

**Aerodromas** – Tauragės miesto dalis, esanti į šiaurę nuo miesto centro, prie kelio . Naujas, miegamasis rajonas. Yra Vytauto stadionas, Tauragės profesinio rengimo centras (buvusi žemės ūkio ir technikos mokykla).

## Šaltiniai
Jovarai (Tauragė)

**Jovarai** – pietvakarinė Tauragės miesto dalis, esanti kairiajame Jūros krante, į vakarus nuo Tauragės geležinkelio stoties. Tai „miegamasis“ miesto rajonas, išilgai kurio eina Laisvės gatvė (pirmoji Tauragės gatvė). Yra Jovarų pagrindinė mokykla, vasaros estrada prie upės.

2007 m. rugpjūčio 27 d. mikrorajone savo veiklą pradėjo pirmoji Tauragės miesto bendruomenė.

## Šaltiniai

## Šaltiniai
Beržės

**Beržės** – Tauragės miesto dalis, esanti į šiaurės rytus nuo miesto centro, miesto pakraštyje prie kelio . Prateka Beržės upelis.

## Šaltiniai
Butkeliai (Tauragė)

**Butkeliai** – Tauragės miesto dalis, esanti į vakarus nuo miesto centro, dešiniajame Jūros krante, prie kelio . Tai kaimo tipo „miegamasis“ rajonas, buvusi rytinė Butkelių kaimo dalis.

## Šaltiniai
Jovarai (reikšmės)

**Jovarais** vadinama:

* medžiai:
** gluosninių šeimos medis, tuopa, topolis (Populus nigra);
** platanalapis klevas (Acer pseudoplatanus);
** paprastasis skroblas (Carpinus betulus);
** gudobelė (Crataegus);
** platanas (Platanus);
* gyvenvietės:
** Anykščių rajone;
** Pakruojo rajone;
** Tauragės mieste.
Papušynė (Tauragė)

::*Apie to paties pavadinimo kaimą skaitykite [[Papušynė]]*

**Papušynė** – šiaurinė Tauragės miesto dalis, esanti į šiaurės vakarus nuo kelio . Buvusi pietinė Papušynės kaimo dalis. Važiuojant link Mažonų kairėje kelio  pusėje, išvažiuojant iš Tauragės, Papušynės kaimo dalyje auga saugoma sena Papušynės pušis.

## Šaltiniai
Pramonės rajonas (Tauragė)

**Pramonės rajonas** – pietinė Tauragės miesto dalis, esanti į rytus nuo Tauragės geležinkelio stoties, už geležinkelio prie Pramonės ir Gedimino gatvių. Stovi Tauragės stačiatikių cerkvė, kurią supa senosios miesto kapinės. Įkurtas industrinis parkas. Pietryčiuose įsikūręs Verslo rajonas.

## Šaltiniai
Pramonės rajonas

**Pramonės rajonu** vadinamos miesto dalys, kuriose daugiausia sutelktos pramonės įmonės:

* Alytuje:
** Pietinis pramonės rajonas,
** Rytinis pramonės rajonas,
** Šiaurinis pramonės rajonas,
** Vakarinis pramonės rajonas;
* Tauragės pramonės rajonas;
* Utenos pramonės rajonas.
Tauragės senamiestis

**Senamiestis** – centrinė Tauragės miesto dalis kairiajame Jūros krante. Tai senoji miesto dalis, kurioje yra Tauragės evangelikų liuteronų bažnyčia, Tauragės Švč. Trejybės bažnyčia, paštas, „Santakos“ muziejus.

## Šaltiniai
Lakšadvipas

**Lakšadvipas** () – mažiausia Indijos sąjunginė teritorija, kurią sudaro **Lakadyvų salos**, išsidriekusios Arabų jūroje.

## Geografija

Lakadyvų salyną sudaro 12 atolų, 3 rifai ir 5 povandeninės bankos. Šios salos yra Arabų jūros dalyje Lakadyvų jūroje, 220–440 km nuo Keralos krantų. Lakadyvai yra didesnės salų grupės, kurią dar sudaro Maldyvai ir Čagoso salynas, šiaurinė dalis. Salyno sausumos plotas yra 32 km², tuo tarpu įtraukiant atolų lagūnas – 4200 km².

Lakšadvipą sudaro šie geografiniai objektai:

## Gyventojai

Dauguma Lakšadvipo gyventojų yra malajaliai, tik gerokai labiau paveikti arabų, nei gyvenantys žemyne. Minikojuje gyvena divehiai – tauta, sudaranti gyventojų daugumą Maldyvuose. 95,5 % gyventojų yra musulmonai, 3,7 % – hinduistai.

Svarbiausi verslai yra turizmas, žvejyba, kopros rinkimas, palmių pluošto (koiro) audimas. Agačio saloje yra oro uostas, Kavaratyje – vandens gėlinimo gamykla.

## Istorija
  
Seniausi salų paminėjimai randami senovės tamilų tekstuose, kur kraštas minimas kaip *Puranuru*. VII a. priklausė Palavų dinastijai. Senieji salų gyventojai buvo hinduistai, taip pat rasta budizmo pėdsakų. Tačiau salose nuo VI-VIII a. besilankę arabų pirkliai iki XIV a. atvertė daugumą gyventojų į islamą. XI a. Lakadyvai tapo Čola imperijos dalimi. Salas vėliau buvo užėmę portugalai, bet vietiniai gyventojai jiems pasipriešino. XVIII a. pab. salos atiteko britams. 1956 m., nepaisant ryškios majalalių daugumos, salos neprijungtos prie Keralos, o sudaryta Lakšadvipo valstija.

## Šaltiniai
Verslo rajonas (Tauragė)

**Verslo rajonas** – pietinė Tauragės miesto dalis, esanti miesto pakraštyje už geležinkelio, į pietryčius nuo Pramonės rajono.

## Šaltiniai
Visbutai (Tauragė)

**Visbutai** – Tauragės miesto dalis, esanti į kairiajame Jūros krante į šiaurės vakarus nuo Senamiesčio. Buvusi pietrytinė Visbutų kaimo dalis.

## Šaltiniai