open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Hereros provincija

**Hereros provincija** () – provincija, esanti Panamos pietvakarinėje dalyje. Administracinis centras – Čitrė.

Provincija sudaryta 1915 m., atskyrus nuo Los Santoso provincijos. Pavadinta generolo Tomo Hereros garbei.

## Geografija

Provincija yra Asuero pusiasalyje, šiaurės rytuose prieina prie Ramiojo vandenyno (Paritos įlankos). Pietvakariuose iškilę neaukšti, miškais apaugę kalnai. Kitur plyti aukštumos. Svarbiausios upės – Santa Marija, La Vilja.

## Administracinis suskirstymas
 
Provincija padalinta į 7 apygardas (skliaustuose – administracinis centras):
* Čitrės apygarda (Čitrė)
* Las Minaso apygarda (Las Minasas)
* Los Pososo apygarda (Los Pososas)
* Oku apygarda (Oku)
* Paritos apygarda (Parita)
* Pesės apygarda (Pesė)
* Santa Marijos apygarda (Santa Marija)

## Šaltiniai
Zarasų rajono apylinkės teismas

**Zarasų rajono apylinkės teismas** – bendrosios kompetencijos apylinkės teismas, nagrinėjantis civilines ir baudžiamąsias bylas bei jo kompetencijai įstatymų priskirtas administracinių teisės pažeidimų bylas. 4 teisėjai. Teritorija – Zarasų rajono savivaldybė.

Adresas: Sėlių a. 24/2, LT-32110, Zarasai.

## Vadovybė
* Laikinai einantis teismo pirmininko pareigas Vladimiras Kurasovas

## Nuorodos
* Rajono apylinkės teismo inf. („Infolex“ tinklavietė)
Jurgis Marčiulionis

**Jurgis Marčiulionis** (1870 m. balandžio 23 d. Pašventupys, Pakuonio valsčius, Kauno apskritis, Rusijos imperija – 1945 m. lapkričio 20 d. Komija, Rusijos federacija) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija
Veiverių mokytojų seminarijoje baigė 2 kursus. Buvo išvykęs į JAV, kur gyveno 2,5 metų. Grįžęs į Lietuvą atstatė savo ūkį, ten ūkininkavo.

1918 m. Lietuvos kariuomenės savanoris, aktyviai dalyvavo savo apylinkės politiniame ir visuomeniniame gyvenime.

1922 m. sausio 22 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, mandato atsisakius Mikui Bagdonui. Priklausė Lietuvos krikščionių demokratų partijos frakcijai. Pasibaigus Seimo kadencijai grįžo į savo ūkį.

1944 m. suimtas ir ištremtas į Komiją.

## Literatūra
* Marčiulionis Jurgis, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 38.
* Lietuvos gyventojų genocidas, 1944–1947, Vilnius, 2002, t. 2, p. 425.
* Blažytė-Baužienė D., Marčiulionis Jurgis, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 236–237.

## Šaltiniai
Asuero pusiasalis

**Asuero pusiasalis** () – didelis pusiasalis pietų Panamoje, išsikišąs į Ramųjį vandenyną. Skiria Montecho įlanką vakaruose ir Panamos įlanką rytuose. Pietvakariuose pusiasalis užsibaigia Mariato kyšuliu. Šis taškas yra toliausiai į pietus nutolusi Šiaurės Amerikos žemyno vieta.

Pietvakarinė ir vakarinė pusiasalio dalis kalnuota, apaugusi miškais (įsteigtas Sero Hojos nacionalinis parkas). Kitur driekiasi kalvos, kur miškai iškirsti ir teritorija panaudota žemės ūkiui bei gyvulininkystei. Šiaurės rytinė dalis dėl neigiamo žmogaus poveikio pavirtusi pusdykume. Pakrantėse, ypač vakarinėse, veši mangrovės.

Pusiasalis yra padalintas į Hereros, Los Santoso ir Veragvaso (dalis) provincijas.

Pusiasalis XIX a. vid. pavadintas Kolumbijos politiko Visentės Asuero garbei. Trumpą laiką (1850–1855 m.) egzistavo Naujajai Granadai priklausiusi Asuero provincija.
Mykolas Marma

**Mykolas Marma** (1886 m. kovo 29 d. Vilkija, Kauno apskritis, Rusijos imperija – 1954 m. rugsėjo 4 d. Irkutsko sritis, Rusijos federacija) – Lietuvos teisininkas, politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija
1897–1905 m. mokėsi Mintaujos gimnazijoje. 1905 m. įstojo į Tartu universiteto teisės fakultetą, kurį baigęs įgijo teisininko diplomą. Už politinę veiklą 3 mėn. kalintas Rusijos kalėjimuose. 1906 m. vienas iš Tartu lietuvių studentų draugijos steigėjų. 1917 m. atstovaudamas Tartu lietuvius dalyvavo lietuvių seime Peterburge.

1918 m. grįžo į Lietuvą, Kriūkuose (Šiaulių apskritis) suorganizavo vartotojų draugiją, jos vedėjas. 1918 m. išrinktas Kriūkų valsčiaus komiteto pirmininku, vėliau Joniškėlio apskrities komiteto pirmininkas. 1919 m. suorganizavo partizanų būrius, kovojo su bermontininkais.

1922 m. sausio 13 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, mandato atsisakius K. Škirpai. Priklausė Lietuvos socialistų liaudininkų demokratų partijos frakcijai.

Nuo 1922 m. „Atžalos“ bendrovės sekretorius. Prieš Antrąjį pasaulinį karą vertėsi advokato praktika Vilkijoje. 1945 m. suimtas ir nuteistas 5 m. kalėjimo. Kalėjo Komijos ATSR, vėliau ištremtas į Irkutsko sritį.

## Literatūra
* Marma Mykolas, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 36.
* Marma Mykolas, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1959, t. 17, p. 385.
* Lietuvos gyventojų genocidas, 1944–1947, Vilnius, 2002, t. 2, p. 434.
* Tamošaitis M., Marma Mykolas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 238–240.

## Šaltiniai
Mariato kyšulys

**Mariato kyšulys** () – kyšulys pietų Panamoje, Veragvaso provincijoje, juo užsibaigia Asuero pusiasalis. Tai toliausiai į pietus nutolusi Šiaurės Amerikos žemyno vieta.

Kyšulys yra 15 km į pietus nuo Arenaso, 70 km į vakarus nuo Tonosi, 350 km į pietvakarius nuo Panamos miesto. Kyšulys ir jo apylinkės negyvenamos, apaugusios džiunglėmis ir mangrovėmis, įeina į Sero Hojos nacionalinį parką.
Jonas Masiulis

**Jonas Masiulis** (1870 m. Čiornaja Padina, Samaros gubernija, Rusijos imperija – 1942 m. Kazachstanas) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija
Gimė garsiame Čiornaja Padina kaime, į kurį jo tėvą Mataušą Masiulį su žmona Konstancija Putrimaite ir dukrele Rozalija už dalyvavimą 1863 m. sukilime caro žandarai buvo ištrėmę iš Traidžiūnų kaimo (Užpalių valsčius).Tremtyje jiems gimė vaikai Alfonsas, Jonas ir Marijona.Tėvų išsiųstas į Lietuvą, 1884–1889 m. mokėsi Panevėžio realinėje mokykloje. 1897 - 1899 m. Naujoje Aleksandrijoje, Liublino gubernijoje įgijo agronomo ir girininko specialybes. Baigęs mokslus 1900 - 1907 m. dirbo miškų taksatoriumi Vilniaus, Kauno gubernijose, urėdu Minsko gubernijoje, administravo įvairius miškus Voluinės gubernijoje (Ukraina). 1907 - 1918 m. gyveno Vilniuje, dirbo agronomu Žemės tvarkymo komisijoje, 1910 m. buvo komandiruotas pievų ir balų kultūrai studijuoti Austrijoje, Bavarijoje, Švedijoje, Danijoje, o Bremene - durpių bandomoje stotyje. Aktyviai reiškėsi tautinėje veikloje, Vilniuje įkūrė „Rūtos“ draugiją, 1909 m. jos pirmininkas. Nuo 1907 m. Lietuvos mokslo draugijos narys. Dalyvavo steigiant cemento gamybos bendrovę.

Nuo 1918 m. pradžios dirbo Miškų departamente Vilniuje ir Kaune.

1920 m. gegužės 15 d. – 1920 m. liepos 6 d. Steigiamojo Seimo atstovas, priklausė Lietuvos valstiečių sąjungos frakcijai. Seimo mandato atsisakė, nes "Steigiamajam Seimui pradėjus vilkinti Žemės reformą per telegrafą, pasijutau esąs ne savo vietoje". 1920 - 1923 m. vertėsi miškų prekyba. Dalyvavo Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos veikloje. Vėlesniais metais dirbo žemės ūkio draugijose (1923 m. įkurtoje Lietuvos žemės ūkio kooperatyvų sąjungoje), ilgametis Lietuvos banko valdybos narys. 1940 m. TSRS okupavus Lietuvą iš šios veiklos buvo pašalintas, grįžo į savo 176 ha ūkį Gudiškio dvare, Kamajų valsčius.

1941 m. gegužės mėn. Kamajų liaudies teismo už „sabotažą“ nuteistas 10 m. kalėjimu. 1941 m. gegužės 30 d. ištremtas į lagerį Kazachstane.

Jonas Masiulis su žmona Sofija Stauskaite užaugino vaikus; Vytautą (1914 - 1944), Tomą (gim. 1921 m. Kaune) ir Danutę.

Apdovanotas; LDK Gedimino III laipsnio ordinu (1928 05 15), Lietuvos Nepriklausomybės 10 - čio medaliu (1928)

## Literatūra
* Masiulis Jonas, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1959, t. 17, p. 445.
* Lietuvos gyventojų genocidas, 1939–1941, Vilnius, 1992, t. 1, p. 541.
* Stakeliūnaitė D. Masiulis Jonas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 241–242.

## Šaltiniai
Paritos įlanka

**Paritos įlanka** () – Panamos įlankos (Ramusis vandenynas) dalis ties Hereros provincijos pakrantėmis (Panama). Išsilenkusi tarp Grandės ir Viljos žiočių. Į įlanką taip pat įteka Santa Marija ir Parita.
Čitrė

**Čitrė** () – miestas pietų Panamoje, Asuero pusiasalyje, 7 km nuo Panamos įlankos kranto, greta La Viljos upės. Hereros provincijos administracinis centras. Keliai į Los Santosą, Los Pososą, Divisą; yra nedidelis oro uostas. Maisto, tekstilės pramonė, verčiamasi prekyba, turizmu.

Čitrėje yra keleto universitetų filialai, bažnyčia, viešbutis ir kt.

## Istorija

Pasak legendos, miesto pavadinimas kilęs nuo kasiko vardu Čitrė, tačiau dabar manoma, kad pavadinimas galėjęs kilti nuo vietinio kukurūzų pavadinimo. Gyvenvietė įkurta 1848 m. kaip parapijos rajonas. Pagal kitą versiją miestas įkurtas dar 1558 m. kaip Santa Krus de Kubita (*Santa Cruz de Cubita*).

1915 m. tapo Hereros provincijos sostine, 1941–1945 m. buvo apjungtos Los Santoso provincijos sostine.
Kauno tvirtovės X fortas

**Kauno tvirtovės X fortas** (arba ***Romainių fortas***) – Kauno tvirtovės dalis  antrajame fortų žiede, Šilainių seniūnijos vakariniame pakraštyje, Romainiuose. Nebaigtas  statyti objektas stūkso miške už 300 m nuo Kauno miškų urėdijos (Romainių g. 2), netoliese – Romainių tuberkuliozės ligoninė.

## Istorija

Fortas pradėtas statyti tvirtovės IV gynybiniame skyriuje prie Romainių palivarko. Buvo naudotasi 1909 m. tipiniu prof. Konstantino Veličkos projektu, patvirtintu 1913 m. balandžio 10 d. tvirtovės plėtros plane. Planuota panaudoti masyvias monolitinio betono ir gelžbetonio konstrukcijas, atsisakant puošybos elementų, įprastų mūriniuose fortuose. Fortas turėjo atlaikyti naujos kartos galingų artilerijos sviedinių atakas.

IV skyriaus gynybinėje sistemoje šiam fortui teko vienas iš pagrindinių vaidmenų. Jis aktyviai dalyvavo kare, vokiečiams pridarydamas tam tikrų nuostolių. Vykstant mūšiams dėl Kauno tvirtovės, forto komendanto įsakymu jį 1915 m. rugpjūčio mėn. susprogdino atsitraukiantys gynėjai.

1925 m. fortas perduotas Miškų žinybai.

## Atlikti darbai

1913 m. forto sklype atlikti statybinės aikštelės įrengimo ir aprūpinimo darbai. Taip pat įvykdyta 55% žemės darbų:  iškasti juosiantys gynybiniai 5,4 m, 4,8 m ir 2,5 m gylio grioviai, iki pusės suformuoti pylimai, tiesti keliai.

1914 m., gavus papildomų lėšų, žemės darbai sparčiai artėjo prie pabaigos. Išbetonuota centrinė slėptuvė. Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, forto statyba vyko pagal mobilizacijos planą, todėl einamieji darbai buvo pristabdyti. Forto statybos planas radikaliai pakeistas.

Tolesni forto įrengimo darbai buvo maksimaliai orientuoti gynybiams tikslams: nepradėtų poternų angos užbetonuotos, šalia įrengtos papildomos slėptuvės, apkasų linijos, spygliuotos vielos užtvaros. Artilerijos baterijos buvo išdėstytos ne tik forto teritorijoje, bet ir 0,5 km spinduliu Nemuno slėnio link.

## Dabartinė būklė

Objektas įtrauktas į LR kultūros paveldo registrą ir jau 2020 m. pažymėtas informacinėmis rodyklėmis. Miškingos teritorijos reljefas ardomas nekontroliuojamų motorizuotų lankytojų.

Pagrindinis statinys išlaikęs autentiškas formas, nors ir akivaizdžios sprogdinimo pasekmės: lūžęs pusiau, atskilę stambūs betoniniai fragmentai ir pan. Be to, jis yra tiesiogiai veikiamas gamtos faktorių, stovinčio vandens, užverstas šiukšlėmis. Metaliniai įtvirtinimai nuniokoti vandalų. Gretimų slėptuvių griuvėsius dengia tankūs krūmai. Išlikę apkasų fragmentai.

## Šaltiniai

## Literatūra
* XX amžiaus fortifikacija Lietuvoje (projekto vadovas Vladimir Orlov). - Kaunas: Arx Baltica, 2008. - 20, 21 p.: iliustr. - ISBN 978-9955-39-024-4

## Nuorodos

* Romainių fortas  
* Požemių nardytojų įspūdžiai
Los Santoso provincija

**Los Santoso provincija** () – provincija, esanti Panamos pietvakarinėje dalyje, Ramiojo vandenyno pakrantėje. Administracinis centras – Las Tablasas.

Provincija sudaryta 1855 m. Nuo 1941 iki 1945 m. į Los Santoso sudėtį pateko Hereros provincija.

## Geografija

Provincija yra Asuero pusiasalio pietvakariuose, iš rytų skalauja Panamos įlanka, iš pietų – atviras Ramusis vandenynas. Paviršius daugiausia kalvotas, bemiškis, miškais apaugę kalnai iškilę pietuose, pietvakariuose (aukštis iki 559 m, Sero Hojos k.). Pakrantėse daugiausia driekiasi paplūdimiai, tik pietuose yra mangrovių sąžalynų. Svarbiausios upės – La Vilja, Guararė, Mensabė, Purijas ir Orija.

## Administracinis suskirstymas
 
Provincija padalinta į 7 apygardas (skliaustuose – administracinis centras):
* Guararės apygarda (Guararė)
* Las Tablaso apygarda (Las Tablasas)
* Los Santoso apygarda (La Vilja de Los Santosas)
* Makarakaso apygarda (Makarakasas)
* Pedasi apygarda (Pedasi)
* Pokri apygarda (Pokri)
* Tonosi apygarda (Tonosi)

## Šaltiniai
Diktariškių dvaras

**Diktariškių dvaras** – dvaras Radviliškio rajone, Diktariškių kaime.

## Istorija
Dvarą kelis šimtmečius valdė Šemetos. Išlikę dvaro rūmai priskiriami Pranciškaus sūnui Tadeušui Šemetai (1774-1835), kuris kartu su Anele Koščicaite-Šemetiene (1776-1829 m.) susilaukė šešių sūnų. 1820 m. Tadeušas buvo paskirtas Šiaulių pavieto bajorų maršalka. Dvaro rūmai tapo kultūros centru.

Vyriausias sūnus Pranciškus Šemeta buvo aktyvus 1831 m. sukilimo dalyvis ir vienas iš organizatorių. Gimęs 1802 m. gegužės 8 d. Diktariškio dvare (mirė 1882 m. Drezdene) mokėsi Raseiniuose, paskui studijavo Vilniaus universitete, priklausė Filaretų draugijai.

Sukilimui pralaimėjus dvaras turėjo būti konfiskuotas (kaip priklausęs Pranciškui), tačiau liko Šemetoms. Mirus Tadeušui, o sūnui Pranciškui emigravus į Prancūziją, dvarą valdė kitas sūnus Juozapas Šemeta (gimęs 1804 m.), paskutinis Šiaulių pavieto bajorų maršalka (1858-1864 m.). Naujasis savininkas pavyzdingai tvarkė ūkį, išplėtė parką. Šiaulėnų kapinėse 1850 m. pastatė garsiąją Šemetų koplyčią–mauzoliejų.

Po 1863 m. sukilimo Juozapas buvo ištremtas į Ufą, o dvaras konfiskuotas. Nors vėliau Šemeta sugrįžo į Rygą, tačiau dvaro nebeatgavo.

Po 1865 m. dvaro šeimininkai dažnai keitėsi, fiksuojama, kad apie 1881 m. dvaras priklausė Neiroudui, o prieš Antrąjį pasaulinį karą – Šiaulių savivaldybei.

## Susiję įrašai
* Pranciškus Šemeta

## Šaltiniai
* Kai kurie kiti Žemaitijos dvarai ir miesteliai 
* Diktariškių dvaro sodyba (Kultūros vertybių registras)
* Diktariškių dvaras, Radviliškio raj. (miestai.net)
* Lietuvos dvarų duomenų bazė 
* Prisiminkime sukilėlius (apie vieną iš dvaro savininkų - Pranciškų Šemetą) 
* Diktariškių dvaro sodyba (vaizdo įrašas)
Bernard Law Montgomery

**Bernardas Lo Montgomeris** (; 1887 m. lapkričio 17 d. Londone – 1976 m. kovo 24 d. šalia Oltono vietovės, Hampšyro grafystėje, Jungtinėje Karalystėje) – britų karininkas, Antrojo pasaulinio karo dalyvis, feldmaršalas.

## Biografija
Gimė ir užaugo dvasininko šeimoje. 1889 m. tėvą paskyrus Tasmanijos vyskupu, Bernardas gyveno Australijoje. Šeima 1902 m. grįžo į Angliją. 1908 m. baigė Sandhursto karo akademiją. Dalyvavo Pirmajame pasauliniame kare, kuriame buvo sunkiai sužeistas. Tarnavo Indijoje, Airijoje, Palestinoje, Egipte. Antrojo pasaulinio karo išvakarėse buvo paskirtas Jungtinės Karalystės kariuomenės 3-iosios pėstininkų divizijos vadu. Diviziją permetus į Prancūziją, jai vadovavo viso Keistojo karo metu. Divizija dengė Sąjungininkų pajėgų pasitraukimą iš Prancūzijos 1940 m. Diunkerko mūšio metu. Nuo 1942 m. rugpjūčio paskirtas 8-osios britų armijos, veikusios Šiaurės Afrikoje vadu. Tų pat metų spalio mėnesį Al Alameino mūšyje sutriuškino Vokietijos ir Italijos kariuomenes, vadovaujamas E. Romelio. 1943 m. kovo mėnesį sumušė E. Romelio kariuomenę Tunise ir privertė jį kapituliuoti. Nuo 1943 m. gruodžio iki 1944 m. rugpjūčio – Jungtinės Karalystės, o vėliau – ir Kanados kariuomenių Vakarų fronte vadas. Kartu su Dwight Eisenhower vadovavo 1944 m. Vakarų kariuomenių išsilaipinimui Normandijoje ir vėlesniems karo veiksmams Vakarų Europoje. 1946 m. – 1948 m. Jungtinės Karalystės kariuomenės generalinio štabo viršininkas. 1951 m. – 1958 m. NATO kariuomenės vyriausiojo vado pavaduotojas. Parašė kelias knygas.

## Šaltiniai
Taikos sutartis (civilinis procesas)

**Taikos sutartis** - susitarimas tarp proceso šalių dėl civilinio ginčo; neprievartinio, taikaus ginčų išsprendimo forma. Teismo patvirtinta taikos sutartis turi šalims galutinio teismo sprendimo () galią ir yra vykdytinas dokumentas (LR civilinis kodeksas, 6.985 str.).

## Nuorodos
Taikos sutartis Lietuvos privatinėje teisėje
Vilniaus dailės akademijos Telšių dailės fakultetas

**Vilniaus dailės akademijos Telšių fakultetas** (**VDA TF**) - Vilniaus dailės akademijos padalinys Telšiuose; fakultetas. Adresas: Muziejaus g. 29, LT-87356, Telšiai.

## Programos
	
*Dizainas (Baldų dizainas)
*Metalo menas ir juvelyrika
*Skulptūra (Taikomoji skulptūra)
*Dailės ir interjeto restauravimas (Meninių Baldų restauravimas*,* Metalo dirbinių restauravimas)
*Taikomasis menas (magistro studijų programa)

## Katedros

* Metalo plastikos katedra
* Dizaino katedra
* Dailės pagrindų ir teorijos katedra.

## Dekanatas

*Dekanas Ramūnas Banys	
*	Dekano pavaduotoja Algimanta Dargienė

## Taip pat skaitykite
*Žemaitijos kolegijos Telšių fakultetas

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Tinklavietė
Rimantas Perveneckas

**Rimantas Perveneckas** (g. 1960 m. gruodžio 3 d. Švenčionyse) – vadybininkas, „Aprangos“ grupės generalinis direktorius.

## Biografija
1979–1983 m. Vilniaus universiteto Prekybos fakultete įgijo prekybos ekonomikos specialybę.

1986–1988 m. Lietuvos drabužių didmeninės prekybos kontoros direktoriaus pavaduotojas, 1988–1993 m. - direktorius, nuo 1993 m. - akcinės prekybos bendrovės "Apranga" generalinis direktorius, valdybos pirmininkas.
APB „Apranga“ valdybos narys nuo 1993 m. vasario 23 d.

Žmona Vilija (g. 1962 m.), BĮ "Aprangos salonas" direktoriaus pavaduotoja. Dukra Rūta (g. 1986 m.). Sūnus Rokas (g. 1999 m.).

## Šaltiniai
Šalčininkų rajono apylinkės teismas

**Šalčininkų rajono apylinkės teismas** – bendrosios kompetencijos apylinkės teismas, nagrinėjantis civilines ir baudžiamąsias bylas bei jo kompetencijai įstatymų priskirtas administracinių teisės pažeidimų bylas. 5 teisėjai. Teritorija – Šalčininkų rajono savivaldybė.

Adresas: Vilniaus g. 58, Šalčininkai, LT-17116.

## Vadovybė
* Teismo pirmininkas Tatjana Juvko

## Nuorodos
* Rajono apylinkės teismo inf. („Infolex“ tinklavietė)
Kelmės rajono apylinkės teismas

**Kelmės rajono apylinkės teismas** – apylinkės teismas vakarų Lietuvoje. Teritorija – Kelmės rajono savivaldybė. Dirba 4 teisėjai.

Adresas: Vytauto Didžiojo g. 60, Kelmė, LT-86143.

Apeliacinė instancija – Šiaulių apygardos teismas (KAT).

## Pirmininkai

* Vidmantas Rudaitis

## Šaltiniai
Joniškio rajono apylinkės teismas

**Joniškio rajono apylinkės teismas** – apylinkės teismas šiaurės Lietuvoje. Teritorija – Joniškio rajonas ir Pakruojo rajono savivaldybė. Dirba 3 teisėjai.

Adresas: Medžiotojų g. 2A, LT-84115 Joniškis.

Apeliacinė instancija – Šiaulių apygardos teismas (ŠAT).

2023 m. gruodžio 29 d. uždarius Pakruojo rajono apylinkės teismą, šio rajono teisminės funkcijos perkeltos į Joniškį.

## Pirmininkai

* Violeta Kurtkienė

## Šaltiniai
Akmenės rajono apylinkės teismas

**Akmenės rajono apylinkės teismas** – buvęs apylinkės teismas vakarų Lietuvoje. Teritorija – Akmenės rajono savivaldybė. Dirbo 4 teisėjai.

Adresas: Vytauto g. 1B, Naujoji Akmenė, LT-85114.

Apeliacinė instancija – Šiaulių apygardos teismas (ŠAT).

2023 m. gruodžio 29 d. teismas uždarytas, o apylinkės teisminės funkcijos perkeltos į Mažeikius.

## Pirmininkai

* Stasys Pocevičius

## Šaltiniai
Radviliškio rajono apylinkės teismas

**Radviliškio rajono apylinkės teismas** – apylinkės teismas vakarų Lietuvoje. Teritorija – Radviliškio rajono savivaldybė. Dirba 6 teisėjai.

Adresas: Vasario 16-osios g. 16, 82135 Radviliškis.

Apeliacinė instancija – Šiaulių apygardos teismas (KAT).

## Pirmininkai

* Kęstutis Ačas

## Šaltiniai
Raseinių rajono apylinkės teismas

**Raseinių rajono apylinkės teismas** – apylinkės teismas Lietuvoje. Teritorija – Raseinių rajono savivaldybė. Dirba 4 teisėjai.

Adresas: Tiesos g. 2, Raseiniai, LT-60170.

Apeliacinė instancija – Šiaulių apygardos teismas (ŠAT).

## Pirmininkai

* Vidutė Micevičienė

## Šaltiniai
Bankininkystė Kinijos Liaudies Respublikoje

**Bankininkystės sektorius Kinijos Liaudies Respublikoje** žymiai pasikeitė per pastaruosius du dešimtečius. Šiuo metu bankininkystės sektorius yra daug labiau išvystytas nei anksčiau. Nepaisant to Kinijos bankininkystės pramonė išliko vyriausybės gniaužtuose. Keturi didžiausi Kinijos komerciniai bankai – Bank of China, China Construction Bank, Industrial and Commercial Bank of China ir Agricultural Bank of China – priklauso vyriausybiai.

## Didžiausi bankai
Didžiausi bankai Kinijos Liaudies Respublikoje, pagal prestižinio bankersalmanac puslapio ir tarptautinio bankinkystės informacijos biuro duomenis:

## Kinijos Liaudies bankas

Kinijos Liaudies bankas - Kinijos Liaudies Respublikos centrinis bankas, kuris atsakiningas už monetarinės politikos vykdymą, finansinio stabilumo palaikymą ir finansinių įstaigų priežiūrą Žemynėje Kinijoje. Kinijos Liaudies bankas turi sukaupęs daugiausiai finansinio turto per visą istoriją iš visų viešų įstaigų pasaulyje.

## Išnašos
Vilkaviškio rajono apylinkės teismas

**Vilkaviškio rajono apylinkės teismas** – apylinkės teismas pietvakarių Lietuvoje. Teritorija – Vilkaviškio rajono savivaldybė. Dirba 5 teisėjai.

Adresas: Vilniaus g. 9, LT-70145 Vilkaviškis.

Apeliacinė instancija – Kauno apygardos teismas (KAT).

## Pirmininkai

* Albinas Antanaitis

## Šaltiniai
Jurbarko rajono apylinkės teismas

**Jurbarko rajono apylinkės teismas** – apylinkės teismas pietvakarių Lietuvoje. Teritorija – Jurbarko rajono savivaldybė. Dirba 4 teisėjai.

Adresas: Vytauto Didžiojo g. 21, Jurbarkas, LT-74130.

Apeliacinė instancija – Kauno apygardos teismas (KAT).

## Pirmininkai
* Saulius Mikšys

## Šaltiniai
Pakruojo rajono apylinkės teismas

**Pakruojo rajono apylinkės teismas** – buvęs apylinkės teismas šiaurės Lietuvoje. Teritorija – Pakruojo rajono savivaldybė. Dirba 3 teisėjai.

Adresas: Vienybės a. 1, Pakruojis, LT-83154.

Apeliacinė instancija – Šiaulių apygardos teismas (ŠAT).

2023 m. gruodžio 29 d. teismas uždarytas, o apylinkės teisminės funkcijos perkeltos į Joniškį.

## Pirmininkai

* Rima Volikienė

## Šaltiniai
Bonos apylinkės teismas

**Bonos apylinkės teismas** () – apylinkės teismas vakarų Vokietijoje, buvusioje sostinėje Bonoje (Šiaurės Reinas-Vestfalija). Teritorija: Bornheimas ir Alfter bei Wachtbergo savivaldybės (Rhein-Sieg apskrities kairiajame Reino krante) ir Bonos miestas. Veiklos teritorija – 308 km², 408 000 gyventojų.

## Apeliacinė instancija
Aukščiau esantys teismai:
* Bonos žemės teismas (*Landgericht Bonn*)
* Kelno aukštesnysis žemės teismas (*Oberlandesgericht Köln*).

## Nuorodos
* Teismo tinklavietė (vokiečių k.)
Pranas Gudynas

**Pranas Gudynas**:

* Pranas Gudynas (1900) – karinis veikėjas;
* Pranas Gudynas (1919) – muziejininkas, dailėtyrininkas, restauratorius.
Las Tablasas

**Las Tablasas** () – miestas pietų Panamoje, Asuero pusiasalyje, į vakarus nuo Panamos įlankos kranto. Los Santoso provincijos administracinis centras. Keliai į Tonosi, Pedasi, Čitrę; yra sraigtasparnių tūpimo aikštelė. Veikia ligoninė, Panamos universiteto filialas, viešbutis. Yra Šv. Librados katalikų bažnyčia.

Las Tablasas yra svarbus tautodailės, liaudies amatų centras. Miestas žymus savo karnavalais.
La Vilja de Los Santosas

**La Vilja de Los Santosas** () arba tiesiog **Los Santosas** – miestas pietų Panamoje, Los Santoso provincijoje, La Viljos upės dešiniajame krante, priešais Čitrę. Pro miestą eina kelias, jungiantis Čitrę, Las Tablasą ir Panamerikos plentą.

Verčiamasi daugiausia žemės ūkiu ir gyvulininkyste. Veikia dviejų universitetų filialai. Yra 1569 m. pastatyta Šv. Anastazijaus bažnyčia. Mieste kasmet vyksta daug tikinčiųjų sutraukianti Kristaus kūno ir kraujo šventė.

## Istorija

Miestas pradėjo kurtis 1556 m., o oficialiai įkurtas 1569 m. lapkričio 1 d., Visų Šventųjų dieną – nuo to ir miesto pavadinimas (isp. *Todos Los Santos* – „visi šventieji“). 1821 m. mieste kilo sukilimas prieš kolonijinę valdžią.
Saldžiosios ceratonijos lipai

**Saldžiosios ceratonijos lipai** (), *E410* – lipai, išskiriami iš saldžiosios ceratonijos (*Ceratonia siliqua*) sėklų. Naudojami kaip maisto priedas (tirštiklis, stabilizatorius, standiklis, emulsiklis).

## Savybės
Cheminė sudėtis panaši į pupenės sakus. Tai balti ar gelsvi milteliai, sudaryti iš didžiamolekulio polisacharido, sudaryto iš galaktomanano – glikozidiniais ryšiais sujungtų galaktozės ir manozės liekanų (apie 2000 liekanų).

Iš trijų komerciškai pardavinėjamų galaktomananų (ceratonijos, pupenės ir cezalpinijų lipai) ceratonijos lipai turi mažiausia galaktozės (20%). Ceratonijos lipuose manozės ir galaktozės santykis yra 3,5:1, pupenės lipuose – 1,8:1 ir cezalpinijų lipuose – 3,0:1

Tirpsta vandenyje ir sudaro zolį, kurio pH yra tarp 5,4 ir 7,0. Įdėjus šiek tiek natrio borato šis zolis virsta geliu. Vėsiame vandenyje tirpsta prasčiau, nei pupenės lipai. Šaltame vandenyje netirpsta, todėl tirpinamas kaitinant. Visiškai ištirpsta +85 °C temperatūroje.

Produktuose gerai išlaiko įvairius skonius.

## Panaudojimas
Maisto pramonė naudojami kaip tirštiklis ir geliacijos priedas ().

Milteliai iš sutrintų ankščių yra saldūs, jų gardis panašus į šokolado. Naudojami maistui saldinti kaip šokolado pakaitalas, kaip priedas gyvulėlių ėdale.

Lipai apsaugo šaldomus tirpalus nuo ledo kristalų susidarymo, nes sudaro gelį. Todėl naudojamas ledų ir įvairių šaldytų desertų (pvz., pieninių), sūrių, padažų gamyboje.

Taip pat naudojami kaip popieriaus gamyboje, tekstilės gaminiams standinti, kosmetikos gaminiuose, kaip gardžio stipriklis cigaretėse. Kaip priedas dedamas į batų tepalą ir insekticidus. Tirpus vandenyje.

Ceratonijų lipai yra suderinami su kitais lipais ir tirštikliais (karageninu, agaru, ksantanu), kartu jie sudaro tvirtesnius ir elastingesnius gelius.

## Gavyba
Ekstrahuojamas iš saldžiosios ceratonijos, augančios daugiausia Viduržemio regione, sėklų. Sėkloje luobelė užima 30–33% masės, endospermas 42–46%, gemalas – 23–25%.
Sėklos bręsta ilgose ankštyse, kurios būna smulkinamos, kad eitų sėklas atskirti nuo minkštimo. Sėklų luobelės atskiriamos apdorojus rūgštimi. Sėklos be luobelių perskeliamos ir malamos lengvai spaudžiant. Tuomet trapūs gemalai sutrupa, o tvirtesnis endospermas lieka sveikas. Gemalų kruopos nusijojamos, o atskirti endospermai sumalami, taip gaunant saldžiosios ceratonijos lipų miltelius.
 

## Nuorodos
Makarakasas

**Makarakasas** arba **San Chuan de Makarakasas** () – miestas pietų Panamoje, Asuero pusiasalyje, Los Santoso provincijoje, į vakarus nuo Las Tablaso. Vietinis kelių mazgas. Verčiamasi žemės ūkiu ir gyvulininkyste.

Yra ligoninė, vidurinė mokykla, veikia Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia.

## Istorija

Makarakasas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1775 m. Oficialiai įkurtas 1855 m.
Dūkšto dvaras

**Dūkšto dvaras** – dvaras Ignalinos rajone, Dūkštelių kaime, įkurtas apie 1862 m., užima 1,8 ha. Visą dvaro ansamblį sudaro ūkiniai pastatai, porinis tvartas, ratinės – arklidės, svirnas, medinis kumetynas ir patys rūmai.

## Istorija

Dvaras paminėtas XVI a. kaip Giedraičių valda. Lietuvos Metrikos 1-ojoje viešųjų reikalų knygoje yra įrašas, kad 1567 m. rugsėjo 29 d. Dūkšto dvaras priklauso Zofijai Devaltauskienei (Deltuvienei), Stanislovo Devaltausko našlei. Ji ištekėjo už Užvenčio tijūno ir Infantų raštininko Vaitiekaus Stabrovskio. Todėl dvaras vėliau perėjo Stabrovskiams. 1573 m. dvarą nupirko Rudaminos ir valdė jį iki 1813 m., kada savininkais tapo Beganskiai. Išlikę rūmai pradėti statyti Rudaminų, o baigti – Beganskių. Vėliau savininkais tapo Daugėlos.

XIX a. pirmoje pusėje dvare gyveno žymus dailininkas, Vilniaus universiteto profesorius Jonas Rustemas. Čia ir mirė, palaidotas dvaro kapinaitėse, buvusios bažnyčios šventoriuje. Dvare dažnai lankydavosi Filomatų draugijos kūrėjas, poetas ir geologas Tomas Zanas, su kuriuo neretai atvažiuodavęs ir jo draugas Adomas Mickevičius (jo vardu yra pavadinta parko liepų alėja). 1901 m. tuometinio dvaro šeimininko Kazimiero Daugėlos dukra Teresa Daugėlaitė susituokė su Tomu Zanu (filareto Tomo Zano anūku). Zanams dvaras priklausė iki Antrojo pasaulinio karo, dvare buvo sukaupta turtinga biblioteka, archeologinių radinių ir senienų kolekcija.

Dūkšto dvaro parke iki Antro pasaulinio karo stovėjo gyvenamas namas, vadintas „prosenelių namu“. Jame gyveno Dūkšto dvaro savininko Tomo Zano (filareto Tomo Zano proanūkio) prosenelė Helena Biegańska ir kitos vyresnės kartos moterys. Kartais tame name apsigyvendavo ir dvaro savininkai – dažniausiai vasarą, kai rūmus užleisdavo svečiams ar vasarotojams, mat, savo dvare jie buvo įkūrę pensioną.

1939–1944 m. dvare buvo įsikūrusi Žemesnioji žemės ūkio mokykla. Pokario metais dvaro pastatų kompleksas paskelbti respublikinės reikšmės architektūros paminklu. 1966–1975 m. dvaro ansamblio pastatai buvo remontuojami pagal Paminklų konservavimo instituto projektus. 1951 ar 1956 m. sudegė dvaro bažnyčia.  

## Galerija

Vaizdas:Dūksto dvaro gyvenamas namas (1930) 1.jpg|Dūkšto dvaro gyvenamas namas (1930 m) (iliustracija iš Ostatni z rodu. Rozmowy z Tomaszem Zanem. Wojciech Wiśniewski, 1989) 
|Dūkšto dvaro gyvenamas namas (1939 m) (iliustracija iš Ostatni z rodu. Rozmowy z Tomaszem Zanem. Wojciech Wiśniewski, 1989)  
|Dūkšto dvaro rūkykla (iliustracija iš Ostatni z rodu. Rozmowy z Tomaszem Zanem. Wojciech Wiśniewski, 1989)
Dūkšteliai, Lithuania - panoramio (2).jpg|Dvaro svirnas
Dūkšteliai, Lithuania - panoramio (9).jpg|Kapinės
Dūkšteliai%2C_Lithuania_-_panoramio_(10).jpg|Dūkštelių kapinių vartai


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Dūkšto dvaras
* Dūkšto dvaro sodyba (Kultūros vertybių registras)
* Dūkšto dvaras, Ignalinos raj. (miestai.net)
Veragvaso provincija

**Veragvaso provincija** () – provincija, esanti Panamos vidurio–vakarinėje dalyje, skalaujama tiek Ramiojo vandenyno, tiek Karibų jūros. Administracinis centras – Veragvaso Santjagas.

Provincija sudaryta vietoje vienos seniausių kolonijų Amerikos žemyne – Veragvos gubernatorystės.

## Geografija

Veragvaso provincija yra vienintelė šalyje, besiribojanti su abiem vandenynais. Pietryčiuose provincija apima vakarinę Asuero pusiasalio dalį su toliausiai į pietus nutolusiu Šiaurės Amerikos tašku – Mariato kyšuliu. Taip pat Veragvasui priklauso keletas salų – didžiausia Panamoje Koibos sala, mažesnės Sebako, Chikarono, Leoneso salos Ramiajame vandenyne. Taip pat pietuose giliai į žemyną įsiterpia Monticho įlanka.

Veragvaso centrine dalimi driekiasi Centrinė Kordiljera, ten yra aukščiausia provincijos vieta – 1964 m. Kitos svarbesnės viršūnės: Negras (1518 m), Čiku (1764 m), taip pat atskirame masyve, esančiame Asuero pusiasalyje stūksantis Hojos kalnas (1559 m). Svarbiausios upės, priklausančios Karibų baseinui yra Kalovebora, Guasaras, Konsepsjonas, Veragvasas ir Belenas, Ramiojo vandenyno baseinui – San Pablas, Santa Marija, San Pedras, Katė, Ponuga, Suajus, Kebras, Mariatas ir kt.

Provincijos gamtai apsaugoti įsteigta keletas nacionalinių parkų: Koibos (pasaulio paveldo objektas), Sero Hojos ir Santa Fė.

## Administracinis suskirstymas
 
Provincija padalinta į 12 apygardų (skliaustuose – administracinis centras):
* Atalajos apygarda (Atalaja)
* Kalobrės apygarda (Kalobrė)
* Kanjasaso apygarda (Kanjasasas)
* La Mesos apygarda (La Mesa)
* Las Palmaso apygarda (Las Palmasas)
* Monticho apygarda (Montichas)
* Rio de Chesuso apygarda (Rio de Chesusas)
* San Fransisko apygarda (San Fransiskas)
* Santjago apygarda (Veragvaso Santjagas)
* Santa Fė apygarda (Santa Fė)
* Sonos apygarda (Enrikė Arosemena)
* Mariato apygarda (Mariatas)


Image:DirkvdM panama panorama-santa fe-3.jpg|Kraštovaizdis Santa Fė apylinkėse
Image:Cloud forest panama 2.jpg|Tropiniai miškai
Image:Lutjanus viridis.jpg|Rifų gyvūnija prie Koibos salos


## Šaltiniai
Bavarų tarmė

**Bavarų tarmė** (**austrų-bavarų tarmė**) – vokiečių kalbos tarmė, vartojama Bavarijoje, Austrijoje, dalyje Italijos ir Čekijos. Priklauso vokiečių aukštaičių tarmėms, kilusioms iš germanų prokalbės. Tai nėra valstybinė kalba.

## Nuorodos
*
Veragva

**Veragva** () – istorinis regionas vakarų Panamoje, skirtingu metu apėmęs skirtingas teritorijas:

* Veragvos gubernatorystė – pirmoji europiečių kolonija regione (1502 – 1537);
* Veragvos kunigaikštystė – Kolumbo vaikaičių valdyta kolonija (1537 – 1560);
* Karališkoji Veragva – kolonija dabartinės Nikaragvos ir Kosta Rikos teritorijose (1537 – 1540);
* Veragvos provincija – teritorija, priklausiusi Naujajai Ispanijai, vėliau Naujajai Granadai (1560-).

Dabar nuo Veragvos pavadinimo kildinami vietovardžiai vadinami **Veragvaso** vardu:
* Veragvaso provincija – Panamos provincija;
* Veragvaso Santjagas – Panamos miestas;
* Eskudo de Veragvasas – sala Karibų jūroje.
Silvestras Teofilis Valiūnas

**Silvestras Teofilis Valiūnas** (1789 m. liepos 11 d. Paūnikiuose – 1831 m. gegužės 19 d.) – Lietuvos poetas.

## Biografija
Mokėsi Raseinių mokykloje. 1812 m. baigė Vilniaus Vyriausiąją kunigų seminariją, tačiau kunigu nebuvo įšventintas. Įstojo į Napoleono kariuomenės lietuvišką pulką, dalyvavo mūšiuose. Grįžęs į Žemaitiją, apsigyveno Aušbikavyje ir įsitraukė į kultūrinį gyvenimą. Lenkų ir lietuvių kalbomis parašė satyrų, elegijų, lyrinių eilėraščių. Bendravo su Dionizu Poška. Dalyvavo 1831 m. sukilime ir per jį žuvo.

## Bibliografija
* 1817 m. satyrinė poema „Plungės–Telšių kontubernija“
* 1817 m. satyra „Pareiškimas“
* 1823 m. baladė „Birutė“ (kitaip „Dūmojimas seno žemaičio ant kalno Birutos“)

## Šaltiniai

## Literatūra
* Regina Mikšytė. *Silvestras Valiūnas*. Vilnius: Vaga, 1978.

## Nuorodos
* Birutė, ''antologija.lt.''
Sebakas

**Sebakas** () – sala pietų Panamoje, Ramiajame vandenyne, ties Monticho įlankos išėjimu. Yra 15 km į vakarus nuo Asuero pusiasalio, priklauso Veragvaso provincijai. Salos plotas – 80 km² (trečia pagal dydį šalyje, po Koibos ir Rėjaus salos). Išsidriekusi rytų–vakarų kryptimi 25 km, plotis 2–5 km.

Sebako paviršius kalnuotas, aukščiausia vieta Sero Čičika siekia 349 m. Kranto linija vingiuota. 3 km į šiaurės vakarus nuo Sebako yra Gobernadoros sala, o toliau vakaruose – Koiba.

Salos šiaurės rytuose yra maža gyvenvietė. Verčiamasi žvejyba, turizmu.
Jonas Matulevičius (1869)

**Jonas Matulevičius** (1869 m. Gulbiniškiai, Janavo valsčius, Marijampolės apskritis, Rusijos imperija – 1955 m.) – Lietuvos politinis ir visuomenės veikėjas.

## Biografija
Mokėsi Liudvinavo pradžios mokykloje, ruošėsi mokslams Marijampolės gimnazijoje, tačiau tėvams išsikėlus į Balsupių kaimą (Šunskų valsčius) bei dėl finansų mokslų nebetęsė.

Gyveno ir ūkininkavo tėvų ūkyje, garsėjo kaip nagingas ūkininkas, pats gaminosi ūkio padargus, Marijampolės ūkio parodoje buvo pristatyta jo pagaminta linų brukamoji mašina.

1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas II (Kauno) rinkimų apygardoje, priklausė Lietuvos valstiečių sąjungos frakcijai, LSLDP IR LVS blokui.

Bendradarbiavo žemės ūkio tematikai skirtoje periodikoje.

Kartu su knygnešiu Vincu Bielskumi Balsupių kaime pastatė pradžios mokyklą. Buvo įtrauktas į tremiamųjų sąrašus, bet 1941 m. birželį buvo perspėtas apie gresiantį trėmimą ir spėjo išsigelbėti. Antrosios sovietinės okupacijos metais taip pat persekiotas, kaskart būdavo perspėjamas apie gresiantį trėmimą, dalį laiko slapstėsi Kaune. Vėliau dėl senyvo amžiaus ir ligų jo persekiojimas buvo sustabdytas, mirė savo namuose.

## Literatūra
* Matulevičius Jonas, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 38.
* Matulevičius Jonas, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1959, t. 17, p. 525.
* Tamošiūnas M., Matulevičius Jonas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 245–246.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* MATULEVIČIUS Jonas (1869–1955) | lrs.lt
Lipai

**Lipai** (; ) – stambiamolekuliai vandenyje tirpūs ar jame brinkstantys natūralūs polisacharidai, kuriuos dėl mechaninių pažeidimų ar susirgimų išskiria augalų karniena. Jų daug būna kai kurių augalų sėklų luobelėse.
Net mažų koncentracijų lipų tirpalai yra labai klampūs.

## Lipų rūšys
Lipai yra monosacharidų (gliukozės, galaktozės, arabinozės, ramnozės, gliukurono rūgščių) polimerai. Lipais vadinami ir kai kurie bakterijų gaminami polischaridai, kurie gali kauptis kultūros skystyje, kai bakterijos modifikuoja celiuliozę ar krakmolą.

Žinomiausios lipų rūšys:
* gumiarabikas
* agar-agaras
* dekstrinai
* algino rūgštis
* guaranas
* ksantanas
* saldžiosios ceratonijos lipai
* tragakantanas

## Panaudojimas
Maisto pramonėje naudojami kaip tirštikliai, geliacijos priedai, emulsikliai ir stabilizatoriai. Kitose pramonės šakose jie naudojami kaip klijai, rišikliai, kristalizacijos lėtikliai, skaidrikliai, dribsnikliai, putų tvarikliai ir kt.

Lipai naudojami maisto, popieriaus ir kitose pramonės šakose kaip klijai, emulsijų ir suspensijų stabilizatoriai, didelio klampumo skysčiai. Kaip maisto produktų klampumo reguliatoriai ir struktūros modifikatoriai skirstomi į tirštiklius bei geliacijos priedus, nors šie skirtumai nėra aiškūs. Kai kurie lipai naudojami keliais būdais.

Medicinoje lipai naudojami kaip gleivės, kurios mažina kitų vaistinių medžiagų sukeliamą sudirginimą ir lėtina įsiurbimą, kaip piliulių ir emulsijų gamybos priedas.
Vincas Meilus

**Vincas Meilus** (1887 m. liepos 19 d. Kunigiškiai, Žemaitkiemio valsčius, Ukmergės apskritis – 1947 m. spalio 19 d. Ukmergė) – Lietuvos kooperacijos, politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija
1895 m. mirus tėvui, nuo 8 m. dirbo žemės ūkio darbus. 1900–1903 m. mokėsi Žemaitkiemio pradžios mokyklą. 1904 m. išvyko į Rusiją, gyveno Maskvoje. Dirbo manufaktūros dažymo fabrike, mokėsi suaugusiųjų mokykloje.

1905 m. įsitraukė į Maskvos lietuvių visuomeninę veiklą, dirbo lietuvių šalpos organizacijose. 1911 m. grįžo į Lietuvą, dirbo Kalvarijos „Žagrės“ draugijoje. Pirmojo pasaulinio karo metais vėl pasitraukė į Rusiją.

1918 m. rugsėjo 20 d. grįžo į Lietuvą, nuo 1918 m. lapkričio mėn. Žemaitkiemio valsčiaus komiteto pirmininkas, vėliau viršaitis.

1920 m. gegužės 15 d. – 1921 m. lapkričio 4 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas VI (Utenos) rinkimų apygardoje, priklausė Lietuvos valstiečių sąjungos frakcijai, LSLDP ir LVS blokui.

Pasitraukęs iš seimo aktyviai dalyvavo Lietuvos kooperatinių bendrovių gyvenime: Lietuvos kooperatyvų bendrovių sąjungos Ukmergės skyriaus vedėjas, nuo 1928 m. jos direktorius Kaune. Nuo 1930 m. „Lietūkio“ direktorius, valdybos pirmininkas. Dirbo AB „Lietuvos muilas“, „Lietuvos Baltijos Loidas“ vadovybėje.

## Literatūra
* Meilus Vincas, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 38.
* Meilus Vincas, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1959, t. 18, p. 141
* Tamošaitis M., Meilus Vincas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 247–248.

## Šaltiniai
Monticho įlanka

**Monticho įlanka** () – Ramiojo vandenyno įlanka ties pietiniais Panamos krantais, į vakarus nuo Asuero pusiasalio. Ilgis 40 km, plotis iki 30 km. Ties įlankos išėjimu į vandenyną yra pailga Sebako sala, o pačioje įlankoje – Gobernadoro ir Leoneso salos.

Pakrantės pelkėtos, apaugusios mangrovėmis. Įteka San Pablo upė.
Walter Dix

**Walter Dix** (g. 1986 m. sausio 31 d.) – JAV lengvaatletis, olimpinis prizininkas.

## Biografija
Walter Dix lengvąją atletika užsiiminėjo nuo mažens. Tapo daugkartiniu NCAA čempionu. 2008 m. įvykdė olimpinius normatyvus ir dalyvavo 100 m ir 200 m sprinto olimpinių žaidynių finale ir abiejuose rungtyse laimėjo bronzos medalius. 2009 m. JAV čempionate bėgikas patyrė traumą ir negalėjo bėgti sprinto finaluose, bei nepateko į pasaulio čempionatą. 2010 m. Dix vėl pradėjo siekti aukštu rezultatų ir iškovojo keturias pergales IAAF Deimantinėje lygoje 2010.

## Pasiekimai

## Nuorodos
* Walter Dix IAAF svetain ėje
Sero Hojos nacionalinis parkas

**Sero Hojos nacionalinis parkas** () – nacionalinis parkas Panamoje, Asuero pusiasalio pietvakariuose, Veragvaso ir Los Santoso provincijų teritorijose. Įkurtas 1984 m.

Parkas apima Asuero kalnų masyvą su jo aukščiausia viršukalne, Sero Hojos kalnu (1559 m). Šis masyvas vulkaninės kilmės, 300–1500 m aukščio, paveiktas erozijos, apaugęs miškais. Parke prasideda 10 upių. Likusi pusiasalio dalis daugiausia sukuktūrinta, tačiau Sero Hojos nacionaliniame parke išsaugota laukinė gamta.

Čia gyvena 44 žuvų rūšys, 16 varliagyvių rūšių, 151 paukščių rūšis (raudonosios aros, raudonnugarės aros, akiniuotosios pelėdos, Pietų Amerikos purpleliai, didieji kraksai, kolibriai, amerikiniai rudieji pelikanai ir daug kt.), įvairūs ropliai (žaliosios iguanos, paprastieji smaugliai, smailiagalvės gyvatės, dvispalvės pelamidos, geltonžandės kaisakos ir kt.), žinduoliai (mazamos, pakos, jaguarai, pumos, ocelotai, ilgauodegės katės, baltanosiai koačiai, pilkagalvės mangustos, agučiai, pekariai, įvairios beždžionės).
Veragvaso Santjagas

**Veragvaso Santjagas** () arba tiesiog **Santjagas** – miestas vidurio Panamoje, lygumoje tarp Centrinės Kordiljeros ir Ramiojo vandenyno. Veragvaso provincijos administracinis centras. Pro miestą eina Panamerikos plentas, yra oro uostas.

Maisto, odos, tekstilės, keramikos pramonė. Žemės ūkio regiono prekybinis centras (cukranendrės, ryžiai, bananai, kukurūzai, apelsinai). Vystomas turizmas (ypač ekoturizmas). Yra Apaštalo Šv. Jokūbo katedra, ligoninė, paštas, universiteto filialas, keletas viešbučių, du stadionai.

## Istorija

Gyvenvietė įkurta XVII a. Monticho ir Santa Fė gyventojų. Rašytiniuose šaltiniuose Santjagas minimas nuo 1621 m. Vėliau miestas tapo Veragvos provincijos (Naujoji Granada) sostine.
Veragvos gubernatorystė

**Veragvos gubernatorystė** () – Ispanijos imperijos provincija, apėmusi žemes Centrinės Amerikos pietryčiuose (dab. Nikaragva, Kosta Rika, vakarų Panama). Sudarė teritorijas, aplankytas Kristupo Kolumbo savo ketvirtosios kelionės po Ameriką metu. Jis į rytus nuo Čiriki įlankos sutikęs indėnus, vadintus veragvais, pagal kuriuos pavadinęs šias žemes.

1508 m. Veragvos gubernatoriumi paskirtas Diegas de Nikuesa. 1510 m. jo ekspedicija pasiekė Veragvos krantus, bet patyrė didelių nuostolių. Vėliau prasidėjo ginčai dėl žemių tarp Ispanijos valdžios ir Kolumbo šeimos. 1534 m. gubernatoriumi paskirtas Felipė Gutjeresas i Toledas. Jis Veragvoje įkūrė Konsepsjono koloniją, tačiau dėl bado ir indėnų antpuolių tuoj ją paliko.

1537 m. Ispanijos Karūna suteikė teises Kolumbų šeimai į Veragvos žemes, buvo sudaryta Veragvos kunigaikštystė. Likusios žemės buvo valdomos imperijos tiesiogiai ir vadintos Karališkąja Veragva.
Veragvos kunigaikštystė

**Veragvos kunigaikštystė** () – Ispanijos imperijos senjorija, kurią 1537 m. Ispanijos karalius Karolis I paskyrė valdyti Kolumbų šeimai. Kunigaikštystė sudaryta atskyrus rytinę Veragvos gubernatorystės dalį. Gerokai didesnė dalis pasiliko tiesioginėje imperijos žinioje kaip Karališkoji Veragva.

Kunigaikštystė apėmė žemes vakarų Panamoje, gavo lygaus kvadrato formos ribas (kraštinė sudaro 25 lygas) ir skyrė Auksinės Kastlijos žemes.

Pirmuoju kolonijos valdytoju tapo Luisas Kolumbas (Diego Kolumbo sūnus). Jis ten pasiuntė kelias ekspedicijas, bet visos dėl nepalankaus klimato ir indėnų pasipriešinimo žlugo. Tada Kolumbas grąžino žemės Ispanijos Karūnai už 17 tūkst. dukatų bei išsaugojo giminei kunigaikščio titulą (dabartinis kunigaikštis nuo 1986 m. yra Kristupas Kolumbas de Karvachalis i Gorosabelis).

1560 m. kunigaikštystės ir aplinkinės žemės sujungtos į Veragvos provinciją ir paliktos Panamos audiencijos žinioje.
Bankininkystė Šveicarijoje

**Bankininkystės sektorius Šveicarijoje** yra nepaprastai reikšmingas jos ekonomikai. Finansų sektorius sukūrė 15 % Šveicarijos BVP 2006 m. Šveicarijos bankininkystės pramonės turto ir grynos vertės santykio (finansinio sverto) vidurkis 2008 m. siekė 29 prieš 1, o trumpalaikių įsipareigojimų suma sudarė 260 % Šveicarijos bendro vidaus produkto arba 1,273 % valstybės skolos.

## Didžiausi bankai
Didžiausi bankai Šveicarijoje, pagal prestižinio bankersalmanac puslapio ir tarptautinio bankinkystės informacijos biuro duomenis:

## Privačioji bankininkystė
Šveicarija pirmauja pasaulyje privačiosios bankininkystės srityje. Joje yra įsikūrę daugiau nei 500 bankai teikiantys turto valdymo paslaugas. Šiuo metu 30% viso pasaulio privačių ir institucinių klientų turto valdoma Šveicarijoje, todėl kad ten ypač palanki teisinė aplinka – Šveicarijoje nuo 1935 metų galioja Bankininkystės slaptumo aktas. Klasikiniai privatūs bankai Šveicarijoje atsirado XVIII amžiaus viduryje. Šveicarijoje galime išskirti tris privačios bankininkystės paslaugų teikėjų grupes. Pirmoji – didieji Šveicarijos bankai „UBS“ ir „Credit Suisse“. Tai yra tarptautinio lygio rinkų „žaidėjai“, galintys iš pirmųjų rankų pasiūlyti daugybę paslaugų ir produktų. Bet paslaugas teikia banko darbuotojai, kurie nėra savo verslo savininkai. Antroji grupė – buvę privatūs bankai, prieš kelis dešimtmečius tapę akcinėmis bendrovėmis. Čia galima paminėti ir Lietuvoje žinomus „Bank Julius Baer & Co Ltd.“ ar „Bank Vontobel Co Ltd.“ Šie bankai jau veikia kaip universalūs, bet dar yra išlaikę ir dalį privatiems bankams būdingų bruožų. Trečiąją grupę sudaro veikiantys privatūs bankai, tokie kaip dar 1741 metais įkurtas „Wegelin & Co.“ ar gerai už Šveicarijos ribų žinomi ir daugiau kaip 200 metų istoriją skaičiuojantys „Lombard Odier Darier Hentsch & Cie“ ar „Pictet & Cie“. Šie bankai yra išlaikę pagrindines privačiųjų bankų veiklos tradicijas ir principus. Beje, čia paminėti privatūs bankai yra gana dideli tarptautinio lygio investicijų valdytojai. Maždaug nuo praėjusio amžiaus vidurio Šveicarijos privačių bankų skaičius nuolatos mažėja. Nuo 1939 iki 2005 metų jų skaičius sumažėjo nuo 84 iki 14.

## Išnašos
Santa Fė (Panama)

**Santa Fė** () – miestelis vidurio vakarų Panamoje, Veragvaso provincijoje, į šiaurės vakarus nuo Santjago. Įsikūręs Centrinės Kordiljeros kalnuose, senovinio ugnikalnio krateryje. Pro miestelį eina kelias iš Santjago į Karibų jūros pakrantę (Kaloveborą).

Verčiamasi žemės ūkiu, turizmu, tradiciškų indėniškų audinių, skrybėlių panamų gamyba. Santa Fė žymi orchidėjomis, greta kalnuose įsteigtas Santa Fė nacionalinis parkas.

## Istorija

Santa Fė įkurta 1558 m. konkistadoro Fransisko Vaskeso. Tai viena seniausių Veragvaso gyvenviečių. Ispanai aplinkinėse upėse plovė auksą. Vėliau, XVII a. Santa Fė nustelbė iškilęs Santjago miestas.
San Fransiskas (Panama)

**San Fransiskas** () – miestelis vidurio vakarų Panamoje, Veragvaso provincijoje, į šiaurę nuo Santjago, prie Betegi upės. Pro miestelį eina kelias iš Santjago link Karibų jūros. Verčiamasi žemės ūkiu, gyvulininkyste, turizmu.

Miestelio įžymybė – kolonijinė Šv. Pranciškaus bažnyčia, įtraukta į šalies paveldo sąrašą. Apylinkės pasižymi vaizdingais kraštovaizdžiais, kriokliais.

Kolonijiniais laikais San Fransiskas buvo pagrindinis punktas, iš kurio į kalnus iškeliaudavo aukso ieškotojai.