open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Ena (departamentas)

**Esnas (02)** () – Prancūzijos departamentas šalies šiaurėje, Aukštutinės Prancūzijos regione, pavadintas pagal to paties pavadinimo upę.

Departamente 5 apskritys, 42 kantonai, 28 municipaliniai susivienijimai ir 816 komunų.

## Istorija

Įsteigtas Didžiosios Prancūzijos revoliucijos 1790 m. kovo 4 d. kartu su kitais 82 departamentais ir apėmė 4 Il de Franso bei dvi Pikardijos provincijas.

1940–1945 m. Generalinės tarybos įgaliojimai buvo suspenduoti.

## Geografija

Departamentą supa – Šiaurės, Somos, Uazos, Senos ir Marnos, Marnos, Ardėnų departamentai ir Belgija.

Svarbiausi miestai – Ternjė, Šony, Hirsonas. Departamente yra Sent Kventino ir Suasono aglomeratai, kuriuose didesni miestai beveik be jokių pastebimų ribų apsupti mažesniųjų.

Svarbiausios upės – Esnas, Marna, Urkas , Veslis , Soma , Uaza , Sera.

Žiemos švelnios, vasaros karštos, ypač departamento pietuose.

## Ekonomika

Vyrauja žemės ūkis, sūrių gamyba. Tačiau svarbiausia ekonomikos šaka yra sunkioji pramonė.

Nemažai dėmesio skiriama turizmo ir sporto infrastruktūrai, patogu keliauti dviračiais.

## Politika

Departamento Generalinė taryba ir prefektūra yra Laone mieste. Regiono taryboje departamentui atstovauja 14 narių (rinkimai vyko 2005 m. birželio 17 d.). Departamentui Prancūzijos senate atstovauja Pjeras Andrė (nuo 1998 m.), Polis Žiro (nuo 1978 m.), ir Žakas Peletjė (nuo 1966 m.) (išrinkti 1998 m.), Atstovų rūmuose – penki nariai.

Generalinę tarybą sudaro 43 nariai, renkami kas treji metai šešerių metų kadencijai. 21 dabartinės tarybos narys išrinktas 2001 m., 22 – 2004 m. Generalinės tarybos pirmininkė Evelina Rat.

### Generalinės tarybos pirmininkai:

* 1804 m. – Alexandre Méchin
* 1905 m. – Henri Goulley
* 1990 m. – Patrice Magnier
* 1992 m. – Pierre-René Lemas
* 1994 m. – Jean-Marc Sauvé
* 1995 m. – Jean-Marc Rebière
* 1998 m. – Jean-François Cordet
* 2000 m. – Didier Lallement
* 2001 m. – Gérard Moisselin
* 2003 m. – Michel Pinauldt
* 2005 m. – Evelyne Ratte

## Nuorodos
* Esno plėtros agentūra (A.D.A.).
* Žemės ūkio rūmai 
* Prekybos ir pramonės rūmai (C.C.I.A.).
* Amatų ir menininkų rūmai (C.M.A.A.).
* Prancūzijos pramonininkų susivienijimas (M.E.D.E.F.).
* Žemės ūkio plėtros tarnyba  (S.D.A.R.).
* Aisne ekonomika
Vilma Rimšaitė

**Vilma Rimšaitė** (g. 1983 m. vasario 24 d. Šiauliuose) – BMX tarptautinės kategorijos sporto meistrė, žymiausia Lietuvos mažųjų dviračių kroso BMX sportininkė, daugkartinė tarptautinių varžybų prizininkė.

## Biografija
Lankė Šiaulių m. 12-ą vidurinę mokyklą su sustiprintu muzikiniu lavinimu. Dainavo mokyklos kvartete, kelis kartus dalyvavo respublikiniame „Dainų dainelės“ konkurse, o 1995 m. tapo šio konkurso laureate. 2002 m. baigė Šiaulių miesto Didždvario gimnaziją ir įstojo į Šiaulių universiteto Socialinių mokslų fakultetą, verslo vadybos specialybę, baigė universitetą 2009 m. 2004 m. pagal laimėtą konkursą mainų programoje studijavo Danijoje.

## Sportinė karjera
Treneris – Albertas Rimša, atstovauja Šiaulių m. sporto mokyklai „Dubysa“. BMX sportu V. Rimšaitė pradėjo užsiiminėti nuo šešerių metų, treniruojama tėvo Alberto Rimšos. Intensyvios treniruotės, gera BMX dviračio valdymo technika netruko virsti laimėjimais lenktynių trasose ne vien tik Lietuvoje. V. Rimšaitė dalyvavo daugelyje Europos ir pasaulio BMX čempionatų, Europos BMX taurės varžybose (jaunimo ir moterų elito grupės), „Pre-World“ BMX varžybose (moterų elito grupė), Europos BMX dviračių gamyklų komandų čempionatuose. Nuo 2001 m. V. Rimšaitė patenka į geriausių pasaulio BMX sportininkų šešioliktuką moterų elito grupėje.

**Pasiekimai ir atstovauti klubai:**
* 1997 m. Pasaulio BMX kroso čempionė (iki 14 m. amžiaus gr.);
* 1999 m. Pasaulio BMX kroso vicečempionė;
* 2000–2001 m. – atstovavo Šveicarijos „Webco – Mentos“ komandai;
* 2001 m. komandinės Europos BMX varžybos – II vieta (kartu su „Webco – Mentos“ komanda);
* 2003 m. Pasaulio BMX čempionatas, Pertas, Australija – bronzos medalis.
* 2003 m. Pasaulio BMX čempionatas – I vieta komandinėje įskaitoje;
* 2003 m. Europos BMX čempionatas, Valeta, Prancūzija – sidabro medalis.
* 2003 m. – įtraukta į Lietuvos sportininkų, besiruošiančių Pekino 2008 m. Olimpinėms žaidynėms sąrašą;
* 2004–2005 m. atstovavo stipriausiai Europos BMX komandai „One“.
* 2005 m Europos BMX kruizerių klasės čempionė (moterų nuo 19 m. amžiaus gr.). Finalas – liepos 8 d. Šveicarijoje,
* 2005 m. Pasaulio BMX kruizerių klasėje – 4 vieta (moterų nuo 19 m. amžiaus gr.),
* 2006 m. Europos uždarų patalpų BMX dviračių pirmenybėse – 5 vieta (moterų elito grupė, 6 etapai).
* 2006 m. Europos BMX dviračių čempionatas Anglijoje – 7 vieta (moterų elito grupė),
* 2006 m. Pasaulio BMX dviračių čempionate Brazilijoje – 15 vieta moterų elito grupėje.
* 2007 m. Pietų Amerikos mažųjų dviračių (BMX) čempionatas – 1 vieta.
* 2009 m. Pasaulio BMX čempionatas Adelaidėje, Australija – bronzos medalis kruizerių klasėje.
* 2011 m. vasaros Universiada Šenzenyje, Kinijoje – aukso medalis.

BMX entuziastės pasiekimai pastebimi gimtajame mieste. V. Rimšaitė buvo išrinkta geriausia Šiaulių 2003 m sportininke. 2005 m. – jai teko 3 vieta šiuose rinkimuose.

## Nuorodos

* V. Rimšaitės biografija Lietuvos dviračių sporto federacijos (LDSF) portale.
Elnias (simbolis)

**Elnias** yra vienas dažnesnių simbolių Europos heraldikoje. Elnias skiriasi nuo briedžio, kuris irgi aptinkamas Rusijos, Švedijos, Suomijos, Danijos ir Lietuvos heraldikoje.

Elnias laikomas kario, vyriško taurumo simboliu, todėl dažnai aptinkamas karingų tautų riterių herbuose. Buvo labai populiarus Vokietijos ir Anglijos herbuose. Germanų tautose buvo paplitusi legenda, kad elnio kvapas nuvaro gyvates. Todėl elnio simbolis reiškė ir kovą su blogiu. Elnias yra simbolis tauraus kario, kuris stiprus ne tik fiziškai, bet ir įsitikinimais, dvasios stiprybe, savo morale.

Elnias dažniausiai vaizduojamas profiliu, iš šono. Jis gali būti bėgantis, šuoliuojantis, einantis, stovintis, žiūrintis, kartais – gulintis (pvz., gulintis rudas elnias Vojvodinos autonominės srities (Serbija) herbe elnias.

Kartais herbuose vaizduojama tik elnio galva ar tik jo ragai.

Heraldiniai elniai būna įvairių spalvų. Pvz., Rostovo herbe elnias sidabrinis, Nižnij Novgorodo – raudonas, Cervello miesto (Katalonija) – žydras elnias.

D. Britanijos heraldikoje labai retai pasitaiko *sea - stag* 'jūros elnias' – chimera, sudaryta iš elnio su ragais priekinės kūno dalies, pereinančios į žuvies uodegą. Ši būtybė dažna Vokietijos heraldikoje ir yra Zarasų herbo dalis.


Vaizdas:Coat_of_arms_of_Mauritius.svg|Raudonai baltas elnias kaip Mauricijaus herbo skydininkas
Image:Blason ville fr Rambouillet (Yvelines).svg|Žingsniuojantis rudas (*stag trippant proper*) elnias *Rambouillet* miesto (Prancūzija) herbe
Image:Coat_of_Arms_of_Yuzhnouralsk_(Chelyabinsk_oblast).png|Šuoliuojantis sidabrinis elnias (*stag salient argent*) Južnouralsko (Rusija) herbe
Image:Coat_of_Arms_of_Samara_oblast.png|Elnias (*stag statant*) Samaros miesto (Rusija) herbe
Image:Rostov COA (Yaroslavl Governorate) (1778).png|Sidabrinis elnias (*stag statant argent*) Rostovo miesto (Rusija) herbe
Image:Coat_of_Arms_of_Belaya_Kalitva_(Rostov_oblast).png|Auksinis elnias Belaja Kalitva miesto (Rusija) herbe
Image:Coat_of_Arms_of_Magadan.png|Auksinis elnias (*stag salient or*) Magadano miesto (Rusija) herbe
Image:Coat of arms of Nizhny Novgorod Region.svg|Raudonas žingsniuojantis elnias Nižnij Novgorodo srities (Rusija) herbe
Image:Voss komm.svg|Sidabrinis elnias (*stag rampant argent*) Voso (*Voss*) savivaldybės (Norvegija) herbe
Vaizdas:Saldutiskis COA.gif|Sidabrinio elnio galva Saldutiškio herbe
Vaizdas:Coat of arms of Kazlu Ruda (Lithuania).svg|Elnio ragai Kazlų Rūdos herbe
Vaizdas:Coat_of_arms_of_Zarasai.png| „Elniažuvė“ Zarasų herbe
Briedis (simbolis)

**Briedis** – retas heraldinis simbolis, dažnai vaizduojamas rudas (natūralios spalvos). Tai vienas požymių, kuris leidžia lengviausiai atskirti briedį nuo elnio. Naujausiuose herbuose briedis būna būdingos briediškos išvaizdos. 
Briedis aptinkamas Rusijos, Švedijos, Suomijos, Danijos ir Lietuvos heraldikoje.
Briedis paprastai simbolizuoja miškų gausą, todėl būdingas miškingų, tolimų provincijų, garsėjančių nepraeinamais miškais, herbams. Neturi idealizuotos prasmės, kuo skiriasi nuo elnio kaip simbolio.


Lesser coat of arms of Lithuania Minor.svg|Mažosios Lietuvos herbas
Vaizdas:Lazdijai COA.svg|Natūralus (*proper*) briedis Lazdijų herbe
Vaizdas:Coat_of_arms_of_Širvintos_(Lithuania).png|Sidabrinė briedžio galva Širvintų herbe
Image:Coat_of_Arms_of_Miass_(Chelyabinsk_oblast)_(2002).png|Auksinis briedis Miaso miesto (Rusija) herbe
vaizdas:Coat of Arms of Gusev (Kaliningrad oblast).png|Auksinė briedžio galva Gusevo (Kaliningrado sritis) herbe
Aljė

**Aljė (03)** (, ) – Prancūzijos departamentas šalies centre, Overnės-Ronos-Alpių regione, pavadintas pagal to paties pavadinimo upę.

Departamentą sudaro 3 apskritys, 19 kantonų, 11 municipalinis susivienijimas ir 317 komunų. Plotas – 7340 km². 2016 m. – 339 384 gyventojų, 46 gyv./km².

## Istorija

Įsteigtas Didžiosios Prancūzijos revoliucijos 1789 m. gruodžio 22 d. įstatymu nuo 1790 m. kovo 4 d. kartu su kitais 82 departamentais ir apėmė didžiąją dalį Burbonų kunigaikštystės provincijos.

1940–1945 m. generalinės tarybos įgaliojimai buvo suspenduoti, o Viši mieste buvo įsikūrusi maršalo Peteno vadovaujama  vyriausybė.

## Geografija
Departamentą supa Šero, Njevro, Sonos ir Luaros, Luaros, Piui de Domo ir Krezo departamentai.

Svarbiausi miestai – Montlusonas (pramonė), Mulenas (sostinė), Viši (miestas – sodas ir kurortas). Terminių vandenų kurortai taip pat yra Burbonų Ašambo ir Neris le Benas.

Didžioji departamento rytinė ir centrinė dalis padengta burboniškomis giriomis, žymiausias – Tronsė miškas. Beveik visą šiaurinę dalį užima Burbonų giria. Centrinėje dalyje nemažai 300–600 m aukščio kalvų. Aukščiausia vieta – Montonselio kalnas (1287 m).

Svarbiausios upės – Siulis, Bublis, Šeras, Luara, Aljė.

Miškai, kalvos ir upių slėniai formuoja švelnias ir drėgnas klimatines sąlygas. Vyrauja atlantinis klimatas su vakarų vėjais. Kritulių daugiausia birželio ir spalio mėn., mažiausia – sausio – vasario mėn., vidutiniškai 694 mm Montlusone (altitudė – 207 m), 763 mm Mulene (245 m), 778 mm Viši (251 m), 1200 mm Asize (1050 m).

Gyventojų skaičius po Pirmojo pasaulinio karo stabilizavosi, tačiau praėjusio amžiaus pabaigoje pradėjo mažėti – 1968 m. jų buvo 386 533, 1999 m. – 344 721.

## Ekonomika

Vyrauja žemės ūkis, sūrių ir kitų maisto produktų gamyba. Tačiau svarbiausia ekonomikos šaka yra medienos apdirbimo ir baldų pramonė. Be to, gaminamas kaučiukas, mechaninės konstrukcijos, automobiliai, ginklai, tekstilė.

Nemažai dėmesio skiriama neįgaliųjų reabilitacijos, gydymo, turizmo ir sporto infrastruktūrai.

## Politika

Departamento Generalinė taryba ir prefektūra yra Mulene. Regiono taryboje departamentui atstovauja 14 narių (rinkimai vyko 2005 m. birželio 17 d.). Departamentui Prancūzijos senate atstovauja Bernaras Baro (nuo 1989 m.) ir Žeraras Derijo (nuo 1998 m.) (išrinkti 1998 m.), Atstovų rūmuose – Pjeras Andrė Perisolis, Pjeras Goldbergas, Yvas Simonas ir Žeraras Šarasas (išrinkti 2002 m.)

Generalinę tarybą sudaro 35 nariai, renkami kas treji metai šešerių metų kadencijai. 18 iš jų atstovauja dešiniesiems, 17 – kairiesiems. Generalinės tarybos pirmininkas Žeraras Derijo.

## Išnašos

## Nuorodos
* Aljė prefektūra 
* Generalinė taryba 
* Turizmo komitetas
Aukštutinio Provanso Alpės

**Aukštutinio Provanso Alpės (04)** () – Prancūzijos departamentas šalies pietryčiuose, Provanso-Alpių-Žydrosios pakrantės regione. Prefektūros būstinė – Din le Bene (*Digne–les-Bains*).

Departamente 4 apskritys, 30 kantonai, 21 municipalinis susivienijimas ir 200 komunų.

## Istorija

Įsteigtas Didžiosios Prancūzijos revoliucijos 1789 m. gruodžio 22 d. įstatymu nuo 1790 m. kovo 4 d. kartu su kitais 82 departamentais ir apėmė didžiąją dalį Provanso provincijos. Iki 1970 m. vadinosi Žemosios Alpės.

## Geografija
 
Departamentą supa Pajūrio Alpių, Varo, Vokliūzo, Dromo ir Aukštutinių Alpių departamentai bei Italija.

Svarbiausi miestai – Manoskas, Barselonetė, Kastalanas ir Forkalkjė.

Svarbiausios upės – Diuransas, Verdonas, Bleonas, Asas, Ubaja, Varas, Buešas, Žabronas.

## Ekonomika

Vyrauja reabilitacijos, gydymo, turizmo ir sporto infrastruktūra. Svarbiausios slidinėjimo stotys – Pra Lupas ir Le Sauza.

## Politika

Departamento Generalinė taryba ir prefektūra yra Manoske. Departamentą Prancūzijos senate atstovauja Klodas Domeizelis (išrinktas 1998 m.), Atstovų rūmuose – Žanas Lui Bianko ir Danielis Spagnu (išrinkti 2002 m.)

Generalinę tarybą sudaro 31 narys, kurie renkami kas treji metai šešerių metų kadencijai. 15 jų išrinkti 2001 m., 16 – 2004 m.

## Prefektai

* 1800 m. – Louis Texier-Olivier
* 1802 m. – Alexandre de Lameth
* 1805 m. – Jean-Pierre Duval
* 1815 m. – Emmanuel de Villeneuve-Bargemont
* 1993 m. – Gérard Lambotte
* 1996 m. – Jean-Claude Fabry
* 1999 m. – Bernard Lemaire
* 2002 m. – Philippe De Mester
* 2004 m. – Jacques Millon

## Nuorodos
 
* Prefektūra 
* Generalinė taryba
Žiurkiniai oposumai

**Žiurkiniai oposumai**, **cenolestiniai** (*Caenolestidae*) – sterblinių žinduolių šeima.

Savo išvaizda panašūs į žiurkes ar kirstukus. Kūnas 9-14 cm ilgio, tiek pat ir uodega. Kailis prigulęs, minkštas, nugaros pusė pilkai ruda ar tamsiai ruda, pilvo – truputį šviesesnė. Galva pailgėjusi, akys ir ausys nedidelės. Snukio gale turi ilgas vibrisas. Uodega nekibi, apaugusi trumpais retais plaukais. Sterblę turi tik jauni gyvūnai. Galūnės penkiapirštės, su plikomis pagalvėlėmis, užpakalinės letenėlės ilgesnės už priekines. Turi 46-48 dantis. Galvos smegenys labai primityvios, su stambiomis suvokimo raukšlėmis ir nedidelėmis smegenėlėmis.

Paplitę Pietų Amerikos vakaruose (Anduose), nuo Pietų Venesuelos iki Pietų Čilės.

Gyvena miškinguose rajonuose, kalnuotose vietose iki 4200 m aukštyje. Aktyvūs vakare ir naktį. Vešlioje augmenijoje pasidaro savotiškus tunelius.

Minta bestuburiais. Regėjimas silpnas, bet gerai išvystyta klausa, uoslė ir lytėjimas.

Šeimoje yra 6 rūšys:

* Ekvadoriniai cenolestai (*Caenolestes*)
** Pilkapilvis cenolestas (*Caenolestes caniventer*)
** Andinis cenolestas (*Caenolestes condorensis*)
** Šiaurinis cenolestas (*Caenolestes convelatus*)
** Ekvadorinis cenolestas (*Caenolestes fuliginosus*)
* Peru cenolestai (*Lestoros*)
** Peru cenolestas (*Lestoros inca*)
* Čiliniai cenolestai (*Rhyncholestes*)
** Čilinis cenolestas (*Rhyncholestes raphanurus*)
Šalmuotasis kazuaras

**Šalmuotasis kazuaras** (*Casuarius casuarius*) – beketerių (*Ratitae*) paukščių antbūrio kazaurinių (*Casuariidae*) šeimos paukštis.

Aukštis apie 150 cm, masė iki 80 kg. Gyvena iki 50 metų. Ant galvos turi raginį šalmą kuriuo iš žemės iškapsto maisto. Plunksnos panašios į plaukus, ryškiai juodos. Iki 4 metų plunksnos būna pilkos. Ant kiekvienos kojos turi po 3 pirštus. Kojų vidinio piršto nagas ilgas ir aštrus. Jį paukštis naudoja gindamasis. Minta nukritusiais vaisiais, sėklomis, uogomis, vabzdžiais ir bestuburiais. Paplitę Naujosios Gvinėjos ir gretimų salų bei Australijos žemyno šiaurinės dalies tropiniuose miškuose. Poruojasi liepą-rugpjūtį. Patelė padeda 3 didelius, žalsvos spalvos kiaušinius. Jaunikliai pirmosiomis savaitėmis būna apaugę rudomis plunksnomis, išmargintomis juodomis ar baltomis dėmėmis. Šalmuotieji kazuarai yra reti paukščiai. Nepaisant to, jie nuolat medžiojami. Manoma, jog dabar gyvena tik apie 1500 sparnuočių.
Transpiracija

**Transpiracija** (,  - „prakaituoti“) – vandens garavimas iš augalo dalių, ypač lapų, mažesniais kiekiais iš stiebų, žiedų ir vaisių.

## Transpiracijos procesas
Transpiracija vyksta, kai imdamas iš oro fotosintezei reikalingą anglies dvideginį, augalas atveria lapuose esančias žioteles. Transpiracija leidžia sureguliuoti augalo temperatūrą (atvėsina) bei įgalina maistinių medžiagų srautus iš šaknų į pumpurus. Vandeniui garuojant, viršutinėse augalo dalyse mažėja hidrostatinis (vandens) slėgis, taip sukeldamas vandens iš apatinių augalo dalių ir jame ištirpusių medžiagų tekėjimą mediena (ksilema) į viršutines augalo dalis. Vanduo į medieną patenka iš dirvožemio per šaknis (osmozė).

## Charakteristika ir matavimas
Transpiracijos greitis priklauso nuo to, ar žiotelės atvertos, ar uždarytos. Atiduodamo vandens kiekis priklauso nuo augalo dydžio, taip pat nuo jį supančios šviesos intensyvumo, temperatūros, drėgmės, vėjo stiprumo ir aprūpinimo vandeniu iš dirvožemio. Kuo didesnis vėjo greitis, aukštesnė temperatūra, oro drėgnumas mažesnis, tuo intensyvesnė transpiracija.

Karštą ir sausą dieną suaugęs medis gali prarasti kelis kubinius metrus vandens. Transpiracijai sunaudojama apie 90 % viso pro šaknis į augalą patenkančio vandens. *Transpiracijos koeficientas* parodo išgaruojančio vandens masės ir sausos susidariusios biomasės santykį; grūdų kultūrų transpiracijos koeficientas gali būti 200-1000 (t. y. kiekvienam kg susidariusios biomasės tenka 200-1000 kg išgaruojančio vandens).

Transpiracijos greitis matuojamas *potometru*.

## Transpiracija sausuose regionuose
Dykumų augalai ir spygliuočiai turi specialias prisitaikymo strategijas, padedančias sumažinti transpiraciją ir sulaikyti vandenį – sumažintas lapų paviršiaus plotas, įdubusios žiotelės, plaukeliai. Daugumoje kaktusų fotosintezė vyksta sultinguose kamienuose, o ne lapuose. Daug dykumų augalų fotosintezę vykdo specifiškai, kai žiotelės užsidaro dienai, ir atsiveria naktį, kada garavimo greitis mažesnis dėl žemesnės temperatūros.

## Reikšmė
Transpiracija yra svarbus hidrologinio ciklo komponentas, o atogrąžų miškuose - vienas iš klimatą reguliuojančių faktorių.
Mimoza

**Mimoza** (*Mimosa*) – pupinių (*Fabaceae*) šeimos *Mimosoideae* pošeimio augalų gentis.

Genties pavadinimas kilęs iš graikiško žodžio *mimos* – jautrus, nes daugelio rūšių mimozų lapai jautrūs bet kokiam mechaniniam dirginimui.

Paplitę Vidurio ir Pietų Amerikoje, Afrikoje ir Azijoje.

## Gentys
Gentyje yra apie 400 rūšių:
Paprastieji ežiai

**Paprastieji ežiai** (*Erinaceus*) – ežinių šeimos gentis.

Tai nedideli gyvūnai, kurių kūnas 13-27 cm ilgio. Sveria 0,4–1,1, prieš žiemos įmygį kartais iki 2 kg. Nugara ir dalis šonų apaugę dygliais. Tarp dyglių auga ilgi, ploni ir reti plaukai. Pilvas apaugęs ilgais ir šiurkščiais rausvais ar pilkais plaukais. Nugaros spalva kintanti – nuo tamsiai rudos iki juodos ar net baltos. Uodega trumpa, vos 1–5 cm ilgio. Galva gana stambi, burnos dalis šiek tiek ištįsusi. Ausys nedidelės, plačios, apvalios.

Gyvena miškų pakraščiuose, kirtavietėse, krūmynuose. Aptinkami taip pat stepėse ir miškastepėse; vengia užpelkėjusių vietų ir aukštų miškų. Dažni agrariniame kraštovaizdyje. Aktyvūs prietemoje ir naktį.

Rudakrūčiai ežiai (*Erinaceus europaeus*) ir šiauriniai baltakrūčiai ežiai (*Erinaceus roumanicus*) žiemai iš sausos žolės ir lapų įsirengia antžeminį lizdą ir iki pavasario įminga (žr. įmigis).

Visaėdžiai, bet daugiau suėda gyvulinio maisto: pelinių graužikų, driežų, varlių, įvairių vabzdžių ir lervų.

Šiaurinėje arealo dalyje poravimasis prasideda pavasarį, po įmygio. Per metus būna viena vada, kurioje 3–8 jaunikliai. Vos gimę ežiukai jau turi vos pastebimus dyglius. Lytiškai subręsta antraisiais gyvenimo metais. Gyvena apie 6 metus.

## Rūšys
Gentyje yra 4 rūšys:
* *[[Erinaceus amurensis]]* Schrenk, 1859 – Amūrinis ežys;
* *[[Erinaceus concolor]]* Martin, 1838 – Pietinis baltakrūtis ežys;
* *[[Erinaceus europaeus]]* Linnaeus, 1758 – Rudakrūtis ežys;
* *[[Erinaceus roumanicus]]* Barrett-Hamilton, 1900 – Šiaurinis baltakrūtis ežys; Ši rūšis paplitusi Lietuvoje.

## Šaltiniai
Afrikiniai ežiai

**Afrikiniai ežiai** (*Atelerix*) – ežinių šeimos žinduolių gentis.

Rūšys:
* Keturpirštis ežys (*Atelerix albiventris*)
* Alžyrinis ežys (*Atelerix algirus*)
* Pietų Afrikos ežys (*Atelerix frontalis*)
* Somalinis ežys (*Atelerix sclateri*)

## Išvaizda
Galva ir nugara padengti trumpais dygliukais, kurių pagrindas ir galas – balti, o vidurys juodas arba rudas. Už paprastuosius ežius paprastai mažesni, dažnai šviesesnės kailio spalvos, skiriasi anatomine kaukolės sandara, bei dantų ir pirštų skaičiumi užpakalinėse galūnėse. Ilgis 17–23 cm (su 2–5 cm ilgio uodega), o svoris – 250–700 g.

## Elgsena
Gyvena įvairiose buveinėse: krūmynuose, stepėse ir savanose, kartais įsikuria soduose, miestuose. Vengia dykumų ir tankių miškų plotų. Naktiniai gyvūnai, kurie dieną praleidžia pasislėpę lapų krūvose, plyšiuose ar mažuose urvuose. Naktį ieško maisto, kliaudamiesi gera uosle ir klausos pojūčiu. Šaltesnėse vietose (pvz., Pietų Afrikoje) žiemą miega. Laikosi pavieniui, nuolat keičia buvimo vietą.

## Mityba
Visaėdžiai, pirmenybę teikiantys vabzdžiams. Taip pat ėda sraiges, sliekus, mažus stuburinius gyvūnus, kiaušinius, vaisius ir grybus.

## Šaltiniai
Ausytieji ežiai

**Ausytieji ežiai** (*Hemiechinus*) – Ežinių šeimos žinduolių gentis.

Nuo kitų ežių skiriasi ilgomis ausimis. Tai nestambūs ežiai. Kūnas 15-28, uodega – 1-5 cm ilgio. Svoris 245-270 g. Nugara padengta dygliais, tačiau šonai beveik be jų. Dygliai šviesūs, su tamsiai rudomis ir baltomis juostelėmis. Dyglių viršūnės su išilginėmis keteromis ir vagutėmis. Pilvo ir šonų plaukai švelnūs ir trumpi, rudai pilkos ar baltos spalvos. Ausys ilgos, beveik du kartus ilgesnės nei galva.

Paplitę stepėse, pusdykumėse ir dykumose. Jų arealas apima Pietryčių Europą, Mažąją, Centrinę ir Pietų Aziją ir Šiaurės Afriką.

Aktyvūs prietemoje ir naktį. Dieną praleidžia savo ar užimtame urve. Minta įvairiais bestuburiais ir smulkiais stuburiniais gyvūnais, kaip driežais, peliniais graužikais ir kt. Nelaisvėje pasižymi kanibalizmu. Šiaurinėse arealo srityse žiemai įminga. Veisimosi laikas ištęstas. Nėštumas 35-42 dienos. Per metus būna viena vada, kurioje 1-7 jaunikliai. Nelaisvėjė išgyvena iki 6-7 metų.

## Rūšys

* Etiopinis ežys (*Hemiechinus aethiopicus*)
* Ausytasis ežys (*Hemiechinus auritus*)
* Indijos ausytasis ežys (*Hemiechinus collaris*)
* Tamsiaspyglis ežys (*Hemiechinus hypomelas*)
* Indinis ežys (*Hemiechinus micropus*)
* *[[Hemiechinus nudiventris]]*
Vytautas Valutis

**Vytautas Valutis** (1947 m. lapkričio 25 d. Žemaičių Naumiestyje, Šilutės apskrityje – 2023 m. gegužės 28 d.) – Lietuvos šiluminės energetikos inžinierius.

## Biografija
1954–1965 m. mokėsi Priekulėje, 1965–1970 m. – Talino politechnikos institute. 1970 m.  atvyko dirbti į Klaipėdos valstybinę rajoninę elektrinę. 1970–1971 m. buvo elektrinės pamainos viršininkas, 1971–1978 m. – Klaipėdos rajoninės katilinės vyr. meistras, 1978–1982 m. – jos viršininkas, 1982–1994 m. – Klaipėdos valstybinės rajoninės elektrinės vyriausiasis inžinierius, 1994–1997 m. Klaipėdos šilumos tinklų direktorius,  1997–2000 m. SPAB „Klaipėdos energija“ ir 2000–2016 m. AB „Klaipėdos energija“  – generalinis direktorius. 

## Šaltiniai
Abelis Tasmanas

**Abelis Jansonas Tasmanas** (, 1603 m. Liutjegaste, Groningeno provincija, Nyderlandai – 1659 m. spalio 10 d. Džakartoje, Indonezija) – olandų jūrininkas, keliautojas ir pirklys. 

Tasmanas tapo įžymus po savo ekspedicijų 1642–1644 m., kai vadovavo ekspedicijai, ieškančiai nežinomo Pietų žemyno, ir atrado *Van Dimeno Žemę* (1853 m. ši sala pavadinta Tasmanija). Taip pat šios kelionės metu atrado N. Zelandiją, Trijų Karalių ir Tongos salas, Fidžio salyną, N. Airijos ir N. Britanijos salas. 1644 m. jis vadovavo ekspedicijai, kuri atrado Karpentarijos įlanką ir Australijos šiaurės vakarų krantą.

Tasmano ekspedicijos įrodė, kad Australija yra atskiras sausumos masyvas.

Jo vardu pavadintas nacionalinis parkas N. Zelandijoje, jūra tarp Australijos ir Naujosios Zelandijos, ledynas ir kiti objektai.

## Šaltiniai

## Nuorodos
Abelis Jansonas Tasmanas
Kurmiai

**Kurmiai** (*Talpa*) – kurminių (*Talpidae*) šeimos vabzdžiaėdžių gyvūnų gentis, kuriai priklauso labai plačiai paplitę gyvūnai.

Kūnas pailgas, kaklas trumpas, snukis ištįsęs ir iš viršaus palinkęs į apačią. Galūnės labai sutrumpėjusios ir pritaikytos rausti. Priekinės letenos plačios, su galingais nagais. Akys rudimentinės. Kailis trumpas, tankus, juodos, tamsiai rudos, rečiau tamsiai pilkos spalvos. Kūnas 9-18, uodega – 1,5-3,4 cm ilgio.

Gausiai paplitę miškų ir miškastepių zonoje. Pirmenybę teikia drėgniems, bet ne užpelkėjusiems dirvožemiams, kuriuose lengva rausti. Po žeme įsirengia sudėtingą maitinimosi ir gyvenamųjų tunelių sistemą. Rausdamas gilius tunelius į žemės paviršių išstumia žemės kauburėlius – kurmiarausius. Aktyvūs ištisą parą, labai ėdrūs. Didžiausią maisto dalį užima sliekai ir kiti bestuburiai, tarp jų nemažai žemės ir miškų ūkių kenkėjų.

Per metus patelė atveda viena vadą.

## Rūšys
* Sibirinis kurmis (*Talpa altaica*)
* Aklasis kurmis (*Talpa caeca*)
* Kaukazinis kurmis (*Talpa caucasica*)
* Kurmis (*Talpa europaea*). Gyvena Lietuvoje.
* *[[Talpa levantis]]*
* *[[Talpa occidentalis]]*
* Talpa romana
* Balkaninis kurmis (*Talpa stankovici*)
* Persinis kurmis (*Talpa streeti*)
Varas

**Varas** (, provansališkai – *Var*) – Prancūzijos departamentas šalies pietryčiuose, Provanso-Alpių-Žydrosios pakrantės regione, pavadintas to paties pavadinimo upės vardu, nors nuo 1860 m. ši upė per departamentą nebeteka. Administracinis centras – Tulonas. Plotas – 5973 km².

## Administracinis suskirstymas

Departamente 3 apskritys, 43 kantonai ir 153 komunos.

## Istorija

Įsteigtas Didžiosios Prancūzijos revoliucijos 1789 m. gruodžio 22 d. įstatymu nuo 1790 m. kovo 4 d. kartu su kitais 82 departamentais ir apėmė dalį Provanso provincijos. 1793 m. Tuloną užėmė Didžioji Britanija, todėl administraciniu centru tapo Grasas, 1795 m. Brinjolis, 1797 m. Draginjanas. Į Tuloną centras perkeltas tik 1974 m.

1859 m. nutiestas geležinkelis į Tuloną, tačiau 1860 m. Varas neteko dalies rytinių žemių. 1884 m. rajoną nusiaubė cholera. Su epidemija kovoti buvo atvykęs gydytojas Žoržas Klemanso, 1888–1893 m. Atstovų rūmų narys ir 1902–1920 m. senatorius nuo Varo departamento.

Pirmasis pasaulinis karas paskatino karinės pramonės plėtrą regione, tačiau sumažėjo maisto pramonės įmonių. 1944 m. departamentą okupavo vokiečiai, bet jau rugpjūčio 15 d. jame išsilaipino prancūzų komandosai. Kai išsivadavo Alžyras, departamente apsigyveno apie 100 000 repatriantų.

## Geografija

Departamentą supa Ronos deltos, Aukštutinio Provanso Alpių ir Vokliūzo departamentai bei Viduržemio jūra.

Svarbiausi miestai ir vietovės:
* Brignoles
* Cogolin
* Draguignan
* Fréjus
* Hyères
* Sanary – sur-Mer
* Saint-Raphaël
* Sen Tropezas (*Saint-Tropez*)
* Tulonas (*Toulon*)

Klimatas – Viduržemio jūros, su kontrastingomis temperatūromis, nereguliariais krituliais. Vasaros labai sausos ir karštos, žiemos švelnios. Vidutiniškai lyja tik 100 dienų per metus, tačiau lietūs pavasarį ir rudenį dažnai būna stiprūs ir audringi – mistralio greitis siekia 100 km per val.

## Ekonomika

Vyrauja turizmo ir sporto infrastruktūra. Pastaruoju metu daugiau auginamos gėlės, daržovės, daugiau gaminama vyno.

## Politika

Departamentą Prancūzijos senate atstovauja 4 senatoriai, išrinkti 1998 m., Atstovų rūmuose – 7 departamento atstovai.

Generalinę tarybą sudaro 43 nariai, renkami kas treji metai šešerių metų kadencijai. Generalinės tarybos pirmininkas Horacijus Lanfrančis.

## Nuorodos

* Prefektūra Tulone 
* Varo prefektūra 
* Generalinė taryba 
* Varo istorija nuotraukose
Singaras Tribė

**Singaras Tribė** (g. 1970 m. lapkričio 2 d. Kaune) – Lietuvos krepšininkas, baigęs karjerą. Karjerą pradėjo 1994 m. Kauno „Lavera“ komandoje. 1998 metais su Kauno Atletu LKL užėmė antrąją vietą. 1999 metais su Vilniaus Lietuvos Rytu tapo LKL vicečempionu.

2006 m. rugpjūčio 10 d. sugrįžo į Kauno „Atleto“ komandą, kurioje ir baigė profesionalią karjerą.

## Šaltiniai
Malajinis kaguanas

**Malajinis kaguanas** (, sin. *Galeopterus variegatus*, ) – kaguanų (*Dermoptera*) būrio žinduolis.

Paplitęs Pietryčių Azijoje ir Indonezijoje, Tailande, Malaizijoje ir Singapūre.

## Nuorodos
* ADW: Cynocephalus variegatus: Specimens
* Colugo or Flying Lemur
* The Colugo (Cynocephalus variegatus, Dermoptera): The Primates' Gliding Sister?
Filipininis kaguanas

**Filipininis kaguanas** (*Cynocephalus volans*) – kaguanų (*Dermoptera*) būrio žinduolis.

Kūnas apie 40 cm, uodega – 27 cm ilgio. Galūnės penkiapirštės. Ant krūtinės yra dvi poros spenių. Turi 34 dantis. 

Paplitęs Filipinuose. 

## Nuorodos
*ADW: Cynocephalus volans: Information
*Cynocephalus volans
Vokliūzas

**Vokliūzas** () – Prancūzijos departamentas šalies pietryčiuose, Provanso-Alpių-Žydrosios pakrantės regione, pavadintas nedidelio kaimelio (dabar *Fonten de Vokliuzas*), vardu. Kaimo pavadinimas kilęs iš lotynų kalbos *Vallis causa*. Administracinis centras – Avinjonas.

Departamente 3 apskritys, 24 kantonai ir 151 komuna. Plotas – 3567 km².

## Istorija

Įsteigtas Didžiosios Prancūzijos revoliucijos įstatymu 1793 m., kai buvo užimta popiežiaus valda Avinjonas ir Venesino kunigaikštystė.

## Geografija

Departamentą supa Garo, Aukštutinio Provanso Alpių, Dromo, Ardešo, Ronos deltos ir Varo departamentai.

Svarbiausi miestai – Avinjonas, Aptas, Karpentras.

Svarbiausios upės – Rona, Duransas, skiriančios Vokliūzą nuo kaimynų.

Didžiausias kalnas – Mont Ventu – 1912 m. Departamento pietuose – Lubertono nacionalinis parkas.

Klimatas panašus į Viduržemio jūros, vasaros sausos ir karštos, žiemos švelnios.

## Ekonomika

Vyrauja žemės ūkis, ganyklos, auginami melionai, vyšnios, pomidorai ir beveik visa pramonė skirta šiai produkcijai perdirbti. Pastaruoju metu daugiau gaminama vyno – Europoje vis populiarėja Ventu ir Lubertono rausvieji vynai. Nemažai augina ir kvapiųjų augalų – lavandas, aromatines žoles kvepalų pramonei.

Turizmas taip pat viena svarbiausių ekonomikos šakų – departamente kasmet apsilanko po 3,5 mln. turistų. Nemažai belgų, vokiečių, britų nuosavose vilose praleidžia visas vasaras.

## Politika

Departamentą Prancūzijos senate atstovauja 3 senatoriai, išrinkti 1998 m., Atstovų rūmuose – 4 departamento atstovai.

Generalinę tarybą sudaro 24 nariai, kurie renkami kas treji metai šešerių metų kadencijai. Generalinės tarybos pirmininkas Klodas Otas, senatorius. Jam padeda du viceprezidentai.

## Gyventojai

Departamente yra gimę:
* Renė Šaras, poetas
* Jozefas Vernė, dailininkas,
* Žanas Anri Fabras, mokslininkas
* Eduardas Daladje, politikas
* Žanas Alezis, sportininkas
* Danielis Otejis, aktorius

## Nuorodos

* Prefektūra
* Generalinė taryba 
* Avinjonas
* Vokliūzas fotografijose 
* Atraskite Vokliūzą paveiksluose
Katalonų kalba

**Katalonų kalba** (savivardis: *català*) – indoeuropiečių šeimos, romanų grupės kalba, artimiausia oksitanų kalbai ir truputį mažiau ispanų kalbai. Iki XIX amžiaus pabaigos buvo manoma, kad katalonų kalba yra oksitanų kalbos tarmė. Kalbančiųjų katalonų kalba yra apie 11 milijonų žmonių, dauguma jų katalonai.

## Katalonų kalbos paplitimas
Regionai, kuriuose kalbama kataloniškai :
* Andoroje katalonų kalba yra oficiali valstybės kalba.
* Katalonijoje katalonų kalba kartu su ispanų kalba, oksitanų kalbos araniečių tarme ir katalonų gestų kalba yra viena iš oficialių regiono kalbų.
* Valensijos regione lygiagrečiai su ispanų kalba kaip oficiali regiono kalba naudojama katalonų kalbos Valensijos tarmė.
* Balearų salose naudojama oficialiai su ispanų kalba.
* Aragono Frandžioje (rytiniame Aragone) šalia ispanų kalbos naudojama kaip šio regiono kalba.
* El Karčėje (Mursija) yra neoficiali katalonų tarme kalbančios bendruomenės kalba.
* Prancūzijai priklausančiame Rytų Pirėnų departamente (Šiaurės Katalonija) yra neoficiali kalba.
* Italijos administruojamos Sardinijos salos Algero mieste.

## Katalonų kalbos tarmės

Išskiriamos dvi pagrindinės tarmių grupės: vakarų katalonų ir rytų katalonų. Viena svarbiausių katalonų kalbos savybių yra gomurinio priebalsio *ll* naudojimas: *la lluna (la lune)*, *la llengua (la langue)*, *la lliço (la leçon)*, *la llet (le lait)*, *un llibre (un livre)*, *[[Lleida]] (Lérida)* ir kt. Kita savybė – katalonų kalboje kirčiuota balsė yra žodžio gale. Iš lotyniško žodžio *vinum* prancūzų kalboje kilo *le vin*, katalonų – *el vi*; *bonum* (lot.) prancūziškai *bon*, kataloniškai – *bo*. Katalonų kalbos žodyne yra daug oksitanų, ispanų ir prancūzų kalbų kilmės žodžių.

## Istorija
Katalonų kalba yra savarankiška kalba, kuri tiesiogiai išsivystė iš liaudies lotynų kalbos, kuria kalbėjo romėnų kolonistai Taragonos mieste. Katalonų kalbos pavadinimas kilo iš nedidelės Katalonijos kunigaikštystės gyvavusios viduramžiais Iberijos pusiasalio šiaurės rytuose arba tarp dabartinės Katalonijos šiaurinės bei Prancūzijos pietinės dalių. Katalonų kalba ypač plačiai buvo paplitusi 1137–1749 metais, bei buvo Aragono karalystės oficiali kalba.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Makiai

: *Apie kaimą Šilutės rajone žr. [[Makiai (Šilutė)]]*

**Makiai** (*Cheirogaleus*) – mažųjų lemūrų (*Cheirogaleridae*) šeimos primatų gentis.

## Rūšys
Gentyje yra 7 rūšys:

* Mažasis makis (*Cheirogaleus medius*)
* Nykštukinis makis (*Cheirogaleus adipicaudatus*)
* Didysis makis (*Cheirogaleus major*)
* Krozlio makis (*Cheirogaleus crossleyi*)
* Mažasis pilkasis makis (*Cheirogaleus minusculus*)
* Didysis pilkasis makis (*Cheirogaleus ravus*)
* Sibrio nykštukinis makis (*Cheirogaleus sibreei*)
Peliniai lemūrai

**Peliniai lemūrai** (*Microcebus*) – mažųjų lemūrų (*Cheirogaleridae*) šeimos primatų gentis.

Mokslinį genties pavadinimą įvedė 1834 m. prancūzų zoologas Étienne Geoffroy Saint-Hilaire.

## Rūšys
Gentyje yra šios rūšys:

* Pelinis lemūras (*Microcebus murinus*) 
* Rausvasis pelinis lemūras (*Microcebus griseorufus*) 
* *[[Microcebus ravelobensis]]* 
* Šiaurinis pelinis lemūras (*Microcebus tavaratra*) 
* Sambirano pelinis lemūras (*Microcebus sambiranensis*) 
* Simonso pelinis lemūras (*Microcebus simmonsi*) 
* *[[Microcebus myoxinus]]* 
* Rytinis pelinis lemūras (*Microcebus rufus*) 
* Berto pelinis lemūras (*Microcebus berthae*) 
* *[[Microcebus lehilahytsara]]*

## Paplitimas ir buveinė
Kaip ir visi lemūrai, aptinkami tik Madagaskare, kur yra vieni iš labiausiai paplitusių šios primatų grupės atstovų. Gyvena sausuosiuose miškuose vakaruose, ir atogrąžų miškuose rytuose. Negyvena tik centrinėse, neapaugusiomis miškais aukštumose.

## Išvaizda
Ilgis 9-15 cm, uodega panašaus ilgio. Svoris 30-100 g. Kailis minkštas ir trumpas, rausvai rudas arba pilkas. Apatinė dalis balkšva, turi baltą nosies juostelę ir dažniausiai nepastebimą nugarinę juostelę. Užpakalinės kojos ilgesnės už priekines. Snukis trumpas, apvali kaukolė. Akys didelės, ausys išsiplėtusios.

## Galerija

File:Stavenn Microcebus murinus 00.jpg|*Microcebus murinus*
File:Microcebus myoxinus.jpg|*Microcebus myoxinus*
File:Microcebus-rufus.jpg|*Microcebus rufus*
File:Microcebus gerpi 001.jpg|*Microcebus gerpi*


## Šaltiniai
Uaza (departamentas)

**Uaza** (pranc. *L’Oise*) – Prancūzijos departamentas šalies šiaurėje, Aukštutinės Prancūzijos regione, pavadintas pagal to paties pavadinimo upę. Gyventojai savo vadina izariečiais. Administracinis centras – Bovė.

Departamente 4 apskritys, 41 kantonai ir 693 komunos. Plotas – 5887 km².

## Istorija

Įsteigtas Didžiosios Prancūzijos revoliucijos 1790 m. kovo 4 d. kartu su kitais 82 departamentais ir apėmė dalį Il de Franso provincijos.

Romos užkariavimų laikais dabartinėje departamento teritorijoje buvo susikūrę trys galų tribos. Belovako triba užėmė visą dešinįjį Uazos krantą, o kairiajame gyveno silvanektų gentys (nuo jų kilo Senlio miesto pavadinimas). 987 m. mirus karaliui Liudvikui V, Paryžiaus kunigaikštis Hugo Kapetas buvo išrinktas Senlio karaliumi.

## Geografija

Departamentą supa – Esno, Somos, Uazos slėnio, Senos ir Marnos, Pajūrio Senos, Ero departamentai.

Svarbiausi miestai – Bovė, Klermonas, Kompjenas, Meru, Senlis, Šantilji.

Svarbiausios upės – Esnas , Marna, Soma , Uaza.

## Ekonomika

Vyrauja žemės ūkis, grūdų, daržovių auginimas.

## Politika

Departamentą Prancūzijos senate atstovauja Filipas Marinis (nuo 1992 m.), Andrė Vantomas (nuo 2001 m.), ir Alenas Vaselis (nuo 1992 m.) (išrinkti 1998 m.), Atstovų rūmuose – 7 departamento atstovai.

Generalinę tarybą sudaro 41 narys, renkamas kas treji metai šešerių metų kadencijai. Generalinės tarybos pirmininkas Yvas Romas. Prefektas nuo 2005 m. Filipas Greguaras.

## Nuorodos
* Prefektūra 
* Generalinė taryba 
* Pikardijos turizmas
Rudieji lemūrai

**Rudieji lemūrai**, arba **tikrieji lemūrai** (*Eulemur*) – lemūrinių (*Lemuridae*) šeimos primatų gentis.

## Rūšys

* Juodasis lemūras (*Eulemur macaco*)
* Rudasis lemūras (*Eulemur fulvus*)
* Sanfordo lemūras (*Eulemur sanfordi*)
* Baltaveidis lemūras (*Eulemur albifrons*)
* Raudonveidis lemūras (*Eulemur rufus*)
* Raudonspalvis lemūras (*Eulemur collaris*)
* Baltaspalvis lemūras (*Eulemur albocollaris*)
* Mongas (*Eulemur mongoz*)
* Karūnuotasis lemūras (*Eulemur coronatus*)
* Rudapilvis lemūras (*Eulemur rubriventer*)


Image:Eulemur macaco.jpg|Juodasis lemūras (*Eulemur macaco*) 
Image:Eulemur-mongoz 59489762.jpg|Mongas (*Eulemur mongoz*) 
Image:Eulemur rubriventer 001.jpg|Rudapilvis lemūras (*Eulemur rubriventer*) 
Image:Brown Lemur in Andasibe.jpg|Rudasis lemūras (*Eulemur fulvus*) 
Image:Eulemur collaris AGrandidier 0833.jpg|Raudonspalvis lemūras (*Eulemur collaris*)
Jonizacija

**Jonizacija** – fizinis procesas, kurio metu atomas arba molekulė paverčiama jonu, keičiant santykį tarp protonų ir elektronų skaičių.

## Procesas
Katijonas, arba jonas su teigiamu krūviu, gaunamas, kai atomo ar molekulės elektronas įgyja pakankamai energijos iš išorinio šaltinio, kad galėtų ištrūkti iš branduolio krūvio veikimo zonos. Šis procesas vadinamas teigiama jonizacija, o reikalingas energijos kiekis – jonizacijos energija.

Anijonas, arba neigiamas jonas, gaunamas, kai laisvasis elektronas susiduria su atomu ar molekule ir sulaikomas atomo elektrostatiniame lauke, tuo pačiu išsiskiriant energijai. Tai vadinama neigiama jonizacija.

## Jonizacijos energija
Jonizacijos energija (kJ/mol) yra energijos kiekis, reikalingas norint iš atomo ar molekulės atimti elektroną. Labiausiai vartojama kaip atomo ar molekulės „nenoro“ atiduoti elektroną arba ryšio stiprumo tarp branduolio ir elektrono matas, ir priklauso nuo branduolio krūvio, atstumo nuo branduolio, taip pat kitų elektronų krūvių įtakos.

Cheminių elementų jonizacijos energija mažėja periodinės lentelės grupėje (stulpelyje) iš viršaus į apačią ir didėja periode (eilėje) iš kairės į dešinę.

## Jonizacija klasikinėje fizikoje
Jonizacija paprastai skirstoma į nuoseklią ir nenuoseklią. Nuosekliosios jonizacijos atveju atomo ar molekulės krūvis gali pakisti tik vienu vienetu (pvz., +2 krūvio jonas gali būti sukurtas tik iš +1 arba +3 jono), ir reiškinio parametrai gali būti apibrėžiami bei apskaičiuojami, taikant klasikinę fiziką ir Boro atomo modelį. Remiantis šiuo principu, jonizacijos energija negali būti mažesnė nei energija, reikalinga peržengti įtampos barjerą.

## Jonizacija kvantinėje fizikoje
Nenuoseklioji jonizacija prieštarauja klasikinės fizikos principams ir nagrinėjama kvantinėje fizikoje. Nenuoseklios jonizacijos atveju neutralaus krūvio molekulė gali iš karto virsti +2 jonu – taip atsitinka, kai veikiant kintančiam elektriniam laukui, iš molekulės ar atomo ištrūkęs elektronas įgauna papildomos energijos, ir grąžinamas į molekulę turėdamas pakankamai energijos išmušti ir antrą elektroną (smūginė jonizacija).

## Jonizacijos svarba
Jonizacija svarbi dujų ir skysčių elektriniam laidumui, spinduliavimo energijos perdavime kūnams; taikoma chemijoje, fizikoje, elektronikoje.
Puslemūriai

**Puslemūriai** (*Hapalemur*) – lemūrinių (*Lemuridae*) šeimos primatų gentis. 

## Rūšys

*Pilkasis puslemūris (*Hapalemur griseus*) 
**[[Hapalemur occidentalis]]* 
**[[Hapalemur meridionalis]]*
**[[Hapalemur alaotrensis]]* 
*Auksaspalvis lemūras (*Hapalemur aureus*) 

## Paplitimas
Kaip ir visi lemūrai, paplitę tik Madagaskare. Daugiausia gyvena šiaurės vakarų, šiaurės rytų ir rytų salos dalyse. Buveinė – sausi miškai arba atogrąžų miškai. Gyvena netoli bambukų miškų, kadangi bambukų ūgliai – pagrindinis maistas. Rūšis *Hapalemur alaotrensis* gyvena Alaotros ežero pakrantėje ir minta nendrėmis.

## Išvaizda
Genties rūšys mažiausios šeimoje. Kūno ilgis 26-45 cm, uodegos 24–56 cm. Svoris 0,7-2,5 kg. Užpakalinės galūnės šiek tiek ilgesnės ir leidžia geriau šokinėti. Kailis nugaros pusėje nėra ryškus, dažniausiai rudas arba pilkas, kartais su geltonais, raudonais ar žaliais atspalviais. Apatinė kailio pusė pasižymi šviesiai pilku, gelsvu arba balkšvu atspalviu. Galva apvali su suapvalintomis ausimis. Skirtingai nuo kelių kitų lemūrų, snukis trumpas ir platus.

## Šaltiniai
Variai

**Variai** (*Varecia*) – lemūrinių (*Lemuridae*) šeimos primatų gentis.

Mokslinį genties pavadinimą *Varecia* 1863 m. suteikė britų zoologas John Edward Gray.

Dėl buveinių nykimo ir medžioklės variams gręsia išnykimas. Kadangi elaisvėje lengvai dauginasi, nuo 1997 m. palaipsniui vėl reintrodokuojami į laukinę gamtą.

## Rūšys
Žinomos dvi rūšys:
* Varis (*Varecia variegata*)
* Raudonasis varis (*Varecia rubra*)

*Varecia rubra*, dabar pripažinta atskira rūšimi, anksčiau buvo laikoma *Varecia variegata* porūšiu *Varecia variegata rubra*.

## Paplitimas ir buveinė
Paplitę tik Madagaskare, rytinėje salos pusėje. Buveinė – atogrąžų miškai iki 1300 m virš jūros lygio.

## Išvaizda
Variai – didžiausi lemūrinių šeimos nariai. Ilgis 43-57 cm, uodegos ilgis 60–65 cm. Svoris 2,5-4,5 kg. Kailis ilgas, minkštas ir dvispalvis (juodas ir baltas), o raudonųjų varių daugiausiai rausvas. Snukis ilgas, panašus į šuns. Ilga nosis ir liežuvis. Ant kaklo auga karčiai.

## Elgsena
Aktyvūs dieną ir sutemus. Gyvena medžiuose, ir retai nusileidžia ant žemės. Paprastai vaikšto keturiomis, bet gali ir šokinėti. Valgydami kartais kabo nuleidę galvas, laikydamiesi užpakalinėmis galūnėmis.

Gyvena mažose grupėse po 2–5 gyvūnus, sudarytose iš kelių patinų ir patelių, arba didesnėse grupėse iki 16 individų. Savo teritoriją žymi išangės liaukų sekretu. Be to, patinai turi kvapiąsias liaukas ir prie kaklo. Bendraujant skleidžia įvairius garsus, kurie dažniausiai girdimi vakare.

Dažniausiai poligamiški, o nėštumo laikotarpis trumpiausias iš visų lemūrų.

## Mityba
Minta daugiausia vaisiais. Taip pat ėda lapus ir gėles. Kadangi liežuvis ilgas, prisitaikę laižyti nektarą.

## Šaltiniai
Aukštutinės Alpės

**Aukštutinės Alpės (05)** () – Prancūzijos departamentas šalies pietryčiuose, Provanso-Alpių-Žydrosios pakrantės regione. Prefektūra Gape.

Departamente 2 apskritys, 30 kantonai, 20 municipalinis susivienijimas ir 177 komunos.

## Istorija
 
Įsteigtas Didžiosios Prancūzijos revoliucijos 1789 m. gruodžio 22 d. įstatymu nuo 1790 m. kovo 4 d. kartu su kitais 82 departamentais ir apėmė dalį Domeno bei šiaurės Provanso provincijų. 1800 m. Monestjė Dambelio kantonas prijungtas prie Izero departamento, 1811 m. Barselonetės kantonas prijungtas prie Aukštutinio Provanso Alpių departamento. 1947 m. patikslinta siena su Italija.

1794 m. buvo 186 komunos, 1836 m. – 189, 1896 m. – 187, 1942 m. – 184, 1945 m. – 182, 1963 m. – 179, 1975 m. – 175 komunos.

## Geografija

Departamentą supa Aukštutinio Provanso Alpių, Dromo, Izero, Savojos departamentai bei Italija.

Svarbiausi miestai – Gapas, Briansonas, Embrunas, turintys savo aglomeratus. Sent Verano komuna išsidėsčiusi aukščiausiai Europoje – 2042 m. aukščiau jūros lygio. Gapo prefektūra pati „aukščiausia“ Prancūzijoje, o Briansonas – miestas rekordininkas. Vidutinė departamento altitudė – 1000 m., aukščiausia vieta – 4000 m.

Svarbiausios upės – Diuransas, Drakas, Klarė, Gilis, Severesas, Buešas, Romanšas. Ekrino masyvas su Valuazos ir Keiros slėniais turi nacionalinio parko statusą.

Gyventojai vadina save aukštalpiečiais (*Haut-Alpins*), jų nuolat mažėjo, kol buvo pradėta kurti turizmo industrija. 1954 m. buvo 85 067, 1962 m. – 87 436, o 1990 m. – jau 113 300 gyventojų.

## Ekonomika

Vyrauja turizmo ir sporto infrastruktūra. Vasarą idealios sąlygos alpinizmui ir kalnų turizmui. Slidinėjimo trasos daugiausia vidutinio ir didelio nuotolio. Tajaro ir Sant Krepino komunose yra aerodromai parašiutizmo mėgėjams. Nemažai istorinių paminklų, įtvirtinimų, pilių, archeologinių vietovių. Lankomos Valon diu Furnelio sidabro kasyklos.

## Politika

Departamento Generalinė taryba ir prefektūra yra Gape. Departamentą Prancūzijos senate nuo 1989 m. atstovauja Marselis Lesbrosas (išrinktas ir 1998 m.), Atstovų rūmuose – Henrieta Martines ir Žoelis Žiro (išrinkti 2002 m.).

Generalinę tarybą sudaro 31 narys, kurie renkami kas treji metai šešerių metų kadencijai. 15 jų išrinkti 2001 m., 16 – 2004 m. Generalinės tarybos pirmininkas Ogiustas Triufemas.

## Prefektai

* 1996 m. – Jean-Christian Cady
* 1996 m. – Alain Walmetz
* 1999 m. – Rémi Caron
* 2002 m. – Patrick Strzoda
* 2004 m. – Joël Tixier
* 2005 m. – Jean-François Savy

## Nuorodos

* Istorija ir genealogija 
* Prefektūra 
* Generalinė taryba 
* Peizažai
* Ekrino nacionalinis parkas
Sjenaga

**Sjenaga** arba **San Chuan de Sjenaga** () – miestas Kolumbijoje, Magdalenos departamente, Karibų jūros pakrantėje, 35 km nuo Santa Martos. Į vakarus nuo miesto telkšo Didžioji Santa Martos šlapynė (iš čia iš pavadinimas: *ciénaga* – „šlapynė, užutėkis“). Jūrų uostas (daugiausia eksportuojami bananai, kakava), eina Santa Martos–Bogotos geležinkelis ir plentas. Maisto, medvilnės pramonė; svarbus žemės ūkio rajono centras (bananai, medvilnė, ryžiai, tabakas, kava, kakava).

## Istorija
Sjenaga įkurta XVI a. pirmoje pusėje. Iki 1820 vadintas Aldea Grande.

## Šaltiniai
Magdalenos departamentas

**Magdalena** () – departamentas Kolumbijos šiaurinėje dalyje, Karibų jūros pakrantėje. Administracinis centras – Santa Marta.

## Geografija

Beveik visas departamentas išsidėstęs Magdalenos upės slėnyje. Rytinė dalis kyla į Siera Nevada de Santa Martos kalnus. Yra Taironos nacionalinis parkas.

## Ekonomika

Auginami bananai, kava, ryžiai, tabakas, juka, medvilnė. Pajūryje verčiamasi žvejyba.

## Etninė sudėtis
* Metisai ir baltieji – 89,37 %
* Indėnai – 0,81 %
* Juodaodžiai – 9,83 %

## Pagrindiniai miestai
Didžiausi miestai ir gyvenvietės 2018 m. (tūkst. gyv.):
* Santa Marta (455,2)
* Sjenaga (104,9)
* Fundasjonas (56,8)
* Platas (47,1)
* El Bankas (41,8)
* Arakataka (23,6)
* Pivichajus (21,7)
* El Difisilis (19,0)
* El Retenas (15,5)


Plenitud.jpg|Karibų jūros pakrantė. Taironos nacionalinis parkas
Muelle de Chimichagua.jpg|Valtys prie Sapatosos šlapynės
Estación ferroviaria de Aracataca, hoy destinada a tráfico de cargas.jpg|Arakatakos geležinkelio stotis
El Banco.JPG|El Bankas Magdalenos upės pakrantėje


## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Eragonas (filmas)

**Eragonas** – JAV 2006 m. filmas, sukurtas pagal pirmą „Paveldėjimo“ ciklo dalį Eragonas.

## Aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Edward Speleers – Eragon
* Jeremy Irons – Brom
* Sienna Guillory – Arya
* Robert Carlyle – Durza
* John Malkovich – King Galbatorix
* Garrett Hedlund – Murtagh
* Alun Armstrong – Uncle Garrow
* Christopher Egan – Roran
* Gary Lewis – King Hrothgar
* Djimon Hounsou – Ajihad
* Rachel Weisz – Saphira (balsas)
* Richard Rifkin – Horst
* Steve Speirs – Sloan
* Joss Stone – Angela
* Tamsin Egerton – Katrina

## Nuorodos
* Oficialus Ch. Paolini tinklalapis 
* Filmo „Eragonas“ svetainė
Arakataka

**Arakataka** () – miestas Kolumbijoje, Magdalenos departamente, prie Magdalenos upės, 80 km į pietryčius nuo Barankilijos.

Arakatakoje gimė garsus Kolumbijos rašytojas Gabriel García Márquez. Jo kūriniuose yra miesto aprašymų. Kūrinyje „Šimtas metų vienatvės“ Arakataka vadinama *Macondo* vardu. Vietinė valdžia netgi mėgino miestą pervadinti į *Aracataca-Macondo*, tačiau dėl mažo referendumo dalyvių skaičiaus naujas pavadinimas nepatvirtintas.

## Istorija

Arakataka įkurta 1885 m.

## Šaltiniai
Dovana

**Dovana** – daikto, pinigų įteikimas kitam žmogui negaunant už tai jokio atlygio. Dažniausiai dovanos teikiamos švenčių proga. Dovanos tikslas emociškai teigiamai nuteikti adresatą. Kartais dovana siekiama išpirkti kaltę ar susitaikymo.

## Proginės dovanos

Populiariausios progos dovanoms - įvairios šventės:
* Gimtadienio dovana
* Kalėdinė dovana
* Krikštynų dovana
* Motinos dienos dovana
* Vardadienio dovana
* Velykų dovana
* Dovana Valentino dienos proga
* Vestuvių dovana
* Dovana išlaikius egzaminą arba gavus diplomą
* Jubiliejaus dovana

## Šaltiniai

## Nuorodos