open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Makedonijos futbolas 2012–2013 m.

**[[Makedonija|Makedonijos]] futbolo varžybos [[2012]]–[[2013]] m.**
* **[[Makedonijos pirmoji lyga|Pirma lyga]]** prasidėjo 2012 m. rugpjūčio 11 d., o baigėsi 2013 m. birželio 2 d.;
* **[[Makedonijos futbolo taurė]]s** turnyras prasidėjo 2012 m. rugpjūčio 21 d., finalas įvyko 2013 m. gegužės 26 d.

## 2012–2013 m. [[Makedonijos pirmoji lyga|Pirma lyga]]
* **Pirma lyga** – aukščiausioji futbolo lyga. Dalyvavo 12 ekipų. 

### Galutinė lentelė
*  Skopjės „Vardar" tapo čempionais. Iškovojo kelialapį į UEFA Čempionų lygą.
* Antri buvo Skopjės „Metalurg", treti – Turnovo „Horizont".
* Šie klubai iškovojo kelialapius į UEFA Europos lygos turnyrą. 
* Vienuoliktą vietą šalies Pirmoje lygoje iškovojo ir vietą elite prarado Tetovo „Teteks“, bet tapo šalies futbolo taurės nugalėtojais, todėl iškovojo vietą UEFA Europos lygos kvalifikaciniame turnyre.

**Pastabos.**
* Tetovo „Škendija" turėjo trijų taškų nuobaudą (Federacijos sprendimu).
* Bogovinjės KF „Drita“ ir Bitolos „Pelister“ kovojo papildomas rungtynes dėl išlikimo.
* Tetovo „Teteks“ ir Kratovo „Sileks" neteko vietos elito divizione.

### Pereinamosios rungtynės
* Devintą vietą Pirmoje lygoje užėmė Bogovinjės KF „Drita“. Dėl išlikimo elite kovojo su Skopjės „Euromilk Gorno Lisiče". 
* Skopljės „Euromilk Gorno Lisiče" nugalėjo 3:0 ir iškopė į elito lygą, o Bogovinjės KF „Drita“ prarado vietą elito divizione.

---

Dešimtą vietą užėmusi Bitolos „Pelister“ kovojo su FK Skopje ir nugalėjo 1:0. 

Ši pergalė reiškė, kad Bitolos „Pelister“ išsaugojo vietą elito lygoje.
 

## 2012–2013 m. [[Makedonijos futbolo taurė]]
* **[[Makedonijos futbolo taurė]]** – pagrindinis futbolo klubų taurės turnyras Makedonijoje.
### Pusfinalis
#### Kratovo „Sileks" vs. Tetovo „Teteks"
* Kratovo „Sileks" namuose pralaimėjo Tetovo „Teteks“ 0:1.
* Savo namų arenoje Tetovo „Teteks“ dar kartą nugalėjo varžovus 2:0.
* Bendru rezultatu 3:0 nugalėję varžovus Tetovo „Teteks“ pateko į finalą.

#### Tetovo „Škendija" vs. Skopjės „Vardar"

* Tetovo „Škendija" namuose lygiosiomis 0:0 sužaidė su Skopjės „Vardar".
* Atsakomosiose rungtynėse rezultatas buvo 1:1. 
* Tetovo „Škendija" dėka svečiuose pelnyto įvarčio pateko į finalą.
* Tetovo „Škendija" dėka svečiuose pelnyto įvarčio pateko į finalą.

### Finalas

Finalo rungtynės buvo žaidžiamos 2013 m. gegužės 22 d. Skopjės mieste, Pilypo II Arenoje.

Makedonijos albanai ir jų grupuotė "Balistite" *(„Балистите“)* sukėlė riaušes, kurios peraugo į susirėmimus tarp sirgalių grupuočių ir grumtynėmis su policija. Dėl šių priežasčių po 10 minučių nuo rungtynių pradžios mačas buvo nutrauktas.

Buvo nuspręsta peržaisti taurės finalo rungtynes. 

2013 m. gegužės 26 d. įvyko finalo rungtynių peržaidimas, kuriame susitiko Tetovo „Škendija"  ir Tetovo „Teteks“. 

Pilypo II Arenoje (Skopje mieste) šį kartą buvo peržaistos rungtynės be žiūrovų.

Šiose rungtynėse po pagrindinio laiko rezultatas buvo lygus 1:1. Rungtynės buvo pratęstos, tačiau rezultatas nepakito. 

Buvo mušama 11 metrų baudinių serija, kurioje 6:5 nugalėjo Tetovo „Teteks“ ir tapo taurės savininkais.

## Išnašos

## Nuorodos
* RSSSF duomenų bazė
* FLASHSCORE
Zazų kalba

**Zazų kalba** (*Zazaki*) – indoeuropiečių kalbų šeimos, iranėnų atšakos kalba, vartojama Turkijos rytuose gyvenančių zazų tautybės žmonių. Nors zazų kalbos vartotojai save paprastai laiko kurdais, jų kalba skiriasi nuo kurdų kalbos. Kalbančiųjų skaičius – 1,5–2,5 mln. žmonių.

Išskiriamos dvi pagrindinės zazų kalbos tarmės:
* šiaurės zazų (*Kirmanjki*, [kiu]) – vartojama apie Tundželį, Erzindžaną, Erzurumą, Sivasą, Gumušanę, Vartą ir kt.;
* pietų zazų (*Dimli*, [diq]) – vartojama apie Šanliurfą, Dijarbakyrą, Adijamaną, Malatiją.

Kartais dar išskiriama vidurio zazų tarmė. Tarmės turi daug patarmių ir šnektų.

Zazų kalba daugiausia vartojama buityje, kaip šnekamoji kalba. Dauguma zazų laisvai kalba turkiškai bei šiaurės kurdų tarme. 1850 m. zazų žodžiai pradėti užrašinėti kalbininkų. 1899 m. Ehmedė Chasis sudarė religinę knygą zazų kalba. Nuo XX a. pab. pradėti leisti straipsniai, leidiniai zazų kalba (pradžioje – išeivijoje, vėliau ir pačioje Turkijoje).

Ši kalba seniau (XIX a. pab.–XX a. pr.) būdavo užrašoma arabiškais rašmenimis, bet vėliau pereita prie lotyniško raidyno. Dabartinė zazų abėcėlė sukurta amerikiečių kalbininko K. M. Džeikobsono.

Zazų kalba, kaip ir keletas kitų šio regiono indoeuropiečių kalbų, turi ergatyvinės kalbos bruožų. Be to, zazų ir šiaurės kurdų kalbos yra vienintelės vakarų iranėnų kalbos, išlaikiusios gramatinę giminę.

## Leksika
Zazų kalbos žodžiai, palyginus su giminingomis kalbomis:

## Nuorodos
* 
*
Siciliečių kalba

**Siciliečių kalba** (*sicilianu*) – indoeuropiečių kalbų šeimos, romanų atšakos kalba, vartojama pietų Italijoje: visoje Sicilijos saloje bei aplinkinėse salelėse, taip pat pietų ir vidurio Kalabrijoje, vietomis pietų Apulijoje ir Kampanijoje. Taip pat dėl emigracijos kalbančiųjų yra kitur Italijoje, Argentinoje, JAV, Kanadoje, Australijoje. Kalbančiųjų skaičius – apie 4,7 mln. žmonių.

Siciliečių kalba turi keletą tarmių:
* vakarų siciliečių (Palermas, Trapanis, Agridžentas)
* vidurio metafonetinė (centrinėse Sicilijos dalyse)
* pietryčių metafonetinė (daugiausia Ragūzos provincija)
* eniečių (Enos provincija)
* rytų nemetafonetinė (Katanija ir apylinkės)
* mesiniečių (Mesinos provincija ir žemės priešais, Kalabrijoje)
* eoliečių (Lipario salos)
* pantesko (Pantelerija)
* pietų ir vidurio kalabriečių (Kalabrijos Redžo, Vibo Valentijos, Katancaro bei Krotonės prov.)
* pietų apuliečių arba saletino (Salentas)
* čilentano (Čilentas)

Siciliečių kalba pradėjo klostytis po to, kai III a. pr. m. e. romėnai užkariavo Siciliją. Vietos lotynų kalba buvo veikiama senųjų salos gyventojų sicilų kalbos, taip pat ženkliai graikų kalbos, kiek mažiau – finikiečių, vėliau – germanų (gotų), normanų, keltų, lombardų, arabų, katalonų kalbų. Šios kalbos siciliečių kalboje paliko nemažai skolinių ar garsinių pakitimų.

Išskirtiniai siciliečių kalbos bruožai yra nekirčiuoto lotynų balsio *o* virtimas į *u*, samplaikos -*fl*- virtimas į -*ci*-, *str*- į /ʂː/, -*rr*- į ž. Taip pat būdinga numesti lotynų žodžių pradžios *i*- (pvz., *mpurtanti*, *ntirissanti*, *mmàggini*).

Literatūra siciliečių kalba žinoma nuo XIII a. – imperatoriaus Frydricho II rūmų poezija. XIX a. siciliečių folkorą ėmėsi rinkti Palerme gimęs etnologas Džiuzepė Pitrė. Nuo XX a. pr. pradėti statyti spektakliai sicilietiškai, 1904 m. Tomasas Kanizaras (*Tommaso Cannizzaro*) į siciliečių kalbą išvertė Dantės „Dieviškąją komediją“.

Ilgą laiką siciliečių kalba laikyta italų kalbos tarme, bet dabar ją linkstama laikyti atskira kalba. UNESCO ją pripažįsta kaip „mažumų kalbą“. Dabar ši kalba gyvuoja daugiausia kaip šnekamoji, jai didelę įtaką daro norminė italų kalba. Šios kalbos nėra mokoma mokyklose, taip pat nėra atskiro kurso universitetuose. Pagrindinė siciliečių kalbą tirianti institucija yra Palermo universitetas. Kaltadžironės ir Gramikelės savivaldybėse ji paskelbta oficialia kalba. Siciliečių kalba vietomis gerai išsilaikiusi diasporoje. JAV siciliečiai susibūrę į draugiją *Arba Sicula* ir leidžia literatūrą savo gimtąja kalba.

## Nuorodos
*
Kinjaruanda

**Kinjaruanda** (*Kinyarwanda*) – bantų kalba, ruandų-rundžių kalbos atmaina, vartojama Ruandoje (kita atmaina – Burundyje vartojama kirundi). Kalbančiųjų skaičius – 9,8–12 mln. žmonių. Šia kalba bendrauja dauguma Ruandos gyventojų, taip pat išeivija ir pabėgėliai iš Ruandos rytų Kongo Demokratinėje Respublikoje, pietų Ugandoje.

Pagrindinės tarmės: igikiga, bufumbva, hutu, rutva, gitva, ikinjanduga.

Kalba toninė, kaip ir kitos bantų kalbos turi daiktavardžių klases (16), skiriamas pagal skirtingus priešdėlius.

Kinjaruanda užrašoma lotynišku raidynu, tačiau neturi ženklų tonams žymėti. Tai viena iš 4 valstybinių Ruandos kalbų (su anglų, prancūzų ir suahilių). Šia kalba yra išversta Biblija, sudaryta gramatika, sukurta literatūros. Mokoma pradinėse mokyklose.

## Nuorodos
*
Taraškevica

**Taraškevica** () – baltarusių kalbos klasikinės rašybos () variantas, kurį 1918 m. pasiūlė Bronislavas Taraškevičius. 

Oficialiai naudotas iki baltarusiškos rašybos reformos 1933 m. Šiuo metu vartojamas ribotai.

Nepaisant oficialiai Baltarusijos valdžios nepripažįstamos taraškevicos, ja spausdinami kai kurie literatūros ir spaudos leidiniai, kurių autoriai teigia, jog ji žymiai geriau nei oficialioji rašyba atspindi baltarusių kalbos specifiką. 2005 m. išėjus knygai „Baltarusių klasikinė rašyba. Taisyklių sąvadas“ (), buvo sunorminta šiuolaikinė taraškevica. 2007 m. IANA (*Internet Assigned Numbers Authority*) jai suteikė kalbinį kodą „be-tarask“.

Nuo 2005 m. kuriama Baltarusiškoji taraškevicos Vikipedija.

## Istorija

Prieš paskelbiant 1918 m. nepriklausomą Baltarusijos Liaudies Respubliką iškilo būtinybė sunorminti baltarusių kalbą. Tarp kalbininkų siūlytų variantų tinkamiausiu pripažinta B. Taraškevičiaus „Baltarusių kalbos gramatika mokykloms“, bene sėkmingiausiai perteikusi pagrindinius kalbos dalykus. Vėlesni baltarusių kalbos projektai ir reformos rėmėsi šiuo darbu. 

1933 m. įvykdyta rašybos reforma nebuvo pripažinta už Baltarusijos TSR ribų, daugiausia Vakarų Baltarusijoje ir baltarusių centruose Latvijoje, Prahoje ir Berlyne. Baltarusių emigracijos leidėjai taip pat neperėjo prie naujosios rašybos taisyklių. Baltarusių mokslo draugija Vilniuje neeiliniame posėdyje 1933 m. spalio 31 d. priėmė rezoliuciją, prieštaraujančią reformai, nurodydama, kad ji buvo orientuota į kalbos rusifikaciją, be to, jai trūko mokslinio pagrindo. Tai buvo priežastis, dėl kurios atsirado du baltarusių rašybos variantai, iš kurių vienas buvo naudojamas BTSR, o kitas už jos ribų. Reformos nepripažinimą lėmė ir tai, kad iki jos priėmimo nebuvo visuomeninės diskusijos, šalyje vyko stalininės represijos, ypač baltarusių inteligentijos atžvilgiu. Baltarusių istorikai ir filologai pažymėjo, kad taip jų kalba buvo dirbtinai priartinta prie rusų kalbos normų.

Prasidėjus perestroikai, 1980-ųjų pabaigoje buvo bandoma grįžti prie taraškevicos normų ir 1933 m. reformos peržiūrėjimo. Ją ėmė naudoti kai kurie rašytojai, periodiniai leidiniai, nes valdžia to nebedraudė. Vyko diskusijos tarp taraškevicos naudotojų dėl kalbos taisyklių taikymo, tobulinimo.

## Kalbos pavyzdžiai

## Nuorodos

* ''Беларускі клясычны правапіс. Збор правілаў. Сучасная нармалізацыя'' 
* ''Говори со мной по-белорусски''  
* ''Слоўнік беларускай мовы (клясычны правапіс)'' 
*  Vladz Harbacki. Apie gudų kalbos feminizaciją
FK Miravci

**Miravcų FK „Miravci“** – Šiaurės Makedonijos futbolo klubas iš Miravcų kaimo, netoli Gevgelijos miesto, esančio pietų Makedonijoje, prie pat sienos su Graikija.

## Istorija
Klubas įkurtas 1951 m. Žaisdavo žemesniuose futbolo divizionuose. Makedonijai atkūrus nepriklausomybę žaidė antros pakopos pirmenybėse.

Žinomas kaip FK Kožuf Miravci. Vėliau pavadinime liko tik Miravci.

2010–11 metų sezone klubas užėmė ketvirtą vietą antros pakopos pirmenybėse ir kovojo pereinamosiose rungtynėse su FK Skopje. Šias rungtynes laimėjo 4–1.

Vėliau klubas atsisakė pretenzijų žaisti Pirmoje lygoje. FK Vardar išliko elito lygoje. O FK Miravci 2011–2012 m. sezoną praleido žaisdami Antroje lygoje.

2015/2016 m. Antroje lygoje liko paskutinėje, dešimtoje vietoje ir prarado vietą antros pakopos pirmenybėse.

## Spalvinė gama
Raudona, geltona ir balta spalvos.

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia x apranga. 

## Išnašos

## Nuorodos
* Football Federation of Macedonia
* RSSSF duomenų bazė
Miravcai

**Miravcai** () – Makedonijos kaimas, esantis pietrytinėje šalies dalyje, netoli Graikijos sienos. Įsikūręs Kožuvo kalnuose, į vakarus nuo Vardaro upės.

## Istorija

Iki 1912 m. kaimas ir apylinkės buvo turkų valdžioje. Nuo 1912 m. priklausė Serbijai, po Antrojo pasaulinio karo – Jugoslavijai.

Kalnuotame regione veikė partizanų būriai, kurie veikdavo prieš osmanus, o vėliau ir prieš fašistų okupantus. 1944 m. spalį nacistinė vokiečių kariuomenė sudegino Petrovo ir netoliese esančius Gabrovo kaimus.

Dabar kaimas yra Makedonijos teritorijoje, priskiriamas Vardaro regionui.

## Sportas
* FK Miravci (futbolas).

## Gyventojai
2002 m. gyventojų skaičius buvo 1647.

## Šaltiniai
Bogovinjė

**Bogovinjė** (, ) – Makedonijos kaimas, esantis šalies šiaurės vakaruose, netoli Kosovo, Šaro kalnuose, prie Bogovinjės upelio. Beveik visi gyventojai – albanai.

## Istorija

Iki 1912 metų kaimas ir apylinkės buvo turkų valdžioje. Nuo 1912 metų priklausė Serbijai, po Antrojo pasaulinio karo – Jugoslavijai.

Dabar kaimas yra Makedonijos teritorijoje, priskiriamas Pologo regionui.

## Sportas
* KF Drita Bogovinje (futbolas). 2012–2013 m. šis klubas dalyvavo elito diviziono kovose.

## Gyventojai
2002 m. gyventojų skaičius buvo 6328. iš jų:
* albanai&nbsp;— 6273 gyv.;
* romai&nbsp;— 5 gyv;
* makedonai&nbsp;— 1 žmogus;
* kitų tautybių — 49 gyventojai.

## Šaltiniai
Aptenodytes

***Aptenodytes*** – pingvininių (*Spheniscidae*) šeimos gentis. Genties pavadinimą sukūrė zoologas George Robert Gray, sujungęs senovės graikų kalbos žodžius *ἀ-πτηνο-δύτης* (a-ptēno-dytēs) – „besparnis plaukikas“. Gentyje yra dvi rūšys:
* Karališkasis pingvinas *(Aptenodytes patagonicus)*
* Imperatoriškasis pingvinas *(Aptenodytes forsteri)*
Paplitę Antarktidos pakrantėse ir aplinkinėse salose. *Aptenodytes* – didžiausi pingvinai. Išskirtinis požymis – oranžinės dėmės kaklo ar skruostų srityje. Snapas plonas ir ilgas. Gali panerti labai giliai – giliau nei 350 m. Lizdo nesuka. Dėtyje vienas kiaušinis. Kiaušinius, o vėliau ir išsiritusius jauniklius šildo laikydami ant kojų ir pridengę papilvės odos raukšle. Jaunikliai auga labai greitai.

## Nuorodos
* Pingvinų pasaulis. Aptenodytes
Interlingvė

**Interlingvė**, arba *Occidental* kalba – dirbtinė kalba, 1922 m. sukurta estų kilmės filologo Edgar de Wahl. Pradžioje vadinta Occidental kalba, 1949 m. buvo pervadinta į interlingvę, kad būtų išvengta neigiamų asociacijų su terminu *Vakarų pasaulis* (iš ) ir planuotu suartėjimu su interlingua. 1928 m. buvo įkurta Occidental sąjunga ir akademija, populiarinusi šią kalbą. Leistas žurnalas „Kosmoglott”, vėliau „Cosmoglotta”. Buvo plačiau vartojama prieš Antrąjį pasaulinį karą, vėliau jos populiarumas sumenko, 1950–aisiais pradėjus plisti Ric Berger sukurtai interlingua kalbai.

## Kalbos ypatybės

Interlingvė turi panašumų su Vakarų Europos, visų pirma – romanų kalbomis. Pastebima prancūzų kalbos įtaka daugelio žodžių daryboje ir sintaksėje (priešingai nuo interlingua kalbos, labiau orientuotos į pietines romanų kalbas). Žodžių daryba paremta natūraliųjų kalbų dėsniais, tačiau taip pat reguliuojama vadinamąja de Valio taisykle (*De Wahl’s rule*), veiksmažodžio bendratį verčiant į išvestinius daiktavardžius ir būdvardžius.

Kalboje naudojamos 26 lotynų abėcėlės įprastinės raidės su kai kuriais savotiškais jų deriniais ir tartimi: **c** ir **g** prieš priekinius balsius tariami kaip **c** ir **ž**. **Ch** tariami kaip **č** arba **š** prieš balsius, ir **ch** arba **k** prieš priebalsius ir graikų kilmės žodžiuose. **S** tampa skardžiu tarp balsių.

Tokia garsų kaita, pasiskolinta iš natūralių kalbų, leidžia išlaikyti pusiausvyrą tarp įprastos tarptautinių žodžių ortografijos ir jų tradicinės tarties. Graikų kilmės žodžiai gali būti užrašyti tiek pagal susiklosčiusią lotynų transkripcijos formą, tiek ir fonetiškai (*physica, fysica* ir *fisica*, *theosoph* ir *teosof*). Galimas ir sudvejintų priebalsių praleidimas, jei tai nesukuria homonimų (plg. *cane*, 'šuo' ir *canne*, 'patranka').

Žodžio kirtis krenta ant balsio prieš paskutinį skiemenį, nors daugiskaitos galūnė **-s** ir prieveiksmių galūnė **-men** nedaro įtakos kirčio vietai. Jei pagal pagrindinę taisyklę kirtis pasitaiko priesagose **-bil, -ic, -im, -ul**, tada jis perkeliamas į antrą skiemenį nuo pabaigos.

Kaip ir anglų kalboje, turi artikelius: žymimąjį **the** atitinka **li**, nežymimuosius **a, an** – **un**. Daiktavardžių daugiskaita sudaroma pridedant **-s** po priebalsių arba **-es** po balsių.

## Kalbos pavyzdžiai

## Nuorodos

* Sąrašas:Dirbtinės kalbos
* Interlingvės sąjungos svetainė
* Interlingvės gramatika (anglų kalba)
* ''English-Interlingue Dictionary''
*
Triptono sojų agaras

**Triptono sojų agaras** () – pusiau natūrali bendros paskirties mitybinė terpė. Plačiai naudojama mikrobiologijoje, nes dėl savo maistingumo leidžia augti įvairių rūšių bakterijoms ir kitiems mikroorganizmams.

Pagrindinė terpės sudėtinė mitybinė dalis – triptonas ir sojų pupelių digestatas. Valgomoji druska palaiko osmotinį balansą, o agaras naudojamas kaip sukietintojas.

1 litrui terpės paruošti reikia: 
* 15 g triptono
* 5 g sojų pupelių digestato ()
* 5 g natrio chlorido
* 15 g agaro

## Šaltiniai
The High End of Low

***The High End of Low*** – septintasis studijinis Marilyn Manson albumas, išleistas 2009 m. gegužės 20 d.

## Albumo dainos
# „Devour” – 3:46
# „Pretty as a Swastika” – 2:45
# „Leave a Scar” – 3:55
# „Four Rusted Horses” – 5:00
# „Arma-goddamn-motherfuckin-geddon” – 3:39
# „Blank and White” – 4:27
# „Running to the Edge of the World” – 6:26
# „I Want To Kill You Like They Do in the Movies” – 9:02
# „WOW” – 4:55
# „Wight Spider” – 5:33
# „Unkillable Monster” – 3:44
# „We’re from America” – 5:04
# „I Have to Look Up Just to See Hell” – 4:12
# „Into the Fire” – 5:15
# „15” – 4:21
Vilkijos žemės ūkio mokykla

**Vilkijos žemės ūkio mokykla**, arba **Vilkijos ŽŪM** – valstybinė profesinio mokymo įstaiga, įsikūrusi Kauno rajone, Vilkijoje. Biudžetinė įstaiga, pavaldi Lietuvos Respublikos švietimo ir mokslo ministerijai. Įstaigos kodas: 190808616. 

Mokykla teikia pirminį ir tęstinį profesinį mokymą dėstomąja lietuvių kalba. Įstaigoje vykdomas suaugusiųjų tęstinis profesinis mokymas, teikiamos patalpų nuomos ir trumpalaikio apgyvendinimo bei nakvynės, maitinimo paslaugos.

2016 m. duomenimis, Vilkijos ŽŪM dirbo 75 darbuotojai, iš jų: 17 profesijos mokytojų, 12 bendrojo ugdymo mokytojų, 9 specialistai, 10 administracijos darbuotojų ir 27 kiti darbuotojai. Mokykloje mokėsi 347 mokiniai, iš jų: 170 – pirmame kurse, 134 – antrame kurse, 43 – trečiame kurse.

## Istorija

1962 m. buvo įsteigta Vilkijos kaimo profesinė technikos mokykla (KPTM) Nr. 15. Ji buvo įsikūrusi tuometinio Vilkijos rajono įstaigoms pastatytame keturaukščiame pastate miestelio pakalnėje, prie karių kapinių. Mokykla buvo skirta 150 žmonių mokymui, o nuo 1962 m. traktorininko mašinisto profesijos mokymui - 2-ejų metų laikotarpiui - priimti 75 moksleivius.

1985 m. mokykla persikėlė į naujas (dabartines) patalpas Čekiškės g. Mokykloje buvo įvedami bendrojo lavinimo dalykai. Moksleiviai, baigę mokyklą, gavo ir specialybės, ir vidurinio mokslo baigimo dokumentą. Mokykla pavadinta Vilkijos profesinė technikos mokykla (VPTM) Nr. 75.

Po 1990 m. mokykla perorganizuota į Vilkijos žemės ūkio mokyklą su naujomis specialybėmis. Nuo 2000 m. mokykloje įdiegtas profilinis mokymas. 

Per 1-jį mokyklos gyvavimo dešimtmetį mokyklai vadovavo penki direktoriai: Juozas Širvinskas, K. Maneikis, S. Pronskus, A. Bakasėnas, A. Ambrazevičius. Nuo 1972 iki 2007 mokyklai vadovavo direktorius Juozas Laimutis.

## Profesinis mokymas

I. Siūlomos profesinio mokymo programos baigusiems pagrindinę mokyklą (10 klasių). Mokymosi trukmė - 3 metai. Baigusiems išduodamas brandos atestatas ir profesinio mokymo diplomas. Programos:
* Automobilių elektromechaniko
* Automobilių mechaniko
* Dailiųjų tekstilės dirbinių gamintojo
* Padavėjo ir barmeno
* Virėjo
* Sekretoriaus

II. Baigusiems vidurinę mokyklą (12 klasių) mokymosi trukmė 2 metai (išduodamas profesinio mokymo diplomas):
* Automobilių mechaniko
* Dailiųjų tekstilės dirbinių gamintojo
* Sekretoriaus
* Virėjo
* Padavėjo ir barmeno (mokymosi trukmė - 1,5 metai)

III. Nebaigusiems pagrindinės mokyklos (10 klasių, ne jaunesniems nei 14 metų) mokymosi trukmė 2 metai (išduodamas profesinio mokymo diplomas):
* Siuvėjo
* Technikos šaltkalvio remontininko

IV. Baigusieji 9 klases priimami į 10 (II gimnazijos skyriaus) klasę.

V. Mokiniams siūlomos neformaliojo švietimo programos:
* Taikomosios dailės 
* Bendrojo fizinio pasiruošimo 
* Muzikinių užsiėmimų 
* Floristikos
* Šaltkalvystės dirbinių
* Meninės kalvystės
* Ugdymo karjerai
* Meninės raiškos
* Konditerijos gaminių

## Direktoriai
* Dalytė Rudzevičienė

## Nuorodos
* Sąrašas:Lietuvos profesinio mokymo įstaigos
* Oficiali svetainė
* ''Facebook'' profilis
* Informacija apie mokyklą (''aikos.smm.lt'')
* LR įmonės. Vilkijos žemės ūkio mokykla
Kabilų kalba

**Kabilų kalba** (*Taqbaylit*/ⵜⴰⵇⴱⴰⵢⵍⵉⵜ) – berberų kalba (semitų-chamitų šeima), vartojama Šiaurės Afrikoje, šiaurės ir šiaurės rytų Alžyre gyvenančių berberų kabilų. Kabilų kalbos paplitimo sritis dar žinoma kaip Kabilija. Taip pat yra kalbančiųjų kitur Alžyre bei išeivijoje (daugiausia Vakarų Europoje). Kalbančiųjų skaičius – apie 5 mln. žmonių.

Laikoma, kad kabilų kalba kartu su zenagų kalba anksčiausiai atskilo nuo berberų prokalbės.

Nuo seno kabilų kalba būdavo užrašoma berberų raštu tifinagu. XVIII a. prancūzų etnologas sudarė kabilų-prancūzų žodyną (naudodamas lotyniškus rašmenis). Prancūzams valdant Alžyrą, kabilų kalba pradėta užrašinėti lotyniškais rašmenimis. Viena pirmųjų knygų šiuo raštu išleista buvo Brahimo Zelalo *Tamacahutt n wuccen*. Po Alžyro nepriklausomybės paskelbimo dalis kabilų autorių grįžo prie tifinago, nors dauguma liko prie lotyniško rašto, kurį bandoma patobulinti, kad geriau atitiktų kabilų garsyną. Daug kabilų kalbos norminimui ir literatūrai nusipelnė kabilų rašytojas, poetas, kalbininkas, antropologas Muludas Mameri.

Kabilų kalba yra labiausiai paplitusi iš Alžyro berberų kalbų ir antra pagal kalbančiųjų skaičių šalyje po arabų. Plačiausiai vartojama Bumerdeso, Bedžajos, Buiros, Tizi Uzu vilajose. Kabilų kalba rengiamos radijo ir televizijos laidos, Kabilijos mokyklose kabilų kalba mokoma fakultatyviai. Kabilų aktyvistai darė spaudimą valdžiai dėl jų kalbos pripažinimo valstybine, tačiau turėjo tenkintis 2001 m. priimtu „tautinės kalbos“ statusu (valstybinė kalba išlieka arabų, plačiai vartojama prancūzų kalba).

## Nuorodos
*
Vilniaus agroekologijos mokymo centras

**Vilniaus agroekologijos mokymo centras** (iki 2020 m. ***Vilniaus technologijų, verslo ir žemės ūkio mokykla***, santr. VTVŽŪM) – profesinio mokymo įstaiga, esanti Vilniaus rajone, Baltojoje Vokėje. Teikia pirminį ir tęstinį profesinį mokymą,  ikimokyklinio ugdymo ir pradinė mokykla. Mokoma dėstomosiomis lietuvių ir lenkų kalbomis. Valstybės biudžetinė įstaiga, pavaldi Lietuvos Respublikos švietimo ir mokslo ministerijai, įstaigos kodas: 191142619.

## Istorija

1953 m. Vilniaus miesto Olandų g. buvusiuose Vilniaus žemės ūkio mechanizacijos technikumo centriniuose rūmuose įsteigtas Vilniaus agrozootechnikumas, rengęs agronomus ir zootechnikus. 1955 m. mokslo įstaiga perkelta į Buivydiškes. Joje 1957 m. išleista pirmoji absolventų laida: 21 agronomas ir 17 zootechnikų.

1962 m. Agrozootechnikumas perkeltas į Baltosios Vokės gyvenvietę, buvusio dvaro rūmus. 1965 m. suteiktos patalpos naujame technikumo pastate. 1970 m. įsteigiamas žemės ūkio mechanizacijos skyrius, pradėti rengti ir technikai mechanikai. 1975 m. įstaiga pavadinta Vilniaus tarybinis ūkiu–technikumu.

1978 m. pastatytas naujas bendrabutis, 1987 m. – mechanizacijos paviljonas, įrengtos naujos laboratorijos.

1990 m. ūkis–technikumas tapo Vilniaus aukštesniąja mokykla. Joje buvo rengiami žemės ūkio ekonomikos, mechanizacijos, automobilių priežiūros ir remonto, komercijos, kaimo turizmo specialistai. 1997 m. įsteigtas žemės ūkio mechanizacijos neakivaizdinis skyrius.

2006 m. mokykla reorganizuot į Vilniaus technologijų, verslo ir žemės ūkio mokyklą. Buvo rengiami technikos priežiūros, maisto ruošimo darbuotojai, kaimo turizmo organizatoriai, automobilių mechanikai.

2016 m. rugsėjo 1 d. mokyklos patalpose įsikūrė pradinio ugdymo skyrius. 2020 m. mokykla tapo Vilniaus agroekologijos mokymo centru.

## Profesinis rengimas

Baigusiems 10 klasių, siekiantiems įsigyti vidurinį išsilavinimą, siūlomos profesijos:
* Technikos priežiūros verslo darbuotojas
* Virėjas

Baigusiems 12 klasių arba vidurinio ugdymo programą siūlomos profesijos:
* Apeigų ir švenčių organizatorius
* Kaimo turizmo organizatorius
* Natūralios kosmetikos gamintojas
* Socialinio darbuotojo padėjėjas
* Automobilių mechanikas

## Tęstinis mokymas

Organizuojami traktorininkų kursai, kuriuos baigusiems suteikiamos TR1, TR2, SM, SZ kategorijos. Jiems keičiami ir išduodami traktorininkų pažymėjimai. Organizuojami ūkininkavimo pradmenų kursai, kuriuos baigusiems įteikiami minimalaus profesinio pasirengimo ūkininkauti kvalifikacijos pažymėjimai.  Taip pat nuolat vyksta B kategorijos vairuotojų mokymas.
 
## Direktoriai
* Valdas Kazlauskas (nuo 2015 m.)

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Sąrašas:Lietuvos profesinio mokymo įstaigos
* ''Facebook'' profilis
Varajų kalba

**Varajų kalba** (*Waray-Waray*) – austronezinių kalbų šeimai priklausanti kalba, vartojama rytų Filipinuose, Rytų Visajų krašte (Samaro, Leitės, Bilirano salos). Tai gimtoji varajų tautybės žmonių kalba bei susišnekėjimo kalba kai kurioms kitoms Rytų Visajų tautoms (abaknananams, kai kuriems sebuanams). Tai trečia pagal kalbančiųjų skaičių visajų kalba (po sebuanų ir hiligainonų) ir penkta visų Filipinų kalba. Kalbančiųjų skaičius – 3,4 mln. žmonių.

Išskiriamos šios pagrindinės varajų tarmės:
* Taklobano (norminė tarmė)
* Abujogo (Leitė)
* Kulabos (Bilaranas)
* Katbalogano (Samaras)
* Kalbajogo (Samaras)
* Aleno (Samaras)

Gryniausiąja varajų kalba laikoma Katbalogano tarmė. Kulabos ir Abujogo tarmės patyrusios ženklią sebuanų įtaką, Aleno – sorsoganonų.

Kalboje yra 16 priebalsių ir 3 balsių garsmenys.

Varajų kalba yra viena iš 19 Filipinuose pripažintų regioninių kalbų. Plačiai naudojama Rytų Visajų televizijoje ir radijuje, bet spaudos, literatūros šia kalba parašoma nedaug. Mokoma pradinėse mokyklose, vaikų darželiuose, naudojama katalikų liturgijoje. Kaip ir daugelyje kitų Filipinų kalbų, varajų kalboje gausu skolinių iš ispanų kalbos, dabar plinta angliški.

Senovėje varajų kalba plėtojosi per žodinę tradiciją. 1668 m. ispanų misionieriai užrašė pirmuosius varajų kalbos žodžius. 1901 m. išleistas pirmasis varajiškas laikraštis *An Kaadlawon*. Sukurta poezijos tekstų, pjesių, religinių giesmynų.

## Nuorodos

*
Vilsono teorema

**Vilsono teorema** – skaičių teorijos teorema, teigianti, kad natūralusis skaičius p>1 yra pirminis tada ir tik tada, kai (p-1)!+1 be liekanos dalosi iš p.

Tai dar kartais užrašoma
: (n-1)!\ \equiv\ -1 \pmod n.

Tiesa, ši teorema turi daugiau teorinę vertę, nes panaudojant mažąją Ferma teoremą praktiškai galima greičiau patikrinti ar skaičius yra pirminis.

## Istorija
Pirmasis šią teoremą suformulavo arabų mokslininkas Abu Ali al-Hasan ibn al-Haytham (apie 1000 mūsų eros metus), o 18 amžiuje ją nepriklausomai atrado Džonas Vilsonas (John Wilson), Edvardo Varingo (Edward Waring) studentas. Nors Edvardas Varingas paskelbė apie tą teoremą 1770 metais, nei jis, nei jo studentas nesugebėjo jos įrodyti. Tai padarė 1771 metais Lagranžas. Yra tam tikrų įrodymų, kad Leibnicas ją žinojo beveik šimtmečiu anksčiau, tačiau jos nepublikavo, nes nesugebėjo įrodyti.

## Pavyzdžiai
Lentelėje pateikiamos *n* vertės nuo 2 iki 30, (*n* − 1)!, ir liekana, kai (*n* − 1)! dalomas iš *n*. (Matematikoje liekana kai *m* dalomas iš *n* yra užrašoma *m* mod *n*.)
Eilučių fono spalva mėlyna yra pirminiams skaičiams *n* ir geltona sudėtiniams skaičiams.

## Šaltiniai
Mantas Šeštokas

**Mantas Šeštokas** (g. 1996 m. balandžio 18 d., Panevėžyje) – Lietuvos lengvosios atletikos rinktinės narys, sprinteris. 

Universiados, pasaulio bei Europos čempionatų dalyvis. 
Nacionalinis 4x100 m bėgimo čempionas, daugkartinis Lietuvos čempionas bei rekordininkas įvairaus amžiaus grupėse.

2017 m. pasiektas ir suteiktas sporto meistro vardas.

## Nuorodos
* Šeštokas IAAF puslapyje

## Šaltiniai
Baltapilvis gandras

: perimvietės
: neperintys

**Baltapilvis gandras** () – gandrinių (*Ciconiidae*) šeimos paukštis. Rūšis pavadinta Vadi Halfos gubernatoriaus Bey El-Arnaut Abdim vardu. Pasaulinės gamtos apsaugos organizacijos duomenimis apsaugos būklė susirūpinimo nekelia.

## Paplitimas ir biotopas
Paplitę Rytų ir Pietų Afrikoje. Laikosi šalia seklių vandens telkinių, pelkėse, drėgnose pievose.

## Išvaizda
Mažiausia gandrinių (*Ciconiidae*) šeimos rūšis - 75–81 cm ūgio ir 1160–1570 g svorio. Patelės nežymiai smulkesnės už patinus. Kūnas blizgiai juodos spalvos, išskyrus baltą krūtinę. Virš sparno yra baltų plunksnų juosta. Sparnas 40–47,5 cm ilgio. Veido oda plika, mėlynos spalvos, tik po akimis ir gerklės srityje yra raudonos spalvos dėmės. Snapas 10,3–12,7 cm ilgio. Kojos pilkos tik keliai ir pėdos yra raudonos spalvos.

## Biologija
Laikosi dideliais būriais, net apie 10 000 individų. Kartos trukmė apie 20 metų. Lytiškai subręsta 4–5 metų. Kūną vėsina tuštindamiesi ant savo kojų. Minta smulkiais žinduoliais, paukščiais, ropliais, žuvimi, vabzdžiais ir net maita. Poras sudaro vienam veisimosi sezonui. Lizdus suka kolonijose. Dėtyje 2–5 kiaušiniai. Inkubacija trunka 30–33 dienas. Jaunikliais rūpinasi 60–65 dienas.

## Baltapilvis gandras ir žmogus
Žmogaus nebijo. Tikima, kad šie paukščiai prišaukia lietų, todėl nėra medžiojami. Žmonės ant stogų kelia gandralizdžius, nes yra sakoma, kad šis gandras atneša laimę.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Abdim’s Stork Fact Sheet, Lincoln Park Zoo 
*  Abdim’s Stork Animal Bytes. SeaWorld.
Visbičo uostas

**Visbičo uostas** – upių uostas Visbiče, Anglijoje, Jungtinėje Karalystėje. Specializuojasi krovinių ir pramonės srityje. Keleivinės paslaugos šiuo metu neteikiamos, bet pietinėje uosto dalyje eksploatuojamos pramoginių jachtų prieplaukos, Visbičo jachtklubas. Laivai dažniausiai kursuoja tik šiaurine kryptimi.

Visbičo uostas vykdo reguliarius reisus į Rygos uostą, per kurį gabenama mediena iš Baltijos šalių.

## Istorija
Visbičo uostas įkurtas viduramžiais.

Nusausinus pelkynus Fenlando regione ir pradėjus žemę naudoti ūkinei veiklai – suklestėjo ir Visbičo uostas. Gabenti kukurūzai ir aliejiniai rapsai į Europos uostus. Plačiai naudotas ir vidiniame žemės ūkio produktų prekybos tinkle.

2004 m. uosto valdymą perėmė vietinė taryba.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Telšių regioninis profesinio mokymo centras

**VšĮ Telšių regioninis profesinio mokymo centras** (arba ***Telšių RPMC***) – profesinio mokymo įstaiga, įsikūrusi Telšių rajone, Varniuose, S. Daukanto g. 6B, teikianti pirminį ir tęstinį profesinį mokymą dėstomąja lietuvių kalba.  Įstaigos kodas: 190807514. Centrui priklauso Telšiuose veikiantis Statybos sektoriaus praktinio mokymo centras (S.Daukanto g. 17). 

Profesinio mokymo centras yra viešoji įstaiga, Kaimo plėtros profesinio mokymo įstaigų asociacijos, Lietuvos inovatyvių profesinio rengimo įstaigų asociacijos, Šiaulių prekybos, pramonės ir amatų rūmų narė. 

Profesinio mokymo centro profesijos mokytojai yra parengę 71 profesinio mokymo programą (51 formaliojo profesinio mokymo bei 20 tęstinio profesinio mokymo programų). Dirba 47 pedagogai, 27 iš jų atestuoti, keturi mokytojai metodininkai.

## Istorija

1963 m. įkurta Varnių kaimo profesinė technikos mokykla Nr. 16. 1977 m., pastačius naują mokomąjį korpusą, pertvarkyta į vidurinę kaimo profesinę technikos mokyklą. 1989 m. pavadinta Varnių žemės ūkio mokykla. 2002 m. ji pavadinta Varnių paslaugų verslo ir žemės ūkio mokykla. Tais pačiais metais Šiaulių lengvosios pramonės mokyklos Telšių filialas priskiriamas Varnių paslaugų verslo ir žemės ūkio mokyklai.

2004 m. mokykla pertvarkyta į viešąją įstaigą, pavadinta VšĮ Telšių regioninis profesinio mokymo centru. 2004 m. spalio 11 d. žemės ūkio ministro įsakymu mokykla tapo regioniniu žemdirbių tęstinio profesinio mokymo centru. Tais pačiais metais mokyklos dalininke tapo Telšių apskrities viršininko administracija, 2006 m. liepos 5 d. – Telšių rajono savivaldybė, 2009 m. liepos 29 d. – Šiaulių prekybos, pramonės ir amatų rūmai.

2011 m. vasario 1 d.  įsteigtas Gimnazijos skyrius. 2015 m. duris atvėrė naujas Telšių statybos sektoriaus praktinio mokymo centras.

## Profesinis mokymas

;Formaliojo profesinio mokymo programos
Telšiuose: 
* Siuvėjai (operatorius, lengvų drabužių, drabužių mazgų)
* Sukirpėjas-konstruktorius
* Kompiuterio pagrindai
Varniuose:
* Dažytojas
* Apdailininkas
* Mūrininkas
* Suvirintojai (dujomis, elektra)
* Lengvųjų automobilių kėbulų taisytojas
* Virėjas
* Jaunasis ūkininkas
* Traktorininkas, savaeigių mašinų vairuotojas 

;Neformaliojo profesinio mokymo programos
Varniuose:
* Žemaitiško paveldo kulinarija ir konditerija
* Maisto ruošimo technologija
* Virėjas
Telšiuose:
* Kirpimas ir siuvimas pagal „BURDOS“ iškarpas

## Direktoriai

* Benas Žabas (1963–1964)
* Feliksas Šimkus (1964)
* Adomas Rimkus (1964–1966)
* Bronislovas Rudokas (1966–1978)
* Viktoras Gecas (1978–1983)
* Raimundas Žilaitis (1983–1995)
* Danielius Alekna (1995–2001)
* Rasas Gofmanas (2001–2004)
* Nijolė Jastrumskienė (2004-2023)
* Rita Leščiauskienė (nuo 2023)

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
* Telšių RPMC istorija
* Informacija stojantiems į Telšių RPMC
* Sąrašas:Lietuvos profesinio mokymo įstaigos
* Informacija apie mokyklą (''aikos.smm.lt'')
Vošo įlanka

**Vošo įlanka** () – įlanka Rytų Anglijos regione Jungtinėje Karalystėje. Ribojasi su Norfolko ir Linkolnšyro grafystėmis.

Pagrindinės upės įtekančios į įlanką: Ninas, Vithamas, Velandas ir Didysis Uzas.

Vošo įlanka yra Europos Sąjungos pripažinta specialioji saugoma zona. Įlankos kraštovaizdis sudarytas iš sūrių pelkynų, purvynų ir smėlio papūdymių. Vietomis pakrantės uolėtos. Vanduo pakrantėse nusenka kelis sykius per dieną.

Gausu moliuskų, krevečių, širdučių. Didelės žuvėdrų ir kitų plėšrių paukščių populiacijos, kurios minta geldelėmis. 

Romos Britanijos laikais aplink įlanką stovėjo užtvankos, kuriomis romėnai siekė apsaugoti žemės ūkio laukus nuo užliejimo. Romėnams atsitraukus - užtvankos nuplautos. Nuo 865 m. iki 1066 m. Vošo įlanką dažnai lankė vikingai, kurie puldavo aplinkines gyvenvietes.

## Šaltiniai
Britanija (Romos provincija)

**Romos Britanija** () – Senovės Romos valdomas regionas Didžiosios Britanijos saloje nuo 43 m. pr. m. e. iki 410 m.

Romėnų Britanijos užkariavimas prasidėjo 43 m. pr. m. e., kuriam vadovavo Aulus Plautijus. Įsiveržus į pietinę salos dalį romėnai patraukė dabartinio Velso link. Palaipsniui jiems pavyko užimti didžiąją dalį salos, bet ir po daugybes mūšių romėnams nepavyko įsiveržti į dabartinės Škotijos žemes. IV a. pabaigoje romėnų įtaka ėmė palaipsniui sparčiai blėsti, o V a. pradžioje regione neliko ir romėniškos valiutos cirkuliacijos.

## Šaltiniai
Veisiejų technologijos ir verslo mokykla

**Veisiejų technologijos ir verslo mokykla**, arba **Veisiejų TVM** – profesinio mokymo įstaiga, įsikūrusi Lazdijų rajone, Veisiejų priemiestyje Kailinių kaime, Ryto g. 19. Biudžetinė įstaiga, pavaldi Lietuvos Respublikos švietimo ir mokslo ministerijai, teikianti pirminį ir tęstinį profesinį mokymą dėstomąja lietuvių kalba.  Įstaigos kodas: 190807667. 

2016–2017 mokslo metais Veisiejų TVM dirbo 77 darbuotojai. lš jų: 27 bendrojo lavinimo dalykų mokytojai, 20 profesijos mokytojų.
Mokėsi  438 mokiniai. Iš jų: gimnazijos skyriuje - 137 mokiniai, profesinio mokymo skyriuje - 301 mokinys.

## Istorija

Pavadinimų kaita:
* 1960-1975 m. - Veisiejų žemės ūkio technikumas
* 1975-1982 m. - Veisiejų žemės ūkio valdymo mokykla
* 1982-1984 m. - Veisiejų 30-ji kaimo profesinė technikos mokykla
* 1984-1989 m. - Veisiejų 90-ji profesinė technikos mokykla
* 1989-2002 m. - Veisiejų žemės ūkio mokykla
* Nuo 2002 m. - Veisiejų technologijos ir verslo mokykla

Nauja mokykla Kailiniuose pastatyta 1987 m. 2004 m. mokykloje akredituota vidurinio ugdymo programa, o 2005 m., pertvarkius mokyklos valdymo struktūrą, greta profesinio mokymo skyriaus įkurtas gimnazijos skyrius. 2008 m. įsteigta gimnazijos skyriaus klasė Aštriosios Kirsnos pagrindinėje mokykloje. 2004-2007 m. mokykloje  veikė Marijampolės kolegijos aukštųjų neuniversitetinių studijų filialas (studijų programa „Turizmo  administravimas“).

## Profesinis mokymas

I. Mokiniams nebaigusiems pagrindinės mokyklos (mokslo trukmė 3 metai):
* Šaltkalvio
* Virėjo

II. Mokiniams su specialiaisiais poreikiais (3 metai): 
* Virėjo
* Želdinių tvarkytojo

III. Mokiniams su pagrindiniu išsilavinimu (2 arba 3 metai):
* Apdailininko (statybininko)
* Kaimo turizmo organizatoriaus
* Kelionių agento
* Padavėjo barmeno
* Sekretoriaus
* Svečių aptarnavimo darbuotojo
* Virėjo
* Žemės ūkio gamybos verslo darbuotojo (specializacija: „Mėsinių galvijų auginimas“)

IV. Mokinims su viduriniu išsilavinimu (1, 1,5 arba 2 metai):
* Apdailininko (statybininko)
* Apskaitininko kasininko
* Kaimo turizmo organizatoriaus
* Kelionių agento
* Padavėjo barmeno
* Pardavėjo
* Sekretoriaus
* Svečių aptarnavimo darbuotojo
* Žemės ūkio gamybos verslo darbuotojo (specializacija: „Mėsinių galvijų auginimas“)
* Socialinio darbuotojo padėjėjo
* Smulkiojo verslo organizatoriaus
* Kompiuterių tinklų derintojo

## Direktoriai
* Vytautas Karoblis (1960-1967)
* Aldona  Benevičienė (1967-1982)
* Jonas Algimantas Štukauskas (1982-1993)
* Stasys Saladinskas (1993-2013)
* Romualdas Makauskas, laik. (2014)
* Laimutė Vaitiekūnienė (nuo 2015)

## Nuorodos
* Sąrašas:Lietuvos profesinio mokymo įstaigos
* Oficiali svetainė 
* ''Facebook'' profilis
* Informacija apie mokyklą (''aikos.smm.lt'')
Ugniagesių gelbėtojų mokykla

**Ugniagesių gelbėtojų mokykla** – Priešgaisrinės apsaugos ir gelbėjimo departamento profesinio mokymo įstaiga, vykdanti pirminį ir tęstinį profesinį mokymą, valstybinės priešgaisrinės gelbėjimo tarnybos darbuotojų kvalifikacijos tobulinimą, suaugusiųjų neformalųjį švietimą. Įmonės kodas: 111962021.

Mokykla įsikūrusi Vilniuje, R. Jankausko g. 2. Praktinio parengimo skyrius veikia Miško g. 7, Valčiūnuose, Juodšilių sen., Vilniaus rajone. 

## Istorija

1924 m. Kaune surengti pirmieji 2 savaičių ugniagesių kursai. Buvo dėstomi šie dalykai: ugniagesių taktika, gaisrininkijos istorija, ugniagesių technika, ugniagesių teisė ir tvarka, pirmoji medicinos pagalba, rikiuotė ir gimnastika, kursas apie ugniagesių arklius, buvo vedami praktiniai užsiėmimai. Iki 1935 m. kursai buvo skirti komandų vadovams. Nuo 1935 m. pradėta rengti 5 dienų kursus, skirtus ne tik vadovams. 

Nuo 1940 m. priešgaisrinė apsauga buvo perorganizuota, ugniagesybos kursą turėjo baigti pramonės, prekybos įmonių, kitų įstaigų priešgaisrinės apsaugos vadovai. 

1973 m. buvo įkurtas **Priešgaisrinės apsaugos valdybos prie VRM mokymo punktas**. Iki 1982 m. Mokymo punktas naudojosi patalpomis Priešgaisrinės apsaugos valdybos patalpose, Švitrigailos g. 18, po to persikėlė į naują pastatą Karoliniškėse, Viesulo g. (šiuo metu R. Jankausko g. 2/28). 

1990 m. Mokymo punktas buvo reorganizuotas, ugniagesiams priskyrus gelbėjimo darbų atlikimo funkcijas. 1998 m. Mokymo punktas tapo **Ugniagesių rengimo centru**, įregistruotu Švietimo ir mokslo ministerijoje kaip švietimo įstaiga.

2003 m. Ugniagesių rengimo centras pertvarkytas į **Ugniagesių gelbėtojų mokyklą**.

2014 m. Valčiūnuose atidarytas specialaus fizinio ir profesinio parengimo kompleksas su baseinu narams mokyti.

## Mokymo programos

Mokykla vykdo mokymą pagal 69 mokymo programas: pagal pirminio profesinio mokymo – 2 programas, pagal Valstybinės priešgaisrinės gelbėjimo tarnybos pareigūnų įvadinio mokymo – 3 programas, pagal tęstinio formaliojo profesinio mokymo – 6 programas, pagal tęstinio neformaliojo profesinio mokymo – 10 programų, pagal Valstybinės priešgaisrinės gelbėjimo tarnybos kvalifikacijos tobulinimo – 18 programų ir pagal suaugusiųjų neformaliojo švietimo mokymo – 20 programų. 
Ugniagesių gelbėtojų profesiniam mokymui skiriami 6 mėnesiai.

## Viršininkai

* Stasys Meškauskas (1973-1987)
* Vytas Kaziliūnas (1987-1990)
* Vytautas Aleksandravičius (1990-1998)
* Mečislavas Griškevičius (1998-2008)
* Valdas Krulikauskas (2008-2018)
*Kęstutis Agintas (2018- ) 

## Išnašos

## Nuorodos

* Sąrašas:Lietuvos profesinio mokymo įstaigos
* Oficiali svetainė 
* Informacija apie mokyklą (''aikos.smm.lt'')
Syhendžas

**Syhendžas** () – priešistorinis monumentas Norfolko grafystėje, Jungtinėje Karalystėje. Medžio plokščių ratas su apversto medžio šaknimis rato centre monumentas veikiausiai buvo naudojamas ritualinėms apeigoms. Pastatytas 21 a. pr. m. e., ankstyvuoju bronzos amžiaus laikotarpiu.

Syhendžą sudarė 55 ąžuoliniai kamienai išsidėstę apvalios formos apkase. Visi stiebai išdėstyti žieve nuo rato centro. Moksliniai tyrimai parodė, kad visi kamienai buvo kirsti tuo pačiu metu pavasarį ar ankstyvą vasarą. Originaliai pastatytas šalia sūrių pelkynų, bet dėl kintančio Vošo įlankos kraštovaizdžio XX a. Syhendžas jau buvo plaunamas jūros. Dėl to monumentas pradėjo greitai irti.  1998 m. nepaisant vietinių protestų monumentas buvo iškastas ir perkeltas į Lino muziejų, Kings Line. Visos dalys užkonservuotos ir nuo 2008 m. viešai eksponuojamos muziejuje.

## Taip pat skaitykite
* Stounhendžas
* Vudhendžas

## Šaltiniai
Hapisburgas

**Hapisburgas** () – kaimas Šiaurės jūros pakrantėje Norfolke, Anglijoje.

Žinomas dėl savo archeologinių kasinių. 2010 m. gyvenvietėje aptikta 800 tūkst. metų senumo akmeninių įrankių, kurie laikomi seniausiais žmogiškaisiais radiniais Jungtinėje Karalystėje. 2013 m. kaimo pakrantėje aptikti Hapisburgo pėdsakai – seniausi žinomi fosiliniai hominidų pėdsakai už Afrikos ribų.

XX a. kaimo plotas ėmė mažėti dėl pakrantės ir uolų erozijos. Siekiant sustabdyti šį veiksnį pakrantėje pastatytas specialus molas.

1086 m. normanai pastatė pirmąją bažnyčią. XV a. pirmoji bažnyčia nugriauta ir jos vietoje pastatyta dabartinė Hapisburgo Šv. Marijos bažnyčia. 1940 m. vokiečių bombonešio paleistos bombos dalis įstrigo bažnyčios kolonoje ir yra matoma lygi šių dienų.

Hapisburgo švyturys yra vienintelis nepriklausomai veikiantis švyturys visoje Didžiojoje Britanijoje. Pastatytas 1790 m. jis yra seniausias veikiantis švyturys Rytų Anglijos regione.


Happisburgh stone tools.jpg|Akmeniniai įrankiai
Cliffs and defences - geograph.org.uk - 560447.jpg|Paplūdimys
Photographs of Area A at Happisburgh (1).png|Hapisburgo pėdsakai
Radviliškio technologijų ir verslo mokymo centras

**Radviliškio technologijų ir verslo mokymo centras**, arba **RTVMC** (senasis pavadinimas **Lietuvos reabilitacinis profesinio rengimo centras, LRPRC**) – valstybinė profesinio rengimo institucija, veikianti Radviliškio mieste, Gedimino g. 81, teikianti pirminį ir tęstinį profesinį mokymą dėstomąja lietuvių kalba.  Įstaigos kodas:190977872. Centrui priklauso Šeduvos technologijų ir verslo mokymo skyrius, esantis Jaunimo g. 12, Raudondvaryje,  Radviliškio rajone. Vykdomas neįgaliųjų mokymas ir socializacija.

## Istorija

Lietuvos reabilitacinis profesinio rengimo centras pradėtas kurti 1993 m., padedant Vokietijos vyriausybei bei remiant Lietuvos Vyriausybei. Neįgaliųjų jaunuolių ugdymo idėja, materialinė ir metodinė parama perimta iš Vokietijos Pietų Heseno profesinio rengimo įmonės BBW. LRPRC buvo atidarytas ir pristatytas visuomenei 1994 m. gegužės 24 d.  Čia mokėsi mokiniai, baigę specialiąsias mokyklas, pagrindinių bendrojo lavinimo mokyklų specialiąsias klases ir turintys nežymų intelekto sutrikimą, fizinių judėjimo ar kompleksinių sutrikimų bei mokiniai įgiję pagrindinį išsilavinimą. LRPRC mokymo programoje buvo drabužių siuvėjo, kaimo verslų darbininko (želdinių tvarkytojo), apdailininko, virėjo, staliaus, šaltkalvio, viešbučio darbuotojo, automobilių remontininko, virėjo ir padavėjo specialybės. 1996 m. buvo išleista pirmoji absolventų laida. 

2011 m. Centras buvo reorganizuotas ir sujungtas su Šeduvos technologijų ir verslo mokykla, pavadintas Radviliškio technologijų ir verslo mokymo centru.

## Profesinis mokymas

2016-2017 mokslo metais buvo šios profesinio mokymo programos:
* apdailininko (statybininko)
* viešbučio darbuotojo
* virėjo
* staliaus 
* šaltkalvio 
* automobilių mechaniko

Centro padalinyje buvo organizuojamas mokymas pagal šias profesinio mokymo programas:
* elektromontuotojo
* virėjo
* kompiuterių ir organizacinės technikos operatoriaus
* žirgininkystės verslo darbuotojo
* automobilių mechaniko
* apskaitininko ir kasininko

Asmenys, dėl ligos arba nelaimingo atsitikimo metu praradę darbingumą, gali įgyti naują profesiją pagal 22 formaliąsias mokymo programas. Tarp jų – adaptuotas asmenims su specialiais poreikiais:
* floristo
* pynėjo iš vytelių 
* meno dirbinių iš tekstilės
* baldų apmušėjo
* dailiųjų medžio dirbinių drožėjo 
* metalo meno dirbinių gamintojo 
* biuro komersanto 
* kompiuterio vartojimo pagrindų (neformalaus mokymo, adaptuota akliesiems ir silpnaregiams)
* kompiuterinio raštingumo (neformalaus mokymo, adaptuota žmonėms su fizine negalia)

## Direktoriai
* Jonas Pravilonis

## Nuorodos
* Sąrašas:Lietuvos profesinio mokymo įstaigos
* Oficiali svetainė
* Informacija apie mokyklą (''aikos.smm.lt'')
Vendų kalba

**Vendų kalba** (*Tshivenḓa* arba *Luvenḓa*) – bantų kalba, vartojama Pietų Afrikos Respublikoje ir Zimbabvėje gyvenančių vendų tautybės žmonių, taip pat dalies lembų. Kaip gimtoji kalba vartojama 1,3 mln. gyventojų. Dauguma vendų kalbos vartotojų PAR gyvena šiaurės rytinėje Limpopo provincijoje, šalia Zimbabvės sienos. Apartheido laikais ten veikė Vendų bantustanas. Dabar vendų kalbos vartotojų nemažai Gautenge (išvykėliai į didmiesčius, kasyklas). Zimbabvėje vartojama pietuose – Pietų Matabelelande, Masvinge, Midlandse.

Kalba agliutinacinė-sintetinė su fleksijos bruožais. Turi aukštąjį ir neišreikštą apatinį tonus.

Raštas lotynų abėcėlės pagrindu sukurtas XIX a.

Pagrindinės tarmės: guvhu, ilafuri (vakarų vendų), lembetu, Manda (vidurio vendų), mbedzi (rytų vendų), phani, ronga (pietryčių vendų), tavha-cindi.

Literatūros vendų kalba sukurta mažai. Yra išversta Biblija. Rengiamos radijo laidos.

## Nuorodos
*
Mandžušri

**Mandžušri** (, , ) – bodhisatva budizmo mahajanos ir vadžrajanos šakose. Dar žinomas kaip Mandžughoša (*Mañjughoṣa* – „saldžiabalsis“), Mandžunatha (*Mañjunātha* – „dailusis išganytojas“), Vagyšvara (*Vāgīśvara* – „kalbos viešpats“) ir kt., jo epitetas – Kumarabhūta („buvęs princu“).

Madžušri minimas jau senojoje mahajanos literatūroje – tai leidžia numanyti jo įvaizdį atsiradus paskutiniaisiais amžiais pr. m. e. Madžušri kaip pagrindinis veikėjas pavaizduotas „Saddharmapundarikoje“ (ten jis primena buvusių budų darbus) ir „Vimalakyrtinirdešoje“ (ten jis – Šakjamunio mokinys, vienintelis protu prilygus bodhisatvai Vimalakyrčiui). „Gandhavjūhoje“ Mandžušri – vienas iš dviejų 500 bodhisatvų būrio vadas ir pirmasis šios sūtros herojaus Sudhanos patikėtinis. Pasak mahajanos mitologijos, Mandžušri prieš 70 milijardų kalpų buvęs teisinguoju karaliumi vienoje iš budos karalysčių, kuri buvusi rytuose. Jis pasiekęs nubudimą ir pasiryžęs būti bodhisatva samsaroje tiek kalpų, kol neliksią nei vienos gyvos būtybės, reikalingos pagalbos.

Vadžrajanoje Mandžušri yra vienas iš trijų pagrindinių bodhisatvų (su Avalokitešvara ir Vadžrapaniu). Apie jį pasakojama viename seniausių vadžrajanos veikalų – „Mandžušrimūlakalpoje“. Mandžušri įvaizdija išmintį (pradžnią), jį paprastai vaizduoja kaip dailų indų karalaitį, dešinėje rankoje laikantį liepsnojantį kalaviją, o kairėje rankoje – „Pražniaparamitos“ knygą. Mandžušri garbinimas ypač paplito Tibete ir Kinijoje, kur kaip veikėjas pateko į įvairius pasakojimus. Tibete žemiškuoju Mandžušri įsikūnijimu laikomas Gelug mokyklos įsteigėjas Dzonkapa (XV a. pr.).


File:Manjushri from Rig Sum Gonpo (Lords of the Three Families), view 1, collected by Sven Hedin in 1930, Efi Khalkha temple, Chahar, Inner Mongolia - Östasiatiska museet, Stockholm - DSC09304.JPG|Mandžušri skulptūrėlė iš Vidinės Mongolijos
Manjusri Kumara (bodhisattva of wisdom), India, Pala dynesty, 9th century, stone, Honolulu Academy of Arts.jpg|Mandžušri. IX a., Pala dinastija, Indija
Mandala of the Forms of Manjushri, the Bodhisattva of Transcendent Wisdom.jpg|Bodhisatvos Mandžušri tibetietiška mandala
Monju crossing the sea.jpg|Mandžušri (Mondžu) keliasi per jūrą (~XII a. japonų piešinys)


## Literatūra

* Lamotte E., *Maсjusri*, „Toung Pao“, I960, v. 48, p. 1-96;
* Вhattaсharyya В., *The Indian buddhist iconography*, [2 ed.], Calcutta, 1958, p. 100-23.

## Šaltiniai