Varėnos geležinkelio stotis

**Varėnos geležinkelio stotis** – geležinkelio stotis Varėnos miesto pietinėje dalyje, Savanorių g. 3, į pietryčius nuo Varėnos bažnyčios. Stoja keleiviniai traukiniai Vilnius–Varėna–Marcinkonys. Stoties vidus dekoruotas Senojoje Varėnoje gimusio Lietuvos menininko M. K. Čiurlionio kūrybos motyvais.

I pasaulinio karo pabaigoje sunaikinus pirmąjį medinį stoties pastatą buvo pastatytas naujasis, mūrinis, kuris buvo visiškai sugriautas II pasaulinio karo metu. Dabartinė mūrinė stotis atidaryta 1954 m.

Išlikusi buvusi geležinkeliečių salė – salė kitapus geležinkelio esančiame geltonų plytų pastate, kuris išlikęs nuo caro laikų. Po 1920 m. jame kurį laiką veikė dviklasė lenkiška mokykla, vėliau priklausė lenkų KOP batalionui ir jų šauliams. Nuo 1944 m. liepos iki 1954 m. gruodžio pastate veikė stoties administracija ir kasa.

Skvere tarp geležinkelio ir autobusų stočių stovi paminklas 1941–1952 m. iš Varėnos geležinkelio stoties į tremtį išvežtų Varėnos ir jos apylinkių gyventojų atminimui (skulptorius Alfonsas Ambraziūnas, architektas A. Klyza), atidengtas 1991 m. birželio 14 d.

## Istorija

XIX a. viduryje imtas tiesti Peterburgo–Varšuvos geležinkelis. 1859 m. gegužės 1 d. pradėti darbai ruože Daugpilis–Vilnius–Gardinas. Ties dabartine Varėna ėjo ruožas Daugpilis–Mergežeris, čia geležinkeliui paimta apie 100 dešimtinių Varėnos I dvaro žemių. Geležinkelio dokumentuose beveik 3 metus čia minėtas Mergežeris, o Varėnos pavadinimas atsirado vėliau, 1861 m. plane. Stotis iškilo iš Girežerio kaimo paimtoje žemėje.

Varėnos geležinkelio stotis pastatyta 1861 m., bet užbaigta tik 1862 m. Pirmasis traukinys pravažiavo 1862 m. rugsėjo 17 d. – tai buvo paprastas darbinis geležinkeliečių traukinys. Reguliarus traukinių eismas per Varėną pradėtas gruodžio 15 d. 1861 m. taip pat pastatyti du gyvenamieji namai geležinkelio tarnautojams, bufeto pastatėlis, angaras keturiems garvežiams.

Stotis pastatyta už 5 varstų į pietus nuo Senosios Varėnos miestelio, už 7 varstų į pietus nuo Senosios Varėnos geležinkelio tilto, tarp Marcinkonių ir Valkininkų stočių. Tai buvo III klasės geležinkelio stotis. Keleivinės stoties pastatas buvo medinis, kompaktinio tūrio, vieno aukšto, stačiakampio plano, drožinėtais durų ir langų apvadais. Keleivių namas buvo už kelių metrų į šiaurės rytus nuo dabartinio, dar toliau ta pačia kryptimi buvo depas (garvežių angaras) ir platforma garvežiams apsisukti, sukama žmonių jėga.

Gyvenvietėje aplink stotį apsigyveno geležinkelio tarnautojai, pastatyta keletas gyvenamųjų namų, vėliau ir krautuvėlės, užeigos, cerkvė – taip išaugo Varėnos II miestelis. 1863 m. stotyje jau veikė telegrafas, 1864 m. rugsėjo 2–12 d. stoties prieigose Vilniaus generalgubernatoriaus įsakymu iškirstas miškas. 1870 m. stoties rajone stovėjo 3 mediniai gyvenamieji namai, juose gyveno geležinkelio tarnautojai su šeimomis (apie 50 žmonių).

1894 m. Varėnos stotis driekėsi beveik 4 km, buvo 2 semaforai, 18 kryžmų ir iešmų, ėjo 3 telegrafo linijos, 2 keleivių peronai (akmeninis ir medinis). Buvo dvi krovinių platformos (atvira ir dengta), pakhauzas. Atvežama buvo grūdai, valgomoji, druska, žibalas, išvežama – grūdai ir mediena. Stotyje buvo vandentieko bokštas garvežiams, į kurį vanduo tiektas nuo Derėžnyčios siurblinės. Į siurblinę buvo galima patekti geležinkeliuku, kuriuo buvo vežami vagonėliai, pakrauti anglimis ir malkomis. Stočiai priklausė 2 dideli darbininkų ir 2 – stoties tarnautojų namai, mažas kelio sargo namelis, ūkiui priklausė 9 tvarteliai, 3 rūsiai, 2 šuliniai.

1895 m. nutiesus Varėnos–Alytaus geležinkelio atšaką iki Poteronių stoties Varėnos stotis tapo geležinkelio mazgu. Netoli Varėnos įrengtas didžiausias Rusijos imperijoje artilerijos poligonas, prie jo įrengta Artilerijos geležinkelio stotis, dėl to į Varėnos stotį atvykdavo traukiniai su kareiviais, arkliais, technika, maistu ir pašaru. Toliau iki Artilerijos stoties kroviniai buvo pervežami arkliais.

Kadangi Peterburgo–Varšuvos geležinkeliu važiuodavo ir Rusijos caro šeimyna, prie geležinkelio buvo imamasi ypatingų saugumo priemonių. Pavyzdžiui, 1901 m. spalio pabaigoje carui grįžtant iš Varšuvos, vien Varėnos stoties apsaugai buvo skirti 35 kareiviai. Lentvario–Marcinkonių ruože būdavo skiriama ne tik pora pulkų kariuomenės, bet ir pėsčioji bei raitoji policija, patikrinami prie geležinkelio gyvenantys žmonės, stabdomas medienos plukdymas per Merkį ir Ūlą.

1904 m. prie stoties atidarytas Antonovičiaus viešbutis. 1905 m. stotyje buvo 90 gyventojų. 1911 m. Varėnos stotyje veikė bufetas. 1912–1917 m. Rusijos geležinkelių plėtros plane buvo numatytas Varėnos–Lydos ruožas, bet dėl karo planas neįvykdytas.

I pasaulinio karo metais stotis buvo svarbus susisiekimo taškas. 1914 m. vasarą į frontą pro Varėnos stotį vyko rusų kariuomenės ešelonai. 1915 m. vasarą iš jos nuo artėjančios vokiečių kariuomenės bandė trauktis kai kurie vietos gyventojai. Į vagonus buvo pakraunami ir į Rusiją besitraukiančių žmonių gyvuliai.

Pasibaigus karui Varėna įgijo strateginę reikšmę, kadangi lietuviai norėjo turėti Vilniaus–Varėnos ruožą, bet tam nepritarė lenkai. 1919 m. balandžio 19–21 d. lenkai iš Vilniaus išstūmė bolševikus ir iki 1920 m. liepos vidurio savo rankose turėjo Vilniaus–Gardino geležinkelį. 1920 m. vasarą Varėnos stotyje stovėjo lenkų pėstininkų pulkas, 2 raitelių eskadronai, 2 artilerijos baterijos, tačiau bolševikams užėmus Lentvarį, liepos 16 d. vakarą lenkai Varėnos stotį paliko. Čia atvyko lietuvių Gedimino pulko 1-asis batalionas, šis pulkas jau liepos 17 d. užėmė ruožą Marcinkonys–Varėna–Valkininkai. Tačiau iki vasaros pabaigos lietuviai turėjo kovoti su bolševikais, kurie Varėną paliko tik rugpjūčio 26 d., o rugsėjo pabaigoje lietuviai ties Varėna jau turėjo kovoti su lenkais. Varėnos krašto geležinkeliuose intensyviai patruliavo Lietuvos kariuomenės šarvuotas traukinys „Gediminas“. Spalio 3 d. lenkai intensyviai puolė ir užėmė Varėnos stotį, lenkai atėmė šarvuotį „Gediminą“ ir vėliau paslėpė jį Panerių tunelyje prie Vilniaus.

1920 m. rugsėjo 30 d. tarp Lietuvos ir Lenkijos prasidėjo derybos. Spalio 7 d. Suvalkų sutartis tarp Lietuvos ir Lenkijos buvo sutarta, kad Varėnos geležinkelio stotis lieka Lenkijos pusėje, o lenkai įsipareigojo praleisti per Varėną Lietuvos traukinius, važiuojančius tarp Vilniaus ir Alytaus. Lenkija sutiko iš Alytaus link Vilniaus praleisti iki septynių Lietuvos traukinių su kariuomene ir karinėmis medžiagomis su sąlyga, kad per dieną važiuos ne daugiau kaip du traukiniai. Spalio pradžioje ties Varėnos geležinkelio stotimi vyko įnirtingos lenkų ir lietuvių karių kovos, Lietuvos karinė aviacija keliskart bombardavo stotį, kuri priklausė lenkams. Tačiau lenkai atsilaikė ir stotis kartu su aplink esančiu Varėnos miesteliu Lenkijai priklausė iki 1939 m. rudens. Užėjus lenkams, čia atsikėlė nemažai lenkų geležinkelio tarnautojų, jie ėmė sudaryti svarbią dalį miestelio gyventojų.

Varėnos geležinkelio tiltą per Merkį 1920 m. rudenį apgadino Perlojos šauliai, o bėgdami lenkai spalio 7 d. jį visai išsprogdino ir nutraukė Varėnos stoties ryšį su Užnemune. Lenkų valdžia Varėnoje pastatė gražų mūrinį dviaukštį stoties pastatą. Antrasis aukštas nėjo per visą jo ilgį, bet buvo tarsi mansarda su balkonu miestelio pusėn. Antrajame aukšte veikė kelių policijos būstinė. 

1939 m. naciams užpuolus Lenkiją, Varėnos stotyje rugsėjo 4 d. vokiečių lėktuvai numetė kelias aviacines bombas. Netrukus stotis atiteko Lietuvai – Lietuvos kariuomenė čia įžengė spalio 27 d. Traukiniai iš Vilniaus į Varėną 1939 m. rudenį vykdavo kartą per dieną, o 1940 m. pavasarį – jau du kartus. Tuo laiku Varėna tapo pasienio stotimi tarp Lietuvos ir TSRS, kuria vyko tranzitiniai prekiniai traukiniai (kitos dvi tokios stotys buvo Stasylose ir Kenoje).

1941 m. birželio 15 d. iš Varėnos stoties ištremti 7 vagonai su žmonėmis į Balabanovą (Kalugos sritis), nuo ten 6 vagonai vyko į Kulundą (Altajaus kraštas), 1 vagonas – į Medvežja Gorą (Karelija). 1942 m. gegužės 27 d. gyventojų surašymo metu, Varėnos stotyje surašyti 83 gyventojai. 1942 m. gruodžio 17 d. Lietuvos vyriausiojo geležinkelių direktoriaus J. Augustaičio įsakymu Varėnos stočiai nuo gruodžio 1 d. nustatyta II klasė. 1944 m. liepą besitraukdami vokiečiai susprogdino Varėnos stoties rūmus ir šalia buvusį vandentiekio bokštą, ruože iki Marcinkonių geležiniu noragu išardė ir susprogdino vienos vėžės bėgius bei pabėgius.

1945–1951 m. per kelis trėmimus varėniškiai buvo vežami gyvuliniuose vagonuose: 1948 m. gegužės 22 d. jie tremti į Krasnojarsko kraštą, 1949 m. kovo 25 d. ir liepos 23 d. tremti į Irkutsko sritį. Liaudyje būta dainos apie tremtis, kurios pradžia buvo tokia: „Kai Varėnos stotyje vagonai sujudėjo, tai kiekvienam vagone „Su Dievu“ nuskambėjo“.

Pokariu apie 10 metų stotis glaudėsi kitoje geležinkelio pusėje esančiame vieno aukšto geltonų plytų pastate. 1954 m. gruodžio 5 d. atidarytas dabartinis stoties pastatas, pastatytas pagal tipinį projektą. Po metų kitų atstatytas ir vandens bokštas, pagal paskirtį nebenaudotas. Sovietmečiu važinėjo traukiniai Vilnius–Varėna, Vilnius–Kuznica („Gomulka“), Vilnius–Druskininkai, Leningradas–Varšuva–Berlynas. 1960 m. prie stoties pastato iš miesto pusės buvo įrengtas parkelis su krūmais, suoliukais.

1975 m. minint Čiurlionio 100-ąsias gimimo metines, prie stoties pastatytas A. Kazlausko ąžuolinis stogastulpis „Čiurlionis“. Ta proga stoties pastato vidus išdekoruotas Čiurlionio kūrinių motyvais.  1991 m. pastatytas paminklas tremtiniams. 2012 m. stotis rekonstruota.

## Galerija

Varėna 1862-2012.jpg | Varėnos miesto 150-mečio atminimo lenta
Varėna 2025d.jpg | Pastatas pietiniame stoties pakraštyje
Varėna 2025e.jpg | Statinys į rytus nuo keleivių rūmų
Varėna 2025f.jpg | Stoties rūmai nuo geležinkelio pusės


## Šaltiniai

## Literatūra
*