open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Jekabas Lautenbachas

**Jekabas Lautenbachas** (slapyvardis *Jūsminšas*, , 1847 m. liepos 20 d. Dzirspalviai, Matkulės valsčius, Tukumo apskritis – 1928 m. rugsėjo 19 d. Ryga, palaidotas Rygos Miško kapinėse) – latvių etnologas, rašytojas, literatūros kritikas, kalbininkas.

## Biografija
Mokėsi Kuldygos apskrities mokykloje ir Kuldygos gimnazijoje, dirbo raštininku ir namų mokytoju Tojatuose ir Rendėje. 1874–1977 m. Dorpato universitete studijavo teologiją, filosofiją, lyginamąją kalbotyrą. Nuo 1878 m. jame dėstė latvių kalbą, lyginamąją kalbotyrą, nuo 1896 m. privatdocentas, nuo 1904 profesorius. 1919–1928 m. Latvijos universiteto profesorius, 1924 m. Latvijos universiteto Garbės daktaras.

1881–1882 m. pirmojo latvių literatūrinio žurnalo „Pagalms“ redaktorius, 1886–1888 m. žurnalo „Rota“ atsakingasis redaktorius. Kiti slapyvardžiai: *Jakobus, Jūsminis, Montanus, Sabilnieks*.

## Kūryba
Sukūrė romantinės poezijos, epų, dramų, apsakymų. Parašė lietuvių ir latvių literatūros istorijai, latvių mitologijai ir lietuvių bei latvių tautosakai skirtų veikalų. Tautosakiniai darbai lyginamieji. Lietuvių liaudies dainas lygino su latvių dainomis, smulkiosios tautosakos kūrinius – ir su Europos daugelio tautų kūriniais. Surinko ir suklasifikavo daug lietuvių ir latvių tautosakos kūrinių – apie 500 dainų, apie 6000 patarlių bei priežodžių, kelis šimtus keiksmų, sveikinimų ir linkėjimų. Dalis jų yra mitologinio pobūdžio. Remdamasis mitine tautosaka siekė nustatyti baltų dievų ir mitologinių būtybių svarbiausias funkcijas, krikščioniškosios pasaulėžiūros įtaką. Priklausė romantikų mokyklai, dažniausiai nekritiškai vertino šaltinius.

## Bibliografija
* Lyguo (*Līga*), eilėraščiai, 2 t. 1880–1889 m.
* Žalčio nuotaka (*Zalkša līgava*), epas, 1880 m.,
* Laimikiai (*Lomi*), apsakymai, 1891 m.
* Dievas ir Velnias (*Dievs un Velns*), epas, 1885 m.,
* Nadruvių Videvutis, Arba galingųjų vyrų darbai Latvijos senovėje (*Niedrīšu Vidvuds*), epas, 1891 m.
* Indulis ir Arija (*Indulis un Ārija*), drama, 1911 m.,
* Margiris (*Marģers*), drama, 1912 m.,
* Videvutis (*Vidvuds*), drama, 2 d. Rīga, 1912–1913 m.
* Trumpa lietuvių literatūros apžvalga, 1904 m.
* Visuotinės literatūros istorija (*Vispārīgā literatūras vēsture*). Rīga, 1921 m.
* Latvių literatūros istorija (*Latviešu literatūras vēsture*), 2 t. 1922 m., 1928 m.
* Latvių mitologija (*Latviešu mitologija*), 1882 m.,
* Apie latvių religiją (), 1897 m.
* Lietuvių ir latvių liaudies kūrybos istorijos bruožai, rusų kalba, 2 d. 1896–1915 m., fragmentas lietuvių kalba – 1997 m.,
* Lietuvių ir latvių prakeikimai ir keiksmai (*Litauische und lettische Venvünschungen und Flüche*), 1905 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Jekabas Lautenbachas. Nuotraukos. Latvijas Akadēmiskā bibliotēka un Rakstniecības, teātra un mūzikas muzejs
Ilona Leimanė

**Ilona Leimanė** (, 1905 m. spalio 5 d. Ryga – 1989 m. gruodžio 21 d. Paryžius) – latvių rašytoja.

## Biografija
Mokėsi V. Maldonio gimnazijoje ir Rygos miesto 3-ojoje gimnazijoje. Nuo 1928 m. studijavo Latvijos universiteto Liaudies ūkio ir teisės mokslų fakultete. 1931 m. dirbo laikraštyje „Latvis“, 1931–1932 m. – žurnale „Mūsu Īpašums“. Nuo 1944 gyveno Freiburge, rengė latvių, lietuvių ir estų literatūrines popietes. Nuo 1950 m. gyveno Paryžiuje.

## Kūryba
Sukūrė eilėraščių, apysakų, eilėraščių vaikams. Romanuose „Vilkačių paveldėtoja“ ir „Motinos gentis“ vaizduojama XIX a. pabaigoje Latvijos kaimo buitis, romane „Vedžiotojas“ – miestiečių gyvenimas. Romanas „Nuogas gyvenimas“ – pirmasis latvių romanas apie latvių deportaciją TSRS okupacijos metais.

## Bibliografija
* Širdis (*Sirds*), eilėraščiai, 1935 m.,
* Dvi šviesos (*Divas gaisas*), eilėraščiai, 1942 m.,
* Saulė ir Tu (*Saule un Tu*), eilėraščiai, 1944 m.,
* Ugnies paukštis (*Ugunsputns*), eilėraščiai, 1951 m.
* Šermukšnių vynas (*Sērmūkšu vīns*), apysaka, 1938 m.
* Vilkačių paveldėtoja (*Vilkaču mantiniece*), romanas, 1943 m.,
* Vedžiotojas (*Vadātājs*), romanas, 1947 m.
* Motinos gentis (*Mātes cilts*), romanas, 1949 m.
* Nuogas gyvenimas (*Kailā dzīvība*), romanas, Copenhagen, Imanta, 1953 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* ANDRIUS BALTINIS. LATVIŲ KULTŪRINE KŪRYBA IŠEIVIJOJE. Aidai
Jānis Lūsis

**Janis Lūsis** (, 1939 m. gegužės 19 d. Jelgavoje – 2020 m. balandžio 29 d. Rygoje) – latvių lengvaatletis (ieties metikas).

## Biografija
Gimė 1939 m. gegužės 19 d. Jelgavoje, geodezininko, inžinieriaus Voldemārs Lūsio šeimoje. Tėvas žuvo Antrojo pasaulinio karo metais. Vaikystę praleido motinos tėvo namuose Matkule parapijoje. Lankė Matkule pradinę mokyklą ir Kandavos vidurinę mokyklą.

Studijavo Latvijos valstybiniame kūno kultūros institute ir nuo 1957 m. dalyvavo lengvosios atletikos varžybose. Jānis Lūsis buvo pirmasis Latvijos sportininkas, įveikęs 80 m ieties metimo normatyvą (1961 m.). 

Jānis Lūsis treniravosi Dauguvos savanorių sporto draugijoje, vėliau - Kariuomenės sporto draugijoje. Dalyvavo keturiose vasaros olimpinėse žaidynėse už TSRS rinktinę. 1964 m. olimpinėse žaidynėse iškovojo bronzą, 1968 m. - auksą, 1972 m. - sidabrą.

1972 m. žaidynių ieties metimo varžybos buvo atkakliausios olimpinių žaidynių istorijoje. Penktojoje rungtyje vokietis Klausas Wolfermannas, pasiekęs olimpinį rekordą - 90,48 m, perėmė iniciatyvą iš Lūsio. Tuomet šeštajame ir paskutiniame metime Lūsis numetė dar toliau - 90,46 m. Wolfermanno dviejų centimetrų skirtumas tuo metu buvo mažiausias matavimo vienetas, naudojamas ieties metimo varžybose.

Nuo 2020 m. J. Lūsis išlieka vieninteliu latviu, per savo karjerą laimėjusiu visų trijų klasių olimpinius medalius (aukso, sidabro ir bronzos). Jis pasiekė du ieties metimo pasaulio rekordus: 1968 m. - 91,68 m ir 1972 m. - 93,80 m. Jis taip pat yra keturiskart Europos čempionas. 1987 m. Tarptautinė lengvosios atletikos federacija (IAAF) paskelbė jį geriausiu ieties metiku istorijoje.

Baigęs varžybas Lūsis tapo lengvosios atletikos treneriu. Buvo vedęs Elvīrą Ozolienę, 1960 m. olimpinę moterų ieties metimo čempionę. Jų sūnus Voldemārs Lūsis taip pat – ieties metikas, dalyvavęs 2000 m. vasaros olimpinėse žaidynėse ir 2004 m. vasaros olimpinėse žaidynėse.

Per 2009 m. Latvijos metų sportininko apdovanojimų ceremoniją V. Lūsis apdovanotas už viso gyvenimo indėlį į sportą.

2014 m. jis buvo įtrauktas į Tarptautinė lengvosios atletikos federacijos (IAAF) Šlovės muziejų.

## Sportiniai pasiekimai
* 1962–1966 m., 1968–1972 m. – 10 kartų TSRS ieties metimo čempionas,
* 1962 m., 1966 m., 1969 m., 1971 m. – 4 kartus Europos ieties metimo čempionas,
* 1968 m. vasaros olimpinės žaidynės – čempionas.
* 1964 m. vasaros olimpinės žaidynės – bronzos medalis,
* 1972 m. vasaros olimpinės žaidynės – sidabro medalis.
* 1968–1972 m. ieties metimo pasaulio rekordininkas.

## Galerija

Gergely Kulcsár, Pauli Nevala, Jānis Lūsis 1964.jpg|Jānis Lūsis (dešinėje, 1964 m. Olimpijada, Tokijas)
File:MK balva 2009 (4109369242).jpg|2009 m. Latvijos Ministras Pirmininkas Valdis Dombrovskis sveikina Jānį Lūsį Latvijos metų sportininko apdovanojimo ceremonijos met


## Šaltiniai
Hermanis Margeris Majevskis

**Hermanis Margeris Majevskis** (, tikroji pavardė *Marģeris Kukainis*, 1951 m. balandžio 25 d. Ryga – 2001 m. spalio 6 d. ten pat) – latvių poetas, vertėjas, eseistas.

## Biografija
Gimė mokytojos Helenos ir inžinieriaus Gusto Kukainių šeimoje. Kaip ir daugelis latvių buvo liuteronų tikėjimo. Inteligentiška šeima ir miestietiška aplinka skatino ankstyvą jaunuolio susidomėjimą literatūra. Dar mokykloje buvo perskaitęs visą latvių klasiką, dažnai lankėsi Rygos teatruose. 1977 m. baigė teatrologiją A. Lunačiarskio teatro meno institutą Maskvoje.

1969–1972 m. dirbo Latvijos televizijoje, 1972–1973 m. – Janio Rainio literatūros ir meno istorijos muziejuje, 1974–1975 m. – Latvijos radijo literatūrinių laidų redaktorius. 1981–1995 m. gyveno Vilniuje.

## Kūryba
Poezijai būdinga Europos metafizinio etoso, postmodernių formų paieška, muzikalumas, savita punktuacija, polifoninė eilėraščio sandara. Rašė esė, recenzijas apie latvių, lietuvių, lenkų, anglų ir kitas literatūras, su K. Skujenieku latvių kalba rengė ir skaitė pranešimus apie lietuvių ir latvių kultūros naujienas Laisvosios Europos radijui.

Su kitais latvių poetais vertė jaunųjų lietuvių poetų rinktinę „Aušroje gimusi širdis“ (*Ausma dzimusi sirds* 1984 m.). Tarp jo verstų lietuvių poetų Sigitas Geda, Jonas Juškaitis, Aidas Marčėnas, Alfonsas Nyka-Niliūnas, Judita Vaičiūnaitė jų eilėraščių vertimų įdėta ir į paskutinį po jo mirties išleistą poezijos rinkinį „Tamsoje dunksėdamas ledas“. 2002 m. išleista jo versta J. Vaičiūnaitės poezijos rinktinė „Žemės prisilietus“ (*Zemei pieskaroties*). Jo eilėraščius į lietuvių kalbą vertė Vaidotas Daunys, Erika Drungytė, Almis Grybauskas, Judita Vaičiūnaitė.

## Bibliografija
* Atsisveikinimas su upe (*Atvadīšanās no upes*) Liesma, 1979 m.,
* Vienatvės gimimas (*Vienatnes piedzimšana*) Liesma, 1987 m.,
* Tamsoje dunksėdamas ledas (*Tumsā dunēdams ledus*) Elpa, 2001 m.

## Šaltiniai
Peteris Martinsonas

**Peteris Martinsonas** (; 1931 m. sausio 28 d. Daugpilis – 2013 m. rugpjūčio 2 d. Rygoje) – latvių keramikas.

## Biografija
1957 m. baigė architektūrą Latvijos universitete. 1968–2000 m. Latvijos dailės akademijos dėstytojas, profesorius.

## Kūryba
Sukūrė dekoratyvinių teminių ir skulptūrinių kompozicijų („Tėkmė“ 970 m., „Prisilietimai prie Poltavos“ 1976 m., „Antis“ 1995 m., „Kalno burės“ 1997 m., serija „Bokštai“ 1998 m.). Naudoja molį, akmens masę, porcelianą, šamotą, raku. Kūriniai lakoniškų, subtiliai modeliuotų formų, architektoniški, stilizuoti. Nuo 1969 m. dalyvauja parodose, tarptautiniuose keramikos ir porceliano simpoziumuose (Estija, Japonija, Italija, Lietuva, Lenkija ir kt.).

* 1972 m., 1975–1976 m. – Faencos tarptautinio simpoziumo aukso medaliai.

## Šaltiniai
Trongsa

**Trongsa**, anksčiau **Tongsa** (*krong gsar*), Trongsa rajono sostinė Butano šalies centre. Pavadinimas reiškia naujas kaimas (gyvenvietė). Pirmąją šventyklą 1543 pastatė lama Drukpa Kagyu, Nagi Wangchuk (jis buvo *Shabdrung* Ngawang Namgelo, suvienijusio Butaną, prosenelis).

## Trongsa Džong
**Chökhor Raptentse Dzong** yra tvirtovė, pastatyta 1644 m. Vangčukų dinastijos. Aukščiau yra apžvalginis gynybinis bokštas, vadinamas "Ta Džong".


File:Trongsa1.jpg|Kelias į Sarpangą
File:Trongsa Town.jpg|Trongsa medicinos centras
File:TrongsaDzong.jpg|Trongsa Džong vaizdas
Zenta Mauriņa

**Zenta Maurinia** (, 1897 m. gruodžio 15 d. Lejasciemas, dab. Gulbenės savivaldybė – 1978 m. balandžio 25 d. Bazelis, Šveicarija, palaidota Bad Krocingene, Badenas-Viurtembergas) – latvių rašytoja, eseistė, kultūros filosofė.

## Biografija
Zenta Maurinia, būdama penkerių, susirgo vaikų cerebriniu paralyžiumi ir iki gyvenimo galo liko prikaustyta prie invalido vežimėlio. 1915 m. baigė Liepojos rusų gimnaziją. 1921–1927 m. Latvijos universitete studijavo filosofiją ir baltų filologiją, vėliau tęsė studijas Heidelbergo universitete. 1938 m. filologijos daktarė.

1934 m. aplankė Vieną, 1936–1937 m. – Florenciją, Veneciją, Romą, Paryžių ir Kauną, 1938 m. išleido kelionių apybraižų rinkinį. 1937–1940 m. „Daugavas Gadagrāmatas“ literatūrinė redaktorė. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1946 m. persikėlė į Švediją, dėstė Upsalos universitete. Nuo 1965 m. gyveno Bad Krocingene, skaitė paskaitas Vokietijoje, Šveicarijoje, Italijoje.

## Kūryba
Parašė apie 90 knygų, pagrindinis žanras – filosofinės esė ir autobiografiniai kūriniai, kuriuose daugiausia nagrinėjo latvių ir Europos rašytojų kūrybą, rūpinosi latvių tautos kultūros vertybių ir tradicijų išsaugojimu. Rašė ir vokiečių kalba.

## Bibliografija
* Dostojevskis: jo asmenybė, gyvenimas (Dostojevskis: viņa personiba, mūža), 1933 m.),
* Šiaurės temos ir variacijos (*Ziemeļu temas un variacijas*), 1938 m., apie skandinavų ir baltų kultūrų paraleles,
* Prometėjo šviesoje (*Prometēja gaisma*), 1943 m.,
* Kultūros šaknys (*Kultūras saknes*), 1944 m.,
* Širdies mozaika (*Sirds mozaika*), 1947 m.,
* Rusų rašytojų portretai (*Portrats russischer Schriftsteller*), 1968 m.,
* Tolimas kelias (*Tāla gaita*), autobiografinė, 1955 m.),
* Geležiniai skląsčiai lūžta (*Dzelzs aizbīdni lūst*), autobiografinė, 1960 m.
* Tremties tragizmas (*Trimdas tragika*), dienoraštis, 1965 m., lietuvių kalba – vertė Silvestras Gaižiūnas, Leidykla: Pasviręs pasaulis, 2008 m., ISBN 9955-435-93-8
* Mano šaknys danguje (*Manas saknes īr debesis*), dienoraštis, išl. 1980 m.).
* Gyvenimo traukinys (*Dzīves vilciens*), 1941 m.
* Knyga apie žmones ir daiktus (*Gramata par cilvekiem un lietam*), lietuvių 1998 m.
* Kopotie raksti 10 sējumos, izdevniecība „Daugava“, Rīgā 1996 m.

## Literatūra
* Otto Schepp. Das Herz hat Flugel, biografija, 1953.
* Zenta Maurina. 15.12.1897 – 25.4.1978. Gedenkschrift zum 100 Geburtstag. Maximilian Dietrich Verlag, Memmingen, 1997.
* Zentai Mauriņai – 100. Eiropa, Latvija – kultūru dialogs. Konferences materiāli. (prof. A. Cimdiņas redakcijā), Rīga, Nordik, 1998.

## Šaltiniai

* Anita Rožkalne, LU literatūras, folkloras un mākslas institūts: Latviešu rakstniecība biogrāfijās. Riga: Zinātne 2003, ISBN 9984-698-48-3

## Nuorodos

* Ingrida Sokolova. Ji mokėjo mylėti
Leonidas Leimanis

**Leonidas Leimanis** (, 1910 m. balandžio 16 d. Ryga – 1974 m. liepos 6 d. ten pat) – latvių kino režisierius, scenaristas, teatro ir kino aktorius.

## Biografija
1927–1930 m. lankė Darbininkų teatro studiją Rygoje, 1927–1934 m. vaidino šiame teatre. 1934–1940 m. Latvijos dailės teatro Rygoje aktorius, 1940–1946 m., su pertrauka ir direktorius. Nuo 1947 m. Rygos kino studijos režisierius.

## Kūryba
1933–1940 m. sukūrė dokumentinių filmų, vaidmenų pirmuosiuose latvių vaidybiniuose filmuose. Sukūrė latvių literatūros kūrinių ekranizacijų, šiuolaikinės tematikos filmų. Su kitais parašė savo filmų scenarijų.

## Filmografija
* Šalna pavasarį (*Salna pavasari*) 1955 m., su rež. P. Armandu
* Nauris, 1957 m.
* Kalavijas ir rožė (*Škėps un roze*) 1959 m.,
* Kapitonas Nulis (*Kapteinis Nulle*) 1964 m.).
* Purvo braidžiotojas (*Purva bridējs*) 1966 m., rodytas ir pavadinimu Edgaras ir Kristina, pagal R. Blaumanį,
* Pas turtingą ponią (*Pie bagātās kundzes*) 1969 m., pagal A. Upytį

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Leonidas Leimanis. Latvijos filmų biblioteka
Aleksandras Lembergas

**Aleksandras Lembergas** (, 1921 m. kovo 25 d. Ryga – 1985 m. lapkričio 25 d. ten pat) – latvių baleto artistas, baletmeisteris, pedagogas.

## Biografija
1936 m. baigė Latvijos nacionalinės operos baleto mokyklą, mokėsi 1936–1938 m. A. Fokinos Rygoje, ir 1938–1939 m. L. Jegorovos Paryžiuje baleto studijose. 1939–1965 m. su pertraukomis Latvijos nacionalinės operos (1941–1944 m. Rygos opera, nuo 1944 m. Latvijos operos ir baleto teatras) baleto solistas, 1968–1985 m. vyr. baletmeisteris. 1957–1972 m. Rygos choreografijos mokyklos dėstytojas, 1964–1968 m. direktorius. 

Su Latvijos operos ir baleto teatras gastroliavo užsienyje (ir Lietuvoje). Sukūrė daugiau kaip 20 baletų.

Palaidotas Rygos Matyso kapinėse (*Matīsa kapi*).

## Vaidmenys
* Zygfrydas – Piotras Čaikovskis. Gulbių ežeras,
* Bazilis – Liudvikas Minkus. Don Kichotas,
* Albertas – Adolfas Adamas. Žizel,
* Romeo, Tebaldas – Sergejus Prokofjevas. Romeo ir Džuljeta,
* Austris – A. Liepinis. Laima,
* Jonis – Julius Juzeliūnas. Ant marių kranto,
* Solistas – Morisas Ravelis Bolero,
* Dailininkas – Simfoniniai šokiai, pagal S. Rachmaninovo muziką,
* Durvasa – Sergejus Balasanianas. Šakuntala. 

Vaidino kino filme „Noktiurnas“, 1966 m., rež. Rostislavas Gorjajevas 

## Pastatymai
* Peras Giuntas, 1966 m., pagal E. Grygo muziką,
* A. Žilinskis. Nykštukas, 1968 m.,
* Paryžiaus katedra, 1970 m., pagal įvairių kompozitorių muziką,
* Žoržas Bizė, Rodionas Ščedrinas. Karmen, 1971 m.,
* Jevgenijus Lazarevas. Antonijus ir Kleopatra, 1972 m.,
* Sergejus Prokofjevas. Romeo ir Džuljeta, 1982 m. 

## Šaltiniai
Janis Medinis

**Janis Medinis** (, 1890 m. spalio 9 d. Ryga – 1966 m. kovo 4 d. Stokholmas) – latvių kompozitorius, dirigentas.

## Biografija
Tėvas Rusijos imperijos kariuomenės orkestro klarnetininkas Jūris Medinis. Broliai Jazepas Medinis, Jekabas Medinis. 1901–1908 m. studijavo Rygos Emilio Zygerto muzikos instituto fortepijono, smuiko ir violončelės klasėse. 1920–1928 m. Latvijos nacionalinės operos dirigentas. 1928–1944 m. Latvijos radiofono simfoninio orkestro vyr. dirigentas. 1921–1944 m. Latvijos konservatorijos dėstytojas, nuo 1929 m. profesorius. 1944–1948 m. gyveno Vokietijoje, nuo 1948 m. Stokholme, 1965 m. pusę metų Rygoje.

## Kūryba
Sukūrė simfoniją (1913 m.), 4 orkestrines siuitas (1922 m., 1927 m., 1934 m., 1938 m.), simfonines poemas „Imanta“ (1924 m.) ir „Mėlynas kalnas“ (*Zilais kalns* 1927 m.), koncertą fortepijonui ir orkestrui (1928 m.), styginių kvartetą (1946 m.), kūrinių chorui, romansų, instrumentinių miniatiūrų.
;Sceniniai kūriniai
* Ugnis ir naktis (*Uguns un nakts*), opera, 1921 m., 2 redakcija 1927 m.,
* Dievai ir žmonės (*Dievi un cilvēki*), opera, 1922 m.,
* Berniukas nykštukas (*Sprīdītis*), opera, 1927 m.,
* Išdykėlė (*Luteklīte*), opera, 1939 m.,
* Meilės pergalė (*Mīlas uzvara*), baletas, 1935 m.,
* Plieniniai sparnai (*Tērauda sparni*), baletas, 1936 m.

## Bibliografija
* Tonai ir pustoniai (*Toni un pustoni*), autobiografinė knyga, 1964 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Jānis Mediņš. Kūriniai openlibrary.org
Jekabas Medinis

**Jekabas Medinis** (, 1885 m. kovo 22 d. Ryga – 1971 m. lapkričio 27 d. ten pat) – latvių kompozitorius, dirigentas. Latvijos dainų švenčių organizatorius ir vyr. dirigentas.

## Biografija
Tėvas Rusijos imperijos kariuomenės orkestro klarnetininkas Jūris Medinis. Broliai Janis Medinis, Jazepas Medinis. 1903–1905 m. studijavo Rygos Emilio Zygerto muzikos instituto smuiko, vargonų ir fortepijono klasėse. 1921–1940 m. dėstė Jelgavos mokytojų seminarijoje, nuo 1944 m. Latvijos konservatorijoje, 1948–1951 m. rektorius; nuo 1945 m. profesorius.

## Kūryba
Sukūrė „Jaunystės simfoniją“ (1955 m.), 8 kantatas, 11 instrumentinių koncertų, 3 styginių kvartetus (1945 m., 1953 m., 1956 m.), apie 300 choro dainų, kino filmų muzikos, harmonizavo liaudies dainų, parengė dainų rinkinių.

## Bibliografija
* Chorvedybos pagrindai, 1956 m.),
* Siluetai (*Silueti*), autobiografinė, 1968 m.

## Šaltiniai
Anita Melderė

**Anita Melderė** (, 1949 m. gegužės 18 d. Ryga) – latvių tapytoja.

## Biografija
1972 m. baigė Latvijos dailės akademiją, mokytojas Eduardas Kalninis. Nuo 1973 m. Latvijos dailės akademijos dėstytoja, profesorė. Nuo 1993 m. dailininkų grupuotės B-13 narė.

## Kūryba
Ankstyvuoju kūrybos laikotarpiu nutapė portretų, figūrinių kompozicijų („Aklas“ 1986 m., „Atstumia moteris“ 1992 m.), vėlesniuoju – abstrakčių kompozicijų („Audros stebuklas“ 1994 m., „Vasaros brizas“ 2003 m.). Paveikslai ekpresyvūs, vitališki, laisvos kompozicijos, perteikiantys vidinius išgyvenimus, būdinga ryškios spalvos, vyrauja poetinė nuotaika. Sukūrė grafikos kompozicijų, nuliejo akvarelių („Kova“ 2003 m.). Parodose dalyvauja nuo 1972 m. Personalinės parodos: Ryga – 1985 m., 1993–1997 m., Vilnius – 1986 m., Jūrmala – 1988 m., Torontas – 1990 m., Belgija – 1995 m., Vokietija – 1995 m., 1997 m.

## Šaltiniai
Leonidas Maurinis

**Leonidas Maurinis** (, g. 1943 m. gegužės 4 d. Ryga) – latvių dailininkas, grafikas.

## Biografija
1969 m. baigė Latvijos dailės akademiją Rygoje, iki 1985 m. joje dėstė.

## Kūryba
Sukūrė monumentalių dekoratyvinių sienų tapybos kūrinių interjerams (kavinėje „Allegro“, 1969 m., vaikų darželyje, 1982–1983; abu Rygoje), grafikos kūrinių („Naktinis sapnas“ 1977 m., „Prisiminimai apie Viduržemio jūrą“ I, II 1981 m.), nutapė paveikslų („Indija“, „Variacijos pagal Mocartą“, abu 1975 m., „Variacijos pagal Rachmaninovą. Pavasario vandenys“ 1978 m., „Mergina su paukščiais“ 1987 m., „Šeima kaime“ 1989 m.). Kūryboje vyrauja deformuota žmogaus figūra, dažniausiai susipynusi su paukščių, gyvūnų figūromis, būdinga fragmentiškumas, ritmiškumas, dekoratyvumas, teikiama reikšmės spalvų emociniam poveikiui.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Leonīda Mauriņa personālizstāde
Jazepas Medinis

**Jazepas Medinis** (, 1877 m. vasario 13 d. Kaunas – 1947 m. birželio 12 d. Ryga) – latvių kompozitorius, dirigentas.

## Biografija
Tėvas Rusijos imperijos kariuomenės orkestro klarnetininkas Jūris Medinis. Broliai Janis Medinis, Jekabas Medinis. 1889–1896 m. studijavo Rygos Emilio Zygerto muzikos instituto smuiko, violončelės ir fortepijono klasėse; nuo 1896 m. jame dėstė. 1916–1922 m. Baku operos teatro dirigentas ir chormeisteris. Nuo 1945 m. Latvijos konservatorijos dėstytojas, nuo 1946 m. profesorius.

## Kūryba
Sukūrė operą „Vaidilutė“ (*Vaidelote* 1927 m.), 3 simfonijas (1922 m., 1937 m., 1941 m.), koncertą smuikui ir orkestrui (1911 m.), simfoninį prologą (1931 m.), lyrinę poemą (1931 m.), simfoninę uvertiūrą (1932 m.), kanconetę (1933 m.), orkestrines siuitas (1935 m., 1938 m., 1939 m.), simfoninę poemą „Latvių žemė“ (*Latvju zeme* 1935 m.), kantatą „Žydinti tėvynė“ (*Ziedoša dzimtene* 1940 m.), styginių kvartetą (1941 m.), latvišką kapričą smuikui ir fortepijonui (1946 m.), choro ir solo dainų, instrumentinių miniatiūrų.

## Literatūra
* M. Zalīte. Jazeps Mediņš, Rīga 1951 m.

## Šaltiniai
Juras Požela

**Juras Požela:**

* Juras Požela (1925) – fizikas, visuomenės ir politikos veikėjas;
* Juras Požela (1982) – politikas.
Prakartėlė

**Prakartėlė** – Jėzaus gimimo gyvulių tvarte vaizdelis, kuriame dalyvauja Švč. Mergelė Marija, šventasis Juozapas ir pats Jėzus. Dažnai čia dar būna piemenėliai, Trys Karaliai ir gyvuliai.

Prakartėlių muziejus įkurtas 2007 m. prieš Kalėdas Rokiškyje.

## Istorija
Viso pasaulio krikščioniškose šalyse populiarios Kalėdų prakartėlės turi savo istoriją. Ankstyvieji III a. krikščionys pradėjo per Kalėdas inscenizuoti tvartelį Betliejaus oloje: Kristaus laikais visoje Palestinoje gyvulius laikė grotose.
Taip prasidėjo prakartėlių tradicija. Visose kalbose šis žodis reiškia ėdžias (liet. – prakartas). Ilgus amžius ši tradicija buvo kartojama tik Betliejuje.
Pirmąją gyvą prakartėlę Greccio Italijoje 1223 m. įrengė šv. Pranciškus Asyžietis. Pirmą skulptūrinę prakartėlę 1290–1292 m. sukūrė Arnolfo di Cambio Romos Santa Maria Maggiore bazilikoje. Vatikane Kalėdų eglė ir prakartėlė Šv. Petro aikštėje pirmą kartą pastatyta 1982 metais, paprotį įvedė popiežius Jonas Paulius II.

## Nuorodos
* Vydija.lt
Vytautas Milašius

**Vytautas Milašius:**

* Vytautas Milašius (1934) – inžinierius mechanikas, pedagogas;
* Vytautas Milašius (1942) – energetikas, inžinierius.
Emilis Melngailis

**Emilis Melngailis** ( 1874 m. vasario 15 d. Igatė, Vidrižų valsčius, Rygos apskritis – 1954 m. gruodžio 20 d. Ryga) – latvių kompozitorius, etnografas, fotografas.

## Biografija
Mokėsi Igatės, Ledurgos, Raunos ir Vecpiebalgos mokyklose, 1893 m. baigė Rygos 1-ąją gimnaziją. 1896 m. draugų prikalbintas išvyko į Drezdeno konservatoriją, bet pritrūko lėšų. 1901 m. baigė Sankt Peterburgo konservatorijos N. Rimskio-Korsakovo klasę. 1906–1918 m. gyveno Taškente, dėstė vokiečių kalbą kadetų korpuse. Nuo 1920 m. gyveno Rygoje, Latvijos konservatorijos Folkloro katedros vedėjas. 1926 m. Latvijos dainų šventės organizatorius ir dirigentas. 1944–1948 m. Latvijos TSR kompozitorių sąjungos pirmininkas, 1944–1954 m. Latvijos konservatorijos dėstytojas, profesorius.

Jo vardu pavadinta Liepojos vidurinė muzikos mokykla.

## Kūryba
Sukūrė baletą „Maja“ (*Maija* 1926; dar vadinama „Turaidos rožė“ *Turaidas Roze*), simfonines poemas „Velnių jauja“ (*Velnu rija* 1924 m.) ir „Mėlynasis kalnas“ (*Zilais kalns* 1926 m.), styginių kvartetą (1946 m.), instrumentinių pjesių, chorų. Užrašė apie 5000 latvių liaudies melodijų (paskelbtos knygose „Latvių šokiai“ *Latviešu dancis* 1949 m. ir „Latvių muzikinio folkloro medžiaga“ *Latviešu muzikas folkloras materiali* 3 t. 1951–1953 m.). Harmonizavo apie 200 latvių ir 10 lietuvių liaudies dainų.

## Literatūra
* S. Stumbre, Emīls Melngailis, Riga, 1959.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Emilio Melngailio fotografija
Emilis Melderis

**Emilis Melderis** (, iki 1922 m. *Jēkabs Emīlis Millers*, 1889 m. gegužės 27 d. Rencėnos, Valmieros apskritis – 1979 m. balandžio 29 d. Ryga) – latvių skulptorius.

## Biografija
1908–1909 m. mokėsi B. Blumo dailės studijoje Rygoje, 1909–1915 m. tobulinosi Sankt Peterburge, 1924–1925 m. Paryžiuje. 1920–1938 m. priklausė Rygos dailininkų modernistų grupuotei. Bendravo su K. Zale, M. Liepinia-Skulme. Nuo 1940 m. Latvijos dailės akademijos dėstytojas, nuo 1947 m. profesorius.

## Kūryba
Ankstyvuoju kūrybos laikotarpiu sukūrė kubistinių skulptūrinių portretų (Pavelas Ruozytis, 1921 m.), vėlesniuoju – buitinės tematikos skulptūrų („Sėdintis berniukas“ 1930 m., „Akmenų rinkėjas“ 1936 m.), skulptūrinių portretų („Moteris“, 1927 m., „Leninas“, 1954 m., 1957 m., 1963 m., 1965 m., „Teodoras Zalkalnis“, 1965 m., „Otas Skulmė“, 1967 m.), paminklų („Peteris Stučka“ Rygoje, 1962 m.).

## Šaltiniai
Vincas Babilius

**Vincas Babilius:**

* Vincas Babilius (1903) – inžinierius, pedagogas;
* Vincas Babilius (1966) – inžinierius, politikas;
* Vincas Kęstutis Babilius – inžinierius, politikas.
Feodoras Konošenko

**Feodoras Konošenko** (g. 1947 m. rugsėjo 19 d. Kaune) – inžinierius, žemės ūkio ir pramonės vadybininkas, buvęs „Jonavos grūdai“ vadovas, Jonavos ūkio veikėjas.

## Biografija
1963–1967 m. mokėsi Kauno politechnikume, 1967–1968 m. studijavo Kauno politechnikos instituto Neakivaizdiniame skyriuje, 1976–1980 m. Vilniaus aukštojoje partinėje mokykloje.

1967–1968 m. Jonavos azotinių trąšų gamyklos inžinierius, inžinierius mechanikas. 1968–1970 m. atliko tarkybą sovietinėje armijoje. 1970–1974 m. Jonavos azotinių trąšų gamyklos meistras, vyr. meistras, 1974–1976 m. Jonavos gelžbetoninių konstrukcijų gamyklos vyr. mechaniko pavaduotojas, vyr. inžinierius mechanikas, 1980–1984 m. Jonavos rajono liaudies kontrolės komiteto inspektorius, pirmininko pavaduotojas, nuo 1985 m. „Jonavos grūdai" elevatoriaus viršininkas, direktoriaus pavaduotojas, direktorius, valdybos pirmininkas ir generalinis direktorius, nuo 2009 m. prekybos ir paslaugų direktorius.

Žmona Galina (g. 1951 m.). Sūnus Aleksandras (g.1971 m.), logistikos direktorius, dukra Larisa (g. 1973 m.).

Buvęs Lietuvos komunistų partijos narys, Lietuvos grūdų perdirbėjų asociacijos tarybos narys.

## Įvertinimas

* Jonavos rajono savivaldybės mero padėka (už svarų indėlį į rajono savivaldybės biudžetą), 2007 m.
* „Profesijos riteris” (nominacija), Lietuvos pramonininkų konfederacija, 2007 m.

## Šaltiniai
Janis Misinis

**Janis Misinis** (, 1862 m. balandžio 2 d. Tirzos valsčius – 1945 m. sausio 17 d. Ryga) – latvių bibliotekininkas, bibliografas, knygotyrininkas ir bibliofilas. Pirmosios latvių mokslinės bibliotekos kūrėjas, latvių mokslinės bibliografijos pradininkas.

## Biografija
1885 m. brolio sodyboje Tirzos valsčiuje įsteigė privačią biblioteką „Kraces“, 1890 m. jos fondus sudarė 500 knygų, vėliau ir knygrišyklą, 1892 m. Lejascieme (dab. Gulbenės savivaldybė) – knygyną. 1906 m. išvyko į Rygą, dirbo knygyne. 1911–1914 m. Rygos miesto bibliotekos (dab. Latvijos mokslų akademijos akademinė biblioteka) bibliotekininkas, 1919 m. šios bibliotekos archyvo vedėjas. 1919–1920 m. Latvijos valstybės bibliotekos (dab. Latvijos nacionalinė biblioteka) vadovas, 1920–1938 m. Rygos miesto bibliotekos direktoriaus pavaduotojas ir Latviškų knygų skyriaus vadovas. 1925 m. Rygos miestui padovanojo savo asmeninę biblioteką – 28 000 knygų, kuri saugoma Latvijos mokslų akademijos akademinėje bibliotekoje (nuo 1954 m. J. Misinio latvių literatūros skyrius, nuo 1992 m. – Janio Misinio biblioteka).

Tyrinėjo latviškas knygas, literatūrą, kultūrą, nubrėžė nacionalinės bibliografijos rengimo pagrindines kryptis. Svarbiausias veikalas – Latvių literatūros rodyklė (*Latviešu rakstniecības rādītājs* 2 t. 1924–1937 m.), apimanti 1585–1925 m. laikotarpio latviškas knygas. Jo darbais remiasi Lietuvos ir kitų Baltijos šalių knygotyrininkai.

## Šaltiniai
RBMK

**RBMK** () – tarybinių didelio galingumo uraninių-grafitinių reaktorių tipas.

Reaktorių projektavimas prasidėjo 1964 m. Pirmasis energetinis blokas su šio tipo reaktoriumi paleistas Leningrado AE 1973 m. Vėliau jie buvo montuojami Kostromos, Smolensko, Kursko, Černobylio atominėse elektrinėse. Ignalinos atominė elektrinė su keturiais RBMK tipo reaktoriais turėjo būti pati galingiausia pasaulyje.

Iš viso buvo paleista 17 energoblokų, turinčių RBMK tipo reaktorius (2009 m. buvo eksploatuojama 12). Dėl didelio efektyvumo investicijos į šio tipo reaktorius atsipirkdavo per 5 metus. Rusijoje šie reaktoriai sukuria 50 proc. elektros energijos.

Po Černobylio avarijos modernizuota RBMK tipo reaktorių saugos sistema, tačiau jų plėtra sustojo.

## Taip pat skaitykite
* Černobylio avarija
* Ignalinos atominė elektrinė
Girtas Muižniekas

**Girtas Muižniekas** (, 1956 m. gruodžio 17 d. Ryga) – latvių tapytojas.

## Biografija
1982 m. baigė Latvijos dailės akademiją. 1982 m. su kitais tapytojais (Ieva Iltnerė, Sandra Krastinia, Janis Mitrevicas ir kiti) subūrė grupę „Švelnūs svyravimai“.

## Kūryba
Ankstyvuoju kūrybos laikotarpiu įtakos turėjo laivių tapybos tradicija, nutapė suabstraktintų kompozicijų su žmogaus kūno fragmentais. Plėtoja savitą abstrakcionistinę tapymo manierą – dažnai impulsyvia, intuityvia tapysena, spalviniais niuansais fiksuoja transformuotus gyvenimo momentus. 2002–2003 m. gyveno Paryžiuje, prancūzų kultūros paveiktas nutapė paveikslus „1812 metai.“ „Naktis“ (abu 2003 m.), „Saulė“, „Ledai“ (abu 2004 m.), „Baltas veidas“ (2006 m.). Kūriniams būdingos deformuotų pavidalų ir abstrakčių formų kompozicijos, ryškių spalvų koloritas, ekspresija, simboliniai motyvai. Parodose dalyvauja nuo 1980 m. Jo kūrinių turi Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus, Tretjakovo galerija Maskvoje.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Girtas Muižniekas. Rygos galerija
Laimduotas Murniekas

**Laimduotas Murniekas** (, 1922 m. gegužės 23 d. Vestiena, Maduonos rajonas – 2011 m.) – latvių tapytojas.

## Biografija
1958 m. baigė Latvijos dailės akademiją Rygoje. 1953–1982 m. dirbo dailės kombinate „Maksla“ Rygoje.

## Kūryba
Nutapė poetiškų peizažų („Medžiai ir raudona saulė“ 1967 m., „Saulė virš kalnų“ 1969 m.), miestų vaizdų („Miestas. Raudoni stogai“ 1970 m. – „Miestas naktį“ 1973 m., „Ryga“ 2002 m.), portretų (J. Krūminio, baleto solistės I. Abelės, 1964 m.), baleto ir sporto tematikos kompozicijų („Fechtuotojai“ apie 1970 m. Sukūrė iliustracijų knygoms (Janis Rainis. Mįslė, 1962 m.) Kūrybai būdinga dekoratyvumas, kontrastingų, kartais pasteliniu spalvų deriniai. Parodose dalyvavo nuo 1953 m.

## Šaltiniai
Jonavos gelžbetoninių konstrukcijų gamykla

**Jonavos gelžbetoninių konstrukcijų gamykla** (**Jonavos GKG**) – buvusi gamykla, gaminusi betono ir gelžbetonio konstrukcijas Jonavos rajone. Įkurta Lietuvos TSR metais. Viena didesnių Jonavos pramonės įmonių, darbdavių tarybiniais laikais (greta tokių kaip „Azotas“, Jonavos baldų kombinatas ir kt). Bankrutavo Nepriklausomybės metais. Pasak Juliaus Lenčiausko, sužlugo „dėl privatizavimo grimasų“. Buvo įsikūrusi šalia Skarulių (Skarulių g. 10 Jonava, Jonavos rajono savivaldybė, LT-55198).

## Šaltiniai
Julius Lenčiauskas

**Julius Lenčiauskas** (g. 1944 m. kovo 24 d. Vinkšnupiuose, Vilkaviškio apskritis) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.

## Biografija
1965 m. baigė Kapsuko gyvulininkystės technikumą, 1979 m. Vilniaus universitete – žurnalistiką.

Nuo 1967 m. Vilkaviškio rajono laikraščio „Pergalė“ redakcijos literatūrinis darbuotojas, redaktoriaus pavaduotojas. 1979–1991 m. Jonavos rajono laikraščio „Jonavos balsas“ redaktorius, 1991–1996 m. dienraščio „Respublika“ korespondentas, nuo 1996 m. Kauno regiono dienraščio „Kauno diena“ korespondentas. 

Lietuvos žurnalistų sąjungos narys.

## Bibliografija
* *Prisėskim ir pamąstykim*, 1988 m.
* *Jonavos rajonas*, kraštotyrinis darbas, 1990 m.

## Įvertinimas
* 1987 m. Vinco Mickevičiaus-Kapsuko premija.

## Šaltiniai
Nikolajus Murniekas

**Nikolajus Murniekas** (, 1904 m. rugsėjo 14 d. Medūkiai, dab. Maduonos savivaldybė – 1977 m. balandžio 26 d. Ryga) – latvių teatro aktorius, režisierius.

## Biografija
Rygoje mokėsi privačiose B. Skujeniecės (1920–1922 m.) ir J. Jurovskio (1922–1926 m.) vaidybos studijose, 1932 m. – pas M. Čechovą. 1952 m. baigė A. Lunačiarskio teatro meno instituto Aukštuosius režisūros kursus Maskvoje.

1922–1936 m. Rygos teatrų aktorius, 1936–1968 m. Liepojos teatro aktorius ir režisierius, nuo 1953 m. vyr. režisierius.

Vaidyba ekspresyvi, būdinga tiksli personažų charakteristika, raiški forma.

## Vaidmenys
* Abraomas – Rudolfas Blaumanis. Siuvėjų dienos Silmačiuose 1936 m., 1956 m. ir režisierius,
* Lavreckis – Bajorų gūžta 1954 m., pagal I. Turgenevą.

Vaidino kino filme „Nauris“, 1957 m., rež. Leonidas Leimanis.

## Režisuoti spektakliai
* Maksimas Gorkis. Jegoras Bulyčiovas ir kiti 1952 m., vaidino Bulyčiovą,
* Antonas Čechovas. Žuvėdra 1954 m.,
* Senoji jūrininkų gūžta 1957 m., pagal V. Lacį,
* Janis Rainis. Ugnis ir naktis 1958 m. ir Indulis ir Arija 1965 m.,
* Bertoldas Brechtas. Ponas Puntila ir jo tarnas Matis 1962 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Nikolajus Murniekas nuotraukose. Latvijas Akadēmiskā bibliotēka un Rakstniecības, teātra un mūzikas muzejs
Lietuvos grūdų perdirbėjų asociacija

**Lietuvos grūdų perdirbėjų asociacija** (**LGPA**) - grūdų perdirbėjus Lietuvoje vienijanti organizacija; asociacija. Įkurta 1992 m. Pradžioje vienijo 20, dabar - 30 įmonių. Narės - salyklo gamybos įmonės, didmeninės grūdų prekybos įmonės bei kitokios bendrovės, turinčios grūdų perdirbimo, pašarų gamybos ar didmeninės grūdų bei pašarinių žaliavų prekybos padalinius.

Adresas - A. Smetonos g. 8-5, LT-0111 5 Vilnius.

## Narystė
*Lietuvos pramonininkų konfederacija, narė
*Lietuvos Respublikos žemės ūkio rūmai, narė 
*Europos pašarų gamintojų federacija (FEIAC), narė (nuo 2005 m.)

## Nuorodos
*Oficialus Lietuvos grūdų perdirbėjų asociacijos tinklalapis (lietuvių, rusų, anglų k.)
Janis Mitrevicas

**Janis Mitrevicas** (, g. 1957 m. liepos 16 d. Ryga) – latvių tapytojas.

## Biografija
1982 m. baigė Latvijos dailės akademiją. Nuo 1979 m. dalyvauja parodose. 1982 m. su kitais tapytojais subūrė grupę „Švelnūs svyravimai“.

## Kūryba
Ankstyvajai tapybai būdinga neoekspresionizmo bruožai („Soči“ 1982 m.), devintame dešimtmetyje nutapė didelio formato, ekspresyvių, tamsaus kolorito paveikslų su simboliniais motyvais („Pozuotojas“ 1987 m., „Ateinantis“ 1989 m.). 1992 m. Zosleno gyvenvietę (Cėsių rajonas) paskelbė Europos centru, čia gyvena, rengia parodas bei akcijas {„Aerouostas“ 1993 m.). Nuo dešimto dešimtmečio pasuko kita kūrybos kryptimi – į postmodernistinę neoromantizmo interpretaciją; tapydamas realistine maniera ironišku ir autoironišku stiliumi naudoja istorijnių stilių motyvus ir kičo elementus atskleisdamas savo požiūrį į menininkui visuomenės keliamus uždavinius („Marmeladas“ 1991 m., „Žane ir Diana“ 1999 m., „Angelo prisilietimas“ 2001 m.) Kuria instaliacijas („Kasdienė suknelė“ 1986 m., „Bekonas tautai“ 1994 m.).

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Janis Mitrevicas. Paroda
Zabžas

**Zãbžas**  () – miestas-apskritis Lenkijos pietuose, 18 km nuo Katovicų, Aukštutinės Silezijos aglomeracijoje. Įsikūręs prie Klodnicos upės. Išvystyta mašinų, metalo apdirbimo, chemijos, maisto pramonė, angliakasyba.

Veikia Silezijos medicinos universiteto (Katovicuose) filialas ir kitos aukštosios mokyklos, teatras, filharmonija, miesto (įkurtas 1935 m.), angliakasybos (1981 m.), karinės technikos (2011 m.) muziejai, meno galerija, Gvido (lankytojams atidaryta 1982 m.), Karalienės Luizos (1993 m.) akmens anglių buvusios kasyklos, botanikos sodas. Svarbiausios bažnyčios: Šv. Andriejaus (pastatyta 1863–1866 m.), Šv. Pranciškaus Asyžiečio (1884–1885 m.), Šv. Onos (1897–1900 m.), medinė Šv. Jadvygos (1928–1930 m.).

## Istorija

Zabžas šaltiniuose minimas nuo 1305 m. 1915–1945 m., vokiečiams valdant Sileziją, vadintas Aukštutinės Silezijos Hindenburgu (*Hindenburg in Oberschlesien*).

## Sportas
* KS Górnik Zabrze (futbolo klubas);
* „Ernest Pohl“ stadionas, kurio talpa 24 563.

## Šaltiniai
Dunojevas

**Dunojevas** arba **Dunajevas** () – ežeras pietų Lietuvoje ir šiaurės rytų Lenkijoje, Rytų Sūduvos aukštumoje ant Lietuvos-Lenkijos valstybinės sienos.

Mažesnioji vandens telkinio dalis (7,50 ha) priklauso Palenkės vaivadijos Suvalkų apskrities Vižainio valsčiui; didesnioji dalis (18,3 ha) – Marijampolės apskrities Vilkaviškio rajono Gražiškių seniūnijai. Ežeras pailgas (1,1 x 0,37 km), per vidurį įsmaugtas, šiaurinė dalis užpelkėjusi, šiaurės rytinė – apaugusi Norvydų mišku. Vandens paviršiaus altitudė 247,8 m.

Pietinėje dalyje stūgso Stankūnų kalnas (285,5 m), per kurį eina Lietuvos–Lenkijos valstybinė siena, dar piečiau (jau Lenkijos teritorijoje) išsidėstęs Stankūnų kaimas. Reljefas į vakarus kalvotas, tarp Pakalnių ir Dunajevo ežerų iškilusios kalvų viršūnės: Dunojaus kalnas (>285 m), Janaukos kalnas (282,9 m), Pavištyčio kalnas (282,4 m), Staugūno kalnas (281,8 m). Šiaurės rytuose išteka upelis link Paširvinčio pelkės (Širvintos baseinas).

Po Antrojo pasaulinio karo Dunojevas atsidūrė pasienio zonoje ir gyventojams buvo nepasiekiamas. Dabar ežeras priklauso Vištyčio regioniniame parkui ir patekimą prie jo reguliuoja parko lankymo taisyklės. Prieigas prie vandens telkinio apsunkina ir užpelkėję jo krantai.

## Šaltiniai
* Vištyčio regioninio parko tinklalapis.

## Nuorodos
* Vižainio valsčiaus ežerų aprašymas (lenk.);
* Vaizdas iš kosmoso;
* Ežero nuotraukos .
Oulujokis

**Oulujokis** (, ) – upė Suomijoje. Teka per Kainu regiono teritoriją. Įteka į Baltijos jūrą, ties Oulu. Upės žiotyse įsikūręs Oulu uostas.

## Išnašos
Jonavos rajono policijos komisariatas

**Jonavos rajono policijos komisariatas** - policijos komisariatas, esantis Jonavos rajone.

Adresas -  Klaipėdos 4, LT-55171 Jonava.

## Struktūra
*Reagavimo skyrius;
*Veiklos skyrius.

## Vadovybė

*Viršininkas Vigintas Lukošius
*Viršininko pavaduotojas Šarūnas Šidagis.
   
## Nuorodos
*Oficialus Jonavos rajono policijos komisariato tinklalapis
Policijos komisariatas

**Policijos komisariatas** - policijos sistemos įstaiga, organizacinis teisėsaugos institucijų vienetas tam tikrame rajone. 

## Lietuva
Lietuvoje yra išskiriami apskričių vyriausieji policijos komisariatai, miestų policijos komisariatai, rajonų policijos komisariatai.
Miestų, rajonų policijos komisariatai pavaldūs atitinkamų apskričių vyr. policijos komisariatams (pvz., Jonavos rajono policijos komisariatas - Kauno apskrities vyriausiajam policijos komisariatui). Lietuvoje didžiausi policijos komisariatai yra:
*Vilniaus apskrities vyriausiasis policijos komisariatas, 
*Kauno apskrities vyriausiasis policijos komisariatas, 
*Klaipėdos apskrities vyriausiasis policijos komisariatas ir kt.

Policijos komisariatui vadovauja policijos komisariato viršininkas, apskrities vyriausiojo policijos komisariato viršininkas turi pavaduotojų.

## Vokietija

Analogiško lygmens (apskrities vyriausiojo policijos komisariato Lietuvoje) įstaiga Vokietijoje yra vad. *policijos direkcija* (). Žemesnės struktūros - policijos komisariatai, policijos nuovados (inspekcijos) ir kt.

Kriminalinei policijai federaliniu mastu vadovauja Vokietijos federalinė kriminalinė tarnyba (), žemių lygmenyje - Žemės kriminalinė tarnyba (*Landeskriminalamt*).

## Nuorodos
*Oficialus Vilniaus apskrities vyriausiojo policijos komisariato tinklalapis
Oulujervis

**Oulujervis** (, ) – ežeras Suomijos centrinėje dalyje, į pietryčius nuo Oulu. Plotas 884 km². Didžiausias gylis 34 m. Krantai labai vingiuoti, apaugę miškais. Yra apie 500 salų (didžiausia – Manamansalo). Lapkričio-gegužės mėn. būna užšalęs. Išteka Oulujokis (įteka į Botnijos įlanką).


Image:Map of Finland - Oulujarvi.png
Image:Oulujarvimap.png


## Šaltiniai
Pašilių piliakalnis

**Pašilių piliakalnis** – piliakalnis (A686P) Jurbarko rajono savivaldybės teritorijoje, Pašilių kaime Seredžiaus seniūnija. Pasiekiamas iš kelio Seredžius–Butkiškė Vitkūnuose pasukus į dešinę rytų kryptimi, į Pašilius, juose prieš sodybą pasukus į kairę šiaurės kryptimi, pavažiavus laikantis dešinės, prieš sodybą – vasarnamį pasukus į kairę šiaurės rytų kryptimi – iš viso 2 km nuo Vitkūnų sankryžos, yra slėnio viršuje, 50 m į dešinę, į rytus nuo kelio, prieš jam pradedant leistis į slėnį.

## Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas Dubysos dešiniajame krante esančiame kyšulyje. Aikštelė keturkampė, pailga rytų–vakarų kryptimi, 60x16 m dydžio, kiek iškiliu viduriu. Jos vakariniame gale supiltas 16 m ilgio, 3,5 m aukščio, 15 m pločio pylimas, kurio 4 m aukščio išorinis šlaitas leidžiasi į užslinkusį griovį. Šlaitai statūs, 20 m aukščio.

Piliakalnis apardytas ariant, pylime kasant duobes. Apaugęs spygliuočiais medžiais. Rytinėje papėdėje 0,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio viduriu – XIII a. 
Vaizdas:Pashiliu piliakalnis 2008 birzelis 03.JPG|Duobės kalno šlaite.
Vaizdas:Pashiliu piliakalnis 2008 birzelis 02.JPG|Archeologijos paminklo ženklas.


## Šaltiniai

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.115.

## Nuorodos
* Lietuvos piliakalniai
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Vizga

**Vizga** () – upė šiaurės rytų Lenkijoje ir pietų Lietuvoje. Priklauso Priegliaus baseinui. Išteka iš Vištuno ežero (26,09 ha) Lenkijoje Vižainio valsčiuje, toliau upė teka į vakarus, o ties Vižguriais pasuka į šiaurę. Vėliau kerta Balčio ežerą (4,5 ha), Ilgelio ežerą (10,43 ha) ir Lietuvos-Lenkijos valstybinę sieną. Lenkijos teritorija upė teka 2,5 km. Lietuvoje Vištyčio seniūnijoje, prie Pakalnių kaimo Vizga įsilieja į Vyžainos upę (1,2 km nuo jos žiočių). Lietuvai priklauso 2,9 km² upės baseino ploto.

## Šaltiniai
Raudonėnų piliakalnis

**Raudonėnų piliakalnis** – piliakalnis (23896; A684K1P) ir gyvenvietė (23897; A684K2P) Jurbarko rajono savivaldybės teritorijoje, Raudonėnų kaime, Raudonės seniūnija. Pasiekiamas iš plento  prieš Raudonę, pravažiavus kelią į Raudonėnus, iškart pasukus lauko keliu į kairę, už 550 m yra kairėje, vakaruose, už pirmos sodybos kairėje ir šalia jos esančio tvenkinio.

## Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas Raudonės upelio dešiniojo kranto kyšulyje. Aikštelė trikampė, orientuota pietvakarių – šiaurės rytų kryptimi, 37 m ilgio, 35 m pločio pietvakariuose. Jos pietvakarių krašte supiltas 40 m ilgio, 3 m aukščio, 12 m pločio pylimas, už kurio iškastas 6 m pločio, 1 m gylio griovys. Šlaitai statūs, 18 m aukščio. Išmatavimai: 160 m ilgio šiaurės – pietų kryptimi ir iki 140 m pločio.

Aikštelės šiaurinę dalį nuplovė Raudonė, pietinis šlaitas link tvenkinio paveiktas erozijos. Piliakalnis apaugęs praretintais lapuočiais medžiais. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio viduriu - XIII a. 

## Gyvenvietė
Į pietvakarius nuo piliakalnio 1,2 ha plote yra papėdės gyvenvietė. Ji buvo įsikūrusi priešais piliakalnio pylimą. Gyvenvietė buvo tame pačiame tarp Raudonės ir Rožupės esančiame kyšulyje kaip ir piliakalnis. Nuo piliakalnio ją skyrė priešais piliakalnį buvęs griovys, šiuo metu jau užslinkęs. Išmatavimai – plotas: 150 m ilgio šiaurės – pietų kryptimi ir iki 80 m pločio.

## Šaltiniai

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.115.
* Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašas

## Nuorodos
* Lietuvos piliakalniai
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Alna (Zapsys)

**Alna** () – upė šiaurės rytų Lenkijoje ir pietų Lietuvoje. Pradėjusi savo kelią Lenkijos Seinų valsčiuje Galadusio ežere ir yra vadinamas *Dusia* (). Po dviejų kilometrų įteka į Alno ežero šiaurinę dalį, ištekėdama iš šio ežero prie Aradnykų jau yra vadinama *Alna*. Ji neša savo vandenis kalvotomis apylinkėmis pro Alnus, kerta Lietuvos ir Lenkijos valstybinę sieną, teka pro Kučiūnus (Lazdijų rajonas) ir įsilieja į Zapsio ežerą.

## Pavadinimo kilmė
*Alėti*, *alnėti*, *almėti* reiškia „rėkauti, lalėti“ arba „smarkiai tekėti, gurgėti“. Upė iš tiesų yra srauni.

## Nuorodos
* Upės hidrologiniai duomenys, aprašymas, atstumai upe 

## Šaltiniai
Seredžiaus I piliakalnis

**Seredžiaus I piliakalnis** (*[[Palemonas (legendinis asmuo)|Palemono]] Kalnas*) – piliakalnis (23898, A688KP) ir gyvenvietė (23899, A688K2P) Jurbarko rajono savivaldybės teritorijoje, Seredžiaus vakarinėje dalyje Seredžiaus seniūnija. Pasiekiamas važiuojant pro Seredžiaus bažnyčios pietinę pusę 400 m į vakarus asfaltuota gatve iki galo, nuo jos į vakarus 100 m.

## Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas Nemuno aukštutinės terasos kyšulyje, suformuotame Pieštvės upelio. Iš šiaurės vakarų piliakalnį juosia Pieštvės upelis, iš pietų – Nemuno slėnis, iš šiaurės rytų prieina gretima aukštuma. Aikštelė beveik trikampė, pailga rytų–vakarų kryptimi, 50 m ilgio, 35 m pločio rytuose. Jos rytiniame gale supiltas 7 m aukščio, 20 m pločio pirmasis pylimas, kurio išorinis 9 m aukščio šlaitas leidžiasi į 10 m pločio, 4 m gylio griovį 4 m pločio dugnu (geriausiai išliko pietrytiniame šlaite), juosusį ir piliakalnio šiaurinę papėdę. Griovio išorinėje pusėje supiltas antras 3 m aukščio, 10 m pločio pylimas, geriau išlikęs tik šiaurinėje ir pietrytinėje dalyse. Vakariniame šlaite, 6 m žemiau aikštelės yra 2 m pločio terasa. Šlaitai statūs, 30 m aukščio, viršutinėje 6-8 m aukščio dalyje dirbtinai pastatinti. Išmatavimai: 320 m ilgio šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi ir 250 m pločio.

Piliakalnis apardytas arimų, pirmajame pylime iškasta didžiulė duobė, aikštelės kraštuose - apkasas. Dirvonuoja. Į piliakalnį nuo Seredžiaus miestelio apatinės dalies į viršų įrengti laiptai. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio viduriu - XV a. pradžia.

Piliakalnio šiaurės rytų pašlaitėje lankoma šventvietė – Seredžiaus šv. Jono šaltinis.
## Gyvenvietė
Rytinėje ir pietinėje papėdėse 1,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta grublėtos bei žiestos keramikos, molio tinko, gyvulių kaulų. Išmatavimai: 230 m ilgio šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi ir iki 150 m pločio.

## Istorija

Piliakalnyje 1293–1363 m. stovėjo Pieštvės pilis. Ją kryžiuočiai puolė 1293 m. liepos 25 d., 1298 m., 1318 m. rudenį, kiekvieną kartą sudeginti papiliai, taip pat 1319 m., 1322 m. vasario mėn., 1345 m. vasario mėn., 1357 m. Tik 1363 m. balandžio mėn. Pieštvės pilis užimta ir sudeginta po derybų, pasitraukus jos įgulai. Pieštvės pilis vėl buvo atstatyta po Žalgirio mūšio, minima 1412–1413 m.

## Šaltiniai

* Valstybės archeologijos komisijos medžiaga. KPC A. F.1 Ap.1. B.9. P.58.
* T. Narbutt. Dzieje narodu Litewskiego. Wilno, 1835. T.1. P. 164–165.
* Zenonas Ivinskis // XX amžius, 1939 birželio 20,21.
* Dionizas Poška. Raštai. V., 1959. P.322-323.
* Jonas Basanavičius. Apie senovės lietuvių pilis // Rinktiniai raštai. V., 1970. P.82.
* Adolfas Tautavičius. Seredžiaus piliakalnis // Mokslas ir gyvenimas, 1963. Nr.5. P.38.
* Vytautas Daugudis. Seredžiaus piliakalnis // Gimtinė. 1996. Nr.6(86). P.3.
* Romas Batūra. Pieštvės pilis Lietuvos gynyboje. Legendinės Lietuvos pradžios pilis. „Lietuvos valsčių“ monografija „Seredžius“, Vilnius, Versmė, 2003, p. 87-101. Straipsnis interneto svetainėje www.llt.lt skelbimas nuo 2007 08 21.

## Nuorodos
* Lietuvos piliakalniai
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai