open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Prieskydinė liauka

**Prieskydinės liaukos** () – nedidelės žmogaus ir stuburinių gyvūnų (išskyrus žuvis) endokrininės liaukutės, esančios kaklo srityje. Dažniausiai jų yra 4, nors gali būti nuo 2 iki 6. Dvi prieskydinės liaukos dažniausiai išsidėsto skydliaukės šoninių skilčių viršutinėje, dvi – apatinėje dalyje. Žmogaus prieskydinė liauka yra rusva, masė apie 0,05 g.

Prieskydinė liauka sudaryta iš parenchimos, kurios tarpuose yra jungiamasis audinys. Jame yra kraujagyslės, nervai. Iš išorės liauką dengia jungiamojo audinio kapsulė.

Prieskydinė liauka gamina hormoną paratiroidiną (parathormoną), kuris svarbus kalcio metabolizmui. Šis hormonas veika kaulus, inkstus, virškinimo traktą. Padidėjus liaukos aktyvumui, kraujyje padaugėja kalcio, tuomet slopinama nervų sistema, silpsta raumenų susitraukimai. Dėl liaukos hipofunkcijos – kalcio kraujyje sumažėja, prasideda traukuliai ir, nesuteikus pagalbos, žmogus gali mirti.

## Šaltiniai
Vandalizmas

**Vandalizmas** – sąmoningas kultūros vertybių naikinimas. Dažniausiai vandalizmu užsiima pavieniai asmenys ar visuomenei priešiškos grupės. Istorinio lūžio tarpsniais pasitaiko ir valstybinio masto vandalizmo, kuomet masiškai ir neatsižvelgiant į vertę naikinami su praeityje buvusia valdžia susiję pastatai (pavyzdžiui, bažnyčios), meno kūriniai ar net mašinos (pavyzdžiui, varpai), taip demonstruojant valdžios pasikeitimą.

Vandalizmas būdingas įvairioms epochoms ir civilizacijoms, pavyzdžiui, įsilaužimas į Egipto piramides, Graikijos ir Artimųjų Rytų romėnų statulų ir kitų meno vertybių plėšimas, Napoleono I kariuomenės plėšikavimas Maskvoje 1812 m.

## Etimologija

Pavadinimas kilęs iš rytų germanų genčių, gyvenusių tarp Vyslos ir Oderio, bei, pagal neteisingai iki XVII a. vyravusią nuomonę, 455 m. nusiaubusių Romą, pavadinimo. Šį pavadinimą panaudojo Anri Gregorua, Blua vyskupas, apibūdindamas Prancūzijos respublikonų armijos veiksmus 1794 m. sausio mėnesį vykusioje Prancūzijos revoliucijoje.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Jungiamasis audinys

**Jungiamasis audinys** () – audinių grupė, kuri remia, palaiko arba atskiria skirtingus organizmo audinius ir organus. Sudarytas iš ląstelių ir tarpląstelinės medžiagos. Jungiamojo audinio ląstelės susiformuoja iš nediferencijuotų mezenchimos ląstelių arba atkeliauja su krauju. Atlieka 4 pagrindines funkcijas organizme: atraminę, apsauginę (fagocitozė, imuninė organizmo gynyba, termoreguliacija), medžiagų apykaitos ir regeneracijos. Skirstomas į 5 pagrindines rūšis:

* *Skaidulinis*
: Purusis,
: Glaudusis.
* *Specialusis*
: Elastinis,
: Riebalinis,
: Retikulinis,
: Pigmentinis.
* *Griaučių*
: Kremzlinis,
: Kaulinis.
* *Embrioninis*
: Mezenchima,
: Drebutinis.
* *[[Kraujas]]* ir *[[limfa]]*.

Tarpląstelinę medžiagą sudaro *pagrindinė tarpląstelinė medžiaga* ir *skaidulinė medžiaga* arba *skaidulos*. Pagrindinė tarpląstelinė medžiaga – drebučių pavidalo terpė, užpildanti tarpus tarp ląstelių ir skaidulų. Ji daugiausia sudaryta iš polisacharidų, proteoglikanų, ir didelio kiekio audinių skysčio. Svarbiausi polisacharidai – glikozaminoglikanai (chondroitinsulfatas, keratinsulfatas, heparinsulfatas ir hialurono rūgštis). Tuo tarpu, proteoglikanai yra svarbiausia pagrindinės tarpląstelinės medžiagos sudėtinė dalis. Daug hialurono rūgšties yra puriajame jungiamajame audinyje, rūgšties vandeninis tirpalas pasižymi dideliu klampumu, o tai padeda organizmui apsisaugoti nuo staigaus infekcijos plitimo. Audinių skystis pagrindinėje medžiagoje sudaro skystąją terpės masę, jis išsiskiria iš arterinių kapiliarų, ir dalis jo sugrąžinama į kraują veninėje kapiliaro dalyje.
Skaidulos yra 3 pagrindinių rūšių: kolageninės, elastinės ir tinklinės.

## Jungiamojo audinio funkcijos

* Energijos saugojimas
* Organų apsauga
* Kūno struktūros parūpinimas
* Kūno audinių sujungimas

## Jungiamojo audinio sutrikimai

* Sarkoma – piktybinis jungiamojo audinio navikas
* Hemangiopericitoma – sarkoma, kuri atsiranda kapiliarų ląstelėse
* Marfano sindromas
Žvirbliniai

**Žvirbliniai** (*Passeridae*) – žvirblinių paukščių (*Passeriformes*) būrio šeima.

## Gentys
Šeimoje yra 8 gentys ir jose 43 rūšys:
* *[[Carpospiza]]* – Trumpapirščiai žvirbliai
* *[[Gymnoris]]* – Savaniniai žvirbliai
* *[[Hypocryptadius]]* – Cinamoniniai baltavokiai
* *[[Montifringilla]]* – Tikrosios sniegstartės
* *[[Onychostruthus]]*
* *[[Passer]]* – Tikrieji žvirbliai
* *[[Petronia]]*
* *[[Pyrgilauda]]* – Mažosios sniegstartės

## Žvirbliniai Lietuvoje
Lietuvoje gyvena 2, tikrųjų žvrblių (*Passer*) genties rūšys:
* Naminis žvirblis (*Passer domesticus*); Lietuvoje labai dažnas, peri, žiemoja. Čia gyvena porūšis *Passer domesticus domesticus*.
* Eurazinis karklažvirblis (*Passer montanus*); Lietuvoje gausiai paplitęs, peri. Gyvena *Passer montanus montanus* porūšis.

## Šaltiniai
Ilgauodegės zylės

**Ilgauodegės zylės** (*Aegithalidae*) – žvirblinių paukščių šeima.

## Išvaizda
Smulkūs (8-16 cm, 5-10 g) krūmų ir medžių paukščiai. Išvaizda panašūs į zyles. Jų kaklas trumpas, galva didelė. Snapas mažas ir trumpas, atrodo šiek tiek pūstas. Šnervės pridengtos smulkiomis plunksnomis. Kojos vidutinio ilgio, o pirštai trumpi ir su nageliais. Plunksnų danga puri ir švelni.

## Biologija
Dieniniai paukščiai. Gyvena miškuose ir jų pakraščiuose. Miega medžiuose, susiglaudę vienas prie kito.

### Balsas
  

### Lizdas

Lizdas rutuliškas, su šonine landa. Dėtyje 2-16 kiaušinių. Peri 12-18 dienų. Išsiritusius jauniklius maitina 14-18 dienų.

## Mityba
Minta vabzdžiais ir kitais bestuburiais.

## Paplitimas
Paplitusios Eurazijoje, Šiaurės ir Centrinėje Amerikoje. Lietuvoje vienintelė rūšis – ilgauodegė zylė, arba uodeguotoji zylė (*Aegithalos caudatus*).

Šeimoje 4 gentys, 13 rūšių.

## Gentys
* Ilgauodegės zylės – *[[Aegithalos]]* Hermann, 1804
* Zylinės devynbalsės – *[[Leptopoecile]]* Severtzov 1873
* Nykštukinės zylės – *[[Psaltria]]* Temminck, 1836
* Krūmyninės zylės – *[[Psaltriparus]]* Bonaparte, 1850
Liudvikas Adomas Jucevičius

**Liudvikas Adomas Jucevičius** (1813 m. gruodžio 15 d. Pakėvis, dab. Kelmės raj. – 1846 m. kovo 24 d. Lepelis, dab. Baltarusija) –  Lietuvos tautosakininkas, etnografas, literatūrologas, rašęs lenkų kalba. Buvo žemaičių lietuviškojo sąjūdžio dalyvis, literatas ir kraštotyrininkas, aprašęs žemaičių krašto gyvenimą, papročius, pirmasis papasakojęs legendą apie Jūratę ir Kastytį. Slapyvardis – Liudvikas iš Pakėvio ().

## Biografija

L. A. Jucevičius gimė Žemaitijos bajorų šeimoje. Tėvai: Dominykas Jucevičius – bežemis Žemaitijos bajoras, tarnavęs Pakėvio dvare, kraštotyrininkas, išgyvenęs 112 metų, ir Ieva Gimbutaitė-Jucevičienė. 1823–1829 m. mokėsi Kražių gimnazijoje, vėliau buvo įstojęs į Vilniaus universiteto Medicinos fakultetą, bet jo nebaigė. 1838 m. baigė uždaryto Vilniaus universiteto Teologijos fakulteto vietoje įkurtą katalikų Dvasinę akademiją. Po to kunigavo Švenčionyse, 1840–1843 m. Svėdasuose. 1840 m. pakviestas mokyti Adomynės dvarininko maršalkos J. Žurausko vaikus įsimylėjo jo dukterį Malviną, apsisprendė nepalikti vienos moters su būsimu kūdikiu ir metė kunigystę. Tai buvo nepaprastai radikalus žingsnis to meto visuomenėje. Kadangi nebuvo kitų galimybių įteisinti ryšius su Malvina Žurauskaite, Jucevičius perėjo į stačiatikių tikybą kartu su savo išrinktąja ir ją vedė. Šis žingsnis išprovokavo kone visuotinį Jucevičiaus pasmerkimą to meto Lietuvos visuomenėje, buvo traktuojamas kaip politinė išdavystė, perėjimas į tarnybą krašto pavergėjams rusams. Jucevičius turėjo pasitraukti iš Lietuvos į Vitebsko guberniją, kur gavo mokytojo darbą. Likusį gyvenimą jis praleido neturėdamas galimybių tiesiogiai dalyvauti lietuvių tautinio atgimimo judėjime ir jaunas mirė. Buvo palaidotas Lepelio stačiatikių kapinėse. Jucevičiaus asmeninė drama darė jį apkalbų objektu to meto Lietuvos bajorų aplinkoje, netgi jo mirtis buvo sutikta su piktdžiuga.

## Kultūrinė ir literatūrinė veikla

L. A. Jucevičius atstovavo besiformuojantį dvikalbių bajoriškos kilmės Lietuvos inteligentų sluoksnį, kurio kitas žymesnis atstovas Mikalojus Akelaitis. L. A. Jucevičius savo gimtomis kalbomis laikė tiek lietuvių, tiek lenkų kalbą, nors pats save laikė lietuviu, Lietuvos patriotu. Lenkų kalba jis skelbė savo kraštotyrinius ir publicistinius darbus, o lietuvių kalba – iš lenkų kalbos išverstų poezijos kūrinių fragmentus. Vienas pirmųjų vertė Adomo Mickevičiaus kūrinius į lietuvių kalbą. Kita vertus, Jucevičius skelbė lietuvių liaudies dainų lenkiškus vertimus. Savo kūryba Jucevičius atspindėjo to meto Lietuvos bajorijos dalyje ryškėjantį atsigręžimą į lietuvišką kultūrą, tautinio atgimimo tendencijas bei dviem kalbomis grįstos Lietuvos kultūros formavimosi užuomazgas.

Reikšmingiausi L. A. Jucevičiaus darbai: „Mokyti žemaičiai“ (1841), „Žemaitijos atsiminimai“ (1842), ir „Lietuva“ (1846)

## Šaltiniai
Vidutinis margasis genys

**Vidutinis margasis genys** (*Dendrocopos medius*) – geninių (*Picidae*) šeimos paukštis.

## Išvaizda

Vidutinis genys panašus į didįjį genį, tik mažesnis. Skruostų margumas nesiekia snapo.

Patino kakta balsva, viršugalvis raudonas. Skruostai balti, be juodų „ūsų“. Nugara juoda, šonuose baltos dėmės. Kūno apatinė dalis palšva ir gelsva, pauodegys rausvas, šonai dryžuoti. Snapas ir kojos tamsiai pilki. Rainelė raudonai ruda. Patelė panaši į patiną, bet jos viršugalvyje raudona dėmė mažesnė. Jaunikliai blankesnių spalvų, jų viršugalvis rausvas. Išsirita pliki.

## Paplitimas
Vakarinėje Eurazijoje gyvena nuo Pirėnų pusiasalio iki Tulos, Voronežo sričių, vakarinės Moldavijos. Šiaurėje arealas siekia pietinę Švediją, Pskovo sritį, šiaurės Kaukazą, pietuose tęsiasi iki šiaurinio Irano, Užkaukazės, Mažosios Azijos, Juodosios jūros vakarinės pakrantės, Balkanų pusiasalio, Italijos.

Žiemoja paplitimo areale.

Lietuvoje gana retas.

## Biologija

Tipiškas lapuočių miškų gyventojas, tik klajoklių periodu ir žiemą aptinkamas spygliuočių miške. Tokį biotopo pasirinkimą lemia silpnas paukščio snapas, kuriuo negali kalti kietesnės medienos. Daug judresnis už didįjį genį, greitai laipiodamas kamienais ir storomis šakomis renka maistą.

Dažnai apsigyvena senose kitų genių drevėse, prieš tai jas gerai išvalę. Patys drevę kala tik sutrešusių medžių šakose.

## Dauginimasis

Monogamai. Drevės, kurią apie 20 dienų kala abu porelės nariai, dugne patelė padeda apie 6 kiaušinius. Juos apie 12 dienų peri abu porelės nariai. Lizde jaunikliai išbūna kiek daugiau nei tris savaites. Jau dviejų savaičių amžiaus geniukai pradeda kopti prie drevės angos. Jaunikliams palikus lizdą, šeima kartu laikosi dar apie 10 dienų, vėliau išsiskiria.

## Mityba
Minta sėklomis ir vabzdžiais.

## Šaltiniai
* *Lietuvos fauna: paukščiai, 2 knyga.* Sud. V. Logmanas. – Vilnius: Mokslas, 1991.
Žalioji meleta

**Žalioji meleta** (*Picus viridis*) – geninių (*Picidae*) šeimos paukštis.

## Išvaizda

Maždaug kėkšto dydžio. Nuo pilkosios meletos skiriasi raudonu viršugalviu.

Patino kūno viršutinė pusė gelsvai žalsva, antuodegis geltonas. Viršugalvis raudonas, kakta juoda. Nuo žiočių kampo tęsiasi juodas dryžis, jo vidurinė dalis raudona. Plasnojamosios ir vairuojamosios plunksnos rusvos, su skersiniu šviesiu raštu. Pilvinė pusė balsvai žalsva, krūtinė ir pilvas neryškiai dėmėti, kūno šonų ir pauodegio raštas skersinis. Snapas pilkas. Kojos tamsiai pilkos. Rainelė balsva. Patelės juodas dryžis be raudonų dėmelių, jaunikliai blankesnių spalvų. Išsirita pliki.

## Paplitimas
Paplitusi vakarinėje Eurazijoje nuo Atlanto pakrančių iki Volgos slėnio, vakarinės Kaspijos pakrantės, Kopetdago, šiaurėje arealas siekia pietinę Skandinaviją, Kamos žiotis; pietuose Mažąją Aziją, Viduržemio jūros pakrantes.

Žiemoja paplitimo areale.

Lietuvoje negausi, įrašyta į Raudonąją knygą. Pietų Lietuvoje gausi tarp miškų įsikūrusiuose kaimuose, pavyzdžiui, Marcinkonyse. Pasaulyje šių paukščių populiacija stabili.

## Biologija

Gyvena nedideliuose palei upę augančiuose miškeliuose. Kartais perėti traukia į atokiau nuo vandens telkinių esančius miškus.

Rečiau aptinkama mišriuose miškuose, kartais eglynuose. Nevengia senų sodų bei parkų, ypač, jei ten auga tuopa. Paprastai tylus paukštis, tačiau pavasarėjant pradeda šūkauti ir tarškinti snapu į šaką, sausą medžio viršūnę.

## Dauginimasis
Lytiškai subręsta pirmaisiais gyvenimo metais. Kovo pabaigoje intensyviai apžiūrinėja senus uoksus. Paprastai kala ir naujus uoksus, kelis iškart, patinas vieną, o patelė kitą. Patinas baigia pirmasis, taigi kiaušiniai paprastai sudedami į jo iškaltą uoksą. Uokso kalimas trunka apie 20 dienų. Žaliosios meletos snapas silpnas, todėl uoksui dažnai išsirenka patręšusį gluosnį, kartais lizdas aptinkamas pušyje.

Dėtyje būna apie 6 kiaušinius, peri abu porelės nariai, maždaug 16 dienų. Naktį peri patinas, o patelė nakvoja sename uokse, ryte apsikeičiama vietomis. Dieną paukščiai keičiasi kas 2 valandas. Jauniklius maitina abu, susitikę prie lizdo vienas kito atžvilgiu gali būti net agresyvūs. Paprastai patelė palaukia, kol patinas baigs maitinti geniukus.

Paukšteliai lizdą palieka 24 dienų amžiaus, visa šeimyna laikosi netoli uokso. Paukščiai šūkauja ir nenutolsta vieni nuo kitų toliau kaip per 200 metrų. Jaunikliai miega įsikibę į medžio kamieną.

## Mityba
Minta beveik vien rudosiomis skruzdėmis.

## Šaltiniai
* * *Lietuvos fauna: paukščiai, 2 knyga.* Sud. V. Logmanas. – Vilnius: Mokslas, 1991.
Kivis

**Kivis** gali reikšti:

* Paatogrąžio kraštų vaisių – Kivis (vaisius);
* Besparnį Naujojoje Zelandijoje gyvenantį paukštį – Kivis (paukštis).
Kivis (vaisius)

**Kiviai** – subtropikuose ir vidutinėse platumose augantys aktinidijinių (*Actinidiaceae*) šeimos, aktinidijų (*Actinidia*) genčiai priklausančios kivinės aktinidijos vaisiai. Kai kur jie vadinami kiniškais agrastais.

## Pavadinimo kilmė
Vaisiaus pavadinimas kilo nuo Naujosios Zelandijos simbolio – paukščio kivio, kadangi jo forma ir spalva panaši į šį paukštį. Firma, pirmą kartą pristačiusi kivius į rinką, vadinosi „Kiwi“, o jos emblemoje pavaizduotas paukštis kivis.

## Istorija

XX a. pradžioje laukinė aktinidija, kurios vaisius svėrė tik 30 g, buvo atvežta į Naująją Zelandiją. Ten išvesta kultūrinė stambiavaisė kiniška aktinidija, kurios vaisiaus svoris siekia 100 g, žymiai pagerėjo skoninės savybės.

Dabartiniais laikais kiviai daugiausia auginami subtropinio klimato šalyse, ypač Italijoje, Naujojoje Zelandijoje, Čilėje.

## Vaisiai
Kiviai yra kiaušinio formos, žaliu sultingu minkštimu ir mažomis juodomis sėklomis uogos, kurias veda vijoklinis augalas (*Actinidia chinensis*). Dažniausios aktinidijos rūšies *[[Actinidia deliciosa]]* kivio vaisių ilgis yra apie 6 cm, skersmuo – apie 4,5–5,5 cm. Kivių svoris – 86–90 gramų. Odelė žalsvai ruda, padengta smulkiais pūkeliais. Auginami specialiuose soduose, sklypuose. Yra išvesta „Gold kiwi“ rūšis, kurios minkštimas geltonos spalvos.

## Mityba
Kivis gausus vitamino C, kuris stiprina imuninę sistemą. Jie veikia kaip antioksidantai, stiprina organizmo gyvybines funkcijas, palaiko odos elastingumą. Juose esantis magnis stiprina raumenis. Suvalgę vieną kivi per dieną gauname visą vitamino C reikiamą dozę rekomenduojamą paros normos.

Kivių skonis apibūdinamas kaip agrastų, žemuogių, bananų, melionų, obuolių ir ananasų aromatų derinys.

Kivis valgomas šviežias, nuluptas ir supjaustytas griežinėliais ar perpjautas pusiau, jo dedama į daržovių mišraines ar tyres, ledus ir šerbetus. Iš vaisių verdama uogienė, džemas, marmeladas, želė, gaminamas likeris ir vynas.

## Gydomosios savybės
Saldžiuose sultinguose vaisiuose yra labai gausu vitamino C, kalio bei įvairių biologiškai aktyvių medžiagų.

Kiviuose esantis kalis naudingas sergantiems hipertonija, esant jodo deficitui. Vaisiai skatina riebalų sudeginimą, kurie blokuoja arterijas, taip organizme sumažėja riebiųjų rūgščių ir trombų susidarymo rizika.

## Šaltiniai
Tripirštis genys

**Tripirštis genys** (*Picoides tridactylus*) – geninių (*Picidae*) šeimos paukštis.

## Išvaizda
Patino viršugalvis geltonas, kaklas juodas. Nugara, sparnai ir uodega juodi su baltomis dėmėmis. Pilvinė pusė balta, šonai išmarginti juodomis dėmėmis. Snapas pilkas. Kojos tamsiai pilkos, du pirštai atsisukę į priekį, vienas atgal. Patelės viršugalvis juosvai baltas. Jaunikliai tamsiai rusvi, viršugalvyje plunksnų viršūnės auksinės spalvos. Išsirita pliki.

## Paplitimas
Eurazijoje paplitęs nuo Alpių ir Skandinavijos iki Ochotsko ir Japonų jūrų. Šiaurėje arealas siekia Kolos pusiasalį, Baltąją jūrą, Pečioros žemupį, Obės, Jenisejaus, Senos žemupį, Kolymos, Anadyrio baseiną, pietuose tęsiasi iki Korėjos pusiasalio, šiaurės rytų Kinijos, Mongolijos, Tian Šanio, Obės, Irtyšiaus aukštupio, pietinio Uralo, Volgos vidurupio, Dniepro aukštupio, pietinių Karpatų, Balkanų pusiasalio. Izoliuota arealo dalis aptinkama centrinėje Kinijoje, taip pat gyvena Šiaurės Amerikoje, kai kuriose salose.

Žiemoja paplitimo areale.

Lietuvoje labai reta rūšis, įrašyta į Raudonąją knygą. 

## Biologija
Čepkelių rezervate aptinkamas kyšuliuose, įsiterpiančiuose į raistą, pelkės gilumoje esančiose salose. Paprastai tai seno miško sklypai, apaugę beržais, pušimis, eglėmis, kurie išretėję su daug virtuolių ir stuobrių. Gyvena raisto pušynuose, eglynuose su lapuočių medžių priemaiša. Mėgsta senas degimvietes.

## Dauginimasis
Gūžtą paprastai įsirengia sausuoliuose arba sutrūnijusiuose medžiuose. Gali įsikurti nudžiūvusiose drebulėse, juodalksniuose. Toje pačioje lizdavietėje gali perėti kelis kartus. Dėtyje būna apie 4 kiaušinius, perimi apie 2 savaites. Gūžtoje geniukai išbūna apie 19 dienų. 

## Mityba
Minta įvairiais vabzdžiais, miško kenkėjias, nudžiūvusiuose medžiuose gyvenančiais ūsuočiais, kinivarpomis, jų lervomis ir lėliukėmis. Kartais sugauna drugių, lapgraužių, jų lervų. Kenkėjų apniktą stuobrį lanko tol, kol nužievina ir išrenka visus parazitus.

## Šaltiniai
* *Lietuvos fauna: paukščiai, 2 knyga.* Sud. V. Logminas. – Vilnius: Mokslas, 1991.
Baltnugaris genys

**Baltnugaris genys** (*Dendrocopos leucotos*) – geninių (*Picidae*) šeimos paukštis.

## Išvaizda

Patino viršugalvis raudonas. Pakaušis ir nugaros viršutinė dalis juodi. Nugaros apatinė pusė balta. Nuo žiočių kampo eina juodi „ūsai", kurie gerklės šonuose susilieja su juoda juostele. Sparnai su juodai baltomis juostelėmis. Pilvinė pusė balta, rusvo atspalvio. Šonai gelsvi, išmarginti išilginiais juodais dryželiais. Pauodegio raudona spalva, palaipsniui šviesėdama, eina net iki krūtinės. Patelės viršugalvis juodas. Jauniklių viršugalvis ir pauodegys neryškiai raudoni.

## Paplitimas
Eurazijoje paplitęs nuo Italijos, Austrijos, Skandinavijos iki Ochotsko, Japonų, Rytų Kinijos jūrų. Šiaurėje arealas siekia pietinę Skandinaviją, Šiaurinės Dvinos aukštupį, Obės vidurupį, Jenisejaus, Lenos aukštupį, Amūro baseiną. Pietuose arealas tęsiasi iki Korėjos pusiasalio, šiaurės rytų Kinijos, Didžiojo Chingano, Kentėjus kalnagūbrių, šiaurinio Kazachstano, Volgos vidurupio, Dniepro žemupio, Balkanų pusiasalio, Mažosios Azijos. Izoliuotuos arealo dalys aptinkamos Kaukaze, Pirėnų pusiasalyje, rytinėje Kinijoje, Kamčiatkoje, kai kuriose salose.

Žiemoja paplitimo areale.

Lietuvoje retas.

## Biologija
Gyvena giriomis tekančių upokšnių slėniuose, beržų ir juodalksnių šlapiuose medynuose, kur gausu išdžiūvusių medžių, trūnijančių stuobrių. Vasaros pabaigoje ir žiemą laikosi pagirių sodybose, mažuose juodalksnynuose, mišriuose beržynuose ir eglynuose.

Skraido tik dieną, ištisas valandas krapštosi sausuose medžiuose, baladojai tarp supuvusių stuobrių, gana retai pasigarsdindamas dusliu diksėjimu. Žmogų arti prisileidžia tik jauni, vasaros pabaigoje klajojantys paukščiai, o senesni kiek baikštūs.

Uokse jaunikliai ramesni ne kitų rūšių geniai: dažniausiai tyli, tik kartais išleidžia kokį nors garsą.

Labai naudingas paukštis, nes naikina medienos gadintojus.

## Dauginimasis
Balandžio pirmoje pusėje supuvusių beržų, juodalksnių, gluosnių stuobriuose kala uoksus. Ant minkšto trūnėsių sluoksnio padeda maždaug 4 kiaušinius, peri apie dvi savaites. Jauniklius maitina patinas ir patelė. Geniukai lizde išbūna apie 28 dienas.

## Mityba
Minta beveik vien vabzdžių vikšrais, vabalais, ilgakojais uodais ir ūsuočių lervomis.

## Šaltiniai
* *Lietuvos fauna: paukščiai, 2 knyga.* Sud. V. Logmanas. – Vilnius: Mokslas, 1991.
Versalio taika

**Versalio taika** gali reikšti vieną iš tarptautinių sutarčių, pasirašytų Versalio mieste Prancūzijoje:
# JAV ir jos sąjungininkų (Prancūzijos, Ispanijos ir Nyderlandų) taikos sutartis su D. Britanija, pasirašyta 1783 m. rugsėjo 3 d. Versalyje, pasibaigus JAV nepriklausomybės karui (1775–1783 m.);
# Taikos sutartis po Pirmojo pasaulinio karo, pasirašyta Versalyje 1919 m. birželio 28 d. – žr. Versalio taikos sutartis.
Margieji geniai

**Margieji geniai** (*Dendrocopos*) – geninių (*Picidae*) šeimos paukščių gentis.

Lietuvoje gyvena penkios rūšys:
* Baltanugaris genys (*Dendrocopos leucotos*). Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
* Didysis margasis genys (*Dendrocopos major*)
* Vidutinis margasis genys (*Dendrocopos medius*)
* Mažasis margasis genys (*Dendrocopos minor*)

--
* (*Dendrocopos temminckii*)
* (*Dendrocopos maculatus*)
* (*Dendrocopos ramsayi*)
* (*Dendrocopos moluccensis*)
* (*Dendrocopos nanus*)
* (*Dendrocopos kizuki*)
* (*Dendrocopos canicapillus*)
* (*Dendrocopos macei*)
* (*Dendrocopos atratus*)
* (*Dendrocopos auriceps*)
* (*Dendrocopos mahrattensis*)
* Arabinis margasis genys (*Dendrocopos dorae*)
* (*Dendrocopos hyperythrus*)
* (*Dendrocopos cathpharius*)
* (*Dendrocopos darjellensis*)
* (*Dendrocopos (leucotos) lilfordi*)
* (*Dendrocopos himalayensis*)
* Tamariskinis genys (*Dendrocopos assimilis*)
* Sirijinis genys (*Dendrocopos syriacus*)
* Baltasparnis genys (*Dendrocopos leucopterus*)
Žaliosios meletos

**Žaliosios meletos** (*Picus*) – geninių (*Picidae*) šeimos paukščių gentis.

Lietuvoje gyvena dvi rūšys:
* Pilkoji meleta (*Picus canus*). Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
* Žalioji meleta (*Picus viridis*). Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

Kitos rūšys:
* (*Picus mineaceus*)
* (*Picus puniceus*)
* (*Picus chlorolophus*)
* (*Picus mentalis*)
* (*Picus flavinucha*)
* (*Picus vittatus*)
* (*Picus viridanus*)
* (*Picus xanthopygaeus*)
* Raiboji meleta (*Picus squamatus*)
* (*Picus awokera*)
* Berberinė meleta (*Picus vaillantii*)
* (*Picus rabieri*)
* (*Picus erythropygius*)
Mažasis margasis genys

**Mažasis margasis genys** (*Dryobates minor*) – geninių (*Picidae*) šeimos paukštis.

## Išvaizda
Mažasis genys mažiausias iš genių, naminio žvirblio dydžio. Patino kakta balta, viršugalvis raudonas. Nugara balta, su juodu skersiniu raštu. Sparnai juodi, išmarginti skersinėmis baltomis juostelėmis. Vairuojamosios plunksnos, išskyrus dvi juodas vidurines, baltos, skersinės juostos juodos. Skruostai balti, nuo žiočių kampo eina juodas dryželis. Kūno apačia balsva, kartais su išilginėmis dėmelėmis. Snapas juodas. Kojos pilkos. Rainelė juodai ruda.

Patelė panaši į patiną, tik viršugalvis juodas. Jauniklių spalvos neryškios, matinės. Jų kakta tamsesnė už kūno apačią, išilginiai dryžiai platesni. Išsirita pliki.

## Paplitimas
Eurazijoje paplitęs nuo Atlanto iki Ramiojo vandenyno. Šiaurėje arealas siekia Kolos pusiasalį, Pečioros, Obės, Jenisejaus žemupį, Lenos vidurupį, Ochotsko jūrą, pietuose tęsiasi iki Korėjos pusiasalio, šiaurės rytų Kinijos, Mongolijos, šiaurinio Kazachstano, Volgos deltos, Mažosios Azijos, Viduržemio jūros pakrančių. Izoliuotos arealo dalys aptinkamos Kaukaze, šiaurės Irane, Kamčiatkoje ir Anadyrio baseine, Šiaurės Afrikoje.

Paplitęs visoje Lietuvoje.

## Biologija

Gyvena mišriuose eglynuose ir lapuočių miškuose. Dažniausiai aptinkamas užmirkusiuose ir derlinguose medynuose. Ypač mėgsta juodalksnynus su eglių beržų priemaiša. Laikosi upių slėniuose augančiuose lapuočių gojuose, prie pelkių, raistų salose. Įsikuria ir pelkėtuose medynuose, kuriuose gausu džiūstančių medžių.

Judrus ir patiklus paukštis, žmogaus nebijo. Kopinėja šakomis ir kamienais, ilsisi uoksuose, beveik nenusileisdamas ant žemės. Pavasarinių tuoktuvių metu praskleidęs sparnus šliaužioja kamienu, šiuo laikotarpiu dažniau girdimas mažojo genio balsas.

Mažojo genio uoksuose neretai apsigyvena daugelis smulkių žvirblinių paukščių.

## Dauginimasis
Drevę kala nudžiūvusiuose ar puvinio pažeistuose medžiuose. Gūžtą įsirengia juodalksniuose, drebulėse, liepose, klevuose, baltalksniuose. Dėtyje būna apie 6 kiaušinius, kuriuos abu porelės nariai peri maždaug dvi savaites. Vasaros pradžioje išsirita akli ir pliki geniukai. Lizde gyvena apie 20 dienų. Prieš išskrisdami kaišioja galvas iš uokso, kopinėja kamienu netoli angos. Tėvai maitina jauniklius iki liepos mėnesio pradžios, vėliau vados išsiskiria.

## Mityba
Maisto ieško medžių, tvorų, stulpų plyšiuose, kartais kapsto miško paklotę. Renka įvairių drugių, lapgraužių lervas, muses, vorus, amarus ir kt. Kopinėdamas sutrūnijusias medžiais renka ūsuočių ir kitų žievės ar kamieno kenkėjų lervas ir lėliukes.

Sunaikina daug miško, sodo ir parko kenkėjų.

## Šaltiniai
* *Lietuvos fauna: paukščiai, 2 knyga.* Sud. V. Logmanas. – Vilnius: Mokslas, 1991.
Pilkoji meleta

**Pilkoji meleta** (*Picus canus*) – geninių (*Picidae*) šeimos paukštis. 

## Išvaizda
Pilkoji meleta šiek tiek mažesnė už žaliąją meletą, kiek blankesnių spalvų.

Patino nugara gelsvai žalsva, antuodegis gelsvas. Viršugalvis pilkas ar žalsvai pilkas, kakta raudona. Nuo žiočių kampo eina siauras juodas dryželis. Plasnojamosios ir vairuojamosios plunksnos rusvos, su skersiniu šviesiu raštu. Gerklė ir kūno apačia pilki, žalsvo atspalvio. Snapas rudai pilkas. Kojos pilkai žalsvos. Rainelė šviesiai raudona. Patelės kakta pilka. Jaunikliai ne tokių ryškių spalvų, išsirita pliki, rausvos spalvos.

## Paplitimas
Eurazijoje paplitusi nuo Prancūzijos, centrinės ir šiaurės vakarinės Balkanų pusiasalio dalies iki Ramiojo vandenyno. Šiaurėje arealas siekia pietinę Skandinaviją, pietinę Suomiją, Pečioros aukštupį, Obės vidurupį, Jenisejaus, Senos aukštupį, šiaurinę Primorę. Pietuose arealas tęsiasi iki Indokinijos pusiasalio, Mianmaro, pietinio Himalajų šlaito, rytinės Kinijos, pietvakarinio Altajaus, šiaurinio Kazachstano, Volgos vidurupio, Dniestro deltos.

Žiemoja paplitimo areale.

Lietuvoje labai reta, įrašyta į Raudonąją knygą. Gausesnė populiacija Čepkelių rezervate bei aplinkinėse teritorijose.

## Biologija

Apsigyvena įvairiuose miškuose. Čepkeliuose ir jo apylinkėse peri kerpiniuose pušynuose su beržų priemaiša, tačiau tokiame biotope pastebimos tik pavienės poros. Būdingiausias pilkosios meletos perėjimo biotopas yra mišrus lapuočių medynas su eglių, pušų priemaiša. Mėgsta perėti pelkių pakraščiuose, salelėse, netoli kirtaviečių ar pievų.

Nebaikštus, ramus paukštis, gerai kopinėja medžiais, bet neblogai straksi ir žeme. Balsas tylus, kartais pilkosios meletos tarškina snapu panašiai kaip didysis genys.

## Dauginimasis
Uoksus pradeda kalti vėlyvą pavasarį, paprastai kasmet kala po naują, tačiau tame pačiame biotope gali perėti kelerius metus iš eilės. Uoksus kala juodalksniuose, drebulėse, beržuose. Dėtyje būna maždaug 7 kiaušiniai. Juos peri abu porelės nariai apie 17 dienų. Geniukai išsirita birželio pradžioje, juos maitina patinas ir patelė. Patelei žuvus paukštelių globą perima patinas.

Uokse geniukai išbūna apie 24 dienas. Dar nemokėdami skraidyti, jau kopinėja medžio kamienu. Gresiant pavojui ar tėvams atnešus maisto, tuojau pat skuba į drevę. Birželio pabaigoje jaunikliai palieka uoksą, tačiau dar kurį laiką grįžta pernakvoti. Vasaros antroje pusėje pradeda savarankišką gyvenimą.

## Mityba

Daugiausia minta skruzdėlėmis, įvairiais vabzdžiais kenkėjais ir jų lervomis.

## Šaltiniai
* *Lietuvos fauna: paukščiai, 2 knyga.* Sud. V. Logmanas. – Vilnius: Mokslas, 1991.
Blickrygas

**Žaibo karas**, arba **blickrygas** () – puolamoji karinė doktrina, pagal kurią po pirminio bombardavimo mobiliosiosios karinės pajėgos atakuoja dideliu greičiu ir netikėtai, neleisdamos priešui suformuoti aktyvios gynybos. Tikslas – suduoti kuo stipresnį smūgį, skverbiantis kuo giliau į priešo teritoriją, po kurio oponentas nebeatsigautų.

Žaibo karas – visiška pozicinio karo, kurio taktika buvo naudojama Pirmojo pasaulinio karo metu, priešingybė. Žaibo karo (blickrygo) taktiką pirmą kartą panaudojo nacistinės Vokietijos ginkluotosios pajėgos Antrajame pasauliniame kare. Vienas iš žaibo karo pavyzdžių – Prancūzijos puolimas 1940 m. Vermachtas, naudodamasis šia taktika, nugalėjo skaičiumi žymiai pranašesnes Prancūzijos pajėgas. Ir viena iš pagrindinių užduočių buvo aukštų pareigūnų pašalinimas (kontrolės praradimas) ir destrukcijos įvedimas priešų būryje.

## Šaltiniai
Integruota kūrimo aplinka

**Integruotos kūrimo aplinkos** ( reiškia *integrated development environment*) – programos, turinčios daug priemonių, palengvinančių ir pagreitinančių programinės įrangos kūrimo procesą. Pasižymi dalimi arba visomis iš šių savybių:
* patogi grafinė vartotojo sąsaja;
* automatinis teksto pabaigimas ir generavimas;
* galimybė derinti programas;
* patogus versijų kontrolės sistemų klientas;
* integruotas kompiliatoriaus valdymas ar pats kompiliatorius;
* grafinis programos struktūros vaizdavimas.
Tomcat

**Tomcat** (*Catalina*, *Apache Jakarta Tomcat*) – tai Java parašytas daugiaplatformis savarankiškas HTTP (žiniatinklio) Serveris, palaikantis servletus ir JavaServer Pages.
Pradėtas kaip komercinis Sun Microsystems serveris, jis vėliau buvo atiduotas Apache ir paverstas atviro kodo projektu. 

*Tomcat* veikia įvairiose OS: Linux, Windows, Solaris ir kitose. JSP puslapius į servletus kompiliuoja Jasper kompiliatorius. Paskutinė stabili versija – 6.0.16, palaikanti servletų 2.4 ir JSP 2.0 specifikacijas.

Įvairiuose testuose tarp serverių, palaikančių servletus, *Tomcat* visada yra tarp lyderių. *Tomcat* yra oficiali pavyzdinė servletų ir JSP technologijų realizacija.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Apache Jakarta Tomcat svetainė
Raiboji devynbalsė

**Raiboji devynbalsė** (*Sylvia nisoria*) – devynbalsinių (*Sylviidae*) šeimos paukštis, priklausantis devynbalsių genčiai. 

Patino kūno viršutinė dalis pilka, antuodegio ir pečių plunksnos dėmėtos, apatinė balsva, išmarginta juosvais skersiniais dryžiais. Snapas juosvas. Kojos pilkai rausvos. Patelės nugara rudai pilka, pilvo vidurys be dryželių. Jauniklių dryžuoti kūno šonai arba tik antuodegis.

Lietuvoje vietomis reta. Gyvena miškų pakraščiuose, kadagynuose.
Juodagalvė devynbalsė

**Juodagalvė devynbalsė** (*Sylvia atricapilla*) – devynbalsinių (*Sylviidae*) šeimos paukštis, priklausantis devynbalsių genčiai.

Patino viršutinė kūno pusė rausvai pilka, antuodegis šviesesnis. Kakta ir viršugalvis juodi, pakaušis ir kaklas pilki. Vairuojamosios plunksnos rudos. Pilvinė kūno pusė pilka, gerklė šviesesnė, pilvas balsvas. Snapas tamsus. Kojos pilkos. Patelės kakta ir viršugalvis rudos spalvos. Rudenį visas apdaras gelsvo atspalvio, patino viršugalvio plunksnos su rusvomis viršūnėmis. Jaunikliai panašūs į patelę.

Lietuvoje dažna. Aptinkama gegužės – rugsėjo mėn. Gyvena miškuose su gausiu pomiškiu. Deda 4-5 kiaušinius.

Minta įvairiais vabzdžiais (turinčiais menką chitininę dangą), ypač drugiais, dvisparniais, amarais. Vėliau lesa aviečių, raudonųjų serbentų, ameliankių, sedulų, šeivamedžių, šaltekšnių, šermukšnių, vynvyčių, bei vėlyvųjų ievų vaisius ir uogas. Juodagalvė devynbalsė svarbi miško ekosistemoje.

## Šaltiniai
Devynbalsės

**Devynbalsės** (*Sylvia*) – devynbalsinių (*Sylviidae*)  šeimos paukščių gentis.

Pasaulyje yra virš 20 rūšių, Lietuvoje aptinkamos penkios:
* Juodagalvė devynbalsė (*Sylvia atricapilla*)
* Sodinė devynbalsė (*Sylvia borin*)
* Rudoji devynbalsė (*Sylvia communis*)
* Pilkoji devynbalsė (*Sylvia curruca*)
* Raiboji devynbalsė (*Sylvia nisoria*)

* Dainingoji devynbalsė (*Sylvia hortensis*)
* (*Sylvia crassirostris*)
* Akacinė devynbalsė (*Sylvia leucomelaena*)
* Oazinė devynbalsė (*Sylvia (curruca) minula*)
* Kalninė devynbalsė (*Sylvia (curruca) althaea*)
* Dykuminė devynbalsė (*Sylvia nana*)
* (*Sylvia deserti*)
* Juodagurklė devynbalsė (*Sylvia rueppelli*)
* Raudonakė devynbalsė  (*Sylvia melanocephala*)
* Kiprinė devynbalsė (*Sylvia melanothorax*)
* Rausvoji devynbalsė (*Sylvia mystacea*)
* Žilaūsė devynbalsė (*Sylvia cantillans*)
* Akiniuotoji devynbalsė (*Sylvia conspicillata*)
* Atlasinė devynbalsė (*Sylvia deserticola*)
* Ilgauodegė devynbalsė (*Sylvia undata*)
* Sardininė devynbalsė (*Sylvia sarda*)
* (*Sylvia balearica*)
Tošinukė

**Tošinukė** (*Hippolais icterina*) – devynbalsinių (*Sylviidae*) šeimos paukštis.

Kūno viršutinė pusė žalsvai pilka, apatinė geltona. Antakis geltonas. Sparnai ir uodega pilki. Antsnapis tamsus, posnapis rausvas. Kojos melsvai pilkos. Jauniklių nugarinė pusė rusva, pilvinė matinė. Dydis 12-14 cm, svoris – 14-20 g. Moka imituoti daugelio kitų paukščių giesmes.

Lietuvoje dažna, aptinkama gegužės – rugpjūčio mėn. Gyvena šviesiuose miškuose, parkuose.
Viperfiurtas

**Wiperfiurtas** (vok. *Wipperfürth*) – Vokietijos miestas, išsidėstęs prie Vuperio (*Wupper*) upės, kurios aukštupys į rytus nuo miesto vadinamas *Wipper*. Viperfiurte gyvena 23 503 gyventojų (2008) m. Plotas yra 118,16 km².

## Nuorodos

*Miesto interneto svetainė (vokiečių k.)
Kraujažolė

**Kraujažolė** (*Achillea*) – astrinių (*Asteraceae*) šeimos augalų gentis. Pavadinta Trojos karo didvyrio Achilo, kuris pirmasis pažinęs šių augalų vaistingumą, vardu. Daugiametės žolės su pražanginiais ir skiautėtais lapais. Graižai smulkūs, dažniausiai skėtiškose kekėse.
Kraujažolė nuo seno vartojama kaip vaistas, ja buvo gydomos žaizdos ir kraujavimai. Dar Dioskaridas ją vadino žaizdos žole.

## Vaistinės savybės

Gaieniniais kraujažolių preparatais žadinamas apetitas, gerinama skrandžio liaukų veikla, gydomas sumažėjusio rūgštingumo gastritas, skrandžio ir dvylikapirštės žarnos opaligė, kolitas, hemorojus, stabdomi vidiniai ir išoriniai kraujavimai, didinamas trombocitų kiekis kraujyje, greitinamas kraujo krešėjimas. Taip pat jais atpalaiduojami žarnyno, tulžies latakų lygieji raumenys, gerinamas tulžies styrimasis į dvylikapirštę žarną, virškinimas. Be to, kraujažolė veikia baktericidiškai, slopina uždegimus, mažina alergiją. Ji padeda žaizdoms, kepenų ir tulžies latakams, trauktis gimdai, o kartu mažina jos kraujavimą.

## Sistematika

Gentyje yra apie 100 rūšių, paplitusių Eurazijoje vidutinio klimato juostoje. Daugiausia jų Viduržemio pajūrio kraštuose. Kai kurios rūšys auginamos darželiuose, kapinėse. Lietuvoje auga:
* Čiaudulinė kraujažolė (*Achillea ptarmica*),
* Gauruotoji kraujažolė (*Achillea tomentosa*) – auginama,
* Kilnioji kraujažolė (*Achillea nobilis*) – svetimžemė,
* Krantinė kraujažolė (*Achillea cartilaginea*),
* Paprastoji kraujažolė (*Achillea millefolium*),
* Šlaitinė kraujažolė (*Achillea collina*) – ieškotina.


Image:Achillea ptarmica.jpg|Čiaudulinė kraujažolė
Image:Illustration Achillea millefolium0.jpg|Paprastoji kraujažolė
Žydrūnis

**Žydrūnis** (*Ageratum*) – astrinių (*Asteraceae*) šeimos augalų gentis. Genties pavadinimas *Ageratum* kilęs iš graikų kalbos dviejų žodžių junginio: *a-* (ne), *geras* (senas), dėl ilgai išsilaikančios žiedų spalvos.

Dauguma rūšių yra kilusios iš Centrinės Amerikos, išskyrus keturias, kurios auga JAV. Lietuvoje darželiuose dažnai auginamas meksikinis žydrūnis (*Ageratum houstonianum*), kilęs iš Meksikos.

## Rūšys

## Nuorodos

* Global Biodiversity Information Facility (GBIF)
* ZipcodeZoo.com
Bobramunis

**Bobramunis** (*Anthemis*) – astrinių (*Asteraceae*) šeimos augalų gentis. Pavadinimas iš graikų k. *anthemos* – žieduotas; augalas turi daug žiedų ir ilgai žydi. Vienmetės arba daugiametės žolės. Lapai vieną ar du kartus suskaldyti. Graižai dažniausiai pavieniai, vidutinio dydžio arba gana dideli. Žiedai daugiausia dvejopi: kraštiniai liežuviški, balti arba geltoni, viduriniai vamzdiški, geltoni arba oranžiniai.

Gentyje apie 150 rūšių, paplitusių Europoje, ypač Viduržemio pajūrio kraštuose ir pietvakarių Azijoje. Lietuvoje auga šios rūšys:
*Dirvinis bobramunis (*Anthemis arvensis*)
*Šuninis bobramunis (*Anthemis cotula*)
*Rusinis bobramunis (*Anthemis ruthenica*)
*Geltonasis bobramunis (*Anthemis tinctoria*). **Pav.**
 


Image:Illustration Anthemis arvensis0.jpg|Dirvinis bobramunis
Image:Anthemis tinctoria.jpg|Geltonasis bobramunis
Varnalėša

**Varnalėša** (*Arctium*) – astrinių (*Asteraceae*) šeimos augalų gentis. Lietuvoje dar vadinama **kibiais**. Tai dvimečiai augalai su šakotais stiebais ir ištisiniais tamsiai žaliais iki 45 cm dydžio lapais. Graižai rutuliški, daugiažiedžiai, susitelkę kekėse. Skraistlapių viršūnės kabliškai užsilenkusios.

Genties augalai yra kilę iš Europos, vėliau išplitę visame pasaulyje. Lietuvoje auga 4 savaiminės rūšys: didžioji varnalėša (*Arctium lappa*); mažoji varnalėša (*Arctium minus*); miškinė varnalėša (*Arctium nemorosum*) (ši rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą) ir paprastoji varnalėša (*Arctium tomentosum*). 

## Rūšys

## Nuorodos

* Global Biodiversity Information Facility (GBIF)
*ZipcodeZoo.com
Arnika

**Arnika** (*Arnica*) – astrinių (*Asteraceae*) šeimos augalų gentis. Pavadinimias iš graikų k. *arnos* – ėriukas, *arnike* – ėriukų žolė. Daugiametės žolės su lapų skrotele ties stiebo pamatu. Graižai stambūs, žiedai oranžiniai arba geltoni.

Gentyje apie 30 rūšių, paplitusių Europoje, Azijoje, Šiaurės Afrikoje ir Šiaurės Amerikoje. Lietuvoje auga viena rūšis – kalninė arnika (*Arnica montana*); įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

## Rūšys

* Kalninė arnika  (*Arnica montana*)
Paprastoji kraujažolė

**Paprastoji kraujažolė** (*Achillea millefolium*) – astrinių (*Asteraceae*) šeimos augalas. Daugiametis, 10-70 cm aukščio žolinis augalas, šiek tiek apaugęs trumpais plaukeliais. Šakniastiebis plonas, šliaužiantis. Stiebas stačias, viršūnė šakota. Lapai 2-3 kartus plunksniškai suskaldyti, lancetiški, viršutiniai bekočiai, o apatiniai kotuoti. Graižai smulkūs, 4-6 mm skersmens, susitelkę į tankias skėtiškas kekes. Vaisiai plokšti, pailgi, sidabrinės pilkos spalvos.

Auga dirvonuose, ganyklose, pamiškėse, grioviuose, pakelėse, patvoriuose, sausose pievose, auginama soduose ir daržuose. Žydi liepos – spalio mėn.

Rūšis labai dažna. Visos Lietuvoje augančios formos priklauso tipiniam porūšiui subsp. *millefolium*. Augalas ir piktžolė, ir vaistinis.

## Farmakologinės savybės
Lapuose, stiebuose ir graižuose yra eterinių aliejų. Be to, žolėje yra alkaloidų, organinių rūgščių, tanidų, inulino, asparagino, dervų, karčiųjų medžiagų, karotino, C vitamino, antivėžinio flavonoido Apigenino ir kt. Vartojama sutrinta žolė kraujui iš žaizdos arba nosies sulaikyti, arbata geriama nuo hemorojaus ir kitų ligų. Kraujažolės preparatai vartojami skrandžio opaligei gydyti, įvairiems kraujavimams stabdyti.

## Galerija

Koeh-149.jpg|Iliustracija iš leidinio *Koehlers Medizinal-Pflanzen in naturgetreuen Abbildungen und kurz erläuterndem Texte* (Franz Eugen Köhler; 1883–1914).
Achillea millefolium capitula 2002-11-18.jpg|*Achillea millefolium*, *BioTrek*, Kalifornijos valstijos politechnikos universitete.
Achillea millefolium ENBLA03.jpg|*Achillea millefolium* — iš arti.
Achillea millefolium occidentalis seeds.jpg|Lukštavaisiai
The Achillea millefolium.JPG|Kraujažolių laukas Rusijoje


## Šaltiniai
* Vaistažolės: paprastoji kraujažolė
Saulutė

**Saulutė** (*Bellis*) – astrinių (*Asteraceae*) šeimos augalų gentis. Lotyniškai *bellis* – gražus. Vienmetės arba daugiametės žolės su lapų skrotele prie stiebo pamato. Lapai kastuviški arba atvirkščiai kiaušiniški. Graižai pavieniai.

Gentyje apie 15 rūšių, paplitusių Europoje, Mažojoje Azijoje, Sirijoje, Šiaurės Amerikoje.

Lietuvoje kaip dekoratyvinis augalas darželiuose, kapinėse auginama daugiametė saulutė (*Bellis perennis*).


Image:Aster alpinus0.jpg
Image:Bellis perennis.JPG
Image:Bellis perennis Madeliefje.jpg
Image:Bellis_perennis_dsc00906.jpg
Image:Bellis-perennis.JPG
Image:Bellis perennis white (aka).jpg
File:Bellis perennis 2017-09-03 3658.jpg
Image:Bellis perennis(01).jpg
Image:Bellis perennis 5.jpg
Lakišius

**Lakišius** (*Bidens*) – astrinių (*Asteraceae*) šeimos augalų gentis. Pavadinimas iš lotynų k. *bis* – dusyk ir *dens* – dantis; augalo vaisus turi du akuotus. Vienmečiai žoliniai augalai. Graižai gana stambūs. Žiedai geltoni. Vaisiai tribriauniai, viršutinėje dalyje išlieka 2-4 akuotai; akuotai ir vaisiaus briaunos apaugę žemyn nulinkusiais šereliais. Vaisiai prisikabina prie drabužių, gyvūnų kailio, todėl ir išplatinami.

Gentyje apie 240 rūšių. Lietuvoje auga dvi:
*Pelkinis lakišius (*Bidens cernua*)
*Triskiautis lakišius (*Bidens tripartita*). **Pav.**
Medetka

**Medetka** (*Calendula*) – astrinių (*Asteraceae*) šeimos augalų gentis.

Tai vienmetis, kvapnus augalas. Aukštis iki 60 cm. Žiedai geltoni arba oranžiniai. Žydi birželio – rugsėjo mėn. Vaisiai subręsta nuo liepos mėn.

Augalas dekoratyvinis ir vaistinis. 

Lietuvoje auga:
* Vaistinė medetka (, , ). Dar vadinama **nadatka**, **nagatka**. 


Image:Calendula officinalis2.jpg
Image:CalendulaOfficinalis.jpg
Image:CalendulaOfficinalis2.jpg
Niutonas

**Niutonas** (žymimas **N**) – SI sistemos jėgos matavimo vienetas, pavadintas anglų mokslininko Izaoko Niutono garbei už jo indėlį klasikinės mechanikos srityje. 

## Apibrėžimas
Vienas niutonas lygus tokiai jėgai, kuri, veikdama 1 kg masės kūną, suteikia jam 1 m/s² pagreitį. Tai išvestinis SI matavimo vienetas.  Jį išreikšti galima taip:
:1\, \mathrm{N}=1\, \mathrm{kg} \cdot \mathrm{m} \cdot \mathrm{s}^{-2}

## Pavyzdžiai
* 1 N yra lygus jėgai, kuria žemės trauka veikia 100 g obuolį.
* Žemės paviršiuje 1 kg masės kūnas sveria 9,8 N.

## Konversijos




## Ne SI sistemos jėgos vienetai
* Dina, CGS sistemos jėgos vienetas, lygus 10 µN.
* Kilogramo-jėga
Dagys

**Dagys** (*Carduus*) – astrinių (*Asteraceae*) šeimos augalų gentis. Augalai vienmečiai ir daugiamečiai žoliniai. Lapai ištisiniai, plunksniškai skaldyti, dygūs. Graižai stambūs. Vainikėlis purpurinis.

Gentyje apie 100 rūšių, paplitusių Eurazijoje ir tropikinėje Afrikoje. Lietuvoje auga 3 rūšys:
*Dygliuotasis dagys (*Carduus acanthoides*)
*Garbiniuotasis dagys (*Carduus crispus*). **Pav.**
*Lenktagalvis dagys (*Carduus nutans*)


Image:Illustration Carduus nutans0.jpg|Lenktagalvis dagys
Image:Carduus crispus1.jpg|Garbiniuotasis dagys
Atlanto chartija

**Atlanto chartija** – dokumentas, kurį 1941 m. rugpjūčio 14 d. pasirašė JAV prezidentas Franklinas D. Ruzveltas ir Didžiosios Britanijos ministras pirmininkas Vinstonas Čerčilis. Jis tapo vienu pagrindinių antihitlerinės koalicijos programinių dokumentų, jame buvo susitarta kariauti iki visiško agresorės sutriuškinimo.

Chartija buvo apsvarstyta ir priimta Atlanto konferencijoje „Riviera“, karinėje jūrų bazėje Ardžentija Niufaundlende. 1941 m. rugsėjo 24 d. prie chartijos prisijungė TSRS, Belgija, Čekoslovakija, Graikija, Liuksemburgas, Nyderlandai, Norvegija, Lenkija, Jugoslavija ir generolo Šarlio de Golio vadovaujama Prancūzijos vyriausybė. Šioje chartijoje kalbama apie kolektyvinio saugumo sukūrimą ir taikos išsaugojimą pasibaigus Antrajam pasauliniam karui, nors JAV dar nebuvo įstojusi į karą. 

Atlanto chartija svarbi Lietuvos istorijoje tuo, kad joje buvo įsipareigota atkurti visas iki karo egzistavusias suverenias valstybes, vadinasi, buvo žadama atkurti ir Baltijos šalių valstybingumą. Atlanto chartija buvo vienas iš pokario partizaninį pasipriešinimą Lietuvoje skatinusių veiksnių, teikęs viltį dėl Vakarų intervencijos.

Vykdydamos prisiimtus Atlanto chartijoje įsipareigojimus šalys pačios galėjo pasirinkti savo valdymo formą. Pasaulyje taikiu būdu atsirado daug nepriklausomų valstybių, Didžioji Britanija neteko daugelio savo kolonijų (pvz., Indijos).

## Šaltiniai
Astras

**Astras** (*Aster*) – astrinių (*Asteraceae*) šeimos augalų gentis. Pavadinimas iš graikų k. *astrum* – žvaigždė; graižo forma primena žvaigždutę. Daugiametės žolės su stačiu, šakotu stiebu, kartais su vienu žiedynstiebiu. Lapai pražanginiai, lygiakraščiai, dantyti arba karbuoti. Graižai įvairaus dydžio, pavieniai arba susitelkę į sudėtinius žiedynus. Žiedai balti, rausvi, raudoni, melsvi ir kt. 

Gentyje apie 500 rūšių, paplitusių daugiausia Šiaurės Amerikoje, mažiau Pietų Amerikoje ir Afrikoje. Lietuvoje auginama darželiuose, viena rūšis savaiminė:
* Kalninis astras (*Aster amellus*). Dekoratyvinis augalas. Tinka alpinariumams, bordiūrams, grupėms ir pavieniui gazone auginti.
* Krūminis astras (*Aster dumosus*). Dekoratyvinis augalas.
* Šiurkščialapis astras (*Aster novae-angliae*). Dekoratyvinis augalas.
* Plaukuotasis astras (*Aster novi-belgii*). Dekoratyvinis augalas.
* Gluosnialapis astras (*Aster salignus*). Plačiai auginamas želdiniuose.
* Trispalvis astras (*Aster tripolium*). Lietuvoje labai retas, auga pajūrio drėgnose, druskingose vietose. Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.


Image:Illustration Aster amellus0.jpg|Kalninis astras
Image:AsterNovi-belgii-flower-1mb.jpg|Plaukuotasis astras
Image:Aster dumosus.jpg|Krūminis astras
Kietis

**Kietis** (*Artemisia*) – astrinių (*Asteraceae*) šeimos augalų gentis. Žolės su stačiais, kylančiais stiebais. Lapai pražanginiai, suskaldyti. Graižai smulkūs, susitelkę į šluoteles, kekes ar kitokio pavidalo sudėtinius žiedynus.

Gentyje apie 250 rūšių. Lietuvoje auga 11 rūšių:

* Diemedis (*Artemisia abrotanum*)
* Kartusis kietis, arba pelynas, (*Artemisia absinthium*)
* Baltasis kietis (*Artemisia austriaca*)
* Dirvoninis kietis (*Artemisia campestris*)
* Vaistinis kietis, arba peletrūnas, (*Artemisia dracunculus*)
* Melsvasis kietis (*Artemisia glauca*)
* Pontinis kietis (*Artemisia pontica*)
* Puršo kietis (*Artemisia purshiana*)
* Šluotinis kietis (*Artemisia scoparia*)
* Siverso kietis (*Artemisia siversiana*)
* Paprastasis kietis (*Artemisia vulgaris*). **Pav.**


Image:Artemisia abrotanum0.jpg|Diemedis
Image:Illustration Artemisia absinthium0.jpg|Kartusis kietis
Image:Artemisia dracunculus3.jpg|Vaistinis kietis
Image:Artemisia pontica0.jpg|Pontinis kietis
Image:Artemisia vulgaris0.jpg|Paprastasis kietis
Dygminas

**Dygminas** (*Carthamus*) – astrinių (*Asteraceae*) šeimos augalų gentis. Lietuvoje gana retai soduose, sodybose, kolekcijose auginamas dažinis dygminas (*Carthamus tinctorius*).
Karlina

**Karlina** (*Carlina*) – astrinių (*Asteraceae*) šeimos augalų gentis.

Augalai paplitę Europoje, šiaurės Afrikoje ir Azijoje.

Gentyje yra apie 20 rūšių:
**[[Carlina acanthifolia]]*
*Bestiebė karlina (*Carlina acaulis*)
**[[Carlina barnebiana]]*
**[[Carlina biebersteinii]]*
**[[Carlina corymbosa]]*
**[[Carlina diae]]*
**[[Carlina fiumensis]]*
**[[Carlina frigida]]*
**[[Carlina lanata]]*
**[[Carlina macrocephala]]*
**[[Carlina onopordifolia]]*
**[[Carlina racemosa]]*
**[[Carlina sicula]]*
**[[Carlina sitiensis]]*
**[[Carlina tragacanthifolia]]*
*Paprastoji karlina (*Carlina vulgaris*)
ir kt.


Image:Image-Carlina acanthifolia 0002.jpg|*Carlina acanthifolia*
Image:Silberdistel.jpg|Bestiebė karlina (*Carlina acaulis*)
Image:Carlina vulgaris 170805a.jpg|Paprastoji karlina (*Carlina vulgaris*)