open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Suvainiškis

**Suvainiškis** – miestelis Rokiškio rajono savivaldybėje, 21 km į šiaurę nuo Pandėlio, prie pat sienos su Latvija. Seniūnaitijos centras. Miestelio planas radialinis, centre yra keturkampė aikštė. Stovi Suvainiškio šv. apaštalo Jokūbo bažnyčia (pastatyta 1863 m.), buvusi Suvainiškio pagrindinė mokykla, veikia biblioteka, medicinos punktas, kultūros centras. Išlikęs tarpukario laikų muitinės pastatas.

Miestelio šiaurėje teka Nereta (dešinysis Nemunėlio intakas), vakaruose ir pietvakariuose įkurtas Suvainiškio telmologinis draustinis (jame yra Suvainiškio pelkė). Aplink dunkso Suvainiškio miškai. Į miestelį veda kelias , toliau einantis Nereton.

## Istorija

Suvainiškis šaltiniuose minimas nuo XVII a. 2 pusės, 1732 m. gavo turgaus privilegiją. 1782 m. pastatyta pirmoji Suvainiškio bažnyčia, iki 1832 m. čia buvo reguliariųjų atgailos kanauninkų vienuolynas. 1859 m. buvo 14 kiemų. XIX a. 2-ojoje pusėje miestelis pradėjo plėstis pro jį Lietuvos pirkliams važinėjant į Kuršą. Tuo laiku Suvainiškis buvo Zarasų apskrities miestelis, priklausęs Panemunio parapijai, jame veikė žydų mokykla.

Per I pasaulinį karą 1916 m. nutiestas Suvainiškio–Skapiškio siaurasis geležinkelis, uždarytas apie 1960 m., prie miestelio buvo Suvainiškio geležinkelio stotis ir Suvainiškio II geležinkelio stotelė. XX a. tarpukariu miestelis vadinosi ***Suveiniškis*** arba ***Suvainiškiai***. Tuomet veikė pieninė, kooperatyvas, kelios parduotuvės, verpykla; buvo šaulių skyrius. Per Suvainiškį iš Lietuvos į Latviją buvo eksportuojami arkliai. Nuo 1944 m. lapkričio apylinkėse veikė J. Jancėno vadovaujama (nuo 1946 m. liepos A. Blėkos) Lietuvos partizanų kuopa.

1948 m. įkurta biblioteka. LTSR metais buvo kolūkio centrinė gyvenvietė. Veikė devynmetė mokykla (įkurta kaip pradinė 1912 m.), felčerių ir akušerių punktas, vaistinė, ryšių skyrius, kultūros namai, biblioteka.

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Karklėnai

**Karklėnai** – miestelis Kelmės rajono savivaldybėje, 10 km į šiaurės vakarus nuo Kražių, prie kelio Varniai–Kražiai, į šiaurę nuo Karklėnų ežero. Seniūnaitijos ir parapijos centras. Stovi medinė Karklėnų šv. apaštalo Baltramiejaus bažnyčia (pastatyta 1871 m.), buvusi Karklėnų pagrindinė mokykla (dabar Kražių gimnazijos skyrius), paštas (LT-86033), išlikęs Karklėnų dvaras.

## Etimologija

Miestelio vardas – vandenvardinis vietovardis, priesagos *-ėnai* vedinys iš upės vardo Karklė.

## Geografija

Karklėnai įsikūrę pelkėtoje vietovėje abipus Kražantės intako Lyšupio, 2 km į šiaurės vakarus nuo Karklėnų ežero. Į šiaurės vakarus nuo Karklėnų yra gamtos paminklas Spunsčio ąžuolas.

## Istorija

Į šiaurės vakarus nuo Karklėnų yra I tūkstantmečio pradžios Paspąsčio piliakalnis, į šiaurės rytus – Piltinės piliakalnis.

XVI a. Karklėnai minimi kaip valsčiaus centras (manoma, juo buvo jau XIII–XIV a.). 1499 m. Karklėnų dvaras atiteko Šemetoms, vėliau dvarą valdė Žukai. 1767 m. pastatyta pirmoji medinė Karklėnų bažnyčia. XIX a. 2-oje pusėje Karklėnai tapo miesteliu, kuris buvo Raseinių apskrityje, Kaltinėnų valsčiuje. 1905 m. įsteigta mokykla.

Po Antrojo pasaulinio karo Karklėnų apylinkėse veikė Jūros srities Kęstučio apygardos Birutės rinktinės partizanai. 1947 m., 1948 m. ir 1951 m. TSRS okupacinė valdžia ištrėmė 10 Karklėnų gyventojų. Sovietmečiu buvo kolūkio centrinė gyvenvietė, atidarytas paštas, medicinos punktas.

|}

## Architektūra

Planas spindulinis. Žymiausias statinys – liaudiškų formų medinė vienanavė Karklėnų Šv. apaštalo Baltramiejaus bažnyčia, statyta 1871 m.) ir dviejų tarpsnių varpinė. Bažnyčios viduje – žalvarinis varpas (1779 m., meistras I. A. Hetzelis), du ornamentuoti kryžiai (XVIII a. pabaiga – XIX a. pradžia), medinės skulptūrinės grupės „Švč. Mergelė Marija su Kūdikiu, Šv. Juozapas ir Šv. Simonas“ ir „Trys karaliai“ (abi XIX a.), medinė skulptūra „Prisikėlęs Kristus“ (XX a.), taip pat barokinė taurė (XVII a.).

## Gyventojai

1738 m. kaime gyveno dvi, 1775 m. – 11 šeimų. 1923 m. bažnytkaimyje ir dvare buvo 48 sodybos ir 236 gyventojai.

### Žymūs žmonės

Karklėnuose gimė:
* Alvydas Sėdžius, Skuodo rajono politinis ir visuomenės veikėjas.
* Laimutis Sėdžius, aktorius, Panevėžio miesto politinis ir visuomenės veikėjas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Geležiai

**Geležiai** – miestelis Panevėžio rajono savivaldybėje, 17 km į vakarus nuo Kupiškio. Seniūnaitijos centras. Stovi medinė Geležių šv. Juozapo bažnyčia (pastatyta 1936 m., joje yra kilnojamas altorėlis su Rafaelio paveikslo „Siksto Madona“ kopija – dailės paminklas), veikia Geležių pagrindinė mokykla, biblioteka (įkurta 1946 m.), paštas (LT-38073, įsteigtas 1924 m.), bendruomenės namai (įkurti 1948 m. kaip kultūros namai), medicinos punktas (įkurtas 1957 m. kaip ambulatorija).

## Geografija

Piečiau Geležių teka dešinysis Pyvesos intakas Muselė. Dar labiau į pietus teka kairysis Lėvens intakas Žambas. Į vakarus nuo Geležių yra Žaliosios girios botaninis zoologinis draustinis. Šiauriau auga Prūselių šilelis.

## Istorija

XVIII a. minimas Naujadvario dvaras. 1779 m. bajorai Puzinai Geležiuose pastatydino medinę kapų koplyčią. 1874 m. pristatyta varpinė. XIX a. pabaigoje Geležiai – miestelis Panevėžio apskrities Stumbriškio valsčiuje.

1909 m. įsteigta pradžios mokykla. Iki II pasaulinio karo Geležiuose buvo žydų bendruomenė, kuri turėjo kelias parduotuves.

Geležių šauliai po 1941 m. birželio 14 d. trėmimų Žaliojoje girioje įkūrė partizanų būrį (34 vyrai ir 1 moteris). Po Antrojo pasaulinio karo Geležių apylinkėse veikė Žaliosios rinktinės Juodojo Pono Lietuvos partizanų būrys.

1950–1992 m. buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės

Geležiuose gimė:
* Kęstutis Baleišis, alpinistas, inžinierius energetikas.
* Ričardas Grainys, Panevėžio miesto politinis ir visuomenės veikėjas.
* Jonas Stasiūnas, dainininkas.
* Danielius Vaitelis, vienas Lietuvos partizanų vadų.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Kolainiai

:: *Apie Viduramžių pilį prie Nemuno žr. [[Kolainių pilis]]*.

**Kolainiai** – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 5 km į pietvakarius nuo Užvenčio, prie kelio , Ventos aukštupyje, gražioje kalvotoje vietovėje. Seniūnaitijos centras. Stovi Kolainių Švč. Mergelės Marijos, Karmelio kalno karalienės bažnyčia (atstatyta, pašventinta 1997 m.), Dievo Motinos ikonos „Smolenskaja“ cerkvė (įrengta 1940 m.), veikia Kolainių pagrindinė mokykla, medicinos punktas, biblioteka.

## Istorija

1257 m. Mindaugo užrašuose minima Kolainių (*Kulene*) žemė, tapatintina su Kolainių pilimi apie Jurbarką. 1512 m. minimas Kolainių dvaras. XVI a. viduryje pradėjo veikti Kolainių evangelikų reformatų bažnyčia (iki 1785 m.), 1740 m. – katalikų bažnyčia, uždaryta po 1864 m. 1750 m. J. Adamkavičius su žmona, nesulaukę palikuonių, visą dvaro žemę su aplinkiniais kaimais užrašė karmelitams, įsteigė vienuolyną ir pastatydino jam pastatus. Jonas Adamkevičius mirė 1763 m., tuomet dvarą perėmė vienuolyno viršininkas Benediktas Paulavičius. Jo žinioje buvo dvaras, 14 kaimų, iš viso apie 300 valakų žemės.

Valdomas vienuolyno Kolainių miestelis išaugo. Uždarius jėzuitų ordiną, 1797 m. Kolainių karmelitai perėmė jėzuitų Kražių gimnaziją. 1817 m. Kolainiuose įkūrė ir iki 1835 m. išlaikė 6 klasių apskrities mokyklą, 1828–1831 m. gimnazija, į kurią iš Kražių perkėlė apie 100 mokinių. Joje gimnazistai mokėsi vokiečių, prancūzų kalbų, fechtavimo, muzikos. 1831 m. ją baigė Laurynas Ivinskis, mokėsi Serafinas Laurynas Kušeliauskas. Mokykla klestėjo, bet po 1831 m. sukilimo, kai daug mokinių prisijungė prie sukilėlių, 1835 m. caro valdžia ją uždarė.

1831 m. Kolainiuose veikė J. Sirevičiaus sukilėlių būrys, prie Kolainių įvyko susirėmimų su Rusijos imperijos kariuomenės daliniais. Po 1863 m. sukilimo rusų valdžia uždarė ir patį vienuolyną. Į jį atkelti kolonistai stačiatikiai iš Sibiro – Blagoveščensko miesto. Kurį laiką ir bažnytkaimį bandyta vadinti ***Blagoveščenskoje*** (). Stačiatikiai 1867 m. katalikų bažnyčią perstatė į cerkvę, naudojosi buvusio vienuolyno pastatais.

XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje veikė paštas, teismas, kelios parduotuvės. 1905 m. gyventojai išvaikė carinę valsčiaus valdybą ir išrinko naują. 1922 m. cerkvė pertvarkyta į katalikų bažnyčią, 1942 m. pastatyta nauja medinė Kolainių Dievo Motinos ikonos „Smolenskaja“ cerkvė.

Prieš Antrąjį pasaulinį karą buvo nedidelis saldainių fabrikas. Po karo Kolainių apylinkėse veikė Prisikėlimo apygardos Lietuvos partizanai. 1953–1992 m. tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė. 1948 m., 1949 m. ir 1951 m. TSRS valdžia ištrėmė 8 kaimo gyventojus.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės

Kaime gimė:
* Irena Šiaulienė, istorikė, mokslų daktarė.

## Šaltiniai

* 

## Nuorodos
* Kolainių žemėlapiai
Salos

**Salos** – miestelis Rokiškio rajono savivaldybėje, 8 km į vakarus nuo Kamajų. Seniūnaitijos centras. Stovi Salų Šv. Kryžiaus bažnyčia (pastatyta 1888 m.), Salų dvaras (žinomas nuo XVI a., priklausęs Nesvyžiaus šakos Radviloms) ir parkas (vienas seniausių Lietuvoje), žymiosios 4 Salų tuopos. Veikia biblioteka, paštas (LT-42028), kultūros namai.

Miestelis yra unikalioje vietoje – 73 ha ploto saloje Dviragio ežere, ir su aplinka susisiekia dviem tiltais (praeina kelias ). Priešais, ežero pakrantėse įsikūręs Salų kaimas.

## Etimologija

Miestelis gavo savo pavadinimą pagal tai, kad visas yra išsidėstęs *saloje*. Kodėl vietovardis įgijo daugiskaitinę formą, nėra aišku. Ežero vandeniui nuslūgus, sala beveik tampa pusiasaliu.

## Istorija

Istoriniuose šaltiniuose vietovė minima nuo 1450 m. Čia gyveno didikų giminės Kęsgailos, Radvilos, Salose XVI a. 2-ojoje pusėje rezidavo kardinolas J. Radvila. 1585 m. Salos vadinamos miesteliu. XVIII–XIX a. valdė Morikoniai (jie pastatė dabartinius dvaro rūmus), kuriems įklimpus į skolas 1855 m. Salos atiteko Tyzenhauzams, 1880 miestelį paveldėjo Marija Tyzenhauzaitė-Pšezdzieckienė.

Iki 1775 m. Salų dvare pastatyta katalikų koplyčia, 1781 m. – pirmoji Salų bažnyčia. XIX a. 1-ojoje pusėje dvare veikė Salų muzikos mokyka. XIX a. pabaigoje Salos – dvarvietė Vilkmergės apskrities Andrioniškio valsčiuje, Svėdasų parapijoje.

1911 m. įsteigtas Salų žemės ūkio būrelis, 1913 m. – pieninė. Prieš I pasaulinį karą įkurta Blaivybės draugija. 1920–1950 m. Salose veikė žemesnioji žemės ūkio mokykla. 1923 m. įsteigta pirmoji Lietuvoje valdinė mergaičių namų ūkio mokykla. 

Per 1941 m. birželio 14 d. trėmimą iš Salų apylinkės ištremta 19 žmonių, laikotarpyje nuo 1944 iki 1953 – daugiau kaip 15 šeimų. 1941 m. liepos 1 d. nacių Vokietijos valdžios įsaku nužudyti Salų komunistai, komjaunuoliai ir žydai. 1945 m. Gučiūnų kaime prie Salų įvyko Lietuvos partizanų ir sovietų kariuomenės bei stribų mūšis.

1951 m. įkurta biblioteka. LTSR laikmečiu buvo tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė. Žemės ūkio mokykla pertvarkyta į žemės ūkio technikumą (1950–1969 m.), vėliau – į tarybinio ūkio technikumą (1969–1979 m.).

Nuo 2004 m. Salų dvare rengiamos Vilniaus universiteto vasaros stovyklos, konferencijos, kultūros renginiai.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Kazys Giedrys (1891–1926), revoliucionierius, vienas iš keturių komunarų.
* Rimantas Morkvėnas (1949–2022), mokslininkas, diplomatas.

## Galerija

Salos, Lithuania - panoramio (16).jpg|Salos ir Dviragio ežeras
Unnamed2_-_panoramio_(1555).jpg|Tiltas į Salas
Salos, Lithuania - panoramio (14).jpg|Salų reginys
Salos, Lithuania - panoramio (8).jpg|Autobusų stotelė šalia bažnyčios


## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
* Miesteliai.lt
Smalvos

**Smalvos** – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 11 km į pietvakarius nuo Turmanto. Seniūnaitijos centras. Tautinė gyventojų sudėtis įvairi – gyvena lietuviai, lenkai, rusai, baltarusiai. Stovi Smalvų Švč. Mergelės Marijos Rožančinės bažnyčia (pastatyta 1857 m.) su varpine, biblioteka, kaimo salė. Smalvų kraštovaizdžio draustinis. Antrojo pasaulinio karo aukų kapinės. Šiauriau kaimo telkšo Kiaulinis, piečiau – Smalvykščio ežeras ir pelkė, 3 km į pietryčius – Smalvo ežeras.

## Istorija

Apie Smalvų dvarą žinoma nuo 1580 m. Tada jis priklausė Kelbauskams, 1600 m. atiteko Podbereskiams, vėliau Smalvas valdė Gintautai ir Bartoševičiai. 1812 m. per Lietuvą traukę prancūzai Smalvas sudegino, sunaikino vienuolyną, kuris veikė 1600–1832 m.

1920 m. Smalvos pateko į lietuvių-lenkų kovų fronto liniją. Lenkai stengėsi užimti Vilniaus-Turmanto geležinkelio liniją ir ties Smalvomis įvyko kautynės, po kurių lapkričio 3 d. lenkai paliko Smalvas. Tačiau jau lapkričio 5 d. jie vėl sugrįžo ir Lietuvos-Lenkijos demarkacinė linija paliko Smalvas lenkų pusėje, iki 1939 m. rudens.

Sovietmečiu buvo M. Melnikaitės kolūkio gyvenvietė.

|}

## Gyventojai

## Galerija

Smalvos 32400, Lithuania - panoramio (3).jpg|Visuomeninis pastatas
Smalvos 32400, Lithuania - panoramio (11).jpg|Smalvų centras
Smalvos 32400, Lithuania - panoramio (5).jpg|Koplytstulpis


## Šaltiniai

*
Dažas

**Dažas** – bendrinis produktų šeimos pavadinimas, naudojamų objektų spalvinimui ar paviršiaus pigmentuotam padengimui siekiant dekoratyvinio ar apsauginio efekto. Dažymas yra dengimas dažais, o asmuo, kuris dažo - dažytojas.

## Dažų sudėtis

;Rišiklis :
„suriša“, sujungia visus kitus dažų komponentus ir sudaro plėvelę. Jis lemia dangos tarnavimo ilgaamžiškumą, skirtingomis eksploatavimo sąlygomis, patvarumą, blizgesį ir džiuvimo greitį, dengiamąsias savybes.
;Pigmentas, dažiklis:
suteikiantys dažams spalvą, kitaip – *smulkiagrūdžiai dažikliai*, dažniausiai skirstomi į *organinius* ir *neorganinius*.
;Užpildas :
taupo pigmentą, lemia dangos atsparumą, blizgesį, dengiamumą.
;Skiediklis :
dažniausiai tirpiklių mišinys, tirpdo rišiklį. Dažnai prieš vartojimą pilamas papildomai, skiedžiant dažus iki tam tikro panaudojimui tinkamo klampumo.
;Priedas :
priedai gerina dažų technologines ir eksploatacines savybes. Tai medžiagos, įtakojančios paviršiaus įtempimą („drėkinimą“) ir dangos išsilyginimą, blizgumą, reguliuoja klampumą ir takumą, apsaugo nuo senėjimo ir išblukimo, padidina dangos elastingumą (plastifikatorius) ir pan.

## Dažų klasifikacija
* pagal panaudojimo sritis:
automobiliniai,
statybiniai,
dailininkų ir pan.
* pagal rišiklio medžiagą:
vandeniniai,
alkidiniai,
aliejiniai,
akriliniai,
epoksidiniai
ir kt.

## Taip pat skaitykite

* Dažiklis
* Emalis
* Freska
* Glaistas 
* Gruntuotė
* Lakas 
* Rašalas
* Užpildas
* Užtepas

## Nuorodos

* Plaukų dažų sudėtis ir klasifikacija
Leda

Graikų mitologijoje **Leda** – Spartos karaliaus Tindarėjo žmona, Aitolijos karaliaus Testijo duktė. Jos vaikai buvo:  Kastoras ir Polideukas (Poluksas), Klitemnestra ir Helenė, Febė ir Filonojė.

Pagal mitą Ledą suviliojo Dzeusas, pasivertęs gulbinu. Vėliau su savo žmona sugulė Tindarėjas. Pagal klasikinę versiją Leda padėjo du kiaušinius. Iš kiekvieno kiaušinio gimė dvyniai, iš vieno gimė Polideukas ir Helenė, Dzeuso vaikai, iš kito – Kastoras ir Klitemnestra, kurie buvo Tindarėjo vaikai. Leda su Tindarėju taip pat susilaukė Febės ir Filonojės.
Maršruto parinktuvas

**Maršruto parinktuvas**, **maršrutizatorius** arba **kelvedis** () – kompiuterių tinklus jungiantis įrenginys, atliekantis duomenų maršruto parinkimo () funkciją, t. y. sudaro tinklo maršrutų žemėlapius ir lenteles. Be to, maršruto parinktuvai jungia skirtingus standartus naudojančių tinklų segmentus; nukreipia ir persiunčia informacijos srautus; filtruoja duomenų paketus, apribodami jų judėjimą; apsaugo tinklą, sudarydami ugniasienę; perkoduoja informaciją. 

Toks tinklas yra suvokiamas kaip daugelio mažų tinklų visuma dar vadinama intertinklu, jį sudarantys tinklai vadinami potinkliais (*subnet*). Maršruto parinktuvai priklauso nuo protokolo, tad jie būtinai turi palaikyti tinklinio lygio protokolą ir, perduodant duomenų paketus tarp skirtingus standartus palaikančių potinklių, keičia jų antraštes.

Maršruto parinktuvų programinė įranga yra padalyta į dvi funkcines dalis:
* *Control Plane*,
* *Forwarding Plane*.

## Šaltiniai
Pokostas

**Pòkostas** – plėvėdaris, kurio pagrindinis komponentas yra aliejus arba alkidinė derva. Naudojamas dažams skiesti, medienai, audeklui impregnuoti.

Pokostas, kurio prekinis pavadinimas „Oksolis“, yra augalinių aliejų ir sikatyvų tirpalas vaitspirite.
Fitolaka

**Fitolaka** (*Phytolacca*) – fitolakinių (*Phytolaccaceae*) šeimos augalų gentis. Pavadinimas kildinamas iš dviejų žodžių; gr. k. *phyton* – augalas ir lot. k. *lacca* – raudonos sultys, dažai ar lakas; augalo uogos raudonos.

Lietuvoje kaip dekoratyvinis augalas auginama **[[amerikinė fitolaka]]** (*Phytolacca americana*), kilusi iš Šiaurės Amerikos.
Letė

Graikų mitologijoje **Letė** (gr. Λήθη „užmarštis“) – užmaršties personifikacija, Hado upė. Ji buvo nesantaikos deivės Eridės dukra. Iš Letės upės atsigėrusieji visiškai pamiršdavo savo praeitį. Senovės graikai tikėjo, kad sielos Pomirtinėje karalystėje turėdavusios atsigerti Letės vandenų prieš reinkarnaciją, tam kad pamirštų savo praėjusius gyvenimus. Jai priešinga buvo Mnemosinės upė, kurios vandenų išgėrusieji viską prisimindavo. Pausanijas pasakoja, kad tie, kurie ėjo klausti garsiojo Trofonijos šventyklos lemties orakulo Bojotijoje, visų pirma turėjo atsigerti iš Letės užmaršties šaltinio, kad užmirštų savo rūpesčius ir nerimą, ir iš Mnemosinės – atminties šaltinio, kad atsimintų viską, ką pamatys ir išgirs oloje.
Duokiškis

**Duokiškis** – miestelis Rokiškio rajono savivaldybėje, 9 km į pietus nuo Kamajų. Plentai jungia su Kamajais, Svėdasais, Utena. Seniūnaitijos centras. Stovi Duokiškio šv. Onos bažnyčia (pastatyta 1906 m.), į pietus nuo miestelio tvyro Uosinto ežeras, į vakarus – Bedugnio ežeras. Veikia biblioteka, paštas (LT-42025), anksčiau veikė Duokiškio mokykla (Kamajų mokyklos skyrius).

## Etimologija

Liaudyje pasakojama, kad baudžiavos laikais čia gyvenęs žiaurus ponas. Kartą pamatęs baudžiauninką, nešantį jo laukuose nušautą kiškį, ponas liepęs baudžiauninką nuplakti. Bausmės metu ponas vis kartojęs: *„Duok kiškį!“*.

## Istorija

1596 m. minimas Duokiškio dvaras, 1618 m. Duokiškio laukas. 1650 m. kaimas užrašytas Kamajų bažnyčiai, nuo 1842 m. valdinis. 1796 m. minima koplyčia, pastatyta prieš 1775 m. XIX a. pabaigoje Duokiškis garsėjo galvijų prekymečiais, tai buvo kaimas Zarasų apskrityje, priklausęs Jūžintų valsčiui ir Kamajų parapijai.

1913 m. išskirstytas vienkiemiais, įsikūrė kooperatinė pieninė. 1925 m. įsteigta pašto agentūra, pieninė, 1933 m. – Duokiškio motorinis malūnas, lentpjūvė.

1907 m. įsteigta pradžios mokykla, nuo 1949 m. septynmetė, nuo 1957 m. vidurinė, nuo 1970 m. aštuonmetė, devynmetė, 1994–2001 m. pagrindinė mokykla.

1944 m. lapkričio 22 d. Lietuvos partizanų būrys, apie 40 žmonių nesėkmingai puolė čia įkurdintą sovietinę karinę įgulą. 1951–1953 m. Duokiškio apylinkėse veikė Gedimino rinktinės partizanų būriai. 1949–1992 m. kolūkio centrinė gyvenvietė. 1958–2001 m. veikė medicinos punktas, 1975–1989 m. vaikų darželis. 1951 m. įsteigta biblioteka, nuo 1970 m. veikia kultūros namai.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Algimantas Valentinas Indriūnas (1925–2022), inžinierius, žurnalistas, politinis ir visuomenės veikėjas.

## Galerija

Duokiškis, Lithuania - panoramio (5).jpg|Kryžius prie sodžiaus
Duokiškis, Lithuania - panoramio (26).jpg|Miestelio reginys
Duokiškis, Lithuania - panoramio (38).jpg|Miestelio reginys
Duokiškis, Lithuania - panoramio (13).jpg|Kapinėse


## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Oinėjas

Graikų mitologijoje **Oinėjas** – Kalidono karalius, Portaono sūnus. Su žmona Altaja susilaukė Dejaneiros, Melagro ir Melanipės. Jis išmokė Aetolijos žmones vyndarystės meno, kurio išmoko iš dievo Dioniso. Jo brolis Agrijus nuvertė nuo sosto, bet Diomedo dėka Oinėjas vėl tapo Kalidono valdytoju. Oinėjas išsiuntė Melagrą sukviesti didvyrius medžioti Kalidono šerną.

Su Periboja susilaukė Tindarėjo.
Trofimas Lysenka

**Trofimas Lysenka** (; 1898 m. rugsėjo 29 d. – 1976 m. lapkričio 20 d.) – sovietinis agronomas, biologas, pseudomokslininkas.

XX a. ketvirtajame dešimtmetyje vadovavo prieš genetikos atradimų taikymą žemės ūkyje. Ši kampanija, vėliau pavadinta „lysenkizmu“, Sovietų Sąjungoje tęsėsi iki 7-ojo dešimtmečio vidurio.

## Biografija

Kilęs iš Ukrainos valstiečių šeimos, mokėsi Kijevo Žemės ūkio institute.

1927 m., būdamas 29 metų, kai dirbo eksperimentinėje stotyje Azerbaidžane buvo pagirtas tarybiniame laikraštyje „Pravda“ kaip atradęs naują būdą tręšti laukus be trąšų ar mineralų naudojimo ir įrodęs, kad Azerbaidžane galima gauti žiemos žirnių derlių, „paverčiant žiemą tuščius Užkaukazės laukus žaliais, kad galvijai nevargtų dėl prasto šėrimo, o turkų valstietis per žiemą gyventų nesirūpindamas rytoju“. Tiesa, žieminių žirnių derliai kitais metais neišaugo.

Tokį pasisekimą sovietinėje spaudoje turėjo iki 1964 m. – buvo skelbiami stulbinantys (ir neįmanomi) pasiekimai, kuriuos keisdavo pranešimai apie naujas sėkmes, kai paaiškėdavo, kad senosios nepasitvirtino. Svarbiausia spaudai buvo tai, kad T. Lysenka buvo tipiškas „basakojis mokslininkas“ – tikras mitinio sovietų valstiečių genijaus įsikūnijimas.

T. Lysenkos pseudomokslas su tikru mokslu turėjo mažai bendro. Jei jis ir turėjo aiškiai suformuotas teorijas, dažniausiai jos buvo lamarkizmo ir neteisingai interpretuoto darvinizmo mišinys; didžioji dalis T. Lysenkos darbų buvo „praktiniai nurodymai“ žemės ūkiui, pvz., atvėsinti grūdų sėklą prieš sėjant.

## Šaltiniai
Megara

: *Apie graikų mitologijos personažą žiūrėkite – [[Megara (mitologija)]].*

**Megara** – miestas Graikijoje, Atikos periferijoje. Šiuo metu Megara yra Atėnų priemiestis, kuriame gyvena 30 000 žmonių. Megara nutolusi nuo Atėnų šiaurės vakarų kryptimi 42 km ir sujungta autostrada su Peloponesu, Vakarų Graikija ir Atėnais. Megara yra Megaros lygumoje. Žemės ūkis dominavo prieš prasidedant namų statybai 1960–1970 metais.

3 km į pietus yra Pachi bendruomenė, garsi savo žuvų užeigomis ir lankoma žmonių iš visos Graikijos. Nea Peramos yra kaimyninis miestas rytuose, o Kakija Skala – vakaruose. Pietuose yra karinis aerodromas.

## Istorija

Megara buvo antikinis dorėnų miestas Sarono įlankoj priešais Salaminos salą. Jis valdė teritoriją, kuri dar buvo vadinama **Megaride**. Tai buvo maža teritorija įsiterpusi tarp dviejų galingų regionų – Korintijos piečiau ir Atikos ryčiau. Be paties miesto ir apylinkių, jai priklausė ir Salamino sala, kuri vėliau buvo užimta Atėnų. Mitiniam karaliui Pandionui padalinus Atiką savo keturiems sūnums, Megaros karaliumi tapo Nisas.

Senovės laikais Megara priklausė Korintui, kurio naudai Megara įkūrė Megarą Hyblėją, mažą polį Sicilijoje į šiaurę nuo Sirakūzų. Megara kovojo su Korintu dėl nepriklausomybės ir po to įkūrė (apie 667 m. pr. m. e.) Bizantijų kaip ir Chalkedoną.

Peloponeso kare (apie 431–404 m. pr. m. e.) Megara buvo Spartos sąjungininkė.

Žinomiausias senovės Megaros pilietis yra Byzas (legendinis Bizantijaus įkūrėjas). VI a. poetas Teognis irgi kilęs iš Megaros. Megariečiai virto priežodžiu dėl dosnumo statant šventyklas ir joms aukojant. Šv. Jeronimas 404 m. e. m. laiške praneša „Yra paplitęs posakis apie megariečius – Jie stato tarsi gyventų amžinai, o gyvena tarsi mirtų rytoj.“

## Nuorodos
* GTP – Antikinė Megara 
* GTP – Megara 
* GTP – Megaros savivaldybė
Lysenko

**Lysenko** − pavardė.

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

* Marija Lysenko – Lietuvos ir Vilniaus miesto politinė bei visuomenės veikėja;
* Trofimas Lysenko (1898–1976) – sovietų biologas, XX a. ketvirtajame dešimtmetyje vadovavęs kampanijai prieš genetikos atradimų taikymą žemės ūkyje. Ši kampanija, vėliau pavadinta „lysenkizmu“, Tarybų Sąjungoje tęsėsi iki 7-ojo dešimtmečio vidurio;
* Mykola Lysenka (1842–1912) – ukrainiečių kompozitorius, etnomuzikologas.
Dažiklis

**Dažiklis** – medžiaga naudojama dažymui. Dažniausiai *dažikliai* naudojami vandeniniuose tirpaluose.

Archeologiniai įrodymai liudija, kad jau prieš 5000 metų indijoje ir Vidurio Rytuose buvo dažoma.

## Dažiklių tipai
Pagal kilmę dažikliai skirstomi į šias grupes:
* Natūralūs
** Organiniai
*** Gyvūninės kilmės
*** Augalinės kilmės
** Mineraliniai
* Sintetiniai
** Organiniai
** Neorganiniai

Pagal paskirtį dažikliai ar jų mišiniai gali būti skirstomi į: maistinius, tekstilės, spaudos, kosmetinius.

## Taip pat skaitykite
* Gruntuotė
* Glaistas
* Dažas
* Emalis
* Lakas

## Nuorodos
* Acidochrominiai dažikliai  Paulius Grigaravičius
Požerė

:: *Požere kartais vadinamas ir [[Paežeris]]*.

**Požerė** (anksčiau ***Paežeris***) – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, Varnių regioniniame parke, pietrytiniame Paršežerio krante. Seniūnaitijos centras. Stovi medinė Požerės Kristaus Atsimainymo bažnyčia (pastatyta 1771 m.), veikia Požerės pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-75041). Aptiktas Požerės kapinynas.

5 km į rytus nuo kaimo yra Medvėgalio kalnas. Kaimo vakaruose eina krašto kelias , jungiantis Laukuvą su Telšiais.

## Istorija

Sovietmečiu buvo Medvėgalio tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė.

## Gyventojai

## Šaltiniai

*
Stakiai

**Stakiai** – miestelis Jurbarko rajono savivaldybėje, 10 km į šiaurę nuo Raudonės, į šiaurės rytus nuo Jurbarko, prie kelio Veliuona–Šimkaičiai. Seniūnaitijos centras. Stovi medinė Stakių šv. Antano Paduviečio bažnyčia (nuo 1821 m.), veikia Stakių pagrindinė mokykla, biblioteka, medicinos punktas, Veliuonos kultūros centro Stakių skyrius, paštas (LT-74036).

Šalia kaimo teka Mituva. Stakių tvenkinys ant Snietalos upelio prie Stakių miestelio įrengtas 1984 m. Prie miestelio yra ir Stakių kaimas.

## Etimologija

Stakiai – asmenvardinis vietovardis, kilęs nuo asmenvardžio *Stakys* daugiskaitos. Iki 1914 m. vadinosi ***Pamituviu*** pagal Mituvos upę (vandenvardinis vietovardis).

## Istorija

Apie 1750 m. pastatyta koplyčia. XIX a. minimas kaip kaimas Kauno apskrityje.

XX a. pradžioje buvo Stakių dvaras. Sovietmečiu Stakiai buvo kolūkio centrinė gyvenvietė. 2021 m. patvirtintas Stakių herbas.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Stakiuose gimė kalbininkas, humanitarinių mokslų daktaras Vincentas Drotvinas (1929–2015).

## Galerija

Stakių centras.JPG|Miestelio centras
Stakiai. Buv. mokykla.JPG|Tarpukaryje statyta mokykla, 2017 m.
Stakių tvenkinys.JPG|Stakių tvenkinys
Stakiai, kelias prie bažnyčios.JPG|Kelias prie bažnyčios


## Šaltiniai

## Nuorodos
* Stakių miestelio svetainė
* 
* Žemėlapiai
Upyna (Šilalė)

**Upyna** – miestelis Šilalės rajono savivaldybėje, už 20 km į rytus nuo Šilalės ir ~6 km į pietus nuo automagistralės , prie Šunijos ir Upynalės upelių santakos. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi medinė Upynos Švč. Mergelės Marijos Vardo bažnyčia (pastatyta 1835–1836 m., padidinta 1913 m.; varpinė ir šventoriaus tvora su vartais), veikia Upynos vidurinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-75014), liaudies amatų muziejus (Šilalės Vlado Statkevičiaus muziejaus padalinys). Už 2 km į šiaurę, Gudirvėse stūkso gamtos paminklas – Gudirvių akmuo, kur manoma buvo senoji Upynos gyvenvietė.

## Geografija

Į pietus nuo Upynos yra Svystkalnio regykla, ji yra ant kalvos viršūnės 163,5 m aukštyje, virš apylinkių ši kalva iškilusi apie 50 metrų. Nuo šios regyklos geru oru azimutu 205° matyti už 20 kilometrų esantis Tauragės TV bokštas, o su žiūronais galima pamatyti net Tilžės kaminus, esančius už 50 kilometrų, azimutu 225°. Prie miestelio yra Upynos kaimas.

## Istorija

Būsimo miestelio vardas, tiksliau, „Upynos upelio laukas“ pirmą kartą paminėtas 1554 m. akte dėl Karšuvos valsčiaus bajorų žemės nuosavybės, – nors neatmestina, kad Karšuvos žemės Upynos laukas (valsčiukas) galėjo egzistuoti jau XIII–XIV a. Pats valstybinis Upynos (arba Pilsūdų) kaimas pirmąkart paminėtas ir aprašytas 1562 m. Karšuvos valsčiaus inventoriuje. Tuo metu Upyna apėmė žymiai didesnį plotą nei šiais laikais: kaimui priklausė 48 valakai dirbamos žemės ir 10 valakų ganyklų bei kitų naudmenų.

1633 m. Ldk Vladislovas Vaza suteikė Upynai privilegiją, leidusią kartą per savaitę (trečiadienį) rengti turgus ir du kartus per metus – prekymečius. Todėl nuo XVII a. pirmosios pusės Upyna vadinama miesteliu. 1688 m. čia pastatyti pirmieji katalikų maldos namai.

1711 m., t. y. netrukus po XVIII a. pradžioje miestelį ir jo apylinkes ištikusių negandų (karo, bado, maro epidemijos ir kt.), mokesčių rinkėjai Upyną įtraukė į „tuščiųjų“ miestelių sąrašą. Gyvenvietė atsikūrė tik XVIII a. antrojoje pusėje – po to, kai 1722 ir 1775 m. buvo atnaujintos jos nuo 1633 m. turėtos turgų privilegijos.

XIX a. Upyna – miestelis Raseinių apskrities Skaudvilės valsčiuje, priklausantis Girdiškės parapijai.

1929 m. Upynos miestelio kapinės apjuostos akmenų tvora.

Po II pasaulinio karo miestelio apylinkėse veikė Lietuvos partizanų Kęstučio apygardos Butageidžio rinktinės daliniai.

2009 m. patvirtintas Upynos herbas.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Abraomas Deborinas (tikroji pavardė *Jofė*; 1881–1963), rusų filosofas, akademikas.
* 1893 m. Upynos bažnyčioje pakrikštytas būsimasis lakūnas Stasys Girėnas.
* Upynoje gimė etnografė, kraštotyrininkė, bibliotekininkė Marijona Čilvinaitė (1900–1995).

## Nuorodos

## Šaltiniai
* Upynos amatų muziejus
* 
*
Žaiginys

:: *Apie žemės ūkio inventorių žr. [[Žaiginys (žemės ūkis)]]*

**Žaiginys** – miestelis Raseinių rajono savivaldybės šiaurės rytuose, 8 km į pietryčius nuo Šiluvos. Seniūnaitijos centras. Miestelio išdėstymas radialinio plano. Stovi medinė Žaiginio šv. Antano Paduviečio bažnyčia (pastatyta 1917 m.,), veikia Žaiginio Pranciškaus Šivickio pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-60055), nuo 2003 m. veikia kaimo bendruomenė „Bitupis“. Miesteliu prateka Sandrava, pietryčiuose plyti Žaiginio miškas. Keliai į Betygalą, Šiluvą, Burbiškius, Papušynį.

## Etimologija

Vietovardis kildinamas iš žodžio *[[Žaiginys (žemės ūkis)|žaiginys]]* („sukartos kartys lauke pašarui ar javams džiovinti“).

## Istorija

1575 m. minimas Žaiginio dvaras, būta degtinės bravoro ir karčiamos. 1664 ar 1684 m. pastatyta pirmoji Šv. Antano Paduviečio Žaiginio bažnyčia. 1716 m. suteikta prekybos privilegija. Dvaro savininkas, Beržėnų tijūnas, Žemaitijos pakamaris Jokūbas Nagurskis 1762 m. į Žaiginį pakvietė pranciškonus, 1764–1832 m. veikė pranciškonų konventualų vienuolynas. Šis vienuolynas buvo paskutinis Žemaitijoje įsteigtas vienuolynas Abiejų Tautų Respublikos laikotarpiu. Žinoma, kad vienuolyno pastatas buvo medinis. Po 1831 m. sukilimo caro valdžia vienuolyną uždarė, 1836 m. Žaiginio bažnyčia tapo Šiluvos parapijos filija. XIX a. pabaigoje Žaiginys – Raseinių apskrities miestelis ir dvaras Šiluvos valsčiuje.

1907–1915 m. veikė privati mokykla (vėliau sudegė).

LTSR metais miestelis buvo Žaiginio tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Janina Matulienė, bibliotekininkė, Kėdainių visuomenininkė.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
* Kaimo bendruomenė „Bitupis“
* Pranciškonų konventualų „sala“ Žemaitijoje: Žaiginio vienuolyno įkūrimas XVIII a. antroje pusėje
Maistas

**Maistas** – bet kokių neorganinių ir organinių medžiagų visuma, kurią gyvas organizmas gauna iš aplinkos. Jame yra maistinių medžiagų, tokių kaip angliavandeniai, riebalai, baltymai, vitaminai ir mineralinės medžiagos, kurios būtinos kūno audiniams susiformuoti ir atsinaujinti, organizmo gyvybei palaikyti, energijai gauti. Dažniausiai yra augalinės arba gyvulinės kilmės.

Maisto tyrinėjimo sritys vadinasi maisto mokslas ir mitybos mokslas.

## Skonio suvokimas

Gyvūnai, tiksliau žmonės, turi penkis skonio tipus: saldumas, rūgštumas, sūrumas, kartumas ir umami. Kai gyvūnai evoliucionavo, skoniai, kurie duoda daugiausiai energijos (cukrus ir riebalai) tapo labiau malonūs, kai kiti, pvz., kartūs yra neskanūs. Vanduo, pats svarbiausias išlikimui, neturi skonio.

## Taip pat skaitykite
* Kulinarija
* Pasaulio virtuvės

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Jamie Oliver’s TED Prize wish: Teach every child about food. 
* The Economist: Special report: Feeding the world.
Džibutis (miestas)

**Džibutis** (, , , ) – miestas šiaurės rytų Afrikoje, Džibučio valstybės sostinė ir didžiausias miestas. 623 tūkst. gyventojų (2013 m.). Miestas išsidėstęs Adeno įlankos pakrantėje (prie Tadžuros užutėkio), jame yra geležinkelio iš Adis Abebos terminalas. Svarbus tranzitinis uostas kroviniams, keliaujantiems Raudonąja jūra link Sueco kanalo ir Indijos vandenyno. Pagrindinis eksportas: kava, druska, kailiai, odos. Yra Džibučio–Ambuli tarptautinis oro uostas. Pagrindinė pramonė – druskos gavyba iš jūros vandens. Yra kupranugarių turgus.

## Etimologija

Miesto pavadinimas kildinamas nuo afarų žodžio *Gabouti*, reiškiančio „kilimėlis iš palmių plaušo“. Taip pat jis kildinamas nuo egiptiečių dievo Toto, čia vadinto *Tehuti* arba *Djehuti*.

## Istorija

1888 m. prancūzai įkūrė miestą, nuo 1892 m. tapusį Prancūzijos Somalio administraciniu centru. Miesto svarba buvo sumažėjusi 1967–1975 m. dėl arabų ir Izraelio karo, kadangi buvo uždarytas Sueco kanalas.

1977 m. geležinkelis Etiopijos pilietinio karo metu buvo sugadintas dėl bombardavimų. Tais metais miestas tapo nepriklausomo Džibučio sostine.

## Sportas
; Futbolo klubai
* ACS Hayableh – futbolo klubas;
* AS Port – futbolo klubas;
* CF Garde Républicaine/SIAF – futbolo klubas;
* CF Gendarmerie Nationale – futbolo klubas;
* Q5/Nourie Transit – futbolo klubas;
* Force Nationale de Police – futbolo klubas.

; Nacionalinis stadionas
* Džibučio nacionalinis stadionas, dar vadinamas El Hadj Hassan Gouled Aptidon stadionu (), talpina 20 tūkst. žiūrovų. Šiame stadione rungtyniauja nacionalinė šalies rinktinė, jaunimo rinktinės bei Pirmojo diviziono ekipos.

## Šaltiniai
Adeno įlanka

**Adeno įlanka** () – vakarinė Arabų jūros įlanka, esanti tarp Jemeno Arabijos pusiasalyje ir Somalio Rytų Afrikoje. Įlanka jungiasi su Raudonąja jūra Bab el Mandebo sąsiauriu. Įlankos ilgis 885 km. Adeno įlanka yra svarbioje strateginėje vietoje, kadangi pro ją plaukia dauguma laivų, keliaujančių iš Indijos vandenyno ir Persijos įlankos į Viduržemio jūrą ir Europą. Įlankoje gausu žuvies, vėžlių, omarų, yra koralų. Vanduo gana švarus ir mažai užterštas. Pagrindiniai uostai: Adenas Jemene (pagal kurį ir pavadinta įlanka) bei Berbera Somalyje.

## Istorija
Nuo XVI a. pagrindiniai pretendentai į viešpatavimą Adeno įlankoje buvo Anglija , Portugalija  ir Turkija. XIX a. anglai išstūmė kitus varžovus ir ėmė valdyti vieni. XX a. 7-ojo dešimtmečio pabaigoje, anglams pasitraukus iš Artimųjų Rytų, įlankoje vis didesnę įtaką įgijo TSRS karinės jūrų pajėgos. Dėl arabų - Izraelio karo, 1967 m.– 1975 m.  Sueco kanalas buvo uždarytas ir Adeno įlankos svarba buvo sumažėjusi.
Aatsista-Mahkan

**Aatsista-Mahkan** arba **Bėgantis Triušis** (1833 m.– tikriausiai 1911 m. sausio 24) buvo Juodosios pėdos genties vadas ir karys. Turėjo keturias žmonas ir vienuolika vaikų, iš kurių geriausiai žinomas Antinų genties vadas.

## Nuorodos
* Aatsista-Mahkan biografija (anglų kalba)
Kumasis

**Kumasis** (, anksčiau *Coomassie*) – miestas vidurio Ganoje, Ašančių regiono sostinė. Išsidėstęs turtingame kakavos regione, komercinis ir transporto centras, supamas miškų. Plentai į Akrą, Tamalę, Abidžaną, geležinkeliai į Akrą, Sekondį, yra oro uostas. Pagrindinė pramonė – maisto apdirbimas (daugiausia kakavos), medienos apdirbimas. Apylinkėse kasamas auksas, boksitai. 1951 m. įkurtas Mokslo ir technologijos universitetas, yra Ganos mokslų akademijos tyrimų institutai. Yra zoologijos sodas, XIX a. fortas, muziejai, XVII–XIX a. Ašančio valstybės valdovo rezidencija.

## Istorija
Miestas įkurtas apie 1700 metus kaip ašančių konfederacijos sostinė. XIX a. tai buvo mūšių tarp britų ir ašančių vieta. 1900 m. Kumasyje įvyko didelis maištas, po kurio Anglija ašančių regioną priskyrė Aukso Kranto kolonijai, būsimajai Ganos valstybei.

## Žymūs žmonės

* Kofis Ananas

## Šaltiniai
Firefox

**„Mozilla Firefox“** ( = „ugninė lapė“) – atvirojo kodo interneto naršyklė. „Firefox“ naršyklę kuria pasaulinė atvirųjų programų organizacija „Mozilla“ – tūkstančiai savanorių. Pagrindinis projekto tikslas yra pasirinkimo laisvės ir naujų technologijų vystymosi palaikymas interneto terpėje. Dirba įvairiose operacinėse sistemose, palaiko XHTML, JavaScript, CSS. Turi įvairių priedų, temų, įdiegiamų į naršyklę. Yra oficialus programos vertimas į lietuvių kalbą.

Dave Hyatt, Joe Hewitt, Blake Ross pradėjo „Firefox“ projektą kaip eksperimentinę „Mozilla“ projekto atšaką. Jie manė, kad komerciniai reikalavimai „Netscape“ paramai gauti ir perdėtas funkcionalumas „Mozilla“ naršyklę pastatė į pavojų. Anksčiau naršyti internetą buvo galima naudojantis „Mozilla Suite“ programinės įrangos paketu, skirtame programuotojams. Nuo 2003 m. „Mozilla“ pradėjo teikti „Firefox“ interneto naršyklei ir „Thunderbird“ elektroninio pašto programų vystymui pirmenybę.

Pirmoji versija 1.0 pasirodė 2004 m. lapkričio 9 d. „Mozilla“ duomenimis, 2014 m. gruodžio mėn. „Firefox“ naršykle naudojosi pusė milijardo vartotojų iš viso pasaulio. 2021 m. vasario mėn. „StatCounter“ pateikiamais duomenimis, „Firefox“ sudaro apie 3,76 % kompiuterių ir išmaniųjų įrenginių rinkos visame pasaulyje, atsilieka nuo „Google“ bendrovės „Chrome“ (63,59 %), „Apple“ bendrovės „Safari“ (19,14 %) naršyklių tarptautinėse rinkose.

## Atmainos

Leidžia įprastą „Quantum“, „Beta“, programuotojams skirtą „Developer Edition“ (anksčiau „Aurora“), „Nightly“ naršyklės atmainas. „Nightly“ atnaujinama kasdien ir yra pati nestabiliausia iš visų naršyklės atmainų. 


File:Firefox Logo, 2017.svg|„Quantum“
File:Firefox Developer Edition logo, 2017.svg|„Developer Edition“
File:Firefox Nightly Logo, 2017.svg|„Nightly“


## Savybės
* Galimybė keisti išvaizdą.
* Galimybė išversti svetainės puslapį naudojant vertėją.
* Praplėtimai leidžia lengvai vienu paspaudimu įdiegti papildomas funkcijas („uBlock Origin“ ir kt.).
* Blokuoja virusus, šnipinėjančias programas ir erzinančias iššokančias reklamas
* Privatus naršymas, leidžiantis išsisukti nuo nukreipiamosios reklamos, automatinis slapukų pašalinimas.
* Prisijungus sinchronizuoja naršymą kompiuteryje bei išmaniuose įrenginiuose.
* Naršymas kortelėmis – galima atidaryti kelis Interneto puslapius viename naršyklės lange, bet skirtingose kortelėse.
* Integruota paieška – galimybė ieškoti tiesiai iš Firefox naršyklės, neatidarant paieškos sistemos puslapio.
* Automatinis atnaujinimas.
* Aktyvūs skirtukai (RSS naujienos).
* Rašybos tikrinimas.
* Adresynas.
* Atsisiuntimų valdymas
* Priemonės saityno kūrėjams.

## Išnašos

## Nuorodos
* Mozilla Firefox svetainė 
* Beta, Nightly, Developer Edition
Si Tanka

**Si Tanka**, **Dėmėtasis Elnias** arba **Didžioji Pėda** (mirė 1890 gruodžio 29) buvo minekondžų genties vadas, tapęs juo 1874 m. po tėvo mirties. Jis gyveno Šejano upės rezervate (šių dienų Pietų Dakota).

## Nuorodos
* Si Tanka biografija (anglų kalba)
Mozilla

**Mozilla** – interneto naršyklė ir el. pašto kliento projektas, pradėtas Netscape kompanijai 1998 m. paskelbus Netscape Communicator naršyklės tekstus. Programa susideda iš kelių skirtingų programų projektų, iš kurių žinomiausi yra šie:
* Firefox (Interneto naršyklė)
* Thunderbird (el. pašto ir naujienų grupių klientas)
* Bugzilla (klaidų valdymo programa)

Nuo 2004 metų naršyklė nebeatnaujinama, o jos pagrindu tobulinamas Firefox projektas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Mozilla svetainė
* Oficialus tinklaraštis
A-ca-oo-mah-ca-ye

**A-ca-oo-mah-ca-ye**, taip pat žinomas kaip **Plunksnos** arba **Senoji Gulbė** (mirė 1859 m. arba 1860 m.) buvo juodakojų genties vadas, taikdarys. 1859 m. liepą kanadiečių keliautojas Džonas Paliseris (John Palliser) ir jo ekspedicijos nariai buvo Senosios Gulbės svečiai jo stovykloje Albertoje, ant Raudonojo elnio upės kranto. Netrukus po to Senoji Gulbė mirė, jo vietą gentyje užėmė Omukaiee (Didžioji Gulbė).

## Nuorodos
* A-ca - oo - mah - ca - ye biografija (anglų kalba)
Juodoji Kanopa

**Catecahassa** arba **Juodoji Kanopa** (1740–1831) buvo šonių genties vadas Ohajo valstijoje. Jis tapo žinomas kaip nuožmus karys per ankstyvuosius karus tarp šonių genties ir anglų – amerikiečių kolonistų.

Kaip ir Mažasis Vėžlys iš majamių genties, Juodoji Kanopa nusprendė, kad amerikiečių indėnams reikia priimti baltųjų kultūrą, tam, kad išvengtų sunaikinimo karo metu. Per savo paskutiniuosius metus Juodoji Kanopa tapo Jungtinių Valstijų sąjungininku ir buvo atsakingas už šonių genties laikymą kuo atokiau nuo prisijungimo prie Tekumzės karo.
Kapitonas Džekas

**Kintpuash**, geriau žinomas kaip **Kapitonas Džekas** (mirė 1873 m. spalio 3 d.) – modokų genties vadas ir jų lyderis per Modokų karą.

1864 m. modokų gentis sutiko gyventi šalia Tulio ežero prie Kalifornijos-Oregono sienos. Tačiau, dėl kolonistų skundų dėl derlingos žemės, modokai buvo perkelti į Klamato rezervatą, pas savo tradicinius priešininkus, klamatų gentį, pietvakarių Oregone. Klamath gentis savo narių skaičiumi perviršijo savo kaimynų, nes rezervatas buvo įprastinė klamatų žemė, todėl modokų sąlygos buvo itin sunkios. 1865 m. Kapitonas Džekas išvedė modokus iš rezervato atgal į jų namus. 1869 m. modokai vėl buvo sugauti Jungtinių Valstijų armijos ir gražinti į Klamato rezervatą, tačiau jų sąlygos nepagerėjo, tada Kapitonas Džekas išvedė 180 modokų į Tulio ežero teritoriją.
Sinestezija

**Sinestezija** ( suvokimas, jautimas vienu metu) – reiškinys, kai dirginant vieno iš pojūčių jutimo organą, nevalingai kyla ne vienas, o du ar daugiau pojūčių. Kaip labiausiai paplitusi sinestezijos forma, išskiriama vadinamoji spalvinė klausa (be klausos, garsas sukelia dar ir spalvos pojūtį). Pasitaiko ir regos sinestezija. Tam tikros spalvos gali sukelti šilumos (pvz., geltona ir oranžinė) arba šalčio (pvz., mėlyna ir žalia) pojūtį.

Kai kada sinestezija gali būti susijusi su psichoaktyvių medžiagų poveikiu. Sinestezija taip pat siejama su patologija (kaip pavyzdys pateikiamas garsų matymas). 

Kaip dažnai sinestezija pasitaiko, nėra iki galo aišku, pateikiami ženkliai besiskiriantys skaičiai: nuo 1 atvejo iš 20 000 iki 1 atvejo iš 200.

## Išnašos
Organizmas

**Organizmas** (*organ* + *ism*;  'įrankis', 'instrumentas') – savarankiškai egzistuojantis organinio pasaulio vienetas (gyvūnas, grybas, augalas arba mikroorganizmas, gyvosios gamtos elementas), turintis savireguliacijos sistemą, kuriam daro poveikį įvairūs aplinkos veiksniai.

Organizmai pagal taksonomiją skirstomi į daugialąsčius: gyvūnai, augalai ir grybai, ir į vienaląsčius: protistai, bakterijos ir archėjos. Visi organizmai geba daugintis, augti, palaikyti gyvybines funkcijas ir sąveikauti su aplinka.

Organizmas gali būti prokariotas arba eukariotas.

Skaičiuojama, kad Žemėje gyvena nuo 2 mln. iki 1 trilijonų organizmų rūšių, iš kurių stebėtos apie 1,7 mln. Daugiau nei 99 % visų kada nors egzistavusių rūšių (daugiau kaip 5 mlrd.) laikomos išnykusiomis.

## Taip pat skaitykite
* Sąrašas:Didžiausi organizmai

## Šaltiniai
Guyasuta

**Gayasuta** arba **Kayashota** (dar Gaiachoton, Geyesutha, Kayashoton, Kiashuta, Quiasutha) (1725–1794) buvo Senekos genties vadas ir diplomatas.

Manoma, kad Gayasuta 1753 m. tarnavo kaip skautas jaunam Džordžui Vašingtonui, taip pat jis palaikė prancūzų pusę per Prancūzų – Indėnų karą.

## Nuorodos
* Gayasuta biografija
Reikjavikas

**Reikjavikas** () – miestas Islandijos pietvakariuose, Islandijos valstybės sostinė, didžiausias šalies miestas ir šiauriausia pasaulio sostinė. Visas sostinės regionas yra sudarytas iš aštuonių savivaldžių vienetų, įskaitant patį Reikjaviką. Tai pagrindinis šalies uostas, išsidėstęs prie Faksaflojo įlankos. Yra tarptautinis oro uostas.

Reikjavike ir jo apylinkėse sutelkta apie 2/3 visos Islandijos pramonės. Išvystyta žuvies apdorojimo, laivybos, maisto, lengvoji pramonė. Yra universitetas, meteorologijos, vulkanologijos institutai. Miesto šildymą užtikrina geoterminiai vandenys. Yra nacionalinis muziejus, valstybinė dailės galerija, katedra (XVIII–XIX a.).

## Etimologija

874 m. vikingų pirklys Ingoulfuras apiplaukė visą pietinę Islandijos pakrantę, o pietvakarinėje dalyje aptiko neužšąlančią, garuose skendinčią įlanką. Jis ją pavadino „rūkstančia įlanka“ (*reykr* – „dūmai, garai, rūkas“ + *vík* – „įlanka“).

## Istorija

Miestas įsikūrė apie 874 m. toje vietoje, kur išsilaipino pirmieji norvegai. 1786 m. buvo suteiktos miesto teisės. Nuo 1944 m. – Islandijos sostinė.

## Galerija

Reykjavik rooftops.jpg|Spalvoti Reikjaviko namų stogai
Islande - Reykjavik du haut de la cathédrale.jpg|Reikjaviko centras
Reykjavik Menntaskoli.jpg|„Menntaskólinn“ aukštoji mokykla
View from Hallgrímskirkja 11.JPG|Pietryčių Reikjavikas


## Demografija

Reikjavikas yra pats didžiausias ir daugiausiai gyventojų turintis miestas visoje Islandijoje. Dabartiniame Reikjavike gyvena žmonių mažiausiai iš 100 valstybių. Didžiausios tautinės mažumos yra lenkai, lietuviai ir danai. 2009 metų duomenimis užsieniečiai sudarė 8 % visos populiacijos.

Reikjaviko populiacija 2011 metais buvo 119 848, kartu sudėjus su Sostinės regionu būtų maždaug 202 341.

## Miestai partneriai
*  Helsinkis, Suomija
*  Kingstonas prie Halo, Didžioji Britanija
*  Kopenhaga, Danija
*  Nukas, Grenlandija
*  Oslas, Norvegija
*  Sankt Peterburgas, Rusija
*  Sietlas, JAV
*  Stokholmas, Švedija
*  Torshaunas, Farerų salos
*  Vilnius, Lietuva
*  Vinipegas, Kanada

## Sportas
### Futbolas

* Fram Reykjavík
* Fjölnir Reykjavík
* Fylkir Reykjavík
* ÍR Reykjavík
* KR Reykjavík
* Þróttur Reykjavík
* Valur Reykjavík
* Víkingur Reykjavík


## Šaltiniai
Atomo numeris

**Atomo numeris**, **atominis numeris**, **atominis skaičius**, (**Z**) – protonų skaičius atomo branduolyje. Atomas, kuris turi neutralų krūvį, turės atominį numerį lygų elektronų skaičiui. Cheminiai elementai periodinėje elementų lentelėje yra išdėstyti atominio numerio didėjimo tvarka.

Atominis numeris neturėtų būti maišomas su masės numeriu (**A**), kuris yra lygus protonų ir neutronų (nukleonų) skaičiui branduolyje. Neutronų, esančių atomo branduolyje, skaičius žymimas **N**, todėl galioja tokia minėtus skaičius apjungianti formulė: *A = Z + N* (šie skaičiai visada yra natūralūs).

Pradžioje, atomo numeris reiškė elemento vietą periodinėje elementų lentelėje. Kai Mendelejevas surašė visus žinomus cheminius elementus ir sugrupavo juos pagal cheminį panašumą, buvo pastebima, kad išrikiuojant juos pagal griežtą atominės masės numerį yra neatitikimų. Jodas ir telūras, jeigu išrikiuoti pagal atominę masę atrodo išdėlioti netvarkingai ir geriau atitiktų savo vietas jei jų numeriai būtų apkeisti vietomis. Išdėliojus elementus pagal chemines savybes, jie gavo savo elementų numerius. Šis numeris pasirodė labai artimas atomo masei.

Vėliau buvo atrasta, kad atomo numeris atitinka branduolio elektrinį krūvį – kitaip sakant kiek protonų yra branduolyje. Krūvis, o ne atomo masė, suteikia elementams jų chemines savybes.

## Simbolis Z

Atomo numerio simbolis *Z* greičiausiai atsirado nuo vokiško žodžio *Atomzahl* (), nors iki 1915 m. buvo naudojamas žodis *Zahl* ().

## Šaltiniai
Juh

**Juh** (g. apie 1825 m. šiaurinėje Siera Madrėje, *Sierra Madre*, Meksika – m. 1883 m.) – apačių genties vadas ir karys.

Juhas dalyvavo karo veiksmuose. 1876 m. panaikinus *Chiricahua* rezervatą kartu su Džeronimu (*Geronimo*) pabėgo iš JAV valstybės priežiūros. Nuo tada Juhas dažniausiai veikė su Džeronimu. 1880 m. kartu su Džeronimu pasidavė ir buvo perkeltas į *San Carlos*. Po Cibecue skandalo (*Cibecue affair*) 1881 m., kai buvo nužudytas šamanas *Noch - ay - del - klinne*, Juhas kartu su Džeronimu pabėgo. Juhas grįžo į Meksiką ir 1883 m. žuvo nukritęs nuo arklio į *Casas Grandes* upę (Čichuachua valstija). Kritimo priežastis nežinoma.

Keletas šaltinių teigia, kad Juhas buvo Džeronimo pusbrolis ir kalbėjo mikčiodamas. Jis vedė Džeronimo seserį *Ishton* ir 1872 m. susilaukė su ja sūnaus *Ace Daklugie*. Užaugęs *Daklugie* tapo svarbiu savo genties, perkeltos į Mescalero Apačių rezervatą, lyderiu. *Ace Daklugie* mirė kaip gerbiamas lyderis White Tail’e (Naujoji Meksika, JAV) 1955 m. balandžio 14 d.

Daug istorikų Juhą laiko vienu geriausių apačių karių, kartais – sėkmingesniu kariu negu patį Džeronimą.

## Nuorodos
* Apache warriors
* Apache tribal nation
* Thrapp, Dan L. Juh, An Incredible Indian. El Paso: Texas Western Press, 1973.