open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Jonas Jurevičius

**Jonas Jurevičius** (g. 1946 m. rugpjūčio 21 d. Šiauliuose) – Lietuvos biofizikas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija
1971 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1992 m. habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Nuo 1971 m. dirba Kauno medicinos instituto (dab. Kauno medicinos universitetas) Kardiologijos institute, Membranų biofizikos laboratorijos vedėjas.

## Mokslinė veikla
Mokslinio darbo sritys – širdies veiklos reguliavimas, viduląsteliniai procesai, širdies nepakankamumo ir aritmijos genezė, išemija, apoptozė, kamieninių ląstelių panaudojimas ir farmakologinių medžiagų poveikis miokardui. 1990 m. stažavo JAV, nuo 1994 m. bendradarbiauja su Paryžiaus XI universitetu. Paskelbė 200 mokslinių darbų.

## Šaltiniai
Ožiaragis (reikšmės)

Žodis **ožiaragis** reiškia:

* Ožiaragis – žvaigždynas
* Ožiaragis – Zodiako ženklas
* ožiaragiai () – vabalų ūsuočių gentis.
Stepas Jurevičius

**Stepas Jurevičius** (1818 m. Astravo dvaras, dab. Biržų dalis – 1893 m. Vaitkūnai, Biržų valsčius) – Lietuvos tautodailininkas grafikas, medžio drožėjas.

## Biografija
Grafų Tiškevičių baudžiauninkų sūnus. Medžio darbų mokėsi pas Astravo dvaro meistrą. XIX a. viduryje vadovavo medžio darbams Astravo rūmų statyboje – sukūrė meniškų apdailos plokščių, frizų, karnizų, parketą su intarsija ir kt., Šv. Jono Krikštytojo bažnyčioje Biržuose sukūrė Tiškevičių šeimos ložes ir presbiterijos groteles. Apie 1885 m. susirgo ir buvo išvarytas iš kumetyno. Apsigyvenęs Vaitkūnuose dirbo kryžius, koplytėles, medines skulptūrėles, primityviai kopijavo medžio raižinius („Šv. Antanas“, „Kristus tarp kankinimo įrankių“, „Apreiškimas“).

## Šaltiniai
Camelia Toader

**Camelia Toader** (g. 1963 m. Rumunijoje) – rumunų teisininkė, teisėtyrininkė civilistė, Bukarešto universiteto profesorė, EBTT teisėja.

## Išsilavinimas, mokslinė ir pedagoginė veikla

1986 m. Camelia Toader Bukarešto universitete baigė teisės studijas, apgynė teisės disertaciją, teisės daktarė (1997 m.). Bukarešto universiteto civilinės teisės ir Europos sutarčių teisės lektorė (1992–2005 m.), profesorė (2005–2006 m.). Vienos universiteto kviestinė dėstytoja (2000 m.), Nacionalinio teisėjų instituto ES teisės dėstytoja (2003 m. ir nuo 2005 iki 2006 m.). Nuo 1992 m. iki 2004 m. stažavosi Vokietijoje, atliko keletą daktaro studijų ir tyrimų Makso Planko tarptautinės privatinės teisės institute Hamburge. Toader yra keleto teisinių žurnalų redakcinių kolegijų narė.

## Praktinė veikla
Buftea pirmosios instancijos teismo teisėja stažuotoja (1986–1988 m.), Bukarešto 5-ojo sektoriaus pirmosios instancijos teismo teisėja (1988–1992 m.), Rumunijos teisingumo ministerijos Europos integracijos skyriaus vedėja (1997–1999 m.), Rumunijos Aukščiausiojo Kasacinio ir Teisingumo Teismo teisėja (1999–2006 m.), nuo 2007 m. sausio 12 d. – Europos Bendrijų Teisingumo Teismo teisėja.

## Šaltiniai
* EBTT informacija
Stanislovas Paškevičius

**Stanislovas Paškevičius** (g. XVII a. – XVIII a. pirmoji pusė) – Lietuvos teisininkas, teisėtyrininkas civilistas, Vilniaus universiteto profesorius. Stanislovas Paškevičius baigė teisės studijas, apgynė teisės daktaro disertaciją, abiejų teisių daktaras. Vilniaus universiteto Teisės fakulteto profesorius. Nuo 1712 m. Vilniaus universiteto civilinės teisės dėstytojas.

## Šaltiniai
* VU informacija
Jurgaičių kapinynas

**Jurgaičių kapinynas** arba *Jomantų kapinynas*, dar vadinamas *Milžinkapiais*, kultūros vertybės kodas A493P – kapinynas Šilutės rajono savivaldybės teritorijoje, tarp Jurgaičių ir Jomantų (Švėkšnos seniūnija) kaimų, Teisinos kairiajame krante.

## Tyrimai
Kapinyno pietrytiniame pakraštyje, netoli Jurgaičių kaimo kapinaičių, buvę 2 pilkapiai ar kapai, apjuosti akmenų vainikais. Juos ardant 1961 m. rasta I a. – III a. papuošalų. 1967 m. istorijos institutas (tyrimų vadovė Laima Nakaitė-Vaitkunskienė) ištyrė 358 m² kapinyno plotą. Rasti vieno sudeginto ir 22 nedegintų VII a. – VIII a. mirusiųjų kapai bei dvi apeiginės duobės. Penkiuose kapuose mirusieji (vyrai) buvo palaidoti su žirgais. Kapuose rasta daug įkapių – geležinių ietigalių ir dalgių, žalvarinių ir sidabrinių kabučių, žalvarinių segių, apyrankių, smeigtukų, žirgų aprangos liekanų, iš viso apie 450 radinių. 1968 m. ištirtas vienas suardytas kapas.

Kapinynas priskiriamas skalviams ir datuojamas I tūkstantmečiu ar II tūkstantmečio pradžia. 1961 m. ir 1967 m. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus ir Švėkšnos vidurinės mokyklos muziejus, 1968 m. – Palangos Gintaro muziejus. Į vakarus nuo kapinyno yra Jomantų piliakalnis.

## Šaltiniai
Jonas Žėruolis

**Jonas Žėruolis** (1907 m. kovo 25 d. Rygoje – 1986 m. sausio 18 d. Vilniuje) – Lietuvos teisininkas, teisėtyrininkas civilistas.

## Biografija
1934 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. 1937–1939 m. teismo tardytojas Ukmergėje, Vilniuje. 1940–1941 m. Šiaulių apygardos teismo prokuroras, LSSR aukščiausiojo teismo narys. 1944 m. sovietinis partizanas.

Nuo 1944 m. dėstė Vilniaus universitete, 1948–1976 m. Civilinės teisės ir proceso katedros vedėjas, 1959–1961 m. ir Teisės fakuteto dekanas, 1971 m. profesorius. Dėstyti dalykai: civilinė teisė, romėnų teisė (privatinė teisė). 1944–1946 m. dar ir Aukščiausiojo teismo konsultantas, Valstybinio arbitražo valstybinis arbitras. 1947–1949 m. LSSR advokatų kolegijos prezidiumo pirmininkas.

## Bibliografija
* Piliečių teisės ir pareigos pagal Lietuvos TSR civilinį kodeksą / Jonas Žeruolis, Alfonsas Žiurlys. – Vilnius: Mintis, 1965. – 44 p.
* Lietuvos TSR civilinio kodekso komentaras (su kitais). – Vilnius: Mintis, 1976. – 422 p.

## Įvertinimas
* 1965 m. LTSR nusipelnęs teisininkas
* 1977 m. LTSR nusipelnęs mokslo veikėjas

## Šaltiniai

## Literatūra
* *The recent tendencies of development in civil procedure law – between East and West: International Conference to celebrate the 100th anniversary of the birth of professor Jonas Žėruolis*. – Vilnius: Justitia, 2007. – 222 p. – ISBN 978-9955-616-30-6
* Profesorius Jonas Žeruolis: pedagogas, mokslininkas, žmogus. – Vilnius: Vilniaus universiteto leidykla, 2008. – 220 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-33-377-7

|-
Algirdas Jurgaitis

**Algirdas Jurgaitis** (g. 1941 m. balandžio 28 d. Šiauliuose) – Lietuvos geologas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.

## Biografija
1963 m. baigė Vilniaus universitetą. Nuo 1963 m. dirbo Geologijos ir geografijos institute, 1969–1980 m. Mineralinių žaliavų ekonomikos sektoriaus vadovas, 1980–1983 m. Kvartero geologijos ir naudingųjų iškasenų sektoriaus vadovas. 1981 m. geologijos ir mineralogijos mokslų daktaras. 1983–1993 m. Vilniaus universiteto Gamtos mokslų fakulteto Hidrogeologijos ir inžinerinės geologijos katedros vedėjas, nuo 1993 m. profesorius. 1999-2009 m. Lietuvos mokslų akademijos narys ekspertas.2007 m. Vilniaus universiteto profesorius emeritas.
  
Vietinių mineralinių žaliavų išteklių geologinio ekonominio vertinimo pradininkas. Atlieka Lietuvos kvartero smėlingųjų nuogulų sedimentologinius tyrimus. 1996–2004 m. valstybinės mokslo programos „Lietuvos žemės gelmių raida ir jų išteklių kitimo prognozė (Litosfera)“ koordinatorius. Lietuvos nacionalinio geologų komiteto pirmininko pavaduotojas, Tarptautinės sąjungos kvarterui tirti (INQUA) Lietuvos komiteto narys.

## Bibliografija
* Lietuvos žvyrų genetiniai tipai ir litologija, 1969 m., rusų k.
* Pabaltijo fliuvioglacialinių nuogulų sluoksniuotos tekstūros, su kitais, 1982 m., rusų k.
* Paskutinio žemyninio apledėjimo srities fliuvioglacialinių nuogulų litogenezė, 1984 m., rusų k.
* Ledyninių nuogulų litologija ir sedimentacija / Petras Šinkūnas, Algirdas Jurgaitis. – V.: Geologijos institutas, 1998. – 70 p.: žml.
* Geomokslai: monografija (sud. Algimantas Grigelis, Vytautas Juodkazis, Algirdas Jurgaitis, Kęstutis Kilkus, Gediminas Pauliukevičius). – Vilnius: Spauda, 1999. – ISBN 9986-795-03-6
* Kai geologija gyvenimo vizija. – Vilnius, 2010. – 174 p.: iliustr. – ISBN 978-609-408-095-1

## Šaltiniai
Antanas Algirdas Jurgaitis

**Antanas Algirdas Jurgaitis** (g. 1935 m. birželio 3 d. Betygaloje, Raseinių apskritis) – Lietuvos veterinarijos gydytojas, biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija
1959 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją. Nuo 1960 m. Lietuvos veterinarijos akademijos dėstytojas, 1975–1985 m. Fiziologijos, patologinės fiziologijos ir patologinės anatomijos katedros vedėjas, 1976–1977 m. dar ir Veterinarijos fakulteto prodekanas, 1977–1990 m. dekanas, 1973 m. docentas. 1969 m. biologijos mokslų kandidatas. 2002 m. Lietuvos veterinarijos akademijos garbės profesorius.

## Mokslinė veikla
Mokslinio darbo sritis – paukščių mineralinių medžiagų apykaita.

## Bibliografija
* Žemės ūkio gyvulių patologinė fiziologija ir patologinė anatomija: vadovėlis (su kitais), 1967 m.
* Veterinarinė patologija: vadovėlis (su kitais), 1989 m.

## Šaltiniai
Stasys Vėlyvis

**Stasys Vėlyvis** (1938 m. kovo 13 d. Varėnoje I, Alytaus apskrityje – 2023 m. birželio 26 d. Vilniuje) – Lietuvos teisininkas, teisėtyrininkas civilistas ir civilprocesualistas.

## Biografija
1957 m. baigė vidurinę mokyklą. Nuo 1960 m. Vilniaus miesto Tarybų rajono liaudies teismo posėdžių sekretorius. 1961–1962 m. VU Teisės fakulteto Valstybės ir teisės teorijos ir istorijos katedros vyr. laborantas. 1962 m. baigė teisės studijas VU Teisės fakultete. Nuo 1962 m. VU Teisės fakulteto Civilinės teisės ir civilinio proceso katedros asistentas. Nuo 1964 m. rugsėjo 1 d. Civilinės teisės ir proceso katedros dėstytojas, nuo 1965 m. vasario 19 d. vyr. dėstytojas. 1965–1968 m. studijavo Maskvos universiteto Teisės fakulteto aspirantūroje, kurią 1971 m. baigė. 1972 m. teisės mokslų kandidatas. Baigęs studijas aspirantūroje vėl grįžo į VU Teisės fakulteto Civilinės teisės ir proceso katedrą, kurį laiką formaliai buvo Baudžiamosios teisės ir proceso katedros etatų sąrašuose. 1974–1975 m. stažavo Paryžiaus universitete. 1976 m. VU docentas. 1986–1987 m. ir 1989–1991 m. ėjo Civilinės teisės ir proceso katedros vedėjo pareigas. 1987–1988 m. dėstė Luandos universitete (Angola).

Nuo 1991 m. birželio 3 d. Vyriausybės aparato privatizavimo skyriaus vedėjo pavaduotojas. 1992–1996 m. Lietuvos taupomojo banko Administracijos departamento vyriausiasis juriskonsultas. 1996–1997 m. AB Turto bankas Teisės departamento direktorius, valdybos narys. Nuo 1997 iki 2002 m. AB Lietuvos žemės ūkio bankas valdybos narys, valdybos pirmininko pavaduotojas. Nuo 2002 m. MRU Teisės fakulteto Civilinio proceso katedros dėstytojas, profesorius. Nuo 2004 m. sausio 29 d. Vyriausiosios tarnybinės etikos komisijos narys. Nuo 2005 m. Pretendentų į teisėjus egzaminų komisijos narys, Notarų kvalifikacinių egzaminų komisijos narys.

Paskelbė įvairių teisės mokslo darbų; yra kelių civilinės, civilinio proceso, romėnų teisės vadovėlių, LR civilinio kodekso, LR civilinio proceso kodekso komentarų autorius ir bendraautoris. Dėstyti dalykai: civilinė teisė, romėnų teisė (privatinė teisė).

## Bibliografija
* Romėnų teisė: vadovėlis / Ipolitas Nekrošius, Vytautas Nekrošius, Stasys Vėlyvis. – Kaunas: Vijusta, 1996. – 289 p.: schem. – ISBN 9986-9099-0-2
* Romėnų teisė / Ipolitas Nekrošius, Vytautas Nekrošius, Stasys Vėlyvis. – 2-asis leidimas. – Vilnius: Justitia, 2007. – 263 p.: iliustr. – ISBN 9986-567-26-4
* XII lentelių įstatymai ir jų komentaras: metodinė mokymo priemonė / Stasys Vėlyvis, Marius Jonaitis. – Vilnius: Teisinės informacijos centras, 2007. – 143 p. – ISBN 978-9955-30-017-5

## Šaltiniai
Ištarė

**Ištarė** () – svarbiausia moteriška dievybė (deivė) senovės asirų ir babiloniečių mitinėje pasaulėžiūroje, vakarų semitų Astartės ir šumerų Inanos atitikmuo. Ji buvo Veneros planetos dieviškoji forma. Siejama su aistringąja galia (karu, lytiniais santykiais, vaisingumu). Jos kultas buvo itin populiarus. Jo dalis, manoma, buvo sakralizuota prostitucija Ištarės šventyklose.

Ištarės vardas kilęs iš įvairuojančios semitų šaknies, reiškiančios Aušros žvaigždę. Pavadinimas siejamas su miglota semitų dievybe Ataru (*Aṯtar*).

Ištarė kaip vietovės globėja garbinta daug kur pietų Mesopotamijoje – Akade, Arbeloje, Ninevijoje, Ašūre, Ūre, Uruke ir kt. Dar vietomis vadinta Anunitu bei Nanaja. Babilone vieneri iš 8 miesto vartų buvo Ištarės vartai. Uruke Ištarės garbinimo praktikos sietos su ritualine prostitucija, ji laikyta heterų, homoseksualų globėja. Nuo pat II tūkstm. pr. m. e. Uruke bandyta šias praktikas išgyvendinti. Tai pasiekta jau Achemenidų valdymo laikais (V–IV a. pr. m. e.).

Dažniausi epitetai: „karalienių karalienė“, „dievų valdovė“, „tūžmioji liūtė“, „Ištarė kariūnė“. Ikonografiškai kartais vaizduojama su strėlėmis užnugaryje.

Žymiausi du mitai apie Ištarę: viename („Gilgamešo epo“ dalis) ji siekia sugundyti Gilgamešą, bet šis atstumia deivę, nes nepasitiki jos būdu ir išvardina jos pražudytus įsimylėjėlius. Už tai Ištarė pasiunčia Gilgamešui į Uruką milžinišką siaubūną jautį, sukurtą Ištarės tėvo Anu. Kitas žymus mitas, kuriame Ištarė leidžiasi į požemių karalystę pas Ereškigalę. Besileisdama ji turi nusimesti visus rūbus ir papuošalus. Ereškigalė ją pražudo, bet apie tai sužinojęs Ea pasiunčia požemin pasiuntinį, kad šis ją atgaivintų. Kol Ištarė būna pragare, pasaulis nustoja vaisingumo.

Ištarės paveiksle nunyksta šumerų Inanos kaip pasaulio sutvėrėjos, pribuvėjos vaidmuo. Šiaurės Mesopotamijoje (ypač, Asirijoje) pabrėžtas deivės karingas būdas, ten ji laikyta Ašūro dukterimi. Nuo II tūkstm. pr. m. e. Ištarės kultą perima hatai, hetitai, ten ji sutapatinta su deive Šavuška.

## Šaltiniai
Konstantinas Rudaminas Jurgėla

**Konstantinas Rudaminas Jurgėla** (1904 m. birželio 22 d. Elizabetė – 1988 m. vasario 29 d. Betesda, Merilendo valstija) – teisininkas, istorikas, žurnalistas, JAV lietuvių visuomenės veikėjas.

## Biografija
Brolis Petras Jurgėla. Nuo 1914 m. gyveno Lietuvoje, per Pirmąjį pasaulinį karą – Rusijoje. 1919 m. Lietuvos kariuomenės savanoris, 1923 m. Klaipėdos sukilimo dalyvis. Po 1920 m. Vilniuje buvo vienas iš laikraščio „Litwa“ redaktorių. 1922 m. įsteigė ir redagavo žurnalą „Skautas“. 1922–1923 m. dirbo užsienio reikalų ministerijoje. 1924 m. grįžo į JAV. 1929–1936 m. Lietuvos generalinio konsulato Niujorke sekretorius. 1934 m. baigė teisę Šv. Lauryno universiteto Bruklino teisės mokykloje, 1951–1954 m. studijavo istoriją Fordhamo universitete Niujorke. 1954 m. filosofijos daktaras, Lietuvos katalikų mokslų akademijos narys.

1936–1951 m. dirbo advokatu, vertėju teismuose. 1934–1935 m. Baltijos valstybių Amerikoje asociacijos pirmininkas ir Vykdomosios tarybos direktorius. 1941–1942 m. Tautos fondo sekretorius, nuo 1943 m. Lietuvių kultūros instituto tarybos narys, 1942–1950 m. Niujorko lietuvių tarybos pirmininkas. 1944–1951 m. Amerikos lietuvių informacinio centro Niujorke direktorius, „Lithuanian Bulletin“ redaktorius, korespondentas prie Jungtinių Tautų. 1951–1974 m. radijo „Amerikos balsas“ Lietuvių skyriaus direktorius. Nuo 1975 m. Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto politinių reikalų direktorius. Bendradarbiavo lietuvių spaudoje, Lietuvių enciklopedijoje, Encyclopedia Lituanica.

## Bibliografija
* Lietuvių tautos istorija (*History of the Lithuanian Nation*), 1948 m.
* Genocidas Lietuvoje (*Genocide in Lithuania*), 1950 m.
* Tannenbergas, 1961 m.
* Lietuviai Amerikoje prieš masinę imigraciją ir tautinį atgimimą, 1964 m.
* Lietuvos sukilimas 1862–1864 metais, 1970 m.
* Lietuva ir Jungtinės Valstijos (*Lithuania and the United States*) 1985 m.

**Vertimai**
* V. T. Skenlonas. Dieve, pasigailėk mūsų, su P. Jurgėla, 1932 m.
* Į anglų k. – Petras Klimas. Gilbertas de Lanua viduramžių Lietuvoje: Vieno iš didžiųjų Amerikos prezidentų protėvio kelionės ir pasiuntinybės (*Ghillebert de Lannoy in Medieval Lithuania: Voyages and Embassies of an Ancestor of one of America’s Great Presidents*), 1945 m.

## Šaltiniai
Vilemstadas

**Vilemstadas** () – Kiurasao salos administracinis centras. 2011 m. surašymo duomenimis mieste gyvena 136 660 gyventojų. Istorinis miesto centras susideda iš dviejų dalių: Pundos ir Otrabandos. Jos atskirtos siaura Šventosios Anos įlanka, vedančia į didelį gamtinį Schotegato (*Schottegat*) uostą. 1997 m. miesto centras ir uostas įtrauktas į Pasaulio paveldo sąrašą.

## Istorija

Punda įkurta 1634 m., kai olandai užgrobė Ispanijos valdytą salą. Pirmasis pavadinimas pradžioje buvo *de punt* (olandiškai). Otrabanda įkurta 1707 m., ilgainiui tapo Vilemstado kultūros centru. Jos pavadinimas kilo iš žodžių *otra banda*, papiamento kalba reiškiančių „kita pusė“. Punda ir Otrabanda sujungtos ilgu pontoniniu Karalienės Emos tiltu, kuris buvo pastatytas 1888 m. Vilemstado centrui būdinga puošni, olandiškų stilių paveikta kolonijinė architektūra. 1997 m. miesto centras su savo ypatinga architektūra ir uosto įėjimu tapo UNESCO pasaulio paveldo vieta.

## Ekonomika
Pagrindinės ūkio šakos mieste – turizmas, bankų ir finansų paslaugos, laivų remontas, naftos perdirbimo pramonė.

Dėl padėties netoli Pietų Amerikos naftos telkinių, savo politinio stabilumo ir giliavandenio gamtinio uosto, Vilemstadas tapo svarbus jūrų uostas. Vilemstado uostas yra vienas didžiausių naftos perkrovimo uostų Karibuose. Nuo 1915 m. mieste veikia Royal Dutch Shell bendrovės pastatyta naftos perdirbimo gamykla, kurią bendrovė 1985 m. pardavė Kiurasao valdžiai už simbolinę sumą – vieną guldeną. 2019 m. duomenimis gamykla nuomojama Venesuelos valstybinei naftos ir gamtinių dujų bendrovei *PDVSA*.

### Turizmas
Nuo XX amžiaus 6-ojo dešimtmečio Vilemstadas gauna daug pajamų iš turizmo. Mieste yra daug viešbučių, dažnai užsuka kruiziniai laivai. Įprastas turistų kelionės tikslas – aplankyti bent vieną iš kelių kazino, esančių mieste.

## Infrastruktūra
Vilemstadą aptarnauja Hato tarptautinis oro uostas, kuriame yra pagrindinės Divi Divi Air ir Jetair Caribbean oro linijų bendrovių būstinės.

## Sportas
### Futbolas
* Ergilio Hatostadion – daugafunkcinis stadionas, dar žinomas Sentro Deportivo Korsou (SDK) pavadinimu. Jo talpa 10 tūkst. žiūrovų. Pavadintas Ergilio Hato, legendinio salos žaidėjo garbei. Stadionas naudojamas dažniausiai futbolo varžyboms. Namų rungtynes čia žaidžia Kiurasao vyrų futbolo rinktinė, sėkmingiausia rinktinė Nyderlandų Antilų salyne. Namų rungtynes jame žaidžia CRKSV Jong Holland, CRKSV Jong Colombia bei RKSV Centro Dominguito klubai.

## Išnašos
Vyriausiasis Tribunolas

**Vyriausiasis Tribunolas** – istorinis Lietuvos aukščiausiasis teismas. Įsteigtas Lietuvos valstybės tarybos 1918 m. lapkričio 28 d. priimtu įstatymu. Vyriausiasis Tribunolas sukurtas tik 1921 m. SSRS okupavus Lietuvą, 1940 m. spalio 1 d. buvo panaikintas.

Kompetencija – apeliacinė instancija bylose, išnagrinėtos taikos teismuose bei apygardos teismuose. 1918 m. – kaip ir Kauno apygardos teismas – įsikūrė Kauno teismo rūmų pastate.

## Vadovybė
Vyriausiojo Tribunolo pirmininkai:
* Antanas Kriščiukaitis (1918-1933).
* Liudvikas Ciplijauskas (1934-1940).

## Šaltiniai
Kleopas Jurgelionis

**Kleopas Jurgelionis** (1886 m. sausio 17 d. Virbališkiai, Kupiškio valsčius – 1963 m. gruodžio 24 d. Riversaidas, palaidotas Čikagoje) – Lietuvos poetas, kritikas, vertėjas, žurnalistas.

## Biografija
Brolis Antanas Jurgelionis. 1896–1907 m. gyveno Sankt Peterburge, kur lankė Šv. Kotrynos progimnaziją, vėliau gimnaziją. Pirmasis Peterburgo lietuvių teatro aktorius ir vedėjas, vaidino lietuvių mėgėjų spektakliuose, bendravo su K. Būga. 1907 m. už revoliucinę veiklą buvo įkalintas Vilkaviškio kalėjime, iš ten pabėgo į Suomiją, vėliau atsidūrė Prancūzijoje, paskui Škotijoje. Ten 1907–1908 m. redagavo lietuvių laikraštį „Rankpelnis“. 1908 m. Jogailos universitete Krokuvoje studijavo kalbotyrą.

Nuo 1909 m. gyveno JAV, 1911 m. laikraščio „Lietuva“ redakcijos antrasis redaktorius, bendradarbiavo laikraščiuose „Kova“ bei „Naujienos“, 1914–1915 m. redagavo žurnalą „Jaunoji Lietuva“, 1918–1919 m. laikraštį „Darbas“. 1919 m. baigė teisę Čikagos universitete, šiek tiek vertėsi advokato praktika. 1919–1923 m. laikraščio „Naujienos“, 1938–1941 m. laikraščio „Tėvynė“ redaktorius. 

## Kūryba
Eilėraščiuose vitalinį erotizmą ir liūdesį derino su simbolizmo ir ekspresionizmo elementais, siekė išplėsti poezijos motyvų ir žanrų įvairovę (kūrė tercinas, trioletus), paneigti maironinę tradiciją. Parašė veikalą „Panemunėlio tarmės fonetika“, recenzavo J. Jablonskio „Lietuvių kalbos sintaksę“, parengė pirmąjį lietuviškų mįslių rinkinį, apie 1000 mįslių, jos lyginamos su lenkų, vokiečių mįslėmis. Parašė radijo vaidinimų ciklą „Makalų šeimyna“ (1930–1940 m.). Išvertė vieną Mahabharatos giesmę (1911 m.), V. Šekspyro „Makbetą“ (1915 m.), A. Mickevičiaus, R. Tagorės, Omaro Chajamo, R. Kiplingo kūrinių.

## Bibliografija
* *Kun. A. Vienožinskis ir jo dainos*, 1911 m.
* *Panemunėlio tarmės fonetika*, lenkų k., lietuvių k. išsp. 1911 m.
* *Mįslių knyga*, 1913 m.
* *Glūdi liūdi*, eilėraščiai, 1916 m.
* *Makalų šeimyna*, radijo vaidinimų ciklas, 1930–1940 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Benys Babrauskas. Kleopas Jurgelionis nepažintas poetas, nesuprastas žmogus
Balkarija

**Balkarija** – Čereko upės slėnis šiaurės Kaukaze, pietinė autonominės Kabardos-Balkarijos respublikos dalis. Gyventojai daugiausia balkarai.

Balkarija yra didžiųjų Kaukazo viršūnių – Elbrusas, Dych Tau, Koštan Tau papėdėje. Čia yra ir stambūs ledynai.
Balkonas

**Balkonas** – pastato dalis, išsikišusi aikštele iš fasado. Atsirado Italijoje Renesanso laikais. Balkonai būna uždari ir atviri. Uždari balkonai kartais eina ištisai per kelis aukštus sudarydami kambarių dalį. Tokie balkonai vadinami erkeriais. Balkonai, kurie eina aplink visą pastatą vadinami galerijomis. Atviri balkonai paprastai yra supami baliustrados.

Sunku tiksliai įvardinti, kada atsirado ir pradėtas naudoti balkonų stiklinimas, bet manoma, kad toks naujas balkonų apipavidalinimo būdas atsirado prieš kelis amžius ir pirmieji stiklinimo darbai buvo atliekami naudojant medžio rėmus. Vėliau, kai pasiūloje atsirado ir plastikiniai rėmai, stiklinti balkonus žmonės pradėjo masiškai. Įstiklinto balkono paskirtis ne tik estetinis vaizdas, bet ir šilumos išsaugojimas patalpose.
Petras Jurgėla

**Petras Jurgelevičius-Jurgėla** (1901 m. rugsėjo 30 d. Džersi Sitis – 1992 m. vasario 19 d. Elensvilis, Niujorko valstija) – Lietuvos skautų įkūrėjas, karininkas, JAV lietuvių visuomenės veikėjas, publicistas.

## Biografija
Brolis Konstantinas Rudaminas Jurgėla.

1919 m. baigė Vytauto Didžiojo gimnaziją Vilniuje. 1919 m. Lietuvos kariuomenės savanoris. Baigęs Karo mokyklą iki 1930 m. tarnavo kariuomenėje, 1925–1930 m. kariuomenės štabo skyriaus redaktorius, kalbos taisytojas, vertėjas. 1927 m. kapitonas. 1923 m. žurnalo „Skautas“ redaktorius.

1931 m. grįžo į JAV. 1931–1932 m. dirbo laikraštyje „Draugas“, 1937–1938 m. laikraščio „Vienybė“ redakcijoje. 1933–1935 m. lietuvių mokyklos Čikagoje vedėjas. 1933–1937 m. Amerikos lietuvių legiono vado padėjėjas, inspektorius. 1936 m. leido ir redagavo žurnalą „Tauta“ (išėjo 4 numeriai). 

Nuo 1915 m. reiškėsi skautų veikloje, kūrė lietuviškus terminus, įstatus, parašė vadovėlių, knygų. 1932–1935 m. Stepono Dariaus ir Stasio Girėno skrydžio per Atlantą komiteto sekretorius ir propaguotojas. 1933–1936 m. Dalyvavo Amerikos lietuvių sąjungos veikloje, Amerikos lietuvių tarybos sekretorius, 1936–1939 m. vicepirmininkas. 1941 m. Tautos fondo sekretorius, laikraščio „Lietuvos aidas“ korespondentas JAV. Suredagavo leidinį „Kauno karo komendantūra“ (1929 m.) ir J. Bačiūno knygelę apie A. Olšauską (1934 m.).

## Lietuvos skautų įkūrimas
1918 m. Vytauto gimnazijoje įvyko ateitininkų susirinkimas, kuriame P. Jurgelevičius skaitė paskaitą apie skautus. Po šios paskaitos 2 mergaitės ir 10 berniukų susibūrė į skiltį. Skautiška šeima augo ir 1918 m. lapkričio 1 d. gimnazijos salėje įvyko Vilniaus lietuvių skautų ir skaučių draugovės pirmoji sueiga. Ši data yra laikoma oficialia skautų veiklos Lietuvoje pradžia.

## Bibliografija
* Piliečių auklėjimo mokykla – skautybė, 1920 m.
* Lietuvos ateitis, 1925 m.
* Skautystė, 1927 m.
* Skautų vadovas, d. l, 1929 m.
* Sparnuoti lietuviai Darius ir Girėnas, 1935 m.
* Lietuviškoji skautija, 1975 m.
* Generolas Povilas Plechavičius, d. l, 1978 m., su P. Jurkum

## Įvertinimas
* Šv. Silvestro ordinas (Vatikanas, 1981 m.)

## Nuotraukos

|Petras Jurgelevičius-Jurgėla
Vaizdas:Petras Jurgela Jurgelevicius6.jpg|Kauno skautų tuntas švenčia Šv. Jurgio šventę Ąžuolyne 1923 m. kovas (Pirmas iš kairės Petras Jurgėla Jurgelevičius)
Vaizdas:Petras Jurgela Jurgelevicius5.jpg|Petras Jurgelevičius-Jurgėla
|Petras Jurgelevičius-Jurgėla
|Petras Jurgelevičius-Jurgėla


## Šaltiniai
Aukščiausiasis Teismas

**Aukščiausiasis Teismas** – paskutinės (ir tuo pačiu galutinės) instancijos teismas. Priklausomai nuo teismų valdžios pošakio gali būti bendrosios kompetencijos, administracinis ar kitoks (pvz., specializuotas) aukščiausiasis (vyriausiasis) teismas. Siaurąja prasme Aukščiausiasis Teismas - (tik) bendrosios kompetencijos aukščiausios instancijos teismas.

Pažymėtina, jog Konstitucinis Teismas nėra aukščiausiasis teismas, kadangi jis (daugumoje kontinentinės teisės valstybių) nesprendžia bylų kaip paskutinė instancija.

## Lietuva
Lietuvos aukščiausieji teismai - Lietuvos Aukščiausiasis Teismas ir Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas. 

Istoriniai paskutinės instancijos teismai: 
* Vyriausiasis Lietuvos Tribunolas (įsteigtas 1581 m.)
* Vyriausiasis Tribunolas (1918-1940).

## Vokietija
Paskutinės instancijos teismai Vokietijoje yra:
* Vokietijos Aukščiausiasis Teismas (, BGH), Karlsrūjė ir Leipcigas (jame įsikūręs 5-asis Baudžiamųjų bylų senatas),
* Vokietijos Federalinis Administracinis Teismas (*Bundesverwaltungsgericht*, BVerwG), Leipcigas
* Vokietijos Federalinis Finansų Teismas (*Bundesfinanzhof*, BFH), Miunchenas
* Vokietijos Federalinis Darbo Teismas (*Bundesarbeitsgericht*, BAG), Erfurtas
* Vokietijos Federalinis Socialinis Teismas (*Bundessozialgericht*, BSG), Kaselis.

## Taip pat skaitykite
* Teismų įstatymas
Julius Jurgelionis

**Julius Jurgelionis** (g. 1937 m. sausio 22 d. Kaune) – Lietuvos architektas.

## Biografija
1961 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1961–1992 m. Miestų statybos projektavimo instituto architektas, projektų vyr. architektas, nuo 1992 m. bendrovės „Jungtinės architektų dirbtuvės“ kūrybinės grupės vadovas.

## Svarbesni projektai
* Studentų miestelio detalusis planas, bendraautoriai architektai Rimantas Dičius, Zigmas Jonas Daunora, 1966 m.
* Vilniaus inžinerinio statybos instituto auditorijų ir laboratorijų korpusai, 1970–1985 m.
* Vilniaus universiteto skaičiavimo centras Saulėtekio alėjoje, 1988 m.
* Prekybos centras „Pas Juozapą“, Pašilaičiai, 1997 m.
* Gyvenamieji namai S. Žukausko g., 2005 m.

## Šaltiniai
Antanas Jurgeliūnas

**Antanas Jurgeliūnas** (1872 m. rugpjūčio 2 d. Vabalninkas – 1943 m. rugpjūčio 5 d. ten pat) – Lietuvos gydytojas higienistas, daktaras.

## Biografija
1900 m. baigė Kijevo universitetą. 1903–1911 m. dirbo Kijevo, 1911–1921 m. – Maskvos universitete. 1910 m. daktaras. 1921–1934 m. Lietuvos universiteto (nuo 1930 m. Vytauto Didžiojo universitetas) Higienos ir bakteriologijos katedros vedėjas ir kartu Higienos instituto direktorius, nuo 1930 m. profesorius.

Helmintologinių tyrimų Lietuvoje pradininkas. Parašė pirmąjį lietuvišką higienos vadovėlį „Higienos praktikos darbai“ (su Č. Bankausku, 1935 m.), mokslinių darbų apie maliariją, tuberkuliozę, helmintozes, higieną.

## Šaltiniai
Balneologija

**Balneologija** – mokslas apie paprasto ir jūros vandens, mineralinių šaltinių, saulės spindulių ir klimato poveikį ir naudojimą gydymo tikslais.

Balneologijai priklauso:
* balneochemija
* balneofizika
* balneotechnika
* balneoterapija
Dalia Jurginienė

**Dalia Vaitiekūnaitė-Jurginienė** (1945 m. balandžio 30 d. Vilniuje – 2013 m. vasario 11 d Vilnius.) – Lietuvos kostiumų dizainerė, pedagogė.

## Biografija
1952–1963 m. mokėsi Vilniaus S. Nėries vidurinėje mokykloje. 1963–1968 m. studijavo LSSR dailės instituto Tekstilės katedroje.

1963–1965 m. Vilniaus modelių namų piešėja, 1968–1970 m. dailininkė modeliuotoja, 1970–1986 m. vyr. dailininkė, 1986–1994 m. vyriausioji meno vadovė. Bendradarbiavo žurnaluose „Banga“ ir „Tarybinė moteris“. 1995–1997 m. LR pramonės ir prekybos ministerijos Užsienio prekybos departamento vyr. specialistė. 1997–1999 m. AB „Rožė“ dizainerė ir modeliavimo baro viršininkė. 1999–2000 m. AB „Vilniaus kailiai“ dizainerė. 2000–2001 m. firmos „Nijolė“ dizainerė. Nuo 2001 m. bendrovės „Lelija“ dizainerė. 2006–2013 m. Vilniaus dizaino kolegijos dėstytoja.

## Kūryba
Kūrė kostiumus televizijos, dramos (Eženas Labišas. Šiaudinė skrybėlaitė, 1975 m., rež. Juozas Miltinis, Panevėžio dramos teatras; Viljamas Šekspyras. Audra, 1978 m., rež. Vaclovas Blėdis, Panevėžio dramos teatras), Kauno muzikinio teatro spektakliams, vaidybiniams filmams (Visa teisybė apie Kolumbą, 1970 m., rež. Vytautas Žalakevičius). Sukūrė apie 5000 drabužių modelių pramoninei gamybai. Nuo 1969 m. dalyvavo parodose Lietuvoje ir užsienyje (Vakarų Europos šalyse, JAV, Japonijoje). Lietuvos dailininkų sąjungos ir Lietuvos dizainerių sąjungos narė.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Koks bus sijono ilgis, sovietmečiu sprendė valdžios vyrai // Moteris, 2013-01-28
Balta (miestas)

**Balta** () – miestas Ukrainoje, Odesos srities šiaurėje, Kodymos slėnyje, 218 km į šiaurės vakarus nuo Odesos. Baltos rajono centras. 20 tūkst. gyventojų.

## Istorija

Miestą įkūrė Juzefas Liubomirskis. Viena miesto dalis priklausė Lenkijai, kita – Turkijai. Baro konfederacijos metu, kai 1768 m. rusų kariuomenės persekiojamų konfederatų dalis pasislėpė Turkijos Baltoje, rusai peržengė sieną ir Baltą sudegino. Tai buvo viena iš priežasčių sukėlusių 1768-74 m. rusų – turkų karą. 1791 m. užimtas Rusijos. Postūmiu miesto augimui tapo 1866 m. nutiestas Odesos – Kijevo geležinkelis, kurio atšaka ėjo per Baltą.
Kalabaro karalystė

**Kalabaras** – istorinis regionas (**Ibibijolandas**), taip pat istorinė valstybė, Vakarų Afrikoje, dabartinės Nigerijos pietrytinėje dalyje ir vakarų Kamerūne. Rytuose jis siekėsi su Igbolandu, pietryčiuose – su Nigerio delta. Svarbiausia regiono tauta yra ibibijai ir joms artimai giminingos tautos.

## Geografija
Kalabaro karalystės teritorija apėmė dabartinės Nigerijos Akva Ibomo valstiją ir Kroso upės valstiją, bei dalinai gretimas Abijos valstiją ir Imo valstiją, taip pat gretimas teritorijas Kamerūne bei Pusiaujo Gvinėjoje (Fernando Po sala).

## Istorija

### Klestėjimas
Nėra aiškiai žinoma, kada prasidėjo Kalabaro karalystė. Nors legendos nukelia jos ištakas dar į priešistorinius laikus, gali būti, kad Kalabaro karalystės teritorijos valstybės susiformavo maždaug XIV a., maždaug tuo metu, kai klestėjo kitų pietinės Nigerijos tautų valstybės.

Kalabaras buvo viena svarbiausių prekybinių valstybių. Kalabaro karalystėje greičiausiai jau apie XV a. pradėti naudoti pirmieji Afrikoje į pietus nuo Sacharos pinigai. Jie vadinti *okpoho*, o vėliau paplito po visas Benino civilizacijos valstybes ir tapo žinomi kaip manilos.

### Nigerijos sudėtyje
XX a. pradžioje Kalabaro karalystė atiteko Britų imperijai. Ji buvo inkorporuota į Pietų Nigerijos protektoratą, o jos sostinė Kalabaras tapo pirmąja Nigerijos sostine. Nuo jos tuo metu atplėštos kai kurios teritorijos, kurios tapo Kamerūno ir Pusiaujo Gvinėjos dalimi.

Po Nigerijos nepriklausomybės, Kalabaras buvo sujungtas kartu su istoriniais Nigerio deltos ir Igbolando regionais į bendrą Rytinį regioną. 1979 m. nuo jo buvo atskirta Pietryčių valstija (vėliau Kroso upės valstija), kuri iš dalies atitiko Kalabaro regioną. 1987 m. nuo šios valstijos atskirta Akva Ibomo valstija.

## Sudėtinės karalystės ir centrinė valdžia

Kalabaro karalystė buvo daugybės mažų valstybėlių konfederacija, valdoma iš centrinio Kalabaro miesto. Svarbiausios sudėtinės valstybėlės buvo Anangas, Akamkpa, Efikas, Eketas, Ibibijas, Ikomas, Ogodža, Opobo, Oronas. Kai kurios jų pavadintos centrinių miestų, o kai kurios – tautinių subgrupių pavadinimais. Nepaisant kultūrinių skirtumų, visos Kalabaro tautos išvystė bendrą tapatybę. Iki pat dabar jos bendrai vadinamos *kalabarais*.

Centrinė valdžia konsolidavosi aplink valdovo *obongo*, reziduojančio Kalabare, asmenybę. Labai svarbia valdžios priemone tapo slapta bendruomenė ekpe, kuriai priklausė daug skirtingų tautų narių. Ši bendruomenė, susiskirsčiusi sluoksniais, buvo valdoma aukščiausio luomo amama, kuris buvo sukaupęs didžiąją dalį karalystės turto. Bendruomenės nariai atlikdavo ir policijos funkciją. Jie konsolidavo karalystės narius ir gynė juos nuo išorinių tautų.

Ekpė bendruomenėje sukurtas savitas nsibidi raštas.
Artūras Jurgutis

**Artūras Jurgutis** (1909 m. spalio 11 d. Tomskas – 1967 m. kovo 17 d. Kaunas) – Lietuvos anatomas, antropologas, medicinos mokslų kandidatas.

## Biografija
Teisininko V. Jurgučio brolis. Baigė Panevėžio berniukų gimnaziją, joje besimokydamas buvo vienas aktyviausių Panevėžio skautų. 1939 m. baigė Vytauto Didžiojo universiteto medicinos fakultetą. 1957 m. medicinos mokslų kandidatas.

Nuo 1939 m. Vytauto Didžiojo universiteto (nuo 1950 m. Kauno medicinos institutas) dėstytojas, 1944–1967 m. Anatomijos katedros vedėjas, nuo 1945 m. docentas.

## Mokslinė veikla
Mokslinio darbo sritis – smegenų dydžio priklausomybė nuo individo, lyties ir amžiaus, lietuvių kraniologija. Dalyvavo tiriant 1920–1940 m. iškastas įvairių laikotarpių ir vietų Lietuvos gyventojų kaukoles.

## Bibliografija
* Crania Lithuanica, su J. Žilinsku, 1939 m.
* Žmogaus smegenys, 1956 m.
* Osteologija, 1965 m.

## Šaltiniai
Vytautas Jurgutis (1908)

**Vytautas Jurgutis** (1908 m. rugpjūčio 10 d. Tomskas – 1993 m. rugpjūčio 14 d. Vilnius) – Lietuvos teisininkas, bibliografas, knygotyrininkas.

## Biografija
Brolis Artūras Jurgutis. 1923–1933 m. studijavo teisę Vytauto Didžiojo universitete (iki 1930 m. Lietuvos universitetas), 1934–1935 m. – Briuselio, 1935 m. – Graco universitetuose.

1935–1944 m. Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas. 1944 m. Vilniaus universiteto Baudžiamosios teisės ir baudžiamojo proceso katedros vedėjas. 1945–1957 m. ištremtas į Rusiją, iš pradžių į Uchtą, vėliau į Vorkutą, 1988 m. reabilituotas. 1957–1993 m. dirbo Lietuvos valstybinėje respublikinėje bibliotekoje (nuo 1989 m. Lietuvos nacionalinė Martyno Mažvydo biblioteka), 1969–1972 m. jos Lituanistikos skyriaus vedėjas.

Bendradarbiavo žurnale „Teisė“, „Skautų aidas“, „Lietuvos žinios“. Nuo 1957 m. vienas „Spaudos metraščio“ dalies „Tarybinės lituanikos metraštis“ sudarytojų, jo iniciatyva ši dalis 1989 m. tapo „Lituanikos metraščiu“. Paskelbė studijų apie S. Daukantą, P. Ruigį, J. Pabrėžą, J. Platerį. Išvertė grožinės ir mokslinės literatūros kūrinių. Pasirašinėjo Alpio, F. Mėgėjo, Jūrin., Pilko Vilko, V, V. J. slapyvardžiais ir kriptonimais.

## Bibliografija
* Valstiečių kiemas: skirtinė žemės nuosavybės teisė Lietuvoje, 1939 m.

## Šaltiniai
Vytautas Jurgutis (1930)

**Vytautas Jurgutis** (1930 m. liepos 10 d. Šilalėje – 2013 m. vasario 23 d.) – Lietuvos kompozitorius, pedagogas.

## Biografija
1948–1951 m. Kauno J. Gruodžio muzikos mokykloje mokėsi choro dirigavimo (dėst. Andriaus Kairio ir Nikodemo Martinonio klasėse). 1951–1952 m. šias žinias gilino LSSR konservatorijoje (dėst. Povilo Bekerio klasėje). 1955–1960 m. LSSR konservatorijoje studijavo kompoziciją (Juliaus Juzeliūno klasėje). 1956–1960 m. tuo pat metu dėstė teorines disciplinas Vilniaus kultūros-švietimo technikume.

1960–1961 m. dėstė Šiaulių muzikos technikume. 1961–1974 m. Vilniaus pedagoginio instituto muzikos teorijos dėstytojas, 1969–1974 m. Muzikos teorijos katedros vedėjas. 1974–2000 m. LSSR konservatorijos (nuo 1992 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademija) Muzikos teorijos katedros dėstytojas, 1973 m. docentas, 1990 m. profesorius.

Nuo 1961 m. Lietuvos kompozitorių sąjungos narys. 1992–1996 m. Vilniaus „Vytautų klubo“ prezidentas, 1993 m. iniciavo konferenciją „Vytautas Didysis ir Lietuva. Palaidotas Antakalnio kapinėse.

## Kūryba
Sukūrė daugiau kaip 100 įvairių žanrų vokalinių ir instrumentinių kūrinių, 2 pučiamųjų kvintetus (1968 m., 1980 m.), kūrinių fortepijonui, vokalinių ciklų, choro ir solo dainų, harmonizavo dainų. Kūrybai būdingas polinkis į stambias vokalines instrumentines formas, kūrybiškas lietuvių muzikos folkloro ir nuosaikus moderniųjų raiškos priemonių derinimas. Parašė mokslinių metodinių darbų.

## Svarbiausi kūriniai
* Styginių kvartetas, 1958 m.
* Čičinskas, simfoninė poema, pagal Maironio baladę, 1959 m.
* Mirties fortas, simfoninė poema, 1962 m.
* Kareivio laiškai, 7 poemos pagal Vlado Šimkaus žodžius, 1964 m.
* Vaikas su duonos rieke, vokalinis ciklas, pagal įvairių poetų tekstus, 1966 m.
* Homo natus est, oratorija, pagal Vytauto Bložės žodžius, 1969 m.
* Mergaitė namų šešėliuose, vokalinis ciklas, pagal Nijoės Miliauskaitės žodžius, 1969 m.
* Vizijos, vokalinis ciklas, pagal Aldonos Puišytės žodžius, 1971 m.
* Sonata obojui ir fortepijonui, 1972 m.
* Čiurlionio užrašai, vokalinis ciklas, pagal M. K. Čiurlionio žodžius, 1974 m.
* Donelaitis, oratorija, žodžiai – Justinas Marcinkevičius, 1974 m.
* Koncertas smuikui ir kameriniam orkestrui, 1977 m.
* Skambesiai, kantata, pagal liaudies žodžius, 1978 m.
* Orkestro partitūra, kantata, pagal Ramutės Skučaitės žodžius, 1984 m.
* Prisikėlimas, uvertiūra fantazija, 1990 m.
* Žiedo gyvybė, vokalinis ciklas, pagal Bernardo Brazdžionio ir Jono Aisčio žodžius, 1994 m.

## Bibliografija
* Muzikos kūrinių analizės chrestomatija, d. 1, 1979 m.; d. 2, 1984 m.

## Įvertinimas
* 1976 m. LSSR valstybinė premija
* 1980 m. LTSR nusipelnęs meno veikėjas

## Šaltiniai
Algirdas Jurkauskas

**Algirdas Jurkauskas** (g. 1937 m. sausio 15 d. Panevėžyje) – Lietuvos inžinierius mechanikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

## Biografija
1966 m. baigė Talino politechnikos institutą. 1988 m. technikos mokslų daktaras.

Nuo 1967 m. dirba Kauno politechnikos institute (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas), 1967–1977 m. mokslinio centro „Vibrotechnika“ sektoriaus tyrimų laboratorijos vedėjas, 1977–1988 m. Panevėžio fakulteto Inžinerinių disciplinų katedros vedėjas, 1992 m. profesorius. Nuo 1993 m. Kauno technologijos universiteto Transporto problemų instituto direktorius, 1995–1998 m. Transporto inžinerijos katedros vedėjas. Nuo 1998 m. Kauno technologijos universiteto Panevėžio filialo (nuo 2001 m. Kauno technologijos universiteto Panevėžio institutas) direktorius.

## Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų kryptis – mechaninių sistemų diagnostika, transporto problemos. 26 išradimų autorius.

## Bibliografija
* Guolių vibracija, su kitais, 1974 m., rusų k., 1979 m., anglų k.
* Guolių vibracija, su K. Ragulskiu, 1985 m., rusų k., 1989 m., anglų k.
* Matų istorija ir metrologijos pagrindai, 1992 m.
* Transporto raida Lietuvoje, 1996 m.
* Automobilių eksploatacinės savybės, 1998 m.
* Automobilizmo pradmenys, 1999 m.
* Transporto sistemų dinamika ir diagnostika, su kitais, 2001 m.
* Transporto priemonių varikliai, Kauno technologijos universiteto leidykla Technologija, 2005 m.
* Viešasis transportas, monografija, Technologija, 2005 m. ISBN 9955-09-752-3
* Transporto sistemų analizė, Technologija, 2006 m.

## Įvertinimas
* 2003 m. Lietuvos mokslo premija – Vytautas Barzdaitis, Remigijus Jonušas, Algirdas Jurkauskas, Vitalijus Volkovas. Darbų ciklas „Rotorinių sistemų dinamikos tyrimai ir diagnostika (1987–2002 m.)“

## Šaltiniai
Adolf Wach

**Adolfas Vachas** (, g. 1843 m. rugsėjo 11 d. Kulme prie Weichsel – 1926 m. balandžio 4 d. Leipcige) – vokiečių teisininkas, teisėtyrininkas procesualistas (civilinio proceso teisės mokslininkas), ilgametis Leipcigo universiteto profesorius.

## Išsilavinimas, veikla

Adolfas Vachas studijavo teisę Berlyne, Heidelberge, Kionigsberge (1865 m. čia apgynė teisės mokslų daktaro disertaciją) ir Getingene. Apgynė habilituoto daktaro disertaciją iš bažnytinės teisės ir civilinio proceso teisės Kionigsberge 1868 m. Nuo 1869 m. Rostoko universiteto profesorius, 1871 m. – Tiūbingeno, 1872 m. Bonos ir 1875 m. Leipcigo universitetų profesorius (iki 1920 m.), dėstė civilinio proceso teisę. Nuo 1879 m. greta akademinės veiklos buvo Leipcigo žemės teismo pagalbinis teisėjas. Vachas taip pat buvo Saksonijos karališkosios slaptosios tarybos Saksonijos 1-osios kolegijos narys.

## Literatūra

* Dagmar Unger: *Adolf Wach (1843–1926) und das liberale Zivilprozeßrecht*. Berlin 2005, ISBN 3-428-11482-5.
* Gerold Schmidt, Zur Erinnerung an den großen Prozeßrechtler Adolf Wach (1843–1926), in: Zeitschrift für Zivilprozeß (ZZP), 100. (Jubiläums-)Bd. 1987,S. 3-10
Širšės

* *Vespa crabo*
* *Vespa germanica*
* *Vespa vulgaris*
* *Vespa rufa*
ir kt.

**Širšės** (*Vespa*)&nbsp;– plėviasparnių (*Hymenoptera*) vabzdžių gentis, priklausanti klostinių vapsvų (*Vespidae*) šeimai. Tai 14-35&nbsp;mm dydžio vabzdžiai, turintys tipišką pilvelio piešinį, susidedantį iš tamsiai rudų ir geltonų skersinių dryžių.

Širšės&nbsp;– bendruomeniniai vabzdžiai, paplitę visoje Europoje, Azijoje, Afrikoje ir Amerikoje. Australijoje ir Naujojoje Zelandijoje vapsvos nebuvo endeminiai vabzdžiai, o atsirado kartu su europiečiais.

## Lizdas

Širšės savo lizdus daro iš susmulkintos medienos masės ir seilių, todėl jie atrodo kaip sulipdyti iš popieriaus. Tokius „popierinius“ lizdus įsirengia arba žemėje, arba medžių drevėse, pastogėse. Jų narveliai šešiakampiai, su į apačią nukreiptomis angomis, forma primena naminių bičių korį. Koriai dažnai sudaro keletą aukštų. Visas šis statinys iš lauko pusės apgaubtas tokia pat popierine mase ir kartais būna vaiko galvos dydžio. Savo lizdą širšės nuožmiai gina, todėl artintis prie jo nesaugu.

Lizdą statyti pradeda peržiemojusi apvaisinta patelė. Iš pradžių ji įrengia tik keletą narvelių. Be to, ji rūpinasi jaunomis lervomis, kurias maitina susmulkintais vabzdžiais. Kai iš lervų išsivysto smulkios širšės, tada jos toliau tęsia lizdo statybą, rūpinasi maisto rinkimu ir kitos kartos jauniklių auginimu. Per vasarą tokių darbininkių išsivysto iki keleto tūkstančių. Rudeninės kartos vabzdžiai pasiekia motinos dydį ir deda neapvaisintus kiaušinius, iš kurių išsivysto patinai. Iš motinos sudėtų kiaušinių rudenį išsivysto patelės, kurios apvaisintos žiemoja, o patinai ir darbininkės miršta.

## Rūšys
Iš viso apie 20 rūšių.

Lietuvoje yra tik viena širšių rūšis:
* Širšuolas, širšė (*Vespa crabro*). Gana stambus vabzdys, kurio dydis 20-30&nbsp;mm. Galva už akių labai nutįsusi atgal.

Seniau buvo priskiriama ir paprastoji vapsva (*Vespula vulgaris*), germaninė vapsva (*Vespula germanica*) (15-20&nbsp;mm dydžio vabzdys, lizdą įsirengia žemėje) bei rudoji vapsva (*Vespula rufa*) (15-20&nbsp;mm dydžio, pilvelio pamatas raudonas).
Juozas Jurkėnas

**Juozas Jurkėnas** (g. 1929 m. rugsėjo 4 d. Bostone) – Lietuvos kalbininkas, habilituotas humanitarinių mokslų daktaras.

## Biografija
1959 m. Šiaulių pedagoginiame institute baigė rusų kalbą ir literatūrą. 1961–1964 m. studijavo Vilniaus universiteto aspirantūroje, filologijos mokslų kandidatas. 1980 m. filologijos mokslų daktaras.

1964–1983 m. Šiaulių pedagoginio instituto dėstytojas, 1964–1966 m. vyresnysis dėstytojas, 1966–1968 m. Pedagogikos fakulteto prodekanas, 1968–1972 m. ir 1975–1983 m. Rusų kalbos katedros vedėjas. 1983–1986 m. Vilniaus pedagoginio instituto dėstytojas, Rusų kalbos katedros vedėjas. 1986–1989 m. Leipcigo universiteto Teorinės ir taikomosios lingvistikos sekcijos profesorius. Nuo 1989 m. Vilniaus pedagoginio instituto (nuo 1992 m. Vilniaus pedagoginis universitetas dėstytojas, 1989–1992 m. Rusų kalbos metodikos katedros vedėjas, nuo 1985 m. profesorius.

## Mokslinė veikla
Tyrinėja sudurtinius vardus Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės raštuose, apeliatyvų onimizaciją ir indoeuropiečių kalbų antroponiminių sistemų raidą. Parašė rusų kalbos vadovėlių.

## Bibliografija
* Baltų ir slavų antroponimikos pagrindai (*Osnovy baltijskoj i slavjanskoj antroponimiki*), 2003 m.
* Antroponimija kaip arealinio tyrimo objektas, 2006 m.

## Šaltiniai
Stanislovas Jurkevičius

**Stanislovas Jurkevičius** (1939 m. kovo 3 d. Kaune – 1985 m. balandžio 24 d. ten pat) – Lietuvos inžinierius tekstilininkas, technologijos mokslų daktaras.

## Biografija
1963 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1969 m. technikos mokslų kandidatas.

Nuo 1963 m. Kauno politechnikos instituto dėstytojas, nuo 1975 m. docentas. Tyrimų sritis – tekstilės pluoštų ir siūlų varginimas, tekstilės medžiagų savybių nustatymas. 17 išradimų autorius.

## Bibliografija
* Medvilnės ir cheminių pluoštų verpimas, su S. Radvilavičiene, 1971 m.
* Medvilnės pluošto šukavimas ir knatelio gamyba, su S. Radvilavičiene, 1982 m.
* Verptuvai, su S. Radvilavičiene, 1984 m.

## Šaltiniai
Vabzdžiaėdis

**Vabzdžiaėdis** - plėšrus organizmas, didžiąją dalį kurio maisto sudaro vabzdžiai.

Pavieniai vabzdžiai smulkūs, tačiau gausūs, ir beveik visose nejūrinėse biocenozėse sudaro labai didelę dalį gyvūninės biomasės. Pvz., Kvinslando ganyklose paprastai *[[Scarabaeidae]]* šeimos vabalų lervų masė didesnė nei viršuje besiganančių galvijų.

Labai daug gyvūnų minta vabzdžiais kaip pagrindiniais maisto objektais. Taip pat daug gyvūnų naudoja vabzdžius kaip papildomą baltymų šaltinį dauginimosi metu, nors patys nėra gryni vabzdžiaėdžiai.

Vabzdžiaėdžių gyvūnų pavyzdžiai yra lakštingala, urvinė hiena, echidna, kregždės, skruzdėdos, varlės, driežai, daugelis šikšnosparnių, vorai. Vabzdžiaėdžiais gali būti ir vabzdžiai, pvz., laumžirgiai, vapsvos, boružės, maldininkai.

Atskira vabzdžiaėdžių organizmų grupė yra vabzdžiaėdžiai augalai, pvz., jautrusis musėkautas, saracėnija, saulašarė, tuklė, skendenis, *Aldrovanda vesiculosa*,
Vabzdžiaėdžiai augalai paprastai auga įsisavinamų azoto junginių skurdžiose augavietėse, todėl tokių junginių jie gauna iš virškinamų vabzdžių ir kitų smulkių gyvūnų.
Kisė

**Kisė** – upė Šilalės rajone, Pajūrio seniūnijoje, dešinysis Jūros upės intakas, įteka į ją 104,8 km nuo jos žiočių. Išteka į vakarus nuo Reistrų kaimo, Reistrinės miške. Teka šiaurės rytų, rytų kryptimis, Jomantuose upelis užtvenktas, susidarė 5 ha tvenkinys prie kurio įsikūrusi Tarvydų sodyba. Tvenkinyje buvo įrengtas fontanas. Upelio pakrantėse stūkso du mitologiniai akmenys – Kunigiškių Aukuro ir Kunigiškių Velnio akmenys, ties žiotimis stūkso Pakisio piliakalnis.

Upės nuolydis – 100 cm/km.

Upėvardžio kilmė neaiški. Spėjama, kad gali būti nedėsninga atmaina (**Kęsė, *Kęsupė*) nuo *kęsas* („kupstas“). Kitavertus,  laikomas finougrizmu.

## Šaltiniai
Žiuržmotis

**Žiuržmotis** – upė Šilalės rajone, Jūros upės kairysis intakas, įteka į ją 83,3 km iki jos žiočių. Išteka Pagramančio miško šiaurėje, teka vakarų, pietų kryptimis. Įteka į Jūrą (Balskų tvenkinį) vakariau Didkiemio.

## Etimologija

Yra daug upėvardžio lyčių: *Žiurgžmotė, Žiurgžmotis, Žiuržmotis, Žiržmotis, Žirgžmotis, Žirgžmotų upė, Żyrzmota*. Panašu, kad *u* atsiradusi dėl tarmės aplinkybių (plg. *žibalas* > *žiubalas*). Garso *g* naudojimas fakultatyvus, matyt, atsiradęs vėliau, pavadinimą siejant su žodžiu *žirgas*. Taigi, šaknis yra *žiž-*, kuri kildinama nuo žodžio *žiežti* („urgzti, niurnėti, bambėti“; plg. *žiužė* „pikčiurna“, *žiužis* „susuktas skarinys mušti“).

## Šaltiniai
Rimantas Kairelis

**Rimantas Kairelis** (g. 1950 m. gruodžio 15 d. Vilniuje) – ekonomistas, politinis veikėjas, buvęs LR socialinės apsaugos viceministras.

## Biografija
1974 m. baigė Vilniaus universiteto Ekonominės kibernetikos ir finansų fakultete (VU EF) ekonominės kibernetikos specialybę, įgijo ekonomisto-matematiko kvalifikaciją.

Nuo 1974 m. iki 1980 m. VU Sociologinių tyrimų laboratorijos mokslinis bendradarbis, nuo 1980 iki 1987 m. Dirbo VU Sociologinių tyrimų laboratorijos vedėjas, nuo 1977 iki 1986 m. dėstytojas valandininkas VU EF Politinės ekonomijos katedroje, nuo 1977 iki 1980 m. neakivaizdžiai studijavo aspirantūroje Vilniaus universitete.

Nuo 1987 m. iki 1990 m. Lietuvos profesinio orientavimo centro direktorius, nuo 1990 iki 1992 m. Profesinės karjeros konsultavimo centro prie LR socialinės apsaugos ministerijos (LR SADM) generalinis direktorius, nuo 1992 m. iki 1994 m. Suaugusiųjų profesinio mokymo ir konsultavimo centro prie LR SAM generalinis direktorius, nuo 1994 m. LR socialinės apsaugos ministro pavaduotojas, nuo 1994 iki 1996 m. LR SADM sekretorius, nuo 1996 m. LR SADM viceministras, atsakingas už darbo politiką, nuo 2002 m. balandžio mėn. iki 2009 m. birželio mėn. LR SADM valstybės sekretorius. Nuo 2009 m. rugpjūčio mėn. Europos Parlamento narės V.Blinkevičiūtės biuro vadovas.

Vedęs, turi dukterį ir sūnų.

## Apdovanojimai
* Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Riterio kryžius (2004 m. vasario 16 d. Lietuvos Respublikos Prezidento dekretu).
Buba

**Buba** – upė Rietavo savivaldybėje, kairysis Jūros upės intakas, įteka į ją 161,8 km nuo jos žiočių, šiauriau Rietavo. Teka pietryčių kryptimi. Visa kanalizuota.

Upėvardį bandoma sieti su *bubas, bubis* („vaikų baidyklė, baubas“).

## Šaltiniai