open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Antanas Paulavičius

**Antanas Paulavičius** (1924 m. sausio 2 d. Anykščiuose – 2008 m. kovo 28 d. Kaune) – pedagogas, chorvedys, kompozitorius, literatas.

## Biografija

1944 m. baigė Anykščių gimnaziją, 1945–1946 m. Vilniaus muzikos mokykloje mokėsi smuikuoti (dėst. E. Bekerienė), 1945–1948 m. studijavo Vilniaus universiteto Istorijos – filologijos fakultete.

1948 m. su tėvais ištremtas į Sibiro Krasnojarsko kraštą – Orešną, o 1949 m. – į Bogučianą. Dėstė muziką Orešnos mokykloje, buvo klubo meno vadovas, iš studentų lietuvių subūrė vyrų vokalinį ansamblį ir kapelą. Patekęs į Bogučianą, dėstė muziką ir vokiečių kalbą, vadovavo chorui vidurinėje mokykloje, dirbo muzikos vadovu vaikų namuose ir vaikų darželyje.

1956 m. vasarą grįžo į Lietuvą, 1957–1960 m. neakivaizdiniu būdu tęsė studijas Vilniaus universitete, tobulinosi Liaudies kūrybos namų rengiamuose kompozitorių mėgėjų kursuose.

1956 m. pradėjo mokytojauti Viduklėje, o po metų perkeltas į Raseinius. Čia dirbo septynmetėje mokykloje ir kultūros namuose, nuo 1960 m. – Raseinių vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, nuo 1963 m. – direktoriaus pavaduotojas mokymo reikalams. 1965–1970 m. – Raseinių vaikų muzikos mokyklos direktorius. Taip pat dirbo ir su chorais. Suorganizavo didelį vidurinės mokyklos vyresniųjų klasių moksleivių mišrųjį chorą, kurį parengė 1964 m. I respublikinei moksleivių dainų šventei. Vadovavo siuvimo fabriko „Šatrija“ ir kolūkio „Mituva" chorams – pastarasis 1957 m. – I respublikinio jaunimo festivalio Vilniuje laureatas.

1970–1984 m. muziką ir dainavimą dėstė Kauno 27-ojoje vidurinėje mokykloje, vadovavo moksleivių chorams ir vokaliniams ansambliams bei pučiamųjų orkestrui. Jaunių choras 1977 m. III respublikinės moksleivių dainų šventės laureatas, vokaliniai ansambliai dalyvaudavo „Dainų dainelės" konkursuose.

1972–1989 m. vadovavo Kauno farmacininkų vokaliniam ansambliui „Salvija“. 1988 m. pirmas Lietuvoje suorganizavo Kauno politinių kalinių ir tremtinių mišrųjį chorą ir su juo išplėtojo plačią koncertinę veiklą – dalyvavo televizijos laidose, ėmė rengti poezijos ir dainų šventes „Leiskit į tėvynę“ (pirmoji – 1991 m. Kaune, antroji – 1993 m. Vilniuje, trečioji – 1995 m. Panevėžyje, ketvirtoji – 1997 m. Klaipėdoje). Choras „Ilgesys" dalyvavo 1990 m. Lietuvos tautinėje dainų šventėje Vilniuje, 1994 m. – I ir 1998 m. – II Pasaulio lietuvių dainų šventėse Kaune ir Vilniuje.

A. Paulavičius buvo Raseinių rajono dainų švenčių organizatorius ir vyr. dirigentas, 1978 m. – Kauno miesto dainų šventės dirigentas, 1990 m. – tautinės dainų šventės Vilniuje ir 1994 m. – I Pasaulio lietuvių dainų šventės Kaune dirigentas.

Sukūrė dainų chorams ir vokaliniams ansambliams, kurių dalis išspausdinta knygose „Malda už tėvynę“ (1992 m.) ir „Tėviškės varpai" (1994 m.). Pasireiškė ir kaip poetas (daug dainų parašyta pagal jo paties tekstus), ir kaip prozininkas – parašė prisiminimų, apysakų, dramos ir kitokių kūrinių, kurių nemaža išleista.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Irena Juškevičiūtė-Paplonskienė

**Irena Juškevičiūtė-Paplonskienė** (g. 1949 m. lapkričio 7 d. Palmajėje, Ignalinos rajonas) – Lietuvos choro dirigentė ir pedagogė.

## Biografija
1968 m. baigusi Vilniaus M. K. Čiurlionio vidurinę meno mokyklą (B. Navalinskaitės choro dirigavimo klasė), 1973–1978 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. Hermano Perelšteino klasė).

Nuo 1978 m. rudens Panevėžio J. Švedo pedagoginės muzikos mokyklos (konservatorijos) choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytoja, nuo 1988 m. merginų choro vadovė. Be pagrindinio mokomojo darbo, choras nemažai koncertuoja, dalyvauja miesto dainų šventėse, festivaliuose ir kituose kultūros renginiuose. Choras parengtas 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei ir 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje.

1976–1978 m. Naujamiesčio (Panevėžio raj.) mišriojo choro vadovė – choras surengė koncertų, konkursuose pelnė prizinių vietų. 1979–1983 m. Panevėžio melioracijos statybos ir montavimo valdybos vyrų choro vadovė. Chorą išmokė nemaža įvairių kūrinių, surengė koncertų, dalyvavo 1983 m. respublikiniame moterų ir vyrų chorų sąskrydyje Šiauliuose ir vyrų chorų sąskrydyje Ariogaloje (Raseinių raj.).

I. Paplonskienė – Panevėžio miesto ir rajono dainų švenčių, 1983 m. respublikinio moterų ir vyrų chorų sąskrydžio Šiauliuose dirigentė, chorų ir „Dainų dainelės“ konkursų žiuri narė, valstybinių egzaminų komisijų narė.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. – Vilnius, 1999.
Irena Paugienė-Paliukaitė

**Irena Paugienė-Paliukaitė** (1943 m. rugsėjo 1 d. Kudgalių k., Šiaulių r.) – muzikos mokytoja ir chorvedė.

## Biografija

Baigusi Šiaulių 2-osios vidurinės mokyklos devynias klases, 1959–1963 m. choro dirigavimo mokėsi Šiaulių muzikos technikume (dėst. O. Biržytė). 1963–1968 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (prof. K. Kavecko klasė).

1969–1970 m. Vilniaus medicinos mokyklos merginų choro vadovė – parengė 1970 m. respublikinei dainų šventei.

Nuo 1968 m. Vilniaus 3-osios (B. Jonušo) vaikų muzikos mokyklos mokytoja. Iš pradžių vadovavo jaunučių chorui, kuris 1977 m. respublikinės moksleivių dainų šventės konkurse laimėjo antrąją vietą.

Nuo 1979 m. jaunių choro meno vadovė ir dirigentė. Chore dainuoja įvairių specialybių 70-75 moksleiviai iš Vilniaus rajono apylinkių: Juodšilių, Pagirių, Salininkų, Trakų Vokės ir kt. Choras yra koncertavęs Minske ir Kaliningrade, nuo 1980 m. visų respublikinių dainų švenčių, 1990 m. Lietuvos tautinės dainų šventės, 1994 m. I ir 1998 m.  II Pasaulio lietuvių dainų švenčių bei 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventės Vilniuje dalyvis.

I. Paugienė daug prisideda prie Vilniaus Naujininkų mikrorajono dainų švenčių organizavimo ir yra jų dirigentė. 1987 m. apdovanota Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu. 1994 m. jai suteikta muzikos mokytojos metodininkės kvalifikacijos kategorija.

## Šaltiniai

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Danutė Pečkaitienė-Majauskaitė

**Danutė Pečkaitienė-Majauskaitė** (1938 m. rugsėjo 30 d. Žikaronių k., Kaišiadorių r.), choro dirigentė ir pedagogė.

## Biografija

Baigusi Semeliškių (Trakų r.) vidurinę mokyklą, 1955–1959 choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje (dėst. J. Narvidas), kartu mokytojavo Marijampolio vidurinėje mokykloje. 1959–1964 choro dirigavimą studijavo neakivaizdiniu būdu Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (prof. K. Kavecko klasė).

Nuo 1962 choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytoja Vilniaus J. Tallat-Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje (konservatorijoje), 1976–1979 moksleivių choro studijos chormeisterė. Mokykloje išugdė apie 70 jaunųjų dirigentų.

1967–1987 Vilniaus statybos technikumo moksleivių mišriojo choro (60-90 dalyvių) meno vadovė ir dirigentė. Chorą išmokė sudėtingesnių klasikinių ir šiuolaikinių autorių kūrinių, surengė koncertų Lietuvoje, dainavo Baltarusijoje, Latvijoje, Estijoje, Ukrainoje ir Rusijoje. Chorą parengė 1970, 1975, 1985 ir 1987 respublikinėms dainų šventėms, pirmųjų ir kitų prizinių vietų pelnė chorų apžiūrose bei konkursuose. Taip pat vadovavo vokaliniams ansmbliams ir jauniesiems solistams.

Nuo 1987 Trakų meno mokyklos (Grigiškių filialo) jaunių choro chormeisterė, šį chorą padėjo parengti 1995 išvykai į Vokietiją, 1990 Lietuvos tautinei dainų šventei, 1994 I ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėms bei 1997 Lietuvos moksleivių dainų šventei Vilniuje. Buvo renkama Vilniaus miesto Liaudies tarybos deputate. Sesuo Filomena Majauskaitė irgi kvalifikuota chorvedė – Trakų meno mokyklos Grigiškių filialo direktorė, vaikų choro vadovė.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Petras Pelešynas

**Petras Pelešynas** (1923 m. spalio 1 d. Spirakiuose, Piniavos valsčiuje – 2011 m. gegužės 24 d.) – Lietuvos vargonininkas, muzikos mokytojas, chorvedys.

## Biografija
Pas vietos vargonininką J. Tamkevičių pramokęs muzikos, 1938–1944 m. vargonininkavo ir vadovavo chorui Kyburiuose (Pasvalio raj.). Prieš tai čia vargonininkavusio A. Gimžausko paskatintas nuvyko į Vilnių, kur 1944–1949 m. vargonininkavo Vilniaus Šv. Mikalojaus bažnyčioje, vadovavo E. Karvelytės suorganizuo tam moterų chorui, baigė vakarinę vidurinę mokyklą, muzikos mokykloje pas Konradą Kavecką mokėsi vargonuoti, o pas Zigmą Aleksandravičių harmonijos.

1950 m. įstojo į Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokyklą mokytis kompozicijos (dėst. Povilo Tamuliūno klasė), bet 1952 m. žiemą sovietų ištremtas į Sibirą – Tomsko srityje dirbo miškų ūkyje. Po Stalino mirties Asino rajono Baturino apylinkėje suorganizavo kaimo kapelą (solistė Onutė Surdokaitė) ir nemažai koncertavo – rajono meno mėgėjų apžiūroje pelnė pirmąją vietą.

Grįžęs į Lietuvą, 1956–1959 m. choro dirigavimo mokėsi Šiaulių muzikos mokykloje (dėst. B. Šližys). 1963–1965 m. choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu dar studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. Aniceto Armino klasė). Kurį laiką mokytojavo Kairių septynmetėje mokykloje (Šiaulių raj.) ir buvo kultūros namų meno vadovas. Suorganizavo mišrųjį chorą ir kaimo kapelą.

Nuo 1959 m. Ukmergės vaikų muzikos mokyklos mokytojas ir akordeonų orkestro vadovas – parengė respublikinėms moksleivių dainų šventėms. Vadovavo Ukmergės rajkoopsąjungos moterų chorui, kurį paruošė 1970 m. respublikinei dainų šventei, Švietimo darbuotojų mišriajam chorui (1961–1975) m. parengė 1965, 1970 ir 1975 m. respublikinėms dainų šventėms. Taip pat vadovavo Ukmergės avalynės fabriko, „Vienybės“ gamyklos ir kaimo vietovių mišriesiems chorams bei kaimo kapelai.

Nuo 1974 m. buvo Ukmergės mechanizacijos technikumo moksleivių kaimo kapelos vadovas – parengė 1975 m. ir 1980 m. respublikinėms dainų šventėms.

1984–1990 m. vargonininkavo ir vadovavo chorams Panoteriuose (Jonavos raj.) ir Šėtoje (Kėdainių raj.).

Nuo 1991 m. Vilniaus Šv. Mikalojaus bažnyčios vargonininkas. 1993 m. kunigo E. Paulionio iniciatyva išleistas P. Pelešyno giesmynėlis „Atverk man lūpas“ (Lacrimos tekstai).

## Visuomeninė veikla
P. Pelešynas buvo Ukmergės rajono dainų švenčių dirigentas, 1970 m. apdovanotas Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.

## Šaltiniai

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. – Vilnius, 1999.
Gmail

**Gmail** – „Google“ korporacijos teikiama nemokama interneto el. pašto dėžutė, turinti 1,8 mlrd. aktyvių vartotojų.

## Istorija
Google pirmą kartą prakalbo apie Gmail 2004 metų kovo 31 dieną, bet dauguma žmonių apie tai sužinojo tik balandžio 1 d., tarptautinę melagių dieną, todėl daug kas pagalvojo, kad čia tik pokštas.

Pradžioje „Gmail“ pašto dėžutė buvo suteikta tūkstančiui „Google“ darbuotojų, kurie turėjo išbandyti naująją el. pašto dėžutę. Kadangi el. pašto dėžutė siūlė tuo metu neįtikėtiną 1 GB talpą, „Google“ turėjo produktą pasiūlyti rinkai neskubant. Iš pat pradžių interneto naudotojo sąsaja veikė AJAX kodo pagrindu, o „Microsoft Hotmail“, „Yahoo Mail“ paslaugos veikė palyginus lėtai, nes buvo kurtos HTML kodo pagrindu. Netrukus tapo silicio slėnio ir technologijų entuziastų pamėgta paslauga. „eBay“ buvo galima įsigyti pakvietimą ir už 150 JAV dolerių. 2007 m. vasario 14 d. visi kvietimų ribojimai paslaugos naudotojams panaikinti, ilgainiui ir jų reikšmė sumenko. 2009 m. dingo beta versijos prierašas.

## Ypatybės

* „Gmail“ kiekvienam vartotojui teikia 15 GB dydžio el. pašto dėžutę. Dėl tokios didelės talpos skatinama netrinti gautų laiškų, nes jų galbūt ateityje gali prireikti.
* „Gmail“ leidžia naudotis el. laiškų paieška, pagal laiško turinį.
* Galima prie siunčiamo laiško prisegti iki 25 MB dydžio failą.
* Taip pat galima laiškus rūšiuoti pagal temą. Dėl to visi laiškai, kuria nors tema, visada bus kartu: pirmas laiškas, atsakymas į jį, atsakymas į atsakymą ir t. t. Tai patogu norint prisiminti apie ką buvo kalbama anksčiau.
* Kitas unikalus dalykas – galimybės laiškams priskirti etiketes.
* Prie „Gmail“ pašto dėžutės galima prisijungti per mobiliųjų telefonų, planšečių programėles.
* Galimybė prijungti keletą kitų pašto dėžučių naudojant POP3 protokolą (pvz., „Mozilla Thunderbird“).

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Gmail
Pranas Pesys

**Pranas Pesys** (1889 m. rugpjūčio 29 d. Aržuolupių k., Lukšių apylinkėje, Šakių raj. – 1960 m. Klyvelende, JAV) – vargonininkas ir chorvedys.

## Biografija

Muzikos mokėsi pas vargonininkus Sintautuose, Kudirkos Naumiestyje, vėliau – pas Joną Bendorių ir Brauną Marijampolėje. 1912 ir 1920 m. lankė Juozo Naujalio vargonininkų kursus Kaune. Vargonininkavo Plokščiuose, Pajevonyse, Lukšiuose, nuo 1924 m. – Marijampolėje. Čia vadovavo parapijos ir pavasarinininkų chorams, kuriuos parengė 1930 m. visos Lietuvos dainų šventei Kaune (chorų varžybose laimėjo antrąją vietą) ir 1938 m. dainų šventei Klaipėdoje (57 dalyvių pavasarininkų ir bažnyčios jungtinis mišrusis choras).

1944 m. pasitraukęs į Vokietiją, vargonininkavo ir vadovavo lietuvių stovyklos chorui netoli Regensburgo. 1949 m. atvykęs į JAV, apsigyveno Klyvelende ir kurį laiką vadovavo „Dainos“ chorui, dažnai pavaduodavo parapijų vargonininkus.

## Šaltiniai

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Teresė Papšytė

**Teresė Papšytė** (1939 m. rugsėjo 14 d. Čikagoje), muzikos mokytoja, vargonininkė, chorvedė, vienuolė.

## Biografija
1953 baigė Visų Šventųjų lietuvių parapijos mokyklą, o 1957 Marijos aukštesniąją mokyklą. 1948–1953 mokėsi skambinti fortepijonu pas Heleną Pech, o 1953–1957 dainuoti pas Alice Stephens. 1965 baigė Marywood College Scrantone, PA, ir įgijo muzikos bakalauro laipsnį. 1959–1976 studijavo De Paulo universitete (vokalą pas George Grahamą, muzikos teoriją pas Philipą Winsora, chorvedybą pas dr. Robertą Herbertą) ir gavo magistro laipsnį. 1979–1984 American Conservatory of Music pas dr. Robertą Lodiną studijavo vargonavimą.

1956 įstojo į Šv. Kazimiero vienuolyną Čikagoje, 1959–1974 mokytojavo parapijinėse pradžios, o vėliau ir aukštesniosiose mokyklose. 1974–1976 mokytojavo vienuolių kazimieriečių mergaičių gimnazijoje Villa Joseph Marie, Hollande, PA, o 1985–1997 Marijos aukštesniojoje mokykloje Čikagoje, vadovavo šių mokyklų chorams. Koncertavo Čikagos miesto rotušėje, dalyvavo chorų varžybose ir tautiniuose renginiuose.

Nuo 1985 Čikagos vienuolių kazimieriečių choro vadovė, choras giedojo katedroje ir kitose bažnyčiose.

Nuo 1976 su pertrauka kazimieriečių vienuolyno motiniškojo namo koplyčios vargonininkė garsiajame Čikagos Marquette Parke. 1993 APPLE kursų dėstytoja Klaipėdoje, 1995–1996 muzikos ir tikybos mokytoja Kauno Jėzuitų gimnazijoje.

Nuo 1996 T. Papšytė Lietuvos pilietė. Priklauso šioms profesinėms organizacijoms: American Guild of Organists, Music Educators National Conference, Illinois Music Educators Association. Dalyvauja moterų vienuolynų choruose.

## Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Aleksandras Paulionis

**Aleksandras Paulionis** (g. 1917 m. gegužės 2 d. Rusijoje) – vargonininkas, chorvedys, dainininkas (bosas).

## Biografija

Nuo jaunystės pamėgęs muziką, išmoko vargonuoti, studijavo Kauno muzikos mokykloje ir konservatorijoje, dainavo Valstybės teatro chore, operų spektakliuose atlikdavo mažesnes boso partijas, dainavo vokaliniame vyrų kvartete.

1944 m. su šeima pasitraukė į Vokietiją, apsigyveno lietuvių stovykloje Rosenheime – Amerikos zonoje. Dainavo atgaivintame vyrų vokaliniame kvartete, kuris koncertavo lietuvių stovyklose ir Amerikos kariškiams Berlyne, Drezdene ir kitur.

1948 m. atvykęs į Kanadą, kurį laiką dirbo Ontario provincijos sidabro kasyklose, o vėliau pradėjo vargonininkauti ir koncertuoti kaip solistas. 1953 m. Toronte dalyvavo operos solistų konkurse, kuris buvo transliuojamas per Kanados radiją.

Klebono B. Mikalausko pakviestas, 1954 m. persikėlė į St. Catharines miestą ir pradėjo vargonininkauti Angelų Karalienės lietuvių parapijoje, suorganizavo apylinkės chorą, kuris giedojo bažnyčioje ir dalyvavo įvairiuose tarptautiniuose renginiuose. Vėliau buvo pakviestas vargonininko ir dirigento pareigoms anglų katalikų St. Mary’s bažnyčioje, kur dirbo visą dešimtmetį. Jo vadovaujamas vyrų choras pagarsėjo profesionaliu grigališkuoju giedojimu ir konkursuose laimėjo nemaža premijų.

1966–1982 m. – Hamiltono Aušros Vartų lietuvių parapijos vargonininkas ir choro vadovas. Jo choras giedojo bažnyčiose, rengė koncertus, bendravo su JAV Rochesterio miesto parapijos choru, dalyvavo JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėse.

Nuo 1982 m. – vėl St. Catharines Angelų Karalienės lietuvių parapijos vargonininkas ir choro vadovas. Buvo dainų švenčių garbės dirigentas, aranžavo dainų ir giesmių chorams, 1984 m. prisidėjo prie Toronto „Gintaro" ansamblio plokštelės repertuaro parengimo.

## Šaltiniai

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Elena Petkienė-Vareikaitė

**Elena Petkienė-Vareikaitė** (1936 m. sausio 18 d. Kervių k., Skuodo r.), muzikos mokytoja ir chorvedė.

## Biografija

Baigusi Ylakių vidurinę mokyklą, 1957–1961 choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos muzikos mokykloje (dėst. A. Martinkus ir R. Varnas). Ne kartą kvalifikaciją kėlė įvairiuose seminaruose ir kursuose.

Nuo 1961 rudens Kvėdarnos (Šilalės r.) kultūros namų darbuotoja ir vidurinės mokyklos muzikos mokytoja bei chorų vadovė. Kultūros namuose suorganizavo mišrųjį chorą, vyrų ir moterų vokalinius ansamblius, kurie meno mėgėjų apžiūrose pelnė pirmųjų vietų. 1965–1993 Šilutės 1-osios vidurinės mokyklos (gimnazijos) muzikos ir dainavimo mokytoja, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų bei respublikinėms dainų šventėms, taip pat 1990 Lietuvos tautinei dainų šventei, 1994 I ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Kaune ir Vilniuje. Choras dainavo daugelyje kultūrinių renginių, 1990 Mažeikiuose vaikų ir jaunimo chorų festivalyje „Dainuok, jaunoji Lietuva“ laimėjo pirmąją vietą, o 1991 festivalio tęsinyje Klaipėdoje antrąją vietą. Dalyvavo kompozitoriaus J. Žilevičiaus gimimo 100-mečio jubiliejiniuose renginiuose Klaipėdoje, 1993 Klaipėdos krašto vaikų ir jaunimo dainų šventėje, 1995 Žemaičių krašto ir Pamario vaikų bei jaunimo festivalyje „Pavasario balsai" pelnė laureato vardą, surengė koncertą choro 20-mečiui pažymėti, dalyvavo 1997 Lietuvos moksleivių dainų šventėje.

Be pedagoginio darbo, 1983–1985 chorvedė vadovavo Tauragės mašinų elementų gamyklos vokalinių ansamblių vadovė. Chorus parengdavo Šilutės rajono dainų šventėms ir kitiems kultūros renginiams, vyresniųjų klasių mišrusis choras dalyvavo zoninėse varžybose Gargžduose ir Palangoje. Vyresniųjų klasių mergaičių vokalinis ansamblis 1976, 1978 ir 1982 „Dainų dainelės" konkursų laureatas, gerai pasirodė ir 1984 analogiškame konkurse. Mokytoja dirigavo Šilalės ir Šilutės rajonų dainų šventėse.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Danutė Petraitienė-Kirkickytė

**Danutė Petraitienė-Kirkickytė** (1950 m. gegužės 4 d. Visbutų k., Tauragės r.), muzikos mokytoja ir chorvedė.

## Biografija

Baigusi Tauragės vaikų muzikos mokyklą (akordeono specialybė), 1966–1970 choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos S. Šimkaus aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. S. Juščius). 1972–1977 neakivaizdiniu būdu muziką studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (diriguoti mokėsi pas E. Senkuvienę).

1970–1971 Skuodo rajoninių kultūros namų meno vadovė, vadovavo miesto ir Gėsalų kultūros namų vokaliniams ansambliams, 1971–1973 mokytojavo Skuodo vaikų muzikos mokykloje ir vadovavo chorui.

Nuo 1973 rudens Tauragės vaikų muzikos mokyklos mokytoja ir chorų vadovė.

Nuo 1975 chorinio dainavimo skyriaus jaunių choro vadovė. Chorą parengė rajono ir visoms mišriajam chorui ir vyrų vokaliniam ansambliui, surengė koncertą choro įkūrimo 20-mečio proga, dalyvavo Tauragės ir Šilalės rajonų dainų šventėse, 1985 respublikinėje dainų šventėje Vilniuje. 1989–1994 buvo Tauragės dainų ir šokių ansamblio „Jūra" mišriojo choro vadovė (meno vadovas J. Jankauskas). Su šiuo kolektyvu dalyvavo 1990 Lietuvos tautinėje dainų šventėje ir 1994 I Pasaulio lietuvių dainų šventėje Vilniuje, 1992 koncertavo Latvijoje, 1993 Vokietijoje, kolektyvą padėjo parengti 35-mečio sukakties koncertui.

D. Petraitienė – Skuodo ir Tauragės rajonų dainų švenčių dirigentė. 1985 ji apdovanota Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu, o 1994 jai suteikta vyresniosios muzikos mokytojos kvalifikacijos kategorija.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Pranas Petraitis

**Pranas Petraitis** (g. 1949 m. sausio 1 d. Radikių k. (Joniškio raj.)) – choro dirigentas ir pedagogas.

## Biografija

1960–1968 m. mokėsi Joniškio 1-ojoje vidurinėje mokykloje, 1968–1972 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. Petras Gasiūnas). Mokyklą baigęs su pagyrimu, 1972–1978 m. choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. Jono Motiekaičio klasė).

1972–1978 m. – Joniškio 1-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių mišriojo choro vadovas.

1978–1981 m. – Joniškio 3-osios vidurinės mokyklos muzikos mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių mišriojo choro vadovas. Abiejų mokyklų mišrieji chorai rajono, zonos ir respublikiniuose chorų apžiūrose bei konkursuose pelnė pirmųjų ir kitų prizinių vietų, o 3-osios vidurinės mokyklos vaikų chorą parengė 1980 m. respublikinei dainų šventei.

1990 m. grįžęs į 3-ąją vidurinę mokyklą (nuo 1996 m. Mato Slančiausko gimnazija), įkūrė „Dainos klubą", vadovauja vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių mišriajam chorui. Aktyviau reiškėsi vaikų choras, kuris propagavo pasaulietinę ir bažnytinę muziką.

1992 m. dalyvavo Šiaulių miesto moksleivių dainų šventėje, 1994 m. – I Pasaulio lietuvių dainų šventėje, 1995 m. – Kauno miesto moksleivių dainų šventėje ir 1996 m. – Vilniaus miesto jaunimo menų šventėje. Taip pat dalyvavo tarptautiniame jaunimo chorų festivalyje „Dainų versmė-96" ir 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventėje.

Sėkmingai dirbo ir su suaugusiųjų chorais. 1973–1974 m. vadovavo Joniškio kultūros namų mišriajam chorui, 1979–1991 m. – Joniškio švietimo darbuotojų mišriajam chorui. Pastarasis kolektyvas 1984 m. zoniniame mišriųjų chorų konkurse savo grupėje laimėjo pirmąją vietą, dalyvavo 1985 ir 1990 m. respublikinėse dainų šventėse. Choras surengė koncertų savo ir aplinkiniuose rajonuose, dainavo ir Latvijoje, buvo išmokęs sudėtingesnių kūrinių repertuarą. 1993 m. chorvedys subūrė Joniškio miesto jaunimo kamerinį mišrųjį chorą, kurį parengė 1994 m. I Pasaulio dainų šventei Vilniuje.

1981–1983 m. buvo Joniškio rajoninių kultūros rūmų direktorius, 1983–1990 m. – rajono kultūros skyriaus vedėjas. Nuo 1972 m. – Joniškio rajono moksleivių ir suaugusiųjų dainų švenčių organizatorius, dirigentas ir vyr. dirigentas, zoninių dainų švenčių dirigentas.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Adelė Petrošiūtė

**Adelė Petrošiūtė** (1933 m. gruodžio 16 d. Gorainių k., Šilutės r. – 2014 m.), choro dirigentė ir pedagogė.

## Biografija

Baigusi Žemaičių Naumiesčio vidurinę mokyklą, 1953 m.– 1957 m. choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos muzikos mokykloje (dėst. A. Buzys ir B. Daukintaitė-Razauskienė). 1957 m.– 1962 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. J. Vadausko ir doc. J. Karoso klasės).

1957 m.– 1959 m. Priekulės (Klaipėdos r.) kultūros namų meno vadovė ir vidurinės mokyklos muzikos mokytoja. Kultūros namuose subūrė mišrųjį chorą, o mokykloje vyresniųjų klasių moksleivių mišrųjį chorą ir merginų vokalinį ansamblį. 1959 m.– 1964 m. buvo Vilniaus darželio Nr. 52 muzikos vadovė.

Nuo 1964 m. rudens Vilniaus kultūros mokyklos (konservatorijos) choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytoja, 1970 m.– 1980 m. merginų vokalinio ansamblio vadovė. Ansamblis 1976 m. respublikinio „Sidabrinių balsų" konkurso prizininkas; koncertavo Latvijoje, Baltarusijoje ir Vokietijoje. Pedagogė išugdė būrį jaunųjų chorvedžių, buvo Priekulės rajono dainų šventės vyr. dirigentė. Brolis Ipolitas Petrošius irgi muzikos pedagogas.

Buvo susituokusi (išsiskyrė), turi vieną sūnų (g. 1958 m.).

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Aldona Petrulaitienė-Liukpetrytė

**Aldona Petrulaitienė-Liukpetrytė** (1938 m. kovo 30 d. Dalickų k., Pasvalio r.) – choro dirigentė ir pedagogė.

## Biografija
Baigusi Kriklinių septynmetę mokyklą, 1954–1958 m. choro dirigavimo mokėsi Panevėžio muzikos mokykloje (dėst. A. Liberis). 1965–1970 m. choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. A. Lopo klasė).

Nuo 1958 m. rudens Montviliškio (Kėdainių r.) kultūros namų meno vadovė, subūrė mišrųjį chorą. 1959–1963 m. Ramygalos (Panevėžio r.) kultūros namų meno vadovė, mišriojo choro ir vokalinių ansamblių vadovė. 1963–1970 m. Miežiškių (Panevėžio r.) kultūros namų meno vadovė ir vidurinės mokyklos muzikos mokytoja. Vadovavo vaikų ir vyresniųjų klasių mergaičių chorams; jaunučių chorą parengė 1964 m. I respublikinei moksleivių dainų šventei, o kultūros namų mišrųjį chorą 1970 m. respublikinei dainų šventei.

1971–1993 m. Panevėžio J. Švedo pedagoginės muzikos mokyklos choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytoja, 1980–1983 m. muzikinio auklėjimo skyriaus vedėja, merginų choro vadovė ir chormeisterė.

Nuo 1993 m. Miežiškių kultūros namų meno vadovė, merginų vokalinio ansamblio „Raskila“ ir etnografinio ansamblio „Ratasai" vadovė, ikimokyklinio amžiaus vaikus moko dainuoti ir muzikuoti. Pedagogė buvo Panevėžio rajono dainų švenčių dirigentė.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Dalia Pilipavičienė-Greičiunaitė

**Dalia Pilipavičienė-Greičiunaitė** (1954 m. gegužės 12 d. Vilniuje), choro dirigentė ir pedagogė.

## Biografija

1961–1968 M. K. Čiurlionio vidurinėje meno mokykloje mokėsi smuikuoti (dėst. T. Šernas ir J. Dvarionas), o 1968–1972 choro dirigavimo (dėst. J. Svirskienė). 1972–1977 choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. K. Griauzdės klasė).

Nuo 1977 Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetų Chorvedybos katedros dėstytoja (nuo 1989 vyr. dėstytoja), parengė būrį chorvedžių. 1981–1985 berniukų choro „Gintarėlis“ chormeisterė. 1984–1988 Klaipėdos šiluminių tinklų moterų ir Kretingos komunalinio ūkio moterų vokalinių ansamblių vadovė. 1987–1989 Klaipėdos moksleivių namų vyresniųjų klasių merginų vokalinio ansamblio vadovė. Ansamblis 1988 respublikinio „Dainų dainelės" konkurso laureatas.

Nuo 1988 Klaipėdos 14-osios vidurinės mokyklos (Ąžuolyno gimnazija) muzikos mokytoja, vaikų choro ir vokalinio ansamblio vadovė. Ansamblis 1992 respublikinio „Dainų dainelės“ konkurso laureatas. Choras pasirodo koncertuose, dalyvauja miesto ir Klaipėdos krašto dainų šventėse bei festivaliuose. Jaunių chorą „Gilė"parengė 1997 Lietuvos moksleivių dainų šventei ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje.

D. Pilipavičienė dirigavo Klaipėdos miesto ir krašto dainų šventėse bei vaikų chorų festivaliuose Palangoje. Skaito pranešimus vaikų muzikinio auklėjimo klausimais mokslinėse konferencijose. 1997 jai suteikta muzikos mokytojos metodininkės kvalifikacijos kategorija.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Aleksandras Piešina

**Aleksandras Piešina** (1896 m. gegužės 3 d. Videniškiuose, Molėtų raj. – 1955 m. gruodžio 8 d. Monrealyje, Kanada) – vargonininkas, chorvedys, pedagogas.

## Biografija

Tėvas Justinas Piešina buvo vargonininkas ir pirmasis Aleksandro muzikos mokytojas. Pradinį ir aukštesnį bendrojo lavinimo mokslą baigė Ukmergėje. Jaunystėje svajojo būti kunigu ir 1913 m. įstojo į Kauno kunigų seminariją, bet Pirmasis pasaulinis karas mokslą nutraukė. Vėliau studijas tęsė Peterburgo dvasinėje seminarijoje, tačiau prasidėjus revoliucijai, seminarija buvo uždaryta ir į kunigus A. Piešina nebuvo įšventintas. 1918–1920 m. Peterburge lankė Technologijos institutą.

1921 m. grįžęs į Lietuvą, mokėsi Kauno muzikos mokykloje (1930 m. įgijo muzikos mokytojo specialybę), 1922–1935 m. Ukmergės gimnazijoje dėstė muziką, matematiką ir lotynų kalbą, vadovavo moksleivių ir suaugusiųjų chorams. Kurį laiką buvo dėstytojas Ukmergės pradinių mokyklų mokytojų kursuose ir mišriojo choro vadovas. 1935–1944 m. muziką ir dainavimą dėstė Raseinių gimnazijoje, vadovavo chorui, moksleivių ir Šaulių rinktinės pučiamųjų orkestrams.

Antrojo pasaulinio karo metu patekęs į Vokietiją, vargonininkavo lietuvių mokyklose Regensburge ir Scheinfelde, buvo lietuvių gimnazijos muzikos mokytojas. 1949 m. emigravo į Kanadą ir buvo pirmasis Monrealio naujos Aušros Vartų lietuvių parapijos vargonininkas ir choro vadovas, taip pat vadovavo Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Vytauto klubo chorui. Su chorais nemažai koncertavo ir dalyvavo įvairiuose tautiniuose renginiuose. Dėjo daug pastangų, kad būtų įsigyti nauji bažnyčios vargonai. A. Piešina nesiekė garbės, o ramiai dirbo lietuvybės ir muzikos labui. Rėmė lietuvišką spaudą ir muzikinius leidinius.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Eduardas Pilypaitis

**Eduardas Pilypaitis** (1911 m. rugsėjo 2 d. Vilniuje – 1988 m. spalio 17 d. ten pat) – choro ir instrumentinio ansamblio dirigentas, pedagogas, kompozitorius.

## Biografija

Mokėsi Utenos ir Vilniaus gimnazijose, griežė smuiku moksleivių simfoniniame orkestre, dainavo chore. 1935–1939 smuikuoti mokėsi M. Karlovicziaus lenkų konservatorijoje Vilniuje. 1936–1941 dėstė muziką, vadovavo moksleivių chorams ir orkestrėliams įvairiose Vilniaus bendrojo lavinimo mokyklose. 1952 Lietuvos valstybinėje konservatorijoje įgijo choro dirigento specialybę (doc. A. Budriūno klasė). Pokario metais kurį laiką buvo Lietuvos valstybinės filharmonijos mišriojo choro chormeisteris, o 1945–1968 Lietuvos valstybinio akademinio dainų ir šokių liaudies ansamblio „Lietuva" dirigentas. 1969–1978 Respublikinių profsąjungų Meno saviveiklos namų vyr. metodininkas, nuo 1978 Vilniaus miesto 3-osios ligoninės folklorinio ansamblio vadovas.

E. Pilypaitis buvo respublikinių dainų švenčių konsultantas ir dirigentas (1955, 1960, 1965), meno mėgėjų apžiūrų organizatorius ir vertinimo komisijų pirmininkas arba narys. Sukūrė pjesių liaudies instrumentų orkestrui, harmonizavo liaudies dainų ir šokių. 1954 jam suteiktas nusipelniusio artisto garbės vardas.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Česlava Pimpienė-Žemaitytė

**Česlava Pimpienė-Žemaitytė** (1941 m. vasario 9 d. Mielagėnuose, Ignalinos raj.), muzikos mokytoja ir chorvedė, Visagino kultūros, švietimo, politinė bei visuomenės veikėja.

## Biografija

1963 m. baigė Ignalinos vidurinę mokyklą ir Švenčionių vaikų muzikos mokyklą (akordeono klasė). Muzikos mokytojo J. Čiulados paskatinta, 1964–1968 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos technikume (dėst. D. Einikienė). 1977–1983 neakivaizdiniu būdu muziką studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (diriguoti mokė S. Jareckaitė).

Vienerius metus vaikus mokė muzikos Ignalinos rajono Šiūlėnų aštuonmetėje mokykloje. Vadovavo jaunučių chorui, kurį parengė 1969 m. respublikinei moksleivių meno ir sporto šventei Vilniuje. 1970–1977 m. Dūkšto vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, jaunučių ir jaunių chorų, vokalinių ansamblių ir solistų vadovė. Chorus rengė dainų šventėms, o jaunuosius solistus respublikiniams „Dainų dainelės“ konkursams, jie pelnė ir laureatų vardus. Mokykloje įrengė pavyzdingą muzikos kabinetą, vedė atviras pamokas, organizavo kultūrinius renginius.

1977 m. Visagine įkūrė vaikų muzikos mokyklą, dabar Visagino Česlovo Sasnausko muzikos mokykla, nuo 1977 m. mokyklos direktorė. Vadovavo jaunių chorui, kurį parengė 1985 m. respublikinei dainų šventei. Taip pat mokė jaunuosius solistus, kurie „Dainų dainelės“ konkursuose tapo laureatais. Iš įvairių tautybių žmonių suorganizavo Visagino miesto mišrųjį chorą, jį parengė 1980 m. ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms Vilniuje. Mokykloje organizavo koncertus – susitikimus su žymiais Lietuvos muzikais atlikėjais.

Ignalinos rajono muzikos mokymo metodinės komisijos pirmininkė, rajono dainų švenčių organizatorė ir vyr. dirigentė. Tarptautinio Aldonos Dvarionaitės jaunųjų pianistų ir mokytojų konkurso – festivalio organizacinio komiteto narė.

Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2002 m. Lietuvos liberalų sąjungos narė.

1995–1997 m. (LDDP sąraše) Visagino savivaldybės tarybos narė, kultūros ir švietimo komiteto pirmininkė.

1996 m. jai suteikta muzikos mokytojos metodininkės kvalifikacijos kategorija. 1998 m. suteiktas Visagino miesto Garbės piliečio vardas. 2006 m. birželio 7 d. apdovanota LDK Gedimino ordino medaliu.

Sutuoktinis Algirdas-Eduardas, sūnus Artūras.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Juozas Pėželis

**Juozas Pėželis** (1907 m. liepos 15 d. Pamūšio k., Pakruojo r. – 1959 m. gruodžio 14 d. Šiauliuose) – vargonininkas, choro dirigentas, pedagogas.

## Biografija

Baigęs Linkuvos gimnazijos keturias klases, 1924 m. pradėjo mokytis muzikos pas K. Jovaišą. 1928–1938 m. dėstė muziką ir dainavimą Žeimelio progimnazijoje, vargonininkavo ir vadovavo chorams. 1938 m. dainų šventei Klaipėdoje parengė Žeimelio jaunalietuvių 33 dalyvių chorą. 1933 ir 1934 m. lankė vargonininkų kursus Kaune. 1936 m. Klaipėdoje baigė aukštesniųjų ir vidurinių mokyklų muzikos mokytojų kursus. 1939–1942 m. vargonavimo ir chorvedybos mokėsi Šiaulių muzikos mokykloje (dėst. J. Karosas), vargonininkavo Šiaulių Šv. Jurgio bažnyčioje. Kartu dėstė muziką ir vadovavo moksleivių chorams Šiaulių amatų mokyklose ir 1-ojoje gimnazijoje.

Nuo 1944 m. mokytojavo miesto 2-ojoje gimnazijoje, kur suorganizavo 100 dalyvių merginų chorą ir miesto chorų varžybose pelnė pirmąją vietą, o 1946 m. respublikinės dainų šventės chorų varžybose trečiąją. Choras visą dešimtmetį pirmavo Šiaulių mieste, pasižymėjo gražiu vokalu, lanksčia dinamika ir įtaigia dainų interpretacija.

Nuo 1948 m. iki mirties J. Pėželis buvo Šiaulių mokytojų instituto (nuo 1954 m. pedagoginis institutas) dėstytojas ir vyr. dėstytojas, studentų mišriojo choro ir vokalinių ansamblių vadovas. 1950 m. respublikinės dainų šventės konkurse 60 dalyvių choras laimėjo pirmąją vietą. 1955 m. respublikinei dainų šventei ir konkursui parengė 110 dalyvių mišrųjį chorą, 1957 m. I respublikinio jaunimo festivalio konkurse kolektyvas pelnė antrąją vietą. Choras nemažai koncertavo ir dalyvavo įvairiuose miesto kultūros renginiuose.

Nuo 1949 m. kartu dėstė chorvedybos disciplinas Šiaulių muzikos mokykloje.

J. Pėželis buvo Šiaulių miesto dainų švenčių organizatorius ir vyr. dirigentas, daug prisidėjo prie vaikų ir jaunimo muzikinio auklėjimo ir chorinės kultūros ugdymo. Jo sūnus Adeodatas Tauragis – žinomas muzikologas ir pedagogas, Lietuvos muzikos akademijos docentas.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Boleslovas Piekarskis

**Boleslovas Piekarskis** (1911 m. sausio 12 d. Peterburge, Rusija – 1971 m. gegužės 19 d. Vilniuje) – choro dirigentas ir pedagogas.

## Biografija

Ketverius metus mokėsi Peterburgo darbo mokykloje, o 1925 m. su tėvais persikėlė į Panevėžį, kur 1933 m. baigė Panevėžio lenkų gimnaziją. 1933–1937 m. Kauno Vytauto Didžiojo universitete studijavo biologiją, o 1934–1942 m. Kauno konservatorijoje mokėsi dainuoti, vargonuoti ir diriguoti, dėstė muziką ir dainavimą lenkų gimnazijoje. 1940–1942 m. dėstė muziką ir vadovavo chorams Utenoje, vėliau dvejus metus dirbo Vilkaviškyje. 1944–1949 m. dėstė muziką ir dainavimą, vadovavo chorams Kauno 8-ojoje ir 3-ojoje gimnazijose.

1950 m. Lietuvos valstybinėje konservatorijoje įgijo choro dirigento specialybę (doc. Konrado Kavecko klasė). 1950–1971 m. Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje dėstė choro dirigavimą ir kitas chorvedybos disciplinas. 1950–1953 m. buvo direktoriaus pavaduotojas mokymo reikalams. Kurį laiką mokė muzikos ir dainavimo Vilniaus 8-ojoje vidurinėje mokykloje, vadovavo miesto mėgėjų chorams. Daug prisidėjo prie sostinės meno mėgėjų apžiūrų ir dainų švenčių organizavimo, buvo respublikinių dainų švenčių konsultantas ir sumanus metodininkas.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Jonas Pocius

**Jonas Pocius** (1876 m. rugpjūčio 6 d. Jurbarke – 1948 m. ? ? Girdžiuose, Jurbarko raj.) – Lietuvos vargonininkas, chorvedys, muzikos mokytojas.

## Biografija
Žinomo muziko Antano Pociaus vyresnysis brolis. Baigęs Jurbarko pradžios mokyklą, privačiai mokėsi vargonuoti, vėliau vienerius metus Varšuvoje lankė profesorių Furmaniko ir Makowskio muzikos kursus.

Apie 40 metų vargonininkavo ir vadovavo chorams Jurbarke, apie 12 metų dėstė muziką miesto progimnazijoje, vėliau gimnazijoje. Vadovavo Šv. Cecilijos, Šaulių sąjungos, pavasarininkų, ateitininkų chorams bei orkestrams. Anot amžininkų, bažnytinis choras buvo pasiekęs aukštesnį meninį lygį, darniai atlikdavo religinius ir pasaulietinius kūrinius, koncertavo ne tik Jurbarke, bet ir kituose Lietuvos miestuose. 1907 m. kartu su „Dainos“ choru koncertavo I Lietuvos moterų suvažiavime Kaune. 1909 m. rugpjūčio 16 d. Jurbarke suorganizavo Skirsnemunės, Eržvilko, Čekiškės, Tauragės ir Jurbarko chorų įspūdingą šventę, kurioje dalyvavo apie 160 dainininkų. 1911 m. Jurbarko choras koncertavo I lietuvių žemės ūkio parodoje Marijampolėje.

1924 m. visos Lietuvos dainų šventei Kaune parengė 34 dalyvių pavasarininkų chorą, 1928 m. analogiškai dainų šventei 64 dalyvių Šv. Cecilijos bažnytinį chorą, o į 1930 m. Lietuvos dainų šventę Kaune atvežė jungtinį pavasarininkų ir ateitininkų chorą. Su savo chorais Šiauliuose ir Kaune laimėjo pirmąsias vietas. Paskutinius savo gyvenimo metus praleido Girdžiuose; ten mirė, ten ir palaidotas.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Darius Polikaitis

**Darius Polikaitis** (1963 m. spalio 26 d. Čikagoje, JAV) – inžinierius, muzikos mokytojas, chorvedys.

## Biografija

Mokydamasis gimnazijoje griežė orkestre, dainavo choruose ir jiems akompanavo. Muzikos mokėsi privačiai: muzikos teorijos ir harmonijos, dainavimo, dirigavimo, skambinti fortepijonu ir groti trimitu. Pirmieji jo mokytojai buvo F. Strolia, M. Memėnaitė, V. Gutauskas ir kt. 1987 m. magistro laipsniu baigė Ilinojaus technologijos institutą. 1982–1992 m. buvo K. Donelaičio aukštesniosios lituanistinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas Čikagoje.

Nuo 1995 m. Palaimintojo Jurgio Matulaičio misijos vaikų choro vadovas Čikagos apylinkėse. Choras gieda bažnyčioje, dalyvauja koncertuose.

Nuo 1988 m. D. Polikaitis yra Čikagos Lietuvių meno ansamblio „Dainava“ (apie 60 dalyvių) meno vadovas ir dirigentas. Kolektyvas organizuoja koncertus ir muzikinius vaidinimus, dalyvauja dainų šventėse ir kituose tautiniuose renginiuose. 1995 m. „Dainava“ koncertu pažymėjo savo kūrybinės veiklos 50-metį. 1998 m. sausio 18 d. religinės muzikos koncerte, be kitų kūrinių, ansamblis atliko anglų kompozitoriaus J. Rutterio „Requiem“. „Dainavos" ansamblis yra koncertavęs Vašingtone, Klyvlende, Detroite, Toronte, Grand Rapidse, dalyvavo 1990 m. Lietuvos tautinėje dainų šventėje, 1994 m. I ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėse Kaune ir Vilniuje.

D. Polikaitis buvo 1991 m. 7-osios JAV ir Kanados Kanados lietuvių dainų šventės Čikagoje, 1992 m. 9-osios išeivijos lietuvių tautinių šokių šventės *Rosemont Horison*, IL, 1994 m. I ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų švenčių Kaune ir Vilniuje dirigentas. Yra Šiaurės Amerikos lietuvių muzikų sąjungos valdybos narys – vicepirmininkas ir Amerikos chorvedžių sąjungos narys. 1984–1989 m. kaip dainininkas koncertavo Čikagoje, Detroite, Klyvlende, Niujorke, Toronte, Los Andžele, 1989 m. dalyvavo Roko marše Lietuvoje – koncertavo Kaune, Klaipėdoje, Mažeikiuose, Šiauliuose, Panevėžyje ir Vilniuje. Pasireiškia ir kaip kompozitorius. Kuria populiarias dainas, instrumentuoja liaudies šokius pučiamųjų orkestrui. Išleido keletą savo kūrinių plokštelių. 1993 m. dainavo savo dainą „Sveikas, Dievo Piligrime“ Lietuvos jaunimo susitikimo proga su popiežiumi Jonu Pauliumi II Kaune. Visa Polikaičių šeima muzikai: Audrius – akordeonistas, pedagogas, „Dainavos" ansamblio chormeisteris, Rimas – pianistas ir akordeonistas, Rima – fleitininke, mokytoja, Vida – dainininkė (sopranas).

## Šaltiniai

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Vaclovas Pocius

**Vaclovas Pocius** (1920 m. balandžio 3 d. Derkinčių k., Skuodo r. – 1986 m. liepos 9 d. Marijampolėje) – muzikos mokytojas ir chorvedys.

## Biografija

1932–1939 mokėsi Skuodo gimnazijoje. Tuo pačiu metu privačiai mokėsi ir muzikos. 1946–1949 Klaipėdos muzikos mokykloje mokėsi skambinti fortepijonu ir diriguoti (dėst. J. Karosas). 1945–1959 Kretingos vidurinėje mokykloje dėstė muziką, vadovavo vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorams, vokaliniams ir instrumentiniams ansambliams. Taip pat vadovavo Kretingos kultūros namų mišriajam chorui, rajkoopsąjungos mišriajam chorui ir žemdirbių chorams. Su kultūros namų meno mėgėjais pastatėM. Petrausko operetę „Consilium facultatis". Chorai dalyvavo Kretingos rajono ir respublikinėse dainų šventėse, gerai pasirodydavo chorų varžybose.

Apsigyvenęs Marijampolėje, 1959–1976 V. Pocius mokytojavo, vadovavo vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorams, vokaliniams ansambliams ir pučiamųjų orkestrui V. Mykolaičio-Putino internatinėje mokykloje. 1959–1969 buvo Marijampolės gyvulininkystės technikumo moksleivių mišriojo choro vadovas. 1967–1972 vadovavo Marijampolės cukraus fabriko vyrų chorui „Garsas", kartu su A. Šmulkščiu – ir kultūros namų mišriajam chorui.

Nuo 1974 V. Pocius buvo Marijampolės žemės ūkio technikumo moksleivių mišriojo choro ir miesto darbo veteranų mišriojo choro vadovas. Chorus parengdavo Marijampolės rajono ir respublikinėms dainų šventėms, o chorų varžybose laimėdavo prizinių vietų. Buvo Kretingos ir Marijampolės rajonų dainų švenčių dirigentas. 1963 apdovanotas Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Juozas Pranckevičius (1940)

**Juozas Pranckevičius** (1940 m. vasario 17 d. Siesikų miestelyje, Ukmergės r.) – choro dirigentas ir pedagogas.

## Biografija

Vargonininko ir chorvedžio Juozo Pranckevičiaus sūnus. 1948–1958 choro dirigavimo mokėsi Vilniaus dešimtmetėje muzikos mokykloje (dėst. P. Sližys, B. Razauskienė, A. Jozėnas). 1958–1963 choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. J. Barausko klasė).

1962–1967 Lietuvos liaudies meno rūmų dirigentas – konsultantas bei meno vadovas.

Nuo 1967 Vilniaus kultūros mokyklos (konservatorijos) choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytojas, dieninio skyriaus vedėjas, dirigavimo specialybės vadovas, parengė būrį jaunųjų chorvedžių. 1958–1965 Respublikinių profsąjungų kultūros rūmų mišriojo choro „Tauras“, 1967–1969 Vilniaus valstybinio pedagoginio instituto studentų dainų ir šokių liaudies ansamblio „Šviesa“ chormeisteris. 1969–1972 Lietuvos žemės ūkio ministerijos mišriojo choro „Dobilas“ chormeisteris ir moterų vokalinio ansamblio vadovas. 1972–1977 Lietuvos vidaus reikalų ministerijos vyrų choro „Sakalas“, 1978–1980 Vilniaus plastmasinių dirbinių gamyklos mišriojo choro „Plastikas“, 1980–1992 Vilniaus „Elfos“ gamyklos mišriojo choro ir kurį laiką Vilniaus skaičiavimo mašinų gamyklos vyrų choro „Elektronika" chormeisteris. Buvo respublikinių dainų švenčių konsultantas, meno mėgėjų apžiūrų ir chorų konkursų žiuri narys. Kaip natografas spaudai parengė daug muzikinių leidinių. 1989 jis apdovanotas Kultūros žymūno ženklu.

## Šaltiniai

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Pranas Povilionis

**Pranas Povilionis** (g. 1942 m. rugsėjo 18 d. Paaluonės k. (Kėdainių raj.)) – choro dirigentas ir pedagogas.

## Biografija

1960–1964 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno Juozo Gruodžio muzikos technikume (dėst. Vladas Balsys), 1964–1968 m. muziką studijavo Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute (doc. Antano Jozėno choro dirigavimo klasė). 1976–1979 m. choro dirigavimo studijas neakivaizdiniu būdu tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. Klemenso Griauzdės klasė).

Nuo 1968 m. rudens – Marijampolės aukštesniosios pedagoginės mokyklos muzikos dėstytojas, nuo 1995 m. – vyr. dėstytojas. 1968–1978 m. – merginų choro meno vadovas ir dirigentas. Į kolektyvą sutelkęs apie 120 merginų, jas išmokė daug įvairių autorių kūrinių, nemažai koncertavo, respublikinėse moksleivių chorų apžiūrose pelnė pirmųjų ir kitų prizinių vietų. 1970 m. respublikinės dainų šventės konkurse laimėjo pirmąją vietą, o 1975 m. analogiškos dainų šventės konkurse ir 1977 m. meno mėgėjų festivalyje – antrąsias vietas, dalyvavo 1973 ir 1978 m. respublikiniuose moterų ir vyrų chorų sąskrydžiuose Šiauliuose, Marijampolės rajono dainų šventėse ir kituose kultūros renginiuose.

1970 m. Marijampolės maisto pramonės automatų gamykloje suorganizavo 100 dalyvių mišrųjį chorą ir yra jo meno vadovas bei dirigentas. 1981 m. chorui suteiktas „Šešupės" vardas, 1993 m. kolektyvas perėjo Marijampolės miesto kultūros skyriaus žinion. Vadovas chorą išmokė daug dainų ir sudėtingesnių kūrinių, surengė kelis šimtus koncertų Lietuvoje ir užsienyje: 1990 m. – Vokietijoje, 1996 m. – Slovakijoje, Austrijoje, Italijoje, Čekijoje, 1998 m. – Šveicarijoje ir Prancūzijoje.

Chorą parengė 1975, 1980 ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms, 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei, 1994 m. – I ir 1998 m. – II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Vilniuje, 1995 m. Baltijos ir Šiaurės šalių chorų festivaliui Rygoje. 1979 m. IV Stasio Šimkaus chorų konkurse Klaipėdoje pelnė prizą už geriausią S. Šimkaus dainos „Atsisveikinimas su giria“ atlikimą. 1985 m. respublikinės dainų šventės chorų konkurse įmonių kolektyvų grupėje „Šešupė" pelnė geriausio kolektyvo vardą. Pirmųjų ir kitų prizinių vietų choras laimėjo ir kitose chorų apžiūrose bei konkursuose.

Pranas Povilionis – Marijampolės rajono dainų švenčių ir 1978 m. respublikinio moterų ir vyrų chorų sąskrydžio Šiauliuose dirigentas. 1980 m. apdovanotas Kultūros žymūno ženklu.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.