open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Vytautas Mačiuika

**Vytautas Mačiuika** (1929 m. spalio 31 d., kitais duomenimis: 1930 m. gruodžio 31 d. Kaunas – 1999 m. spalio 14 d. Vilnius) – Lietuvos rašytojas, skulptorius.

## Biografija
Antano Mačiuikos sūnus. 1944 m. už pogrindinę veiklą suimtas, kalintas Kalinine, Toržoko, Pečioros, Taišeto, Magadano lageriuose; 3 kartus teistas, 2 kartus pabėgo, 1955 m. paleistas. 1964 m. baigė skulptūrą Lietuvos dailės institute.

## Rašytojas
Išleido eilėraščių rinkinius „Negludinti akmenys“ (1965 m.), „Ritmai“ (1978 m.), „Prorėžos“ (1980 m.), „Duburiai“ (1983 m.), „Atminties vingiai“ (1987 m.), „Vilties valanda“ (1990 m.). Poezijai būdinga tvirta pilietinė ir dorovinė pozicija, publicistinė raiška. Autobiografinio romano „Savi ir svetimi“ (2 d. 1992–1994 m.) personažai – pasipriešinimo sovietinės okupacijos režimui dalyviai, taip pat istoriniai veikėjai Antanas Sniečkus, Kazys Preikšas, Aleksandras Gudaitis-Guzevičius, Ivanas Bagramianas ir kt. Svarbiausi romano įvykiai klostosi Lietuvoje, bet pasakojimo siužetinės linijos tęsiasi iki Maskvos, Vokietijos, Amerikos. Kalba protokolinė, dokumentiškai tiksli, kartais su tam tikra ironija. Tokiu pat stiliumi parašytos ir „Šiaurės novelės“ (1996 m.) – autoriaus gyvenimo kronika.

## Skulptorius

Parodose dalyvavo nuo 1961 m.; individualios parodos surengtos Vilniuje (1971 m., 1980 m.). Kūriniams daugiausia naudota bronza, medis, granitas, marmuras. Sukūrė skulptūrinių reljefų (Poetas Jonas Graičiūnas 1973 m.), portretinių („Rasa“ 1968 m., Poetas Justinas Marcinkevičius 1977 m.), dekoratyvinių („Šaltinis Palangoje“ 1970 m.) skulptūrų, antkapinių paminklų (Steponas Darius ir Stasys Girėnas Aukštųjų Šančių karių kapinėse Kaune, su architektas V. ir A. Nasvyčiais 1968 m., Jonas Kazlauskas, Saulės kapinėse Vilniuje 1973 m.), medalių (Vilniaus universiteto profesorius Jonas Kazlauskas 1979 m., SSRS liaudies artistė Nijolė Ambrazaitytė 1986 m.), monumentų (Janis Zūčis Rygoje 1966 m., Herkus Mantas Klaipėdoje 1976 m.).

## Bibliografija
* Rinktiniai raštai, 2 t. Vilnius 1997.

## Šaltiniai
Prancūzijos kolonijinė imperija

**Prancūzijos kolonijinė imperija** () – kolonijinė imperija, valdyta Prancūzijos karalystės, Prancūzijos imperijos ir Prancūzijos Respubikos. Didžiausios galybės pasiekė XX a., kuomet valdė apie 12&nbsp;347&nbsp;000 km² pasaulio teritorijos. Tuo metu ji buvo antroji pagal dydį pasaulio imperija.

Ispanijai saugant savo kolonijinės plėtros monopoliją ir dėl vidinių problemų – Prancūzijos religinių karų – pirmosios pastangos kurti kolonijas buvo gana vėlyvos. Ankstyvosios kolonijos Pietų Amerikoje – Pusiaujo Prancūzija 1612 m. San Luise, Antarktinė Prancūzija 1555 m. Rio de Žaneire ir Floridoje nebuvo sėkmingos dėl menkos valdžios paramos ir Ispanijos bei Portugalijos pasipriešinimo. Kolonijinės imperijos kūrimas prasidėjo tik nuo 1605 m. liepos 27 d., įkūrus Por Rojalį Šiaurės Amerikos Akadijos kolonijoje.

Imperija vystėsi dviem etapais. Iš pradžių (XVII a.) ji daugiausia dėmesio skyrė Šiaurės Amerikai, kur buvo įkurta Naujoji Prancūzija, taip pat Karibams ir Pietų Azijai. Pagal 1763 m. Paryžiaus taikos sutartį Prancūzija buvo priversta didžiąją dalį savo Amerikos ir Indijos valdų atiduoti Didžiajai Britanijai (Luizianą dar anksčiau perdavė sąjungininkei Ispanijai, kad ji nepatektų į britų rankas).

Antrosios imperijos metu (nuo 1830 m.) Prancūzija didžiausią dėmesį kreipė į Afriką ir Pietryčių Aziją. Tarp 1845 m. ir 1897 m. Prancūzija užėmė visą Sacharą. Tuo pačiu metu Prancūzija užėmė beveik visas Indijos vandenyno salas ir didžiąją dalį Okeanijos. 1954 m. Prancūzijos kolonijinė imperija žlugo Azijoje, o 1960 m. ir Afrikoje.

Dabartinė imperijos liekana yra Prancūzijos užjūrio departamentai ir teritorijos, tarp kurių didžiausia teritorija yra Prancūzijos Gviana.

Dėl prancūzų imperializmo buvusiose kolonijose išplito prancūzų kalba, teisinė sistema, švietimas.
## Prancūzijos valdos Afrikoje

## Europoje Prancūzijos valdytos teritorijos

Be užjūrio valdų Prancūzija skirtingais laikotarpiais valdė ir kai kurias Europos šalis, tačiau jų negalima painioti su kolonijomis, nes jų teisinis statusas visada buvo kitoks.
Pyras (miestas)

**Pyras** () – miestas Jungtinėse Amerikos Valstijose, Pietų Dakotos centre, Misūrio upės kairiajame krante. Valstijos sostinė. 2020 m. JAV gyventojų surašymo duomenimis, mieste gyveno 14 091 gyventojų (antra pagal mažumą JAV valstijos sostinė). Regiono prekybos centras. Turizmas, žemės ūkis: galvijai, kiaulės, kviečiai, kukurūzai, saulėgrąžos, avižos, sojos pupelės, sorgai, vystoma maisto pramonė. Vietovėje populiari žvejyba, gausu poilsio zonų. Į pietryčius nuo miesto yra Žemutinio Brulio bei Varnų Upės indėnų rezervacijos, šiaurės vakaruose yra Šajenų Upės indėnų rezervacija. Yra oro uostas, viešoji biblioteka, muziejus, akvariumas. Hjuso apygardos administracinis centras.

## Istorija

Vietovėje seniau gyveno arikarai, kiek vėliau sijai. 1804 m. į vietovę atkeliavo Luiso ir Klarko ekspedicija. 1817 m. įkurta kailių prekybos gyvenvietė. Pyras įkurtas 1880 m. kaip vakarinis svarbaus Vidurio Vakarų geležinkelio terminalas. Pavadintas kailių pirklio Pyro Šoto jaunesniojo garbei. Miestas augo kaip geležinkelio stotis kalnakasybos pramonei, ūkininkavimo, galvijų auginimo prekybos centras dideliam regionui. 1889 m., kai Pietų Dakota tapo valstija, Pyras buvo pasirinktas kaip laikinoji jos sostinė, bet po rinkimų 1890 ir 1904 m. nutarta, kad miestas bus nuolatinė valstijos sostine. 1910 m. pastatytas kapitolijus. 1962 m. 8 km į šiaurę nuo miesto, ant Misūrio upės pastatyta Ovahio užtvanka, sudarydama 372 km ilgio Ovahio ežerą tarp Pyro ir Bismarko.

## Gyventojai
2020 m. JAV gyventojų surašymo duomenimis, mieste gyveno 77,87 % baltųjų, 12,34 % indėnų, 5,12 % mišrios rasės, 2,96 % lotynoamerikiečių, 0,84 % azijiečių, 0,55 % afroamerikiečių, 0,29 % kitų rasių ir 0,03 % Ramiojo vandenyno salų kilmės gyventojų.


Pierre SD.JPG|Miesto reginys
Hughes County Courthouse.JPG|Hjuso apygardos teismo pastatas
Pierre, South Dakota (2022).jpg|Miesto centras
Rail bridge over Missouri River near Pierre, South Dakota.JPG|Geležinkelio tiltas per Misūrį
Pierre Street, Pierre, SD.jpg|Miesto gatvė


## Šaltiniai
Adomas Mačiulis

**Adomas Mačiulis** (1929 m. spalio 18 d. Žironai, Radviliškio valsčius – 1995 m. vasario 11 d. Kaunas) – Lietuvos chemikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.

## Biografija
1959 m. baigė Sąjunginį neakivaizdinį politechnikos institutą Maskvoje. 1970 m. chemijos mokslų daktaras.

1959–1972 m. dirbo Energetikos ir elektrotechnikos institute, 1973–1994 m. Fizikinių – techninių energetikos problemų institute; nuo 1973 m. profesorius.

## Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų kryptys – polimerų difuzinis stabilizavimas, polimerinių kompozicinių medžiagų irimas, jų modifikavimas ilgalaikiškumui didinti. Sukūrė polimerų difuzinio stabilizavimo technologiją ir įrangą.

## Bibliografija
*Polimerų difuzinis stabilizavimas, su E. Tornau, 1974 m., rusų kalba 

## Šaltiniai
Brandmajoras

**Brandmajoras** – miesto priešgaisrinės apsaugos viršininkas.

## Carinė Rusija
Rusijoje brandmajorų pareigybė egzistavo XVIII a. pab. – 1917 m. Pvz., 1761 m. brandmajoras buvo vienas iš etatų Vyriausioje policmeisterio valdyboje.
Brandmajorus oberpolicmeisterio teikimu skirdavo gubernijos valdyba. Algą mokėdavo miestas. Rangų lentelėje brandmajoras buvo priskirtas VIII klasei, kas atitiko armijos majorą.

Brandmajoras darbe remdavosi Gaisrininkų statutu ir policmeisterio potvarkiais.

Brandmajoro pareigos buvo:
* užkirsti kelią gaisrams
* užtikrinti lengvau užsiliepsnojančių medžiagų laikymo saugumą
* užtikrinti gatvės žibintų techninę priežiūrą
* prižiūrėti priešgaisrinių normų laikymąsi statant pastatus
* užtikrinti krosnių eksploatacijos priežiūrą
* aprūpinti gaisrininkų komandas personalu ir įrankiais
Miesto gaisrininkų komandos buvo pavaldžios brandmajorui. Maskvoje ir Sankt Peterburge brandmajorai vadovavo Priešgaisriniam depui, kuris gamino priešgaisrinius įrankius, ir Vežikų kiemams, kuriuose laikydavo arklius ir gaisrininkų ekipažus.

Brandmajoras būdavo pavaldus oberpolicmeisteriui, kuriam pranešdavo apie visas priešgaisrinės apsaugos problemas, pateikdavo kasmetines lėšų panaudojimo atskaitas. Brandmajorui paklusdavo brandmeisteriai.

Pareigybė buvo panaikinta 1917 m.

## Nuorodos
* Брандмайор
Jonas Mačiulis (1919)

**Jonas Mačiulis** (1919 m. liepos 20 d. Kalviuose, Veliuonos valsčius – 1992 m. balandžio 5 d. Vilniuje) – Lietuvos rašytojas, archyvininkas, muziejininkas.

## Biografija
Baigęs gimnaziją įstojo į Vytauto Didžiojo universitetą studijuoti lietuvių kalbą ir literatūrą. 1951 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultetą. Mokytojavo Garliavos vidurinėje mokykloje. Nuo 1969 m. Centrinio valstybinio literatūros ir meno archyvo direktorės pavaduotojas. 1973–1983 m. Vilniaus rašytojų memorialinio muziejaus direktorius.

## Kūryba
Parašė dokumentinių apybraižų (rinkiniai „Augo diemedis“ apie Petro Cvirkos vaikystę, „Iš dienų tėkmės“ apie Kristijoną Donelaitį, Petro Cvirkos motiną, Ievą Simonaitytę ir Antaną Jušką).

Romane „Troškulys“ (1977 m., 2 leid. 1995 m.) kronikinio pasakojimo stiliumi vaizduojamas baudžiavos laikų kaimas, vyrauja socialinė buitinė tematika. Romane „Bėga upės krantai“ aprašomas sielininkų gyvenimas po baudžiavos panaikinimo; būdingas sodrus praeities koloritas, lakus pasakojimo stilius, romantinė nuotaika.

Epochinis romanas " Laiškai Eugenijai (1944-1956)"  (2015m.) tai svarbus egodokumentikos bei epistolinės literatūros šaltinis.  Jame sudėti rašytojo laiškai ištremtai į Sibirą mylimajai. Tai epochos dokumentas, tremties liudijimas, egodokumentika, kurioje atsispindi ne tik skaudžiai išgyventa asmeninė drama, bet ir to meto visuomenės įvairių grupių socialiniai ryšiai, kasdieninis gyvenimas, perteiktas per dažnai tam tikrų aplinkybių (šiuo atveju - sovietinės tikrovės) apribotą "savęs liudijimą".  

## Bibliografija

* Augo diemedis / iliustr. Birutė Demkutė. – Vilnius: Valstybinė grožinės literatūros leidykla, 1961. – 110 p.: iliustr.
* Iš dienų tėkmės. – Vilnius: Valstybinė politinės ir mokslinės literatūros leidykla, 1963. – 49 p.
* Augo diemedis: apsakymai apie Petro Cvirkos vaikystę / iliustr. Birutė Cvirkienė. – 2-asis leidimas. – Vilnius: Vaga, 1976. – 221 p.: iliustr.
* Troškulys: romanas. – Vilnius: Vaga, 1977. – 370 p.
* Bėga upės krantai: romanas. – Vilnius: Vaga, 1982. – 214 p.
* Troškulys: romanas. – Vilnius: Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, 1995. – 228 p. – ISBN 9986-413-56-7
* Laiškai Eugenijai (1944-1956): epochinis romanas: – Vilnius: Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, 2015. – 504 p. – ISBN 978-9986-39-868-4


## Šaltiniai
Leonas Laimutis Mačiūnas

**Leonas Laimutis Mačiūnas** (1928 m. liepos 17 d. Alytuje – 2014 m. gegužės 29 d. Vilniuje) – Lietuvos gydytojas chirurgas, šachmatininkas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija
1945–1946 m. studijavo Vilniaus universitete, 1946–1950 m. Kauno universiteto medicinos fakultete. 1988 m. medicinos mokslų daktaras.

1950–1967 m. dirbo Kauno greitosios pagalbos stotyje, Kauno antrojoje ligoninėje. 1953–1957 m. dėstė Kauno medicinos mokykloje. 1968–1977 m. Vilniaus klinikinės ligoninės gydytojas, kartu 1970–1977 m. dėstė Vilniaus medicinos mokykloje, 1977–1998 m. – Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 1991 m. profesorius.

1983 m. šachmatų žaidimo susirašinėjant komandinių pirmenybių čempionas. Lietuvos katalikų mokslų akademijos medicinos skyriaus pirmininkas nuo 1995 m., Pasaulinės gydytojų katalikų federacijos Europos asociacijų valdybos narys nuo 2000 m. Pasaulinės gydytojų federacijos Už žmogaus gyvybę Lietuvos asociacijos valdybos narys nuo 1997 m.

Palaidotas Liepynės kapinėse.

## Mokslinė veikla
Mokslinio darbo pagrindinė sritis – skrandžio ir dvylikapirštės žarnos ulcerogeninės (linkusios opėti) zonos opaligės etiopatogenezė, klinika ir chirurginis gydymas. Paskelbė daugiau kaip 270 mokslinių straipsnių.

## Bibliografija
* Opaligė – gravitacinė liga, 1991 m.
* Apendicitas, su kitais, 1992 m.

## Šaltiniai
Viekšnių šv. Sergejaus Radonežiečio cerkvė

**Viekšnių Šv. Sergijaus Radonežiečio cerkvė** – stačiatikių cerkvė, stovinti  Viekšnių mieste, Mažeikių rajone. 2021 m. įrašyta į Kultūros vertybių registrą.

## Istorija
 
1867 m. Viekšniuose stačiatikiai įkūrė cerkvę gyvenamajame name, tais pačiais metais įkurta Viekšnių Šv. Sergijaus Radonežiečio parapija. Vėliau pradėta statyti cerkvė, kurios statybos darbus prižiūrėjo šventikas Vasilijus Krukovskis. 1875 m. liepos 20 d. statybos baigtos ir akmeninė cerkvė pašventinta. Caro valdžia cerkvei perleido malūną ir 5 ha žemės. 1937 m. parapijoje buvo 1297 tikintieji. 1944 m. per karą pastatas stipriai nukentėjo, todėl pamaldos laikytos nuosavame name. 1947 m. cerkvė atstatyta, iškilmingai pašventinta ir oficialiai įregistruota.

## Architektūra

1875 m. pastatyta cerkvė buvo prailginto kryžiaus formos, viduje išdažyta geltona spalva, papuošta baltais piliastrais ir karnizais. Šventoriuje stovi akmuo raudonarmiečiams, 1919 m. žuvusiems už Tarybų valdžią.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Храм во имя преподобного Сергия Радонежского в Векшняй *orthodoxy.lt*
*
Romualdas Mačiulaitis

**Romualdas Mačiulaitis** (g. 1948 m. spalio 24 d. Mažeikiuose) – Lietuvos statybinių medžiagų technologas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

## Biografija
1972 m. baigė Vilniaus universitetą. 1993 m. technikos mokslų daktaras.

1972-1998 m. dirbo Termoizoliacijos institute, 1975-1979 m. Statybinių medžiagų laboratorijos grupės vadovas, 1979-1983 m. ir 1985-1990 m. vyresnysis mokslo darbuotojas, 1983–1985 m. Fizikinių cheminių tyrimų skyriaus Statybinių medžiagų ilgalaikiškumo tyrimų sektoriaus vedėjas, 1990-1991 m. Statybinių medžiagų atsparumo šalčiui laboratorijos vedėjas, 1993-1994 m. vyriausiasis mokslo darbuotojas, 1994–1998 m. Statybinių medžiagų kokybės tyrimų laboratorijos vedėjas, 1991-1994 m. dar ir bendrovės „Termolita“ Statybinių medžiagų kokybės tyrimų laboratorijos vedėjas. Nuo 1993 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto (iki 1996 m. Vilniaus technikos universitetas) dėstytojas, 1995-1996 m. Darbo ir gaisrinės saugos katedros, nuo 1996 m. Statybinių medžiagų katedros vedėjas; nuo 1999 m. profesorius.

## Mokslinė veikla
Mokslinių darbų svarbiausios sritys: rišamosios, silikatinės, polimerinės statybinės medžiagos, keraminių ir kitokių sienų medžiagų atsparumas šalčiui ir jų ilgalaikiškumo prognozavimas, technol. procesų gaisrinė profilaktika, gaisrų ir sprogimų vertinimas. 1987-2007 m. vienas ir su kitais parašė 6 monografijas apie statybinės keramikos savybes, sienų dirbinių atsparumą šalčiui ir ilgalaikiškumą. Parengė 10 mokomųjų priemonių, paskelbė daugiau kaip 150 mokslinių straipsnių. 16 išradimų autorius, 1 patentas.

## Šaltiniai
Marija Mačiulienė

**Marija Mačiulienė** (g. 1929 m. kovo 25 d. Kaune) – Lietuvos dailininkė monumentalistė.

## Biografija
Vyras Algimantas Mačiulis. 1955 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1968–1985 m. dėstė Vilniaus dailės mokykloje.

## Kūryba
Sukūrė mozaikos portretų („Kipras Petrauskas“, su M. A. Mackelaite, 1957 m., „Barbora“ 1971 m., „Merginos portretas“ 1976 m., „Teodoras Grotus“, „Pranciškus Norvaiša“, abu 1979 m., „Jeronimas Stroinovskis“, 1983 m.), lauko akmens, smaltos mozaikos kompozicijų visuomeniniams interjerams. Ankstyviesiems kūriniams būdingas dekoratyvumas, kontūrinis piešinys (Gydomosios fizinės kultūros ir klimato terapijos parko Druskininkuose vartų mozaika, 1962 m., mozaika Elektrėnų vidurinės mokyklos interjere, 1963 m., „Pavasaris“ viešbutyje „Sputnik“ Maskvoje, 1967 m.), vėlyvajai kūrybai – ekspresija, subtilūs spalvų niuansai („Darbo džiaugsmas“ administracinio pastato eksterjere Alksniupiuose, 1978 m., „Vakaras“ gamyklos „Elfa“ profilaktoriume Vilniuje, 1982 m., „Žemė ir kosmosas“ Alksniupių vidurinės mokyklos, 1983 m., „Pašto istorija“ centrinio pašto Lydoje, 1990 m., interjeruose). Sukūrė piešinių, gobelenų, metalo dirbinių, tapybos kūrinių. Nuo 1957 m. dalyvauja parodose.

## Šaltiniai
Anykščių šv. Aleksandro Neviškio cerkvė

**Anykščių Šv. Aleksandro Neviškio cerkvė** –  stačiatikių maldos namai, esantys Anykščiuose, į šiaurės rytus nuo miesto centro, Janydžių mikrorajone, buvusioje dvarvietėje. Cerkvė stovi skvere šalia Anykščių regioninio parko direkcijos. Priklauso Anykščių Šv. Aleksandro Neviškio parapijai. 

## Istorija

Pirmoji stačiatikių šventovė Anykščiuose buvo pastatyta XVI a. pradžioje Didžiojo kunigaikščio Ivano III ir Sofijos Paleolog duktės, Didžiosios Lietuvos kunigaikštienės (nuo 1494 m.), Lenkijos karalienės (nuo 1501 m.) Elenos rūpesčiu. Pasibaigus 1487–1494 metų rusų-lietuvių karui, susitaikymo tarp dviejų valstybių vardan, ji susituokė su Lietuvos didžiuoju kunigaikščiu Aleksandru Jogailaičiu (1461–1506), kuris įsipareigojo nekeisti jos stačiatikių tikėjimo. Elena tapo visų stačiatikių globėja Lietuvos valstybėje.

1526 ar 1529 metais Anykščių cerkvė buvo nugriauta.

Antroji medinė cerkvė Anykščiuose pastatyta 1867 metais. Cerkvė priskirta VI klasei. 1867 metų rugsėjo 24 dieną ją pašventino Kauno vyskupas Aleksandras (Dobryninas). 1873 m. netoli jos pastatyta nauja mūrinė cerkvė. Ji priskirta ketvirtajai klasei. 1873 metų rugsėjo 17 dieną Surdegio Šv. Dvasios vyrų vienuolyno vyresnysis,  archimandritas Leonidas  Anykščių cerkvę pašventino taip pat kunigaikščio Šv. Aleksandro Neviškio vardu. Prie cerkvės buvo trys dešimtinės sklypo, 23 dešimtinės ganyklų, iš jų apie šešios dešimtinės miško (pušynas – statybinis, retas) ir 10 dešimtinių nederlingos žemės.  Cerkvė žemę išnuomodavo.  1898 metais ji nuomojo Andrioniškio dvaro 11 ežerų palei Šventosios upę (86,82 dešimtinių plotą), tris ežerus prie Juškonių kaimo (124,12 dešimtinių plotą) ir kt. Cerkvės kapinės užėmė pusę dešimtinės. I pasaulinio karo metu išvogta. 1873 m. parapijoje buvo 439, 1937 m. – 386, 1946 m. – 450 tikinčiųjų. 1930 metų lapkričio 5 dieną Žemės reformos valdyba nutarė nusavinti cerkvės žemės sklypą (14,4508 ha) Storių kaime. 1947 m. sovietai parapiją oficialiai įregistravo.

## Šventikai

Parapiją aptarnavę šventikai: iki 1875 m. – Aleksandras Čestnojus, 1876–1880 m. – Joanas Savickis, 1880–1883 m. – Joanas Kudriavcevas, 1883 m. – Nilas Šaninas, 1900–1901, 1907, 1910–1914 m. – Jakovas Budnikovas, 1902–1906 m. – Fiodoras Kunachovičius, nuo 1924 m. – jerėjus t. Ilija Gabecas, nuo 1935 m. – t. Nikolajus Savickis, nuo 1941 m. – jerėjus t. Timofejus (Orlovas), nuo 1948 m. – t. Aleksandras (Vlasovas), nuo 1959 m. – jerėjus t. Vasilijus (Mironovas), vėliau – jeravienuolis t. Nikonas (Vorošilovas), nuo 2003 m. – t. Aleksejus (Smirnovas), nuo 2015 – t. Fiodoras (Guriliovas).

## Nuorodos

* Аникщяйский православный приход в честь св. Александра Невскогo *orthodoxy.lt*
*  Anykščių Šv. Aleksandro Neviškio cerkvė *panoramas.lt*
Antitrombotikai

**Kraujo antikoaguliantas** – cheminė medžiaga, stabdanti kraujo krešėjimą.

Antikoaguliantai naudojami kaip vaistai prieš trombozę.
Kai kurie antikoaguliantai naudojami medicininėje įrangoje ir įrankiuose, kaip kad kraujo perpylimo maišeliuose, inkstų dializėje.

## Prieštromboziniai antikoaguliantai
Šie preparatai naudojami stabdyti nereikalingą kraujo krešėjimą kraujagyslėse. Jie naudojami sergant giliųjų venų tromboze, plaučių embolizmu, miokardo infarktu.

### Kumarinai
Kumarinai yra vitamino K antagonistai.

Kai kurie geriamieji kraujo antikoaguliantai yra vitamino K antagonistai, stabdantys jo veikimą. Vienas žinomiausių tokių preparatų yra varfarinas. Daugelis jų veikia lėtai, jų poveikis visu pajėgumu pasireiškia dažnai tik po 48 – 72 valandų. Jeigu krešėjimą reikia nusilpninti sparčiai, kartu leidžiamas heparinas. Šie preparatai yra naudojami gydant pacientus su giliųjų venų tromboze, plaučių embolizmu, prieširdžių virpėjimu, širdies vožtuvų protezais.

### Komplikacijos
80 m. ir vyresni pacientai gali būti labai linkę kraujuoti.

### Kitoks naudojimas
Kumarinai plačiai naudojami kaip žinduolių, ypač graužikų, nuodai. Labai dažnai taip naudojamas varfarinas.

### Kumarinų preparatai
* varfarinas (*Warfarin*; *Coumadin*) – vienas populiariausių kumarinų.
* *Acenocoumarol* ir *phenprocoumon*
* *Brodifacoum* – žiurknuodžiai. Medicinoje nevartojamas.
* *Phenindione*

## Heparinas
Heparinas veikia suaktyvindamas antitrombiną III (*antithrombin III*), kuris neleidžia trombinui paleisti kraujo krešėjimą. Heparinas naudojamas kaip vidinis vaistas ir kaip preparatas, kuris stabdo kraujo bei kraujo plazmos krešėjimą mediciniuose įtaisuose.
Panevėžio Viešpaties Prisikėlimo cerkvė

**Panevėžio Viešpaties Prisikėlimo cerkvė** – stačiatikių maldos namai, stovintys Panevėžyje. 2015 m. įrašyta į Kultūros vertybių registrą. 

## Istorija

Medinė Panevėžio cerkvė pastatyta 1892 metais. 1937 m. parapijoje buvo 621 tikintysis. Nuo 1936 m. kovo – lapkričio mėn. cerkvėje būdavo Surdegio Dievo Motinos ikona. Prie cerkvės veikė labdaros draugija. 1945 m. parapijoje buvo 400 tikinčiųjų, 1947 m. sovietų valdžia ją įregistravo.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Orthodoxy.lt
Brandmeisteris

**Brandmeisteris** – priešgaisrinės apsaugos darbuotojo laipsnis.

## Vokietija
Skirtingose Vokietijos žemėse Priešgaisrinės apsaugos tarnybos turi skirtingas ugniagesių laipsnių sistemas. Tačiau jose paprastai būna bent keli brandmeisterių laipsniai. Kai kuriose yra ir vyresniųjų karininkų lygio laipsniai, pvz.,:
* Atitinkantys jaunesniųjų karininkų lygį:
** brandmeisteris
** oberbrandmeisteris
** hauptbrandmeisteris
** pirmasis hauptbrandmeisteris
* Atitinkantys vyresniųjų karininkų lygį:
** amtsbrandmeisteris
** kreisbrandmeisteris

### Brandenburgo žemė

Image:Brandmeister.jpg|Brandmeisteris
Image:Oberbrandmeister.jpg|Oberbrandmeisteris
Image:Hauptbrandmeister.jpg|Hauptbrandmeisteris
Image:Erster hauptbrandmeister.jpg|Pirmasis hauptbrandmeisteris
Image:Amtsbrandmeister.jpg|Amtsbrandmeisteris
Image:Kreisbrandmeister.jpg|Kreisbrandmeisteris


## Rusija
*Brandmeisteris* () – gaisrininkų komandos viršininkas. Miestas dažnai turėdavo kelias gaisrininkų komandas su savo brandmeisteriais.
Barzdotasis baltikas

**Barzdotasis baltikas** () – baltikinių (*Tricholomataceae*) šeimos, baltikų (*Tricholoma*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**
Spygliuočių miškai, kalkinga dirva.
* **Augimo laikas**
Vasara, ruduo.
* **Pagrindiniai požymiai**
Kepurėlė plaušuotai žvynuota, rudai rusva, kotas pasišerpetojęs.

Vaisiakūniai vidutiniai, dideli. Kepurėlė 3–10 cm skersmens, retai didesnė, paplokščia, su gūbreliu, jos ochrinis paviršius raudonai rudai plaušuotas, žvynuotas, pakraščiai šviesesni, tankiai plaukuoti, barzdoti. Lakšteliai tankūs, gelsvi, kreminiai, priaugtiniai. Kotas 4–10×0,5–2 cm, vienodo storio, kietas, plaušuotas, žvyneliuotas, kepurėlės arba šviesesnės spalvos. Trama balsva, rusva, nemalonaus kvapo ir skonio. Sporos 5–7×3,5–5,5 μm.

**Būdingi požymiai:** vaisiakūniai raudonai rudos spalvos, pasišerpetoję.

Auga pavieniui, nedidelėmis grupelėmis spygliuočių miškuose, ypač eglynuose. Valgomas gerai išvirtas, menkavertis.

## Literatūra
* Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 138 psl.

## Nuorodos
* Barzdotojo baltiko nuotraukos
II pasaulio futbolo čempionato atranka

**II pasaulio futbolo čempionato atranka** – varžybos, vykusios nuo 1933 m. birželio 11 d. iki 1934 m. gegužės 24 d. siekiant nustatyti komandas, patenkančias į II pasaulio futbolo čempionato finalinį turnyrą. Užregistruotos 32 rinktinės, atrankoje turėjo dalyvauti ir pirmenybių šeimininkai italai, nors po šių pirmenybių į pasaulio pirmenybių finalinį etapą šeimininkai patenka be atrankos rungtynių. Bent 1 rungtynes sužaidė 27 rinktinės.

## Komandos

## Varžybos

Geografiniu principu komandos suskirstytos į 12 grupių, iš kurių į pirmenybes pateko po 1-2 stipriausias komandas.

### 1 grupė

|-
| 1. || ***' || bgcolor="#abc" | || || 6:2 || 2 || 2 || 0 || 0 || 8 || -2 || 4
|-
| 2. ||  || 0:2 || bgcolor="#abc" | || || 1 || 0 || 0 || 1 || 0 || -2 || 0
|-
| 3. ||  || || || bgcolor="#abc" | || 1 || 0 || 0 || 1 || 2 || -6 || 0
|}

=== 2 grupė ===

|-
| ***' ||  || 9:0 || 2:1
|}

### 3 grupė

|-
| ***' ||  || 4:0 || 
|}

Graikai atsisakė žaisti antrąsias rungtynes.

=== 4 grupė ===

|-
| 1. || ***' || bgcolor="#abc" | || || 4:1 || 2 || 2 || 0 || 0 || 8 || -2 || 4
|-
| 2. || ***' || || bgcolor="#abc" | || 6:1 || 1 || 1 || 0 || 0 || 6 || -1 || 2
|-
| 3. ||  || 1:4 || || bgcolor="#abc" | || 3 || 0 || 0 || 3 || 3 || -14 || 0
|}

Bulgarai pasitraukė iš turnyro anksčiau laiko.

=== 5 grupė ===

|-
|  || ***' || 1:2 || 0:2 
|}

### 6 grupė

|-
| 1. || ***' || bgcolor="#abc" | || 2:0  || 2:2 || 2 || 1 || 1 || 0 || 4 || -2 || 3
|-
| 2. || ***' || || bgcolor="#abc" | || 2:1 || 2 || 1 || 0 || 1 || 2 || -3 || 2
|-
| 3. ||  || || || bgcolor="#abc" | || 2 || 0 || 1 || 1 || 3 || -4 || 1
|}

### 7 grupė

|-
| 1. || ***' || bgcolor="#abc" | || || 5:2 || 2 || 2 || 0 || 0 || 9 || -4 || 4
|-
| 2. || ***' || 2:4 || bgcolor="#abc" | || || 2 || 0 || 1 || 1 || 6 || -8 || 1
|-
| 3. ||  || || 4:4 || bgcolor="#abc" | || 2 || 0 || 1 || 1 || 6 || -9 || 1
|}

### 8 grupė

|-
| 1. || ***' || bgcolor="#abc" | || || || 1 || 1 || 0 || 0 || 9 || -1 || 2
|-
| 2. || ***' || || bgcolor="#abc" | || || 1 || 1 || 0 || 0 || 6 || -1 || 2
|-
| 3. ||  || 1:9 || 1:6 || bgcolor="#abc" | || 2 || 0 || 0 || 2 || 2 || -15 || 0
|}

### 9 grupė

**Brazilija** prieš Peru laimėjo be kovos, pastarajai atsisakius žaisti.

### 10 grupė

**Argentina** laimėjo be kovos, Čilei atsisakius žaisti.

### 11 grupė

; I etapas

|-
| 1. || ****** || bgcolor="#abc" | || || 3 || 2 || 1 || 0 || 10 || -2 || 5
|-
| 2. ||  || 1:3  1:1  0:6 || bgcolor="#abc" | || 3 || 0 || 1 || 2 || 2 || -10 || 1
|}

; II etapas

|-
| 1. || ****** || bgcolor="#abc" | || 3:2  5:0  4:1 || 3 || 3 || 0 || 0 || 12 || -3 || 6
|-
| 2. ||  || || bgcolor="#abc" | || 3 || 0 || 0 || 3 || 3 || -12 || 0
|}

; III etapas

|-
| ***' ||  || 4:2 || [[Roma]]
|}

=== 12 grupė ===

|-
| ***' ||  || 7:1 || 4:1
|}

Turkija pasitraukė iš varžybų be kovos.

## Pastabos

## Šaltiniai

## Nuorodos
* FIFA 
* World Cup 1934 Qualifying (Rsssf.org)
III pasaulio futbolo čempionato atranka

**III pasaulio futbolo čempionato atranka** – varžybos, vykusios nuo 1937 m. birželio 16 d. iki 1938 m. gegužės 1 d. siekiant nustatyti komandas, patenkančias į III pasaulio futbolo čempionato finalinį turnyrą. Užsiregistravo 37 rinktinės, dalyvavo 22.

## Komandos

Nors Austrija iškovojo teisę žaisti finaliniame turnyre, tačiau 1938 m. pavasarį šalį aneksavo Vokietija ir austrai privalėjo žaisti Vokietijos rinktinėje.

## Varžybos
### 1 grupė

|-
| 1. || ***' || bgcolor="#abc" | || 5:0 || 4:1 || || 3 || 3 || 0 || 0 || 11 || -1 || 6
|-
| 2. || ***' || || bgcolor="#abc" | || 7:2 || 4:0 || 3 || 2 || 0 || 1 || 11 || -7 || 4
|-
| 3. ||  || || || bgcolor="#abc" | || || 3 || 1 || 0 || 2 || 4 || -11 || 2
|-
| 4. ||  || 0:2 || || 0:1 || bgcolor="#abc" | || 3 || 0 || 0 || 3 || 0 || -7 || 0
|}

### 2 grupė

|-
| ***' ||  || 3:2 || 3:3
|}

=== 3 grupė ===

|-
| ***' ||  || 4:0 || 0:1
|}

### 4 grupė

**Rumunija** pateko į pirmenybes be kovos, kadangi atsisakė žaisti Egiptas.

### 5 grupė

|-
| ***' ||  || 2:1 || [[Milanas]]
|}

=== 6 grupė ===
==== I etapas ====

|-
|  || ****** || 1:3 || 0:1
|}

==== II etapas ====

|-
| ***' ||  || 11:1 || Budapeštas
|}

### 7 grupė

|-
|  || ***' || 1:1 || 0:6
|}

=== 8 grupė ===
==== I etapas ====

|-
| ****** ||  || 4:2 || 5:1
|}

==== II etapas ====

|-
| ***' ||  || 2:1 || Viena
|}

### 9 grupė

|-
| 1. || ***' || bgcolor="#abc" | || || 4:0 || 2 || 1 || 1 || 0 || 5 || -1 || 3
|-
| 2. || ***' || 1:1 || bgcolor="#abc" | || || 2 || 1 || 1 || 0 || 4 || -3 || 3
|-
| 3. ||  || || 2:3 || bgcolor="#abc" | || 2 || 0 || 0 || 2 || 2 || -7 || 0
|}

### 10 grupė

**Brazilija** be kovos laimėjo prieš Argentiną, kadangi pastaroji pasitraukė iš varžybų.

### 11 grupė
#### I etapas

; A pogrupis

JAV atsisakė žaisti.

; B grupė

Kolumbija, Kosta Rika, Meksika, Nyderlandų Gviana (dabartinis Surinamas) ir Salvadoras visi atsisakė žaisti, tad Kuba laimėjo be kovos.

#### II etapas

**Kuba** pateko į finalinį turnyrą be kovos, kadangi JAV atsisakė žaisti.

### 12 grupė

**Ost Indija** (dabartinė Indonezija) laimėjo prieš Japoniją be kovos.

## Nuorodos
* FIFA 
* World Cup 1938 Qualifying (Rsssf.org)
IV pasaulio futbolo čempionato atranka

**IV pasaulio futbolo čempionato atranka** – varžybos, vykusios nuo 1949 m. birželio 2 d. iki 1950 m. balandžio 15 d. siekiant nustatyti komandas, patenkančias į IV pasaulio futbolo čempionato finalinį turnyrą. Užsiregistravo 34 rinktinės, tarp jų Italija (čempionė) ir Brazilija (šeimininkė) pateko į pirmenybes be atrankos. Likusios komandos kovojo 10 grupių:

## Komandos

Indija, Škotija ir Turkija atsisakė žaisti po to, kai jau buvo iškovojusios teisę dalyvauti finaliniame etape. Suomija pašalinta FIFA sprendimu, nors oficialioje FIFA svetainėje Suomijos atrankinės rungtynės yra įskaitytos. Bent 1 atrankos rungtynes sužaidė 19 komandų.

## Varžybos
### 1 grupė

|-
| 1. || ***' || bgcolor="#abc" | || || || 9:2 || 3 || 3 || 0 || 0 || 14 || -3 || 6
|-
| 2. || ***' || 0:1 || 	bgcolor="#abc" | || 2:0 || || 	3 || 2 || 0 || 1 || 10 || -3 || 4
|-
| 3. ||  || 1:4 || || bgcolor="#abc" | || 0:0 || 3 || 0 || 1 || 2 || 1 || -6 || 1
|-
| 4. ||  || || 2:8 || || bgcolor="#abc" | || 3 || 0 || 1 || 2 || 4 || -17 || 1
|}

Škotai gavo teisę žaisti pirmenybėse, tačiau atsisakė. Vieta pasiūlyta Prancūzijai, bet ir ši atsisakė.

### 2 grupė

|-
| ***' ||  || 7:0 || 
|}

Su nugalėtoja Turkija atsisakė žaisti Austrija, tad turkai galėjo vykti į pirmenybes, bet atsisakė. Vieta pasiūlyta Portugalijai, bet ir ši atsisakė.

=== 3 grupė ===

Pirmasis etapas:


|-
| ****** ||  || 6:0 || 5:2
|}

Antrasis etapas:


|-
|  ||  || 1:1 || 1:1
|}

Papildomos rungtynės:


|-
| ***' ||  || 3:2 (prat.) || Florencija
|}

### 4 grupė

|-
| ***' ||  || 5:2 || 3:2
|}

Belgija atsisakė žaisti su poros nugalėtoja Šveicarija, tad pastaroji ir vyko į pirmenybes.

=== 5 grupė ===

|-
| 1. || ***' || bgcolor="#abc" | || 3:1 || || 2 || 2 || 0 || 0 || 6 || -2 || 4
|-
| 2. ||  || 1:3 || bgcolor="#abc" | || 3:0 || 4 || 1 || 1 || 2 || 6 || -7 || 3
|-
| 3. ||  || || 1:1 || bgcolor="#abc" | || 2 || 0 || 1 || 1 || 1 || -4 || 1
|}

Suomijos rungtynės FIFA sprendimu pripažintos draugiškomis po to, kai ji atsisakė žaisti turnyre.

### 6 grupė

|-
| ***' ||  || 5:1 || 2:2
|}

=== 7 grupė ===

Argentinai pasitraukus, '''Čilė''' ir '''Bolivija''' pateko į pirmenybes be atrankos.

=== 8 grupė ===

Peru ir Ekvadorui pasitraukus, '''Urugvajus''' ir '''Paragvajus''' pateko į pirmenybes be atrankos.

=== 9 grupė ===

|-
| 1. || ***' || bgcolor="#abc" | || 6:0 || 2:0 || 4 || 4 || 0 || 0 || 17 || -2 || 8
|-
| 2. || **** || 2:6 || bgcolor="#abc" | || 1:1 || 4 || 1 || 1 || 2 || 8 || -15 || 3
|-
| 3. ||  || 0:3 || 2:5 || bgcolor="#abc" | || 4 || 0 || 1 || 3 || 3 || -11 || 1
|}

### 10 grupė

; I etapas

Birmai atsisakius, Indija pateko į kitą etapą, o kitos poros dalyviai Filipinai ir Indonezija abu atsisakė žaisti.

; IIetapas

Atsisakius visoms komandoms **Indija** galėjo keliauti į pirmenybes be kovos, tačiau ir ji atsisakė žaisti, kadangi FIFA oficialiai uždraudė oficialias rungtynes žaisti basomis, be batelių, o indai kaip tik norėjo žaisti basomis.

## Pastabos

## Šaltiniai

## Nuorodos
* FIFA 
* World Cup 1950 Qualifying (Rsssf.org)
Raguvos Dievo Motinos Gimimo cerkvė

**Raguvos Dievo Motinos Gimimo cerkvė** stovi Raguvos rytiniame pakraštyje, Fermos kaime. Priklauso Raguvos Dievo Motinos Gimimo parapijai.

## Istorija

Cerkvė pastatyta 1875 m. iždo lėšomis. 1914 m. parapijoje buvo 243 tikintieji. Po I pasaulinio karo cerkvės ūkis Velžyje nusavintas – žemė atiduota mokyklai, pieno fabrikui ir vietos valdžiai, o maldos namuose apsigyveno mokytojai. Cerkvė tapo Panevėžio Viešpaties Prisikėlimo cerkvės filija. 1927 m. apylinkėse buvo 85 stačiatikiai. Tarybų valdžia cerkvę įregistravo tik 1959 metais, tuomet jai priklausė 25–35 tikintieji, šventikas kas mėnesį atvykdavo iš Panevėžio. 1963 m. vietos valdžia ketino parapiją naikinti, tačiau cerkvės neuždarė, nors pamaldos vyko nereguliariai, kartais net rečiau nei kasmet.


Vaizdas:Raguvos cerkvė.JPG
Vaizdas:Cerkvė Raguvoje.JPG


## Nuorodos
* cerkvės nuotrauka , iš puslapio www.panoramio.com 
* Orthodoxy.lt
Gegabrastos šv. Mikalojaus cerkvė

**Gegabrastos Šv. Nikolajaus cerkvė** stovi Gegabrastoje, Pasvalio rajone. Priklauso Gegabrastos Šv. Nikolajaus parapijai.

Stačiatikių tikinčiųjų daugiausia susirenka gegužės mėn., švenčiant titulinius cerkvės atlaidus. Šalia cerkvės stovi šventiko sodyba, yra veikiančios kapinės. 

## Istorija

Cerkvė pastatyta 1889 metais kolonistams, kuriems dar 1861 m. buvo išdalinta 563 ha žemės, o gyvenvietė pavadinta *Никольское*. 1937 m. parapijoje buvo 885 tikintieji, 1945 m. – apie 200. 1947 m. sovietų valdžia parapiją įregistravo.

## Nuorodos

* Orthodoxy.lt
Aitrusis baltikas

**Aitrusis baltikas** (*Tricholoma sciodes*) – baltikinių (*Tricholomataceae*) šeimos, baltikų (*Tricholoma*) genties grybų rūšis, įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

* **Augimo vieta**
Lapuočių miškai.
* **Augimo laikas**
Vasara, ruduo.
* **Pagrindiniai požymiai**
Kepurėlė pilkai rusva, violetinio atspalvio.

Vaisiakūniai nedideli. Kepurėlė 3–8 cm skersmens, jauna - kūgiška, vėliau - paplokščia, su gūbreliu, plaušuota, žvynuota, sausu oru smulkiai suskeldėjusi, tamsiai pilka, pilkai rusva, violetinio atspalvio. Lakšteliai tankūs, pilkšvi, priaugtiniai. Kotas 3–8 (11)×0,5–2 cm, baltas, pilkas, kartais rusvo atspalvio, prie lakštelių plaušuotas, žemiau lygus. Trama pilkšva, kieta, nemalonaus kvapo, kartaus skonio. Sporos 6–8×5–6 μm.

**Būdingi požymiai:** auga pavieniui arba nedidelėmis grupelėmis ir tik lapuočių miškuose.

Nevalgomas, silpnai nuodingas. Retas.

## Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 139 psl.
V pasaulio futbolo čempionato atranka

**V pasaulio futbolo čempionato atranka** – varžybos, vykusios nuo 1953 m. gegužės 9 d. iki 1954 m. balandžio 4 d. siekiant nustatyti komandas, patenkančias į V pasaulio futbolo čempionato finalinį turnyrą. Užsiregistravo 45 rinktinės, 10 iš jų nesužaidė nė vienerių rungtynių. Likusios komandos kovojo dėl 14 vietų.

## Komandos

## Varžybos
### 1 grupė

|-
| 1. || ***' || bgcolor="#abc" | || 3:0 || 5:1 || 4 || 3 || 1 || 0 || 12 || -3 || 7
|-
| 2. ||  || 1:3 || bgcolor="#abc" | || 0:0 || 4 || 1 || 1 || 2 || 4 || -8 || 3
|-
| 3. ||  || 1:1 || 2:3 || bgcolor="#abc" | || 4 || 0 || 2 || 2 || 4 || -9 || 2
|}

=== 2 grupė ===

|-
| 1. || ***' || bgcolor="#abc" | || 2:0 || 2:2 || 4 || 3 || 1 || 0 || 11 || -6 || 7
|-
| 2. ||  || 2:3 || bgcolor="#abc" | || 4:0 || 4 || 1 || 1 || 2 || 9 || -8 || 3
|-
| 3. ||  || 2:4 || 3:3 || bgcolor="#abc" | || 4 || 0 || 2 || 2 || 7 || -13 || 2
|}

### 3 grupė

|-
| 1. || ***' || bgcolor="#abc" | || || 3:1 || || 3 || 3 || 0 || 0 || 11 || -4 || 6
|-
| 2. || ***' || 2:4 || bgcolor="#abc" | || || 3:3 || 3 || 1 || 1 || 1 || 8 || -8 || 3
|-
| 3. ||  || || 1:3 || bgcolor="#abc" | || || 3 || 1 || 0 || 2 || 4 || -7 || 2
|-
| 4. ||  || 1:4 || || 1:2 || bgcolor="#abc" | || 3 || 0 || 1 || 2 || 5 || -9 || 1
|}

### 4 grupė

|-
| 1. || ***' || bgcolor="#abc" | || 1:0 || 8:0 || 4 || 4 || 0 || 0 || 20 || -4 || 8
|-
| 2. ||  || 3:5 || bgcolor="#abc" | || 4:0 || 4 || 2 || 0 || 2 || 8 || -6 || 4
|-
| 3. ||  || 1:6 || 0:1 || bgcolor="#abc" | || 4 || 0 || 0 || 4 || 1 || -19 || 0
|}

=== 5 grupė ===

|-
| ***' ||  || 9:1 || 0:0
|}

### 6 grupė

|-
|  ||  || 4:1 || 0:1
|}

Papildomos rungtynės:

|-
| ***' ||  || 2:2 || [[Roma]]
|}

Turkija laimėjo burtų keliu, metant monetą.

=== 7 grupė ===

'''Vengrija''' pateko be kovos, atsisakius Lenkijai.

=== 8 grupė ===

|-
| 1. || ***' || bgcolor="#abc" | || 2:0 || 0:0 || 4 || 3 || 1 || 0 || 5 || -1 || 7
|-
| 2. ||  || 0:1 || bgcolor="#abc" | || 3:1 || 4 || 2 || 0 || 2 || 5 || -5 || 4
|-
| 3. ||  || 1:2 || 1:2 || bgcolor="#abc" | || 4 || 0 || 1 || 3 || 3 || -7 || 1
|}

### 9 grupė

|-
|  || ***' || 1:2 || 1:5
|}

=== 10 grupė ===

|-
| 1. || ***' || bgcolor="#abc" | || 1:0 || 1:0 || 4 || 4 || 0 || 0 || 4 || -0 || 8
|-
| 2. ||  || 0:1 || bgcolor="#abc" | || 1:0 || 4 || 2 || 0 || 2 || 3 || -2 || 4
|-
| 3. ||  || 0:1 || 0:2 || bgcolor="#abc" | || 4 || 0 || 0 || 4 || 0 || -5 || 0
|}

### 11 grupė

|-
| 1. || ***' || bgcolor="#abc" | || 4:0 || 8:0 || 4 || 4 || 0 || 0 || 19 || -1 || 8
|-
| 2. ||  || 1:3 || bgcolor="#abc" | || 3:0 || 4 || 2 || 0 || 2 || 7 || -9 || 4
|-
| 3. ||  || 0:4 || 2:3 || bgcolor="#abc" | || 4 || 0 || 0 || 4 || 2 || -18 || 0
|}

=== 12 grupė ===

|-
| 1. || ***' || bgcolor="#abc" | || 4:1 || 1:0 || 4 || 4 || 0 || 0 || 8 || -1 || 8
|-
| 2. ||  || 0:1 || bgcolor="#abc" | || 4:0 || 4 || 2 || 0 || 2 || 8 || -6 || 4
|-
| 3. ||  || 0:2 || 1:3 || bgcolor="#abc" | || 4 || 0 || 0 || 4 || 1 || -10 || 0
|}

Peru atsisakė žaisti.

### 13 grupė

|-
|  || **** || 1:5 || 2:2
|}

Taivanas atsisakė žaisti.

## Nuorodos
* FIFA 
* World Cup 1954 Qualifying (Rsssf.org)
Inturkės Dievo Motinos Užtarėjos cerkvė

**Inturkės Dievo Motinos Užtarėjos cerkvė** – stačiatikių maldos namai, stovintys Inturkėje, Molėtų rajone. Priklauso Inturkės Dievo Motinos Užtarėjos parapijai. 2017 m. įrašyta į Kultūros vertybių registrą. 

## Istorija

Cerkvė pastatyta 1868 m. caro valdžios lėšomis (10.000 rublių). Pastatas mūrinis, tinkuotas, istorizmo stiliaus. Cerkvė statyta pagal tipinį projektą. 1937 m. parapijoje buvo 613 tikinčiųjų, 1946 m. – 285. 1947 metais sovietų valdžia įregistravo parapiją.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Orthodoxy.lt
Kofešenkas

**Kofešenkas** () – rūmininko pareigybė. Kofešenkas buvo atsakingas už kavos, arbatos, karšto šokolado ir kt. gėrimų paruošimą.

Rusijos imperatoriaus dvare ši pareigybė atsirado 1738 m. Rangų lentelėje atitiko XIV klasę. Buvo pavaldus oberšenkui.

Pareigybė panaikinta 1917 m. vasario mėn.

## Nuorodos
* Кофешенк
Baltarudis baltikas

**Baltarudis baltikas** () – baltikinių (*Tricholomataceae*) šeimos, baltikų (*Tricholoma*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**
Pušynai, smėlingos, neapaugusios samanomis vietos.
* **Augimo laikas**
Ruduo.
* **Pagrindiniai požymiai**
Kepurėlė kaštono spalvos, lakšteliai rudai dėmėti.

Vaisiakūniai vidutinio dydžio. Kepurėlė 5–8 (10) cm skersmens, rausvai ruda, kaštono spalvos, juosvai dryžuota, nemėsinga. Lakšteliai balti, pakraštėliai rudai dėmėti, priaugtiniai. Kotas 3–6×0,5–1,5 cm, baltas. Trama kartaus skonio, miltų kvapo. Sporos 4,5–6×2,5–3,5 μm.

**Būdingi požymiai:** auga spygliuočių miškuose, ypač smėlėtuose pušynuose, grupėmis, kepurėlė, kartais ir kotas labai smėlėti.

Dažnas. Silpnai nuodingas, kai kuriuose šaltiniuose minimas kaip nevalgomas.

## Literatūra
**Lietuvos grybų atlasas**, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 141 psl.
Lebeniškiai

**Lebeniškiai** – kaimas Biržų rajono savivaldybės pietuose, 8 km į pietvakarius nuo Vabalninko, Žaliosios girios pakraštyje. Seniūnaitijos centras. Nuo nuo 1909 m. kaime stovi medinė stačiatikių Lebeniškių Šv. kankinio Nikandro cerkvė.

## Istorija

Apie 1900 m. kaime gyveno daug rusų. Po Antrojo pasaulinio karo buvo įkurta ir iki 1954 m. veikė Lebeniškių apylinkė.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Anatolijus Beriozovas, publicistas, dramaturgas, spaudos, radijo ir televizijos žurnalistas (gimė 1922 m.)

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Rūmininkas

**Rūmininkas**, *dvariškis*, *dvarionis* – karaliaus ar kitokio monarcho arba tituluoto aristokrato dvaro ar jo palydos tarnautojas, tarnas.

Kai kurios rūmininkų pareigos:
* jėgermeisteris
* kuchenmeisteris
* leibmedikas
* oberšenkas
* senešalas
ir kt.

## Nuorodos
* Придворные титулы и мундиры (чины и звания)  (Rusijos imperatoriaus dvaro rūmininkų titulai ir mundurai) (rusų kalba)
Ugniažuvė

**Ugniažuvė** (*Apogon maculatus*) – kardinolinių (*Apogonidae*) šeimos žuvis.

Žuvys smulkios, gyvena tuntais. Jom būdingas neįprastas bruožas – mėgsta „kaboti" vidutiniame gylyje. Užauga iki 12 cm ilgio, kilusi iš Karibų jūros ir vakarinių Atlanto vandenyno pakrančių vandenų. Šios žuvys ryškiai raudonos spalvos, ant uodegos kotelio ir šonuose yra juodų dėmių. Aktyvesnės naktį. Turi didžiules akis. Labai ištvermingos, ėda tik gyvą grobį.

Auginamos ir akvariumuose. Patelė subrandina ikrelius žiotyse. Mailių saugo patinėlis.

## Nuorodos
* Akvariumas.com
Kelermeisteris

**Kelermeisteris** (, ) – rūmininko, atsakingo už vyno rūsių ir vyno atsargų priežiūrą, pareigos ir žmogus, šias pareigas atliekantis. Būdavo pavaldus oberšenkui.

Rusijos imperatoriaus dvare šios pareigos jau buvo 1722 m. Pagal Rangų lentelę pareigos atitiko XIV klasę.

Pareigybė panaikinta 1917 m. vasario mėn.

## Nuorodos
* Келлермейстер
Žieduotasis baltikas

**Žieduotasis baltikas** () – baltikinių (*Tricholomataceae*) šeimos, baltikų (*Tricholoma*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**
Sausi smėlėti pušynai.
* **Augimo laikas**
Vasara, ruduo.
* **Pagrindiniai požymiai**
Kotas su žiedu, sporos mažos, apvalios.

Vaisiakūniai vidutiniai, retai dideli. Kepurėlė 5–12 cm skersmens, jauna - iškili, vėliau - paplokščia su nežymiu buku gūbreliu, oranžiškai ruda, geltonai ruda, pakraščiai šviesesni. Lakšteliai balti, vėliau - gelsvi, priaugtiniai arba laisvi. Kotas 6–8×1,5–2 cm, į pamatą smailėjantis, su žiedu, žemiau jo oranžiškai rudai šerpetotas. Trama balta, kieta, stora, nemalonaus kvapo ir skonio. Sporos 4–5×3,5–4 μm.

**Būdingi požymiai:** vaisiakūniai oranžiškai rudos, kaštono spalvos.

Auga pavieniui, po kelis, pušynuose, atviresnėse smėlėtose vietose, dažnesnis pietrytinės Lietuvos dalies miškuose. Nevalgomas, kai kuriuose šaltiniuose nurodomas net kaip nuodingas. Nedažnas.

## Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 143 psl.
Kuchenmeisteris

**Kuchenmeisteris**, *kuchmeisteris* (, *кухмейстер*) – rūmų virėjo pareigos dvare. Būdavo pavaldus oberkuchenmeisteriui.

Žinoma, kad Rusijos imperatoriaus dvare kuchenmeisteriai jau buvo 1722 m., kadangi tų metų Rangų lentelėje kuchenmeisterio rangas buvo priskirtas XIV klasei. 1796 m. imperatoriaus dvaro etatuose šios pareigybės nebebuvo.

## Nuorodos
* Кухенмейстер
Lebeniškių šv. kankinio Nikandro cerkvė

**Lebeniškių Šv. kankinio Nikandro cerkvė** stovi Lebeniškiuose, Biržų rajone. Link cerkvės veda 2,6 km . Priklauso Lebeniškių Šv. kankinio Nikandro parapijai. 

## Istorija

Cerkvė pastatyta 1909 m. pirklio I. Markovo lėšomis (5000 rublių). Tuo metu čia gyveno apie 50 rusų šeimų, kurios šventyklai skyrė žemės, o caro valdžia davė medienos. 1924 m. čia buvo 150 tikinčiųjų, kuriais rūpinosi šventikas iš Gegabrastos. 1945 m. parapijoje buvo 180 tikinčiųjų. 1947 m. sovietai įregistravo parapiją. Čia iki savo mirties 1954 m. dirbo Nikolajus Krukovskis, vėliau kas mėnesį į cerkvę atvykdavo šventikas iš Rokiškio.

## Nuorodos
* Orthodoxy.lt
Šerbro sala

**Šerbro sala** – sala Atlanto vandenyne, Siera Leonės Pietinės provincijos Bontė apygardoje. Šerbro tauta saloje sudaro didžiausią etninę grupę.

Sala atskirta nuo Afrikos žemyno Šerbro upės šiaurėje ir Šerbro sąsiaurio rytuose.

Jos ilgis – 51,5 km, o plotis – ~24 km. Plotas – ~596 km². Tolimiausias taškas vakaruose yra *[[Cape St. Ann]]*.

Miestas Bontė rytuose yra pagrindinis uostas ir prekybinis centras.

Saloje yra virš 105 km tropinių paplūdimių, kurie skirti Siera Leonės Turizmo ir plėtros ministerijos turizmo plėtrai.

## Ekonominė veikla

Pagrindinės ekonominės veiklos – ryžių auginimas, turizmas ir žvejyba.

## Istorija

Šerbro saloje, maždaug XIX amžiuje, buvo įkurtas britų postas kovai su prekyba vergais.

1861 m. sala buvo įgyta iš Šerbro tautos Fritauno kolonijos.

1815 m. Paul Cuffe Šerbro saloje apgyvendino 88 išlaisvintų vergų grupę.

Sala buvo ištirta Samuel J. Mills ir Ebenezer Burgess *Amerikos kolonizacijos draugijos* prašymu. Šis tyrimas paskatino Jungtinių Valstijų Kongresą 1819 m. kovo 3 d. priimti aktą, leidusi išlaisvintiems juodaodžiams vergams grįžti į jų „gimtinę“.

Grupė išlaisvintų vergų atvyko į Šerbro salą 1821 m., prieš 1822 m. balandi išvykstant, varomiems aplinkybių, į Providenso salą prie Mesurado iškyšulio (*Cape Mesurado*) dabartinėje Liberijoje.

## Aplinka

Tikima, kad Šerbro saloje veisiasi žalieji, taip pat kietaodžiai vėžliai. Supančiame salą vandenyje gyvena didžiausios pasaulyje tarpūninės žuvys, apie ką liudija keli sportinės žūklės organizacijos IGFA įrašai, susiję su šia teritorija.

## Gyventojai

1974 m. saloje buvo 18 991 gyventojų.

## Šaltiniai
Rokiškio šv. Aleksandro Neviškio cerkvė

**Rokiškio Šv. Aleksandro Neviškio cerkvė** stovi Rokiškyje.

Cerkvė įsikūrusi gyvenamajame name, kur jai skirta maždaug pusė pastato. Likusioje gyvena šeima, besirūpinanti cerkvės priežiūra. Vietos stačiatikių bendruomenė kruopščiai stengėsi gyvenamajam namo fasadui suteikti maldos namams deramą formą. Pastato stogą puošia nedidelis, mėlynai nudažytas tradicinės svogūno formos bokštelis su metaliniu ažūriniu kryžiumi. Nedidelis metalinis kryželis puošia ir pastato paradines duris. Viduje, maldos namų nedideliame prieangyje, kabo šventieji paveikslai, pastatytas suolelis, stalelis su religine literatūra. Maldos namų interjeras kurtas senosios, rekvizuotosios cerkvės pagrindu. Jo centre - puošnus medinis, dailiais raižiniais išdabintas ikonostasas, jame kelios dešimtys šventųjų paveikslų - ikonų. 

## Istorija

Pirmoji medinė cerkvutė Rokiškyje pastatyta 1895 m. valdžios lėšomis. Parapija įkurta 1903 m. I pasaulinio karo metu vokiečiai cerkvėje įkūrė ligoninę. 1921 m. vidaus reikalų ministerija perdavė cerkvę katalikams ir ji rekonstruota į Šv. Augustino bažnyčią.

Stačiatikiai reikalavo grąžinti cerkvę. Nuo 1933 m. šventikas Grigorijus Vysockis pamaldas laikė savo namuose. 1937 m. buvo 264 parapijiečiai. 1939 m. gegužę šventiko namo dalyje įrengta nedidelė šventykla (parapija gavo kompensaciją už senąją cerkvę). 1946 m. parapijoje buvo 90 tikinčiųjų. 1947 m. tarybų valdžia parapiją įregistravo. Šv. Augustino bažnyčioje įrengta sporto salė, o 1957 m. ji išvis nugriauta.

## Nuorodos
* Orthodoxy.lt
* Viasagino dekanatas
*  Rokiškio stačiatikių šv. Aleksandro Neviškio cerkvė - kultūros ir istorijos paminklas
Nyderlandų kolonijinė imperija

**Nyderlandų kolonijinė imperija** () – kolonijinė imperija, kontroliuojama iš Nyderlandų.

Didžiausios ekspansijos laikotarpiu, ypač XVII a., Nyderlandai buvo viena svarbiausių kolonijinių valstybių. Apie 1650 m. Nyderlandų prekybinė imperija pasiekė savo zenitą, tuo metu apie pusę pasaulio prekybos buvo kontroliuojama iš Nyderlandų. Tai buvo vadinamasis Nyderlandų aukso amžius.

Nyderlandų kolonializmas ir iškilimas į kolonijines valstybes prasidėjo nuo nepriklausomybės karų prieš Ispaniją, kuriai Nyderlandai priklausė dėl dinastinių ryšių. Iš pradžių Nyderlandai domėjosi tik Europos prekyba ir finansais, tačiau nuo XVII a. pradžios ėmėsi globalesnės politikos, nes Ispanija ir Portugalija uždarė savo uostus Nyderlandų laivams.

Skirtingai nuo Ispanijos ir Portugalijos, olandų (kaip ir Anglijos atveju) kolonizacija prasidėjo prekybos bendrovių įkūrimu. Didžiausia jų buvo Nyderlandų Rytų Indijos kompanija ir Nyderlandų Vakarų Indijos kompanija. Nuo XVII a. Nyderlandai daugiausia dėmesio skyrė Amerikai, kur buvo įkurta daug olandiškų kolonijų: Nyderlandų Vakarų Indijos, Nyderlandų Brazilija, Naujieji Nyderlandai, Nyderlandų Gajana ir kt.

Nyderlandai daugelį savo kolonijų ir didžiosios valstybės statusą prarado, kai metropolija per Prancūzijos revoliucijos karus buvo užimta prancūzų. Didžiąją dalį jos kolonijų užėmė Britų imperija. Nyderlandai savo kolonijinę valdžią atstatė Nyderlandų Ost Indijoje ir Suriname, kurie olandų valdžioje išliko iki Europos imperializmo eros pabaigos po Antrojo pasaulinio karo.

1954 m. šešios smulkios Nyderlandų kolonijos (Karibų jūros salos) Vest Indijoje sujungtos kaip Nyderlandų Antilai. Pagal tų metų „Karalystės statutą“ Nyderlandai, Nyderlandų Gajana ir Nyderlandų Antilai tapo federacine karalyste. Tačiau 1975 m. nepriklausomybė paskelbta Gajanoje (kaip Surinamas), o Nyderlandų Antilai patyrė palaipsnišką dezintegraciją: 1986 m. atsiskyrė Aruba, Nyderlandų Antilai buvo galutinai suskaidyti į 5 administracinius vienetus Nyderlandų Karalystės sudėtyje. Tai – Bonairė, Saba, Sint Estatijus, Sint Martenas, Kiurasao.
Zilberdineris

**Zilberdineris** (, iš ) – rūmų sidabrinių indų prižiūrėtojas, stalo įrankių šveitėjas ir galąstojas prie rūmų virtuvės.

Rusijos imperatoriaus dvare 1796 m. zilberdineris jau buvo. Buvo pavaldus oberhofmeisteriui.

Pareigybė panaikinta 1917 m. vasario mėn.

## Nuorodos
* Зильбердинер
Mesurado kyšulys

**Mesurado kyšulys** (*Cape Mesurado*) – Liberijos pakrantės kyšulys šalia sostinės Monrovijos ir *Saint Paul* upės žiočių. *Cape Mesurado* pavadinimą 1560 m. jam davė portugalų jūreiviai.

## Nuorodos
* XVII a. olandų ataskaita apie Cape Mesurado  (angl.)