open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Aleksandrija (Skuodas)

**Aleksandrija** – kaimas Skuodo rajono savivaldybėje, šalia kelio , 10 km į rytus nuo Skuodo, pasienyje su Latvija. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi Aleksandrijos Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia (pastatyta 1865 m.), Lietuvos nepriklausomybės dešimtmečio paminklas, veikia Aleksandrijos pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-98047), kavinė-motelis „Gintagnė“.

Auga gamtos paminklas – Augustausko kadagys. Kaimas įsiterpęs tarp Apuolės ir Gėsalų kraštovaizdžio draustinių.

## Istorija

Kaimas, tada vadintas ***[[Truikinai]]s***, žinomas nuo 1660 m., kai Skuodo žemių valdytojas, Žemaičių ir Vilniaus vyskupas Aleksandras Kazimieras Sapiega jame pastatė medinę koplyčią. 1778 m. inventoriuje kaimas vadinamas ir *Trokiny*. Tais metais kunigaikštis Pranciškus Sapiega pastatė koplyčią, kuriai 1797 m. dovanotas valakas žemės, o kaimas Aleksandro Sapiegos garbei pradėtas vadinti ***Aleksandrija***. 1785 m. pastatyta Aleksandrijos bažnyčia. XIX a. pabaigoje Aleksandrija – miestelis ir kaimas Telšių apskrityje, priklausęs Skuodo parapijai.

1950–1993 m. buvo kolūkio centrinė gyvenvietė. 1953 m. įkurta biblioteka.

2007 m. lapkričio 7 d. girtas policininkas kaime sukėlė avariją, kurios metu žuvo 3 vaikai. Šis įvykis sukėlė didelį ažiotažą žiniasklaidoje, dėl to po kelių dienų atsistatydino vidaus reikalų ministras Raimondas Šukys ir policijos generalinis komisaras Vytautas Grigaravičius.

2011 m. kovo 29 d. Prezidentės dekretu Nr. 1K-647 patvirtintas Aleksandrijos herbas.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Jonas Raudonis, atsikėlęs į Aleksandriją 1911 m., nelegaliai mokęs vaikus lietuviško rašto, agronomas, IV Seimo narys;
* Ferdinandas Kaunackis, medicinos daktaras, draudžiamosios lietuviškos spaudos platintojas, palaidotas kaimo kapinėse;
* Arūnas Grubliauskis, Aleksandrijos kolūkio agronomas;
* Benediktas Gadeikis (1943–2000), estrados dainininkas, ansamblio „Nerija“ solistas, palaidotas kaimo kapinėse.

## Galerija

Aleksandrijos centras.JPG|Centre
Aleksandrijos kaimas.JPG |Vaizdas nuo kelio Skuodas–Ylakiai
Aleksandrija. įvažiavimas.JPG|Įvažiavimas
Aleksandrijos mokykla.JPG|Mokykla (iki remonto)
Aleksandrija. Nepriklausomybės 10-čio paminklas.JPG|Nepriklausomybės paminklas (1928 m.)
Aleksandrija, akmuo su kraštiečių vardais.JPG|Akmuo su kraštiečių vardais


## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
* Aleksandrijos žemėlapiai
Šatės

**Šatės** – kaimas Skuodo rajono savivaldybės pietryčiuse, į vakarus nuo Barstyčių. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi mūrinė Šačių Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia (nuo 1886 m.), Šačių kapinių koplyčia, veikia Šačių pagrindinė mokykla, biblioteka (nuo 1955 m.). Pro kaimą teka Šatos upelis. Eina keliai , .

## Etimologija

Šatės – vandenvardinis vietovardis, kilęs nuo čia pratekančio Šatos upelio.

## Istorija

1670 m. pastatyta pirmoji Šačių bažnyčia, XIX a. veikė parapinė mokykla. XIX a. Šatės buvo miestelis Telšių apskrityje, veikė parapija.

LTSR laikais buvo apylinkės centras, kolūkio centrinė gyvenvietė. Veikė ryšių skyrius, biblioteka (nuo 1950 m.), kultūros namai (nuo 1957 m.), mokykla (1919–1949 m. pradinė, 1949–1961 m. septynmetė, vėliau vidurinė).

2011 m. gegužės 17 d. Lietuvos Respublikos Prezidentė dekretu Nr. 1K-694 patvirtino Šačių herbą.

|}

## Gyventojai

## Galerija

Šatės, gatvė 2.JPG|Gatvė Šatėse
Šatės, gatvė.JPG|Kryžkelė Šatėse
Sates.koplycia.2012.JPG|thumb|Šačių kapinių koplyčia 
Sates.paminklas.partizanams.2012.JPG|Šačių paminklas 1952–1956 m. žuvusiems ir suimtiems Kardo rinktinės Sakalo būrio partizanams


## Šaltiniai

*
Notėnai

:: *Apie kaimą Kelmės rajone žr. [[Notėnai (Kelmė)]]*.

**Notėnai** – kaimas pietinėje Skuodo rajono savivaldybės dalyje, prie kelio  ir Notės upės. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi medinė Notėnų Šv. kankinės Kotrynos bažnyčia (nuo 1906 m.), šventoriaus koplyčia (XVIII a.), yra Notėnų pagrindinė mokykla, biblioteka (nuo 1946 m.), paštas (LT-98023).

## Etimologija

Kaimo vardas kilo iš hidronimo *[[Notė (upė)|Notė]]* (vandenvardinis vietovardis). Vietovardis rašomas , , , , , .

## Istorija

Viduramžiais priklausė Ceklio žemei. Vardas pirmąkart paminėtas 1253 m. Kuršo vyskupo Henriko rašte Livonijos ordino magistrui dėl pietinio Kuršo žemių dalybų. 1568 m. pažymėtas Telšių valsčiaus vakarinės dalies plane. Priklausė Ldk Žygimanto Augusto Platelių dvarui, XVIII–XIX a. – Gintališkės dvarui.

1750 m. buvo 22 katalikų kiemai, 1846 m. – 45 dūmai, 1923 m. –133, 2011 m. – 197 ūkiai. XIX a. Notėnai vadinami miesteliu, XX a. I pusėje – bažnytkaimiu. XIX a. minimi kaip dvaras Telšių apskrities Gintališkės valsčiuje.

1720 m. į kaimo teritoriją įsibrovė profesorius, generolas Silvestras R. Vidžiūnas (šaltiniuose dar minimas, kaip „juodasis vanagas“), įnešęs sumaištį kaime sugriovė visas tvoras ir pavogė arklius. 1730 m. buvo išvarytas vietinių gyventojų. Dvasiniu kaimo gyvenimu 1630–1779 m. rūpinosi Salantų, 1779–1929 m. – Gintališkės, nuo 1929 m. – Notėnų parapijų kunigai. Notėnų Šv. kankinės Kotrynos bažnyčia pastatyta apie 1789 m., iki 1929 m. buvo Gintališkės parapijos filija.

Tarpukariu Notėnuose veikė pradinė mokykla, vartotojų bendrovės parduotuvė, pora krautuvių, vandens malūnas, katalikių moterų draugijos skyrius, šaulių būrys, kuris 1932 m. pastatė Kristaus karaliaus paminklą. 1930 m. spalio mėn. kaime sudegė apie 15 pastatų, daugiausia – tvartų ir daržinių, su juose buvusiais javais, gyvuliais ir ūkio inventoriumi. Iš viso gaisras pridarė nuostolių maždaug už 100 000 litų.  

II pasaulinio karo pradžioje, 1941 m. birželio 23 d. vokiečių kariai Notėnuose sušaudė šaulius Kostą Kontenį, Feliksą Liaučį, Kostantiną Pocevičių, Kastantiną Pocių ir Antaną Šoblinską, atvykusius iš Šliktinės saugoti viešosios tvarkos. Jiems atminti 1998 m. pastatytas paminklas.

Sovietų okupacijos metais Notėnai buvo kolūkio centrinė gyvenvietė. Veikė Notėnų vidurinė mokykla, biblioteka, kultūros namai, felčerui-akušerio punktas, kooperatyvo parduotuvė, malūnas.

2009 m. tapo Notėnų seniūnaitijos centru. 2011 m. gegužės 30 d. patvirtintas Notėnų herbas.

|}

## Gyventojai

## Galerija

Kryžius, Notėnai.jpg|miniatiūra|Kryžius nuo bažnyčios pusės
Notėnai, koplytėlė.JPG|miniatiūra|Pakelės koplytėlė
Notėnai, skulptūros prie mokyklos.JPG|Medžio skulptūros prie uždarytos mokyklos
Notėnai, ženklas.JPG|miniatiūra|Riboženklis. Atvažiuojant nuo Šliktinės


## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
* Notėnai: Skuodo krašto enciklopedija
* [Notėnai (miestelis): Skuodo krašto enciklopedija](http://www.svb.lt/enciklopedija/index.php/Not%C4%97nai(miesteliai))
* [Notėnai (sen): Skuodo krašto enciklopedija](http://www.svb.lt/enciklopedija/index.php/Not%C4%97nai(sen))
* Notėnų kaimo tremtiniai
Gardamas

**Gardamas** – miestelis Šilutės rajono savivaldybėje, 15 km į šiaurės rytus nuo Šilutės, 6 km į šiaurės vakarus nuo Žemaičių Naumiesčio. Seniūnijos, seniūnaitijos ir parapijos centras. Stovi, Gardamo šv. Roko bažnyčia (yra 3 dailės paminklai), lurdas, Mažvydo kelio – Knygos kelio koplystulpis (skulpt. Vytautas Bliūdžius, pastatytas 2007 m.). Yra paštas (LT-99063). Veikia mėsos perdirbimo įmonė UAB „Linegis“, Gintaro Šarkos veterinarijos klinika, R. Paulauskaitės IĮ (lentpjūvė), mišrių prekių parduotuvė.

Per Gardamą teka Tenenys. Keliai veda į Žemaičių Naumiestį, Švėkšną, Šylius, Ramučius.

## Etimologija

Vietovardis neaiškios kilmės, galbūt sietinas su žodžiu *gar̃das* („aptvaras lauke ar ganykloje gyvuliams“).

## Istorija

1304 m. Gardamą sunaikino Vokiečių ordinas. 1561 m. minimas Gardamo kaimas, išmatuotas valakais, 1651 m. miestelis. 1595 m. Gardamas pažymėtas geografo Merkatoriaus žemėlapyje. 1636 m. minima koplyčia. Gardamas nurodytas 1679 m. K. Langės Prūsijos žemėlapyje. 1706 m. Kvėdarnos seniūno Paco rūpesčiu pastatyta pirmoji Gardamo bažnyčia, jai sunykus, Gardamas tapo Žemaičių Naumiesčio bažnyčios filija.

XIX a. pabaigoje miestelis priklausė Raseinių apskričiai. Jis buvo vienas knygnešystės centrų, draudžiamąją lietuvių spaudą Gardame platino knygnešys Juozas Freitakas, kun. P. Grigaliūnavičius ir kiti.

1932 m. pastatyta dabartinė Gardamo Šv. Roko bažnyčia, 1933 m. gruodžio 16 d. įkurta parapija. Miestelyje dar buvo trys arbatinės, krautuvė, pašto tarnybos agentūra, pradžios mokykla. 1934 m. dalis miestelio gyventojų išsikėlė į vienkiemius.

1908–1910 m. veikė „Saulės“ draugijos pradinė mokykla, 1911 m. įsteigta valdinė pradžios mokykla; iki 1948 m. pradinė, 1948–1961 m. septynmetė, 1961–1986 m. aštuonmetė, 1986–1998 m. devynmetė, 1998–2003 m. dešimtmetė, nuo 2003 m. Gardamo pagrindinė mokykla. 1947 m. įsteigta biblioteka, dab. biblioteka-filialas su viešosios interneto prieigos tašku; 1949 m. įsteigta skaitykla, 1958 m. kultūros namai, medicinos punktas, 1996 m. laisvalaikio salė.

Po II pasaulinio karo Gardamo apylinkėse veikė Jungtinės Kęstučio (nuo 1948 m. Kęstučio) apygardos Lietuvos partizanai. Sovietmečiu buvo Gardamo kolūkio centrinė gyvenvietė, vėliau „Ramučių“ tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė. Įsteigta Gardamo kaimo bendruomenė „Tenenys“.

2010 m. gruodžio 7 d. patvirtintas Gardamo herbas.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Gardame gimė Jonas Jurgis Gocentas (1897–1974), Lietuvos nepriklausomybės kovų dalyvis, literatas, teisininkas, kraštotyrininkas, bibliofilas, sakytojas.
* Gardamo bibliotekoje 41 metus išdirbo bibliotekininkė Z. Gocentienė.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
* Gardamo nuotraukų galerija
Akmenynai

**Akmenynai** – kaimas Kalvarijos savivaldybėje, 9 km į pietvakarius nuo Kalvarijos, į pietus nuo kelio . Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi Akmenynų šv. Roko bažnyčia (pastatyta 1991 m.), veikia Akmenynų pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-69047), medicinos punktas. Pagrindinis rajoninis kelias – .

## Etimologija

Akmenynai savo vardą bus gavę nuo didžiulio akmens (3 m aukščio, 5 m ilgio, 3 m pločio), kuris gulėjo kaimo laukuose ir buvo gyventojų gerbiamas. Anksčiau kaimas ir vadinosi ***Akmuo***. Iš tolo akmuo atrodė kaip gera šieno kupeta, ant jo viršūnės susėsdavo apie 30 mokyklinio amžiaus vaikų. Šį gamtos paminklą 1941 m. pavasarį bolševikų kariuomenė susprogdino ir jo medžiagą panaudojo karo įtvirtinimams statyti.

## Istorija

Yra žinių, kad kaimas įkurtas prieš didįjį 1710 m. marą. 1738 m. Kalvarijos seniūnijos inventoriuje yra minimas Kalvarijos parapijai priklausantis kaimas *Kamień* (lenkiškai „akmuo“). Tokiu pat vardu kaimas minimas 1744 m. Vilniaus vyskupijos Alvito dekanato sąrašuose, tuo metu priklausęs Kalvarijos parapijai. Seniau gyventojai gyveno viename sodžiuje, bet XIX a. vidurį išsiskirstė į vienkiemius. XIX a. pabaigoje Akmenynai – kaimas Kalvarijos apskrities Kalvarijos valsčiuje.

1941 m. sovietų pasieniečiai ties Akmenynais pristatė daug įtvirtinimų ir nemažą baraką. Prasidėjus II pasauliniam karui jie statinius paliko ir 1942 m. viename barake įrengta Akmenynų bažnyčia.

1950 m. įsteigta biblioteka, laisvalaikio salė. Sovietmečiu buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Juozas Gediminas Šmitas (1927–2023), operos dainininkas, solistas, baritonas, pedagogas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Liubavas

**Liubavas** – kaimas Kalvarijos savivaldybėje, 14 km į pietvakarius nuo Kalvarijos, 2 km nuo sienos su Lenkija, prie kelio . Seniūnijos ir seniūnaitijos centras.

Kaimas radialinio plano. Stovi Liubavo Švč. Trejybės bažnyčia (pastatyta 1956 m.), biblioteka, medicinos punktas, laisvalaikio salė. 

Lietuvos nepriklausomybės paminklas lenkų partizanų nužudytų lietuvių atminimui (pastatytas 1929 m., restauruotas 1988 m.). Minint 70–ąsias žūties metines atidengtas paminklas Lietuvos rezistentui Juozui Lukšai-Daumantui (2021 m.). Yra seniosios, tarybinių karių kapinės.

Kaimas įsikūręs pasienyje su Lenkija. Už kelių kilometrų į pietryčius teka Šešupė. Apylinkės kalvotos (šalia stūkso Kačergų kalnas).

## Etimologija
Liubavas – asmenvardinis vietovardis, siejamas su asmenvardžiu *Liubas, Liubys*.

## Istorija
Įkurtas XVIII a. pradžioje, priklausė Ldk valdų Kadariškių seniūnijai. Apie 1717 m. pastatyta koplyčia, 1744 m. suteikta savaitinio turgaus ir keturių prekymečių privilegija, 1770 m. pastatyta Liubavo bažnyčia, įkurta parapija. 1791 m. suteiktos miesto teisės ir Liubavo herbas. 1797 m. buvo 84 namai.

XIX a.–XX a. kartais vadintas kaimu, kartais – miesteliu. 1852 m. pabaigoje Liubavas neteko miesto teisių. Per lietuviškos spaudos draudimą pro Liubavą buvo gabenamos draudžiamos knygos lietuvių kalba. XIX a. pabaigoje tai Kalvarijos apskrities kaimas, seniūnijos centras.

1905 m. gruodžio 11 d. valstiečiai užpuolė valsčiaus valdybą ir sunaikino dokumentus. 1907 m. įsteigta „Žiburio“, 1912 m. – Lietuvių katalikų blaivybės draugijų skyriai. Per pasaulinius karus Liubavas sudegė. 1919 m. rugsėjo mėn. – 1920 m. liepos mėn. Liubavą buvo užėmusi Lenkijos kariuomenė, vėliau jį kelis kartus puolė lenkų partizanai, kurie 1922 m. spalio 11 d. nužudė 5 lietuvių pareigūnus ir inteligentus.

Sovietų valdžia 1940–1953 m. į Sibirą ištrėmė 10 gyventojų. Po II pasaulinio karo Liubavo valsčiuje veikė Tauro apygardos Vytauto rinktinės Lietuvos partizanai. 1951–1992 m. buvo kolūkio centrinė gyvenvietė. 1956 m. prie mūrinės kapinių koplyčios pristatytas medinis Liubavo bažnyčios priestatas. 2017 m. patvirtintas naujasis Liubavo herbas.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Apie 1913–1914 m. gyveno Jeronimas Jonas Pečkaitis (1885–1925), Liubavo bažnyčios vikaras, nuo 1914 m. vienuolis pranciškonas, Lietuvos pranciškonų komisaras ir tretininkų direktorius, Lietuvos bitininkų draugijos ir pranciškonų žurnalo „Šv. Pranciškaus varpelis“ įkūrėjas.

## Šaltiniai

*
Plutiškės

**Plutiškės** – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, 14 km į pietryčius nuo Kazlų Rūdos, 4 km nuo kelio . Seniūnijos centras, Plutiškių seniūnaitija. Stovi medinė Plutiškių šv. Juozapo bažnyčia (pastatyta 1839 m.), veikia Plutiškių gimnazija, Kazlų Rūdos viešosios bibliotekos skyrius, paštas (LT-69091).

## Etimologija

Plutiškės – asmenvardinis vietovardis, kilęs nuo asmenvardžio *Pluta(s)*.

Liaudies etimologija pasakoja, kad senovėje šiose vietose dunksojo dideli, sunkiai įžengiami miškai. Vėliau į šį kraštą iš Sibiro atsibastę trys gyventojai, susirentę landynę ir apsigyvenę, tačiau labai skurdžiai ir vargingai. Maitindavęsi tik duona ir visada su savimi turėdavę kietesnių *plutų*, kurias čiulpdavę – dėl to šie žmonės kitų kaimų gyventojų buvę praminti Plučiais. Ilgainiui ir pati vietovė, kuri žymiai prasiplėtė, pasivadino Plutiškėmis.

## Istorija

Minimos nuo XVIII a. 2-osios pusės, XVIII a. pabaigoje pastatyta Plutiškių bažnyčia. 1812 m. per Prancūzijos–Rusijos karą Gabavos miške prie Plutiškių prancūzų kariuomenė įrengė stovyklą. Kaimo gyventojai aktyviai dalyvavo 1863–1864 m. sukilime, pasižymėjo lietuviško elementoriaus leidėjas klebonas Motiejus Brundza, vėliau platinęs draudžiamąją lietuvišką spaudą. XIX a. pabaigoje Plutiškės – kaimas Marijampolės apskrities Mikališkių valsčiuje.

1906 m. įkurtas „Žiburio“ draugijos skyrius. XX a. 3–4 dešimtmetyje veikė šaulių, pavasarininkų, jaunalietuvių organizacijos.

Sovietmečiu buvo kolūkio centrinė gyvenvietė. 1970 m. gyventojų surašyme Plutiškės minimos kaip dvi gyvenvietės – kaimas ir miestelis, tačiau vėlesniuose šaltiniuose miestelis nebeminimas.

2020 m. patvirtintas Plutiškių herbas.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Motiejus Brundza (1824–1870), kunigas ir švietėjas, palaidotas Plutiškių kapinėse.

## Galerija

Plutiškės.JPG|Plutiškės
Plutiškės, tvenkinys.JPG|Tvenkinys


## Šaltiniai

## Literatūra
*
Antanavas

**Antanavas** – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, 4 km į rytus nuo Pilviškių, greta kelio , Šešupės dešiniajame krante. Šiauriniu pakraščiu teka Pilvė. Seniūnijos centras, Parko ir Sūduvos seniūnaitijos. Veikia Antanavo pagrindinė mokykla, Kazlų Rūdos viešosios bibliotekos skyrius (nuo 1945 m.), vandens jėgainė, nuo 1935 m. veikia paštas (LT-69068). Išlikusi medinė Antanavo koplyčia (restauruota 2010 m.), Antanavo dvaro parkas, spirito gamykla (nuo 1890 m., dabar priklauso AB „Stumbrui“). Stovi Lietuvos šimtmečio paminklas (pastatytas 2018 m.). Išgaunami mineraliniai vandenys.

## Etimologija

Kaimo pavadinimas asmenvardinės kilmės. Manoma, kad jis kilo nuo XVIII a. dvaro šeimininko Jono Antano Chrapovickio antrojo vardo (dvarininkinis vietovardis). XX a. tarpukariu vadintas ***Antanava***.

## Istorija

Kaimas žinomas nuo XVIII a. kaip Antanavo dvaras, priklausęs Jonui Antanui Chrapovickiui. Tada pastatyta koplyčia, įkurta spirito varykla. Per 1863 m. sukilimą dvare įvyko Augustavo vaivadijos sukilėlių suvažiavimas. Jame dalyvavo ir C. Akordas, centrinės sukilėlių vadovybės paskirtas Augustavo vaivadijos civiliniu viršininku, ir Šveikovskis, išrinktas vaivadijos laikinuoju kariniu viršininku. 1864 m. pastatytas medinis kryžius sukilėliams atminti (dabar atstatytas). XIX a. Antanavas – kaimas Marijampolės apskrityje, valsčiaus centras. 1875 m. dvarą nusipirko Šabunevičiai ir valdė jį iki II pasaulinio karo. Po jo dvaras sunyko, kai kurie perstatyti statiniai neteko paveldo vertės.

1923 m. dvaro žemė buvo išdalyta, centre paliktas kultūros ūkis. Veikė alaus darykla „Nektaras“, spirito varykla, mielių dirbtuvė. Pokario metais Antanavo apylinkėse veikė Tauro apygardos Lietuvos partizanai. 1957 m. netoli Antanavo pastatyta vandens jėgainė. Sovietinės okupacijos metais Antanavas buvo kolūkio centrinė gyvenvietė, tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė.

Kelių aplinkinių kaimų jaunimas iš gėlių 2006 m. sukūrė labirintą (320 m²), pirmąjį Baltijos šalyse. Iniciatyvą palaikė kaimo bendruomenė. 2009 m. patvirtintas Antanavo herbas.

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai
Žvirgždaičiai

**Žvirgždaičiai** – miestelis Šakių rajono savivaldybėje, 13 km į rytus nuo Kudirkos Naumiesčio. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi Žvirgždaičių Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia (medinė nuo 1956 m., naujoji mūrinė nuo 2012 m.), veikia Žvirgždaičių pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-71045).

Pro miestelį teka Šešupės dešinysis intakas Nenupė. Miestelio pagrindiniai susisiekimo keliai –  ir .

## Etimologija

Žvirgždaičiai – asmenvardinis vietovardis, kildinamas iš asmenvardžio *Žvirgždáitis* (plg. pavardes *Žvir̃gždas, Žvirgždáuskas*).

## Istorija

Istorijos šaltiniuose Žvirgždaičiai minimi XVIII a. pradžioje. XIX a. Žvirgždaičiai – kaimas Naumiesčio apskrities Lesnictvo valsčiuje.

1917 m. įkurta parapija, iš Paluobių atvežta ir perstatyta medinė bažnyčia.

Pokario metais apylinkėse veikė Tauro apygardos, Žalgirio partizanų rinktinės Lietuvos partizanai. Sovietmečiu buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.

2022 m. patvirtintas Žvirgždaičių herbas.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Žvirgždaičiuose gimė lakūnas, karinis veikėjas, Lietuvos kariuomenės pulkininkas leitenantas Jonas Liorentas (1901–1991).
* Antanina Liorentaitė (1906–2003) – pirmoji moteris lakūnė ir parašiutininkė Lietuvoje; palaidota Žvirgždaičių kapinėse.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
* Istorija ir žemėlapiai
Keturvalakiai

**Keturvalakiai** – miestelis Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 12 km į vakarus nuo Marijampolės, prie kelių ,  ir . Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi Keturvalakių Švč. Mergelės Marijos Gimimo bažnyčia, Keturvalakių koplyčia, Keturvalakių mokykla-daugiafunkcis centras, veikia biblioteka, paštas (LT-70017), kultūros namai, J. Norbuto kaimo turizmo sodyba, ant Rausvės upelio sudarytas Balsupių tvenkinys. Miestelis stačiakampio plano. Svarbiausi statiniai:
* Medinė Keturvalakių Švč. Mergelės Marijos Gimimo bažnyčia.
* Keturvalakių koplyčia, pastatyta 1861 m.
* Klebonijos svirnas, pastatytas 1848 m.
* Prie bažnyčios yra paminklas žuvusiems Keturvalakių krašto partizanams, 2005 m.
* Keturvalakių dvaras.

## Etimologija

Miestelio pavadinimas kilęs iš 4 valakų žemės, kuri buvo skirta įkurti dvarui.

## Istorija

Keturvalakiai minimi nuo 1613 m. Prieš 1769 m. pastatyta bažnyčia, 1786 m. pastatyta nauja medinė, Antrojo pasaulinio karo pabaigoje sudegė, 1950 m. pastatyta Keturvalakių Švč. Mergelės Marijos Gimimo bažnyčia. Keturvalakių parapija buvo įsteigta 1777 m., prie jos veikė parapinė mokykla, kurioje 1781 m. mokėsi 8 mokiniai.

Nuo 1787 m. prie bažnyčios veikė parapinė mokykla, 1872–1946 m. – valdinė pradžios mokykla, 1949–1994 m. septynmetė, aštuonmetė, devynmetė, nuo 1994 m. Keturvalakių pagrindinė mokykla. XIX a. pabaigoje Keturvalakiai buvo kaimas Vilkaviškio apskrities Karklinių valsčiuje.

1905–1907 m. vyko mitingų ir demonstracijų. 1906 m. įkurtas „Žiburio“ draugijos skyrius, 1907 m. – biblioteka – skaitykla, surengtas pirmasis viešas lietuviškas vaidinimas. 1945 m. rugpjūčio 3 d. Keturvalakius užėmė 15 Tauro apygardos Vytauto rinktinės partizanų, paėmė pabėgusių enkavedistų ginklus, valsčiaus dokumentus, nušovė 3 stribus, sušaukė gyventojų mitingą. 1948 m. įsteigta biblioteka, paštas, medicinos punktas. 1950–1992 m. buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.

2012 m. gruodžio 21 d. Lietuvos Respublikos Prezidentė dekretu Nr. 1K-1325 patvirtino Keturvalakių herbą. XXI a. pradžioje miestelis smarkiai padidėjo prijungus didžiąją dalį stambaus Geisteriškių kaimo.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės

Keturvalakiuose gimė:
* Baltrus Matusevičius, matematikas, varpininkas, knygnešys.
* Nijolė Miliauskaitė, poetė, lituanistė.
* Jeronimas Plečkaitis, mokytojas, Lietuvos politinis veikėjas.

Keturvalakių kapinėse palaidoti:
* Juozas Burba, knygnešys.

## Galerija

Keturvalakiai, akmuo prie seniūnijos.JPG|Akmuo prie seniūnijos
Keturvalakiai, gatvė.JPG|Kryžius prie gatvės


## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Sangrūda

**Sangrūda** – kaimas Kalvarijos savivaldybėje, 12 km į pietus nuo Kalvarijos, prie kelio . Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Netoliese yra Lietuvos ir Lenkijos siena. Kaime stovi dvi Sangrūdos Šv. Kūdikėlio Jėzaus Teresės bažnyčios: naujoji mūrinė (pastatyta 1999 m.) ir senoji medinė (suręsta 1973 m., perstačius buvusią kleboniją). Veikia Sangrūdos gimnazija, savivaldybės vaikų laikinosios globos namai, biblioteka.

## Etimologija

Vietovardis siejamas su bendrinės kalbos žodžiu *sangrūda* – „kas susigrūdę, susitelkę; susikimšimas, spūstis“.

## Geografija

Sangrūdos bažnytkaimis yra prie Gazdos upelio (kairysis Kirsnos – Šešupės šakos – intakas, 15 km ilgio). 26 km į šiaurės vakarus nuo Seinų, 10 km į pietus nuo Kalvarijos, tik 4 km nuo buvusios Lietuvos-Lenkijos administracinės linijos.

## Istorija

1738 m. minimas karališkasis Sangrūdos dvaras. Pirmą kartą Sangrūda minima 1744 m. Vilniaus vyskupijos parapijų sąrašuose. Nuo senų laikų Sangrūda buvo gretimo Mockavos (Mockų) dvaro palivarkas. 1824 m. jo savininkas buvo rusų generolas Suvorovas. 1922 m. dvaras išdalintas, jo vietoje susikūrė kaimas. XIX a. Sangrūda buvo palivarkas Suvalkų apskrities Mockavos valsčiuje.

Parapija Sangrūdoje atsirado dėl Lietuvos-Lenkijos demarkacijos linijos išvedimo. Po šių dviejų valstybių karo Punsko valsčius buvo padalintas į dvi dalis: pietinė su pačiu Punsku atiteko Lenkijai, šiaurinė – Lietuvai. Iš kaimų Lietuvos pusėje sudarytas Punsko valsčius su centru Sangrūdoje.

Sovietmečiu buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.

|}

## Kultūra

Klebono iniciatyva kviečiami profesionalūs chorai, orkestrai ir atlikėjai, vyksta teatralizuoti vaidinimai Šv. Kalėdų bei Trijų Karalių švenčių progomis.

Minint 2000-uosius eucharistinius metus bendruomenėje organizuota savivaldybės vaikų ir jaunimo šventė „Dainuojanti ir šokanti jaunystė“. Ta proga labiausiai pasižymėjusiems kultūroje klebonas įsteigė sidabrinius atminimo ženklus. Bažnytinėje aplinkoje minimos ir valstybinės šventės, atliekant literatūrines – muzikines kompozicijas. Kultūrinėje veikloje dalyvauja Sangrūdos vidurinės mokyklos moksleiviai, Trumpalių bei Reketijos užkardų kariai, parapijiečiai.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Algirdas Skirkevičius (1939–2024) – entomologas ir etofiziologas.
* Marijona Janulaitytė-Dalangauskienė (1942–) – kultūros darbuotoja ir chorvedė.

## Šaltiniai

* 

## Nuorodos
* Sangrūdos kaimo interneto svetainė
Jankai

**Jankai** – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, į šiaurės vakarus nuo Kazlų Rūdos, 15 km į rytus nuo Griškabūdžio, vakariniame Kazlų Rūdos miškų pakraštyje. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Veikia Jankų pagrindinė mokykla, felčerių punktas, Kazlų Rūdos viešosios bibliotekos skyrius, paštas (LT-71029). Auga Vilniaus ąžuolas, kuriam vardą 1923 m. suteikė Jankų mokyklos I laidos mokinys Viktoras Ašmenskas.

## Etimologija

Jankai yra asmenvardinis vietovardis, sudarytas iš asmenvardžio *Jankus, Jankis* daugiskaitos.

## Istorija

Kaimas minimas 1701 m. 1701–1830 m. kaimas minimas kaip *Slabotka*, nuo 1830 m. – *Janki*. XIX a. pabaigoje Jankai – kaimas Naumiesčio apskrities Tamošbūdžio valsčiuje, priklausęs Višakio Rūdos parapijai.

1918 m. įkurtas Jankų valsčius. 

Pokario metais apylinkėse veikė Tauro apygardos, Žalgirio partizanų rinktinės Lietuvos partizanai.

Sovietmečiu buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.

2014 m. liepos 7 d. Lietuvos Respublikos Prezidentė dekretu Nr. 1K-1889 patvirtino Jankų herbą.

|}

## Gyventojai

## Sportas
* FK Mano kova Jankai (futbolas)

## Galerija


Jankai, bendruomenės namai.JPG|Bendruomenės namai
Jankai, parkas.JPG |Užveistas parkas
Jankai, centras.JPG|Gėlynas, kaimo skelbimai
Jankai, Vilniaus ąžuolas.JPG|Vilniaus ąžuolas
Jankai, Vilniaus ąžuolas, lenta.JPG|Lenta prie Vilniaus ąžuolo


## Šaltiniai

## Nuorodos
* Kaimo svetainė 
*
Gižai

**Gižai** – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 10 km į šiaurės vakarus nuo Marijampolės, į šiaurę nuo kelio , prie kelio . Seniūnijos, seniūnaitijos ir parapijos centras. Kaimo centre prie aikštės stovi mūrinė neogotikinė Gižų Šv. Antano Paduviečio bažnyčia (pastatyta 1850 m., arch. Henrikas Markonis), Liepų gatvėje – originalios architektūros „Amerikono“ namas. Yra paminklas 6 sušaudytiems Lietuvos partizanams (pastatytas 1993 m.). Veikia paštas (LT-70013), Gižų kaimo bendruomenė.

Per Gižus teka Rausvės intakas Muldžius. 2 km į vakarus nuo Gižų yra Rūdos ežeras. Netoliese įsikūrę Naujieji Gižai.

## Etimologija

Gižai – asmenvardinis vietovardis, sudarytas iš asmenvardžio *Gižas* daugiskaitos.

## Istorija

Apylinkėse tikriausiai buvo išgaunama balų rūda, iš kurios lydyta geležis (tai leidžia spėti tokie vietovardžiai kaip Gižų Rūda, Rūdos ežeras).

Gižai pirmąkart paminėti 1744 m. 1775 m. minimas kaimas ir Gižų dvaras, kuris priklausė Minsko vaivadai A. M. Chmarai, pastatydinusiam medinę Gižų bažnyčią. Dvare veikė plytinė, spirito varykla, alaus darykla, vėjo malūnas. Abipus kelio, vedusio nuo dvaro link bažnyčios, pradėjo kurtis gyvenvietės.

1784–1947 m. veikė pradžios mokykla, 1947–1952 m. progimnazija, 1996–2002 m. vidurinė, nuo 2002 m. Gižų Kazimiero Baršausko pagrindinė mokykla.

Draudžiamąją lietuvių spaudą Gižų apylinkėse platino knygnešys Orumas. Gižuose savo knygrišyklą turėjo knygnešys Juozas Rimša. XIX a. pabaigoje Gižai – Vilkaviškio apskrities kaimas ir palivarkas, valsčiaus centras.

1907 m. įsteigtas „Žiburio“ draugijos Gižų skyrius. 1922–1930 m. dvare veikė Seinų kunigų seminarija. 1939 m. įsteigtas paštas, 1940 m. biblioteka, 1955 m. medicinos punktas, 1964 m. kultūros namai.

1941 m. birželio 14 d. iš Gižų ištremtos 3 šeimos (13 žmonių). Po II pasaulinio karo Gižų apylinkėse veikė Tauro apygardos Vytauto rinktinės Lietuvos partizanai.

1950–1993 m. buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.

2003 m. spalį įkurta kaimo bendruomenė. 2012 m. patvirtintas Gižų herbas.

|}

## Gyventojai

Pirmojo Lietuvos Respublikos visuotinio gyventojų 1923 m. rugsėjo 17 d. surašymo metu buvo trys Gižų kaimai: *Gižų Ūkininkų* kaimas turėjo 38 ūkius su 223 gyventojais, *Gižų Daržininkų* turėjo 25 ir 136; *Naujųjų Gižų* kaimas – 3 ir 14. Su *Gižų dvaro* sodyba ir jos 46 gyventojais Gižus iš viso tada sudarė 67 ūkiai bei 419 gyventojų.

### Žymūs žmonės

Kaime gimė:
* Juozas Ališauskas-Klaidas (1922–1949), partizanas.
* Juozas Baršauskas (1912–1990), architektas, kraštotyrininkas.
* Kazimieras Baršauskas, profesorius, išlikusi gimtoji sodyba (saugomas kultūros objektas).
* Magdalena Draugelytė-Galdikienė, pedagogė, visuomenės veikėja.

## Galerija

Gižai, gatvė.JPG|Gatvė prie bažnyčios, klebonija.
Gižai, dvaras.JPG|Architektūros paminklas Gižų dvaro svirnas
Gižai, Baršausko sodyba.JPG|K. Baršausko gimtoji sodyba, atnaujintas stogastulpis
Gižai, amerikono namas.JPG|1924 m. statytas „Amerikono“ namas


## Šaltiniai

*
Pačeriaukštė I

**Pačeriaukštė I** (arba tiesiog ***Pačeriaukštė***) – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 12 km į šiaurės vakarus nuo Biržų, netoli sienos su Latvija, prie Čeriaukštės upės. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Veikia Pačeriaukštės Petro Poškaus pagrindinė mokykla, biblioteka, ŽŪB „Arsėta“.

## Etimologija

Pačeriaukštė – vandenvardinis vietovardis, kilęs nuo Čeriaukštės upelio.

## Istorija

1586 m. rugsėjo 22 d. istorijos šaltiniuose paminėtas Pačeriaukštės laukas. 1750 m. istorijos šaltiniuose paminėtas Pačeriaukštės dvaras. XIX a. Pačeriaukštė buvo palivarkas ir du kiemai Panevėžio apskrities Pabiržės valsčiuje.

1923 m. Lietuvos gyventojų surašymo ataskaitose minimas Pačeriaukštės palivarkas.

1949–1991 m. Pačeriaukštė – „Laisvosios žemės“ kolūkio centrinė gyvenvietė. Šis kolūkis 1979 m. pasirašė kūrybinio bendradarbiavimo sutartį su LTSR dailininkų sąjunga, kasmet skirdavo premijas dailininkams už kūrinius kaimo tematika. Restauruotuose Butautų dvaro rūmuose įrengta kaimiškoji dailės galerija, greta įrengtas nedidelis etnografijos ir dailės muziejus.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* 1958–1990 m. kolūkio „Laisvoji žemė“ agronomu ir pirmininku dirbo Petras Poškus (1935–2004), Lietuvos nepriklausomybės atstatymo akto signataras.

## Šaltiniai
Parovėja

:: *Apie kaimą Papilio seniūnijoje žr. [[Parovėja (Papilys)]]*.

**Parovėja** – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 9 km į šiaurės rytus nuo Biržų (pakeliui į Medeikius) prie Rovėjos upės. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Veikia biblioteka (nuo 1954 m.), paštas (LT-41068), kultūros namai (nuo 1989 m.), buvusi Parovėjos mokykla. Šio kaimo garbei choreografės Tamaros Kalibataitės sukurtas sceninis šokis pavadintas „Parovėjos suktiniu“.

## Etimologija

Parovėja yra vandenvardinis vietovardis, priešdėlio *pa-* vedinys iš upės vardo Rovėja.

## Istorija

Istoriniuose šaltinuose Parovėja pirmą kartą paminėta apie 1520 m. Parovėjos dvaras buvo vienas seniausių Radvilų palivarkų. 1526 m. Biržų vietininkas Aleksandras Tarnovskis atidavė Parovėją Vilniaus kaštelionui Jurgiui Radvilai. 1528 m. dvarų surašymo dokumentuose nurodyta, kad Biržų Parovėjoje buvo 24 baudžiaunininkai, 6 bajorų tarnybos ir 100 miestelėnų.

1613 m. netoli Parovėjos parinkta vieta Radvilų žvėrynui ir pradėta jį įrengti. Jame sumedžiotų laukinių žvėrių mėsa buvo vaišinami į Biržus atvykę garbingi svečiai. 1697 m. Parovėja paminėta kaip valsčiaus centras. 1817 m. pastatyta koplyčia. 1906 m. rugsėjo 17 d. Parovėjos valstiečiai sudegino dvaro rūmus.

1928 m. įkurta pradžios mokykla. 1931 m. geologas Mykolas Skvereckis Parovėjoje vykdė dolomitų paieškas. Ankstyvuoju sovietmečiu kaime leistas laikraštis „Kolūkiečių draugas“. 1954 m. atidaryta Parovėjos biblioteka, 1956 m. – felčerių-akušerių punktas. 1989 m. vasario 11 d. duris atvėrė naujieji kultūros namai. Kaimas buvo „Vienybės“ kolūkio centrinė gyvenvietė.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės

Kaime gimė:
* 1896 m. liepos 19 d. – komunistų partijos veikėjas, poetas Andrius Dabulevičius
* 1943 m. birželio 9 d. – literatas Vytautas Karavaitis

## Sportas
* Parovėjos KK Agaras

## Šaltiniai
Karsakiškis

**Karsakiškis** – kaimas Panevėžio rajono savivaldybės šiaurės rytuose, šalia kelio , 16 km į šiaurės rytus nuo Panevėžio, Lėvens dešiniajame krante. Seniūnijos, parapijos ir seniūnaitijos centras. Veikia biblioteka, paštas (LT-38076).

Prie kaimo yra geležinkelio stoties gyvenvietė.

## Etimologija

Iki XVIII a. 2-osios pusės vadinosi ***Palėvene***, pagal pratekančią Lėvens upę (vandenvardinis vietovardis). Vėliau tai asmenvardinis vietovardis, siejamas su asmenvardžiu *Karsakas*. Dabartinio vietovardžio kilmė siejama su čia buvusiu dvaru ir jų savininkais, tai yra tikriausiai dvarininkinis vietovardis.

## Istorija

1777 m. inventoriaus aprašyme palivarkas vadintas Karsakiškio ir Palėvenės vardais, tuo metu buvo Karsakiškio dvaras, kurį valdė Ivaškevičiai. XVIII a. pabaigoje minima koplyčia. 1793–1795 m. ir 1804–1806 m. Karsakiškyje gyveno poetas ir kunigas Antanas Strazdas. 1803 m. Ivaškevičiai pastatydino pirmąją Karsakiškio bažnyčią, ji vėliau sudegė. XIX a. pirmoje pusėje dvaras atiteko B. Galiotui, kuris 1831 m. pastatė naują bažnyčią. B. Galiotas, kaip 1830–1831 m. sukilimo šalininkas, buvo ištremtas, o dvarą 1848 m. nusipirko Z. Ordynecas. 1859 m. dvare veikė spirito varykla. 1863 m. balandžio 26 d. netoli Karsakiškio kovėsi sukilėliai. XIX a. Karsakiškis – miestelis Panevėžio apskrities Stumbriškio valsčiuje.

1884 m. bažnyčia sudegė. 1888 m. pastatyta neoromaninė, istoristinė, kryžminio plano, vienbokštė Karsakiškio Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia, architektas Ustinas Golinevičius, konsekruota 1914 m., joje įrengti 5 altoriai.

Nuo XX a. pradžios veikė paštas, malūnas, lentpjūvė. Sovietmečiu buvo kolūkio pagalbinė gyvenvietė.

1919 m. įkurta pradinė mokykla, dab. Karsakiškio Strazdelio pagrindinė mokykla, nuo 1971 m. mokykloje veikia kraštotyros muziejus.

2007 m. patvirtintas Karsakiškio herbas.

Dar 1980 m. nuspręsta nutiesti Karsakiškio aplinkkelį, per kurį būtų nukreipiamas tranzitinis eismas tarp Panevėžio ir Kupiškio. Dėl griežtų gamtosauginių reikalavimų Lėvens slėnio senvagėms ir pievoms bei neskiriamo finansavimo projektas liko neįgyvendintas, apsiribota senojo Karsakiškio tilto rekonstrukcija 2010 m.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
Karsakiškyje gimė:
* Valerija Bačiulytė, aktorė.
* Aloyzas Vidugiris, kalbininkas.
Karsakiškyje gyvena:
* Silvestras Gaižiūnas, literatūrologas, vertėjas.

## Galerija

Centras, Karsakiškis.JPG|Gatvėje ties bažnyčia
Karsakiškis, prie seniūnijos.JPG|Gatvėje ties seniūnija
Karsakiškis, buvęs mokyklos muziejus.JPG|Mokyklos muziejus


## Šaltiniai

*
Namišiai

**Namišiai** – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, į šiaurę nuo Pasvalio, 7 km į pietvakarius nuo Saločių. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Veikia Saločių mokyklos pradinio ugdymo skyrius, biblioteka, paštas (LT-39043), žemės ūkio bendrovė „Ąžuolas“. Per kaimą teka Mūšos intakas Šakarnis.

## Etimologija

Valakų reformos metu suformuotos Upytės valsčiaus karališkosios Okainių vaitijos centras (nuo 1554 m.). Pats kaimas tuo metu vadinosi ***Okainiais***. Vaitijai dar priklausė Manikaičiai (dabartiniai Manikūnai), Gingelioniai ar Ingilioniai (dabartiniai Gripkeliai) ir Žadeikūnai (dabartiniai Žadeikoniai). Vaitijos būta labai kompaktiškos, kadangi visi jai priklausę kaimai ribojosi bent su vienu tos pačios vaitijos kaimu. Vaitijos vaitas Jokūbas Jankaitis buvo paėmęs valaką Manikaičių kaime. Okainių kaime daugiausiai žemės buvo paėmęs Kasparas Nameišaitis su broliu Jurgiu. Tai buvo stipriausias kaimo ūkis, turėjęs gausią šeimyną, greičiausiai jau suaugusių bet dar neišsiskirsčiusių šeimos narių. Spėjama, kad nuo Nameišaičių ir kilo dabartinis kaimo vardas.

Patys Nameišaičiai galėjo būti legendinio žiemgalių kunigaikščio Nameisio palikuonys ar giminaičiai.

## Istorija

XIX a. Namišiai minimi kaip kaimas ir ferma Panevėžio apskrities Kyburių valsčiuje.

Sovietmečiu buvo kolūkio centrinė gyvenvietė. 1990 m. įkurta Namišių pradinė mokykla. 2022 m. patvirtintas Namišių herbas.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės

Kaime gimė:
* Antanas Dimžlys (1920–2010), skulptorius, restauratorius.
* Rimvydas Griauzdė (1967–2022), vargonininkas, chorvedys, Anykščių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

## Šaltiniai
Kriaunos

:: *Apie kaimą Širvintų rajone žr. [[Kriaunos (Širvintos)]]*.

**Kriaunos** – gatvinis kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 9 km į pietus nuo Obelių, 25 km į pietryčius nuo Rokiškio. Seniūnijos centras, Kriaunų seniūnaitija. Stovi Kriaunų Dievo Apvaizdos bažnyčia (pastatyta 1829 m.), veikia medicinos punktas, Kriaunų pagrindinė mokykla, krašto muziejus, biblioteka, paštas (LT-42013).

Vakariniame pakraštyje prateka Kriauna, už 3 km įtekanti į Sartus, kurie telkšo 2 km į pietus nuo kaimo.

## Etimologija

Kaimo vardas kilęs nuo Kriaunos upės (vandenvardinis vietovardis). Nepaisant to, kaimo herbe pavaizduota kita etimologinė idėja – kriauniniai peiliai.

## Istorija

Kriaunos pirmąkart paminėtos 1505 m. tarp Mikalojaus Radvilos valdų. 1567 m. minimas Kriaunų dvaras. Jurgis Radvila šį dvarą pardavė Jonui Rudaminai. Dvaro valdose tada buvo 21 kaimas. 1669 m. minima koplyčia. Bažnyčia pastatyta 1684–1688 m. Ji buvo medinė, kryžiaus formos, turėjo 5 altorius. 1688 m. įsteigta Kriaunų parapija.

1776 m. įsteigta parapinė pradžios mokykla, nuo 1865 m. valdiška pradinė, nuo 1948 m. septynmetė, nuo 1952 m. vidurinė, nuo 1999 m. Kriaunų pagrindinė mokykla.

XIX a. Kriaunos – Zarasų apskrities miestelis, parapijos centras.

Sovietmečiu buvo Sartų tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė. 1951 m. įsteigta biblioteka, 1991 m. atidarytas Kriaunų istorijos muziejus. 1991 m. kapinėse pastatytas paminklas partizanams. 2021 m. patvirtintas Kriaunų herbas.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Petras Griškevičius (1924–1987), Lietuvos komunistų veikėjas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
* Monografija „Obeliai. Kriaunos“
Kazliškis

**Kazliškis** – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, šalia kelio Rokiškis–Pandėlys, 14 km į vakarus nuo Rokiškio, Nemunėlio dešiniajame krante, Seniūnijos, parapijos ir seniūnaitijos centras. Kazliškio šilelis – gamtos paminklas.

## Istorija

Kazliškis minimas XVII a. Ukmergės pavieto aktuose, Kazliškio dvaras – 1744 m., koplyčia – 1796 m., sugriuvusi XIX a. antrojoje pusėje. XIX a. pabaigoje čia buvo du dvarai – Didysis Kazliškio dvaras ir Mažasis Kazliškio dvaras, vietovė priklausė Zarasų apskrities Pandėlio valsčiui.

1907–1910 m. pastatyta kryžminio plano Kazliškio Švč. Mergelės Marijos bažnyčia su medine varpine. 1922 m. įsteigta pradinė mokykla, 1949–1959 m. vidurinė, 1959–1994 m. septynmetė, devynmetė, nuo 1994 m. Kazliškio pagrindinė mokykla.

1925 m. įkurtas kooperatyvas, pieno perdirbimo bendrovė, spirito varykla. 1972 m. prie prijungti Balandiškio ir Naujakiemio viensėdžiai. 1950–1992 m. buvo kolūkio centrinė gyvenvietė. 1953 m. įkurta biblioteka, 1954 m. paštas, medicinos punktas, kultūros namai.

Kazliškis 1999 m. pripažintas gražiausia gyvenviete Lietuvoje.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės

Kaime gimė:
* Janina Akstinavičienė, Ukmergės rajono politinė ir visuomenės veikėja.
* Algimantas Jakimavičius, entomologas, biomedicinos mokslų daktaras.

## Šaltiniai

*
Rudiškiai

**Rudiškiai** – kaimas Joniškio rajone, į vakarus nuo Gataučių. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi medinė Rudiškių Šv. apaštalų Pilypo ir Jokūbo bažnyčia (pastatyta 1868 m.), Rudiškių pagrindinė mokykla (uždaryta), biblioteka, paštas (LT-84010), kaimo muziejus.

Pietiniu kaimo pakraščiu teka Mūša.

## Etimologija

Vietovardis kilęs nuo šalia esančio Rūdos lauko, jame randama geležies gargažių. Spėjama, kad senovėje iš jų buvo imama balų rūda ir gaminama geležis, galbūt nuo to ir vietovė gavo vardą.

## Istorija

1671 m. pastatyta pirmoji koplyčia. XIX a. Rudiškiai buvo kaimas Šiaulių apskrities Gruzdžių valsčiuje.

1978 m. įkurta pramoninio tipo žemės ūkio gamybos įmonė, auginusi iki 10 tūkstančių bekonų.

2005 m. patvirtintas Rudiškių herbas.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Matas Slančiauskas (1850–1924), tautosakos rinkėjas, visuomenės veikėjas (palaidotas Rudiškiuose). 1989 m. pastatytas stogastulpis M. Slančiausko atminimui (autorius tautodailininkas R. Gintulis).

## Šaltiniai

* 
* Algimantas Semaška. Kelionių vadovas po Lietuvą. – V.: Algimantas, 2000. ISBN 9986-509-50-5
Panemunėlis

**Panemunėlis** – miestelis Rokiškio rajono savivaldybėje, 11 km į pietvakarius nuo Rokiškio. Seniūnaitijos centras. Miestelio planas linijinis. Miestelyje stovi Panemunėlio šv. Juozapo Globos bažnyčia (pastatyta 1911 m.), veikia biblioteka, medicinos punktas.

## Etimologija

Panemunėlis – vandenvardinis vietovardis, kilęs nuo čia pratekančios Nemunėlio upės.

## Geografija

Miestelis įsikūręs prie Radviliškio–Daugpilio geležinkelio (miestelio šiaurės rytuose – Tindžiulių geležinkelio stotelė), Nemunėlio aukštupyje. Už kelių kilometrų į vakarus yra didesnė gyvenvietė – Panemunėlio geležinkelio stotis, kur yra Panemunėlio seniūnijos centras ir Panemunėlio pagrindinė mokykla. Be to, aplink miestelį dar įsikūrę Panemunėlio kaimas ir Panemunėlio viensėdis. Greta pietuose eina plentas .

## Istorija

XVI a. 1-ojoje pusėje įkurtas Panemunėlio dvaras. 1771 m. pastatyta pirmoji Panemunėlio bažnyčia. XIX a. pabaigoje nutiestas geležinkelis, miestelis ėmė sparčiau augti. 1854 m. įsteigta parapinė mokykla. 1872–1908 m. Panemunėlyje klebonavo švietėjas Jonas Katelė. Jo rūpesčiu parapijoje įsteigtas slaptų lietuviškų mokyklų tinklas, iki 1911 m. pastatyta mūrinė bažnyčia. 1893 m. miestelyje buvo surengtas pirmasis lietuviškas vaidinimas. 1894 m. įkurta slapta lietuvių švietimo draugija „Žvaigždė“. Panemunėlio parapijoje veikė Juozas Rimša ir kiti knygnešiai. XIX a. pabaigoje Panemunėlis – Zarasų apskrities miestelis ir dvaras.

Per 1905–1907 m. revoliuciją vyko mitingai, buvo sudeginta valsčiaus valdyba. 1908 m. įsteigtas „Saulės“ draugijos skyrius ir jo išlaikoma biblioteka-skaitykla, 1917 m. – Lietuvos katalikių moterų draugijos skyrius.

1931 m. per Nemunėlį pastatytas gelžbetoninis Panemunėlio tiltas. 1937 m. įkurta biblioteka. LTSR metais buvo Panemunėlio tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Nuo Panemunėlio kilęs lietuvių išeivijos veikėjas Antanas Bimba (1894–1982).

## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
* Monografija „Panemunėlis“
Gaižaičiai

**Gaižaičiai** – kaimas Joniškio rajono savivaldybėje, 12 km į pietvakarius nuo Žagarės, 6 km į pietryčius nuo sienos su Latvija. Per kaimą teka Švėtė, jis įsikūręs vakarinėje Joniškio rajono dalyje, netoli ribos su Akmenės rajonu. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Yra Gaižaičių pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-84016).

## Etimologija

Kaimo vardas – asmenvardinis vietovardis, kilęs nuo pavardės *Gaižiūnas*.

## Istorija

XIX a. Gaižaičiai buvo kaimas Šiaulių apskrities Kriukų valsčiuje.

1918 m. Gaižaičių dvaro rūmuose įsteigta pradžios mokykla. 1964 m. atidaryti kultūros namai, 1988 m. biblioteka. 1950–1992 m. buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.

2008 m. patvirtintas Gaižaičių herbas.

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kirnaičiai

**Kirnaičiai** – kaimas Joniškio rajono savivaldybėje, 2 km į pietryčius nuo kelio , 7 km į pietus nuo Joniškio. Kepalių seniūnijos ir Kirnaičių seniūnaitijos centras. Prateka Audruvė.

Kaime kiekvienais metais vyksta parksodis, kuriame sodinamos eglės, klevai ir uosiai.

## Istorija
Kaimo gyventojai 1769 m. aktyviai dalyvavo Šiaulių ekonomijos valstiečių sukilime. XIX a. Kirnaičiai buvo kaimas Šiaulių apskrities Joniškio valsčiuje. 1905 m. liepos mėn. streikavo dvaro valstiečiai.

1950–1992 m. buvo kolūkio centrinė gyvenvietė. 1945 m. įsteigta Kirnaičių pradinė mokykla (XXI a. pradžioje buvo Gasčiūnų pagrindinės mokyklos skyrius, vėliau uždaryta), 1969 m. įkurti kultūros namai, medicinos punktas, biblioteka. 2019 m. patvirtintas Kirnaičių herbas.

|}

## Kirnaičių klėtis

Ištremtų ūkininkų senovinę sodybą su klėtimi, buvusią kaimo mokyklą beveik kaimo viduryje įsigiję renginių organizatorė bei mokytojas Gražina ir Gediminas Andrašiūnai, užverstą šiukšlėmis iškuopė, sutvarkė, pristatė prieklėtį, apsėjo teritoriją žolyte ir pavertė jaukia susiėjimų, įvairų švenčių vieta. Joje Kirnaičių kaimo bendruomenė rengia bendruomenių festivalius, vyksta Gražinos vadovaujamo kolektyvo repeticijos, bei įvairūs renginiai: giedotojų susiėjimas gegužės mėnesį, kaimo šventė, stovyklos vaikams, būna ir giminių suėjimų, gimtadienių, krikštynų, jubiliejų.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
Kaime gimė:
* Juozas Brijūnas, visuomenės veikėjas, knygnešys.

## Šaltiniai
Satkūnai

**Satkūnai** – kaimas Joniškio rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurę nuo Joniškio, 1 km į vakarus nuo kelio , netoli sienos su Latvija. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Yra biblioteka, parkas, šalia eina Šiaulių–Rygos geležinkelis.

## Etimologija

Satkūnai – asmenvardinis vietovardis, siejamas su pavarde *Satkūnas*.

## Geografija

Kaimo pakraščiu teka Sidabra. Į rytus nuo kaimo prasideda Satkūnų miškas (1320 ha), kuriame yra Pinigų kalnas – didelis akmuo, apie kurį liaudis pasakoja, kad po juo neva 1812 m. užkastos Napoleono paliktos brangenybės.

## Istorija

Kaimas minimas nuo 1585 m., 1658 m. buvo 7 kiemai. 1795 m. minimas Satkūnų dvaras, kuriame dirbo 47 samdiniai. XIX a. tai buvo kaimas Šiaulių apskrities Joniškio valsčiuje.

1905 ir 1906 m. streikavo dvaro darbininkai, reikalaudami padidinti atlyginimą. Sovietmečiu buvo paukštininkystės tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė.

2009 m. patvirtintas Satkūnų herbas.

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pavirčiuvė

:: *Pavirčiuve II anksčiau vadinti [[Mindaugiai]]*.

**Pavirčiuvė** – kaimas Joniškio rajono savivaldybėje, į pietvakarius nuo Kriukų. Pro kaimą teka Virčiuvis. Yra biblioteka.

## Istorija

1584 m. minimas Pavirčiuvės dvaras.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Griniai

**Griniai** – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, prie kelio  (kitame kelio pakraštyje – Pakražantis), 13 km į pietvakarius nuo Kelmės. Kaimo šiauriniu pakraščiu teka Kražantė. Pakražančio seniūnijos centras. Veikia Pakražančio vidurinė mokykla, Pakražančio paštas (LT-86023), kultūros namai, biblioteka.

## Istorija

XIX a. minimi kaip palivarkas Raseinių apskrities Kražių valsčiuje.

1935 m. įkurta pradinė mokykla. 1950–1992 m. buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Zenonas Norkus (1958–), filosofas, sociologas, VU profesorius, vertėjas, socialinių mokslų habilituotas daktaras, Lietuvos mokslo akademijos laureatas

### Galerija

Griniai savivaldybe 20150820.jpg|Pakražančio seniūnijos pastatas Griniuose
Griniai Centro gatve 20150820.jpg|Centro gatvė
Griniai Sauletekio gatve 20150820.jpg|Saulėtekio gatvė
Griniai parkas02 20150820.jpg|Parkas
Griniai parkas03 20150820.jpg|Parkas


## Šaltiniai
Šimkaičiai

**Šimkaičiai** – miestelis Jurbarko rajono savivaldybėje, 20 km į šiaurės rytus nuo Jurbarko, prie kelio . Seniūnijos centras. Stovi medinė Šimkaičių šv. vyskupo Martyno bažnyčia (nuo 1932 m.), veikia Šimkaičių Jono Žemaičio pagrindinė mokykla, biblioteka, Eržvilko kultūros centro Šimkaičių skyrius, paštas (LT-74033), Šimkaičių bendruomenės centras (nuo 2003 m.). Yra kapinės.

Prateka Bebirvytis ir Vidauja.

## Etimologija

Šimkaičiai – asmenvardinis vietovardis, kildinamas asmenvardžio *Šimkáitis* daugiskaitos.

## Istorija

1771 m. pastatyta koplyčia, 1932 m. – Šimkaičių bažnyčia. XIX a. Šimkaičiai – Raseinių apskrities kaimas, valsčiaus centras, priklausęs Girkalnio parapijai.

Papartynės miške, Šimkaičių, Viduklės ir Eržvilko valsčių ribų teritorijoje apie 1948 m. buvo įsikūręs Kęstučio apygardos štabas. Čia trumpai veikė Adolfas Ramanauskas-Vanagas.

Sovietmečiu Šimkaičiai buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.

1990 m. pastatytas Laisvės gynėjų paminklas. 2019 m. patvirtintas Šimkaičių herbas.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Benas Fainšteinas (1947–), tapytojas, literatas.
* 1953 m. gegužę-birželį Šimkaičių girioje suimtas vienas paskutiniųjų pokario partizanų judėjimo vadų – Jonas Žemaitis-Vytautas. Generolo vadavietę žymi juodo akmens paminklas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*