open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Eratostenas

**Eratostenas** (; g. 276 m. – m. 194 m. pr. m. e.) – vienas žymiausių Senovės Graikijos matematikų, astronomas, geografas. Laikomas pirmuoju žmogumi, apytikriai apskaičiavusiu Žemės pusiaujo ilgį ir panaudojusiu Žemės aprašymui skirtą žodį "geographem". Be to, jis buvo vienas iš mokslu pagrįstos chronologijos pradininkų. Eratostenas sudarė vieną tiksliausių tuo metu Oikumenos žemėlapių.

## Biografija
Eratostenas gimė Kirėnijoje (dabartinė Libija), dirbo Aleksandrijoje. Buvo nevedęs. Kurį laiką užėmė Aleksandrijos antrojo bibliotekininko pareigas. Draugavo su Archimedu. Prieš mirtį apako.

## Žemės spindulio išmatavimas
Žemės spindulio išmatavimas yra žinomiausias Eratosteno darbas. Jis apskaičiavo, kad dienovidinio ilgis yra 252 000 stadijų (39 060 - 40 320 km), su tikrosios vertės paklaida nuo −2.4% iki +0.8%. Kokį tiksliai metodą jis taikė yra nežinoma, nes matavimo aprašymas kartu su knyga „Apie Žemės matą“ neišliko. Tačiau išliko supaprastinta metodo versija, kurią aprašė Kleomedas.

Taikant supaprastintą metodą stebimi du miestai, kurie yra tame pačiame dienovidinyje ir žinomas atstumas tarp jų. Vasaros saulėgrįžos vidurdienį kiekviename iš šių miestų yra išmatuojamas vertikalios lazdos metamas šešėlio ilgis ir nustatomas Saulės spindulių kritimo kampas. Pasirinkti miestai buvo Aleksandrija ir Sunas (šiuolaikinis Asuanas), o atstumą tarp miestų matavo profesionalūs *bematistai* (matuotojai žingsniais). Taikant geometrinius skaičiavimus,  Žemės perimetras yra išreiškiamas kaip atstumas tarp dviejų miestų, padalytas iš Saulės spindulių kritimo kampų pasirinktuose miestuose skirtumo, išreikšto apskritimo dalimi.

## Taip pat skaitykite
* Eratosteno rėtis

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Kaip Eratostenas išmatavo žemės perimetrą
*Kaip Eratostenas išmatavo žemę
Ežeras (reikšmės)

**Ežeras** reiškia:

* 5 ežerai Švenčionių rajone:
** Ežeras (12130735) – ežeras Švenčionių rajone, pagal LR ežerų klasifikatorių nr. 12130735;
** Ežeras (12130710) – ežeras Švenčionių rajone, pagal LR ežerų klasifikatorių nr. 12130710;
** Ežeras (12131423) – ežeras Švenčionių rajone, pagal LR ežerų klasifikatorių nr. 12131423;
** Ežeras (12130739) – ežeras Švenčionių rajone, pagal LR ežerų klasifikatorių nr. 12130739;
** Ežeras (12131235) – ežeras Švenčionių rajone, pagal LR ežerų klasifikatorių nr. 12131235;
* Ežeras – natūralus vandens telkinys.
Indijos Vandenyno Britų Sritis

**Indijos Vandenyno Britų Sritis** () – Didžiajai Britanijai priklausanti užjūrio teritorija, esanti Indijos vandenyne, tarp Afrikos ir Indonezijos. Teritorija sudaryta iš šešių atolų, priklausančių Čagoso archipelagui.
Nepilnavertiškumo kompleksas

**Nevisavertiškumo kompleksas** – asmenybės savęs suvokimas, kaip prastesnio už kitus, savęs smerkimas už klaidas ir nesėkmes. Šį kompleksą turintys žmonės save vertina kaip visiškai nereikšmingus, nepritampančius prie gyvenimo. Dėl to gali išsivystyti fobijos, depresija, kilti savižudybės poreikis.

Nevisavertiškumo komplekso simptomai būna tokie: siekimas kitų žmonių dėmesio įvairiais emociniais signalais, žmonių baimė, draugų trūkumas, baimė suklysti, pastovus nerimas, negatyvus aplinkos suvokimas, perdėtas pareigingumas. Dažnai nevisavertiškumo kompleksą turintys žmonės bando jį kompensuoti agresija, alkoholizmu ir kitomis priklausomybėmis, socialinio statuso simboliais (brangiais automobiliais, pastatais ir pan.).

## Priežastys
* Pastovūs tėvų keliami aukšti reikalavimai, kritika, nepasitenkinimas pasiektais rezultatais, klaidų sureikšminimas
* Fiziniai trūkumai (išvaizdos, kalbos defektai)
* Socialinės kliūtys (rasė, religija, lytis, seksualinė orientacija, ekonominis statusas)
* Mentalinės išlygos – jaučiamas nevisavertiškumas, kai keliami per aukšti reikalavimai

Nevisavertiškumo kompleksą išsamiai tyrinėjo Alfredas Adleris.
Romadži

**Romadži** (; kartais netaisyklingai užrašomas kaip *roma*'n*'dži*) – bendras japonų kalbos transliteracijos sistemų lotyniška abėcėle pavadinimas. Japonų raštą sudaro logogramos, pasiskolintos iš Kinijos (kandži), ir skiemeniniai rašmenys - kana (katakana ir hiragana). Tam, kad tekstas būtų aiškus ir nemokantiems japonų rašto, buvo sugalvota jį perteikti lotyniška abėcėle. Romadži išvertus iš japonų kalbos reiškia „romėniškos raidės“.

Yra kelios skirtingos romanizacijos sistemos. Pagrindinės: Hepburno romanizacija, Kunrei-šiki romadži ir Nihon-šiki romadži. Plačiausiai tiek Japonijoje, tiek už jos ribų paplitusi anglų kalbos fonetika grįsta Hepburno romanizacija. Lietuvių kalba taip pat turi savo japonų kalbos žodžių perrašos standartą.

## Istorija
Pirmosios japonų kalbos romanizacijos sistemos buvo sukurtos katalikų misionierių iš Portugalijos, pradedant XVI a. Vienas iš ankstyviausių pavyzdžių yra 1603 metais išleistas japonų-portugalų kalbų žodynas *Nippo jisho*. Vėliau romadži naudojimas sumažėjo dėl Japonijos uždarumo Edo laikotarpiu.

Dabartinės romadži sistemos buvo sukurtos po Meidži revoliucijos, antroje XIX a. pusėje. Populiariausia tapo Hepburno romanizacija, sukurta Džeimso Kurčio Hepburno, išplitusi kartu su jo sudarytu ir 1887 metais išleistu žodynu.

Meidži eros metu Japonijoje egzistavo judėjimas, pasisakęs už visišką japonų rašto pakeitimą į romadži, tačiau jo siūlymai nesulaukė visuotinio pritarimo.

## Naudojimas
Romadži naudojama tose situacijose, kada japonų rašto nemokantiems žmonėms yra reikalinga perskaityti japoniškus užrašus, kaip kad vietovardžius ženkluose, vardus ir pavardes dokumentuose, žodžius žodynuose, tekstus pradedančiųjų lygio arba skaitymo nemokinančiuose japonų kalbos vadovėliuose.

## Pavyzdžiai

## Ronanizacijų skirtumai
Pilnas visų japoniškos abėcėlės garsų sąrašas, parodantis keturių romanizacijos sistemų skirtumus.

Ilgi balsiai Hepburn sistemoje užrašomi su brūkšneliu virš jų: ā, ī, ū, ō (kartais kaip „oh“). Lietuviškoje sistemoje išskiriama tik ilga „u“, rašoma kaip „ū“.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Kandži keitiklis į hiragana ir romadži rašmenis
Lovatė

**Lovatė** (, ) – upė Baltarusijoje ir Rusijoje (Novgorodo ir Pskovo srityse).

Prasideda prie Rusijos-Baltarusijos sienos, prateka keletą nedidelių ežerų. Upės vaga vingiuota, daug senvagių. Aukštupyje plotis 10–15 m. Po santakos su Nasva teka miškinga lyguma, krantai aukšti, skardingi, daug slenksčių, plotis pasiekia 50–60 m, po santakos su Kunja – daugiau nei 100 m. Žiotyse kartu su Polos upe suformuoja 400 km² ploto deltą. 22 km nuo žiočių su Pola jungiasi protaka. Laivuojama 70 km nuo žiočių.

Pagrindiniai intakai – Nasva, Loknia, Redia, Polistė (kairieji), Kunia (dešinysis).

Didžiausi miestai prie upės – Velikije Lukai, Cholmas.

## Šaltiniai
Krokialaukio herbas

**Krokialaukio herbas** – pagrindinis Krokialaukio miestelio ir Krokialaukio seniūnijos (Alytaus rajono savivaldybė) heraldinis simbolis.

## Aprašas

Sidabriniame skydo lauke – žingsniuojantis žiūrintis atgal raudonas žirgas su raudonais apynasriu ir pavadžiu.

## Simbolika

Istorinio herbo Krokialaukis neturėjo. Svarstant herbo idėjas, seniūnijos atstovų siūlymu nutarta pavaizduoti žirgą. Krokialaukio dvaras žinomas nuo XVI a. 2-osios pusės, jis garsėjo žirgų, skiriamų LDK kariuomenei, auginimu.

## Istorija

Herbas Lietuvos prezidento dekretu 1K-1050 patvirtintas 2007 m. liepos 11 d. Herbo etaloną sukūrė dailininkas Rolandas Rimkūnas.

## Šaltiniai
Daniliškių piliakalnis

**Daniliškių piliakalnis**,*Totorių kalnas, Kopecas* – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 24154) Trakų rajono savivaldybės teritorijoje, Daniliškių kaimo pietryčių dalyje, Suosonės ežero šiaurės rytų krante. Pasiekiamas keliu Varatniškiai – Strėvininkai, Daniliškių pradžioje pasukus į kairę pietų kryptimi, už 380 m pasukus 100 m į kairę, į rytus, ties keliuko susikirtimu su aukštos įtampos elektros linija.

## Piliakalnis

Piliakalnio šlaitai statūs, nulyginti, apie 30 m aukščio nuo ežero paviršiaus ir 6 m – nuo gretimos kalvos. Kalvos viršūnėje buvo įrengta 35 x 40 m dydžio aikštelė, kurios rytinė dalis aukštesnė. Rytų ir vakarų pakraščiuose yra pylimo žymių, buvo apie 2 m aukščio, 35–40 m ilgio, apardytas ariant. Prie piliakalnio yra senovės gyvenvietė.

## Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1971 m. atliko Lietuvos istorijos institutas,  1978 m. ir 1984 m. tyrė Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos archeologai. Šlaituose ir gyvenvietėje yra kultūrinio sluoksnio liekanų. Rasta I tūkstantmečio lipdytos grublėtu paviršiumi keramikos. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.

## Šaltiniai

* Kultūros paminklų enciklopedija. V. 1998. T. 2. P.19.
* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.193.
* Valstybės archeologijos komisijos medžiaga.- KPC A.- F.1.- Ap.1.- B.59.- P.149-182.

## Nuorodos
* Daniliškių piliakalnis
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Drovumas

**Drovumas** – pasitikėjimo savimi trūkumo jausmas bendraujant su kitais žmonėmis, būdingas daugiausia intravertams. Dažniausiai drovumas pasireiškia bendraujant su nepažįstamais ar mažai pažįstamais žmonėmis, nors kartais drovumas pasireiškia ir gerai žinomose situacijose. Drovūs asmenys vengia savo nuogąstavimo objektų, kad išvengtų nepatogumo jausmo, todėl dar labiau pagilina drovumą neįveikdami nežinomų situacijų. Drovumas gali blėsti su laiku (vaikas, kuris drovisi nepažįstamųjų, vėliau paaugęs praranda drovumą). Drovumas gali pasireikšti tik kai kuriose situacijose, kai kuriomis aplinkybėmis. Bendrais bruožais drovus žmogus nežino ką kalbėti, kaip elgtis, kaip reaguoti socialinėse situacijose. Tokiems žmonėms paprastai drovumą kelia akių kontaktas, kito žmogaus šypsena.

Drovumas nuo socialinės fobijos skiriasi tuo, jog tai nėra liguista ir paniška baimė.

## Taip pat skaitykite

* Sociofobija
* Meilės drovumas
Vitruvijus

**Markas Vitruvijus Polijus** (, 80–70 m. pr. m. e. – apie 15 m. pr. m. e.) – Senovės Romos architektas ir inžinierius, gyvenęs I amžiuje pr. m. e.

## Veikla
Parašė 10 dalių mokslo veikalą *De architectura* („Apie architektūrą“) apie architektūrą bendrąja prasme, miestų planavimą, šventyklų ir visuomeninių pastatų konstrukcijas bei jų ypatybes, inžinerinius sprendimus. Vienoje iš dalių taip pat buvo aptariamos žmogaus kūno proporcijos. Kadangi daugiau antikinių mokslo darbų architektūros tema neišliko, mokslininkai *De architectura* laiko neįkainuojamu informacijos šaltiniu.10 dalių veikalas padarė didelę įtaką Renesansui, o ypač klasicizmo architektūrai. Vitruvijaus tobulõs simetrijos idėjos paskatino Leonardą da Vinčį sukurti „Vitruvijaus žmogų“.
Darbutų I piliakalnis

**Darbutų piliakalnis**, vadinamas **Bielskio kalnu, Darbutų kalnu** – piliakalnis Raseinių rajono savivaldybės teritorijoje, prie Darbutų kaimo, Dubysos ir Kirkšnovės santakoje. Pasiekiamas plentu Ariogala – Betygala, yra kairėje vakaruose, pervažiavus Kirkšnovę. 

## Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas aukštumos kampe, esančiame Dubysos kairiajame ir Kirkšnovės dešiniajame krante, ties jų santaka. Šlaitai apie 20 m aukščio, viršuje nulyginti. Dalis piliakalnio XIX a. nuslinko. Aikštelė keturkampė, pailga pietvakarių – šiaurės rytų kryptimi, pietvakarių ir pietryčių pakraščiai apie 45 ir 58 m ilgio. Šiaurės vakarų – šiaurės rytų pusėse supiltas 1 m aukščio, 16 m pločio pylimas, kurio išorinis 6 m aukščio šlaitas leidžiasi į 5 m pločio, 1 m gylio griovį, už kurio supiltas antras 1 m aukščio, 5 m pločio pylimas, juosiantis piliakalnį ir vakarų šlaite. Šiaurės šlaite, 7 m žemiau aikštelės yra 3 m pločio terasa, kuri 4 m žemiau šiaurrytinio pylimo virsta 7 m pločio, 0,3 m gylio grioviu, už kurio supiltas antras 0,5 m aukščio, 5 m pločio pylimas, nuolaidėjantis šlaitu žemyn į vakarus. Viršutinė 6–8 m aukščio šlaitų dalis buvo išlyginta, stati. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 49200 m².

## Tyrimai
Aikštelėje 1886 m. Tadas Daugirdas atkasė akmeninį grindinį, aptiko žalvarinį žiedą, geležinio peilio viršūnę, keramikos, gyvulių kaulų. 1911 m. Liudvikas Kšivickis ištyrė 833 m² plotą. Rado 1 m (pakraščiuose) ir 0,1-0,2 m (viduryje) storio kultūrinį sluoksnį, buvusių įtvirtinimų, akmeninio grindinio, židinių liekanų, gyvulių kaulų, XII a.-XIV a. geležinių ir žalvarinių dirbinių (peilių, ylų, raktų, segių), žiestos keramikos. T. Daugirdas mini piliakalnyje ar šalia jo rastą sidabro lydinį su įkartomis. Ant piliakalnio XIX a. viduryje palaidotas dvarininkas I. Bielskis, kurio kapą žymi 3,5 m aukščio betoninė stela. Piliakalnis apaugęs pušimis su tankiu lapuočių pomiškiu. Radinius saugo Vytauto Didžiojo karo muziejus. 

## Šaltiniai

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.&nbsp;164
* Lietuvos TSR archeologijos atlasas. V. 1975. T. 2.
* Kultūros paminklų enciklopedija. V. 1998. T. 2.
* Покровский Ф. В. Археологическая карта Ковенской губернии. Вильна, 1899, c. 133;.

## Nuorodos
* Darbutų I piliakalnis
* Darbutų II piliakalnis
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Pola

**Pola**  () – upė Rusijoje, Novgorodo ir Tverės srityse.

Aukštupyje upė suformuoja slėnį stačiais 30–50 m krantais. Tėkmė greita, daug slenksčių. Po santakos su Polometu sulėtėja ir išsiplečia iki 50–60 m. Netoli žiočių jungiasi prataku su Lovate. Kartu su Lovate suformuoja 400 km² ploto deltą Ilmenio ežere.

Visi didžiausi intakai dešinieji, didžiausias – Polometė ().
Daugailių I piliakalnis

**Daugailių I piliakalnis** (A911) – piliakalnis Utenos rajono savivaldybės teritorijoje, Daugailių šiauriniame pakraštyje, 150 m į šiaurę nuo Daugailių bažnyčios. 

## Piliakalnis

Piliakalnio 15–18 m aukščio stačiašlaitę kalvą supa pelkės. Piliakalnio aikštelė 40 x 30 m dydžio, apardyta statant Daugailių bažnyčią, kuri ant piliakalnio stovėjo iki 1766 m. ir šventoriuje laidojant mirusiuosius. Išliko kultūrinio sluoksnio liekanų. Piliakalnio šiaurės vakarų papėdėje yra senovės gyvenvietė. 

## Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1958 m. ir 1970 m. atliko Lietuvos istorijos institutas, 1985 m. tyrė Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos archeologai. Rasta lipdytos lygiu ir brūkšniuotu paviršiumi keramikos. 1990 m. Gintautas Zabiela aikštelėje, tirdamas vietą kryžiui statyti l m² plote, rado XVIII a. bažnyčios pamatų akmenų, kapą ir 1764 m. Kuršo šilingą.

## Istorija

1254 m. minima Daugailių pilis.

Iki 1685 m. ant piliakalnio pastatyta Daugailių bažnyčia, kurią 1766 m. sudegino žaibas. XX a. pokariu piliakalnyje buvo laidojama (teigiama, kad ir sovietų kolaborantai), kaip išlikę. 1990 m. bažnyčios vietoje pastatytas kryžius.

## Nuotraukos

Vaizdas:Daugailiu piliakalnis.JPG ‎ |Daugailių piliakalnis iš pietų pusės
Vaizdas:Daugailiu piliaklanis nuo Daugailiu kapiniu.jpg |Daugailių piliakalnis nuo Daugailių kapinių


## Šaltiniai

* Lietuvos TSR archeologijos atlasas. V. 1975. T. 2.
* Kultūros paminklų enciklopedija. V. 1998. T. 2.

## Nuorodos
* Daugailių I piliakalnis
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Vytautas Daugudis

**Vytautas Daugudis** (1929 m. lapkričio 2 d. Paželviai, Želvos valsčius – 2001 m. sausio 10 d. Vilnius) – Lietuvos archeologas.

## Biografija
1954 m. baigė Vilniaus universitetą. 1954–1967 m., su pertrauka 1955–1958 m. ir 1972–1992 m. dirbo Istorijos institute, 1967–1972 m. Kultūros paminklų apsaugos tarybos archeologų grupės vadovas.

## Mokslinė veikla
1955 m. pradėjo savarankiškus kasinėjimus Gedimino kalno pietinėje pašlaitėje, vėliau konsultavo Vilniaus pilių bei senamiesčio tyrėjus. 1957–1991 m. tyrinėjo daugiausia vėlyvuosius piliakalnius, ištyrė 14, reikšmingiausi – Aukštadvario piliakalnis ir Imbarės piliakalnis. Taip pat ištyrė 8 senovės gyvenvietes, vykdė žvalgomuosius tyrimus.

Pagrindinės tyrimų kryptis – senovės medinės statybos liekanų paieška ir jų tyrimai. Apibūdino piliakalnių statinius ir įrengimus, jų įtvirtinimų konstrukciją, ankstyvuosius piliakalnius Žemaitijos šiaurinėje dalyje. Piliakalniuose ieškojo senovės kulto vietų.

Populiarino archeologiją, rašė archeologinių paminklų apsaugos klausimais.

## Bibliografija
* Stakliškių lobis. 1968 m.
* Senoji medinė statyba Lietuvoje. 1982 m.
* Iš Vilniaus miesto praeities. 1993 m.

## Šaltiniai
Hernandarjasas

**Hernandarjasas** (, ) – miestas rytų Paragvajuje, Aukštutinės Paranos departamente, 15 km į šiaurę nuo Siudad del Estės, 243 m aukštyje, Akarajaus ir Paranos tarpupyje. 79,7 tūkst. gyventojų (2005 m.). Hernandarjasas laikomas Paragvajaus energetikos sostine, kadangi šalia miesto yra Itaipu hidroelektrinė, o kiek tolėliau – Akarajaus hidroelektrinė. Medienos apdirbimas. Apylinkėse auginami kukurūzai, kava, medvilnė, ryžiai, palmės. Miesto pakraštyje yra oro uostas.

## Istorija

Pirminis vietovės pavadinimas buvo Takuru Puku () gvaranių kalba reškiantis „ilgą skruzdėlyną“. Vėliau pervadintas gubernatoriaus Hernando Arias de Saavedra garbei. Pradžioje tebuvo nedidelis matės fabrikas, tačiau pastačius Itaipu hidroelektrinę Hernandarjasas pradėjo sparčiai augti. 1990 m. tapo pirmos kategorijos savivaldybe.

## Turistiniai objektai

* Itaipu hidroelektrinė
* *Itabó* biologinis rezervatas
* *Tierra Guaraní* muziejus
* Gamtos istorijos muziejus
* Itaipu zoologijos sodas
* Medelynas
* Savivaldybės teatras
* *Paseo España* architektūros kompleksas

## Šaltiniai
Emigracinė vyriausybė

**Emigracinė vyriausybė** arba **vyriausybė tremtyje** – politinė grupė, teigianti, kad yra teisėta atitinkamos valstybės vyriausybė, kuri dėl kokių nors priežasčių (pavyzdžiui, okupacijos) negali vykdyti savo įgaliojimų, ir reziduoja kitoje valstybėje (tremtyje).

Emigracinės vyriausybės dažnai suformuojamos karo metu. Pavyzdžiui, per Antrąjį pasaulinį karą Jungtinėje Karalystėje rezidavo Prancūzijos, Lenkijos, Belgijos, Jugoslavijos, Nyderlandų, Norvegijos ir Čekoslovakijos emigracinės vyriausybės.

## Dabartinės vyriausybės tremtyje
Vyriausybės tremtyje paprastai neturi jokio arba turi labai mažą pripažinimą. Dabartinės vyriausybės tremtyje:

### Nušalintos dabartinių valstybių vyriausybių

### Vyriausybės, turinčios savivaldą okupuotose teritorijose

### Nušalintos vyriausybės tos pačios valstybės teritorijoje

### Alternatyvios vyriausybės dabartinėse valstybėse

### Alternatyvios separatistinės vyriausybės

### Emigracinės vyriausybės su dviprasmišku statusu

## Emigracinių vyriausybių veikla

Tarptautinė teisė teigia, kad emigracinės vyriausybės gali imtis įvairių veiksmų, tvarkant kasdieninius reikalus. Štai jie:

* tapti dvišalės ar tarptautinės sutarties nare;
* taisyti ar persvarstyti savo konstituciją;
* išlaikyti karines pajėgas;
* įgyti diplomatinį suverenių valstybių pripažinimą;
* leisti kurtis naujoms politinėms partijoms;
* taikyti demokratines reformas;
* rengti rinkimus;

## Taip pat skaitykite

* Laikinoji vyriausybė
* Netikra valstybė
* Nepripažintos valstybės
* Istorinės nepripažintos valstybės
* Teritoriniai ginčai

## Išnašos

## Nuorodos
* Pogrindžio vyriausybių sąrašas
Psichologinė pagalba

**Psichologinė pagalba** – sąlyginai neilgos trukmės, tarpasmeniniu bendravimu ir teorinėmis žiniomis pagrįsta pagalba asmenims, turintiems psichologinių problemų. Psichologinės problemos iškyla esant žmogaus individualaus požiūrio ar asmenybės konfliktui su situacija, ir neturėtų būti painiojamos su psichikos sutrikimais. Psichologinė pagalba yra gana plati sąvoka ir gali reikšti tiek draugišką patarimą, paguodimą, išklausymą, tiek pakartotines konsultacijas su profesionaliais psichologais. Pastaruoju atveju psichologinė pagalba gali būti traktuojama kaip paslauga, už kurią imamas mokestis.

Situacijų ir išgyvenimų, dėl kurių žmogui gali prireikti psichologinės pagalbos, įvairovė labai didelė, taip pat priklauso nuo konkretaus žmogaus, kadangi skirtingi žmonės turi skirtingas asmenines problemų sprendimo taktikas. Dažniausiai problemos būna susijusios su tarpasmeniniais santykiais, traumuojančiais įvykiais arba asmeniniu efektyvumu kurioje nors veikloje, srityje.

Tradicinė psichologinės pagalbos forma - tête-à-tête pokalbis su pagalbą teikiančiu asmeniu. Priklausomai nuo šalies, psichologinės pagalbos institucijos gali būti valstybinės sveikatos sistemos dalis; neretai psichologinės pagalbos punktai įsteigiami įmonėse ir organizacijose, kurių darbuotojų ar narių veikla siejama su padidintu emociniu poveikiu. Daugelyje šalių  yra nevyriausybinių organizacijų, kurių savanoriai teikia psichologinę pagalbą visuomenės nariams. Tokios organizacijos pagalbą paprastai suteikia telefonu (vadinamos psichologinės pagalbos/paramos linijos) arba elektroniniu paštu. Neinteraktyvi psichologinė pagalba gali būti teikiama internetinėse svetainėse.

Psichologinė pagalba grindžiama neformaliu bendravimu ir daugeliu atveju siekiama užtikrinti pagalbos ieškančio žmogaus anonimiškumą.

## Taip pat skaitykite
* Psichoterapija
* Jaunimo linija
* Gyvastis
Msta

**Msta** () – upė Rusijoje (Novgorodo ir Tverės srityse). Išteka iš Mstino ežero, 154 m virš jūros lygio. Įteka į Ilmenį iš šiaurės, netoli Volchovo žiočių, suformuoja deltą.

Didžiausi intakai: Berezaika (K), Cholova (K), Uverė (D).

Aukštupyje Msta vingiuota, plotis iki 40–50 metrų, įsiliejus stambiems intakams Berezaikai ir Uveriui, išsiplečia iki 70–80 metrų. Vidurupyje, tarp Opečenski Posado () ir Borovičių upė įveikia įspūdingą slenksčių ruožą. 30 km atkarpoje upė nukrenta 70 m, daugiau nei pusę savo nuolydžio.

Žemupyje Msta kanalais sujungta su Volchovo ir Višeros upėmis. Svarbiausias miestas prie upės – Borovičiai.

## Šaltiniai
Hamas (Vokietija)

**Hamas** () – miestas Vokietijos šiaurės vakaruose, Šiaurės Reino-Vestfalijos žemėje, Rūro aglomeracijoje, prie Lipės upės, turintis didmiesčio statusą. 183 065 gyventojų (2007 m.), 42 pagal dydį Vokietijos miestas. Jame yra didžiausio Vokietijos aukštesniojo žemės teismo (Hamo aukštesniojo žemės teismo) būstinė. Svarbiausios pramonės šakos – kalnakasyba ir plieno pramonė (Hoesch AG, Thyssen Draht GmbH ir Westfälische Drahtindustrie, WDI). Greta šių šakų yra chemijos pramonė, automobilių tiekimas (*Hella KGaA Hueck & Co.*) ir kt.

## Administracinis suskirstymas

Miestas yra suskirstytas į 7 rajonus Hamm-Mitte, Hamm-Uentrop, Hamm-Rhynern, Hamm-Pelkum, Hamm-Herringen, Hamm-Bockum-Hövel und Hamm-Heessen. Kiekviena miesto dalis turi savo atstovybę, kurią sudaro 19 renkamų asmenų.

Hamo 7 rajonai:

* Hamm-Mitte
* Hamm-Uentrop
* Hamm-Rhynern
* Hamm-Pelkum
* Hamm-Herringen
* Hamm-Bockum-Hövel
* Hamm-Heessen

## Gyventojai

Gyventojų skaičiaus kitimą yra gana sunku nustatyti, nes seniausias tikslus gyventojų skaičius yra minimas tik per 1819 m. gyventojų surašymą. Senesni skaičiavimai nėra labai tikslūs. Tarkim 1618 m. buvo spėjama, kad mieste gyveno ~1000 gyventojų.

1819 m. Hame gyveno 4657 gyventojai. Šiais laikais žymiai didesnis miestas Dortmundas tais pačiais metais turėjo 4453 gyventojus
ir tuometiniai laisvieji imperijos miestai Esenas 4 842 gyv. (1822 m.), Miunsteris 15 158 gyv. (1818 m.) ir Kelnas 55 355 gyv. (1819 m.). Hamas, Dortmundas ir Esenas XIX a. pradžioje buvo vidutinio dydžio miestai. XIX a. pradžioje prasidėjus miesto industrializacijai miesto plotas ir gyventojų skaičius sparčiai išaugo. Gyventojų skaičius išaugo nuo 4 467 (1819 m.) iki 31 371 (1900 m.), dėl to miestas kitais metais išstojo iš apskrities sąjungos ir sukūrė savo miesto apskritį. 1853 m. ir 1856 m. mieste įsikūrė keletas gamyklų, dėl kurių gyventojų skaičius dar išaugo. Iki 1925 m. gyventojų skaičius išaugo iki daugiau nei 50 000. Dėl vėliau vykusio gyvenviečių prijungimo prie Hamo, ypač po 1975 m. sausio 1 d., labai stipriai išaugo – nuo 83 000 iki 172 000 gyventojų skaičius. Tada miestas tapo didmiesčiu. 2003 m. Hamas pasiekė didžiausią gyventojų skaičių – 184 961.

## Partnerystė su užsienio miestais

Hamo miestai partneriai yra:

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali Hamo miesto svetainė (vokiečių, anglų k.)
* Hamo miesto vikisvetainė (vokiečių k.)
Bochumas

**Bochumas** – Vokietijos miestas, Šiaurės Reino-Vestfalijos žemėje, Rūro aglomeracijoje, tarp Eseno ir Dortmundo miestų. Išvystyta automobilių, chemijos pramonė, juodoji metalurgija. 1961 m. įsteigtas universitetas. Mieste veikia kasybos, taip pat kosminės erdvės tyrimų insitutai, planetariumas, astronomijos observatorija. Nuo XVIII a. iki XX a. I pusės – svarbus akmens anglių kasybos centras. 

## Sportas
### Futbolas
* VfL Bochum – futbolo klubas;
* SG Wattenscheid 09 – futbolo klubas;

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Bochumo tinklalapis (vokiečių k.)
Jaunimo linija

**„Jaunimo linija“** (JL) – pirmoji savanoriška emocinės paramos telefonu ir internetu tarnyba Lietuvoje, Lietuvos emocinės paramos tarnybų asociacijos narė.

„Jaunimo linija“ veikia nuo 1991 m. vasario 16 d. Šiuo metu organizacijoje reguliariai savanoriauja apie 300 specialiai apmokytų savanorių. 

„Jaunimo linijos“ įkūrėja – psichologė-psichoterapeutė dr. Kristina Ona Polukordienė. „Jaunimo linijos" veiklą koordinuoja Paramos fondas „Jaunimo linija“. Nuo 2016 m. birželio „Jaunimo linijai" vadovauja Agnė Mažvilaitė. 

## Išnašos

## Nuorodos
* „Jaunimo linijos“ svetainė
* Dvasinės pagalbos jaunimui centro svetainė
Vismaliukai

**Vismaliukai** – Vilniaus miesto dalis, šiaurės rytinis mikrorajonas netoli Aukštosios Veržuvos ir Vismalų, miesto paribyje apsupti miškų. Vismaliukai žymūs Vismaliukų poligonu, statytu sovietmečiu. Nuo 2015 metų poligono teritorijoje aktyviai kuriama Vismaliukų investicinė inovacijų zona.

## Geografija

Pro Vismaliukus teka Veržuva, Neries kairysis intakas. Ties Vismaliukais susidariusios upės kilpos, patenkančios į Veržuvos hidrografinio draustinio teritoriją.

Vismaliukuose didžiausias vandens telkinys – Laumžirgio tvenkinys (592 m²), iš kurio išteka Veržuvytės upelis. Taip pat yra bevardis ežeras šalia Vismaliukų vandens bokšto, sovietmečiu vadintas Kareivių ežeru, nes jį tvarkė Vismaliukų poligone gyvenę karininkai. XXI amžiaus pradžioje užpelkėjo.

## Gyventojai

1931 m. Mickūnų valsčiaus Vismaliukų kaime gyveno 23 gyventojai.

Vismaliukuose gyvena lietuvių, rusų ir lenkų tautybės gyventojai. Sovietmečiu Vismaliukų kolektyviniuose soduose kūrėsi rusų tautybės karininkų šeimos. Po 1990 metų etninė Vismaliukų sudėtis pakito, išvykus daugumai rusakalbių šeimų.

## Šaltiniai
Hernando Arias de Saavedra

**Hernandas Arijasas de Savedra** (dar žinomas kaip **Hernandarijasas** g. 1561 m. rugsėjo 10 d. Asunsjone – m. 1634 m. Santa Fė) – Pietų Amerikos karininkas ir politikas, tapęs pirmuoju Amerikoje gimusiu kolonijos valdytoju Naujajame Pasaulyje.

## Biografija

Hernandas Arijasas de Savedra gimė Asunsjone, buvo pavainikis Marijos de Sanabrijos ir Martino Suareso sūnus. Ankstyvoje jaunystėje įstojo į armiją ir dalyvavo užkariavimo misijose Paragvajuje ir Argentinoje. 1592 m. Chuanas Ramiresas Velaskas suteikė Hernandarijasui generolo – leitenanto laipsnį. 1596 m. tapo La Platos gubernijos generolu. 1597 m. mirus gubernatoriui, Hernandarijasas išrinktas naujuoju La Platos gubernatoriumi (tarp jų ir Buenos Airių). Šias pareigas ėjo 1597–1599, 1602–1609 ir 1615–1617 m. Savo valdymo laikotarpiu skatino uosto augimą, davė nurodymus steigti pradines mokyklas, keisti molinius namus plytiniais, atstatyti gynybinę tvirtovę, kovojo prieš kontrabandą. Rengė žygius į Urugvajų, Braziliją, Patagoniją (ieškodamas legendinio Cezarių miesto). 1604 m. buvo pagrobtas mapučių, bet išsivadavo. Rūpinosi Buenos Airių katedros statyba. Savo valdymo pabaigoje La Platos guberniją padalino į Buenos Airių ir Paragvajaus provincijas. Mirė 1634 m. Santa Fė mieste, eidamas 72 metus.

Už nuopelnus į Paragvajaus ir Argentinos vystymąsi Hernando Arijaso de Savedros garbei yra pavadintas Hernandarijaso miestas Paragvajuje, Hernandarijaso miestelis Argentinoje ir Hernandarijaso požeminis tunelis po Paranos upe.
Atviras lapas

**Atviras lapas** – leidimas, valstybės institucijos išduodamas dokumentas, leidžiantis atlikti archeologinius tyrimus.

Rusijos imperijoje atvirus lapus 1889 m. įvedė Imperatoriškoji archeologijos komisija. Lietuvoje pradėtas naudoti XX a. pradžioje, jį gavę kasinėjo Liudvikas Kšivickis, Jonas Basanavičius, Juozapas Radziukynas ir kiti.

1918–1940 m. specialaus leidimo archeologiniams kasinėjimams nebuvo. Atviras lapas vėl naudotas 1948–1993 m., nuo 1994 m. vadinamas leidimu.

Atviras lapas galioja vienerius metus ir suteikia teisę žvalgyti arba tyrinėti archeologinį paminklą ar jų grupę. 1948–1996 m. atviruosius lapus (leidimus) išduodavo Lietuvos istorijos institutas, nuo 1996 m. leidimus išduoda Kultūros vertybių apsaugos departamentas Mokslinei archeologinei komisijai pritarus. Leidimo gavėjas įsipareigoja pateikti mokslinę ataskaitą. Lietuvoje išduota apie 4000 tokių leidimų.

## Šaltiniai
Neregėta Lietuva

**„Neregėta Lietuva“** – menininko, verslininko Mariaus Jovaišos padarytų nuotraukų albumas, kuriame pavaizduotas Lietuvos kraštovaizdis iš oro. Fotoalbume po nuotraukomis pateikiami vietovių aprašymai.

Albumu siekiama parodyti, jog Lietuva yra tokia pat graži, kaip ir kitos, egzotiškos šalys. „Neregėtos Lietuvos“ nuotraukose – ne tik garsios, bet ir mažiau lankomos, užmirštos Lietuvos vietos.

M. Jovaiša atliko 51 skrydį, ore praleido 88 valandas ir padarė beveik 20 000 nuotraukų, iš kurių į „Neregėtą Lietuvą“ įdėjo beveik 300.

Nuotraukų albumas „Neregėta Lietuva“ buvo kuriamas 2006–2007 m. Visos fotoalbumo nuotraukos buvo daromos iš oro (baliono, malūnsparnio ir kt.), išskyrus naktines Trakų nuotraukas. Marius Jovaiša daugiausia nuotraukų padarė anksti ryte arba saulėlydžio metu.

Bendradarbiaujant su Andriumi Mamontovu, kartu su knyga pristatytas dainos „Marso Kanjonai“ vaizdo klipas, sukurtas iš skaitmeniniu būdu apdorotų judančių vaizdų.

## Nuorodos
* Oficialus albumo tinklalapis
* http://whatson.delfi.lt/
* http://www.balsas.lt/
Aretha Franklin

**Aretha Louise Franklin** (1942 m. kovo 25 d. Memfis, JAV – 2018 m. rugpjūčio 16 d. Mičiganas, JAV) – amerikiečių dainininkė, kompozitorė, pianistė.

A. L. Franklin labiausiai žinoma kaip soul, bet taip pat ir džiazo, popmuzikos, gospelo muzikos atlikėja, netgi yra dainavusi operoje. Atlikėją dažnai vadi nama „Soul karaliene“, „Rolling Stone“ žurnalas A. Franklin du kartus įvardijo atlikėją kaip geriausią moterį atlikėją, taip pat ji yra devintoje žurnalo geriausių visų laikų atlikėjų sąrašo vietoje.

Iš viso yra parduota virš 75 milijonų A. Franklin įrašų visame pasaulyje.

## Biografija
Vaikystėje A. Franklin išsisikyrė savo gabumais dainuojant gospelą. Ji tai darydavo bažnyčioje Detroite, kur jos tėtis buvo pastoriumi.

Būdama 18 metų ji pasirašė sutartį su įrašų kompanija „Columbia Records“. Tačiau ji išgarsėjo tik perėjusi į „Atlantic Records“ 1966 m. Šiuo laiku ji įrašė savo tokius hitus kaip „I Never Loved a Man (The Way I Love You)“, „Respect“, „(You Make Me Feel Like) A Natural Woman“, „Chain of Fools“, „Think“ ir „I Say a Little Prayer“. Iki 1979 m. A. Franklin dirbo su „Atlantic“, tačiau kilus nesutarimams ji perėjo į „Arista Records“ kompaniją.

1980 m. ji nusifilmavo muzikinėje komedijoje „The Blues Brothers“.

Iš viso A. Franklin įrašė 112 singlų, kurie pateko į „Billboard“ sąrašą, tarp jų 17 pateko į top 10.

## Apdovanojimai
Aretha Franklin užima 2 vietą (po Alison Krauss) tarp dainininkių moterų pagal gautų Grammy Award skaičių. Ji Grammy buvo apdovanota 18 kartų. Taip pat ji yra pirmoji moteris, gavusi savo žvaigždę Holivudo Šlovės alėjoje.

A. Franklin yra gavusi Prezidento laisvės medalį, o 1987 m. tapo pirmąja moterimi įtraukta į Rokenrolo šlovės muziejų.

2019 m. atlikėja buvo pagerbta už nuopelnus muzikai Pulicerio premijos komisijos.

2020 m. A. Franklin buvo įrašyta į nacionalinę moterų šlovės galeriją.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
I Love Techno

**I Love Techno** - vienas didžiausių techno muzikos renginių. Pirmą kartą muzikinis festivalis "I Love Techno" įvyko 1995 m. Gente (Belgija). Į jį susirinko apie 700 žmonių. Išpopuliarėjus šiam muzikiniam festivaliui, į jį ėmė rinktis daug elektroninės muzikos gerbėjų iš visos Europos.

"I Love Techno" vyksta konferencijų ir parodų rūmuose *Flander Expo*, esančiuose Gente, Belgijoje. Šiuose rūmuose būna įrengiama viena centrinė salė, sujungta su kitomis penkiomis: Raudonąja, Geltonąja, Mėlynąja, Oranžine ir Žaliąja.

## I Love Techno 2007
2007 m. "I Love Techno" festivalis vėl vyko Gente, Belgijoje.

35000 žmonių galėjo linksmintis šešiose muzikos salėse: Geltonojoje salėje grojo kviestiniai svečiai Underworld, Oranžinėje - didžėjai pagal 80-ųjų metų punk funk stilių; Raudonojoje - David Clark. Mėlynoji salė buvo skirta Miss Kittin ir The Hacker. Žalioji salė buvo skirta techno muzikos mėgėjams, čia žvaigždė buvo Dj Rush. Centrinėje salėje galėjo pasirodyti gyvai grojančios muzikos grupės.

2007 m. renginyje taip pat dalyvavo Digitalism, Justice, Felix da housecat, Ellen Allien, Erol Alkan, Boys Noize ir daugelis kitų.

## Nuorodos
* Muzikos festivalio "I Love Techno" tinklalapis
Vupertalis

**Vupertalis** – miestas Vokietijos šiaurės vakaruose, Šiaurės Reino-Vestfalijos žemėje, Rūro aglomeracijoje, prie Vuperio upės. Išvystyta mašinų, tekstilės, chemijos, maisto pramonė.

## Istorija

Įkurtas 1929 m. sujungus Barmeno, Elberfeldo miestus ir aplinkines gyvenvietes.

## Sportas
* Wuppertaler SV Borussia – futbolas
Bylefeldas

**Bylefeldas** – miestas Vokietijoje, Šiaurės Reino-Vestfalijos šiaurės rytinėje dalyje. Tai didžiausias Rytų Vestfalijos - Lipės regiono miestas ir jo ekonominis centras. Išvystyta tekstilės, mašinų, chemijos pramonė. Yra universitetas.

## Sportas
* DSC Arminia Bielefeld (futbolo klubas);
* Arminia Bielefeld (moterys), moterų futbolo komanda;
* SchücoArena stadionas, kurio talpa 26 515 žiūrovai.
* Sportplatz Stadtheide, kuris talpina 1 tūkst. žiūrovų.

## Šaltiniai
Miunsteris

**Miunsteris** – miestas Vokietijos šiaurės vakaruose, Šiaurės Reino-Vestfalijos žemėje. Mieste yra įsikūrusios kelios aukštosios mokyklos ir Miunsterio universitetas. Miunsteris laikomas Vestfalijos regiono kultūros sostine. Miestas yra garsus savo istorija ir savo istoriniu senamiesčiu.

## Istorija
Miunsteris yra katalikų vyskupo rezidencija. 799 m. popiežius Leonas III susitikime su Karoliu Didžiuoju įkūrė Miunsterio vyskupystę. Nuo 1815 iki 1946 m. miestas buvo Vestfalijos, tuometinės Prūsijos provincijos, sostinė. Nuo 1915 m. Miunsteris turi didmiesčio statusą. Šiuo metu mieste gyvena apie 270 tūkst. gyventojų. Miunsteryje, 1648 m. spalio 24 d., buvo pasirašyta Vestfalijos taika, kuria buvo užbaigtas Trisdešimtmetis karas.

## Demografija

## Sportas
* SC Preußen Münster (futbolas)

## Nuorodos
* Oficiali Miunsterio svetainė (vokiečių, anglų, olandų, prancūzų, italų, ispanų ir japonų kalbomis)
Menchengladbachas

**Menchegladbachas** – miestas Vokietijos šiaurės vakaruose, Šiaurės Reino-Vestfalijos žemėje, prie Reino upės.

## Istorija

1888–1950 m. miestas vadinosi *München-Gladbach*, 1950–1960 m. *Mönchen Gladbach*.

## Sportas
* Borussia VfL Mönchengladbach – futbolas

2006 m. mieste vyko Pasaulio vyrų žolės riedulio taurė.

## Miestai partneriai
Krėfeldas

**Krėfeldas** () – miestas Vokietijos šiaurės vakaruose, Šiaurės Reino-Vestfalijos žemėje, Rūro aglomeracijoje prie Reino, į šiaurės vakarus nuo Diuseldorfo. Upių uostas. Išvystyta mašinų, plieno, spalvotosios metalurgijos, tekstilės, chemijos, siuvimo pramonė.

Veikia Žemutinio Reino profesinė aukštoji, muzikos mokyklos, tekstilės tyrimų, limnologijos centrai. Yra teatras, zoologijos sodas, botanikos sodas, Vokietijos tekstilės, kaizerio Vilhelmo ir kiti muziejai.

Yra XII a. Lino pilis, XVII–XIX a. menonitų, Šv. Dionizo, Šv. Petro bažnyčios, senoji ir naujoji rotušės, Liudvigo Myso van der Rohės suprojektuoti šiuolaikinio meno muziejai.

## Istorija
I a. dabartinio Krėfeldo vietoje buvo romėnų gyvenvietė. 1105 m. minima kaip *Krinvelde*. 1373 m. gavo miesto teises.

Nuo 1646 m. į protestantišką Krėfeldą kėlėsi hugenotų ir menonitų pabėgėliai, vėliau Krėfeldas garsėjo jų išplėtota šilko ir kitų audinių gamyba.

1683 m. iš Krėfeldo į Ameriką išvyko pirmoji organizuota vokiečių persikėlėlių grupė.

1901 m. prie Krėfeldo prijungtas Linas, 1929 m. – Uerdingenas, 1975 m. – Hiulsas.

Per II pasaulinį karą sugriauta apie 70 % pastatų.

## Sportas
* KFC Uerdingen 05 (futbolas)

## Šaltiniai
Oberhauzenas

**Oberhauzenas** – miestas Vokietijos šiaurės vakaruose, Šiaurės Reino-Vestfalijos žemėje, Rūro aglomeracijoje, 35 km nuo Duisburgo. Susisiekimo mazgas, uostas prie Reino-Hernės ir Emšerio. Išvystyta metalurgija, mašinų, chemijos, stiklo pramonė. Išgaunama anglis.

## Sportas
* SC Rot-Weiß Oberhausen (futbolas)
Hagenas

**Hagenas** () – miestas Vokietijos šiaurės vakaruose, Šiaurės Reino-Vestfalijos žemėje, Rūro aglomeracijoje. 2011 m. mieste gyveno 187 447 gyventojai. Miestas yra 15 km į pietus nuo Dortmundo. Prie jo Lenė, Volmė ir Enepė įteka į Rūrą.

## Istorija
Hagenas pirmą kartą minimas apie 1200 m. Manoma, kad tai buvo sodyba Volmės ir Enepės upių santakoje. Po Burgo Volmaršteino užkariavimų 1324 m. Hagenas atsidūrė Marko grafystėje. 1614 m. jis atiteko Branderburgo markgrafystei Ksanteno sutartimi. 1701 m. Hagenas atiteko Prūsijai.

Po Prūsijos pralaimėjimo Ketvirtosios koalicijos kare, Hagenas atsidūrė Bergo Didžiosios kunigaikštystės sudėtyje 1807–1813 m. Jis atsidūrė Vestfalijos provincijoje Prūsijos sudėtyje 1815 m.

Miestas išaugo XIX a., kai Rūro srityje pradėta kasti anglis ir pradėtas lydyti plienas. Mieste vyko kovos per Rūro darbininkų sukilimą 1920 m. kovo 13–balandžio 2 d. ir dabar jame yra paminklas Rūro Raudonajai armijai.

1928 m. Hagene buvo virš 100 tūkst. gyventojų.

## Miestai partneriai
Hernė

**Hernė** () – miestas Vokietijos šiaurės vakaruose, Šiaurės Reino-Vestfalijos žemėje, į šiaurės rytus nuo Eseno. 2007 m. mieste gyveno 168 454 gyventojai. Uostamiestis prie Reino–Hernės kanalo.

## Istorija
Sudarytas jungiant besiplečiančius pramoninius miestus. 1975 m. į Hernę įjungtas tuo metu svarbus metalurgijos pramonės centras ***Vanė-Eikelis*** (*Wanne-Eickel*).
Miulheimas prie Rūro

**Miulheimas** () – miestas Vokietijos šiaurės vakaruose, Šiaurės Reino-Vestfalijos žemėje, Rūro aglomeracijoje. 2020 m. mieste gyveno 170 921 gyventojai.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficialus miesto puslapis (vokiečių k.)
Lėverkuzenas

**Lėverkuzenas** – miestas Vokietijos šiaurės vakaruose, Šiaurės Reino-Vestfalijos žemėje, į šiaurę nuo Kelno.

## Geografija

Lėverkuzenas priklauso Reino–Rūro aglomeracijai, įsikūręs prie Reino dešiniajame krante, prie Reino ir Vupero upių santakos. Upių uostas; jachtų uostas. Per Lėverkuzeną eina geležinkelis Kelnas–Dortmundas, prie jo susikerta automobilių magistralės Kelnas–Dortmundas ir Kelnas–Oberhauzenas.

## Istorija

Lėverkuzenas susikūrė 1930 m. sujungus Vysdorfo miestą ir Šlebušo, Reindorfo, Šteinbuchelio gyvenvietes; 1975 m. prijungtas Opladeno miestas ir kitos gyvenvietės.

## Architektūra
* Rokokinė Šv. Adelgundos bažnyčia, pastatyta XVIII a.
* Kristaus Karaliaus bažnyčia, pastatyta 1928 m., architektas D. Bomas.
* Šv. Elžbietos bažnyčia, pastatyta 1957 m., architektas E. Štefannas.
* Barokiniai Morsbroicho rūmai, pastatyti 1773 m., architektas I. F. von Rolis, 1887 m. pristatyti fiygeliai, architektas H. O. Pflaume; dab. meno muziejus.
* Romerių vila, pastatyta 1905 m., architektas P. Linderis.
* Daugiafunkcis „BayArena“ stadionas, pastatytas 1923 m., rekonstruotas ir plėstas 1986 m., 1997 m.
* Kultūros centras, pastatytas 1962 m., architektas A. H. H. Aalto.
* Bendrovės Bayer AG komunikacijų centras, pastatytas 1991 m., architektai E. Šneideris, G. Penkeris.
* Administracinis pastatas, pastatytas 2002 m., architektas H. Janas.

## Ekonomika
Lėverkuzenas – chemijos pramonės centras (vaistų, dažų, dirbtinio pluošto, sieros rūgšties, augalų apsaugos priemonių, fotochemijos prekių gamyba; BayerAG, Agfa–Gevaert AG įmonės). Moderniųjų technologijų, tekstilės, metalo apdirbimo pramonė, mašinų, automobilių dalių gamyba.

## Kultūra
Yra Meno (Morsbroicho rūmuose), fotografijos istorijos, pramonės muziejai. Chemijos mokslinė biblioteka. Teatras. Vyksta kasmetinis džiazo festivalis. Japonų botanikos sodas. Sporto ir poilsio centras. 

## Sportas
* TSV Bayer Leverkusen – futbolo klubas.

## Šaltiniai
Noisas

**Noisas** () – miestas Vokietijos šiaurės vakaruose, Šiaurės Reino-Vestfalijos žemėje. 2006 m. mieste gyveno 152,6 tūkst. gyventojų.

## Istorija

Pastatytas ant senos romėnų gyvenvietės pavadinumu *Novaesium*. XII a. suteikta lokacinė privilegija. 1815 m. įtrauktas į Prūsijos teritoriją.
Paderbornas

**Padebornas** () – apskritis Vokietijos šiaurės vakaruose, Šiaurės Reino-Vestfalijos žemėje. 2007 metais mieste gyveno 144 181 gyventojai.

## Sportas
* SC Paderborn 07 - futbolo klubas;
* FC Paderborn - buvęs futbolo klubas;
* TuS Schloß Neuhaus - buvęs futbolo klubas.
Alvito herbas

**Alvito herbas** – pagrindinis Alvito kaimo ir Šeimenos seniūnijos (Vilkaviškio rajono savivaldybė) heraldinis simbolis.

## Aprašas

žaliame skydo lauke auksinis medis, augantis iš auksinės vežimo ašies su dviem ratais.

## Simbolika
* Medis – vystymosi, gyvybinės energijos šaltinis. 
* Įvairiaformės jo šakos – vienybės išraiška. 
* Auksinė spalva – turtingumas, protingumas, dorumas. 
* Žalia spalva – laisvė, grožis, viltis ir sveikata.

## Istorija

Istorinio herbo Alvitas neturėjo. Heraldikos komisijai svarstant herbo idėjas nuspręsta pavaizduoti derlingą kraštą, dovanojusį Lietuvai daug iškilių asmenybių. Dailininkas Arvydas Každailis sukūrė herbo etaloną.

2007 m. spalio 18 d. herbą dekretu Nr. lK-1136 patvirtino prezidentas Valdas Adamkus.

## Šaltiniai
Reklinghauzenas

**Reklingshauzenas** () – apskritis Vokietijos šiaurės vakaruose, Šiaurės Reino-Vestfalijos žemėje. 2008 m. mieste gyveno 121 521 gyventojai.

## Demografija

## Miestų partnerystė
*  Bytomas, Lenkija

## Galerija

Recklinghausen Holzmarkt.jpg|centrinis turgus („alter Holzmarkt“)
Panorama Lohtor 2.jpg|*Lohtor* aikštė su šv. Petro bažnyčia ir skulptūra Perui Kirkebui (Per Kirkeby)
Ehrenmal Lohtor.JPG|memorialas Pirmojo pasaulinio karo aukoms
Altstadt Fassaden.JPG|skirtingų fasadų namai mieste
Palais Vest.JPG|prekybos centras "PALAIS VEST"
Stephansturm.JPG|viduramžių miesto siena
Semaine des As 2009 m. sezonas

**2009 m. [[Semaine des As]] sezonas** – 7-asis turnyro sezonas, vykęs Le Havro mieste. Turnyro šeimininkais buvo šio miesto „Saint Thomas Basket“ krepšinio klubas.

## Turnyrinė lentelė
Botropas

**Botropas** () – miestas Vokietijos šiaurės vakaruose, Šiaurės Reino-Vestfalijos žemėje. 2008 metais mieste gyveno 118 975 gyventojai.

## Istorija

Botropas rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas 1150 m. *Borgthorpe* vardu. 1919 m. liepos 21 d. gautas miesto statusas.
Remšeidas

**Remšeidas** – miestas Vokietijos šiaurės vakaruose, Šiaurės Reino-Vestfalijos žemėje. 2008 m. mieste gyveno 112 679 gyventojai.

## Istorija

Miestas pirmą kartą minimas XI a. pabaigoje, kaip žemė atiduodama hospatalieriams.
Zygenas

**Zygenas** () – miestas Vokietijos vakaruose, Šiaurės Reino-Vestfalijos žemėje, į šiaurės rytus nuo Bonos, prie Zygo upės. Per miestą eina Dortmundo–Gyseno geležinkelis ir greitkelis; geležinkelis ir greitkelis į Kelną, yra oro uostas. Vystoma metalo apdirbimo, elektronikos, elektrotechnikos, odos, alaus pramonė. Veikia 1972 m. įkurtas universitetas, šiuolaikinio meno, Zygo krašto, bitlų muziejai, miesto galerija, teatras, čia 1577 m. gimusio dailininko Peterio Rubenso paveikslų galerija.

Yra evangelikų Šv. Martyno (1517 m.) ir Šv. Mikalojaus (XIII a.), katalikų Švč. Mergelės Marijos (1702–1729 m.) bažnyčios, Aukštutiniai (pradėti apie 1224 m.) ir Žemutiniai (1698–1714 m.) rūmai.

## Istorija
Zygenas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1079 m.

## Šaltiniai
Vitenas

**Vitenas** () – miestas Vokietijos šiaurės vakaruose, Šiaurės Reino-Vestfalijos žemėje, prie Rūro upės. Juodoji metalurgija, mašinų gamybos, chemijos, elektrotechnikos, metalo apdirbimo, optikos pramonė.

## Istorija

Miestas rašytiniuose šaltiniuose minimas 1214 m. Miesto teisės suteiktos 1825 m.

## Šaltiniai
Bergiš Gladbachas

**Bergiš Gladbachas** () – miestas Vokietijos šiaurės vakaruose, Šiaurės Reino-Vestfalijos žemėje. 2008 metais mieste gyveno 105 901 gyventojai.

## Istorija

XIII a. netoli buvo gyvenvietė. Miestas buvo įkurtas 1856 m. 1977 m. suteiktas miesto statusas.

## Žymūs žmonės

* Heidi Klum (g. 1973 m.) – modelis, laidų vedėja.
* Astrid Benöhr, Vokietijos atletas
* Wolfgang Bosbach, Vokietijos politikas
* Fabian Hambüchen, Vokietijos gimnastas
* Götz Heidelberg, Vokietijos inžinierius
* Mats Hummels, Vokietijos futbolininkas iš Borussia Dortmund
* Georg Koch, atsistatydinęs Vokietijos vartininkas
* Tim Wiese, Vokietijos vartininkas 1899 Hoffenheim

## Miestai partneriai
Žeimių herbas

**Žeimių herbas** – pagrindinis Žeimių miestelio ir Žeimių seniūnijos (Jonavos rajono savivaldybė) heraldinis simbolis.

## Aprašas

Mėlyname skydo lauke ant žalios papėdės sidabrinė koplyčia auksiniais stogais ir kryžiumi, o šonuose dvi sidabrinės heraldinės lelijos.

## Simbolika

Herbas įprasmina šio krašto žmonių kovą už šalies laisvę. Žeimių dvaro savininkai Medekšos buvo aktyvūs nacionalinio pasipriešinimo dalyviai. Dvarininko sūnus Teodoras, mokęsis kadetų korpuse ir turėjęs leitenanto laipsnį, buvo rusų kareivių nukautas mūšyje netoli Višakio Rūdos. Jo tėvas sūnaus žūties atminimui pastatė vėlyvojo baroko stiliaus Žeimių koplyčią, kuri išlikusi iki šių dienų.

## Istorija

Herbo etaloną sukūrė dailininkas Rolandas Rimkūnas. Herbas Lietuvos prezidento dekretu Nr. 1K-1178 patvirtintas 2007 m. lapkričio 28 d.

## Šaltiniai
Šelonė

**Šelonė** () – upė Rusijoje, Pskovo ir Novgorodo srityse.

Prasideda pelkėse Pskovo srityje, teka į rytus. Porchovo mieste plotis pasiekia 40 m, Solcuose – 70 m, o prie žiočių išsiplečia iki kelių kilometrų. Įteka į Ilmenį iš vakarų, suformuoja nedidelę deltą. Vidutinis nuotėkis 59 km nuo žiočių – 43,6 m³/s.

Didžiausias intakas – Mšaga (kairysis).

Upėje daug slenksčių, laivuojama nuo Solcų. Upės baseine yra mineralinių šaltinių. Miestai prie Šelonės yra Porchovas () ir Solcai ().

## Šaltiniai
Dauglaukio kapinynas

**Dauglaukio kapinynas**, gyvenvietė ir šventvietė – archeologinių paminklų kompleksas Tauragės rajono savivaldybės teritorijoje, Dauglaukio kaimo šiauriniame pakraštyje, Jūros kairiajame krante, apie 12 km į pietus nuo Tauragės.

## Kapinynas
Kapinyną 1983 m. tyrė Jonas Balčiūnas, 1984–1995 m. (su pertrauka 1987 m.) Eugenijus Jovaiša, 2000 m. Arvydas Malonaitis. Rasti 128 vyrų, moterų ir vaikų kapai. I–III a. datuojami 127 nedegintų mirusiųjų kapai ir vienas X–XI a. Čia rastas sudeginto mirusiojo kapas su vikinginiu kalaviju, balnakilpėmis ir ietigaliu.

Mirusieji orientuoti Šiaurinės žvaigždės kryptimi. Rasta Romos imperatorių – Antoninas Pijus (86-161 m.), Faustina I Vyresnioji (105–141 m.), Markas Aurelijus (121–180 m.), Komodas (161–192 m.), Gordianas III (238–241 m.) – monetų. Kapuose gausu įkapių – papuošalų, ūkio, įvairių buities ir karybos reikmenų.

## Gyvenvietė
50–70 m į rytus nuo kapinyno yra senovės gyvenvietė. Nuo 1990 m. ją tyrinėjo A. Malonaitis. Apie 2 m gylyje aptiktas 0,60-1,0 m storio kultūrinis sluoksnis su I–IV a. lipdyta keramika ir degėsiais, kaulų fragmentais, žalvario ir geležies šlako gabalais.

## Šventvietė
1991 m. archeologinio komplekso rytinėje dalyje aptikta šventvietė – stambių akmenų grupė, laužavietės, kelios stulpavietės, vadinamojo erdvinio orientavimosi vieta. 1991–1995 m. ir 1997 m. ją tyrė A. Malonaitis. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus ir Vytauto Didžiojo karo muziejus.

## Šaltiniai

## Literatūra
* Lietuvos TSR archeologijos atlasas. V. 1975. T. 2.
* Kultūros paminklų enciklopedija. V. 1998. T. 2.
Daujėnų pilkapynas

**Daujėnų pilkapynas** – pilkapynas Pasvalio rajono savivaldybės teritorijoje, 500–600 m į pietryčius nuo Daujėnų.

## Tyrimai
Vilniaus pedagoginio instituto ekspedicija (vadovas Mykolas Michelbertas) 1970 m. ištyrė 5 išlikusius pilkapius. Pilkapių sampilai – 0,75-1,45 m aukščio ir 8–11 m skersmens. Jų pakraščiuose buvo apskriti akmenų vainikai, viduje 7,7-8,7 m skersmens. Po vieno pilkapio sampilu rastas akmenų grindinys. Pilkapių pagrinde rasta 5–10 cm storio degėsių ir angliukų sluoksnis, apeigų su ugnimi žymės. Mirusieji laidoti nedeginti nuo 1 iki 16 viename pilkapyje, guldyti aukštielninki, ištiesti, aptikta karsto liekanų. Vyrų kapuose rasta geležinių siauraašmenių pentinių ir įmovinių kirvių, įmovinių ietigalių, peilių, žalvarinė apyrankė. Moterų kapuose rasta žalvarinė antkaklė kūginiais galais, įvairių apyrankių, apgalvis, stiklo karolių, yla, pjautuvas. Pilkapynas datuojamas III a.-V a., priskiriamas sėliams. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.

## Šaltiniai

* Lietuvos TSR archeologijos atlasas. V. 1975. T. 2.
* Kultūros paminklų enciklopedija. V. 1998. T. 2.

## Literatūra
* 1970 m. Michelbertas. Ataskaita už 1970 m. birželio 25 – liepos 23 d. archeologinius tyrinėjimus Daujėnų pilkapyne, Pasvalio raj.
* M. Michelbertas. Daujėnų pilkapiai. Daujėnai: skiriama Pasvalio 500 metų ir Daujėnų 450 metų jubiliejui. Vilnius : Danielius, 2004. p.&nbsp;50-65.