open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Moldavijos futbolas 2016–2017 m.

**[[Divizia Națională|Moldavijos futbolo]] varžybos [[2016]]-[[2017]] m.**
*  prasidėjo 2016 m. rudenį, baigėsi 2017 m. pavasarį;
* s turnyras prasidėjo 2016 m. rudenį, finalas įvyko 2017 m. pavasarį.

## 2016–2017 m. Divizia Națională
* **Divizia Naţională** – pirmos pakopos, elito divizionas, aukščiausioji futbolo lyga.

Dalyvavo 11 komandų.

### Galutinė lentelė
; FC Sheriff tapo šalies čempionais.





**Legenda:**
&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp; **Moldavijos čempionai pateko į [[UEFA čempionų lyga 2017–2018 m.]]**
&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp; **Pateko į [[UEFA Europos lyga 2017–2018 m.]]**
&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp; **Iškrito į Divizia A 2017-2018**
🏆 **[[FC Sheriff|Sheriff]] iškovojo šalies futbolo taurę.**


### Auksinės rungtynės
----
Kadangi du klubai buvo surinkę vienodai taškų, čempionams išaiškinti buvo žaidžiamos „auksinės“ rungtynės.

----

* **[[FC Sheriff|Sheriff Tiraspol]] nugalėjo varžovus tik po baudinių serijos, kurioje nugalėjo 3:0, ir tapo šalies čempionais.**
------

## 2016–2017 m. [[Moldavijos futbolo taurė]]
* **[[Moldavijos futbolo taurė]]** – pagrindinis futbolo taurės turnyras Moldavijoje. Rengiamas nuo 1992 metų.

### Finalo rungtynės
----

* 🏆 **[[FC Sheriff|Sheriff]] iškovojo šalies futbolo taurę.**

## Išnašos

## Nuorodos
* RSSSF duomenų bazė
* Soccerway 2016–2017 m.
Vytautas Šatas

**Antanas Vytautas Šatas** (1935 m. rugsėjo 9 d. Motiejūnuose, Krinčino valsčiuje – 2018 m. lapkričio 3 d. Vilniuje) – Lietuvos dailininkas tapytojas. Palaidotas Utenos senosiose kapinėse prie Kristaus Žengimo į dangų bažnyčios.

## Biografija

Mokėsi Gulbinėnų pradžios mokykloje, Vabalninko ir Pasvalio gimnazijose. 1957 m.
išvažiavo mokytis į Kauno vidurinę meno mokyklą. Ją baigęs, 1960–1966 m. studijavo ir baigė Valstybinio dailės instituto Tapybos fakultetą. 

Dailės parodose dalyvavo nuo 1967 m. Surengė per 20 personalinių parodų Lietuvoje, Lenkijoje, Vokietijoje. 
Nuo 1970 m. buvo Lietuvos dailininkų sąjungos narys.

## Kūryba

Jaunystėje V. Šato kūrybą veikė Jono Šileikos, Petro Kalpoko paveikslai,  Česlovo Kontrimo palikimas. Jo prisiminimuose gyvos Antano Gudaičio, Vincento Gečo, Vytauto Mackevičiaus mintys apie meną, kurios padėjo surasti savo požiūrį į tapybą.

Dailininko darbai išsiskiria spalvų ir nuotaikos vientisumu. Nutapė Vilniaus architektūros, senojo kaimo (Gulbinėnų apylinkių peizažai, paveikslas „Tėvo obelis”), jūros vaizdų. Kai kuriuose darbuose tolstama nuo materialios tikrovės, pasiduodama improvizacijai (abstraktus „Veidas“, žaismingas ir spalvingas ciklas „Dievukai“). V. Šato darbuose svarbus Vilniaus senamiestis – dažname paveiksle įžiūrimi sostinės bažnyčių bokštai, siauros gatvelės, kiti miesto fragmentai („Šv. Onos bažnyčia”, „Vilniaus senamiestis”). Lietuvos dailės muziejuje saugomi „Kaimelis“ (1965), „Vilniaus kiemas“ (1966).

Be tapybos, sukūrė ekslibrisų, grafikos darbų, monumentaliųjų dekoratyvinių pano, piešinių („Slaptųjų piešėjų draugijos“ narys). Dailininką traukė ir satyrinis žanras: karikatūrų, šaržų, iliustracijų išspausdinta leidiniuose „Pergalė“, „Švyturys“, „Nemunas“, „Ekrano naujienos“, „Jaunimo gretos“, „Gimtasis kraštas“,  „Literatūra ir menas“, „Kauno tiesa“ ir kt. Kūrė eiles.

## Bibliogafija

* *Kaštonų lietus*: poezijos almanachas. Vilniaus menininkų „Plekšnės“ klubas, 2003-2003. - 175, [1] p. ISBN 9986-9176-7-0
* *Parkų užrašai*. E. André klubas Lietuvoje. 2013 - 171, [1] p. ISBN 978-609-95221-5-9
* Vytautas Šatas. *Su naginėmis prie molberto*.  „Šiaurietiški atsivėrimai“. 2007, Nr. 2 (23), 40 p.http://siaurietiskiatsiverimai.psvb.lt/images/stories/zurnalas/2007/siaurietiski_2007_02_23.pdf

## Nuorodos

* Per tapybos dirvonus su dailininku Vytautu Šatu
* Tarp Užupio ir Gulbinėnų
Kazimieras Melchiadas Sapiega

**Kazimieras Melchiadas Sapiega**(1625 m. – 1654 m., Kžepicai) – karaliaus rūmininkas, Kžepicko seniūnas.

## Biografija

Buvo Mikalojaus Sapiegos sūnus ir Jono Ferdinando brolis.

Dalyvavo 1646 metų seime. 1647 metais buvo Vladislovo Vazos rūmininkas. 1648 metų elekcijoje reprezentavo Bresto vaivadiją, pasirašė Jono II Kazimiero „pacta conventa“.

Dalyvavo Berestečko ir Bila Cerkvos mūšiuose (1651 m.).

Mirė Kžepicuose, palaidotas Kodenio Šv. Onos bazilikoje.

## Šeima
Vedė apie 1648 metus Eleną Uršulę Danilovič, bet vaikų nuo tos santuokos neturėjo.

## Literatūra
* Biografia w iPSB
Kabijų kalba

**Kabijų kalba** (*Kabiye, Kabiyé, Kabɩyɛ*) – Nigerio-Kongo kalbų šeimai, Atlanto-Kongo atšakos gurų kalbų pošakiui priklausanti kalba, vartojama kabijų tautybės žmonių, gyvenančių daugiausia šiaurės Togo aukštumose, tačiau XX a. ji paplito ir po likusį Togą bei kaimynines Benino, Ganos sritis. Kalbančiųjų skaičius – apie milijonas žmonių. Kabijų kalbą kaip gimtąją vartoja ~23 % (1999 m.) Togo gyventojų.

Kalba toninė (turi 2 tonus). Tarp priešdėlių, priesagų bei žodžio šaknies vyksta balsių harmonizacija. Kaip ir kitoms Nigerio-Kongo kalboms, kabijų kalbai būdingas daiktavardžių skirstymas į 10 klasių (giminių): 1–8 priklauso įvairūs žodžiai, kaitomi vienaskaita ir daugiskaita, 9 klasei – neskaičiuojami daiktai (pvz., „lapai“, „dulkės“, „uodai“ ir kt.), o 10 klasei – skysčiai. Kiekvienos klasės žodis turi savitą priešdėlį. Veiksmažodžiai kaitomi naudojant skirtingas priesagas, kurios gali nurodyti laiką, nuosaką, tęstinumą.

Greta valstybinės prancūzų kalbos, evių ir kabijų kalbos Toge yra plačiausiai vartojamos kalbos – jomis vykdomas ugdymas mokyklose, leidžiama spauda, televizijos ir radijo laidos.

Maždaug nuo XX a. 4 dešimtmečio pasirodė pirmieji leidiniai kabijų kalba. 1976 m. sudaryta kabijų kalbos gramatika, vėliau – kabijų-prancūzų kalbų žodynas. Įsteigta kabijų kalbos akademija, kuri ~1980 m. patvirtino naują kabijų kalbos abėcėlę. Į šią kalbą parengti Biblijos ir kitų krikščioniškų tekstų vertimai, išleista kabijų patarlių, pasakų, poezijos tekstų, medicininių ir ūkinių leidinių bei brošiūrų.

## Nuorodos
*
Aldona Baliulienė

**Aldona Baliulienė** (1937 m. sausio 29 d., Tvaskučių k., Tauragės apskr. – 2017 m. vasario 2 d. Vilniuje) – Lietuvos vertėja, redaktorė, Lietuvos rašytojų sąjungos bei Lietuvos literatūros vertėjų sąjungos narė.

## Biografija

Aldona Šerniūtė 1945–1949 m. mokėsi Kretingos gimnazijoje, 1949–1954 m. – Plungės vidurinėje mokykloje, 1954–1959 studijavo VU Istorijos ir filologijos fakultete lietuvių literatūrą.

1959–1964 m. Aldona Baliulienė buvo „Valstiečių laikraščio" korektorė, vertėja, 1964–1968 m. – žurnalo „Pergalė“ korektorė stilistė, 1968–1993 m. – leidyklos „Vaga“ redaktorė, 1993–1994 m. – dirbo „Proskynos“ žurnalo redakcijoje.

Aldona Baliulienė redagavo nemažai šiuolaikinės prozos, poezijos, publicistikos knygų, parengė spaudai lietuvių literatūros klasikos rinkinių. Nuo 1985 m. dirbdama „Pasaulinės literatūros bibliotekos" redakcijoje rengė spaudai šios serijos tomus „Senovės Rytų poezija", „XX a. Rytų proza“ ir kt.

## Vertimai

Svarbesnieji vertimai:
* Č. Aitmatovo „Kalnų ir stepių apysakos“ (iš rusų k.)
* A. Grino „Žėrintis pasaulis“ (iš rusų k.)
* O. Čiladzės "Kiekvienas, kurs mane ras… " (iš rusų k.)
* J. Ivaškevičiaus „Raudoni skydai“ (iš lenkų k.)
* M. Dambrovskos „Naktys ir dienos“ (iš lenkų k.)
* A. V. Bohatkevičiaus „Veikalas apie visuotinę bibliografiją“ (iš lenkų k.)
* J. Lelevelio „Dvejetas bibliografinių knygų“, t. 1–2 (iš lenkų k.)
* J. Mackevičiaus „Nereikia garsiai kalbėti“ (iš lenkų k.)
* P. Zychovičiaus „Pilsudskio–Lenino paktas“ (iš lenkų k.)
* A. Mašado „Pomirtiniai užrašai“ (iš portugalų k.)
* F. Namoros „Slapčiomis“ (iš portugalų k.)
* P. Koeljo „Prie Piedros upės – ten aš sėdėjau verkdama“ (iš portugalų k.)
*P. Zychowicziaus „Piłsudskio-Lenino Paktas, arba kaip lenkai išgelbėjo bolševizmą ir nepasinaudojo proga sukurti imperiją“ (iš lenkų k.)

Bendradarbiaudama su „Egmonto“ ir „Nieko rimto“ leidyklomis iš lenkų ir anglų k. išvertė daugiau kaip 20 knygų vaikams; „Šiaurės Atėnų“ laikraščiui išvertė įvairių autorių kūrinių. Apdovanota Lietuvos literatūros vertėjų sąjungos ir „Vagos“ leidyklos „Auksinės lupos“ diplomu (2013 m.).

## Šaltiniai
* *Lietuvių literatūros enciklopedija*. Vilnius, 2001, p.43–44;
* *Lietuva*, t. 2, 2010, p. 149–150;
* D. Bučiūtė. „Džiaugsmas dovanoti. In memoriam Aldona Baliulienė (1937–2017)“, in: *[[Krantai (žurnalas)|Krantai]]*, 2017, 1 (162).
Šiaulių koplyčia-mauzoliejus

**Šiaulių koplyčia-mauzoliejus** – kapinių koplyčia su laidojimo rūsiu, esanti Širvintų rajone, Šiaulių kaime (Širvintų sen.).

Kapinės veikiančios, užima apie 0,35 ha plotą, įsikūrusios kaimo pakraštyje, 0,7 km į šiaurę nuo kelio . Kapinės yra Bagaslaviškio Šv. Kryžiaus Atradimo parapijos teritorijoje. Jas prižiūri Širvintų seniūnija. Koplyčia tvarkinga, atidaroma pamaldoms kelis kartus per metus: per Visus šventuosius, kitas didžiąsias metų šventes.

## Istorija

Horodenskiai buvo vieni žymesnių vietos didikų. Žinoma, jog 1816 m. testamente Feliksas ir Ieva Horodenskiai tarp savo turto įvardijo Šiaulių kaimą. 1859 m. Adomas Horodenskis prašė leidimo Šiaulių kaimo kapinėse išmūryti kaulinyčią (patalpą, skirtą mirusiųjų kaulams sudėti). 1867 m. buvo aprašyta mūrinė, dviejų langų koplyčia su Šv. Dievo Motinos su kūdikiu paveikslu.

Koplyčioje išlikusi anksčiausia iš atminimo lentų nurodo 1852 m. mirusią 22 metų Rozaliją Horodenską, t. y. 7 metai iki minimo prašymo įrengti kaulinyčią. Pagal pavardę galima spėti, kad būtent jos amžinajam poilsiui Adomo Horodenskio ir buvo sumanyta įrengti šį statinį.

Pirmasis Kaišiadorių vyskupas Juozapas Kukta, tvarkydamas savo valdas, 1935 m. birželio 8 d. atnaujino Viesų, Pyplių ir Šiaulių kapų koplyčių indultą šv. Mišioms.

## Būklė

Koplyčia suremontuota: išdažyta, apskardintas stogas, palangės, įrengti lietvamzdžiai, pakeisti langai, dvivėrės durys. Statinys stilistinės architektūros, stačiakampio plano, be apsidės, su išlikusiu rūsiu po grindimis. Jos įlūžusios, su atsivėrusia anga į kriptą, kurioje matyti sarkofagų fragmentų. Stogas dvišlaitis, be kryžiaus. Koplyčios viduje išlikęs altorius. 

Grindis buvo rengiamasi 2017 m. suremontuoti, uždengus sutvarkytą laidojimo rūsį ir pašventinus palaikus. Koplyčia atnaujinama vietos bendruomenės, Bagaslaviškio klebono rūpesčiu. 

## Palaidojimai

Koplyčioje prie vidinių sienų pritvirtintos 5 atminimo lentos, kurios yra atnaujintos, nuvalytos. Jose paminėtos datos (nuo 1852 m.), palaidotųjų vardai: Anna Mazarakowna, Marya Mazarakowna, Ian Mazaraki, Ksawery Kotwicz, Marya Jefimowowna, Liudvikas Matukas, Rozalija ir Stanislavas Horodenskiai.

## Galerija


Šiauliai (Širvintos), koplyčia.JPG|Koplyčia stūkso tolimajame kapinių pakraštyje
Šiauliai (Širvintos), koplyčia 3.JPG|Prie galinės sienos suremti kryžiai
Šiaulių koplyčia. Lentos.JPG|Lentos su palaidotųjų vardais
Šiaulių koplyčia. Lenta.JPG
Šiaulių koplyčia. Lenta 3.JPG
Šiaulių koplyčia. Lenta 2.JPG


## Šaltiniai
Kerem Demirbay

**Keremas Demirbajus** (g. 1993 m. liepos 3. Hertene, Šiaurės Reino-Vestfalijoje) – turkų kilmės vokiečių futbolininkas, saugas. Atstovavo Vokietijos rinktinei.

## Karjera

## Rinktinės
2011 m. buvo pakviestas atstovauti Turkijos jaunimo iki 19 metų rinktinei. Rungtyniavo Turkijos U-20 ir U-21 rinktinėse. 2015 m. kovo mėnesį, Horst Hrubesch pakvietė atstovauti Vokietijos U–21 rinktinei, bet nežaidė dėl traumos. 

2017 m. gegužės 17 d. priėmė Turkijos pasiūlimą atstovautį rinktinei 2018 m. FIFA pasaulio futbolo čempionate, atkrintamose varžybose prieš Kosovą, bet vėliau atsisakė šio pasiūlymo. Tą pačią dieną priėmė Vokietijos federacijos pasiūlymą atstovauti vokiečių nacionalinę rinktinei, draugiškoms rungtynėms prieš Daniją. 2017 m. FIFA konfederacijų taurės metu, žaidžiant prieš Kamerūną, pelnė įvartį.

## Išnašos

## Nuorodos
* 
*
Porto Venerė

**Porto Venerė** – Italijos miestas Ligūrijoje, La Specijos provincijoje. Miestą sudaro trys kaimai – Fecanas, Le Gracija, Porto Venere ir trys salos – Palmarija, Tinas ir Tinetas.

1997 m. Porto Venerė kartu su trimis salomis bei Činkve Tere buvo įrašyta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

## Pagrindiniai objektai
* Gotikinė Šv. Petro bažnyčia įšventinta 1198 m. Pastatyta vietoje buvusios V amžiaus bažnyčios.
* Romanikos architektūros Šv. Lauryno bažnyčia įšventinta 1098 m. genujiečių. Manoma, kad ji pastatyta vietoje antikinės šventyklos, skirtos Jupiteriui.
* Dorijos šeimos pilis su istorinį senamiestį juosiančia siena.
* Bairono gota, pavadinta George Gordon Byron garbei, mat jis čia mėgdavo medituoti.
* Fecano kaime yra Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia (1740 m.).

## Žymūs žmonės
* Simonetta Vespucci (1453–1476 m. balandžio 26 d.), Sandro Botticelli Renesanso mūza
* George Gordon Byron (1788–1824), poetas ir diplomatas
* Gino Montefinale (1881–1974) admirolas ir rašytojas
Pociūnų koplyčia

**Pociūnų (Izabelino) dvarvietės koplyčia** – buvusi koplyčia, kurios griuvėsiai stūkso Širvintų rajone, Jauniūnų seniūnijoje, Pociūnų kaime, 2 km į šiaurės rytus nuo kelio , Musės kairiajame krante. Medinė begriūvanti koplyčia stovi seną istoriją menančioje apleistoje Pociūnų dvarvietėje. Savo dydžiu (su varpinės bokšteliu, erdvia apside, aukštomis sienomis) primena nedidelę bažnyčią. Kaimynystėje statosi šiuolaikinės sodybos.

Pociūnų dvarvietė (senosios kapinės ir koplyčia) yra regioninės reikšmės archeologijos ir istorijos paminklas, 2008 m. įrašytas į Kultūros paveldo registrą (unik. kodas ). 

## Istorija

Medinę Šv. Jurgio koplyčią savo valdose XVIII a. pab. pastatė didikas Jurgis Valavičius. Jo žmonos Elžbietos Valavičienės garbei dvaras tuo metu vadinosi Elizabelino arba Izabelino. Pagal išlikusius 1820 m. dokumentus koplyčia buvo puošni: su dviem bokšteliais ir kupolu, kuriuos puošė paauksuoti kryžiai, stogas buvo dengtas skiedromis. 

Dvaro savininkai Valavičiai rėmė 1830-1831 m. sukilimą, o Antanas Valavičius, manoma, dalyvavo ir kovose su rusų daliniais, nes po sukilimo numalšinimo buvo priverstas emigruoti iš Lietuvos. 

Sunykusi šv. Jurgio koplyčia Boleslavo Lopacinskio rūpesčiu 1860 m. buvo suremontuota ir aplinkinių gyventojų dažnai lankoma, nes artimiausios Maišiagalos ar Širvintų bažnyčios buvo palyginti toli.

## Galerija
 

Pociūnų (Izabelinos) koplyčia, 2017.JPG|Viduje. 2017 m.
Pociūnų (Izabelinos) koplyčia. Priekis.JPG|Priekis
Pociūnų (Izabelinos) dvarvietės koplyčios apsidė.JPG|Galinė dalis


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Širvintų kelionių ir sporto klubas. Pociūnų (Izabelino) dvarvietė
Moldavijos futbolas 2015–2016 m.

**[[Divizia Națională|Moldavijos futbolo]] varžybos [[2015]]-[[2016]] m.**
*  prasidėjo 2015 m. rudenį, baigėsi 2016 m. pavasarį;
* s turnyras prasidėjo 2015 m. rudenį, finalas įvyko 2016 m. pavasarį.

## 2015–2016 m. Divizia Națională
* **Divizia Naţională** – pirmos pakopos, elito divizionas, aukščiausioji futbolo lyga.

Dalyvavo 10 komandų.

* Sheriff Tiraspol tapo šalies čempionais.

### Galutinė lentelė
; FC Sheriff tapo šalies čempionais.





***Legenda:***
:&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp; **Moldavijos čempionai pateko į [[UEFA čempionų lyga 2016–2017 m.]]**
:&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp; **Pateko į [[UEFA Europos lyga 2016–2017 m.]]**
:&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp; **Iškrito į Divizia A 2016-2017**
🏆 **[[FC Zaria Bălţi|Zaria Bălţi]] iškovojo šalies futbolo taurę.**


### Auksinės rungtynės
----
* Kadangi du klubai buvo surinkę vienodai taškų, čempionams išaiškinti buvo žaidžiamos „auksinės“ rungtynės.

* Sheriff Tiraspol nugalėjo varžovus rezultatu 1:0 ir tapo šalies čempionais.
------

## 2015–2016 m. [[Moldavijos futbolo taurė]]
* **[[Moldavijos futbolo taurė]]** – pagrindinis futbolo taurės turnyras Moldavijoje. Rengiamas nuo 1992 metų.

### Finalo rungtynės
----

* 🏆 Zaria Bălţi finale nugalėjo varžovus rezultatu 1:0 ir iškovojo šalies futbolo taurę.
-----

## Išnašos

## Nuorodos
* RSSSF duomenų bazė
Saločių dvaras

**Saločių dvaras** – dvaras, esantis Saločiuose, Pasvalio rajone. Miestelyje yra dvaro sodybos fragmentų, prie Mūšos upės – statinių liekanos parke (geriau išsilaikė rūsys) ir senos dvaro kapinės.

Saločiai – vėliausiai įsigyta Radvilų Biržų kunigaikštystės valda, teritoriškai atitrūkusi nuo vientiso Biržų kunigaikštystės masyvo. Anksčiausiai yra paminėtas – 1514 m. 1589 m. Elžbieta Komajevskytė Naruševičienė (Stanislovo Naruševičiaus našlė) užstatė Saločius už 2000 kapų Vilniaus tijūnui Jonui Dominykui Pacui, o jis 1590 m. valdą už tokią pačią sumą užstatė K. Radvilai. 1601 m. Jurgis Komorovskis, turėjęs pusę Saločių dvaro, perleido jį Kristupui Radvilai Perkūnui.

XVII a. II p. B. Radvila ketino sujungti Saločius su visa Biržų kunigaikštyste. Tai rodytų jo žemių pirkimo aktai Lukianų, Smardonės laukuose. Saločių valdai priklausė du stambūs palivarkai: Biržų žemionio Jono Skrockio (prie Mūšos) ir Kiemėnai. Saločių dvaro centras – sodyba su ūkiniais pastatais – buvo išsidėsčiusi nuo Mūšos upės slėnio į rytus, pagal Mūšos intako, Bėrės upelio, pietinį pakraštį. Tai buvo iš Livonijos XVIII a. atsikėlusių Medemų valdos. Pradžioje jiems priklausė ir miestelis su bažnyčia, žydų maldos namais, elgetynu.

1863 m. dvarą valdė baronas Eugenijus fon Harenas. 1925 m. dvaras išparceliuotas. Iš dvaro statinių iki šių laikų išlikęs tik dvaro rūsys, kuriame įrengta medžiotojų būrelio užeiga. Parkas (3 ha), esantis Saločių miestelyje, paliktas Saločių savivaldybei. Iš senųjų parko statinių išlikęs pylimas, ant kurio įrengtos XVIII–XIX a. dvarininkų Medemų šeimos kapinaitės, rūmų pamatų liekanos. Landšaftinio plano parke yra 10 rūšių vietinių medžių. Seniausi ir įspūdingiausi – 30 m aukščio mažalapės liepos ir 32 m vinkšna. Jos kamienas yra 1,45 m drūtumo. Vargu ar Lietuvoje yra daugiau tokių vinkšnų. Parke auga 7 rūšių introducentai, iš jų medžiai – kvapiosios ir pilkosios tuopos.

## Šaltiniai
Karaimano viršukalnė

**Karaimano viršukalnė** – 2 384 m viršukalnė Bučedžio kalnuose, Pietų Karpatuose, Rumunijoje. Netoli jos pastatytas *Didvyrių kryžius*, Pirmojo pasaulinio karo atminimas. Arčiausias miestas – Buštenis.


File:Caraiman.JPG|Didvyrių kryžius nuo viršukalnės
File:Crucea de pe caraiman.jpg|Didvyrių kryžius
File:Cabana Caraiman de la stalp.jpg|Namelis
File:Caraiman Cross on Bucegi mountain top.jpg|Buštenio miestas


## Išnašos
Barbora (įmonė)

**Barbora** – greitos apyvartos prekių el. parduotuvė.

Aptarnauja Vilniuje, Kaune, Klaipėdoje, Rygoje, Trakuose ir jų rajonuose. Anksčiau „Maximos“ klientus aptarnavo „E-Maxima“ Lietuvos ir Latvijos sostinėse.

## Istorija
2017 m. Maxima grupė už 1,4 mln. eurų įsigijo UAB „Radas“ (savininkai: Nerijaus Numavičiaus 95% kontroliuojama UAB „Tema Holdings“  ir 5% Igno Staškevičiaus kontroliuojama UAB „Kalpa“), kuri turėjo visas UAB „Barbora“ akcijas.

2024 m. kovo 4 d. „Barbora“ stabdo veiklą Lenkijoje.

## Šaltiniai
Sabališkių dvaras

**Sabališkių dvaro rūmai** stūkso Širvintų rajone, Gelvonų sen., Sabališkių kaime. Rūmai stovi 100 m į rytus nuo kelio , kairiajame Kabarkštos krante. Teritorija prie gyvenamojo namo prižiūrima, yra privati valda. Likusioje dalyje išlikę nuo sovietmečio likusių gamybinių pastatų. Teritorija užima 16100 m².

Buvusio dvaro sodybos rūmai yra regioninės reikšmės architektūros paminklas (unik. kodas ), 2006 m. įrašytas į Kultūros paveldo registrą.

## Architektūra

Rūmų pastatas kompaktinis, 1 aukšto, yra portikas su 6 kolonomis, antablementu, frontonu pietvakarių fasade. Pastato sienos tinkuoto mūro. Medinė sijinė pirmo aukšto perdanga. Rūmai uždengti keturšlaičiu stogu. Sumūrytas iš plytų rūsys, su cilindriniu skliautu.

## Šaltiniai

## Taip pat skaitykite

* Sąrašas:Lietuvos dvarai
Kabarkšta

**Kabarkšta** – upelis Širvintų rajone, Širvintos dešinysis intakas, įtekantis 14,7 km atstumu nuo pastarosios žiočių. Upelis 16,4 km ilgio, jo baseinas užima 39,9 km². Vandentakio kodas LR upių klasifikatoriuje – 12211276.

Upelis išteka iš Zubelių ežero. Aukštupyje ir vidurupyje, iki Sabališkių, teka dirbamų laukų pakraščiais, pamiškėmis ištiesinta vaga nepastovia kryptimi (iš pradžių į vakarus, toliau į pietryčius, sukasi į vakarus, šiaurės vakarus). Sabališkiuose užtvenkta ir susidaręs Sabališkių tvenkinys. Toliau prie Sabališkių dvaro kerta kelią , natūralia vaga nuteka į Širvintą. Iki santakos likus apie 200 m prie Kabarkštos iš dešinės prisijungia Viliaupė.

Gyvenvietės prie Kabarkštos: Pramislava, Maželiai, Išeriškiai, Sabališkiai, Karališkiai.

Upėvardis *Kabarkštà* kildinamas nuo žodžio *kabarkšė́ti* („pykšėti, bildėti, daužyti, barškinti“).

## Išnašos

## Nuorodos

* Gamtos katalogas. Kabarkšta
* LR upių klasifikatorius
Mikmakai

**Mikmakai** (sav. *Mi’kmaq, Mi’gmaq, L’nu*) – indėnų tauta, priklausanti algonkinams. Gyvena Kanados rytuose – Šv. Lauryno įlankos pakrantėse, Naujosios Škotijos pusiasalyje, Princo Edvardo bei Keip Bretono salose, Niufaundlando vakaruose ir pietvakariuose. Populiacija – 13–14 tūkst. žmonių. Gimtoji kalba – mikmakų (priklauso algonkinų šeimai, kalbančiųjų ~8300 žm.), bet dauguma kalba angliškai ir prancūziškai. Tikintieji daugiausia katalikai, yra protestantų.

Ikikolonijiniu laikmečiu mikmakai gyveno Šv. Lauryno įlankos pakrantėse bei salose, Naujosios Škotijos pusiasalyje, vėliau ėmė keltis į Niufaundlandą. XIX a. kartu su giminingomis malesitų, pasamkvodžių, penobskotų tautomis sudarė Vabanakio konfederaciją. Kariavo su kaimyniniais irokėzais, iš jų perėmė kultūrinių bruožų. Mikmakai su europiečiais susidūrė XVI a., nuo XVIII a. perkelti į rezervacijas.

Mikmakų tradicinė kultūra panaši į kitų subarktikos indėnų – vertėsi medžiokle, žvejyba, jūrinių žinduolių gaudymu, rankiojimu, augino tabaką. 2-3 giminingų šeimų būriai vasaromis susiburdavo į gyvenvietes (po 200 ir daugiau žmonių), turėdavo savo vadą.
 
Nuo XVIII a. perėjo prie samdomųjų darbų (daugiausia medkirtystės), prekinės žvejybos, amatų, bulvių auginimo, uogų rinkimo. XX a. susiklostė atskirų rezervacijų specializacija – omarų ir austrių gaudymas, krepšių pynimas, medienos apdirbimas, turistų aptarnavimas ir kt.

Mikmakų valdos dalijosi į 7 žemes, iš kurių svarbiausia laikytas Onamagas (Keip Bretono sala), kur gyvendavo dvasinis mikmakų vadas.

Tradiciškai būdinga didžioji šeima. Seniau buvo paplitusi poligamija, atidirbimas už nuotaką.


Micmac moccasins, c. 1860 - Bata Shoe Museum - DSC00675.JPG|Mikmakų mokasinai (~1860 m.)
Susan Sack, Harry Piers, and Henry Sack on Indian Point, Nova Scotia, Canada, 1935.jpg|Mikmakų vasaros būstas (1935 m.)
Mikmaq.jpg|Šiuolaikinis mikmakų šokėjas
Chair Seat, Mi'kmaq, mid 1800s, birchbark, porcupine quills, dye - Glenbow Museum - DSC00910.JPG|Mikmakų meno dirbiniai


## Šaltiniai
Pociūnų dvaras

**Pociūnų (Izabelino) dvaras** – dvaras, esantis Pociūnų kaime, Jauniūnų seniūnijoje, Širvintų rajone, prie senojo kelio iš Vilniaus į Širvintas, Juodės ir Musės upių santakoje.

Dvarvietė yra masyvios aukštumos pakraštys ir įduba kaimo š. dalyje, Musės upės pakrantėje.

Šioje vietoje dvaras egzistavo XV–XVIII a. 1518 m. šią teritoriją iš Sebastijono Vladislavovičiaus nupirko Vilniaus kanauninkas Vaitiekus Narbutas. Ilgą laiką dvarą valdė Narbutų giminė, jis buvo vadintas Narbutų Maišiagala (ji netoliese). 1744 m. Stanislovas ir Teresė Narbutai valdą perleido Jurgiui Valavičiui. Savininko žmonos Elžbietos Valavičienės garbei XVIII a. antrojoje pusėje dvaras imtas vadinti Elizabelinu arba Izabelinu. Jurgis Valavičius savo valdose pastatė puošnią medinę Šv. Jurgio koplyčią, kuri garsino dvarą visame krašte. Valavičiai rėmė 1830–1831 m. sukilimą, o Antanas Valavičius, manoma, dalyvavo ir kovose su rusų daliniais, nes po sukilimo numalšinimo jis buvo priverstas emigruoti iš Lietuvos. Izabelino dvaras buvo konfiskuotas.

Sunykusi šv. Jurgio koplyčia Boleslavo Lopacinskio rūpesčiu 1860 m. buvo suremontuota ir aplinkinių gyventojų dažnai lankoma.


Pociūnų (Izabelinos) dvarvietė, kūdra 2.JPG|Užpelkėjantis tvenkinys
Pociūnų (Izabelinos) dvarvietė, kūdra.JPG|Priekyje – naujakurių sodyba šalia dvarvietės


## Šaltiniai
Timo Werner

**Timo Verneris** (g. 1996 m. kovo 6 d. Štutgarte) – vokiečių futbolininkas, puolėjas. Atstovavo Vokietijos rinktinei.

## Karjera

## Rinktinė
Atstovavo Vokietijos U-17 2012 m. UEFA Europos jaunimo iki 17 m. čempionate.

2017 m. Vokietijos rinktinės treneris Joachim Löw pakvietė atstovauti nacionalinę rinktinę draugiškoms varžyboms prieš Angliją. Žaidė tų pačių metų kovo 26 d., 2018 m. pasaulio futbolo čempionato atrankos rungtynėse prieš Azerbaidžaną. 2017 m. FIFA konfederacijų taurės metu, rungtynėse prieš Kamerūną, pelnė du įvarčius.

## Dalyvavimas čempionatuose

|}

## Laimėjimai
;Chelsea
* UEFA Čempionų lyga: 2020–21 m.

;
* FIFA Konfederacijų taurė: 2017 m.

## Išnašos

## Nuorodos
* 
*
Palmarija

**Palmarija** () – Italijos sala Ligūrijos jūroje. 1,89 km² ploto sala yra didžiausia salyne, kitos dvi salos yra Tinas ir Tinetas. Salynas išsidėstęs greta Porto Venerės miesto.

Sala yra trikampio formos: Porto Venerės ir Specijos įlankos salos pusės yra labiausiai apgyvendintos su nuožulniais krantais. Čia auga tipiška Viduržemio jūros augmenija. Tuo tarpu vakarinė salos dalis yra su stačiais šlaitais, daug uolų.

1997 m. ši sala kartu su Porto Venerės miestu dvejomis salomis bei Činkve Tere buvo įrašyta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

## Galerija

File:Titti and Piscinin.JPG|Mėlynoji uola
File:Drop_the_Gulf.JPG|Uolėtas krantas
File:Marble caves on Palmaria island (Liguria, Italy).jpg|Marmurinės uolos
File:Vegetassss.JPG|Salos vegetacija
File:Isola Palmaria.jpg|
Tinas (Italija)

**Tinas** () – Italijos sala Ligūrijos jūroje. Sala yra trijų salų salyne, kitos dvi salos yra Palmarija ir Tinetas. Salynas išsidėstęs greta Porto Venerės miesto.

Specijos įlankos globėjas Šv. Venerijus, pasak pasakojimų, yra gyvenęs Tino saloje kaip abatas iki savo mirties 630 metais. Kasmet rugsėjo 13 d. čia švenčiama jo vardo šventė. Šv. Venerijaus mirties vietoje buvo pastatyta šventykla, paskui XI a. tapusi vienuolynu. Šiaurinėje salos dalyje išlikusios vienuolyno liekanos.

Sala šiuo metu yra karinės zonos dalis, jos viršuje esantį švyturį valdo Italijos jūrų karinės pajėgos.

1997 m. ši sala kartu su Porto Venerės miestu dvejomis salomis bei Činkve Tere buvo įrašyta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

## Galerija

File:Palmaria and Tino.jpg|Palmarijos ir Tino salos nuo San Tereco pusės
File:Bundesarchiv Bild 101I-316-1162-11, Italien, Küstenbefestigungen, Flak-MG.jpg|Vokiečių kariai 1944 m., II pasaulinio karo metu
Lazerinis gulsčiukas

**Lazerinis gulsčiukas** – prietaisas, gulsčiai ar stačiai padėčiai nustatyti. Prieš ar aplink prietaisą yra atvaizduojama vertikali ir/arba horizontali liniją(-os). Šis įrankis yra itin plačiai taikomas atliekant vidaus darbus, apdailoje. 

## Veikimas
Taškinio lazerio spindulys yra paverčiamas ilga ir plona linija, kuri naudojama suprojektuoti tikslią horizontalią ar vertikalią ašis. Egzistuoja modeliai, turintys lazerio moduliacijos funkciją, kuri leidžia dirbti su lazeriniais imtuvais skirtais rotaciniams nivelyrams. Prietaisuose dažnai naudojamas 635 nm bangos ilgio (raudonas) lazerinis diodas linijų atvaizdavimui. Yra lazerinių gulsčiukų ir su 532 nm (žaliu) bangos ilgio lazeriu, kurie yra geriau matomi žmogaus akims.

## Tikslumas
Prietaisas atvaizduoja tikslią horizontalią ir/arba vertikalią ašį, kurios tikslumas gali būti matuojamas milimetrais metrui arba colio dalimis tam tikram atstumui pėdomis. Šiuo metu aukščiausios klasės prietaisai gali siekti tikslumą apytiksliai lygų 0,3 mm/m, o vidutinės klasės – apie 1,5 mm/m.
Val d'Orča

**Val d’Orča** () – Italijos slėnis Toskanoje, besitęsiantis nuo kalvų pietų Sienoje iki Amijatos kalno. Slėnis kupinas švelnių kalvų, taip pat girių bei mažų miestelių, kaip Pjenca, Radikofanis ir Montalčinas.

2004 m. slėnis įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

## XIX a. geležinkelis
Slėnį kerta XIX a. geležinkelio linija. Jos garvežiai, stotelės ir bėgiai buvo atkurti ir turizmui funkcionuoja iki šiol. Geležinkelis jungia mažus Ašano ir Monte Atiko miestelius.

## DOC vynuogynai
Val d’Orča slėnio vynuogynuose auginamos vynuogės, iš kurių spaudžiamas Sangiovese ir Trebbiano veislės vynas. Šie vynuogynai auginami ir tikrinami kokybės ženklo „Denominazione di origine controllata“. Tokį raudoną vyną bent 60 procentų turi sudaryti Sangiovese veislė, kita dalis gali būti Abrusco veislės ar kitos. Sausą baltą vyną ir Vin Santo sudaro mažiausiai 50 procentų Trebbiano veiaslės vynuogių. Visi „Denominazione di origine controllata“ paženklinti vynuogynai turi sudaryti ne daugiau 10 tonų hektare, o galutinio produkto minimalus alkoholio stiprumas turi būti 12 procentų.

## Filmų vietos
Šiame slėnyje dažnai filmuojami filmai. Tarp jų žinomiausi šie:
* „Anglas ligonis“ (Anthony Minghella)
* „Gladiatorius“ (Ridley Scott)
* „8½“ (Federico Fellini)
* „Pavogtas grožis“ (Bernardo Bertolucci)
* „Vasarvidžio nakties sapnas“ (Michael Hoffman)

## Nuorodos
* Oficiali slėnio svetainė

## Šaltiniai
Bernardo Silva

**Bernardas Silva** (, g. 1994 m. rugpjūčio 10 d. Lisabonoje) – portugalų futbolininkas, saugo. Atstovavo Portugalijos rinktinei.

## Karjera
Kitados rungtyniavo SL Benfica jaunimo ekipose, o vėliau atstovavo ir pagrindinei komandai. Nuomos pagrindais perleistas AS Monaco FC.

2015–2017 m. priklausė AS Monaco FC. Nuo 2017 m. atstovavo Manchester City FC.

## Rinktinė
2013 m., UEFA Europos iki 19 m. čempionate atstovavo Portugalijos rinktinei. 

2015 m. kovo 31 d. debiutavo Portugalijos rinktinėje, draugiškose rungtynėse, prieš Žaliojo Kyšulio rinktinę.

2015 m. birželio 27 d., UEFA Europos iki 21 m. čempionate, atstovaujant Portugalijos U-21, pelnė savo pirmąjį įvartį rungtynėse prieš Vokietijos bendraamžius.

2017 m. FIFA konfederacijų taurės metu, žaidžiant prieš Naujosios Zelandijos rinktinę, 37-tą rungtynių minutę, pelnė įvartį.

2019 m. lapkričio 14 d. pelnė įvartį į Lietuvos rinktinės vartus. Portugalijoje vykusiose rungtynėse dominavo šeimininkai, kurie nugalėjo rezultatu 6-0. Po Bernardo smūgio rezultatas tapo 5-0.

## Pasiekimai

### Klubiniai
;Benfica
* Primeira Liga: 2013–2014 m. sezonas
* Portugalijos futbolo taurė: 2013–2014 m. sezonas
* Portugalijos futbolo lygos taurė: 2013–2014 m. sezonas

;Monaco
* Ligue 1: 2016–2017 m. sezonas

;Manchester City
* Premier League: 2017–18, [2018–19, 2020–21, 2021–22, 2022–23 m.
* FA taurė: 2018–19, 2022–23 m.
* EFL taurė: 2017–18, 2018–19, 2019–20, 2020–21 m.
* FA Community Shield: 2018, 2019 m.
* UEFA Čempionų lyga: 2022–23 m.

### Tarptautiniai
;Portugalija
* UEFA Europos iki 21 m. čempionatas: Antra vieta 2015 m.
* UEFA Tautų lyga: 2019 m.

## Dalyvavimas čempionatuose

|}

## Išnašos

## Nuorodos
* SOCCERWAY
* Transfermarkt
Akvilėja

**Akvilėja** – šiaurės rytų Italijos miestas Friulio-Venecijos Džulijos provincijoje. Tai senovinis Romos respublikos miestas. II šimtmetyje Akvilėja buvo vienas didžiausių miestų pasaulyje, čia gyveno apie 100 000 gyventojų. Šiuo metu tai vienas pagrindinių archeologinių kasinėjimų miestas Italijoje.

Miesto archeologinė vietovė ir bazilika 1998 m. buvo įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

Akvilėjos bazilika su plokščiu stogu buvo įšventinta 1031 m. ir pastatyta vietoje kitos bažnyčios. 1379 m. bazilika perstatyta gotikiniu stiliumi.

Mieste vykusių archeologinių kasinėjimų metu buvo atrastos romėniško miesto liekanos – gatvių elementai, šiaurės vakarų pusės miesto sienos, upės uostas, buvusios vonios, amfiteatras, cirkas, kapinės ir turgus. Nacionaliniame archeologijos muziejuje laikoma apie 2 000 įvairių atrastų objektų – paminklų, mozaikų, indų ir pinigų.

Mieste yra V a. krikščionių bazilika, vėliau tapusi benediktinų vienuolynu. Šiuo metu čia įkurtas paleokrikščionių muziejus.

## Miestai partneriai
Akvilėja palaiko ryšius su šiais miestais:
*  Piranas, Slovėnija
*  Marija Zalas, Austrija

## Nuorodos
* Oficiali svetainė (italų k.)

## Šaltiniai
Turlojiškių pilkapynas

**Turlojiškių pilkapynas** – pilkapynas Širvintų rajono savivaldybės teritorijoje, Jauniūnų seniūnijoje, Turlojiškių kaime, į pietvakarius nuo kelio . Pilkapynas išsidėstęs miškingoje aukštumoje tarp Musės upės šiaurėje ir Variekos ežero pietuose. Reljefas banguotas. Teritorijos šiaurinėje dalyje nutiestas dujotiekis, centrinėje dalyje įsikūrusi sodyba. Turlojiškių pilkapiai pažymėti ženklu.

Pilkapynas paskelbtas archeologijos paminklu.

## Pilkapynas

Pilkapyne archeologiniai tyrimai vykdyti 2006 m. Šiuo metu matomi vos 13 pilkapių, iš kurių didžiausias siekia 14 m dydį. Kitų pilkapių liekanos (kapai ir juos supę grioviai) slypi po žeme. Nustatyta, jog X–XI a. čia pilkapiuose buvo įrengta po kelis kapus, į kuriuos mirusiesiems buvo įdėta įvairių jiems priklausiusių ar dovanotų daiktų. Tai darbo įrankiai (peiliai, yla, verpstukas), ginklai (ietigalis), papuošalai (apyrankės, karoliai, iš metalinių plokštelių pagamintas galvą puošęs vainikas). Vyrai buvo ginkluoti ne tik vietos kalvių darbo, bet ir iš Skandinavijos atgabentais ginklais – iečių antgaliais. Moterų reikmenys, papuošalai buvo paprastesni, naudoti daugelyje to meto gyvenviečių. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.

## Taip pat skaitykite

* Sąrašas:Lietuvos pilkapynai

## Šaltiniai
Čertosa di Padula

**Čertosa di Padula** () – kartuziečių ordino vienuolynas Italijos Čilento, Diano slėnio ir Alburnio nacionaliniame parke Padulos mieste, Salerno provincijoje. Tai didžiausias vienuolynas šalyje skaičiuojantis 450 metų istoriją, o pagrindiniai vienuolyno elementai yra Barokinio stiliaus. Vienuolyno teritorija užima 51 500 m² plotą, čia yra 320 kambarių ir salių.

Šis vienuolynas turi didžiausią kiemą pasaulyje, užimantį 12 000 m² plotą, kiemą supa 87 kolonos. Dideli spiraliniai marmuriniai laiptai viduje veda į didžiąją biblioteką.

Dėl griežto kartuziečių kontempliacijos ir darbo atskyrimo vienuolyne yra atskirtos dvi skirtingos zonos šioms veikloms: vienoje pusėje yra ramūs kiemai, biblioteka, įvairios koplytėlės. Darbui yra skirtos virtuvės, rūsiai, kuriuose laikomos vyno statinės, skalbyklos, didieji kiemai. Pastarieji buvo skirti aktyvioms pramogoms ir prekybai su išoriniu pasauliu.

Vienuolyne yra įrengtas Vakarų Lučanijos muziejus, kuriame saugomi įvairūs daiktai atrasti archeologinių kasinėjimų Sala Konsilija ir Padulos miestuose metu. Čia galima rasti objektų nuo protoistorijos iki helenizmo laikotarpio.

1998 m. šis vienuolynas įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Barbora

**Barbora** – moteriškas vardas, kilęs iš  („barbarė“). Šis vardas krikščioniškoje tradicijoje paplito nuo ankstyvųjų krikščionių kankinės Šventosios Barboros, kuri, kaip tikima saugo nuo perkūnijos ir gaisrų.

Vardas Barbora paplito per krikščioniškąją vardų davimo tradiciją po daugelį tautų: *Barbara* (anglų, vokiečių, italų, slovėnų, kroatų, lenkų, vengrų, prancūzų), *Bárbara* (portugalų, ispanų), *Варвара* (rusų, ukrainiečių, bulgarų), *Bairbre* (airių), *Βαρβάρα* (graikų) ir kt. Be to, atsirado daug išvestinių šio vardo lyčių: *Barby, Barbie, Babbie, Barb* (anglų), *Варя* (rusų), 'Basieńka, Basia, Baśka* (lenkų), *Babette* (prancūzų), *Bärbel'' (vokiečių) ir kt.

Savo laiku (~1930 m.) vardas Barbara buvo vienas plačiausiai duodamų moteriškų vardų JAV, bet vėliau jis imtas teikti vis rečiau. XX a. 8-ame dešimtmetyje jis buvo populiarus Italijoje. Pastaraisiais metais vardas Barbora dažniausiai teikiamas Gruzijoje, Slovakijoje, Rusijoje.

Vardo diena – gruodžio 4 d. (Šv. Barboros diena).

Žymiausios šio vardo turėtojos:
;Lietuvoje:
* Barbora Radvilaitė – LDK didikė, antroji Lietuvos didžiojo kunigaikščio Žygimanto Augusto žmona;
* Barbora Žagarietė – Žagarės apylinkėse garbinama katalikų Dievo tarnaitė;
* Barbora Mejerytė – lietuvių pedagogė, vertėja, kritikė, prozininkė;
* Barbora Didžiokienė – lietuvių tapytoja, scenografė.
;Svetur:
* Šv. Barbora – krikščionių kankinė;
* Barbora iš Celės – karalienė, Vengrijos ir Čekijos karaliaus ir Šventosios Romos imperatoriaus Zigmanto Liuksemburgo antroji žmona;
* Barbora iš Austrijos – kunigaikštienė, Feraros kunigaikščio žmona;
* Barbora Brandenburgietė – karalienė, Bohemijos karaliaus žmona;
* Barbora Portugalė – Portugalijos infantė, Ispanijos karaliaus Fernando VI žmona;
* Barbora Sanguška – lenkų poetė, vertėja, filantropė.
* Barbora Špotáková – čekų ieties metikė, dukart olimpinė čempionė;
* Barbara Adams – britų egiptologė;
* Barbara Bach – amerikiečių aktorė;
* Barbara Bush – amerikiečių pirmoji ponia, prezidento Džordžo H. V. Bušo žmona;
* Barbara Eden – amerikiečių aktorė;
* Barbara Hendricks – amerikiečių dainininkė, sopranas;
* Barbara Hendricks – vokiečių politikė, finansų ministrė;
* Barbara Hepworth – britų skulptorė;
* Barbara Jordan – amerikiečių politikė, visuomenės veikėja;
* Barbara La Marr – amerikiečių aktorė;
* Barbara Longhi – italų dailininkė;
* Barbara McClintock – amerikiečių citogenetikė, Nobelio medicinos premijos laureatė;
* Bárbara Mori – meksikiečių aktorė;
* Bárbara Palacios – Venesuelos modelis, Mis Visata;
* Barbara Palvin – vengrų aktorė, modelis;
* Barbara Rittner – vokiečių tenisininkė;
* Barbara Schett – austrų tenisininkė;
* Barbara Stanwyck – amerikiečių aktorė;
* Barbra Streisand – amerikiečių dainininkė ir aktorė;
* Barbara Strozzi – italų baroko epochos dainininkė;
* Barbara Sukowa – vokiečių aktorė;
* Barbara Walters – amerikiečių laidų vedėja;
* Barbara Ward – britų ekonomistė;
* Barbara Windsor – britų aktorė;
* Varvara Lepčenko – JAV-Uzbeksitano tenisininkė;
* Varvara Stepanova – TSRS aktorė;
* Varvara Jakoveleva – rusų stačiatikių šventoji.

## Išnašos
Ivanas Vygovskis

**Ivanas Estafjevičius Vygovskis** (kartais Ostafjevičius; ; mirė 1664 m.) − Ukrainos karinis veikėjas, Ukrainos etmonas nuo 1657 iki 1659 metų, generalinis raštininkas (1648−1657), Kijevo bajoras.

## Biografija
Ivanas Vygovskis gimė XVII a. Kijevo vaivadijoje, Gogolevo kaime. Jis kilo iš Ukrainos stačiatikių bajorų Vygovskių giminės, minimos nuo 1511 m.

### Mokslo metai
Aie busimo etmono jaunystę beveik niekas nežinoma. Jis gavo gera išsilavinimą, galimai Kijevo-Bratsko kolegiume, valdė bažnytinę slavų, lenkų, lotynų kalbas, buvo patyręs kaligrafas. 

### Santuokos ir šeima
XVII amžiaus 20-tų metų pabaigoje pirmą kartą vedė, apie tą santuoką beveik nieko nežinoma. Nuo tos santuokos turėjo dukterį Marjaną, kuri ištekėjo už Rusijos stačiatikių bajoro Michailo Gunaševskio − garsios Lvovo kronikos autoriaus, kuris tarnavo Generalinėje kanceliarijoje per Nacionalinio išsivadavimo karo metus, vykdė Bogdano Chmelnickio diplomatines misijas. Tapęs našliu Vygovskis vedė antrą kartą 1656 m. Eleną Stetkevič − Rusios bajoro, Naugarduko kašteliono Bogdano Stetkevičiaus dukterį — kuris turėjo dvaro žemių Oršos paviete. Per savo uošvį Vygovskis įėjo į giminystės ryšius su eile žymių ATR rusų ir lenkų kunigaikščių ir bajorų giminėmis, pavyzdžiui, su kunigaikščiais Solomireckiais. 

Žinoma, kas Ivano Vygovskio seserį vedė kazokų pulkininkas Povilas Teteria.

### Tarnyba ATR armijoje
Savo karinę karjerą pradėjo „draugu“ ATR armijoje. Karaliaus Vladislovo Vazos valdymo (1632−1648 m.) metu Vygovskis pasižymėjo kovoje prieš turkų-totorių agresiją.

1638 metais jis tapo raštininku prie Jackaus Šemberko. Tada gi Vygovskis susipažino ir įstojo į artimą kontaktą su Bogdanu CVhmelnicku − tuometiniu Zaporožės armijos generaliniu raštininku. 

Vygovskis iš pradžių buvo armijoje, vadovaujamoje Stepono Potockio, dalyvavo Geltonųjų vandenų mūšyje. Lemiamu mūšio metu netoli Knižų Bairakų (1648 m. gegužės 16 d.) jis kovėsi narsiai, bet pateko į nelaisvę. Tris kartus jis bandė bėgti, bet nevykusiai, ir tada jį prikaustė grandinėmis prie patrankos. Belaisvį išgelbėjo Bogdanas Chmelnickis, kuris išpirko jį iš chano Islamo III Girėjaus už arklį. Tada Vygovskis prisiekė ištikimybei etmonui ir ištikimai jam tarnauti.

## Šaltiniai

## Literatūra
* Полководці Війська Запорізького: Історичні портрети \ Редкол: В.Смолій (відп.ред) та ін. – Київ.: Вид.дім «KM Academia», 1998 – Кн. 1. – 400 с. (ukr)
* Т. Г. Таирова-Яковлева Иван Выговский // Единорогъ. Материалы по военной истории Восточной Европы эпохи Средних веков и Раннего Нового времени, вып.1, М., 2009
* Архив Юго-Западной России том 1., часть 4., с.49 «Даниил Выговский, полковник Быховский, женат на Елене, дочери Богдана Хмельницкого, брат гетмана Ивана Остафьевича».
ITunes Store

**iTunes Store** – skaitmeninė Apple sukurta platforma, leidžianti įsigyti filmus, serialus, TV laidas, muzikos įrašus bei tinklalaides. Programa veikia nuo 2003 m. balandžio 28 d. Nuo 2008 m. tai yra didžiausia garso įrašų prekybos sistema JAV, o pasaulyje nuo 2010 m. 2017 m. pradžioje parduotuvėje buvo pasiekiami apie 40 milijonų muzikos įrašų, 2,2 milijonai programėlių (App Store), 25 000 TV laidų ir 65 000 filmų. iTunes Store pirmojo ketvirčio apyvarta 2011 m. siekė 1,4 milijardo USD.

2013 m. programa naudojosi virš 500 milijonų aktyvių naudotojų visame pasaulyje tokiuose įrenginiuose kaip Apple Watch, iPod, iPhone, Apple TV ir iPad.

Savo veiklą Lietuvoje parduotuvė pradėjo 2011 m. rugsėjo 29 d.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*Oficiali svetainė
Aisėnų dvaras

**Aisėnų dvaras** () – dvaras, esantis Aisėnuose (Šilutės rajonas), prie Aisės upės. Buvusi dvaro sodyba ir malūnas nugyventi, kapinėse įrengtos siloso duobės. 

## Istorija
Aisėnų dvaras XIX a. pabaigoje priklausė Memelio apskrities () Stankaičių senūnijai (vok. *Gemeinde Stankeiten*). 
Tarpukaryje Aisėnų kaime buvo dvaras su užeiga ir vandens malūnu, kurio girnas suko Aisės ir Veiviržo (iškastas 2 km ilgio kanalas) upelių vandenys. Priklausė Vanagų parapijai. Turėjo kapines. Tarpukaryje ant Veiviržo pastatytas arkinis Aisėnų dvaro tiltas.

### Padavimas
Naktimis po dvaro sodybą jodinėdavęs jau seniai mirusio dvarininko šmėkla. Žynys liepęs atkasti jo kapą, nukirsti mirusiojo galvą ir ją padėti tarp jo kojų. Kai taip buvo padaryta, daugiau niekas jo nebematęs. 

### Trivia
Laikraštyje „Memeler Dampfboot“. 1873 m. buvo tokia žinutė: „Aisėnų kerdžiaus žmona labai mėgo išgerti ir viską parduodavo, kad galėtų nusipirkti alkoholio. Vyras, bijodamas, kad ji pragers bulvių atsargas, atidavė jas saugoti vienam dvaro gyventojui. Žmona baisiai supyko ir išmušė namų langus. Teismo metu ji atėjo pasipuošusi ir ori, kad net neįtartum ją esant girtuokle. Ji teisinosi, esą langus ji išmušė, nes vyras ją buvo užrakinęs. Tačiau teismas priteisė kaltinamajai tris dienas kalėjimo“. 

## Galerija

1 Aisėnų dvaras - Tuopų alėja.jpg|Aisėnų dvaro uopų alėja veda link tilto per Veiviržą 
3 Aisėnų dvaras - Tiltas.jpg|Aisėnų dvaro tiltas
5 Aisėnų dvaro perstatyti rūmai.jpg|Aisėnų dvaro perstatyti rūmai
6 Aisėnų dvaras - Malūno siena, velenas ir Aisė.jpg|Aisėnų dvaro malūno siena, velenas ir Aisė
8 Aisėnų dvaras - Malūno velenas iki šiol styro.jpg|Aisėnų dvaro senojo tilto liekanos 
9 Aisėnų dvaro kapinaitės.jpg|Aisėnų dvaro kapinaitės
10 Aisėnų dvaro kapinaitėse.jpg|Aisėnų dvaro kapinaitėse
11 Aisėnų dvaras - žolėje užvirtęs šulinys, spėjamos arklidės.jpg|Aisėnų dvare - žolėje užvirtęs šulinys, spėjamos arklidės
12 Aisėnų dvaras. Išlikę rytinės kraštinės pastatai.jpg|Aisėnų dvaras. Išlikę rytinės kraštinės pastatai


## Šaltiniai
Citroën C6

**Citroën C6** – prancūzų automobilių gamintojo Citroën verslo klasės automobilis-flagmanas, gamintas 2005–2012 m. laikotarpiu. 

Citroën C6 buvo sukurtas remiantis koncepcinio automobilio sedano stiliaus kėbulu – Citroën C6 Lignage. Citroën C6 Lignage prototipas pirmą kartą buvo parodytas 1999 m. pavasarį Ženevos automobilių Parodoje, jo įkvėptas serijinės gamybos Citroën C6 nuo šio koncepcinio automobilio stiliaus skiriasi kai kuriomis detalėmis (pavyzdžiui, neturi atgal atidarančių, taip vadinamų „savižudžių“ galinių durų). C6 buvo sumanytas kaip XM modelio pamaina ir buvo tikimasi, kad C6 bus paleistas į gamybą iki 2000 m. pabaigos, taip pakeičiant senstelėjusį XM modelį, gaminamą dar nuo 1989-tųjų metų. XM gamyba buvo nutraukta 2000 m. birželį, o pirmasis C6 nuriedėjo nuo gamybos linijos penkeriais metais vėliau, nei Citroën iš pradžių planavo – tik 2005 m. lapkritį.

C6 yra vertinamas kaip aukšto komforto ir elegancijos lygio automobilis.

## Savybės ir privalumai
C6 yra pirmasis pasaulyje automobilis, gavęs visas keturias EuroNCAP žvaigždutes pėsčiųjų apsaugos srityje, dėka išradingo dizaino: variklio dangtis, susidūrimo su gyvūnu ar pėsčiuoju atveju akimirksniu truputį pakyla, padidindamas atstumą tarp deformuojamo variklio dangčio ir kietų variklio komponentų po juo, taip sumažindamas susižalojimo riziką.

Prašmatnus C6 iškart tapo gerai matomu Eliziejaus rūmų automobilių flotilės tarpe. Buvę Prancūzijos prezidentai, Jacques Chirac, Nicolas Sarkozy ir François Hollande pasirinko Citroën C6 kaip oficialų automobilį. Prezidentas Chirac netgi gavo ir naudojo dar prieš serijinės gamybos C6.

## Bendri gamybos ir pardavimo duomenys
Paleidus gamybą, modelio gamybos trukmės lakotarpiu buvo planuojama pagaminti po 20.000  vnt. per metus.

2010 m., tik 3.0 HDi (240) Išskirtinė apdaila buvo siūloma kai kuriose rinkose, pavyzdžiui, Jungtinėje Karalystėje. Papildomai užsakomi priedai buvo apriboti, leidžiant pasirinkti tik stoglangį, Poilsio paketą (TGV galinės sėdynės) ir „Wi-fi on Board“, 3G ryšio sprendimą automobiliui, kurio galimybės kiek didesnės nei MiFi box, ir kuris yra nesusijęs su automobilio telefonijos sprendimu.

2012 m. gegužės mėn., Citroën sustabdė automobilių su vairu dešinėje pusėje gamybą, ir gandai teigė, kad C6 bus pakeičiamas Citroën DS9 modeliu, parengtu pagal Citroën Numero 9 koncepcinį automobilį. Taip pat, numatoma Citroën C6 pamaina yra Citroën Metropolis ir Citroën Número 9.

Per dešimt 2012-ųjų mėnesių Citroën pardavė tik 556 šio modelio automobilius.

Pagaminus viso 23,421 vienetus, 2012 m. gruodžio mėnesį Citroën nutraukė savo flagmano C6 gamybą.

## Citroën C6 Lietuvoje
Valstybės įmonės „Regitra“ administruojamo Kelių transporto priemonių registro 2017 m. rugsėjo 19 d. duomenimis, viso Lietuvoje yra užregistruota 179 Citroën C6 automobiliai.

## Apdovanojimai
Japonijoje Citroën C6 modelis buvo pripažintas geriausiu importuojamu automobiliu 2006 metais.

Citroën C6 skirta garbinga penktoji vieta britų žurnalo „Top Gear“ seksualiausių visų laikų automobilių Top100 .

## Šaltiniai

## Nuorodos
* „EuroNCAP” bandymų rezultatai
* Lignage C6 koncepcinis automobilis
* Svetainė apie Citroën C6 lietuvių kalba
Pavėzgių dvaras

**Pavėzgių dvaras** – dvaras, esantis Pavėzgiuose, Lygumų seniūnijoje, Pakruojo rajone. Prie kelio , maždaug 5 km pasukus Radviliškio link iš kelio , Vėzgės upelio krante. 

Dvaro sodybos fragmentai: medinis ponų namas su atviru prieangiu, paramstytu keturiomis kolonomis, medinis svirnas, raudonų plytų kopytėlė, liepų alėja, parko fragmentai. 

XIX a. pabaigoje dvaras priklausė Adolfui Landsbergiui. Nuo 1935 m. dvaro savininkas - prezidento Antano Smetonos adjutantas Tadas Šakmanas.

## Šaltiniai
Pavirinčių dvaras

**Pavirinčių dvaras** – dvaras, esantis Virintos upės slėnyje, Pavirinčiuose, Kurklių seniūnijoje, Anykščių rajone už 3 kilometrų į šiaurės rytus nuo Kurklių. Ribojasi su Antakalnių, Kališkų kaimais. Įsikūręs dešiniajame Virintos upės krante.

Dvaro sodybą sudaro rūmų liekanos, oficina, ūkinis pastatas, arklidė, koplyčia.

Dvaro teritorijoje išlikusi sodyba dabar priklauso visų dvarų teritoriją apimančiam Pavirinčių kaimui, joje buvo 2 gyventojai (2000 m.).

XIX a. dvaras priklausė Žageliams. Apie 1898 m. mirus dvaro savininkui Eduardui Žageliui, jo turtą paveldėjo jo našlė Jadvyga Žagelienė ir dukterys Vanda Hoppen ir Marija Jokūbauskienė. XX a. pradžioje dvaro sodyba priklausė dvarininkei Vandai Žagelytei-Hoppen. 1923 m. Pavirinčių IV dvare buvo 1 sodyba – 32 gyventojai. Iki 1929 m. dvaro savininkei priklausė 251,5 hektaro žemės, dalį jos ji nuomodavo, dalį pardavė J. Galvonui. 

1932 m. dvaro savininkė pardavė visą turtą ir išvyko į Lenkiją. Dvaro pastatą su 28 hektarais žemės tuo metu įsigijo ir jame šeimininkavo valstybės tarnautojas Alfonsas Naiduškevičius su šeima. Iki Antrojo pasaulinio karo paskutinis dvaro savininkas buvo Petras Češūnas, turėjęs 31,2 ha žemės.

Po Antojo pasaulinio karo nacionalizuotame dvare veikė Mašinų-taktorių stoties bendrabutis. 1960–1965 m. buvusio dvaro teritorijoje buvo įkurta Kurklių tarpkolūkinė paukščių ferma. Čia iki 1984 m. veikė ir veterinarijos įmonė – ambulatorija. 1965 m. paukštyną panaikinus, dvaras buvo prijungtas prie kolūkio "Auksinė varpa", vėliau priklausė Puntuko kolūkiui, kol šis 1992 m. iširo.

XX a. 9-ajame dešimtmetyje dvarvietė buvo apleista ir sunyko, liko pavienių medžių.

Priklauso Kurklių parapijai. Kapinių nebuvo.

Pavirinčių IV dvare 1826 m. gimė gydytojas, keliautojas **Ignotas Žagelis**, 1933 m. – mokslininkė biologė botanikė **Jonė Naiduškevičiūtė-Vaičiūnienė**.

Dabar dvaro sodyba priklauso UAB „Avių slėnis“.

## Šaltiniai
2. Anykščių krašto vietovių žinynas. Pavirinčių dvaras. http://www.anykstenai.lt/vietoves/vietove.php?id=509