open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Marija Sasnauskienė

**Marija Sasnauskienė** (1920 m. gegužės 2 d. Berlyne – 1988 m. kovo 6 d. Panevėžyje), choro dirigentė ir pedagogė.

## Biografija

1946 m. įstojo į Vilniaus muzikos mokyklą, o 1947 m. perkelta į Vilniaus konservatoriją. 1952 m. baigė Lietuvos valstybinę konservatoriją ir įgijo choro dirigentės specialybę (dėst. V. Žiliaus klasė).

1952–1956 m. Šiaulių mokytojų seminarijos ir 5-osios vidurinės mokyklos muzikos mokytoja ir merginų chorų vadovė. Chorus parengė 1955 m. respublikinei dainų šventei, seminarijos merginų choras (80 dalyvių) varžybose pelnė antrąją vietą. Taip pat vadovavo Rėkyvos elektrinės mišriajam chorui ir miesto milicijos darbuotojų vyrų chorui.

1956–1975 m. choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytoja Panevėžio muzikos mokykloje, išugdė būrį jaunųjų chorvedžių. 1956–1963 m. vadovavo Panevėžio cukraus fabriko vyrų chorui, nuo 1958 m. buvo Panevėžio mėsos kombinato ir spirito fabriko mišriųjų chorų vadovė, nuo 1960 m. kurį laiką dirbo su „Lietkabelio" gamyklos mišriuoju choru. 1965–1970 m. Lietuvos aklųjų draugijos Panevėžio gamybinio mokymo kombinato mišriojo choro meno vadovė. Chorą parengė 1969 m. Baltijos respublikų Aklųjų draugijų meno mėgėjų festivaliui Rygoje ir 1970 m. respublikinei dainų šventei. Choras dalyvavo radijo laidose, koncertavo Panevėžyje, Vilniuje, Kaune, Klaipėdoje, Šiauliuose, Rygoje, Taline ir Pskove.

M. Sasnauskienė buvo respublikinių dainų švenčių konsultantė, Šiaulių ir Panevėžio miestų dainų švenčių dirigentė, Baltijos respublikų Aklųjų draugijų 1969 m. I festivalio Rygoje vyr. dirigentė.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Violeta Savickaitė-Paciūnienė

**Violeta Savickaitė-Paciūnienė** (g. 1967 m. lapkričio 8 d. Telšiuose) – Lietuvos choro dirigentė ir pedagogė.

## Biografija
1979–1987 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus M. K. Čiurlionio vidurinėje meno mokykloje (dėst. Jonas Kavaliauskas). 1987 m. respublikiniame jaunųjų atlikėjų konkurse Klaipėdoje laimėjo trečiąją vietą. 1987–1992 m. studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Choro dirigavimo katedroje (prof. Liongino Abariaus klasė). Nuo 1992 m. Lietuvos muzikos akademijos Choro dirigavimo katedros lektorė. 1996–1998 m. Lietuvos muzikos akademijos meno aspirantė (prof. Povilo Gylio klasė). 1997 m. tarptautiniame choro dirigentų konkurse Rygoje (Latvija) pelnė ketvirtąją premiją.

1989 m. Vilniaus arkikatedroje suorganizavo jaunimo mišrųjį chorą (apie 50 dalyvių) ir yra jo meno vadovė bei dirigentė. Choras kiekvieną sekmadienį gieda šv. Mišiose ir kitų švenčių progomis, rengia religinės muzikos koncertus, dalyvavo 1993 m. rugsėjo 5 d. popiežiaus Jono Pauliaus II koncelebruojamose šv. Mišiose Vilniaus Vingio parke ir 1994 m. I-oje pasaulio lietuvių dainų šventėje Vilniuje, padarė Lietuvos radijui fondinių įrašų. Choras koncertavo ir dalyvavo tarptautiniuose festivaliuose Lenkijoje (1989 m. ir 1990 m.), Prancūzijoje (1990 m. ir 1992 m.), Norvegijoje ir Švedijoje (1991 m.), Italijoje (1993 m.), Vokietijoje (1996 m. ir 1997 m.), Kroatijoje, Bosnijoje ir Hercegovinoje (1996 m.). Taip pat dalyvavo tarptautiniuose bažnytinės muzikos festivaliuose Šiauliuose (1992 m. ir 1996 m.), Klaipėdos „Muzikos pavasario“ renginiuose (1992 m.). Choro repertuare yra ir sudėtingų kūrinių: Franco Šuberto „Mišios G-dur“, Volfgango Mocarto „Karūnavimo mišios C-dur“, Vytauto Miškinio „Velykų mišios“, Gabriel Fauré „Requiem“, Camille Saint-Saëns „Kalėdų oratorija" ir kt.

## Šaltiniai
Juozas Sauris

**Juozas Sauris** (1892 gegužės? Pittsburghe, PA -1944 m. sausio 29 d. Čikagoje, IL – JAV), vargonininkas ir chorvedys.

## Biografija

Baigęs vidurinę mokyklą, mokėsi Šv. Kirilo ir Metodijaus kunigų seminarijoje Detroite, MI. Kartu pas prof. Paeini mokėsi ir muzikos. Išmokęs vargonuoti ir išstojęs iš kunigų seminarijos, 1915–1916 vargonininkavo Šv. Kazimiero lietuvių parapijoje Waterbury, CT. 1921 persikėlęs į Čikagą, kurį laiką vargonininkavo Šv. Jurgio lietuvių parapijoje, o nuo 1925 Šv. Gabrieliaus airių parapijoje. Visur vadovavo ir bažnytiniams chorams. 1932–1936 ir 1939–1941 vadovavo Lietuvos Vyčių apskrities 60 dalyvių (34 moterys ir 26 vyrai) chorui ir „Vaidilos“ vyrų chorui Čikagoje. Su chorais rengė koncertus, statė operetes ir kitus muzikinius veikalus. Su Vyčių choru pastatėM. Petrausko operetę „Kaminkrėtys ir malūnininkas“, S. Šimkaus „Čigonus“, R. Herberto „Klaipėdos Julę“, A. Vismino „Šventoji naktis“. 1934 m. sausio 28 d. choras pirmasis atliko J. Žilevičiaus „Vytauto Didžiojo kantatą“. Keletą metų J. Sauris kino teatre vargonais griežė koncertinius kūrinius. Sukūrė dainų vokaliniams ansambliams ir chorams: „Augo trys sesutės“, „Užmik“, „Audėja“, „Pasakyk, mergele“, „Subruskim, jaunime“, „Tekėk, dukra“, „Kario žygio daina“, „Oi ant kalno liepelė" ir kt.

Nuo 1919 buvo ALRK Vargonininkų sąjungos ir šios sąjungos provincijos narys. Daug metų muzikas rengė lietuviško radijo valandų programas.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Marija Lukšaitė-Savickienė

**Marija Lukšaitė-Savickienė** (g. 1946 m. liepos 22 d. Joniškyje) – Lietuvos pedagogė ir chorvedė.

## Biografija
Baigusi Joniškio 2-ąją vidurinę mokyklą, 1964–1968 m. choro dirigavimo mokėsi Šiaulių aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. Bronius Sližys). 1980–1985 m. neakivaizdiniu būdu choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (doc. Aniceto Armino ir vyr. dėst. A. Zaboro klasės).

Nuo 1968 m. Joniškio 2-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų vadovė. Vaikų chorą parengė 1975, 1977, 1985 ir 1990 m. respublikinėms dainų šventėms, o mišrusis jaunimo choras 1979 ir 1983 m. mokyklų zoninėse varžybose pelnė prizines vietas, dalyvavo 1987 m. respublikinėje moksleivių dainų šventėje, prizines vietas laimėjo 1989 ir 1992 m. respublikiniuose ir zoniniuose konkursuose „O toj skambioj dainelėj“, 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventės Kaune ir Vilniuje dalyvis. 1995 m. dalyvavo I Baltijos ir Šiaurės šalių mišriųjų chorų festivalyje Rygoje (Latvija), o 1997 m. II analogiškame festivalyje Gotlande (Švedija, Visby mieste). Choro repertuare buvo privalomi lietuvių, latvių, estų, suomių, danų, norvegų, švedų, islandų ir Vakarų Europos klasikų kūriniai. Choras parengtas 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventei.

M. Savickienė dirbo ir su suaugusiųjų mėgėjų chorais. Dar besimokydama Šiauliuose pradėjo vadovauti Aklųjų draugijos kombinato mišriajam chorui. 1979–1991 m. kūrybiškai dirbo su Joniškio melioracijos statybos ir montavimo valdybos mišriuoju choru, kurį parengė 1980, 1985 ir 1990 m. respublikinėms dainų šventėms, prizinių vietų su juo pelnė respublikinėse chorų apžiūrose ir konkursuose „Dainuoja darbo Lietuva“, nemažai koncertavo. 1980–1984 m. vadovavo Joniškio rajkoopsąjungos mišriajam chorui, kuris irgi chorų apžiūrose laimėjo prizinių vietų.

M. Savickienė – Joniškio rajono dainų švenčių organizatorė ir dirigentė, nuo 1980 m. rajono muzikos mokytojų metodinės komisijos pirmininkė. 1994 m. suteikta muzikos mokytojos metodininkės kvalifikacijos kategorija.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. – Vilnius, 1999.
Petras Seibutis

**Petras Seibutis** (1898 m. liepos 16 d. Pakalniškių vienkiemyje, Rokiškio apskr. – 1991 m. sausio 16 d. Troškūnuose, Anykščių r.) – vargonininkas ir chorvedys.

## Biografija

Buvo Lietuvos kariuomenės savanoris, dirbo Radviliškio raštinėje. Labai gerais pažymiais baigė J. Naujalio vargonininkų kursus Kaune. Iš pradžių vargonininkavo lenkų bažnyčioje Kaune ir Kazlų Rūdoje, o vėliau – Jūžintuose (Rokiškio r.), Naujasodėje (Rokiškio r.). Apie 25 metus vargonininkavo Tryškiuose (Telšių r.), vadovavo bažnyčios ir šaulių chorams. 1938 dainų šventei Klaipėdoje parengė 29 dalyvių bažnytinį chorą. Pokario metais dvejus metus mokytojavo Tryškių vidurinėje mokykloje. Paskui vargonininkavo Žarėnuose (Telšių r.), Alsėdžiuose (Plungės r.) ir Kamajuose (Rokiškio r.). Paskutinė darbovietė buvo Troškūnai (Anykščių r.), kur vargonininkavo ir vadovavo chorui apie 28 metus. Iš viso P. Seibutis Lietuvos bažnyčiose vargonininkavo ir vadovavo chorams apie 75 metus.

Duktė Irena Seibutytė-Duonelavičienė baigė Kauno J. Gruodžio muzikos mokyklą–technikumą (choro dirigavimo specialybė) ir Šiaulių pedagoginį institutą.

## Šaltiniai

* Boleslovas Zubrickas. *Pasaulio lietuvių chorvedžiai*: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Jonas Senulis

**Jonas Senulis** (1893 m. balandžio 2 d. Šeduvoje, Panevėžio apskr. – ?) – vargonininkas.

## Biografija

Mokėsi pas Šeduvos vargonininką, vėliau pas Juozą Naujalį ir Vincą Nacevičių Kaune. 1911 m. atvyko į JAV ir apsigyveno Pitsburge, PA. Po metų suorganizavo Jaunuolių dainininkų draugiją. 1913 m. pradėjo vargonininkauti Šv. Juozapo lietuvių parapijoje Duryea, PA, o dar po metų – Švč. M. Marijos parapijoje Wanamie, PA. Vėliau vargonininkavo Šv. Petro ir Povilo lietuvių parapijoje Homesteade, PA.

1917–1931 m. vadovavo „Birutės“ chorui ir vargonininkavo Šv. Vincento parapijoje Pittsburghe, PA. 1929 m. surengė pirmąją radijo laidą Pitsburge. Programą atliko choras ir solistai.

Nuo 1931 m. vadovavo „Laisvės“ chorui, o vėliau „Dainos“ chorui. 1935–1957 m. vargonininkavo Dangun Žengimo parapijoje Pitsburge. 1948–1950 m. buvo choro „Jaunieji lietuviai“ vadovas. Šis choras koncertavo ir kitataučiams. Su chorais, solistais ir artistais pastatė 14 dramų, 30 komedijų, 5 tragedijas ir 4 Miko Petrausko ir Stasio Šimkaus operetes. Septynis kartus dalyvavo tarptautiniuose pasirodymuose ir tris kartus laimėjo prizus.

Nuo 1939 m. buvo ALRK Vargonininkų sąjungos narys. Surinktas Laukuvos apylinkės lietuvių liaudies dainas padovanojo Juozo Žilevičiaus muzikologijos archyvui.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Joana Serafinaitė

**Joana Serafinaitė** (1903 m. sausio 4 d. Glazge, Škotija, Didžioji Britanija) – vargonininkė ir chorvedė.

## Biografija

Studijavo Scottish National Academy of Music fortepijono, vargonų ir dainavimo meną.

Nuo 1935 m. pradėjo vargonininkauti ir vadovauti Glazgo lietuvių chorui, kuris giedojo per lietuvių pamaldas bažnyčioje ir nemažai koncertavo. Taip pat vadovavo Bellshillo ir kitų vietovių lietuvių chorams. 1938 m. suorganizavo pirmą visos Škotijos lietuvių dainų šventę. Glazgo lietuvių choras ir tautinių šokių grupė Škotijos vyriausybės kvietimu du kartus koncertavo Edinburgho aikštėse, ne kartą pasirodė Škotijos ir Anglijos miestuose. J. Serafinaitė daug koncertavo kaip solistė vargonininkė, dažnai ir kaip dainininkė Škotijos lietuvių kolonijose. Draugija užsienio lietuviams remti 1939 m. ją apdovanojo ypatingu raštu. Joanos sesuo Elena irgi muzikė.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Petras Simanavičius

**Petras Simanavičius** (1922 m. gegužės 2 d. Šilsodyje, Gražiškių valsčiuje – 2014 m. birželio 1 d. Kaune) – lietuvių choro dirigentas, dainininkas, pedagogas.

## Biografija
1945 m. pradėjo mokytojauti Žeimių septynmetėje mokykloje – subūrė vaikų chorą ir parengė 1946 m. respublikinei dainų šventei. 1947–1955 m. – Kauno muzikos mokykloje mokėsi choro dirigavimo (dėst. Nikodemas Martinonis) ir solinio dainavimo (dėst. A. Barniškis). Mokydamasis dainavo Kauno muzikinio teatro chore, dirbo muzikos vadovu vaikų darželyje, eksternu išlaikė brandos egzaminus ir gavo atestatą. 1952–1961 m. vadovavo Kauno Vytauto bažnyčios chorui.

1955–1959 m. buvo Kauno 4-osios vidurinės mokyklos muzikos mokytojas ir moksleivių chorų vadovas.

Nuo 1955 m. įsitraukė į mėgėjų chorų bei vokalinių ansamblių organizavimo darbą ir jį kūrybiškai tęsė beveik tris dešimtmečius. Lygia greta vadovaudavo keliems kolektyvams. Po kelerius metus kūrybiškai dirbo su šiais Kauno miesto chorais: Vilnonių audinių fabriko „Drobė“ mišriuoju choru, Pliušo – šilko kombinato mišriuoju choru, Veterinarijos akademijos vyrų ir mišriuoju chorais, Mokytojų namų mišriuoju choru, Siuvimo fabriko mišriuoju choru, Metalo dirbinių gamyklos „Nemunas“ mišriuoju choru, Ežerėlio (Kauno rajonas) kultūros namų ir Kazlų Rūdos (Marijampolės rajonas) elektros remonto gamyklos mišriaisiais chorais.

Choruose dainuodavo po 70–100 dainininkų, kurie buvo parengti daugeliui Kauno miesto ir respublikinių dainų švenčių, chorų apžiūrose ir konkursuose pelnė pirmųjų ir kitų prizinių vietų, daug koncertavo Lietuvos miestuose, taip pat ne kartą dainavo Latvijoje, Estijoje, Ukrainoje, Rusijoje ir kitur, dalyvavo radijo ir televizijos laidose. Chorai surengė daug tradicinių jubiliejinių koncertų, kurių programose buvo sudėtingų lietuvių ir užsienio kompozitorių kūrinių.

P. Simanavičius buvo Kauno miesto ir rajono dainų švenčių dirigentas, respublikinių dainų švenčių konsultantas, chorų ir vokalinių ansamblių apžiūrų bei konkursų žiuri narys.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Sigitas Serbenta

**Sigitas Serbenta** (1939 m. birželio 26 d. Tupikuose, Šakių raj. – 2019 m. vasario 12 d.) – choro dirigentas ir muzikos mokytojas.

## Biografija

Lankė Žvirgždaičių septynmetę ir Kudirkos Naumiesčio vidurinę mokyklą. 1958–1963 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno Juozo Gruodžio muzikos technikume (dėst. Vladas Balsys). 1970–1975 m. choro dirigavimą studijavo neakivaizdiniu būdu Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. V. Raupėno ir doc. Jono Motiekaičio klasės).

Nuo 1963 m. rudens – Kybartų kultūros namų meno vadovas, suorganizavo pagyvenusių žmonių mišrųjį chorą. 1964 m. iš B. Šulskio perėmė kultūros namų mišrųjį chorą, kurį parengė 1965 m. respublikinei dainų šventei ir konkursui – pelnė ketvirtąją vietą. Kybartų muzikos mokykloje vaikus mokė griežti akordeonu. 1966 m. Jonavos kultūros namuose suorganizavo mišrųjį chorą, vadovavo Jonavos baldų kombinato dainų ir šokių liaudies ansamblio chorui, Jonavos vaikų muzikos mokykloje dėstė akordeoną.

Nuo 1969 m. – Kauno valstybinio mišriojo choro dainininkas, vėliau – chormeisteris. 1972–1977 m. – „Kauno audinių“ mišriojo choro meno vadovas ir dirigentas. Kolektyvą išmokė įvairių kūrinių, dalyvavo koncertuose, parengė 1974 m. Kauno miesto dainų šventei ir 1975 m. respublikinei dainų šventei Vilniuje. Keletą metų vadovavo Kauno mokytojų namų mišriajam chorui, kurį parengė 1975 m. respublikinei dainų šventei ir 1977 m. meno mėgėjų festivaliui.

Nuo 1974 m. – Kauno miesto vyrų choro „Perkūnas“ chormeisteris – dirigentas, nuo 1979 m. – meno vadovas ir dirigentas. Chorą išmokė nemaža lietuvių ir užsienio kompozitorių kūrinių, koncertavo Kaune, Vilniuje ir kituose Lietuvos miestuose, Lenkijoje, Vokietijoje, Vengrijoje, Bulgarijoje, Čekoslovakijoje, parengė 1980 ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms, konkursuose pelnė prizinių vietų. 1985 m. respublikinei dainų šventei parengė ir „Kauno baldų“ gamybinio susivienijimo vyrų chorą. Daug metų vadovavo Kauno vilnų gamybinio susivienijimo „Drobė“ mišriajam chorui, kuris pajėgė atlikti sudėtingesnius kūrinius, dažnai koncertavo, dalyvavo Kauno miesto bei 1975, 1980 ir 1985 m. respublikinėse dainų šventėse, konkursuose laimėjo prizinių vietų. Dar vadovavo Kauno konditerijos fabriko mišriajam chorui, buvo Kauno politechnikos instituto vyrų choro chormeisteris.

1988 m. chorvedys išvyko į Alytų, suorganizavo miesto ikimokyklinių įstaigų darbuotojų moterų chorą ir jį parengė 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei. Vadovavo Alytaus įmonių vokaliniams ansambliams, akompanavo šokėjams.

S. Serbenta buvo rajoninių ir regioninių dainų švenčių Kybartuose, Jonavoje, Vilkaviškyje, Marijampolėje, Alytuje, Prienuose dirigentas ir Kauno miesto dainų švenčių dirigentas.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Petras Sarpalius

**Petras Sarpalius** (1887 m. vasario 23 d. Wanamie, PA – JAV – 1953 m. lapkričio 4 d. Čikagoje, IL – JAV), smuikininkas, dirigentas ir kompozitorius.

## Biografija

Motina buvo dainininkė, o tėvas mėgo smuikuoti. Visa šeima buvo muzikali ir sudarė savo šeimos orkestrą. Petras, išmokytas smuikuoti, vėliau muziką studijavo Wyomingo seminarijoje, o 1909–1910 Franklino institute. 1910–1912 studijavo Ithacos, NY, konservatorijoje, kur laimėjo dvejiems metams pilną stipendiją studijuoti smuiką ir kompoziciją Cornellio universitete. 1912–1913 dar lankė ir Chicago Music College.

Nuo 1910 iki mirties gyveno Čikagoje. Be pagrindinio darbo elektros inžinerijos srityje (1915–1952 dirbo Commonwealth Edison, Co), išvarė ir platų muzikinių darbų barą. Muzika buvojo idealas. Ir laisvalaikio malonumas. Nors ir nematė Lietuvos, bet labai mėgo lietuvių liaudies melodijas ir daug jų užrašė, įkūrė net archyvą. Vadovavo vaikų „Bijūnėlio“ ir „Jaunosios Birutės“, taip pat suaugusiųjų chorams bei orkestrams. Visą dešimtmetį vadovavo vaikų orkestrui, dirbo su „Socialistų“, „Suvalkiečių“, „Pirmyn“ ir „Birutės“ chorais. Dirigavo lietuviskam orkestrui „Atžala“, nuo 1932 griežė Business and Professional Men orchestra ir keletą metų Chicago Civic Symphony orchestra. Iš savo brolių ir artimųjų buvo suorganizavęs Sarpalių ansamblį, kuris grieždavo koncertuose, operetėse ir kokiuose. Orkestrui pritaikė apie 100 įvairių kūrinių lietuvių liaudies melodijų pagrindu. Nemaža sukūrė pats: apie 20 dainų chorams, dviejų veiksmų operetę „Girėnų kunigaikštis“, parašė muziką K. Jurgelioniu tekstams „Uždraustos giesmės“ (1938), svajojo iš jos išplėtoti operą, naujai instrumentavo M. Petrausko operetę „Šienapjūtė", užrašė kelis šimtus lietuvių liaudies melodijų. Paliko gausią šeimą. Duktė Birutė garsi pianistė, pelniusi du aukso medalius.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Vytautas Simanavičius

**Vytautas Simanavičius** (1930 m. rugsėjo 8 d. Šilsodyje, Vilkaviškio raj. – 1959 m. sausio 29 d. Kaune) – choro dirigentas ir pedagogas.

## Biografija

1948–1952 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno Juozo Gruodžio muzikos mokykloje (dėst. Andrius Kairys) ir kartu lankė darbo jaunimo mokyklą. 1952–1957 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. Antano Budriūno klasė). Studijuodamas kurį laiką vadovavo Lietuvos aklųjų draugijos Vilniaus kultūros namų mišriajam chorui.

Nuo 1957 m. rudens iki mirties choro dirigavimą dėstė Kauno J. Gruodžio muzikos mokykloje ir vadovavo Kauno politechnikos instituto akademiniam mišriajam chorui.

Surengė keletą koncertų Kaune, dainavo ir Vilniuje. Tada choras profesionaliai atliko Juozo Naujalio dainą „Vasaros naktys“, Konrado Kavecko „Gimtinės dainą“, D. Sostakovičiaus „Žuvusiems“, ištrauką iš F. Mendelsohno-Bartholdy baladės „Pirmoji Valpurgijos naktis“ ir kitus kūrinius. Chorą parengė 1958 m. Baltijos studentų dainų šventei „Gaudeamus-II“ Rygoje. Gražiai pradėtus V. Simanavičiaus darbus nutraukė tragiška mirtis.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Juozas Simonaitis

**Juozas Simonaitis** (1898 m. liepos 26 d. Brooklyne, N Y – 1953 m. vasario 4 d. Elizabethe, N į – JAV), kunigas, vargonininkas, chorvedys.

## Biografija

Ketverius metus studijavo New Damrocho muzikos institute, o 1929–1931 harmonijos ir kontrapunkto mokėsi pas prof. J. Žilevičių. Išmokęs vargonuoti, dirbo vargonininku ir vadovavo chorams Aušros Vartų New York Cityje, NY, ir Šv. Petro ir Povilo lietuvių parapijose Elizabethe. Su pastarosios parapijos choru 1938 pastatė Th. Dubois oratoriją „Septyni Kristaus žodžiai". Buvo kunigų seminarijos klierikų choro vadovas, koncertuose dainuodavo ir kaip solistas.

Nuo 1930 daug metų buvo ALRK Vargonininkų sąjungos dvasios vadovas, nemažai prisidėjo prie šios sąjungos veiklos plėtojimo. 1919 „Viltyje" išspausdino nedidelę studiją apie Lietuvos įtaką F. Chopino kūrybai, parašė kūrinių fortepijonui.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Julius Sinius

**(Sinevičius) Julius Sinius** (1911 m. sausio 22 d. Vaiškūnų k., Švenčionių r. – 1959 m. spalio 22 d. Vilniuje), vargonininkas, dirigentas, pedagogas ir kompozitorius.

## Biografija

Vaiškūnuose baigęs pradžios mokyklą, mokėsi Švenčionių lietuvių gimnazijoje, 1932 baigė J. Montvilos vargonininkų mokyklą Vilniuje, o 1937 Vilniaus M. Karlovicziaus lenkų konservatoriją, kur studijavo vargonų, kompozicijos ir chorvedybos specialybes. Dar studijuodamas įsitraukė į Vilniaus miesto kultūrinį ir muzikinį gyvenimą: vargonininkavo Vilniaus Šv. Mikalojaus bažnyčioje, vadovavo mėgėjų chorams ir pučiamųjų orkestrams. 1929 subūrė Lietuvių amatininkų draugijos chorą, o 1930 Lietuvių studentų draugijos chorą. 1935 įsteigė Vilniaus lietuvių inteligentų klubą „Romuva“. 1937 vilniečių amatininkų choras susijungė su Lietuvos studentų sąjungos choru ir pasivadino „Varpo" vardu. Šiam chorui su pertraukomis J. Sinius vadovavo iki 1944. Kolektyvas turėjo parengęs sudėtingesnių kūrinių programas, koncertavo ne tik Vilniaus krašte, bet ir Kaune, Klaipėdoje, Telšiuose, Panevėžyje, Radviliškyje, Utenoje, Ukmergėje.

1938–1939 J. Sinius studijavo Varšuvos muzikos institute – studijas nutraukė Antrasis pasaulinis karas. Grįžęs į Vilnių, mokytojavo Vytauto Didžiojo gimnazijoje, 1939–1940 buvo Švietimo valdybos muzikos referentas, vadovavo pučiamųjų orkestrui. 1940 m. kovo 1 d. – 1940 m. kovo 2 d. Vilniuje vykusiame Lietuvos muzikų draugijos suvažiavime buvo išrinktas į valdybą, koncertavo su gimnazijos choru. 1941 sovietinės okupacinės valdžios suimtas, kalintas ir vežamas į Sibirą, pabėgo iš Panerių geležinkelio stoties. 1941–1944 dirbo „Vaidilos“ teatro muzikos dalies vedėju, atgaivino „Varpo“ chorą, surengė pasaulietinės ir religinės muzikos koncertų, talkino radiofonui, su choru giedojo bažnyčiose. Vėl dėstė Vytauto Didžiojo gimnazijoje, dirbo Švietimo valdyboje, vadovavo Priešgaisrinės apsaugos pirmojo pulko ir studentų pučiamųjų orkestrams. 1944–1948 vargonininkavo ir vadovavo chorams Švenčionyse. Miesto gimanazijos choras 1946 respublikinės dainų šventės chorų varžybose laimėjo pirmąją vietą. 1948 su šeima (keturiais vaikais ir žmona – „Vaidilos" teatro aktore Konstancija Marcinkonyte) ištremtas į Sibirą – Krasnojarsko kraštą. Tremtyje dirbo įvairius darbus ir dalyvavo muzikinėje veikloje. Grįžęs į Vilnių, 1957–1959 mokytojavo I. Černiachovskio ir N. Vilnios rusų mokyklose, vadovavo moksleivių ir Vilniaus valstybinio universiteto studentų pučiamųjų orkestrams, vargonininkavo Vilniaus Šv. Mikalojaus bažnyčioje.

J. Sinius sukūrė daug vokalinių ir instrumentinių kūrinių. Tai kantatos „Vasario 16-oji“, „Tautos didvyriai“, „Dariaus ir Girėno maršas“, scenos vaizdelis „Vykinto žygis“, operetė „Onutės vestuvės“, simfoninė poema „Sigutė", keturių dalių Liaudiška simfonija, giesmės ir dainos chorams bei solistams.

1950 išleistas prof. K. Kavecko parengtas J. Siniaus dainų rinkinys chorams „Mano krašte".

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Stasys Sinkevičius

**Stasys Sinkevičius** (1928 m. gruodžio 23 d. Stebulių k., Alytaus raj. – 1980 m. rugsėjo 18 d. Marijampolėje) – muzikos mokytojas ir chorvedys.

## Biografija

1940–1950 m. mokydamasis Kybartų vidurinėje mokykloje, išmoko groti armonika ir griežti smuiku. 1953 m. baigė Kauno pedagoginę mokyklą ir pradėjo mokytojauti Virbalyje. 1959 m. neakivaizdiniu būdu su pagyrimu baigė Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos muzikos mokyklą (dėst. Jono Narvido choro dirigavimo klasė). 1980 m. Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose įgijo muzikos ir dainavimo mokytojo specialybės diplomą (choro dirigavimo mokė Vytautas Pučinskas).

1958–1968 m. Kybartų Kristijono Donelaičio vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, moksleivių chorų ir orkestrų vadovas. Tais metais Kybartų mokykla garsėjo vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų masiškumu ir geru bendru muzikiniu auklėjimu. Chorai respublikinių dainų švenčių konkursuose pelnydavo pirmąsias vietas, nemažai koncertuodavo. Kurį laiką S. Sinkevičius vadovavo ir Kybartų kultūros namų mišriajam chorui. 1968 m. persikėlęs į Marijampolę, dvejus metus mokė muzikos ir vadovavo pučiamųjų orkestrui Jono Jablonskio vidurinėje mokykloje.

Nuo 1970 m. Marijampolės 2-osios vidurinės mokyklos direktoriaus pavaduotojas – užklasinio darbo organizatorius, mokė muzikos ir dainavimo vyresniuosius moksleivius, vadovavo pučiamųjų orkestrui.

Nuo 1978 m. dirbo Marijampolės kultūros mokykloje: vadovavo pedagoginei praktikai, dėstė solfedžio ir chorvedybą.

## Visuomeninė veikla

S. Sinkevičius – Kybartų, Vilkaviškio ir Marijampolės rajonų dainų švenčių organizatorius ir vyr. dirigentas, muzikos mokymo metodinės komisijos pirmininkas, Lietuvos švietimo ministerijos Mokslines – metodinės tarybos narys. 1964 ir 1969 m. respublikinių moksleivių bei 1965 m. respublikinės dainų švenčių dirigentas. 1960 m. apdovanotas Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu, 1964 m. suteiktas nusipelniusio mokytojo vardas. Duktė Nijolė Sinkevičiūtė-Kriūnienė kompozitorė, o Vilija Sinkevičiūtė-Naujokaitienė – pianistė. Turėjo du brolius – Vytautą ir Joną Sinkevičius.

## Šaltiniai

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Kazys Skaisgirys

**Kazys Skaisgirys** (1891 m. kovo 16 d. Marčiukų kaime, Lukšių valsčiuje, Šakių apskrityje – 1944 m., karo metu dingo Vokietijoje), vargonininkas, chorvedys.

## Biografija
Baigęs Lukšių pradžios mokyklą, 1909–1912 m. pas vietos parapijos vargonininką mokėsi vargonuoti. Pirmojo pasaulinio karo metais vargonininkavo Rusijoje, o 1923–1944 m. Plokščiuose ir Sintautuose (Šakių apskr.). 1926–1929 m. Klaipėdoje vasaros metu lankė muzikos kursus mokytojams ir gavo vargonininko cenzą (dėst. J. Žilevičius). Su Sintautų bažnyčios choru K. Skaisgirys dalyvavo 1924 m. ir 1928 m. visos Lietuvos dainų šventėse Kaune, o su bažnyčios ir Šaulių sąjungos chorais 1938 m. Klaipėdos ir 1939 m. Alytaus dainų šventėse. Jo sūnus, taip pat Kazys Skaisgirys (1927–2005 m.), nuo 1949 m. gyveno JAV – Čikagoje ir yra daug pasidarbavęs lietuvių išeivijos muzikinei kultūrai.

Nuo 1981 m. K. Skaisgirys (sūnus) vadovavo J. Žilevičiaus ir J. Kreivėno lietuvių muzikologijos archyvui, nuo 1987 m. kartu su S. Sližiu redagavo žurnalą „Muzikos žinios", rašė straipsnius, tvarkė, redagavo ir leido muzikos kūrinius bei kitokius leidinius.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Zigmas Skirgaila

**Zigmas Skirgaila** (1882 m. gruodžio 7 d. Kudirkos Naumiestyje – 1962 m. lapkričio 1 d. Kaune) – vargonininkas, chorvedys, pedagogas, kompozitorius.

## Biografija

Baigęs pradžios mokyklą, lankė Veiverių mokytojų seminariją. Iš vietos vargonininko L. Risausko išmoko vargonuoti ir keletą metų vargonininkavo Lietuvos, Baltarusijos ir Lenkijos parapijose.

Nuo 1900 m. studijavo Varšuvos muzikos institute, 1902–1906 m. – Krokuvos konservatorijoje, kur baigė vargonų, fortepijono ir kompozicijos klases.

Studijuodamas giedojo Vavelio katedros chore, vertėsi privačiomis muzikos pamokomis, dalyvavo Krokuvos lietuvių studentų „Rūtos“ draugijos veikloje. Per atostogas rengė fortepijono ir vargonų muzikos koncertus didesniuosiuose Lietuvos miestuose. 1907 m. vasarą su Miku Petrausku koncertavo JAV rytinėse lietuvių kolonijose. Paskui tęsė studijas Paryžiaus *Schola Cantorum*, kur pas prof. G. Bretą mokėsi kompozicijos ir fortepijono.

1910–1913 m. mokytojavo privačioje Mintaujos muzikos mokykloje, vargonininkavo bažnyčioje. 1913–1921 m. vargonininkavo Charkove (Ukraina), vadovavo lietuvių chorui ir rengė koncertus. 1921–1928 m. dėstė muziką Panevėžio gimnazijoje, dainavo miesto operetėje, nemažai koncertavo.

1928–1940 m. – Kudirkos Naumiesčio mėgėjų chorų vadovas ir energingas kultūrinio gyvenimo organizatorius. 1929–1940 m. – miesto burmistras. Jo rūpesčiu 1934 m. pastatytas Vinco Kudirkos paminklas (skulpt. Vincas Grybas) – miestas gavo Kudirkos Naumiesčio vardą, pastatyta mokykla.

1938 m. Klaipėdoje vykusiai dainų šventei parengė Šakių ir Naumiesčio Šaulių būrių chorus. Aktyviai dalyvavo Lietuvos muzikų draugijos veikloje. 1940–1941 m. mokytojavo Alytaus gimnazijoje, o 1941–1944 m. – vėl Kudirkos Naumiestyje.

Nuo 1944 m. dirbo Kauno muzikinės komedijos teatre, dėstė vaikų muzikos studijoje (1949–1951 m.), vargonininkavo Kauno Karmelitų bažnyčioje, o nuo 1955 m. iki mirties – Kauno arkikatedroje bazilikoje. Sukūrė dainų chorams, romansų, kūrinių fortepijonui, giesmių, „Requiem“ chorui ir vargonams.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. 

Vida Girininkienė. Nuo Vinco Kudirkos namelio iki „Tautos“ namų  

Vida Girininkienė. Tarp Medvilionių, Krokuvos ir Paryžiaus: Adomas Varnas ir Zigmantas Skirgaila, Literatūra ir menas, 2016-04-08, nr. 3562
Rita Skirsgilienė-Leščiukaitytė

**Rita Skirsgilienė-Leščiukaitytė** (1941 m. gruodžio 25 d. Marijampolėje), choro dirigentė ir pedagogė.

## Biografija

Pirmasis muzikos mokytojas buvo Sigitas Urmulevičius Švėkšnos vidurinėje mokykloje. Baigusi minėtą mokyklą, Rita 1960–1964 choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos muzikos technikume (dėst. V. Uloza ir Bronislovas Skirsgilas). Choro dirigavimo studijas neakivaizdiniu būdu 1972 baigė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. Vytauto Četkausko ir vyr. dėst. J. Barausko klasės).

1964–1967 Klaipėdos Melnragės kultūros namų direktorė ir meno vadovė.

Nuo 1967 rudens Klaipėdos 1-osios J. Karoso vaikų muzikos mokyklos mokytoja, nuo 1995 vyresnioji muzikos mokytoja. 1968 suorganizavo IV–VI klasių jaunių chorą (50-60 dalyvių) ir sėkmingai jam vadovauja. Choras parengiamas Klaipėdos miesto dainų šventėms ir kitiems kultūros renginiams, dažnai pasirodo koncertuose.

Nuo 1975 dalyvavo visose respublikinėse dainų šventėse, 1990 Lietuvos tautinėje dainų šventėje, 1994 I ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėse bei 1997 Lietuvos moksleivių dainų šventėje Vilniuje. Choras yra daugelio įvairių konkursų prizininkas, 1995 Pamario krašto vaikų ir jaunimo chorų festivalyje „Pavasario balsai“ pelnė diplomą, 1996 su pasisekimu koncertavo Vokietijoje, gražiai pasirodė 1997 Klaipėdos miesto jaunųjų atlikėjų festivalyje „Skambanti banga". Choro koncertinėse programose yra ir sudėtingesnių kūrinių.

R. Skirsgilienė 1972–1986 choro dirigavimą ir kitas disciplinas dėstė Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose, ten parengė 9 muzikos mokytojus – chorvedžius. Yra Klaipėdos miesto dainų švenčių dirigentė, mokyklų chorų konsultantė, apžiūrų ir konkursų žiuri narė. Pedagogė apdovanota Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Antanas Skridulis

**Antanas Skridulis** (1917 m. vasario 2 d. Joniškyje, Šiaulių apskr. – 2013 m. lapkričio 11 d. JAV) – vargonininkas ir chorvedys.

## Biografija

Pirmieji muzikos mokytojai buvo Juozas Meškelė ir Petras Vacbergas, vargonuoti mokėsi pas J. Dragūną.

1937 m. įstojo į Klaipėdos muzikos mokyklą, kur vargonuoti mokėsi pas Juozą Karosą. 1940–1944 m. dirbo vargonininku ir vadovavo chorui Joniškyje, dėstė muziką ir dainavimą gimnazijoje.

1944 m. pasitraukęs į Vokietiją, dėstė muziką ir dainavimą Miuncheno lietuvių gimnazijoje, vadovavo Lohengrino stovyklos chorams, buvo M. K. Čiurlionio meno ansamblio antrasis chormeisteris ir akompaniatorius.

1949 m. atvyko į JAV ir netrukus buvo pakviestas užimti vargonininko vietą Šv. Kazimiero lietuvių parapijoje Los Andžele. Kurį laiką vargonininkavo ir Aušros Vartų lietuvių parapijoje Čikagoje. Čia su B. Pakštu 1954 m. įkūrė lietuvių moksleivių meno ansamblį ir jam vadovavo. Buvo ir Marquette Parko lituanistinės mokyklos vaikų choro bei Bridgeporte, CT, Šv. Jurgio lituanistinės mokyklos moksleivių ansamblio vadovas.

1955 m. rudenį išvyko į Romą ir popiežiškajame bažnytinės muzikos institute (*Instituto di Musica Sacra*) studijavo grigališkąjį giedojimą, dirigavimą ir muzikos teorijos disciplinas. Po trejų studijų metų grįžo į Čikagą ir nuo 1960 m. ėmė vargonininkauti Šv. Antano lietuvių parapijoje Cicero, IL. Vadovavo chorui, kurį parengė 1971 ir 1978 m. JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėms Čikagoje ir Toronte. Kiek laiko vadovavo studentų vokaliniam oktetui.

1983 m. apsigyveno Dayton Beache, FL, ir suorganizavo lietuvių chorą, kuris vėliau buvo pavadintas „Sietyno“ vardu. Choro koncertinėse programose – apie 70 dainų ir 65 giesmės. Choras giedojo bažnyčiose, dalyvavo dainų šventėse ir kituose tautiniuose renginiuose, išvykdavo ir į kitus miestus. 1993 m. gruodžio 12 d. *Prince of Peace* maldos namuose „Sietynas" koncertavo savo kūrybinės veiklos 10-mečio minėjime.

A. Skridulis visą laiką dalyvavo lietuvių kultūrinėje ir muzikinėje veikloje. Nuo 1953 m. buvo ALRK Vargonininkų sąjungos (taip pat ir provincijos) narys, nuo 1958 m. (keletą metų) – žurnalo „Muzikos žinios" administratorius, 1971 m. – 4-osios JAV ir Kanados lietuvių dainų šventės Čikagoje muzikos komisijos narys, Juozo Žilevičiaus muzikologijos archyvo valdybos narys.

Harmonizavo lietuvių liaudies dainas, sukūrė dainų ir giesmių (kompozicijos mokėsi pas V. Jakubėną).

## Šaltiniai

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Petras Sližys

**Petras Sližys** (1871 m. birželio 16 d. Kurkliuose, Ukmergės apskr. – 1961 m. balandžio 16 d. Vilniuje) – vargonininkas ir chorvedys.

## Biografija

Pas Kavarsko vargonininką S. Puodžiūną išmokęs vargonuoti, 1897 P. Sližys pradėjo savarankiškai vargonininkauti ir vadovauti chorams. 1912 baigė J. Naujalio trijų mėnesių vargonininkų kursus Kaune. Iš pradžių vargonininkavo Taujėnuose (Ukmergės r.), paskui Traupyje (Anykščių r.), o 1934–1948 Viešintose (Anykščių r.). Vėliau iki mirties gyveno Vilniuje. P. Sližio parengti chorai giedodavo bažnyčiose, dalyvaudavo šaulių ir pavasarininkų kultūrinėje veikloje, atlikdavo sudėtingesnes mišias J. Naujalio „Missa in honorem St. Leonardi“, F. X. Witto „Mišias Pranciškaus Ksavero garbei"), giesmes ir dainas. Traupio Šv. Onos bažnyčios choras, vadovaujamas P. Sližio, dalyvavo 1924, 1928 ir 1930 visos Lietuvos dainų šventėse Kaune. 1928 vargonininkas apdovanotas Lietuvos Nepriklausomybės dešimtmečio medaliu.

Petras Sližys išaugino ir į mokslus išleido visus šešis savo vaikus, iš kurių Pranas, Stasys ir Bronius tapo muzikais – vargonininkais ir chorvedžiais.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Juozas Sinkus

**Juozas Sinkus** (1913 m. balandžio 23 d. Lukšių valsč., Šakių apskr. -1989 m. spalio 27 d. Detroite, MI – JAV), vargonininkas ir chorvedys.

## Biografija

Muzikos mokėsi pas Sintautų ir Marijampolės vargonininkus. Išmokęs vargonuoti, dirbo vargonininku ir vado vavo chorams Marijampolėje bei Ukmergėje. Antrojo pasaulinio karo audra J. Sinkų nubloškė į Kanadą, kur 1948–1949 vargonininkavo lietuvių parapijoje Toronte. 1952–1957 tą patį darbą dirbo Šv. Kazimiero lietuvių bažnyčioje Windsore. Kanadoje vadovavo LB chorui. Persikėlęs į JAV, 1967–1980 vargonininkaudamas vadovavo chorui Šv. Antano lietuvių parapijoje Detroite, o 1980–1989 buvo minėtos parapijos choro vadovavo S. Sližio padėjėjas ir choristas, padėjo mokyti vyrų balsų grupę. S. Sližiui redaguojant giesmyną „Viešpatie, išklausyk“, buvo muzikos komisijos narys. J. Sinkaus harmonizuota giesmė „Mariją mylėti" yra įdėta į minėtą giesmyną. Paskutinį kartą Šv. Antano bažnyčios chore jis giedojo 1989 m. spalio 22 d. sekmadienio pamaldose, o spalio 27 d. mirė ligoninėje. Palaidotas Šv. Kapo kapinėse Southfielde, MI.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Vladas Skuja

**Vladas Skuja** (1929 m. gruodžio 9 d. Kubiliūnų k. (Pasvalio raj.) – 2018 m. kovo 4 d.) – kontrabosininkas, muzikos mokytojas, chorvedys.

## Biografija

Mokėsi Biržų gimnazijoje, 1950 m. paimtas į sovietinę armiją. Privačiai pramokęs muzikos, 1954–1958 m. Panevėžio muzikos mokykloje mokėsi griežti kontrabosu, domėjosi dirigavimu. Kvalifikaciją kėlė daug metų dainuodamas Respublikiniame muzikos mokytojų mišriajame chore, dalyvaudamas kursuose ir seminaruose.

1958–1960 m. – Paliūniškio (Panevėžio raj.) kultūros namų meno vadovas, suorganizavo mišrųjį chorą. 1960–1989 m. – Baisogalos (Radviliškio raj.) vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų bei pučiamųjų orkestro vadovas. Kolektyvai dainuodavo koncertuose, Radviliškio rajono dainų šventėse ir kituose kultūros renginiuose.

Jaunių chorą mokytojas parengė 1964, 1965, 1969, 1970 ir 1975 m. respublikinėms dainų šventėms. Ypač skambų išugdė vyresniųjų klasių moksleivių mišrųjį chorą (70–80 dalyvių), kuris atlikdavo sudėtingesnius kūrinius, buvo parengtas respublikinėms moksleivių dainų šventėms, 1976 ir 1979 m. mokyklų chorų zoninėse varžybose pelnė pirmąją ir antrąją vietas. 1998m. Baisogalos kultūros namuose subūrė mišrų chorą, dirigavo Radviliškio rajono dainų šventėse.

Išėjęs į pensiją, dalyvavo folkloriniame ansamblyje „Dainoriai“ ir kaimo kapeloje „Žvangulis“, nuo 1994 m. – vaikų darželio – mokyklos kanklininkų būrelio vadovas. 1965 m. apdovanotas Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu, 1989 m. – Kultūros žymūno ženklu.

Mirė 2018 metų kovo 4 dieną. Palaidotas Pasvalio rajono Saločių miestelyje. 

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Bronius Sližys

**Bronius Sližys** (1920 m. spalio 7 d. Traupyje, Anykščių raj. – 1987 m. gruodžio 7 d. Vilniuje) – vargonininkas, choro dirigentas ir pedagogas.

## Biografija

Pirmąsias muzikos žinias gavo iš savo tėvo vargonininko Petro Sližio. 1937 m. pradėjo vargonininkauti Leliūnuose, kartu lankė Konrado Kavecko vadovaujamus vargonininkų kursus Kaune. Vėliau kurį laiką vargonininkavo Vilijampolėje. 1940 m. įstojo į Kauno konservatoriją, kur vargonuoti mokėsi pas Zigmą Aleksandravičių ir kartu lankė suaugusiųjų gimnaziją. 1944–1948 m. vargonų studijas tęsė pas Nikodemą Martinonį, pas jį mokėsi ir chorvedybos meno.

Nuo 1948 m. – Šiaulių muzikos mokyklos choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytojas, 1949–1953 ir 1967–1970 m. – moksleivių choro studijos vadovas. Chorą parengė Šiaulių miesto ir respublikinėms dainų šventėms, dalyvavo konkursuose ir koncertuose, išugdė visą būrį jaunųjų chorvedžių.

1948–1956 m. kūrybiškai dirbo su Šiaulių medicinos mokyklos merginų choru ir vokaliniais ansambliais. Chorą parengė 1950 ir 1955 m. respublikinėms dainų šventėms, dalyvavo koncertuose. Buvo daugelio Šiaulių miesto mėgėjų chorų vadovas: gamybinio susivienijimo „Elnias“, medicinos darbuotojų, statybos tresto, saldainių fabriko „Rūta“, Juliaus Janonio vidurinės mokyklos, Pedagoginio instituto ir kt. Daugiau kaip 15 metų vadovavo Šiaulių pieno kombinato ir „Vairo“ gamyklos jungtiniam mišriajam chorui. Kiekvienai miesto ir respublikinei dainų šventei parengdavo po 2–3 chorus, kurie konkursuose dažnai pelnydavo ir prizines vietas. Pedagogas buvo Šiaulių miesto dainų švenčių organizatorius ir dirigentas, respublikinių dainų švenčių konsultantas.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Juozas Smilinskas

**Juozas Smilinskas** (1939 m. lapkričio 14 d. Punios k., Alytaus r.), muzikos mokytojas ir chorvedys.

## Biografija

Baigęs Punios vidurinę mokyklą, 1958–1960 choro dirigavimo mokėsi Vilniaus kultūros – švietimo technikume (dėst. B. Razauskienė). 1960–1964 muziką studijavo Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute (diriguoti mokė E. Gureckytė).

Atlikęs karinę tarnybą, 1965–1970 dėstė muziką ir vadovavo moksleivių chorams Alytaus mokykloje – internate.

Nuo 1970 rudens Alytaus 5-osios (Dainavos) vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas. Visą laiką vadovavo jaunučių, jaunių ir vyresniųjų klasių moksleivių chorams, vokaliniams ansambliams ir jauniesiems solistams. Chorai nuo 1975 dalyvavo respublikinėse dainų šventėse, įvairiuose konkursuose pelnė pirmųjų ir kitų prizinių vietų, dalyvavo koncertuose ir kituose kultūros renginiuose. 1994 I ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Vilniuje parengė mokyklos jaunimo mišrųjį chorą, o 1997 Lietuvos moksleivių dainų šventėje dalyvavo net trys chorai – jaunučių, jaunių ir mišrusis. Solistus ir vokalinius ansamblius nuolat parengė „Dainų dainelės" konkursams – vaikinų ansamblis trijų konkursų laureatas.

Nuo 1980 mokytojas Alytaus miesto mišriojo choro „Putinas" chormeisteris – dirigentas. Su šiuo kolektyvu koncertavo Lietuvoje, Švedijoje, Lenkijoje, Vokietijoje, Liuksemburge ir kitur.

## Visuomeninė veikla

1990–1995 buvo Alytaus miesto savivaldybės deputatas (kultūros ir švietimo komisijos narys).
Nuo 1970 su pertrauka – miesto muzikos mokytojų metodinės komisijos pirmininkas, nuo 1996 Muzikos mokytojų asociacijos tarybos narys, Alytaus miesto ir apskrities dainų švenčių vyr. dirigentas, 1993 Lietuvos jaunimo mažosios dainų šventės Vilniuje dirigentas. 1982 apdovanotas Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu, 1987 jam suteikta muzikos mokytojo metodininko, o 1993 muzikos mokytojo eksperto kvalifikacijos kategorija.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Stasys Selemenavičius (1918)

**Stasys Selemenavičius** (1918 m. gegužės 13 d. Babtuose, Kauno raj. – 1993 m. rugpjūčio 18 d. Kaune) – vargonininkas, chorvedys, pedagogas.

## Biografija

Pirmąsias muzikos žinias gavo iš tėvo Stasio Selemenavičiaus – Kėdainių Šv. Jurgio bažnyčios vargonininko. Sūnus, mokydamasis Kėdainių gimnazijoje, giedojo bažnyčios chore, organizavo meno mėgėjų kolektyvus – jo suburtame vokaliniame kvartete dainavo būsimasis solistas ir kompozitorius Juozas Indra.

Baigęs Kėdainių gimnazijos devynias klases, 1938–1941 m. Kauno konservatorijoje pas Zigmą Aleksandravičių studijavo vargonų, pas Jurgį Karnavičių – fortepijono, pas Joną Būtėną – dainavimo disciplinas.

1942–1947 m. buvo Kauno muzikinės komedijos teatro pirmos kategorijos solistas (tenoras). 1947–1969 m. dėstė muziką ir vadovavo moksleivių chorams Žiežmariuose, Prienuose ir Šėtoje.

1962–1967 m. choro dirigavimo neakivaizdiniu būdu mokėsi Kauno Juozo Gruodžio muzikos technikume (dėst. Andrius Kairys). Tuo metu vadovavo Kauno kailių fabriko mišriajam chorui (50–60 dalyvių), kuris rengė koncertus, dalyvavo dainų šventėse, chorų apžiūrose pelnė prizinių vietų.

1969–1978 m. – Kauno 4-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas. Subūrė 60 dalyvių vyresniųjų klasių moksleivių mišrųjį chorą ir parengė 1977 m. respublikinei moksleivių dainų šventei Vilniuje.

Nuo 1978 m. iki mirties buvo Kauno rajono Vandžiogalos bažnyčios vargonininkas, lietuvių ir lenkų chorų vadovas. Sūnus Stasys Selemenavičius irgi muzikos mokytojas ir chorvedys.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Juozas Sodaitis (1912)

**Juozas Sodaitis** (1912 m. balandžio 9 d. Jiezne, Alytaus apskr. – 1997 m. kovo 18 d. Čikagoje, IL – JAV) – vargonininkas ir chorvedys.

## Biografija

Mokėsi Jiezno pradžios ir Prienų aukštesniojoje mokykloje. 1932 m. baigė Šv. Cecilijos vargonininkų kursus Kaune, chorvedybos mokėsi pas S. Šimkų. Iš pradžių Juozas vargonininkavo Jiezno parapijoje, o 1938–1944 m. Birštone. Čia vadovavo ir chorui. Surinko ir užrašė apie 200 liaudies dainų melodijų su tekstais ir už tai gavo Lietuvių tautosakos archyvo antrąją premiją.

Rusų kariuomenei artėjant prie Lietuvos, J. Sodaitis pasitraukė į Vakarus, 1945 m. apsigyveno Danijoje, Kopenhagoje. Suorganizavo lietuvių pabėgėlių chorą, surengė koncertų lietuviams ir svetimtaučiams. Choras įdainavo į magnetofono juostą keletą dainų, kurios buvo transliuojamos per Kopenhagos radiją. Nymindegabo ir Thisteto lietuvių stovyklose J. Sodaitis buvo subūręs lietuvių chorus, dalyvavo tautinėse dainų šventėse, koncertavo Varde mieste. 1950 m. buvo nuvykęs į Australiją.

1954 m. J. Sodaitis atvyko į Kanadą ir apsigyveno Winnipege, MB, kur suorganizavo lietuvių chorą ir giedodavo pamaldose Šv. Kazimiero bažnyčioje, rengė koncertus, dalyvavo tautiniuose minėjimuose. 1956 m. persikėlė į Windsora, ON, kur vargonininkavo ir vadovavo chorui Šv. Kazimiero lietuvių parapijoje, rengė koncertus ir dainavo įvairiose šventėse. 1962 m. atvykęs į JAV, apsigyveno Čikagoje ir ėmė vargonininkauti bei vadovauti chorui Dievo Apvaizdos lietuvių parapijoje. 1966 m. suorganizavo Šv. Jurgio lituanistinės mokyklos nedidelį vaikų chorą Čikagoje ir jį parengė 1971 m. 4-ajai JAV ir Kanados lietuvių dainų šventei. Taip pat vadovavo Vytauto Didžiojo Šaulių rinktinės moterų sekstetui, surengė koncertų Čikagoje, Cicero, ir Rockforde. 1985–1995 m. vargonininkavo Nekalto Prasidėjimo lietuvių parapijoje Čikagoje. 1984–1995 m. talkino J. Žilevičiaus ir J. Kreivėno muzikologijos archyvui, 1985–1995 m. padėjo tvarkyti muzikos archyvą St. Balzeko muziejuje Čikagoje.

Nuo 1962 m. priklausė ALRK Vargonininkų sąjungai, o vėliau Šiaurės Amerikos Lietuvių muzikų sąjungai.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Ričardas Sokas

**Ričardas Sokas** (1962 m. rugsėjo 25 d. Kelmėje), pianistas, vargonininkas, pedagogas, chorvedys.

## Biografija

1971–1977 m. Šiaulių vaikų muzikos mokykloje mokėsi skambinti fortepijonu (N. Mešeriakovos ir P. Keblikienės klasės), 1977–1981 m. mokslą tęsė Šiaulių aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. S. Šelmuko fortepijono klasė). 1981 m. dalyvavo respublikiniame jaunųjų atlikėjų konkurse. 1981 m. rudenį įstojęs į Lietuvos valstybinę konservatoriją, iš pradžių fortepijoną studijavo prof. O. Steinbergaites klasėje, o 1983–1986 m. prof. L. Digrio vargonų klasėje. Pasižymėjo absoliučia muzikine klausa. Koncertavo Lietuvoje, Vokietijoje, Lenkijoje, Rusijoje, Ukrainoje ir kitur.

1991 m. R. Sokas išvyko į JAV. Kalifornijos universitetas jam pripažino Lietuvoje gautą diplomą ir suteikė bakalauro laipsnį – gavo teisę dėstyti muziką JAV mokyklose.

Nuo 1991 m. Čikagos Lietuvių operos chormeisteris ir koncertmeisteris, nuo 1992 m. ir Švč. Mergelės Marijos Gimimo lietuvių parapijos Čikagoje vargonininkas bei choro vadovas. Su choru organizuoja religinės muzikos koncertus, dalyvauja įvairiuose tautiniuose renginiuose, pats dažnai akompanuoja solistams ir chorams, įvairiomis progomis vargonuoja. Turi savo pramoginės muzikos orkestrą, kuris dalyvauja įvairiuose buitiniuose renginiuose. R. Šokas yra LB Kultūros tarybos narys. 1994 m. dienraštyje “Draugas“ paskelbė straipsnį apie 1994 m. Pirmąją Pasaulio lietuvių dainų šventę Kaune ir Vilniuje, rašo koncertų recenzijas.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Janina Spalvienė-Mekytė

**Janina Spalvienė-Mekytė** (1937 m. kovo 4 d. Gavėnaičių k., Šiaulių r. – 1997 m. kovo 30 d. Mažeikiuose), muzikos mokytoja ir chorvedė.

## Biografija

Baigusi Meškuičių vidurinės mokyklos aštuonias klases, 1955–1959 choro dirigavimo mokėsi Šiaulių muzikos mokykloje (dėst. B. Beganskaitė).

Nuo 1959 rudens dirbo Pikelių miestelyje ir vadovavo Bugenių kaimo kultūros namų chorui. 1960 apsigyvenusi Mažeikiuose, vadovavo rajoninių kultūros namų mišriajam chorui, kuris respublikinėje kaimo meno mėgėjų apžiūroje pelnė pirmąją vietą ir buvo atrinktas į 1960 respublikinę dainų šventę. 1960–1992 Mažeikių vaikų muzikos mokyklos mokytoja ir jaunučių choro vadovė. Vaikus parengė 1969 ir 1977 respublikinėms moksleivių dainų šventėms, dalyvavo chorų konkursuose ir savo rajono įvairiuose renginiuose. 1976–1978 vadovavo Mažeikių kultūros namų mišriajam chorui „Draugystė“. Choras dalyvavo respublikiniame konkurse „Dainuoja darbo Lietuva" Kaune, surengė koncertų, dalyvavo radijo laidoje.

Nuo 1995 mokytoja buvo Mažeikių Švč. Jėzaus Širdies bažnyčios vaikų choro vadovė. 1995 ir 1996 choras dalyvavo Švč. Mergelės Marijos šventėje ir giesmių konkursuose Kretingoje, buvo nufilmuotas Klaipėdos televizijos, įrašyta maža kasetė. J. Spalvienė dirigavo Mažeikių rajono dainų šventėse, buvo jų meno vadovė.
Nusipelnęs asmuo Mažeikiuose. Mirė 1997 metais kovo 30 d., palaidota mažeikių rajono Tirklšlių kapinėse.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.