open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Steponas Garbačiauskas

**Steponas Garbačiauskas** (1900 m. balandžio 17 d. Rygoje – 1983 m. rugpjūčio 3 d. Ciuriche) – vienas iš sporto pradininkų Lietuvoje. Lengvaatletis, futbolininkas, sporto žurnalistas, diplomatas. Lietuvos fizinio lavinimosi sąjungos pirmininkas. Nacionalinis lengvosios atletikos čempionas ir rekordininkas.

## Biografija
1914–1918 m. gyveno Maskvoje. 1918 m. atvyko į Kauną. Savo iniciatyva su bendraminčiais sportininkais 1919 m. įsteigė pirmąją Lietuvos sporto organizaciją „Lietuvos sporto sąjunga“, kuri nuo 1920 m. pervadinta į Lietuvos fizinio lavinimosi sąjungą. Vėliau 1922 m. prisidėjo kuriant Lietuvos futbolo lygą ir Lietuvos sporto lygą. 1924 m. Paryžiaus olimpinėse žaidynėse buvo Lietuvos sportininkų delegacijos vadovas, futbolo rinktinės kapitonas, sporto žurnalistas. 1922 m. pradėto leisti žurnalo „Lietuvos sportas“ redaktorius.

1925–1930 m. Argentinos konsulato Kaune sekretorius. Nuo 1930 m. dirbo Užsienio reikalų ministerijoje, nuo 1936 m. Lietuvos vicekonsulas Ciuriche. Po Antrojo pasaulinio karo kurį laiką buvo Bendrojo Amerikos lietuvių fondo atstovas Šveicarijoje. Padėjo rengti įvairias tarptautines varžybas.

1919–1928 m. žaidė LFLS Kaunas ir kitose Lietuvos futbolo komandose. 1923–1924 m. ir 1926 m. Lietuvos futbolo rinktinės narys. 1921–1925 m. lengvosios atletikos Lietuvos rekordininkas 60 m, 100 m, 200 m nuotolio, 4×100 m estafetės bėgime.

|-
| 1923, 1924 || LFLS Kaunas
|-
| 1926 || Kovas Kaunas
|}

Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.

## Bibliografija
* Futbolas, 1921 m.
* Oficialės futbolo taisyklės, 1922 m.
* Lengvosios atletikos taisyklės, 1922 m.

## Įvertinimas
* 1938 m. Gedimino 4 laipsnio ordinas
* 2005 m. Žūvančiųjų gelbėjimo kryžius

## Šaltiniai
Pitagoro vidurkiai

**Pitagoro vidurkiais** vadinami aritmetinis vidurkis (*AM*), geometrinis vidurkis (*GM*) ir harmoninis vidurkis (*HM*). Jie yra apibrėžiami taip:

: AM(\, x_1, \, \ldots, \, x_n \,) = \frac{1}{n}\, (\, x_1 + \, \cdots \, + x_n\, ) 

: GM(\, x_1, \,\ldots, \,x_n \,) = \sqrt[n]{\, \left\vert \, x_1 \,{}_{{}^\times} \, \cdots \, {}_{{}^\times} \, x_n \, \right\vert \,} 

: HM(\, x_1, \,\ldots, \,x_n \,) = \frac{n}{\displaystyle \ \frac{1}{x_1} + \,\cdots \, + \frac{1}{x_n}\ } >

Vidurkius dėl jų svarbos geometrijoje ir muzikoje tyrė Pitagorizmo šalininkai ir vėlesnės Graikijos matematikų kartos.

Kai vedamas dviejų skaičių vidurkis, šiuos vidurkius sieja sąryšis:
H=G^2/A , tačiau jis išnyksta įvedant daugiau skaičių.

## Šaltiniai
Antanas Garbauskas

**Antanas Garbauskas** (1932 m. rugpjūčio 5 d. Skapiškis – 2008 m. gruodžio 11 d. Vilnius, palaidotas Antakalnio kapinėse) – Lietuvos dailininkas vitražistas, restauratorius, pedagogas.

## Biografija
Baigė Panevėžio berniukų gimnaziją, 1958 m. baigė Lietuvos dailės institutą, mokytojas Algimantas Stoškus.

1958–1960 m. Vilniaus vaikų dailės mokyklos mokytojas ir direktorius. Nuo 1960 m. M. K. Čiurlionio menų mokyklos dėstytojas, 1960–1993 m. vadovavo šios mokyklos Dailės skyriui, jo steigėjas. 1970–1980 m. Paminklų restauravimo valdybos (1975–1990 m. Respublikinis kultūros paminklų restauravimo trestas) vitražo restauravimo dirbtuvių, įsteigtų 1971 m. jo iniciatyva, dailininkas restauratorius.

## Kūryba
1970–1980 m. atkūrė vitražus Šv. Jonų bažnyčioje Vilniuje. Sukūrė plonastiklių ir storastiklių vitražų Lietuvos ir užsienio šalių bažnyčių, visuomeninių pastatų interjerams. Vitražai siužetiniai, ornamentiniai, kontrastingų ryškių spalvų, kartais subtilių pustonių. Nuo 1957 m. dalyvavo parodose Lietuvoje ir užsienyje.

## Darbai
* Į šviesią ateitį 1963 m., Nacionalinė Martyno Mažvydo biblioteka
* Šventieji 1973 m., Rietavas
* Evangelistai 1977 m., Inturkė
* Kristijono Donelaičio muziejus, Tolminkiemis, 1979 m.
* Kristijonas Donelaitis. „Metai“ 1985 m., Maironio lietuvių literatūros muziejus, Kaunas
* Žydėjimas 1987 m., Uliūnai
* Kryžių Lietuva 1988 m., Vilniaus Šv. Onos bažnyčia
* Vitražas koplyčioje, Vasario 16-osios gimnazija, Hiutenfeldas, 1993 m.
* Šv. Šeima ir Prisikėlimas, abu 1995 m., Sintautai

## Įvertinimas
* 1996 m. I laipsnio Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino medalis

## Šaltiniai
Leonardas Gargasas

**Leonardas Gargasas** (1927 m. gegužės 28 d. Spurganuose, Mažeikių apskritis – 1993 m. lapkričio 2 d. Vilniuje) – Lietuvos gydytojas reumatologas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija
1945 m. baigė Mažeikių gimnaziją, 1950 m. Vilniaus universitetą. 1955–1965 m. Respublikinio sanitarinės statistikos biuro vedėjas. 1965–1992 m. Eksperimentinės ir klinikinės medicinos instituto Reumatologijos organizacinės metodikos skyriaus vadovas. 1978 m. medicinos mokslų daktaras. Nuo 1981 m. profesorius.

Tyrimų sritis – reumatinių ligų epidemiologija, socialinė higiena, sveikatos apsaugos organizavimas, reumatinių ligų paplitimas Lietuvoje.

## Šaltiniai
Algirdas Vektorius

**Algirdas Vektorius** ( g. 1954 m. gegužės 25 d. Žagarių kaime, Seinų valsčiuje, Lenkijoje) – Lenkijos lietuvių visuomenės veikėjas.

## Biografija
Gimė ir augo lietuviškame kaime šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijos Seinų apskrities Seinų valsčiuje. 1973 m. baigė Seinų bendrojo lavinimo licėjų, po to studijavo Varšuvos Socialinių mokslų akademijoje. Dirbo Seinų Sanitarinėje epidemiologijos stotyje, Seinų Jaunimo sporto organizacijos inspektoriumi, vėliau pirmininku. 1989–2003 m. Lenkijos lietuvių draugijos vicepirmininkas, 2003–2007 metais dirbo Lietuvos Respublikos Seinų konsulate. Turi įkūręs individualią įmonę ``Olek``.

Gyvena Seinuose. Žmona – pradinių klasių mokytoja. Dukra ir du sūnūs studijuoja Lietuvoje.

2007 m. gruodžio 16 dieną išrinktas Lenkijos lietuvių Šv. Kazimiero draugijos pirmininku.
Algirdas Garliauskas

**Algirdas Garliauskas** (1932 m. sausio 10 d. Pavyžintyje, Saldutiškio valsčiuje – 2019 m. birželio 24 d. Vilniuje) – Lietuvos informatikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

## Biografija
1955 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą. 1977 m. technikos mokslų daktaras.

1968–1978 m. TSRS mokslų akademijos Aukštųjų temperatūrų instituto mokslo darbuotojas. 1978–1980 m. dėstė Maskvos valdymo institute. Nuo 1982 m. Matematikos ir kibernetikos instituto (nuo 1990 m. Matematikos ir informatikos institutas) Neuroinformatikos laboratorijos vadovas. 1982–2000 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 1996 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto dėstytojas. Nuo 1984 m. profesorius. 1999 m. stažavo Tokijo RIKEN institute. Nuo 1989 m. Lietuvos mokslininkų sąjungos Informatikos skyriaus pirmininkas, nuo 2001 m. Sinergetinio smegenų mokslo tyrimo centro tarybos vadovas.

## Mokslinė veikla
Svarbiausi darbai iš energetinių sistemų modeliavimo, dirbtinio intelekto, neurosistemų chaoso reiškinių netiesinės dinamikos ir smegenų vizualinės žievės topologijos modeliavimo. Parašė 5 monografijas.

## Bibliografija
* Sudėtingų tinklų sisteminė analizė ir optimizacija, su V. Feiginu, 1989 m., rusų k.
* Neurotinklų chaoso analizė, 1998 m., anglų k.
* Neurotinklų chaoso modeliavimo aspektai, 2003 m., anglų k.

## Įvertinimas
* 1987 m. LTSR valstybinė premija

## Šaltiniai
Antanas Algirdas Garmus

:: *Apie gydytoją bei politinį veikėją, (1881 - 1955) žr. [[Antanas Garmus]]*. 
**Antanas Algirdas Garmus** (g. 1938 m. rugsėjo 3 d. Kėdainiuose) – Lietuvos teismo medicinos gydytojas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija
1965 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1991 m. medicinos mokslų daktaras.

1977–1985 m. Respublikinio teismo medicinos ekspertizės biuro Kauno tarprajoninio poskyrio vedėjas, 1985–1992 m. biuro viršininkas. 1992–1994 m. Teismo medicinos ir psichiatrijos centro, 1994–1996 m. Teismo medicinos centro, 1996–2000 m. Valstybinės teismo medicinos tarnybos prie Sveikatos apsaugos ministerijos generalinis direktorius. 1965–1975 m. ir 1991–1993 m. Kauno medicinos instituto, 1991–2000 m. Lietuvos teisės akademijos, 1996–2001 m. Vilniaus universiteto dėstytojas. Nuo 1991 m. profesorius.

1991–2002 m. Baltijos teisės medicinos asociacijos prezidentas, 1992–2002 m. žurnalo „Medicina Legalis Baltica“ vyr. redaktorius. 2002 įkūrė ir vadovauja A. Garmaus teismo medicinos tyrimų biurui.

## Bibliografija
* Dubens kaulų ekspertizė teismo medicinoje (*Pelvic Bones in Forensic Medicine*), monografija, 1993 m.
* Lietuvos teisminė osteologija (*Lithuanian Forensic Osteology*), monografija, 1996 m.
* Teismo medicina, vadovėlis, su kitais, 2000 m.

## Šaltiniai
Antanina Garmutė

**Katarina Antanina Garmutė-Skučaitė** (1934 m. gegužės 26 d. Čiudiškiuose, Prienų valsčius – 2011 m. birželio 28 d.) – Lietuvos rašytoja, tremtinė, inžinierė, technologijos mokslų daktarė.

## Biografija
1948 m. keturiolikmetė viena ištremta į Irkutsko sritį. Dirbo Usoljės-Sibirskojės druskos kasykloje. 1950 m. paleista. 1957 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1965 m. technikos mokslų kandidatė.

Dirbo inžiniere, 1960–1981 m. Kauno politechnikos instituto dėstytoja, nuo 1969 m. docentė. Tobulinosi Prahos inžinerinės technologijos institute. 1981–1989 m. dirbo Lietuvos statybos ir architektūros Mokslo tyrimų institute. 125 išradimų autorė ir bendraautorė.

Išgarsėjo viena pirmųjų apie tremtį išleidusi autobiografinę apybraižą „Ešelonai“. Parašė dokumentinės prozos, eilėraščių, dokumentinių apybraižų. Kūriniuose atsiskleidžia skaudi asmeninė autorės patirtis ir išgyvenimai, tremtinių, kovotojų dėl Lietuvos laisvės likimai. Palaidota Išlaužo kapinėse.

## Bibliografija

* Ąžuolų randai: dokumentinės apybraižos. – Torontas: Tėviškės žiburiai, 1989. – 127 p.: iliustr.
* Ešelonai. Amžino įšalo žemėje (sud. Aldona Žemaitytė). – Vilnius: Vyturys, 1989. – 303 p.: iliustr. – ISBN 5-7900-0354-0
* Išėjo broliai: dokumentinės apybraižos (iliustr. Germa Sakalauskienė). – Kaunas: Spindulys, 1990. – 191 p.: iliustr. – ISBN 5-89942-300-5
* Rugiai po ledu: eilėraščiai (fotogr. Adelė Krutulienė). – Kaunas, 1994. – 134 p.: iliustr. – ISBN 9986-517-08-7
* Motinėle, auginai: dokumentinės apybraižos (iliustr. Germa Sakalauskienė). – Kaunas: Spindulys, 1993. – 258 p.: iliustr. – ISBN 9986-408-02-4
* Vilties žemė: publicistika. – Kaunas: Mažoji poligrafija, 2004. – 277 p. – ISBN 9986-969-62-X
* Tėvo vasara: dokumentinės apybraižos. – Kaunas: Aušra, 1996. – 284 p.: iliustr. – ISBN 9986-407-39-7
* Stiprybės duona: publicistika. – Kaunas: Logotipas, 2010. – 228 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-422-56-3
* Čekų-lietuvių-rusų ir lietuvių-čekų-rusų kalbų praktinis žodynas = Česko-litevský-ruský, litevsko-český-ruský praktický slovník: apie 40 000 žodžių. – Vilnius: Apyaušris, 2010. – 519 p. – ISBN 978-9955-609-50-6


## Šaltiniai

## Literatūra
* Antanina Garmutė: bibliografinė rodyklė: svarbesni mokslo darbai, išradimai, literatūriniai kūriniai (sud. Dalia Paukštienė). Mokslininkė ir rašytoja / Aldona Gricienė, Dalia Paukštienė, Stanislovas Sajauskas. – Kaunas: Mažoji poligrafija, 2006. – 104 p.: iliustr. – ISBN 9986-969-87-5
Vienos dienos kronika

„**Vienos dienos kronika**“ – 1963 m. Lietuvos kino studijoje sukurtas meninis filmas. Trukmė – 84 min. Nespalvotas.

## Turinys
Per radiją skaito nekrologą žinomam rusų mokslininkui Muratovui. Pagyvenęs liaudies tarėjas Rimša, posėdžiaudamas teisme, niekaip negali atitrūkti nuo savo ir Muratovo audringos jaunystės prisiminimų: alkana porevoliucinė Rusija, Ispanijos karas… Šiandien svarstoma byla – apie nužudymą. Inteligentiškas liudininkas Venckus, Rimšos vis kamantinėjamas, kodėl stovėjęs po medžiu, kai greta žudė žmogų, nesugeba atsakyti kitaip: lijo. Abu herojai atsitiktinai susitinka oro uoste: pasirodo, į Muratovo laidotuves Leningrade ruošiasi ir buvęs jo mokinys Venckus. Kadangi reisas atidedamas, vyresniajam persekiojant buvusį liudininką bei mokinį po naktinį Vilnių, iškyla naujos Muratovo gyvenimo detalės: apie 1950-tuosius jis buvęs visaip persekiojamas dėl „buržuazinio idealistinio“ kibernetikos mokslo. Užfiksavęs kai kurias Venckaus dabartinio gyvenimo detales (gyvena pas savo viršininką Donatą, bet paveržė jo žmoną Janiną), Rimša ima kaltinti naująjį pažįstamąjį jeigu ne tiesiogine Muratovo išdavyste, tai bent jau nepilietiškumu.

## Kūrėjai
* Scenarijaus autorius ir režisierius – Vytautas Žalakevičius
* Operatorius – Algirdas Araminas
* Dailininkas – Algirdas Ničius
* Kostiumu dailininkė – Nijolė Klišiūtė
* Kompozitorius – Eduardas Balsys. Panaudota Edvardo Grygo muzika
* Antrasis režisierius – Marijonas Giedrys
* Antrasis operatorius – Donatas Pečiūra, Algirdas Šimkus
* Garso operatorius – Kazimieras Zabulis
* Montažas – Mingailė Murmulaitienė
* Režisieriaus asistentė – Regina Vosiliūtė.

## Vaidina
* Rimša – Bronius Babkauskas (jaunystėje – Antanas Šurna)
* Muratovas – Ivanas Dmitrijevas (jaunystėje – A. Gajevas)
* Venckus – Algimantas Masiulis
* Janina – Elvyra Žebertavičiūtė
* Borisas – Igoris Ozerovas
* Donatas – Donatas Banionis
* Marija – Eugenija Šulgaitė
* Daina – Nijolė Vikiraitė
* teisėjas – Henrikas Paulauskas
* viešbučio administratorė – Elena Žalinkevičaitė-Petrauskienė
* pilotas – Regimantas Adomaitis
* taip pat Ilja Rudas-Gercovskis, Vytautas Tomkus, A.Kovylinas, P.Mironovas, G.Tarataikinas, P.Vosyliūtė ir kiti.

## Apdovanojimai
Diplomai už geriausią režisūrą V. Žalakevičiui, už garso operatoriaus darbą K. Zabuliui VI Pabaltijo ir Baltarusijos kino festivalyje Taline (1965 m.).

## Nuorodos
* Filmo ištraukos
Evaldas Leonardas Garška

**Evaldas Leonardas Garška** (g. 1939 m. rugpjūčio 15 d. Laukininkuose, Rokiškio apskritis) – Lietuvos fizikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.

## Biografija
1962 baigė Vilniaus universitetą. 1989 m. fizikos ir matematikos mokslų daktaras.

Nuo 1962 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 1991 m. Radiofizikos katedros profesorius. Tyrimų sritys: akustoelektrinė sąveika, pjezopuslaidininkių ir sluoksninių darinių akustovaržinis reiškinys. 1994 m. Lietuvos mokslininkų sąjungos vicepirmininkas.

Žmona Aldona, dukterys – Kristina (g. 1971 m.) ir Vilma (g. 1972 m.).

## Bibliografija
* Bendroji fizika, 1974 m.
* Magnetizmo įvadas, 2 d. 1992-1997 m.
* Signalų apdorojimo įtaisai, elektroninis leidinys, 2001 m.
* Profesorius habilituotas daktaras Stanislovas Sajauskas, bibliografinė rodyklė, parengė, Kauno technologijos universitetas, Kaunas, Technologija, 2005 m. ISBN 9955-09-908-9

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Evaldas Leonardas Garška. Garsas - bet negirdimas, bangos - bet ne elektromagnetinės. Mokslas ir gyvenimas. 2001 m. Nr.3
Petras Henrikas Garška

**Petras Henrikas Garška** (g. 1933 m. liepos 13 d. Gyliuose, Rokiškio apskritis) – Lietuvos dailininkas, juvelyras, skulptorius, medalininkas.

## Biografija
1960 m. Telšių taikomosios dailės technikume įgijo juvelyro specialybę. 1962–1993 m. Vilniaus dailės instituto (nuo 1990 m. Vilniaus dailės akademija) dėstytojas. Dizaino katedroje studijavo skulptūrą pas P. Aleksandravičių ir F. Daukantą, šriftą – pas A. Gurską. 1992 m. pirmasis Lietuvos monetų kalyklos dizaineris.

## Kūryba
1965–2003 m. sukūrė daugiau kaip 150 žymių asmenų ir proginių medalių, tarp jų: Salomėja Nėris 1974 m., Liudvikas van Bethovenas 1976 m., Jonas Biliūnas 1978 m., Jonas Basanavičius 1981 m., Antanas Vienuolis-Žukauskas 1981 m., Pablas Pikasas 1981 m., Nikolo Paganinis 1982 m., Mikalojus Konstantinas Čiurlionis, „Baltistų kongresas“, abu 1985 m., Paulius Galaunė, Simonas Daukantas abu 1989 m., Šatrijos Ragana 1995 m., „Lietuvos monetų kalykla“ 1993 m., 1995 m., „Ilguvos parapijos 200 metų“ 1995 m., „Rokiškio miestas“ 1999 m., Generolas Jonas Žemaitis, Barbora Radvilaitė 2001 m., 2002 m., „Pirmoji Lietuvos kolekcininkų asociacijos paroda Vilniuje“ 1995 m. Sukūrė įvairių kolekcinių medalių.

Nuo 1984 m. Lietuvos medalių parodų, nuo 1986 m. Baltijos šalių medalių trienalių dalyvis. Jo medalių turi Britų muziejus (Londone), Tretjakovo galerija (Maskvoje), Lietuvos nacionalinis muziejus, Lietuvos dailės muziejus, Rokiškio krašto muziejus.

**Žymenys:**
* Gedimino 3 laipsnio ordinas, 1993 m.
* Vytauto Didžiojo 5 laipsnio ordinas, 1993 m.
* Dariaus ir Girėno medalis, 1993 m.
* Lietuvos kolekcininkų asociacijos garbės žymuo, 1995 m.
* Angelo sargo žvaigždė ir medalis, 1999 m.
* Šv. Kazimiero ordino magistro žvaigždė ir riterio ordinas, 1999 m.
* Rokiškio, Ignalinos, Kupiškio savivaldybių merų grandinės
* Vilniaus universiteto rektoriaus ženklas
* Lietuvos kultūros žymūno ženklelis

Pagal jo sukurtus projektus nukaldintos:
* l, 2 ir 5 ct monetos
* 1993–1996 m. apyvartoje buvusios 10, 20, 50 ct ir l, 2, 5 Lt monetos
* Proginė 10 litų moneta S. Dariaus ir S. Girėno skrydžio per Atlantą 60-mečiui, 1993 m.

Image:1centas 1991 Lietuva.png|1 centas
Image:2 centai (1991).jpg|2 centai
Image:5 centai (1991).jpg|5 centai

## Šaltiniai
Kanonada

**Kanonada** – 1961 m. Lietuvos kino studijoje sukurtas meninis filmas-drama. Trukmė – 70 min.

## Kūrybinė grupė
* Režisieriai – Arūnas Žebriūnas, Raimondas Vabalas;
* Scenarijaus autorius – Vytautas Rimkevičius;
* Operatorius – Jonas Gricius;
* Antrasis operatorius – Donatas Pečiūra;
* Dailininkas – Algimantas Zaviša;
* Kastiumų dailininkė – Nijolė Klišiūtė;
* Kompozitorius – Eduardas Balsys;
* Garso operatorius – Julijonas Batuneris;

## Vaidina
* Eugenija Pleškytė – *Dovilė*
* Stasys Petronaitis – *Vytenis*
* Vaclovas Muraška – *Budrys, Vytenio tėvas*
* Stepas Jukna – *Stankus*
* Rolandas Butkevičius – *Povilas, Stankaus sūnus*
* Bronius Babkauskas – *Drimba*
* Stasys Čaikauskas – *skerdžius*
* Regina Varnaitė – *Magdutė*
* Antanas Pikelis – *Laucius*
* Gražina Urbonaitė – *Laima, jo žmona*
* Leonidas Milašauskas – *Juozukas*
* Eugenija Šulgaitė – *valstietė*
* Juozas Rygertas – *Aleksas*.

## Turinys
Pirmosios pokario dienos Lietuvos kaime, tarpuvaldis: vokiečių jau nebėra, rusų dar nėra, apie savą valdžią galima tik svajoti, kažkur tebeaidi nežinia kieno pabūklų kanonados. Į visai izoliuotą nuo išorinio pasaulio kaimą (iš vienos pusės – išsiliejęs Nemunas, iš kitos – minų laukai) kažkaip parsigauna raudonarmmietės palaidinę vilkinti Dovilė, jaunoji vietinio mokytojo duktė. Jos tėvą sušaudė vokiečiai, o per stebuklą išlikusioje mokykloje gyvena su vokiečiais bendradarbiavęs ūkininkas Stankus. Kadaise Dovilė draugavo su Stankaus sūnumi studentu Povilu. Sudegintam kaimui gresia badas. Valstiečiai ryžtasi patys išminuoti laukus. Neapsieinama be paskutiniųjų aukų. Stankus, suviliojęs Lauciaus žmoną Laimą, nušauna ką tik gimusio savo sūnelio netikrą tėvą, o pats žūva valstiečių įvarytas į užminuotą lauką. Prasideda sėja ir nors tebeaidi tolimos kanonados, žmonės aria, dėl visa ko šautuvus ant pečių užsimetę…
Puerto Rico Soccer League

**Puerto Riko futbolo lyga** – aukščiausioji Puerto Riko futbolo lyga. Pirmoji unifikuota futbolo lyga salos istorijoje.

## Istorija
Dabartinė futbolo lyga pakeitė prieš tai buvusį Nacionalinį čempionatą ().

Futbolo lyga įkurta 2008 m. gegužės 14 d. Pirmosios rungtynės sužaistos 2008 m. birželio 28 d., o baigėsi spalio mėnesį. Buvo sužaistos 56 rungtynės.

2009 m. lyga buvo padalinta į Apertura ir Clausura. Apertura žaidžiama nuo rugsėjo iki gruodžio mėn., tuo tarpu Clausura nuo sausio iki balandžio mėn.

## Pirmas divizionas

## Antras divizionas

## Taip pat skaitykite
* Puerto Riko vyrų futbolo rinktinė

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali lygos svetainė
* futbolboricua.co
* RSSSF duomenų bazė
* Puerto Riko Futbolo Federacija
Juozas Rygertas

**Juozas Rygertas** (1936 m. sausio 2 d. Kaune – 2021 m. gruodžio 24 d. Vilniuje) – lietuvių teatro ir kino aktorius.

## Biografija
Nuo 1955 iki 1959 m. studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Aktorinio meistriškumo katedroje (vad. Romualdas Juknevičius). Nuo 1959 iki 1962 m. dirbo Kapsuko dramos teatre. Nuo 1963 iki 1993 m. ir nuo 1995 iki 2000 m. – Lietuvos valstybinio akademinio dramos teatro aktorius (sukūrė virš 60 vaidmenų).

## Filmografija
* Aleksas – Kanonada (1961) – rež. Arūnas Žebriūnas, Raimondas Vabalas
* Aleksas – Žingsniai naktį (1962) – rež. Raimondas Vabalas
* Niekas nenorėjo mirti (1963) – rež. Vytautas Žalakevičius
* Kunigas Vaisieta – Suaugusių žmonių žaidimai (1967) – rež. Ilja Rudas-Gercovskis, Algimantas Kundelis, Marijonas Giedrys
* Bomono kaliniai (1970) – rež. Jurijus Lysenka
* Dailininkas – Akmuo ant akmens (1971) – rež. Raimondas Vabalas
* Vienuolis – Herkus Mantas (1972) – rež. Marijonas Giedrys
* Atpažinimas (1973) – rež. Leonidas Menakeris
* Liepsna (1974) – rež. Vitalijus Četverikovas
* Leitenantas Polokas – Smokas ir Mažylis (1975) – rež. Raimondas Vabalas
* Laikas nelaukia (1975) – rež. Vitalijus Četverikovas
* Dautartas – Vaikinas iš Darbo gatvės (1977) – rež. Algirdas Dausa
* Mainai (1980) – rež. Raimondas Vabalas
* Kroftas - Endhauzo paslaptis, rež. Balys Bratkauskas, LTV
* Turtuolis, vargšas... (1982) – rež. Arūnas Žebriūnas
* Papagoda – Barbora Radvilaitė (1982) – rež. Vidmantas Bačiulis, LTV
* Slaptas pasivaikščiojimas (1985) – rež. Valerijus Michailovskis
* Miškais ateina ruduo (1990) – rež. Raimondas Vabalas
* Kunigaikštis Čartoriskis – Marius (1990) – rež. Marijonas Giedrys, Jonas Pakulis.

## Apdovanojimai
* 1978 m. LTSR nusipelnęs artistas

## Šaltiniai
Kazimieras Garšva

**Kazimieras Garšva** (g. 1950 m. lapkričio 11 d. Linkuvoje) – Lietuvos kalbininkas, humanitarinių mokslų daktaras,  draugijos „Vilnija“ pirmininkas.

## Biografija
1973 m. baigė Vilniaus universitetą. 1973–1976 m. TSRS mokslų akademijos Kalbotyros instituto Maskvoje aspirantas. 1977 m. filologijos mokslų kandidatas.

Nuo 1973 m. Lietuvių kalbos instituto mokslo darbuotojas. 1990 m. Vilnijos draugijos kūrėjas, 1990–1995 m. ir nuo 1997 m. pirmininkas. 2016 m. apdovanotas ordino "Už nuopelnus Lietuvai", Karininko kryžiumi.

## Mokslinė veikla
Tiria lietuvių kalbos tarmes, daugiausia paribio, bendrinės lietuvių kalbos fonetiką ir fonologiją, Lietuvos laisvės kovų istoriją. Yra aprašęs šiaurės vakarų panevėžiškių patarmę, Latvijos, Baltarusijos, Lenkijos (Seinų krašto) lietuvių šnektas. Visuotinės lietuvių enciklopedijos straipsnių autorius.

## Bibliografija
* Priegaidės fonologinėje sistemoje (remiantis lietuvių kalba), 1977 m., rusų k.
* Joniškėlio apylinkių šnektos tekstai, 1982 m.
* Lietuvių kalbos gramatika rusų k., vienas autorių, 1985 m.
* Kalbų ryšiai ir sąveikos, 1989 m.
* Pietryčių Lietuvos autonomijos klausimai, 1990 m., 1991 m.
* Lietuvos rytai, 1993 m.
* Dabartinės lietuvių kalbos gramatika, vienas autorių, 1994 m., 3 leid. 1997 m.
* Armija Krajova Lietuvoje, 2 t. 1995-1999 m.

## Šaltiniai
Pranas Garšva

**Pranas Garšva** (1915 m. sausio 18 d. Pasnietalys, Veliuonos valsčius – 1993 m. sausio 24 d. Čikaga) – Lietuvos kunigas, spaudos darbuotojas.

## Biografija
Nuo 1933 m. marijonas. 1937 m. baigė Marijampolės marijonų gimnaziją. 1937–1940 m. studijavo filosofiją Marijonų filosofijos institute Kaune, teologiją Vytauto Didžiojo universitete, 1941–1942 m. ir 1946–1947 m. Tiubingeno universitete, 1947–1948 m. Šv. Tomo Akviniečio (Angelicum) universitete Romoje, kur gavo teologijos licenciato laipsnį. 1942 m. įšventintas kunigu. 

Nuo 1942 m. kunigas ir Aukštesniosios prekybos mokyklos kapelionas Marijampolėje. 1944 m. pasitraukė į Vakarus, 1944–1946 m. Tiubingeno lietuvių karo pabėgėlių stovyklos kapelionas. 1948 m. persikėlė į Argentiną. 1948–1954 m. dirbo laikraštyje „Laikas“, 1952–1954 m. jo redaktorius. Nuo 1954 m. Avellanedos marijonų vienuolyno viršininkas ir Aušros Vartų lietuvių parapijos Buenos Airėse klebonas.

Nuo 1957 m. gyveno JAV. 1957–1992 m. laikraščio „Draugas“ redakcijos vadovas – moderatorius ir vyriausias redaktorius. 1958–1972 m. Lietuvių knygos klubo Čikagoje vedėjas. Nuo 1964 m. Lietuvių skaučių seserijos, Lietuvių skaučių sąjungos, ateitininkų korporacijos „Giedra“ dvasios vadas. Nuo 1933 m. bendradarbiavo leidiniuose „Šaltinis“, „Darbininkas“, „Lux Christi“, „Mūsų laikraštis“, „Tėviškės žiburiai“.

## Bibliografija
* *Negęstanti šviesa*: Marijonų veikla Amerikoje, 1964 m.

## Šaltiniai
Kristupas Garšvila

**Kristupas Garšvila** (*Garšvilas, Goršvila*, , 1671 m. liepos 25 d. Lydos apskritis – 1721 m. balandžio 21 d. Vilnius) – SJ, Lietuvos kunigas, filosofas, pedagogas, dramaturgas, literatas.

## Biografija
1687 m. jėzuitas. 1697-1701 m. studijavo Vilniaus universitete. 1700 m. įšventintas kunigu. 1701-1717 m. Pinsko, Vilniaus, Daugpilio, Gardino, Varšuvos jėzuitų kolegijose ir Vilniaus universitete dėstė retoriką, hebrajų kalbą, filosofiją, teologiją ir kanonų teisę. 1717-1720 m. Polocko jėzuitų kolegijos, 1720-1721 m. Vilniaus universiteto rektorius.

Pagal jo scenarijus Vilniuje surengti spektakliai: „Išminčiaus tremtis“ () 1696 m., „Teisingo keršto atnaujinimo pelenai“ (*Cineres ad instam vindictam animatis*), „Pergalės ženklas“ (*Znak zwycięski*, abu 1702 m., šio autorystė spėjama). Išliko jo dėstyto filosofijos kurso užrašai.

## Šaltiniai
Garsenė

**Garšvinė** (), **Garsenė** – miestelis Latvijoje, Žiemgaloje, Aknystės savivaldybėje, šalia plento Daugpilis-Ryga, 9 km į pietryčius nuo Aknystos, prie Lietuvos sienos, Garsenės valsčiaus centras.  kodas – 566200. 221 gyventojas (2021 m.).

## Istorija
Garšvinė pirmą kartą paminėta 1563 m. 1565 m. jau buvo bažnyčia, 1792 m. pastatyta nauja. Rusijos imperijos valdymo metais Garšvinės valsčius priklausė Kauno gubernijai. 1921 m. Lietuva Garšvinės valsčių ir kitas žemes iškeitė į Baltijos pajūrį. 1941 m. ir 1945–1949 m. rusų okupacinė valdžia į Sibirą ištrėmė 144 Garšvinės valsčiaus gyventojus.

Yra pradžios mokykla, paštas, kultūros namai, biblioteka, medicinos punktas, neoromaninė evangelikų liuteronų bažnyčia, statyta 1906 m., Kraštotyros muziejus. 1860 m. pastatyti, 1885 m. išplėsti dvaro sodybos neogotikiniai rūmai, arklidės, vandens malūnas, parkas.

## Lietuviai
Garšvinės apylinkės priklauso lietuvių etninių žemių plotui. Daug vietovardžių ir pavardžių lietuviškos kilmės. Oficialiais duomenimis, 1930 m. 14 % valsčiaus gyventojų buvo lietuviai (iš tiesų jų buvo daugiau). Maždaug iki 1950 namuose čia kalbėta lietuviškai. Asimiliaciją ypač skatino tai, kad vietos lietuviai, kaip ir latviai, buvo evangelikai liuteronai. Apie 1965 kraštotyrininkas J. Kulitanis parengė „Garšvinės šnektos žodyną“, 3300 latviškų žodžių išvertė į Garšvinės lietuvių šnektą (rankraštį saugo Latvijos nacionalinė biblioteka Rygoje). XXI a. pr. lietuviškai (uteniškių šnekta) dar kalbėjo vyresnieji Garšvinės valsčiaus Brunkenų, Indonių ir kitų kaimų gyventojai. Dauguma kitų lietuvių čia įsikūrė po Antrojo pasaulinio karo. 2000 m. lietuviai sudarė 5,1 % Garšvinės valsčiaus gyventojų.

## Šaltiniai
Karolis Garuckas

**Karolis Garuckas** (1908 m. gegužės 1 d. Užkalniuose, Ramygalos valsčiuje – 1979 m. balandžio 6 d. Ceikiniuose, Ignalinos rajone) – SJ, Lietuvos kunigas, disidentas.

## Biografija
1931 m. jėzuitas. 1935–1938 m. studijavo filosofiją Pulache prie Miuncheno, 1938–1942 m. teologiją Valkenburge (Olandija). 1941 m. įšventintas kunigu. Grįžęs į Lietuvą nuo 1942 m. dirbo kapelionu mokyklose, dėstė tikybą. Nuo 1945 m. Vilniaus vyskupijos bažnyčių klebonas (Šv. Jonų bažnyčia Vilniuje, nuo 1948 m. Reškutėnų Šv. Izidoriaus bažnyčia, nuo 1952 m. Kabelių Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia, nuo 1958 m. Dūkšto Šv. Stanislovo Kostkos bažnyčia, 1960 m. Palūšės Šv. Juozapo bažnyčia, 1961 m. Paringio Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia). 1960 m. okupacinė valdžia atėmė dvasininko registracijos pažymėjimą. 1963 m. leista dirbti kunigu, paskirtas Ceikinių parapijos klebonu.

Gynė Bažnyčios ir žmogaus teises, rašė pats ir su kitais protesto raštus dėl tikinčiųjų ir kunigų persekiojimo, raštu oficialiai atsisakydavo dalyvauti tarybų valdžios rinkimuose, skatino blaivybę. Buvo KGB sekamas, tardomas. Vienas Lietuvos Helsinkio grupės steigėjų, 1976 m. gruodžio 1 d. jis, Eitanas Finkelšteinas, Viktoras Petkus, Tomas Venclova, ir Ona Lukauskaitė-Poškienė Maskvoje surengė spaudos konferenciją užsienio žurnalistams, kurioje paskelbė apie grupės įkūrimą bei tikslus. Garsėjo pamokslais, rekolekcijomis. Parašė straipsnių į nelegalius leidinius – Lietuvos katalikų bažnyčios kroniką, „Aušrą“, išvertė L. Pastora veikalą „Popiežių istorija“ (Geschichte der Päpste, 16 t. 1955–1961 m., rankraštis).

## Įvertinimas
* 1999 m. Vyčio Kryžiaus ordino Karininko kryžius, po mirties.

## Literatūra
* Didysis kovotojas: Kunigas Karolis Garuckas, Worcester, 1989 m.

## Šaltiniai
Aleksas Garunkštis

**Aleksas Garunkštis** (1928 m. gegužės 26 d. Kaniūkai, Užpalių valsčius – 1992 m. spalio 21 d. Vilnius) – Lietuvos geografas ir geologas, fizinių mokslų daktaras.

## Biografija
1952 m. baigė Vilniaus universitetą. 1958 m. geografijos mokslų kandidatas.

1952–1964 m. Lietuvos mokslų akademijos Geologijos ir geografijos instituto mokslinis bendradarbis, 1959–1963 m. Sapropelio laboratorijos vadovas. 1964–1968 m. Geologijos instituto Kvartero geologijos sektoriaus vadovas. 1968–1992 m. Vilniaus pedagoginio instituto dėstytojas, nuo 1990 m. profesorius.

Mokslinės veiklos kryptys – ežerų raidos, vidaus vandenų ir kraštovaizdžio apsaugos tyrimai. 

## Bibliografija
* Ežerai gimsta, bręsta ir miršta, su A. Stanaičiu, 1969 m.
* Kauno marių krantų abrazijos tolesnės raidos ypatumai, 1974 m., rusų k.
* Lietuvos ežerų sedimentaciniai procesai, 1975 m., rusų k.
* Geomorfologijos laboratorinių darbų topografinis pagrindas, 1976 m.
* Kodėl sensta Lietuvos ežerai, su A. Stanaičiu, 1978 m.
* Lietuvos vandenys, 1988 m.
* Plungė – Babrungo kraštas, su R. Kontvainiu ir A. Stanaičiu, 1993 m.

## Literatūra
* Algirdas Stanaitis. Profesorius Aleksas Garunkštis, Vilnius, 1993 m., papildytas leid. Vilniaus pedagoginio universiteto leidykla, 2008 m. ISBN 978-9955-20-247-9

## Šaltiniai
Julija Gascevičiūtė

**Julija Gascevičiūtė-Zmirskienė** (1928 m. sausio 2 d. Pociūnėliai, Radviliškio valsčius – 2018 m. kovo 25 d.) – Lietuvos teatro aktorė.

## Biografija
1944–1945 m. Žemaičių teatro Telšiuose, 1946–1948 m. ir 1950–1990 m. Šiaulių dramos teatro aktorė, 1948 m. baigė šio teatro dramos studiją, vadovas Kazys Juršys.

## Žymesni vaidmenys
* Nora – Henrikas Ibsenas. Nora, 1953 m.
* Jelena – Antonas Čechovas. Dėdė Vania, 1954 m.
* Flora – Onorė de Balzakas. Viengungio gyvenimas, 1956 m.
* Marta – Aleksandras Kasona. Medžiai miršta stovėdami, 1957 m.
* Ebolė – Frydrichas Šileris. Don Karlas, 1960 m.
* Patricija Holman – Erichas Marija Remarkas. Trys draugai, 1965 m.
* Erika – Paulis Putninis. Saldi ištikimybės našta, 1982 m.
* Julijos Motina – Vidmantė Jasukaitytė. Žemaitė, 1986 m.

## Įvertinimas
* 1977 m. Lietuvos nusipelniusi artistė
* 1998 m. Potencijos Pinkauskaitės premija

## Šaltiniai
Vladimiro-Suzdalės kunigaikštystė

**Vladimiro-Suzdalės kunigaikštystė** (rusų kalba: *Влади́миро-Су́здальское кня́жество*) – Rusios kunigaikštystė, gyvavusi X – XIII a. amžiuose Volgos-Okos tarpupyje. 

Tai buvo didžiausia šiaurės rytų Rusios kunigaikštystė. Pagrindiniais jos centrais buvo Didysis Rostovas, Suzdalė, Vladimiras (visi šie miestai savo laiku buvo kunigaikštystės sostinėmis).

Skirtingais laikotarpiais šio politinio vieneto statusas ir pavadinimas skyrėsi. IX–XI a teritorija buvo žinoma kaip **Rostovo žemė**, XI a. vid. – 1157 m. **Rostovo-Suzdalės kunigaikštystė**, o nuo XIII a. vidurio – **Vladimiro Didžioji kunigaikštystė**.

## Įkūrimas
Ją įkūrė Naugardo slavėnai ir krivičiai merių žemėse, kolonizuotose X a. pab., kurios buvo vadinamos zalesje (t. y. "už miško"). 

Pirmieji žymesni šios valstybės valdovai buvo Vladimiro Monomacho sūnus Jaropolkas (valdė 1093 – 1125 m.) ir Jurijus Dolgorukis (1125 – 1157 m.), šiam valdant kunigaikštystė tapo nepriklausoma nuo Kijevo Rusios.

## Klestėjimas

XI–XII a. valstybės žemės plėtėsi, įkurti nauji miestai. 1157 – 1174 m. valdęs Andrejus Bogoliubskis pradėjo tituluotis didžiuoju kunigaikščiu (XIII–XIV a. Vladimiro didžiojo kunigaikščio titulas buvo aukščiausias šiaurės rytų Rusijoje). 1299 m. Vladimiro-Suzdalės kunigaikštystė tapo visos Rusios religiniu centru. 1169 – 1170 m. į jo valdžią pateko Kijevas ir Naugardas, Kijevo miesto reikšmė sumenko, o iškilo Vladimiras. Klestėjo amatai, architektūra, dailė. 

Valstybė labiausiai iškilo valdant Vsevolodui Didžiajam Lizdui (1176–1212 m.) ir jo palikuonims, tuomet Vladimiro-Suzdalės įtakoje buvo Riazanė, Naugardas, Černigovas, kuriam laikui ir Haličas, Smolenskas. 

Po Vsevolodo mirties jo sūnums atskirtos Rostovo kunigaikštystė (1207 m.) ir Suzdalės kunigaikštystė (1217 m.). 
## Skaidymasis ir nuosmukis
1238 m. valstybę nusiaubė ir užėmė Aukso Orda, kuri sunaikino didžiausius miestus. Vsevolodo sūnus Jurijus pralaimėjo ir buvo užmuštas kare su mongolais. Po jo mirties 1243 m. Vladimiro sostą užėmė brolis Jaroslavas. Jis buvo priverstas pripažinti Aukso Ordos viešpatavimą. Nors 1262 m. Vladimiro kunigaikštis Aleksandras Neviškis sumušė mongolus, jo pergalė buvo laikina.

Po šių istorinių kataklizmų kunigaikštystė subyrėjo į keliolika dalinių kunigaikštysčių. Tai buvo: Galičo, Gorodeco, Dmitrovo, Kostromos, Maskvos, Perejeslavo, Rostovo, Starodubo, Suzdalės, Tverės, Ugličiaus, Jurjevo ir Jaroslavlio kunigaikštystės. Jos buvo nepriklausomos, tačiau formaliai virš jų valdžią visada turėjo vienas kunigaikštis, skiriamas Aukso Ordos ir tituluojamas Vladimiro didžiuoju kunigaikščiu. Tačiau jie ilgainiui ėmė reziduoti savo kunigaikštysčių sostinėse, o ne Vladimire.

Nuo 1325 m. regione galiausiai įsigalėjo Maskvos didžioji kunigaikštystė.

Vladimiro-Suzdalės kunigaikštystėje pradėjo formuotis didžiarusių tautybė, jos kunigaikščiai pirmieji ėmė vienyti Rusios žemes, o valstybės vakarinėje dalyje įkurta Maskva iškilo XV a. ir tęsė žemių vienijimą 

## Šaltiniai
Ipolitas Gasiūnas

**Ipolitas Gasiūnas** (1902 m. gegužės 21 d. Bačiūnai, Šiaulių apskr. – 1975 m. liepos 19 d. Vilnius) – Lietuvos biologas, biologijos mokslų kandidatas.

## Biografija
1933 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. 1951 m. biologijos mokslų kandidatas.

Nuo 1933 m. Vytauto Didžiojo universiteto (nuo 1946 m. Kauno universitetas) dėstytojas; 1944–1948 m. Bendrosios biologijos katedros vedėjas. Nuo 1949 m. Biologijos instituto (nuo 1959 m. Zoologijos ir parazitologijos institutas, dab. Ekologijos institutas) mokslo darbuotojas, 1950–1952 m. Ventės rago biologijos laboratorijos vadovas; nuo 1944 m. docentas.

## Mokslinė veikla
Fiziologijos, hidroentomologijos ir hidrobiologijos naujų tyrimo krypčių Lietuvoje pradininkas. Pirmasis Lietuvoje nagrinėjo anafilaksiją. Nustatė, kad Lietuvoje yra palankios sąlygos vystytis maliariniams uodams (*Anopheles*), ištyrė šių uodų biologiją ir ekologiją, reliktine vandens fauną, ypač vėžiagyvius, inicijavo žuvų mitybinės bazės gausinimo tyrimus. Jo pastangomis į Lietuvą buvo introdukuoti ir aklimatizuoti Kaspijos limanų vėžiagyviai.

## Bibliografija
* Kuršių marios, su kitais, 1959 m., rusų k.
* Lietuvos vandens dugno gyvūnija, 1972 m.
* Nemunas, su kitais, 1978 m.
* Biologas Ipolitas Gasiūnas (sud. Algimantas Jakimavičius). – V.: Vilniaus universiteto Ekologijos institutas, 2005. – 144 p.: iliustr. – ISBN 9986-443-28-8

## Įvertinimas
* 1960 m. – LTSR valstybinė premija, su kitais.

## Šaltiniai
Antanas Petruškevičius

**Antanas Petruškevičius** (1896 m. spalio 8 d. Pitsburge, JAV – 1942 m. lapkričio 21 d. Sverdlovsko kalėjimas) – Lietuvos kariuomenės majoras, gaisrininkas.

## Biografija
Gimė lietuvių emigrantų šeimoje, kuri 1908 m. grįžo į Lietuvą ir Suvalkų gubernijos Marinavo kaime nusipirko ūkį. Iki 1915 m. mokėsi Seinuose, vėliau Vilniuje. Įpusėjus Pirmajam pasauliniam karui pasitraukė į Voronežą, kur buvo paimtas į Rusijos kariuomenę. 1917 m. baigė Pskovo karo mokyklą. Suteikus praporščiko laipsnį, buvo nusiųstas tarnauti į Viazmą.

1918 m. grįžo į Lietuvą ir Seinų „Žiburio“ gimnazijoje dirbo gimnastikos mokytoju. Bandė mokytis Seinų kunigų seminarijoe, bet greitai suprato, kad jo pašaukimas yra armija. 1919 m. sausio 28 d. stojo savanoriu į besikuriančią Lietuvos kariuomenę. Būdamas Pirmojo pėstininkų pulko jaunesniuoju karininku dalyvavo kovose su bolševikais ir lenkais.

A. Petruškevičiaus vadovaujama kuopa 1919 m. vasarį gynė Seinus nuo puolančios Lenkijos kariuomenės. Jėgos buvo nelygios ir lietuvių dalinys neatlaikė. Žuvusieji kariai buvo palaidoti Seinų parapijos kapinėse, o sužeistas Antanas pasitraukė į Lietuvą. Už demarkacinės linijos liko šeima. Lenkų valdžia suėmė ir sumušė savanorio tėvą Lauryną Petruškevičių, vėliau jis buvo įkalintas Suvalkų kalėjime. Išleistas iš kalėjimo, netrukus mirė.

Lietuvos kariuomenėje Antanas Petruškevičius tarnavo įvairiose pareigose. 1925 m. baigė Aukštuosius karininkų kursus, 1926 m. įstojo į Šaulių sąjungą ir buvo paskirtas Alytaus apskrities, vėliau Panevėžio apskrities šaulių rinktinių vadu. 1930 m. baigė Ugniagesių kursus, jam buvo suteiktas ugniagesių majoro laipsnis. 1938–1939 m. tobulinosi ugniagesių kursuose JAV.

1941 m. birželio 14 d. sovietai areštavo Petruškevičių šeimą, žmoną Mariją su sūnumi ištrėmė į Sibirą. Pats majoras buvo įkalintas Starobelsko (Sverdlovsko sritis) kalėjime, o 1941 m. lapkričio 3 d. perkeltas į Sverdlovsko VRM kalėjimą. Įvykusio teismo metu Antanas Petruškevičius už priklausymą Lietuvos Šaulių sąjungai nuteistas sušaudyti. Nuosprendis įvykdytas 1942 m. lapkričio 21 d.

## Įvertinimas
* 1928 m. Lietuvos kariuomenės kūrėjų savanorių medalis
* 1928 m. Lietuvos nepriklausomybės medalis
* 1931 m. Šaulių sąjungos Žvaigždė
* 1932 m. Lietuvos ugnegesių sąjungos pasižymėjimo ženklas „Artimui pagalbon“ 3-jo laipsnio kryžius
* 1934 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ketvirto laipsnio ordinas
* 1934 m. Estijos ugniagesių „Sidabro Kryžiaus“ pasižymėjimo ženklas
* 1938 m. Lietuvos ugniagesių sąjungos pasižymėjimo ženklas 2-ojo laipsnio kryžíus „Artimui pagalbon“
* Latvijos ugniagesių „Aukso žvaigždės“ ženklas

## Nuorodos

* Majoro biografija 
* "Lietuvos kariuomenės karininkai 1918-1953 m. " t. 6, psl.118
Vladas Gasiūnas

**Vladas Gasiūnas** (1933 m. kovo 27 d. Ratkūnuose, Panemunio valsčiuje – 2008 m. rugpjūčio 7 d. Vilniuje) – Lietuvos dailėtyrininkas, muziejininkas.

## Biografija
1960–1965 m. studijavo meno istoriją Maskvos M. Lomonosovo universitete. 1965–1968 m. Kauno politechnikos instituto Filosofijos katedros asistentas, 1972–2000 m. – Lietuvos dailės muziejaus darbuotojas. Sudarė dailės rinkinių ir parodų katalogų. Parašė eilėraščių. Visuotinės lietuvių enciklopedijos straipsnių autorius.

## Bibliografija
* Senoji Lietuvos grafika: XVI–XIX a., 1995 m.
* Vasarų žodžiai, eilėraščiai, 1995 m.
* Napoleonas Orda: Senosios Lietuvos vaizdai, 1999 m.
* XIX amžiaus Lietuvos grafika, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007 m. ISBN 978-5-420-01627-5

## Šaltiniai
Arūnas Gasparaitis

**Arūnas Gasparaitis** (g. 1941 m. sausio 1 d. Tauragėje) – Lietuvos ir JAV gydytojas radiologas.

## Biografija
1944 m. su tėvais pasitraukė į Vokietiją. 1972 m. baigė Heidelbergo universitetą. 1986–1989 m. vadovavo Ilinojaus universiteto (Čikaga) ligoninės Gastroenterologinės radiologijos skyriui, 1989–1992 m. Čikagos universiteto ligoninių Gastroenterologinės radiologijos sektoriaus vadovas, nuo 1992 m. Čikagos universiteto ligoninių Kalbos ir rijimo sutrikimų centro radiologijos konsultantas. 1989 m. dėstė Ilinojaus universiteto medicinos koledže, nuo 1989 m. dėsto Čikagos universiteto Pritzkerio medicinos mokykloje; 1986 m. profesorius asistentas. Nuo 1996 m. remia Vilniaus universiteto Medicinos fakulteto Radiologijos centrą ir Kauno medicinos universiteto Radiologijos kliniką, skaito paskaitas, dirba su rezidentais, doktorantais, konsultuoja,
padeda palaikyti ryšius su JAV žurnalais.

Mokslinio darbo kryptis – virškinamojo trakto (ypač stemplės ir plonosios žarnos) ligų radiologinė diagnostika.

## Bibliografija
* Virškinamojo trakto radiologijos vadovėlis rezidentams, 1988 m., anglų k.
* Radiologija, su J. Skuču, 1991 m., anglų k.
* Viršutinės virškinamojo trakto dalies vėžys, su P. MacEneaney, 2002 m., anglų k.
* Šiaurės Amerikos gastroenterologijos klinika, su P. MacEneaney, 2002 m., anglų k.
* Opinis kolitas ir Krono liga: diagnostika ir gydymas, su P. MacEneaney, 2003 m., anglų k.

## Šaltiniai
Sigita Gasparavičienė

**Sigita Gasparavičienė** (g. 1954 m. vasario 16 d. Tytuvėnuose) – Lietuvos architektūros istorikė.

## Biografija
1976 m. baigė istoriją Vilniaus universitete. 1976–1989 m. dirbo Lietuvos valstybės istorijos archyve, 1989–2002 m. Paminklų konservavimo institute (nuo 1992 m. Paminklų restauravimo institutas). 2002 m. įsteigė genealoginiu tyrimu bendrove „Archeonas“, jos vadovė.

## Mokslinė veikla
Tyrimo objektai: Linkuva, Rozalimas, Gėluvos dvaras, Skaraitiškės dvaras, Viduklės dvaras (visi trys Raseinių raj.), Kuršėnų dvaras, Paežerių dvaras (abu Šiaulių raj.), Abromiškių dvaras, Bistrampolio dvaras (Panevėžio raj.), Zalavo dvaras (Švenčionių raj.), Troškūnų bernardinų vienuolynas, Antalieptės karmelitų vienuolynas, Miroslavo marijonų vienuolynas, Laterano kanauninkų vienuolynas Vilniuje, Vilniaus evangelikų liuteronų bažnyčia, Vilniaus Šv. Jekaterinos cerkvė, Vilniaus Katedros aikštė ir Šventaragio skveras, Vingio parkas, senovės žydų kapines Olandų g., Vilniaus senamiesčių kvartalai, pastatai. Tiria ir bajorų palikuonių genealogiją.

## Šaltiniai
Fefanas

**Fefanas** (arba **Fefenas**) – trečia pagal dydį gyvenama sala Čiuko lagūnoje, Karolinų salų salyne, Mikronezijos Federacinėse Valstijose. Plotas – 13,2 km². Gyventojų – 3096 (1980 m.). Šiaurinė salos dalis yra kalvota, aukščiausiame taške iškyla 298 m virš jūros lygio.

Saloje yra gimęs Mikronezijos Federacinių Valstijų prezidentas Manny Mori.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Fefano sala
Jonas Gasiūnas

**Jonas Paulius Gasiūnas** (g. 1954 m. rugsėjo 15 d. Tiumenceve, Altajaus kraštas, Rusija) – Lietuvos tapytojas, pedagogas.

## Biografija
1959 m. grįžo į Lietuvą. Nuo 1960 m. gyveno Staniūnuose (Panevėžio rajonas). 1972 m. baigė Panevėžio 7-ąją vidurinę mokyklą. 1972–1973 m. studijavo Šiaulių pedagoginio instituto Dailės fakultete.  1975–1978 m. mokėsi Kauno Stepo Žuko taikomosios dailės technikume. 1978–1984 m. studijavo LSSR dailės instituto Tapybos katedroje.

Nuo 1992 m. Lietuvos dailės instituto (nuo 1990 m. Vilniaus dailės akademija, VDA) dėstytojas, nuo 1998 m. docentas, nuo 2009 m. Tapybos katedros vedėjas, nuo 2010 m. profesorius.

Nuo 1985 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje. 1986-1993 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narys. 1990 m. įkūrė dailininkų grupę Angis. Gyvena ir dirba Vilniuje.

### Priekabiavimo skandalas
2018 m. sausio mėn. tinklaraštyje „Akadės paslaptis“ paviešintos istorijos apie VDA Tapybos katedros dėstytojo J. Gasiūno galimą seksualinį priekabiavimą prie studenčių. VDA Senato etikos komitetas pasmerkė J. Gasiūno elgesį gavęs 19 buvusių ir esamų studentų pasirašytą skundą. Vasario 1 d. dėstytojas savo noru pasitraukė iš užimamų pareigų.

## Kūryba
10-ojo dešimtmečio pradžios figūrinėje tapyboje žymu naujųjų laukinių, skurdžiojo meno įtaka, būdingos kritinės aliuzijos į mitus, gausu archetipinių ir su individualia simbolika susijusių įvaizdžių („Ir spindinti ietis perveria drakoną“, 1990 m.; „Auksiniai pataikymai virš horizonto“, 1995 m.). Nuo 10-ojo dešimtmečio vidurio tapytus paviršius papildo fumažo technika (piešia ir tonuoja žvakės liepsna), yra grafiti bruožų.

Paveiksluose derina eklektiškus prieštaringus atvaizdus, juos lyg skolinasi iš žiniasklaidos, perkuria masinės kultūros įvaizdžius, ginčija prasminius jų stereotipus, yra aliuzijų į istorinius įvykius („Be tavęs man dangaus vartai nereikalingi…“, 2001 m.; „Švč. Aušros Vartų Mergelė“, „Discovery Channel“, abu 2002 m.; „Didžioji kunigaikštystė“, 2004 m.). Sukūrė objektų („Akordeonas“, 1993 m.; „Aš nebuvau, aš nesu, bet aš tavęs laukiu“, 1995 m.; „Švilpukas“, 2000 m.), instaliacijų („Pelenų sodas“, 1993 m.; „Medžių laikrodis“, „Darbas išlaisvina I“, abu 1995 m.), videomeno kūrinių („Kelionė pajūriu“, „Du sapnai“, abu 2003 m.). Kūryboje atsispindi istorinio, asmeninio laiko kaita, atminties naikinimo ir susigrąžinimo procesai, gausu dylančių, yrančių antropomorfinių objektų, savo pavidalus kartojančių formų motyvų.

Kūrinių yra Lietuvos dailės muziejuje, Modernaus meno centre, privačiose kolekcijose Lietuvoje ir užsienyje.

## Įvertinimas
* 2009 m. tarptautinis „Swedbank“ meno apdovanojimas 
* 2010 m. Lietuvos nacionalinė kultūros ir meno premija

## Šaltiniai
Vladimiras Monomachas

**Vladimiras Monomachas** (; 1053 m. – 1125 m. gegužės 19 d.) – Smolensko (nuo 1067 m.), Černigovo (nuo 1078 m.), Perjeslavo (nuo 1094 m.) kunigaikštis bei Kijevo didysis kunigaikštis (nuo 1113 m.).

## Biografija

Vsevolodo Jaroslavičiaus sūnus. 

## Valdymas

Nuo 1093 m. kariavo su polovcais, išvijo juos iš Rusios žemių, iki 1078 m. kariavo su jų sąjungininku, Černigovo kunigaikščiu Olegu Sviatoslavičiumi. 1113 m. liaudies sukilimo metu buvo bojarinų pakviestas į Kijevą. Jis numalšino sukilimą, išleido įstatymus, varžančius palūkininkų savivalę bei suteikė lengvatų zakupams ir skolininkams. Vladimiras Monomachas suvienijo apie tris ketvirčius Rusios žemių, laikinai likvidavo feodalų nesutarimus.

Išleido „Pamokymą“, propaguojantį santaiką tarp vastiečių ir feodalų.

## Vaikai

* Mstislavas Vladimirovičius Didysis (1076–1132)
* Iziaslavas Vladimirovičius (1077–1096)
* Sviatoslavas Vladimirovičius (1080–1114)
* Jaropolkas Vladimirovičius (1082–1139)
* Viačeslavas Vladimirovičius (1083–1154)
* Marija Vladimirovna (-1146)
* Romanas Vladimirovičius (-1119)
* Eufemija Vladimirovna (-1139)
* Eupraksija Vsevolodina (1070–1109)
* Agafija Vladimirovna (-1113)
* Jurijus Dolgorukis (1099–1157)
* Andriejus Vladimirovičius (1102–1141)
## Nuorodos

## Genealogija

## Galerija


Vaizdas:Wedding of the kingdom of Vladimir II Monomakh.jpg|Vladimiro Monomacho karūnacija
Vaizdas:Congress in Dolobsk 1103.jpg|Vladimiro Monomacho ir Sviatopolko susitikimas Dobelske 
Vaizdas:Instruction of Vladimir II Monomakh.jpeg|Vladimiras Monomachas skaito testamentą


## Šaltiniai
Leonas Gastila

**Leonas Gastila** (1918 m. spalio 2 d. Petrograde, Rusija – 2011 m. spalio 11 d. Vilniuje) – Lietuvos inžinierius mechanikas, technologijos mokslų daktaras.

## Biografija
1946 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. 1944–1950 m. Vytauto Didžiojo universiteto (nuo 1946 m. Kauno universitetas) dėstytojas, 1948–1950 m. Transporto mašinų katedros vedėjas. 1950 m. technikos mokslų kandidatas. 1950–1970 m. Kauno politechnikos instituto dėstytojas, 1950–1964 m. Automobilių transporto katedros vedėjas, nuo 1952 m. docentas. 1970–1990 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto dėstytojas.

## Mokslinė veikla
Svarbiausi darbai iš mašinų gamybos technologijų ir automobilių transporto. 9 išradimų autorius. Sukonstravo mikrovariklių bandymo, vairuotojų psichomotorinių reakcijų tyrimo (Reakcija-2) stendus ir vadovavo jų gamybai. Daug prisidėjo prie automobilių terminijos tobulinimo.

## Bibliografija
* Melioracijos darbų mechanizacija, 1954 m.
* Automobilio vairuotojo mėgėjo vadovas, 1960 m.
* Motociklai, 1961 m.
* Automobilių ir traktorių varikliai, 1974 m.
* Motociklai, motoroleriai ir mopedai, 1976 m.
* Automobiliai ir traktoriai, 1978 m.
* Energija, automobiliniai degalai ir jų tausojimas, 1981 m.

## Šaltiniai
Juozas Kajeckas (Lenkija)

**Juozas Kajeckas** (g. 1935 m. liepos 29 d. Senuosiuose Ramonuose, tuometinėje Suvalkų vaivadijoje, Lenkija) – Lenkijos lietuvių visuomenės veikėjas.

## Biografija
Gimė ir augo lietuviškame kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, dabartiniame Palenkės vaivadijos Seinų apskrities Šipliškės valsčiuje ūkininkų šeimoje. Mokytis pradėjo Vaičiuliškių pradinėje mokykloje, vėliau lankė Punsko lenkišką mokyklą.

1944 m. Kajeckai kartu su kitomis lietuvių šeimomis Trakiškių geležinkelio stotyje buvo pakrauti į gyvulinius vagonus ir ištremti į Zlotovo apskritį Lenkijoje. 1955-57 m. Juozas atliko karinę tarnybą anglies kasyklose Katovicuose. 1957 metais Kajeckų šeima grįžo iš tremties. Juozas apsigyveno Suvalkuose.

1962 m. gegužės 5 dieną buvo išrinktas Lietuvių visuomeninės kultūros draugijos Suvalkų skyriaus pirmuoju pirmininku, šiose pareigose išbuvo kelias kadencijas.

1912 metais Juozo senelio brolis Jurgis Ramonų kaime pastatė atminimo kryžių su užrašu „Jėzau, laimink mus“. 2007 m. Juozas Kajeckas prie kryžiaus pritvirtino lentelę: „1949.12.30 Lenkijos Liaudies Respublika (PLR). Iš Ramonų kaimo ištremtos Kajeckų, Kalesinskų, Burinskų šeimos. 2007 m.“