open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Seredžiaus II piliakalnis

**Seredžiaus II piliakalnis** (*Palocėliai, Seredžiaus piliavietė*) – piliakalnis (A1936) Jurbarko rajono savivaldybės teritorijoje, Seredžiaus pietinėje dalyje, Seredžiaus seniūnija. Pasiekiamas nuo plento  centrinės Seredžiaus sankryžos miestelio žemutinėje dalyje pasukus keliu į dešinę pietų kryptimi ir toliau į kairę rytų kryptimi palei Nemuną – iš viso 600 m, yra kairėje, šiaurėje.

## Piliakalnis

Piliakalnis yra Nemuno ir Dubysos santakoje, jų dešiniuosiuose krantuose, 700 m į pietryčius nuo Seredžiaus pirmojo piliakalnio. Piliakalnį sudaro rytinė kalvelė ir nuo jo į vakarus esantis pylimas. Aikštelė beveik kvadratinė, 50x55 m dydžio. Vakarinėje pusėje, už 30 m pločio griovio supiltas 65 m ilgio, 20 m pločio, 5,5 m aukščio pylimas, pailgas pietų – šiaurės kryptimi. Šlaitai vidutinio statumo, 3,5 m aukščio.

Piliakalnis apardytas Naujųjų laikų dvarvietės, arimų, Nemuno potvynių, dabar dirvonuoja.

## Tyrimai
2000–2002 m. Linas Kvizikevičius rytinio piliakalnio centre, aikštelėje ištyrė 25 m² plotą, po 120 cm storio XVII a.–XVIII a. dvarvietės sluoksniu aptiko storą (kasta iki 3 m gylio, bet sluoksnio apačia nepasiekta) supilto žvyro sluoksnį su plytgaliais, molio tinku, geležinėmis vinimis, žalvarine skardele. Piliakalnis datuojamas XIV a. – XV a. pradžia.

## Istorija
Piliakalnyje stovėjo kryžiuočių pilis *Dubysenburgas*, pastatyta 1406 m. pavasarį. 1407 m. pavasarį-vasaros pradžioje pilis buvo perstatyta, padidinta. Ji buvo kryžiuočių administruojamos Žemaitijos vaito Mykolo Kiuchmeisterio rezidencija. Į pilį buvo patenkama tiltu, šalia jos buvo malūnas, pačioje pilyje – koplyčia. Pilies arsenale buvo nemažai strėlių (1406 m. minima 12 tūkst. strėlių), parakinės artilerijos sviedinių. Tačiau įsiliepsnojus žemaičių sukilimui ir Vytautui užėmus Frideburgo pilį 1409 m. rugpjūčio mėnesį kryžiuočiai patys sudegino Dubysenburgą ir pasitraukė. XVI a. – XVIII a. čia buvo Sapiegų Mežiriečės dvaras.

## Galerija


Seredžiaus Palocėlių piliakalnis 03.jpg|Seredžiaus Palocėlių piliakalnis
Seredžiaus Palocėlių piliakalnis.jpg|Seredžiaus Palocėlių piliakalnis
Seredžiaus Palocėlių piliakalnis 05.jpg|Paminklo ženklas
Seredžiaus Palocėlių piliakalnis 04.jpg|Seredžiaus Palocėlių piliakalnis
Seredžius, Palocėliai.JPG|Nuo Nemuno pusės


## Šaltiniai

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.116
* Linas Kvizikevičius. Seredžius archeologijos šaltinių duomenimis, Lietuvos valsčiai. Seredžius, Vilnius, 2003, p. 117–124.
* Linas Kvizikevičius. Tyrimai Seredžiaus senamiestyje, Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 2002 metais, Vilnius, 2005, p. 208–209.

## Nuorodos
* Lietuvos piliakalniai
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Jonavos degtukų fabrikas

**Jonavos degtukų fabrikas** (vėliau – **Jonavos baldų fabrikas**) – medžio pramonės fabrikas, veikęs Jonavoje.

## Priešistorė, istorija
XIX a. pradžioje Jonavoje dirbo daug įvairių medžio amatininkų, stalių, račių, dailidžių. Jonava palaipsniui tapo vienu iš miško ir medienos pramonės centrų visoje Lietuvoje.

1911 m. liepos 15 d. Chaimas Levinas, Leibas Upnickas ir Eksija Veicšteinas pateikė prašymą Kauno gubernijos valdybai leisti statyti degtukų fabriką prie Jonavos miestelio, 1 km atstumu nuo Sankt Peterburgo–Varšuvos kelio. Pagal projektą fabriką sudarė vieno aukšto gamybinis pastatas ir katilinė, kurioje buvo sumontuotas garo katilas ir garo gaminimo mašina. Tokie įrengimai buvo reikalingi degtukų kotelių džiovinimui.

1912 m. buvo pastatytas Jonavos fabrikas. Po Pirmojo pasaulinio karo, 1919 m. švedų AB „Uran" atstatė fabriką ir jame pradėjo gaminti degtukus. Vienas savininkų – Švedijos verslininkas Ivar Kreuger (1880–1932).

1930 m. fabriką perėmė AB „Lietuvos degtukai“. Degtukai jame buvo gaminami iki 1936 m. Fabrikas veikė kaip „Liepsnos“ padalinys.

## Poistorė
1946 m. vietoje degtuko fabriko įkurtas baldų fabrikas „Beržas“.

1947 m. „Beržą" perėmė Lietuvos TSR miško ir popieriaus pramonės ministerija ir pavadino Jonavos baldų fabriku. Jis ilgą laiką buvo didžiausia ir moderniausia Lietuvos baldų gamybos įmonė.

1958 m. vietoj įmonės įsteigtas Jonavos baldų kombinatas.

1994 m. AB „Jonavos baldai" reorganizuota į keletą savarankiškų įmonių, iš kurių viena – UAB „Baldai Jums".

## Šaltiniai
Meškininkų piliakalnis

**Meškininkų piliakalnis** (*Bišpiliukas*) – piliakalnis (A682P) Jurbarko rajono savivaldybės teritorijoje, prie Meškininkų kaimo, Jurbarkų seniūnija. Pasiekiamas plentu  Vajotuose pavažiavus į kairę žvyrkeliu vakarų kryptimi 950 m ir antroje sankryžoje pasukus link mūrinės sodybos į dešinę šiaurės kryptimi 380 m, nuo jos paėjus per Vajotos upelį 330 m į šiaurės vakarus, yra priekyje, 50 m į vakarus nuo miško krašto.

## Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje Mituvos kairiajame ir Vajotos dešiniajame krantuose. Aikštelė trikampio formos, orientuota pietvakarių–šiaurės rytų kryptimi, 45 m ilgio, 35 m pločio šiaurės rytuose. Jos šiaurės rytų pusėje supiltas lanko formos 44 m ilgio, 2 m aukščio, 13,5 m pločio pylimas, kurio išorinis 3,5 m aukščio šlaitas leidžiasi į 6,5 m pločio, 1,5 m gylio griovį. Šlaitai buvę 12-13 m aukščio, dabar likę 9-10 m.

Piliakalnis apardytas: aikštelės kraštai nugriuvę į upes (dabar Mituvos tvenkinys), vakarinėje dalyje pylimas nuskleistas, jame iškastos duobės. Piliakalnis pradėtas tvarkyti: stiprinamas eroduojantis šlaitas, praretinti želdiniai. Apaugęs lapuočiais medžiais. 

## Tyrimai
2003-2004 m. Gintautas Zabiela aikštelės pietvakerinėje dalyje ištyrė 167 m² plotą, aptiko iki 35 cm storio kultūrinį sluoksnį su lygia keramika, titnago nuoskalomis, akmenų grindinėliais, stulpaviete. Atrodo, kad smėlingame kyšulyje iki įrengiant piliakalnį I tūkstantmetyje pr. m. e. buvo neįtvirtinta gyvenvietė.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu pr. m. e., I tūkstantmečio antrąja puse - II tūkstantmečio  pradžia. 

## Šaltiniai

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.115.

## Nuorodos
* Lietuvos piliakalniai
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Skirsnemunės piliakalnis

**Skirsnemunės piliakalnis** – buvęs piliakalnis Jurbarko rajono savivaldybės teritorijoje, Skirsnemunės pietinėje dalyje, Skirsnemunės seniūnija.

## Piliakalnis

Piliakalnis buvo dviejose supiltose kalvelėse Nemuno ir Talkoto upelio santakoje. Tai turėjęs būti motas su papiliu, kurių liekanas galutinai nuplovė 1946 m. Nemuno potvynis. Daugiau duomenų apie piliakalnį nėra. Dabar tai Nemuno dešiniojo kranto smėlynas.

## Istorija
Piliakalnyje stovėjo kryžiuočių Skirsnemunės (*Kristmemelio*) pilis, pastatyta 1313 m. ir stovėjusi iki 1328 m. Pilį 1314 m. rudenį puolė didžiojo kunigaikščio Vytenio kariuomenė, tačiau neužėmė. Nesėkmingas pilies puolimas buvo ir 1324 m. vasarą, tačiau dėl lietuvių spaudimo 1328 m. pilis buvo apleista. Neaišku, ar šioje vietoje vėliau buvo atstatyta nauja Skirsnemunės pilis, kurią 1409 m. sunaikino žemaičiai.

## Šaltiniai
* Romas Batūra. Veliuona – Lietuvos gynybos skydas kare su Kryžiuočių ordinu (XIII a. pabaiga – XV a. pirmasis ketvirtis) // Veliuona. Vilnius, 2001. p. 83.
* Vytautas Urbanavičius. Skirsnemunės pilis, arba kur stovėjo Kristmemelis // Mokslas ir gyvenimas. Vilnius. Nr. 10, 1992. p. 8–9.
* Vytautas Urbanavičius. Senųjų gyventojų pėdsakai // Jurbarkas. Vilnius, 1996. p. 23.
* Gintautas Zabiela. Lietuvos medinės pilys. Vilnius. 1995. p. 251 (Nr. 82)
* Gintautas Zabiela. Nuo medinės prie mūrinės pilies (Motai Europoje ir Lietuvoje) // Lietuvos pilių archeologija. Klaipėda, 2001. p. 26-27.
* Gintautas Zabiela, Vykintas Vaitkevičius. Archeologijos paminklų žvalgymas Žemaitijoje // Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1996 ir 1997 metais. Vilnius, 1998. p. 488.

## Nuorodos
* Lietuvos piliakalniai
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
2004 m. Indijos vandenyno cunamis

**2004 m. Indijos vandenyno cunamis** – plataus masto stichinė nelaimė, įvykusi 2004 m. gruodžio 26 d. Indijos vandenyno pakrančių regione.

Gruodžio 26 d. 00:58:53 (UTC) laiku įvyko 9,3 balo žemės drebėjimas, kurio epicentras buvo į vakarus nuo Sumatros, netoli Simeuluės salos. Vertikalūs žemės plutos judesiai sukėlė galingas cunamio bangas. Jo galia prilygo 20 petadžaulių arba dukart daugiau, nei visų per Antrąjį pasaulinį karą panaudotų karinių ginklų (įtraukiant ir 2 atomines bombas). Radiolokaciniai palydovai užfiksavo 500–1000 km/h greičiu sklindančią bangą; praėjus 2 valandoms po drebėjimo bangos aukštis atvirame vandenyne siekė 60 cm. Tačiau pakrantėse banga pakilo tiek, kad į sausumą įsiveržė per 2-4 km, bangų aukštis vietomis pasiekė 10-30 m.

Labiausiai nukentėjo gretimos Indonezijos pakrantės bei pakrantės į šiaurės vakarus nuo epicentro. Dėl bangų difrakcijos nukentėjo ir į vakarus nukreipti krantai (vakarų Šri Lanka, Indija) ir net labai tolimos Rytų Afrikos pakrantės. Tuo tarpu Bengalų įlankos pakrantės nukentėjo nesmarkiai. Cunamio banga greičiausiai (per 50 min.) pasiekė Indonezijos krantus, o iki Somalio ritosi net 7 valandas. Žymus (1,5 m) vandens lygio pakilimas pastebėtas net PAR, iki ten banga ritosi 16 valandų. Dalis cunamio energijos pateko į Ramųjį vandenyną ir jo pakrantėse sukėlė pastebimą vandens lygio pakilimą. Trys pirmosios (ypač trečioji) bangos buvo stipriausios, vėliau visą dieną ritosi silpnesnės. Cunamis užgriuvo dvejopai – vietomis jūra labai smarkiai atsitraukė, o paskui staiga patvino, kitur potvynis kilo be išankstinių ženklų.

Dėl perspėjimo sistemos nebuvimo daugelis pakrančių gyventojų apie gresiančią nelaimę nieko nežinojo. Tankiai apgyvendintose pakrantėse neišvengta daug žmonių aukų. Žuvo ~ 235 tūkst. žmonių, dešimtys tūkstančių dingo be žinios, virš milijono gyventojų neteko pastogės. Labiausiai nukentėjo Indonezija (ypač Ačeho regionas), Šri Lanka, Tailandas, Maldyvai, Indija, Malaizija, Mianmaras, Somalis. Žuvo nemažai užsienio turistų (Švedijos, JAV, Australijos, Vokietijos ir kt.). Dėl cunamio regionas patyrė humanitarinę nelaimę, ekonominį nuosmukį. 2004 m. Indijos vandenyno cunamis pagal aukų skaičių yra trečias iš visų žinomų cunamių (nusileidžia tik 1556 m. Šaansi ir 1976 m. Tangšano cunamiams Kinijoje).

## Nuorodos
* 2004 m. Indijos vandenyno cunamis – YouTube vaizdo įrašas.

## Šaltiniai
Vygra

**Vygra** arba **Vingra** arba **Prūdų upelis** () – upė pietų Lietuvoje ir šiaurės rytų Lenkijoje. Pradėjusi savo kelią Lietuvoje, Gražiškių seniūnijos Vygrio ežere, upė neša savo vandenis į pietus, kerta Lietuvos-Lenkijos valstybinę sieną ir įsilieja į Graužinio ežerą. Išplaukusi iš Graužinio, priima iš kairės įtekantį *Pagraužio upelį* ir pasuka į rytus. Ties Pašešupės kaimu iš kairės įplukdo savo vandenis į Šešupę.

Upė srauni, vingiuota. Žinoma ant kranto stovinčiu rieduliu *Ūdros akmuo*.

Upėvardis kildinamas iš žodžių *vigrus* bei *vingrus* („vingiuotas“).

## Šaltiniai
* [Aprašymas apie upę [Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografinis žodynas|Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne]. XIII tomas, p. 442 (lenk.)]
Adygai

**Adygai** arba **adygėjai** (*адыгэ*) – Šiaurės Kaukazo tauta. Populiacija – 130 tūkst. žmonių. Kalba adygų kalba. Gyvena daugiausia Rusijoje (Adygėja – 108,1 tūkst., Krasnodaro kraštas – 15,8 tūkst.). Adygais neretai vadinama visa Šiaurės Kaukazo tautų grupė, kurią be pačių tikrųjų adygų dar sudaro kabardinai ir čerkesai. Pastarieji kalba labai gimininga kabardinų kalba.

Praeityje adygai apjungė daugelį giminingų Šiaurės Kaukazo genčių, gyvenusių Kubanės baseine ir prie Juodosios jūros. VI–VII a. tapo krikščionimis, XVI–XVIII a. dauguma perėjo į islamą. Europos ir Rytų šalyse viduramžiais buvo vadinami čerkesais. XIII–XIV a. adygų dalis persikėlė į Tereko baseiną ir susimaišė su ten gyvenusiais alanais, taip susidarė kabardinai. XIX a. prie Kubanės atsikėlę kabardinai sumišo su šiaurinėmis adygų gentimis; iš jų XX a. susiformavo čerkesų tauta. XIX a. Kaukazo karo metu dalis adygų išsikėlė į lygumas, dalis caro valdžios deportuota į Artimuosius Rytus.

Pagrindiniuose adygų gyvenamuose rajonuose sukurta Adygėjos respublika. Verčiasi žemės ūkiu (augina kviečius, kukurūzus, sorą, miežius), gyvulininkyste, sodininkyste, vynuogininkyste. Amatai: audimas, odos dirbinių, ginklų gamyba, akmens, medžio raižyba. Tautosaka remiasi Nartų epu, gausu herojinių, lyrinių dainų, šokių.

## Šaltiniai
Afšarai

**Afšarai** – tiurkų ogūzų etninė grupė, gyvenanti daugiausia Irano šiaurėje, Turkijoje, Afganistane. Kartais priskiriami azerbadžaniečiams. Kalba afšarų kalba, dažniausiai laikoma azerbaidžaniečių kalbos tarme. Tačiau pietinių afšarų kalba artimesnė kaškajų kalbai.

XX a. pab. afšarų buvo ~390 000. Dauguma – musulmonai šiitai. Pusiau sėslūs; verčiasi ganykline gyvulininkyste, iš dalies žemdirbyste. Dauguma Irano afšarų tebegyvena klajokliškai.

## Šaltiniai
Akambai

**Akambai, kambai** – Rytų Afrikos tauta, priklausanti bantams, gyvenanti Kenijos vidurinėje dalyje. Populiacija ~2,3 – 2,5 mln. žmonių. Kalba Nigerio kalbų šeimai priklausančia kambų kalba (kikamba).

Pagal padavimą, jie atsikėlė iš pietryčių, nuo Kilimandžaro kalno (manoma, kad Kenijoje gyvena nuo XVIII a. pirmos pusės). Plačiai paplito po Keniją (iš jų kalbos kilęs ir šalies pavadinimas), aktyviai prekiavo su vandenyno ir Viktorijos ežero pakrančių tautomis. Kolonistiniu laikotarpiu akambai buvo arabų ir europiečių karavanų vedliai per centrinius Kenijos rajonus.

Tradiciniame tikėjime paplitęs protėvių kultas, animizmas, aukščiausia dievybė – Ngai. Dabar tarp akambų plinta krikščionybė. Verčiasi žemdirbyste, ganykline gyvulininkyste, geri keramikai, krepšių pynėjai, medžio raižytojai. Nuo XX a. pab. dalis akambų uždarbiauja miestuose ir verslo rajonuose.

## Šaltiniai
Lacuna Coil

**Lacuna Coil** yra Italijos gotikinio metalo grupė iš Milano.

## Grupės nariai
### Dabartiniai nariai
* Cristina Scabbia - vokalas
* Andrea Ferro - vokalas
* Cristiano Migliore - gitara
* Marco Biazzi - gitara
* Marco Coti Zelati - klavišiniai
* Cristiano Mozzati - mušamieji

### Buvę nariai
* Raffaele Zagaria - gitara
* Claudio Leo - gitara
* Leonardo Forti - mušamieji

## Diskografija
* *[[Lacuna Coil (albumas)|Lacuna Coil]]* (1998)
* *[[In A Reverie]]* (1999)
* *[[Halflife]]* (2000)
* *[[Unleashed Memories]]* (2001)
* *[[Comalies]]* (2002)
* *[[Karmacode]]* (2006)
* *[[Shallow Life]]* (2009)
* *[[Dark Adrenaline]]* (2012)
* *[[Broken Crown Halo]]* (2014)
* *[[Delirium]]* (2016)
* *[[Black Anima]]* (2019)
* *[[Sleepless Empire]]* (2025)

## Nuorodos
*
Jonavos tremtinių koplyčia

**Tremtinių koplyčia** – mūrinė koplyčia, esanti Jonavos kapinėse, prie krašto kelio . Priklauso Jonavos Šv. Apaštalo Jokūbo parapijai (Jonavos dekanatas, Kauno arkivyskupija). Idėjos autorius – Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos (LPKTS) Jonavos skyrius. Architektė – Lina Preišegalavičienė (projekto autorė). Dailininkai S. Savickas ir A. Krištopaitis, kalvis K. Šimkus. Viduje yra paveikslai, klausykla, suolai. Virš koplyčios stogo įrengti varpai. Lapkričio 1 d. aukojamos Šv. Mišios.

## Istorija

Pradėta statyti 1990 m. birželio mėn. Baigta – 1992 m. Atidengta ir pašventinta 1992 m. birželio 14 d. Pastatė Jonavos valstybinė statybos įmonė. Techninę priežiūrą vykdė LPKTS narys Antanas Gabužis (1928–2008). Sąmatinė vertė – 52 300 rublių.

## Nuotraukos


Jonava, Tremtinių koplyčia, priekis.JPG|Koplyčios priekis
Jonava, Tremtinių koplyčia.JPG|Šoninis fasadas
Jonavos tremtinių koplyčia.JPG|Galinė dalis
Jonava, Tremtinių koplyčia, kryžius.JPG|Kryžius ant stogo


## Šaltiniai
Tremtinių koplyčia

**Tremtinių koplyčia**:

*Lukšių tremtinių koplyčia Šakių rajone
*Tremtinių koplyčia Jonavos kapinėse
*Tremtinių koplyčia Vilniaus arkikatedroje
Akarapidozė

**Akarapidozė** – invazinė suaugusių bičių liga, kurią sukelia ovalios (0,16 x 0,60&nbsp;mm) *Tarsonemidae* šeimos bitinės erkės (*Acaraphis woodi*). Liga išplitusi visur, kur laikomos bitės.

Parazituodamos bičių trachėjoje, bitinės erkės išsiurbia jų hemolimfą ir apnuodija išskyromis. Bičių, sergančių akarapidoze, pilveliai padidėja, jos neskraido, silpsta ir žūva. 

Akarapidozė gydoma akaricidiniais preparatais, apsaugoma folbekso dūmais.

## Šaltiniai
Šilų dvaras (Jonava)

**Šilų dvaras** – buvęs dvaras Jonavos rajone, Šiluose.

## Istorija
Dvarui priklausė dešinysis Neries intakas. Šilų dvarą kaip kraitį apie 1654 m. ištekėdama atsinešė Joana Zavišaitė (sutuoktinis Mstislavlio kašteliono sūnus Stanislovas Kosakovskis). Tokiu būdu Jonavos apylinkes pradėjo valdyti Kosakovskiai. Tačiau dvaras ir Jonavos miestas pradėtas kurti tik po 1750 m. Šilų (arba Rimvydų dvaras) 1778 m. už pasiskolintus 21 000 auksinių buvo užstatytas giminaitei Konstancijai Zabielienei.
Dvaras buvo vienos turtingiausių Kauno paviete bajoraičių Marijonos Zabielaitės, kilusios iš Raudondvario, pasoginis dvaras. Dvare gimė vyskupas Juozapas Kazimieras Kosakovskis (1738–1794), Jonavos bažnyčios fundatorius. Pasak Juozapo Kosakovskio, Marijona savo būstą iš Šilų dvaro perkėlusi į Jonavą, norėdama čia įkurti ir išlaikyti miestelį.

## Šaltiniai
Šilų dvaras

**Šilų dvaras**:

*Šilų dvaras, dvaras Anykščių rajone, Viešintų seniūnijoje
*Šilų dvaras, dvaras Jonavos rajone
Akaša

**Akaša** () – dharminėse religijose erdvė. Kaip ir žemė, vanduo, ugnis, oras, akaša priklauso 5 svarbiausiems gamtos elementams. Skiriamos dvi rūšys: ribojama formos ir neribota. Pastaroji yra nekintanti, nesunaikinama ir neapibūdinama. 

Svarbi budistinėje meditacijoje, bet tiksliai neapibrėžiama.

Hinduizme akaša reiškia visų materialaus pasaulio daiktų pagrindą ir esmę. Tai mažiausias materialus elementas, sukurtas iš astralinio pasaulio.

Teosofijoje vartojamas terminas „Akašos kronikos“ ar „Akašos įrašai“, reiškiantis mistinių žinių rinkinį, užkoduotą nematerialiame būties plane.

## Šaltiniai
Nykis

**Nykis** – upelis Lietuvoje, Kėdainių rajono šiaurėje, Gudžiūnų seniūnijoje; Liaudės (Nevėžio baseinas) dešinysis intakas. Prasideda Balsių miške, į šiaurės rytus nuo Terespolio. Teka laukais į rytus, įteka į Liaudę 12 km nuo jos žiočių, Paberžėje.

Didesnių intakų neturi, suteka keli grioviai. Upė patvenkta Margininkų tvenkiniu, Miegėnų tvenkiniu (3,5 km nuo žiočių, 6,1 ha) ir Senkonių tvenkiniu. Vandens kokybės klasė (ties Miegėnais) – II. Prie Nykio įsikūrusios gyvenvietės: Vikaičiai, Margininkai, Graužiai, Miegėnai, Paberžė. Prie upės yra Nykio vinkšna.

Vandenvardis sietinas su žodžiu *nykti* („mažėti, gaišti, silpti“), taip pat lyginamas su  („vieta pasroviui“), sen. sl. *ниць* („sukniubęs“),  („žemas, trumpas“) bei  („žemuma, slėnis“).

## Šaltiniai
Birštoniškių piliakalnis

**Birštoniškių piliakalnis** – piliakalnis Pagėgių savivaldybės teritorijoje, 2 km į pietryčius nuo Pagėgių, į pietvakarius nuo Birštoniškių kaimo, Pagėgių seniūnija. Pasiekiamas nuo plento  (Tilžė) sankryžos su plentu Jurbarkas – Šilutė pavažiavus link Pagėgių 530 m, pasukus į kairę, į pietvakarius miško keliuku, už 400 m, yra kairėje, pietuose.

## Piliakalnis

Piliakalnis, dar minimas *Pagėgių* bei *Būbliškės* vardais, įrengtas Nemuno aukštutinės terasos pakraštyje. Aikštelė ovali, pailga rytų – vakarų kryptimi, 19x9 m dydžio, iš visų pusių apjuosta 0,5-2 m aukščio, 10-21 m pločio pylimu, jis aukščiausias rytinėje pusėje. Šiaurinėje pusėje 20 m pločio dauba tarsi griovys skiria piliakalnį nuo aukštumos. Šlaitai vidutinio statumo, 3-15 m aukščio.

Piliakalnio aikštelės šiaurinėje dalyje 1944 m. iškasta didžiulė duobė, šiauriniu piliakalnio šlaitu eina kelias. Piliakalnis apaugęs lapuočiais medžiais ir krūmais.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – XIII a. 

## Šaltiniai

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.181
* Hollack E. Erläuterungen zur vorgeschichtlichen Übersichtskarte von Ostpreußen. Glogau, Berlin, 1908.

## Nuorodos
* Lietuvos piliakalniai
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Take One

**„Take One“** – debiutinis amerikiečių dainininko Adam’o Lambert’o demo albumas, išleistas 2009 m. lapkričio 17 d.

## Albumo dainos

## Sudėtis
* John Armstrong – asistentas, inžinierius
* Emma Bogren – fotografija, grafinis vaizdas
* Marcus Brown – bosinė gitara, klavišiniai
* Michael Burtscher – aranžuotojas, prodiuseris, miksuotojas
* Bernie Grundman – įrašų tvarkytojas
* Adam Lambert – vokalas
* Stuart Pearce – aranžuotojas
* Monte Pittman – gitaristas
* Steve Sidelnyk – būgnininkas
* Malcolm Welsford – prodiuseris, inžinierius, miksuotojas

## Pozicijos

## Šaltiniai
Akanai

**Akanai** – etnolingvistinė tautų grupė (kartais laikoma viena tauta), gyvenanti Vakarų Afrikoje (Gvinėjos įlankos regione). Populiacija – virš 20 mln. žmonių. Kalba akanų kalbomis, priklausančiomis Atlanto-Kongo kalbų grupei. Pagrindinės akanus sudarančios tautos yra ašančiai, akvamu, nzemai, akjemai, denkirai, fančiai ir kt.

Akanai Gvinėjos įlankos regione buvo dominuojanti grupė, jie įkūrė ten savarankiškas valstybes. Kolonijiniais laikais daug akanų išvežta vergijon į Ameriką. Dalis tų vergų atokesnėse teritorijose (Jamaikoje, Suriname, Karibuose) išsilaisvino ir sudarė maronų bendruomenes, kuriose išliko daug akanų tradicijų. XX a. vid. kelios akanų tautos sudarė atskiras monarchines valdas. Jos valdovą rinko iš giminės, turinčios valdovų giminės palikuonių, ir laikė jį šventu.

Dauguma akanų yra krikščionys (daugiausia protestantai), nors dalis tautų yra priėmusios islamą (sunitai), ar išpažįsta tradicinius tikėjimus. Tradicinėje mitologijoje vyrauja pasakojimai apie vorą Anansį. Akanai verčiasi žemdirbyste (augina batatus, įvairias palmės, kakavamedžius). Garsėja medvilnės ir šilko audiniais, medžio raižyba, aukso ir kitų brangiųjų metalų gaminiais. Dauguma akanų gyvena kaimuose, kurie padalyti į dalis, kur gyvena giminė pagal motinos liniją. Kaimą valdo genties vadas ir renkama seniūnų taryba. Akanai yra dominuojanti Ganos etninė grupė.

## Šaltiniai
Jonavos kapinės

**Jonavos kapinės** (dar vad. **Šmatų kapinės**) – naujosios Jonavos miesto kapinės prie kelio  (Šmatai, Kulvos seniūnija, Jonavos rajonas). 1992 m. birželio 14 d. atidengta ir pašventinta Tremtinių koplyčia (pastatyta Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos iniciatyva), architektė Lina Preišegalavičienė. Kai kurių paminklų autoriai – dailininkai skulptorius Remigijus Šležas (skulptūra „Angeliukas“, itališkas marmuras, aukštis 80 cm, 2004 m.), Janina Listvina-Baltrimavičiūtė (2 mediniai kryžiai, 1995 m.) ir kt.

## Kolumbariumas

Jonavos kapinėse įrengtas kolumbariumas. Į vieną nišą telpa 4 urnos. Jonavos rajono savivaldybės sprendimu vieta kolumbariume kainuoja 2,5 tūkst. Lt. Susimokėjus šį vienkartinį mokestį palaikai bus saugomi visą laiką. Jei pageidaujama išsivežti urną, pinigai nėra grąžinami. Savivaldybei kolumbariumas kainavo 69 tūkst. litų. Pradėjo veikti 2013 m.

## Kapai
* Antanas Gabužis (1928–2008) – gydytojas onkologas, Vyčio kryžiaus 5-ojo laipsnio ordininkas
* Antanas Romualdas Gudonavičius (1943–2002) – telekomunikacijų inžinierius, KTU profesorius
* Kęstutis Jakštas (1961–2009) – fizikos mokytojas, Jonavos 3-osios vidurinės, vėliau – „Lietavos“ pagrindinės mokyklos direktorius
* Aidas Labuckas (1968–2013) – šachmatininkas, tarptautinis meistras (IM)
* Aloyzas Pupinis (1953–1993) – G/S “Azotas” profsąjungos pirmininkas


Jonava cemetery4.jpg|Jonavos kapinės
Jonava cemetery, capl..jpg|Tremtinių koplyčia
Jonava cemetery, columbarium.jpg|Kolumbariumas 2014 m.
Jonavos kapinės, kolumbariumas.JPG|Kolumbariumas 2020 m.


## Šaltiniai
Karčiuotasis miežis

**Critesion adscendens* (Kunth) Á.Löve
**Critesion geniculatum* Raf.
**Critesion jubatum* (L.) Nevski
**Elymus jubatus* Link
**Hordeum adscendens* Kunth
**Hordeum caespitosum* Scribn. ex Pammel
**Hordeum pampeanum* (Hauman) Herter

**Karčiuotasis miežis** (*Hordeum jubatum*) – miglinių (*Poaceae*) šeimos žolinis augalas. Kilęs iš Aliaskos, Kanados ir šiaurės rytų Sibiro.

Aukštis iki 60 cm. Žiedai susitelkę į varpą, padengtą labai ilgais ašutais. Dėl to kartais auginamas kaip dekoratyvinis augalas.

## Šaltiniai
Šoušingas

**Šoušingas** ( – „Ilgo gyvenimo žvaigždė“) arba **Senelis Šou**, **Šoulao** (kin: 壽老人 *Shou Laoren*) – kinų mitologijoje ilgo gyvenimo žvaigždės dievas, vienas iš trijų astralinės kilmės dievybių, žinomų kaip Fulušou (*Fulushou*).

Tapatinamas su Kanopus žvaigžde, kuri tradicinėje kinų astronomijoje laikyta pietų poliaus žvaigžde, kurios kultas atsirado III a. pr. m. e., tuo pat metu kaip ir Didžiųjų Grįžulo Ratų žvaigždyno kultas. Tikėta, kad šios žvaigždės dievas valdo 28 ekliptikos stotis.

Senovėje buvo tikima, kad ši žvaigždė pasirodo danguje tik taikos ir ramybės laikais, o neramumų metais išnyksta. Jai pasirodžius danguje valdovai tikėdavo, kad jų valdymas truks ilgai, o paprasti žmonės melsdavo ilgo gyvenimo . Ilgainiui šios žvaigždės dievybė anropomorfizuota, ir taip susiformavo Šoušingo įvaizdis.

Ikonografijoje Šoušingas dažniausiai vaizduojamas kartu su kitais dviem laimės dievais. Nuo kitų atskiriamas pagal būdingus simbolius: jis juokiasi, yra linksmas, plikas, aukšta kakta. Jis dažniausiai laiko persiką arba moliūgą, pripildytą ilgo gyvenimo eliksyro.

## Nuorodos
Šereitlaukio I piliakalnis

**Šereitlaukio I piliakalnis** – piliakalnis ir gyvenvietė Pagėgių savivaldybės teritorijoje, 1,4 km į pietus nuo Šereitlaukio, Vilkyškių seniūnija ir 1,1 km į pietus nuo Šereitlaukio II piliakalnio. Pasiekiamas keliu Vilkyškiai – Šereiklaukis, už buvusio Šereiklaukio dvaro pasukus į dešinę pietvakarių kryptimi lauko keliuku ir pavažiavus 600 m iki miško, pamiške pavažiavus į kairę 400 m pietryčių kryptimi, ties buvusio lauko pietiniu kyšuliu paėjus į mišką 100 m pietų kryptimi.

## Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas Nemuno kairiojo kranto aukštutinės terasos aukštumos kyšulyje. Aikštelė ovali, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 39x24 m dydžio. Jos šiaurės rytų pakraštyje supiltas 2,5 m aukščio, 20 m pločio pylimas, kurio išorinis 7 m aukščio šlaitas leidžiasi į 14 m pločio, 3,5 m gylio griovį. Šlaitai statūs, 10-15 m aukščio.

Aikštelę ir pylimą apardė apkasas. Piliakalnis apaugęs lapuočiais medžiais.

Į šiaurę – šiaurės rytus nuo piliakalnio, 0,2 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta lipdytos ir žiestos keramikos. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.: 612. Paminklo teritorijos plotas 21000 m².

## Istorija
Piliakalnyje stovėjo skalvių pilis Šereika, pavadinta 1276 m. minimo jos pilininko, netrukus po to žuvusio kovoje su Vokiečių ordinu, vardu.

## Šaltiniai

* Gintautas Zabiela. Lietuvos medinės pilys. Vilnius. 1995, p. 254 (Nr. 88).

## Nuorodos
* Lietuvos piliakalniai
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Lušingas

**Lušingas** ( – „Klestėjimo žvaigždė“, „Žalioji žvaigždė“) – kinų mitologijoje sėkmės ir karjeros žvaigždės dievas, vienas iš trijų astralinės kilmės dievybių, žinomų kaip Fulušou (*Fulushou*).

Tapatinamas su Didžiųjų Grįžulo Ratų zeta žvaigžde, kurios kultas atsirado III a. pr. m. e. Taip pat tapatinamas su istorine asmenybe – valdininku Džang Šianu, kuris gyveno vėlyvojoje Šu dinastijoje. Ši dievybė lėmė sėkmę egzaminuose, o tuo pačiu ir valdininko karjerą.

Ikonografijoje Lušingas dažniausiai vaizduojamas kartu su kitais dviem laimės dievais. Nuo kitų atskiriamas pagal būdingus simbolius: jis vilki valdininko rūbais, laiko valdininko skeptrą.

## Nuorodos
Kaimingjie bakteriologinė ataka

**''Kaimingjie'' bakteriologinė ataka** – bakteriologinė ataka prieš Ningbo uosto (Džeziango provincija, Kinija) *Kaimingjie* rajoną, kurią 1940 m. spalio mėn. (Antrasis Kinijos-Japonijos karas) metu atliko Japonijos ginkluotosios pajėgos.

Ši ataka buvo bendra 731-ojo ir 1644-ojo dalinių operacija. Šių dalinių karo medikai daugiausia užsiiminėjo buboniniu maru. Antrojo pasaulinio karo metais Japonija Kinijoje atliko 6 atakas maro sukėlėjais.

Atakos metu rajone iš lėktuvų buvo numesta kviečių, kukurūzų, medvilninių drabužių skutų ir smėlio, kuriuose buvo maro bakterijomis užkrėstų blusų.. Prasidėję susirgimai sukėlė apie šimtą mirčių. Rajonas buvo evakuotas ir aptvertas 4 m aukščio siena, kuri buvo reikalinga karantinui užtikrinti. Vėliau visas rajonas buvo sudegintas, siekiant išnaikinti ligos sukėlėljus.

1942 m. tame pačiame rajone buvo atlikta dar viena bakteriologinė ataka, kuri padėjo sukurti maro sukėlėjų pristatymo į vietą priemonę – keramines aviabombas.

## Nuorodos
Pelinis miežis

* subsp. *murinum*
* subsp. *glaucum*
* subsp. *leporinum*

**Pelinis miežis** (*Hordeum murinum*) – miglinių (*Poaceae*) šeimos žolinis augalas.

Aukštis 20–50 cm. Žiedai susitelkę į 6–10 cm ilgio varpą. Kaip ir kitų miežių, ji su ilgais ašutais. Pelinis miežis auga laukuose, pakelėse, piktžolė.

## Šaltiniai
Opstainio I piliakalnis

**Opstainių I piliakalnis**, **Vilkyškių piliakalnis** su gyvenviete – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 23813) Pagėgių savivaldybės teritorijoje, į šiaurę nuo Raudondvario, Vilkyškių seniūnija. Pasiekiamas keliu Vilkyškiai – Šereiklaukis pavažiavus 2,2 km, yra 300 m į dešinę, vakaruose, neprivažiavus dešinėje kelio pusėje esančios užtvankos.
## Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje, bevardžio upelio kairiajame krante. Aikštelė trapecinė, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 84 m ilgio, 40 m pločio šiauriniame krašte ir 18 m pločio pietuose, 7 m žemesniu pietiniu kraštu. Aikštelės šiauriniame krašte supiltas 40 m ilgio, 4 m aukščio, 39 m pločio pylimas, už kurio iškastas 9 m pločio, 1 m gylio griovys. Už griovio supiltas antras 0,3 m aukščio, 6,5 m pločio pylimas, už kurio iškastas antras 9 m pločio, 2 m gylio griovys. Rytiniame aikštelės krašte yra 0,8 m aukščio, 9 m pločio pylimas. Pietrytiniame šlaite yra 3,5 m pločio senojo kelio vieta. Šlaitai statūs, 17-20 m aukščio.

Piliakalnis labai apardytas arimų, aikštelės vakarinis šonas nugriuvęs. Jis apaugęs lapuočiais medžiais ir krūmais.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – XIII a. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.: 612. Paminklo teritorijos plotas 44000 m².

## Gyvenvietė
Į rytus – pietryčius ir šiaurę nuo piliakalnio, 2 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta lygios ir grublėtos keramikos, į vakarus – sukamųjų girnų akmuo. 

## Šaltiniai

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p. 182
* Hollack E. Erläuterungen zur vorgeschichtlichen Übersichtskarte von Ostpreußen. Glogau, Berlin, 1908., p. 3
* Crome H. 1937. Karte und Verzeichnis der vor- und frühgeschichtlichen Wehranlagen in Ostpreußen // Altpreußen. Juni. Heft 3, p. 124 (Nr. 3).
* Crome H. Verzeichnis der Wehranlagen Ostpreußens // Prussia. 1940. p. 140.

## Nuorodos
* Lietuvos piliakalniai
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Paprastoji miglė

**Paprastoji miglė** (*Poa trivialis*) – miglinių (*Poaceae*) šeimos daugiametis žolinis augalas.

Aukštis iki 100 cm. Lapai lancetiški, lygiakraščiai. Žiedai smulkūs, susitelkę 15–20 cm ilgio žiedynuose. Lietuvoje labai dažna. Auga užliejamose pievose, nusausintuose durpynuose, drėgnose ganyklose. Vertingas pašarinis augalas.

## Šaltiniai
Opstainio II piliakalnis

**Opstainių II piliakalnis su gyvenviete**, *Opstė* – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 20525) Pagėgių savivaldybės teritorijoje, Vilkyškių seniūnijoje, Opstainio kaime. Pasiekiamas keliu Vilkyškiai – Šereiklaukis Opstainyje pasukus į dešinę vakarų kryptimi ir pavažiavus 250 m, yra į dešinę nuo keliuko.
## Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas mažo bevardžio upelio dešiniajame krante 1,5 km į pietus nuo Opstainių pirmojo piliakalnio. Aikštelė apskrita, 19 m skersmens, 2 m aukštesniu pietiniu kraštu - greičiausiai nuskleisto pylimo vieta. Šlaitai statūs, 4-8 m aukščio.

Piliakalnio šiaurinė dalis nuslinkusi. Piliakalnis apaugęs pavieniais medžiais. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.: 612. Paminklo teritorijos plotas 5800 m².

Pietinėje ir rytinėje pusėse, 0,2 ha dydžio plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta grublėtos keramikos, molio tinko. 
Vaizdas:Opstainių II piliakalnis, ženklas.JPG|Rodyklė kelyje |alt=Rodyklė kelyje  4229  Vilkyškiai–Bitėnai–Panemunė
Vaizdas:Opstainių II piliakalnis, nuo tvenkinio.JPG|Vaizdas nuo tvenkinio pusės
Vaizdas:Opstainių II piliakalnis, informacija.JPG|Informacinė lenta netoli kelio


## Šaltiniai

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.182
* Crome H. Verzeichnis der Wehranlagen Ostpreußens // Prussia. 1938. p. 192.

## Nuorodos
* Lietuvos piliakalniai
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Markutiškių dvaras

**Markutiškių dvaras** – buvęs dvaras  dab. Kauno apskrityje (Markutiškiai, Šilų seniūnija, Jonavos rajonas). Statytas XIX a. pradžioje. Pagrindinis dvarvietės statinys – medinis 2 galų pastatas. Didelis kluonas vienu galu rėmėsi į ištekinių pušų šilą, kitu – į vienintelį mūrinį pastatą – arklides. Netoliese buvo šešiakampė bokštinė rūkykla, kumetyno trobos. 5 tvenkiniai su greta jų esančiomis apžvalgos kalvelėmis ir Neries intakas – Lokys (upelis). Pokario metais atnaujinta bei rekonstruota takų sistema, tilteliai ir lieptai per Lokio upelį. Gražiausias didysis tvenkinys, įrengtas užtvenkus Lokį.

## Markutiškių dvaro parkas

XIX a. II pusėje buvo įkurtas Markutiškių dvaro parkas. Parkas turtingas rūšiniu požiūriu. Vyrauja vietiniai medžiai ir krūmai (mažalapė liepa, paprastasis klevas, uosis, paprastoji pušis, eglė, paprastasis šermukšnis, blindė, juodalksnis, baltalksnis, paprastoji ieva, kalninė guoba, grauželinė gudobelė, vienapiestė gudobelė, baltasis gluosnis). Įvežtiniai – jazminai (darželinis jazminas, bekvapis jazminas, plaukuotasis jazminas), paprastoji alyva, geltonžiedis žirnmedis, baltažiedis vikmedis, pūslenis, uosialapis klevas, baltoji tuopa, pilkoji tuopa. Retesni egzotiniai medžiai – europinis maumedis, veimutinė pušis, sidabrinis klevas ir kt. (iš viso 21 rūšis). Daug retų egzotinių medžių žuvę. 1983 m. parengtas Markutiškio parko rekonstrukcijos ir sutvarkymo projektas (autorius – Kauno vandens ūkio projektavimo institutas). 1985 m. parkas saugomu valstybės. Nuo 1986 m. – vietinės reikšmės gamtos paminklas.

## Šaltiniai
Beržų dvaras (Jonava)

**Beržų dvaras** – buvęs dvaras Beržuose (Šilų seniūnija, Jonavos rajonas). Nepriklausomybės metais Beržų dvarą su 40 ha žemės nusipirko pulkininkas Mykolas Kalmantas (1895–1976), išėjęs į pensiją, nuo 1940 m. gyvenęs savo ūkyje Beržuose. Lietuvos TSR metais dvaro pastate veikė Beržų aštuonmetė mokykla.

## Šaltiniai
Beržų dvaras

**Beržų dvaras** yra buvęs:
* Jonavos rajone;
* Kėdainių rajone;
* Vilniaus rajone (Paberžės kaime).
Miškinė miglė

**Miškinė miglė** (*Poa nemoralis*) – miglinių (*Poaceae*) šeimos daugiametis žolinis augalas.

Aukštis iki 80 cm. Lapai lancetiški, lygiakraščiai, ilgomis lapamakštėmis. Žiedai labai smulkūs, susitelkę 5-10 cm ilgio žiedynuose (šluotelėse). Žydi gegužės – birželio mėnesiais. Lietuvoje dažna. Auga derlingose, vidutiniškai drėgnose dirvose miškingose vietose. Vertingas pašarinis augalas.

## Šaltiniai
Gumbuotoji miglė

**Gumbuotoji miglė** (*Poa bulbosa*) – miglinių (*Poaceae*) šeimos daugiametis žolinis augalas.

Aukštis iki 30 cm. Lapai lancetiški, lygiakraščiai, iki 10 cm ilgio, trumpomis lapamakštėmis. Žiedai smulkūs, susitelkę tankiuose, iki 7 cm ilgio žiedynuose (šluotelėse). Lietuvoje labai reta. Augalas šviesiamėgis, paprastai auga stepėse, sausose atvirose pievose. Vertingas pašarinis augalas.

## Šaltiniai
Meilė ir mirtis Veronoje

**Meilė ir mirtis Veronoje** – lietuviška roko opera. Kompozitorius Kęstutis Antanėlis, S. Gedos libretas pagal V. Šekspyro dramą „Romeo ir Džiuljeta“, pirmą kartą pastatyta 1982 m. Vilniuje (rež. Eimuntas Nekrošius).

## 1982 m. pastatymas
Romeo – Kostas Smoriginas, Vytautas Taukinaitis, Saulius Bareikis.
Džiuljeta – Janina Matekonytė, Kristina Kazlauskaitė, Violeta Podolskaitė 
Lorencas – Vidas Petkevičius
Merkucijus – Vladas Bagdonas
Tebaldas – Vidas Petkevičius
Gregorijus – Vytautas Taukinaitis
Samsonas – Arūnas Storpirštis
Kunigaikštis – Arūnas Storpirštis
Kapuletis – Karolis Dapkus
Džiovanis – Vladas Bagdonas
Auklė – Dalia Brenciūtė
Abramas – Jonas Vaitiekaitis
Baltazaras – Sigitas Ramelis
Paris – Gerardas Žalėnas
Benvolijus – Saulius Sipaitis

## 1996 m. pastatymas
Nauja redakcija pastatyta 1996 m. Vilniuje per „LIFE“ festivalį  (rež. Eimuntas Nekrošius).
Juokdarys – Kostas Smoriginas, Andrius Bialobžeskis
Romeo – Povilas Meškėla, Andrius Bialobžeskis
Džuljeta – Brigita Bublytė, Viktorija Kuodytė, Aušra Pruscilaitytė, Margarita Žiemelytė
Lorencas – Vladas Bagdonas
Merkucijus – Kęstutis Jakštas, Saulius Mykolaitis
Tebaldas – Česlovas Gabalis, Vaidotas Martinaitis
Kunigaikštis – Arvydas Dapšys
Džuljetos tėvas – Irmantas Jankaitis
Auklė – Larisa Kalpokaitė, Janina Matekonytė, Rimantė Valiukaitė
Paris – Andrius Žebrauskas
Benvolijus – Algirdas Dainavičius
Džiovanis – Irmantas Jankaitis
Vaistininkas – Rimantas Jasenka
Trio – Algirdas Dainavičius, Kęstutis Jakštas, Vaidotas Martinaitis
Montekiai – Algirdas Dainavičius, Kęstutis Jakštas, Saulius Mykolaitis, Ramūnas Rudokas
Kapulečiai – Arvydas Dapšys, Česlovas Gabalis, Rimantas Jasenka, Andrius Žebrauskas
Choras – Gediminas Adomaitis, Sandra Bernotaitė, Paulius Baltramiejūnas, Indrė Blūšiūtė, Henrikas Celencevičius, Rita Čėsnaitė, Daina Denbskytė, Almantas Lapiniauskas, Povilas Laurinkus, Rasa Marazaitė, Aistis Mickevičius, Laura Mizerytė, Rūta Papartytė, Modestas Pavydis, Eglė Piličiauskaitė, Kristina Savickytė, Monika Šaltytė, Ieva Uždavinytė.

## 2005 m. pastatymas
Režisierius Aidas Giniotis.
* Romeo – Marijonas Mikutavičius, Justas Tertelis, Mantas Jankavičius
* Džuljeta – Erica Jennings, Ieva Stundžytė, Judita Urnikytė, Inga Jankauskaitė
* Lorencas – Andrius Kaniava
* Kunigaikštis – Juozas Erlickas
* Auklė – Birutė Dambrauskaitė
* Benvolijus - Dalius Skamarakas
* Tebaldas - Tomas Žaibus
* Merkucijus – Jurgis Didžiulis
* Džuljetos tėvas – Virgis Stakėnas

## 2013 m. pastatymas
Romeo – Tadas Juodsnukis
Džiuljeta – Raminta Naujanytė
Paris – Ramūnas Rudokas
Džiuljetos tėvas – Aleksandras Ivanauskas
Džiuljetos mama – Larisa Kalpokaitė
Lorencas – Irmantas Jankaitis
Merkucijus – Jeronimas Milius
Tebaldas – Darius Petkevičius
Kunigaikštis – Viktoras Malinauskas
Auklė – Karina Krysko
Vaistininkai – Ramūnas Rudokas, Marius Jampolskis
Kapulečiai – Aistis Mickevičius, Vaidotas Martinaitis
Montekiai – Jokūbas Bareikis, Juozas Gaižauskas, Andrius Žiurauskas

## Šaltiniai
Pelkinė miglė

**Pelkinė miglė** (*Poa palustris*) – miglinių (*Poaceae*) šeimos daugiametis žolinis augalas.

Aukštis iki 100 cm. Lapai lancetiški, lygiakraščiai. Žiedai labai smulkūs, susitelkę 15–20 cm ilgio žiedynuose (šluotelėse). Žydi birželio – liepos mėnesiais. Lietuvoje apyretė. Auga žemapelkių pievose. Vertingas pašarinis augalas.

## Šaltiniai
Šaohao

**Šaohao** (少嗥, 少皜, 少皞, 少皋 pinyin: *Shaohao*) – Kinų mitologijos kultūrinis herojus ir legendinis valdovas, valdęs tarp Huangdi ir Džuansiu. Jo kitas vardas buvo Dži (摰). Kartais jis priskiriamas penkiems imperatoriams.

## Šaohao rytuose
Dievybės mitologija artimai susijusi su dongyi tautomis, gyvenusiomis į rytus nuo vidurio lygumos. Kai kuriuose mituose Šaohao vaizduojamas kaip dongyi lyderis, valdęs iš sostinės Qufu (曲阜). Netoli tos vietos yra legendinis Šaohao kapas.

Taip pat pasakojama, kad Šaohao rytuose (Rytų jūroje) buvo sukūręs Šaohao karalystę, kurioje valdininkais buvo paukščiai: tam tikros paukščių rūšys prižiūrėjo metų seką, penkios balandžių rūšys rūpinosi švietimu, karyba, visuomeniniais reikalais, bendrais reikalais, teisėsauga, penkios fazanų rūšys rūpinosi amatais, o devynios kurapkų rūšys – žemės ūkiu. Nors nėra tiesioginių šaltinių, spėjama, kad pats dievas taip pat turėjo paukščio pavidalą.

Šaohao priskiriamas muzikinių instrumentų se ir cin sukūrimas. Teigiama, kad vėlesnis imperatorius Džuansiu padėjo Šaohao valdyti šalį.

## Šaohao - Vakarų imperatorius

Vėlesniais laikais jis susietas su Huangdi, ir identifikuojamas kaip vyriausias Huangdi sūnus **Xuanxiao** (玄囂). Mitologija teigia, kad Huangdi paskyrė jį Vakarų imperatoriumi, kur jis su savo sūnumi Žušou (metalo dievybe) valdė iš Čangliu kalnų ir kontroliavo saulėlydžius.

Kitas Šaohao sūnus Goumangas tapo rytų imperatoriaus Taihao padėjėju. Šaohao palikuonimis taip pat laikomi lanko ir strėlių išradėjas Banas, Minjuano vietovės dvasia Beifa, Imuguo šalies gyventojai ir kt.. Jo sūnus Jiaoji (蟜極) žinomas kaip imperatorių Diku ir Jao tėvas.

Vienas vėlyvųjų mitų pasakoja, kad Šaohao buvo dangaus deivės Huange ir Veneros palikuonis.

## Nuorodos
Mergutrakė

**Mergutrakė** – upė šiaurės rytų Lenkijoje ir pietų Lietuvoje. Pradėjusi savo kelią Lenkijoje, Punsko valsčiaus Trumpalio kaimo Trumpalaičio ežere, Mergutrakė pasisuka lanku prieš laikrodžio rodyklę ir kerta Lietuvos-Lenkijos valstybinę sieną. Toliau teka per Lietuvos Sangrūdos seniūniją: Giluišių, Vaiponiškės laukus, pro bendravardžius Mergutrakio kaimą, Mergutrakio ežerą ir Mergutrakio ozą. Galiausiai iš dešinės įteka į Vaiponės upę (Gasdės intaką).
Imperatorius Dži

**Dži**, **Didži** (帝摯; pinyin: *Dì Zhì*) – Kinų mitologijos kultūrinis herojus ir legendinis valdovas, valdęs tarp Diku ir Jao.

Gimė Qinghua (清化) vietovėje. Jis buvo Diku ir jo sugulovės Changyi (常儀) sūnus. Valdė labai trumpai, soste jį pakeitė Jao.
Jonas Grinius

**Jonas Grinius:**

* Jonas Grinius (1877) – knygnešys, visuomenės veikėjas;
* Jonas Grinius (1902) – menotyrininkas, literatūros kritikas ir istorikas.
Salpauselkė

**Salpauselkė** () – galinių morenų (kalvagūbrių) sistema pietų ir pietryčių Suomijoje. Susiformavo ledynmečiu. Kalvagūbriai driekiasi lygiagrečiai, nuo šiaurinių Suomijos įlankos krantų iki Ladogos ežero. Tarp šių morenų susidaręs Suomijos ežerynas su didžiausiu šalyje Saimos ežeru. Gūbriai užtveria kelią vandenims į Suomijos įlanką, todėl ežerai priklauso Ladogos ežero baseinui (per Vuoksos upę).
Vaiponė

**Vaiponė**, **Vaiponia** () – upė šiaurės rytų Lenkijoje ir pietų Lietuvoje. Pradėjusi savo kelią Lenkijoje, Šipliškės valsčiaus Pavaiponės kaimo laukuose, Vaiponė neša savo vandenis į šiaurę ir kerta Lietuvos-Lenkijos valstybinę sieną. Priėmusi dešininio intako Mergutrakio vandenis, įteka į Gasdą (Kirsnos intakas) iš kairės pusės.

## Pavadinimo kilmė
Upės vardas sietinas su veiksmažodžiu *vaipytis* „kraipytis, maivytis, šaipytis“ (dar plg.  „suktis, sukimasis“). Upės apylinkių reljefas labai kalvotas, upės vaga labai vaipyta, kraipyta. Tačiau dar yra priesaga *on*, kuri įasmeniną šį vietovardį ir išeina, kad upė yra kaip veikėja, kuri teka vaipyta, kraipyta vieta.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Upės ištakos žemėlapyje
Haltis

**Haltis** (, ) arba **Haltiatunturis** – aukščiausia Suomijos viršukalnė. Iškilusi pačiuose šalies šiaurės vakaruose, Laplandijoje, Norvegijos pasienyje. Tai Skandinavijos kalnų masyvui priklausantis feldas (plokšiaviršūnis kalnas). Aukštis 1324 m. Norvegijos pusėje yra aukštesnioji Halčio viršūnė – Raisduatarhaldis (1365 m).
Kazimieras Kuzminskas

**Kazimieras Kuzminskas:**
* Kazimieras Kuzminskas (1906) – kunigas, JAV lietuvių katalikų veikėjas;
* Kazimieras Kuzminskas (1947) – gydytojas, politikas.
Suomenselkė

**Suomenselkė** () – moreninių kalvagūbrių grandinė vidurio Suomijoje. Driekiasi ~500 km nuo Botnijos įlankos iki Rusijos. Plotis 30-50 km. Sudaro vandenskyrą tarp Ladogos ežero baseino pietuose ir Botnijos įlankos baseino šiaurėje. Gausu ozų. Paviršius miškingas, pelkėtas. Tai vienas rečiausiai gyvenamų ir mažiausiai paliestų miškingų Suomijos regionų.
Vandenskyra

**Vandenskyra** – linija, skirianti du gretimus vandens telkinių baseinus. Paprastai vandenskyros riba eina kalnagūbriais, kalvynais, tačiau lygumose tai gali būti ir labai nežymūs paaukštėjimai.

Baseinų vandenskyros skirstomos į tris lygius:
* Žemyninės – skiria vandenynų baseinus: Uoliniai kalnai Šiaurės Amerikoje, Andai Pietų Amerikoje, Didysis Vandenskyros kalnagūbris Australijoje;
* Didžiųjų baseinų – skiria didžiųjų, į jūras įtekančių upių baseinus: Karpatai skiria Vyslos ir Dunojaus baseinus, Uralas skiria Obės ir Volgos baseinus;
* Mažųjų baseinų – skiria mažesnių, tam pačiam baseinui priklausančių upių baseinus: Aukštaičių aukštuma skiria Šventosios ir Žeimenos baseinus.
Trumpalaitis

**Trumpalaitis** () – ežeras šiaurės rytų Lenkijoje: Palenkės vaivadijos Seinų apskrityje, Punsko valsčiaus Trumpalio kaime. Prie valsčiaus kelio Trumpalis – Vaičiuliškės. Vakarinė pakrantė apaugusi mišku.

## Nuorodos
* Padėtis valsčiaus turistiniame žamėlapyje
Džužongas

**Džužongas** () – kinų mitologijoje ugnies dievas, vienas iš penkių pasaulio šalių globėjų.

Jos mitologija artimai susijusi su kitų dievų – Niuva ir Gongongo mitais. Istoriko užrašai pasakoja, kad Džužongo sūnus vandens dievas Gongongas sukilo prieš tėvą ir pradėjo karą. Šis karas baigėsi Džužongo pergale, ir Gongongas trenkė galvą į Budžou lalną, dėl ko prasidėjo stichinės nelaimės.

Kalnų ir jūrų knyga pasakoja, kad jis turėjo žvėries galvą ir buvo valdanti pietus dievybė, padedanti imperatoriui Jandi.
Yjokis

**Yjokis** (, ) – upė šiaurės Suomijoje, Šiaurės Osterbotnijoje. Išteka iš Yjervio ežero netoli Kusamo. Teka į pietvakarius miškingomis vietovėmis, prateka virtinę ežerų. Įteka į Botnijos įlanką ties Y gyvenviete, į šiaurę nuo Oulu.

Upės vaga slenkstėta. Žemupyje įrengtos kelios hidroelektrinės (Malisma, Kierikis, Pahkakoskis, Hapakoskis ir Rasaka).

Yjokis nuo seno naudotas susisiekimui tarp Baltosios ir Baltijos jūrų. Iki 1998 m. upe plukdyta mediena. Prie Yjokio įsikūrę miestai: Taivalkoskis, Pudasjervis, Yli Y.
Didžiulė (Punskas)

**Didžiulė** () – upė šiaurės rytų Lenkijoje: Palenkės vaivadijos Seinų apskrityje, Punsko valsčiuje. Teka per Pelelių, Navinykų, Didžiulių ir Vilkapėdžių kaimų laukus. Seinų valsčiuje įteka į Seiną. 

## Pavadino kilmė

Jeigu upelis buvo taip pavadintas, matyt, artimose apylinkėse prieš melioracijas buvę gausu mažesnių upelių. Lenkų literatūroja dėl mažumo upelis gavo mažybinę formą. Vardas *Didžiulė* yra giminingas su būdvardžiu *didžiulis* ir yra jo vedinys.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Padėtis Punsko valsčiaus turistiniame žamėlapyje
Šiaurės Karelija

**Šiaurės Karelija** () – vienas iš 20 Suomijos regionų (, ). Regiono centras ir didžiausias miestas yra Joensū. Iki 2009 m. regionas įėjo į Rytų Suomijos provincijos sudėtį.

## Savivaldybės
* Heinevesis
* Iomantsis
* Joensū
* Jūka
* Kitė
* Kontiolahtis
* Lieksa
* Liperis
* Nurmesas
* Outokumpu
* Polvijervis
* Rekylė
* Tohmajervis
* Valtimas

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Šiaurės Karelija
* Pielis.ru – kelionės informacija apie Šiaurės Karelijos regioną ir Joensuu miestą
Jošiharu Habu

**Yoshiharu Habu** () – profesionalus šogio žaidėjas. Vienintelis šogininkas iškovojęs visus septynis šogio titulus.
## Titulai ir čempionatai

**Titulai:**

**Turnyrai, kuriuose neiškovojo titulų:**
Ounasjokis

**Ounasjokis** (, ) – upė šiaurės Suomijoje, Laplandijoje; Kemijokio dešinysis intakas. Prasideda pačioje šiaurėje, Enontekijės savivaldybėje, Ounasjervio ežere. Teka į pietus, įteka į Kemijokį Rovaniemyje.

Didžiausi intakai: Nekelė, Peyrisas, Kekelė, Meltausjokis. Upės vagoje gausu slenksčių. Įrengta keletas hidroelektrinių. Upės hidroenergetinė galia – 900 GWh. Užšąla spalį, ledus plukdo gegužę. Upėje gausu upėtakių, lydekų, kiršlių. Didesnės gyvenvietės prie Ounasjokio: Ratama, Kitilė, Kaukonenas, Alakylė, Lohiniva, Meltausas, Maraskoskis, Sinetė.
Kitinenas

**Kitinenas** () – upė šiaurės Suomijoje, Laplandijoje; Kemijokio dešinysis intakas. Prasideda Inario savivaldybėje, prie Tastsijervio kaimo. Teka pietų, pietryčių kryptimi. Įteka į Kemijokį ties Vasaniemiu.

Didžiausi intakai: Luiras, Satanenas, Jesiejokis. Upės vaga slenkstėta. Įrengta hidroelektrinių kaskada. Aukštupyje sudarytas didelis Portipahtos tvenkinys (148,6&nbsp;km²). Didesnės gyvenvietės prie Kitineno: Madetkoskis, Petkula, Sodankylė, Aska, Kairala.
Pievinė miglė

**Pievinė miglė** (*Poa pratensis*) – miglinių (*Poaceae*) šeimos daugiametis žolinis augalas.

Žemaūgė (30–70&nbsp;cm), retakerė. Lapai 20 cm ilgio, 3–5 mm pločio. Žydi smulkiais žiedeliais gegužės-liepos mėnesiais. Lapamakštės labai trumpos. Tai viena labiausiai paplitusių varpinių žolių. Gerai auga lygumų priemolio dirvose. Suželia anksti pavasarį, nebijo šalnų, atspari sausroms. Vertingas pašarinis augalas.

Išskiriami šie porūšiai.
**Poa pratensis* subsp. *dolichophylla*  – Korsika
**Poa pratensis* subsp. *jordanii*  – rytų Prancūzija
**Poa pratensis* subsp. *oligantha*  – vakarų Sibiras
**Poa pratensis* subsp. *pratensis* – Šiaurės Amerika ir Eurazija (vidutinių platumų klimato juosta); Jemenas, Filipinai, Java ir Naujoji Gvinėja
**Poa pratensis* subsp. *turfosa*  – Baltijos šalys ir šiaurės ir vidurio Rusijos europinė dalis

## Šaltiniai
Luiras

**Luiras** () – upė šiaurės Suomijoje, Laplandijoje; Kitineno (Kemijokio baseinas) kairysis intakas. Išteka iš Luirojervio ežero Sariselkės aukštumoje. Teka į pietus, įteka į Kitineną netoli jo žiočių, į šiaurę nuo Pelkoseniemio.

Vaga slenkstėta. 1967 m. upės aukštupyje sudarytas didelis Lokos tvenkinys (plotas 417&nbsp;km²). Didžiausios gyvenvietės prie Luiro – Loka, Tanhua.