open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Tarnas (upė)

**Tarnas** () – upė pietų Prancūzijoje, Langedoko-Rusijono ir Pietų-Pirėnų regionuose; Garonos dešinysis intakas. Prasideda Centrinio masyvo pietinėje dalyje – Sevenuose, Lozero kalno pašlaitėje. Aukštupyje teka į pietvakarius kalnuotomis vietovėmis, sudaro vaizdingą Tarno tarpeklį. Vėliau teka lyguma vakarų kryptimi. Įteka į Garoną ties Muasaku, į šiaurės vakarus nuo Tulūzos.

Didžiausi intakai:
* Durbijė, Durdu di Kamarė, Ransas, Agu (kairieji)
* Tesku, Averonas (dešinieji)

Tarnas pasižymi ypač smarkiais poplūdžiais. 1930 m. upės vandens lygis pakilo net 17 m, žuvo apie 300 žmonių. 2004 m. virš Tarno tarpeklio pastatytas aukščiausias tiltas pasaulyje – Mijo viadukas.

Miestai prie Tarno: Mijo, Albi, Gajakas, Sen Siulpisas, Montobanas, Muasakas.
Tėrvetė (upė)

**Tėrvetė** () – upė pietų Latvijoje, Žiemgaloje; Švėtės kairysis intakas. Prasideda Ukrų valsčiuje, netoli Latvijos ir Lietuvos valstybių sienos, į vakarus nuo Žagarės. Teka šiaurės rytų kryptimi Žiemgalos žemuma. Prateka Duobelės ir Jelgavos savivaldybes. Įteka į Švėtę į vakarus nuo Vilcės.

Intakai:
* Cerpainė, Svepainė, Skujainė, Egluonė (kairieji)
* Rengė, Ailės upelis, Elytės griovys, Suodytė, Brambergės upelis (dešinieji)

Upės metinis nuotėkis 0,08 km³. Tėrvetės vaga vietomis sureguliuota. Gyvenvietės prie Tėrvetės: Bukaišiai, Zelmeniai, Tėrvetė, Zalienekai, Zemgalė.

Upėvardis, tikėtina, kad finougrizmas (gretimas su estiškais vietovardžiais *Tarwest, Tervest, Tarvastu*, karelų *Tervalambi, Tervajärvi*), galimai susijęs su  („laukinis jautis, bulius“).

## Šaltiniai
Kruoniaucė

**Kruoniaucė** () – gyvenvietė pietvakarių Latvijoje, Žiemgaloje, Duobelės savivaldybėje, 29 km į pietvakarius nuo Jelgavos. 471 gyventojas (2021 m.).

## Geografija
Gyvenvietė išsidėsčiusi kelių P103 Bauskė – Duobelė ir P96 Ežerė – Aucė – Duorupė – Jelgava sankryžoje prie Aucės upės Kruoniaucės tvenkinio. 

## Istorija

## Galerija

Vaizdas:2010 09 04 8Kronauce06.JPG|Kruoniaucė
Vaizdas:Kroņauces dzirnavu ezers 1.jpg|Kruoniaucės tvenkinys
Vaizdas:2010 09 04 8Kronauce02.JPG|Mokykla
Vaizdas:2010 09 04 8Kronauce05.JPG|Kruoniaucė


## Šaltiniai
Rinkimai Pietų Korėjoje

**Rinkimai Pietų Korėjoje** rengiami nacionaliniu lygmeniu renkant prezidentą ir parlamento narius bei vietiniu lygmeniu renkant miestų merus, provincijų gubernatorius ir tarybų narius.

Eiliniai prezidento rinkimai vyksta pagal paprastosios daugumos sistemą kas penkerius metus. Juose gali dalyvauti bet kuris ne jaunesnis nei 40 metų Pietų Korėjos pilietis, o laimi kandidatas surinkęs daugiausiai balsų.

Parlamento rinkimai vyksta kas ketverius metus. Kandidatuoti gali ne jaunesni nei 25 metų, o balsuoti - visi 19 metų sulaukę Pietų Korėjos piliečiai. Kiekvienas rinkėjas turi 2 balsus, kurių vieną gali skirti vienmandatės apygardos kandidatui, o kitą - visos valstybės mastu iškeltam partijos sąrašui.

Rinkimuose naudojama mišri rinkimų sistema: 243 vietos paskirstomos pagal mažoritarinę sistemą vienmandatėse apygardose, o likusios 56 pagal proporcinę sistemą tų partijų sąrašams, kurios perkopė 3 % balsų barjerą.

## Naujausi rinkimai

* 2012 m. Pietų Korėjos Nacionalinio Susirinkimo rinkimai, vykę balandžio 11 d. Juos laimėjo konservatyvi Naujo Pasaulio partija (152 vietos). Antroje vietoje - liberali Jungtinė demokratų partija (127 vieta).
* 2012 m. Pietų Korėjos prezidento rinkimai, vykę 2012 m. gruodžio 19 d. Juos nedidele persvara laimėjo valdančiosios Naujo Pasaulio partijos atstovė Pak Kynhe (), surinkusi 51,55 % balsų. Po jos sekė opozicinės Jungtinės demokratų partijos iškeltas Mun Džėin () su 48,02 % balsų.

## Būsimi rinkimai

Sekantys eiliniai parlamento rinkimai vyks 2016 metais, prezidento - 2017 metais.

## Buvę rinkimai

### Prezidento

### Parlamento

* 2004 m. balandžio 14 d. Rinkimus laimėjo Mūsų Atviroji partija, gavusi 152 vietas. Antroje vietoje - Didžioji Nacionalinė partija su 121 vieta.
* 2000 m. balandžio 13 d. Rinkimus laimėjo Didžioji Nacionalinė partija (133 vietos). Antra - Tūkstantmečio Demokratų partija (115 vietų).
* 2008 m. balandžio 9 d. Rinkimus laimėjo konservatyvi Didžioji Nacionalinė partija, 153 vietos. Antra - Demokratų partija, 81 vieta.

## Literatūra
* Adrian Buzo. *The making of modern Korea*. Routledge, 2007
* Andrew C. Nahm, James Hoare. *Historical dictionary of the Republic of Korea*. Scarecrow Press, 2004

## Išnašos
Lektorius (reikšmės)

**Lèktorius** ( – ‘skaitovas‘, ’skaitytojas‘) – asmuo, skaitantis paskaitą, paskaitininkas, dėstytojas, pranešėjas (pvz., įvairiose konferencijoje ar seminaruose); aukštosios mokyklos darbuotojas arba tarnautojas; Senovės Romoje – vergas skaitovas; bažnytinis tarnautojas, evangelijos skaitovas (katalikų), maldos vedėjas ar pamokslininkas (evangelikų bžn.).

## Pareigybės
* Lektorius, aukštosios mokyklos dėstytojas
* Leidyklos lektorius, leidyklos darbuotojas, tarnautojas arba laisvai samdomas darbuotojas, vertinantis ir tobulinantis leidimui pateiktus rankraščius, jų redaktorius

## Šaltiniai
Lektorius

**Lèktorius** ( - ‘skaitovas‘, ’skaitytojas‘) - asmuo, skaitantis paskaitas, paskaitininkas, dėstytojas, pranešėjas (pvz., įvairiose konferencijoje ar seminaruose); aukštosios mokyklos darbuotojas arba tarnautojas; tarnybinis rangas.
 
## Istorija
Lektorius pradžioje buvo universiteto mokytojas, skaitantis paskaitas, tačiau turintis tik *lektoratą* (pasen. **Lektūra**) ir tarp profesorių užimantis panašią padėtį kaip docentai Artistų fakultete, turintis mažiau teisių akademiniame valdyme (administracijoje) nei profesorius. Lektoriumi taip pat buvo vadinamas asmuo, skaitantis paskaitas (pvz., pastorius, papildomai dėstantis gimnazijoje).
 

## Vokietija
Vokietijos universitetuose, kitose aukštosiose mokyklose lektoriumi taip pat vadinamas dėstytojas, dėstantis savo gimtąją kalbą filologijos padaliniuose ir studijų programose. Dažniausiai – gimtakalbis prancūzas arba ispanas (Romanistika) arba britas (Anglistika). Be kalbos mokymo (žr. ’’kalbos kursai’’) lektorius taip pat dažnai dėsto „nacionalinius“ atitinkamos valstybės dalykus (Literatūra, kraštotyra, taip pat kalbotyra).

Lektoriaus statusas universitete gali labai skirtis. Lektorius Vokietijoje paprastai yra jaunesnysis mokslininkas, turintis terminuotą sutartį (2-6 m.). Lektorato metu nemažai lektorių rengia disertacijas. Išimtinais atvejais yra senų lektorių, turinčių neterminuotas darbo sutartis (XX a. 8 deš. laikotarpio).

DAAD lektorius – Vokietijos akademinių mainų tarnybos (DAAD) siunčiamas dėstytojas germanistas, užsienio aukštosiose mokyklose mokantis vokiečių kalbos, atstovaujantis DAAD, informuojantis bei konsultuojantis su vokiečių kalba ir kultūra bei apskritai Vokietija susijusius klausimus (Studijos Vokietijoje, gyvenimas, darbas joje). 

Greta DAAD lektorių taip pat veikia kalbos asistentai (*Sprachassistent*). Kalbos asistentas – priešingai, nei lektorius – vokiečių kaip užsienio kalbos moko kalbos centre, kitokioje įstaigoje. Roberto Bošo fondas (*Robert Bosch Stiftung*) bei Austrijos mainų tarnyba (ÖAD) siunčia lektorius. Jie taip pat moko vokiečių kalbos ir literatūros, skleidžia kultūrą.
 

## Skandinavija
Skandinavijos, Šiaurės šalių universitetuose, kitose aukštosiose mokyklose (Universiteto) lektorius yra nuolatinis dėstytojas (mokytojas), kurio pareiga yra ne tik dėstyti, bet taip pat ir tyrinėti. Lektoratai būdingi visiems fakultetams. Reikalavimas – daktaro (PhD) laipsnis.
 
## Šaltiniai
Ignatijus Ivanovskis

**Ignatijus Jakinfovičius Ivanovskis** (, ; 1807 m. Minske, Baltarusija – 1886 m. Sankt Peterburge) – lenkų kilmės rusų teisininkas, teisėtyrininkas tarptautininkas, Sankt Peterburgo universiteto Teisės fakulteto profesorius, dekanas.

## Biografija
Baigė gimnaziją Minske, 1826 m. – Vilniaus universitetą, iškart po to buvo išsiųstas į Maskvos universitetą, vėliau – į Derpt institutą Livonijos gubernijoje (1828-1832). 1833 m. gruodžio 30 d. apgynė disertaciją tema , daktaras.

1833-1835 m. gyveno Berlyne (Vokietija). Lankė Savinji, Hanso, Mišelio, Riterio, ir kitų to meto žymių Berlyno universiteto profesorių paskaitas. 1835 m. grįžo į Rusiją, Sankt Peterburgo universiteto Teisės fakulteto Tarptautinės teisės ir diplomatijos katedros vedėjas (1836 – 1871). Dėstyti dalykai – Tarptautinė teisė, Užsienio valstybių valstybių teisė (konstitucinė teisė). Nuo 1863 m. Teisės f. dekanas. 1870 m. baigė dėstyti. Pasekėjas – prof. Frydrichas Martensas (1845–1909). 

1873 m. Universiteto garbės narys.

## Bibliografija
* «Краткий взгляд на науку дипломатии вообще» («Журнал Министерства Народного Просвещения», 1836, ч. IX);
* «О началах постепенного усовершенствования государств» (ibid., 1848, ч. LIX);
* «Разбор сочинений Д.И. Каченовского «О каперах и призовом судопроизводстве» («25-е присуждение Демидовских наград», 1856);
* «Руководство статистики европейских государств» (СПб., 1856).

## Literatūra
* Биографический словарь профессоров и преподавателей Императорского С.-Петербургского университета за истекшую третью четверть века его существования, 1869–1894: В двух томах. С.-Петербург. 1896, страницы 76-77.
Užsienio kalba

**Užsienio kalba** – kalba, kuri žmogui yra ne gimtoji. Jos išmokstama mokantis. Užsienio kalbų mokoma bendrojo lavinimo mokykloje, aukštesnio lygmens mokymo įstaigose (pvz., aukštosiose mokyklose), iš dalies ir ikimokyklinio ugdymo įstaigose (vaikų darželiuose). Vyksta specialios pamokos, kalbos kursai, rengiamos studijos. Taip pat galimas savarankiškas mokymasis. Užsienio kalbų mokėjimui patvirtinti rengiami įvairūs egzaminai (TOEFL – anglų, TestDaF – vokiečių ir t. t.), išduodami specialūs pažymėjimai.

## Lietuva
Lietuvos mokyklose mokoma bei rengiami brandos egzaminai šių užsienio kalbų: anglų, vokiečių, rusų, prancūzų (NEC inf.). 

Taip pat mokoma lotynų ispanų, italų bei kt.

## Vokietija
Vokietijoje dažniausiai pasirenkama pirmoji užsienio kalba yra anglų. Kitos užsienio kalbos – lotynų, prancūzų, ispanų, italų, rusų, danų bei nyderlandų. Anglų kalbos dauguma mokinių mokosi nuo 5 klasės. Plinta anglų kalbos pamokos pagrindinėje mokykloje bei darželiuose. 6-7 ir 9 klasėse, vėliau ir 11 klasėje (pasirinkus vidurinį mokslą, t. y. mokantis ) gali būti pasirenkama papildoma užsienio kalba. Abitūrai reikalingos 2 užsienio kalbos, todėl antroji privaloma nuo 7 klasės. Reikalavimai gali skirtis nuo mokyklos tipo bei federalinės žemės (švietimo sritis priklauso federalinių subjektų reguliavimo kompetencijai, todėl žemės yra palyginti savarankiškos).

VDR nuo 5 klasės buvo privaloma rusų kalba, nuo 7 – dažniausiai anglų arba prancūzų.

45 % vyresnių nei 14 m. vokiečių pripažino nekalbantys arba nesuprantantys jokios užsienio kalbos (remiantis IfD Allensbach apklausa 2006-2007 m.)

## Šveicarija
Šveicarijoje pirmąja užsienio kalba pasirenkama dažniausiai viena iš 3 oficialių kalbų – vokiečių, italų arba prancūzų. Vokiečių aukštaičių kalba *de facto* yra dėstoma nuo 1 klasės (žr. Diglosija). Retoromanai dažnai auga dvikalbėse šeimose. Anglų beveik visuose kantonuose mokoma bent jau nuo 7 klasės.

## Šaltiniai


## Nuorodos
* Kaip išmokti užsienio kalbų?  (Europos Komisijos inf.)
Valka (Livonija)

**Valka** – miesto pavadinimas iki 1920 m. naudotas Livonijos miesto, padalinto tarp Estijos ir Latvijos. Didesnė estiškoji dalis – Valga, mažesnė – latviškoji Valka.

## Istorija
Nuo 1226 m. apylinkėse ėjo siena tarp Kalavijuočių ordino bei Rygos vyskupo ir netrukus šalia kelio iš Rygos į Tartu bei Pskovą atsirado gyvenvietė, kuri rašytiniuose šaltiniuose minima nuo 1286 m.

1584 m. Valkos miesto teises suteikė Steponas Batoras,  1590 m. patvirtino Zigmantas Vaza.

Nuo to laiko iki XVI a. kaimas keletą kartų per karus buvo sudegintas ir sugriautas, paskutinį kartą 1558 m. Livonijos karo metu.

1626 m., po Švedijos-ATR karo miestas atiteko Švedijai.

1710 m., po Šiaurės karo Valka atiteko Rusijai.

Nuo 1889 m. mieste atsirado geležinkelio mazgas.

XIX–XX a. sandūroje miestas buvo dvikalbis, jame 1897 m. gyveno 4 453 latviai ir 3 594 estai. 1918 m. susikūrus nepriklausomoms Estijos ir Latvijos valstybėms miestas tapo abiejų valstybių pretenzijų objektu. 1920 m. liepos 1 d. brito S. G. Tallent vadovaujama komisija nusprendė, kad Valka turi būti padalinta abiem valstybėms. Estijai atiteko didžioji užstatytos teritorijos dalis ir tik 80 medinių namų miesto vakaruose buvo atiduoti Latvijai. Po Estijos ir Latvijos susitarimo 2 500 latvių persikėlė iš estiškosios į latviškąją miesto dalį.

Latviją ir Estiją okupavus sovietams padalinimas tapo neesminiu, faktiškai buvo vienas miestas su skirtingų tautybių gyventojais. Baltijos valstybėms atgavus nepriklausomybę mieste vėl atsirado siena tarp vakarinės ir rytinės dalies, įkurti 3 sienos perėjimo punktai, kurie panaikinti abiem šalims patekus į Šengeno erdvę.
Hans Wehberg

**Hansas Vėjbergas** (; 1885 m. gruodžio 15 d. Diuseldorfe, Vokietija – 1962 m. gegužės 30 d. Ženevoje, Šveicarija) – vokiečių teisininkas, teisėtyrininkas, tarptautininkas teoretikas, pacifistas, kartu su Valteriu Šiukingu (1875–1935) – pacifistinės tarptautinės teisėtyros kūrėjas.

Tėvas gydytojas Heinrich Wehberg.

## Biografija
Gvildeno karo teisės, Tautų Sąjungos (TS) veiklos klausimus. Plėtojo jėgos įveikimo teise idėją. Kaip teisėtyrininkas nagrinėjo pozityvistinius, sociologinius bei etinius tarptautinės teisės aspektus.
 
Pagrindinis veikalas – Tautų Sąjungos komentaras (bendraautoris – Valteris Šiukingas). Pirmasis leidimas – 1921 m., tapęs pirmuoju moksliniu šaltiniu šia tema. Trečiasis leidimas – 1931 m., 2 tomai. I tome TS įstatų 1–7  straipsnių komentaras vadovėlio forma.
 
1924–1962 m., siekdamas turėti „tribūną“ taikos judėjimo idėjoms skelbti, leido žurnalą *[[Die Friedens-Warte]]* (http://www.friedens-warte.de) po steigėjo bei leidėjo Alfred Hermann Fried mirties (nuo 1923 m. – grupė teisėtyrininkų tarptautininkų, tarp kurių buvo ir Hansas Vėjbergas).

Tarptautinės teisės instituto narys ().

## Bibliografija
* *Das Beuterecht im Land- und Seekriege, dargestellt unter besonderer Berücksichtigung der modernen Entwicklung des internationalen Handels*. Tübingen 1909.
* *Kommentar zum Haager "Abkommen betreffend die friedliche Erledigung internationaler Streitigkeiten" vom 18. Oktober 1907*. Tübingen 1911.
* *Das Problem eines internationalen Staatengerichtshofs*. München/Leipzig 1912.
* *Das Papsttum und der Weltfriede*. München/Gladbach 1915.
* *Als Pazifist im Weltkriege*. Leipzig 1919.
* *Die Satzung des Völkerbundes, kommentiert (in Zusammenarbeit mit Walther Schücking)*. Berlin 1921.
* *Grundprobleme des Völkerbundes*. Berlin 1926.
* *Deutschland und die Friedensbewegung, Gutachten, erstattet dem Parlamentarischen Untersuchungsausschuß des Deutschen Reichstags. Das Werk des Untersuchungsausschusses der Verfassunggebenden Deutschen Nationalversammlung und des Deutschen Reichstages, 1919-1930*. Berlin 1929.
* *Der Kampf um die Reform des Völkerbundes (1920 bis 1934)*. Genf 1934.
* *Das Projekt eines panamerikanischen Völkerbundes*. Athen 1941.
* *Die Organisation der Staatengemeinschaft nach dem Kriege. Das Problem einer wahren Repräsentation der Völker*. In: Die Friedens-Warte 44, 1944, S. 49.
* *Der amerikanische Plan einer internationalen Kontrolle der Atomenergie. Eine Einführung in die Arbeiten der Atomkommission der Vereinten Nationen*. In: Die Friedens-Warte 47, 1947, S. 5.
* *Ludwig Quidde. Ein deutscher Demokrat und Vorkämpfer der Völkerverständigung. Eingeleitet und zusammengestellt von Hans Wehberg*. Offenbach am Main 1948.
* *Krieg und Eroberung im Wandel des Völkerrechts*. Frankfurt am Main 1953.

## Literatūra
* Denfeld, Claudia: Hans Wehberg (1885–1962): die Organisation der Staatengemeinschaft; 1. Aufl.; Baden-Baden: Nomos, 2008; Zugl.: Tübingen, Univ., Diss., 2007; ISBN 978-3-8329-3798-0.
* Keiner, Peter K.: Bürgerlicher Pazifismus und "neues" Völkerrecht: Hans Wehberg (1885–1962), Freiburg (Breisgau). Rechtswiss. Fakultät, Diss. 1976, http://d-nb.info/760745412
Pierre Joseph Proudhon

**Pjeras-Žozefas Prudonas** (**Pierre-Joseph Proudhon**; 1809 m. sausio 15 d. Bezansonas – 1865  m. sausio 19 d. Pasi prie Paryžiaus) – prancūzų ekonomistas ir sociologas, vienas pirmųjų anarchizmo atstovų.

## Biografija
Tėvas – kubilius. Motina – tarnaitė.

Iki 12 metų Pjeras ganė jaučius. Mokyklą lankyti galėjo tik gavęs stipendiją, tačiau mokslus nutraukė dėl pinigų stygiaus. Įgijo (raidžių) rinkėjo profesiją, toliau mokėsi kaip autodidaktas. Išvyko į Paryžių. Čia jis sukūrė įvairių raštų iš socializmo bei politinės ekonomikos. Bendravo su Karl Grün, Arnold Ruge ir Fichtės sūnumi, Paryžiuje susipažino su *Société d'Économie Politique* (sekretorius – Garnier). Prudono leidėjas Guillaumin 1841 m. įsteigė *Journal des Économistes* žurnalą.
 
## Nuorodos

* *[http://dwardmac.pitzer.edu/anarchist_archives/proudhon/Proudhonarchive.html Proudhon Archive]*, *[[Anarchy Archives]]* (anglų k.)
Arthur Nussbaum

**Artūras Nusbaumas** (, pradžioje *Nußbaum*; 1877 m. sausio 31 d. Berlyne, Vokietija – 1964 m. lapkričio 22 d. Niujorke, JAV) – Vokietijos žydų kilmės amerikiečių teisininkas.

## Biografija
Baigęs abitūrą, 1894-1897 m. studijavo teisę Berlyne. 1898 m. apgynė disertaciją, daktaras; išlaikė asesoriaus egzaminą, kelerius metus dirbo advokatu. Greta parašė teisinių knygų bei rašinių. Gavęs teisę dėstyti () nuo 1914 m. Berlyno universitete dėstė dalykus kaip Komercinė teisė, Bankų teisė ir Biržos teisė. Nuo 1921 m. iki atleidimo 1933 m. (dėl nacistinio Valstybės tarnybos įstatymo) dėstė bei tyrinėjo kaip ekstraordinarinis profesorius. Panašų likimą patyrė kolegos James Goldschmidt, Martin Wolff, Ernst Rabel, Fritz Schulz, Julius Flechtheim, Max Rheinstein, Julius Magnus ir Max Alsberg. Iki 1934 m. buvo vienas iš civilistinio žurnalo (Archiv für die civilistische Praxis, AcP) leidėjų.

1934 m. saugodamasis emigravo į JAV. 1934-1951 m. dėstė Columbia University, nuo 1939 m. tiriantysis profesorius. Nuo 1940 m JAV pilietis.

## Bibliografija
* *Deutsches [[Hypothek]]enwesen*, J. C.B. Mohr, 1913
* *Die Rechtstatsachenforschung. Ihre Bedeutung für Wissenschaft und Unterricht*, J. C.B. Mohr, 1914
* *Lehrbuch des Deutschen Hypothekenwesens nebst einer Einführung in das allgemeine [[Grundbuchrecht]]*,  J. C.B. Mohr, 1921
* *Deutsches [[Internationales Privatrecht (Deutschland)|Internationales Privatrecht]]. Unter besonderer Berücksichtigung des österreichischen und schweizerischen Rechts*, J. C.B. Mohr, 1932
* *Money in the law*, 1939
* *Principles of private international law*, 1942
* *Concise history of the law of nations*, 1947

## Literatūra
* Elliott E. Cheatham, Wolfgang G. Friedmann, Walter Gellhorn, Philip C. Jessup, Willis L. M. Reese, Schuyler C. Wallace, *Arthur Nussbaum: A Tribute *, Columbia Law Review, Vol. 57, Nr. 1 (Januar 1957), S. 1–7 (englisch)
* Martin Domke, *Arthur Nussbaum: The Pioneer of International Commercial Arbitration *, Columbia Law Review, Vol. 57, Nrt. 1 (Januar 1957), S. 8–10
Baltvokiečiai

** Baltvokiečiai** (, *Baltendeutsche*) – Estijos ir Latvijos teritorijose gyvenanti vokiečiakalbė mažuma. Apsigyveno XII a. pabaigoje. Priklausė aukštesniajam visuomenės sluoksniui. Darė didelę įtaką latvių ir estų kalbai bei kultūrai. Dabartinių baltvokiečių protėviai dažniausiai buvo žemvaldžiai ir prekybininkai. 1201 m. Albert von Buxhoeveden, Livonijos vyskupas, įkūrė Rygą. 

Estijoje gyvena 1870 vokiškai kalbantys asmenys (2000 m.). Latvijoje – 3311 (2004 m.). 

## Organizacijos
* Deutsch-Baltische Gesellschaft, 13 skyrių (*Länderlandsmannschaften*)
* Verband der Baltischen Ritterschaften e. V.
* Deutschbaltischer Jugend- und Studentenring e. V. (DbJuStR)
* Die baltischen Corporationen

## Taip pat skaitykite
* Vokiečiai
* Pavolgio vokiečiai
* Rusijos vokiečiai
* Lietuvos vokiečiai

## Literatūra
* Yorck Deutschler, Deutsch-Balten contra Baltendeutsche, in: „Die Singende Revolution – Chronik der Estnischen Freiheitsbewegung (1987–1991)“, Teil 1 (Chronik, Annex III Ein fragmentarischer Essay zur Wortbedeutung des „Baltischen“, Anlage II Deutsch-Balten contra Baltendeutsche), Ingelheim, März 1998/Juni 2000, ISBN 3-88758-077-X.
* Anja Wilhelmi: *Lebenswelten von Frauen der deutschen Oberschicht im Baltikum (1800 - 1939). Eine Untersuchung anhand von Autobiografien.* Wiesbaden 2008, (Veröffentlichungen des Nordost-Instituts. 10), ISBN 978-3-447-05830-8.

## Nuorodos
* Baltvokiečių genealogai Darmštate (vokiečių k.)
Baden Badenas

**Baden Badenas** (; Iki 1931 m. vadinosi Badenu) – miestas Vakarų Badene-Viurtemberge. Kurortas, mineralinių versmių, poilsio ir pramogų vieta pietvakarinėje Vokietijoje.

2021 m. miestas buvo įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą kaip dalis objekto „Didieji Europos SPA miestai: Badenas prie Vienos; Spa, Františkovy Laznės, Karlovi Varai, Marianske Laznės, Viši, Bad Emsas, Baden Badenas, Bad Kisingenas, Montecatini Terme ir Batas“ (kartu su kitomis šešiomis valstybėmis).

## Miestų partnerystė
Baden Badeno miesto-partneriai:
* Karlovi Varai, Čekija
* Freitalis, Vokietija
* Jalta, Ukraina
* Mentonas, Prancūzija
* Monkaljeris, Italija


Baden-Baden 10-2015 img16 view to Burg Hohenbaden.jpg|Hohenbadeno pilies griuvėsiai
Baden-Baden-Merkur-Ausblick-16-Stadtmitte-2009-gje.jpg
Baden-Baden-Kurhaus-39-Osterfestspiele-2015-gje.jpg
Baden-Baden-Trinkhalle-126-Saeulen-2010-gje.jpg
Baden-Baden-Goldenes Kreuz-18-gje.jpg
Baden-Baden-Leopoldsplatz-14-2012-gje.jpg
Baden-Baden-Stadtbibliothek-06-2017-gje.jpg
Baden-Baden-Palais Gagarin-02-gje.jpg
Baden-Baden-Brenners Parkhotel-56-Stadtkirche-gje.jpg
Baden-Baden-Goenneranlage-08-Portal mit Hirschen-gje.jpg
Baden-Baden-Lichtentaler Allee-214-Kaiserin Augusta-Azaleen-2010-gje.jpg
Baden-Baden-Lichtentaler Allee-471-bei Klosterwiese-2020-gje.jpg


## Šaltiniai

## Nuorodos
* Baden-Badeno tinklavietė
Jaan Kross

**Janas Krosas** (; 1920 m. vasario 19 d. Taline, Estija – 2007 m. gruodžio 27 d. ten pat) – estų rašytojas, politinis veikėjas.

## Biografija
1944 m. Tartu universitete baigė teisę.

Iki 1946 m. dėstytojas (vėliau ir *Artes Liberales* profesorius nuo 1998 m.). 1944 m. pavasarį vokiečių okupantų (Ostlando reichskomisariatas) buvo suimtas šešiems mėnesiams ir įtariamas "nacionalizmu", 1946 m. – sovietų suimtas, ištremtas į Sibirą. Iki 1954 m. praleido Gulage; grįžo į Taliną. 1955 m. įvairiuose žurnaluose paskelbė eilėraščių. Nuo to laiko laisvasis rašytojas. Nuo 1958 m. Estijos rašytojų sąjungos narys.

1992-1993 m. parlamentaras.

## Nuorodos
* „Jaan Kross ist tot“, Spiegel Online, 27. Dezember 2007.
Pievagaliai

**Pievagaliai** – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 6 km nuo Norgeliškių.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pievaičiai

**Pievaičiai** – viensėdis Elektrėnų savivaldybėje, 3 km nuo Ausieniškių. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pievoniškiai

**Pievoniškiai** – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 15 km nuo Karsakiškio.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pievelės

**Pievelės** – buvęs kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Rumšiškių.

## Istorija

Pievelių kaimo žemėse 1966 m. buvo įkurtas Lietuvos liaudies buities muziejus. 1986 m. kaimas panaikintas.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pigainiai

**Pigainiai** – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 8 km nuo Ariogalos.

## Istorija

Kaimas pirmą kartą minimas 1581 m.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Michael Johnson

**Michael Duane Johnson** (g. 1967 m. rugsėjo 13 d.) – JAV lengvaatletis, kuris specializuojasi sprinto rungtyse. Daugkartinis pasaulio ir olimpinis čempionas. Daugkartinis pasaulio rekordininkas.

## Asmeniniai rekordai

## Pasiekimai

## Nuorodos
* Michael Johnson IAAF svetainėje
Pijorai (Ukmergė)

**Pijorai** – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Vidiškių, Kadrėnų tvenkinio pakrantėje.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pikcevičiai

**Pikcevičiai** – kaimas Joniškio rajono savivaldybėje, 5 km nuo Bučiūnų.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pikčiūnai (Pakruojis)

**Pikčiūnai** – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 8 km nuo Lauksodžio.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pikčiūniškės

**Pikčiūniškės** – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 7 km nuo Dusmenų. Yra veikiančios Pikčiūniškių kapinės.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pikčiūnai (Vilnius)

**Pikčiūnai** – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 6 km nuo Medininkų. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pikčiūniškiai

**Pikčiūniškiai** – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 2 km nuo Ūtos. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pikieta (Alytus)

**Pikieta** (arba ***Pikiela***) – buvęs viensėdis Alytaus rajono savivaldybėje, 4 km į vakarus nuo Makniūnų.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pikieta (Anykščiai)

**Pikieta** – viensėdis Anykščių rajono savivaldybėje, 12 km nuo Džiugų.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pikietai (Juodupė)

**Pikietai** – viensėdis Rokiškio rajono savivaldybėje, 2 km nuo Juodupės. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pikietai

**Pikietais** vadinami viensėdžiai Rokiškio rajone:

* Juodupės seniūnijoje,
* Kamajų seniūnijoje.
Pikiškės

**Pikiškės** – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 6 km į pietryčius nuo Vydenių, 1 km į šiaurę nuo Krivilių, prie kelio į Kijučius ir Nočios aukštupio.

## Etimologija
Vietovardis, matyt, kilęs iš kokio asmenvardžio su šaknimi *pik-* (plg. Pietų Lietuvoje užrašytos pavardės *Pikáuskas, Pikùtis, Pikū̃nas*).

## Istorija

XIX a. šlėktų okolica Lydos apskrities Kaniavos valsčiuje.

## Gyventojai

Pagal lenkų valdžios 1921 m. atliktą surašymą kaime gyveno 37 žmonės, iš kurių visi buvo užrašyti lenkais.

## Šaltiniai
Piktagalys (Kavarskas)

**Piktagalys** – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 8 km į šiaurės vakarus nuo Kavarsko. Vakariniame pakraštyje stūkso Piktagalio piliakalnis, aptiktas Piktagalio senkapis.

## Etimologija

Senieji kaimo gyventojai juokaudami pasakydavo: „piktas galas“. Gal dėl piktų gyventojų kaimas ir turi tokį pavadinimą.

## Gyventojai

### Žinomi žmonės
* Juozas Maldžius (1862–1942), knygnešys
* Jonas Kadžionis-Bėda (1928–), Lietuvos partizanas, politinis kalinys

## Šaltiniai
Piktaičiai (Šilutė)

**Piktaičiai** – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurės rytus nuo Juknaičių, prie Šyšos. Eina vieškelis .

## Gyventojai

## Šaltiniai
Piktavyžis

**Piktavyžis** – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurės rytus nuo Rumšiškių, šalia geležinkelio Kaunas–Vilnius. Veikia Pamierio geležinkelio stotelė.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Piktoniai

**Piktoniai** – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 3 km nuo Šaukoto. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Piktožiai

**Piktožiai** – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės rytus nuo Agluonėnų, 1 km į vakarus nuo Šiūparių, prie Skardupės upelio. Už kaimo, visai šalia buvusios Vokietijos–LDK sienos, link Pozingių, yra kalva su istorinių įtvirtinimų likučiais, vadinamasis Piktožių šansas.

## Etimologija

Pavadinimas greičiausiai asmenvardinės kilmės iš **Piktožius* ar pan., plg. apylinkėse užrašytos pavardės *Piktazus, Piktozus*.

## Istorija

Bažnytiniuose šaltiniuose minimas 1683 m.

1817 m. Priekulės parapijos laisvųjų ūkininkų, žemdirbių ir šatulininkų kaime buvo 13 ugniakurų, gyveno 50 žmonių. XIX a. viduryje kaime buvo 13 gyvenamųjų namų, gyveno 109 žmonės, kalbėję lietuviškai. Kaimo žemėse stūksojo didelis riedulys, apie 3 m iškilęs virš žemės.

TSRS laikais buvusiuose laukuose ir pievose įkurti žvyro karjerai, nukastas piliakalnis.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Piktšilingiai

**Piktšilingiai** – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Tubelių. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pikūnai

**Pikūnai** – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Žemųjų Viesų.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pykuoliai

**Pykuoliai** (arba ***Vyganiai***) – buvęs kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 12 km į pietvakarius nuo Šiaulių.

## Istorija

Panaikintas 1986 m. spalio 20 d.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Vytautas Juozapaitis (1936–2025) – kompozitorius, dirigentas.
* Jurgis Juozapaitis (g. 1942 m.) – kompozitorius.

## Šaltiniai
Pilakainys

**Pilakainys** – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 8 km nuo Jašiūnų. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Piliakalniai (Kalvarija)

**Piliakalniai** – kaimas Kalvarijos savivaldybėje, 8 km nuo Tarprubežių. 

## Gyventojai

## Šaltiniai

*
Piliakalniai (Marijampolė)

**Piliakalniai** – kaimas Marijampolės savivaldybėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Šunskų.

## Istorija

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai
Piliakalnis (Alytus)

**Piliakalnis** – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės rytus nuo Makniūnų, Gailinto ežero dešiniajame krante. Iš šiaurės supa Vabalių miškas, pietuose telkšo ežeras Lydekinis. Kaime stūkso Piliakalnio piliakalnis (šalia jo rasta pirmųjų amžių brūkšniuotosios keramikos).

## Etimologija
Kaimas pavadintas pagal jame stūksantį *piliakalnį*.

## Istorija
XIX a. pab. kaimas buvo Trakų apskrities Merkinės valsčių. LTSR laikais buvo Raitininkų apylinkėje.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Piliakalnis (Traupis)

**Piliakalnis** – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Traupio. Kaime stūkso Levaniškių piliakalnis.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Piliakalnis (Ignalina)

**Piliakalnis** – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 1 km nuo Dūkštelių. Kaime stūkso Dūkšto piliakalnis.

## Istorija
Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai, Naugarduko vaivadijai (nuo 1926 m. – Vilniaus vaivadijai), Švenčionių apskritis.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Piliakalnis II

**Piliakalnis II** – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, netoli Aukštadvario. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Piliakalnis (Imbradas)

**Piliakalnis** – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Kelpšiškių.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Riškonys

**Riškonys** – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 8 km nuo Pakniškių, Šventosios kairiajame krante. Aptikti Riškonių senkapiai.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pilialaukis

**Pilialaukis** – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 3 km į pietryčius nuo Senųjų Trakų. Šalia eina Senųjų Trakų–Šventininkų kelias, šiaurėje plyti smėlio karjeras, rytuose dunkso Račkūnų miškas.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pilikonys

**Pilikonys** – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 5 km į pietus nuo Sudervės, prie Čekonės upelio.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pylimas (Ignalina)

**Pylimas** – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Linkmenų. Ateina keliukas iš Medinų.

## Etimologija
Pavadinimas kilęs nuo žodžio *pýlimas* ʻsupilta žemių juosta, sankasaʼ.

## Istorija
XIX a. pab. Pylimo užusienis priklausė Švenčionių apskrities Linkmenų valsčių, apylinkę ir dvaro valdą. Tarpukariu priklausė Lietuvai (Utenos apskritis, Linkmenų valsčius).

Sovietmečiu priklausė Linkmenų apylinkei.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pylimas (reikšmės)

**Pylimas** gali reikšti:
* pylimas – supiltos žemės juosta;
* Pylimas – kaimas Ignalinos rajone;
* Pylimas (Grobelka) – buvęs viensėdis Kėdainių rajone;
* Pylimas – upė Elektrėnų savivaldybėje.
Pilypai (Anykščiai)

**Pilypai** – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 8 km į pietvakarius nuo Kavarsko. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Piliukai

uo 
**Piliukai** – viensėdis Kelmės rajono savivaldybėje, 18 km nuo Lupikų, į pietus nuo Kražantės. Stūkso Burbaičių piliakalnis, per upę nutiestas Burbaičių pėsčiųjų tiltas.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Piliukiškė

**Piliukiškė** – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės rytus nuo Šakių.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pilkalnis (Raseiniai)

**Pilkalnis** – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 2 km nuo Betygalos, prie kelio . Yra Betygalos (Pilkalnio) kapinės.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pilkiškės

:: *Apie kaimą Zarasų rajone žr. [[Pilkiškės (Zarasai)]]*.

**Pilkiškės** – viensėdis Utenos rajono savivaldybėje, 4 km į pietryčius nuo Pakalnių. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pilotiškiai

**Pilotiškiai** – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 8 km nuo Vilkaviškio.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pilveliai (Radviliškis)

**Pilveliai** – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 28 km nuo Daugėlaičių. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pilypai (Švenčionys)

**Pilypai** – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 4 km į rytus nuo Švenčionėlių, prie kelio  ir Rudelės upelio.

## Istorija
XIX a. pab. buvo **Jankovščiznos** arba **Filipiškių** užusienis Švenčionių apskrityje.

XX a. pr. kaimas buvo Švenčionių apskrities Švenčionių valsčiuje.

Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai, Vilniaus vaivadijai, Švenčionių apskričiai, Švenčionių valsčiui.

## Gyventojai

;Žymūs žmonės
* Pilypuose 1910 m. vasario 12 d. gimė etnologė, habilituota humanitarinių mokslų daktarė Pranė Dundulienė.

## Šaltiniai
Pilipuščiai

**Pilipuščiai** – viensėdis Panevėžio rajono savivaldybėje, 5 km į pietus nuo Krekenavos, Nevėžio kairiajame krante, prie jo intako Rudupio. Praeina kelias . Yra kapinaitės.

## Istorija
XIX a. pab. buvo Pilipuščių (Filipuščių) palivarkas Krekenavos valsčiuje.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pilviškiai (Skiemonys)

**Pilviškiai** – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurę nuo Leliūnų.

## Etimologija

Pavadinimas tikriausiai yra asmenvardinis vietovardis, kilęs nuo pavardės *Pilvius* ar *Pilvys* (pridedant priesagą *-iškiai*).

## Istorija

Pilviškiai (*Pilwiszki*) minimi 1765 m. Ukmergės apskrities seniūnijų inventoriuose. Priklausė Lietuvos didžiajam kunigaikščiui. 1986 m. kaimo teritorija išplėsta, pietinėje jo pusėje prijungus Spraguičio kaimo teritoriją.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pinciškės

**Pinciškės** – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, 1 km į pietus nuo Gudelių.

## Istorija

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pinigėliai

**Pinigėliais** vadinami:

kaimai Panevėžio rajone:

* Pinigėliai I,
* Pinigėliai II.

senovinė valiuta:

* **Pinigėliais** vadinti denarai, Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje kursavusios monetos.
Pinigiškė

**Pinigiškė** – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurę nuo Naujojo Daugėliškio, 4 km į pietus nuo Grybėnų, tarp laukų. Išlikusi sodyba.

## Etimologija
Pavadinimą bandoma sieti su pavarde *Pinigius, Pinigis*.

## Istorija
XX a. pr. kaimas buvo Švenčionių apskrities Daugėliškio valsčiuje. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai, Vilniaus vaivadijai, Švenčionių apskričiai.

Sovietmečiu priklausė Naujojo Daugėliškio apylinkei.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Piorkos

**Piorkos** – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 13 km į rytus nuo Pabradės, Naujašilyje, šalia Didžiosios ir Mažosios Ilmos ežerėlių, pelkių apsuptyje (šalia – Baltasamanė). Eina keliukas Pavoverė–Akolionija.

## Istorija
XX a. pr. kaimas buvo Švenčionių apskrities Mikalavo valsčiuje.

Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai, Vilniaus vaivadijai, Švenčionių apskričiai, Pabradės valsčiui.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pinigėliai I

**Pinigėliai I** – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, šalia Paliūniškio, tarp kelio  ir Lėvens.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pipirai (Kretinga)

**Pipirai** – kaimas Kretingos rajono savivaldybės rytinėje dalyje, į vakarus nuo Kūlupėnų, prie geležinkelio Kretinga–Šiauliai. Iš šiaurės ir vakarų kaimą supa Kūlupėnų miškai. Centrine dalimi teka Šukupis (Akmenos kairysis intakas). Pietrytiniu pakraščiu praeina geležinkelis Kretinga–Šiauliai ir kelias Kretinga–Salantai, šiauriniu pakraščiu – kelias Kūlupėnai–Darbėnai. Yra Pipirų senosios kapinės (XVIII–XIX a.).

## Istorija

XVIII a. Asteikių kaimo šiaurės vakariniame pakraštyje, bendro naudojimo ganyklų ir miško žemėje susiformavo *Pipirų užusienis*, pirmą kartą paminėtas 1771 m. Kretingos grafystės inventoriuje. Gyvenvietės pavadinimas kilo iš asmenvardžio *Pipiras* daugiskaitinės formos.

Užusienis priklausė Kretingos valsčiui ir Kretingos parapijai. 1846 m. jame buvo 2 dūmai. XX a. pradžioje užusienis tapo savarankišku kaimu.

Sovietmečiu kaimo šiaurinėje dalyje pastatytas Kūlupėnų tarybinio ūkio gyvulininkystės kompleksas, kuris šiuo metu privatizuotas.

## Gyventojai

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Irena Šeškevičienė. Didieji Žalimai – paskutinio Lietuvos partizano buveinė // Pajūrio naujienos, 2009, birželio 19
Ylės valsčius

**Ylės valsčius** () – valsčius pietvakarių Latvijoje, Žiemgaloje, Aucės savivaldybėje, 46 km į pietvakarius nuo Jelgavos. Centras – Ylė.

## Geografija
Ylės valsčius siejasi su Duobelės savivaldybės Zebrenės, Aneniekų, Naudytės ir Penkulės valsčiais, su Aucės savivaldybės Benės, Aucės, Lielaucės valsčiais. Veikia Ylės pagrindinė mokykla, Tautos namai, sporto klubas.

**Didžiausios gyvenvietės:** Ylė, Ylės sanatorija, Stirnos.

**Upės:** Aucė, Ružupė, Sesava, Sidabrenė.

**Vandens telkiniai:** Sesavos ežeras, Sparnų ežeras.

## Istorija
Sparnų piliakalnyje žmonės gyveno jau IX – XIII a., tuo metu jis buvo tapęs Sparnenės žemių centru. Ylės dvarą Imų kalne Zandersas Netelshorstas pastatė apie 1530 m., nuo XVIII a. jį valdė Georgas Frydrichas fon Titinhofas–Šėlis ir jo palikuonys. 1923 m. nusavinto dvaro rūmuose įsteigta Ylės sanatorija. Ylės liuteronų bažnyčia pastatyta 1682 m., 1905 m. sudeginta, ją tyrinėjo Augustas Bilenšteinas. Ylėje 1837–1845 m. gyveno Dainų tėvas Krišjanis Baronas, kapinėse palaidotas jo tėvas Juris Baronas.

## Galerija
>
Vaizdas:2010 09 04 12Ile3.JPG|Ylės bažnyčia
Vaizdas:2010 09 04 11Muriši2.JPG|Mūrišų vienkiemis
Vaizdas:2010 09 04 12Ile2.JPG|Ylės centras
Vaizdas:2010 09 04 13Sparnu05.JPG|Sparnų piliakalnis


## Šaltiniai
Pipiriškė

**Pipiriškė** – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurės vakarus nuo Kazokinės, 3,5 km į pietryčius nuo Palūšės, šalia Pravalo ir Ilgaičio ežerų, Pavajuonės miške. Praeina kelias Garbūnai–Rėkučiai. Vakaruose siekia Vilniaus–Daugpilio geležinkelį.

## Etimologija
Priesagos *-iškė* vedinys iš asmenvardžio *Pipi̇̀ras*.

## Istorija
XIX a. pab. buvo Pipiriškės užusienis Švenčionių apskrities Švenčionių valsčiuje; Kochanovkos dvaro valda. Lenkmečiu priklausė Kaltanėnų valsčiui.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pypliai (Širvintos)

**Pypliai** – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Gelvonų. Yra Pyplių koplyčia.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Ipolitas Užkurnys (1926–2004), tautodailininkas, medžio drožėjas.

## Šaltiniai
Pyragiai (Kelmė)

**Pyragiai** – viensėdis Kelmės rajono savivaldybėje, 3 km į pieryčius nuo Liolių, prie kelio  ir Juodupio ištakų.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pyragiai (Raseiniai)

**Pyragiai** – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 3 km į vakarus nuo Šiluvos. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pyragiai (Šakiai)

**Pyragiai** – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 4 km nuo Girėnų, šalia kelio .

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pyragiškiai

**Pyragiškiai** – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 7 km nuo Ragelių. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pirktavietė

**Pirktavietė** – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 7 km nuo Skriaudžių. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pirktinė (reikšmės)

**Pirktine** vadinami kaimai:

* Pirktinė Raseinių rajone;
* Švenčionių rajone:
** Pirktinė I,
** Pirktinė II.
Pirktinė I

**Pirktinė I** – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 7 km į pietus nuo Švenčionėlių, Labanoro girios rytiniuose pakraščiuose. Keliukai į Grybus, Sarius, Dotenėnus. Kaimas Pirktinė II yra toliau rytuose, Cirkliškio seniūnijoje.

## Istorija
XX a. pr. užusienis buvo Švenčionių apskrities Mikalavo valsčiuje.

Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai, Vilniaus vaivadijai, Švenčionių apskričiai, Švenčionių valsčiui.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pyšna

**Pyšna** – viensėdis Vilniaus rajono savivaldybėje, 5 km nuo Juodšilių. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pitliuvka

**Pitliuvka** – viensėdis Švenčionių rajono savivaldybėje, 4 km nuo Magūnų.

## Istorija
Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai, Vilniaus vaivadijai, Švenčionių apskričiai.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Ylė

**Ylė** () – gyvenvietė pietvakarių Latvijoje, Žiemgaloje, Duobelės savivaldybėje, 46 km į pietvakarius nuo Jelgavos, 12 km nuo Bėnės geležinkelio stoties. Ylės valsčiaus centras. Veikia Ylės pagrindinė mokykla, Tautos namai, sporto klubas.

## Istorija
Ylė pirmąkart paminėta 1530 m., kai Vokiečių ordino magistras Valteris fon Pletenbergas Ylės ir Slagūnės žemes išnuomojo Zandersui Netelshorstui, kuris Imų kalne ir pastatė pirmuosius Ylės dvaro rūmus. Lenas vėliau dar padidintas. Pagal 1692 m. testamentą dvaras tapo Georgo Kristofo fon Netelhorsto nuosavybe. Šiaurės karo metu dvaras nuniokotas. 1704–1705 m. pastatyti iš esmės nauji dvaro rūmai. Nuo 1710 m. dvarą valdė Georgas Frydrichas fon Titinhofas–Šėlis ir jo palikuonys. 1826 m. dvaro savininkas Karlis Otas Gebhardas fon Herneris dvarą paliko nepilnamečiui sūnui Otokarui Johanui Francui, už kurį dvarą valdė motina Elizabetė Otilija fon Herner. 1861 m. greta senųjų baigti statyti nauji dvaro rūmai su dviem bokštais ir žiemos sodu. Nuo 1866 m. dvarą valdė Otokaras Johanas Francas fon Herneris. 1920 m. dvaras nusavintas, 1923 m. dvaro rūmuose įsteigta Ylės plaučių ligų sanatorija, bet sanatorijos gydytojas Liudvigas Kalninis darbų praktiškai nepradėjo, todėl 1929 m. balandžio 23 d. dvaras perduotas Tuberkuliozės draugijai. Rūmuose įvestas centrinis šildymas, vandentiekis, kanalizacija, bet nugriautas vienas bokštų ir pastatyta elektros stotis. 1940 m. TSRS okupavus Latviją sanatorija dar kartą nusavinta ir perduota sveikatos ministerijai. 1944 m. TSRS kariuomenės artilerija nugriovė antrąjį bokštą ir dešinįjį rūmų sparną. Sanatorijos pastatai ir teritorija buvo suniokota. 1945–1976 m. dvaro rūmuose veikė sanatorija „Ylė“. 1976 m. sausio 1 d. pastatuose įsteigta narkomanų ir alkoholikų priverstinio gydymo ligoninė. 1992 m. liepos 1 d. ji reorganizuota į Socialinės ir psichologinės pagalbos centrą, 2002 m. sausio 30 d. – į Socialinės rūpybos centrą.

Ylės liuteronų bažnyčia pastatyta 1682 m., 1905 m. sudeginta, ją tyrinėjo Augustas Bilenšteinas. Ylėje 1837–1845 m. gyveno Dainų tėvas Krišjanis Baronas, kapinėse palaidotas jo tėvas Juris Baronas.

## Galerija
>
Vaizdas:2010 09 04 12Ile3.JPG|Ylės bažnyčia
Vaizdas:2010 09 04 12Ile1.JPG|Ylės valsčiaus valdyba
Vaizdas:2010 09 04 13Sparnu05.JPG|Sparnų piliakalnis


## Šaltiniai
Vjenas (upė)

**Vjenas** (, ) – upė vidurio vakarų Prancūzijoje; Luaros kairysis intakas. Tai svarbiausia Limuzeno krašto upė. Prasideda Miljevašo aukštumose, Korezo departamente. Teka šiaurės vakarų, šiaurės kryptimi per Krezo, Aukštutinio Vjeno, Šaranto, Vjeno bei Endro ir Luaros departamentus. Įteka į Luarą ties Kand Sen Martenu.

Pagrindiniai intakai – Krezas (dešinysis), Klainas (kairysis). Upės vagoje įrengta keletas hidroelektrinių. Apie 75 km upės ilgio laivuojama. Svarbesni miestai prie Vjeno: Emutjė, Sen Leonar de Nobla, Limožas, Sen Žunjanas, Konfolanas, Šovinji, Šatelro, Šinonas.

## Šaltiniai
Šaranta

**Šaranta** (, ) – upė pietvakarių Prancūzijoje. Prasideda Aukštutinio Vjeno departamente, Šeronako kaimo apylinkėse. Aukštupyje teka į šiaurės vakarus, vidurupyje pasuka į pietus, smarkiai meandruoja, žemupyje teka į vakarus. Įteka į Biskajos įlanką netoli Rošforo. Upė prateka Aukštutinio Vjeno, Šaranto, Vjeno ir Pajūrio Šaranto departamentus.

Pagrindiniai intakai: Antenas, Sjūnjė, Butonas, Bandija, Tarduaras.

Iki XX a. vid. upė buvo laivuojama, vėliau transportinė Šarantos reikšmė sumenko. Dabar atgaivinta turistinė laivyba. Miestai prie Šarantos: Sivrė, Angulemas, Konjakas, Sentas, Tone Šarantas, Rošforas.
Lielaucės valsčius

**Lielaucės valsčius** () – valsčius pietvakarių Latvijoje, Žiemgaloje, Aucės savivaldybėje, į pietvakarius nuo Jelgavos. Centras – Lielaucė.

## Geografija
Lielaucės valsčius siejasi su Saldaus savivaldybės Zvardės, Bruocenų savivaldybės Bruocenų, Duobelės savivaldybės Zebrenės, Aucės savivaldybės Ylės, Aucės, Vytinių valsčiais. Valsčiaus teritorija 8047,1 ha, iš jų 2884,5 ha žemės ūkio paskirties, 3495 ha miškai, 510 ha pelkės, 452,9 ha vandens telkiniai.

Yra Lielaucės pagrindinė mokykla, Lielaucės klubas.

**Didžiausios gyvenvietės:** Kiegelceplis, Lielaucė, Ražuotajai.

**Upės:** Aucė, Beržė, Lyčupė.

**Vandens telkiniai:** Lielaucės ežeras.

## Istorija

## Paminklai
* Lielaucės pilis ir parkas,
* Lielaucės liuteronų bažnyčia, gruvėsiai,
* Suodinių akmuo su pėda,
* Paminklas O. Kalpako bataliono pirmojo mūšio vietoje.

## Ekonomika
Valsčiaus pagrindinė ūkio šaka – žemės ūkis, veikia pienininkystės ūkiai „Baltiņi“, „Ezeriņi“, malūnas SIA „Auces Dzirnas“, taip pat lentpjūvė „Ezeriņu koks“, prekybos ir turizmo bendrovė SIA „Lielauces Kliņģeris“.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Lielaucės ežeras

**Lielaucės ežeras** () – ežeras pietvakarių Latvijoje, Žiemgaloje, Duobelės savivaldybėje, Lielaucės valsčiuje, į šiaurę nuo Lielaucės; populiari meškeriotojų, vandens sporto ir plaukiojimo valtimis mėgėjų vieta. Ežerą prižiūri valstybinė įmonė „Latvijas valsts meži“.  Pasiekiamas keliu Aucė – Bikstai.

Ežero plotas 372 ha, vidutinis gylis 1,5 m, didžiausias gylis – 3,5 m, nutekėjimas 47 m³ per dieną. Ežerą iš visų pusių supa aukštapelkė, kurioje gausu pelkinių augalų, auga spanguolės, bruknės ir kitos uogos. Pelkės plotis nuo 190 iki 320 m, tik pietrytiniame krante – iki 1,5 km. Dugnas: smėlis, dumblas, sapropelis. Vanduo skaidrus. 

Ežero pietiniame krante stovi Lielaucės pilis, nuo jos iki ežero nutiestas lentų lieptas, kurio gale – valčių nuomos punktas. Šiaurės rytiniame krante yra apleistas Stirnų dvaras.

## Šaltiniai
Lielaucės pilis

**Lielaucės dvaras, Lielaucės pilis** () – dvaras pietvakarių Latvijoje, Žiemgaloje, Aucės savivaldybėje, Lielaucės valsčius, į šiaurės rytus nuo Aucės, Lielaucėje. Valstybinis architektūros paminklas.

## Istorija
Lielaucės dvaras žinomas nuo XVII a., priklausė hercogui Frydrichui, vėliau tapo Peterburge gyvenusio grafo Paleno vasaros rezidencija. Parkas sodintas XVIII a., jo dalis – miško parkas. Pilis su priklausiniais ant Lielaucės ežero kranto pastatyta XIX a. pradžioje velyvojo klasicizmo stiliuje. Ūkiniai pastatai iškilo toliau nuo rūmų, kitame parko gale. Po 1900 m. gaisro pilies interjeras atnaujintas 1901 m., dekoratyviniai apdailai panaudoti ampyro stiliaus elementai, kuriais ir dabar galima pasigrožėti salėse. Pilį supa 58 ha ploto laisvo planavimo parkas, pasodintas grafo Medemo laikais. 1922 m. dvaras nusavintas ir perduotas Latvijos universiteto Žemės ūkio fakultetui. Vienoje pilies dalyje iki 2009 m. veikė Lielaucės pagrindinė mokykla. Į šiaurę nuo pilies – Lielaucės ežeras.

## Šaltiniai
Lielaucė

**Lielaucė** () – gyvenvietė pietvakarių Latvijoje, Žiemgaloje, Duobelės savivaldybėje, 55 km į pietvakarius nuo Jelgavos, 7 km į šiaurę nuo Aucės, Lielaucės valsčiaus centras. 272 gyventojai (2021 m.).

## Istorija

1529 m. Lielaucėje jau buvo bažnyčia ir kunigas. Bažnyčiai sugriuvus 1567 m. vasario 28 d. tuometiniam miestelio savininkui fon der Rekei išduotas leidimas naujos bažnyčios statybai. Bažnyčia atidaryta 1570 m. gruodžio 26 d. ir aptarnavo Lielaucės, Vecaucės ir Jaunaucės parapijas. Tuo metu pastatytas ir pastoriaus namas. Apie 1637 m. bažnyčia remontuota, bet po 30 metų vis tiek sugriuvo. 1699 m. kapitonas Vildemanis hercogo paliepimu pastatė naują bažnyčią su šalmo pavidalo bokštu, kuriame buvo trys varpai. 1730 m. ir šiai bažnyčiai sugriuvus po ketverių metų statybos 1748 m. pastatyta mūrinė bažnyčia su iš dalies mediniu bokštu. Nepatikimai pastatytas bokštas 1839 m. griuvo. Pati bažnyčia remontuota 1804 m., o 1848 m. pilnai atnaujinta. Per Antrąjį pasaulinį karą bažnyčią susprogdino rusų artilerija, likę tik jos griuvėsiai.

Lielaucės dvaras žinomas nuo 1624 m., kai jį aplankė Kuršo hercogo Gotardo Ketlerio sūnus Frydrichas Ketleris su visais patarėjais ir ministrais. Lielaucės pilis ant Lielaucės ežero kranto pastatyta XIX a. pradžioje. Po 1900 m. gaisro pilies interjeras atnaujintas. 1922 m. dvaras nusavintas ir perduotas Latvijos universiteto Žemės ūkio fakultetui. Vienoje pilies dalyje iki 2009 m. veikė Lielaucės pagrindinė mokykla.

## Šaltiniai
Jonas (upė)

**Jonas** () – upė vidurio Prancūzijoje; Senos kairysis intakas. Prasideda Morvano aukštumose, Nievro departamente. Teka į šiaurės vakarus Nievro, Jono bei Senos ir Marnos departamentais. Įteka į Seną ties Montro.

Pagrindiniai intakai – Sereinas, Armansonas, Vanas (dešinieji).

Upė vandeningiausia būna sausio-vasario mėnesiais, mažiausiai vandeninga – liepos-rugsėjo laikotarpiu. Miestai prie Jono: Klamsi, Oseras, Žuanji, Sansas, Montro.
Luaras

**Luaras** () – upė vakarų Prancūzijoje; Sarto kairysis intakas (Luaros baseinas). Prasideda Ero ir Luaros departamente, Ilijė-Kombrė apylinkėse. Teka pietvakarių kryptimi Luaros ir Šero, Sarto bei Meno ir Luaros departamentais. Įteka į Sartą netoli jo žiočių, į šiaurę nuo Anžero.

Pagrindinis intakas – Brajė (dešinysis). Miestai prie Luaro: Šatodenas, Vandomas, Montuaras prie Luaro, Šato di Luaras, La Flešas.
Sartas (upė)

**Sartas** () – upė Prancūzijos šiaurės vakarinėje dalyje. Sartas – viena iš Meno upę sudarančių upių (Luaros baseinas). Prasideda Orno departamente, Mulin la Maršo apylinkėse. Vingiuoja pietų, pietvakarių kryptimi per Sarto bei Meno ir Luaros departamentus. Ties šiauriniu Anžero pakraščiu susilieja su Majenu ir sudaro Luaros intaką – Meną. Laivuojama žemiau Le Mano miesto.

Pagrindiniai intakai:
* dešinieji – Evras
* kairieji – Jusnas, Luaras

Prie Sarto įsikūrę miestai: Alansonas, Frenė prie Sarto, Le Manas, Sablė prie Sarto, Anžeras.

## Išnašos
Endras

**Endras** () reiškia šiuos Prancūzijos objektus:

*Endras (departamentas);
*Endras ir Luara;
*Endras (upė);
*Endras (komuna).