open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Dauginimasis

**Dauginimasis** – procesas, kurio metu organizmai produkuoja naujus savo rūšies organizmus. Dauginimasis yra esminis visos žinomos gyvybės bruožas. Kiekvienas egzistuojantis organizmas yra dauginimosi pasekmė. Dauginimosi būdai skirstomi į dvi dideles grupes – nelytinį ir lytinį dauginimąsi.

Nelytinio dauginimosi atveju individas gali daugintis be kito tos rūšies organizmo įsikišimo. Tuo tarpu lytiškai dauginantis turi dalyvauti du priešingų lyčių organizmai.

## Nelytinis dauginimasis

Nelytinio dauginimosi metu panaudojamas tik vieno organizmo genotipas, todėl palikuonys būna genetiškai identiški motininiam organizmui arba labai panašūs. Bakterijos ir kai kurie kiti vienaląsčiai organizmai dauginasi jų ląstelėms skylant pusiau. Duobagyviai gali daugintis pumpuravimo būdu, nors gali ir lytiškai. Dauguma augalų taip pat gali daugintis tiek lytiškai, tiek nelytiškai. Kitas nelytinio dauginimosi būdas – partenogenezė – organizmo vystymasis iš neapvaisintų kiaušialąsčių. Taip gali daugintis žemesnieji augalai, įvairūs bestuburiai (dafnijos, amarai, kai kurie plėviasparniai) ir kai kurie stuburiniai (keletas roplių rūšių, kai kurios žuvų rūšys, ir labai retai naminiai paukščiai – daugiausiai kalakutai )

## Lytinis dauginimasis

Dauginantis lytiškai genetinę medžiagą palikuonims perduoda du organizmai, taigi palikuonys turi abiejų organizmų genų derinį. Abu tėvai palikuoniui perduoda po pusę savo genų gamindami haploidines gametas mejozės būdu.

Daugeliui organizmų būdingos skirtingos – vyriškos ir moteriškos – gametos. Toks dauginimasis vadinamas anizogaminiu. Moteriška gameta būna didesnė, nejudri ir vadinama kiaušinėliu, o vyriškos gametos būna smulkesnės, dažniausiai judrios ir vadinamos spermatozoidais.

Dalies organizmų visos gametos panašaus dydžio, formos ir judrumo. Tokios gametos vadinamos izogametomis, o organizmai – izogaminiais. Taip dauginasi kai kurie dumbliai.

Kai kurie organizmai, pavyzdžiui, blakstienotieji pirmuonys, gamina daugiau nei dviejų rūšių gametas.

### Alogamija
Lytinio dauginimosi forma, kai vieno organizmo kiaušinėlius apvaisina kito organizmo sperma. Tai įprastinis žinduolių dauginimasis.

### Autogamija
Savivaisa. Kai kurie hermafroditiniai organizmai gali patys save apvaisinti.

## Šaltiniai
Antanas Vinkus

**Antanas Vinkus** (g. 1942 m. gruodžio 25 d. Kretingoje) – Lietuvos gydytojas, diplomatas, politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija
1949–1960 m. mokėsi Kretingos vidurinėje mokykloje. Jaunystėje ketino tapti kunigu. 1960–1966 m. studijavo Kauno medicinos institute.

1966 m., 1968–1970 m. Respublikinės Klaipėdos ligoninės gydytojas terapeutas. 1966–1968 m. Neringos ligoninės vyriausiasis gydytojas. 1970–1972 m. Klaipėdos miesto statybininkų poliklinikos Terapinio skyriaus vedėjas. 1972–1975 m. Respublikinės Klaipėdos ligoninės 3-iosios poliklinikos vedėjas. 1976 m. įkūrė Klaipėdos miesto ligoninę, 1975–1982 m. vyr. gydytojas.

1982–1986 m. LSSR sveikatos apsaugos ministro Jono Platūkio pavaduotojas. 1986–1989 m. Kauno medicinos instituto Petro Jašinsko klinikų vyriausiasis gydytojas. 1989–1990 m. LSSR sveikatos apsaugos ministras. 1990–1993 m. LR socialinės apsaugos ministro pavaduotojas. 1993–1994 m. sveikatos apsaugos ministro pavaduotojas. 1994–1996 m. Adolfo Šleževičiaus ir Mindaugo Stankevičiaus Vyriausybėse – sveikatos apsaugos ministras. 1997–2002 m. Vilniaus universiteto ligoninės Santariškių klinikų generalinis direktorius.

2002 m. prezidentas Valdas Adamkus suteikė nepaprastojo pasiuntinio ir įgaliotojo ministro diplomatinį rangą. 2002–2006 m. LR ambasadorius Estijoje , 2006–2008 m. LR ambasadorius Latvijoje , 2008–2011 m. LR ambasadorius Rusijoje.

2011–2013 m. Neringos savivaldybės tarybos narys Lietuvos socialdemokratų partijos Neringos skyriaus sąraše, Neringos savivaldybės meras. 2013–2016 m. ministro pirmininko Algirdo Butkevičiaus patarėjas sveikatai.

2016–2020 m., 2020–2024 m. Seimo narys. 2017 m. lapkričio 14 d. pašalintas iš LSDP po to, kai nepakluso partijos nurodymui trauktis iš valdančiosios koalicijos seime.

Žmona Danutė, architektė, sūnus Mindaugas, politologas. Laisvai kalba prancūzų bei rusų kalbomis.

## Įvertinimas

* 2000 m. DLK Gedimino 4 laipsnio ordinas 
* 2001 m. Neringos miesto garbės pilietis 
* 2002 m. Kretingos rajono garbės pilietis 
* 2002 m. Juliaus Kazėno Santarvės ordinas
* 2004 m. Baltosios žvaigždės II laipsnio ordinas (Estija)
* 2005 m. Baltijos asamblėjos medalis
* 2006 m. Marijos žemės kryžiaus I klasės ordinas (Estija)
* 2008 m. Trečiojo laipsnio Trijų žvaigždžių ordinas (Latvija)
* 2010 m. Klaipėdos apskrities garbės ženklas 
* 2011 m. Rusijos URM garbės ženklas „Už indėlį į tarptautinį bendradarbiavimą“
* 2011 m. Lietuvos URM medalis „Už nuopelnus Lietuvos diplomatinėje tarnyboje“
* 2011 m. Lietuvos pramonininkų konfederacijos prezidento Vytauto Andriaus Graičiūno vardo nominacija

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Vietoj balto chalato – diplomato karjera // Kauno diena, 2002-09-25
Osvaldas Čiukšys

**Osvaldas Čiukšys** (g. 1966 m. gegužės 19 d. Ukmergėje) – Lietuvos diplomatas, buvęs Lietuvos užsienio reikalų bei ūkio politikas, vadybininkas.

## Biografija

1984 m. Osvaldas Čiukšys baigė Vilniaus 39-ąją vidurinę mokyklą, studijavo ekonomiką VU Prekybos fakultete (1984–1990 m.), įgijo prekybos ekonomikos specialybę, po tęstinių studijų VU Ekonomikos fakultete (1990–1991 m.) įgijo tarptautinių ekonominių santykių specialybę, stažavosi Pasaulio prekybos organizacijos būstinėje (Ženeva), baigė užsienio prekybos politikos kursus (1992 m.).

Lietuvos avalynės prekybos bazės prekybos vadybininkas (1990–1991 m.), LR Tarptautinių ekonominių santykių ministerijos Prekybos skyriaus viršininkas (1991–1992 m.), iki 1993 gegužės mėn. – LR URM Prekybos skyriaus vedėjas, po to iki 1995 m. – AB „Ogmios Centras“ užsienio prekybos projekto vadovas, UAB „Ogmios Laikas“ generalinis direktorius (1995–2000 m.).

Nuo 2000 m. balandžio iki 2001 m. gruodžio mėn. – LR ūkio viceministras, LR ambasados Lenkijoje ministras patarėjas, misijos vadovo pavaduotojas (2001 m. gruodžio mėn. – 2004 m. vasario mėn.), LR ambasadorius Latvijoje (2004 m. kovo mėn. – 2006 m. birželio mėn.), LR ambasadorius Čekijoje (2006 m. liepos mėn. – 2010 sausio mėn.). 2010–2011 m. Ignalinos atominės elektrinės (IAE) generalinis direktorius. Nuo 2011 gegužės mėn. iki 2011 m. spalio mėn. IAE korporatyvinių reikalų direktorius. Nuo 2013 m. spalio mėnesio iki 2015 m. rugsėjo mėn. Lietuvos pramonininkų konfederacijos generalinio direktoriaus pavaduotojas. Nuo 2015 metų rugsėjo mėnesio dirbo Lietuvos pramonininkų konfederacijos generalinio direktoriaus pareigose. 

Žmona Sigita Čiukšienė. Sūnūs Mantas ir Gediminas.

## Nuorodos
* LR URM informacija

|-

|-
Plikledis

**Plikledis** – atmosferinis reiškinys, kuomet žemės paviršiuje susiformuoja atviro ledo danga. Plikledis susidaro šaltuoju metų laiku, kai esant teigiamai temperatūrai iškrenta šlapdriba, lietus, rūkas arba pradeda tirpti sniegas, tačiau vėliau orui atvėsus iki neigiamos temperatūros, iš iškritusių kritulių susidaro ledas. Lijundros metu plikledis susidaro iškart. Plikledžio metu ledo danga pasidengia keliai, šaligatviai, takeliai, todėl eiti ar važiuoti nepabarstytais keliais tampa itin pavojinga.
Gwen Stefani

**Gwen Renée Stefani** (g. 1969 m. spalio 3 d.) – JAV dainininkė, dainų autorė, drabužių dizainerė ir aktorė. Muzikinę karjerą pradėjo kaip grupės „No Doubt“ vokalistė.

## Diskografija
### Albumai

### Singlai

### Video albumai

## Video klipai

## Turai
* 2005: "Harajuku Lovers Tour"
* 2007: "The Sweet Escape Tour"

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
*
Kontrabosas

**Kontrabosas** – didžiausias ir žemiausio registro styginis muzikos instrumentas, naudojamas moderniame simfoniniame orkestre. Standartinis styginių grupės instrumentas simfoniniame orkestre ir mažesniuose styginių ansambliuose. Kontrabosas naudojamas ir kituose muzikos stiliuose, tokiuose kaip džiazas, šeštojo dešimtmečio bliuzas ir rokenrolas rockabilly/psychobilly, bluegrass ir tango. Šis instrumentas įprastai turi 4 stygas, derinamas E1, A1, D2, ir G2. Kartais būna penkta, labai bosinė styga (B0 arba C1).

Kontraboso natos rašomos oktava aukščiau nei skamba. Prispausta styga gali skambėti daugiausia maždaug pustrečios oktavos aukščiau nei būdama atvira, nors tiek pasiekti jau nelengva. Solo muzikoje paprastai apsiribojama trimis oktavomis stygai, koncerte tik viena.

Kontrabosas buvo išrastas maždaug XVI amžiuje, panaudojant violos ir violonės konstravimo patirtį.

## Šaltiniai
Girininkai (Vainutas)

**Girininkai** – kaimas Šilutės rajono savivaldybės rytuose. Šiaurinė dalis kaimo yra įsikūrusi prie kelio Šyliai–Teneniai, o pietinė – prie kelio Šyliai–Vainutas.

## Istorija

1941 m. birželio 22 d. čia Raudonoji armija nukankino 14 vietos gyventojų.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Victorio

**Victorio** (*Bidu - ya*, *Beduiat*, 1825 m. – 1880 m. spalio 14 d.) – čirikavų apačių čihene būrio vadas, gyvenęs dabartinės Naujosios Meksikos teritorijoje. Kartu su kitais apačių lyderiais ir vadais kovojo su amerikiečiais.

## Biografija
Victorio užaugo čihene būryje (kartais vadinamame rytų čirikavais). Ne apačiai vienu metu skleidė gandus, kad jis yra pusiau meksikietis, tačiau nėra jokių akivaizdžių to įrodymų. Taip pat ne apačiai teigė, kad jis ar jo būrys turi giminystės ryšių su navahais ir jų vadinamas „Tas kuris tikrina savo arklį“. Victorio sesuo buvo garsi moteris karė – Lozen („Vikri arklių vagė“).

Eidamas trečią dešimtį kartu su Geronimo ir kitais apačių lyderiais ėmė dalyvauti reiduose prieš baltuosius kolonistus. Pagal papročius vėliau tapo Karštųjų versmių apačių (dar vadinamų mimbrenų) ir meskelerų vadu ir tęsė kovas su JAV kariuomene. Nuo 1870 iki 1886 m. Victorio ir jo būrys (ar tik jo būrys) buvo perkėlinėjami į tris skirtingus rezervatus, į kai kuriuos ne po vieną kartą, ir kiekvieną kartą jie pabėgdavo. Victorio labiausiai troško gyventi savo protėvių žemėse. Ojo Kaliente rezervatas buvo įkurtas apačių tradicinėse žemėse. 1877 m. Victorio ir jo būrys buvo perkelti į San Karlo rezervatą Arizonos teritorijoje. Victorio su savo žmonėmis ir kitais apačių būriais kaipmat pabėgo iš jo. Victorio vadovavo reidui prieš JAV naujakurius netoli Almo (Naujoji Meksika), pavadintu „Almos skerdynėmis“. Reido metu užpuolė sidabro kasyklos darbininkus, nužudė jų vadovą seržantą Džeimsą Kūnei ir dar du darbininkus, vėliau netoliese nužudė 35 avių augintojus. Žudynės buvo nutrauktos atvykus kareiviams iš Bajardo forto.

1880 m. spalio mėnesį Meksikos kareivių būrys apsupo Victorio ir jo žmones netoli Cerro Tres Castilloss, dabartinėjė Čihuahua Meksikos valstijoje. Victorio ir daugelis jo būrio narių žuvo, išsigelbėjo tik kelios moterys su vaikais.

## Nuorodos
* NATIVE AMERICAN LEGENDS. Victorio - Fighting for Ancestral Lands

## Išnašos
Abdonas Korzonas

**Abdonas Korzonas** (, 1824 m. spalio 31 d. Pašaltuonyje, netoli Tauragės. – po 1874 m. gegužės 12 d.) – Lietuvos fotografas, 1863 m. sukilimo dalyvis.

## Biografija
Abdonas Petras Korzonas gimė 1824 m. spalio 31 d. Pašaltuonyje, netoli Tauragės. 
Tėvas Jonas Korzonas ir motina Rožė Stankevičiūtė buvo Minsko gubernijos bajorai. Dar šeimoje augo sūnūs Vladislovas Benediktas, Brunonas Tadas ir Antanas bei dukterys Paulina ir Olimpija. Mokyklą metė nebaigęs šeštos klasės.

Fotografijos mokėsi Paryžiuje. Apie 1859 m. Vilniuje, Didžiojoje gatvėje, įsteigė fotoateljė. Kūrė portretus, erdvines fotografijas (stereofotografijas), gamino tapybos ir dagerotipų reprodukcijas, teikė privačias fotografijos pamokas, prekiavo miestų fotografijomis, žymių veikėjų portretais. Pirmasis apie 1860 m. pradėjo fotografuoti Vilniaus miesto vaizdus, užfiksavo Geležinkelio tunelio statybą Paneriuose. Fotografavo Vilniaus panoramas, gatves („Miesto panorama nuo Pilies kalno“, „Miesto panorama nuo Šnipiškių“, „Pilies kalnas“, „Žvėrynas“), architektūros paminklus („Viešpaties Dangun Žengimo bažnyčia“), kultūros, visuomenės veikėjus (A. H. Kirkoro, V. Sirokomlės portretai). Pagal jo fotografijas sukurtais raižiniais 1861–1864 m. iliustruotas savaitraštis „Tygodnik Illustrowany“.

Priklausė 1863 m. sukilimo Vilniaus miesto organizacijai, fotografavo 1863 m. sukilimo dalyvius (Jokūbas Geištoras, Zigmantas Sierakauskas), platino jų fotografijas. 1863 m. balandžio mėn. suimtas ir ištremtas į Sibirą. Jo fotoateljė uždaryta, įranga ir fotografijos konfiskuotos. Jo fotografijų turi Lietuvos mokslų akademijos biblioteka, Lietuvos nacionalinis muziejus, Valstybės istorijos archyvas, Varšuvos nacionalinis muziejus.

Vedė 1859 m., išsiskyrė 1866 m. (žmonos Vandos iniciatyva). 
Nežinomas nė vienas paties A. Korzono atvaizdas; pase policija pateikė tokį jo aprašymą: 34 m. amžiaus, 167 cm ūgio, tamsiai rudų plaukų, mėlynų akių, pailgo smulkaus veido, be barzdos. 
Paskutinis įrašas jo byloje – 1874 m. gegužės 12 d. Vėlesnis likimas neaiškus. 

## Bibliografija
Abdono Korzono fotografijos publikuotos fotoalbumuose:
* Žvilgsnis į Vilnių: Vilniaus fotografija 1839–1939 m. (*Spojrzenia na Wilno: Fotografia wileńska 1839–1939*), 1999 m.
* Margarita Matulytė. Vilniaus fotografija, 1858–1915, 2001 m.

## Literatūra
* Dainius Junevičius. *Abdonas Korzonas – pirmasis Vilniaus vaizdų fotografas*. Vilniaus dailės akademijos leidykla, 2018. 
* Fotografui Abdonui Korzonui – 200: pirmasis įamžino Vilnių, dalyvavo 1863 m. sukilime ir pražuvo Sibire. | 15min, Media pasakojimai. (arch.)

## Šaltiniai
Mykolas Kosčiauskas

**Mykolas Kosčiauskas** (1913 m. vasario 8 d. Plungė – 2003 m. kovo 5 d. Vilnius) – Lietuvos geodezijos inžinierius, fizinių mokslų daktaras. Inžinerinės geodezijos tyrimų pradininkas Lietuvoje.

## Biografija
1932 m. baigė Plungės gimnaziją (VIII-toji laida).

1943 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. 1948 m. geografijos mokslų kandidatas.

Nuo 1944 m. Vytauto Didžiojo universiteto (1946–1950 m. Kauno universitetas), 1950–1969 m. Kauno politechnikos instituto, 1945–1950 m. dar ir Lietuvos žemės ūkio akademijos dėstytojas, 1957–1962 m. Geodezijos katedros vedėjas, 1951–1956 m. dar ir Hidrotechnikos ir melioracijos instituto direktoriaus pavaduotojas. 1969–1991 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto dėstytojas, nuo 1981 m. profesorius.

## Bibliografija
* Kaip buvo išmatuota Žemė, 1951 m.
* Geodezija, su kitais, 1957 m.
* Geodezijos pratimų ir laboratorinių darbų uždaviniai, su kitais, 1960 m.
* Inžinerinė geodezija, su kitais, 1969 m.
* Taikomoji geodezija, su kitais, 1979 m.

## Įvertinimas
* 1997 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Karininko kryžius

## Šaltiniai
Frankonija

**Frankonija** () – istorinis ir lingvistinis Vokietijos regionas, esantis Vokietijos centrinėje dalyje.

## Regiono apibrėžimai

Egzistuoja du regiono apibrėžimai, nuo kurių priklauso jo teritorija:
* Kaip **Rytų Frankonija** (*Ostfranken*). Šis regionas užima dabartinės Bavarijos žemės šiaurės rytinę dalį (tris provincijas) su kai kuriomis gretimomis teritorijomis. Čia yra šnekama rytų Frankonijos dialektu. Šiame straipsnyje aprašomas šis regionas.
* Kaip Didžioji Frankonija. Šiuo atveju ji be Rytinės Frankonijos apima ir Reino Frankoniją, esančią į vakarus nuo Rytų Frankonijos (t. y. apytikrė dabartinės Heseno žemės teritorija).

## Geografija

## Kultūra
Nepaisant to, kad Rytų Frankonija administraciškai priklauso Bavarijai, šis regionas tiek lingvistiškai, tiek kultūriškai yra skirtingas nuo Istorinės Bavarijos. Čia kalbama rytų Frankonijos tarme, vietiniai puoselėja skirtingą tapatybę. Skirtingai nei Bavarija, kuri yra katalikiška, Frankonijoje yra persimaišę katalikų ir protestantų konfesijos.

## Istorija

### Frankonijos kunigaikštystė

Vieni seniausių Frankonijos gyventojų buvo germanai frankai, iš kurių Frankonija ir paveldėjo šį pavadinimą. Iki X a. Frankonijos regionas įėjo į Frankų imperijos sudėtį. Jis sudarė ryčiausią Austrazijos regiono dalį.

X a. pradžioje konsolidavosi gentinė Frankonijos kunigaikštystė, valdoma Konradinų dinastijos. Kunigaikštystė buvo viena penkių svarbiausių Vokietijos kunigaikštysčių ir apėmė visą didžiosios Frankonijos regioną. Jos ststovas Konradas laikinai tapo Vokietijos karaliumi. Po jo Frankonijoje į valdžią atėjo Eberhardas. Tačiau Frankoniją prijungus prie Šventosios Romos imperijos, jo titulas buvo atimtas, o kunigaikštystės žemės padalintos tarp atskirų vyskupijų, kurių svarbiausios buvo Viurcburge, Fuldoje ir Bamberge. Taip Frankonija neteko valstybingumo.

### Rytų Frankonijos kunigaikštystė (1079–1196)

Nuo X a. pabaigos Didžioji Frankonija suskilo į du atskirus regionus. Rytų Frankonijoje valstybingumas buvo laikinai atkurtas XI a. pabaigoje, o vėliau 1115 m., sukūrus Rytų Frankonijos kunigaikštystę, valdomą Štaufenų dinastijos.

### Frankonijos valstybėlės

Nuo XII a. pabaigos Rytų Frankonijos regionas galutinai suskilo tarp daugybės feodalinių kunigaikštysčių. Svarbiausios tarp jų buvo Viurcburgo vyskupija, Fuldos abatija, Abenbergo, Henebergo, Hohenlohės, Laufeno, Lovenštaino, Ryneko, Truhendingeno, Vaihingeno, Vertheimo, Viltbergo grafystės.

### Bavarijos sudėtyje (nuo 1803 m.)

1803 m. Napoleonas inkorporavo Rytų Frankonijos regioną į Bavarijos karalystės sudėtį. Nuo tada Frankonija administraciškai tapo Bavarijos dalimi.
Steponas Kosmauskas

**Steponas** (**Stepas**) **Kosmauskas** (1918 m. balandžio 29 d. Darbutuose, Betygalos valsčius – 1985 m. kovo 25 d. Panevėžyje) – Lietuvos aktorius, kultūros veikėjas.

## Biografija
Gimė ūkininkų šeimoje. 1938 m. baigė Raseinių gimnaziją ir pradėjo tarnybą Lietuvos kariuomenėje. 1939 m. įstojo į Kauno karo mokyklą, kurią baigti sutrukdė sovietų okupacija. 1941 m. baigė Panevėžio dramos teatro vaidybos studiją. 1941–1985 m. Panevėžio dramos teatro aktorius, 1965–1975 m. teatro direktorius, 1978–1984 m. Literatūrinio skyriaus vedėjas. Sukūrė daugiau kaip 90 vaidmenų teatre, Lietuvos ir kt. šalių kino filmuose.

Žmona – aktorė Henrika Hokušaitė, dukra – režisierė Margarita Kosmauskaitė (1950–1998), sūnus – dailininkas Vygantas Kosmauskas (1960–2001).

## Kūryba

### Vaidmenys teatre
* Nakutis – Antanas Vienuolis. Prieblandoje, 1945 m.
* Zemlianika – Nikolajus Gogolis. Revizorius, 1946 m.
* Sotanvilis – Moljeras. Žoržas Dandenas, 1947 m.
* Poležajevas – Leonidas Rachmanovas. Nerami senatvė, 1957 m.
* Lebedevas – Antonas Čechovas. Ivanovas, 1960 m.
* Dunkanas – Viljamas Šekspyras. Makbetas, 1961 m.
* Agabas – Otaras Joselianis. Kol vežimas neapvirto, 1973 m.

### Vaidmenys kine
* Skulptorius – Gyvieji didvyriai, 1960 m., rež. Vytautas Žalakevičius
* Bublicas – Žingsniai naktį, 1962 m., rež. Raimondas Vabalas
* Gestapo viršininkas – Naktys be nakvynės, 1966 m., rež. Algirdas Araminas, Gediminas Karka
* Mokytojas – Posūkis, 1967 m., rež. Borisas Jermolajevas
* Ave, Vita, 1969 m., rež. Almantas Grikevičius
* Kapinių sargas Valiūnas – Akmuo ant akmens, 1972 m., rež. Raimondas Vabalas
* Vienuolis – Herkus Mantas, 1972 m., rež. Marijonas Giedrys
* Evaldas – Ties riba, 1973 m., rež. Raimondas Vabalas
* Profesorius – Linksmos istorijos, 1973 m., rež. Stasys Motiejūnas
* Žaidėjas – Smokas ir Mažylis, 1975 m., rež. Raimondas Vabalas
* Gydytojas – Sadūto tūto, 1975 m., rež. Almantas Grikevičius
* Vokietis – Kareivis ir dramblys, 1977 m., rež. Dmitrijus Kesajancas, Armėnfilm
* Sodybų tuštėjimo metas, 1977 m., rež. Almantas Grikevičius
* Gelbūda – Nesėtų rugių žydėjimas, 1978 m., rež. Marijonas Giedrys
* Baronas Vestmorlendas – Veidas taikinyje, 1979 m., rež. Almantas Grikevičius
* Mokslų akademijos funkcionierius – Rungtynės nuo 9 iki 9, 1980 m., rež. Raimondas Vabalas
* Raudonmedžio rojus, 1981 m., rež. Bronius Talačka
* Senelis Benediktas – Skrydis per Atlantą, 1983 m., rež. Raimondas Vabalas

## Įvertinimas
* 1960 m. LTSR nusipelnęs artistas

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Gyvenimas, atiduotas teatrui // Literatūra ir menas, 2008-04-18, Nr. 3186
Vakarų Sacharos vyrų futbolo rinktinė

**Vakarų Sacharos vyrų futbolo rinktinė** atstovauja Vakarų Sacharai ir yra kontroliuojama Sacharos futbolo federacijos (pranc. *Fédération Sahraoui du Footballe*). Rinktinė nepriklauso FIFA ar Afrikos futbolo konfederacijai, tačiau priklauso NF-Board, kuri organizuoja varžybas tautoms, kurios nėra FIFA narės.

## Nuorodos

* http://www.nf-board.com/
Kodiako sala

**Kodiako sala** () – Jungtinėms Valstijoms, Aliaskos valstijai priklausanti sala. Ji yra didžiausia Kodiako salyne, antra pagal dydį JAV ir 80-a pasaulyje. Plotas 8975 km². Yra Aliaskos įlankoje, nuo žemyno atskirta Šelichovo sąsiauriu. Ilgis 160 km, plotis 16–96 km. Paviršius kalnuotas, aukštis iki 1353 m. Krantai išraižyti fiordų. Dengia sitkinių eglių miškai, aukštikalnių pievos, kalnų tundra. Iš Kodiako salos kilęs kodiako lokys (*Ursus arctos middendorffi*). Yra Kodiako nacionalinis gamtos draustinis (plotas 7345 km²). Didesnės salos dalies paviršiuje slūgso vulkaninės nuogulos, kurios susiklostė 1912 m. išsiveržus Katmajaus ugnikalniui.

Saloje gyvena ~13,6 tūkst. gyventojų (2010 m.); dalis – aleutai alutikai. Pagrindinė gyvenvietė – Kodiakas (6,1 tūkst. gyv.). Verčiamasi žvejyba, miškininkyste, žuvies apdorojimu. Yra pakrančių apsaugos bazė.

Iš europiečių salą 1763 m. atrado rusų kailių pirklys Stepanas Glotovas. 1784 m. kitas pirklys, Grigorijus Šelichovas čia įkūrė pirmą Rusijos Amerikos gyvenvietę.


File:Chiniak Bay Kodiak NWR.jpg|Činiako užutėkis
Kodiak, View from Pillar Mountain.jpg|Kodiako gyvenvietė
Road - Flickr - naql.jpg|Salos kraštovaizdis
Kodiak Island bison.jpg|Bizonai Kodiake


## Šaltiniai
Vakarų Papua vyrų futbolo rinktinė

**Vakarų Papua vyrų futbolo rinktinė** atstovauja Indonezijos ir Naujosios Gvinėjos vakarų pusei. Rinktinė yra NF-Board narė.

2005 m. birželio 23 d. Hagoje (Nyderlanduose) Vakarų Papua rinktinė žaidė 2005 m. UNPO taurėje prieš Pietų Moluką. Rungtynės baigėsi lygiosiomis (1-1), bet po baudinių serijos rungtynes laimėjo Pietų Molukas.

## [[Viva pasaulio taurė]]

* 2006 m. – Nedalyvavo
* 2008 m. – Nedalyvavo

## UNCO taurė

* 2005 m. – Pusfinalis

## Nuorodos

* Vakarų Papua futbolo asociacija
Kodiako salynas

**Kodiako salynas** () – salynas JAV, Aliaskos valstijoje, Aliaskos įlankoje, į pietus nuo žemyno. Ilgis 285 km, plotis 108 km. Bendras salyno plotas 13 890 km². Dauguma salų kalnuotos, apaugusios taiga. Kodiako salyne yra ~40 mažų ledynų. Pagrindinė sala – Kodiakas, kitos svarbesnės salos: Afognakas, Čirikovo sala, Aviečių sala, Semidų salos, Šujakas, Eglių sala.


File:Afognak coastline.jpg|Afognako sala
File:Chief Cove Kodiak NWR.jpg|Kodiakas
File:Mountain roses on Raspberry Island-vertical.JPG|Aviečių sala
Vaclovas Kosciuška

**Vaclovas Kosciuška** (1911 m. sausio 11 d. Geranainys, dab. Baltarusija – 1984 m. lapkričio 1 d. Vilnius) – Lietuvos tapytojas, grafikas.

## Biografija
1935 m. baigė Kauno meno mokyklą. 1937–1940 m. tobulinosi Paryžiuje. 1947–1953 m. dėstė Vilniaus dailės institute (nuo 1951 m. Lietuvos dailės institutas), 1964–1971 m. Vilniaus universiteto dėstytojas. 1953–1963 m. dirbo „Dailės“ kombinate Vilniuje.

## Kūryba
Nutapė batalinių kompozicijų („Vilniaus išvadavimas“ 1949 m.), peizažų („Naujas Vilnius“ 1950 m.). Iliustravo knygų (pasakos „Du gaideliai“ 1949 m., „Katinėlis ir gaidelis“ 1955 m., Petras Cvirka. „Žvėrys muzikantai“ 1950 m., Eduardas Mieželaitis. Zuikis Puikis 1955 m.), plakatų, ekslibrisų, apipavidalino spektaklių. Kūriniai pastelinių spalvų, realistinio piešinio, ryškus siužetiškumas. Nuo 1940 m. dalyvavo parodose.

## Šaltiniai
Algirdas Gediminas Šemeta

**Algirdas Gediminas Šemeta** (g. 1962 m. balandžio 23 d. Vilniuje) – ekonomistas, politinis Lietuvos ir ES veikėjas, buvęs Lietuvos finansų ministras bei Europos Komisijos narys, atsakingas už finansinį programavimą ir biudžetą (2009–2014 m.).

## Biografija
1985 m. Algirdas Gediminas Šemeta baigė Vilniaus universiteto (VU) Ekonominės kibernetikos ir finansų fakultetą, įgijo ekonomisto-matematiko specialybę. Lietuvos ekonomikos instituto ekonomistas, jaunesnysis mokslinis bendradarbis (1985–1990 m.), LR ekonomikos ministerijos Ūkio vystymo strategijos skyriaus poskyrio viršininkas (1990–1991 m.), Vyriausybės kanceliarijos Privatizavimo skyriaus konsultantas, viršininko pavaduotojas (1991–1992 m.).

Vertybinių popierių komisijos (LR VPK) prie LR finansų ministerijos pirmininkas (1992 m. gruodis – 1996 m. birželis), LR VPK pirmininkas (1996 m. birželis – 1997 m. vasaris), AB „Nalšia“ viceprezidentas (nuo 1999 m. birželio iki 1999 m. lapkričio mėn.), LR finansų ministras (1997 m. vasaris – 1999 m. birželis), LRV sekretorius (1999 m. gruodis – 2001 m. rugsėjis); nuo 2001 m. rugsėjo iki 2008 m. gruodžio mėn. – Statistikos departamento prie LRV generalinis direktorius, nuo 2008 m. gruodžio 9 d. iki 2009 m. birželio 29 d. LR finansų ministras.

D. Grybauskaitę išrinkus Lietuvos prezidente, A. Šemeta nuo 2009 liepos 1 d. paskirtas Europos Komisijos nariu, atsakingu už finansinį programavimą ir biudžetą. Formuojant antrąją J.M.Baroso komisiją, A. Šemeta gavo naują portfelį – komisaro, atsakingo už mokesčius ir muitų politiką, auditą bei kovą su sukčiavimu. Juo buvo iki 2014 m. lapkričio 1 d.

2014–2019 m. A. Šemeta  dirbo Ukrainos verslo ombudsmenu.

## Apdovanojimai
2012 m. tarptautinis mokesčių žurnalas "International Tax Review" Europos Komisijos narį Algirdą Šemetą išrinko antru žmogumi pasaulyje pagal įtakingumą tarptautinių mokesčių srityje. Tais pačiais metais A.Šemeta gavo Adamo Smito (Adam Smith) apdovanojimą už aplinkai palankią ekonominę politiką.

## Asmeninis gyvenimas
Vedęs; žmona Ramunė Sotvarienė, žurnalistė, dienraščio „Lietuvos rytas“ apžvalgininkė.

## Šaltiniai

|-
Aliaskos įlanka

**Aliaskos įlanka** () – Ramiojo vandenyno įlanka, esanti tarp Šiaurės Amerikos žemyno ir Aliaskos pusiasalio. Plotas 1327 tūkst. km². Plotis prie išėjimo 2200 km, gylis iki 5659 m. Įlankoje yra Kodiako, Aleksandro salynai, Karalienės Šarlotės salos. Krantai kalnuoti, apaugę taiga, su į vandenį besidriekiančiais ledynais. Gausu įlankų, fiordų, užutėkių: Kuko užutėkis, Princo Viljamo įlanka, Jakutato įlanka, Litujos įlanka ir kt. Potvynių aukštis iki 12 m.

## Šaltiniai
Povilas Kostrauskas

**Povilas Kostrauskas** (1927 m. spalio 25 d. Šykščiai, Kuršėnų valsčius – 2005 m. spalio 20 d. Kaunas) – Lietuvos inžinierius elektrotechnikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

## Biografija
1951 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1974 m. technikos mokslų daktaras.

Nuo 1951 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas, 1982-1987 m. Elektros mašinų katedros vedėjas, nuo 1976 m. profesorius.

## Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų svarbiausios kryptys – asinchroniniai elektros mikrovarikliai, kurių veikimas pagrįstas elektrotechninio plieno histerezės savybėmis. Sukūrė netiesinių magnetinių grandinių skaičiavimo metodą, pagrindė įmagnetinimo kompleksinių charakteristikų sąvokos tinkamumą magnetiniams matavimams, išrado būdą, kaip nustatyti elektros mašinų su trumpai sujungtu arba vientisu rotoriumi ekvivalentines varžas. 34 išradimų autorius.

## Bibliografija
* Vienfaziai ryškiapoliai asinchroniniai varikliai, monografija, 1995 m., rusų k.
* Asinchroninės elektros mašinos, vadovėlis, 1995 m.
* Sinchroninės elektros mašinos, vadovėlis, 2002 m.

## Šaltiniai
Irena Kostkevičiūtė

**Irena Kostkevičiūtė** (1927 m. rugsėjo 17 d. Kaunas – 2007 m. liepos 20 d. Vilnius. Palaidota Rasų kapinėse) – Lietuvos literatūros ir meno tyrinėtoja. humanitarinių mokslų daktarė.

## Biografija

1951 m. baigė lietuvių kalbą ir literatūrą Vilniaus universitete. 1953 m. filologijos mokslų kandidatė.

Nuo 1954 Vilniaus universiteto dėstytoja, nuo 1957 m. docentė. Sovietiniams ideologams pradėjus kovą su vadinamosiomis nemarksistinėmis tendencijomis lietuvių literatūros katedroje 1961 iš Vilniaus universiteto pašalinta. 1968–1983 m. dirbo Lietuvos mokslų akademijos Istorijos instituto Menotyros sektoriuje.

## Mokslinė veikla
Literatūros ir vaizduojamojo meno tyrinėjimams būdingas kūrėjo asmenybės atskleidimas, interpretacijoms – platus kultūrinis kontekstas. Literatūros kritikos straipsniuose sukūrė V. Mykolaičio-Putino, I. Simonaitytės, J. Baltušio, M. Sluckio literatūrinius portretus, nepaisydama ideologinio spaudimo tyrinėjo meninės įtaigos, intelektualumo, stiliaus problemas. Parašė straipsnių dailės parodų katalogams. Parengė V. Mykolaičio-Putino straipsnių rinkinius, poezijos rinkinius (2004 m.), parašė jiems komentarus. Sukūrė scenarijų dokumentiniams filmams apie lietuvių menininkus. Vinco Mykolaičio-Putino kultūros paramos fondo steigėja ir organizatorė.

## Bibliografija
* Kritinis realizmas lietuvių prozoje XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje, studija, 1956 m.
* Literatūros dienovidžiai, 1964 m.
* Vincas Svirskis, 1966 m.
* Justinas Vienožinskis: Straipsniai, dokumentai, laukai, amžininkų atsiminimai, 1970 m.
* XX a. lietuvių dailės istorija: 1900-1940, 2 t. 1982-1983 m.
* Jonas Švažas, 1985 m.
* XX a. lietuvių dailės istorija t. 3 Lietuvių tarybinė dailė: 1940-1960, viena autorių ir redaktorių, 1990 m.
* Atsiminimai apie Vincą Mykolaitį-Putiną, viena autorių, 1992 m.
* Žmogus Vytauto Kašubos kūryboje, 1997 m., lietuvių ir anglų k.

## Įvertinimas
* 1995 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Karininko kryžius

## Literatūra
* Vilniaus universiteto Lietuvių literatūros katedra 1940–2000 m., Vilnius, 2002 m.

## Šaltiniai
Jonas Kova-Kovalskis

**Jonas Kova-Kovalskis** (1906 m. birželio 27 d. Garniai, Daugailių valsčius – 1977 m. balandžio 7 d. Londonas) – Lietuvos architektas.

## Biografija
Nuo 1927 m. studijavo Architektūros mokykloje (*Ėcole Regionale d'Architecture*) Grenoblyje, 1930–1935 m. – Dailės mokykloje (*Ėcole Regionale Supėrieure des Beaux Arts*) Paryžiuje.

1937–1940 m. Kauno miesto savivaldybės Planavimo dalies vedėjas. 1937–1941 m. Kauno aukštesniosios technikos mokyklos, 1940–1943 m. Kauno taikomosios dailės instituto dėstytojas, Dekoratyvinės architektūros studijos vedėjas. 1939–1944 m. Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas, 1943 m. Architektūros katedros vedėjas. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1947–1949 m. dėstė UNRRA universitete Miunchene. Nuo 1949 m. gyveno JAV.

## Kūryba
Kūryboje derinami įvairių stilių, lietuvių liaudies ir moderniosios architektūros elementai. Pagal jo projektus Lietuvoje 1937–1944 m. pastatyta:
* kapinių koplyčia, Biržai
* turistų namai, Klaipėda ir Nida
* radijo stotis, Babtai
* Bendrovės „Pienocentras“ sandėliai
* Šaulių namai, Veiveriai
* Karininkų ramovės Vytauto Didžiojo seklyčios interjeras
* Ąžuolyno parkas
* Kauno zoologijos sodas
* Kulautuvos kurortas
* Motinos ir vaiko muziejus Kaune (neįgyvendintas) 

Gyvendamas JAV suprojektavo vienuolynų, įvairios paskirties pastatų Čikagos lietuvių bendruomenei:
* Šv. Kryžiaus parapijos seselių vienuolynas, 1954 m.
* Marijonų vienuolynas ir laikraščio „Draugas“ namai, 1956 m.
* Jėzuitų koplyčia, vienuolynas ir Jaunimo centras, 1958 m.

## Šaltiniai
Lobo

**Lobo** – obelų veislė. Išvesta 1906 m. Šiaurės Amerikoje, Otavoje (Kanada). Apie 1930 m. veislė pateko į Lietuvą, kur ją platinti pradėjo prof. T. Ivanauskas. Nuo 1973 m. įtraukta į Lietuvoje auginamų obelų veislių sortimentą.

Vaisiai skinami ir vartojami rugsėjo pabaigoje–spalio pradžioje. Išsilaiko iki kovo vidurio. Jie puikios išvaizdos, transportabilūs, neatsparūs rauplėms ir rudajam puviniui, puikaus saldžiarūgščio skonio, aromatingi. Odelė storoka, lygi, žalsvai geltona, padengta išsiliejančiu raudoniu. Minkštimas baltas, kartais prie odelės šiek tiek raustelėjęs, labai sultingas. Šerdelė ryški, nedidelė, vaisiaus viduryje ropiška ar plačiai širdiška.

Vaismedžiai išauga iki vidutinio aukščio. Žiemą pakankamai ištvermingi, žydi vėlokai. Derėti pradeda 4–7-ais metais. Ant šakų obuoliai laikosi stipriai.
Idiofonas

**Idiofonas** ( 'savas, privatus' +  'garsas') – saviskambis muzikos instrumentas. Idiofonų garsas susidaro smūgiu suvirpinus instrumentą arba jo dalį. Dėl nedidelio medienos tankio ir didelės smūgio sukeltos vidinės trinties idiofonų garsas labai greitai silpsta. Idiofonų tembras būna sausas ir aštrus.

Idiofonai yra: džingulis, kleketas, terkšlė, tabalai, skrabalai, dambrelis.
Gavėnia

**Gavėnia** – intensyvesnio krikščionių pasninko, maldos, atgailos ir gerų darbų laikotarpis prieš Velykas skirtas Kristaus kančioms ir mirčiai už žmonių nuodėmes prisiminti.

Gavėnia prasideda Pelenų diena. Visais metų penktadieniais tikintieji susilaiko nuo mėsiškų valgių, o gavėnios metu stengiasi maitintis paprasčiau, kad sutaupytus už maistą pinigus galima būtų paaukoti stokojantiems, taip pat stengiamasi vengti didesnių pasilinksminimų. Katalikų Bažnyčioje Gavėnios metu griežtai pasninkaujama dvi dienas: Pelenų dieną ir Didįjį penktadienį, kuomet ne tik susilaikoma nuo mėsos, bet ir valgoma kartą per dieną, o kitus du kartus tik užkandama. Stačiatikių gavėnia trunka 7 savaites; katalikų iki XX a. pr. trukdavo 40 dienų. Tai apėmė laikotarpį nuo sekmadienio po Pelenų dienos iki Didžiojo ketvirtadienio. Gavėnios pradžioje būdavo išrenkami katechumenai, kuriuos vėliau krikštydavo Velyknakčio apeigų metu. Nuo XX a. pr. katalikų bažnytinės teisės kodeksu (1914 m.) ir Vatikano II susirinkimo nutarimais gavėnios pasninko dienų skaičius sumažintas; tikintiesiems, neatleistiems nuo pasninkavimo, nurodoma pasninkauti penktadieniais.

Gavėnia pradėta praktikuoti pirmaisiais krikščionybės amžiais. Tuo metų laikotarpiu būdavo viešai atgailaujama už nuodėmes, atsivertėliai rengdavosi krikštui. Gavėnia paminėta 325 m. vykusio Nikėjos I susirinkimo nutarimuose. Dabartinis gavėnios laikotarpis įtvirtintas popiežiaus Grigaliaus VII, baigiantis XI a. Anuomet buvo iškeliama Biblijos skaitinių klausymo, griežto pasninko svarba. Valgoma buvo sykį dienoje, neleista vartoti mėsiško, pieniško maisto, kiaušinių. Paskui atsirado išlygų vaikams, senyvo amžiaus, pasiligojusiems žmonėms.

Lietuvoje gavėnia plito su krikščionybe. Su šiuo laikotarpiu susiję įvairūs lietuvių liaudies papročiai.

## Šaltiniai
Regina Koženiauskienė

**Regina Koženiauskienė** (g. 1946 m. vasario 6 d. Ukmergėje) – Lietuvos kalbininkė, vertėja, habilituota humanitarinių mokslų daktarė.

## Biografija
1962 m. aukso medaliu baigė Panevėžio VI vidurinę mokyklą. 1967 m. baigė klasikinę filologiją Vilniaus universitete. 2001 m. habilituota humanitarinių mokslų daktarė.

Nuo 1967 m. Vilniaus universite iš pradžių dirbo administracinį, pedagoginį darbą, 1996-2006 m. lietuvių kalbos katedros vedėja, nuo 2002 m. profesorė.

Daugiausia tyrinėja retoriką, senovės lietuvių kalba raštiją. Su kitais parašė lietuvių kalbos vadovėlių ir kitų mokomųjų knygų vidurinėms mokykloms.

## Bibliografija
* XVI–XVIII amžiaus prakalbos ir dedikacijos, 1990 m., su vertimais iš lotynų, lenkų, vokiečių kalbų
* Retorika: Iškalbos stilistika, 1999 m., 2 leid. 2001 m.
* Juridinė retorika, 2005 m.
* Jonas Čečiotas. Giesmelės apie senovės lietuvius iki 1434 metų (*Jan Czeczot. Spiewki o dawnych litwinach do roku 1434.*) Pirmas leidimas. Vilnius: Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, 1994 m.
* Lietuva, motule numylėta (Litwo, nasza matko mila), Vilnius, Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, 1996 m.
* Samuelis Daugirdas. Genealogija, arba Trumpas didžiųjų Lietuvos kunigaikščių ir jų didžių bei narsių žygių aprašymas (*Samuel Dovgird. Geneologia albo krotkie opisanie Wielkich Ksiąząt Litewskich.*) Lietuvių literatūros ir tautosakos institutas, 2001 m.
* Martynas Mažvydas and Old Lithuania, 1998 m.
* Augustinas Rotundas. Lenko pasikalbėjimas su lietuviu, 2000 m.

## Šaltiniai
Tarja Turunen

**Tarja Turunen** (g. 1977 m. rugpjūčio 17 d.) – Suomijos dainininkė, išgarsėjusi kaip simfoninio metalo grupės Nightwish vokalistė, dabar vystanti solinę karjerą.

Tarja gimė Kitė miestelyje Suomijoje. Muzikos pradėjo mokytis būdama 6-erių metų. Sulaukusi 18-os persikėlė į Kuopijo miestą, kur studijavo Sibelijaus muzikos akademijoje. 1996 m. Tarjos klasės draugas Tuomas Holopainen pasiūlė jai prisidėti prie jo kuriamos Nightwish grupės. Tais pačiais metais Tarja dalyvavo Savolinos operos festivalyje. 1999 m. atliko operines arijas Suomijos nacionalinėje operoje. Nightwish grupei susilaukus didelio populiarumo Tarja Turunen dalyvavo turuose po pasaulį. 2003 m. vokalistė dalyvavo audiencijoje pas Suomijos prezidentę Tarja Halonen. 2005 m. spalio 21 d. Tarja Turunen paliko grupę Nightwish dėl tarpusavio konfliktų.

2006 m. dainininkė pradėjo solinę karjerą. Lapkritį išleido pirmąjį albumą *Henkäys Ikuisuudesta*, kurį sudarė kūriniai Kalėdų tematika. Kitas albumas *My Winter Storm* pasiekė topų viršūnes Suomijoje, Rusijoje, Čekijoje, Vengrijoje. 2008 m. dalyvavo Wave-Gotik-Treffen festivalyje Leipcige.

## Diskografija
### Albumai
* *[[Henkäys Ikuisuudesta]]* (2006 m.)
* *[[My Winter Storm]]* (2007 m.)
* *[[The Seer EP]]* (2008 m.)
* *[[My Winter Storm]]: Extended Edition* (2009 m.)
* *[[What Lies Beneath]]* (2010 m.)
* *[[Colours in the Dark]]* (2013 m.)

### Su [[Nightwish]]
* *[[Angels Fall First]]* (1997 m.)
* *[[Oceanborn]]* (1998 m.)
* *[[Wishmaster]]* (2000 m.)
* *[[From Wishes to Eternity]]* (2001 m.)
* *[[Over the Hills and Far Away]]* (2001 m.)
* *[[Century Child]]* (2002 m.)
* *[[Once]]* (2004 m.)
* *[[End of an Era]]* (2005 m.)

### Su [[Beto Vázquez Infinity]]
* *Beto Vázquez Infinity* (2001 m.)

## Nuorodos
*
Krakių akmuo

**Krakių akmuo**, *Stabakūlis*, *Stabo kūlis* – mitologinis akmuo Skuodo rajono savivaldybės teritorijoje, Krakių (Mosėdžio seniūnija) kaimo pietiniame pakraštyje, netoli kaimo kapelių.

## Riedulys
Krakių akmuo – tai smailėjantis 1 m aukščio, 0,8 m pločio ir 0,4 m storio riedulys, jo apačia yra 0,85 m gylyje, akmuo stovi ant akmenėlių grindinio. XX a. pradžioje aplink jį augo ąžuolynas. Manoma, prie akmens senovėje žmonės meldėsi, aukojo aukas. Pasak padavimų, kariuomenė žygiavusi išgriauti bažnyčios, bet šioje vietoje sustojo ir nebegalėjo pavažiuoti, tada vadas raitas peršokęs patranką (kiti mini, kad iš patrankos šovęs į Mosėdžio bažnyčią) ir pavirtęs akmeniu (ištiko stabas), arba, kad iš Lietuvos besitraukdama Švedijos kariuomenė paslėpusi daug aukso ir pastačiusi akmenį.

1971 m. Istorijos institutas (tyrimų vadovas Vytautas Urbanavičius) atliko archeologinius tyrinėjimus aplink akmenį, radinių neaptikta.

Iki 2016 m. akmuo **Stabo kūlis** buvo laikomas valstybės saugomu geologiniu gamtos paveldo objektu, vėliau išbrauktu kaip neatitinkančiu kriterijų. Saugomų teritorijų valstybės kadastre nurodyti duomenys: aukštis – 1,15 m, ilgis – 0,95 m, plotis – 0,85 m, perimetras – 2,97 m.

## Šaltiniai
Heath Ledger

**Heath Ledger** (; 1979 m. balandžio 4 d. Pertas, Vakarų Australija, Australija – 2008 m. sausio 22 d. Niujorkas, Niujorko valstija, JAV) – australų televizijos ir kino aktorius. 10-ajame dešimtmetyje jis filmavosi Australijos televizijose ir kine, bet 1998 m. persikėlė į JAV vystyti savo kino aktoriaus karjerą. Jis nusifilmavo devyniolikoje filmų, tarp jų *[[10 Things I Hate About You]]* (1999), *[[The Patriot]]* (2000), *[[Monster's Ball]]* (2001), *[[A Knight's Tale]]* (2001), *[[Brokeback Mountain]]* (2005) ir *[[The Dark Knight]]* (2008). Be vaidybos, jis dar prodiusavo ir režisavo muzikinius klipus ir siekė būti kino režisieriumi.

Už Ennis’io Del Mar’o vaidmenį filme *Brokeback Mountain* Ledger laimėjo 2005 m. New York Film Critics Circle Award apdovanojimą kaip *Geriausias aktorius* ir 2006 m. *Geriausio aktoriaus* apdovanojimą iš Australijos filmų instituto ir buvo nominuotas 2005 m. Oskarui bei 2006 m. BAFTA'ai. Po mirties jis su kitais aktoriais ir režisieriumi buvo apdovanotas 2007 m. Independent Spirit Robert’o Altman’o apdovanojimu už filmą *[[I'm Not There]]*, kuris buvo įkvėptas amerikiečių dainininko ir dainų autoriaus Bob’o Dylan’o gyvenimo ir dainų. Filme Ledger vaidino išgalvotą aktorių Robbie Clark, vieną iš šešių veikėjų, įkūnijančių Dylan’o gyvenimo ir asmenybės aspektus. Ledger laimėjo daug apdovanojimų už Joker’io vaidmenį filme *The Dark Knight*, tarp jų Oskarą kaip *Geriausias aktorius*, *Geriausio tarptautinio aktoriaus* apdovanojimą 2008 m. Australijos filmų instituto apdovanojimuose, kur jis tapo pirmuoju aktoriumi, apdovanotu po mirties, 2008 m. Los Angeles Film Critics Association apdovanojimą kaip *Geriausias antraplanis aktorius*, 2009 m. Auksinį gaublį kaip *Geriausias antraplanis aktorius* ir 2009 m. BAFTA apdovanojimą kaip *Geriausias antraplanis aktorius*.

Jis mirė būdamas 28-erių dėl atsitiktinio „receptinių vaistų perdozavimo“. Kelis mėnesius prieš mirtį Ledger baigė filmuotis savo priešpaskutiniame filme *The Dark Knight*, o jo mirtis per filmo redagavimą aptemdė tolesnį $180 mln. vertės produkcijos reklamavimą. Iki mirties 2008 m. sausio 22 d. jis buvo atlikęs maždaug pusę Tony’io vaidmens Terry Gilliam'o filme *[[The Imaginarium of Doctor Parnassus]]*.

## Filmografija

### Filmai

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Heath Ledger biografija (anglų kalba)
Komjaunuolio sala

**Komjaunuolio sala** () – toliausiai į šiaurę nutolusi Šiaurinės Žemės salyną Rusijoje sudaranti sala. Plotas 9600 km². Salos paviršius iškyla iki 781 m. 65 % Komjaunuolio salos dengia ledynai, didžiausias iš jų – Mokslų Akademijos ledynas. Yra arktinių dykumų ir tundros plotų. Šiaurėje sala užsibaigia Arkties kyšuliu.

Salą 1930–1932 m. ištyrinėjo Georgijus Ušakovas ir Nikolajus Urvancevas.

## Šaltiniai
Hirakata

**Hirakata** () – miestas Japonijoje, Osakos prefektūroje, netoli sienos su Naros ir Kioto prefektūromis. Miestas žinomas dėl chrizantemų lėlių parodos ir Hirakatos pramogų parko, kuriame yra penki linksmieji kalneliai.

Miesto plotas 65,07 km², 2003 m. jame gyveno 404 884 žmonės, o gyventojų tankis buvo 6 222,28 gyv./km².

## Istorija

Miestas įkurtas 1947 m. rugpjūčio 1 d., o 2001 m. balandžio 1 d. tapo Japonijos specialiuoju miestu.

## Administravimas

#### ''Hirakata-chō'' merai
* Terašima, Soičiro (1947–)

#### ''Tsuda-chō'' merai
* Mišima, Takeo (1947–)
* Mijake, Ičiro (1948–)
* Mijake, Ičiro (1952–1955 m.) nustojo eiti pareigas susijungus su Hirakatašiu

#### Po municipaliteto įkūrimo

* Soičiro Terašima (1947–1955, 1959–1967 m.) buvęs Hirakata-chō meras
* Harufumi Hatakejama (1955–1959 m.)
* Tomizō Jamamura (1967–1975 m.)
* Kazuo Kitamaki (1975–1991 m.)
* Kazuo Ōšio (1991–1995] m.)
* Hiroši Nakacuka (1995–)

## Miestai partneriai

### Japonijoje

*  Šimantas, Kočio prefektūra, Japonija – partnerystė sudaryta 1974 m.
*  Becukajus, Hokaidas, Japonija – partnerystė sudaryta 1987 m.
*  Takamacu, Kagavos prefektūra, Japonija – partnerystė sudaryta 1987 m.

### Pasaulyje

*  Čang Ningo rajonas, Šanchajus, Kinija – partnerystė sudaryta 1987 m.
*  Loganas, Kvinslandas, Australija – partnerystė sudaryta 1995 m.

## Nuorodos

* Hirakatos miesto oficiali svetainė
Džingulis

**Džingulis** – tradicinis lietuvių liaudies ritminis muzikos instrumentas, priskiriamas mušamiesiems idiofonams. Tradiciškai tai – vestuvių kvieslio lazda, išpuošta varpeliais ir gėlių vainikais, kuria ritmingai stuksint į grindis ar lubas, siekiama atkreipti visų dėmesį. Šiandien džingulis naudojamas kaip ritminis muzikos instrumentas Valstybiniame dainų ir šokių ansamblyje "Lietuva" ir kituose muzikiniuose liaudies kolektyvuose.

Instrumento pavadinimas įvairiose Lietuvos vietovėse skiriasi: *džingulis* (Pasvalys; Panevėžio raj.; Ramygala), *kvieslė* (Vilkaviškis; Prienų raj.; Pakuonis), *kvietka* (Jurbarkas), *maršelga* (Šakiai).

## Konstrukcija

Tai – vienašakė, dvišakė arba trišakė į viršų smailėjanti lazda, dažniausiai išpjauta iš putino, diemedžio ar klevo. Instrumento ilgis siekia maždaug 120 – 180 cm, skersmuo – apie 2-3 cm. Džingulio viršūnėje pritaisomi varpeliai, barškučiai, grandinėlės, skardelės, skambučiai ar kitokie žvangantys daiktai. Instrumentas dažniausiai puošiamas rūtomis ar kitų gėlių vainikais, kaspinais, juostomis.
Mažojoje Lietuvoje džingulis buvo puošiamas vainiku ir maža balta skepetaite, po kuria pakabinamas varpelis.

## Istorija

Džingulis rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo XIX a. pab. Įvairiose Lietuvos vietovėse jis buvo naudojamas pagal skirtingus papročius: Priekulės apylinkėse kvieslys, įėjęs į namus, lazda suduodavo į lubų balkį; Suvalkijoje džinguliu buvo raginama nešti marčiai dovanų, o Vilkaviškyje, belsdamas šiuo instrumentu, kvieslys vadovavo ir šokiams; Seredžiaus apylinkėse (Jurbarko raj.) džinguliu buvo skelbiami marčios keliami pietūs, pranešama, kada marti dalins dovanas, kviečiama ragauti svočios pyrago ir t. t.
Kaimo muzikantai trenkdami džingulį į grindis apatiniu galu, pritardavo kitiems instrumentams. Džingulius dainų ir šokių ansambliams gamino ir tobulino Antanas Butkus, Pranas Kupčikas.

## Šaltiniai

* BALTRĖNIENĖ, Marija, APANAVIČIUS, Romualdas. Lietuvių liaudies muzikos instrumentai. Vilnius, 1991, p. 16;
* Lietuvių skaučių seserija. Sese, budėk! Čikaga, 1983, http://sese.skautai.net/Zinynai/Knygos/SeseBudek-Tautosaka.pdf;
* Valstybinio dainų ir šokių ansamblio "Lietuva" svetainė internete, http://www.ansamblis-lietuva.lt/index.php?&page=68 ;
* Kauno muzikos ansamblio "Ainiai" svetainė internete, http://www.ainiai.lt/index.php?option=com_content&view=article&id=58&Itemid=58;

## Nuorodos

* Džingulio skleidžiamo garso įrašas
Disko sala

**Disko sala** (), **Kekertarsuakas** () – sala Bafino jūroje, prie vakarinių Grenlandijos krantų, Disko įlankos šiaurėje. Tai antra pagal dydį Grenlandijos teritoriją sudaranti sala. Plotas 8578 km². Salos ilgis ~160 km. Paviršius kalnuotas (aukštis iki 1919 m). Gausu karštųjų versmių. Vakarinis krantas išraižytas fiordų.

Disko saloje gyvena ~1100 gyventojų, dauguma – inuitai. Pagrindinė gyvenvietė – Kekertarsuakas (Godhaunas).

Tarp 982–985 m. salą pasiekė Erikas Rudasis.

## Šaltiniai
Airija (reikšmės)

**Airija** gali reikšti:
* Airijos Respublika – Europos valstybė;
* Airija – Britų salyno sala;
* Šiaurės Airija – JK teritorija;
* Airija – muzikos grupė.
Antanas Krasinskas

**Antanas Krasinskas** (1866 m. Žadeikoniai, Saločių valsčius – apie 1932 m.) – Lietuvos knygnešys.

## Biografija
Apie 1885 m. pradėjo platinti draudžiamąsias lietuviškas knygas, nuo 1886 m. pats gabeno jas iš Tilžės ir Bitėnų. Samdydavo vedlį, papirkdavo pasienio sargybinius. Spaudą platino Biržų, Pasvalio, Joniškėlio, Linkuvos, Rozalimo apylinkėse. Keletą kartų įkliuvo. 1898 m. sulaikytas su draudžiamąja spauda prie Gaurės, 1899 m. nubaustas metus kalėjimo, 6 mėnesius kalėjo Vilniuje. 1902 m. per kratą jo bute radus knygų lietuvių kalba, ištremtas 5 metams į Kičmą (Oloneco gubernija). 1904 m. dėl amnestijos paleistas. 1910 m. įkliuvo pervesdamas per sieną emigrantus ir buvo ištremtas į Uržumską (Viatkos gubernija). Tremtyje išbuvo 9 metus.

## Šaltiniai
Bharatas Džagdeo

**Bharatas Džagdeo** (Bharrat Jagdeo, g. 1964 m. sausio 23 d.) – Gajanos prezidentas, šias pareigas ėjęs nuo 1999 m. rugpjūčio 11 d. iki 2011 m. gruodžio 3 d. Prieš tai jis yra buvęs šalies finansų ministru, o prezidentu tapo po to, kai iš šių pareigų dėl sveikatos problemų atsistatydino prezidentė Janet Jagan. Nuo to laiko Džagdeo jau yra laimėjęs dvejus rinkimus – 2001 ir 2006 m. Jis yra jauniausias Karibų sandraugos valstybių vadovas. Jis yra kilęs iš Indijos.

Džagdeo gimė Unity kaimelyje vienoje iš Gajanos dalių Demeraroje. Jau vaikystėje jis prisijungė prie Žmonių progresijos partijos jaunimo sparno, o būdamas 13 m. tapo Jaunimo progresijos organizacijos. Visateisiu partijos nariu jis tapo sulaukęs 16 m.

Kai jis įgijo ekonomikos daktaro laipsnį Maskvos universitete 1990 m., grįžo į Gajaną ir dirbo ekonomistu, o po sėkmingų partijos 1992 m. rinkimų jis pradėjo darbą finansų ministerijoje. 1993 m. jis buvo paskirtas jaunesniuoju finansų ministru, o iš karto po to priimtas į Žmonių progresijos partijos centrinį komitetą.

1999 m. rugpjūtį šalies prezidentė Janet Jagan pranešė, jog dėl sveikatos problemų pasitraukia iš prezidentės pareigų, o vietoj savęs paskirianti Bharatą Džagdeo. Kadangi pagal šalies įstatymus prezidentu būti gali tik šalies ministras pirmininkas, tad po tokio šalies prezidentės pareiškimo Džagdeo buvo paskirtas ministru pirmininku, kad jam nebūtų jokių kliūčių užimti šalies vadovo vietą. Oficialiai šias pareigas Džagdeo pradėjo eiti rugpjūčio 11 d.

Po to Džagdeo laimėjo dar dvejus prezidento rinkimus – 2001 ir 2006 m.

## Nuorodos
* Gajanos prezidentūros svetainė .