open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Novotno tema

**Novotno tema** šachmatų kompozicijoje – tai dviejų toliašaudžių *kitaip einančių* juodųjų figūrų tarpusavio užstojimas susikirtimo laukelyje, įvykstantis dėl baltųjų figūros aukos šiame laukelyje.

Baltieji, įvesdami figūrą į dviejų kitaip einančių juodųjų toliašaudžių figūrų kritinį (susikirtimo) laukelį, iškart užstoja abi toliašaudes figūras ir gali sukurti dvi mato grėsmes. Juodiesiems su viena iš toliašaudžių figūrų,  nukirtus įvestąją,  antroji toliašaudė išlieka užstota savosios figūros.

Užstojimo idėja gali būti įgyvendinta įvairiose uždavinio fazėse. 

## Istorija

Priimta manyti, kad temą 1854 m., pateikęs uždavinį,  pasiūlė čekų šachmatų kompozitorius Antoninas Novotnas  (*Antonin Novotny* 1827 - 1871)
. Vėliau buvo nustatyta, kad ji dar 1844 m. buvo panaudota  vokiečių kompozitoriaus Juliaus Brėdės (*Ferdinand Julius Brede* (1799-1849) uždavinyje. Tačiau temos pavadinimas išliko nepakeistas.

## Novotno temos variantai

Yra žinomos Novotno temos atmainos: rumuniškoji suomiškoji, azebaidžaniškoji, latviškoji ir angliškoji ir kt.

*Rumuniškosios Novotno temos* esmę sudaro tai, kad idėjiniuose variantuose, panaudojus juodųjų figūrų užstojimą, susidaro visai kiti matai, negu jie buvo 
grėsmėse.

*Suomiškosios Novotno temos* uždavinių pirminėje pozicijoje dvi juodųjų figūros jau yra užstotos ir baltųjų figūrų auka nesukelia tarpusavio užstojimo. Dviguba mato grėsmė susidaro ne kaip užstojimo, o kaip kitų taktinių elementų rezultatas.

*Azerbaidžaniškoji Novotno tema* – tai suomiškosios ir rumuniškosios Novotno temų sintezė. Pirmą kartą pristatyta 1978 m. Azerbaidžano šachmatų kompozitorių uždavinyje.

|

|width="33%" |

|width="33%" |

*Latviškajai Novotno temai* būdinga tai, kad pirminėje pozicijoje dviejų juodųjų figūrų užstojimo laukelyje yra baltųjų figūra, neskatinanti šių figūrų užstojimo ir nesudaranti dvigubos grėsmės. Po pirmo ėjimo, sudarančio dvigubą grėsmę, įvyksta minėtų juodųjų figūrų užstojimas su dvigubos grėsmės išskyrimu.

*Angliškajai Novotno temai* būdinga, kad viena iš toliašaudžių figūrų yra surišta  juodųjų valdovė.

{|
|width="33%" |

|width="33%" |

|width="33%" |

## Taikymo sritys

Novotno tema naudojama ne tik sudarinėjant tiesioginius šachmatų uždavinius, bet ir kuriant atvirkščio, sutarto mato, pasakiškus uždavinius 
bei šachmatų etiudus.  Novotno temos taikymo atvejų sutinkama ir kai kuriose žaistose šachmatų partijose .

## Šaltiniai

## Nuorodos

Naujasis Novotnas
Dzogčenas

**Dzogčenas** (,  – 'didžioji tobulybė') – mokymo ir dvasinių praktikų, skirtų suvokti pirmapradę sąmonės būseną, tradicija Tibeto budizme ir bono religijoje. Dzogčenas pasižymi tuo, kad šio mokymo sekėjams netaikomi religiniai, visuomeninės padėties, lyties ar kitokie apribojimai, mat pagal dzogčeno mokymą teigiama, kad visų žmonių proto prigimtis yra viena, o išoriniai skirtumai – laikini.

## Mokymas
Dzogčeno mokymas, priešingai nei kitos budistinės doktrinos, pabrėžia ne laipsnišką tobulėjimą, o vaiskios, tobulos pirmapradės sąmonės būsenos () atpažinimą savyje. Teigiama, kad protas yra visa ko pagrindas, iš jo kyla viskas – tiek samsara, tiek nirvana; pati proto esmė, tikroji prigimtis, laikoma pirmapradiškai tyra, tačiau tyrą protą temdo nesuvokimo (*ma rigpa*) teršalai, neleidžiantys patirti to pirmapradžio tyrumo. Dėl to kyla karminių priežasčių grandinė, kančia, asmuo prisiriša prie iliuzinio pasaulio ir poelgių. Dzogčeno mokyme teigiama, kad už nuosavo proto ribų nėra jokios akinančios šviesos, galinčios atsklisti ir pažadinti. Dvasinė praktika remiasi proto budros palaikymu, proto sutelkimu į pirmapradiškai vaiskų visų reiškinių būvį. Sugebant išlaikyti suvokimą apie proto tyrumą, laikini jį temdantys teršalai išnyksta. Tuomet pasireiškia neatsiejama pirmapradės būsenos savybė – didysis pirminis vaiskumas ir, ją suvokus, ji įvaldoma kaip gyvas patyrimas. Autentiškos pirminės būklės tikrojo pažinimo patyrimas, arba tikrasis būsenos suvokimas, yra nirvana.

## Istorija

Pagal Njingmos mokyklos tradiciją, dzogčeno pradininku laikomas Garab Dordžė, gyvenęs Udijanoje. Jo sekėjai Padmasambhava ir Vimalamitra, atvykę į Tibetą, pirmieji išvertę senuosius dzogčeno tekstus iš sanskrito į tibetiečių kalbą. Vėliau Njingmos mokyklos tertonai atskleidę dzogčeno mokymą per termas.

Bono tradicijos sekėjai dzogčeno mokymo pradininku laiko Tonpą Šenrabą.
  
Dzogčenas buvo veikiamas mahajanos sūtrų (pvz., „Lankavataros“) bei budistinės tantros mokymų apie tuštumą ir vaiskiąją šviesą. Dzogčeno pavadinimas galėjęs kilti iš „Guhjagarbhatantros“, kurioje aprašomas dievybės įvaizdinimo praktikos. Kaip atskiras mokymas, dzogčenas išsigrynino ~XI a.

Nors dzogčenas yra visų pirma Njingmos mokyklos praktika, jį yra įvaldę ir dalis Kagju bei Gelug mokyklos lamų. Tiesa, konservatyvesni Gelug mokyklos atstovai į dzogčeną žiūri priešiškai.

## Šaltiniai
Tatarai (reikšmės)

**Tatarais** vadinami kaimai Lenkijoje:

* Tatarai – Palenkės vaivadijos Balstogės apskrities Tikocino valsčiuje;
* Tatarai – Varmijos Mozūrų vaivadijos Nidzicos apskrities Nidzicos valsčiuje.
Šiluvos Švč. Mergelės Marijos koplyčia (Vašingtonas)

**Šiluvos Švč. Mergelės Marijos koplyčia Vašingtone** () – JAV lietuvių katalikų bendruomenės koplyčia, nuo 1966 m. veikianti Marijos Nekaltojo Prasidėjimo nacionalinėje šventovėje bazilikoje, pagrindiniame JAV katalikų dvasiniame centre Vašingtone. Koplyčia pašvęsta Šiluvos Dievo motinos garbei.

Vašingtone lietuvių parapijos nėra, todėl šv. Mišios lietuvių kalba koplyčioje aukojamos retai, kartą per mėnesį. Nuo 2013 m. koplyčioje nuolat pradėtos aukoti šv. Mišios antrą mėnesio sekmadienį (aukojo mons. Rolandas Makrickas).

## Istorija

Amerikos katalikų šventovė bazilika Vašingtone  konsekruota 1954 m. Prabėgus keletui metų nuo bazilikos pastatymo, buvo nuspręsta joje įrengti įvairių tautų koplyčių, liudijančių pačios katalikų bendruomenės etninę įvairovę. Bazilikoje yra apie 70 įvairaus dydžio koplyčių. Įvairiausių tautų koplyčiose populiariausia Marija. Lietuvių koplyčia  įsikūrusi prieš kitoje pusėje esančią lenkų koplyčią. Vietą koplyčiai įrengti lietuviai gavo ukrainiečių dėka. 1963 m. graikų apeigų katalikai (unitai) atsisakė jiems skirtos koplyčios Bazilikoje, nes netoliese įsigijo žemės sklypą ir pasistatė savo atskirą bažnyčią. Tuometinis Bazilikos rektorius iš Čikagos, gerai pažinojęs lietuvį vyskupą Vincentą Brizgį, pasiūlė Bazilikoje turėti savo koplyčią. Vyskupas sutiko ir išnaudojo šią galimybę surinkti didelę tuo metu pinigų sumą – 325 tūkst. JAV dolerių – koplyčios įkūrimui. Jo siūlymui koplyčią tituluoti Šiluvos vardu pritarė Bazilikos vadovybė. Visu koplyčios įrengimu rūpinosi vyriausiasis Bazilikos architektas ir komisija, prisidėjo išeivijoje žinomi Lietuvos menininkai: skulptorius Vytautas Kašuba (Marijos statula), menininkas Albinas Bielskis-Elskus (mozaikos), Vytautas Kazimieras Jonynas.

Koplyčia pašventinta 1966 m. rugsėjo 4–6 d. Vašingtone vykusio Išeivijos lietuvių religinio kongreso metu. Pašventino tuometinis Vašingtono arkivyskupas, dalyvaujant vysk. Vincentui Brizgiui, daugeliui lietuvių kunigų. Iškilmėse giedojo 25 iš įvairių Amerikos vietų atvykę chorai.

## Architektūra
 
Lietuvių koplyčia yra viena didžiausių ir pirmųjų, įrengtų pagrindinėje bazilikos dalyje. Pagal dydį gali prilygti Vilniaus Šv. Mikalojaus bažnyčiai.

Koplyčios meninis apipavidalinimas atspindi religinę ir tautinę priespaudą: tremtį į Sibirą, Kryžių kalną. Mozaikose šoninėse sienose parodyta Lietuvos krikščionybės istorija, pradedant krikštu. Primenama kenčiančios bažnyčios dalia okupuotoje Lietuvoje – pavaizduoti Sibiro tremtiniai, jų mišios, aukojamos lageriuose. Visos koplyčios sienos padengtos simbolinėmis mozaikomis. Šiluvos miesto vardą, siejamą su šilu, primena pušies šakelės su kankorėžiais. Koplyčią puošia lietuviškas Vytis, Kryžių kalnas – neatsiejama Lietuvos istorinio ir dvasinio paveldo dalis. Koplyčios lubų mozaikoje matomi garsiųjų Lietuvos Marijos šventovių Dievo Motinos atvaizdai: Trakų, Žemaičių Kalvarijos, Pažaislio bei Vilniaus Aušros Vartų.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Oficiali svetainė 
* Laura Petrauskaitė. Šiluvos Marijos koplyčia Amerikos Nacionalinėje šventovėje: lietuviško marijinio kulto plitimas ir tautinio paminklo statybos (VDA Dailėtyros institutas)
Latvijos rusai

**Latvijos rusai** – didžiausia tautinė mažuma Latvijoje, sudaranti 26,9 % (557 618) šalies gyventojų (2011 m.). 2017 m. duomenimis, iš jų (63,1 %) 351 900 turi Latvijos pilietybę, 159 069 (28,5 %) – ne. 
Dauguma jų gyvena didesniuose miestuose: Rygoje (42,3 % miesto gyventojų), Daugpilyje (53,5 %). Taip pat Latvijos rytuose, pasienyje su Rusija.

## Istorija
1660 m. Daugpilyje buvo įkurta rusų sentikių bendruomenė. 1789 m. Rygoje buvo įkurta pirmoji Rygoje rusų mokykla (veikė iki 1915 m.). 1897 m. rusai sudarė 12% Latvijos gyventojų, o Rygoje 15,75 %. 1918 m. paskelbus nepriklausomybę, visi Latvijos gyventojai įgijo jos pilietybę. 1935 m. rusai sudarė 10,6 %. Dauguma jų gyveno Rygoje ir Latgaloje. 52 % Latvijos rusų išpažino stačiatikybę, o 45 % sentikybę. Iki 1934 m. valstybės perversmo rusai turėjo kultūrinę autonomiją. Buvo 85 sentikių ir 79 stačiatikių parapijos, turėjo savo mokyklas ir rusų k. leidžiamą spaudą.

Rusai į Latviją daugiausiai atvyko sovietinės okupacijos metu 1940–1990 m. Tuo metu rusų gyventojų dalis padidėjo iki 34 %.

## Pilietybė
Sovietmečiu atvykusiems gyventojams ir jų vaikams atkūrus Latvijos nepriklausomybę buvo suteiktas nepiliečių statusas. Latvijos piliečiais tapo tik gimusieji šalyje iki 1940 m. arba buvo tiesioginiai jų palikuonys. Dalis rusų atsisakė laikyti latvių ar rusų kalbos egzaminą ir liko be jokių šalių pilietybių. Taip apie 14 % gyventojų tapo nepiliečiais arba grįžo į Rusiją.

Žmonės, atvykę į Latviją sovietinės okupacijos metu ir jų palikuonys gimę iki 1991 m. rugpjūčio 21 d. norėdami gauti Latvijos pilietybę turi pereiti natūralizacijos procesą: įrodyti latvių kalbos mokėjimą, jos istorijos ir konstitucijos išmanymą. Po nepriklausomybės atkūrimo gimę rusų vaikai automatiškai gauna Latvijos pilietybę, tačiau jeigu abu tėvai yra nepiliečiai, jie turi teisę pasirinkti suteikti vaikui Latvijos pilietybę ar ne.

2019–2022 m. Latvijos vidurinio ugdymo mokyklos ir gimnazijos, kolegijos, valstybiniai bei privatūs universitetai perėjo į dėstymą tik latvių kalba, nes Europos Sąjungoje leidžiama dėstyti tik kitų ES šalių oficialiomis kalbomis išimtiniais atvejais, pavyzdžiui, užsienio studentams.

## Taip pat skaitykite
* Lietuvos rusai

## Šaltiniai
Užblenkių ežeras

**Užblenkių ežeras** (, , , vėliau ) – ežeras Lenkijos Varmijos Mozūrų vaivadijos Geldapės apskrityje ir Rusijos Kaliningrado srities Oziorsko rajone.

Ežero plotas 0,24 km²; šiaurinė jo dalis yra Rusijos Krasnojarskojės kaimo gyvenvietėje, o pietinė (maždaug penktadalis) – Lenkijos Benkaimio valsčiuje. Į ežerą neįteka ir iš jo neišteka joks upelis, vandens paviršiaus altitudė 109 m virš jūros lygio. Pietinėje apylinkėje iškilusi 140 m aukščio kalva, nuo kurios gerai matosi ne tik Užblenkių vandens telkinys, bet ir pietryčiuose telkšantis Jagėlų ežeras () ir pietvakariuose buvęs (dabar išdžiuvęs) Žabynų ežeras (). Užblenkių ežeras yra ledyninės kilmės (luistinis), priklauso Priegliaus vandens baseinui. Šiauriniame jo krante stovi Braso () kaimas, o pietiniame – Senieji Žabynai ().

Vandenvardžio kilmė neaiški, greičiausiai tai perdirbinys iš vietovardžių *Užuplankiai* arba *Užpalankiai*.

## Šaltiniai
* Vilius Pėteraitis. *Mažosios Lietuvos ir Tvankstos vietovardžiai* – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1997; psl. 422 ISBN 5420013762
* Озеро Камыши // Государственный водный реестр
Rapa

**Rapa** () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose: Varmijos Mozūrų vaivadijos Geldapės apskrities Banie Mazurskie (Benkaimio) valsčiuje.

## Istorija
Kaimas įsikūręs Unguros ir Irkos upelio santakoje. Vėlyvaisiai viduramžiais vietovėje veikė Darkiemio dvarui priklausęs Bičiūnų () palivarkas. Iš Kuršo klilęs ir kanclerio titulą turintis Kristofas fon Rapp XVII a. pr. palivarkui suteikė Angerapės vardą (vokiškas Unguros upės pavadinimas). Dvarelis dar kurį laiką liko fon Rapų šeimos nuosavybe, kol galiausiai, dėl maro ir gaisrų pasekmių, nusigyveno.

Ūkį nusipirko kornetas, o vėliau rotmistras Kristijonas Vilhelmas Lau, kuris jį sėkmingai reorganizavo| tvenkinyje pradėti veisti karpiai, įkurta degtinės varykla ir alaus darykla, iškilo naujas ponų namas. 1750 m. šeimininko pusbrolis hofratas Johanas Jokūbas Hoffmannas perėmė ūkininkavimą, o pastarojo sūnus dėl nežinomų priežaščių perdavė dvarelį Johanui Frydrichui Vilhelmui fon Fahrenheidui (1747–1834), kai šis tapo pilnamečiu.

Dvarelis išliko palivarku, o pagrindinis dvaras buvo už keliolikos kilometrų esančiuose Mažuosiuose Beinūnuose, dabar esančiuose Rusijos Kaliningrado srityje. Farenheidų sūnus Frydrich Heinrichas Johanas (1780–1849) užsiėmė karštakraujų žirgų auginimu, šioje srityje ūkis tapo antruoju pagal reikšmę Europoje. Gautos lėšos buvo panaudotos meno kūrinių kolekcionavimui, rinkiniai patalpinti Mažuosiuose Beiniūnuose, kur išmūryti didžiuliai rūmai.

1795 m. mirė senojo J.F.V.Farenheido žmona Johana Frederikė, ji buvo palaidota už penkių kilometrų nuo dvaro rūmų iškilusioje piramidės formos koplyčioje. Sukurtas naujuoju egiptietišku stiliumi, su pamato išmatavimais 10,4 X 10,4 m ir 15,92 m išsiskiriančiu aukščiu statinys tapo traukos objektu visoje apskrityje. Spėjama, kad tobulų formų piramidę projektavo garsus danų skulptorius Bertel Thorvaldsen. 1812 m. koplyčioje buvo palaidota šeimininko trimetė anūkė Ninetė, vėliau amžinam poilsiui čia atgulė ir kiti šeimos nariai. Po Antrojo pasaulinio karo piramidės formos koplyčia tapo traukos objektu turistams. Žinovai tvirtina, kad toje vietoje koncentruojasi energija, ji teigiamai veikia lankytojus.

Farenheitų giminės istorija baigėsi mirus paskutiniam bevaikiui jos atstovui. Tarpukaryje dvaro šeimininku buvo nuomininkas Fricas Kioslingas. 1938 m. apskrities centras Darkiemis tapo pervadintas į *Angerapp*, o kaimui tada teko *Kleinangerapp* pavadinimas. Pokaryje atsirado naujas vietovardis – *Rapa* (pagal senųjų savininkų fon Rapp pavardę).

## Šaltiniai
* Rapa 
* Die Pyramide von Rapa (Kleinangerapp)
* Atrakcje turystyczne powiatu goldapskiego 
* Rapa – Klein Angerapp 
* Vorwerk Bischunen bzw. Angerapp 

## Nuorodos
* Padėtis šiuolaikiniame žemėlapyje
Stare Juchų akmuo

**Stare Juchų akmuo** () – jotvingių kultinis riedulys Šiaurės Lenkijoje. Stūkso Starė Juchy kaime, administraciškai priklausančiam Varmijos Mozūrų vaivadijos Lyko apskrities Stare Juchų valsčiuje.

Tai maišyto grūdėtumo granitas su kitų mineralų priemaišomis. Aukštis – 1,5 m; ilgis – 4 m; plotis – 3 m; apimtis – 12 m. Ilgą laiką didesnioji dalis buvo žemėje, vėliau riedulys buvo atkastas. Pasiekiamas nuo kaimo bažnyčios keliaujant taku apie 500 m į rytus. Dunkso miškelio pakraštyje, netoli geležinkelio Lykas–Lėcius.

Pasak padavimų ant šio akmens senovėje jotvingiai aukodavo dievams žvėris. Tai dalinai patvirtina tiek ir senas vokiškas kaimo pavadinimas (), tiek ir naujas lenkiškas () – „Jucha“ senąja lenkų kalba reiškia kraują. Legenda skelbia, kad prie akmens palei upelį vedė kelias ir kaimo bažnyčia pastatyta siekiant užkirsti stabmeldžiams juo keliauti.

1954 m. monolitinis riedulys paskelbtas gamtos paminklu. XXI a. pr. ant jo iškaltas užrašas lenkų kalba: „Gamtos paminklas/riedulys/jotvingių aukų/senas altorius“.

## Šaltiniai
* Klimek Robert. ''Katalog kamieni kultowych na obszarze ziem pruskich.'' // Kamienie w historii, kulturze i religii; pod red. Roberta Klimka i Seweryna Szczepańskiego. Olsztyn, 2010; psl. 99
* Głaz narzutowy w Starych Juchach
* Kamień ofiarny Jaćwingów w Starych Juchach
FK Mogila

**FK „Mogila“** – Šiaurės Makedonijos futbolo klubas iš Mogilos kaimo, netoli Bitolos miesto.

## Istorija
Klubas įkurtas 2009 m. Žaidė mėgėjiškai. Pateko į Trečią lygą. 2016/2017 m. užėmė 9 vietą Trečioje lygoje (Pietvakarių regiono pirmenybėse).

2017/2018 m. sužaidė 13 turų ir pasitraukė iš pirmenybių po pirmojo rato.

Treneriu buvo Kire Gruevski.

## Spalvinė gama

## Sezonai

|}

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia x apranga. 

## Išnašos

## Nuorodos
* Club info at MacedonianFootball 
* Football Federation of Macedonia
* RSSSF duomenų bazė
Samanynai (Geldapė)

**Samanynai** (,  (1938–1945 m. *Klarfließ*)) – kaimas šiaurės rytų Lenkijoje: Varmijos Mozūrų vaivadijos Geldapės apskrities Geldapės valsčiuje.

## Istorija
Samanynų pavadinimas siejamas su aplinkinėmis pelkėmis ir gausiomis samanomis jose. Kaimas išsidėstęs keletą kilometrų piečiau Rusijos–Lenkijos tarpvalstybinės sienos. Į jį veda nereikšmingas kelias iš apskrities centro Geldapės į Mažučius (dab. ) ir tolyn iki pat Vykiškių (dab. ) ir Darkiemio (dab. ). Dabar abi pastarąsias gyvenvietes nuo Samanynų skiria tarpvalstybinė siena. Kaimo šiaurėje iki 1945 m. ėjo geležinkelio linija Įsrutis (dab. ) – Lukas (dab. ).

Gyvenvietė pirmąkart raštiškai paminėta 1592 metais, tuo metu kaimiečiai valdė 200 ha žemės. Tik nedaugelis gyventojų išgyveno po Didžiojo maro, siautusio 1708–1710 m. Po 1750 m. krašte pradėjo kurtis persikėlėliai iš įvairių Europos vietų ir Samanynai pamažu augo: jei 1785 m. buvo vos penki ugniakurai, tai 1895 m. jau suskaičiuoti vienuolika gyvenamųjų namų su 108 gyventojais. Kaimas administraciškai priklausė: 1818–1871 m. Prūsijos karalystei, Rytų Prūsijos provincijai; 1871–1918 m. Vokietijos imperijai; 1918–1933 m. Veimaro respublikai. Nuo 1874 m. priskirtas Balupėnų valsčiui, vėliau įėjo į Grigeliškių (dab.
) valsčių. Antrojo pasaulinio karo pabaigoje gyventojai evakavosi į vakarinę Vokietijos dalį, pasitraukimo metu iš 62 kaimiečių 19 žuvo.

## Šaltiniai
* Samonziny – Samonienen /Klarfließ 
* Gemeindeverzeichnis Deutschland 1900 
* Padėtis šiuolaikiniame žemėlapyje
Labanoro pilkapynas

**Labanoro pilkapynas** – pilkapynas Švenčionių rajono savivaldybės teritorijoje, Labanoro seniūnijoje, Labanoro miestelyje. Objektas išsidėstęs Labanoro girioje, į šiaurę nuo Labanoro ežero, prie plento , Labanoro pažintinio tako aprėpiamoje teritorijoje. Aprašytas jo stenduose, bet nepažymėtas specialiais ženklais. Užima 9400 m² plotą.

Pilkapynas 2000 m. paskelbtas archeologijos paminklu.

## Pilkapynas

Pilkapiai datuojami VIII–XIII a. 9 žemių sampilai yra nuo 7 iki 18 m skersmens ir nuo 0,4 iki 1,2 m aukščio; rekonstruojant Molėtų-Labanoro kelią, nuardyta vieno sampilo pusė, du apardyti senų duobių. Teritorija patenka į Labanoro regioninį parką.

## Šaltiniai
Call of Duty: Ghosts

**Call of Duty Ghosts** − pirmojo asmens šaudyklė, sukurta įmonės „Infinity Ward“ su įmonių „Raven Software“, „Neversoft“, „Certain Affinity“ pagalba ir 2013 m. lapkričio 5 d. išleista „Activision“. Tai yra dešimtoji „Call of Duty“ serijos dalis ir šeštoji sukurta „Infinity Ward“. Žaidimas skirtas Microsoft Windows, PlayStation 3, Xbox 360, Wii U, PlayStation 4 ir Xbox One platformoms.

## Nuorodos
* „Call of Duty“ oficiali svetainė
FK Goblen

**„Goblen“** – Šiaurės Makedonijos futbolo klubas iš Kumanovo.

## Istorija
Šis klubas įkurtas 2012 m. 2017–2018 m. sezone žaidė Trečiame divizione (Šiaurės regione). Tapo pirmenybių nugalėtojais ir pateko į Antrą divizioną.

## Spalvinė gama
Mėlyna ir balta spalvos.

## Sezonai

|}

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia x apranga. 

## Išnašos

## Nuorodos
* facebook paskyra
* Goblen Facebook (albanų k.)
* RSSSF duomenų bazė
IW engine

**IW engine** – žaidimų variklis, sukurtas įmonių „Infinity Ward“, „Treyarch“ ir „Sledgehammer Games“ žaidimų serijai „Call of Duty“. Šis variklis remiasi id Tech 3 žaidimų variklio pagrindais.

## Žaidimai
Fallout (serija)

**Fallout** – apokaliptinė, veiksmo vaidmenų žaidimų serija, sukurta „Interplay Entertainment“. Skirta DOS, Microsoft Windows, Mac OS, Mac OS X, PlayStation 2, PlayStation 3, PlayStation 4, Xbox, Xbox 360, Xbox One, iOS, Android, Nintendo Switch platformoms. Šiuo metu teisės į žaidimų serija priklauso „Bethesda Softworks“.

## Žaidimai

### Pagrindiniai

* Fallout (1997)
* Fallout 2 (1998)
* Fallout 3 (2008)
* Fallout 4 (2015)

### Kiti

* Fallout Tactics: Brotherhood of Steel (2001)
*  (2004)
*  (2010)
* Fallout Shelter (2015)
* Fallout 76 (2018)

### Atšaukti

* Fallout Extreme
* Fallout Tactics 2
* Van Buren
* Fallout: Brotherhood of Steel 2
* Fallout Online
FK Altaj RKS

**FK Altaj RKS** – Kazachijos futbolo klubas iš Rytų Kazachstano srities, šalies rytuose. Dar žinomas kaip Oskemeno **„Altajaus“ futbolo klubas**.

## Istorija
2017 m. pradžioje Semejaus „Altaj“ klubas buvo pašalintas ir pirmenybių dėl finansinių pažeidimų ir kitų problemų.

2017 m. įkurtas klubas **Altaj RKS**. (RKS trumpinys reiškia, kad Rytų Kazachstano sritis.) 2017 m. sezone debiutavo Antroje lygoje, tapo pirmenybių nugalėtojais. 

Nuo 2018 m. sezono žaidė Pirmoje lygoje. Jose užėmė ketvirtą vietą.

## Sezonai
; Pastarųjų metų sezonai

|}

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia tradicine apranga.

## Išnašos

## Nuorodos
* RSSSF duomenų bazė (Čempionai ir sezonai)
* RSSSF duomenų bazė (Taurės turnyrai)
* RSSSF duomenų bazė (Pirmos lygos sezonai)
* kazfootball.kz Pirmos lygos turnyrinė lentle
* kazfootball.kz žaidėjų paraška
FK Aktôbe-Žas

**Aktobės FK „Aktobe-Žas“** – Kazachijos futbolo klubas iš Aktobės.

## Istorija
Klubas įkurtas 2003 m. Žaidė Pirmoje lygoje net dešimt sezonų. 2012 m. lapkričio 1 d. nustojo gyvuoti, nes buvo užsiimta jaunimo ugdymu.

2018 m. vėl suburta komanda, kuri dalyvavo Pirmos lygos kovose. 2019 m. komanda vos tris kartus sužaidė lygiosiomis, o ekipai buvo skirta šešių taškų nuobauda, tad sezoną baigė turėdama minusą taškų.

## Sezonai
;2003–2012 m. dalyvavo Pirmoje lygoje.

|}
; Nuo 2018 m. sezono

|}

## Išnašos

## Nuorodos
* RSSSF duomenų bazė (Čempionai ir sezonai)
* RSSSF duomenų bazė (Taurės turnyrai)
* RSSSF duomenų bazė (Pirmos lygos sezonai)
* Профиль команды на сайте ФФК (rusų k.)
Senieji Juchai

**Senieji Juchai** (, , vėliau , o 1938–1945 m. ) – valsčiaus centras šiaurės–vakarų Lenkijoje: Varmijos Mozūrų vaivadijos Luko apskrities to paties pavadinimo valsčiuje. Išsistatę tarp Jendzelevo () ir Uluvkų () ežerų; nuo apskrities centro Luko nutolęs į pietryčius 14 kilometrų. Per kaimą eina Balstogės–Glomno geležinkelio linija. 

## Istorija
Kraštas priklausė jotvingių gyvenimo arealui. Iki mūsų dienų išliko šios baltų genties Senųjų Juchų aukojimo akmuo, o vakarinėse kaimo prieigose – piliakalnis. Pati vietovė pirmą kartą raštiškai paminėta XV a.: 1471 m. buvo įkurtas Senasis Juchų kaimelis (), o netoliese, po dvejų metų – Naujųjų Juchų kaimelis (). 1874 m. Senieji Juchai tapo naujai sukurto to paties pavadinimo prūsiško valsčiaus centru, o Naujieji Juchai – atitinkamai Naujųjų Juchų valsčiaus centru. Abu valsčiai priklausė Rytprūsių Gumbinės apygardai (vėliau Alnaštyno apygardai).

1910 m. Senuosiuose Juchuose buvo registruotas 281 gyventojas. Pirmojo pasaulinio karo metais barokinis dvaro ponų pastatas buvo visiškai sugriautas, o vėliau atstatytas. 1929 m. buvęs dvaras ir abu aukščiau minėti valsčių centrai apjungti į vieną Juchų kaimą (), 1938 m. jam suteiktas Flysdorf () pavadinimas. 1933 m. buvo suskaičiuoti 795 kaimiečiai, o 1939 m. – 839 gyv.

Po Antrojo pasaulinio karo visa pietinė Rytprūsių dalis įėjo į Lenkijos sudėtį. Kaimas buvo pervadintas Senųjų Juchų vardu. Iki 1998 m. jis buvo priskirtas Suvalkų vaivadijai, vėliau – Varmijos Mozūrų vaivadijai.

Nedidelė medinė bažnyčia žinoma nuo 1487 m., o 1585 m. iškilo nauja plytų ir akmens mūro šventovė. 1885 m. ir XX a. ji buvo perstatyta. Dar iš senosios medinės bažnyčios perkeltame altoriuje – 1574 m. italų menininko Džirardi tapyti paveikslai. 1772 m. Karaliaučiaus meistrų pagaminti vargonai 1929 m. buvo elektrifikuoti. Varpinės bokšte kabo du 1669 m. nulieti varpai.

## Piliakalnis
Pakeliui į gretimą Kalteko kaimą, prie pietinio Jendzelevo ežero kranto iškilusi medžiais apaugusi kalva – tai buvęs jotvingių piliakalnis. Vienas pirmųjų jį paminėjo žinomas Prūsijos tyrinėtojas Emilis Holakas. Privažiavimas prie piliakalnio primena serpantiną. Viršutinė aikštelė (25 m X 18 m) lygi, eksploatavimo metu ji buvo aptverta stačių lentų tvora. 1956 m. objektą tyrė archeologai, vadovaujami Jano Jaskanio. Rastos keramikos nuolaužos ir sukepęs molis, taip pat geležinių durų apkaustų fragmentas. Manoma, kad ant kalvos stovėjo keliolikai žmonių skirta pilaitė, atlikusi sargybos funkciją. Buvo naudojama trumpą laikotarpį geležies amžiuje.

## Žymūs žmonės
* Friedrich von Pelkowsky (1705–1786) – Prūsijos kariuomenės generolas majoras, Kolbergo tvirtovės komendantas;
* Artur Laskus (1936–1998) – vokiečių architektas ir menininkas.

## Šaltiniai
1998–1999 m. Eredivisie

**[[1998]]–[[1999]] m. [[Eredivisie]]** sezonas prasidėjo 1998 m. rugpjūčio 20 d., baigėsi 1999 m. birželio 19 d.;

## 1998–1999 m. [[Eredivisie]]
* **[[Eredivisie]]** – aukščiausioji futbolo lyga. Dalyvavo 18 komandų.
* Čempionais tapo Roterdamo „Feyenoord“ (14-asis titulas).

### Galutinė lentelė

**Šaltinis:** RSSSF duomenų bazė.

Rungtynės:


**Legenda:**
:
:
:


## 1998–1999 m. [[Nyderlandų futbolo taurė]]
* **[[Nyderlandų futbolo taurė]]** arba **KNVB beker** yra pagrindinis futbolo taurės turnyras Nyderlanduose.
* Finale susitiko Ajax ir Fortuna Sittard.
### Finalo rungtynės
----

* **[[AFC Ajax|Ajax]] nugalėjo varžovus 2-0 ir iškovojo šalies futbolo taurę.**
-----------------------------------------

----------------------------------

## Išnašos

## Nuorodos
* Nyderlandų futbolo varžybos
* Nyderlandų futbolo taurės finalai
Gilbert Keith Chesterton

**Gilbert Keith Chesterton** (1874 m. gegužės 29 d. Kensingtonas, Londonas – 1936 m. birželio 14 d. Bykonsfildas, Bakingamšyras) – anglų rašytojas, žurnalistas, mąstytojas, katalikų apologetas.

Nuo dvylikos metų penketą metų ėjo į Londono šv. Pauliaus mokyklą. Vėliau mokėsi dailės mokykloje.

Per Antrąjį anglų-būrų karą palaikė būrų pusę. Per Bendruomenių rūmų rinkimus yra agitavęs už Liberalų partijos kandidatus.

1900 m. Čestertonas išleido pirmąją rimtą knygą – poezijos rinkinį „The Wild Knight“, kuris, būdamas komerciškai nesėkmingas, susilaukė teigiamų kritikų atsiliepimų.

Čestertonas nuo anglų-būrų karo rašė šeštadieninius straipsnius laikraštyje „Daily News“, kurį tuo metu perpirko palaikantys būrų pusę.

1900 m. birželį Čestertonas vedė Frances Blogg.

Čestertonas buvo pakrikštytas kaip anglikonas, bet šeima laikėsi Unitarų tikėjimo. Vėliau jis tapo skeptiku. Veikiamas žmonos tapo anglikonu. 1922 m. Čestertonas tapo kataliku. Dar iki tol jis gynė katalikų tikėjimą knygose kaip „Ortodoksija“.

## Išnašos

## Nuorodos
* Čestertono knygos „Internet Archive“
Imereti Xoni

**Chonio „Imeretia“** () – Gruzijos futbolo klubas iš Chonio.

## Istorija
Įkūrimo data nežinoma. 2012–2013 m. sezone žaidė Pirmoje lygoje (užimta 7 vieta).

## Pasiekimai
* 2017 m. Gruzijos taurės pusfinalis.
::Šaltiniai: 

## Sezonai

|}

## Išnašos

## Nuorodos
* Soccerway (Apie klubą)
* Transfermarkt
Ibarakis (miestas)

**Ibarakis** () – Japonijos miestas Kanto regione, pramoninis Osakos priemiestis. Chemijos, maisto, metalurgijos pramonė.

## Istorija

1955 m. įkurtas Ibarakis sujungus du istorinius kaimelius (Kavanė ir Kaminojus). Vėliau prijungtas ir kaimyninis Išizakio kaimas.

## Nuorodos
* Oficiali miesto svetainė
Kanų liūtai

**Tarptautinis kūrybiškumo festivalis „Kanų liūtai“** (; ; anksčiau *tarptautinis reklamos festivalis*) – prestižiškiausias, didžiausias, kasmetinis, tarptautinis kūrybiškumo festivalis, rengiamas Kanuose, Prancūzijoje, pritraukiantis tūkstančius reklamos, komunikacijos, žiniasklaidos specialistų iš įvairių pasaulio šalių. Jame skirtingose kategorijose dėl auksinių, sidabrinių ir bronzinių „liūtų“ statulėlių bei „jaunųjų liūtų“ medalių ir didžiųjų „Grand Prix“ prizų varžosi keliasdešimt tūkstančių reklamos, komunikacijos, rinkodaros darbų. Svarbiausi apdovanojimai paprastai atitenka didžiausiams pasaulio prekių ženklams.

Rengėjai buvo įkvėpti Kanų kino festivalio. Pirmą kartą surengti 1954 m. Venecijoje, Italijoje. Pastarasis miestas tapo apdovanojimų simbolio įkvėpimo šaltiniu. Sekančiais metais surengti Monte Karle, Monake, po to Kanuose. Įvairiais metais iki 1984 m. buvo rengiami tiek Venecijoje, tiek Kanuose kol galutinai nusistovėjo tradicijose jį rengti pastarajame mieste. 

2004 m. iš Prancūzijos verslininko Roger Hatchuel už 52,5 mln. svarų įsigijo britų įmonė „Ascential“. Dabar jai vadovauja Philip Thomas. 2017 m. atnešė 87 mln. JAV dolerių pajamų, tačiau rengėja buvo kritikuojama dėl pernelyg aukštų renginio kainų ir todėl, kad tai tapo daugiau elito nei kūrybininkų festivaliu.

Nuo 1990 m. juose rengiami seminarai, diskutuojama įvairiomis temomis. „Kanų liūtuose“ pastaraisiais metais pabrėžiama įmonių socialinės atsakomybės svarba, ypač aplinkosauga, nes jos skatina vartotojiškumą. „Daugelis bendrovių suprato, kad jos gali pakeisti pasaulį į gerą“ 2018 m. pasisakė „Kanų liūtų“ generalinis direktorius ir valdybos pirmininkas Philip Thomas. Taip pat diskutuojama dirbtinio intelekto, papildytos ir virtualios realybės, socialinės žiniasklaidos bei socialinių tinklų įžymybių () rinkodaros temomis.

Atkreipiamas vis didesnis dėmesys į žmonių teises, rasizmą, seksizmą. 2017 m. daugiausia apdovanojimų pelnė „State Street Global Advisors“ investicijų valdymo bendrovės „Bebaimės mergaitės“ () reklaminė kampanija, skatinusi rinktis moterų valdomą investicinį fondą. Bronzinė skulptūra, laikinai iškilusi Volstryte priešais įniršusį bulių, ilgametį Niujorko finansų centro simbolį, greitai tapo pasauline sensacija – kovos už lygias moterų teises simboliu. „Bebaimė mergaitė“ Kanuose gavo keturis „Grand Prix“ ir 18 skirtingų kitų apdovanojimų. Ji tapo viena labiausiai apdovanotų kampanijų per visą jo istoriją.

Lietuviai taip pat čia buvo iškovoję keletą apdovanojimų. 2007 m. laimėtas sidabrinis „Liūtas“, 2013 m. – bronzinis, 2015 m. sidabrinis medalis „Jaunųjų liūtų“ konkurse.

## Taip pat skaitykite
* Kanų kino festivalis

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficialus Tarptautinio kūrybiškumo festivalio „Kanų liūtai“ tinklalapis
Vytautas Rudokas

**Vytautas Rudokas** (g. 1928 m. vasario 13 d. – m. 2006 m. liepos 13 d.) – Lietuvos poetas, vertėjas, redaktorius, „Poezijos pavasario“ laureatas (1976 m.).

## Biografija
Vytautas Rudokas 1952 m. baigė lietuvių kalbos ir literatūros studijas Vilniaus universitete. Nuo 1952 iki 1958 m. dirbo Grožinės literatūros leidykloje, o 1958–1961 m. žurnalo „Moksleivis“ redakcijoje. Vėliau 1962–1970 m. buvo Lietuvos rašytojų sąjungos poezijos konsultantas, 1970–1989 m. žurnalo „Pergalė“ atsakingasis sekretorius. Nuo 1977 iki 1982 m. Vytautas Rudokas buvo „Poezijos pavasario“ almanacho atsakingasis redaktorius.

## Kūryba
Ankstyvajai kūrybai būdingi vienaplaniai, socialinio realizmo schemas atspindintys bei socializmo statybos dogmas įtvirtinantys kūriniai. Nuo 1963 m. socialistiniai motyvai ėmė silpnėti, o vėlesniuose eilėraščių rinkiniuose (nuo 1970 m.) kūryboje išryškėja žmogaus ryšys su tėviške, kaimo darbais, gamta, vaikystės prisiminimai. Vytauto Rudoko eilėraščiams būdinga melodraminės intonacijos, idilės ir elegijos bruožai.

## Bibliografija
Eilėraščiai:
* *Žydi eglių viršūnės* (1955 m.),
* *Apkasų gėlės* (1959 m.),
* *Saulėgrąžų vasara* (1963 m.),
* *Nežinomas kareivis* (poema, 1965 m.)
* *Proskyna* (1967 m.),
* *Žolės džiaugsmas ir liūdesys* (1970 m.),
* *Rugių šviesa* (1975 m.),
* *Sietynas* (1978 m.),
* *Tolstantis krantas* (1979 m.),
* *Vėjas į veidą* (1985 m.),
* *Gyvasties medis* (1987 m., Gruzijai skirti tekstai ir vertimai)
* *Tiek yra meilės žodžių* (1989 m.),
* *Mylėti taip gyvenimą* (1983 m.),
* *Kalbėti motinos tarme* (1996 m., kupiškėnų tarme),
* *Žemuogės ant smilgos* (1999 m.),
* *Ir kiti vėjai* (2008 m.).

Vaikų poezija:
* *Šokolado juokdarys* (1962 m., papildytas 1977 m.),
* *Kepėjo miestas* (1964 m.),
* *Kai žemė patekės*, arba *Laiškai į ateitį* (1967 ir 1980 m.)

Kita:
* *Manoji Lietuva* (poezijos antologija, 1965 m.)

Išvertė Halduro Laksneso, Rjūnosukės Akutagavos prozos, Nikolozo Baratašvilio, Rasulo Gamzatovo, Vladimiro Nabokovo, Boriso Pasternako, Juliano Tuvimo ir kitų poezijos. Vytauto Rudoko poezijos yra išversta į rusų kalbą (*Просека к солнцу*, 1969 m.; *Слушая песню дрозда*, 1988 m.).

## Šaltiniai
Algirdas Verba

**Algirdas Steponas Verba** (1941 m. spalio 1 d. – 2000 m. liepos 22 d.) – Lietuvos poetas, redaktorius; „Poezijos pavasario“ laureatas (1993 m.).

## Biografija

Algirdas Verba 1963–1966 m. studijavo Kauno politechnikos institute, o 1968–1970 m. – Vilniaus universitete. 1963–1967 m. (su pertraukomis) dirbo įvairiose gamyklose Kaune, 1969–1983 m. – įvairių laikraščių (pvz., „Valstiečių laikraštyje“) ir žurnalų redakcijose Vilniuje.

## Kūryba

Kūrybai būdingas taurus ir dramatiškas lyrinio herojaus vidinis pasaulis, aprašomas Lietuvos kaimo likimas. Pagrindinis poezijos motyvas, plėtojamas su maištingos nevilties intonacija, – tėviškės prarastis. Eilėraščiams būdinga klasikinė struktūra, drąsios metaforos, intensyvus lyrinis vyksmas. Algirdo Verbos, vėlai debiutavusio poeto eilėraščiai itin emocingi, dažnai chtoniški, desperatiški, kartais net pikti. Nesivaikė literatūrinių įmantrybių, rašė be poetinių kaukių, nuoširdžiai, tikrai.

## Bibliografija
* *Pakelės žalumos* (1977 m.)
* *Aprišu obelį* (1980 m.)
* *Ugnies ūgis* (1985 m.)
* *Pilkoji žvaigždė* (1992 m.)
* *Orkestro duobė* (1996 m.)
* *Plaštakės pleška* (rinktinė, 2001 m.)
* *Eilėraščiai* (rinktinė, 2015 m.)

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Algirdo Verbos eilės
Stasys Stacevičius

**Stasys Stacevičius** (g. 1959 m. lapkričio 19 d. – m. 2012 m. gruodžio 18 d.) – Lietuvos poetas, „Poezijos pavasario“ laureatas (2001 m.).

## Biografija

Mokėsi Merkinės Rojaus Mizaros vidurinėje mokykloje. 1978–1979 m. studijavo lituanistiką Vilniaus universitete. Vėliau dirbo redaktoriumi regioninėje (Varėnos, Šalčininkų, Trakų laikraščių) spaudoje bei „Valstiečių laikraščio“ redakcijoje.

## Kūryba
Stasio Stacevičiaus poezijoje vaizduojami poeto artimiausios aplinkos įvykiai, įspūdžiai, kartais platesnės Lietuvos istorijos realijos, pabrėžiama tyla – kaip filosofinė kategorija ir kaip būsena, gamtos forma.

## Bibliografija
* *Vienkiemio valanda* (1990 m.)
* *Juodvarnių žemė* (1994 m.)
* *Perkūnės pasiilgę* (1997 m.)
* *Toli kriokliai* (1999 m.)
* *Luktels ūkaujančių Bedugnis* (2003 m.)
* *Juodoji* (2005 m.)
* *Ne ėriukai nakty* (2008 m.)
* *Stiklinė* (2012 m.)
* *Milda supaisys* (esė rinkinys, 2013 m.)

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Stasio Stacevičiaus tekstai
Posos de Kaldasas

**Posos de Kaldasas** () – miestas pietryčių Brazilijoje, Minas Žeraiso valstijoje, 243 km į šiaurę nuo San Paulo, Mantikeiros kalnagūbryje, užgesusio ugnikalnio kalderoje. Yra oro uostas, plentai į Bauru, Pozo Alegrę. Posos de Kaldasas garsėja savo karštosiomis, mineralinėmis (sieringomis) versmėmis, balneologinis ir klimatinis kurortas, kurio gydyklose ir sanatorijose gydomos reumatinės, odos, virškinimo, kvėpavimo organų ligos. Taip pat vystoma mašinų gamybos, spalvotosios (aliuminio) metalurgijos, chemijos, stiklo, maisto (ypač sūrių) pramonė. Miesto apylinkėse kasami boksitai.

Posos de Kaldase veikia branduolinių tyrimų institutas, istorijos muziejus, bazilika, daug žaliųjų plotų, parkų, krioklių. Stovi Kristaus Atpirkėjo paminklas.

## Istorija

Posos de Kaldasas įkurtas 1872 m. aukso ieškotojų bandeirantų ir pavadintas pagal karštosiomis versmėmis žymų Kaldas da Rainjos miestą Portugalijoje. Miesto teisės suteiktos 1875 m.
 

Basílica_NS_da_Saúde_-_panoramio_(2).jpg|Miesto bazilika
Thermas_Antonio_Carlos_-_panoramio.jpg|Antonijo Karlošo gydyklos
Poços_de_Caldas_-_Cachoeira_Cascata_das_Antas_-_panoramio.jpg|Antašo krioklys


## Šaltiniai
Daiva Čepauskaitė

**Daiva Čepauskaitė** (g. 1967 m. birželio 24 d.) – Lietuvos rašytoja, aktorė, „Poezijos pavasario“ (2005 m.), Jotvingių premijos (2018 m.) ir „Auksinio scenos kryžiaus“ (2007 m.) laureatė.

## Biografija

Daiva Čepauskaitė 1991 m. baigė Kauno medicinos akademiją. Nuo 1990 m. – Kauno jaunimo kamerinio teatro aktorė (nuo 2008 m. ir literatūrinės dalies vedėja).

## Kūryba
Ankstyvajai būdingas klasikinis ketureilis ir romansinė nostalgija, tekstai kiek pakylėti, vyrauja gamtos detalės. Vėliau atsiranda daugiau daiktiškumo ir dinamizmo. Daivos Čepauskaitės kūryboje dera (savi)ironija, kandumas ir lyrizmas, humoras ir kandi šiandienos kritika.

;Eilėraščiai:
* *Bevardžiai* (1992 m.)
* *Suvalgiau vieną spanguolę* (1998 m.)
* *Nereikia tikriausiai būtina* (2004 m.)
* *Baisiai gražūs eilėraščiai* (vaikams, 2017 m.)

;Pjesės:
* *Pupos* (pastatyta 2002, 2007 m.)
* *Atviras lūžis* (pastatyta 2003, 2004 m.)
* *Aš tave užmiršau* (rinkinys, 2016 m.)

## Šaltiniai
Keturvėjai

**Keturvėjai** (arba ***Atikonys II***) – buvęs kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, dabar Atkočių kaimo dalis. Kaimą mena Keturvėjų gatvė, vedanti į pietus nuo gyvenvietės centro į laukus, kur pakeliui į buvusį Keturvėjų kaimą dar išlikę pora sodybų.

## Etimologija

Keturvėjų pavadinimas kilo nuo to, kad broliai Keturkos nusipirko ten žemės, pasistatė sodybas ir ūkininkavo.

## Istorija

Kaime gyveno keturios Keturkų ir dvi Gricių šeimos. Kaimas buvo netoli miško. Prasidėjus I pasauliniam karui vieni iš Keturkų persikraustė gyventi į kitą miško pusę.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Gintautas Dabrišius

**Gintautas Dabrišius** (g. 1950 m. spalio 10 d.) – Lietuvos poetas, „Poezijos pavasario“ laureatas (2006 m.).

## Biografija

1965 m. Šilavoto vidurinėje mokykloje baigė aštuonias klases. 1969 m. Gintautas Dabrišius baigė Kauno sodininkystės technikumą (bitininkystę). Nuo 1971 m. gyveno Kaune, dirbo sodininku Žemės ūkio akademijoje, upeiviu, žirgų išjodinėtoju, elektriku, taip pat mokytoju Viešvilėje ir Vilkijoje. Tapė.

## Kūryba

Gintauto Dabrišiaus poezijoje vyrauja konkrečios detalės, tautosakos, šnekamosios kalbos intonacijos, vyrauja valstietiška pasaulėjauta, kaimo ir miesto tematika.

;Eilėraščiai
* *Vienplaukis prie plento* (1982 m.)
* *Klevo obuoliai* (1986 m.)
* *Sunkiai kylanti antis* (1998 m.)
* *Sviest akmenuką* (2005 m.)
* *Ilga žuvis* (2007 m.)
* *Joju vienas* (2011 m.)
* *Ievų daina* (2013 m.)
* *Upė Jekaterinai* (2013 m.)

;Poemos
* *Baltasis slaptažodis* (rinkinys, 1990 m.)

## Apdovanojimai

* 1983 m. Zigmo Gėlės premija už knygą „Vienplaukis prie plento“.
* 2006 m. „Poezijos pavasario“ laureatas už knygą „Sviest akmenuką“.
* 2012 m. Salomėjos Nėries premija už eilėraščių rinkinį „Joju vienas“.
* 2012 m. Vieno Lito premija už knygą „Joju vienas“.
* 2014 m. Antano Baranausko literatūrinė premija už poezijos knygas „Joju vienas“ ir „Upė Jekaterinai“.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* G. Dabrišiaus tekstai
Tautvyda Marcinkevičiūtė

**Tautvyda Marcinkevičiūtė-Patackienė** (g. 1955 m. liepos 31 d.) – Lietuvos poetė, „Poezijos pavasario“ laureatė (2013 m.).

## Biografija

1979 m. Tautvyda Marcinkevičiūtė baigė anglistikos studijas Vilniaus universitete. Po studijų baigimo 10 metų dirbo gide Kauno Kelionių ir ekskursijų biure.

Vyras – poetas Gintaras Patackas.

## Kūryba

Tautvydos Marcinkevičiūtės eilėraščiams būdinga urbanistinės kultūros įtaka, ironija, paradoksas, kartais bravūra, aliuzijos į pasaulinę istoriją, mitologiją, literatūrą.

Eilėraščių, išverstų į anglų kalbą, publikuota JAV žurnaluose „Nimrod“ ir „Northwest Review“, „The Drunken Boat“ ir „The Dirty Goat“ bei „The Literary Review“. Poetės kūrybos išversta į anglų, vokiečių, rusų, bulgarų, latvių, gruzinų, italų, portugalų, japonų ir kitas kalbas.

;Eilėraščiai
* *Gyvybės graužatis* (1984 m.)
* *Tauridė* (1990 m.)
* *Medalionas* (1992 m.)
* *Miegantis vaikas* (1994 m.)
* *Ist endo ledi ir kiti eilėraščiai* (1995 m.)
* *Pašto ženklas Sverige* (su Gintaru Patacku, 1997 m.)
* *Juodasis asfalto veidrodis* (1998 m.)
* *Sveikas, Kalėdų seneli* (eilėraščiai vaikams, 1999 m.)
* *Gatvės muzikantas* (2001 m.)
* *Dėkoju už alyvas* (2005 m.)
* *Kelionė* (2008 m.)
* *Greitaeigis Laiko liftas* (2012 m.)

Iš anglų kalbos išvertė šiuolaikinių anglų ir Jungtinių Amerikos Valstijų poetų (Ednos Sent Vinsent Milėj, Silvijos Plat, En Sekston, Džiuli Kein, Hervio Hikso) eilėraščių, Šekspyro komediją „Užsispyrėlės sutramdymas“, taip pat pjeses „Kaip jums patinka“, „Žiemos pasakos“, sonetus.

## Apdovanojimai
* 1985 m. Zigmo Gėlės premija už pirmąjį eilėraščių rinkinį „Gyvybės graužatis“.
* 1998 m. žurnalo „Moteris“ prizas už eilėraščių knygą „Juodasis asfalto veidrodis“.
* 2001 m. Vieno lito literatūrinė premija už geriausią metų knygą, išleistą Kaune – „Gatvės muzikantas“.
* 2013 m. Salomėjos Nėries premija už eilėraščių rinkinį „Greitaeigis laiko liftas“.
* 2013 m. Poezijos pavasario-Maironio premijos laureatė.
* 2015 m. Kauno miesto burmistro Jono Vileišio pasidabruotas medalis.
* 2017 m. Kauno meno kūrėjų asociacijos premija už metų kūrybos nuopelnus (už jautrią poetinę esaties ir amžinybės sąsajų interpretaciją).

## Šaltiniai

## Nuorodos
* T. Marcinkevičiūtės tekstai
Marius Burokas

**Marius Burokas** (g. 1977 m. balandžio 30 d.) – Lietuvos rašytojas, vertėjas, literatūros kritikas.

## Biografija

1999 m. Marius Burokas baigė lietuvių kalbos ir literatūros studijas Vilniaus universitete. Keletą metų rašė nuolatines literatūros apžvalgas „Literatūroje ir mene“. Dirbo lietuvių kalbos mokytoju, viešųjų ryšių agentūroje, bulvariniuose laikraščiuose ir žurnaluose.

## Kūryba
Mariaus Buroko eilės primena ritminę prozą, juose kuriamas poeto mitas, pateikiant prasimanyto šventojo gyvenimo istorijos nuotrupas.

;Eilėraščiai
* *Ideogramos* (1999 m.)
* *Būsenos* (2005 m.)
* *Išmokau nebūti* (2011 m.)
* *Švaraus buvimo* (2018 m.)
* *Seismografas* (2025 m.)

;Vertimai
* Čarlzas Bukovskis. *Apsakymai* (2003 m.)
* Čarlzas Bukovskis. *Paštas* (romanas, 2004 m.)
* Čarlzas Bukovskis. *Skaitalas* (romanas, 2005 m.)
* Čarlzas Bukovskis. *Pragaras skirtas vienišiems* (eilėraščių rinkinys, 2007 m.)
* Hanteris S. Tomsonas. *Baimė ir neapykanta Las Vegase* (2007 m.)
* Samuelis Beketas. *Įrašyta kauluose* (2012 m.)
* Džonas Apdaikas. *Teroristas* (2012 m.)
* Maiklas Ondatži. *Kačių stalas* (2013 m.)

Taip pat išvertė C. Čury, Aleno Ginzbergo eilėraščių, Vudžio Aleno apsakymų ir kitų autorių kūrinių.

## Įvertinimas
* 2011 m. Jaunojo jotvingio premija už poezijos knygą „Išmokau nebūti“.
* 2011 m. Lietuvos Respublikos kultūros ministerijos premija už publicistinius kūrinius.
* 2012 m. Antano Miškinio literatūrinė premija už aukštaitiškos dvasios puoselėjimą poezijos knygoje „Išmokau nebūti“.
* 2013 m. Poezijos pavasario premija už užsienio poezijos vertimą į lietuvių kalbą.
* 2013 m. Vilniaus knygų festivalio premija „Naujasis knygnešys“.
* 2016 m. Vilniaus mero premija už poeziją apie Vilnių.
* 2018 m. Vytauto Kubiliaus premija
* 2019 m. „Poezijos pavasario“ laureatas, Maironio premija.

## Šaltiniai
Japonijos vyrų regbio-7 rinktinė

**Japonijos vyrų regbio-7 rinktinė** – komanda atstovaujanti Japonijai tarptautinėse varžybose. Rinktinės sudėtį ir veiklą koordinuoja Japonijos regbio sąjunga.

## Dalyvavimas čempionatuose
### Olimpinės žaidynės

### Pasaulio taurė

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Maria Baxa

**Maria Baxa** (, g. 1946 m. balandžio 15 d. Osijekas) – serbų kilmės buvusi aktorė. 

Sukūrusi keletą vaidmenų gimtinėje, 1971 m. ji persikėlė į Italiją, kur iki 1988 m. vaidino įvairaus žanro filmuose, daugiausia komedijose.

## Dalinė filmografija
* Juodasis Turinas (1972)
* Nuogi ir be gėdos (1976)
* Iš meilės Popėjai (1977)
* Komisaras Veracano (1978)
Ana Safrončik

**Ana Safrončik** (, g. 1981 m. sausio 4 d. Kijevas) – ukrainiečių kilmės italų modelis ir aktorė.

## Biografija
Gimę Kijeve, tenoro ir baleto šokėjos šeimoje, todėl jau vaikystėje turėjo galimybę pasirodyti teatro scenoje.

Kuomet Anai buvo 13, šeima persikėlė gyventi į Arecą Italijoje. 1998 m. ji laimėjo grožio konkursą „Mis Toskana“, o sekančiais metais dalyvavo ir „Mis Italija“.

Kine debiutavo 2000 m., tačiau labiau žinoma tapo deka vaidmens muilo operoje „CentoVtrine“ (2004-07m.). 

## Filmografija
### Kinas
* C'era un cinese in coma (2000)
* Metronotte (2000)
* Welcome Albania (2000)
* La matassa (2009)
* La bella società (2009)
* Nine (2009)
* Poli opposti (2015)
* Il traduttore (2016)
* Le verità] (2016)

### Televizija
* Angelo il custode (2001) (1 epizodas)
* Carabinieri (2002) (1 epizodas)
* Don Matteo (2002) (1 epizodas)
* Vento di ponente (2003-2004)
* CentoVetrine (2004-2007) 
* La figlia di Elisa - Ritorno a Rivombrosa (2007) (8 epizodai)
* Al di là del lago (2009) (TV filmas)
* Il falco e la colomba (2009) (mini serialas)
* Il ritmo della vita (2010) (TV filmas)
* Il commissario Manara (2011) (TV serialas)
* Il commissario Nardone (2012) (TV serialas)
* Le tre rose di Eva (2012-2018) (TV serialas)
* Gli anni spezzati (2014) (1 epizodas)
* Il restauratore (2014) (TV serialas)
* Camera Café (2017) (1 epizodas)

## Nuorodos

* 
* IMDb profilis

## Šaltiniai
Daniela Giordano

**Daniela Giordano** (1946 m. lapkričio 7 d. Palerme, Italijoje – 2022 m. gruodžio 16 d. ten pat) – italų aktorė.

## Biografija
Mokėsi Milane, o sulaukusi 14-os, grįžo į Palermą. 

1966 m. laimėjo grožio konkursus „Mis Sicilija“ ir „Mis Italija“, o po metų užėmė 2 vietą „Mis Europa“ rinkimuose.

Kine vaidino nuo 1967 m., daugiausia vesternuose ir komedijose. Karjerą baigė 1980 m., tik 2015 m. sukūrė du epizodinius vaidmenis.

## Dalinė filmografija
* Vedo nudo (1969)
* Keturis kartus tą naktį (1971)
* Tavo blogis užrakintas ir tik aš turiu raktą (1972) 
* Baimės namai (1974)
* Mano tėvo slaugė (1976)

## Nuorodos

* IMDb profilis

## Šaltiniai
Surabajos sąmokslas

**Surabajos sąmokslas** () – 1969 m. Filipinuose sukurtas nuotykių filmas apie sukčių gaują, mėginančią pasisavinti karo metu japonų generolo paslėptą lobį.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Barbara Bouchet – Irene Stone
* Michael Preston – Steven Blessing
* Michael Rennie – Harvey Ward
* Richard Jaeckel – Dirk
Žudymo manija

**Follia omicida** () – 1981 m. sukurtas filmas.

## Turinys

Maiklas yra sėkmingas aktorius, tačiau jo praeityje yra didelė paslaptis – būdamas 13 metų, jis peiliu nužudė tėvą. Dabar jis kartu su drauge Debora atvyksta į motinos namus, kuriuose apsistojusi filmavimo komanda, besirengianti kurti siaubo filmą apie moteris žudantį maniaką. Dar nepradėjus darbų, tarp prasideda tikros komandos narių žmogžudystės. 

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Stefano Patrizi – Michael Stanford / William Stanford
* Martine Brochard – Shirley Dyson
* Laura Gemser – Beryl Fisher
* John Richardson – Oliver
* Anita Strindberg – Glenda Stanford
* Silvia Dionisio – Deborah
Anita Strindberg

**Anita Strindberg** (g. 1937 m. gegužės 19 d.) – buvusi švedų aktorė.

## Biografija
Po dviejų nedidelių vaidmenų gimtinėje, 1970 m. ji persikėlė į Italiją, kur dešimtmetį filmavosi įvairaus žanro filmuose ir tapo gana žinoma aktore.

Baigusi karjerą 1981 m., ji ištekėjo ir persikėlė gyventi į JAV.

## Filmografija

* Blondin i fara (1957)
* Sköna Susanna och gubbarna (1959)
* Quella chiara notte d'ottobre (1970)
* Driežas moters odoje (1971)
* La coda dello scorpione (1971)
* Forza “G” (1972)
* Coartada en disco rojo (1972)
* Kas matė jos mirtį? (1972)
* Senatoriui patinka moterys (1972)
* Al tropico del cancro (1972)
* Tavo blogis užrakintas ir tik aš turiu raktą (1972)
* Partirono preti, tornarono... curati (1973)
* Contratto carnale (1973)
* Diario segreto da un carcere femminile (1973)
* La profanazione (1974)
* L'anticristo (1974)
* Milano odia: la polizia non può sparare (1974)
* Žmogus be atminties (1974)
* L'inconveniente (1976)
* La segretaria privata di mio padre (1976)
* La verginella (1977)
* L'eredità della priora (1980) (TV miniserialas)
* Žudymo manija (1981)
* The Salamander (1981)

## Šaltiniai

## Nuorodos

* IMDb profilis
QS World University Rankings

**QS World University Rankings** – universitetų reitingas, kurį Quacquarelli Symonds pradėjo rengti 2004 m.

Iki 2010 m. reitingas buvo kuriamas kartu su Times Higher Education.

QS reitingas gaunamas iš šešių dalių:

# Akademinės reputacijos apklausa (40%)
# Darbdavių reputacijos apklausa (10%)
# Mokslo darbai, tenkantys vienam dėstytojui (20%)
# Studentai, tenkantys vienam dėstytojui (20%)
# Užsienio studentų kiekis (5%)
# Užsienio dėstytojų kiekis (5%)

Sudarant reitingą naudojama „Scopus“ publikacijų duomenų bazė.

2014 m. šis reitingas buvo pripažintas vienu iš trijų pagrindinių universitetų reitingų, kartu su Academic Ranking of World Universities ir Times Higher Education World University Ranking.

Šis reitingas kritikuotas dėl reputacijos nustatymo subjektyvumo. Taip pat neigiamai vertinta tai, kad dėstymo kokybė nustatoma per vienintelį studentų ir dėstytojų kiekių santykį.

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali svetainė