open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Rimantas Mačiulaitis

**Rimantas Mačiulaitis** (g. 1961 m. lapkričio 24 d. Klaipėdoje) – medicinos mokslų daktaras, Lietuvos ir Klaipėdos miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija

1979 m. baigė vidurinę mokyklą Klaipėdoje, 1987 m. baigė Leningrado I. Pavlovo medicinos institutą, gydytojas. 1990–1993 m. studijavo Sankt-Peterburgo I. Pavlovo medicinos universiteto aspirantūroje, 1994 m. apgynė medicinos mokslų daktaro disertaciją „Chirurginio lazerio panaudojimas otorinolaringologijoje. Lazerinė hemostazė". Kėlė kvalifikaciją Tartu universitete, Estija, (1992 m.), Graikijoje (2001 m.), Prancūzijoje (2002 m.), Marburgo universitete, Vokietija (2004 m.).

1987–1990 m. Leningrado, Sankt-Peterburgo I. Pavlovo medicinos universiteto gydytojas otorinolaringologas rezidentas. Nuo 1994 m. Klaipėdos universitetinės ligoninės vyresnysis gydytojas otorinalaringologas.

2000 m. Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, 2006 m. politinės partijos Rusų aljansas Klaipėdos skyriaus narys.

Nuo 2007 m. Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos narys.

Paskelbė 20 spausdintų mokslinių publikacijų, iš jų 10 užsienio moksliniuose žurnaluose.

2009 m. Klaipėdos universitete suteiktas vadybos magistro kvalifikacinis laipsnis.

Nuo 2009 m. Lietuvos liaudies partijos narys, LLP Pirmininkės pavaduotojas, Klaipėdos miesto skyriaus pirmininkas.

Klaipėdos ligoninės etikos komisijos narys. Klaipėdos otorinolaringologų mokslinės draugijos narys. Sutuoktinė Natalija, vaikai Diana, Tomas.

## Nuorodos
* 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai.

## Išnašos
Vítor Baía

**Vitoras Baja** (g. 1969 m. spalio 15 d.) – buvęs Portugalijos futbolininkas, vartininkas. Atstovavo nacionalinei rinktinei.

## Karjera
Didžiąją karjeros dalį praleido Porto klube. 1996–1999 m. atstovavo „Barselona“. 

Per savo ilgą karjera Vitoras Baja yra laimėjęs daugybę turnyrų. 2007 m. birželio 15 d. paskelbė apie karjeros pabaigą ir pradėjo dirbti FC Porto klubo administracijoje.

## Rinktinė
Ilgametis nacionalinės rinktinės narys. 1990 m. gruodžio 19 d. debiutavo nacionalinėje komandoje draugiškose rungtynėse prieš JAV. Portugalai nugalėjo amerikiečius minamaliu rezultatu 1-0.

Su ja dalyvavo . Sužaidė trejas rungtynes – prieš JAV (2-3), Lenkiją (4-0) ir Pietų Korėją (0-1).

2002 m. rugpjūčio 16 d. žaidė Estádio do Fontelo (*[[Portugalija]]*) draugiškose rungtynėse prieš Lietuvą. Portugalai sutriuškino lietuvius rezultatu 5-1.

2002 m. rugsėjo 7 d. sužaidė paskutines rungtynes atstovaudamas šaliai. Draugiškose rungtynėse prieš Angliją užfiksuotos lygiosios 1-1.

## Laimėjimai
* Portugalijos lyga (10 kartų; 89/90, 91/92, 92/93, 94/95, 95/96, 98/99, 02/03, 03/04, 05/06, 06/07)
* Portugalijos supertaurė (8 kartus; 89/90, 90/91, 92/93, 93/94, 94/95, 02/03, 03/04, 05/06)
* Portugalijos taurė (5 kartus; 90/91, 93/94, 99/00, 02/03, 05/06)
* Ispanijos taurė (2 kartus; 96/97, 97/98)
* La Liga (1 kartą; 97/98)
* Ispanijos supertaurė (1 kartą; 97/98)
* UEFA supertaurė (1 kartą; 97/98)
* UEFA taurė (1 kartą; 02/03)
* UEFA Čempionų Lyga (1 kartą; 03/04)
* FIFA Tarpkontinentinė taurė (1 kartą; 04)

## Dalyvavimas čempionatuose

|}

## Išnašos

## Nuorodos
* Globalsportsarchive
* Žaidėjo karjera (pagal Transfermarkt)
* Trenerio karjera (pagal Transfermarkt)
Ivanas Romanovas

**Ivanas Romanovas** (g. 1957 m. rugpjūčio 4 d. Kretingalėje, Klaipėdos rajonas) – Lietuvos ir Klaipėdos miesto savivaldybės sporto, politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija
1964–1968 m. mokėsi Klaipėdos raj. Eketės pradinėje mokykloje, 1975 m. baigė Klaipėdos 12-ąją vidurinę mokyklą. 1987 m. baigė Šiaulių K. Preikšio pedagoginį institutą, specialybė – ikimokyklinė pedagogika ir psichologija.

1969 m. pradėjo lankyti dviračių sporto treniruotes. 1973 m. pakviestas į Lietuvos jaunimo rinktinę, 1974 m. pateko į TSRS jaunimo rinktinę ir dalyvavo Europos čempionate, suteiktas sporto meistro vardas. 1975 m. Pasaulio jaunimo čempionate iškovojo aukso medalį, suteiktas tarptautinės klasės sporto meistro vardas. Per 26 metus 38 kartus tapo Lietuvos čempionu, 7 kartus – TSRS čempionu. 1982–1983 m. Pasaulio čempionate laimėjo bronzos medalį. 1992 m. tapo Pasaulio profesionalų čempionato vicečempionu. Daugkartinis tarptautinių lenktynių nugalėtojas. 1996 m. atstovavo Lietuvai Atlantos olimpinėse žaidynėse.

1996 m. Lietuvos dviračių sporto federacijos Vykdomojo komiteto narys, Klaipėdos veteranų sporto klubo „Stumbras“ prezidentas. 1997–1998 m. Dviračių sporto mokyklos direktorius, 1998 m. Vakarų Lietuvos pramonės ir finansų korporacijos Ūkio skyriaus viršininko pavaduotojas, sporto komplekso direktorius. 2005 m. Seimo nario Antano Boso padėjėjas – sekretorius, Seimo nario J. Pinskaus padėjėjas-sekretorius

Darbo partijos Klaipėdos skyriaus narys. 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos narys.

Sutuoktinė Vilija, vaikai Isanta, Darius, Edgaras..

## Šaltiniai
Mažasis ūsuotis

**Mažasis ūsuotis** arba **mažasis ąžuolinis ūsuotis** (*Cerambyx scopolii*) – ūsuočių (*Cerambycidae*) šeimos vabalas. Kūnas 17 - 28 mm, juodas, apaugęs labai smulkiais pilkšvais plaukeliais. Priešnugarėlė su 6 – 8 skersinėmis raukšlėmis. Antenos ilgos.

Vabalai skraido gegužės – liepos mėnesiais.
Lietuvoje labai retas. Gyvena senuose, šviesiuose ąžuolynuose. Vystosi ąžuolo, skroblo ir kitų kietųjų lapuočių medienoje.
## Taip pat skaitykite

*Lietuvoje gyvenantys ūsuočiai

## Nuotraukos:

Image:KleinerEichenbock1.jpg
Dėmėtasis žabinukas

**Dėmėtasis žabinukas** (*Pogonocherus fasciculatus*) – ūsuočių (*Cerambycidae*) šeimos vabalas.

Kūnas 5 - 8 mm, rusvai rudas arba rudas, apaugęs juodais ir pilkšvais plaukeliais. Priešnugarėlė apaugusi balsvais ir rudais plaukeliais, rudai dėmėta.
Vabalai skraido kovo – balandžio ir liepos – rugpjūčio mėnesiais.

Dažniausiai randamas pavasarį saulėtomis dienomis kirtavietėse, ant šviežių pušų kelmų, rąstų, sausų pušų šakų.
Lervos išvagoja 1 – 7 cm storio spygliuočių šakas arba 5 – 6 metų medelių kamienus. Per metus turi dvi generacijas.

## Taip pat skaitykite
*Lietuvoje gyvenantys ūsuočiai

## Nuotraukos

Image:Pogonocherus fasciculatus 2 beentree.jpg
Žabinukai

**Žabinukai** (*Pogonocherus*) – ūsuočių (*Cerambycidae*) vabalų gentis. Vidutinio dydžio ir smulkūs, grakštaus kūno ūsuočiai.
Lervos vystosi spygliuočių, rečiau lapuočių medžių labai nusilpusiose ir džiūstančiose šakose.
Lietuvoje žinomos 5 sunkiai skiriamos rūšys:
*Dėmėtasis žabinukas (*Pogonocherus fasciculatus*)
*Pušinis žabinukas (*Pogonocherus decoratus*)
*Baltajuostis žabinukas (*Pogonocherus hispidulus*)
*Dygliasparnis žabinukas (*Pogonocherus hispidus*)
*Ąžuolinis žabinukas (*Pogonocherus ovatus*)

## Taip pat skaitykite
*Lietuvoje gyvenantys ūsuočiai
Dygliasparnis žabinukas

**Dygliasparnis žabinukas** (*Pogonocherus hispidus*) – ūsuočių (*Cerambycidae*) šeimos vabalas.

Kūnas 4–6 mm, rusvai rudas arba rudas.
Pažeidžia įvairius lapuočius medžius bei krūmus.

Lietuvoje retas.

## Taip pat skaitykite
* Lietuvoje gyvenantys ūsuočiai

## Nuotraukos

Image:Pogonocherus hispidus.jpg
Bűvölet

**Bűvölet** (iš vengrų k. „Žavesys“) – antrasis vengrų moderniojo folkloro grupės Nox albumas. Išleistas 2003 m. Parduota ~53 tūkst. egzempliorių. Albumas pagal pardavimus užėmė pirmą vietą Vengrijoje, tapo 2 kart platininiu. Dainos atliekamos vengrų kalba.

## Dainos
* *Százszor ölelj meg!*
* *Tűztánc*
* *Szomorú angyal*
* *Árny és fény*
* *Bíborhajnal*
* *Rózsavirág balladája*
* *Védj meg!*
* *Vágyom a szerelem után*
* *Égen, földön*
* *Ébredj fel!*
* *Firesong*
* *Bűvölet*
Rudy Fernández

**Rodolfas „Rudis“ Fernandesas Faresas** (*Rodolfo „Rudy“ Fernández Farrés*, g. 1985 m. balandžio 4 d.) – Ispanijos krepšininkas, gynėjas. Dusyk pasaulio ir „Eurolygos“ čempionas.

2008 m. liepos mėn. pasirašė sutartį su Portlando „Trail Blazers“ komanda. 2011 m. birželio 23 d. atsidūrė trijų komandų mainuose ir pateko į Dalaso „Mavericks“ komandą.

2011 m. rugsėjo 20 d. pasirašė sutartį iki NBA lokauto pabaigos su Madrido „Real“ klubu.

Po lokauto pabaigos, 2011 m. gruodžio 13 d. buvo iškeistas Denverio „Nuggets“ klubui. 2012 m. liepos pradžioje pasirašė trejų metų sutartį su Ispanijos Madrido „Real“ klubu.

Po 2024 m. vasaros olimpinių žaidynių baigė karjerą.

## Pasiekimai

Europos kadetų čempionatas – bronza (2001 m.)
* 2002 m. Europos jaunių čempionatas – sidabras (2002 m.)
* FIBA Europos taurė (2008 m.)
* FIBA Iššūkio taurė (2006 m.)
* FIBA Tarpžemyninė taurė (2015 m.)
* FIBA Europos taurės finalinio ketverto naudingiausias žaidėjas (2006 m.)
* Pasaulio vyrų krepšinio čempionatas – auksas (2006, 2019 m.)
* Europos vyrų krepšinio čempionatas – auksas (2009, 2011, 2015 m.), sidabras (2007 m.), bronza (2013 m.)
* Vasaros olimpinės žaidynės – sidabras (2008, 2012 m.), bronza (2016 m.)
* Ispanijos taurė (2008, 2014, 2015, 2016, 2017, 2020, 2024 m.)
* Ispanijos krepšinio supertaurė (2012, 2013, 2014, 2018, 2019, 2020, 2021 m.)
* Eurolyga (2015, 2018 m.)
* ACB lyga (2013, 2015, 2016, 2018, 2019, 2022, 2024 m.)
* Eurolygos kylanti žvaigždė (2007 m.)
* FIBA metų jaunasis žaidėjas (2006 m.)

## Šaltiniai

## Nuorodos
* infobasket.lt puslapis apie žaidėją
63 Ausonia

**63 Ausonia** – asteroidas. Vidutinis ryškumas 9,9. Vidutinis atstumas nuo Saulės 2,4 a.v. Aplink Saulę apsisuka per 3,7 metų. Asteroidą pirmas atrado italų astronomas 1861 m. Annibale de Gasparis.
Auzonijus

**Auzonijus, Ausonijus Decimas Magnus** , g. 310 m. – 393 m., Burdigaloje) – romėnų poetas, retorikos mokytojas. 

## Biografija
Gimė Burdigaloje (dab. Bordo) pasiturinčioje graikų kilmės gydytojo šeimoje. Motinos dėdė *Aemilius Magnus Arborius* Auzonijų mokė gramatikos ir retorikos. 334 m. pradėjo mokyti Burdigalos retorikos mokykloje. Apie 30 metų dėstė gramatiką ir retoriką. 365–375 m. gyveno prie Romos imperatoriaus dvaro Tryre. Mokė Romos imperatoriaus Valentiniano I sūnų Gracianą. 368 m. – 369 m. lydėjo imperatorių jo Germanijos žygiuose. Buvo paskirtas kvestoriumi. 379 m. tapo konsulu. Po Graciano nužudymo 383 m., grįžo į gimtinę, kūrė eiles. Kūriniuose antikos tematika siejama su krikščionybės elementais. Manoma, kad prieš mirtį tapo krikščionimi.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Encyclopædia Britannica. Decimus Magnus Ausonius
Slavkovas prie Brno

**Slavkovas prie Brno** – miestas pietryčių Čekijoje, į pietus nuo Brno. XIII a. tvirtovės liekanos, renesansinė rotušė, dvi bažnyčios.

Labiausiai žinomas dėl už keleto kilometrų į vakarus nuo jo 1805 m. gruodžio 2 d. vykusio Austerlico mūšio (tuo metu miestelis vokiškai vadintas **Austerlicu**).
Dievas (baltai)

**Dievas** (, ) – senovės lietuvių, prūsų, latvių aukščiausiasis dieviškumas, pasaulio sutvėrėjas, dangaus dievas. Dievas yra tvarkos pasaulyje kūrėjas bei dorovės saugotojas. Teigiama, kad Dangaus dievas gyvena danguje bei susijęs su švytinčiais dangaus kūnais. Tačiau lietuvių sakmėse Dievas neminimas abstrakčiai.

Žodis yra kilęs iš  – „švytintis dangus, diena“. Jam giminingi yra  („Dievas“),  („dangus“),  („Dievas“),  („Dzeusas“) ir daug kitų. Ši šaknis kilusi iš veiksmažodžio  „šviesti“. Indoeuropiečiai jam priskyrė daug epitetų, bet dažniausiai – Dievas Tėvas. Baltai jį vadinę Aukštuoju (Aukštieju Visagysčiu), Visų Pirmu (Aukų Pirmu?), galbūt Andajumi, Nunadieviu ir kitais vardais.

Jis minimas kaip jaunikis jojantis dangumi su kitais dievais, o jo nuotaka Saulė. Vėliau vystantis panteonui ir Dievo šeimai, jis vaizduojamas kaip dangaus dievų tėvas. Kartais jis palieka dangų ir nusileidžia į Žemę gyvai dalyvauja valstiečių gyvenime, įvairiose metų šventėse.

Jis vaizduojamas seneliu, kuris žilas, sulinkęs, nevikrus. Akcentuojamas Dievo senumas, kadangi buvo laikomas seniausiu pasaulio asmeniu. Nors ir vaizduojamas senu, tačiau ne bejėgiu. Dievas senelis yra nepaprastai galingas, lengvai perkuriantis esinius. Pvz., jam besiprausiant žemėn nukrenta lašas, iš kurio atsiranda žmogus; Dievas užsigauna į akmenis ir nuo to laiko akmenys nebeauga ir pan. Dievas svečiuojasi žmonių namuose: tie, kurie svetingai priima elgeta senelį, apdovanojami, o tie, kurie atstumia, paverčiami gyvuliais. Tokiu, būdu Dievas yra dorovės normų saugotojas, be gailesčio baudžiantis nusikaltusius. Anot Norberto Vėliaus, funkcijomis panašus į Indijos arijų aukščiausią ir nepermaldaujamą dievą Varuną ir kitus aukščiausius dievus.

Krikščionybės laikais baltų Dievas sutapatintas su krikščionių Viešpačiu.

## Literatūra

## Nuorodos
* Lietuvių Dievas. Dainius Razauskas
Jockiai (Plungė)

**Jockiai** – kaimas Plungės rajono savivaldybėje, Žemaitijos nacionalinio parko teritorijoje, Skuodo rajono savivaldybės pakraštyje. Vakarinė kaimo dalis yra Skuodo rajone. Kaimą supa Barstyčių miškas.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Jockiai

**Jockiais** vadinamas istorinis kaimas, dabar išskaidytas dviejose savivaldybėse:

* Plungės rajone;
* Skuodo rajone.
Mikytų alkakalnis

**Mikytų Alkos kalnas**, *Alkos kalnas* – alkakalnis Plungės rajono savivaldybės teritorijoje, Bartuvos, Minijos ir Ventos baseinų takoskyroje, apie 0,5 km į rytus nuo Mikytų, Žemaitijos nacionaliniame parke, Mikytų kraštovaizdžio draustinyje.

## Alkakalnis
Šiauriniame šlaite yra Velnio akmeniu vadinamas 3,4 x 3,6 m riedulys, jo viršuje yra du įdubimai, primenantys žmogaus pėdą, vadinamas Velnio arba Laumės pėda. Šiaurės rytų papėdėje yra apie 2 m skersmens duobė – išdžiūvusio šaltinio vieta, vadinama Maldų šuliniu. Greta yra 3–4 ha Alkos pelkė. Alkos kalno rytinėje pusėje, pašlaitėje, yra nedidelė piltuvėlio formos duobė, išdėta akmenėliais.

Pasakojama esą alkakalnį supylė švedai, čia buvo aukojamos aukos dievams, stovėjusi bažnyčia. Archajišku turiniu ypač išsiskiria pasakojimai apie kalne randamą druską ir retkarčiais kylančius garus. Su senovės religijos apeigomis siejamas Maldų šulinys, į kurį, pasak ankstesnius žmonių pasakojimus, žmonės aukodavo įvairias gėrybes dievų garbei. Ant alkakalnio buvo pastatytas apžvalgos bokštas, šiuo metu jo nėra. 4 km į rytus stūkso Mikytų piliakalnis.

Alkakalnio plotą sudaro 11,5 ha žemių, prie kurių šliejasi dvi pelkės. Nuo seno sklando legendos apie alkakalnio „garavimą“ – prieš lietų ar apsiniaukusiomis dienomis plika akimi matyti, kaip iš kalno per eglių viršūnes kyla garai. 


Vaizdas:Kelias velnio akmens link.jpg|Kelias velnio akmens link
Vaizdas:Mikytu alkakalnis.Apzvalgos bokstas.2007-06-15.jpg|Apžvalgos bokštas
Vaizdas:Mikytu alkakalnis.2007-06-15.jpg
Vaizdas:Vaizdas nuo Mikytu alkakalnio boksto.2007-06-15.jpg|Vaizdas nuo alkakalnio
Vaizdas:Mikytu alkakalnis.Maldu sulinys.2007-06-15.jpg|Maldų šulinys


## Šaltiniai
Mikytų kraštovaizdžio draustinis

**Mikytų kraštovaizdžio draustinis** yra Plungės rajone, Platelių seniūnijoje, Žemaitijos nacionalinio parko teritorijoje. Draustinyje yra Mikytų alkakalnis. Į draustinio teritoriją įeina Barstyčių miško plotai.
Užpelkiai (Plungė)

**Užpelkiai** – kaimas Plungės rajono savivaldybėje, Žemaitijos nacionaliniame parke, 3 km į šiaurę nuo Platelių. Iš šiaurės kaimą supa Montvydinės miškas, kuriame yra Užpelkių telmologinis draustinis. Kaime prie kelio į Dovainius ir sankryžos į Platelius yra Užpelkių piliakalnis.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Mačiūkiai

**Mačiūkiai** – kaimas Plungės rajono savivaldybės šiaurės vakaruose, Skuodo rajono savivaldybės paribyje, Barstyčių miško apsuptyje, į pietus nuo Jockių kaimo. Įeina į Žemaitijos nacionalinį parką. Šiaurės vakarinė kaimo dalis priklauso Skuodo rajonui.

## Istorija
Pokario metais apylinkėse veikė Žemaičių apygardos, Alkos partizanų rinktinės partizanai.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Užpelkių telmologinis draustinis

**Užpelkių telmologinis draustinis** yra Plungės raj., Platelių seniūnijoje, Žemaitijos nacionalinio parko teritorijoje, Montvidinės miške, į rytus nuo Užpelkių.

Draustinis įsteigtas 1997 m., siekiant atkurti ir išsaugoti būdingą takoskyrinį Užpelkių pelkinį kompleksą su pelkių gamtine buveine ir jos ekosistema.
Užpelkių piliakalnis

**Užpelkių piliakalnis**, *Pilalė* – piliakalnis Plungės rajono savivaldybės teritorijoje, prie Užpelkių kaimo, Platelių seniūnija. Pasiekiamas keliu Plateliai–Gegrėnai, yra į šiaurę nuo šio kelio sankryžos su keliu Alsėdžiai–Dovainiai. 
## Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga rytų – vakarų kryptimi, 33x11 m dydžio. Jos vakarinėje pusėje supiltas 0,3 m aukščio, 12 m pločio pylimas. Rytinėje pusėje irgi turėjęs būti pylimas, tačiau jo žymių nebėra. Šlaitai vidutinio statumo, 8 m aukščio.

Piliakalnis apardytas arimų, apaugęs retomis pušelėmis.

Pietinėje pašlaitėje rastas akmeninis kirvis nebaigta gręžti skyle. 

## Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1966 m. atliko Lietuvos istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu.

## Šaltiniai

* Lietuvos kultūros ir gamtos paminklų atlasas. Enciklopedijų leidykla, Vilnius, 1991 m., p 50.
* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.158.

## Nuorodos
* Lietuvos piliakalnių atlasas 
* Lietuvos piliakalniai 
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Khaosamrojoto nacionalinis parkas

**Khaosamrojoto nacionalinis parkas** () – jūrinis nacionalinis parkas Tailande, Kra sąsmaukoje, Pračuapkhirikhano provincijoje. Parkas įkurtas 1966 m.

Į parko teritoriją įeina kalkakmenio kalnais gausi Siamo įlankos pakrantė. Aukščiausia vieta 605 m Khaokračono kalnas. Parke taip pat yra išlikusių pelkių (36 km²; iš jų dalis įtraukta į Ramsaro sąrašą), kalnų urvų. Parke yra 2 paplūdimiai. Khaosamrojoto nacionaliniame parke galima išvysti retas *Capricornis sumatraensis* ožkas, *Trachypithecus obscurus* langūrus, daug įvairių paukščių, pakrantėje kartais pasirodo Iravadžio delfinai.

Khaosamrojotas buvo mėgiama karalių Monkuto ir Čulalongkorno poilsio vieta.

## Nuorodos
* Parko svetainė
Menam Čao Praja

**Menam Čao Praja** () – upė Indokinijos pusiasalyje, didžiausia Tailande. Susidaro susiliejus Nano ir Pingo upėms ties Nakhonsavanu. Šios upės prasideda kalnuose šalies šiaurėje. Teka į pietus Menamo lyguma. Įteka į Pietų Kinijos jūros Siamo įlanką piečiau Bankoko; sudaro deltą. Ties Čainatu nuo upės atsiskiria Thačino atšaka ir įteka į Siamo įlanką ties Samutsakhonu. Pagal kitus šaltinius upės ištaka laikoma Nano upė, o Pingas intaku.

Pagrindinis upės mitybos šaltinis – lietaus vanduo. Musonų metu smarkiai ištvinsta. Menam Čao Prajos vanduo naudojamas ryžių laukų drėkinimui. Žemupyje išvesta daug drėkinimo kanalų. Laivuojama per visą ilgį.

Prie Menam Čao Prajos įsikūrę šie miestai: Nakhonsavanas, Uthaithanis, Čainatas, Singburis, Angthongas, Ajuthaja, Pathumthanis, Nonthaburis, Bankokas.

## Šaltiniai
Angthongo nacionalinis parkas

**Angthongo nacionalinis parkas** () – jūrinis nacionalinis parkas Tailande, Surathanio provincijoje, Siamo įlankoje. Apima 42 mažas kalkakmenio saleles. Parkas įsteigtas 1980 m.

Labai populiarus povandininis nardymas tarp salas supančių koralinių rifų. Salose yra įvairių uolų, veisiasi paukščiai. Taip pat yra pelkių, įtrauktų į Ramsaro sąrašą.

## Nuorodos
* Parko svetainė
Pasaulinis koordinuotasis laikas

**Pasaulinis koordinuotasis laikas** arba **UTC** (, ) – universalus laikas – pasaulinio atominio laiko nulinės laiko juostos standartas.

Kitų laiko juostų laikas nurodomas valandų ir minučių skirtumu nuo UTC.

Pavyzdžiui, Lietuvos laikas yra **[[UTC+2]]** arba **[[UTC+3]]** (kai galioja vasaros laikas).

## Istorija
Pasaulio laiko standartas buvo GMT () – Grinvičo meridiano astronominis laikas.
Taip atsitiko todėl, kad 1884 m. tai buvo daugumos pasaulio žemėlapių nulinis meridianas.

1955 m. buvo sukurtas atominis laikrodis.

1961 m. buvo įvestas **UTC** – Grinvičo meridiano laikas, skaičiuojamas atominiu laikrodžiu.

Dėl techninių priežasčių bei dėl Žemės sukimosi lėtėjimo **UTC** nežymiai skiriasi nuo astronominio **GMT**.
Kad atominis laikas nenukryptų nuo astronominio **UTC** periodiškai įvedamos papildomos sekundės.
Kol kas tokios sekundės reikalingos ne kiekvienais metais. Spėjama, kad po kelių dešimčių tūkstančių metų gali reikėti įvedinėti papildomas sekundes kiekvieną dieną.
Lamata

**Lamata** (dar minima kaip *Lammato*, *Lamotina*, *Lamentin*, *Lamachia*) – XIII–XIV a. baltų žemė, buvusi rytinėje Kuršmarių pakrantėje, į šiaurę nuo Nemuno žiočių.

Regionas apėmė Minijos žemupį ir jos intakų Veiviržo, Tenenio ir Šyšos baseinus. Šiaurėje, Klaipėdos pietinėse apylinkėse ribojosi su Pilsotu, pietryčiuose su Skalva, pietuose siekė Nemuną, rytuose Vainuto miškai skyrė nuo Pograudos (Paragaudžio). Archeologai Lamatą priskiria skalvių gentims.
Drebkulis

**Drebkulis** (**Drebkulys**) – lietuvių žemės drebėjimų dievas, pagal Jokūbą Brodovskį ir Pilypą Ruigį. Dievą pirmasis paminėjo Matas Pretorijus savo metraštyje kaip Pykulio tarną. Teigiama, kad jis turi galią išjudinti žemę. Drebkulio šaukiamasi tada, kai žemę drebina didelė audra.

## Literatūra
Lilita

**Lilita** () – nakties demonė žydų mitologijoje. Jos dėka pasaulyje atsirado ligos ir mirtis. Lilita siejama su Mesopotamijos mitologijos *lilītu* demonėmis, kurios, kaip buvo tikima, ypač pavojingos nėščioms moterims ir kūdikiams.

## Biblijoje
:Izaijo knyga 34:14 Ten susitiks vilkai su hienomis, satyrai šauks vienas kitam. Nakties šmėklos ten susiras sau poilsio vietą.

## Žydų mitas
Penkiaknygėje žmogaus sukūrimas aprašomas du kartus, todėl laikui bėgant žydų mitologijoje kilo mitas, kad pirmąja Dievo sukurta pora buvo Adomas ir Lilita. Tačiau Lilita nenorėjo paklusti savo vyrui, laikydama save tokiu pačiu Dievo kūriniu, kaip ir Adomas. Ištarusi slėpiningą Dievo vardą Lilita pakilo į orą ir nuskrido nuo Adomo.

Pastarasis paskundė Dievui savo pabėgusią žmoną. Tuomet Dievas siuntė tris angelus. Jie pavijo Lilitą prie Raudonosios jūros, tačiau ji griežtai atsisakė grįžti pas vyrą. Tuomet angelai atėmė iš jos kūną ir paliko tik dvasią. Nuo to laiko Lilita tapo demonų motina.

Adomui Dievas davė naują žmoną – Ievą.

Talmude Lilita aprašoma kaip nevedusių vyrų gundytoja.

## Šaltiniai
Gracianas (kanonistas)

**Gracianas** (*Franciscus Gratianus*, *Johannes Gratianus*, *Giovanni Graziano*, *Magister Gratianus*; g. Chiusi XI a. pab. – m. 1150 m. Bolonija, Italija) – italų teis(ėtyr)ininkas kanonistas (dekretistas), kanonų teisės mokslo (kanonistikos) pradininkas.

Apie 1140 m. sudarė teisinį (kanonų) rinkinį *[[Decretum Gratiani|Concordia Discordantium Canonum]]*, pirmasis susistemino Viduramžių bažnytinės teisės bei anksčiau priimtas normas.

Išsamių biografinių žinių apie kanonistikos pradininką nėra išlikę. Tai, kad Gracianas buvo vienuolis kamendulis dažnai laikoma tik legenda. Savo veiklą Gracianas pradėjo tada, kai buvo institucionalizuota Teisės mokykla Bolonijoje. Ten Gracianas dėstęs teisę arba kanonų mokslą. Dalykiniai interesai paskatino sukurti analogą Civilinės teisės sąvadui *[[Corpus iuris civilis]]* kanonų teisėje, – taip gimė "Nesuderinamų kanonų harmonija", *Concordia Discordantium Canonum*. Pagrindinis uždavinys buvo naudojantis ankstyvuoju scholastiniu metodu suderinti prieštaringus ankstesnių amžių kanonus. *Concordia Discordantium Canonum* rinkinys laikomas 1917 m. Kanonų teisės kodekso (*[[Codex Iuris Canonici]]*) ištakomis – pirmąja moderniąja bažnytinės (kanonų) teisės kodifikacija.

## Literatūra
* Anders Winroth, *The Making of Gratian's Decretum*, Cambridge 2000.
* H. Zapp: *Gratian*, in: Lexikon des Mittelalters Bd. 4, Sp. 1658.
* Peter Landau: *Gratian (von Bologna)*. In: Theologische Realenzyklopädie 14 (1985), S. 124–130.
Gracianas

**Gracianas** (; ; 359 m. balandžio 18 d./gegužės 23 d.– 383 m. rugpjūčio 25 d.) buvo Romos imperatorius 367–383 m. Jis buvo vyriausias imperatoriaus Valentiniano I sūnus, jaunystėje lydėjo tėvą keliose kampanijose Dunojaus ir Reino pasienyje. Imperatoriui mirus 375 m., kariai paskelbė jo sūnų Valentinianą II. 378 m. Graciano generolai sumušė lentiensus, alemanų atšaką, Argentovarijos mūšyje. Po to jis vadovavo kampanijai kitoje Reino pusėje ir buvo paskutinis tai daręs Romos imperatorius. Gracianas privertė pasiduoti lentiensus. Tais metais jo dėdę Valensą užmušė gotai Adrianopolio mūšyje. Jis teikė pirmenybę krikščionybei, atsisakė dalinti imperatoriaus atributų ir vėl pašalino Pergalės altorių iš Senato.

## Išnašos
Nesuderinamų kanonų harmonija

**Nesuderinamų kanonų harmonija** (, *Decretum Gratiani*) – apie 1140 m. išleistas kanonų teisės rinkinys, žymintis kanonistikos pradžią. Autorius – kamaldulių vienuolis kanonistas Gracianas.

Nesuderinamų kanonų harmonija sudaro pirmąją iš *[[Corpus Iuris Canonici]]* 6 knygų dalį. Kanonistinio sąvado idėja kilo atgimus romėnų teisės studijoms bei turint omenyje pirmąją moderniąją teisės kodifikaciją *[[Corpus Iuris Civilis]]*.

Sąvado šaltiniai – romėnų teisė, Biblija, dekretalijos (Popiežių laiškai), Bažnyčių susirinkimų ir Sinodų aktai, ankstesni teisės rinkiniai. Graciano dekretas, kanonų teisės sisteminimas paskatino mokslinę (kanonų) teisės raidą – po sudarymo kanonų teisė buvo pradėta dėstyti, nagrinėti bei tirti.

Gracianas teisės rinkinį pavadino *Concordia Discordantium Canonum*. Pavadinimas – savotiška sau pateikta programa: Gracianas bandė tariamai prieštaringus kanonus suderinti tarpusavyje, aptarė įvairias nuomones, pateikė diskursinius samprotavimus, padėjusius prieiti prie išvados. Toks dialektinis darbo metodas sudomino ir kitus teisėtyrininkus tirti Graciano dekretą, komentuoti, ieškoti originalių sprendimų.

Komentarai – kaip ir legistikos atveju – buvo pateikiami glosų forma. XVI–XVII a. Nesuderinamų kanonų harmonijos variantai dažnai spausdinti kartu su glosomis.

Graciano dekretas sąlygojo tai, kad ankstesnis Bažnyčios draudimas imti palūkanas neteko galios, palūkanos civilinės apyvartos teisės teorijoje tapo norma.

## Literatūra
* Stephan Kuttner: *Harmony from Dissonance: An Interpretation of Medieval Canon Law*, Latrobe (Pennsylv.), 1960
* Anders Winroth: *The making of Gratian’s Decretum* (= Cambridge studies in medieval life and thought Ser. 4, 49), Cambridge 2000
* Kerstin A. Jacobi: *Der Ehetraktat des Magisters Rolandus von Bologna. Redaktionsgeschichtliche Untersuchung und Edition* (= Schriften zur Mediävistik 3) Hamburg 2004 ISBN 3-8300-1193-8.

## Nuorodos
* Corpus Iuris Canonici. Decretum  Sevilijos biblioteka
* Elektroninis variantas Bavarijos biblioteka
Pandektos

**Pandektos** (gr. ir  - "visa apimantis"), **digestai** ( - "sutvarkyta") - romėnų teisininkų rinkiniai, romėnų teisės kodifikacijos (*[[Corpus iuris civilis]]*) sudėtinė dalis.

Justiniano kodifikaciją (Corpus iuris civilis) sudaro keturios dalys: Kodeksas (Codex), Digestai arba Pandektai (Digesta), Institucijos (Institutiones) ir Novelos (Novellae). Tai svarbiausias mūsų žinių apie romėnų teisę šaltinis.
Digesta, kartais ta dalis vadinama Pandektais (Pandectae), sudaryta iš žymiausių Romos teisininkų veikalų ištraukų. Darbas užbaigtas 530 m.
Teisėtyrininkai iki pat XIX a. pabaigos tyrė pandektų tekstus. Pandektistika kaip teisėtyra turėjo įtakos šiuolaikinės civilinės teisės atsiradimą. Vokietijos civilinis kodeksas (BGB) - pandektotyros rezultatas.

Sudarius Justiniano kodeksą, 530 m. imperatorius pavedė teisininkui Tribonianui, įtraukiant dar 16 teisės žinovų, išrinkti taip pat ir tinkamą medžiagą iš to meto teisininkų raštų (veikalų). Taip atsirado Pandektos, pažodžiui - *visa* (t. y. visą teisę) *apimantis* (rinkinys).

Buvo panaudoti 39 juristų veikalai, išrinkta 2000 pastraipų. Atrenkant praktinę medžiagą, išvengiant prieštaravimų, pritaikant senuosius raštus prie galiojančios teisės, komisija buvo įgaliota neįtraukti, keisti arba patobulinti turimą teisės materiją. Pakeitimai (pavadinti *Emblemata Triboniani*) nors ir gausūs, tačiau nepasitarnavo tam, kad naujajame rinkinyje nebūtų pasenusių dalykų. Daugelis teisinių "pasažų" pateikti netinkamoje vietoje (*leges fugitivae, erraticae*) arba jie kartojasi (*geminationes*).

## Struktūra

Pandektas sudaro 50 knygų, padalintų (išskyrus 30-32) į skyrius, šie - į atskirus fragmentus (*Leges*), kurių kiekvienas interpretuotinas kaip imperatoriaus išleistas įstatymas. *Leges* turi inskripcijas (*Inskriptio*), teisininkų raštų pavadinimus (kurie pateikti arba iš kurių paimta medžiaga), išdėstyti principais (*Principium*) ir paragrafais.

Atsižvelgiant į teisės mokyklose dėstomą medžiagą, Digestai sudaryti iš 7 dalių:
* Pirma dalis, 1-4 knygos, bendrieji mokymai apie teisę, asmenis ir daiktus
* Antra dalis, 5-11 knygos, daiktiniai ieškiniai
* Trečia dalis, 12-19 knygos, asmens ieškiniai
* Ketvirta dalis, 20-27 knygos, įkeitimų teisė, įrodymų priemonės, santuoka ir globa
* Penkta (28-36 knygos) ir šešta (37-44 knygos) dalys, paveldėjimo teisė
* Septinta dalis, 45-50 knygos, įvairi medžiaga
* 46-47 knygos, nusikaltimai ir bausmės (*libri terribiles*).
Dubysos pilis

**Dubysos pilimi** vadintos dvi Viduramžių pilys Lietuvoje:

* lietuvių pilis ant Bubių piliakalnio (Bubiuose, Šiaulių raj.);
* kryžiuočių pilis ties Seredžiumi, Nemuno ir Dubysos santakoje, Seredžiaus II piliakalnis.
Diviriksas

**Diviriksas** (ar *Diveriksas*) – eufemistinis Perkūno vardas. Diviriksas minimas Ipatijaus metraštyje, kur etimologizuotas kaip „Dievo (dievų) rykštė“ arba „Dievo (dievų) rikis“.

Ipatijaus metraštyje minimas tarp Mindaugo garbintų dievų: *первомоу Нънадѣеви и Телѧвели и Диверикъзоу заеӕчемоу бо҃у и Мѣидѣиноу* („pirmą Nunadievį ir Teliavelį ir Diviriksą(,) zuikių dievą(,) ir Medeiną“). Neaišku, ar šiame sakinyje „zuikių dievas“ yra Divirikso epitetas, ar atskira dievybė, kaip mano Gintaras Beresnevičius. XVII a. Bychovco kronikoje atkartojamas tas pats sakinys.

Marija Gimbutienė, Algirdas Julius Greimas manė, kad Diviriksas yra „Dievų rikis“, t. y., aukščiausiasis dievų valdovas, o Vladimiras Toporovas, Gintaras Beresnevičius jį laikė „Dievų rykšte“ – Perkūno epitetu. Anot Beresnevičiaus, Diviriksas atitiktų tokią indoeuropietišką realiją kaip, pvz., keltų dievas *[[Teutatas|Teutates]]*, kuris įvardijamas ir kaip *Toutiorix*, „Tautos valdovas, rikis“.

## Literatūra
1983 m. kanonų teisės kodeksas

**1983 m. Kanonų teisės kodeksas** – šiuolaikinis, dabar galiojantis Romos katalikų bažnyčios teisės sąvadas. Sudarytas iš 7 knygų.

Kodekso pirmtakas – 1917 m. Kanonų teisės kodeksas, kurį parengti kanonistui Pietro Gasparri pavedė Pijus X, o teisinę galią suteikė Benediktas XV.

## Nuorodos
* [1983 m. [CIC] tekstas] Vatikanas
* http://iteadjmj.com/LIBROSP/cickodeksas.pdf
Kanonų teisės sąvadas

**Kanonų teisės sąvadas**, *Corpus iuris canonici* (*CIC*, *CICa*, *CICan*, *corpus juris canonici*) - Romos katalikų bažnytinės teisės rinkinys, pradėtas sudarinėti Viduramžiais.

Kanonų teisės sąvadas (CICa) sudarytas iš 6 dalių:

* *[[Decretum Gratiani]]*, apie 1140 m.
* *Decretales Gregorii IX.* (*[[Liber Extra]]*), 1234 m. (sutrumpintai *X*)
* *[[Liber Sextus]] Bonifacii*, 1298 m. (VI.)
* *[[Clementinae]]*, 1314 m. (Clem.)
* *[[Extravagantes Johannis XXII.]]* (Extrav. Joh. XXII.)
* *[[Extravagantes Communes]]* (Extrav.comm.)

*Corpus iuris canonici* pradžią žymi kanonisto kamaldulių vienuolio Graciano dekretas - "Nesuderinamų kanonų harmonija" (*[[Decretum Gratiani]]*). Pogracianinė bažnytinė teisė bei vis svarbesnėsmis tampančios dekretalijos įtrauktos į 5 knygas, *[[Compilationes Antiquae]]*:

* *Breviarium extravagantium* (1187-1191 m. dekretalijos), sudarytojas Bernhard von Pavia 
* *Compilation secunda* (*Decretales mediæ*) - 1191-1198 m. dekretalijos, Johann von Wales
* *Compilatio tertia* (1198-1210 m. dekretalijos), Inocento III pavedimu - Collivacinus von Benevento
* *Compilatio quarta* (1210-1215 m. dekretalijos bei IV Latero susirinkimas 1215 m.), anonimas
* *Compilatio quinta*, Honorius III pavedimu.

Visas Kanonų teisės sąvado *Corpus iuris canonici* knygas tyrė glosatoriai ir postglosatoriai (komentatoriai). CorpIC dalis (taip vad. "Correctores Romani") metu buvo peržiūrimos ir 1582 m. išleistos atskirai. Kanonų teisės sąvadas galiojo šimtmečius, iki pat XX a. pradžios, kai buvo priimtas 1917 m. Kanonų teisės kodeksas (*Codex Iuris Canonici*) šiuolaikinės kanonų teisės sąvadas.
Pranciškus Vaičekonis

**Pranas Vaičekonis** (g. 1928 m. sausio 1 d. Tetirvinai, Skrebotiškis – 2006 m. spalio 14 d. Vilniuje) – kanonistas, teologijos profesorius, Vilniaus arkivyskupijos tribunolo teisėjas; vienintelis kunigas, tapęs Lietuvos mokslų akademijos nariu (po Nepriklausomybės atkūrimo).

## Biografija
1952 m. rugsėjo 21 d. vyskupas Kazimieras Paltarokas įšventino kunigu.

Buvo Varėnos parapijos administratorius, 1956–1959 m. – Vilniaus Švč. Jėzaus Širdies parapijos vikaras, Vilniaus Šv. apaštalų Petro ir Povilo parapijos vikaru (1959–1962), Vilniaus Švč. Jėzaus Širdies parapijos (Dievo Apvaizdos bažnyčia) administratoriumi (1962–1967).

1967–1972 m. Šv. Tomo Akviniečio popiežiškųjų studijų universitete studijavo teologiją ir kanonų teisę Romoje, apgynė kanonų teisės daktaro disertaciją.

1973–1982 m. Vilniaus Šv. Rapolo parapijos klebonas, Vilniaus Šv. Apaštalų Petro ir Povilo parapijos klebonu (1982–2001 m.); po širdies infarkto – kunigas rezidentas (toliau tęsė aktyvią akademinę veiklą).

1982 m. sausio 14 d. suteiktas Kauno kunigų seminarijos (vėliau – ir VDU) Teologijos fakulteto profesoriaus vardas. Nuo 1995 m. dėstė VDU Teologijos fakultete, vadovavo Bažnytinės teisės katedrai, dėstė teologiją bei bažnytinę teisę. 1996 m. išrinktas Mokslų akademijos nariu ekspertu.

1998 m. spalio 15 d. VDU Senato įsteigto Bažnyčios teisės centro direktorius. Buvo VDU Senato narys.

## Publikacijos
* Pranciškus Vaičekonis. Bažnytinė arba Kanonų teisė. International Journal of Baltic Law. Volume 2 Issue 2
* Pranciškus Vaičekonis. Kanoniškoji jungtuvių forma (*Canonical Form of Wedding*). VDU TF SOTER Nr. 2 (30)
* Pranciškus Vaičekonis. Klebonų nušalinimo bei perkėlimo tvarka. Bažnyčios žinios. 1996 m.

## Nuorodos
* Biografija 
* Biografiniai duomenys (PDF)
Šiaulių Romuvos gimnazija

**Šiaulių „Romuvos“ gimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Šiauliuose, Dainuose, Dainų g. 7. Veikia 1-4 gimnazijos klasės. Vykdomos formaliojo švietimo programos: pagrindinio ugdymo antros dalies, vidurinio ugdymo bei adaptuotos pagrindinio ir vidurinio ugdymo programos. Įstaigos kodas 300137653.

## Istorija
„Romuvos“ gimnazija įkurta 2005 m. rugsėjo 1 d. reorganizavus „Romuvos“ vidurinę mokyklą į pagrindinę mokyklą (dabar progimnaziją) ir gimnaziją. Tarp šių mokyklų palaikomas itin glaudus bendradarbiavimas, vykdomi bendri projektai. Pasirašytos asocijuotų mokyklų sutartys su Šiaulių Romuvos progimnazija, Šiaulių Dainų progimnazija, Šiaulių Gytarių progimnazija. Dalis asocijuotų mokyklų mokinių tęsia mokymąsi „Romuvos“ gimnazijoje.
Ši gimnazija buvo renovuota, įrengiant neįgaliesiems pritaikytą liftą, apšildant išorines sienas, įrengiant modernias klases.

## Datos
* 1988 m. rugsėjo 1 d. Šiauliuose duris atvėrė 20-oji vidurinė mokykla, kuriai vadovauti paskirtas Vytautas Giedraitis.
* 1996 m. mokykla pavadinta „Romuvos“ vardu.
* 2005 m. rugsėjo 1 d. atsiskyrė „Romuvos“ pagrindinė mokykla (Dainų g. 13) ir „Romuvos gimnazija“.
* 2006 m. sukurta gimnazijos vėliava. Autorė – dailės mokytoja Daiva Petrilienė.

## Direktoriai
* Vytautas Giedraitis
* Aina Būdvytytė

## Žymūs mokiniai
*Matas Narmontas (g. 1991 m.) – šachmatininkas

## Nuorodos
* Mokyklos svetainė
Sidabrataškės kandys

** Sidabrataškės kandys** (*Glyphipterigidae*) – drugių (*Lepidoptera*) šeima.

Pasaulyje yra apie 400, Europoje – apie 20 rūšių. Lietuvoje žinomos 8 rūšys:

* Pošeimis. Plačiasparnės kandys (*Orthoteliinae*)
** Šiurpinė plačiasparnė kandis (*Orthotelia sparganella*)

* Pošeimis. Tikrosios sidabrataškės kandys (*Glyphipteriginae*)
** Kiškiagrikinė sidabrataškė kandis (*Glyphipterix bergstraesserella*)
** Šilokinė sidabrataškė kandis (*Glyphipterix equitella*)
** Viksvinė sidabrataškė kandis (*Glyphipterix forsterella*)
** Švilinė sidabrataškė kandis (*Glyphipterix haworthana*)
** Vikšreninė sidabrataškė kandis (*Glyphipterix schoenicolella*)
** Šunažolinė sidabrataškė kandis (*Glyphipterix simpliciella*)
** Vikšrinė sidabrataškė kandis (*Glyphipterix thrasonella*)
Bedelijos

**Bedelijos** (*Bedelliidae*) – drugių (*Lepidoptera*) šeima.

Lietuvoje labai reta – vijoklinė bedelija (*Bedellia somnulentella*)
Aleliuja

** Aleliuja** () – hebrajiškas žodis, vartojamas krikščionybėje ir judaizme ir reiškiantis „garbink Jahvę/JHVH“. Žodis sudarytas iš dviejų žodžių *הַלְּלוּ* („Garbink“) ir יָהּ (“Jahvę/JHVH“).

Katalikybėje lotyniškas Aleliuja kilo iš hebrajiško žodžio הַלְלוּיָהּ *Haleliujah*. Žodis *Haleliujah* randamas 24 kartus Senajame Testamente ir 4 kartus Naujajame Testamente.

## Šaltiniai
SKS

**SKS**, **SKS karabinas**, **SKS-45** (rus. *СКС*, *Самозарядный карабин Симонова*; ) – tarybinis (rusiškas) 7,62 mm savitaisis karabinas, kurį 1945 m. sukonstravo konstruktorius Sergejus Simonovas. Ginklas naudoja tarpinio galingumo 7,62×39 šovinius, sukonstruotus 1943 m., tuos pačius, kuriuos naudoja ir AK-47. 

Sukurtas ginklas turėjo pakeisti iki tol naudotą 1891 m. modelio rankinio užtaisymo Mosino šautuvą, naudojusį 7,62×54 mm atbrailinius šautuvo šovinius. Tačiau, išplėtus Kalašnikovo automato AK-47 gamybą, SKS karabinai buvo nukonkuruoti. Juos naudojo nedaugelis TSRS ginkluotųjų pajėgų dalinių ir garbės sargybos kuopos (šios SKS naudoja iki šiol). 

SKS karabinai buvo plačiai eksportuoti į Varšuvos sutarties šalis, tiekti įvairioms TSRS remtoms šalims. Daug šalių SKS karabinus gamino pagal licencijas, dažnai su kai kuriais savais patobulinimais. Dabar šie karabinai plačiai paplitę ir civilinėje rinkoje, kur tiekiami iš įvairių šalių kariuomenių atsargų. 


Vaizdas:Changing_Guard_Alexander_Garden_Moscow.hires.jpg|Žygiuoja sargybos pamaina prie Maskvos Kremliaus, ginkluota SKS
Image:Vietcong1968.jpg|Vietnamo partizanas, ginkluotas SKS karabinu slėptuvėje (1968 m.)
|Kinijos gamybos SKS
File:SKS magazine.JPG|Atidaryta SKS dėtuvė
Šiaulių Romuvos progimnazija

**Šiaulių „Romuvos“ progimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo ugdymo mokykla Šiauliuose, Dainuose, Dainų g. 13, įgyvendinanti pagrindinio ugdymo programas. Vykdomos priešmokyklinio ugdymo programa, pradinio ugdymo programa, pagrindinio ugdymo pirmos dalies programa, specialiūjų ugdymosi poreikių turintiems mokiniams pritaikytų, individualizuotų pradinio ugdymo, pagrindinio ugdymo 1-osios dalies programos, bei neformaliojo vaikų švietimo programos.

## Istorija

1284 vietų 3 korpusų 20-oji vidurinė mokykla su sporto sale pradėta statyti 1987 m. Architektas Jonas Barkauskas, darbus atliko projektavimo ir statybos susivienijimo „Šiauliai“ statybos valdyba. Nuo pat pradžios mokykla rūpinosi direktorius Vytautas Giedraitis.

1988 m. rugsėjo 1 d. mokykla atvėrė duris 1601 mokiniui ir 88 mokytojams. Mokykla pirmaisiais metais buvo įprasta bendrojo lavinimo mokykla, po metų, atsižvelgiant į mokinių bei tėvų pageidavimus, pasirinktas gamtamokslis profilis. Nuo 1994/1995 mokslo metų veikia sustiprinto anglų kalbos mokymo klasės.

1993 m. sukurta mokyklos vėliava, autorius Alfredas Čerba, išsiuvinėjo liaudies meistrė Aldona Vaišvilienė. 1996 m. mokykla pavadinta „Romuvos“ vardu. 1997 m. sukurtas mokyklos himnas, autorė Nida Rimkevičiūtė.

2004 m. prijungta reorganizuota Beržyno pagrindinė mokykla, pamokos abiejuose korpusuose vyko viena pamaina. 2005 m. rugsėjo 1 d. atsiskyrė „Šiaulių Romuvos pagrindinė mokykla“ (Dainų g. 13) ir „Šiaulių Romuvos gimnazija“. Nuo 2011 m. Šiaulių Romuvos progimnazija.

## Direktoriai
* 1988 m. Vytautas Giedraitis
* 2005 m. Stanislava Prazauskienė

## Administracija
* Irena Akmenskienė - pagrindinio ugdymo skyriaus vedėja  
* Lina Senkuvienė - direktoriaus pavaduotoja ugdymui
* Irma Rimkevičienė - neformaliojo švietimo ir pagalbos skyriaus vedėja
* Edita Puzarienė - pradinio ugdymo skyriaus vedėja
* Ovidijus Streckys - direktoriaus pavaduotojas ūkio reikalams

## Himnas

;Kur žėri kelias saulės spinduliuos,
;Ten skamba vardas Romuvos.
;Kol atmintis gyva širdy,
;Mus pasitinka mokykla brangi.

;Kiekviena širdis kartos
;Brangų vardą – Romuvos.
;Saulė vėl kelius nušvies,
;Ąžuolai jį tau šlamės.

;Kai ieškome žinių ir išminties,
;Kiekvienas ranką draugiškai išties.
;Ir meile medžiui, žmogui vėl gyvuos,
;Pražys jaunystė posmuose dainos.

;Kiekviena širdis kartos
;Brangų vardą – Romuvos.
;Saulė vėl kelius nušvies,
;Ąžuolai jį tau šlamės.
 
;Rugsėjis niekad mūsų neapvils,
;Ir raidės žodin greit rikiuotis ims.
;Birželis vėl kasmet mus išlydės,
;Gyvenimą spalvingą kurti palinkės.

;Kiekviena širdis kartos
;Brangų vardą - Romuvos.
;Saulė vėl kelius nušvies,
;Ąžuolai jį tau šlamės

: *Žodžiai ir muzika Nidos Rimkevičiūtės*

## Nuorodos
* Mokyklos svetainė
1917 m. kanonų teisės kodeksas

**1917 m. Kanonų teisės kodeksas** – modernus bažnytinės (kanonų) teisės sąvadas, 1983 m. Kanonų teisės kodekso (dabar galiojančio Romos katalikų bažnyčios teisės sąvado) pirmtakas. Sudarytas iš 5 knygų.
Kanonų teisės kodeksas, kurį parengti kanonistui Pietro Gasparri pavedė Pijus X, o teisinę galią suteikė Benediktas XV (1917 m.).

Kodeksas laikytas Romos centralizmo – Popiežiaus galių didėjimo ir plėtimo – ženklu. Teisės istorijos kontekste – teisės sistematizacija, kodifikuotas teisės aktas, pakeitęs Viduramžių Kanonų teisės sąvadą *[[Corpus iuris canonici]]*.
Šiaulių universitetinė gimnazija

**Šiaulių universitetinė gimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Šiauliuose, Dainuose, Dainų g. 33, vykdanti pagrindinio ugdymo II dalies ir vidurinio ugdymo programas 1–4 gimnazinėse klasėse.

## Istorija
Šiaulių universiteto gimnazija trišalės sutarties pagrindu įsteigta 2003 m. Šiaulių miesto 18–osios vidurinės mokyklos bazėje. Steigėjai – Šiaulių universitetas, Šiaulių miesto savivaldybė, Šiaulių apskrities administracija. Nuo 2020 m. rugsėjo 1 d. pasikeitė gimnazijos pavadinimas (iš Šiaulių universiteto gimnazijos į Šiaulių universitetinę gimnaziją) ir statusas (iš viešosios įstaigos į biudžetinę įstaigą). Gimnazijos steigėja – Šiaulių miesto savivaldybė.

## Direktoriai
*Juvitas Giniotis
*Inga Žemaitienė

## Išnašos

## Nuorodos
*Oficialus Šiaulių universiteto gimnazijos tinklalapis.
Pigeon drop

***Pigeon drop*** - sukčiavimo forma, kuomet auka (čia vadinama  'karvelis') įtikinama atiduoti tam tikrą pinigų sumą kaip užstatą, kad vėliau gautų žymiai didesnę pinigų sumą ar vertingesnį objektą. Iš tikro viskas sutvarkoma taip, kad auka nieko vertingo negauna ir lieka be užstato.

## Pavyzdys
Šiame pavyzdyje sukčiai veikia dviese. Vienas jų kokiu nors pretekstu gatvėje šalia kazino, banko ar kitos su didelėmis pinigų sumomis susijusios įstaigos kalbina žmones. Pavyzdžiui, klausinėja jų kelio, ar prašo pagalbos kokiu nors nereikšmingu klausimu. Svarbu, kad praeivis sustotų ir įsitrauktų į kažkiek ilgesnį pokalbį. Tuomet prieina antrasis sukčius ir suvaidina kad rado šalią jų nukritusią piniginę, klausia, ar ne jie pametė. Jei numatyta auka atsako, kad čia ne jos (kelio klausinėjęs bendrininkas, suprantama, taip pat sako, kad ne jo), sukčius atidaro piniginę ir išima didžiulę pinigų sumą, suvyniotą į popierių. Paskaičiavęs pasiūlo idėją visiems juos pasidalinti, tik prieš tai jis nueis į banką (kazino, ar koks bebūtų pastatas šalia) pasiklausti, ar niekas nepametė. Galimas variantas, kad siūlo pranešti radus tik piniginę, o pinigus pasidalinti. Arba iš pradžių nueis pažiūrėti ir jei neras savininko, tik tada pasidalins pinigus. Šiaip ar taip, jis nori iš abiejų kitų kažkokio užstato, kad kol suvaikščios, tie nedings su pinigais. Pokalbio metu kažkuriuo pretekstu duoda išimtus pinigus popieriuje palaikyti tai vienam, tai kitam pašnekovui, pavyzdžiui, kad turėtų laisvesnes rankas apžiūrėti, ar piniginėje daugiau nieko nebelikę. Kai vokelis atsiduria pas kelio klausinėjusį bendrininką, piniginės „radėjas“ nukreipia aukos dėmesį, pavyzdžiui, išsakydamas pasiūlymą ar kažko klausdamas. Tuo metu bendrininkas popieriuje esančius pinigus nepastebimai pakeičia tokio pat dydžio paprastų popieriaus lakštų pluoštu. Auka dažniausiai sutinka duoti užstatą, nes rasti pinigai paliekami jam. Žmogus galvoja, kad neturi ko prarasti, nes net jei radėjas, nuėjęs į banką, pabėgtų su užstatu, jam liktų žymiai didesnė rasta pinigų suma. Iš tiesų tuo metu jis teturi popieriaus lakštus. Sukčius su užstatais nebegrįžta, o jo bendrininkas kažkokiu pretekstu irgi atsiskiria (pavyzdžiui, pasisiūlo nueiti paieškoti ilgai negrįžtančio radėjo, arba pasiūlo tą padaryti aukai).
Krikščioniškoji demonologija

**Krikščioniškoji demonologija** yra demonų tyrinėjimas krikščioniškosios religijos požiūriu. Daugiausiai remiamasi Biblija, ankstyvųjų krikščionių filosofų raštais, tradicija ir legendomis, perimtomis iš kitų tikėjimų.

Monoteistinėse religijose kitų religijų dievybės kartais interpretuojamos kaip demonai. Į krikščionybę mintis, kad per pagonių apeigas garbinami demonai, patenka bent jau su šv. Pauliaus laiškais Naujajame testamente (1 Kor 10:20-21). Pano ragų ir kanopų, virtusių šėtono atributais, atvejis – tipiškas pavyzdys, kaip ankstyvieji ritualai ir simboliai krikščioniškame kontekste tampa šėtoniškais. Senovinis pentagramos simbolis – irgi yra tam tikru mastu demonizuotas.

Pradedant ankstyvąja krikščionybe, demonologija vystėsi nuo paprasto pripažinimo, kad egzistuoja demonai, iki sudėtingų tyrimų, kurie rėmėsi pirminėmis idėjomis perimtomis iš žydų demonologijos ir krikščionių raštų. Krikščioniškosios demonologijos „mokslą“ labiausiai išpuoselėjo katalikų teologai, nors dauguma kitų krikščionių bažnyčių taip pat pripažįsta demonų egzistavimą.

## Demonų prigimtis ir bruožai
Pagal Apreiškimą Jonui demonai yra puolę angelai, kurie prisidėjo prie Šėtono, kai šis sukilo prieš Dievą (Apr 12:9).

Demonai yra nemirtingi, tačiau ne visažiniai, nors kiekvienas turi kokių nors specifinių gebėjimų (kartais vienoje, kartais keliose srityse). Demonų galia ribojama Dievo, todėl jie nėra visagaliai.
Asmodėjus

**Asmodėjus** (**Asmodai**, **Asmodeus**, **Asmodaeus**) – biblinis demonas, taip pat paminėtas ir Talmude. Manoma, kad pirmosios legendos apie jį atėjo iš zoroastrizmo ir buvo įlietos į judaizmą. Iš čia savu ruožtu pateko į krikščionybę.

Asmodėjus žydų demonologijoje-piktoji dvasia. Zoroastrizme Asmodėjus vadovavo visiems demonams. Deuterokanoninėje (katalikams), apokrifinėje (protestantams ir žydams) Tobijo knygoje rašoma, kad šį demoną traukė mergina Sara, ir jis iš pavydo žudė visus jos vyrus dar vestuvių naktį. Vakarietiškojo okultizmo šaltiniuose Asmodėjus figūruoja kaip vienas iš keturių pragaro princų, kontroliuojantis ugnies stichiją. „Raganų kūjyje“ jis aprašytas kaip geismų demonas.
Dugnai

**Dugnais** vadinama:

* abejotina lietuvių mitologinė būtybė;
* kaimai:
** Jurbarko rajone;
** Kelmės rajone;
** Šiaulių rajone;
** Vilkaviškio rajone.
Gabartai

:: *Apie kaimą žr. [[Gabartai (kaimas)]]*.

**Gabartai** (**Gabvartai**) lietuvių mitologijoje – mitinės būtybės, artimos kaukams.

Pirmą kartą paminėtos 1666 m. D. Kleino giesmyne, tačiau funkcijos nepaminėtos. 1673 m. T. Šulcas Gabvartą mini po kauko. Pagal M. Pretorijų jie yra tapatus kaukams, žemės dievams, kurie neša turtus. Etimologija neaiški. A. J. Greimas juos sieja su jaujos vartais, pagal jį jaujoje gyvena Gabjaujis (Gabjauja), o jaują nuo viso kluono atskiria gabvartai. Tačiau apskritai gabartų klausimas yra neaiškus.

## Išnašos
Gifu prefektūra

**Gifu prefektūra** () – Japonijos prefektūra, įsikūrusi Čiūbu regione, Japonijos centre. Sostinė – Gifu.

## Istorija

Seniau Gifu prefektūros vietoje buvo Hidos ir Mino žemės. Istoriškai tai buvo kardų gaminimo centras visos Japonijos mastu. Šiais laikais, prefektūra garsėja aerokosmine inžinerija.

## Geografija

Tai viena iš aštuonių tų Japonijos prefektūrų, kurios iš visų pusių apsuptos sausumos. Gifu ribojasi su septyniomis prefektūromis: Aičio ir Mijės prefektūromis pietuose, Fukujo prefektūra vakaruose, Išikavos prefektūra šiaurės vakaruose, Nagano prefektūra rytuose, Šigos prefektūra pietvakariuose ir Tojamos prefektūra šiaurėje.

Šiaurinėje prefektūros dalyje gausu aukštų kalnų, tarp jų yra ir Japonijos Alpės, o štai pietinėje dalyje vyrauja milžiniškos lygumos, naudojamos žemdirbystei. Čia susitelkę daugiausia prefektūros gyventojų.

### Miestai
Gifu prefektūroje yra 21 miestas:

### Miesteliai ir kaimai
Miesteliai ir kaimai pagal apskritį:

### Miestų ir kaimų susijungimai

Nuo 2003 m. kovo mėn. iki dabar įvykdyta 17 miestų ir kaimų sujungimų.

## Ekonomika

Gifu prefektūroje dominuoja aerokosminė ir automobilių pramonė, tačiau yra išlikę ir tradicinių pramonės šakų, tokių kaip žemdirbystė ir medžio apdirbimas.

## Nuorodos

* Oficiali Gifu prefektūros internetinė svetainė