open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Lara

**Lara** () – valstija, esanti šiaurės vakarinėje Venesuelos dalyje. Ribojasi su Falkonu šiaurėje, su Jarakujumi ir Kochedesu rytuose, su Portugesa ir Truchilju pietuose, su Sulija vakaruose. Tai 11-a pagal plotą ir 5-a pagal gyventojų skaičių šalies valstija. Administracinis centras – Barkisimetas.

Valstija pavadinta Venesuelos nepriklausomybės kovotojo Chasinto Laros garbei.

## Geografija

Valstijos paviršius kalnuotas, yra derlingų slėnių. Laros upės priklauso Karibų jūros, Orinoko ir Marakaibo ežero baseinams (Amariljas, Auras, Aragva, Kurarigva, Morerė, Tokujas, Turbijas, Urama, Jakambu). Vyrauja kserofitinių krūmynų sąžalynai, kalnuose auga subtropiniai miškai. Laros teritorijoje yra 5 nacionaliniai parkai.

Valstijos simbolis – kraštuotoji malpigija (*Malpighia emarginata*).

## Administracinis suskirstymas

Lara padalinta į 9 savivaldybes (skliaustuose – administracinis centras):
# Andres Eloj Blankas (Sanarė)
# Krespas (Duaka)
# Iribarenas (Barkisimetas)
# Chimenesas (Kiboras)
# Moranas (El Tokujas)
# Palavesinas (Kabudarė)
# Simon Planasas (Sararė)
# Toresas (Karora)
# Urdaneta (Sikisikė)


Image:Parque Nacional Cerro Saroche 004.JPG|Sero Saročės nacionalinis parkas
Image:Quibors.jpg|Kiboras
Image:Parque Nacional Cerro Saroche 000.JPG|Laros kraštovaizdis
file:Catedral del Tocuyo.jpg|El Tokujo bažnyčia
Merida (valstija)

**Merida** () – valstija, esanti šiaurės vakarinėje Venesuelos dalyje. Ribojasi su Truchilju šiaurės rytuose, su Barinasu rytuose, su Tačira pietvakariuose ir su Sulija šiaurės vakaruose. Tai 15-a pagal plotą ir 14-a pagal gyventojų skaičių šalies valstija. Administracinis centras – Merida.

## Geografija

Valstijos paviršius kalnuotas, čia driekiasi Andų kalnagūbris – Meridos Kordiljera. Joje yra aukščiausia Venesuelos vieta – Bolivaro viršukalnė (4978 m). Kalnuose gausu vaizdingų geologinių darinių, ežerų, krioklių. Įsteigta keletas nacionalinių parkų (Siera Nevados, Juan Pablo Peñaloza, Tapo–Kaparo, Siera de la Kulatos). Meridos upės priklauso Marakaibo ežero (Čama, Motatanas) ir Orinoko (Santo Domingas, Kaparas, Mukučači) baseinams.

Valstijos simbolis – raudūnė (*Erythrina poeppigiana*).

## Administracinis suskirstymas

Merida padalinta į 23 savivaldybes (skliaustuose – administracinis centras):

# Alberto Adrianis (El Vichija)
# Andres Beljas (La Asulita)
# Antonio Pinto Salinaas (Santa Krus de Mora)
# Arikagva (Arikagva)
# Arsobispo Čakonas (Kanagva)
# Kampo Elijasas (Echidas)
# Karačolo Para Olmedas (Tukani)
# Kardenal Kinteras (Santo Domingas)
# Gvarakė (Gvarakė)
# Chulijo Sesar Salasas (Arapuėjus)
# Chusto Brisenjas (Torondojus)
# Libertadoras (Merida)
# Miranda (Timotesas)
# Obispo Ramos de Lora (Santa Elena de Arenalesas)
# Padre Nogera (Santa Marija de Kaparas)
# Pueblo Ljanas (Pueblo Ljanas)
# Ranchelis (Mukučiesas)
# Rivas Davila (Bailadoresas)
# Santos Markina (Tabajus)
# Sukrė (Laguniljasas)
# Tovaras (Tovaras)
# Tulijo Febres Korderas (Nueva Bolivija)
# Sea (Sea)


File:Pico Bolívar.JPG|Bolivaro viršukalnė
file:Capilla de piedra.JPG|Akmeninė koplyčia San Rafael de Mukučiese
Georgijus Čičerinas

**Georgijus Čičerinas** (; 1872 m. gruodžio 2 d. Tambovo gubernijos rytinėje dalyje, Karaulo vietovėje – 1936 m. liepos 7 d. Maskvoje – tarybinis politinis veikėjas, Rusijos ir Tarybų Sąjungos užsienio reikalų ministras nuo 1918 m. iki 1930 m. 

## Biografija
Gimė vokiečių kilmės religingoje dvarininko ir diplomato šeimoje. 1896 m. baigė Sankt Peterburgo universiteto Istorijos-filologijos fakultetą. Nuo 1897 m. pradėjo dirbti Rusijos užsienio reikalų ministerijos archyve. Prijausdamas kairiesiems, nuo 1904 m. įsitraukė į menševikų veiklą. 1905 m. Berlyne įstojo į Rusijos socialdemokratų darbininkų partiją. 1907 m. buvo Berlyne suimtas, nuteistas už svetimo paso naudojimą. Vėliau persikėlė į Paryžių, dirbo partijos laikraščio redakcijoje, dalyvavo Prancūzijos socialistų partijos veikloje. Pirmojo pasaulinio karo metu gyveno Londone, užsiėmė parama Rusijos kalėjimuose buvusiems partijos nariams, agitacija prieš carinę valdžią. Po Vasario revoliucijos vykdė buvusių Rusijos politinių emigrantų grąžinimu į tėvynę. 1917 m. rugpjūčio 22 d. buvo suimtas, tačiau netrukus paleistas. 1918 m. sausį grįžo į Rusiją, įstojo į bolševikų partiją ir buvo paskirtas Rusijos užsienio reikalų liaudies komisaro pavaduotoju. 1918 m. kovo 3 d. pasirašė Bresto taiką, kuria Rusija baigė dalyvavimą Pirmajame pasauliniame kare. 1918 m. gegužės 30 d. paskirtas Rusijos užsienio reikalų liaudies komisaru. Siekė išvesti Rusiją iš tarptautinės izoliacijos. 1919 m. antroje pusėje rėmė Baltijos valstybių pripažinimo idėją. 1920 m. aktyviai dalyvavo Lietuvos ir Rusijos taikos derybose. Vadovavo Rusijos delegacijai Genujos ir Lozanos konferencijose. 1922 m. pasirašė Rapalo taikos sutartį su Vokietija, kuria abi šalys normalizavo santykius. Sutartimi taip pat buvo sudarytos sąlygos pradėti Rusijos ir Vokietijos karinį bendradarbiavimą. Vadovavo Rusijos delegacijai ir Lozanos konferencijoje. Nuo 1925 m. ėmėsi iniciatyvos sudaryti nepuolimo sutartis su TSRS vakarinėmis kaimynėmis. 1926 m. pasirašė nepuolimo sutartį su Lietuva. 1930 m. liepą dėl sveikatos problemų buvo atleistas iš pareigų. Palaidotas Maskvos Novodevičės kapinėse.

## Šaltiniai
Gardino sutartis

**Gardino sutartis** – ši sutartis yra:

* Gardino sutartis (1566) – tai 1566 m. sudaryta sutartis tarp Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ir Livonijos kunigaikštystės
* Gardino sutartis (1432) – tai 1432 m. sudaryta sutartis tarp Lenkijos Karalystės ir Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės
Gardino sutartis (1432)

:: *Susijusią sutartį žr. [[Gardino sutartis (1566)]]*

**Gardino sutartis** () – 1432 m. spalio 15 d. Gardine Ldk Žygimanto Kęstutaičio su Jogailos įgaliotiniais sudaryta sutartis.

## Priežastys
1430 m. nelauktai mirus Vytautui, susidarė nauja politinė situacija, kurią komplikavo tai, kad Vytautas nepaliko įpėdinių bei testamento. Lietuvos valstybė atsidūrė tarp Vytauto palikimo, Lenkijos ir dinastijos interesų. Pretendentais į Lietuvos didžiojo kunigaikščio sostą buvo Žygimantas ir Švitrigaila. Žygimantui teko pradėti kovas su Švitrigaila, todėl jam reikėjo padaryti nuolaidas Lenkijai. Atskiros Lenkijos grupuotės siekė, kad LDK būtų visiškai inkorporuota į Lenkijos karalystę. Švitrigaila buvo ryžtingai atmetęs visas Lenkijos pretenzijas, pradėjęs telkti plačią antilenkišką koaliciją. Po išrinkimo didžiuoju kunigaikščiu, Švitrigaila buvo paskelbęs apie visišką savo savarankiškumą ir ryšių su Lenkija nutraukimą. Šis žingsnis sukėlė Lenkijos pasipiktinimą. Pasiekti savo politinių tikslų Žygimantas galėjo valdydamas Lietuvą tokiomis pat sąlygomis, kokiomis ją valdė Vytautas, t. y., būdamas Lietuvos valdovu (*Magnus dux*), formaliu Jogailos vietininku Lietuvoje. Jogaila pavedė jam valdyti LDK, pasilikdamas sau ir savo įpėdiniams Lietuvos vyriausiojo kunigaikščio (*Supremus dux*) titulą. Naujasis Lietuvos valstybės valdovas pasižadėjo remti Jogailą ir Lenkiją prieš visus jos priešus, taip pat ir prieš Ordiną, į kurį orientavosi Švitrigaila.

## Sutartis
LDK leista turėti atskirą didįjį kunigaikštį, tačiau rinktą bendrai su lenkais. Pagal Gardino sutartį, po Žygimanto mirties LDK turėjo būti „grąžinta“ Jogailai ir jo įpėdiniams. Vėliau Žygimantas pasižadėjo ištikimybę Jogailai, o po jo mirties – Lenkijos ir Vengrijos karaliui Vladislovui Varniškiui. Krokuvoje Jogaila patvirtino Gardino sutartį, taigi ir visus Žygimanto įgaliojimus. Sutartimi bandyta sunorminti Lenkijos ir LDK santykius, kurie buvo gerokai pašliję valdant Švitrigailai.

## Pasekmės
Dėl Gardino sutarties Žygimanto užsienio politika tapo suvaržyta. Lenkija šia sutartimi pasiekė tikslą sutvirtinti savo įtaką LDK. Buvo prarastos Vytauto iškovotos LDK suvereniteto juridinės garantijos, kurios buvo užfiksuotos 1413 m. Horodlės unijos aktuose. Su lenkų parama Žygimantas įgavo Didžiojo kunigaikščio titulą ir tapo Lenkijos karūnos ir Lenkijos karaliaus lenininku. Sutarties kaina – Žygimantas Kęstutaitis ir jo įpėdiniai neteko galimybės vainikuotis Lietuvos karaliumi.

## Nuorodos
* Lietuvos istorijos studijos: Žygimantas Kęstutaitis
Gardino sutartis (1566)

:: *Susijusią sutartį žr. [[Gardino sutartis (1432)]]*

**Gardino sutartis** – 1566 m. gruodžio 12 d. Gardine Abiejų Tautų Respublikos seime sudaryta Lietuvos Didžiosios ir Livonijos kunigaikštysčių unija – Livonija tapo Lietuvos provincija su kunigaikštystės statusu.

## Priežastys

1561 m. lapkričio 28 d. Vilniaus sutartis panaikino nuo 1202 m. gyvavusį Livonijos ordiną, kuris nuo pirmosios XIII a. pusės iki XV a. pirmosios pusės kėlė rimtą grėsmę LDK. Livonija nuo 1561 m. buvo padalinta į dvi dalis: Livonijos ordino magistro Gotardo Ketlerio vadovaujamą lėninę Kuršo ir Žiemgalos kunigaikštystę (*Ducatus Curlandiae et Semigalliae*), o 1566 m. sukurta Uždauguvio kunigaikštystė (tapusi LDK dalimi su išskirtinėmis teisėmis).

## Sutartis

Livonijai pasidavus LDK globai, Livonija buvo padalinta į dvi dalis, iš kurių viena perėjo tiesioginėn Lietuvos valdžion, buvo įjungta į LDK. Galutinis jos statusas nustatytas 1566 m. sutartimi Gardino seime. Sudaryta Lenkijos karaliaus (1548–1572 m.) ir Lietuvos didžiojo kunigaikščio (1544–1572 m.) Žygimanto Augusto valdomos LDK ir Livonijos amžinoji unija. Jos pagrindas – Uždauguvio kunigaikštystė. Žemės į rytus nuo Dauguvos tapo LDK provincija, savo valdovu pripažįstančios Ldk bei jo įpėdinius. Tuo tarpu laisvasis Rygos miestas buvo išimtis – jis nepripažino 1561 m. Vilniaus sutarties ir iki pat 1581 m. nebuvo įjungtas į LDK, 20 metų išliko savarankiškas. Livonijos teritorija buvo padalinta į keturias sritis: Rygos (be miesto), Cesių, Turaidos ir Daugpilio.

## Pasekmės

Livoniją administruoti buvo paskirtas Žemaitijos seniūnas Jonas Chodkevičius. Jis visiškai pakeitė magistrą Ketlerį, nes įgavo pilną karinę, administracinę, teisinę bei finansinę valdžią. Lietuva sustiprino savo padėtį Livonijoje, kuri tapo vien tik Lietuvos (o ne bendrai su Lenkija) dalimi, nors lenkai nuolat reikalavo, kad Livonija lygiomis dalimis priklausytų ir jiems. Tai dar kuriam laikui atidėjo sąjungos su Lenkija planų įgyvendinimą, stiprino Lietuvos valstybingumą.

## Nuorodos

* LDK ir Livonijos kunigaikštystės unija 1566 m.
Miranda (valstija)

**Miranda** () – valstija, esanti šiaurinėje Venesuelos dalyje. Ribojasi iš pietų su Ansoategiu, Gvariku ir Aragva, šiaurės vakaruose ribojasi su sostinės apygarda ir Vargasu, o iš šiaurės rytų skalauja Karibų jūra. Tai 17-a pagal plotą ir 2-a pagal gyventojų skaičių šalies valstija. Administracinis centras – Los Tekesas.

Valstija pavadinta vieno iš Venesuelos nepriklausomybės veikėjų Fransisko de Mirandos garbei.

## Geografija

Valstijos paviršius kalnuotas, tačiau centrinėje dalyje driekiasi derlinga įduba. Upės priklauso Karibų jūros baseinui – Tujus, Gvairė ir kt. Įrengta keletas tvenkinių. Miranda pasižymi vaizdingais kraštovaizdžiais, paplūdimiais, neliestos gamtos plotais, įsteigti 4 nacionaliniai parkai.

Valstijos simbolis – *Brawnea leucantha*.

## Administracinis suskirstymas

Miranda padalinta į 21 savivaldybę (skliaustuose – administracinis centras):

# Asevedas (Kaukagva)
# Andres Beljas (San Chosė de Barloventas)
# Baruta (Nuestra Senjora del Rosario de Baruta)
# Brijonas (Higerotė)
# Burosas (Mamporalis)
# Karisalis (Karisalis)
# Čakao (Čakao)
# Kristobal Rochasas (Čaraljavė)
# El Hatiljas (El Hatiljas)
# Gvaikaipuras (Los Tekesas)
# Independensija (Santa Teresa del Tujus)
# Landeras (Okumare del Tujus)
# Los Salijasas (San Antonijo de los Altosas)
# Paesas (Rio Čikas)
# Pas Kastiljas (Santa Lusija)
# Pedro Gualis (Kupira)
# Plasa (Gvarenasas)
# Simon Bolivaras (San Fransisko de Jarė)
# Sukrė (Petarė)
# Urdaneta (Kua)
# Samora (Gvatirė)


Image:Tacarigua Lagoon, Miranda State, Venezuela.JPG|Mangrovės Takarigvos lagūnos nacionaliniame parke
Image:Higuerote, Miranda State, Venezuela.JPG|Higerotės paplūdimys
File:Santateresahannes.jpg|Santa Teresa del Tujus
file:Cachoeira do Pacheco Venezuela.jpg|Pačeko krioklys
Uodinė plėšriablakė

**Uodinė plėšriablakė** (*Empicoris culiciformis*) – plėšriablakių šeimos atstovas.

Blakės kūno ilgis – 4-8 mm.
Kojos ir antenos juodai-baltai, rudai-baltai dryžuotos. 1 poros kojų blauzdos sustorėjusios. Sparnai ploni, šiek tiek ilgesni už pilvelį.

Grobuoniška blakių rūšis. Dažniausiai pastebima ant medžių ar krūmų lapų, kamienų. Ten medžioja smulkius nariuotakojus. Suomijoje stebėta maitinantis šiengraužiais (*Psocoptera*).

Paplitimas: Afrika, Europa ir Šiaurės Azija (be Kinijos), Šiaurės ir Pietų Amerika.
Mantas Vilimas

**Mantas Vilimas** (g. 1989 m. liepos 11 d.) – Lietuvos krepšininkas, gimęs Utenoje, žaidžiantis lengvojo krašto puolėjo pozicijoje.

## Nuorodos
* BasketNews.lt svetainės žaidėjo puslapis
Aras Bražiūnas

**Aras Bražiūnas** (g. 1994 m. sausio 16 d.) – Lietuvos krepšininkas, gimęs Utenoje, žaidžiantis įžaidėjo ir atakuojančio gynėjo pozicijose.

2011 m. rugsėjo 30 d. pasirašė sutartį su Utenos „Juventus“. 2012 m. rugsėjo 25 d. dėl asmeninių priežasčių nutraukė sutartį su Utenos „Juventus“
Šiuo metu žaidėjas atstovauja mėgėjų krepšinio klubui – Užpalių „Užpaliai“, kuris dalyvauja Lietuvos mažųjų miestelių krepšinio lygoje.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* BasketNews.lt svetainės žaidėjo puslapis
Vaikutėnų dvaras

**Vaikutėnų dvaras** – dvaras Utenos rajone, Vaikutėnų kaime, esantis dešinėje kelio  atkarpos Utena–Zarasai pusėje.

## Istorija
1853 m. dvarą valdė Domininkas Vildzevičius.

Vėliau dvaro ūkvedys Vincas Randomanskas nupirko dvaro centrą – 80 ha.

1935 metais mirus Randomanskui, ūkį paveldėjo dukra Janina.

1918 m. dvaro koplyčioje atidaryta Vaikutėnų pradinė mokykla. 1919 m. ji persikėlė į dvaro kumetyną, dirbo du mokytojai. 1936 m. mokykla jau veikė Jono Bernoto namo patalpose.

Tarybiniais metais dvaro pastatuose veikė kooperatyvo administracija, paskui gyvenamasis pastatas buvo nugriautas.

Šiuo metu yra išlikę dvaro arklidė, jauja, kumetynas, karvidė. Taip pat likusi dalis dvaro parko – apie 0,5 ha apaugusi medžiais. Dabar pastatus valdo ūkininkas Stanislovas Vaškevičius.

## Nuorodos
* Buv. dvaro sodybos fragmentai (Kultūros vertybių registras)
* Vaikutėnų dvaro sodybos fotofiksacija (Lietuvos dvarų duomenų bazė)
Jezolas

**Jezolas** () – Italijos miestas Veneto regione, Venecijos provincijoje, į rytus nuo Venecijos, tarp Venecijos įlankos ir Adrijos jūros.

## Šaltiniai
Monagasas

**Monagasas** () – valstija, esanti šiaurės rytinėje Venesuelos dalyje. Ribojasi su Amakuro Delta rytuose, su Bolivaru pietuose, su Ansoategiu vakaruose, su Sukre šiaurėje, iš šiaurės rytų skalauja Karibų jūra (Parijos įlanka). Tai 9-a pagal plotą ir 13-a pagal gyventojų skaičių šalies valstija. Administracinis centras – Maturinas.

Valstija pavadinta Venesuelos prezidento Chosė Tadeo Monagaso garbei.

## Geografija

Didžioji dalis teritorijos yra savanomis apaugusioje Orinoko žemumoje. Šiauriniu pakraščiu driekiasi du kalnų masyvai – Turimikirė ir Karipė. Aukščiausia vieta (Sero Negras) siekia 2000 m aukštį. Dauguma Monagaso upių priklauso Orinoko, supančio valstiją iš pietų ir rytų, baseinui (Gvanipa, Tigrė, Tabaska ir kt.). Kitos upės (Gvarapičė, San Chuanas, Rio de Oras, Karipė) teka tiesiai į Atlanto vandenyną. Yra Gvačaro urvo nacionalinis parkas.

Valstijos simbolis – lanksčioji mauricija *(Mauritia flexuosa)*.

## Administracinis suskirstymas

Monagasas padalintas į 13 savivaldybių (skliaustuose – administracinis centras):
# Akosta (San Antonijo de Kapajakuaras)
# Agvasajus (Agvasajus)
# Bolivaras (Karipitas)
# Karipė (Karipė)
# Sedenjas (Kaikara de Maturinas)
# Esekiel Samora (Punta de Mata)
# Libertadoras (Tembladoras)
# Maturinas (Maturinas)
# Piaras (Aragva de Maturinas)
# Punseresas (Kirikirė)
# Santa Barbara (Santa Barbara)
# Sotiljas (Barankasas)
# Urakoa (Urakoa)


Image:Cueva del Guacharo.jpg|Gvačaro urvas
Image:CaripeMonagas.jpg|Karipės apylinkės
File:Maturin cathedral in the skyline.jpg|Maturinas
file:Morichal.jpg|Moričal Largo upė
Vilniaus OMON

**Vilniaus OMON** () – SSRS OMON dalinys Vilniuje, veikęs 1988–1991 m. 1991 m. sausio-rugpjūčio mėn. buvo tiesiogiai pavaldus SSRS vidaus reikalų ministerijai. Po 1991 m. rugpjūčio pučo buvo išformuotas. Dalinyje buvo 150 žmonių. Būrys buvo ginkluotas automatais, kulkosvaidžiais, snaiperiniais šautuvais, granatsvaidžiais, šarvuotaisiais transporteriais..

## Istorija

Įkurtas 1988 m. SSRS vidaus reikalų ministro įsakymu kovai su organizuotu nusikalstamumu ir masiniais viešosios tvarkos pažeidimais.

Apie pusė būrio narių buvo lietuviai.

### Dalyvavimas 1991 sausio įvykiuose

Iki 1991 m. pradžios dalis būrio karių, buvusio Lietuvos nepriklausomumo šalininkais, iš būrio išėjo. Apie du trečdalius būrio narių palaikė SSRS pusę. Kadangi tuometinė Lietuvos valdžia norėjo panaudoti būrį kaip Lietuvai pavaldų dalinį, būrio karininkai nutarė pereiti į SSRS vyriausybės pusę. 1991 m. sausį (naktį iš 11 į 12 d.) Vilniaus OMON kariai užėmė būrio bazę ir toliau pakluso tik SSRS VRM vadovybei.

Vėlesnėmis dienomis būrys užėmė dalį valstybinių objektų Vilniuje, puldinėjo Lietuvos muitinės postus, nuginklavo kai kurias vietinės milicijos grupes.

Buvo įtariama, kad Vilniaus OMON būrio kariai 1991 m. liepos 31 d. dalyvavo Medininkų muitinės posto užpuolime.

Po 1991 m. rugpjūčio pučo Vilniaus OMON būriui buvo pateiktas ultimatumas – būrys nuginkluojamas ir lieka Lietuvoje arba išvedamas į Rusiją. Dalis būrio karių liko Lietuvoje, o apie 60 žmonių lėktuvu buvo išgabenti į Rusiją.

Rusijoje Vilniaus OMON būrio likučiai buvo įkurdinti Dzeržinskio vardo divizijos bazėje. Vėliau šie OMON būrio nariai buvo įdarbinti vidaus reikalų ministerijos organuose, bet 1992 m. sausį praktiškai visi jau buvo atleisti iš vidaus reikalų ministerijos sistemos.

1991 m. sausį tarybinis žurnalistas Aleksandras Nevzorovas (*Александр Невзоров*) apie Vilniaus OMON būrį sukūrė propagandinį heroizuojantį filmą  „Mūsiškiai“   (*Наши*).
## Vadai
* Vytautas Rakickas – 1988–1989 m.
* Erikas Kaliačius – 1989–1991 m.
* Boleslavas Makutinovičius – 1991 m.

## Nuorodos

* Призрак Родины
Tonas

**Tonas** – geologinis neoproterozojaus eros periodas, prasidėjęs prieš 1 mlrd. metų ir pasibaigęs prieš 850 mln. m. Šio laikotarpio ribos nustatytos Tarptautinės stratigrafijos komisijos, remiantis radiometriniu datavimu, o ne pagal uolienų sluoksnius, kaip daugelio kitų periodų.

Tono periodu egzistavo Rodinijos superkontinentas, kurį supo Mirovijos vandenynas. Prasidėjo procesai, dėl kurių šis kontinentas vėliau suskilo (riftų formavimasis bei plokščių skėtimasis). Dėl plokščių skėtimosi formavosi vidinės jūros. Ten, kur kadaise būta vidinių jūrų ar vandenyno pakrančių, rasta stromatolitų.

Šiuo laikotarpiu vyravo gana žemos temperatūros. Kaip spėjama, vidutinė temperatūra galėjo būti 10 °C žemesnė nei dabar, ypač centrinėse žemyno srityse.

Buvo aptikta tono periodu datuojamų daugialąsčių dumblių fosilijų. Jokių gyvūnų fosilijų (atspaudų), priskirtinų šiam geologiniam periodui, rasta nebuvo. Visgi, tai nebūtinai reiškia, kad tuo metu gyvūnai dar neegzistavo, nes fosilijų galėjo neišlikti dėl to, kad tuometiniai gyvūnai buvo maži ir sudaryti iš minkštųjų audinių. Aptikti galimi smulkių gyvūnų veiklos pėdsakai, kurie galėjo būti palikti į kirmėles panašių gyvūnų, savo dydžiu (apie 5 mm pločio) ir sudėtingumu prilygstančių sliekams.

Tono periodu deguonies lygis atmosferoje buvo žemesnis nei vėlesniais kriogenio bei ediakario periodais, todėl sąlygos sudėtingesnių gyvybės formų evoliucijai nebuvo palankios. Organizmų įvairovė apsiribojo vienaląsčiais grybais, bakterijomis, archėjomis, kai kuriais daugialąsčiais dumbliais ir galbūt primityviais gyvūnais. Tikėtina, jog šios gyvybės formos gyveno tik tose sausumos vietose, kurios buvo prie pat vandens šaltinių. Kadangi dar neegzistavo ozono sluoksnis, iš esmės sausuma nebuvo tinkama gyvybei dėl jai pražūtingų ultravioletinių spindulių. Mikroorganizmai telkėsi į stambias, didelio tankio kolonijas („mikrobų kilimėlius“).

Dažniausios šiam periodui priskiriamos fosilijos – akritarchai. Tai daugiausia įvairių nežinomų organizmų bei planktoninių dumblių liekanos. Tono periodu akritarchų įvairovė pirmą kartą gerokai išaugo. Išskyrus nedidelį sumažėjimą per kriogenio apledėjimus, ji išliko panaši visą neoproterozojaus erą.

## Išnašos
Skirsnemunės sutartis

**Skirsnemunės sutartis** buvo trumpai, porą metų galiojusi sutartis, pasirašyta 1431 m. birželio 19 d. Skirsnemunėje (dab. Jurbarko raj.) tarp Lietuvos didžiojo kunigaikščio Švitrigailos ir Vokiečių ordino magistro Paulio Rusdorfo. Šia sutartimi buvo įtvirtinta Lietuvos ir Ordino gynybos bei puolimo sąjunga, abi pusės pasižadėjo teikti savitarpio pagalbą užpuolimo atveju. Švitrigaila Skirsnemunėje pasirašyta sutartimi bandė išlaikyti LDK, tačiau nesėkmingai. 

## Priežastys

Skirsnemunės miestelio vardas siejamas su čia, Nemuno kairiajame krante, stovėjusia Vokiečių ordino
Kristmemelio pilimi ir Lietuvos didžiųjų kunigaikščių ir vokiečių ordino magistrų susitikimų vieta. Po Vytauto Didžiojo mirties 1430 m. spalio 27 d. prasidėjo kova dėl valdžios. Aukščiausią valdžią turėjo Jogaila. Du realūs pretendentai į Lietuvos sostą buvo Vytauto brolis Žygimantas Kęstutaitis ir Jogailos brolis Švitrigaila. Bajorai ir didikai, nepaisydami 1413 m. Horodlės susitarimų, didžiuoju kunigaikščiu paskelbė Švitrigailą, nors tam prieštaravo Lenkijos karalius Jogaila, argumentuodamas, kad LDK yra neatskiriama Lenkijos karalystės dalis. Švitrigaila pratęsė Vytauto Didžiojo siekius vainikuotis Lietuvos karaliumi, kas buvo nepriimtina lenkų politiniams tikslams, todėl jie siekė Švitrigailą nušalinti nuo valdžios. Švitrigaila telkė plačią antilenkišką koaliciją. Dalyvauti joje Lietuvos didysis kunigaikštis kvietė visus, konfliktavusius su Lenkija: Ordiną, totorius, rusų žemių kunigaikščius. Tačiau daugiausia dėmesio skirta Ordinui. Vokiečių ordinas buvo priešiškai nusistatęs prieš Lietuvos ir Lenkijos sąjungą, sudarytą 1385 m., dėl ko riteriams teko pralaimėti 1410 m. Žalgirio mūšyje. LDK valdovas ryžosi įgyvendinti Vytauto po Žalgirio mūšio suformuluotą politikos principą pasinaudoti Ordinu kaip svarbiausia jėga LDK valstybei ginti.1430 m. pabaigoje tapo aišku, kad brendo neišvengiamas karinis konfliktas tarp Lietuvos ir Lenkijos, todėl Švitrigailai reikėjo karinės ir politinės paramos.

## Pasekmės

Ši sutartis sukūrė naują politinę situaciją regione. Netrukus kryžiuočiai įsiveržė į Lenkiją, pradėdami Ordino–Lenkijos karą (1431–1435 m.), pasibaigusį lenkų pergale ir Brastos taika. Tuo tarpu 1432 m. lenkai buvo priversti oficialiai pripažinti LDK valstybinį atskirumą. Nepaisant 1422 m. pasiektų Melno taikos susitarimų, Lietuva prarado Palangą ir trijų mylių  Baltijos pajūrio ruožą. Riterių kariuomenės įsiveržimas į Lenkiją paskatino ją greitai nutraukti karo veiksmus su Lietuva. Karas, tapęs diplomatiniu, tęsėsi toliau. Lenkija ieškojo būdų pakeisti Lietuvos didįjį kunigaikštį kitu. Švitrigaila ir toliau atkakliai laikėsi sąjungos su Ordinu stiprinimo taktikos, vertindamas ją kaip patikimiausią priemonę atremti Lenkijos pretenzijas. 
## Šaltiniai

## Nuorodos

* Skirsnemunės istorija
Martynas V

**Martynas V** (, tikroji pavardė *Oddo di Colonna*, 1368 m. Genazzano vietovėje, šalia Romos – 1431 m. vasario 20 d. Roma) – Romos katalikų bažnyčios popiežius nuo 1417 m. lapkričio 11 d. iki mirties.

## Biografija
Gimė kilmingoje šeimoje. Studijavo teisę Perudžos universitete. Dirbo Romos kurijoje. Popiežius Urbonas VI jį paskyrė apaštališkuoju protonotaru, o popiežius Inocentas VII – 1405 m. kardinolu. Dalyvavo 1409 m. surengtame Pizos susirinkime, kuriame palaikė antipopiežių Aleksandro V ir Jono XXIII rinkimus. Kitame – Konstanco susirinkime 1417 m. lapkričio 11 d. vienbalsiai buvo išrinktas naujuoju ir vieninteliu teisėtu popiežiumi bei išvyko į Italiją.

## Popiežiaus vardas
Išrinkus O. di Colonna naujuoju popiežiumi, jis pasirinko Martyno vardą, nes tą dieną buvo minimas šventasis Martynas Turietis. Tačiau iki šio išrinkimo laikyta, kad Martyno vardą jau turėjo popiežiai Martynas II ir Martynas III, nors jų tikrieji vardai buvo Marinas I ir Marinas II. Siekiant išvengti tolimesnės painiavos, popiežiams Martynui IV ir Martynui V palikta esama numeracija, nors faktiškai jie yra, atitinkamai, Martynas II ir Martynas III.

## Pontifikatas
1420 m. kovo 1 d. paskelbė bulę, kuria buvo pradėtos kovos su husitais Bohemijoje. Tik 1420 m. lapkritį grįžo į Romą, kurią iki tol kontroliavo italų kondotjeras Braccio da Montone. Įgyvendino Konstanco susirinkimo nutarimus, kuriais buvo schizmos metu priimti dekretai dėl bažnyčių privilegijų, reformavo popiežiaus kurijos darbą, sustiprino Popiežiaus valsybę ir visos Bažnyčios įtaką, pradėjo derybas dėl unijos su Konstantinopolio patriarchu. Taip pat uždraudė žydų pogromus, skyrė daug dėmesio Romos pastatų ir tiltų atstatymui. 1418 m. tarpininkavo Lietuvos didžiosios kunigaikštytės ir Lenkijos paliauboms su Vokiečių ordinu. 1421 m. patvirtino Medininkų vyskupiją, parašė laiškų Lietuvos didžiajam kunigaikščiui Vytautui, ragindamas nutraukti ryšius su husitais. Tai pat Jogailai 1421 metais yra parašęs laišką, kuriame paminėjo savo kraujo giminystės saitus su Lietuvos Didžiaisiais Kunigaikščiais: "Mūsų pačių šeima Colonna, iš kurios mes gimę pagal kūną, mus saisto giminystės ryšiais. "; „Nos quoque cum nostra prosapia de Columna, ex qua carnaliter nati sumus, obstrinxisti vinculo affinitati / sont sorties d’une même tige“.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Sąrašas:Popiežiai
Sebastián Crismanich

**Sebastianas Eduardas Krismaničas** (*Sebastián Eduardo Crismanich*; g. 1986 m. spalio 30 d. Korientese) – Argentinos taikvondo kovotojas. Panamerikos žaidynių ir olimpinių žaidynių čempionas.

Laimėjo aukso medalį 2011 m. Panamerikos žaidynėse Meksikoje, bei 2012 m. olimpinėse žaidynėse Londone (svorio kategorijoje iki 80 kg), kur finale nugalėjo ispaną Nikolasą Garsiją. Jis tapo pirmuoju argentiniečiu, laimėjusiu medalį olimpinėse taikvondo varžybose.

Sportininko ūgis – 1,82 cm.

## Šaltiniai
Smilgių sentikių kapinės

**Smilgių sentikių kapinės** - Lietuvos sentikių kapinės, esančios Smilgiuose (Šiaulių rajonas).

## Istorija
1909 m. pastatyti Šv. Jono Krikštytojo sentikių maldos namai (cerkvė). 

1913 m. įsteigtos Smilgių sentikių parapijos kapinės. Jos įkurtos šalia buvusių dvaro sandėlių, netoli Vėkės upės. Kapinėse ryškiai skiriasi prieškariniai ir pokariniai paminklai nuo šiandieninių, modernių paminklų. Dažniausiai tai vienodi cementiniai aštuonkampiai sentikių kryžiai, gaminti vietinio meistro Sozonto Trifanovo.

## Taip pat skaitykite
* Šiaulių Dievo Motinos Dangun ėmimo cerkvė
Fošo linija

**Fošo linija** () – 1919 m. siūlyta demarkacinė linija tarp Lenkijos Lietuvos. Ją pasiūlė Prancūzijos maršalo Ferdinando Fošo () štabas, o 1919 m. liepos 26 d. palaikė Antantės aukščiausioji karo taryba.

Fošo linija prasidėjo prie Rytprūsių sienos ties Vištyčiu, paskui ėjo į šiaurę link Vižainio kaimo (Lietuvos pusėje liko Liubavo kaimas), toliau ėjo į šiaurę iki Punsko, šiauriniu Galadusio ežero krantu, tada ėjo į rytus nuo Berznyko kaimo (dabar Lenkijos teritorijoje) iki Seinos upės, toliau palei Seiną. Vienu Nemuno intaku pasiekė Nemuną, nuo Nemuno eina 12 km į šiaurės vakarus nuo Sankt Peterburgo–Varšuvos geležinkelio.

Su nežymiais skirtumais Fošo linija tapo faktine tarpukario Lenkijos ir Lietuvos valstybės siena. Po Antrojo pasaulinio karo tik labiausiai vakarinė dalis netoli Suvalkų išlaikė apytikslę Fošo linijos formą.

## Nuorodos
Martynas IV

**Martynas IV** (, tikroji pavardė *Simon de Brion*, po 1210 m. Prancūzijos Meinpincien pilyje, Il de Frans provincijoje – 1285 m. kovo 28 d. Perudža) – Romos katalikų bažnyčios popiežius nuo 1281 m. vasario 22 d. iki mirties.

## Biografija
Gimė kilmingoje šeimoje. Studijavo Paryžiaus, Padujos ir Bolonijos universitetuose. Buvo arkidiakonas, kanauninkas. 1260 m. paskirtas Prancūzijos karaliaus Liudviko IX kancleriu. 1261 m. tapo kardinolu. 1262 m. Urbonas IV paskyrė S. de Brioną legatu Prancūzijoje. 
## Popiežiaus vardas
Išrinkus S. de Brioną naujuoju popiežiumi, jis pasirinko Martyno IV vardą. Tačiau iki šio išrinkimo buvo klaidingai laikyta, kad Martyno vardą jau turėjo popiežiai Martynas II ir Martynas III, kurių tikrieji pasirinkti vardai buvo Marinas I ir Marinas II. 1417 m. buvo išrinktas popiežius, priėmęs Martyno V vardą. Siekiant išvengti tolimesnės painiavos, palikta esama šių dviejų popiežių numeracija, nors faktiškai jie yra, atitinkamai, Martynas II ir Martynas III.

## Pontifikatas
1281 m. išrinkus popiežiumi, rezidavo Orvjeto mieste, nes dėl ryšių su Prancūzijos karaliumi, Roma atsisakė jį priimti. Pontifikato metu buvo priklausomas nuo Neapolio karaliaus Karolio I Anžu, kuris jį parėmė popiežiaus rinkimų metu. Paraginus Prancūzijos karaliui, ekskomunikavo Bizantijos imperatorių Mykolą VIII. Iš dalies dėl šios priežasties nepavyko įgyvendinti antrajame Liono susirinkime siektos Katalikų ir Stačiatikių bažnyčių unijos. Pasmerkė 1282 m. įvykusį sukilimą Sicilijoje. 

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Sąrašas:Popiežiai
* Katalikų enciklopedija
Nueva Esparta

**Nueva Esparta** () – valstija, esanti šiaurės rytinėje Venesuelos dalyje. Apima kelias salas Karibų jūroje. Tai 23-a pagal plotą ir 20-a pagal gyventojų skaičių šalies valstija. Administracinis centras – La Asunsjonas.

Valstijos pavadinimas reiškia „naujoji Sparta“ ir suteiktas už aktyvų priešinimąsi rojalistams Venesuelos nepriklausomybės kare.

## Geografija

Nueva Espartą sudaro 3 salos: Margarita, Kočė ir Kubagva. Salų paviršius kalnuotas (iki 960 m, El Kopėjaus k.), apaugęs daugiausia krūmynais. Pakrantėse driekiasi paplūdimiai. Šios salos yra populiarus turistinis objektas.

Valstijos simbolis – vaistinis gvajokas *(Guaiacum officinale)*.

## Administracinis suskirstymas

Nueva Esparta padalinta į 11 savivaldybių (skliaustuose – administracinis centras):
# Antolin del Kampas (La Plasa de Paragvači)
# Arismendi (La Asunsjonas)
# Diasas (Parokija San Chuan Bautista)
# Garsija (El Valje del Espiritu Santas)
# Gomesas (Santa Ana)
# Maneiras (Pampataras)
# Markanas (Chuan Griegas)
# Marinjas (Porlamaras)
# Makanao (Boka del Rijas)
# Tuboresas (Punta de Piedrasas)
# Viljalba (San Pedro de Kočė)


Image:El Agua Beach (1).jpg|Agvos paplūdimys, Margarita
Image:San_Carlos_de_Borromeo_Castle.JPG|San Karlos Boromeo fortas
File:Ruinas, Cubagua Island (7).jpg|Nueva Kadiso griuvėsiai Kubagvoje
file:Poblacion de TariTari.JPG|Tari Tari gyvenvietė
Atminimo laukas

**Atminimo laukas** (dar kitaip *Atgimimo laukas*) – Lietuvos Atgimimo paminklas Jonavoje, tarp Panerių gatvės galo ir geležinkelio šlaito Atminimo parke. Manoma, kad šioje vietoje buvo sušaudyti Nepriklausomos Lietuvos šauliai ir jaunalietuviai (istorinių dokumentų apie tai nerasta).

## Istorija

1995 m. Atminimo parko žemumoje, prie Panerių gatvės kelio, tremtinė Aldona Rutkauskienė pradėjo vežti akmenis, kasti drenažą. Po kelių mėnesių pradėjo ryškėti Šaulių kryžiaus kontūrai iš akmenų. 

A. Rutkauskienė per dvejus metus rideno, skaldė akmenis, tvirtino juos cementu, nuiminėjo velėną, lauko pakraštes sutvirtino virbais ir pasodino gėlių.

## Taip pat skaitykite
*Jonavos šaulių kryžius

## Literatūra
* Atminimo laukas // Regina Kasperavičiūtė-Karaliūnienė. Jonavos krašto kryždirbystė ir kryždirbiai. Atgimimo paminklai. - Jonava: Linotipas, 2006. - 66 [1] p. ISBN 9955-415-19-3
Kadherinai

**Kadherinai** yra transmembraniniai baltymai, atliekantys svarbų vaidmenį ląstelių tarpusavio sukibime ir užtikrinantys audinių vientisumą. Kadherinai turi sukibimo su kalciu regionus, taigi, jų veikimas priklauso ir nuo (Ca2+) jonų. Taip vadinama kadherinų super-šeima plačiąja prasme susideda iš kadherinų, protokadherinų, desmogleinų ir desmokolinų bei kt., kurių daugelis fragmentų yra kadherinai. Bandymuose su ląstelių kultūromis ir augančiame organizme buvo pastebėta, kad jie linkę sukibti su ląstelėmis, kurių paviršiuje yra tos pačios klasės kadherinų. Kadherinai ląstelės viduje būna sukibę su kateninais.

## Kadherinų tipai

### Klasikiniai
Skirstomi pagal audinius, kurių ląstelių paviršiuose jie aptinkami.

* CDH1 – E-kadherinas (epitelinis): E-kadherinai aptinkami epiteliniame audinyje
* CDH2 – N-kadherinas (neuraliniai): N-kadherinai randami neuronuose
* CDH12 – kadherinas 12, II tipo (N-Kadherinas 2)
* CDH3 – P-kadherinas (placentinis): P-kadherinai, randami placentoje.

### Desmosomaliniai
* Desmogleinai (DSG1, DSG2, DSG3, DSG4)
* Desmocollinai (DSC1, DSC2, DSC3)

### Protokadherinai
* Protocadherinai

* PCDH1; PCDH10; PCDH11X; PCDH11Y; PCDH12;
PCDH15; PCDH17; PCDH18; PCDH19; PCDH20; PCDH7; PCDH8; PCDH9;
PCDHA1; PCDHA10; PCDHA11; PCDHA12; PCDHA13; PCDHA2; PCDHA3; PCDHA4;
PCDHA5; PCDHA6; PCDHA7; PCDHA8; PCDHA9; PCDHAC1; PCDHAC2; PCDHB1;
PCDHB10; PCDHB11; PCDHB12; PCDHB13; PCDHB14; PCDHB15; PCDHB16; PCDHB17;
PCDHB18; PCDHB2; PCDHB3; PCDHB4; PCDHB5; PCDHB6; PCDHB7; PCDHB8;
PCDHB9; PCDHGA1; PCDHGA10; PCDHGA11; PCDHGA12; PCDHGA2; PCDHGA3; PCDHGA4;
PCDHGA5; PCDHGA6; PCDHGA7; PCDHGA8; PCDHGA9; PCDHGB1; PCDHGB2; PCDHGB3;
PCDHGB4; PCDHGB5; PCDHGB6; PCDHGB7; PCDHGC3; PCDHGC4; PCDHGC5

FAT; FAT2; FAT4;

### Neįprastiniai/negrupuoti
* CDH9 – kadherinas 9, II tipas (T1-kadherinas)
* CDH10 – kadherinas 10, II tipas (T2-cadherin)
* CDH4 – R-kadherinas (retinos)
* CDH5 – VE-kadherinas (vascularinis endothelis)
* CDH6 – K-kadherinas (inkstai)
* CDH7 – kadherinas 7, II tipas
* CDH8 – kadherinas 8, II tipas
* CDH11 – OB-kadherin (osteoblastas)
* CDH13 – T-kadherinas – H-kadherinas (širdis)
* CDH15 – M-kadherinas (miotubulė)
* CDH16 – KSP-kadherinas
* CDH17 – LI kadherinas (kepenys-žarnos)
* CDH18 – kadherinas 18, II tipas
* CDH19 – kadherinas 19, II tipas
* CDH20 – kadherinas 20, II tipas
* CDH23 – kadherinas 23, (neurosensorinis epitelis)

* CDH10; CDH11; CDH13; CDH15; CDH16; CDH17;
CDH18; CDH19; CDH20; CDH22; CDH23; CDH24; CDH26;
CDH28; CDH4; CDH5; CDH6; CDH7; CDH8; CDH9;

CELSR1; CELSR2; CELSR3; CLSTN1; CLSTN2; CLSTN3; DCHS1; DCHS2; LOC389118;

* PCLKC; RESDA1; RET;

## Nuorodos
Vilniaus monetų kalykla

Vilniaus monetų kalykla – pagrindinis Lietuvos didžiosios kunigaikštystės monetų kaldinimo centras, veikęs nuo XV a. pabaigos iki 1667 m.

Manoma, kad Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje monetos pradėtos kaldinti valdant didžiajam kunigaikščiui Algirdui (1345–1377 m.), jos buvo kalamos iš sidabro. Taisyklingos formos sidabro monetos – denarai, pusgrašiai, grašiai – Vilniaus kalykloje pradėtos kalti didžiojo kunigaikščio Aleksandro valdymo metais (1492–1506 m.). Nuo XVI a. imta kaldinti aukso monetas.

Valdant Žygimantui Augustui Vilniaus monetų kalykla tapo monetų emisijos centru tiek Lietuvos didžiojoje kunigaikštystėje, tiek Lenkijos karalystėje. Tuo metu ši kalykla kaldino dvigubus denarus, pusgrašius, grašius, antrokus, trečiokus, ketvirtokus, šeštokus, pustalerius, talerius, dukatus, portugalus.

Valdant Zigmantui Vazai buvo kaldinami šilingai, grašiai, trečiokai, dukatai, pusportugaliai ir portugalai (su Lietuvos didžiųjų iždininkų herbais), valdant Vladislovui Vazai – portugalai, valdant Jonui Kazimierui Vazai – smulkios monetos, taip pat šeštokai, ortai, pusdukačiai ir dukatai.

Iki 1569 m. Liublino unijos Vilniaus kalyklos monetos buvo kaldinamos su LDK herbu Vyčiu, vėliau – su LDK ir Lenkijos karalystės herbais. XVIII a. viduryje vėl kartais kaldino monetas tik su LDK herbu, taip pasireiškė vadinamasis „lietuvių separatizmas“.

XX a. pabaigos ir XXI a. pradžios kasinėjimuose Vilniuje aptikta daiktinių įrodymų, kad Vilniuje tikrai kaldintos monetos.

## Nuorodos

* *Gumowski M.* Mennica Wilenska w XVI i XVII wieku. – Warszawa, 1921.
Sukrė (valstija)

**Sukrė** () – valstija, esanti šiaurės rytinėje Venesuelos dalyje. Ribojasi su Ansoategiu ir Monagasu pietuose. Iš šiaurės skalauja Karibų jūra ir Parijos įlanka. Tai 14-a pagal plotą ir 10-a pagal gyventojų skaičių šalies valstija. Administracinis centras – Kumana.

Valstija pavadinta vieno iš Lotynų Amerikos išvaduotojų, Antonijo Chosė de Sukrės garbei.

## Geografija

Sukrės paviršius daugiausia kalnuotas, čia driekiasi Pakrantės Kordiljera. Kranto linija labai raižyta, išsikiša Parijos ir Arajos pusiasaliai, apsupti Parijos ir Kariako įlankų. Pakrantėje yra nedidelių salų (Karakaso salos). Svarbiausios upės: Mansanaresas, San Chuanas, Kariakas. Būdingi kserofitinių krūmų sąžalynai, kalnuose yra miškų. Įsteigti Parijos, Močimos, Turuepano nacionaliniai parkai.

Valstijos simbolis – *Platymiscium diadelphum*.

## Administracinis suskirstymas

Sukrė padalinta į 15 savivaldybių (skliaustuose – administracinis centras):
* Andres Eloj Blankas (Kasanajus)
* Andres Mata (San Chosė de Aerokuaras)
* Arismendi (Rio Karibė)
* Benitesas (El Pilaras)
* Bermudesas (Karupanas)
* Bolivaras (Marigvitaras)
* Kachigalis (Jagvaraparas)
* Krus Salmeron Akosta (Araja)
* Libertadoras (Tunapujus)
* Marinjas (Irapa)
* Mechija (San Antonijo del Golfas)
* Montesas (Kumanakoa)
* Riberas (Kariakas)
* Sukrė (Kumana)
* Valdesas (Gvirija)


Image:Playa de Cumaná.jpg|Kumanos paplūdimys
Image:Rio manzanares.jpg|Mansanareso upė
File:Paria.jpg|Parijos pusiasalio miškai
file:Castillo de araya.jpg|Arajos tvirtovė
Paneriai (Jonava)

**Paneriai** - gyvenamasis Jonavos mikrorajonas prie dešiniojo Neries kranto, šalia Panerių gatvės, tarp Jonavos Senamiesčio ir miesto centro.

## Neries krantinė

Panerių mikrorajone yra Neries krantinė. Joje anksčiau buvo įrengtas paplūdimys. Stačiame šlaite esantys laipteliai veda prie Neries upės. Ties Panerių gatve įrengtos kelios poilsio aikštelės su klombomis, žydi našlaitės. Pastatyti suoleliai, atnaujinti dviračių takai, įrengti žiedai dviračiams pastatyti.

## Šaltiniai

* Paneriai (Wikimapia)
Jungtinė Karalystė 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse

**[[Jungtinė Karalystė|Jungtinės Karalystės]]** sportininkai dalyvauja **[[2012 m. vasaros olimpinės žaidynės|2012 m.vasaros olimpinėse žaidynėse]]**, kaip organizuojanti tauta.

## Medalių laimėtojai

### Kelių medalių laimėtojai

} ||   || Gimnastika || Vyrų arklys su rankenomis  Komandinė daugiakovė
|-
|  ||   || Gimnastika || Vyrų arklys su rankenomis  Komandinė daugiakovė
|-
|  ||   || Plaukimas || Moterų 400 m laisvu stiliumi  Moterų 800 m laisvų stiliumi
|}
Oribe Peralta

**Oribė Peralta Moronesas** (*Oribe Peralta Morones*; g. 1984 m. sausio 12 d.) – Meksikos futbolininkas, puolėjas.

## Karjera

Karjerą pradėjo „Morelia“ klube, bet ten žaidė nedaug ir perėjo į „Monterrey“. Nuo 2006 m. persikėlė į „Santos Laguna“.

Peralta Meksikos rinktinėje debiutavo 2005 m., bet į ją kviečiamas buvo retai. 2011 m. žaidėjas įtrauktas į Meksikos U-23 rinktinę, su kuria dalyvavo Copa America čempionate, o vėliau ir Londono olimpinėse žaidynėse (kaip 1 iš 3 vyresniųjų žaidėjų). Olimpiadoje Peralta padėjo iškovoti meksikiečiams aukso medalį įmušdamas 4 įvarčius, tarp jų 2 įvarčius finale prieš Braziliją.

## Laimėjimai
;
* Vasaros olimpinės žaidynės:  2012 m.
* Panamerikos žaidynės:  2011 m.
* CONCACAF Aukso taurė:  2015 m.
;Santos Laguna
* Primera División de Mexico: 2008 Clausura, 2012 Clausura
;América
* Primera División de Mexico: Apertura 2014, Apertura 2018
* Meksikos futbolo taurė: Clausura 2019
* CONCACAF Čempionų lyga: 2014–15, 2015–16 m.
;Leon
* Primera División A de México: Clausura 2004

## Dalyvavimas čempionatuose

|}

## Išnašos

## Nuorodos
*
Romų genocidas Lietuvoje

**Romų genocidas Lietuvoje** – romų tautybės žmonių išžudymas, kurį naciai vykdė per Antrąjį pasaulinį karą Lietuvoje ir kitose šalyse.

## Genocido pobūdis

Vytautas Toleikis ištyrė  Lietuvos romų genocidą Tarptautinei komisijai nacių ir sovietinio režimo nusikaltimams Lietuvoje įvertinti. Okupacijos metu žuvo maždaug 500 romų kilmės asmenų, t. y. maždaug kas trečias Lietuvos romas. Nacių okupacijos laikais mėginta romus priskirti prie nenaudingų žmonių ir juos atskirti nuo visuomenės. Pirmosiomis karo savaitėmis Vokietijos pasienio miesteliuose buvo sušaudytų romų. Masiniai romų areštai prasidėjo 1942 m. vasarą ir rudenį. Operatyvinė SS grupė naikino romus. Daug jų sušaudyta, nunuodyta dujų kamerose. Romus vertė „savanoriškai“ sterilizuotis. Apie 1000 romų išvežta iš Lietuvos darbams. Deportuojami romai būdavo laikinai patalpinami policijos areštinėse arba kalėjimuose. Vėliau jie būdavo išsiunčiami į paskirstymo punktą – Pravieniškių darbo stovyklą, kur dalis jų nužudyta. Vienos akcijos metu buvo sušaudyta apie 50 mažamečių vaikų ir senelių, kaip netinkamų dirbti fizinį darbą. Kiti toliau būdavo išvežami darbams į Štuthofo-Buchenvaldo koncentracijos stovyklas ir į Branderburgo lėktuvų gamyklą Vokietijoje, į Prancūzijos Boilingo Faringo ir Versalio stovyklas. Dalis romų karo pabaigoje išvežti į masines naikinimo stovyklas.

Romai buvo taip pat žudomi Šalčininkų rajone, netoli Kirtimų – Parubankos, Kauno IX forte ir Aukštuosiuose Paneriuose.

## Atminimas
Vakarų Vokietija 1982 metais pripažino romų genocidą.

Lietuvoje, Panerių muziejuje kabo Trečiojo Reicho laikų dokumentas pasirašytas 1942 m. liepos 13 d., kuriame rašoma, kad  „Lietuvoje čigonų nelikę“.

Romų aukų atminimo diena yra rugpjūčio 2 diena. 1944 m. rugpjūčio 2–3 naktį, Aušvico-Birkenau koncentracinėje stovykloje nužudyta apie 3000 romų tautybės žmonių. Tai didžiausia romų tautos tragedija, įvykusi Antrojo Pasaulinio karo metu.  

Vilniuje, Panerių memorialiniame parke nuo 2008 metų minima ši romų aukų diena. 2012 m. rugpjūčio 2 d. Romų visuomenės centras ir Čigonų bendrija „Čigonų laužas“ ją minėjo kartu su pora dešimčių romų ir bičiuliais bei svečiais.

2010 m., Josifas Tyčina, Lietuvos čigonų bendrijos „Čigonų laužas“ prezidentas, laišku prašė Lietuvos Seimą pažymėti buvusias Lietuvos taborų vietas, kasmet paminėti Lietuvos čigonų holokaustą ir ištirti Lietuvos čigonų likimą atskiruose Lietuvos regionuose. 2012 m. vasario 14 d., Lietuvos Sąjūdžio Vilniaus skyriaus taryba siūlė pripažinti Vokietijos okupacijos metais Lietuvoje nacių vykdytą čigonų/romų holokaustą ir buvusias čigonų/romų naikinimo vietas pažymėti memorialinėmis lentomis.

## Nuorodos
* Rugpjūčio 2 d. - Pharrajimos - Romų holokausto aukų minėjimo diena
* In memoriam. 08 06. Romų holokaustas. Alfonsas Kairys. 

## Šaltiniai
Kriogenis

**Kriogenis** ( 'šaltas' +  *genesis* 'kilmė') – geologinis periodas, prasidėjęs prieš 850 mln. metų ir pasibaigęs prieš 635 mln. m. Tai antrasis neoproterozojaus eros periodas (prieš jį buvo tonis, o po jo – ediakaris).

Kriogenio laikotarpio apledėjimai ( ir *Marinoan*) yra didžiausi kada nors buvę Žemėje. Gali būti, kad ledynai dengė visą planetos paviršių (vad. „sniego gniūžtės Žemė“). Vis dėlto ši hipotezė tebėra kontroversiška, lieka neaišku, ar apledėjimai iš tiesų buvo globalūs.

Šiuo periodu suskilo Rodinija ir pradėjo formuotis kitas superkontinentas – Panotija.

## Klimatas
Kriogenio pavadinimas siejamas su ypač šaltu šio laikotarpio klimatu. Iš ledynų paliktų nuosėdų galima spręsti, kad kriogenio periodo apledėjimai buvo didžiausio masto Žemės istorijoje. Ledynai ritmiškai plėtėsi ir traukėsi, galbūt net pasiekdami pusiaują. Paprastai manoma, kad būta bent dviejų didžiųjų apledėjimų. Pirmasis () datuojamas laikotarpiu prieš 750–700 mln. metų, antrasis () baigėsi prieš ~635 mln. m. Kadangi tilito nuosėdų randama tose vietose, kurios kriogenio periodu buvo netoli pusiaujo, buvo iškelta hipotezė apie giliai įšalusius vandenynus („sniego gniūžtės Žemė“).

## Kriogenio gyvybė
Šiam periodui priskiriamos ankstyviausios *Arcellinida* būrio ameboidinių pirmuonių fosilijos. Kriogenio laikotarpiu datuojamos ir seniausios pinčių (taigi, ir gyvūnų apskritai) fosilijos.

## Išnašos
Jonavos šaulių kryžius

**Jonavos šaulių kryžius** – stogastulpis, esantis Jonavoje, Atminimo parke. Skirtas šauliams atminti, Lietuvos Nepriklausomybės paminklas. Stogastulpis taip vadinamas dėl to, kadangi ant jo liemens yra išdrožtas šaulių kryžius. Stogastulpis aptvertas medine tvorele, šalia auga kadagys. Statinys yra iš ąžuolo. Išdrožtas iš keturių pusių. Plokštumoje, matomoje nuo miesto centro pusės, yra įrašas: *Dėl Tavęs, mylimas krašte, nebaisi man [[mirtis]]*.

## Istorija

1928 m. Lietuvos Nepriklausomybės dešimtmečiui Šaulių sąjunga nusprendė Jonavos pakraštyje pastatyti tautinį paminklą. Jonavos Šaulių būrio valdybos pirmininkas buvo Jonavos valsčiaus pradžios mokyklos vedėjas mokytojas Balys Garmus. Šaulių būrio vadas Justinas Vareikis kartu su juo organizavo stogastulpio statybą. Juos rėmė Jonavos klebonas Petras Vaitiekūnas, studentas B. Lengvenis.

Projekto autorius – dailininkas Adomas Varnas (1879–1979).
Meistras Dominikas Leparskis (1902–1993) išdrožė stogastulpį, papuoštą meniškais drožiniais. Liemuo buvo papuoštas ąžuolo lapais su gilėmis ir išdažytas. Ąžuolo lapai buvo bronzuoti, o dugnas tarp lapų – spalvotas (balta, žalia ir raudona). Leparskis dar išdrožė šventųjų statulėles.

Į stogastulpį, išgręžus skylę jo apačioje, buvo įdėtas butelis su lietuviškais pinigais ir aktu apie paminklo pastatymo intencijas bei su data. Įbetonuotas, aptvertas tvorele. 1928 m. spalio 14 d. pašventintas. Dalyvavo gen. ltn. Vladas Nagevičius (1880–1954), dailininkas Antanas Žmuidzinavičius (1876–1966), Šaulių sąjungos choras (dirigentas N. Martinionis) ir Kauno Karo muziejaus orkestras. Pamaldos vyko Jonavos bažnyčioje. Dalyvavo šauliai, Vytauto Didžiojo kuopos kariai. Garmus perskaitė aktą, kunigas Petras Vaitiekūnas pašventino. Buvo sugiedotas himnas „Mes be Vilniaus nenurimsim“ (autorius Petras Vaičiūnas). Amatininkų klube surengti iškilmingi pietūs, o Jonavos gaisrininkų salėje – Šaulių vakaras. Jo metu suvaidintos dvi komedijos – „Garsusis gydytojas“ ir „Važiuojam“.

## Atstatymas
Šaulių kryžius buvo atstatytas 1989–1990 m. panaudojus D. Leparskio projektą (dar autoriui gyvam esant). Atstatyti ėmėsi Kultūros rėmimo fondo klubas „Taurosta“ ir Jonavos kraštotyros muziejus.

Atstatyto kryžiaus autorius – tautodailininkas Andrejus Kazlauskas (g. 1944 m.). Šventųjų skulptūras išdrožė liaudies meistrė Janina Listvina.

1990 m. lapkričio 1 dieną stogastulpį pašventino Jonavos parapijos klebonas kun. Vincas Pranckietis. Iškilmėse dalyvavo ir pirmasis paminklo autorius Domininkas Leparskis (1902–1993).

## Galerija

File:Sauliai kryzius.JPG|Įrašas
File:Sauliu kryz, Jon.JPG|Koplytėlės


## Literatūra
* Leparskis Domininkas // Jonavos krašto žmonės. – Jonava: Linotipas, 2000. – P. 107–108.
* Šaulių kryžius // Regina Kasperavičiūtė-Karaliūnienė. Jonavos krašto kryždirbystė ir kryždirbiai. Atgimimo paminklai. – Jonava: Linotipas, 2006. – 66 [1] p. ISBN 9955-415-19-3
Aizikas Lifšicas

**Aizikas Lifšicas** (1904 m. kovo 22 d. Kaune – 1943 m. vasario 27 d. Aleksejevkoje) – Lietuvos komunistinis veikėjas, redaktorius.

## Biografija

Nuo 1920 m. dalyvavo LKJS ir profsąjungų veikloje. 1921–1923 m. LKJS Centro biuro narys, 1923 m. sekretorius. 1924–1926 m. kalėjo. 1926 m. LKJS ir LKP Šiaulių rajono komiteto narys. 1926 m. pabaigoje apsigyveno TSRS, kur mokėsi Vakarų tautinių mažumų universitete. 1927 m. vasarą grįžo į Lietuvą. Nuo 1927 m. LKP CK narys. 1930–1932 m. mokėsi Maskvos Tarptautinėje Lenino mokykloje. 1932–1935 m. dirbo LKP CK Sekretoriate. 1934 m. redagavo „Tiesą“. 1927–1930 ir 1937–1940 m. kalintas. 1940–1941 m. dirbo Kaune. 1942–1943 m. Raudonosios armijos 16-osios lietuviškosios divizijos karys.

## Bibliografija

* „Darbininkų draudimas Sovietų Sąjungoje“, 1932 m.

## Šaltiniai
Gambija 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse

**[[Gambija|Gambijos]]** sportininkai dalyvauja 2012 vasaros olimpinėse žaidynėse Londone, Jungtinėje Karalystėje.

## Lengvoji atletika

;Vyrai

;Moterys