open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Šarpėjus

**Šarpėjus** () – šeimos šunų veislė, kilusi iš Kinijos. Ūgis 48 – 58 cm, svoris apie 20 kg. Plaukai trumpi, šiurkštūs, styrantys. Būna ir ilgesniais plaukais, bet jie ne taip vertinami. Kailis vienspalvis – juodas, tamsiai rudas, gelsvai rudas, rausvai rudas, kreminis. Galimi šviesesni pagrindinių spalvų tonai, nepripažįstamas baltas ar kelių spalvų kailis. Šarpėjaus liežuvis melsvai juodas, snukis pilkšvas.

## Priežiūra
Šarpėjaus kailis sudribęs klostėmis, ypač kol šuo jaunas. Klostes reikia prižiūrėti ir valyti. Kai kurių šarpėjų uodega susukta žiedu taip, kad galiukas liečia pagrindą – ją irgi reikia apžiūrėti ir valyti. Jei reikia, lašinti į akis specialų akių valiklį. Šukuoti kailį minkštu šepečiu.

## Charakteris
Judrus, prieraišus, drąsus, nuovokus, sargus šuo. Mėgsta žaisti. Ne visada aklai klauso komandų, atkaklus.
Igbominai

**Igbominai** (jorubų kalba: *Ìgbómìnà*), dar vadinami *Ogbonna*, *Igbonna* – jorubų tautos etninė subgrupė, gyvenanti Jorubalando (dabartinės Nigerijos pietvakarių dalis) šiaurės rytuose. Daugiausia jie koncentruojasi Osuno ir Kvara valstijose. Jie sukūrė istorinę **Ilos** karalystę.

Juos supa šios jorubų etninės subgrupės: ojai šiaurės Vakaruose, idžešai pietvakariuose, ekiti pietryčiuose, jagbai rytuose, nupiai (ne jorubai) šiaurėje.

## Istorija

Igbominų istorija yra artimai susijusi su Ilos valstybės istorija.

Pasak legendų, Ila buvo viena iš septynių valstybių, kurias įkūrė mitinio Ifės karaliaus Oduduvos sūnus. Tai buvo ketvirtasis sūnus *Fagbamila*. Tėvas jam įteikė lenktą kardą *ogbo*, kuris turėjo padėti prasikirsti kelius pro mišką ir jį nuvesti į jam tinkamą vietą. Fagbamila galiausiai pasiekė vietą, buvusią toli į rytus nuo Ifės ir ten įkūrė naują miestą. Iš *ogbo* pavadinimą kildina visa Ilos tauta – igbominai (arba *ogbominai*).

Fagbamila vėliau buvo pradėtas vadinti Orangunu. Taip vėliau tituluojami visi Ilos valdovai.

Vieta, kur įsikūrė Ila, jau nuo seno buvo išvysčiusi gana aukštą kultūrą, kuri koncentravosi Obos mieste. Jame žmonės gyveno jau nuo X a. Tačiau dėl nuolatinių Nupės karalystės antpuolių, Oba ne kartą buvo ištuštėjusi. Galiausiai gyventojai persikėlė į kitą – Isedo miestą, valdomą valdovų obalumų. Šie gyventojai, pašonėje susikūrus Ilos karalystei, turėjo apsiprasti su naujais kaimynais.

Apie XVI a. Ilos karalystė skilo, mat jaunas princas *Arutu Oluokun* išvedė dalį gyventojų ir įkūrė naują Ilos miestą. Gyventojai, likę ištikimi senajam valdovui, irgi išsikėlė, įkurdami Oke-Ilos miestą. Tokiu būdu karalystę ir Igbominus iki šiol valdo dvi dinastinės linijos. Į jas dar yra sudėtingai įsipynę Isedo obalumų dinastinės linijos.

Per ilgą istoriją igbominai dažnai kovojo su kaimynais ekiti ir ojo, kurie stūmė igbominus į mažiau derlingas kalnuotas sritis.
Lietuviškos grožybės

**Lietuviškos grožybės** – trumpametražis 2007 metais Simono Aškelavičiaus sukurtas komedijos žandro filmas apie 3 studentus, svajojančius ištrūkti į Jungtines Amerikos Valstijas. Kaip režisūros kurso diplominis darbas, tai yra pirmasis kino filmas kuriame matome kartu vaidinančius vienos LMTA laidos studentus, kurie tapę vienais populiariausių lietuvių aktorių vėliau kartu vaidins ne viename kino ir televizijos projekte.

## Kūrybinė grupė
* Scenarijaus autorius ir režisierius – Simonas Aškelavičius,
* Prodiuserė – Ieva Biliūnaitė.

## Vaidina
* Ramūnas Cicėnas,
* Leonardas Pobedonoscevas,
* Giedrius Savickas,
* Audrius Bružas ir kiti.

## Siužetas

Siekdami savo tikslo, studentai įkuria JAV „ambasadą„. Vienas iš jų dirba „McDonald's“ restorane, kitas – statybose. Norėdami prasimanyti pinigų, jie įsipainioja į kriminalinę istoriją. Laimę bei „rojų“ filmo herojai atranda ne už Atlanto, o Lietuvoje – 5 km nuo Ignalinos nutolusiame Rojaus kaime.

## Nuorodos
* Filmo aprašymas
Gausiažiedė sedula

**Gausiažiedė sedula** (*Cornus florida*) – sedulinių (*Cornaceae*) šeimos lapus metanti medžių rūšis, paplitusi Šiaurės Amerikoje (rytų JAV, šiaurės rytų Meksikoje).

Aukštis iki 10 m, kamieno skersmuo iki 30 cm. Lapai priešiniai, nesudėtiniai, ovalūs; 6-13 cm ilgio, 4-6 cm pločio. Žiedai maži, gelsvi, susitelkę po 20 į žiedyną, apsuptą keturių baltų ar rausvų žiedlapių. Vaisiai – raudoni kaulavaisiai, susitelkę po kelis.

Gausiažiedė sedula – populiarus dekoratyvinis augalas. Išvesta daug veislių.
Geležinė uždanga

**Geležinė uždanga** – politinė, karinė, informacinė ir ideologinė Sovietų Sąjungos ir jos sąjungininkių saviizoliacija nuo Vakarų ir kitų nekomunistinių valstybių po Antrojo pasaulinio karo.

Šią sąvoką pokarinės Europos padalijimo prasme pirmasis 1945 m. vasario 25 d. pavartojo hitlerinės Vokietijos propagandos ministras J. Gebelsas savo straipsnyje *„2000-ieji metai”* laikraštyje *Das Reich*:

„Trečiasis – Stalinas – šiais planais siekia gerokai tolimesnių tikslų nei abu jo kompanjonai V. Čerčilis ir F. Ruzveltas. Jis, aišku, nenori paskelbti jų viešai, bet jo 200 milijonų vergų pagiežingai ir atkakliai dirba šia linkme. Jis mato pasaulį kitokį nei jis piešiamas plutokratų galvose. Jam vaidenasi tokia ateitis, kurioje visas Žemės rutulys paklūsta Maskvos Internacionalui, taigi, ir Kremliui. Jo svajos apie valdžią yra fantastinės ir absurdiškos, bet jei mes, vokiečiai, neįkišime pagalio jam į ratus, jis neabejotinai juos įgyvendins. Ir tai įvyks štai kokiu būdu: jeigu vokiečių tauta sudės ginklus, tai sovietai pagal susitarimus tarp Ruzvelto, Čerčilio ir Stalino užims visą Rytų ir Pietryčių Europą kartu su didžiąja Reicho dalimi. Priešais šią didžiulę teritoriją, apimančią ir Sovietų Sąjungą, tuoj pat nukris geležinė uždanga, už kurios prasidės masinės tautų žudynės, tikriausiai vis dar plojant Londono ir Niujorko žydų spaudai.” 

„Vadinamasis Trečiasis pasaulinis karas, matyt, bus trumpas, ir po jo mūsų žemynas gulės po kojomis mechanizuotiems robotams iš stepių. Tai būtų bolševikams dar ne parankiausia įvykių eiga. Kaip uždeganti kibirkštis ji peršoktų į Angliją ir padegtų šią klasikinės demokratijos šalį. Ir vėl nukristų geležinė uždanga ant šios gigantiškai išplitusios tautų tragedijos.” 

Terminas paplito, kai jį 1946 m. kovo 5 d. ištarė Jungtinė Karalystės ministras pirmininkas V. Čerčilis kalboje Misūrio valstijos Fultono koledže. Jis nurodė komunizmo plėtros pavojų, pastebėdamas, jog už *geležinės uždangos* esančias valstybes ima vis griežčiau kontroliuoti SSRS:

„Nuo Štetino prie Baltijos iki Triesto prie Adrijos skersai visą žemyną nusileido geležinė uždanga. Už šios linijos – visos senųjų Centrinės ir Rytų Europos valstybių sostinės. Varšuva, Berlynas, Praha, Viena, Budapeštas, Belgradas, Bukareštas ir Sofija – visi šie įžymūs miestai ir aplink juos gyvenantys žmonės yra, turiu pasakyti, sovietinėje sferoje, ir visi jie yra veikiami, viena ar kita forma, ne tik sovietų įtakos, bet ir labai didelės, o kartais vis didėjančios, kontrolės iš Maskvos pusės.” 

V. Čerčilio kvietimas stoti į kovą prieš komunizmą tradiciškai laikomas šaltojo karo pradžia. Geležinė uždanga atskyrė Vakarų Europą nuo Rytų Europos valstybių. Ji tęsėsi nuo Adrijos jūros pietuose iki Baltijos jūros šiaurėje.

## Šaltiniai
Bronius Irenijus Rožinskas

**Bronius Irenijus Rožinskas** (1937 m. balandžio 26 d., Šeduvoje – 2016 m. kovo 2 d., Vilniuje) – Lietuvos gydytojas radiologas, biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija
1953 m. įstojo į Kauno medicinos mokyklą ir 1956 m. baigė su pagyrimu. Tais pačiais metais(be stojamųjų egzaminų) buvo priimtas į Kauno medicinos institutą, kurį baigė 1962 m. 1963–1967 m. Tyrulių (Radviliškio raj.) apylinkės ligoninės vyr. gydytojas. 1968–1969 m. Respublikinės sanitarinės-epidemiologinės stoties radiologas higienistas. 1969–1972 m. studijavo Lietuvos mokslų akademijos aspirantūroje. Disertacija: Radioizotopinis rezorbcijos žarnyne tyrimas helmintozių atveju (1974 m.).

1972–1976 m. Zoologijos ir parazitologijos instituto, enzimologijos vyr. mokslinis bendradarbis. 1977–1982 m. Vilniaus 2-osios ligoninės Terapijos skyriaus vedėjas. Nuo 1982 m. VšĮ Vilniaus miesto universitetinės ligoninės Radiologijos skyriaus vedėjas. Nuo 2008 m. Lietuvos veiklios ilgaamžystės akademijos sekretorius. Daugiau kaip 50 straipsnių, kelių mokymo priemonių, brošiūrų, rac. pasiūlymų autorius.

## Šeima
Žmona Genovaitė – gydytoja epidemiologė (g. 1938 m.), dukra Jūratė (g. 1969 m.), anūkė tapytoja Aurelija Bulaukaitė (g. 1991 m.), anūkas Justas Bulauka (1998 m.) 

## Šaltiniai
* „Kas yra kas Lietuvoje 2000“ Neolitas, p. 588
* http://www.mokslas.mii.lt/mokslas/SRITYS/duom00.php?pav=R&sritis=B 
* http://www.mtp.lt/files/MEDICINA-2007-3-400-402.pdf 
* http://www.xxiamzius.lt/archyvas/priedai/sidgija/20130712/sidgija_01.html
Naujienos

**Naujienos** – televizijos ar radijo  laida arba rubrika spaudoje (laikraštyje, žurnale, interneto svetainėje ar tinklaraštyje), kurioje pateikiamos tam tikros srities (politika, ekonomika, sportas, mokslas, menas ir kt.) arba visų sričių naujos informacijos, įdomios bendrai auditorijai ar tam tikrai žmonių grupei, suvestinė. 

Naujienos žiniasklaidoje  pateikia šiuolaikinį tikrovės vaizdą, susijusį su tam tikru klausimu, įvykiu ar procesu. Naujiena paprastai fiksuoja individualiems asmenims ar visuomenei svarbų pokytį ir pateikia jį visiems suprantama bendra forma. Naujienai būdingas aktualumas, laikinumas.

Radijo ir televizijos laidos paprastai būna kelis kartus per dieną, tuo pačiu metu. Kai kurios radijo stotys naujienas skelbia trumpais kelių minučių pranešimais valandos pradžioje, o po to transliuoja muziką ar kitas laidas.

Paprastai tikimasi, kas naujienos skelbiamos maksimaliai neutraliai ir objektyviai, be šališkų komentarų ar visai be komentarų. Naujienas naujienų laidai atrenka laidos redakcija.

## Naujienų atrankos kriterijai
Naujiena pasižymi vienu ar keliais iš šių kriterijų:

* Konfliktas
* Pažanga (triumfas – laimėjimas; visuomenės vystymasis)
* Nelaimė
* Padariniai (poveikis gyventojams)
* Įžymumas
* Naujoviškumas
* Žmogiškas susidomėjimas
* Laikas (naujumas)
* Artumas (lokalinis, emocinis ir kt.)

## Šaltiniai

* Žurnalistikos enciklopedija, Vilnius 1997
Barjeras

**Barjeras** reiškia:
* kliūtį, daiktą, įrenginį, trukdantį pasiekti kitą vietą;
* socialines kliūtis, pvz., kalbos barjeras.
Perspektyvi pora

**Perspektyvi pora** – 2005 metų Kęstučio Gudavičiaus filmas, sukurtas specialiai trumpametražių filmų festivaliui AXX.
Filme pavaizduota istorija apie ką tik susipažinusių jaunuolių santykius. Vedami savo baimių ir troškimų, jie įsivaizduoja įvairias „būsimo“ gyvenimo kartu scenas. Pirmą savo pažinties vakarą jie išgyvena dalį savo įsivaizduojamo bendro gyvenimo. Sugrįžus į realybę tampa sunku atskirti vaizduotės bei realaus gyvenimo momentus.

Filmo trukmė 13 min 10 sek.

Režisierius – Kęstutis Gudavičius, scenarijaus autoriai – Kęstutis Gudavičius ir Mantas Gimžauskas. Prodiuseris – Vytenis Sinkevičius, operatorius – Vilius Mačiulskis. Pagrindinius vaidmenis atlieka Ramūnas Cicėnas ir Gintarė Latvėnaitė. Taip pat vaidina Vytautas Rumšas, Balys Latėnas, Dalia Marozovaitė, Almantas Vaišnys, Greta Zabukaitė ir kiti

## Nuorodos
* Apie filmą
MTPU

**MTPU** (, „jūrinis pakylinis kulkosvaidžio įrenginys“) – tarybinis (dabar – rusiškas) įrenginys, montuojamas kateriuose ir kituose laivuose, su 14,5 mm KPVT kulkosvaidžiu, skirtas kovai su lengvai šarvuotais antvandeniniais, kranto ir oro taikiniais.

MTPU įrenginiai statomi kovinių katerių deniuose. Gali naikinti taikinius iki 2000 m tolio ir 1500 m aukščio. Naudoja šovinius su B-32 (*Б-32*) šarvamušėmis padegamosiomis kulkomis, BZT šarvamušėmis trasuojamosiomis kulkomis ir MDZ akimirkinio veikimo padegamosiomis kulkomis.

MTPU įrenginius gamina Kovrovo ZID gamykla.

## Charakteristikos
* ginklas – 14,5 mm kulkosvaidis KPVT
* šaudymo sparta – 450 šūv./min.
* masė (be šaudmenų ir atsarginių dalių) – 350 kg
* matmenys:
** ilgis – 2800 mm
** plotis – 865 mm
** aukštis – 1500–1800 mm
* vertikalaus taikymo kampas – nuo -15° iki +60°
* horizontalaus taikymo kampas – ±180°
* juosta tiekiama iš dešinės
* nutaikomas rankiniu būdu
* įgula – vienas žmogus

## Nuorodos
* МТПУ , MTPU
Studentų atstovybė

**Studentų atstovybė** - organizacija, įeinanti į aukštosios mokyklos ar kitos mokymo įstaigos struktūrą ar veikianti kaip atskira organizacija, kurios veikla apima studentų interesų atstovavimą tose aukštosose mokyklose bei už jų ribų.

Studentų atstovybės rūpinasi studentų gerove studijų metu - studijų, gyvenimo, laisvalaikio srityse, organizuoja įvairius renginius, konsultuoja, per derybas su universitetu siekia studijavimo sąlygų pagerinimo, gali atlikti kai kurias tiesiogiai su studijomis susijusias funkcijas, pvz., studento pažymėjimo išdavimas.

Studentų atstovybės veikla dažniausiai vykdoma studentų.
Kongo herbas

**[[Kongo Respublika|Kongo]] herbas** – skydas su raudonu liūtu, kuris laiko fakelą. Herbo fonas geltonas su žalia banguota juostele centre. Viršuje yra auksinė karūna. Du dideli afrikiniai drambliai remia skydą iš abiejų pusių. Juosta su nacionaliniu šūkiu „Unité Travail Progrès“ (iš prancūzų k. „Vienybė, darbas, pažanga“) yra apačioje prispausta dramblių.
Kongo regionai

Kongo Respublika padalinta į 10 regionų (skliausteliuose regiono centras) ir 1 komuną:
* Buenza (Madingu)
* Kuvetė (Ovandas)
* Vakarų Kuvetė (Evo)
* Kvilu (Puent Nuaras)
* Lekumu (Sibitis)
* Likuala (Impfondas)
* Niaris (Lubomas)
* Plynaukštė (Džambala)
* Baseinas (Kinkala)
* Sanga (Veso)

Šalies sostinė Brazavilis turi komunos statusą. Regionai padalinti į 46 Kongo rajonus.

## Nuorodos
* Congo (Rep.): Administrative Division (Citypopulation.de)
* Departments of the Republic of Congo (Congo Brazzaville) (Statoids.com)
Marcos Senna

**Markosas Antonijus Sena da Silva** (; g. 1976 m. liepos 17 d. San Paule) – buvęs futbolininkas, saugas. Iš Brazilijos kilęs futbolininkas atstovavo Ispanijos rinktinei.

## Karjera
Gerai skirstydavo kamuolius ir mušdavo baudinius.

## Rinktinė
2008 m. Europos futbolo čempionate su rinktine laimėjo čempionų titulą.

## Dalyvavimas čempionatuose

|}

## Išnašos

## Nuorodos
* SOCCERWAY
* Transfermarkt
Ila

**Ila** gali reikšti:

* Ila (Nigerija) – miestas Nigerijoje;
* Ila (indų mitologija) – indų mitologinis personažas;
* Ilos karalystė – istorinė valstybė Nigerijos teritorijoje.
Granatsvaidis

**Granatsvaidis** – šaunamasis ginklas, šaudantis granatomis, kurios skirtos naikinti gyvąją jėgą, techniką, įrenginius, pramušinėti sienas.

Ginklai, kurie gali iššauti specialią granatą (vadinamąją *šautuvinę granatą*) iš savo pagrindinio vamzdžio, naudodami specialų ar paprastą šovinį, granatsvaidžiais nevadinami. Taip granatas gali iššauti kai kurie šautuvai, automatai.

Tikrieji granatsvaidžiai naudoja:
* specialius šovinius, kurie vietoj kulkos ar sviedinio turi granatą, o tūtelėje – sviedžiamąjį užtaisą.
* raketines granatas, kurios turi raketinį variklį.

Granatsvaidžių tipai:
* povamzdinis granatsvaidis – montuojamas po šautuvo ar šturmo šautuvo vamzdžiu. Pvz., rusiški GP-25 ir GP-30.
* granatsvaidis pistoletas – specializuotas didelio kalibro vienšūvis pistoletas, šaudantis granatiniais šoviniais.
* automatinis stovinis granatsvaidis – stovinis šaunamasis automatinis ginklas, šaudantis serijomis.
* rankinis granatsvaidis – granatsvaidis yra vienšūvio ar dėtuvinio karabino tipo ginklas.
* reaktyviniai granatsvaidžiai – iššauta granata lekia varoma raketinio variklio:
** vienkartinis granatsvaidis – granatsvaidis yra vamzdis, kurio viduje yra reaktyvinė granata, su taikikliu ir šovimo mechanizmu. Iššautas išmetamas, kadangi nepritaikytas pakartotiniam užtaisymui. Pvz., vokiškas rusiškas prieštankinis granatsvaidis RPG-18 Mucha


Image:Фаустпатрон.jpg|Antrojo pasaulinio karo laikų vienkartinis granatsvaidis *Faustpatrone*
Image:RPG-18 weapon.JPG|Šiuolaikinis rusiškas vienkartinis granatsvaidis *[[RPG-18 Mucha]]*
Image:RPG-7 detached.jpg|Rusiškas reaktyvinis granatsvaidis RPG-7 ir jo granata
Image:MSPO2007-48.jpg|Vokiškas 40 mm automatinis stovinis granatsvaidis *Heckler & Koch GMG*
Image:PEO M203A2 Grenade Launcher.png|Amerikietiškas povamzdinis 40 mm M203 granatsvaidis
Image:M4-M203.jpg|M203 granatsvaidis ant automatinio karabino M4A1
Vaizdas:HK69A1.jpg|40 mm pistoletas granatsvaidis *Heckler & Koch HK69A1*
Bernardinas Sienietis

**Bernardinas Sienietis** (, tikroji pavardė *Bernardino Albizzeschi*, 1380 m. rugsėjo 8 d. Masa Maritima, Toskanos sritis – 1444 m. gegužės 20 d. Akila, Abruco sritis) – italų teologas. Šventasis, šventė – gegužės 20 d. Kanonizuotas 1450 m.

## Biografija

1400 m. Sienoje įstojo į pranciškonų ordiną, 1438–1442 m. generalinis vikaras. Pagal pranciškonų observantų regulą steigė vienuolynus, Lietuvoje vadinamus bernardinų vienuolynais. 1439 m. dalyvavo derybose su Bizantija dėl bažnytinės unijos. Jis teigė, kad politinė valdžia privalo paklusti Bažnyčiai. Pamoksluose ryškus Jėzaus Kristaus garbinimas.

Vaizduojamas vilkintis pranciškonų abitą, dažnai su kitais šventaisiais. Atributas – lentelė ar skritulys su monograma IHS (*Jėzus žmonių Išganytojas*). Sienos miesto globėjas.

## Šaltiniai
Kujaba

**Kujaba** () – miestas centrinėje Brazilijoje, šalia geografinio Pietų Amerikos centro (priemiestyje Varzea Grandė), prie Kujabos upės. Mato Groso valstijos sostinė. Maisto, medienos apdirbimo, statybinių medžiagų pramonė. Svarbus žemdirbystės rajono centras. Keletas universitetų (Mato Groso federalinis, Mato Groso valstijos, Kujabos, Kandido Rondono ir kt.). Šalia Kujabos yra Marešalio Rondono tarptautinis oro uostas.

## Istorija

Miestas įkurtas 1727 m. kapitono Rodrigo Sesaro de Menezeso. Valstijos sostine tapo 1835 m.

## Šaltiniai
Avoriai

**Avoriai** (jorubų kalba: *Awori*) – jorubų tautos etninė subgrupė, gyvenanti Jorubalando (dabartinės Nigerijos pietvakarių dalis) pietvakariuose. Daugiausia jie koncentruojasi Lagoso ir Oguno valstijose. Jie sukūrė istorinę **Avori** karalystę.

Juos supa šios jorubų etninės subgrupės: egbai šiaurėje, idžebu rytuose, fonai (ne jorubai) vakaruose.

## Istorija

Avoriai sukūrė to paties pavadinimo valstybę. Pasak legendų, Avoris buvo įkurtas žmonių grupės, kurie migravo iš Ifės miesto į pietus. Juos vedė Olofinas, pasiųstas Ifės karaliaus Oduduvos. Oduduva buvo davęs Olofinui lėkštę, kuri turėjo nuvesti žmones į tinkamą jiems gyventi vietą.

Iš pradžių lėkštė stabtelėjo toje vietoje, kur vėliau bus įkurta Abeokuta, bet po 17 dienų pajudėjo, o vėliau sustojo ten, kur dabar yra Oke-Ata. Taip lėkštė judėdavo ir sustodavo 17 dienų tarpsniais. Kai kur būsimieji avoriai palikdavo savo bendruomenes, ir iškildavo miestai. Ilgiausiai (17 x 17 = 289 dienas) lėkštė stovėjo toje vietoje, kur avorių protėviai įkūrė Išerio miestą. Tačiau po to pajudėjusi lėkštė pasiekė Gvinėjos įlanką, prie dabartinio Lagoso, ir nuskendo. Grįžus Olofinui pas savo žmones, šie paklausė *Awo ti ri*, kas reiškė "Kur lėkštė? ", ir tai davė pradžią avorių etnonimui.

Avoriai ilgai išliko nepriklausomi. Jų pajūrį XVII a. kolonizavo Benino karalystė, kuri įkūrė Eko uostą (dabartinis Lagosas). Vėliau, spaudžiami kaimynų egba iš šiaurės, avoriai buvo priversti perkelti sostinę į Otos miestą, kur jie išlaikė dalinę nepriklausomybę.
Egbai

**Egbai** (jorubų kalba: *Ẹgba*) – jorubų tautos etninė subgrupė, gyvenanti Jorubalando (dabartinės Nigerijos pietvakarių dalis) vakaruose. Daugiausia jie koncentruojasi Oguno valstijoje, aplink Abeokutos miestą. Jie sukūrė daug istorinių karalysčių.

Juos supa šios jorubų etninės subgrupės: egbadai ir avoriai pietuose, idžebu pietryčiuose, ojai šiaurėje.
 

## Istorija
Egbams apsigyvenus Egbalande, jie įkūrė daug skirtingų valstybėlių, kurių svarbiausios buvo:

* Ake, valdoma valdovų, tituluojamų *alake* – pagrindinė egbų valstybė
* Ovu, valdoma valdovų, tituluojamų *olovu*
* Gbagura, valdoma valdovų, tituluojamų *agura*
* Okeona, valdoma valdovų, tituluojamų *ošinle*
* Ibara, valdoma valdovų, tituluojamų *olubara*

XVIII a. visos Egbų valstybės buvo pajungtos Ojo imperijai. Egbai, vadovaujami *Lisabe*, jai priešinosi, įkurdami *Ẹgbẹ Aro* organizaciją, kuri tankiuose miškuose aktyviai priešinosi Ojo vietininkams *adžele*.

Silpstant centrinei valdžiai, vis grėsmingesnė tapo Dahomėjos karalystė vakaruose, kuri nuolat rengė grobiamuosius žygius į Egbų teritoriją, medžiodami vergus. Tai lėmė vis stipresnę egbų konsolidaciją. Daug jų ieškojo prieglobsčio akmeningose vietose, kur stovi Abeokuta. 1825 m. pabėgėliai čia įkūrė įtvirtintą miestą (Abeokuta reiškia „po uolomis“), kuris tapo vieta visiems pabėgėliams iš skirtingų egbų gyvenviečių.

Abeokutoje buvo sukurta labai sudėtinga valdymo sistema, kurioje kiekviena etninė grupė išsaugojo savo identitetą, rinko savo valdžią. Kiekviena grupė turėjo savo ogboni religinę tarybą, *olorogun* karo tarybą. Šios tarybos vėliau rinkdavo bendrą miesto tarybą. Britų stebėtojai XIX a. minėjo Abeokutą kaip vieną keisčiausių valdymo sistemų su keturiais prezidentais, lordų rūmais iš 840 atstovų ir bendruomenių rūmais iš 2800 atstovų.

Sustiprėjusi Abeokuta 1851 ir 1864 m. sugebėjo apsiginti nuo Dahomėjos, o 1893 m. egbai įkūrė Jungtinę Egbų Vyriausybę. Ši vyriausybė buvo prijungta prie Nigerijos.
Rafael Ledesma

**Rafaelis Pompeo Rodrigesas Ledesma** (kartais vadinamas **Gaušo** arba **Rafaeliu Gaušo** g. 1982 m. gruodžio 31 d.) – buvęs Brazilijos futbolininkas, saugas.

Jis tapo vieninteliu ne lietuviu, laimėjusiu geriausio Lietuvoje žaidžiančio futbolininko apdovanojimą. Laisvai kalba lietuvių kalba, susituokęs su lietuve, su ja augina du vaikus. Siekė gauti Lietuvos pilietybę ir atstovauti nacionalinę futbolo rinktinę.

## Karjera
Žaidė įvairiuose klubuose Brazilijoje, Portugalijoje, Kipre, Maltoje, Baltarusijoje, Latvijoje ir Lietuvoje.

Lietuvoje atstovavo trims klubams: FBK Kaunas, FK Sūduva ir FK Panevėžys.

2019 m. sausio mėn. tapo FK Panevėžys nariu.
2019 m. sezone, būdamas 37 metų amžiaus, sužaidė 28 rungtynes ir pasižymėjo 6 įvarčiais. Po sezono pranešta, kad 2020 m. komandoje jis neberungtyniaus.

## Laimėjimai
* Geriausias Lietuvoje žaidžiantis futbolininkas: 2007
* A lyga: 2006, 2007
* Baltijos futbolo lyga: 2008
* LFF taurė: 2007
* Geriausias A lygos mėnesio žaidėjas (2): 2012 birželis, rugpjūtis
* Maltos futbolo lyga: 2016
* Maltos futbolo taurė: 2015
* Maltos futbolo supertaurė: 2014

## Trenerio karjera
2025 m. spalio mėn. įgijo UEFA B trenerio kategoriją.

## Išnašos

## Nuorodos
*
Idžebu

**Idžebu** (jorubų kalba: *Ijebu*) – jorubų tautos etninė subgrupė, gyvenanti Jorubalando (dabartinės Nigerijos pietvakarių dalis) pietryčiuose. Daugiausia jie koncentruojasi Ondo valstijoje. Jie sukūrė istorinę to paties pavadinimo karalystę.

Juos supa šios jorubų etninės subgrupės: avoriai vakaruose, egbai šiaurės vakaruose, biniai (ne jorubai) rytuose.

## Istorija
Idžebu sukūrė to paties povadinimo valstybę. Pasak legendų, Idžebu buvo viena iš septynių valstybių, kurias įkūrė mitinio Ifės karaliaus Oduduvos sūnus. Tai buvo sūnus *Obgoroganas*. Jis įkūrė Idžebu sostinę ir vėliau buvo žinomas kaip *Obanta*.

Idžebu karalystė buvo svarbi Benino karalystės prekybos partnerė, patyrusi stiprią įtaką iš šios rytinės savo kaimynės. Buvo daroma įtaka jos menui, rūmų papročiams, valdovų insignijoms. Tačiau vis dėlto nėra tiksliai aišku, ar Idžebu buvo politiškai priklausoma nuo Benino.

Valdovų *avudžale* valdžią karalystėje ribojo religinė organizacija *osugbo* (ogboni atitikmuo), taip pat kei kurie ministrai ir amžiaus grupių nariai.

Karalystė ypač išaugo XVIII a. Ji nebuvo prijungta prie tuo metu didelės Ojo imperijos, ir savarankiškai kontroliavo prekybos kelius tarp žemyno ir pajūrio (Lagoso uosto), labai turtėdama iš prekybos. XIX a. pabaigoje ji nusilpo nuo vidinių nesutarimų, kas leido kolonialistams įtvirtinti valdžią šalyje.

1892 m. britai užpuolė Idžebu ir ją nusiaubė, tuo būdu pralauždami vartus į tolesnę Jorubalando kolonizaciją. Idžebu tapo Nigerijos dalimi.
Mauricijaus herbas

**[[Mauricijus|Mauricijaus]] [[herbas]]** patvirtintas 1906 m. Jame pavaizduoti įvairūs salos atributai. Laivas simbolizuoja kolonizaciją, palmės – tropinį šalies klimatą. Skydo apačioje nupiešti raktas ir balta penkiakampė žvaigždė simbolizuoja lotynišką užrašą herbo apačioje *Stella Clavisque Maris Indici* (liet. Indijos vandenyno žvaigždė ir raktas). Skydą, apsuptą cukranendrių, laiko salos simboliu tapęs, XVII a. išnykęs paukštis dodo kairėje ir zambaras dešinėje.

Herbe naudojamos mėlyna, auksinė, žalia, raudona ir sidabrinė spalvos.
Makapa

**Makapa** () – miestas šiaurės rytų Brazilijoje, prie Amazonės upės žiočių, 345 km nuo Beleno. Amapos valstijos sostinė. Miestas įsikūręs tiesiai ant pusiaujo linijos. 368,4 tūkst. gyventojų (2006 m.). Svarbus upių prekybos uostas, tarptautinis oro uostas. Vienintelė Brazilijos valstijos sostinė, neturinti tiesioginio susisiekimo greitkeliais su kitų valstijų sostinėmis. Geležies, aukso, mangano, alavo gavyba, medienos apdirbimas, žvejyba. Makapos universitetas. Miesto įžymybė – *Zerão* futbolo stadionas, kurio viena aikštės pusė yra šiaurės, kita – pietų pusrutulyje. Klimatas ekvatorinis, labai mažai kintant vidutinei metų temperatūrai.

Savivaldybės plotas – 6409 km², gyventojų skaičius – 522 357 (2021 m.).

## Istorija
1544 m. Ispanijos keliautojas ir konkistadoras Francisco de Orellana vietovę pavadino *Nueva Andalucia Adelantado* ir paskelbė ją Ispanijos nuosavybe. 1738 m. įkurtas karinis postas, o 1758 m. Sebastião Veiga Cabral įkūrė Makapos miestą. Spartus miesto augimas prasidėjo 1943 m., kai Makapa tapo naujai sudarytos Amapos valstijos sostine.

## Šaltiniai
Naujosios Zelandijos doleris

**Naujosios Zelandijos doleris** (valiutos kodas **NZD**) – Naujosios Zelandijos valiuta, taip pat cirkuliuojanti  Kuko salose, Niujėje, Tokelau, ir Pitkerno salose. Dažniausiai trumpinama *$*, arba *NZ$* taip išskiriant nuo kitose šalyse cirkuliuojančio dolerio. Padalinta į 100 centų.
Opačičiai

**Opačičiai** () – apleistas miestelis Ukrainoje, Kijevo srityje, Ivankovo rajone, į pietryčius nuo Černobylio AE. Jis buvo evakuotas 1986 m. dėl Černobylio AE katastrofos.

Nepaisant radiacijos pavojaus, dalis gyventojų į kaimą grįžo. 2006 m. čia gyveno 19 gyventojų.

## Šaltiniai
Miranda!

**Miranda!** – Argentinos elektropop muzikos grupė. Susikūrė 2001 m. Sudaro Alejandro Sergi (vokalas), Juliana Gattas (vokalas), Lolo Fuentes (gitara), Bruno de Vincenti (programavimas), Nicolás Grimaldi (bosai). Populiari visame ispanakalbiame pasaulyje.

## Apdovanojimai
* Rolling Stone Magazine – metų atradimas (2002 m.)
* Premios Gardel – geriausias pop muzikos albumas (*Sin restricciones*; 2005 m.)
* MTV Lotynų Amerikos muzikos klipų apdovanojimai – geriausias alternatyvus atlikėjas, geriausias pietų atlikėjas (2005 m.)
* Vinja del Maro tarptautinis muzikos festivalis (2006 m.)
* Premios Toing (2006 m.)
* Los 40 Principales – geriausias Argentinos atlikėjas (2006 m.)

## Diskografija
* *Es Mentira* (2002 m.)
* *Sin Restricciones* (2004 m.)
* *En Vivo Sin Restricciones!* (2005 m.)
* *Quereme!* (2006 m.)
* *El Disco de tu Corazón* (2007 m.)
* *Magistral* (2011 m.)
* *Safari* (2014 m.)

## Nuorodos
*
Bernardinės

**Bernardinės** (arba ***Šv. [[Pranciškus Asyžietis|Pranciškaus Asyžiečio]] trečiojo reguliariojo ordino seserų (bernardinių) vienuolija***; , sutrumpintai **OSF-B**) – katalikių moterų ordinas, pranciškonų ordino šaka. Tai popiežiaus teisių ordinas, jas 1395 m. patvirtino popiežius Bonifacas IX. Laikosi Šv. Pranciškaus trečiojo ordino (tretininkų) regulos. Dėvi rudą abitą, sujuostą balta virvele, škaplierius, baltą bindą (juostelę) ir antkrūtinį, juodą nuometą (novicijos – baltą). Prie virvelės segi pranciškonų septynių paslapčių rožinį. Bernardinės duodavo klusnumo ir skaistybės įžadus, neturėjo bažnyčių, nesilaikė griežtos klauzūros.

## Istorija

Belgijoje, Lenkijoje, Prancūzijoje bernardinėmis buvo vadinamos ir cistersės. Lenkijoje ir Lietuvoje bernardinės veikė kaip savarankiški vienuolynai, kurie įsikūrė prie mažesniųjų brolių bernardinų (iš čia kilo ir jų pavadinimas) vienuolynų.

## Lietuvoje

LDK bernardinių vienuolynų buvo Vilniuje (2 vienuolynai), Kaune, Gardine, Minske ir Slanime. Apie 1468 m. bernardinės įsikūrė Kaune. 1625–1634 m. A. Masalskio lėšomis pastatyta bažnyčia ir vienuolynas. Bernardinės siuvo liturginius rūbus, mokė miestiečių ir bajorų dukteris. 1495 m. bernardinės įsikūrė Vilniuje, Užupyje. Reformuotos tretininkų regulos vienuolėms 1594 m. pastatyta Šv. Mykolo bažnyčia, 1627 m. L. Sapiegos lėšomis – vienuolynas. 

Lietuvos Didžiojoje kunigaikštystėje 1566 m. popiežius Pijus V įvedė bernardinių klauzūrą ir iškilmingus įžadus. 

Po 1863 m. sukilimo Rusijos valdžia vienuolynus ėmė uždarinėti. Vilniuje ordino veikla atkurta 1921–1949 m.

Bernardinės globojo ir mokė mergaites, apie 50 jų nuolat išlaikė. Ordinas turėjo noviciatą, novicijos dirbo vaikų darželyje, pradžios mokykloje, turėjo audyklą. Sovietinės okupacijos metais nuo 1949 m. bernardinės veikė pogrindyje. 1989 m. buvo 22 bernardinės. Jos kepė kalėdaičius ir komunikantus Vilniaus miesto ir krašto parapijoms. Siuvo neturtingoms šeimoms, siuvinėjo liturginius drabužius. Katekizavo vaikus, lankė mirštančiuosius. 1966–1989 m. bernardinės aprūpindavo liturginiais reikmenimis bažnyčias Ukrainoje, Baltarusijoje, Kazachstane.

1995 m. ordinas atgaivino veiklą ir bendrą gyvenimą, įsikūrė Rudaminoje prie Vilniaus. Laikosi naujai suredaguotos ir popiežiaus Jono Pauliaus II patvirtintos regulos ir konstitucijos – nuolatinis Dievo garbinimas, kentėjimų apaštalavimas. Vienuolija kontempliatyvi. Yra 12 amžinųjų ir 3 laikinųjų įžadų seserys (2001 m.).

Lietuvoje gyvena 4 amžinųjų įžadų seserys bernardinės (2026 m.).

## Šaltiniai
Ankouma

**Ankouma** (, ) – Andų kalnų viršukalnė Bolivijoje, Realio Kordljeroje, Titikakos ežero rytiniame krante. Aukštis 6427 m (trečias pagal aukštį šalyje). Papėdėje įsikūręs Soratos miestelis. Viršūnę dengia ledynai.

Į Ankoumą pirmoji įkopė vokiečių Rudolf Dienst ir Adolf Schulze ekspedicija (1919 m.).
Beceilai

**Beceilai** arba **Bečeliai** () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Šipliškės valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į šiaurę nuo Šipliškės, apie 24 km į šiaurę nuo Suvalkų ir 130 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.

## Geografija
Kaimas išsidėstęs prie krašto kelio Nr.  Seinai-Šipliškė-Vižainis-Žydkiemis-Geldapė, 5 km į šiaurės vakarus nuo Šipliškės tarp Mažojo Šelmento ir Ilgelio ežerų. Šiaurėje tyvuliuoja nedidelis (23 ha) Kupavo ežeras, vakaruose driekiasi *Juodosios pelkės*. Vaizdingos vietovės nuo seno traukia turistus, Beceilai turi vasarvieties statusą.

## Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Beceilų pavadinimas minimas XV a., bet dabartinis kaimas iškilo XVIII a. Aplinkiniai miškai ir ežerai priklausė karaliaus dvarui, vėliau perėjo privačion nuosavybėn. Nuo 1530 m. jie priklausė Pacams, vėliau Radviloms.

Beceilų parapija, apėmusi 25 kaimus, įsteigta 1908 m. Pirmoji kaime pastatyta bažnyčia buvo medinė, kuri sudegė, o 1929 – 1937 m. pastatyta mūrinė Čenstakavos Dievo Motinos bažnyčia, 1951 m. ji restauruota. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Pagal 1921 m. lenkų valdžios atliktą gyventojų surašymą kaime gyveno 72 žmonės, iš kurių 70 lenkų ir 2 lietuviai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.

## Galerija


Image:Becejli.JPG|Beceilų gatvė
Image:Becejlibaznycia.JPG|Beceilų Čenstakavos Dievo Motinos bažnyčia
Image:BecejliJonasPaulius.JPG|Paminklas Jonui Pauliui II


## Literatūra
* S. Maciejewski. *Po ziemi Suwalskiej*
* W. Batura. *Szlakami Południowej Suwalszczyzny*

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Aprašymas apie kaimą (lenk.);
* Kaimas žemėlapyje;
* Beceilų parapijos tinklalapis (lenk.);
* Vaizdas iš kosmoso.
Ifė

*Šis straipsnis – apie Nigerijos miestą ir istorinę valstybę. Apie etninę grupę žiūrėkite [[ifiai]], o apie jų kalbą – [[ifių kalba]]*.

**Ifė** (, ) – Nigerijos miestas Osuno valstijos teritorijoje, 218 km į šiaurės rytus nuo Lagosas, žinomas kaip istorinė jorubų tautos valstybė Jorubalando (dabartinės Nigerijos pietvakarių dalis) centre. Mieste įsikūręs Obafemi Avolovo universitetas.

Transporto mazgas. Ifė garsėja tradiciniais bronzos, dramblio kaulo, terakotos, medžio dirbiniais. Kakavos pramonė. Apylinkėse kasamas auksas.

## Istorija

### Įkūrimo legenda
Ifė buvo seniausia ir svarbiausia Jorubalando valstybėlė, iš kurio kildinama visa jorubų tauta. Pasak mitų, čia Olodumare įsakymu nusileido dievas Obatala, kuris sukūrė visą žmoniją. Pirmiausia jis mostelėjo purvo gniutulu virš bekraščio vandenyno ir taip pasidarė žemė, kuri vadinosi Ifė. Tada jis pasodino centre palmės riešutą, iš kurios išaugo medis su 16 šakų, simbolizuojančių senąsias jorubų gimines.

### Ankstyviausioji istorija
Archeologiniai kasinėjimai parodė, kad Ifės miestas buvo apgyvendintas jau V a. pr. m. e. Seniausias jo laikotarpis yra žinomas kaip „negrįstasis“, mat tuo metu Ifės keliai buvo negrįsti. Tikėtina, kad tuo metu Ifė daug prekiavo su Nok kultūros atstovais šiaurėje, iš kurios perėmė daug pasiekimų.

Nuo maždaug VIII a. miestas ėmė vystytis ypač sparčiai, ir tapo svarbiausiu meno ir kultūros centru visame Benino civilizacijos regione. Apie X a. ji tapo tikru miestu, jos keliai buvo išgrįsti, taigi, taip prasidėjo jos „grįstasis“ laikotarpis.

### Ifės apogėjus
Apie XII a. Ifės menas pasiekė viršūnę. Buvo gaminamos ypač puikios bronzinės galvos, terakotos skulptūros, pasižyminčios aukšto lygio meniškumu ir realizmo tendencijomis, kurios gerokai aplenkė to meto Europą.

Kažkur laikotarpyje tarp XI ir XV a. Ifėje valdė legendinis valdovas Oduduva, pradėjęs valdovų dinastiją. Daug mokslininkų teigia, kad jis buvo ateivis iš tolimos šiaurės (musulmonai palaiko legendą, kad jis buvo kilęs iš Mekos). Oduduvos palikuonys (sūnūs arba anūkai) yra laikomi kitų svarbiausių Benino civilizacijos valstybių (Ojo, Benino, Ketu, Ovo, Ilos, Sabe, Popo) įkūrėjais. Iš ifės save kildina visos jorubų subgrupės, kurios apie XV a. migravo įvairiomis kryptimis.

### Sumenkimas
Nuo XV a. Ifės meninė ir politinė jėga sumenko. Ją nustelbė Benino karalystė, Ovas, Idžebu. Tačiau valstybė visuomet išliko Benino civilizacijos religinis centras.

## Šaltiniai
The Ting Tings

**The Ting Tings** yra Anglijos indie roko grupė. Ją sudaro du nariai Jules De Martino (būgnai, gitara, vokalas) ir Katie White (vokalas, gitara). Abu grupės nariai kilę iš Leigo () miesto. Dabartiniu metu įsikūrę Salforde.

## Albumai

## Singles

## Apdovanojimai
MTV Europos muzikos apdovanojimai

Q apdovanojimai

BT Digital apdovanojimai

Vadafone Live apdovanojimai

MTV Video muzikos apdovanojimai
## Šaltiniai

## Nuorodos
Nikola Prkačin

**Nikola Prkačin** (g. 1975 m. lapkričio 15 d.) – Kroatijos krepšininkas,  kapitonas.

## Karjera

Krepšininkas savo profesionalo karjerą pradėjo Splito miesto krepšinio klube. Su juo dukart laimėjo Kroatijos taurę, o vėliau persikėlė į sostinę, Zagrebo „Cibona“ komandą, su kuria iškovojo dar tris nacionalines taures bei keturis kartus tapo Kroatijos čempionu.

Šioms komandoms atstovavęs po penkis sezonus, pirmą kartą legionieriaus duonos kroatas paragavo 2003 m. pasirašydamas sutartį su TurkijosStambulo „Efes Pilsen“ klubu. Jame praleidęs taip pat nemažai laiko, keturis sezonus, prieš 2007-2008 m. sezoną persikėlė į tą sezoną ULEB Europos taurėje dalyvavusią Maskvos „Dinamo“ ekipą, tačiau joje ilgai neužsibuvo – nepatenkintas savo vaidmeniu aikštelėje N. Prkačinas vidury sezono sukirto rankomis su Atėnų „Panathinaikos“ klubu, kuriame ir pabaigė sezoną.

2008 m. liepą krepšininkas pasirašė dvejų metų sutartį su Zagrebo „Cibona“ komanda.

Nuo 1997 m. su  dalyvavo kiekviename Europos čempionate bei 2008 m. Pekino olimpinėse žaidynėse.

## Pasiekimai

* 1994, 1997, 1999, 2000, 2001, 2002 m. Kroatijos taurės laimėtojas;
* 1999, 2000, 2001, 2002 m. Kroatijos čempionas;
* 2004, 2005 m. Turkijos čempionas;
* 2006, 2007 m. Turkijos taurės laimėtojas;
* 2007 m. Turkijos Prezidento taurės laimėtojas;
* 2008 m. Graikijos taurės laimėtojas;
* 2008 m. Graikijos čempionas.

## Šaltiniai
VRA Amsterdam

**Amsterdamo VRA** – buvęs Nyderlandų futbolo klubas iš Amsterdamo.

## Istorija

## Pasiekimai

## Išnašos

## Nuorodos
*
GVV Velocitas Groningen

**Groningeno „Velocitas“** – Nyderlandų futbolo klubas iš Groningeno.

## Istorija

## Pasiekimai

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia tradicine apranga. 

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
RFC Roermond

**Rurmondo FC** – Nyderlandų futbolo klubas iš Rurmondo.

## Istorija

## Pasiekimai

## Išnašos

## Nuorodos
* RSSSF duomenų bazė
WVV Wageningen

**Vageningeno WVV** – Nyderlandų futbolo klubas iš Vageningeno.

## Istorija

1992 m. klubas iš profesionalų perėjo į mėgėjus.

## Emblema


Fc wageningen.PNG | FC Wageningen emblema


## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia balta žalia apranga. 

## Pasiekimai

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
Borisas Špitalnis

**Borisas Špitalnis** (; 1902 m. – 1972 m.) – tarybinis aviacinių ginklų konstruktorius, labiausiai žinomas kaip aviacinio kulkosvaidžio ŠKAS kūrėjas.
## Biografija
Borisas Špitalnis gimė 1902 m. Rostove prie Dono, mechaniko šeimoje. 1908 m. šeima persikraustė į Maskvą.

1919 m., baigęs mokyklą, ima dirbti garvežio mašinisto padėjėju. 1921–1922 m. dirbo mechaniku Mytiščių vagonų gamykloje. 1923 m. pereina dirbti į Timiriazevo Žemės ūkio akademijos Hidraulinių įrengimų laboratoriją. Tuo pačiu metu mokėsi Maskvos mechanikos institute, aviacijos mašinų gamybos katedroje.

Baigęs institutą B. Špitalnis buvo paskirtas į Mokslinį automotorų institutą (NAMI) Maskvoje. Netrukus perėjo į Tulos ginklų gamyklos projektavimo ir konstravimo biurą. Tuo metu TSRS ginkluotosioms pajėgoms labai reikėjo aviacinių kulkosvaidžių, tad B. Špitalnio užduotis buvo jį sukurti.
1930 m. pabaigoje B. Špitalnis, dalyvaujant konstruktoriui I. Komarnickiui, sukonstravo pirmą tokio kulkosvaidžio variantą, kuris dar buvo pernelyg sudėtingas, sunkiai pagaminamas, per mažai patvarus. Kulkosvaidį tobulino Špitalnio vadovaujama konstruktorių grupė.
1932 m. pradžioje kulkosvaidžio tobulinimas buvo baigtas, kulkosvaidis buvo priimtas į ginkluotę. Kulkosvaidis ŠKAS tapo pirmu pasaulyje specializuotu aviaciniu kulkosvaidžiu. 1934 m. pradėta masinė kulkosvaidžio ŠKAS sparninio ir bokštelio variantų gamyba.

1934 m. Tuloje buvo įkurtas specializuotas aviacinių šaunamųjų ginklų konstruktorių biuras – 15-asis bandomasis konstruktorių biuras, OKB-15 (), kurio vadovu ir vyriausiu konstruktoriumi 1934–1953 m. dirbo B. Špitalnis.

1937 m. buvo sukonstruotas ir 1939 m. priimtas į ginkluotę didesnės šaudymo spartos (3000, o ne 1200–1800 šūv./min.) kulkosvaidis ultraŠKAS, kuris buvo gaminamas Tulos ginklų gamykloje nuo 1939 m. ir naudojamas naikintuvuose.

1944 m. sukonstravo 57 mm aviacinę automatinę patranką Š-57, skirtą naikintuvams, šturmo lėktuvams, bombonešiams, naudojusią skeveldrinius padegamuosius trasuojamuosius bei kumuliacinius sviedinius. Kumuliaciniai sviediniai pramušdavo 70-80 mm storio šarvus. Š-57 ginkluotėn nebuvo priimta.

Po 1953 m. profesorius Špitalnis dėstė Maskvos geodezijos, aerofotografavimo ir kartografijos institute.

## Apdovanojimai
* Socialistinio darbo Didvyrio vardas
* dvi TSRS Valstybinės premijos
* du Lenino ordinai, 3-io laipsnio Suvorovo ordinas, du Darbo Raudonosios Vėliavos ordinai, Raudonosios Žvaigždės ordinas, medaliai
Kapfenberger SV

**Kapfenbergo SV**, o pilnu pavadinimu **Kapfenberger Sportvereinigung** – Austrijos futbolo klubas iš Kapfenbergo.

## Istorija
Klubas įkurtas 1919 m. rugsėjo 14 d. kaip **Kapfenberger SC**. Nuo 1947 m. vadinasi **Kapfenberger SV**.

Žaidę Bundeslygoje, bet joje nepavyko įsitvirtinti. Nuo 2012–2013 m. sezono žaidė Austrijos 2. Liga (antra pakopa).

## Pasiekimai

## Sezonai

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
* facebook paskyra
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
Aviacinis kulkosvaidis

**Aviacinis kulkosvaidis** () – kulkosvaidis, skirtas naudoti lėktuvuose ir sraigtasparniuose.

Aviacinių kulkosvaidžių ypatumai:
* Didelė šaudymo sparta. Tiek oro mūšyje, tiek šturmuojant antžeminius taikinius, nežiūrint didelio lėktuvo greičio, į taikinį turi pataikyti tam tikras skaičius kulkų.
* Pakankamai didelis kalibras. Einant laikui keitėsi karinių lėktuvų konstrukcija ir konstrukcinės medžiagos – pradžioje lėktuvai buvo audekliniai – mediniai, po to – mediniai – metaliniai, galop metaliniai, šarvuoti. Lėktuvai darėsi vis patvaresni, labiau veiksnūs. Tad aviacinių kulkosvaidžių kalibras darėsi vis didesnis. Šautuvinio kalibro kulkosvaidžius keitė stambaus kalibro kulkosvaidžiai. Dar vėliau teko pereiti prie automatinių aviacinių patrankų, kurių kalibras – nuo 20 mm iki 37 mm.
* Specialūs šaudmenys. Kulkos turėjo ne tik pramušti lėktuvo konstrukcines medžiagas, bet ir padegti lėktuvo degalus arba tiek pažeisti lėktuvo įrangą, kad lėktuvas nebegalėtų skristi ir kautis.
* Maža masė. Kuo didesnė lėktuvo masė, tuo prastesnės jo skridimo charakteristikos (greitis, skridimo tolis, manevringumas).
* Šovinių atsarga. Dėl didelės šaudymo spartos kulkosvaidis turėjo turėti pakankamai didelę šovinių atsargą.
* Gebėjimas šaudyti bet kuriose padėtyse. Lėktuvui manevruojant kulkosvaidis turi šaudyti veikiant didelėms perkrovoms, skrendant aukštyn ratais ir t. t.
Libijos dinaras

**Dinaras** () – Libijos valiuta. ISO 4217 kodas – „LYD“. Dinaras padalintas į 1000 dirhamų (درهم). Atsirado 1971 m., kai pakeitė Libijos svarą. Pinigus išledžia Centrinis Libijos bankas, kuris taip pat valdo bankų sistemą Libijoje ir reguliuoja kreditą.
Žydkiemis

**Žydkiemis** (, nuo 1936 m. rugsėjo 16 d. *Schittkehmen*, nuo 1938 m. liepos 16 d. *Wehrkirchen*, nuo 1946 m. *Zaslonovas*, , nuo 1951 m. ) – gyvenvietė šiaurės rytų Lenkijoje, (Varmijos Mozūrų vaivadija, Geldapės apskritis, Dubininkų valsčius), 2 km į pietus nuo Kaliningrado srities sienos. 907 gyventojai.

## Geografija

Kaimas įsikūręs Romintos girios pietrytiniame pakraštyje, prie kelio DK651 Seinai-Šipliškės-Vižainys-Žydkiemis-Geldapė, 15 km į vakarus nuo Vižainių ir 16 km į šiaurės rytus nuo Dubininkų. Žydkiemyje įsikūrusi *Romintos girios kraštovaizdžio parko* valdyba.

## Pavadinimas

Būdamas Prūsijos karalystės sudėtyje kaimas iš pradžių oficialiai vadintas *Sittkeimen*, vėliau *Szittkehmen*. 1938 m. liepos 16 d. vokiečiai kaimą pavadino *Wehrkirchen*, jį užėmę rusai 1946 m. vadino *Заслоново*, 1951 m. kaimą perdavus Lenkijai jis vadinamas *Żytkiejmy* 

## Istorija

Kaimą Prūsijoje 1554 m. įkūrė naujakuriai protestantai iš Lietuvos. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Geldapės apskrities, 1946 m. TSRS okupacinės zonos Stalupėnų rajono, 1946–1951 m. Kaliningrado srities Nesterovo rajono Kalinino apylinkės, nuo 1951 m. Lenkijos Geldapės pavieto kaimas. 1975–1998 m. kaimas priklausė Suvalkų vaivadijai.

Iki XX a. pradžios pamaldos bažnyčioje vyko lietuvių kalba. Nemažai kaimo gyventojų mirė per 1709–1710 m. maro epidemiją, 1731 m. kaime ir apylinkėse apsigyveno vokiečiai išeiviai iš Zalcburgo. Kaimas turėjo teisę organizuoti turgus ir muges, todėl kurį laiką buvo prekybos su Lietuva ir Lenkija bei paslaugų centras. 1580 m. pastatyta Šv. Mykolo bažnyčia, perstatyta 1879 m. Pirmojo pasaulinio karo metu kaimas nukentėjo per Vokietijos ir Rusijos imperijos kariuomenės mūšius. 1927 m. nutiestas siaurasis geležinkelis Geldapė-Žydkiemis-Tolminkiemis, veikęs iki 1945 m. 1939 m. Žydkiemio Šv. Huberto viešbutyje įkurta hitlerininkų diversantų rengimo mokykla, kuriai vadovavo SS hauptšturmfiureris Hermanas Dylba. Mokykloje veikė radijo stotis, buvo rengiamos propagandinės akcijos.

|}

## Gyventojai

## Turizmas

Nuo Žydkiemio prasideda Romintos girios apžvalginiai žygiai pėsčiomis, raitomis, dviračiu ar automobiliu. Slėnyje yra dvejos protestantų kapinės. Į šiaurę nuo kaimo, prie senosios sienos su Rusija yra Pirmojo pasaulinio karo karių kapinės, kuriose palaidoti 35 vokiečių kariai, 5 rusų karininkai ir 1 rusų kareivis. 1997 m. kapinės sutvarkytos. Į pietus nuo Žydkiemio yra garsieji Stančikų tiltai.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Suvalkijos svetainė
* Žydkiemio parapijos svetainė
Šveicarijos frankas

**Frankas** (, pranc. ir retoroman. *franc*, ; ISO 4217: *CHF* ir *756*) – Šveicarijos ir Lichtenšteino valiuta.

Šveicarijos frankas dalijamas į šimtą mažesnių vienetų, kurie vadinami:
* vokiškai – rapenai,
* prancūziškai – santimai,
* itališkai – čentezimai.

## Pastabos

## Šaltiniai
*
Stančikų tiltai

**Stančikų tiltai** – du išardyto geležinkelio tiltai Suvalkijoje, prie buv. *Stačiausių* kaimelio (dabar Stančikai) šiaurės rytų Lenkijoje (Varmijos Mozūrų vaivadija, Geldapės apskritis, Dubininkų valsčius). Stovi į šiaurės vakarus nuo Suvalkų, technikos ir architektūros paminklai.

## Istorija
Tiltai pastatyti Romintos girios pakraštyje, per Blindės upelį tiesiant geležinkelio linijos Rytų Prūsijoje atkarpą Geldapė-Žydkiemis. Šiaurinis tiltas pastatytas 1912–1914 m., darbai nutrūko prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui. Pietinis tiltas pastatytas 1923–1924 m.

Abu tiltai penkių arkų, abiejų ilgis 180 m, aukštis 31,5 m. Tai aukščiausi tiltai Lenkijoje. Pastatyti pagal Senovės Romos akveduko prie Pont du Gard pavyzdį. Tiltus projektavo vokiečių inžinieriai, manoma, kad jie pastatyti betoną klojant be armatūros. Bėgiai buvo pakloti tik ant šiauriniojo tilto, nes 1927 m. baigta tiesti geležinkelio linija buvo vienbėgė, antrasis vaidino tik strateginį ir propagandinį vaidmenį. 1945 m. geležinkelio linija, kurioje yra šie tiltai, buvo išardyta. 

Su tiltų statyba susijęs įdomus faktas. Juos užbaigus, po 1926 m. gegužės 31 d. vykusios audros išnyko greta kaimo buvęs Stančikų ežeras. Išsiveržus ežero dugne susikaupusioms balų dujoms, ežero vanduo, susimaišęs su dumblu ir moliu, pakilo didžiuliu stulpu į orą ir pasiskleidė apylinkėse. 

Kurį laiką tiltais naudojosi ekstremalaus sporto mėgėjai šuolininkai su *Bungee* kordu, tačiau, tiltams patekus į privačią valdą, tokie šuoliai uždrausti. Tiltai buvo panaudoti 2007 m. sukant Stanislavo Tymo filmą „Lūšis“ ().  

Patekimas ant tiltų mokamas. 

## Šaltiniai

## Nuorodos
Šekelis

**Šekelis** (; ) – senovinis svorio arba piniginis vienetas. Jau buvo vartojamas 3000 m. pr. m. e. Mesopotamijoje, ten šekelis, manoma, buvo miežių masės vienetas ir buvo lygus 11 gramų.

## Ankstyvieji šekeliai

Ankstyvieji šekeliai buvo svorio vienetai, naudoti prekyboje iki atsirandant monetoms. Monetas išrado Anatolijos prekybininkai, kurie metalo gabalėlius žymėjo savo įspaudais, kad juos nereikėtų sverti kiekvieną kartą naudojant. Pirmosios monetos ir buvo metalas su oficialiais įspaudais, paliudijusiais jų svorį. Buvo leidžiami sidabro luiteliai, dalis jų - su įspaudais. Herodotas teigė, kad pirmas monetas ėmė leisti Lydijos karalius Krezas, vėliau atsirado auksiniai persų darikai, verti 20 *sigloi* (šekelių)), bei sidabriniai Atėnų obolai ir drachmos. 

Kaip ir daugelio kitų senovinių matų šekelio dydis labai kito, jie skyrėsi skirtingose šalyse. Šekelis reiškė nuo 9 iki 17 gramų, dažniausiai – 11 14 ir 17 gramų. 
Šekelis buvo ir aukso ar sidabro moneta, kurios svoris buvo lygus vienai iš šių šekelių reikšmių. Šekelis buvo pagrindinės sidabrinė hebrajų moneta. 

Šekelis buvo įprastas vakarų semitų tautose. Šekelius kaip monetas ir svorio matą naudojo moabitai, edomitai ir finikiečiai. Pūnų monetų sistema buvo pagrįsta šekeliu. 

## Tyro šekelis
Sidabrinis Tyro šekelis buvo mokėjimo priemonė, naudota mokesčiams Jeruzalės šventyklai mokėti. Manoma, kad garsieji „30 Judo sidabrinių“ buvo Tyro šekeliai.

## Jeruzalės šekelis
Tyro šekelį kaip šventyklos mokesčio mokėjimo priemonę 66 m. pakeitė Jeruzalės šekelis. kaldintas po žydų sukilimo prieš Romą.

## Bar Kochbos šekelis
 
Bar Kochbos maišto prieš Romos imperiją metu (132–135 m.) Judėjos žydai kaldino Bar Kochbos šekelius. 

## Dabartiniai šekeliai
Nuo 1980 m. Izraelio valiuta vadinosi šekelis, o nuo 1985 m. - Izraelio naujasis šekelis. 

## Nuorodos