open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Hennessey Venom GT

**Hennessey Venom GT** – JAV gaminamas super automobilis. Jį gamina Hennessey kompanija ant stipriai patobulintos Lotus Exige modelio pakabos. Automobilis laikomas greičiausiu automobiliu pasaulyje.

## Modelio specifikacijos
Pasak gamintojo, modeliui panaudota Lotus Exige pakaba, o kitos detalės patobulintos – stogas, durys, stiklai, dugnas, valytuvai, žibintai ir kitos detalės. Naudojimui gatvėse modelis registruotas kaip modifikuotas Lotus Exige ir nėra produkcinis automobilis.

Automobilis varomas 7 L V8 1 244 AG varikliu. Jis naudoja mechaninę 6 pavarų dėžę iš Ford GT modelio.

## Greičio rekordai
2013 m. sausio 21 d. Venom GT buvo įrašytas į Gineso rekordų knygą kaip greičiausiai įsibėgėjantis iki 300 km/val automobilis – jis tai padarė per 13,63 s. Taip pat jis pasiekė ir neoficialų rekordą įsibėgėdamas iki 322 km/val per 14,51 s.

2014 m. vasario 14 d. Kenedžio kosmoso centro take Venom GT pasiekė 435,31 km/val greitį ir tapo greičiausiu automobiliu pasaulyje. Tačiau dėl to, kad bandymas buvo atliktas važiuojant viena kryptimi ir pačių modelių parduota tik 16 (turi būti parduota bent 30), į Gineso rekordų knygą šis pasiekimas nėra įrašytas.

Minint Hennessey 25 metų jubiliejų 2016 m. kovo 25 d. Venom GT Spyder kabrioletas pasiekė 427,4 km/val greitį ir tapo greičiausiu kabrioletu pasaulyje.

## Nuorodos
Oficiali gamintojo svetainė 

## Šaltiniai
Michał Szpak

**Michał Szpak** (g. 1990 m. lapkričio 26 d. Jasle) – Lenkijos dainininkas.

Gimė Jasle, pietryčių Lenkijoje. Ilgą laiką buvo sunkiojo roko grupės „Whiplash“ narys, vėliau pradėjo solinę karjerą. 2011 metais dalyvavo lenkiškoje muzikinio šou „X faktorius“ versijoje ir užėmė 2 vietą. Dainininkas yra grupių Queen, Muse, Pink Floyd, atlikėjų David Bowie, Marilyn Manson, Michael Jackson gerbėjas.

2016 m. gegužę su daina „Color of Your Life“ atstovavo Lenkijai 2016 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse Švedijoje ir užėmė 8-ą vietą (3-ią vietą pagal žiūrovų balsus).

## Diskografija
* 2011: *XI* (EP)
* 2015: *Byle być sobą*

## Nuorodos
* Daina ''Color Of Your Life''

|-
Dene-Jenisiejaus kalbos

**Dene-Jenisiejaus kalbos** – hipotetinė kalbų šeima, kurią sudaro Jenisiejaus kalbos, vartojamos centriniame Sibire ir na-dene kalbos, kuriomis šnekama Šiaurės Amerikos šiaurės vakarų regione. Šią hipotezę 2008 m. iškėlė amerikiečių kalbininkas Edward Vajda, pirmą kartą pristatęs tradicinės lyginamosios istorinės kalbotyros standartus atitinkantį genealoginį ryšį tarp Senojo ir Naujojo pasaulio kalbų šeimų. Po jupikų kalbų tai galėtų būti antrasis lingvistinis Naujojo ir Senojo pasaulių ryšys.

## Ketų ir navahų kalbų žodžių palyginimas

Ketų kalba – nykstanti kalba Sibire, Jenisiejaus upės baseine, turinti 213 vartotojų (2010 m. duomenimis), navahų kalba yra na-dene kalbų šeimos, atabaskų grupės kalba, turinti apie 178 tūkst. vartotojų JAV.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Dene-Jenisiejaus kalbų simpoziumas
Mikalojus Leonas Solomereckis

**Mikalojus Leonas Solomereckis** (? – 1626) – Smolensko kaštelionas 1623–1626/1627 metais, Pinsko pakamaris 1608 metais, kunigaikštis.

Išpažino stačiatikybę.
## Šeima

Žmona − Regina (Raina) Hoiska 

Vaikai:
* Domicelė (m. 1659), kunigaikščio Mikalojaus Četvertinskio žmona 
* Hana Evgracija, Vilniaus kašteliono Henriko Kašovskio žmona 

## Literatūra

* Herbarz polski, t. VIII, Lipsk 1841, s. 456.
* Urzędnicy Wielkiego Księstwa Litewskiego. Spisy, tom IV: Ziemia smoleńska i województwo smoleńskie. XIV–XVIII wiek, pod redakcją Andrzeja Rachuby, Warszawa 2003, s. 88, 394.

|-
Bogdanas Ivanovičius Solomereckis

Kunigaikštis **Bogdanas Ivanovičius Solomereckis** (? – 1602 m. rugsėjo 9 d.) – LDK magnatas, LDK politinis veikėjas.

## Biografija
Kunigaikščų Solomereckių (Riurikaičiai) giminės atstovas. Mstislavlio kašteliono Ivano Vasiljevičiaus Solomereckio (?–1578) ir Anos Joanovnos Hlebavičiūtės vienintelis sūnus.

1580 metais jis buvo paskirtas Kryčavo ir Ovruco seniūnu.

1583 m. rugpjūčio 8 d. vedė Korsakų giminės atstovę. 1593 metais už valstybinius nuopelnus nuo Lenkijos karaliaus ir Lietuvos didžiojo kunigaikščio Zigmanto III Vazos gavo valdyti kaimus Mogiliovo paviete: Chaduševičiai, Dasovičiai, Goščevo, Siradovičiai ir Novoselka, priklausiusias jo uošviui Barkulabui Korsakui.

1597 metais kunigaikštis Bogdanas Solomereckis savo vaikų auklėjimui pakvietė Lavrentijų Zizanijų, o po to Meletijų Smotrickį.

Kartu su žmona aktyviai palaikė stačiatikių cerkvę.

1602 m. rugsėjo 7 d. kunigaikštis Bogdanas Ivanovičius Solomereckis mirė savo dvare, Borkolabovo kaime.

## Šeima ir vaikai
Žmona – Eva, Dysnos rotmistro ir seniūno Barkulabo Ivanovičiaus Korsako, Borkolabovo pilies įkūrėjo (1564) duktė.

Vaikai:

* Mikalojus Leonas (? – 1626) – Smolensko kaštelionas
* Barbora, 1-mas vyras – Trakų kaštelionas Konstantinas Chodkevičius (? – 1571), 2-ras vyras – Polocko vaivada Stanislovas Davaina (? – 1573).
* Marina, Lietuvos didžiojo medžioklio Jono Naruševičiaus (? – apie 1613) žmona.
* Bogdanas (1589–1630), Kryčavo seniūnas.

## Nuorodos
* Князья Соломерецкие 
* [Князья Соломерские (Соломерецкие)](http://www.rusgenealog.ru/index.php?id=gen_table&table_id=gen_rk_55%D0%9A%D0%BD%D1%8F%D0%B7%D1%8C%D1%8F%20%D0%A1%D0%BE%D0%BB%D0%BE%D0%BC%D0%B5%D1%80%D1%81%D0%BA%D0%B8%D0%B5%20(%D0%A1%D0%BE%D0%BB%D0%BE%D0%BC%D0%B5%D1%80%D0%B5%D1%86%D0%BA%D0%B8%D0%B5))
Stefanas Bobrovskis

**Stefanas Bobrovskis** (; 1840 m. sausio 17 d. – 1863 m. balandžio 12 d.) – Lenkijos revoliucionierius, vienas iš 1863 metų sukilimo vadovų.

## Biografija
Gimė Juzefo Bobrovskio ir Teofilės Biberštein-Polichovos šeimoje. Turėjo šešis brolius ir seseris. Nuo 1852 metų mokėsi Nemirovo gimnazijoje, o nuo 1854 metų – Peterburge. Įstojo į universiteto filosofijos fakultetą, bet mokėsi tik dvejus metus. Užmezgė kontaktus su Lenkijos sąmokslininkais. 1860 metais persikėlė į Kijevą, kur dirbo slaptoje organizacijoje, rengusioje sukilimą, organizavo nelegalią tipografiją. 1862 metais įėjo į Centrinio nacionalinio komiteto sudėtį.

Nuo sukilimo pradžios buvo jo faktiniu vadovu. Žuvo dvikovoje su grafu Adomu Grabovskiu 1863 metų balandžio 12 d.
Antanas Malachovskis

Grafas **Antanas Malachovskis** (1740–1796 m. kovo 11 d.) – ATR valstybinis veikėjas, Karūnos didysis raštininkas (1771–1780), seimo maršalka (1780), Karūnos didysis sekretorius (1780–1784), paskutinis Mazovijos vaivada (1784–1794), Ostrolenkos seniūnas.

## Biografija
Lenkijos bajorų Malachovskių giminės atstovas, herbo „Nalencz“ savininkas. Karūnos didžiojo kanclerio Jano Malachovskio (1698–1762) ir Izabelės Chumieckos (m. 1783) jaunesnysis (ketvirtas) sūnus. Vyresnieji broliai – Mikalojus, Stanislovas ir Jackus.

1771 metais Antanas Malachovskis gavo Karūnos didžiojo raštininko pareigybę, 1780 metai buvo išrinktas seimo maršalka ir paskirtas Karūnos didžiuoju sekretoriumi. 1784 metais gavo Mazovijos vaivados pareigybę. 1790 metais tapo ATR senatoriumi.

Kentėjo nuo podagros, gydė ligą vandens procedūromis. 1783 metais Kadzidloje, Mazovijos vaivadijoje įkūrė bažnyčią. 

1767 metais tapo Švento Stanislovo ordino kavalieriumi, 1776 metų lapkričio 25 d. buvo apdovanotas Baltojo erelio ordinu.  

## Šeima
1771 metais vedė Kateriną Dzialynską, Malborko vaivados Jokūbo Dzialynskio (1709–1756) dukterį, nuo santuokos su kuria turėjo tris sūnus ir dvi dukteris:

* Marija Malachovska, Stanislovo Jezerskio žmona
* Konstancija Malachovska, Seradzo kašteliono Povilo Bernackio žmona
* Juzefas Malachovskis (g. 1778), grafas
* Liudvikas Jokūbas Malachovskis (g. 1785), grafas, Lenkijos carystės senatorius-kaštelionas (1831)
* Onufrijus (1788–1848), grafas, Lenkijos carystės senatorius-kaštelionas (1831)

## Nuorodos

|-
Paslaptingas sodas

**Paslaptingas sodas** () – anglų kilmės amerikiečių rašytojos Frances Hodgson Burnett romanas, pirmą kartą vientisa knyga išleistas 1911 m. Knyga laikoma vaikų literatūros klasika, išversta į daugybę pasaulio kalbų.

Pagrindinė knygos herojė – dešimtmetė Merė, atvykusi gyventi iš Indijos į Angliją. Merė – uždaro būdo, tėvų apleista mergaitė, kuriai gyvenime niekas neįdomu. Anglijoje, dėdės dvare, Merė sužino apie čia esantį seną apleistą sodą ir sumano į jį patekti. Merei pavyksta tai padaryti ir ji imasi gaivinti apleistus sodo augalus. Pažindama ir suartėdama su gamta, mergaitė ima spinduliuoti gyvenimo džiaugsmu ir juo užkrečia pusbrolį Koliną – nevaikštantį berniuką, kuris, atsidūręs paslaptingame sode, ima sveikti.

„Paslaptingas sodas“ lietuvių kalba pasirodė 1996 m. Vėliau knyga buvo kelis kartus perleista. Vertėjas – Viltaras Alksnėnas. Išleido leidykla „Alma littera“.

## Išnašos

## Nuorodos

* Apie „Paslaptingą sodą“ žurnale ''Rubinaitis'', 1997 m. 
* Pilnas lietuviškas V. Alksnėno vertimas

## Leidimai įvairiomis kalbomis


Image:Houghton AC85 B9345 911s - Secret Garden, 1911 - cover.jpg|Anglų k.
Image:Gardinosegreto.jpg|Italų k.
Vaizdas:ogrod.jpg|Lenkų k.
Vaizdas:salaaed.jpg|Estų k.
Vaizdas:Der-geheime-garten.jpg|Vokiečių k.
Valstybinė atominės energetikos saugos inspekcija

**Valstybinė atominės energetikos saugos inspekcija** – Lietuvos branduolinės energetikos veiklos su jonizuojančiosios spinduliuotės šaltiniais reglamentavimo ir priežiūros įstaiga.

## Veikla
* VATESI yra *branduolinės energetikos saugą reglamentuojanti institucija*, kuri nustato saugos reikalavimus branduolinės energetikos objektams, branduolinėms ir branduolinio kuro ciklo medžiagoms, prižiūri, kaip jų laikomasi.
* *Priežiūros institucija.* VATESI prižiūri, kaip vykdoma branduolinės energetikos objektų veikla, veikla su jonizuojančiosios spinduliuotės šaltiniais branduolinės energetikos objekte. Taip pat, kaip yra užtikrinama galutinai sustabdytų energijos blokų branduolinė, radiacinė, fizinė sauga, branduolinio ginklo neplatinimo kontrolė ir tvarkomos radioaktyviosios atliekos VĮ Ignalinos atominėje elektrinėje, VĮ Radioaktyviųjų atliekų tvarkymo agentūroje, kaip vežamos branduolinės medžiagos AB „Lietuvos geležinkeliai“. VATESI prižiūri ir mažų kiekių branduolinių medžiagų turėtojus. Pavyzdžiui, tikrina kokias branduolines medžiagas Fizinių ir technologijos mokslų centras naudoja moksliniams tyrimams, o Vilniaus universiteto ligoninės Santariškių klinikos ligonių gydymui, kaip jas apskaito ir saugo.
* *Licencijas, leidimus ar laikinuosius leidimus veiklai išduodanti valstybės institucija*. VATESI priima paraiškas branduolinės energetikos srities veiklai ir veiklai su jonizuojančiosios spinduliuotės šaltiniais. Vertina pareiškėjų vykdyti šias veiklas pateiktus dokumentus, priima sprendimus dėl licencijų, leidimų ir laikinųjų leidimų išdavimo, jų sąlygų pakeitimo, įspėjimo apie galiojimo sustabdymą, sustabdymo ir galiojimo panaikinimo. Pavyzdžiui, vertinama veikla statant branduolinę elektrinę, tvarkant radioaktyviąsias atliekas, vežant radioaktyviąsias medžiagas ar naudojant jonizuojančiosios spinduliuotės šaltinį seisminiams tyrimams atlikti ar vamzdynų suvirinimo siūlėms Ignalinos AE patikrinti.
* *Branduolinės ar radiologinės avarijos atveju* institucija inicijuoja VATESI Ekstremaliųjų situacijų operacijų centro veiklą, suinteresuotoms valstybės ir savivaldybių institucijoms teikia skubią informaciją apie radiologinę padėtį branduolinės energetikos objekte, branduolinės ir radiologinės avarijos raidos prognozes, rekomendacijas ir kitą su įvykiu susijusią informaciją.
* *Atstovauja šalies interesus tarptautinėse organizacijose* bei užtikrina Lietuvos Respublikos įsipareigojimų, nustatytų tarptautinėse sutartyse, vykdymą.

## Vadovai
* 1991–1992 m. Genadijus Lipunovas
* 1992–1997 m. Povilas Vaišnys
* 1997–2006 m. Saulius Kutas
* 2006 m. Kazys Žilys
* 2006–2009 m. Gytis Maksimovas
* Nuo 2012 m. Michail Demčenko

## Šaltiniai
* VATESI šiandien 

## Nuorodos
* Radioaktyviųjų atliekų tvarkymo agentūra 
* Lietuvos energetika
* Branduolinio ginklo neplatinimo sutartis

__INDEX__
Frances Hodgson Burnett

**Frensė Hodžson Bernet** (,1849 m. lapkričio 24 d. – 1924 m. spalio 29 d.) – anglų kilmės amerikiečių rašytoja, dramaturgė. Kūrė vaikams ir suaugusiems, tačiau į literatūros istoriją įėjo kaip vaikų literatūros klasikė. Žymiausių rašytojos kūrinių – „Mažasis lordas Fontlerojus“ (1886 m.), „Mažoji princesė“ (1905 m.) bei „Paslaptingas sodas“ (1911 m.) – populiarumas neblėsta iki šių dienų.

## Biografija

Frensė Hodžson Bernet gimė Mančesteryje. Buvo vidurinė atžala penkių vaikų šeimoje. Kartu su seserimis lankė seminariją, tačiau aukštojo išsilavinimo neįgijo. Nepaisant to, būsimoji rašytoja skaitė Šekspyro, Valterio Skoto, Čarlzo Dikenso ir kitų rašytojų kūrinius. Jau vaikystėje susidūrė su didžiuliais socialiniais kontrastais, stebėjo nepriteklius kenčiančių žmonių likimus – visa tai padarė įtaką ir rašytojos kūrybai.

1865 m. būsimosios rašytojos šeima dėl finansinių nepriteklių išplaukė į Ameriką. 1868 m., būdama aštuoniolikos, Frensė išsiuntė savo kūrybą moterų žurnalui ir gavo pirmąjį honorarą. Vėliau kūrybą siuntė ir į prestižinius leidinius.

1870 m. mirė rašytojos motina. 1873 m. Frensė Hodžson ištekėjo už Svono Berneto. Santuoka truko iki 1898 m. Svonas Bernetas buvo gydytojas, padėjo žmonai tvarkyti leidybinius reikalus, tačiau jųdviejų ryšys dėl skirtingo požiūrio į gyvenimą nebuvo tvirtas.

1874 m. Bernet pagimdė  sūnų Laionelį, o 1876 m. – Vivianą, su kuriuo rašytoja visą gyvenimą išlaikė tvirtą ryšį. Sūnus Vivianas paskatino Bernet parašyti žymiąją knygą „Mažasis lordas Fontlerojus“, kuri rašytojai atnešė pasaulinę šlovę.

Uždirbdama iš kūrybos, Bernet pradėjo dažnai keliauti į Europą, kur pabuvojo daugiau nei 30 kartų. Vėliau ištekėjo antrąjį kartą, tačiau ir antroji santuoka nebuvo laiminga. 1905 m. Frensė Hodžson Bernet priėmė Amerikos pilietybę. Mirė 1924 m., nesulaukusi savo 75–ojo gimtadienio.

## Kūryba

Parašė kelias dešimtis kūrinių suaugusiems, tačiau labiausiai išgarsėjo kūryba vaikams. Žymiausiuose kūriniuose vaikams Bernet pasakoja apie mažųjų galimybes keisti aplinkinį pasaulį bei nelaimingų žmonių likimus, asmenybę perkeičiančią gamtos galią, vidinį kilnumą ir stiprybę. 

Lietuviškai išleisti žymiausi Bernet kūriniai: „Mažasis lordas Fontlerojus“ (1886 m.), „Mažoji princesė“ (1905 m.) bei „Paslaptingas sodas“ (1911 m.).

## Nuorodos

* F. H. Bernet 150-osioms gimimo metinėms. ''Rubinaitis'', 1999 m. 
* Apie Frensę Hodžson Bernet enciklopedijoje ''Britannica'' (anglų k.)
Mažasis lordas Fontlerojus

**Mažasis lordas Fontlerojus** () – anglų kilmės amerikiečių rašytojos Frances Hodgson Burnett knyga, pirmą kartą vientisu leidiniu pasirodžiusi 1886 m. Tai žymiausias rašytojos kūrinys, atnešęs jai pasaulinę šlovę.

Pagrindinis istorijos herojus – septynmetis berniukas Sedrikas, vargingai gyvenantis su savo motina Amerikoje. Sedrikas – be galo mielas, išmintingas, žmones ir aplinką mylintis vaikas. Netikėtai paaiškėja, jog jo senelis –grafas Fontlerojus – nori paversti Sedriką lordu, nes šeimoje neliko kitų įpėdinių. Rūstus, griežto charakterio grafas pakviečia atvykti Sedriką ir jo motiną į Angliją. Pamažu senasis Fontlerojus susidraugauja su savo anūku ir pradeda keistis, tampa švelnesniu, atlaidesniu žmogumi.

Knyga „Mažasis lordas Fontlerojus“ iškelia vadinamąjį „žavaus vaiko“ prototipą, būdingą XIX a. pab.–XX a. pr. anglų ir amerikiečių vaikų literatūrai. Taip pat knyga pradėjo ištisą vaikų drabužių madą.

Pirmasis vertimas į lietuvių kalbą pasirodė dar 1937 m. Vėliau knyga kelis kartus perleista. Vertėjas – St. Kalvaitis.

## Šaltiniai
Palaihnihų kalbos

**Palaihnihų kalbos** – iš esmės išnykusi Šiaurės Amerikos indėnų kalbų šeima, kurios kalbos vartotos dabartinių JAV vakaruose, šiaurės rytų Kalifornijoje.

Palaihnihų kalbas bandoma jungti prie hipotetinės hokanų kalbų šeimos.

## Kalbos

Žinomos 2 palaihnihų kalbos:
* acugevių [atw] – išnyko 1988 m.
* ačomavių [acv] – 4 žm.

## Nuorodos
* Ethnologue klasifikacija
Plynaukštės penučių kalbos

**Plynaukštės penučių kalbos** – Šiaurės Amerikos indėnų kalbų šeima, kurios kalbos vartotos dabartinių JAV šiaurės vakaruose: šiaurės Kalifornijoje, vidurio vakarų Oregone, Vašingtone ir Aidahe.

Plynaukštės penučių kalbas bandoma jungti prie hipotetinės penučių kalbų šeimos.

## Kalbos

Žinomos 4 plynaukštės penučių kalbos:
* klamatų [kla] – išnyko 2003 m.
* molalų [mbe] – išnyko 1958 m.
* nez-persė [nez] – vartojama keleto senolių (2007 m.)
* sahaptinų [uma, waa, yak, tqn] – ~100 žm.

Seniau mėginta prie šios šeimos prijungti prastai aprašytą, XX a. pr. išnykusią kajusų kalbą [xcy].

## Nuorodos
* Ethnologue klasifikacija
Pomų kalbos

**Pomų kalbos** – Šiaurės Amerikos indėnų kalbų šeima, kurios kalbos vartotos indėnų pomų dabartinių JAV vakaruose – šiaurės vakarų Kalifornijoje (prie Rusų upės ir Skaidriojo ežero).

Pomų kalbas bandoma jungti prie hipotetinės hokanų kalbų šeimos.

## Kalbos

Žinomos 7 pomų kalbos:
* pietryčių (žemutinio ežero) pomų [pom] – 7 žm.
* rytų (Skaidriojo ežero) pomų [peb] – 1 žm.
* šiaurės rytų pomų [pef] – išnyko 1961 m.
* šiaurės pomų [pej] – išnyko 2005 m.
* vidurio pomų [poo] – 8 žm. (1996 m.)
* pietų pomų [peq] – 2 žm.
* kašajų (pietvakarių pomų) [kju] – 45 žm.

## Nuorodos
* Ethnologue klasifikacija
Šastų kalbos

**Šastų kalbos** – išnykusi Šiaurės Amerikos indėnų kalbų šeima, kurios kalbos vartotos dabartinių JAV šiaurės vakaruose – šiaurės Kalifornijoje ir pietų Oregone.

Šastų kalbas bandoma jungti prie hipotetinės hokanų kalbų šeimos.

## Kalbos

Žinomos 4 šastų kalbos:
* konomihų – išnykusi
* Naujosios upės šastų – išnykusi
* okvanučų – išnykusi
* šastų [sht] – išnyko XX a. pab.

## Nuorodos
* Ethnologue klasifikacija
Vintų kalbos

**Vintų kalbos** – iš esmės išnykusi Šiaurės Amerikos indėnų kalbų šeima, kurios kalbos vartotos indėnų vintų dabartinių JAV šiaurės vakaruose – šiaurės Kalifornijoje esančiame Sakramento upės slėnyje.

Vintų kalbas bandoma jungti prie hipotetinės penučių kalbų šeimos.

## Kalbos

Žinomos 4 vintų kalbos:
* vintų [wnw] – išnyko XX a. pab.
* nomlakių [nol] – iš esmės išnyko XXI a. pr.
* patvinų [pwi] – 1 žm. (2003 m.)
* pietų patvinų – išnykusi

## Nuorodos
* Ethnologue klasifikacija
Klajokliai-piemenys

**Klajokliai-piemenys** – klajokliškos visuomenės, kuriose verčiamasi gyvulininkyste. Joms būdinga keičiantis metų laikams persikraustyti su savo pusiau laikinais būstais, perginti savo gyvulius į naujas ganyklas. Tokia sankloda būdinga klajokliškoms bendruomenėms mažiau derlingose žemėse, tačiau neretai pastarosios užsiima ir žemdirbyste tam tikru mastu.

Klajokliai-piemenys gyvena daugiausia stepėse, dykumose, tundroje. Tokie piemenys vienoje vietoje įsikuria ilgesniam laikui (pvz., visam sezonui). Metų eigoje jie kartu su savo gyvuliais keliauja iš vienų ganyklų į kitas. Paprastai jie įsikuria tose pačiose vietose kaip ir praeitais metais. Tokių klajoklių gyvenamieji būstai daug patvaresni už medžiotojų-rankiotojų, tačiau yra laikini ir nesunkiai pergabenami (jurtos, palapinės). Klajokliai-piemenys dažnai sudaro tik dalį tautos, o kiti jos nariai gyvena sėsliai, verčiasi žemdirbyste, priešingai nei medžiotojai, kur keliauja ištisa gentis. Pavyzdžiai: mongolai, kirgizai, kalmukai (Vidurio Azija), beduinai, tuaregai, afarai, somaliai (Sachara), čiukčiai, samiai, nencai (poliariniai kraštai).

## Šaltiniai
Medžiotojai-rankiotojai

**Medžiotojai-rankiotojai** – visuomenės, kuriose verčiamasi rankiojimu, medžiokle ir žūkle. Medžiotojų ir rinkėjų bendruomenės paprastai būna klajokliškos ir negausios. Joms būdingas darbo jėgos pasiskirstymas pagal lytį. Didesnioji dalis maisto prirankiojama moterų, o vyrų sumedžiojamas grobis laikomas daugiau pagarbos dalyku. Nors šiauresnėse šalyse, kurioms būdinga skurdesnė augmenija, mėsa ir žuvis laikoma svarbesne suvartoto maisto dalimi.

Tokia santvarka buvo būdinga akmens amžiui, tačiau yra ir dabar išlikusių genčių, tebegyvenančių tradiciškai, ypač tų, kurios neturėjo sąlyčio su šiuolaikinių visuomenių atstovais. Daugiausia pastarųjų yra Brazilijoje bei kitose Pietų Amerikos šalyse ir Naujoje Gvinėjoje. Maždaug prieš 50 metų pasaulyje tokių bendruomenių būta žymiai daugiau, bet dauguma jų įsiliejo į šiuolaikinį pasaulį, tačiau kai kurios išsaugojo savo savitumą.

Jas antropologai tyrinėja itin kruopščiai. Nors dažniausiai patikslinama, kad šiuolaikinių visuomenių negalima lyginti su paleolito bendruomenėmis, dauguma antropologų ir archeologų vis dėlto gretina paleolito tautas su šių dienų arba neseniai gyvenusiomis tautomis. Pastarąsias būtų netikslinga lyginti, nes kai kurios iš jų buvo pasmerktos etniniam valymui arba į jų valdas buvo kėsintasi ūkininkų. Kad ir kaip būtų, jas vis vien bandoma gretinti, nes mažai terandama išlikusių senovės rinkėjų ir medžiotojų pėdsakų, kurie suteiktų žinių apie anuometinius žmones.

## Šaltiniai
Eimantas Stanionis

**Eimantas Stanionis** (g. 1994 m. rugpjūčio 17 d.) – Lietuvos boksininkas, Europos čempionas, olimpietis. WBA pusvidutinio svorio kategorijos Pasaulio čempionas

## Biografija
2010 m. Europos jaunimo čempionate Ukrainoje Stanionis pelnė bronzos medalį. 2012 m. Stanionis pirmą kartą tapo Lietuvos suaugusiųjų čempionu. 2013 m. pasaulio suaugusiųjų čempionate Stanionis pateko į antrąjį raundą, kuriame pralaimėjo atstovui iš Armėnijos ir iš tolimesnės kovos pasitraukė. 2014 m. Europos Sąjungos čempionate pelnė sidabro medalį. 2015 m. Stanionis tapo Europos čempionu. Tais pačiais metais pasaulio čempionate lietuvis užėmė 5-ąją vietą. 2016 m. Rio 2016 olimpinėse žaidynėse Eimantas nugalėjo kiną Liu Wei, bet aštuntfinalyje pralaimėjo prieš šių metų olimpinį vicečempioną Shakhramą Gijasova. 

## Įvertinimas

* 2022 m. 1-ojo laipsnio Santakos garbės ženklas

## Šaltiniai
Kėdainių kapinių koplyčia

**Kėdainių Dotnuvos gatvės kapinių Čapskių koplyčia–mauzoliejus** –  mauzoliejinė koplyčia, esanti Kėdainiuose, miesto šiaurės vakarinėje dalyje įsikūrusiose Dotnuvos gatvės kapinėse. Teritorija priklauso
Kėdainių Šv. Juozapo parapijai.

Koplyčia yra vietinės reikšmės kultūros paveldo objektas, 2012 m. įrašytas į LR kultūros vertybių registrą (unik. kodas ), architektūros paminklas. Stūkso kapinių centre. Yra rūsys su įrengtu kolumbariumu.

## Istorija

Grafo Marijono Čapskio 1845 m. pastatyta koplyčia buvo skirta šeimos narių palaidojimams. Žinių apie joje esančius palaidojimus trūksta. Beveik prieš dešimtmetį koplyčia buvo restauruota, tačiau jos vidus liko tuščias ir nebaigtas tvarkyti.

Aktyvūs kėdainiečiai, ypač lankantys artimųjų kapus, esančius Dotnuvos g. kapinėse, siekia, kad Čapskių koplyčia būtų teisiškai perduota parapijos žinion ir tarnautų kaip maldos namai. Joje būtų aukojamos Šv. Mišios už mirusiuosius ir svarbiomis tautai datomis, pagerbiamas kovotojų už tautos laisvę atminimas, nes kapinėse palaidoti 1919–1923 m. žuvę Lietuvos savanoriai. Galima būtų išnaudoti ir koplyčioje įrengtą kolumbariumą, kurio nišos šiuo metu tuščios, nors kažkada glaudė iškilių kraštiečių palaikus.

Kėdainių Šv. Juozapo parapija ne sykį kreipėsi į Vidaus reikalų ministeriją dėl koplyčios perėmimo, turi žodinius pažadus, kad ši koplyčia greičiausiai bus perduota bažnyčiai, leidžiant ją atnaujinti ir pritaikyti religinėms reikmėms. Anksčiau prašymas grąžinti koplyčią religinei bendrijai nebuvo savo laiku pateiktas iki 1996 m. kovo mėn.

## Architektūra

Koplyčios pastatas yra istorizmo laikotarpio su neogotikos elementais, kvadratinio plano, daugiau kaip 150 m², vienanavis, vieno aukšto su rūsiu–kolumbariumu. Dekoruotas portalas priekiniame pietvakarių fasade. Stogo forma dvišlaitė, su dekoratyviniu frontonėliu stogo viduryje, profiliuotu pastogės karnizu. Sienų angos ir nišos arkinės, su profiliuotais apvadais.
 
## Šaltiniai

## Nuorodos

* Tikintieji laukia koplyčios atgimimo
Josvainių koplyčia

**Josvainių kapinių koplyčia** – medinė koplyčia, esanti Kėdainių rajone, Josvainių  miestelio veikiančiose kapinėse, už 0,9 km į šiaurės vakarus nuo Josvainių Visų Šventųjų bažnyčios, prie kelio . Koplyčia stovi senųjų kapinių dalyje, pietų pusėje. Prieš ją, prie pagrindinio tako, stūkso raudonų plytų koplyčia–mauzoliejus su angelų skulptūromis ant stogo, priešingame kapinių kampe įrengtas Emilijos Statkovskos (1819-1836) kapas–mauzoliejus.  

Josvainių koplyčia prižiūrima, joje kasmet minimos Vėlinės. Pastatas stačiakampio plano, su trisiene apside ir prieangiu, vienanavis, be choro balkono. Viduje įrengtas puošnus altorius. Viršūnėse įtaisyti geležiniai kryžiai: galinis sunykęs (išlikęs strypas). Ant galinio kraigo suneštas gandralizdis.

## Istorija

Josvainių kapinių koplyčios pastatymo metai nėra žinomi. Manoma, kad ji kurį laiką galėjo būti maldos namais, kol XIX–XX a. sandūroje buvo statoma Josvainių bažnyčia.


Josvainių kapinės, koplyčios vidus.JPG|Viduje įrengtas altorius
Josvainių kapinės, koplyčia 2.JPG|Koplyčia 2016 m.
Josvainių koplyčia, 2019.JPG|Koplyčia 2019 m. (su gandralizdžiu)
Josvainių kapinės, koplyčios kryžius.JPG|Stogo kryžius


## Šaltiniai
Penučių kalbos

**Penučių kalbos** – hipotetinė Šiaurės Amerikos indėnų kalbų šeima, apimanti daug negausių indėnų kalbų šeimų vakarinėje Šiaurės Amerikos pakrantėje. Kadangi dauguma šiai šeimai priskiriamų kalbų mirė ir nebuvo išsamiai aprašytos, šios šeimos buvimą pagrįsti sunku.

Penučių kalbų hipotezę 1913 m. iškėlė Roland B. Dixon ir Alfred L. Kroeber. Pavadinimas atsirado pagal skaičiaus pavadinimą „du“, kuris vintų, maidų ir jokutsų kalbose skamba kaip *pen*, o jutų – kaip *uti*. 1916 m. penučių šeimos aprėptį praplėtė kalbininkas Edvardas Sepiras. XX a. vid. suabejota, ar penučių kalbų panašumai iš tiesų nulemti bendros prokalbės, ar yra kalbų maišymosi ir skolinių išdava. Visgi dabar linkstama sutikti, kad spėjama penučių kalbų šeima turi paveldėtų bendrybių.

## Kalbos
Penučių kalboms paprastai priskiriamos šios kalbų šeimos:

* pakrantės penučių:
** cimšų
** činukų
** Oregono pakrantės penučių:
*** alsėjų
*** sajuslajų
*** kusų
* žemyninės penučių:
** jokų-jutų:
*** jutų
*** jokutsų
** maidų
** plynaukštės penučių

Dėl vintų, takelmų ir kalapujų kalbų priklausomybės penučiams nesutariama.
Janas Tenčinskis (1470)

**Janas Tenčinskis** () (tarp 1408 ir 1410–1470 m. liepos 6 d.) – Krokuvos vaivada 1438–1459 m., Krokuvos kaštelionas nuo 1459 iki 1470 m.

Kilęs iš įtalingos Tenčinskių giminės. Ketvirčio amžiaus bėgyje buvo vienas įtakingiausių Lenkijos bajorų.

## Šeima
Buvo vedęs Barborą Dambrovską, nuo kurios turėjo sūnus: Andžejų, Zbignevą, Stanislavą, Sedivojų, Mikalojų ir Gabrielį. Taip pat turėjo dukteris: Barborą, Jadvygą ir Beatą.

## Nuorodos
* Tenčinskių genealogija  // Dynamiczny Herbarz Rodzin Polskich.
* Tenčinskių genealogija .

|-
Hokų kalbos

**Hokų kalbos** (arba ***hokanų kalbos***) – hipotetinė Šiaurės Amerikos indėnų kalbų šeima, kuriai priskiriama keletas negausių kalbų šeimų vakarinėje Šiaurės Amerikos pakrantėje, taip pat Grandės baseine ir Centrinėje Amerikoje. Dėl to, kad dauguma šiai šeimai priskiriamų kalbų mirė ir nebuvo išsamiai aprašytos, šios kalbų grupės buvimą pagrįsti sunku.

Hokų kalbų hipotezę iškėlė kalbininkas Edvardas Sepiras. Pavadinimas parinktas pagal skaičiaus „du“ tarimą skirtingose hokų kalbose: *c-oocj* serių k., *ha’k* ačomavių k., **xwak* jumanų prokalbėje ir kt.

Manoma, kad tai seniausios Kalifornijos kalbos, kurias vėliau iš dalies išstūmė penučių kalbos.

## Kalbos
Hokų kalboms priskiriamos šios kalbų šeimos ir kalbos (pagal Kaufmann, 1988):

* čimarikų
* janų
* karukų
* šastų-palaihnihų
** šastų
** palaihnihų
* pomų
* vašų
* eselenų
* salinanų
* jumanų-kočimių
* serių
* koahiltekų
* komekrudų
* tekistlaltekų
* chikakų

Prie hokų kalbų bandyta jungti čumašų kalbas bei dar XVIII a. išnykusią jurumangių kalbą Kolumbijoje, tačiau galimi ryšiai vėliau paneigti.
Eugenija Stravinskienė

**Eugenija Kirmonaitė–Stravinskienė** (1928 m. kovo 21 d. – 2004 m. sausio 14 d.) – vertėja, redaktorė. Iš švedų kalbos išvertė Astridos Lindgren, Selmos Lagerlöf, Marijos Gripės ir kitų žymių autorių kūrinių.

Gimė Klangių kaime, Jurbarko raj. Mokėsi Vilkijos gimnazijoje, 1951 m. baigė Vilniaus universitetą. Dirbo leidykloje „Vaga“ redaktore, verstinės literatūros skyriaus direktore bei vertėja.

Švedų kalbą išmoko savarankiškai. Išvertė daugiau nei 50 knygų, žymiausios: Astridos Lindgren „Broliai Liūtaširdžiai“, „Emilis iš Lionebergos“, „Pepė Ilgakojinė“, „Ronja, plėšiko duktė“; Marijos Gripės „Nepaprasta Agnesės Sesilijos istorija“, „Varpų metas“ ir kt.

## Nuorodos
* Eugenijos Stravinskienės atminimui. ''Literatūra ir menas'', 2004 m. 
* Eugenijos Stravinskienės atsiminimai
* Vertėja Eugenija Stravinskienė atsako į Elonos Varnauskienės klausimus, ''Rubinaitis'', 2003 m.
Jonas Feliksas Tarnovskis

**Jonas Feliksas Tarnovskis** (g. 1417 m. – m. 1484 m.) – Lenkijos bajoras – Liublino vaivada 1479-1484 m., Voinicos kaštelionas 1479 m., Vislicos 1465-1477 m., Biecko kaštelionas 1460-1465 m., karaliaus dvariškis 1454 m..

## Biografija
Krokuvos vaivados Jano Tarnovskio ir Elžbietos Šternebrkos sūnus. 

Biecko ir Vislicos kaštelionas, Liublino vaivada prieš 1480 metų gegužės 10 d. 

## Šeima
Vedė Aną Olesnicką, turėjo dukterį Aną ir sų Joną Feliksą Tarnovskį. 
## Išnašos

## Nuorodos

|-
Gabrielius Tenčinskis

**Gabrielius Tenčinskis** (g. 1574 arba 1575 m. liepos 23 d. – m. 1617 m.) – Karūnos didysis ginklininkas nuo 1603 m., Liublino vaivada nuo 1608.

## Biografija
Krokuvos vaivados Andžejaus Tenčinskio sūnus.  

Buvo pasiuntiniu į 1603 ir 1605 metų seimus.

## Šeima
Vedė Barborą Zbaraską, kuri mirė 1602 metais, po to vedė Elžbietą Radvilaitę (Mikalojaus Kristupo Radvilos Našlaitėlio dukterį), nuo kurios turėjo dukterį Sofiją.

## Išnašos

## Literatūra
* Opis historyczny parafii i miasta Staszów do 1918 r.. Staszów: Parafia Rzymsko-Katolicka, 1990.
## Nuorodos

|-
Vladislovas Rejus

**Vladislovas Rejus** (g. 1612 m., m. 1682 m.) – Liublino vaivada, Libusko ir Solotvinsko seniūnas, Karūnos dvaro paiždininkas, Krokuvos stalininkas. 

## Biografija
Andrejaus Rejaus sūnus, Mikalojaus Rejaus proanūkis. Studijavo Leideno ir Utrechto universitetuose.

Pžeclavo valdyrtojas. Berestečko mūšio 1651 metais, taip Varšuvos mūšio (1656) dalyvis. 

Po Jono ii Kazimiero Vazos abdikacijos 1668 metais, rėmė Fiodoro kandidatūrą į Lenkijos karkliaus sostą. Jono Sobieskio elektorius nuo Liublino vaivadijos 1674 metais.

## Šeima
Vedė Teofilę Horaiską, Zbignevo Horaiskio dukterį. Buvo kalvinistas, bet apie 1655 metus perėjo į katalikybę.

## Išnašos

|-
Audofleda

**Audofleda** – Frankų karaliaus Chlodvigo I sesuo. Apie 493 mūsų eros metus ji ištekėjo už ostgotų karaliaus Teodoriko Didžiojo. Ta santuoka leido sudaryti aljansą su frankais, o ištekinęs savo dukteris už burgundų, vandalų ir vestgotų valdovų jis susigiminiavo su visais stambiais barbarų vakarų karalystėmis. Teodorikas ir Audofleda turėjo vienintelę dukterį – Amalsuntą, kuri nuo 526 iki 534 metų kaip karalienė-regentė valdė ostgotų karalystę.

## Literatūra
# The Shorter Cambridge Medieval History. – Cambridge: University Press, 1966.
# A History of Early Medieval Europe 476–911 by Margaret Deanesly. – Methuen, 1960. – P. 41.
Spinello Aretino

**Spinelas Aretinas** (it. **Spinello Aretino**, tikr. *Spinello di Luca Spinelli*, apie 1346 – 1410 m.) – italų vėlyvosios gotikos, protorenesanso dailininkas iš Areco. 
 
## Biografija

Spinelas gimė apie 1346 m. Arece. Jis buvo kilęs iš vietos amatininkų, daugiausiai metalo dirbinių meistrų giminės. Pravardė *Aretino* reiškia „iš Areco“. Spinelas tikriausiai mokėsi pas vietos tapytoją Andrea di Nerio, kurio įtakos pėdsakų galima įžvelgti ankstyvojoje Spinelo freskoje „Šv. Marija ir šventieji su rėmėju“. Iškart po 1780 m. Spinelas Aretinas persikėlė į Luką, kur jo stilius buvo paveiktas vietos mokyklos dailininkų, ypač Angelo Puccinelli. 1384 m. dokumentuota Spinelo sukurta altorinė tapyba olivetiečių vienuolių bažnyčiai Lukoje. Didelis Spinelo tapybos poliptikas, kurio centrinė panelė (dabar dingusi) datuota 1385 m., buvo olivetiečių bažnyčioje Romoje. 

1386 m. Spinelas Aretinas dokumentuotas Arece ir 1387 m. − Florencijoje, kur jam buvo užmokėta už dviejų statulų projektus katedros fasadui. Maždaug tuo metu Florencijos Alberti giminė užsakė dailininkui du darbus: freskų ciklą Šv. Benedikto gyvenimo motyvais *San Miniato al Monte* bažnyčios vienuolyno zakristijoje (atliktas apie 1387−88 m.) ir ciklą Šv. Kotrynos Aleksandrietės gyvenimo motyvais *Santa Caterina in Antella* privačioje Alberčių oratorijoje už Florencijos ribų. 1390−1391 m. dailininkas sukūrė freskų ciklą Šv. Efezo ir Pontito gyvenimų tema ''Camposanto'' kapinėse Pizoje. Po to dirbo Florencijoje, kūrė freskų ciklą Šv. Jono Krikštytojo gyvenimo tema *Santa Maria del Carmine* bažnyčioje (neišlikęs). 1395−1397 m. dailininkas minėtas Arece.

1399−1401 m. Spinelas Aretinas vėl dirbo Florencijoje, bendradarbiavo ties didžiojo altoriaus kūrimu *Santa Felicita* bažnyčioje. 1404 m. pabaigoje dailininkas dirbo Sienoje, kur kūrė freskas vietos katedroje (neišlikusios). Svarbiausiu jo užsakymu buvo freskų ciklas popiežiaus Aleksandro III gyvenimo tema Sienos rotušėje (*Palazzo Pubblico*). Šiuose darbuose jam padėjo sūnus Parri Spinelli. Aretinas Spinelas mirė 1410 m. kovo 14 d. Arece. Savo kūryboje jis dažnai skolinosi idėjas iš kitų dailininkų, ypač iš Džoto, tačiau išvystė savą drąsų ir išraiškingą stilių, kuris paveikė vėlyvuosius Lorenzo Monaco ir Lorenzo Ghiberti gotikinius darbus, o jo dėmesys Džoto kūrybai ir monumentalumo pajautimas padarė įtakos Mazačui.

## Darbų galerija


Vaizdas:Spinello Aretino 006.jpg| „Šv. Nemezijus ir Šv. Jonas Krikštytojas“, apie 1385 m.
Vaizdas:Saint Benedict Spinello Aretino 010.jpg| Freskos Šv. Benedikto gyvenimo tema *San Miniato al Monte* bažnyčioje Florencijoje
Vaizdas:S. caterina all'antella, int. 01.JPG| Freskos *Santa Caterina in Antella* oratorijoje
Vaizdas:Spinello aretino, trittico della crocifissione, 1390-1410 ca. 03.JPG| „Nukryžiavimas“
Vaizdas:Spinello Aretino fresco - Palazzo Pubblico - Siena.jpg| Freskos popiežiaus Aleksandro III gyvenimo tema Sienos *Palazzo Pubblico* rūmuose


## Nuorodos

* Richard K. Emmerson. *Key Figures in Medieval Europe*. Routledge, − 2013, p. 606
* Encyclopaedia Britannica
The Life of Pablo

**The Life of Pablo** – septintasis studijinis amerikiečių hiphopo atlikėjo Kanye West albumas, išleistas 2016 m vasario 14 d. Albumo įrašymo darbai užtruko beveik trejus metus, West įrašinėjant dirbo su įvairiais prodiuseriais, taip pat albume dainas kartu atlieka tokie atlikėjai, kaip Kendrick Lamar, Rihanna, The Weeknd ir kiti. Įrašymo metu albumo pavadinimas buvo vis keičiamas – ankstesni pavadinimai buvo „So Help Me God“, „SWISH“, „Waves“ bei „T.L.O.P“.

Prieš albumo išleidimą West dar kartą pradėjo „GOOD Fridays“ singlų išleidimą, išleisdamas dainas „Facts“, „Real Friends“, „No More Parties in L.A.“ ir „30 Hours“. Daugumos dainų premjera įvyko Niujorke, „Madison Square Garden“ arenoje, West drabužių linijos „Yeezy Season 3“ pristatyme. Albumas buvo išleistas tik „Tidal“ platformoje. Po išleidimo West kas kiek laiko atnaujindavo dainas į jų naujas versijas. 2016 m. balandžio 1 d. albumas buvo išleistas ir kitose platformose.

„The Life of Pablo“ sulaukė daugiausia teigiamų kritikų įvertinimų. Kadangi „Tidal“ nusprendė neskelbti albumo perklausų skaičiaus, albumas pirmąją savaitę nepapuolė į JAV reitingus. Tačiau šis albumas pritraukė daugybę naujų „Tidal“ vartotojų, taip pat sulaužė piratavimo rekordus, kai per vos tris dienas albumas nelegaliai buvo parsiųstas daugiau nei 500 tūkstančius kartų.. Anot „Tidal“, per pirmąsias dešimt dienų albumo dainos buvo perklausytas per 250 milijonų kartų. Išleidus albumą kitose platformose, balandžio 12 d. jis debiutavo pirmojoje „Billboard 200“ reitingo vietoje. Tai buvo septintasis West albumas, pasiekęs pirmąją vietą, taip pat pirmasis, kuris reitingo viršūnę pasiekė išleistas tik transliavimo platformose. 2022 m. spalio mėnesio duomenimis, JAV parduota virš trijų milijonų albumo kopijų ir jis tapęs triskart platininiu.

2017 m. vykusiuose „Grammy“ apdovanojimuose „The Life of Pablo“ susilaukė nominacijos geriausio repo albumo kategorijoje, daina „Ultralight Beam“ – geriausio repo atlikimo, o „Famous“ – geriausios repo dainos.

## Dainų sąrašas

## Išnašos
Stanislavas Tarlo

**Stanislavas Tarlo**  (m. 1705 m.) – Karūnos tribunolo maršalka 1668 metais, Liublino vaivada 1689-1705, Zavichoisko kaštelionas 1684-1689.

## Literatūra

* Urzędnicy województwa lubelskiego XVI-XVIII w. Spisy". Oprac. Witold Kłaczewski i Wacław Urban. 1991, s. 217.
* Urzędnicy województwa sandomierskiego XVI-XVIII wieku. Spisy". Oprac. Krzysztof Chłapowski i Alicja Falniowska-Grabowska. Kórnik 1993, s. 217.
* Złota księga szlachty polskiej, r. XVIII, Poznań 1896, s. 129.

## Nuorodos

|-
Aleksandras Dževickis

**Aleksandras Dževickis**  (g. 1670 m., m. 1706 m.) – Karūnos Tribunolo vicemaršalka 1689 metais, Liublino vaivada 1705-1706, Liublino kaštelionas 1695-1705, Liublino pakamaris 1685-1695, Liublino pastalininkas 1680-1684. 

Augusto II Stipriojo šalininkas. 

Buvo sandomiro konfederacijos narys 1704 metais.
## Išnašos

## Literatūra
* Encyklopedya Powszechna Kieszonkowa, zeszyt X, Nakład druk i własność Noskowskiego, Warszawa 1888
Stanislovas Kurozvenskis

**Stanislovas Kurozvenskis** (, 1440–1482) – Lenkijos valstybinis veikėjas, karaliaus sekretorius, Karūnos pakancleris (1476–1479), Karūnos didysis kancleris (1479–1482).

## Biografija
Lenkijos bajorų Kurozvenskių giminės atstovas, herbo „Poraj“ savininkas. Vislicos kašteliono ir Liublino seniūno Kšeslavo Kurozvenskio (m. 1459) sūnus nuo santuokos su Eva Čarna. Broliai – Karūnos didysis kancleris Kšeslavas Kurozvenskis (1440–1503), Karūnos didysis iždininkas Petras Kurozvenskis (m. 1499), Liublino vaivada Dobeslavas Kurozvenskis (m. 1494/1496) ir Liublino vaivada Mikalojus Kurozvenskis (m. 1507).

Išsilavinimą gavo Jogailos universitete. 1461 metais tapo Krokuvos kanauninku, nuo 1468 metų – karaliaus sekretorius, 1471 metų – pirmasis karaliaus sekretorius.

Stanislovas Kurozvenskis dalyvavo eilėje diplomatinių misijų. 1476 metais jis gavo pakanclerio pareigybę, o 1479 metais tapo Karūnos didžiuoju kancleriu. Jis taip pat buvo Kelcų ir Gniezno kanauninku.
2016 m. Kinijos Grand Prix

**2016 m. Kinijos Grand Prix** – 3-iosios Formulės 1 2016 m. sezono lenktynės. Jos vyko balandžio 15-17 dienomis Shanghai trasoje. Tai buvo 13-tos Kinijos GP lenktynės.

Šiose lenktynėse buvo sugrąžinta senoji kvalifikacijos sistema, nes pirmose dvejose lenktynėse naudota iškritimo sistema sulaukė daug kritikos ir buvo atšaukta.

## Klasifikacijos

### Kvalifikacija

;Pastabos
* &mdash; Nico Hülkenberg gavo 3 starto pozicijų baudą už nesaugų automobilio išleidimą techninio aptarnavimo zonoje.
* &mdash; Pascal Wehrlein gavo leidimą startuoti lenktynėse, nors neparodė jokio laiko kvalifikacijoje.
* &mdash; Lewis Hamilton startavo iš rikiuotės galo po pavarų dėžės keitimo.

### Lenktynės

### Čempionato įskaitos

;Lenktynininkų įskaita

;Komandų įskaita

* Rodomos tik pirmos 5 įskaitų vietos.

## Šaltiniai
Laungjokudlis

**Laungjokudlis** ( – „ilgasis ledynas“) – antras pagal dydį Islandijos ledynas (didžiausias Vatnajokudlis). Ledyno plotas – 953 km². Ledynas yra vakarinėje šalies dalyje, Islandijos aukštumų centrinėje dalyje, netoli Eiriksjokudlio ledyno. Laungjokudlis yra maždaug 50 km ilgio ir 15-20 km pločio. Ledyno tūris – 195 km³, o storis – 580 m. Aukščiausia vieta, virš jūros lygio, iškilusi 1450 m.

Laungjokudlis yra netoli Islandijos veikiančių ugnikalnių zonos.

Laungjokudlio požeminiai vandenys įteka į Tingvadlavatno ežerą. Išteka intakai, įtekantys į Kvitos upę.

## Galerija

Langjökull Abyss.jpg
Hveravellir 01.jpg
Hveravellir 02.jpg
Zigmantas Miškovskis

Markgrafas **Zigmantas Gonzaga-Miškovskis** (; 1562–1615) – Karūnos didysis maršalka nuo 1603 m., Voinicos kaštelionas, 1-mas Pinčuvo ordinatas (1601–1615), Krokuvos generalinis seniūnas (nuo 1608 m.), Piotrkovo, Novokorcino, Colecko ir Horodoko seniūnas.

## Biografija

Lenkijos bajorų Miškovskių giminės atstovas, herbo „Jasterebec“ savininkas. Karaliaus rūmininko ir Karūnos burgrafo Zigmanto Miškovskio (m. 1578) ir Beatos Pšerembskos sūnus. Broliai – Žarnovo kaštelionas Jonas (m. 1591), Ravos vaivada Petras (m. 1600/1601) ir Osvencimo kaštelionas Aleksandras (m. 1617)

Vadovavo „karališkai“ partijai, kuri palaikė Zigmanto III Vazos politiką ir jo planus stiprinant karaliaus valdžiai. 1597 metais, būdamas Mantujoje su savo broliu Aleksandru, buvo priimtas į Gonzagų giminę. Popiežius Klemensas VIII davė jam markgrafo titulą ir tai buvo vienintelis kartas tarp ATR bajorų atstovų. 1601 metais Karūnos seimui sutinkant įkūrė Pinčiuvo ordinaciją.

1604 m. kovo 15 d. dalyvavo slaptoje Lžedimitrijaus audiencijoje pas karalių Zigmantą III. Be Miškovskio susitikime pas karalių dalyvavo – vyskupas Petras Tylickis (vėliau kancleris), Simonas Rudnickis, taip pat Lietuvos didysis raštininkas Gabrielius Vaina.

## Šeima
Buvo vedęs Elžbietą Boguš (m. 1643), nuo santuokos su kuria turėjo tris sūnus ir vieną dukterį:

* Janas Miškovskis (m. 1621), 2-ras Pinčuvo ordinatas, Novokornico seniūnas
* Ferdinandas Miškovskis (m. 1647), 3-čias Pinčuvo ordinatas, Grodecko seniūnas
* Vladislavas Miškovskis (m. 1658), 4-tas Pinčuvo ordinatas Braclavo, Sadomiro ir Krokuvos vaivada, Grodeco, Drachimo, Mostsko ir Medicko seniūnas
* Ana Miškovska, Mikalojaus Komarovskio žmona

## Išnašos

## Nuorodos
Veit Stoß

**Vitas Štosas** (, , 1438 arba 1447 – 1533 m.) – Vokietijos vėlyvosios gotikos skulptorius, medžio drožėjas, tapytojas, graveris. 
 
## Biografija
Vitas Štosas gimė, skirtingais tvirtinimais, 1438 arba 1447 m. Švabijoje. Mokėsi Niurnberge. Tarp 1477 ir 1496 m. daugiausiai dirbo Lenkijoje, Bohemijoje ir Vengrijoje.

Reikšmingiausiu jo kūriniu buvo didysis altorius, sukurtas 1477−89 m. iš dažytos liepos medienos Švč. Mergelės Marijos bažnyčioje Krokuvoje. Teigiama, kad tai yra didžiausias gotikinis altorius.

Kitais V. Štoso žymiais projektais buvo Lenkijos karaliaus ir LDK didžiojo kunigaikščio Kazimiero medinis kapas Vavelio katedroje ir kardinolo Zbignievo Olesnickio marmurinis kapas Gniezno katedroje.

1496 m. grįžo į Niurnbergą, kur patyrė didžiulį 1265 guldenų nuostolį spekuliuodamas variu. 1503 m. jis sufabrikavo vekselį. Suktybei išaiškėjus skulptorius buvo paženklintas į abu skruostus ir jam uždrausta išvykti iš miesto. 1504 m. V. Štosas visgi pabėgo ir trumpai dirbo Miunerštade, spalvojo T. Rymenšneiderio Šv. Marijos Magdalenos altorių ir sukūrė 4 tapybos epizodus jo sparnuose Šv. Kilijono tema. Tai buvo vieninteliai V. Štoso dokumentuoti tapybos darbai.

Vėliau grįžo į Niurnbergą ir su imperatoriaus Maksimilijono tarpininkavimu pratęsė karjerą. 1505−1507 m. sukūrė Šv. Andriaus medinę skulptūrą Šv. Sebaldo bažnyčios chore. V. Štosas daug dirbo vietos privatiems užsakovams ir bažnyčioms, kūrė graviūras. Įspūdingiausiu jo kūriniu buvo „Angelų pasveikinimas“ (1517−1518), pakabintas Šv. Lauryno bažnyčios choro lubose. Prasidėjus reformacijai šis darbas 1529 m. buvo uždengtas ir tokiu išliko iki 1806 m. V. Štosas 1520−1523 m. sukūrė Šv. Marijos altorių karmelitų vienuolynui, kurį užsakė jo sūnus Andreas, kuris buvo vienuolyno prioru. Prasidėjus reformacijai ir 1525 m. paleidus vienuolyną V. Štosui už šį kūrinį nebuvo užmokėta (1543 m. perkeltas į Bambergo katedrą). V. Štosas dirbo bent iki 1532 m. ir mirė 1533 m. Niurnberge.

## Darbų galerija



Vaizdas:Ołtarz Wita Stwosza-851.JPG| Didysis altorius Vavelio katedroje Krokuvoje
Vaizdas:Kraków Krucyfiks Wita Stwosza.jpg| „Nukryžiuotasis“, Švč. Marijos bazilikoje Krokuvoje
Vaizdas:Sant'andrea di veit stoss, legno grezzo di tiglio, 1506 ca.JPG| „Šv. Andrius“ Šv. Sebaldo bažnyčioje Niurnberge 
Vaizdas:Nürnberg — GNM 2013-09-07 Mattes (40).JPG| „Tobijas ir arkangelas Rafaelis“


Vaizdas:Nürnberg Lorenzkirche Engelsgruß 001.JPG| „Angelų pasveikinimas“ (Geroji Naujiena) Šv. Lauryno bažnyčioje Niurnberge
Vaizdas:BambergDom-VeitStossAltar.JPG| Šv. Marijos altorius Bambergo katedroje
Vaizdas:Muttergottes Veit Stoss Nuernberg um 1500 Lindenholz GNM Nuernberg-1.jpg| „Šv. Marija su Kūdikiu“



## Nuorodos

* Richard K. Emmerson. *Key Figures in Medieval Europe*. Routledge, − 2013, p. 609-610
* Encyclopaedia Britannica
Stefanas Komorovskis

**Stefanas Komorovskis** (m. prieš 1750 m. gegužės 9 d.) – Karūnos artilerijos majoras, Belsko stalininkas 1732 metais, pasiuntinys į 1748 metų seimą nuo Belzo vaivadijos. 

## Literatūra

* *Dyaryusze sejmowe z wieku XVIII.T.I. Dyaryusz sejmu z r.1748. Diaria comitiorum Poloniae saeculi XVIII i Diarium comitiorum anni 1748* wydał Władysław Konopczyński, Warszawa 1911, s. 304.
* *Urzędnicy województwa bełskiego i ziemi chełmskiej XIV-XVIII wieku. Spisy*. Oprac. Henryk Gmiterek i Ryszard Szczygieł. Kórnik 1992, s. 238.
Juozapas Potockis (1764)

Grafas **Juozapas Potockis** (1695–1764) – ATR valstybinis veikėjas, Lvovo kaštelionas (1760–1764), Ščižisko ir Čorštino seniūnas.

## Biografija

Lenkijos magnatų Potockių giminės atstovas, herbo „Piliawa“ savininkas. Haličo pakamario ir Smolensko vaivados Aleksandro Jono Potockio (m. 1714) vyresnysis sūnus nuo antros santuokos su Tereza Tarlo. Lenkijos rašytojo Pavalo Stefano Potockio anūkas ir Antano Mykolo Potockio brolis.

1760 metais gavo Lvovo kašteliono pareigybę ir tapo Baltojo erelio ordino kavalieriumi.

## Šeima
Buvo vedęs du kartus. 1730 metais pirma santuoka buvo su Konstancija Morštyn, nuo santuokos su kuria turėjo vienintelę dukterį:

* Mariana Potocka, Vavolnicos seniūno Stanislavo Malachovskio žmona.

1736 metais antrą kartą vedė Pelagiją Potockytę (m. po 1794), Griboveco ir Tlumačo seniūno Jurgio Potockio (m. 1747) dukterį nuo antros santuokos su Konstancija Podberezka (m. 1730). Vaikai:

* Ignotas Potockis (1738–1794), Kanevo, Gliniansko seniūnas, po to Krokuvos kanauninkas
* Juozapas Makarijus Potockis (m. 1821), Haličo ir Čorštino seniūnas
* Dominykas Potockis (m. 1803), Sokolniko seniūnas
* Petras Pranciškus Potockis (1745–1829), Čorštino seniūnas, Potockių pulko šefas
* Pavelas Potockis, Krokuvos kanauninkas
* Kajetonas Potockis (m. 1793), Gniezno ir Krokuvos kanauninkas
* Jonas Potockis, Kanevo seniūnas
* Pelagija Mariana Potocka, Lietuvos didžiojo raikytojo Zigmanto Grabovskio žmona.

## Nuorodos
Tomas Žilinskas (1977)

**Tomas Žilinskas** (g. 1977 m. birželio 27 d. Vilniuje) – Lietuvos teisininkas ir politinis veikėjas.

## Biografija

1995 m. baigė Vilniaus Naujininkų vidurinę mokyklą, 1997 m. – Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijos Vilniaus aukštesniąją policijos mokyklą, 2002 m. – Vilniaus universiteto Istorijos fakultetą, 2013 m. – Mykolo Riomerio universitetą.

1996–1997 m. Transporto policijos valdybos aerouostų policijos komisariato Viešosios policijos poskyrio policininkas. 1997–2001 m. Policijos departamento prie Vidaus reikalų ministerijos Transporto policijos tarnybos Štabo inspektorius, Personalo skyriaus vyresnysis inspektorius. 2001–2003 m. departamento Tarptautinio bendradarbiavimo ir Europos integracijos tarnybos inspektorius, vyresnysis inspektorius, komisaras inspektorius.

2003–2006 m. Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijos Tarptautinių ryšių ir Europos Sąjungos departamento direktoriaus pavaduotojas. 2006–2009 m. Lietuvos Respublikos teisėsaugos atašė Lietuvos nuolatinėje atstovybėje Europos Sąjungoje. 2009 m. Lietuvos policijos generalinio komisaro patarėjas. 2009–2016 m. Vidaus reikalų ministerijos Viešojo saugumo politikos departamento direktorius.

2016 m. – vidaus reikalų ministras.

2017-2019 m. Lietuvos geležinkelių Prevencijos departamento Verslo saugos skyriaus vadovas.

Nuo 2019 m. Avia Solutions Group (CY) PLC Rizikų valdymo departamento direktorius.
## Išnašos

|-
Prokopas Lesniovolskis

**Prokopas Lesniovolskis** (m. 1653 m.) – Palenkės vaivada 1652-1653, Palenkės kaštelionas 1646-1652, Bransko seniūnas 1622-1645.

## Literatūra

* Urzędnicy podlascy XIV-XVIII wieku. Spisy". Oprac. Ewa Dubas-Urwanowicz, Włodzimierz Jarmolik, Michał Kulecki, Jerzy Urwanowicz. Kórnik 1994, s. 176.
Ignotas Feliksas Moravskis

**Ignotas Feliksas Moravskis** (g. 1744 m. – m. 1790 m.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės karinis ir politinis veikėjas, LDK kariuomenės karininkas: Pirmosios LDK nacionalinės kavalerijos brigados rotmistras, generolas majoras (1768 m.), 2-osios Lietuvos divizijos generolas majoras (1777 m.), 2-osios Lietuvos divizijos vadas, generolas leitenantas (1783 m.), Vyriausiojo Lietuvos tribunolo maršalka (1783/1784 m.), Lietuvos didysis raštininkas (1783-1787 m.), Abiejų Tautų Respublikos Seimų narys. 

Karinę karjerą pradėjo kaip Radvilų dvaro milicijos karininkas. Radomo konfederacijos dalyvis. 

1784 metais apdovanotas Baltojo erelio ordinu, 1777 metais tapo Švento Stanislovo ordino kavalieriumi. Apdovanotas Bavarijos Liūto ordinu. 

Palaidotas Nesvyžiuje.  

## Literatūra

* Jarosław Gdański, Mariusz Machynia, Czesław Srzednicki, Kamil Stepan, Wojsko Koronne. Formacje Targowicy, szkolnictwo wojskowe. Varia, Uzupełnienia, Kraków 2003,
* Kawalerowie i statuty Orderu Orła Białego 1705-2008, 2008
* Henryk P. Kosk, Generalicja polska t. II, Pruszków 2001
* Mariusz Machynia, Valdas Rakutis, Czesław Srzednicki, Wojsko Wielkiego Księstwa Litewskiego, Kraków 1999