open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kaškai

**Kaškai** (*Kaška*, vėliau *Kasku*, *Gasga*), dar žinomi kaip **Kaskai**, **Kaškėjai** – senovės tauta II tūkst. pr. m. e. gyvenusi Mažojoje Azijoje, jos šiaurinėje dalyje, dar vadinamoje Pontu. Jos naudotos kaškų kalbos kilmė nėra identifikuota, nors kai kurių tyrėjų laikoma gimininga šiaurės vakarų Kaukazo kalboms, kaip ir hatų kalba.

## Pavadinimai

Kaškų pavadinimas aptinkamas įvairių tautų įrašuose. Egiptiečiai juos žinojo kaip *Keškeš*, dantiraščiu jų pavadinimas buvo užrašomas *ga-as-ga*. Luvių kalba jie buvo žinomi kaip *Kasku* ar *Gasga*. Dabartine gruzinų kalba jie žinomi kaip ქაშქები *Kaškebi*. 

Manoma, kad kaškų pavadinimas susijęs su senoviniu adygų (čerkesų) etninomu: *gašk* (Գաշք, senovės armėnų kalba), *kašag* (senovės gruzinų kalba), *kasachija* (Bizantijos graikų kalba), *kašak* (arabų kalba) ir *kosog* (senovės rusų kalba).
## Istorija

Manoma, kad Bronzos amžiaus gyventojai Ponto regione buvo hatai, ir čia stovėjo jų miestai Nerikas ir Zalpuva. Vėliau vakarinę regiono dalį apgyvendino indoeuropiečiai palai. Kaškai pirmą kartą minimi hetitų šaltiniuose XV a. pr. m. e., kuomet jie nusiaubė šiaurines imperijos teritorijas ir užėmė Neriko, Zalpuvos, Kamamos miestus. Jie tapo pagrindine kliūtimi hetitams išplėsti savo teritorijas į šiaurę ir pasiekti Vidinę jūrą.

XIV a. pr. m. e. prieš Supiluliumą I, kaškai susivienijo su vakarinėmis hetitų kaimynėmis Išuva ir Hajasa-Azi, o tada sudegino hetitų sostinę Hatušą ir greičiausiai Sapinuvą. Tuo metu 12 kaškų genčių susivienijo vadovaujami Pijapilio. Tačiau hetitų valdovas Supiluliumas juos sutriuškino ir susigrąžino Hatušą. Karai su kaškais tęsėsi per visą XIV a. Valdant Muršiliui II, kaškai vėl įsiveržė į šalį. Ir nors hetitų armija nugalėjo juos ir jų vadą Pihhuniya parsivežė į sostinę, jų grėsmė augo. Dėl to hetitai statė gynybines užtvaras prie savo šiaurinių ribų.

XIII a. pr. m. e. valdant Muvataliui II, kaškai užėmė Hatušą dar kartą ir privertė hetitus perkelti sostinę į pietus, į Tarhuntasos miestą. Šiaurėje kovoti liko tik Mutavalio sūnus Hatušilis III, kuris ilgainiui vėl nustūmė šiaurinius priešus ir susigrąžino sostinę. Vėliau jis pats tapo valdovu.

XII a. pr. m. e. kaškai buvo viena iš tautų, dalyvavusių galutinai sunaikinant hetitų imperiją. Kartu su muškiais, jie užplūdo Kapadokiją (hetitų valstybės širdį). Ten jie susikirto su kitais to meto užkariautojais - Asirijos imperija. Pastarųjų valdovas Tiglat-Pileseras I nugalėjo kaškus, ir šių vardas išnyko iš istorijos. Manoma, kad dalis kaškų galėjo migruoti į šiaurės rytus, kur susimaišę su vietos gyventojais dalyvavo Kolchidės įkūrime.
Antanas Pšezdzieckis

**Antanas Pšezdzieckis** (, 1718 m. Trakuose – 1772 m. kovo 28 d. Varšuvoje) – 1764–1773 m. Lietuvos pakancleris, 1752–1764 m. Lietuvos referentas, 1750–1752 m. Lietuvos pataurininkiai, 1739–1750 m. Lietuvos didysis raštininkas, 1752 m. Minsko vaitas.

## Biografija

Gimė 1718 m. Trakuose. Baigė Vilniaus universitetą. 1733 m. dalyvavo Stanislovo Leščinskio rinkimuose. Vėliau tapo Vyriausiojo Lietuvos Tribunolo deputatu. 1740, 1744, 1748, 1750, 1752 ir 1754 m. buvo ATR seimo narys. 1757 m. rugpjūčio 3 d. apdovanotas Baltojo erelio ordinu. Buvo Čartoriskių šeimos remėjas. 1764 m. prisidėjo prie Čartoriskių konfederacijos ir dalyvavo konvokaciniame seime, dalyvavo Stanislovo Augusto Poniatovskio rinkimuose. Priklausė Baro konfederacijai. 1770 m. rugpjūtį buvo pagrobtas rusų. Mirė 1772 m. kovo 28 d. Varšuvoje.

## Šeimair vaikai
Vedė kunigaikštytę Kateriną Oginskaitę, Trakų vaivados, kunigaikščio Juozapo Tado Oginskio (1700–1736) ir Anos Višnioveckos dukterį. Vaikai:

* Mykolas (1747–1799), grafas Juodoje Saloje, Lietuvos didysis raštininkas, Pinsko seniūnas 
* Augustas Dominykas (1760–1782), grafas Zaslave, Minsko seniūnas 
* Konstancija, Lietuvos didžiojo kanclerio Joachimo Liutauro Chreptavičiaus (1729–1818) žmona nuo 1766 metų 
* Elena (1753–1821), paskutinio Vilniaus vaivados, kunigaikščio Mykolo Jeronimo Radvilos (1744–1831) žmona 
* Mariana, Lietuvos armijos generolo-majoro Ignoto Tyzenhauzo (1760–1822) žmona 

Po tėvo mirties vyresnysis sūnus Mykolas Pšezdzieckis išvažiavo į Podolę, o jaunesnysis – Augustas Dominykas liko Lietuvoje.

## Literatūra
* Jerzy Dygdała, Antoni Tadeusz Przezdziecki, w: Polski Słownik Biograficzny, t. XXIX, 1986, s. 51-54.

|-
Izaokas Trakietis

**Izaokas Trakietis** (1533 m. Trakuose, Lietuvos Didžioji kunigaikštystė – 1594 m.) – Lietuvos karaimų kilmės mokytojas, teologas, filosofas. Europoje žinomas kaip 1593 m. parašyto poleminio kūrinio *Tikėjimo stiprinimas* autorius. Parašė veikalą, nagrinėjantį Senąjį Testamentą – pagrindinį karaimų religijos tekstą. Taip Lietuvoje XVI a. antrojoje pusėje buvo padėti pagrindai Biblijos studijoms, vertimui ir interpretavimui. Parašė didaktinį eilėraštį *Kai lietus nuplaus* (Jamhur juvsa), kur visi žodžiai prasideda raide *j*.

Kūrinyje *Tikėjimo stiprinimas* pateikė Karaimų nuomonę ir net savarankišką krikščionių ir jų religijos vertinimo koncepciją. Tai vienintelis žinomas LDK sukurtas ir iš čia paskleistas anlikrikščioniškos religinės polemikos veikalas. Jį sudaro dvi viena kitą papildančios dalys. Pirma – poleminė, sudaryta klausimų ir atsakymų forma bei skirta mozaizmui ginti nuo krikščionių priekaištų ar jų teiginių interpretacijai. Antra – kritiška krikščionybės dogmų analizė remiantis Naujuoju Testamentu. Izaokas Trakietis perėmė reformatų polemikos su žydais taktiką.

## Literatūra
* WGraetz, Heinrich, History of Jews, The Jewish Publication Society of America, Philadelphia, 1894, vol. IV.
* Ben-Sasson, H. H., ed., A History of the Jewish People, English translation, Cambridge, Massachusetts, 1976. ISBN 0-674-39731-2
* Nemoy, Leon, "Troki, Isaac ben Abraham, " in Encyclopaedia Judaica, Second Edition, Farmington Hills, Michigan, 2007, vol. 20, pp. 155–156. ISBN 978-0-02-865948-0

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Gyvenimo būdas ir veikla
Duresio apygarda

**Duresio apygarda** () – viena iš 36-ių Albanijos apygardų, esanti šalies vakarinėje dalyje. Priklauso Duresio apskričiai. 242 801 gyventojas (2010 m. duomenys). Plotas – 433 km². Administracinis centras – Duresis. Ribojasi su Kurbinio, Krujės, Tiranos ir Kavajės apygardomis. Vakaruose apygardos krantus skalauja Adrijos jūra.

## Savivaldybės
Duresio apygarda sudaryta iš 10 savivaldybių:
* Duresis
* Džfzotajas
* Gepalajas
* Išemis
* Katund i Ris
* Maminas
* Manėzas
* Rašbulis
* Suktas
* Šijaku
Inara

**Inara** – hetitų ir huritų mitologijoje stepių laukinių gyvūnų deivė, audrų dievo Tešubo/Tarhunto duktė. Graikų mitologijoje ji atitinka  'žvėrių šeimininkė', kuri graikų mituose yra Artemidė. Inaros motina, spėjama, buvo Hebatė, o jos brolis – Saruma.

## Mitai
Po to, kai drakonas Ilujanka įveikė audrų dievą, šis paprašė Inaros, kad ši surengtų puotą (manoma, Purulio šventę). Inara nutarė puotą panaudoti kaip priemonę privilioti ir nugalėti Ilujanką, kuris buvo jos tėvo pagrindinis priešas. Ji pasinaudojo mirtinguoju (Hupasijas iš *Zigaratta*), kurį patraukė tapdama jo meiluže. Drakonas ir jo šeimyna šventėje prisivaišino kiek tilpo, tad visiškai prisigėrė. Tada Hupasijas juos tvirtai surišo virvėmis. Tada Inaros tėvas užmušė Ilujanką.

Inara ant uolos pastatė namą ir atidavė jį Hupasijui. Ji vienai dievai išvyko, paliepusi jam nežiūrėti pro langus, nes jis gali pamatyti savo šeimą. Tačiau Hupasijas pro langą pažiūrėjo ir pamatęs savo šeimą ėmė prašyti leisti jam grįžti namo. Nėra žinoma, kas nutiko po to. Vienas spėjimas yra kad Inara užmušė Hupasiją už nepaklusimą jai ar už išpuikimą, kitas, kad jam buvo leista grįžti pas savo šeimą.

Deivė motina Hanahana buvo pažadėjusi Inarai žemės ir vyriškį. Bet po to Inara dingo. Jos tėvas, padedamas Hanahanos su bite, jos ieškojo. Ši istorija primena Demetros ir jos dukros Persefonės istoriją graikų mituose.

## Nuorodos
Kaukinės ežeras (Žiedelis)

: *[[Žiedelis|Žiedeliu]] dar vadinamas ežeras Plungės raj.*

**Kaukinės ežeras** (kitaip **Žiedelio ežeras**) – nedidelis ežeras, telkšantis Kaišiadorių rajono ir Elektrėnų savivaldybės paribyje, Žiežmarių apylinkės seniūnijoje, Kaukinės kaime, apie 4 km į šiaurę nuo Beižionių. Priklauso Nemuno mažųjų intakų (su Nemunu) baseinui, hidrologinis nr. 10031149. Ežeras yra hidrografinis kraštovaizdžio objektas, patenkantis į Kaukinės botaninio-zoologinio draustinio teritoriją. LR Aplinkos ministerijos paskelbtas saugomu gamtos paveldo objektu 1999 m.

Gali būti pasiekiamas žvyrkeliu per mišką iš kelio , pasukant Sutartiškėse, kur stovi kelio ženklas su nuoroda link jo „3 km“. Saugomas objektas pažymėtas informacine lenta, pakrantės prižiūrėtos, aplink jį stūkso kelios sodybos. Pritaikytas poilsiui – į vandenį nutiesti tilteliai. Pakrantėje pastatytas kryžius vietos partizanų atminimui. Rytinėje ir šiaurinėje pusėje auga du dideli saugomi medžiai – Kaukinės liepos. Iš rytų pusės prateka Spengla.

Ežero plotas – 1,2 ha, gylis – 14-18 metrų. Forma beveik tobulas apskritimas: ilgio ir pločio santykis 120x120 m. Altitudė 160,4 m. Krantai žemi. Gyvena tiktai menkavertės žuvys. Ežeras nenutekantis. Spėjama, kad tai vienintelis vandens telkinys šalyje, atsiradęs nukritus meteoritui. Požeminių šaltinių maitinamo ežero vanduo šaltesnis nei kitur.

## Legendos

Danguje netikėtai pasirodęs kaukiantis ugnies kamuolys, kuris trenkėsi į miško tankmę. Toje vietoje nuo sprogimo atsivėrė didžiulė skylė, o aplinkui kilometro spinduliu išvirto ir sudegė miškas. Aplinkui atsiradusį ežerėlį apsigyveno žemdirbiai, tai vietovei davę Kaukinės vardą.

Žiedelis priklauso tai ypatingai vandens telkinių grupei, apie kuriuose pasakojama, kad jų gylio negalima matuoti. To nedera daryti dėl dviejų priežasčių – pirma, ežeras pyksta matuojamas, antra, kažin ar jis apskritai turi dugną… Kalbama, kad vienas vyras bandė išmatuoti ežero gylį. Jis prakirto eketę ir leido vadeles gilyn. Atėjo vakaras ir vyras dar nebaigė matuoti, mat tas vadeles kažkas traukė žemyn. Žmogus nuėjo namo, palikęs viską prie ežero. Naktį jis susapnavo, kad ežeras jam pasakė: „Jeigu nori mane išmatuoti, tai aš kasmet imsiu po žmogų“.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Sąrašas:Kaišiadorių rajono ežerai
* Saugomų teritorijų valstybės kadastras  
* Kaukinės ežeras „Žiedelis“
* Kaukinės ežeras Gamtos kataloge
Kuch Kuch Hota Hai

**Kuch Kuch Hota Hai** (, ) – 1998 m. pasirodžiusi Bolivudo romantinė komedija, laikoma vienu sėkmingiausiu visų laikų filmų. Režisierius, prodiuseris ir scenarijaus autorius – Karan Johar. Filme vaidino tokie žymūs Indijos aktoriai kaip Shah Rukh Khan, Kajol, Rani Mukerji, Salman Khan.

Juosta filmuota trijose šalyse – Indijoje, Škotijoje bei Mauricijuje. „Kuch Kuch Hota Hai“ pelnė ne vieną apdovanojimą, o filmo dainų įrašai parduoti milijoniniais tiražais. Tai buvo pirmasis Bolivudo filmas, patekęs į Juntinės Karalystės populiariausių filmų dešimtuką.

## Siužetas

Naratyvą sudaro dvi dalys. Pirmoji – meilės trikampis, užsimezgęs universiteto studentų miestelyje. Pagrindinis veikėjas Rahulis Khanna įsimyli universiteto direktoriaus dukterį Tiną Malhotrą, kuri grįžta iš Londono į Indiją baigti mokslų. Rahulį slapta yra įsimylėjusi ir jo geriausia draugė nutrūktgalvė Andžali Šarma, tačiau vaikinas apie tai nė nenutuokia. Rahulis ir Tina galiausiai susituokia, o Andžali meta studijas universitete bei grįžta į gimtąjį miestą. Neilgai trukus Tina pastoja ir pagimdo dukrą, tačiau pati dėl gimdymo metu kilusių komplikacijų miršta. Ji palieka savo dukteriai aštuonis laiškus, kurių turinį mažylė tegali sužinoti per savo gimtadienius. Prieš mirdama, Tina paprašo Rahulio, kad naujagimė būtų pavadinti Andžali.

Prabėga aštuoneri metai. Per savo gimtadienį mergaitė perskaito jau paskutinį motinos laišką, kuriame Tina paprašo dukters tėvą sutaikyti su universiteto laikų drauge Andžali. Buvusi nenuorama Andžali Šarma per prabėgusius metus labai pasikeitė – tapo moteriškesnė, subrendo bei susižadėjo su Amanu Mehra, kurio iš tiesų nemyli. Andžali Khanna, padedama močiutės, sužino, kad buvusi Rahulio draugė dirba vaikų stovykloje. Mergaitė ten nuvyksta. Neilgai trukus Andžali Šarma supranta, kad ši mergaitė – Rahulio duktė ir kad Tina yra mirusi. Į stovyklą atvyksta ir Rahulis. Čia jis supranta, jog giliai širdyje visada mylėjo universiteto laikų draugę. Visgi Andžali Šarma nusprendžia išvykti iš stovyklos ir kuo greičiau susituokti su Amanu. Rahulis jaučiasi sugniuždytas, tačiau ryžtasi atvykti į mylimosios vestuves. Čia jis atskleidžia tikruosius savo jausmus. Amanas, matydamas, jog sužadėtinė jo nemyli, atsisako ją vesti ir laimina Andžali bei Rahulio sąjungą. Galiausiai jiedu susituokia.

## Dainos

* *Kuch Kuch Hota Hai* 
* *Koi Mil Gaya* 
* *Saajanji Ghar Aaye* 
* *Kuch Kuch Hota Hai (liūdna versija)* 
* *Yeh Ladka Hai Deewana* 
* *Tujhe Yaad Na Meri Aayee* 
* *Raghupati Raghav* 
* *Ladki Badi Anjaani Hai* 

## Nuorodos

* IMDb informacija
Hanahana

**Hanahana** (*Hannahannah*, iš  'senelė') – huritų ir hetitų deivė motina, susijusi su ikišumerine deive Inana. Hanahana būdavo tapatinama su huritų deive Hebate. 
*Christopher Siren* rašė, kad Hanahana susijusi su Gulsesėmis. 

## Mitai
Dingus dievui Telipinui (*Telepinu*) jo tėvas audrų dievas Tarhuntas (dar žinomas kaip Tešubas), pasiskundė Hanahanai. Ši tada pasiuntė jį ieškoti dingusio jo sūnaus, o kai šis neradęs pasidavė, ji pasiuntė Telipino ieškoti bitę. Bitė ieškomąjį rado ir sustiprino bei apvalė jį gildama jam į plaštakas bei pėdas, nušluostydama jo akis ir pėdas vašku. 

Hanahana parekomendavo audrų dievui sumokėti jūrų dievui už šio dukrą nuotakos mokestį, kad Telipinas galėtų ją vesti. 

Deivė Inara po pokalbio su Hanahana praėjus kuriam laikui dingo. Iš audrų dievo apie tai sužinojusi Hanahana, padedama savo moterų padėjėjų, ima ieškoti Inaros. Matyt, Hanahana kaip ir Demetra, apimta pykčio priepuolio, buvo dingusi iš pasaulio. Kol jos nebuvo motinos ir gyvulių patelės nustojo rūpintis savo vaikais.

Deivės pykčiui atlėgus ji grįžo, ir motinos vėl rūpintis savo vaikais. Kitas būdas malšinti jos pyktį buvo deginti žabus. 

Pagal žinomus tekstus galima suprasti, kad Hanahana tarėsi su saulės dievu ir su karo dievu. Tačiau didelė dalis šių tekstų yra nerasta.

## ''Hannahannah'' nesusijusi su bibline ''Hannah''
Nors *Hannahannah* skamba panašiai kaip biblinis vardas *Hannah* (*Hannah* buvo pranašo Samuelio motina), kaip kanaanitų deivės Anatos (*Anat*) bei krikščioniškosios šv. Onos (*Saint Anne*) vardai, tačiau tai tėra sutapimas. 
Vardas  yra visai kitos, semitiškos kilmės. 

## Nuorodos

* * Christopher Siren
Aloyzas Šarlovskis

**Aloyzas Šarlovskis** (1845 m. gruodžio 2 d. Žvirgždėje, Rusijos imperija – 1911 m. gegužės 29 d. Krokuvoje, Rusijos imperija) – istorikas, daug dėmesio skyręs Ivano Frankivsko miesto istorijos tyrimams, 1863 m. sukilimo dalyvis.

## Biografija

Gimė 1845 m. gruodžio 2 d. Žvirgždėje, Ignoto Šarlovskio ir Onos Giniotaitės šeimoje. Mokėsi Kėdainių ir Kauno gimnazijose. Dalyvavo 1863 m. sukilime Trakų apylinkėse. 1863 m. gegužės 31 d. mūšyje prie Valkininkų sužeistas. Grįžęs gydytos į namus buvo suimtas ir su tėvu uždarytas į kalėjimą Trakuose. Paleistas išvyko mokytis į Krokuvos universitetą filosofijos. 1874-1906 m. dirbo mokytoju Lvove, Ivano Frankivske ir Krokuvoje. Ilgą laiką dirbdamas Ivano Frankivske domėjosi miesto istorija ir parengė kelias publikacijas miesto istorijos tematika. Mirė 1911 m. gegužės 29 d. Krokuvoje, palaidotas Krokuvos Rakovickių kapinėse. Dukra Helena Halecka taip pat buvo istorikė. 

## Darbai

* *Rok 1863. Ze wspomnień Rosyanina*, Poznań 1884.  
* *Krótki rys dziejów powszechnych. Przerobienie Karola Ploetz'a, dokonane przez Alojzego Szarłowskiego i Juljana Sutowicza* , Kraków 1886. 
* *Rys historyczny miasta Stanisławowa*, Stanisławów 1887.
* *Stanisławów i powiat  stanisławowski pod względem historycznym i geograficzno – statystycznym*, Stanisławów 1887.
* *Wpływ Polski na Moskwę w wieku XVII*, Kraków 1892. 
* *Z dziejów etnografii rosyjskiej*, Kraków 1893. 
* *Z dziejów Państwa Kościelnego 755 - 1846 - 1870 ze szczególnym uwzględnieniem zaboru Państwa Kościelnego*, Kraków 1903.  
* *Od absolutyzmu do konstytucji w Rosji (1548—1905)*, Kraków 1906.

## Nuorodos

* Biografija (lenk.) 

## Literatūra
* Zbigniew Romek, Szarłowski Alojzy [w:] Słownik historyków polskich, pod red. M. Prosińskiej -Jackl, Warszawa 1994, s. 506-507.
* Agata Barzycka, Szarłowski Alojzy (1845-1911), powstaniec styczniowy, historyk [w:] Polski Słownik Biograficzny, t. 47 (z. 192), Kraków – Wrocław 2011, s. 105-106.
Telipinas

**Telipinas**, *Telepinas* (*Telipinu*, *Telepinu*) – žemės ūkio dievas hetitų mitologijoje. Jis buvo audrų ir vaisingumo dievo sūnus.

Telepino mitas yra vienas iš senovinių hetitų mitų apie Telepiną, kuriam dingus augalų derlingumas ir gyvulių vislumas smarkiai sumažėja. Dievai, norėdami nutraukti sumaištį ir pasaulio nykimą, ieško Telepino, bet jų paieškos nesėkmingos. Deivė motina Hanahana pasiunčia bitę jo ieškoti. Bitė jį suranda, sugilia jį ir tepa vašku. Dievas supyksta ir ima siautėti pasaulyje. 

Galop magijos deivė Kamrusepa, nuramina Telepiną, o jo pyktį perkelia Požeminio pasaulio įėjimo saugotojui. 

Kitame mito variante mirtingasis dvasininkas išmeldžia, kad visas Telepino pyktis būtų perkeltas į bronzines talpykles požeminiame pasaulyje, iš kurio niekas negali pasprukti.

## Nuorodos
Kalina Skłodowska-Antonowicz

**Kalina Sklodovska-Antonovič** (1923 m. kovo 18 d. Taujankuose, Lietuva – 2003 m. liepos 9 d. Torūnėje, Lenkija) – etnografė, polonistė, muziejininkė. 

## Biografija

Gimė 1923 m. kovo 18 d. Taujankuose, Stanislovo ir Zofijos Abramovičiūtės šeimoje. Mokėsi Kauno Adomo Mickevičiaus gimnazijoje. Dalyvavo Lietuvos lenkų skautų veikloje. 1939 m. liepą su skautais išvyko į Voluinę, nacius užpuolus Lenkiją padėjo internuotiems kariams. 1941 m. baigė Kauno gimnaziją ir kartu su broliu Zbigniew Skłodowski pasitraukė į pogrindinę veiklą. Kauno apylinkėse rinko slaptą informaciją lenkų pasipriešinimo pogrindžiui. 1945 m. lapkritį emigravo į Torūnę. 1946 m. sausį pradėjo studijuoti filosofiją Mikalojaus Koperniko universitete. 1948 m. liepą pradėjo dirbti vietos etnografijos muziejuje. Kartu su Torūnės etnografinio muziejaus įkūrėja Maria Znamierowska-Prüfferowa rinko eksponatus į muziejų. Surinko daug eksponatų ir parašė nemažai darbų apie Pomeranijos ir Kujavijos regionus. 1976 m. tapo Torūnės apskrities muziejaus vadove. 1970-1980 m. Torūnės universitete dėstė lietuvių kalbą. 1982 m. išėjo į pensiją. Mirė 2003 m. liepos 9 d. Torūnėje. 

## Darbai

* *Łowiectwo ludowe na tle zbiorów Muzeum Etnograficznego w Toruniu* (Toruń 1961)
* *Rolnictwo i transport okolic Kruszwicy* w (Zarys etnograficzny okolic Kruszwicy, red M.Znamierowska-Prüfferowa, Toruń 1964)
* *Zbieractwo, łowiectwo, hodowla* ( przewodnik , komentarz do wystawy stałej, Toruń 1969)
* *Obrzędy i zwyczaje doroczne na Kujawach* (Lit. Lud.-Kujawy, PTL 1963 nr 4, zeszyt 2)
* *Rok obrzędowy na Pałukach* (*Ziemia. Prace i Materiały Krajoznawcze* 7, 1971)

## Nuorodos

* Biografija (lenk.) 

## Literatūra

* Etnografowie i ludoznawcy polscy, t. 2 (oprac. Hanna Muzalewska-Alexandrowicz), Wrocław; Kraków, PTL w Krakowie, 2007 s. 1-4
* K. Minczykowska, Na wieczną wartę odeszli od nas - Kalina Anna Antonowicz, "Biuletyn Fundacji Archiwum i Muzeum Pomorskie Armii Krajowej oraz Wojskowej Służby Polek", 2003, nr 2/45, s. 49-50
* Hanna Maciejewska-Marcinkowska, Barbara Kukowicz-Wirowska, Kalina Anna Skłodowska-Antonowicz (1923-2003). Polonistka, etnograf, kustosz Muzeum Etnograficznego i Muzeum Okręgowego w Toruniu, "Rocznik Muzeum Okręgowego w Toruniu", t. 16, 2007, ISSN 0495-923-X, s. 146-147
Kamrusepa

**Kamrusepa** (*Kamrusepa*, *Kamrušepa*) – hetitų gydymo ir magijos deivė. Ji yra jūros dievo Arunos motina. Ji minima Telipino mite apie dingusį augalijos dievą.

Pagal hetitų mitologiją ji ėmėsi padėti žmonėms atlikti ritualą, kuris numalšins įpykusio dievo Telipino pyktį. Savo rituale ji panaudojo tokius ingredientus kaip kedro esencija, sultys, pelai, grūdai, sezamas, figos, alyvuogės, vynuogės, tepalai, salyklas, medus, grietinėlė ir aliejus. Baigdama ritualą ji paaukojo 12 saulės dievų avinų ir nukreipė Telipino pyktį į Požeminį pasaulį.

## Nuorodos
Hutenos

**Hutenos** (*Huten*) huritų mitologijoje, **Gulsesos** (*Gul Ses, Gul-Shesh, Gulshesh, Gul-ashshesh*) hetitų mitologijoje – likimo deivės. 

Panašios į skandinavų mitologijos Nornas bei graikų mitologijos Moiras.
Saruma (dievas)

**Saruma**, *Šaruma* () – audrų dievo Tešubo ir deivės Hebatės sūnus, deivės Inaros brolis. 
Saruma pradžioje buvo huritų dievas, kurį vėliau į savo panteoną perėmė hetitai. 

Šio dievo vardu buvo pavadintas ir vienas hetitų princas *Ašmi-Šarruma*, karaliaus Arnuvando I (*Arnuwanda I*) sūnus.

## Vardas
Žodis *Sarruma* reiškia 'kalnų karalius'.

## Mitai
Saruma buvo audrų dievo Tešubo ir deivės Hebatės sūnus. Jis dažnai buvo vaizduojamas jodinėjantis ant tigro, ginkluotas kovos kirviu. Ilujankos bareljefe, rastame Malatijoje ir datuojamame 1050-850 m. pr. m. e. (eksponuojamas Anatlijos civilizacijų muziejuje Ankaroje) jis pavaizduotas už tėvo nugaros. Jo žmona buvo drakono Ilujankos duktė.

## Nuorodos
Zbigniew Skłodowski

**Zbignev Sklodovski** (1920 m. sausio 1 d. Taujankuose, Lietuva – 1942 m. birželio 13 d. Aukštuosiuose Paneriuose, Trečiasis Reichas) – žvalgybininkas, karininkas.

## Biografija

Gimė 1923 m. kovo 18 d. Taujankuose, Stanislovo ir Zofijos Abramovičiūtės šeimoje. Mokėsi Kauno Adomo Mickevičiaus gimnazijoje. Dalyvavo Lietuvos lenkų skautų veikloje. 1936 m. ir 1937 m. dalyvavo Lenkijos žvalgybininkų kursuose Lenkijoje. Grįžęs į Lietuvą verbavo Ukmergės ir Panevėžio lenkų mokyklų auklėtinius. Prisidėjo prie lenkų skautų organizacijų įkūrimo Kėdainiuose ir Kaune. Naciams užpuolus Lenkiją padėjo Lietuvoje internuotiems lenkų kareiviams. 1940 m. pavasarį išrinktas sukarintos lenkų skautų organizacijos Lietuvoje vadovu. 1941 m. organizavo slaptus karinius mokymus lenkų jaunimui. Padėjo lenkų kariams pabėgti iš Pravieniškių darbo stovyklos. 1942 m. sausio pabaigoje suimtas Lietuvos saugumo policijos ir Gestapo Vilniaus geležinkelio stotyje. Buvo kankinamas ir tardomas Lukiškių kalėjime, 1942 m. birželio 13 d. sušaudytas Aukštuosiuose Paneriuose.


Vaizdas:Jedna z tablic upamiętniająca pomordowanych Polaków w Ponarach.jpg|Paminklas Paneriuose sušaudytiems lenkams


## Išnašos

## Literatūra

* K. Bojko – Na drodze do najwyższych ideałów – "Mag. Wileński" 1999, nr 1 s. 11–16
* K. Jarzembowski – Chorągwie wschodnie "Szarych Szeregów" – Harcerstwo miesięcznik ZHP, Warszawa ISSN0438-6019
* J. Kozakiewicz, R. Mackiewicz – Podokręg ZWZ/AK Kowno Inspektorat E – Zeszyt Historyczny Okręgu Wileńskiego AK "Wiano" - wyd. poszerzone 1993 r.
* J. Jabrzemski – Harcerze z Szarych Szeregów – s. 206–207 Wydawnictwo Naukowe PWN, Warszawa 1997
Alfredas Širmulis

**Alfredas Širmulis** (1938 m. vasario 22 d. Žilvičiuose – 2013 m. gruodžio 3 d. Vilniuje) – Lietuvos dailės istorikas, Vilniaus dailės akademijos profesorius.

## Biografija
Gimė 1938 m. vasario 22 d. Žilvičiuose. Valstybiniame dailės institute (dab. Vilniaus dailės akademija) 1974 m. įgijo menotyrininko specialybę. Ten pat 1977–2009 m. skaitė visuotinės meno istorijos, senovės meno istorijos ir lietuvių liaudies meno istorijos paskaitas. Ilgą laiką vadovavo VDA Studentų meno draugijai. Buvo Akademijos fakultetų dekanas. A.Širmulis yra paskelbęs daugiau kaip 20 mokslinių straipsnių, monografiją „Lietuvos kūrybos tradicijų keliu: lietuvių liaudies XIX a. akmeniniai memorialiniai paminklai“ (1981 m., monografija parengta kandidatinės disertacijos pagrindu), išleido vadovėlį aukštosioms mokykloms „Lietuvių liaudies memorialiniai paminklai“. Mirė 2013 m. gruodžio 3 d. Vilniuje.

## Nuorodos
* Mirė Vilniaus dailės akademijos profesorius A.Širmulis
Tadeusz Jasudowicz

**Tadeuš Karolis Jasudovič** (Tadeusz Karol Jasudowicz, g. 1944 m. rugpjūčio 2 d. Urnėžiuose, Lietuvos TSR) – teisininkas, Mikalojaus Koperniko universiteto profesorius.

## Biografija

Gimė 1944 m. rugpjūčio 2 d. Urnėžiuose. 1947 m. kartu su tėvais ištremtas į Krasnojarsko kraštą. 1955 m. gruodžio 29 d. atvyko į Lenkiją. 1961 m. baigė Lėciaus mokyklą. 1966 m. Mikalojaus Koperniko universitete baigė teisės studijas. 1972 m. tapo teisės mokslų daktaru. Nuo 1990 m. Torūnės universiteto žmogaus teisių katedros vedėjas. Nuo 1993 m. UNESCO žmogaus teisių tarybos narys. Nuo 1994 m. JTO žmogaus teisių komiteto narys. 1997 m. tapo profesoriumi. 

## Darbai

* *Uznanie za persona non grata we współczesnym prawie dyplomatycznym* (1975)
* *Wpływ zmiany okoliczności na obowiązywanie umów międzynarodowych: norma rebus sic stantibus* (1977)
* *Zagadnienie europejskiego "lex specialis" w świetle aktu końcowego KBWE* (1983)
* *Normy regionalne w prawie międzynarodowym* (1983)
* *Odmowa służby wojskowej prawem człowieka* (1987)
* *W obronie dostępu Polski do morza: (na tle sporu polsko-niemieckiego o prawnomiędzynarodowy status wód Zatoki Pomorskiej) * (1989)
* *Zasada dobrego sąsiedztwa w Karcie Narodów Zjednoczonych* (1989)
* *Losy obywatelstwa polskiego na Ziemi Wileńskiej* (1991)
* *Widmo krąży po Europie : bezprawie paktu Ribbentrop-Mołotow* (1993, ISBN 8385149260)
* *Śladami Ehrlicha: do Pawła Włodkowica po naukę o prawach człowieka * (1995, ISBN 8385149597)
* *Administracja wobec praw człowieka* (1996, ISBN 8385709908)
* *Demokratyczne państwo prawne in statu nascendi: w 20-lecie trudnych początków transformacji ustrojowej i prawnej* (2010, redakcja, ISBN 9788389914347)

## Nuorodos

* Biografija (lenk.)

## Literatūra

* Sławomir Kalembka (red.): Pracownicy nauki i dydaktyki Uniwersytetu Mikołaja Kopernika 1945-2004. Materiały do biografii. Toruń: Wydawnictwo Uniwersytetu Mikołaja Kopernika, 2006, s. 302-303. ISBN 83-231-1988-0.
Aruna

**Aruna** (*Aruna*) – jūros dievas hetitų mitologijoje, gydymo ir magijos deivės Kamrusepos sūnus. Žodis  taip pat reiškia 'jūra'.

## Vardas
Aiškinant vardo *Aruna* kilmę siūlomi įvairūs variantai:
* Didelė tikimybė, kad šio vardo kilmė tokia pati kaip ir Vedų dievo Varunos. 
* Kita siūloma rekonstrukcija yra  ar  'Juodoji jūra'.
* *Aruna* kilęs iš hatiško vietovardžio *Arianna*.
* Vardas susijęs su  ar  'judinti, maišyti'. todėl jis tos pačios kilmės kaip ir .

## Nuorodos

* Volkert Haas: *Die hethitische Literatur*, Walter de Gruyter GmbH & Co. KG, Berlin 2006, pages 115 f., 117 f., 153 ff., 160, ISBN 978-3-11-018877-6
Elbasanio apygarda

**Elbasanio apygarda** () – viena iš 36-ių Albanijos apygardų, esanti šalies centrinėje dalyje. Priklauso Elbasanio apskričiai. 224 689 gyventojai (2010 m. duomenys). Plotas – 1 372 km². Administracinis centras – Elbasanis. Ribojasi su Tiranos, Libraždžio, Gramšio, Kučovės, Liušnės ir Pekinio apygardomis.

## Savivaldybės
Elbasanio apygarda sudaryta iš 23-jų savivaldybių:
* Belešis
* Bradašešas
* Cėrikas
* Elbasanis
* Fierzė
* Funarė
* Gergjanis
* Ginaris
* Gostimė
* Gracenas
* Grekanis
* Kajanis
* Klosis
* Labinot Fušė
* Labinot Malis
* Molasis
* Papėras
* Rasė
* Šalėsis
* Širganis
* Šušicė
* Treganis
* Zavalinė
Fierio apygarda

**Fierio apygarda** () – viena iš 36-ių Albanijos apygardų, esanti šalies pietvakariuose. Priklauso Fierio apskričiai. 199 442 gyventojai (2010 m. duomenys). Plotas – 785 km².
Administracinis centras – Fieris. Ribojasi su Liušnės, Beračio, Malakasterio bei Vliorės apygardomis. Vakaruose apygardos krantus skalauja Adrijos jūra.

## Savivaldybės
Fierio apygarda sudaryta iš 17-os savivaldybių:
* Cakranis
* Dėrmenas
* Fieris
* Frakulis
* Kumanas
* Kurjanas
* Levanas
* Libofšė
* Mbrostaras
* Patosis
* Portėzas
* Kendėras
* Roskovecas
* Ruždis
* Strumas
* Topojė
* Žarėzas
Klėriškių II akmuo

**Klėriškių II akmuo** – antrasis iš dviejų masyvių riedulių, stūksančių Klėriškėse, Nemaitonių seniūnijoje, Kaišiadorių rajone. Savivaldybės saugomu geologiniu gamtos paveldo objektu paskelbtas 1992 m.

Akmuo stūkso atvirame lauke, kalnelyje prie kelio , netoli sankirtos su keliu , Kaukinės miško prieigose. Pažymėtas informacine lentele. Riedulys ne vietinis, atvilktas melioratorių iš pamiškės ir pastatytas visu ūgiu šalikelėje. Akmens aukštis – 265 cm, plotis – 190, ilgis – 380. Pagal aukštį ir ilgį jam atitenka ketvirta vieta tarp rajone rastų akmenų. Būdinga pilka forma ir pilka kristalų spalva.

## Duomenys

* Ilgis – 3,80 m
* Plotis – 1,90 m
* Aukštis – 2,65 m

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras  
* Nemaitonių seniūnijos gamtos paveldo objektai
Teonimas

**Teonimas** (iš  'dievas +  'vardas'), *dievavardis* – dievybės vardas (tikrinis daiktavardis). Teonimus tiria viena iš onomastikos šakų. 

Visuomenės dievų vardų tyrimas naudingas aiškinantis jų kalbos kilmę, jų požiūrį į tuos dievus. Teonimų tyrimai buvo labai naudingi nustatant įvairių indoeuropiečių kalbų giminingumą. 

## Nuorodos
Ben Cramer

**Ben Cramer** (g. 1947 m. vasario 17 d. Amsterdame) – olandų pop muzikos dainininkas.

1967 metais įrašė debiutinę dainą „Zai zai zai“, kuri tapo hitu, Nyderlandų Top 40 užėmusiu #7 vietą. Vėliau atlikėjas išleido sėkmingus singlus „Dans met mij“ ir „De Clown“.

1970 m. Cramer dalyvavo Nyderlandų Eurovizijos atrankoje su daina „Julia“, kuri užėmė ketvirtą vietą. Į atranką grįžo 1973 metais, nacionaliniame finale atlikęs keturias dainas, iš kurių Eurovizijai buvo pasirinkta „De oude muzikant“'. 1973 m. Eurovizijos konkurse, vykusiame balandžio 7 dieną Liuksemburgo mieste, Ben Cramer tarp 17 dalyvių užėmė 14 vietą.

Atlikėjas dar kartą bandė patekti į Euroviziją – 1981 metais, tačiau su dainomis „Retour“ ir „Marianne“ nacionaliniame finale užėmė atitinkamai aštuntą ir dešimtą vietas.

1989 metais atliko Juan Perón vaidmenį miuzikle „Evita“.

## Nuorodos

* Oficiali svetainė (olandų k.)

|-
Shira Gorshman

**Šira Kušnur-Goršman** (1906 m. balandžio 10 d. Krakėse, Rusijos imperija – 2001 m. balandžio 4 d. Aškelone, Izraelis) – Lietuvos žydų kilmės trumpų istorijų rašytoja, rašiusi Jidiš kalba.

## Biografija

Gimė 1906 m. balandžio 10 d. Krakėse, neturtingoje šeimoje. Jau šešiolikos susilaukė dukters ir persikėlė į Kauną, kur įsitraukė į sionistinę veiklą. 1924 m. išvyko gyventi į Palestiną, kur dirbo įvairius sunkius darbus žydų naujakurių kolonijose. 1928 m. išvyko į Krymą, kur su grupe kitų žmonių bandė įkurti agrikultūrinę koloniją. Kryme susipažino su Mendl Gorshman, su kuriuo vėliau susituokė ir apsigyveno Maskvoje, kur ji pradėjo rašyti. Jos darbai buvo spausdinami Kijevo ir Maskvos žydų laikraščiuose. 1990 m. išvyko gyventi į Izraelį, kur ir mirė 2001 m. balandžio 4 d. Aškelone.  

## Darbai

* *Der koyekh fun lebn* (Gyvenimo jėga) 
* *33 noveln* (33 istorijos) 
* *Lebn un likht* (Gyvenimas ir šviesa), 
* *Yontef in mitn vokh* (Pusės savaitės atostogos), 
* *Oysdoyer* (Rezistencija), 
* *Khanes shof un rinder* (Chanos avis ir karvės), 
* *Ikh hob lib arumforn* (Aš mėgstu svajoti) 
* *Vi tsum ershtn mol* (Kaip pirmą kartą) 
* *On a gal* (Be pagiežos)

## Nuorodos

* Biografija (angl.)
Apaliunas

**Apaliunas** – dievas, laikytas Vilusos (spėjama, kad tai Troja) globėju.

## Vardas
Manoma, kad teonimas  yra atspindys vardo **Apeljōn*, kuris buvo ankstyvoji vardo *Apollo* ('Apolonas') forma. Tai gali būti spėjama lyginant  (Arkadijos-Kipro dialektas) ir  (dorėnų dialektas).

Luviška etimologija aiškina, kad *Apaliunas*, t. y., *Apollo*, reiškia 'gaudantis spąstais', galbūt tai reiškia 'medžiotojas'.

## Ryšiai su Troja
Apaliunas buvo vienas dievų, garantavusių taikos sutartį, pasirašytą apie 1280 m. pr. m. e. Vilusos valdovo Alaksando (dažnai laikomo mitologiniu Iliono (Trojos) Pariu ir didžiojo hetitų karaliaus Muvatalio II. Jis buvo vienu iš trijų dievų, minėtų kaip miesto šalininkai. Pagal Homerą Apolonas buvo Iliono miesto sienų statytojas, dievas, rėmęs Troją.

Toliau į rytus nuo luvių kalbos arealo buvo žemės, kur buvo žinomas huritų dievas *[[Aplu]]*, kuris sukeldavo marą arba, jei išmelsdavo, apsaugodavo nuo jo. Tuo šis dievas priminė *[[Apollo Smintheus]]* ('pelių Apoloną'), garbintą Trojoje ir Senovės Tenede. *Apollo Smintheus*, atsakydamas į trojėnų maldas, sukėlė tarp achajų marą (tai aprašyta Iliados pradžioje).
Keliama mintis, kad Aplu kilęs iš akadų *Aplu Enlil* (kas reiškia 'Enlilio sūnus'). Šiuo titulu vadintas dievas Nergalis, sietas su Babilono saulės dievu Šamašu ir su maru.

## Nuorodos

* Latacz, Joachim, 2001. *Troia und Homer: Der Weg zur Lösung eines alten Rätsels.* (Munich)
* Korfmann, Manfred, "Stelen auf den Toren Toias: Apaliunas – Apollon in Truisa – Wilusa?,” in Güven Arsebük, M. Mellink, and W. Schirmer (eds.), *Light on Top of the Black Hill. Festschrift für Halet Cambel* (Istanbul) 1998:471-78. Stel outside the supposed gates of Troy.
Arinitė

**Arinitė** (*Arinniti*), *Arina* (*Arinna*) – hetitų saulės deivė, dar žinoma kaip *[[Arina|Arinos]] saulės deivė*. Arinos miestas buvo svarbiausia šios deivės kulto vieta. 

Ji buvo svarbiausia iš trijų hetitų panteono saulės dievybių. Kitos dvi dievybės buvo UTU *nepisas* ('dangaus saulė') ir UTU *taknas* ('žemės saulė').

Kai kuriuose šaltiniuose ji minėta kaip vyriausioji dievybė vietoje savo vyro audrų dievo Tešubo. Ši pora ir jų vaikai į hetitų panteoną pateko iš hatų panteono. 

Arinos deivė būdavo laikoma ir viršiausia chtonine (žemės) deive. Ji buvo susiliejusi su huritų deive Hebate.

XIV a. pr. m. e. antroje pusėje karalius Muršilis II ypatingai garbino Arinos saulės deivę.

## Nuorodos
Arina

**Arina** (*Arinna*) – stambus hetitų religinio kulto centras, kuriame garbinta saulės deivė. Manoma, kad tai buvo Arinitė (*Arinniti*), vadinta dUTU URU*Arinna* 'Arinos saulės deivė'. Arina buvo netoli hetitų sostinės Hatušo. Vardu *Arina* vadino ir pačią deivę Arinitę.

XIV a. pr. m. e. antroje pusėje karalius Muršilis II ypatingai garbino Arinos saulės deivę.

## Nuorodos

* G. Güterbock, *An Addition to the Prayer of Muršili to the Sungoddess and Its Implications*, Anatolian Studies (1980).
Somalis olimpinėse žaidynėse

**[[Somalis]] [[olimpinės žaidynės|olimpinėse žaidynėse]]** debiutavo 1972 m. ir nuo 1984 m. vasaros žaidynių siuntė savo sportininkus dalyvauti beveik visose paskesnėse žaidynėse. Šalis dar nėra dalyvavusi žiemos olimpinėse žaidynėse. Somalis, kaip ir daugelis kitų Afrikos šalių, boikotavo 1976 m. vasaros olimpiadą bei prisidėjo prie JAV vadovaujamo boikoto 1980 m. vasaros olimpiadai. Nepaisant besitęsiančio Somalio pilietinio karo, šalis sugebėdavo išsiųsti po nedidelę grupelę sportininkų į kiekvienas žaidynės nuo 1996 m. Visgi nemaža dalis Somalio sportininkų pabėgo iš šalies ir varžėsi už kitą šalį.

Somalio sportininkai nėra pelnę medalių, aukščiausią poziciją – 6-ąją vietą, 1996 m. Atlantos olimpiadoje užėmė pasaulio čempionas vyrų 1500 m distancijos bėgime Abdi Bile. Jis taip pat buvo vyriausias šalies atstovas olimpinėse žaidynėse, tuo tarpu jauniausia olimpietė šalies istorijoje buvo 2004 m. Atėnų olimpiadoje dalyvavusi 16-metė Abdulla Mohamed Hussein.

Somalio olimpinis komitetas įsteigtas 1959 m., bet jo veikla buvo nutraukta. Naujai atkurtas 1971 m., o Tarptautinio olimpinio komiteto pripažintas 1972 m. 

## Šaltiniai
Icchak Rubinstein

**Icchakas Rubinšteinas** (1888 m. Dotnuvoje, Rusijos imperija – 1945 m. JAV) – rabinas, politikas, Lenkijos senato narys 1922-1930 m. ir 1938-1939 m. bei Lenkijos seimo narys 1935-1938 m.

## Biografija

Gimė 1888 m. Dotnuvoje. Pirmojo pasaulinio karo metu buvo Lietuvos žydų centrinio komiteto prezidentas. 1918 m. dirbo pirmojoje Lietuvos ministrų taryboje, Žydų reikalų ministro be portfelio Jokūbo Vygodskio komandoje. 1928-1940 m. dirbo rabinu Vilniuje. 1940 m. birželį Lietuvą okupavus sovietams emigravo į JAV, kur ir mirė 1945 m.

## Literatūra

* Kto był kim w II Rzeczypospolitej, red. Jacek Majchrowski, Warszawa 1994
* Mniejszość żydowska w parlamencie II Rzeczypospolitej: (1922-1939), Janusz Fałowski, Kraków 2006
* Szymon Rudnicki: Żydzi w parlamencie II Rzeczypospolitej. Warszawa: Wydawnictwo Sejmowe, 2004, s. 411-419. ISBN 83-70596-39-8.
* Witold Tyloch: Rubinsztein Izaak. W: Polski Słownik Biograficzny. Wrocław – Warszawa – Kraków: Zakład Narodowy im. Ossolińskich PAN, 1991, s. 581–582. ISBN 8304039028.
Michailas Chvacevas

**Michailas Chvacevas** (1883 m. gruodžio 28 d. Dotnuvoje, Rusijos imperija – 1977 m. sausio 11 d. Leningrade, TSRS) – pedagogas, logopedas.

## Biografija

Gimė 1883 m. gruodžio 28 d. Dotnuvoje, geležinkeliečio šeimoje. 1908 m. baigė Sankt Peterburgo pedagogų institutą. 1918 m. baigė Sankt Peterburgo universiteto istorijos ir filosofijos studijas. Nuo 1926 m. dirbo logopedu. 1935 m. pradėjo dirbti Leningrado pedagoginiame institute, vykdė mokslinius tyrimus. II pasaulinio karo metu Ufoje dirbo su klausą praradusiais kareiviais. Jo iniciatyva 1949 m. Leningrado mokyklose pradėjo dirbti logopedai, vadovavo logopedų bendrijai. 1964 m. tapo mokslų daktaru. Mirė 1977 m. sausio 11 d. Leningrade.

## Nuorodos

* Biografija (rus.)
Eustachijus Stanislavas Sanguška

Kunigaikštis **Eustachijus Stanislavas Sanguška-Liubarataitis** (; 1842 m. liepos 13 arba rugpjūčio 28 d., Tarnuvas – 1903 m. balandžio 2 d., Bolcanas, Italija) – Lenkijos valstybinis ir socialinis-politinis veikėjas Austrijos-Vengrijos tarnyboje, kunigaikščių Sanguškų giminės, herbo „Pogonia“ galva. Kunigaikščio Vladoslavo Jeronimo Sanguškos ir Izabelės Marijos Liubomirskos sūnus.

## Biografija
Stambus žemvaldys, kuriam dalinai priklausė Podgorecko pilis (testamentu palikęs paskutinis iš Rževuskių) ir Gumniska (dabar Tarnuvo miesto rajonas).

Mokėsi Lenkijoje ir Prancūzijoje. 1862–1864 metais klausė lekcijas Jogailos universitete.

Aktyvus visuomeninio-politinio Haličo gyvenimo dalyvis. Konservatyvus politikas. Nuo 1873 iki 1901 m. buvo renkamas deputatu į Haličo seimą Lvove, 1885–1895 – Haličo seimo maršalka.

1873–1879 m. – Austrijos-Vengrijos valstybės tarybos deputatas (ambasadorius).

1895–1898 m. – Haličo vietininkas. Lenkijos-Ukrainos susitaikymo šalininkas.

## Šeima ir vaikai

Nuo 1895 metų buvo vedęs Konstanciją Aną Mariją, grafaitės mergautinė pavardė – Zamoiskaitė (1864–1941), grafo Stanislavo Zamoiskio (1820–1889) ir grafienės Rožės Marianos Potockytės (1831–1890) dukterį. Vaikai:

* Kunigaikštis Romanas Vladislavas Sanguška (1901 m. birželio 6 d. – 1984 m. rugsėjo 26 d.)

## Apdovanojimai

* Didžiojo kryžiaus ordino kavalierius (1894)
* Aukso runos ordino kavalierius (1898)

## Išnašos

## Nuorodos
* Eustachijaus Stanislavo Sanguškos genealogija
* KOPALNIA WĘGLA ZA CZASÓW EUSTACHEGO SANGUSZKI
Kėdainių laisvoji ekonominė zona

**Kėdainių laisvoji ekonominė zona** – laisvosios ekonominės zonos statusą turinti 130,55 ha pramoninės plėtros teritorija, kur klientams yra nustatytos mokesčių, muitų, kvotų lengvatos ir specialiosios veiklos taisyklės, siekiant investuotojams sudaryti palankesnes veiklos sąlygas. Kėdainių laisvoji ekonominė zona įsteigta 2012 m. kovo mėnesį. Zona įsteigta 49 metams.

## Nuorodos

* Kėdainių LEZ tinklalapis 
* Pasirašyta Kėdainių LEZ valdymo sutartis 
* Vilniuje buvo pristatyta Kėdainių laisvoji ekonominė zona
Kurunta

**Kurunta** – hetitų laukinių gyvūnų ir medžioklės dievas. Panašias funkcijas turėjo ir dievas Inaras. Kuruntos atributas buvo elnias. 

Kurunta buvo tapęs dievų karaliumi po to, kai Tešubą nuvertė iš dangaus. Dievas maištininkas verčia žmones veikti prieš dievus ir pats nepaiso galingų dievų. Dievai ir toliau nori gauti aukas, tad A'asas (*A'as*) ir Kumarbis susivienija prieš Kuruntą. Padedami Nara-Napsaros (A'aso brolis iš požeminio pasaulio) jie priverčia visus gyvūnus ir kalnų dievą Nasalmą veikti prieš Kuruntą. 
Po to Kurunta buvo įveiktas Tarhuno ir Ninurtos, tad pripažino Tarhuno viršenybę. 

Po Telipino grįžimo Kurunta dalyvavo dievų sueigoje. 

Jis taip pat buvo Karkemišo miesto globėjas. 

## Nuorodos
* Volkert Haas: *Die hethitische Literatur.* Walter de Gruyter GmbH & Co. KG, Berlin 2006, pages 84, 111, 144 ff., ISBN 978-3-11-018877-6
Ricchi e Poveri

**Ricchi e Poveri** – Italijos pop muzikos grupė, gyvuojanti nuo XX a. septintojo dešimtmečio pabaigos.

Grupė suformuota 1967 metais Franco Gatti (g. 1942 m. spalio 4 d. Genujoje), Angela Brambati (g. 1947 m. spalio 20 d. Genujoje), Angelo Sotgiu (g. 1946 m. vasario 22 d. Trinità d’Agultu e Vignola) ir Marina Occhiena (g. 1950 m. kovo 10 d. Genujoje). Grupė viešai pirmą kartą pasirodė 1968 metais *Cantagiro* festivalyje, atlikę kūrinį „L’ultimo amore“. 1970 ir 1971 m. Ricchi e Poveri dalyvavo Sanremo muzikos festivalyje. 1978 m. grupė atstovavo Italijai Eurovizijos dainų konkurse su daina „Questo amore“, kuri su 53 taškais užėmė 12 vietą. 1981 metais narė Marina Occhiena paliko grupę.

Ricchi e Poveri dainas atlieka italų ir ispanų kalbomis. Devintajame-dešimtajame dešimtmečiuose grupė buvo labiausiai žinoma iš dainų „Mamma Maria“, „Se m’innamoro“, „Made in Italy“, „M’innamoro di te“ ir daugelio kitų.

## Diskografija
* 1970 – Ricchi e Poveri
* 1971 – Amici miei
* 1972–1972
* 1973 – Penso sorrido e canto
* 1974 – Dolce frutto
* 1975 – I musicanti
* 1976–1976
* 1978 – Questo amore
* 1980 – La stagione dell’amore
* 1981 – …E penso a te
* 1982 – Mamma Maria
* 1983 – Voulez-vous danser
* 1985 – Dimmi Quando
* 1987 – Pubblicita
* 1990 – Una domenica con te
* 1992 – Allegro italiano
* 1998 – Parla col cuore
* 2012 – Perdutamente amore

## Nuorodos

* Ricchi e Poveri svetainėje *Discogs*

|-
Liberija olimpinėse žaidynėse

**[[Liberija]] [[olimpinės žaidynės|olimpinėse žaidynėse]]** debiutavo 1956 m. ir nuo to laiko šalis siuntė savo sportininkus dalyvauti visose paskesnėse olimpinėse žaidynėse, išskyrus 1968, 1976 ir 1992 m. olimpiadas. Šalis nėra laimėjusi olimpinio medalio.

Taip pat nei vienas iš Liberijos sportininkų nedalyvavo žiemos olimpinėse žaidynėse. Grace Ann Dinkins priklauso jauniausio ir vyriausio šalies olimpiečio rekordai. 1984 m. olimpiadoje sportininkui buvo 17 metų, o 2000 m. olimpiadoje jam jau buvo 34-veri.

Liberijos nacionalinis olimpinis komitetas įsteigtas 1954 m., o Tarptautinio olimpinio komiteto pripažintas 1955 m.

## Šaltiniai
Bronisław Żongołłowicz

**Bronislav Žongolovič** (1870 m. vasario 29 d. Dotnuvoje, Rusijos imperija – 1944 m. rugsėjo 30 d. Vilniuje, Lietuvos TSR) – kunigas, religinės teisės profesorius, Lenkijos seimo narys 1930-1935 metais.

## Biografija

Gimė 1870 m. vasario 29 d. Dotnuvoje, Karolio ir Antaninos Vitartaitės. 1887 m. baigė Šiaulių gimnaziją, vėliau Sankt Peterburgo kunigų seminariją. Baigęs studijas dėstė Kauno kunigų seminarijoje. 1917 m. tapo religinės teisės mokslų daktaru. 1918-1919 m. dėstė Liublino universitete. 1919-1923 m. Vilniaus universiteto dekanas, 1920-1922 m. prorektorius. Vėliau dėstė religinę teisę Poznanės universitete. 1930 m. iš Lydos rinkimų apygardos išrinktas į Lenkijos seimą. Nuo 1930 m. birželio iki 1936 m. balandžio religinių reikalų viceministras. Mirė 1944 m. rugsėjo 30 d. Vilniuje, palaidotas Rasų kapinėse.


Vaizdas:Rossa-Żongołłowicz.JPG|Kapas Rasų kapinėse


## Nuorodos

* Biografija (lenk.) 

## Literatūra

* Jacek Majchrowski, Kto był kim w II Rzeczypospolitej, Warszawa 1994
Inaras

**Inaras** (*Inar*) – miškų ir laukų dievas hetitų mitologijoje. 

Inaras minimas Hahimos (*Hahhima*) mite. Jame Tarhunas  siunčia Inarą ieškoti saulės dievo Istanu, bet ledo demonas Hahima sušaldo Inarą. 

Inaro funkcijos panašios į laukinių gyvūnų ir medžioklės dievo Kuruntos funkcijas. 

## Nuorodos
* Volkert Haas: *Die hethitische Literatur.* Walter de Gruyter GmbH & Co. KG, Berlin 2006, pages 117 f., ISBN 978-3-11-018877-6
Gluosnialapė lanksva

**Gluosnialapė lanksva** (*Spiraea salicifolia*) – erškėtinių (*Rosaceae*) šeimai priklausanti augalų rūšis. Savaime paplitusi Eurazijoje: Vidurio, Rytų Europoje, Balkanuose, Sibire, Sachaline, Kamčiatkoje, Mongolijoje, Šiaurės Korėjoje, Japonijoje, įveista Šiaurės Europoje, Britų salose, Prancūzijoje.

Tai iki 1–2 m aukščio užaugantis puskrūmis. Lapai paprastieji, išsidėstę ant stiebo pražangiai ant trumpų lapkočių. Žiedynas – rausva, pūkuota šluotelė, žydinti vasarą.

Gluosnialapė lanksva mėgsta saulėtas vietas, vidutiniškai drėgną dirvą. Dažnai auginama gėlynuose.


File:Illustration Spiraea salicifolia0.jpg|Požymiai
File:Spiraea salicifolia2.jpg|Krūmas
File:Spiraea salicifolia sl1.jpg|Žiedynas
File:Spiraea-salicifolia.JPG|Dekoratyvus žiedynas


## Šaltiniai
* Walter Erhardt, Erich Götz, Nils Bödeker, Siegmund Seybold: *Der große Zander*. Eugen Ulmer KG, Stuttgart 2008, ISBN 978-3-8001-5406-7. (Ger.)
* Christoper Brickell (Editor-in-chief): *RHS A-Z Encyclopedia of Garden Plants*. Third edition. Dorling Kindersley, London 2003, ISBN 0-7513-3738-2.
Girokasterio apygarda

**Girokasterio apygarda** () – viena iš 36-ių Albanijos apygardų, esanti šalies pietuose. Priklauso Girokasterio apskričiai. 56 720 gyventojų, įskaitant ir didelę graikų bendruomenę (2010 m. duomenys). Plotas – 1 137 km². Administracinis centras – Girokasteris. Ribojasi su Sarandės, Delvinės, Vliorės, Tepelenės ir Permečio apygardomis. Rytuose turi pasienio ruožą su Graikija.

## Savivaldybės
Girokasterio apygarda sudaryta iš 13-os savivaldybių:

* Antigonė
* Cepo
* Dropul i Poštėmas
* Dropul i Sipėrmas
* Girokasteris
* Lazaratas
* Libohovė
* Lunžėris
* Odrie
* Picaras
* Pogonas
* Kendėr Libohovė
* Zagoris
Butkiškių akmuo

**Butkiškių akmuo** – Kaišiadorių rajono savivaldybės saugomas geologinis gamtos paveldo objektas, esantis Nemaitonių seniūnijoje, Butkiškėse. Paskelbtas saugomu 1993 m.

Masyvus riedulys surastas melioruojant kaimynines žemes ir atvilktas į kryžkelę rytiniame kaimo pakraštyje, netoli kapinių. Pasiekiamas iš kelio , stūkso apie 1,5 km į pietus nuo Nemaitonių. Akmuo iškilęs visu ūgiu, prie jo pastatyta informacinė lenta. 

## Duomenys

* Aukštis – 200 cm
* Ilgis – 320 cm
* Plotis – 250 cm

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras
Embraer 145

**Embraer ERJ 145 serija** – Brazilijos Embraer kompanijos 1992 - 2020 m. gaminti siaurafiuzeliažiai, dvimotoriai, reaktyviniai 37-50 keleivių vietų regioniniai oro laineriai. Pirmą kartą visuomenei lėktuvai pristatyti 1989 m. Paryžiaus aviacijos parodoje. Šios serijos orlaiviai naudojami regioniniams skrydžiams visame pasaulyje.

Šią seriją sudaro trijų tipų lėktuvai – sutrumpintas **ERJ 135** (37 keleiviai), sutrumpintas **ERJ 140** (44 keleiviai) ir bazinis **ERJ 145** (50 keleiviai). Šie modeliai vėliau modifikuoti įrengiant papildomus kuro bakus. Jie žymimi papildomais indeksais LR (angl. *Long Range*) arba ER (angl. *Extended Range*) ir XR (angl. *eXtra-long Range*). Modifikacijoje XR taip pat montuoti aerodinamiką pagerinantys ir kuro suvartojimą mažinantys vingletai, papildomi sparneliai fiuzeliažo gale. Modifikacija ERJ145XR yra standartinis bazinis modelio Embraer 145 variantas.

Taip pat gaminti verslo klasės modeliai Embraer Legacy 500,  Embraer Legacy 600 (ERJ 135 pagrindu), Legacy 650 (ERJ 145 pagrindu) bei karinės modifikacijos - transportinis Embraer R-99, **EMB 145SA** (R-99A) – skraidantis ankstyvojo perspėjimo radaras, **EMB 145RS** (R-99B) – skraidantis tolimojo nuotolio radaras, **EMB 145MP/ASW** (P-99) – jūrinis patrulinis orlaivis, **EMB 145H** – Graikijos KOP skirtas skraidantis ankstyvojo perspėjimo radaras, **EMB 145I** – Indijos KOP skraidantis ankstyvojo perspėjimo radaras.

Gamyba nutraukta 2020 m. 2003 - 2016 m. šios šeimos orlaiviai iš detalių rinkinių surinkinėti ir Kinijoje, Charbino mieste bendroje įmonėje kartu su vietos aviacijos įmone "Harbin Aircraft Industry Group". Pirmas lėktuvas, oficialiai vadintas "Harbin Embraer ERJ 145" užsakovui pateiktas 2004 m., tačiau maži keleiviniai lėktuvai nesulaukė planuotos paklausos ir įmonė nepasiekė maksimalaus pajėgumo - 24 orlaivių į metus. Viso Kinijoje pagaminta 40 vnt. ERJ 145 ir Legacy 650.

2019 m. duomenimis ERJ 135/140/145 šeimos orlaiviai buvo patekę į 26 aviacijos incidentus ir avarijas, po kurių 8 orlaiviai buvo nurašyti. Nei vienas žmogus šiose avarijose nežuvo.

## Techniniai duomenys

## Šaltiniai