Alytaus piliakalnis

**Alytaus piliakalnis su gyvenviete**, *Vienuolyno kalnas, Švento Jono kalnas, Joninių kalnas* – piliakalnis ir senovinė gyvenvietė Alytaus rytinėje dalyje, Nemuno dešiniajame krante, Alytupio ir Nemuno santakoje. Pasiekiamas iš Nemuno dešiniajame krante esančio senojo (pirmojo) Alytaus centrinės A. Juozapavičiaus gatvės pasukus į Merkinės gatvę, iš jos – į Piliakalnio gatvę, važiuojant laikytis arčiau dešiniojo Nemuno kranto – iš viso 1,1 km, yra kairėje. Pastačius pėsčiųjų ir dviračių tiltą bus ypač patogu pasiekti piliakalnį iš miesto.

## Piliakalnis
Piliakalnį iš vakarų ir šiaurės vakarų juosia Alytupio slėnis, iš pietų – Nemunas, iš rytų ir Šiaurės rytų – daubos. Šlaitai statūs, 20–25 m, tik rytiniai 5–6 m aukščio. Aikštelė keturkampė, 25 x 15 m dydžio. Jos rytinį pakraštį puslankiu juosia 40 m ilgio, 2,5 m aukščio pylimas. Nenaudota kalvos pietvakarių dalis nuo piliakalnio atskirta giliu grioviu.

Išoriniu šlaitu aikštelės pakraščiais tęsiasi pusiau užslinkę apkasai, o pietuose, ties pylimo galu, yra neaiški įduba, primenanti sviedinio sprogimo išrausą. Aikštelės pietinėje ir vakarinėje pusėje yra 2 m pločio ir 1 m gylio Pirmojo pasaulinio karo apkasai. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio viduriu – XIV a.

## Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1985–1986 m. atliko Alytaus kraštotyros muziejus, vadovas Eugenijus Svetikas. Radinius saugo Alytaus muziejus.

## Gyvenvietė
Piliakalnio rytinėje papėdėje 1 ha dydžio plote yra I tūkstantmečio antrosios pusės (VII a.) ir XI a.- XIV a. gyvenvietė su 60 cm storio kultūriniu sluoksniu, tyrinėta 1985–1986 m. Gyvenvietės šiaurės vakarų ir vakarų dalyje archeologai ištyrė 240 m² plotą, rado VII a.- XII a. kultūrinį sluoksnį su lipdyta grublėtu paviršiumi ir žiesta keramika. Gyvenvietėje rasta sudegusių pastatų liekanų, ūkyje naudojamų dirbinių, kalavijo galas, pentinas su spygliu. 500 m į šiaurės vakarus yra 1984–1986 m. tyrinėtas vėlesnio laikotarpio senkapis, įrengtas greičiausiai dar pilėnų.
## Istorija
Ant piliakalnio stovėjusią medinę pilį 1377 m. ir 1382 m. buvo užėmę kryžiuočiai. Alytaus pilis minima 1384 m. ir 1387 m.

## Šaltiniai

* Lietuvos TSR archeologijos atlasas. V., 1975. t.2
* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.&nbsp;98
* Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašas, V.,1993, p.&nbsp;58
* Kultūros paminklų enciklopedija. V., 1998.
* Baranauskas T. Lietuvos medinės pilys rašytinių šaltinių duomenimis. Lietuvos archeologija. Vilnius, 2003. T. 24, p.&nbsp;66, 78.
* Покровский Ф. В. Археологическая карта Виленской губернии. Вильна. 1893.
* Radziukynas J. Suvalkų redybos pilekalniai su žemlapiu. Varšuva. 1909. p.&nbsp;34–35
* Ražanauskaitė E. Alytaus piliakalnis. Istoriniai tyrimai. V., 1980 (VAA. F.5, b.363 A).
* Svetikas E. Alytaus piliakalnio gyvenvietė. Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1984 ir 1985 metais. Vilnius, 1986. p.&nbsp;35–37.
* Svetikas E. Alytaus piliakalnio gyvenvietė. Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1986 ir 1987 metais. Vilnius, 1988. p.&nbsp;38–39.
* Wejtko W. Do poszukiwaniu o piłkalniach. Wisła. 1889. T. III, p.&nbsp;895–896.

## Nuorodos
* Alytaus piliakalnis
* Panoramio foto 
* Alytaus piliakalnis 2009 m. vasario 16 d. 
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai