open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Pranciškus Budrys

**Pranciškus Budrys** (1882 m. spalio 14 d. Rupeikiuose, Meškuičių parapijoje, Rusijos imperija – 1937 m. gruodžio 16 d. Ufoje, TSRS) – katalikų dvasininkas, kankinys, Dievo tarnas.

## Biografija
Gimė 1882 m. spalio 14 d. Rupeikiuose. 1907 m. baigė Peterburgo dvasinė akademiją. 1907–1909 m. kunigavo Irkutske. 1909 m. perkeltas į Tiumenę, kur skaitė pamokslus čia gyvenantiems lietuvių, lenkų kilmės katalikams, dėstė tikybą vietos mokykloje. 1919–1921 m. dirbo dekanu Permėje. Nuo 1921 m. skaitė pamokslus Čeliabinske, Kirove, Jekaterinburge, Tobolske, Zlatouste, Kurgane, Samaroje ir Kazanėje. 1930 m. uždarius visas katalikų bažnyčias, pamokslavo privačiuose butuose. 1934–1937 m. buvo vienintelis katalikų kunigas patarnaujantis tikintiesiems tarp Voglos ir Obės upių. 

1937 m. birželio 17 d. suimtas apkaltinus šnipinėjimu, tardymo metu buvo kankinamas, 1937 m. lapkričio 11 d. nuteistas mirties bausme ir 1937 m. gruodžio 16 d. Ufoje sušaudytas, kartu su 168 katalikais. 1958 m. sausio 14 m. pripažintas nekaltu.

## Beatifikacijos byla
2003 m. gegužės 31 d. Sankt Peterburge pradėtas Beatifikacijos bylos procesas ir paskelbtas Dievo tarnu. Kunigo kankinio Pranciškaus Budrio beatifikacijos bylos postulatoriumi paskirtas kun. Kristoforas Požarskis.

## Nuorodos
* Lietuvos vaikų šventumo garsas (sventumogarsas.lt) / kun. Pranciškus Budrys
* Biografija (rus.)
4-oji Žemgalos pėstininkų divizija

**4-oji Žemgalos pėstininkų divizija** () – Latvijos kariuomenės divizija, suformuota 1920 m. pradžioje. Tai buvo ketvirtoji Latvijos Respublikos divizija. 

Divizijos štabas buvo suformuotas Žemutinės Kuržemės karinės apygardos, kuriai vadovavo pulkininkas Oskaras Dankeris, pagrindu. 
Į divizijos sudėtį įėjo:
* 10-asis Aizputės pėstininkų pulkas,
* 11-asis Duobelės pėstininkų pulkas,
* 12-asis Bauskės pėstininkų pulkas,
* Žemgalos artilerijos pulkas,
* 1-asis kavalerijos pulkas.
1920 m. gegužės pabaigoje divizijos pulkai buvo permesti prie sienos su TSRS, kur užėmė pietinę fronto dalį nuo Asvejos ežero iki Dauguvos. TSRS-Lenkijos karo metu divizijos kontroliuojama teritorija praplėsta ir piečiau Dauguvos, apėmė žemes piečiau Daugpilio, į kurias pretendavo Lenkija. 

Lenkijos-Lietuvos karo metu (1920 m. spalis) 12-asis Bauskės pulkas užėmė dalį Ilūkstės apskrities, kurią buvo užėmę lietuviai. 

Nuo 1921 m. divizija buvo dislokuota Daugpilyje. 1940 m., po Latvijos okupacijos, Latvijos kariuomenė buvo performuota į DVRA 24-ąjį šaulių korpusą. Iš Žemgalos ir Latgalos divizijų buvo suformuota tarybinė 183-oji šaulių divizija.

## Divizijos vadai
* 1920 m. sausis – 1932 m. sausis: generolas Oskaras Dankeris (iki 1925 m. birželio - pulkininkas).
* 1932 m. sausis – 1933 m. vasaris: generolas Martinas Hartmanis.
* 1933 m. vasaris – 1936 m. spalis: generolas Rudolfas Bangerskis.
* 1936 m. spalis – 1940 m.: generolas Žanis Bahas.
Stanisław Kuźmiński

**Stanislav Kužminski** (1895 m. vasario 20 d. Velžyje, Rusijos imperija – 1969 m. spalio 28 d. Paryžiuje, Prancūzija) – Lenkijos karininkas, lakūnas.

## Biografija

Gimė 1895 m. vasario 20 d. Velžyje, bajorų Jurgio Kužmos-Kužminskio ir Vladislavos Lesickos šeimoje. 1912 m. mokyklą baigė Kurske ir įstojo į Sankt Peterburgo karininkų mokyklą. Prasidėjus I pasauliniam karui išsiųstas į frontą Galicijoje. 1914 m. rugpjūtį suteiktas paporučikio laipsnis. 1915 m. sausio 27 d. sunkiai sužeistas mūšyje prie Ivano Frankivsko. Pasveikęs toliau dalyvavo įvairiuose mūšiuose ore. Už nuopelnus kare apdovanotas 2-ojo, 3-ojo ir 4-ojo laipsnio Anos ginklas ordinais. Po bolševikinės revoliucijos Rusijoje prisijungė prie naujai suformuotos lenkų kariuomenės, tapo vienu iš pirmųjų šios kariuomenės pilotų, suteiktas kapitono laipsnis. 1919-1920 m. kovojo Lenkijos-sovietų kare, buvo sužeistas. Po karo tarnavo įvairiose Lenkijos vietose, dalyvavo ir vedė kursus lakūnams. 1924 m. gruodžio 1 d. paskirtas papulkininkiu. Buvo išsiųstas 6 mėnesiams stažuotis į Prancūziją. 1928 m. pradėjo dirbi krašto apsaugos ministerijos aviacijos departamente, 1930 m. tapo departamento vadovu. Dėl nesutarimų departamente 1931 m. pasitraukė ir išvyko studijuoti į Paryžiaus aeronautikos mokyklą, kurią baigė 1933 metais. 1935 m. birželio 27 d. suteiktas pulkininko laipsnis. Prasidėjus II pasauliniam karui 1939 m. rugsėjo 22 d. buvo sunkiai sužeistas ir paimtas į nelaisvę. 1940 m. išvežtas į darbo stovyklą netoli Gyseno, 1942 m. perkeltas į stovyklą netoli Garmišo-Partenkircheno, išlaisvintas amerikiečių 1945 m. balandžio 29 dieną. Išlaisvintas 1945 m. birželio 16 d. prisijungė prie Lenkijos užsienio karinių pajėgų Nicoje. 1948 m. balandžio 23 d. paleistas iš tarnybos dirbo Nicos plastiko gamykloje. Vėliau persikėlė į Paryžių, kur pats vertėsi plastikų prekyba. Mirė 1969 m. spalio 28 d. Paryžiuje.

## Nuorodos

* Biografija (lenk.)

## Literatūra

* Waldemar Rezner:Armia Poznań 1939, Wyd.Bellona, Warszawa 1992.
* Rajmund Szubański: W obronie Polskiego Nieba, Warszawa, 1978 str.98-99, 113-114.
* Jerzy B. Cynk:Polskie lotnictwo myśliwskie w Boju Wrześniowym, AJ-Press, Gdańsk 2000.
Mergelė, jautis ir ožiaragis

**Mergelė, jautis ir ožiaragis** () – 1977 m. itališka erotinė komedija.

## Siužetas

Džanis jau senokai ignoruoja savo gražuolę žmoną Goją, tačiau pats sekioja paskui kiekvieną sutiktą moterį. Neapsikentusi Goja nusprendžia jam sukelti pavydą, pradėdama iššaukiančiai ir pernelyg seksualiai elgtis viešumoje ir su šeimos draugais. Matydama, kad ir tai nepadeda, ji iš tiesų užmezga romaną su plevėsa Patricijumi...

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Edwige Fenech – Goja
* Alberto Lionello – Džanis
* Aldo Maccione – Felicijus
* Olga Bisera – Enrika
* Alvaro Vitali – Alvaro 
* Erna Schurer – turistė 
* Ray Lovelock – Patricijus
* Lia Tanzi – Luiza
* Mario Carotenuto – Benito
* Sophia Lombardo
* Patrizia Webley
* Anna Melita
Dono Franko ir dono Čičijo nesutarimų metai

**Dono Franko ir dono Čičijo nesutarimų metai** () – 1969 m. Italijoje sukurta komedija.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Franco Franchi – donas Franko
* Ciccio Ingrassia – domas Čičijo
* Edwige Fenech – Ana
* Ennio Girolami – karabinierius
* Umberto D‘Orsi – Oracijus
* Lino Banfi – Kosiminas

## Turinys

Donas Franko ir donas Čičijo – du konkuruojantys pastoriai nedideliame Sicilijos miestelyje. Jiedu turi skirtingus idealus ir varžosi visose gyvenimo srityse: donas Franko labiau palaiko jaunimą ir netgi remia komunistų protestus, tuo tarpu donas Čičijo yra senovinių pažiūrų ir labiau konservatyvus. Jų konkurencija pasiekia apogėjų, kai abu pastoriai pasiūlo skirtingas miesto parko vizijas. Nerasdami kito būdo kaip išaiškinti nugalėtoją, jie nusprendžia surengti savo šalininkų futbolo varžybas.
Kapitono duktė (2012 filmas)

**Kapitono duktė** () – 2012 m. Italijoje sukurtas 2 serijų televizijos filmas pagal to paties pavadinimo rusų rašytojo Aleksandro Puškino apysaką.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Vanessa Hessler – Maša
* Primo Reggiani – Piotras Grinevas
* Nini Salerno – Saveljičius
* Ludovico Fremont – Švabrinas
* Anderi Slabakov – Jemeljanas Pugačiovas
* Edwige Fenech – Jekaterina II
Jeronimas Seniavskis

**Jeronimas (Jarošas) Seniavskis** (; 1519–1582) – Lenkijos bajoras, Haličo ir Kolomijsko seniūnas nuo 1550 metų, Kameneco pakamaris nuo 1550 metų, Kameneco kaštelionas nuo 1569 metų, Rusios vaivada (1576–1582).

## Biografija
Sūnus būsimo Karūnos didžiojo etmono Mikalojaus Seniavskio iš Seniavskių giminės. Didelę gyvenimo dalį, kaip ir jo broliai buvo kalvinizmo šalininkas, į gyvenimo pabaigą įtakojant paskutinei žmonai perėjo į katalikybę. Pastoviai dalyvavo karinėse kampanijose, kariavo savo tėvo padalinyje žygyje į Moldaviją. Buvo husarų rotmistras, Kamenecko kaštelionu. Pasirašė Varšuvos konfederaciją 1573 metais. Dalyvavo karaliaus Stepono Batoro žygyje į Rusijos valstybę ir išsiskyrė Velikije Luki apgultyje 1579–1580 m.

Valdė 1570 metais Oleščice. 1576 metais paskelbė Oleščice miestu.

Mirė 1582 metais palaidos bažnyčioje Berežanuose.

## Šeima
* Tėvas – Mikalojus Seniavskis (apie 1489–1569)
* Motina – Katerina Kola, mirė iki 1544 metų.

### Žmonos
* Elžbieta Radvilaitė (m. apie 1559);
* Ana Zaslavskaitė nuo 1565 iki 1568 m.;
* Ana Macejovskaitė (m. 1573);
* Jadvyga Tarlaitė, herbo „Topor“ savininkė, santuoka apie 1574–1575 (Jono Tarlo duktė).

### Vaikai
Tik nuo paskutinės santuokos turėjo vaiką, išgyvenusį iki pilnametystės – Adomas Jeronimas Seniavskis (1576–1619) – Karūnos didysis pataurininkas.

## Literatūra
* Польский биографический словарь.
## Nuorodos

|-
Mikalojus Seniavskis

**Mikalojus Seniavskis** () (apie 1489–1569 m. vasario 2 d.) – Vienas iš stambiausių Lenkijos magnatų, Karūnos lauko sargybinis (1531), Haličo pakamaris (1532), Haličo ir Kolomijsko seniūnas (1534), Belzo kaštelionas (1537), Belzo vaivada (1542–1553), Karūnos lauko etmonas (1539–1561), Rusios vaivada (1553–1569), Karūnos didysis etmonas (1561–1569)

## Biografija

Haličo vėliavininko Rafailo iš Seniavos (m. 1518) ir Agnieškos Gbrovskaitės vyresnysis sūnus. Dalyvavo karo veiksmuose prie Lietuvos didžiosios kunigaikštystės pietryčių sienų. 1512 metais dalyvavo mūšyje su Krymo totoriais prie Lopušino. 1518 metais tarnavo Žygimanto I Senojo rotmistru. Nuo 1522 metų daugybės mūšių su Krymo totoriais ir moldavais dalyvis. 1530-1537 metais tarnavo raiteliu rotmistru Podolėje. Bandant sustabdyti griaunančias totorių-turkų atakas į Ukrainos žemes, organizavo eilę karinių žygių į Krymo chanatą, visų pirma ant Očakovo ir Belgorodo-Dnestrovsko tvirtovių. Gyventi pastatė Berežano pilį. Mikalojus Seniavskis vadovavo Lenkijos pietų sienų gynybai. 1531 metais dalyvavo sutriuškinant Moldavijos armiją Obertino mūšyje.

Aktyviai kišosi į Moldavijos reikalus. 1552 metais palaikant Mikalojui Seniavskiui Moldavijos sostą užėmė Aleksandras III Lepušnianas, tapęs Lenkijos vasalu. 

## Šeima
Apie 1511 metais vedė Kateriną Kolą (m. po 1544), Haličo pakamario ir Karūnos lauko etmono Jano Kolos dukterį.

### Vaikai
* Jeronimas Seniavskis (1516–1579) – Kameneco kaštelionas ir Rusios vaivada
* Mikalojus Seniavskis – Karūnos lauko etmonas ir Kameneco kaštelionas
* Ana Seniavskytė – Krokuvos kašteliono Spitko Jordano žmona
* Janas Seniavskis (m. 1583) – Haličo žemės teisėjas ir Lvovo kaštelionas
* Katerina Seniavskytė (m. iki 1569) – nuo 1543 m. Andžejaus Bučackio Tvorovskio (m. 1569) žmona
* Rafailas Seniavskis (m. 1592) – Kameneco kaštelionas (1589)

## Nuorodos

|-
Mikalojus Seniavskis (1520-1584)

**Mikalojus Seniavskis ** () (1520–1584) – Karūnos lauko etmonas nuo 1575 iki 1576 metų, Kameneco kaštelionas (1576), Stryjaus seniūnas, Karūnos didžiojo etmono Mikalojaus Seniavskio (apie 1489–1569) ir Katerinos Kolos antrasis sūnus.

## Biografija

Buvo auklėjamas Karūnos pakanclerio ir Krokuvos vyskupo Petro Tomickio dvare.

## Šeima
Apie 1560 metus vedė Aną Sapiegaitę (m. apie 1580), Mykolo Sapiegos (m. apie 1540) ir Jadvygos Hlebavičiūtės, Žitomiro seniūno, kunigaikščio Andrejaus Pronskio našlė, dukterį. Vaikai:

* Elžbieta Seniavskytė, Karūnos didžiojo raikytojo Petro Opalinskio (1566–1600) žmona
* Ana Seniavskytė (m. 1586), Černigovo ir Sokolskio seniūno Mikalojaus Jazloveckio (m. 1595) žmona

## Literatūra
* Bartosz Paprocki, Herby rycerstwa polskiego, 1858 r. (Wielkopolska Biblioteka Cyfrowa).
* K. Kuśmierz, Sieniawa. Założenia rezydencjonalne Sieniawskich, Kraków, 1984 r.

## Nuorodos

|-
Mykolas Majauskas

**Mykolas Majauskas** (g. 1981 m. gruodžio 19 d. Vilniuje) – ekonomistas, „World Economic Forum“, „Global Shapers“ tinklo Lietuvoje steigėjas, buvęs Vilniaus miesto savivaldos politikas ir Tėvynės sąjunga – Lietuvos krikščionių demokratų partijos narys.

## Biografija
Tėvas – Viktoras Majauskas.

2002–2004 m. Ekonominių tyrimų skyriaus vadovas, „Cushman & Wakefield“, Sidnėjus, Australija.

2004–2006 m. Projektų vadovas, įmonių ir turto valdymo strategijos konsultantas, Cushman & Wakefield, Londonas, Didžioji Britanija.

2006–2008 m. Investicinės bankininkystės finansų patarėjas, „Barclays Capital“, Londonas, Didžioji Britanija.

2008–2012 m. Premjero patarėjas ekonomikos ir finansų klausimais, Lietuvos Respublikos Vyriausybė.

2012 m. Individuali veikla, įmonių įsigijimų ir susijungimų konsultantas, nepriklausomas valdybos narys.

2015 m. dalyvavo Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimuose į Vilniaus mero postą.

2016–2023 m. – Seimo narys.

2018 m. kovą dėl kaltinimų nederamu seksualiniu elgesiu sustabdė narystę partijoje. 2018 m. rugpjūtį narystę partijoje atkūrė.

2022 m. lapkričio 28 d. TS-LKD Priežiūros komitetas nutarė pašalinti M. Majauską iš partijos gretų už tai, kad jis balsavime dėl biudžeto nepakluso partijos susitarimams.

### Visuomeninė veikla
2013–2014 m. Šešėlinės Vyriausybės finansų ministras.

2013–2014 m. „World Economic Forum“, „Global Shapers“ tinklo Lietuvoje steigėjas.

## Šaltiniai
Vestuvinis žiedas

**Vestuvinis žiedas** – apskritimo formos papuošalas, skirtas nešioti ant dešinės (Lietuvoje) rankos bevardžio piršto. Šis simbolis rodo, jog asmuo yra susituokęs. Dažniausiai vestuviniai žiedai būna auksiniai, tačiau žiedai gali būti gaminami ir iš kitų metalų, tokių kaip platina, titanas ar volframas.

Yra daug vestuvinių žiedų formų, tačiau dažniausiai vestuvėms naudojami klasikinio stiliaus, be inkrustacijų vestuviniai žiedai.

Lietuvoje žiedai paprastai gaminami iš 585 prabos raudonos spalvos aukso.

## Taip pat skaitykite
* Vestuvių pobūvis
* Medaus mėnuo
* Vestuvių metinės
* Kupiškėnų vestuvės
Simcha Zuhovitski

**Simcha Zuhovitski** (1908 m. birželio 17 d. Valkininkuose, Rusijos imperija – 1994 m. gruodžio 2 d. Jeruzalėje, Izraelis) – Lietuvos žydų kilmės matematikas.

## Biografija

Gimė 1908 m. birželio 17 d. Valkininkuose rabino šeimoje. Baigęs mokslus neakivaizdžiai pradėjo mokytis matematikos Kijevo universitete. Nuo 1930 m. dirbo Kijevo universiteto matematikos katedroje. 1937 m. apsigynė disertaciją ir pradėjo dirbti Ukrainos TSR mokslų akademijos matematikos institute. Buvo vienas iš pirmųjų TSRS matematikų pradėjusių optimizavimo teorijų tyrimus. Prasidėjus II pasauliniam karui savanoriškai išėjo į frontą, pateko į nelaisvę, bet paspruko ir atvyko į Kijevą, kur slapstėsi pas savo buvusius kolegas. 1943 m. lapkritį sovietams užėmus Kijevą grįžo dirbti į universitetą, kur dėstė iki 1949 metų. 1947-1952 m. dirbo ir Kijevo pedagoginiame institute. 1952 m. išvyko dirbti į Lucką, kur 1953-1957 m. buvo Lucko pedagoginio instituto matematikos katedros vadovas. 1958-1965 m. dirbo Kijevo maisto pramonės institute. Nuo 1965 m. dirbo Maskvos civilinės inžinerijos institute, kur vykdė taikomosios matematikos tyrimus. 1975 m. emigravo į Izraelį, kur pradėjo dėstyti ir dirbti Jeruzalės universiteto taikomosios matematikos ir statistikos skyriuje. Mirė 1994 m. gruodžio 2 d. Jeruzalėje, jo garbei Jeruzalės universitete įsteigta matematikų premija. 

## Darbai

* С. И.Зуховицкий, Л. И.Авдеева. Линейное и выпуклое программирование. – М.: Издательство «Наука», 1964.
* С. И. Зуховицкий, И. А. Радчик. Математические методы сетевого планирования. – М.: Издательство «Наука», 1965.
* С. И.Зуховицкий, Л. И.Авдеева. Линейное и выпуклое программирование. – 2-е изд., перераб. и доп.. – М.: Издательство «Наука», 1967.

## Nuorodos

* Biografija (ukr.)

## Literatūra

* Сборник статей памяти Семёна Израилевича Зуховицкого. – Иерусалим: Фонд им. С.И. Зуховицкого, 2011. – ISBN 978-965-7551-01-1.
* С.В. Жак. Воспоминания о С.И.Зуховицком: Выдающийся математик и педагог  (укр.). // журнал «У світі математики». – 2008. – Т. 14. – № 4. – С. 83-92.
* В.И. Горбачук. Семён Израилевич Зуховицкий (к столетию со дня рождения)  (укр.). // журнал «У світі математики». – 2008. – Т. 14. – № 4. – С. 79-82.
1-oji Kuržemės pėstininkų divizija

**1-oji Kuržemės pėstininkų divizija** () – Latvijos kariuomenės divizija, suformuota 1919 m. Tai buvo viena iš keturių Latvijos Respublikos divizijų. 

Diviziją sudarė šie pulkai:
* 1-asis Liepojos pėstininkų pulkas (vadas pulkininkas *A. Krīpens*),
* 2-asis Ventspilio pėstininkų pulkas (vadas pulkininkas *J. Stulpiņš*),
* 3-asis Jelgavos pėstininkų pulkas (vadas pulkininkas *A. Apsītis*)
* Kuržemės artilerijos pulkas (vadas pulkininkas *Ž. Jomerts*).

1940 m., po Latvijos okupacijos, Latvijos kariuomenė buvo performuota į DVRA 24-ąjį šaulių korpusą, iš Kuržemės ir Vidžemės divizijų buvo suformuota tarybinė 181-oji šaulių divizija.

## Divizijos vadai
* nuo 1919 m. rugpjūčio 7 d. : pulkininkas Janis Balodis (*Jānis Balodis*).
* nuo 1919 m. spalio 16 d.: pulkininkas leitenantas Janis Purinis (*Jānis Puriņš*), buvo laikinai einantis pareigas).
* nuo 1920 m. rugsėjo 29: pulkininkas Krišas Kūkis (*Krišs Ķūķis*).
* nuo 1924 m. vasario 29: pulkininkas Rudolfas Bangerskis (*Rūdolfs Bangerskis*).
* nuo 1925 m. sausio 16 d.: generolas Andrejus Krustinis (*Andrejs Krustiņš*).
* nuo 1933 m. gruodžio: generolas Oskaras Dankeras (*Oskars Dankers*).
* nuo 1940 m. sausis: generolas Hermanis Bukas (*Hermanis Buks*).

## Nuorodos

* Юрис Цыгановс. Латвийская армия, 1920–1940
* Bērziņš V. Bambals A. Latvijas armija. – Zinātne: Rīga, 1991., 80. lpp.
2-oji Vidžemės pėstininkų divizija

**2-oji Vidžemės pėstininkų divizija** () – Latvijos kariuomenės divizija, suformuota 1919 m. Tai buvo viena iš keturių Latvijos respublikos divizijų.

Diviziją sudarė šie pulkai:
* 4-asis Valmieros pėstininkų pulkas – vadas pulkininkas J. Skujinis (*J. Skujiņš*),
* 5-asis Cėsių pėstininkų pulkas – vadas pulkininkas R. Briesma (*R. Briesma*),
* 6-asis Rygos pėstininkų pulkas – vadas pulkininkas J. Liepinis (*J. Liepiņš*)
* Vidžemės artilerijos pulkas – vadas pulkininkas V. Skaistlaukas (*V. Skaistlauks*).

1940 m., kai Latvijos kariuomenė buvo performuota į DVRA 24-ąjį šaulių korpusą, iš Kuržemės ir Vidžemės divizijų buvo suformuota tarybinė 181-oji šaulių divizija.

## Divizijos vadai
* nuo 1919 m. spalio 12 d. : pulkininkas Martinis Penikis (*Mārtiņš Peniķis*).
* nuo 1934 m. lapkričio 14 d.: generolas Fricis Virsaitis (*Fricis Virsaitis*).
* nuo 1940 m. liepos: generolas Janis Liepinis (*Jānis Liepiņš*).

1940 m. divizijos vadovybė:
* vadas – generolas Fricis Virsaitis,
* vado pavaduotojas – generolas Janis Ezerinis (*Jānis Ezeriņš*),
* štabo viršininkas – pulkininkas J. Rozentalis (*J. Rozentāls*).

## Nuorodos

* Юрис Цыгановс. Латвийская армия, 1920–1940
* Bērziņš V. Bambals A. Latvijas armija. – Zinātne: Rīga, 1991., 80. lpp.
Juozas Jurkūnas (1895)

**Juozas Jurkūnas** (1895 m. rugsėjo 17 d. Sedūnuose, Rusijos imperija – 1938 m. rugsėjo 21 d. Leningrade, TSRS) – rašytojas, dailininkas, grafikas.

## Biografija

Gimė 1895 m. rugsėjo 17 d. Sedūnuose. 1914 m. susipažino su rusų rašytoju Michailu Kuzminu, kuris padėjo jam išleisti pirmąjį poezijos rinkinį *Švedijos pirštinės*. 1923 m. pradėjo kurti dailės kūrinius, priklausė menininkų grupei *Trylika*. Kūrė siurrealistinius kūrinius, laikomas vienu iš pirmųjų TSRS siurrealistų. 1938 m. vasario 3 d. suimtas ir nuteistas mirties bausme už tariamą šnipinėjimą. Sušaudytas 1938 m. rugsėjo 21 dieną. Reabilituotas 1958 m. kovo 22 dieną. 2010 m. kovą Sankt Peterburgo Anos Achmatovos muziejuje vyko dailininko kūrinių paroda.

## Literatūra

* Вячеслав Недошивин. Прогулки по Серебряному веку: Санкт Петербург. – М.: АСТ, 2010. – 512 с.

## Nuorodos

* Biografija (rus.)
* Biografija ir darbai (rus.)
* „Iš radijo aukso fondo“: nežinomas rašytojas Juozas Jurkūnas
2015 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai

**2015 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai** – 2015 m. kovo 1 ir 15 d. vykę aštuntieji nepriklausomos Lietuvos istorijoje savivaldybių tarybų rinkimai. Jų metu išrinkta 1473 tarybų narių ir 60 merų.

## Rinkimų sistema
Nuo 2014 m. įsiteisinusio įstatymo, Lietuvos savivaldybių tarybos yra renkamos ketveriems metais, naudojant mišriąją rinkimų sistemą: jų nariai renkami proporcinio atstovavimo sistema pagal partijų sąrašus, o merai, pirmąkart renkami rinkėjų, tiesiogiai, daugumos atstovavimo sistema (vienmandatėse apygardose) dviem turais. Pirmajame ture kandidatas išrenkamas, jei surenka daugiau nei pusę balsų. Jei rinkimuose dalyvauja mažiau nei 40 proc. rinkėjų, kandidatas turi surinkti bent 20 proc. visų rinkėjų balsų. Jei pirmame ture nei vienas kandidatas nesurenka reikiamo kiekio balsų, antrame ture rinkėjai renkasi iš dviejų, daugiausia balsų pirmajame ture surinkusių kandidatų.

Savivaldybės tarybos nariu gali būti renkamas nuolatinis šios savivaldybės gyventojas, kuriam rinkimų dieną yra sukakę 18 metų, o savivaldybės tarybos nariu – meru, – Lietuvos Respublikos pilietis, kuris gali būti renkamas šios savivaldybės tarybos nariu. Savivaldybės tarybos nariu gali būti renkamas asmuo, kuris savo gyvenamąją vietą pagal Lietuvos Respublikos teisės aktus deklaravo šios savivaldybės teritorijoje likus ne mažiau kaip 90 dienų iki rinkimų dienos.

## Rezultatai

### Balsavimo rezultatai

### Negaliojančių biuletenių, aktyvumo, registruotų rinkėjų skaičiaus statistika:

### Rezultatų panaikinimas

Po pirmojo turo dėl įvairių pažeidimų buvo panaikinti rezultatai Trakų apygardoje. Nauji rinkimai čia buvo surengti birželio 7 d. 

Dėl šiurkščių rinkimų įstatymo pažeidimų Vyriausioji rinkimų komisija kovo 21 d. panaikino savivaldybių tarybų ir merų rinkimų rezultatus Šilutės rajone. Pakartotiniai rinkimai čia vyko birželio 21 dieną.

Tuo tarpu Širvintų rajone patvirtinti tik tarybų rinkimų rezultatai, o mero rinkimų rezultatai anuliuoti dėl įvairių pažeidimų. Čia rinkimai buvo pakartoti birželio 7 d.

### Nueinantys ir išrinktieji merai

## Šaltiniai
Tadeušas Goreckis

**Tadeušas Goreckis** (1825 m. birželio 5 d. Dusinėnuose, Rusijos imperija – 1868 m. sausio 31 d. Viši, Prancūzija) – dailininkas.

## Biografija
Gimė 1825 m. birželio 5 d. Dusinėnuose, poeto Antano Goreckio šeimoje. Pirmąsias piešimo pamokas gavo iš Kanuto Rusecko. 1841 m. įstojo į Sankt Peterburgo imperatoriškąją dailės akademiją, mokėsi pas dailininką Karlą Briulovą. Už savo kūrinius apdovanotas įvairiais medaliais. Daugiausiai tapė portretus, istorinio žanro kūrinius. Nuo 1856 m. gyveno ir kūrė Paryžiuje, kur 1857 m. vedė Adomo Mickevičiaus dukrą Mariją Mickevičiūtę (1835-1922). Mirė 1868 m. sausio 31 d. Viši, plaidotas šalia tėvo Paryžiaus Monparnaso kapinėse. 


Vaizdas:Tadeusz Górecki - „Przy łożu umierającej”.jpg|*Prie mirštančiojo lovos* 


## Nuorodos
* Biografija (ang.) 
* Biografija (lenk.)

## Literatūra
* Горецкий, Фаддей Антонович // Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона: В 86 томах (82 т. и 4 доп.). – СПб., 1890–1907.
Janas Firlejus

**Janas Firlejus** (1521–1574) – stambus Lenkijos valstybinis veikėjas, karaliaus dvariškis (1545), karaliaus sekretorius (1554), Belzo kaštelionas (1555–1556), Belzo (1556–1561) ir Liublino vaivada (1561–1563), Karūnos didysis maršalka (1563–1574), Krokuvos vaivada ir seniūnas (1572–1574), Kazimirsko ir Rogatinsko seniūnas.

## Biografija
Lenkijos kilmingos magnatų Firlejų giminės atstovas, herbo „Lewart“ savininkas. Liublino ir Rusios vaivados Petro Ferlejaus (?–1553) ir Katerinos Tenčinskaitės vyresnysis sūnus. Jaunesnieji broliai – Liublino vaivada Mikalojus (apie 1531–1588) ir Liublino kaštelionas Andžejus (apie 1537–1585).

Per savo 4 metų buvimą užsienyje Janas Firlejus gavo gana geras išsilavinimą; keliavo po Aziją ir Afriką. Po Žygimanto I mirties turėjo mintį į sostą, bet dėl protestų iš konkuruojančių didikų giminių pusės, planų įgyvendinti nepavyko.

Išrenkant Lenkijos karalių, princą Henriką Valua, Janas Firlejus susitaikė, bet liko uoliu Lenkijos disidentų gynėju. Kai Henrikas prieš pat karūnaciją dvejojo pripažinti disidentų privilegijas, Firlejus, nešęs karaliaus karūną, norėjo palikti bažnyčią, kas privertė karalių pripažinti protestantų toleranciją ir religijos laisvę Lenkijoje.

## Šeima ir vaikai
Janas Firlejus buvo vedęs tris kartus. 1546/1547 metais vedė Sofiją Boner (m. poп 1563), nuo santuokos su kuria turėjo keturis sūnūs ir dvi dukteris:

* Mikalojus Firlejus (m. 1599) – Becko kaštelionas ir Karūnos dvaro referentas (1576), Krokuvos vaivada (1589–1599), Liublino ir Kazimirsko seniūnas.
* Jadvyga Firlej, nuo 1567 metų Krasnostavsko seniūno Jano Mnišeko (m. 1612) žmona
* Sofija Firlej, nuo 1594 metų Sedzivojaus Ostrorugo (m. 1625) žmona
* Andžejus Firlejus (m. 1609), Malogoščsko (1589) ir Radomo kaštelionas (1591), Kovelsako seniūnas
* Jonas Firlejus (m. 1614), Karūnos didysis iždininkas (1590–1609), Voinicko kaštelionas (1613), Liublino seniūnas
* Petras Firlejus (m. 1619), Zavichostsko (1609), Becko (1613) ir Voinicko kaštelionas (1614), Liublino vaivada (1617), Parčevo seniūnas

Iki 1565 metų vedė antrą kartą Sofiją Dzikovną (m. poп 1566), nuo santuokos su kuria turėjo dukterį:

* Ana Firlej (m. 1600), nuo 1594 metų Sandomiro vaivados Jono Zbignevo Osolinskio (1555–1623) žmona

Trečią kartą vedė Barbarą Mnišek (m. 1580), Krokuvos burgrafo Mikalojaus Mnišeko (apie. 1484–1553) ir Barbaros Kameneckytės. Vaikai:

* Henrikas Firlejus (1574–1626), Sandomiro kanauninkas, Plocko probstas, karaliaus sekretorius, Krokuvos scholastikas (1600), Karūnos didysis referentas (1605), Mechovo probstas (1611), Karūnos pakancleris (1613–1618), Lucko (1616–1617) ir Plocko vyskupas (1617–1624) ir Gnezno arkivyskupas (1624–1626)

## Nuorodos

|-
3-oji Latgalos pėstininkų divizija

**3-oji Latgalos pėstininkų divizija** () – Latvijos kariuomenės divizija, suformuota 1919 m. Tai buvo viena iš keturių Latvijos Respublikos divizijų. 

Diviziją sudarė šie pulkai:
* 7-asis Siguldos pėstininkų pulkas (vadas pulkininkas V. Spandegas),
* 8-asis Daugpilio pėstininkų pulkas (vadas pulkininkas Kasparsonas),
* 9-asis Rezeknės pėstininkų pulkas (vadas pulkininkas R. Ceplytis)
* Latgalos artilerijos pulkas (vadas pulkininkas J. Žydas).

1940 m., po Latvijos okpuacijos, Latvijos kariuomenė buvo performuota į DVRA 24-ąjį šaulių korpusą, iš Žemgalos ir Latgalos divizijų buvo suformuota tarybinė 183-oji šaulių divizija.

## Divizijos vadai
* nuo 1919 m. rugpjūčio: pulkininkas, vėliau generolas Krišjanis Berkis.
* nuo 1933 m. spalio: generolas Andrejus Krustinis.

## Nuorodos

* 
* Bērziņš V. Bambals A. Latvijas armija. – Zinātne: Rīga, 1991., 80. lpp.
Novy Boras

**Novy Boras** (; ) – miestas Libereco krašte, Čekijoje. 1938–1945 m. buvo viena iš Sudetų savivaldybių. Įsikūręs tarp Lužicos kalnų () ir centrinės Bohemijos aukštumų (). 11 962 gyventojai (2014 m. duomenys). Priklauso Česka Lypos rajonui. Mieste išvystyta stiklo ir nedidelių motorų gamyba. Vystomas turizmas. Mieste yra krašto stiklo muziejus, renovuota 1792 m. statybos barokinė bažnyčia bei daug istorinių pastatų.

## Istorija
Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas 1471 m., kaip *Arnsdorff*. XVII–XVIII a. išaugo į nedidelį miestelį. 1757 m. suteiktas miesto statusas. Tuo metu miestelis jau buvo žinomas kaip *Haida*. 1783 m. inžinierius Emanuel Kleinwächter sukūrė naujo miesto planą su daugybę parkų. Nuo XVIII a. miestas garsėja savo aukštos kokybės stiklo pramone.

## Galerija

Sklářské muzeum.jpg|Stiklo muziejus
Děkanský kostel Nanebevzetí Panny Marie, Nový Bor.jpg|Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia
Hranicės

**Hranicės** (;  arba *Mährisch Weißkirchen*) – miestas Olomouco krašte, Čekijoje, istoriniame Moravijos regione. Priklauso Pršerovo rajonui. 18 651 gyventojas (2014 m. duomenys). Per miestą teka Bečva bei du jos intakai.

## Istorija
Manoma, kad gyvenvietė susikūrė XII a. Pirmą kartą paminėtas XIII a. 1292 m. suteiktas miesto statusas. Istorinis miesto centras yra įtrauktas į kultūros vertybių paveldą.

Iki 1918 m. priklausė Habsburgų monarchijai.

## Galerija

Hranice, radnice.jpg|Rotušės aikštė
Budova3 1a.jpg|Karo akademija
Teresė Kunigunda Sobieskytė

**Teresė Kunegunda Sobieskytė** (1676 m. kovo 4 d. – 1730 m. kovo 10 d.) – Bavarijos kurfiursto Maksimiliano II žmona, Bavarijos regentė 1704–1705 metais.

## Biografija

Terezė Kunegunda buvo Lenkijos karaliaus Jono Sobieskio ir Marijos Kazimieros de Lagranž d’Arkjen duktė. 1695 metų vasario 2-ąją ištekėjo už Bavarijos kurfiursto Maksimiliano II, kuris tapo našliu prieš trejus metus. Princesės kraičiu buvo 500 000 talerių.

Pora turėjo 10 vaikų, šeši iš kurių nugyveno iki pilnametystės:
* Marija Ana Karolina (1696–1750),
* Karolis Albrechtas (1697–1745), busimas Šventosios Romos imperijos imperatorius Karolis II
* Pilypas Morisas (1698–1719),
* Ferdinandas (1699–1738),
* Klimentas Augustas (1700–1761), Kiolno arkivyskupas ir kurfiurstas
* Joanas Teodoras (1703–1763).

1704 metais, po Gochštedto mūšio pralaimėjimo, Maksimilianas II laikinai žmoną padarė Bavarijos regente, bet jau sekančiais metais Terezė Kunegunda išvažiavo su savo nuodėmklausiu pas motiną į Veneciją, palikusi vaikus Miunchene. 1706 metais keturi vyresnieji vaikai buvo pervežti, tada, kai du jaunesni liko Miunchene.

Venecijoje kurfiurstinė gyveno labai neturtingai ir sugebėjo aplankyti savo šeimą Bavarijoje tik po Raštato taikos sutarties sudarymo. 1715 metų balandžio 3 d. ji vėl susitiko su vyru ir vaikais Landsbergo mieste.

Mirė Terezė Kunegunda 1730 m. kovo 10 d.
## Genealogija

## Išnašos

## Nuorodos
* Christian Probst, Lieber bayrisch sterben. Der bayrische Volksaufstand der Jahre 1705 und 1706. Süddeutscher Verlag, München 1978.

## Pastabos
Elektromobilis

**Elektromobilis** – automobilis, varomas vienu ar daugiau elektriniu varikliu. Elektra saugoma baterijose arba kituose įrenginiuose. Automobiliai, kurie kartu su elektriniais naudoja ir vidaus degimo variklius, vadinami hibridiniais.

Pirmieji elektromobiliai pasirodė apie 1880 m. Elektra varomi automobiliai buvo populiarūs XIX a. pabaigoje ir XX a. pradžioje. Vėliau, atsiradus masinei automobilių gamybai ir prekybai bei pingant iškastiniam kurui, elektromobiliai prarado savo populiarumą.

Nuo 2008 m. elektromobiliai vėl pradėjo populiarėti, kai buvo sukurtos talpios baterijos, tobulinama kita technologija, iškastinio kuro brangimas, didesnis susidomėjimas ekologija ir pan.

2021 m. pradėti pirmieji Lietuvoje surenkamo Nikrob Freze EV elektromobilio pardavimai.

Kai kurios kompanijos bei valstybės sudarė finansines galimybes gyventojams pigiau įsigyti šios technologijos transporto priemones. Tiesa, šiuo metu kol kas tokie automobiliai yra brangūs, infrastruktūra nėra pakankamai išvystyta, taip pat baterijos dar nėra tokios talpios, kad patenkintų visų norus keliauti.

2015 m. visame pasaulyje tokius automobilius siūlė 30 kompanijų. Daugiausiai jų parduodama JAV, Japonijoje, Kinijoje ir Vakarų Europoje. Populiariausias elektromobilis 2016 m. buvo Nissan Leaf; jų visame pasaulyje nuo 2010 m. parduota apie 233 000.

2011 m. „Nissan Leaf“ išrinktas „Pasaulio metų automobiliu 2011“.
2014 m. „Pasaulio metų automobilio“ rinkimuose elektromobilis „BMW i3“ įvertintas ekonomiškiausiu bei geriausio dizaino metų automobiliu pasaulyje. Nuvažiuoti 40,2 km su juo kainavo 0,81 JAV dolerio. 2017 m. „BMW i3“ įvertintas geriausiu metų miesto automobiliu.

## Šaltiniai
Tadeušas Giedraitis

**Tadeušas Giedraitis** (1889 m. m. Gruodžio 25 d. Linkuvoje, Rusijos imperija – 1941 m. birželio 26 d. Červenėje, Baltarusijos TSR) – teisininkas, politikas, Lenkijos senato narys 1938–1939 metais.

## Biografija

Gimė 1889 m. gruodžio 25 d. Linkuvoje, bajorų Giedraičių Jono Mauricijaus Giedraičio ir Kazimieros Radvilavičiūtės šeimoje. Mokėsi Kauno ir Rygos gimnazijose. 1907–1909 m. studijavo inžineriją Rygos technikos universitete, vėliau teisę Tartu universitete. Baigęs mokslus mokėsi Sankt Peterburgo artilerijos mokykloje.

1916–1919 m. mokytojavo teisės licėjuje Jaroslavlyje. 1917–1918 m. priklausė Lenkų karinei organizacijai. 1919 m. suteiktas poručiko laipsnis ir išleistas į Lenkijos kariuomenės rezervą. 1919–1926 m. dirbo administracinėse įstaigose Vilniuje, Balstogėje, Augustave ir Valkaviske. 1919 m. Vilniuje susituokė su Ana Dunin-Šostakovska. 1926–1932 m. dirbo teisėju Biarozoje. 1932–1935 m. Balstogės apygardos teismo prezidento pavaduotojas. 1935–1936 m. Zamostės apygardos teismo prezidentas. 1936 m. tapo Lucko apygardos teismo prezidentu. 1938 m. išrinktas į Lenkijos senatą. 1939 m. rugsėjo 21 d. suimtas NKVD, buvo kalinamas ir tardomas Minske, nuteistas mirties bausme. Prasidėjus Trečiojo Reicho ir TSRS karui, kartu su kitais kaliniais buvo nušautas besitraukiančių NKVD 1941 m. birželio 26 d. Červenėje. 
Nužudymo vieta nežinoma, tačiau sukurtas simbolinis kapas Povonzkų kapinėse.

## Nuorodos
* Biografija (lenk.) 

## Literatūra
* Michał Giedroyć: Na krawędzi krateru. Wydawnictwo Literackie, 2010. ISBN 9788308045039.
Józef Łobodowski

**Juzef Lobodovski** (1909 m. kovo 19 d. Purviškėje, Rusijos imperija – 1988 m. balandžio 18 d. Madride, Ispanija) – poetas.

## Biografija

Gimė 1909 m. kovo 19 d. Purviškėje. Nuo 1910 m. vaikystę praleido Liubline, prasidėjus I pasauliniam karui pasitraukė į Maskvą, 1922 m. grįžo į Liubliną. 1931 m. debiutavo kaip poetas, rašė romantizmo stiliumi. Už per daug laisvamanišką ir komunistinę kūrybą 1932 m. pašalintas iš Liublino universiteto, tačiau po karinės tarnybos ir bandymo nusižudyti pakeitė savo ideologiją. 1937-1938 m. žurnalo *Wołyń* ėjusio Lucke redaktorius. 1939 m. vokiečiams užpuolus Lenkiją savanoriškai išėjo į frontą, rugsėjo 19 d. pasitraukė į Vengriją, o iš ten į Prancūziją. 1941 m. emigravo į Ispaniją, kur buvo vienas iš laidos lenkų kalba *Radio Madrid* eteryje įkūrimo iniciatorių. Šioje laidoje daug dėmesio skyrė komunizmo nusikaltimams. Rašė straipsnius į Londono ir Paryžiaus lenkiškus laikraščius. Iš ispanų į lenkų kalbą išvertė Šv. Kryžiaus Jono ir Federico García Lorca darbus, iš rusų kalbos Anos Achmatovos, Josifo Brodskio, Aleksandro Solženicyno tekstus. Mirė 1988 m. balandžio 18 d. Madride.

## Darbai
* *O czerwonej krwi* (1931)
* *W przeddzień* (1932)
* *Rozmowa z ojczyzną* (1935)
* *Demonom nocy* (1936)
* *Modlitwa za wojnę* (1946)
* *Uczta zadżumionych* (1954)
* *Pieśn o Ukrainie* (1958)
* *Jarzmo kaudyńskie* (1961)
* *Kasydy i gazele* (1961)
* *W połowie wędrowki* (1972)
* *Dwie książki* (1984)
* *Pamięci Sulamity* (1987)
* *Rachunek sumienia* (1987)
* *Dytyramby patetyczne* (1988)

## Nuorodos

* Biografija (lenk.) 

## Literatūra

* Irena Szypowska, Łobodowski. Od atamana Łobody do seniora Lobo, 2001.
* Ludmiła Siryk, Naznaczony Ukrainą. O twórczości Józefa Łobodowskiego, 2002.
* Grzegorz Joniec, Publicystyka i transformacje ideowe Józefa Łobodowskiego w okresie 1931-1935, „Wschodni Rocznik Humanistyczny”, 1/2004, s. 203-213
* Paweł Libera, Józef Łobodowski (1909-1988) – szkic do biografii politycznej pisarza zaangażowanego, „Zeszyty Historyczne 2007”, z. 160, s. 3-34
* Paweł Libera, Aresztowanie i paryski okres w życiu Józefa Łobodowskiego w 1940 roku, „Zeszyty Historyczne” 2007, z. 161, s. 196-235
Marija Sofija Seniavskytė

Kunigaikštytė **Marija Sofija Seniavskytė** (1699–1771 m. gegužės 21 d., Varšuva) – Lenkijos aristokratė.

## Biografija
Lenkijos magnatų Seniavskių giminės atstovė. Karūnos didžiojo etmono Adomo Mikalojaus Seniavskio (apie 1666–1726) ir Elžbietos Chelenos Liubomirskytės (1669/1670–1729) vienintelė duktė. Kanevo seniūno Mikalojaus Bazilijaus Potockio pusseserė.

Marijos Sofijos krikštynose dalyvavo Rusijos caras Petras I, Lenkijos karalius Augustas Stiprusis ir Transilvanijos kunigaikštis Ferencas Rakocis, kas gali liudyti apie jos tėvų įtaką.

Jos motina Elžbieta Liubomirskaitė stengėsi Mariją ištekinti už karalaičio Konstantino Vladislovo Sobieskio, kuriam pirmam pati simpatizavo.

1724 m. liepos 30 d. Marija Sofija Seniavskytė buvo ištekinta už Lietuvos lauko etmono Stanislovo Ernesto Denhofo (1673–1728). Per vestuves jaunikis surengė didingą priėmimą Lvovo lotynų vyskupų dvare (dabar Turgaus aikštė). Ant specialių stiebų degė 600 fakelų ir 400 žibintų. Kelias iki namų buvo apstatytas šešiais bokštais su šviestuvais. Pro langus ištatė keturis lietvamzdžius, iš kurių vienos valandos bėgyje tekėjo vengriškas vynas. Tačiau praėjus ketveriems metams po vestuvių Stanislovas Ernestas Denhofas mirė.

1726 metais, po savo tėvo Adomo Mikalojaus Seniavskio mirties Marija Sofija Seniavskytė paveldėjo jo milžiniškas valdas (35 miestai, 235 kaimų ir Berežansko pilį). Ji tapo viena iš turtingiausių ATR nuotakų. Tarp kandidatų jos rankai buvo Šarlis de Burbon-Konde, kurį palaikė Prancūzija (Liudvikas XV), netgi kvietė Mariją Sofiją į Versalį, Portugalijos infantas Manuelis Bragansas, naudojęsis Habsburgų parama, magnatai Janas Klemensas Branickis, Pranciškus Salezijus Potockis, Janas Tarlo ir Augustas Aleksandras Čartoriskis. Laimėjo Karūnos armijos generolas-majoras ir Rusios vaivada, kunigaikštis Augustas Aleksandras Čartoriskis, naudojęsis Lenkijos karaliaus Augustas Stiprusis|Augusto Stipriojo palaikymu. 
## Šeima
1731 metų liepos 17 d., Varšuvoje Marija Sofija Denhof ištekėjo už Augusto Aleksandro Čartoriskio (1697-1782). Dėka tos santuokos kunigaikščiai Čartoriskiai įgijo molžiniškas Seniavskių valdas. Pora turėjo tris vaikus: 

* Kunigaikštis Adomas Kazimieras Čartoriskis (1734-1823), Podolės žemės generolas (1758), kadetų korpuso komendantas (1768), Lietuvos armijos generolas-leitenantas (1777), Austrijos feldmaršalas (1808)
* Kunigaikštis Stanislavas (1740-1747)
* Kunigaikštytė Elžbieta Čartoriskaitė (1733/1736-1816), vyras nuo 1753 metų Karūnos didysis maršalka, kunigaikštis Stanislavas Liubomirskis (1722 - 1783).

## Bibliografija
* Muzeum Pałac w Wilanowie, Indeks osób, Czartoryska z Sieniawskich Maria Zofia 

## Nuorodos
Latvijos Techninė divizija

**Latvijos Techninė divizija** () – Latvijos kariuomenės divizija, suformuota 1922 m. Tai buvo Latvijos Respublikos divizija, jungusi techninių kariuomenės rūšių dalinius (tik lauko artilerijos pulkai įėjo į pėstininkų divizijas).

Divizija buvo suformuota 1922 m. sausio 16 d. Vadas buvo Janis Kurelis. Pradžioje į Techninę diviziją buvo sujungti aviacijos, autotankų ir pionierių pulkai bei ryšių batalionas. 1938 m. techninė divizija buvo padalinta į atskiras tarnybas, o 1940 m. pavasarį buvo išformuota. 

Diviziją sudarė šie pulkai:
* Autotankų pulkas (520 karių):
** tankai:
*** 2 Mk. V, 
*** 2 Mk. В, 
*** 6 Fiat 3000B"
*** 18 Vickers-Carden-Loyd M.1936/1937, 
*** 1 tanketė Vickers Carden-Loyd, 
** šarvuotieji automobiliai:
*** Ford-Vairogs „Zemgalietis“, 
*** Pierce-Arrow „Viesturs“, 
*** Sheffield-Simplex „Imanta“, 
*** 2 Putilov-Garford M1916 „Kurzemnieks“ ir „Lāčplēsis“, 
*** 2 Fiat Ižoros „Staburags“, 
** automobiliai ir motociklai:
*** 12 sunkvežimių Albion, 
*** 18 sunkvežimių Ford-Vairogs, 
*** 15 motociklų,
*** 10 lengvųjų automobilių;
* sunkiosios artilerijos pulkas (446 kariai):
** 2 114,3 mm haubicos,
** 4 106,7 mm pabūklai Schneider, 
** 4 83,8 mm patrankos Vickers, 
** 2 150 mm 1913 m. pvz., haubicos,
** 2 152,4 mm haubicos Vickers, 
** 8 76,2 mm 1902 m. pvz., patrankos,
** 4 75 mm patrankos,
** 6 119 mm 1920 m. pvz., haubicos, 
** 4 40 mm patrankos Bofors;
* Pionierių pulkas (717 karių),
* Ryšių batalionas (286 kariai),
* Zenitinės artilerijos pulkas (420 karių) - 74 patrankos (iš jų 30 40 mm patrankų Bofors);
* Kranto artilerijos pulkas (363 kariai):
** 4 76,2 mm 1902 m. pvz., patrankos,
** 12 152,4 mm pabūklai Canet-Schneider, 
** 4 107 mm 1877 m. pvz., patrankos,
* Šarvuotųjų traukinių pulkas – 4 šarvuotieji traukiniai (393 kariai).

## Nuorodos

* Юрис Цыгановс. Латвийская армия, 1920–1940
* Bērziņš V. Bambals A. Latvijas armija. – Zinātne: Rīga, 1991., 80. lpp.
Piotr Bonifacy Żukowski

**Piotras Bonifacas Žukovskis** (*Piotr Bonifacy Żukowski*; 1913 m. sausio 13 d. Rėvoje, Rusijos imperija – 1942 m. balandžio 10 d. Aušvice, Trečiasis Reichas) – vienuolis.

## Biografija
Gimė 1913 m. sausio 13 d. Rėvoje. Baigė 4 klases Rudausių mokykloje. Būdamas 17 metų įstojo į Vilniaus pranciškonų vienuolyną, kur buvo atsakingas už dokumentų archyvavimą. 1941 m. spalio 14 d. kartu su kitais 6 vienuoliais suimtas gestapo ir įkalintas Varšuvoje. Vėliau išvežtas į Aušvico koncentracijos stovyklą, kur dirbo įvairius darbus. Po sunkių sumušimų ir plaučių uždegimo mirė stovyklos ligoninėje 1942 m. balandžio 10 dieną.  

## Beatifikacija
1999 m. birželio 13 d. Varšuvoje, Pergalės aikštėje, Jono Pauliaus II-jo septintosios apaštališkosios kelionės į Lenkiją metu, įvyko 108 Antrojo pasaulinio karo kankinių, tarp kurių buvo Piotras Bonifacas Žukovski, beatifikacija. Jis yra vienas iš septynių popiežiaus paskelbtųjų palaimintųjų pranciškonų, kurie, pasak šv. Tėvo, iš pragaro žemėje, kuris buvo nacių stovykloje Osvecime (Aušvice), iškeliavo tiesiai į dangų“.

## Atminimo įamžinimas
2012 m. lapkričio 11 d., minint Petro Bonifaco Žukovskio 70-ąsias mirties metines, kankinio už tikėjimą ir Tėvynę gimtajame Rėvos (Baran Rapos) kaime (Vilniaus r., Nemenčinės seniūnija) buvo pastatytas jam skirtas paminklas – kryžius. Prie kryžiaus yra lenta su palaimintojo portretu ir užrašu lietuvių ir lenkų kalbomis: „Pranciškonų vienuoliui iš Niepokalanowa / kankiniui iš Auschwitzo / gimusiam 1913 m. sausio 13 d. vietovėje Baran-Rapa prie Neries, iškeltam į altorių Popiežiaus Jono Pauliaus II 1999 m. birželio 13 d. Varšuvoje kartu su kitais 108 lenkų kankiniais, nužudytais Antrojo Pasaulinio karo metu“. Kryžių pašventino kunigas Dariuš Stančik (Dariusz Stańczyk), kurio iniciatyva buvo pastatytas šis paminklas.

## Išnašos

## Nuorodos
* Biografija (it.)
* Biografija (lenk.)
Natural Pharmaceuticals Group

**Natural Pharmaceuticals Group** – Norvegijos kapitalo įmonių grupė, kuri prekiauja Norvegijos įmonės „Pharmatech AS“ gaminamais maisto papildais. Papildai platinami per dukterines įmones Lenkijoje, Lietuvoje, Vengrijoje, Estijoje, Ukrainoje, Vokietijoje.

2014 m. spalio 28 d. Lietuvos Respublikos Konkurencijos tarybos sprendimu grupės įmonei UAB „Natural Pharmaceuticals“ skirta 20 000 Lt bauda dėl klaidinančios reklamos skleidimo. UAB „Natural Pharmaceuticals“ reklamos teiginiai, kad galima gauti produktų nemokamai apmokant tik siuntimą ir pakavimą buvo klaidinantys, nes į siuntimo ir pakavimo mokestį buvo įtraukiamos ir kitos išlaidos. Už nemokamas pakuotes iš klientų buvo imamas 10Lt mokestis už pristatymo išlaidas, nors buvo nustatyta, kad neišvengiamos išlaidos toje sumoje sudarė tik 30 proc., o likusi dalis buvo įmonės teisina kaip esanti už pakuotę, transportavimą, sąskaitų siuntimą ir pan., kas pagal įstatymus yra neleidžiama.

2014 m. vasario 6 d. Valstybinė vartotojų teisių apsaugos tarybos komisija skyrė UAB „Natural Pharmaceuticals“ 1 000 Lt baudą už klaidinančią reklamą dėl to, kad reklamoje buvo sudaromas įspūdis, kad produktai turi gydomųjų ar profilaktinių savybių, nebuvo žymima, kad tai tėra maisto papildas. Už klaidingą reklamą 2013 m. bausta ir „Natural Pharmaceuticals Sp. Z.o.o.“ atstovybė Lietuvoje.

## Produktų platinimo modelis

Produktus įmonė platina paštu, parduoda telefonu, telefoniniai pokalbiai yra įrašomi ir vartotojui sutikus gauti produktus laikomi kaip įrodymas, kad sudaryta sutartis dėl jų siuntimo. Siūloma gauti nemokamą pakuotę (sumokėti reikia už siuntimo išlaidas), tačiau vėliau automatiškai siunčiamos mokamos pakuotės, atsisakyti dalyvavimo programoje atšaukti negalima iki bus atsiųsta pirma pakuotė. Vėliau mokamų pakuočių, įmonės teigimu, galima atsisakyti skambinant įmonei arba išsiunčiant atgal gautą pakuotę. Valstybinė vartotojų teisių apsagos tarnyba pataria nepavykstant atsisakyti užsakymų bendrovės siūlomais būdais atsisakymą išsiųsti registruotu paštu. Lenkijos vartotojų teisių gynėjas Marek Zapolski taip pat ragina Lenkijos vartotojus įvertinti galimas problemas dėl tokio prekybos modelio – po nemokamos siuntos klientai gauna ir siuntas, kurias jau reikia apmokėti arba savo kaštais išsiųsti atgal.

## Produktai

Produktai, kuriais prekiauja Natural Pharmaceuticals, turi omega-3 turinčiais maisto papildais prekiaujančių įmonių asociacijos *Arbeitkreis Omega-3* kokybės patvirtinimus, kuriuos ši išduoda savo nariams.

**„OmegaMarine Forte+“**. Omega-3 turintis produktas, kurio pagrindas yra norvegiškų lašišų aliejus Xalar, gaminamas įmonėje “Marine Harvest”. “OmegaMarine Forte+” sudėtyje taip pat yra vitamino D.

**„BergenOMEGA-3“**. Kapsulės, kurių 90 % sudėties yra omega-3 rūgštys. Taip pat šio produkto sudėtyje yra vitaminas D ir E.

**„OmegaMarine Junior“**. Sudėtyje yra omega-3 rūgščių DHA. Produkto sudėtyje taip pat yra vitaminai D, E ir A.

## Labdaringa veikla

2014 m. „Natural Pharmaceuticals” padovanojo 2 AED aparatus Vilniaus oro uostui.

## Šaltiniai
Pokémon Mini

**Pokémon Mini** (; stilizuotai – **Pokémon mini**) – delninė žaidimų konsolė, sukurta įmonės „Nintendo“ kaip dalis „Pokémon“ frančizės. Tai mažiausias kada nors „Nintendo“ sukurtas žaidimų įrenginys su keičiamomis žaidimų kasetėmis, sveriantis 70 g. Pirmiausia buvo išleistas Šiaurės Amerikoje 2001 m. lapkričio 16 d., paskiau Japonijoje 2001 m. gruodžio 14 d. ir Europoje 2002 m. kovo 15 d. Įrenginys išleistas trijų spalvų tipų: *Wooper Blue*, *Chikorita Green* ir *Smoochum Purple*.

Įvairūs hakeriai, pasinaudoję atvirkštine inžinerija, nulaužė Pokémon mini tam, kad būtų galima sukurti mėgėjiškų žaidimų šiai konsolei bei tam, kad oficialius jos žaidimus būtų galima žaisti naudojant kitas platformas (pvz., AK, Dreamcast ir kt.).

## Techniniai duomenys
* **Matmenys**: 74 mm x 58 mm x 23 mm
* **Svoris**: 70 g su įdėtomis Game Pak kasete ir AAA baterija
* **[[Procesorius]]**: 8 bitų, 4 MHz
* **[[Atmintis (kompiuterio)|Atmintis]]**: 2 KB RAM
* **Vaizdas**: 96 x 64 pikselių rezoliucijos monochromatinis LCD ekranas

## Išnašos

## Nuorodos
* Pokémon Mini žaidimų sąrašas  NinDB.net
Alexander Stubb

**Aleksanderis Stubas** (*Alexander Stubb*; g. 1968 m. balandžio 1 d.) – švedų kilmės Suomijos politikas, nuo 2024 m. einantis Suomijos prezidento pareigas. Buvęs Eduskuntos (Suomijos parlamento), Europos parlamento narys, užsienio reikalų ministras 2008–2011 m., 2014–2015 m. šalies ministras pirmininkas.

Stubas gimė dvikalbėje šeimoje. Jo tėvas buvo švedas, motina - suomė. Namuose jis kalbėjo abiem kalbomis. Jo tėvas Göranas Stubasdirbo profesionaliam ledo ritulyje: jis buvo Suomijos ledo ritulio asociacijos direktorius 1976–1983 m.

Savo politinę karjerą pradėjo 2004 m. kai su partija *[[Nacionalinė koalicija (Suomija)|Nacionalinė koalicija]]* buvo išrinktas į Europos parlamentą. 2008 m. pasitraukė iš Europos parlamento ir tapo Suomijos užsienio reikalų ministru balandžio 4 d., nes jo pirmtakas Ilkka Kanerva pasitraukė iš posto dėl SMS žinučių erotiniam modeliui. Po paskyrimo jis pasižymėjo kaip kompetentingas politikas ir Suomijos įstojimo į NATO šalininkas. 2011 m. buvo išrinktas į Suomijos parlamentą – Eduskuntą.

Naujojoje Jyrki Kataineno vyriausybėje užėmė Europos reikalų ir tarptautinės prekybos ministro postą. 2014 m. pasitraukus Jyrki Katainenui buvo išrinktas naujuoju *[[Nacionalinė koalicija (Suomija)|Nacionalinės koalicijos]]* vadovu ir šalies ministru pirmininku.

## Išnašos

|-

|-
Theo Angelopoulos

**Teodoras Angelopulas** (; 1935 m. balandžio 27 d. – 2012 m. sausio 24 d.) – pasaulinio garso graikų kino režisierius, scenaristas ir prodiuseris. Bene geriausiai žinomas filmu „Amžinybė ir diena“, kuris 1998 m. Kanų kino festivalyje laimėjo pagrindinį apdovanojimą – Auksinę palmės šakelę.

Kine debiutavo 1970-aisiais nespalvotu filmu „Rekonstravimas“, savo kompozicija, estetika, gilia socialinės problematikos atvertim tapusiu naujo puslapio Graikijos kine pradžia. Daugiau nei 40 metų trukusią kino kūrėjo karjerą sąlyginai galima dalinti į tris etapus: 1970–1980-aisiais kurtuose filmuose vyrauja socialinė, politinė tematika, reiškiama itin nekonformistinė pozicija jėga, neteisybe besiremiančių šalies valdančiųjų atžvilgiu; 1984–1988-aisiais pasirodę filmai „Kelionė į Kytirą“, „Bitininkas“, „Kraštovaizdis rūke“, kartais vadinami „Tylos trilogija“, išryškėja personažų artimumu režisieriui, asmeniškėjančiu, savo paties likimą klausimui, refleksijai keliančiu žvilgsniu, vizualios kalbos šerdies susiformavimu. 1991 m. išėjusį „Sustingusį gandro žingsnį“ galima būtų laikyti trečio etapo, kuriame „Tylos trilogijoje“ įvykusi slinktis nebegrįžtamai atveria graikų mitologijos ištakose esantį kelionės, jūros motyvą, pradžia.

Būdingos ilgos scenos, alegorinė, poetinė kadrų kalba. Net keletą filmų filmavo Graikijos šiaurėje esančiame Florinos miestelyje. Žuvo 2012 m. nelaimingo atsitikimo filmavimo aikštelėje metu.

2014 m. Teodoro Angelopulo retrospektyvą buvo galima pamatyti „Scanoramos“ kino festivalyje.

## Nuorodos
*