open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Dzi (provincija)

**Dzi provincija**, **Dzidžou** () – istorinis regionas, viena iš 9 tradicinių Kinijos provincijų, egzistavęs Istorinės Kinijos šiaurinėje dalyje. Užėmė dabartinės Šansi provincijos pietinę dalį.

Nuo 110 m. pr. m. e. buvo Kinijos administracinis vienetas.

## Geografija
Dzi provincija buvo į šiaurę nuo Geltonosios upės, kuri buvo skiriamoji riba nuo Ju provincijos (Vidurio lygumos) pietuose. Tai buvo kalnuotas kraštas, kur šiaurės-pietų kryptimi išsidėstę dvi lygiagrečios kalnų grandinės. Rytinė grandinė – Taihango kalnai atskyrė regioną nuo Šiaurės Kinijos lygumos (Jan provincijos). Vakarinė grandinė buvo Liuliango kalnai, už kurių buvo Geltonoji upė, čia irgi tapusi vakarine skiriamaja riba (nuo Jong provincijos).

Pagrindinė regiono upė – Fen, kurios slėnis įsiterpęs tarp abiejų kalnų grandinių. Tai – derlingiausia regiono dalis. Šiaurėje ir šiaurės rytuose Dzi provincija ribojosi su Bing ir Jou provincijomis.

## Istorija

### Valstybės
Nepaisant geografinio artumo Vidurio lygumai, Dzi provincija nuo seno buvo gyvenama tautų, kurias Vidurio lygumos gyventojai laikė barbarais ir įvardijo beidi, t. y. šiauriniais di. Manoma, kad tai buvo proto-tiurkiškos tautos, giminingos vėliau minimiems šiongnu. II tūkst. pr. m. e. šios tautos suformavo galingą konfederaciją, kuri nuolat kėlė grėsmę Vidurio lygumos dinastijoms – Sia ir Šangams. Ši konfederacija tuometiniuose kinų šaltiniuose buvo minima kaip Guifangas, t. y. „velnių šalis“. Užfiksuota, kad Šangų karalius Vu Dingas sutramdė jų grėsmę, tačiau vėlesni šaltiniai vėl mini Guifango antpuolius.

Džou dinastijos laikais svarbiausia regiono valstybė buvo Dzin (), kuri jau buvo sinizuota, tačiau ir toliau kovojo su grėsmingomis vietos gentimis. Vakarų Džou laikais nukariavusi smulkias vietos karalystes ir gentis, ji tapo stipriausia Kinijos karalyste, turėjusia hegemoniją ir Vidurio lygumoje, t. y. į pietus nuo Geltonosios upės. Tačiau vidaus nesutarimai suskaldė karalystę, ir jos teritorijos buvo padalintos tarp trijų klanų. Taip 453 m. pr. m. e. Dzin suskilo į Han, Džao ir Vei karalystes. Dzi regioną dalijosi Džao (šiaurėje) ir Vei (piečiau).

227 m. pr. m. e. Čin užėmė Džao, o 225 m. pr. m. e. – Vei.

Dzi istorinis regionas priklausė iš pradžių Čin, vėliau Han dinastijų Kinijai. 110 m. pr. m. e. Han imperijoje sukūrus 13 provincijų, beveik visas regionas buvo priskirtas Bing administracinei provincijai. Tuo pat metu sukurta ir Dzi administracinė provincija, tačiau ji apėmė teritorijas ne Dzi regione, o gerokai ryčiau, t. y. Jan istoriniame regione.
Eglyninis piengrybis

**Eglyninis piengrybis** (*Lactarius picinus*) – ūmėdinių šeimos nevalgomas grybas.

## Išvaizda

Kepurėlė 4–10 cm skersmens, iš pradžių iškili, vėliau paplokščia arba truputį įdubusi, luobelė juosva aksomiška. Kotas 3–6 cm ilgio, cilindriškas, ties pagrindu nežymiai smailėjantis. Lakšteliai retoki, labai platūs ir kotu šiek tiek nuaugę žemyn. Trama kompaktiška balta, yra lengvo vaisių kvapo ir aštraus skonio. Šio grybo pieniškos sultys baltos ir aštraus skonio.

Spalvos ir formos kaita: kepurėlės spalva įvairuoja nuo juosvos iki tamsiai rudos, kraštai šiek tiek šviesesni. Ķotas iš pradžių pilnaviduris, vėliau tuščiaviduris, didesnioji jo dalis ochros geltonumo arba ruda, tik viršutinė dalis balsva. Lakšteliai rusvai balti arba oranžiškai geltoni. Trama iš pradžių balta, vėliau pagelsta, ore parausta.

## Augavietė

Auga pavieniui arba mažomis grupėmis, daugiausiai kalnuotų vietovių spygliuočių miškuose.

Sezonas: rugpjūtis–spalis

Panašios rūšys: labai panašus į juodąjį piengrybį (*Lactarius lignyotusi*), taip pat panašus į suodinį piengrybį (*Lactarius fuliginosus*).

## Literatūra
* Etorė Bielis „Grybai“, „Mūsų knyga“, 2004 m, (95 psl.) ISBN 9955-573-65-1
Rėpliojantysis vėdrynas

**Rėpliojantysis vėdrynas** (*Ranunculus reptans*) – vėdryninių (*Ranunculaceacea*) šeimos augalas. Paplitęs Eurazijoje ir Šiaurės Amerikoje.

Augalas daugiametis. Auga nusekusių ežerų smėlėtuose ir akmenuotuose krantuose, atabradų seklumose.

Lietuvoje gana reta rūšis, įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą, 2(v) kategoriją.

## Šaltiniai
Juodasis piengrybis

**Juodasis piengrybis** (*Lactarius lignyotus*)&nbsp;– ūmėdinių šeimos nevalgomas grybas. Dėl savo retumo įtrauktas į Lietuvos raudonosios knygos sąrašus, kaip nykstanti rūšis.

## Išvaizda

Kepurėlė 2&nbsp;– 7 cm skersmens, plona, įvairių rudos spalvos atspalvių, iš pradžių kūgiška, vėliau iškili, su gūbreliu, galiausiai paplokščia, arčiau kraštų paviršius šiurkštus. Kotas 6&nbsp;– 8 cm ilgio, cilindriškas, senesnių grybų tuščiaviduris, palyginti ilgas, viršutinė dalis raukšlėta. Lakšteliai tankūs nuaugintiniai. Trama balta, ore šiek tiek parausta, švelnaus kvapo, pieniškos sultys kartoko prieskonio.

Sinonimai: Lactariella lignyota, Lactifuus lignyotus.

## Augavietė

Šis grybas dažniausiai sutinkamas lapuočių miškuose.

Sezonas: gegužė&nbsp;– spalis

## Literatūra
* Etorė Bielis „Grybai“, „Mūsų knyga“, 2004 m., (99 psl.) ISBN 9955-573-65-1

## Nuorodos

* Lietuvos raudonoji knyga
Petras Kačinskas

**Petras Kačinskas** (1908 m. sausio 1 d. Daukučiuose, Radviliškio rajone – 1967 m. rugpjūčio 27 d. Kaune) – Biržų burmistras, studentų korporacijos Neo-Lithuania pirmininkas.

## Biografija

### Jaunystė
Petro Kačinsko tėvai ūkininkavo 43 ha žemės. Kačinskų šeima buvo gausi – jaunėlis Petras turėjo dar tris brolius ir dvi seseris. P.Kačinsko sūnėnas Vitas Kačinskas pasakojo, kad senelis, nenorėdamas, kad ūkis labai sumenktų, vyriausiems savo vaikams padalijo žemę ir įpareigojo juos, kai sesės tekės, duoti joms kraičio – nurodė konkrečius skaičius gyvulių, inventoriaus, pinigų ir kitų gėrybių, o jauniausią brolį visi jie turėjo visiškai išlaikyti, kol šis baigs mokslus. Dar Petro tėvui gyvam esant visi jo nurodymai buvo įvykdyti.

Baigęs mokslus gimtinėje, Petras ekonomikos mokslų įstojo mokytis į Vytauto Didžiojo universitetą Kaune. Mokydamasis universitete jis buvo aktyvus studentas, netgi 1934–1935 metais pirmininkavo studentų korporacijai „Neo-Lithuania“.

1940 m. okupavus Lietuvą, Kauno universitetas buvo perkeltas į Vilnių, tad diplomą 1942 m. jis gavo jau Vilniuje. Kačinsko diplominis darbas – „Turtų nacionalizacija Lietuvoje bolševikų valdymo metais“, diplomas patvirtintas Vilniaus universiteto rektoriaus M.Biržiškos parašu.

### Veikla Biržuose
Baigęs universitetą, Petras dirbo Alytaus apskrityje, o 1943 m. tapo Biržų miesto burmistru. Į Biržus atvyko neseniai sukūręs šeimą, 1942 m. vedęs Oną Žvirblytę.

Onos tėvas Lazdijų rajone prie Rimiečio ežero turėjo dvarelį ir nemažai žemės. Baigusi universitetą, Ona mokytojavo Seirijuose. Per 1941 m. trėmimus ją suėmė ir ruošėsi išvežti, bet grąžino į kalėjimą, iš kurio išlaisvino Lietuvą okupavusi vokiečių kariuomenė. Onos tėtis buvo išvežtas į Krasnojarsko kraštą, ten jo gyvenimas ir dingo be pėdsakų.

Apie paskutinio Biržų burmistro P.Kačinsko veiklą žinios, palyginti, negausios ir fragmentiškos.

1943 m. Biržuose buvo įkurtas teatras. Remiantis spaudos duomenimis, jį įkurti burmistras P.Kačinskas labai skatino.

Labai aktyvią veiklą 1941–1944 m. vykdė sporto klubas „Vilkas“, rengęs krepšinio, futbolo, lengvosios atletikos, plaukimo, žiemos sporto varžybas. Biržų miesto burmistras 1944 m. birželio 20 d. „Vilko“ klubo narių susirinkime, visai prieš pat antrą tarybinę okupaciją, buvo išrinktas klubo vadu.

Biržuose Petro žmona O.Kačinskienė dirbo mokykloje. Tuo neramiu laikotarpiu jiems 1944 m. gimė duktė Jūratė. Artėjant 1944 m. Raudonajai armijai, Kačinskai nesiryžo pasitraukti į Vakarus dėl dukters ir nutarę išsiskirstyti liko Lietuvoje.

## Nuorodos
* Paskutinis Biržų burmistras
1972 m. Formulės 1 sezonas

**1972 m. Formulės 1 sezonas** buvo 23-ias Formulės 1 sezonas. Jis prasidėjo sausio 23 ir baigėsi spalio 8 dieną. Sezoną sudarė 12 lenktynių.

## Sezono apžvalga
Sezono nugalėtoja tapo britų Lotus-Ford ekipa, nugalėjusi 5 kartus ir dar 3 kartus finišavusi ant podiumo. Šios komandos narys brazilas Emerson Fittipaldi, pelnęs visas 5 komandos pergales, nesunkiai tapo čempionu. Antroje vietoje likusį britą Jackie Stewart E. Fittipaldi aplenkė 16 taškų.

## Sezono rezultatai

### Lenktynininkų įskaita
Taškai už rezultatus buvo skirstomi taip – 9-6-4-3-2-1. Tik penki geriausi rezultatai iš pirmų 6 lenktynių ir penki iš paskutinių 6 lenktynių buvo įskaičiuojami kiekvienam lenktynininkui.

### Komandų įskaita

## Šaltiniai
Dziaodžou įlanka

**Dziaodžou įlanka** arba **Dziaodžouvanas** () – Geltonosios jūros įlanka, įsiterpusi į rytinę Kinijos pakrantę, į pietinę Šandongo pusiasalio dalį. Užima 362 km² teritoriją, ilgis 32 km, plotis iki 27 km (siauriausioje vietoje – 6 km). Gylis siekia 12 m. Dėl dirbtinio pakrančių plėtimo, įlankos plotas mažėja. Svarbiausias uostamiestis – Čingdao.

## Šaltiniai
Nanšanas

**Nanšanas** () arba **Čiljanšanas** ( – 'pietų kalnai') – kalnų sistema vidurio Kinijoje, sudaro Činghajaus ir Gansu provincijų ribą. Driekiasi tarp Čaidamo dubumos pietuose ir Alašano dykumos šiaurėje, kartais laikomas Kunluno masyvo dalimi. Ilgis iš rytų į vakarus ~800 km, plotis iki 320 km. Nanšaną sudaro keletas neilgų, aukštų, lygiagrečių kalnagūbrių ir pavienių masyvų: Čiljanšanas, Sulenanšanas (aukštis iki 6346 m), Ulan Dabanas, Daken Dabanas.

Kalnai sudaryti daugiausia iš smiltainio, skalūnų ir klinties, paplitę karstiniai reiškiniai. Yra geležies, polimetalų rūdų telkinių. Būdingas alpinis reljefas, yra ~1000 ledynų. Nanšane prasideda daug Kinijos upių, tarp jų Huanghė ir jos intakai.

Vakarinėje kalnų pusėje vyrauja dykumos ir stepės, rytuose – miškastepės, spygliuočių miškai, pievos.

## Šaltiniai
Dziangmenas

**Dziangmenas** () – miestas pietryčių Kinijoje, Guangdongo provincijoje, prie Perlų upės deltos, patenka į Guangdžou–Šendženo konurbaciją. Turi prefektūros statusą. Mašinų gamybos, chemijos, popieriaus, cukraus pramonė, laivų remontas. Yra prekybinis jūrų uostas.

## Šaltiniai
Dzianghano lyguma

**Dzianghano lyguma** () – lyguma rytinėje Kinijos dalyje, daugiausia Hubėjuje, Jangdzės žemupio ir jos intako Hanšujaus baseine. Apima ~100 000 km² teritoriją. Gausu ežerų (didžiausias – Duntinhu) ir pelkių. Teritorija daugiausia išdirbta (auginami ryžiai, kviečiai, kukurūzai, medvilnė). Svarbiausias miestas – Uhanas.

## Šaltiniai
Didysis kavamedis

**Didysis kavamedis** (*Coffea canephora*; sin. *Coffea robusta*), arba **robusta** – viena iš kavamedžių (*Coffea*) rūšių, natūraliai auganti Rytų Afrikos miškuose. Paprastai auga žemumose, aukštyje iki 600 metrų virš jūros lygio. Išauga nuo 7 iki 10 metrų aukščio. Robusta sėkmingai kultivuojama Afrikoje, Madagaskare, Sumatroje, Pietvakarių Azijoje.

Išskirtinis šios rūšies bruožas – tai visžalio krūmo tipo augalas su keletu stiebų. Visos veislės kryžmadulkės. Pupelės apvalainos, spalva nuo šviesiai rudos iki pilkšvai žalios. Ši kavamedžių rūšis išsiskiria aukštu atsparumu, rečiau pasiduoda ligoms ir kenkėjams. Be to, robusta palyginti greitai auga, todėl ją lengviau įsigyti nei arabiką.

## Kava

Vienas ketvirtis kavos pramonės pasaulyje – tai robustos kava. Paruošta iš robustos kavos pupelių, ji yra šiek tiek aštroko skonio. Pupelėse yra dukart daugiau kofeino bei didesnio rūgštingumo, nei arabikoje. Abi kavos rūšys labiausiai paplitusios pasaulyje, turi skirtingas skonines savybes. Robusta naudojama tirpių gėrimų gamyboje.

## Kavamedžių rūšys

* Arabinis kavamedis (*Coffea arabica*)
* Bengalinis kavamedis (*Coffea benghalensis*)
* Konginis kavamedis (*Coffea congensis*)
* *[[Coffea excelsa]]*
* *[[Coffea gallienii]]*
* *[[Coffea bonnieri]]*
* *[[Coffea mogeneti]]*
* Liberinis kavamedis (*Coffea liberica*)
* Siauralapis kavamedis (*Coffea stenophylla*)

## Nuorodos

* Kavos veislės ir rūšys
Liberinis kavamedis

**Liberinis kavamedis** (*Coffea liberica*), arba **liberika** – mažiau paplitusi kavamedžių (*Coffea*) rūšis, kilusi Liberijoje Vakarų Afrikoje. Kultivuojama Indonezijoje, Filipinuose, kur ji buvo atvežta pakeisti kavos rūdies (*Hemileia vastatrix*) ligos nuniokotų arabinių kavamedžių, taip pat randama centrinėje ir rytų Javoje. Medis išauga iki 9 m aukščio, turi stangrius, odiškus, ilgus lapus, auga žemumose.

## Kava

Skirtingai, nei arabika ir robusta (yra plačiai auginamos visame pasaulyje), liberika yra mažiau populiari. Uogose pulpos sluoksnis labai plonas. Liberikos pupelės savo dydžiu lenkia ir arabiką, ir robustą. Iš liberikos pupelių paruoštas gėrimas yra prastesnio skonio. Šios pupelės naudojamos kavos gėrimams ir tirpiai kavai gaminti. Ji užima apie 1 % pasaulinės produkcijos. Filipinuose auginama liberika vadinama *Kape Barako*.

## Kavamedžių rūšys

* Arabinis kavamedis (*Coffea arabica*)
* Bengalinis kavamedis (*Coffea benghalensis*)
* Didysis kavamedis (*Coffea canephora* arba *Coffea robusta*)
* Konginis kavamedis (*Coffea congensis*)
* *[[Coffea excelsa]]*
* *[[Coffea gallienii]]*
* *[[Coffea bonnieri]]*
* *[[Coffea mogeneti]]*
* Siauralapis kavamedis (*Coffea stenophylla*)

## Nuorodos

* Liberijos kavamedis 
* Kavos veislės ir rūšys
Tarptautinė kavos organizacija

**Tarptautinė kavos organizacija, ICO** () – nuo 1963 m. veikianti tarptautinė organizacija, įkurta bendradarbiaujant su Jungtinių Tautų Organizacija paskatinti kooperaciją tarp kavą gaminančių, vartojančių ir platinančių šalių. ICO būstinė įsikūrusi 22 Berners Street, Londone, jos vykdomasis direktorius yra Robério Oliveira Silva (Brazilija).

Organizacijos atsiradimą įtakojo pirmasis Tarptautinis kavos susitarimas, įvykęs 1962 m. Jungtinėse Tautose Niujorke. 2011 m. duomenimis, ICO priklausė 33 eksportuojančios ir 6 importuojančios šalys. Aukščiausias ICO valdymo organas yra Kavos taryba, kuri renkasi kas dveji metai. Privataus sektoriaus Konsultacinė taryba, kurią sudaro 16 atstovų iš vartojančių ir gaminančių šalių, taip pat susirenka kas dveji metai prie Kavos tarybos.

Organizacija taip pat spalio 1 d. paskelbė Tarptautine kavos diena.

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Komunaras (žurnalas)

**Komunaras** – RKP(b) CK lietuvių sekcijos žurnalas, ėjęs 1921–1923 m. Maskvoje.

## Istorija
Spausdino straipsnius iš marksizmo-leninizmo teorijos, LKP istorijos, paskelbė grožinės literatūros kūrinių. Išėjo 14 numerių. Tiražas – 2000 egz. Bendradarbiavo Zigmas Angarietis, Kazys Giedrys ir Aleksandra Merkytė.

Redaktorius Vincas Kapsukas.

## Šaltiniai
Komunist

**Komunist** () – Lietuvos ir Baltarusijos KP CK dienraštis, ėjęs 1918 m. gruodžio 26 d. – 1919 m. balandžio 2 d. Vilniuje jidiš kalba.

## Istorija

Išėjo 74 numeriai. Bendradarbiavo Semionas Dimanšteinas, Vincas Kapsukas, Borisas Oršanskis ir Aizikas Vainšteinas.

## Šaltiniai
Arabinis kavamedis

**Arabinis kavamedis** (*Coffea arabica*), arba **arabika** – labiausiai paplitusi kavamedžių (*Coffea*) rūšis, natūraliai auganti bei kultivuojama daugumoje tropinių šalių. Jos pasėliai sudaro apie 90 % pasaulyje auginamų kavamedžių.

Tai visžalis krūmas arba medis, išaugantis iki 5 m aukščio, atskirais atvejais, jei neapkarpomas – iki 8–10 m. Arabinio kavamedžio tėvynė – pietvakarių Etiopija, kur Kafos regiono upių slėniuose 1600–2000 m aukštyje virš jūros lygio yra išlikusios jų laukinės augavietės. Plačiai kultivuojama Indonezijoje, Indijoje, Brazilijoje ir kitose Lotynų Amerikos šalyse. Augalas dažniausiai neperneša tropikų karščio, esančio žemiau 1200–1500 m (išskyrus kai kurias šalis), todėl žemesnės zonos dažniausiai yra užsodinamos kitomis rūšimis, pvz., *[[Coffea canephora]]*. Po 3–4 metų pradeda vesti vaisius, primenančius tamsiai raudonas uogas, paprastai turinčias po dvi žalsvai pilkas pupeles.

## Kava

Šviežios arabikos pupelės turi kofeino (0,65–2,7 %), riebalų (apie 12 %), baltymų (13 %), cukraus (8 %). Arabika ir robusta – skirtingo skonio ir turi skirtingą kofeino kiekį. Šios abi kavos rūšys efektyviausiai auginamos visame pasaulyje.

## Kitos kavamedžių rūšys

* Bengalinis kavamedis (*Coffea benghalensis*)
* Didysis kavamedis (*Coffea canephora* arba *Coffea robusta*)
* Konginis kavamedis (*Coffea congensis*)
* *[[Coffea excelsa]]*
* *[[Coffea gallienii]]*
* *[[Coffea bonnieri]]*
* *[[Coffea mogeneti]]*
* Liberinis kavamedis (*Coffea liberica*)
* Siauralapis kavamedis (*Coffea stenophylla*)

## Šaltiniai

## Nuorodos

*  Arabinio kavamedžio aprašymas
Tarptautinis kavos susitarimas

**Tarptautinis kavos susitarimas, ICA** () – susitarimas tarp kavą eksportuojančių ir importuojančių šalių, nustatantis produkcijos eksporto kvotų dydžius bei subalansuotos prekybos taisykles. Tuo siekiama stiprinti pasaulinį kavos sektorių ir skatinti jo plėtrą rinkos principais grindžiamoje aplinkoje. Susitarimu sudaromos sąlygos didesniam užimtumui ir pajamoms, aukštesniam gyvenimo lygiui ir geresnėms darbo sąlygoms šalyse narėse. Šioms šalims kava turi išimtinę svarbą, jų ekonomika labai priklauso nuo šios prekės dėl gaunamų pajamų iš jos eksporto, kavos sektorius milijonams žmonių yra svarbus pragyvenimo šaltinis, ypač besivystančiose šalyse.

Pirmasis susitarimas penkerių metų laikotarpiui buvo sudarytas 1962 m., vėlesni – 1968, 1976, 1983, 1994 bei 2001 m. 2007 m. Susitarimas įsigaliojo 2011 m., kuomet buvo ratifikuotas dviejų trečdalių eksportuojančių šalių narių vyriausybių. 2009 m. spalio 1 d. Susitarimui priklausė 77 valstybės, tarp kurių – 45 eksportuojančios ir 32 importuojančios.

## Istorija

Kava tarptautinėje prekyboje svarbia tapo XIX a., kada kainų kitimą lėmė nenumatytos klimatinės sąlygos kavos auginimo rajonuose (sausros, stichinės nelaimės), nestabili tarptautinė padėtis (kariniai konfliktai) ir pan.  Pirmieji kavos susitarimai buvo sudaryti Lotynų Amerikoje II Pasaulinio karo pradžioje. Tuomet Europos rinkos išgyveno nuosmukį, krito pasaulinė kavos kaina. JAV baiminosi, kad didžiausių Lotynų Amerikos šalių politinė orientacija tokiu būdu galėjo pakrypti į nacių arba komunistinių režimų pusę. 1940 m. JAV įsipareigojo mažinti importą, o šalys eksportuotojos – kavos gamybą. Tai netruko duoti ekonominį efektą: jau 1941 m. pabaigoje kavos kaina beveik padvigubėjo. Po karo ši kaina nuolat kilo iki pat 1955-1957 m., kai buvo pasiekta paklausos ir pasiūlos pusiausvyra. 1963 m. susikūrė Tarptautinė kavos organizacija, užsiėmusi kavos susitarimų, kvotų administravimu ir priežiūra.

## Nuorodos

* 2007 m. Tarptautinis kavos susitarimas
* Tarptautinio kavos susitarimo istorija
Merkinės sinagoga

**Merkinės sinagoga** – istorinė žydų sinagoga Merkinėje.

## Istorija

Merkinėje buvo trijų sinagogų kompleksas, kurį sudarė sinagoga, kloizas ir beit midrašas. Iki šių dienų iš dalies išlikęs kloizo pastatas, pastatytas XIX–XX a. sandūroje.

XVII a. Merkinėje jau stovėjo sinagoga. Manoma, kad ji pastatyta dar prieš 1654 m. Merkinėje taip pat veikė ir žydų kapinės. Sinagoga vadinta *Šul*. Aron kodešas buvo iš raižyto medžio. Sinagogoje maldininkai lankydavosi tik šeštadieniais ir per šventes. I pasaulinio karo metu ar greit po jo sudegė medinė Merkinės sinagoga. JAV žydo Fišelio, kilusio iš Merkinės, lėšomis toje vietoje atstatyta sinagoga, tik jau mūrinė. Iki pat Holokausto rabinu buvo M. D. Stupelis. 

II pasaulinio karo metu sinagoga sugriauta. Vėliau iš dalies atstatyta pagal savo tūrį, bet po atstatymo neliko pagrindinio įėjimo. Šiuo metu naudojama kaip mokyklos aktų salė.

2020 m. ant buvusios Merkinės Klois sinagogos fasado, tarptautinė menininkų komanda įgyvendino gatvės meno kūrinį, sukurtą pagal autentišką nuotrauką iš Merkinės žydų bendruomenės gyvenimo. Nuotraukoje užfiksuotas vyras pavarde Tsirelšteinas.

## Šaltiniai
Činhuangdao

**Činhuangdao** () – miestas rytų Kinijoje, Hebėjaus provincijoje, neužšąlantis uostas prie Geltonosios jūros Bohajaus įlankos. Turi prefektūros statusą. Transporto mazgas. Naftos, akmens anglių eksportas. Svarbus stiklo pramonės centras. Juodosios metalurgijos, mašinų gamybos, chemijos, cemento pramonė. Veikia universitetas. Yra Tanghės parkas, kuriame esanti raudona juosta laikoma šiuolaikinės architektūros paminklu.

## Istorija

Miestas išaugo XX a. pr., įkūrus uostą.

## Šaltiniai
Čičiharas

**Čičiharas** () arba ***Cicikaras*** () – miestas šiaurės rytų Kinijoje, Mandžiūrijoje, Heilongdziango provincijoje, prie Nundziango upės. Turi prefektūros statusą. Svarbus transporto mazgas (oro uostas, geležinkelių ir plentų sankirta). Pramoninių įrengimų, staklių, transporto dalių, plieno gamybos, medienos apdirbimo, popieriaus ir celiuliozės, maisto (malimo, cukraus) pramonė. Veikia 2 universitetai. Yra Čingų dinastijos laikų Bukujo mečetė. Netoliese yra Džalongo gamtos draustinis.

## Istorija

Čičiharas – vienas seniausių regiono miestų, nuo seno buvo apgyvendintas daūrų ir vadintas ***Bukuju*** (). 1691 m. kinai čia pastatė tvirtovę, skirtą gintis nuo mongolų antpuolių ir rusų ekspansijos. Kraštas palaipsniui apgyvendintas hanių, o 1903 m. nutiesus geležinkelį, tapo svarbiu prekybiniu centru.

## Šaltiniai
Juozas Čiburas

**Juozas Čiburas** (1898 m. – 1991 m.) – Kaune veikusios valstybės kontrolės raštinės viršininkas.

Studijuodamas universitete 1927–1930 m. mokslo metais buvo korporacijos Neo-Lithuania pirmininkas. Buvo Jaunosios Lietuvos redaktorius. 1940 m. įkalintas ir išvežtas į Sibirą. Grįžo. Buvo išvežta ir jo žmona Genė Jakelaitytė, Filiae Lithuaniae korporacijos pirmosios kūrėjų valdybos vicepirmininkė, o kitais metais pirmininkė.

## Nuorodos

## Šaltiniai
* „Lietuviai tautininkai – komunistų kankiniai“. Amerikos Lietuvių Tautinė Sąjunga; 1988 m. Čikaga.
Činlingas

**Činlingas** () – kalnagūbris vidurio rytų Kinijoje, daugiausia Šaansi provincijoje. Rytuose jungiasi su Kunlunu ir sudaro Jangdzės bei Hvanghės baseinų vandenskyrą. Nusidriekęs iš vakarų į rytus ~1000 km. Aukštis siekia 3762 m (Taibaišano k.). Sudarytas daugiausia iš smiltainio ir kristalinių skalūnų, smarkiai išraižytas ir erodavęs, rytuose skaidosi į 4 atšakas.

Činlingas sudaro gamtinę ribą tarp subtropinių miškų pietiniuose šlaituose ir sausųjų stepių šiauriniuose šlaituose.
 
## Šaltiniai
Siauralapis kavamedis

**Siauralapis kavamedis** (*Coffea stenophylla*) – kavamedžių (*Coffea*) rūšis. Tai visžalis krūmas arba medis, išaugantis iki 3 m aukščio, mėgstantis aukštikalnes. Kilęs iš Vakarų Afrikos. Auga Siera Leonėje, Gvinėjoje, Dramblio Kaulo Krante, taip pat Ganoje, Nigerijoje, kultivuojama kituose Afrikos rajonuose.

## Istorija

XVIII a. siauralapį kavamedį atrado švedų botanikas Adam Afzelius, pirmasis aprašė Škotijos botanikas George Don.

1894 m. Siera Leonės kolonijos administratorius seras William H. Quayle Jones karališkajam Kew botanikos sodui parvežė sėklų mėginį. Vėliau augalų mėginiai buvo išsiųsti į Trinidadą. 1898 m. karališkojo botanikos sodo viršininkas, Trinidade, J. H. Hart pranešė, kad nuimtas kavamedžių derlius. Paruoštos kavos skonį jis apibūdino kaip puikų ir prilygstantį arabiniam kavamedžiui (*Coffea arabica*).

## Kitos kavamedžių rūšys

* Arabinis kavamedis (*Coffea arabica*)
* Bengalinis kavamedis (*Coffea benghalensis*)
* Didysis kavamedis (*Coffea canephora* arba *Coffea robusta*)
* Konginis kavamedis (*Coffea congensis*)
* Liberinis kavamedis (*Coffea liberica*)
* *[[Coffea excelsa]]*
* *[[Coffea gallienii]]*
* *[[Coffea bonnieri]]*
* *[[Coffea mogeneti]]*

## Nuorodos

*  Siera Leonės aukštikalnių kavamedis
* Siera Leonės kava

## Šaltiniai
Kongūras

**Kongūras** (, , ) – viršukalnė vakarų Kinijoje, aukščiausias Sindziango autonominio regiono taškas. Aukštis – 7649 m. Kaip ir gretimas Muztag Atos kalnas, Kongūras paprastai priskiriamas Kunluno (rečiau – Pamyro) kalnų sistemai. Greta kalno telkšo Karakulio ežeras ir praeina Karakorumo plentas.

Susidaręs daugiausia iš gneiso, granito. Yra ledynų.

Į Kongūrą pirmą kartą įkopta tik 1981 m. (britų ekspedicija – Chris Bonington, Al Rouse, Peter Boardman ir Joe Tasker).

## Šaltiniai
Bengalinis kavamedis

**Bengalinis kavamedis** (*Coffea benghalensis*) – raudinių (*Rubiaceae*) šeimai priklausanti viena iš kavamedžio (*Coffea*) rūšių. Tai visžalis krūmas arba medis, kilęs iš Bengalijos regiono Pietų Azijoje.
 

## Kitos kavamedžių rūšys

* Arabinis kavamedis (*Coffea arabica*)
* Didysis kavamedis (*Coffea canephora* arba *Coffea robusta*)
* Konginis kavamedis (*Coffea congensis*)
* *[[Coffea excelsa]]*
* *[[Coffea gallienii]]*
* *[[Coffea bonnieri]]*
* *[[Coffea mogeneti]]*
* Liberinis kavamedis (*Coffea liberica*)
* Siauralapis kavamedis (*Coffea stenophylla*)

## Nuorodos

*
Pilkšvažalis piengrybis

**Pilkšvažalis piengrybis** (*Lactarius blennius*) – ūmėdinių grybų šeimai priklausantis nevalgomas grybas.

Sinonimai: *Lactarius viridis*

## Išvaizda

Kepurėlė 4–10 cm skersmens, iš pradžių iškili, vėliau vis labiau plokštėja ir galiausiai dažnai per vidurį įdumba, kraštai kiek švelnesnio atspalvio ir truputį aksomiški. Luobelė gleivėta ir blizganti, senų grybų sausa, kartais su tamsesnėmis koncentrinėmis zonomis. Kotas 4–6 cm ilgio, suspaustas cilindriškas, taip pat šiek tiek gleivėtas arba lipnus. Lakšteliai paprastai nuaugintiniai, siauri, gana tankūs. Trama balsva akyta, minkšta ir bekvapė, iš pradžių skonis švelnus, tačiau ilgiau pakramčius apkarsta, nes šis grybas turi nepaprastai aštrių pieniškų sulčių.

Spalvos ir formos kaita: kepurėlė būna įvairių pilkai žalių atspalvių, kartais ant jos matosi tamsesnės ratu išsidėsčiusios vandens dėmės. Kotas iš pradžių pilnaviduris, vėliau tampa tuščiaviduris. Balsvi lakšteliai paspaudus arba perlaužus įgauna rusvai pilką atspalvį. Balta trama ore po kurio laiko papilkėja, o baltos pieniškos sultys įgauna pilkai žalią atspalvį.

## Augavietė

Šis grybas labai paplitęs bukų miškuose ir dažniausiai sutinkamas nedidelėmis grupėmis.

Sezonas: liepa–lapkritis

Panašios rūšys: šis grybas labai panašus ***Lactarius fluens***, kuris taip pat auga bukų miškuose, tačiau jo pieniškos sultys visuomet baltos spalvos.

## Literatūra
* Etorė Bielis „Grybai“, „Mūsų knyga“, 2004 m, (92 psl.) ISBN 9955-573-65-1
Airiška kava

**Airiška kava** () – populiarus karštas gėrimas, gaminamas iš kavos, airiško viskio, plaktos grietinėlės ir rudo cukraus.

## Istorija
Pirmą kartą gėrimą paruošė Foynes oro uosto vadovas, Joseph Sheridan, kuris vaišino juo bandžius sušilti keleivius, keliaujančius per Šiaurės Atlantą. Kai keleiviai paklausė, ar tai braziliška kava, Sheridanas atsakė, kad tai „airiška kava“. Paragavęs šios kavos *San Francisco Chronicle* žurnalistas Staton Delaplane nusprendė pargabenti šį receptą į JAV. Pirmą kartą ši kava JAV buvo pagaminta 1952 m. lapkričio 10 d. San Francisco bare Buena Vista.

## Paruošimas

Į aukštą stiklinę su kojele įpilama 80 ml (4 dalys) karštos juodos kavos. Vėliau įpilama 40 ml (2 dalys) viskio, dedama vieną arbatinį šaukštelį cukraus. 30 ml (1 1/2 dalių) grietinėlės iš pradžių reikia lengvai suplakti, o vėliau – dedama ant viršaus, tokiu būdu formuojant specifinį „kailinuką“, per kurį kava yra geriama. Kavos gaminimo metu svarbiausia yra, kad sluoksniai nesusimaišytų. Tokia kava savo išvaizda primena alų stautą.

## Variantai
Gaminami ir Airiškos kavos atitikmenys su kitais alkoholiniais gėrimais:
* Škotiška kava () – su škotišku viskiu;
* Prancūziška kava () – su konjaku arba brendžiu;
* Ispaniška kava () – su cheresu;
* Rusiška kava () – su degtine;
* Jamaikos kava () – su tamsiuoju romu arba kavos likeriu Tia Maria.

## Šaltiniai
Čiuandžou

**Čiuandžou** () – miestas pietryčių Kinijoje, Fudziano provincijoje, Perlų upės deltoje, Taivano sąsiaurio pakrantėje. Turi prefektūros statusą. Jūrų uostas. Žemės ūkio produkcijos (ryžių, cukranendrių, saulėgrąžų) perdirbimo pramonė. Veikia keletas universitetų, Užjūrio ryšių muziejus. Išlikę viduramžių miesto architektūros paveldo.

2021 m. Čiuandžou miestas buvo UNESCO pripažintas kaip pasaulio paveldo objektas.
## Istorija

Čiuandžou įkurtas Tangų dinastijos laikais ir buvo vienas svarbiausių Kinijos uostų. Čia suplaukdavo pirkliai iš įvairių pasaulio kraštų, Čiuandžou dažnai buvo laikomas šilko kelio pradiniu punktu. Arabai miestą minėjo kaip ***Zaitoną***, jis taip pat paminėtas Marko Polo kelionės aprašuose. Čia įsikūrė nemažai hujų. 1549 m. Čiuandžou išžudyta portugalų bendruomenė, likę gyvieji įkūrė Makao koloniją.

## Galerija

Image:Quanzhou Wenmiao 20120229-01.jpg|Konfucijaus šventykla
Image:Mosque in Quanzhou, Fujian, China.jpg|Miesto mečetė
Image:Quanzhou - Chaotian Gate - DSCF8290.JPG|Atstatyti miesto vartai


## Šaltiniai
Muztag Ata

**Muztag Ata** (,  – 'ledo kalnų tėvas') – viršukalnė Tibeto kalnyno šiaurės vakaruose, Sindziange (Kinijos teritorija), kartais laikoma Kunluno dalimi, nors fiziškai artimesnė Pamyrui. Aukštis – 7546 m (43-as pagal aukštį kalnas pasaulyje). Iškilęs į pietus nuo Kungūro ir laikomas vienu lengviausiai įkopiamų kalnų, iš viršijančių 7000 m aukštį. Pirmas oficialus įkopimas į Muztag Atą užfiksuotas 1956 m., jį atliko bendra kinų–rusų ekspedicija


Image:Karakul-muztagh-ata-d13.jpg|Karakulio ežeras kalno papėdėje
Image:Mutzatagata.JPG
Image:Karakul-muztagh-ata-d09.jpg
Sūdėnų senosios kapinės

**Sūdėnų senosios kapinės**, vad. *Maro kapeliais, Maro kapais, Markapiais, Senkapiais, Kapeliais* (valstybės saugomas kultūros paveldo objektas: unikalus kodas – 24213, senas kultūros vertybių registro kodas – L547) – nenaudojamos kaimo kapinės šiaurės vakariniame Kretingos rajono savivaldybės teritorijos pakraštyje, Sūdėnų kaimo pietrytinėje dalyje, 0,36 km į rytus nuo kaimo kryžkelės, kairėje kelio Sūdėnai–Žyneliai pusėje. 

## Kapinės
Įrengtos šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi pailgoje, apie 120 m ilgio, 30 m pločio ir 0,5–1,0 m aukščio kalvelėje. Paviršius nelygus, duobėtas, žemėja link kraštų. Apaugusios spygliuočių jaunuolynu, o pietvakarinis galas nukastas.

Teritorijos plotas – 1900 m². 

## Istorija
Kapinės veikė nuo XV a. iki XVIII a. pab. Jose laidoti Sūdėnų ir Žynelių kaimų gyventojai. Nuo XIX a. iki XX a. pr. buvo užkasami savižudžiai, neatpažinti skenduoliai, nekrikštyti kūdikiai. Pasakojama, kad kapinėse daug žmonių buvę palaidota 1710–1711 m. – vadinamaisiais Didžiojo maro metais, dėl to jas pradėta vadinti Maro kapais (Markapiais, Maro kapeliais). Mirusiems atminti nuo seno kapinėse stovėjo monumentalus medinis kryžius. 

XX a. I pusėje kalvos pietvakariniame gale buvo kasamas smėlis. Duobėse rasta žalvarinių papuošalų, geležinių ietigalių ir kirvių, žmonių griaučių. 

1935 m. kapines žvalgė Laukžemės pradžios mokyklos mokytojas Jonas Kungys, 1956 m. – kraštotyrininkas Vladas Šaulys ir muziejininkas Juozas Mickevičius, 1982 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (tyrimų vadovas Romas Olišauskas), 1992 m. – Lietuvos kultūros paveldo mokslinis centras (ekspedicijos vadovas Vilnius Morkūnas), 1995 m. – Kultūros paveldo centro istorikės Loreta Kazlavickienė ir Jadvyga Verksnienė.

1972–1984 m. kapinės buvo paskelbtos vietinės reikšmės archeologijos paminklu (AV-533), 1997 m. įrašytos į Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąrašą (L547), 2005 m. pripažintos valstybės saugoma kultūros vertybe.

## Šaltiniai
Rytų Turkestanas

**Rytų Turkestanas** (), dar vadinamas ***Kinų Turkestanu*** – rytinė istorinio Turkestano regiono dalis, dabar pavaldi Kinijai ir iš esmės sutampanti su Sindziango autonominiu regionu. Šį terminą daugiausia vartoja rusų tiurkologai, o dabar – uigūrų nepriklausomybės aktyvistai. Patys uigūrai šį regioną tradiciškai dar vadina ***Kurigaru***.

## Geografija
Rytų Turkestanas nėra istoriškai vieningas regionas, ir jo samprata atsirado tik XVIII a., istorinį Turkestaną padalinus į įtakos sritis tarp Kinijos ir Rusijos. Rytų Turkestaną sudaro keturi atskiri kultūriniai regionai, kuriems būdingos skirtingos gamtinės sąlygos ir skirtinga raida:

* **[[Altišahras]]** apima visų pirma sausringą uždarą sritį, vadinamą Tarimo baseinu ir jo pakraščiuose esančias oazes. Taip pat baseiną supančius kalnų masyvus (Kunluną, Tian Šanį ir kt.). Jumeno perėja ir Gansu koridorius jungia Altišahrą su istorine Kinija. Čia istoriškai vyravo etniniai uigūrai;
* **[[Turfano įduba]]**, arba Uigūrija, Uiguristanas, apima gilų baseiną į šiaurės rytus nuo Altišahro. Čia istoriškai vyrauja etniniai uigūrai;
* **[[Džungarija]]** apima stepių teritorijas į šiaurę nuo Uigūrijos, atskirtas Tianšanio kalnų. Čia istoriškai vyravo etniniai mongolai (džungarai), dabar vyrauja kazachai;
* **[[Ilio slėnis]]** nedidelis baseinas, Ilio aukštupis, į šiaurės vakarus nuo Tarimo baseino. Čia vyrauja etniniai kazachai;

## Istorija

Regione pradžioje gyveno gioktiurkų gentys, kurios sudarė chanatus, vėliau kraštą užėmė mongolai. Čagatajaus chanato laikais (XIII a.) krašte paplito islamas. 1755 m. Čingų dinastijai nugalėjus Džiungarų chanatą, Rytų Turkestanas pateko kinų valdon. Nuo 1764 m. kinų pradėtas vartoti Sindziango terminas. XIX a. dėl įtakos krašte kovojo rusai, kinai ir britai. Kinijos Respublikos valdymo metais, uigūrai paskelbė trumpai gyvavusią Rytų Turkestano Respubliką (sostinė – Kašgaras), vėliau ją atkūrė 1944 m. (sostinė – Kuldža), bet 1949 m. ji prijungta prie KLR.

## Nepriklausomybės siekis

XX a. pab., sugriuvus TSRS, uigūrų tarpe kilo separatizmo ir pantiurkizmo idėjos, su siekiu atkurti nepriklausomą Rytų Turkestano valstybę. Kinijos valdžia su nepriklausomybės šalininkais susidoroja, motyvuodama „kova su islamo terorizmu“. Pats Rytų Turkestano termino naudojimas Kinijoje yra laikomas separatistiniu ir griežtai ribojamas.
Sūdėnų kūlgrinda

**Sūdėnų kūlgrinda**, *Velnio takas* (saugotinas kultūros paveldo objektas) – nenaudojamo senkelio liekanos šiaurės vakariniame Kretingos rajono savivaldybės teritorijos pakraštyje, Latvijos pasienyje, Sūdėnų kaimo pietvakarinėje dalyje, 0,79 km į šiaurės rytus nuo tilto per Kulšės upę kelyje Laukžemė–Senoji Įpiltis, 0,58 km į šiaurės vakarus nuo kaimo kryžkelės, kairėje kelio Sūdėnai–Žyneliai pusėje, Šventosios kairiajame krante.

## Kūlgrinda

Kūlgrinda įrengta Šventosios upės slėnio rytiniame pakraštyje. Ji išgrįsta iš įvairaus dydžio lauko akmenų, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, buvusi iki 120 m ilgio. Pietrytinė dalis smarkiai apardyta kasant melioracijos kanalą ir dirbant žemę. Geriausiai išliko 64 m ilgio šiaurės vakarinė dalis, kuri 5,0–7,2 m pločio, šiaurės vakariniame gale išplatinta iki 15,2 m.
 
Teritorijos plotas – 1900 m².

## Istorija
Pasakojama, kad kūlgrinda karų su švedais laikais nutiesta per klampų Šventosios slėnį kaip slaptas kelias, vedęs į Latviją. Iki pat XX a. II pusės vietos ūkininkai ja naudojosi šienui iš slėnio išvežti.

1959 m. žvalgė Juozas Mickevičius, 1982 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (tyrimų vadovas Romas Olišauskas), 2011 m. – Vykintas Vaitkevičius.

1972–1984 m. – vietinės reikšmės archeologijos paminklas (AV-534).

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Padavimas (Sūdėnų kūlgrinda) – Aruodai. Lietuvių kultūros šaltinių…
Jolanta Polikevičiūtė

**Jolanta Polikevičiūtė** (g. 1970 m. rugsėjo 25 d.) – Lietuvos dviratininkė, olimpietė.

1994 m. kartu su Lietuvos komanda laimėjo sidabro medalius komandinėse lenktynėse laikui plento dviračiais. Tris kartus atstovavo šaliai olimpinėse žaidynėse, geriausias pasiekimas - 5 vieta 1996 m.

## Nuorodos
*sports-reference.com
Cinamoninis nuosėdis

**Cinamoninis nuosėdis** (*Cortinarius cinnamomeus*) – nuosėdinių šeimos valgomas grybas. Jo nepatartina valgyti, nes šiek tiek nuodingas. Apsinuodijimo šiuo grybu požymis: virškinimo sutrikimai. Lietuvoje labai dažnas.

## Išvaizda

Kepurėlė (1–8 cm skersmens) plona nemėsinga, iš pradžių iškili, vėliau paplokščia, su nežymiu gūbreliu, cinamono spalvos, žalsvai gelsvai ruda, violetiškai rudai geltona plaušuota. Kepurėlės kraštai kartais užsilenkę žemyn. Lakšteliai geltoni, oranžiškai rausvi. Žalsvai gelsvi, reti, priaugtiniai. Luobelė sausa, apžėlusi mažyčiais žvyneliais. Kotas (8–12 cm ilgio), 0,3-0,7 cm storio, cilindriškas, tiesus arba sulinkęs, apšepęs rudais plaušeliais, žalsvai gelsvas, apatinė dalis su rudo šydo liekanomis. Tramageltona, žalsvai gelsva, plona, minkšta, plaušinga, kartaus skonio. Sporos smulkiai gruoblėtos (jų masė rausvai ruda), 6,5-8x4-5 μm.

## Augavietė

Šis grybas dažniausiai sutinkamas mišriuosiuose miškuose, taip pat pelkėtose bei žolėtose vietose, pavieniui.

## Literatūra
* Etorė Bielis „Grybai“, „Mūsų knyga“, 2004 m, (123 psl) ISBN 9955-573-65-1

## Nuorodos

*  Apie Lietuvoje augančius grybus
Kiaulpienių kava

**Kiaulpienių kava** () – gėrimas kavos pakaitalas, gaminamas iš kiaulpienių šaknų. Gėrimas gaminamas užvirinant džiovintų kepintų kiaulpienių šaknų miltelius, išvaizda ir skoniu jis primena kavą.

## Istorija
1852 m. *Susanna Moodie* savo atsiminimų apie gyvenimą Kanadoje knygoje *Roughing it in the bush* aiškino, kaip paruošti kiaulpienių kavą. Knygoje ji minėjo, kad apie šį receptą ji skaitė straipsnyje, skelbtame XIX a. 4-tą dešimtmetį *New York Albion*.
Vėliau kiaulpienių kava buvo minima 1886 m. apsakyme žurnale *[[Harpers New Monthly Magazine]]*.

1919 m. kiaulpienių šaknys buvo minimos kaip pigus kavos pakaitalas. Apie tai mokydavo ir valgomųjų augalų kursuose 8-tą XX a. dešimtmetį.

## Rinkimas ir paruošimas
Renkant kiaulpienių šaknis svarbu atskirti jas nuo pienių ir kitų panašių graižažiedžių augalų, pvz., kreisvių (*Crepis*). Tikrosios kiaulpienės turi skroteles iš giliai dantytų lapų, tuščiavidurius žiedynstiebius. Dideli 3-4 m. amžiaus augalai, kurių šaknys būna apie 1,3 cm storio, renkami kiaulpienių kavos gamybai. Storos liemeninės šių augalų šaknys primena blyškius morkų šakniavaisius.

Iškastas kiaulpienių šaknis džiovina, kapoja ir kepina. Po to jas mala į granules, kurias mirko verdančiame vandenyje kad gautųsi kiaulpienių kava.

## Nuorodos
Pomeronas (kolonija)

**Pomeronas** () – buvusi Nyderlandų kolonija palei Pomerono upę (dabartinė Gajana). XVI a. antroje pusėje buvo užpulta ispanų ir vietinių indėnų, tad kolonistai pasitraukė į Gvianos gilumą ir netrukus įkūrė Esekvibo koloniją prie *Kyk-Over-Al* forto. Antras ir žymiai rimtesnis kolonizavimas pradėtas 1650 m., bet irgi buvo nesėkmingas, nes prancūzų korsarai koloniją sunaikino 1689 m. Šios žemės trečią kartą buvo kolonizuotos XVIII a. antroje pusėje, bet jau kaip Esekvibo kolonijos dalis.

## Istorija

Pomerono upės pakrantėse 1581 m. olandų kolonistai iš Zelandijos įkūrė prekybinį postą. 1596 m. šį postą sunaikino indėnai ir ispanai. Kolonistai su savo vadovu *Joost van der Hooge* pasitraukė į salą Esekvibo upėje ir ten įkūrė naują Esekvibo koloniją.

Nauja ir žymiai rimtesnė kolonizacija buvo pradėta 1650 m., kai vadovaujant Olandų Vest-Indijos kompanijai buvo kuriamos plantacijos, kuriose dirbo afrikiečiai vergai. Buvo įkurtas mažas miestas *Nieuw Middelburg*, buvo pastatyta *Nova Zeelandia* tvirtovė, turėjusi apsaugoti mažą koloniją. Kolonijai grėsmę kėlė prancūzų korsarai, kurie 1689 m. užpuolė koloniją ir ją visiškai sunaikino. Pastatai ir cukraus gamybos įrenginiai buvo sudeginti, o vergai išgabenti į Prancūzijos kolonijas. Plantacijos nebuvo atstatytos, kolonija buvo apleista.

XVIII a. pabaigoje plantatoriai vėl ėmė Pomerono upės pakrantėse kurti plantacijas. Bet tuo metu šias žemes administravo Nyderlandų Esekvibo ir Demeraros kolonijos. 1796 m. Esekvibo ir Demeraros kolonijas užkariavo britai, nes Nyderlandai tuo metu buvo Prancūzijos sąjungininkai.

Pagal Amjeno taikos sutartį (1802 m.) kolonija buvo grąžinta Nyderlandams, tačiau po metų D. Britanija pareikalavo ją grąžinti jai. Pagal 1814 m. pasirašytą Anglijos-Nyderlandų Londono sutartį buvo sutarta, kad Esekvibo ir Demeraros kolonijos (buvusi Pomerono kolonija įėjo į šias žemes) bei Berbiso kolonija turi būti perduoti D. Britanijai. 1831 m. šios kolonijos tapo Britų Gvianos dalimi.

## Nuorodos
Pomeronas (reikšmės)

Žodis ***pomeronas*** reiškia:

* pomeronas – hipotetinė elementarioji dalelė;
* Pomeronas – upė Gajanoje;
* Pomeronas – buvusi Nyderlandų kolonija dabartinėje Gajanoje;

* Pomeronas-Supenamas – vienas iš 10 Gajanos regionų.
Tinvaldas

**Tinvaldas** (menks. *Tinvaal*) − Meno salos parlamentas.

Tinvaldas yra vienas seniausių parlamentų visame pasaulyje. Parlamentą sudaro 35 deputatai. Jis buvo įkurtas dar 979 m. Daglaso mieste.

Parlamento vadovu būna Tinvaldo Pirmininkas, kurį išrenka parlamento nariai. Parlamentas sprendžia vidaus ir užsienio politikos klausimus. Tinvaldas susideda iš dviejų rūmų: *Žemutinių* ir *Aukštutinių*. Įstatymų leidyba užsiima *Žemutiniai* rūmai, o *Aukštutiniai* − juos tvirtina. Tačiau *Žemutiniai* rūmai ir be *Aukštutinių* rūmų patvirtinimo, turi teisę apeidami *Aukštutiniuosius* rūmus paduoti įstatymo tvirtinimą Meno salos Lordui. Todėl politinis svoris *Aukštutinių* rūmų nėra didelis.

1979 m. švenčiant Tinvaldo tūkstantmečio jubiliejų, įvyko iškilmingas posėdis, kuriam pirmininkavo Elžbieta II.

## Nuorodos
*Tinvaldo parlamentas (anglų k.)
Juodosios bedugnės informacijos paradoksas

**Juodosios bedugnės informacijos paradoksas** – paradoksas, kuris pasireiškia apjungiant kvantinę mechaniką ir bendrąją reliatyvumo teoriją. Jis taria, kad fizikinė informacija gali ilgam išnykti juodojoje bedugnėje, leidžiant daugybei kvantinių būsenų vystytis į tą pačią būseną. Tai yra prieštaringa, nes pažeidžia bendrai priimtą principą, jog galutinė informacija apie fizikinę sistemą viename taške ir tuo pačiu laiku turėtų nustatyti jos būseną kitu laiko momentu.

## Veikiantys du pagrindiniai principai
Veikia du pagrindiniai principai:

### Kvantinis determinizmas
: **[[Kvantinis determinizmas]]** reiškia, kad duotai banginei funkcijai, jos ateities kitimai yra unikaliai nustatyti evoliucijos operatoriumi.

### Grįžtamumas
: **[[Grįžtamoji dinamika|Grįžtamumas ]]** nurodo faktą, kad evoliucijos operatorius turi atvirkštinį, kuris reiškia, jog praeities banginės funkcijos yra taip pat unikalios.

Šių principų kompinacija reiškia, jog informacija yra visada išlaikoma.

Prasidedant 1970 m., Stivenas Hokingas ir Jacob Bekenstein pasiūlė teoretinius argumentus, paremtus bendrosios reliatyvumo ir kvantinio lauko teorijomis, kas pasirodė esant nesuderinama su informacijos išlaikymu. Hokingo skaičiavimai parodė, kad juodosios bedugnės garavimas dėl Hokingo spinduliavimo neišlaiko informacijos. Šiandien fizikai mano, kad holografinis principas demonstruoja, jog Hokingo išvados buvo neteisingos ir informacija yra išlaikoma.

## Taip pat skaitykite
* Holografinis principas
* Maksvelo demonas

## Išnašos
Smailiakepurė glotniagalvė

**Smailiakepurė glotniagalvė** (*Psilocybe semilanceata*) – gleiviabudinių šeimai priklausantis grybas. Lietuvoje bene vienintelis augantis haliucinogeninis grybas, sudėtyje turintis psilocibino ir baeocistino. Vartojamas Liaudies medicinoje, kitose šalyse jį naudoja šamanai, taip pat naudojamas ir kai kuriose religinėse apeigose.

## Išvaizda

Kepurėlė 0,5–1,5 cm skersmens, plona kūgiška arba varpeliška, su smailu gūbreliu per vidurį. Luobelė drėgnu oru lipni, kraštuose šiek tiek susiraukšlėjusi. kotas 3–8 cm ilgio, plonas cilindriškas, į viršų nežymiai smailėjantis. Lakšteliai gana platūs, nelabai tankūs. Trama neturi jokio išskirtinio skonio ar kvapo.

Spalvos kaita: kepurėlės spalva įvairuoja nuo ochros geltonumo iki gelsvai rudos, kartais pilkai žalio atspalvio. Kotas kreminis arba šviesiai gelsvas, ties pagrindu melsvo atspalvio. Lakšteliai iš pradžių ochros geltonumo, vėliau purpuriškai juosvi.

## Augavietė

Šis grybas dažnai auga nedidelėmis grupėmis pievose, dažniausiai avių ganyklose, taip pat šalikelėse.

Sezonas: rugpjūtis–spalis

## Literatūra
* Etorė Bielis „Grybai“, „Mūsų knyga“, 2004 m, (140 psl) ISBN 9955-573-65-1
Coffea mauritiana

**Coffea mauritiana** ()  – raudinių (*Rubiaceae*) šeimai priklausanti viena iš kavamedžio (*Coffea*) rūšių. Tai endeminis visžalis augalas, augantis Reunjono, priklausančio Prancūzijos užjūrio departamento teritorijai, ir Mauricijaus Rodrigeso salose. 

Manyta, kad nuo 1940 m. augalas Rodrigese buvo išnykęs, tačiau 1980 m. čia iš naujo atrastas, jam suteiktas naujas *Ramosmania heterophylla* pavadinimas, pagerbiant ministrą pirmininką *Seewoosagur Ramgoolam* ir gubernatorių *Abdool Raman Osman*.  Mauricijaus ir britų botanikų pastangomis vykdomi tolesni šio kavamedžio tyrimo ir veisimo Rodrigese darbai.  

## Nuorodos

* Mauricijaus ir Didžiosios Britanijos botanikų tyrimai
Coffea charrieriana

**Coffea charrieriana** (*Charrier coffee*) – raudinių (*Rubiaceae*) šeimai priklausanti viena iš kavamedžio (*Coffea*) rūšių. Tai visžalis augalas, kilęs iš Kamerūno Centrinėje Afrikoje.

*Coffea charrieriana* iš kitų rūšių išsiskiria tuo, jog kavos pupelėse nėra kofeino. 2008 m. šią rūšį Tarptautinis taksonomų komitetas ir Arizonos universitetas (*Arizona State University*, JAV) įtraukė į „10 naujausių rūšių sąrašą“.

## Etimologija

Kamerūno kavamedis pavadintas Prancūzijos mokslo ir technologijų plėtros instituto profesoriaus André Charrier garbei, kuris paskutinius tris XX a. dešimtmečius  užsiėmė kavamedžių veisimu ir moksliniais tyrimais, organizavo tiriamąsias ekspedicijas. 
## Šaltiniai

## Nuorodos

* Kavamedžio ''Coffea charrieriana'' aprašymas
Dean Martin

**Dynas Martinas** (, tkr. *Dino Paul Crocetti*; 1917 m. birželio 7 d. – 1995 m. gruodžio 25 d.) – JAV dainininkas, kino bei televizijos aktorius, prodiuseris ir komikas. Viena žymiausių XX a. JAV scenos žvaigždžių. Būdamas „Rat Pack“ nariu, Martinas ryškia žvaigžde buvo keturiose šou verslo srityse: koncertų scenose/naktiniuose klubuose, įrašų studijoje, kine ir televizijoje.

Sentimentalus Martino balsas pelnė jam daugybę singlų hitų, tokių kaip „Memories Are Made of This“, „That’s Amore“, „Everybody Loves Somebody“, „You’re Nobody till Somebody Loves You“, „Sway“, „Volare“ ir „Ain’t That a Kick in the Head?“.

Vaidino tokiuose filmuose kaip „Rio Bravo“ (1959 m.), „The Sons of Katie Elder“ (1965 m.), „Oro uostas“ (1970 m.), „Oušeno vienuoliktukas“ (1960 m.), „Some Came Running“ (1958 m.), „Kiss Me, Stupid!“ (1964 m.). 1967 m. pelnė Auksinio gaublio apdovanojimą už savo paties vaidmenį komedijiniame šou „The Dean Martin Show“ (1965–1974 m.).

## Nuorodos
*
Kofeinizmas

**Kofeinizmas** – fizinė ir/ar psichinė priklausomybė, atsirandanti ilgai dideliais kiekiais vartojant produktus, turinčius kofeino (kava, arbata, energiniai gėrimai ir kt.), arba patį kofeiną. Kofeinas yra paplitęs CNS stimuliuojantis junginys, naudojamas daugelyje maisto produktų, pvz., produktuose su juodąja arbata, kava, jis dedamas ne tik į energinius gėrimus, bet ir į kai kuriuos kitus gaiviuosius gėrimus, pvz., *[[Coca-Cola]]* ir *[[Pepsi]]* (kaip maisto priedas).

Tarptautiniame ligų klasifikatoriuje ICD-10 kofeinizmas priskirtas kategorijai F15.

Kofeino veikimo mechanizmas skiriasi nuo kokaino ar amfetaminų, tačiau sukelia panašią priklausomybę. Manoma, kad tai susiję su netiesioginiu poveikiu dopamino ir noradrenalino kiekiams galvos smegenyse ir likusiame organizme.

## Įjunkimas ir abstinencijos sindromas
Priklausomybė susidaro vartojant kofeiną didesniais kiekiais. *Johns Hopkins School of Medicine* psichiatrijos ir neuromokslų profesorius *Roland Griffiths* teigia, kad tyrimai parodė, jog fizinę priklausomybę gali įgyti žmonės, kurie per dieną suvartoja 100 mg kofeino (tai dozė viename kavos puodelyje).

Abstinencijos sindromas pasireiškia plačiu spektru nemalonių fizinių ir psichinių būklių (pvz., nervingumas, irzlumas, nerimas, pykinimas, prislėgta nuotaika, drebulys, raumenų trukčiojimas, nemiga, galvos skausmas, respiracinė alkalozė, padažnėjęs širdies ritmas).

*Griffiths* teigia, kad kofeino abstinencijos sindromas gali būti laikomas psichologiniu sveikatos sutrikimu. Jo tyrimų rezultatai rodo, kad abstinencijos sindromas pasireiškia praėjus 12-24 val. po paskutinio kofeino (kavos) vartojimo ir gali trukti iki 9 dienų. Kofeino vartotojai dažnai jį vartoja daugiau norėdami atsikratyti abstinencijos sindromo pojūčių, negu pasimėgauti pačia kava.

## Kiti neigiami kofeino poveikiai
Kofeinas stiprina skrandžio rūgšties sekreciją, tad gausus kofeino vartojimas gali sukelti skrandžio opaligę, erozinį ezofagitą, gastroezofaginio refliukso ligą.

Kofeinas gali sustiprinti kai kurių kitų medžiagų (pvz., paracetamolio) toksiškumą.

## Išnašos
Stiubenvilis

**Stiubenvilis** () – miestas JAV, rytinėje Ohajo valstijos dalyje, prie pat sienos su Pensilvanijos valstija. Įsikūręs šalia Ohajo upės. Miestas garsėja sienų tapyba, centrinėje miesto dalyje galima išvysti daugiau kaip 25 sienų piešinius; taip pat sausainių gamyba. Yra pranciškonų universitetas.

## Istorija
Miestelis įkurtas 1797 m., iškart po Džefersono apygardos sukūrimo. Miestelis buvo pastatytas Štaibeno forto, įrengto 1786–1787 m. ir pavadinto Kontinentinę armiją vedusio vokiečių generolo barono Frydricho Vilhelmo fon Štaibeno garbei, vietoje. Miesto teisės suteiktos 1851 m.