open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Vatikano sodai

**Vatikano sodai** () − parkas vakarinėje Vatikano dalyje, užimantis 23 ha visos Vatikano teritorijos.

Vatikano sodus XIII a. įkūrė popiežius Mikalojus III. Čia buvo auginami vaistiniai augalai, vaismedžiai. XVI a. Vatikano soduose pradėti įrengti dekoratyviniai sodai ir pastatyta observatorija, po beveik šimtmečio buvo įrengti fontanai. Šiuose soduose yra ir gubernatoriaus dvaras, koledžas, Vatikano radijo direkcija, kiti istoriniai pastatai. Vatikano soduose jaučiama įvairių aukščiausio rango šventikų dvasia. Sodų takais mėgęs vaikščioti ir Jonas Paulius II.

Vatikano sodai yra neįprasti. Čia auga tūkstančiai augalų, kurie surinkti iš viso pasaulio. Botanikos sodo garbė − trys relikviniai kinų medžiai. Pačioje Kinijoje toks medis liko vienetiniame egzemplioriuje.

Į Vatikano sodus galima patekti tik su ekskursija. Šiuos sodus prižiūri 36 sodininkai, iš kurių vienas gyvena jo teritorijoje.

## Nuorodos

* Vatikano sodai  (anglų k.)

## Galerija

Vaizdas:Vatican Gardens 1.jpg|
Vaizdas:Vatican Gardens 2.jpg|
Vaizdas:Vatican Gardens 6.jpg|
Jodie Foster

**Džodi Foster** (, tikr. *Alicia Christian Foster*; g. 1962 m. lapkričio 19 d.) – JAV aktorė, režisierė ir prodiuserė.

Foster pradėjo vaidinti televizijos reklamose, kai jai buvo treji. Pirmą svarbų vaidmenį atliko būdama trylikos 1976 m. filme „Taksi vairuotojas“, kur suvaidino mažametę prostitutę Airisę. Už ši vaidmenį ji buvo nominuota Oskaro apdovanojimams geriausios antro plano aktorės kategorijoje. Tais pačiais metais nusifilmavo kultiniame filme „Mergaitė, gyvenanti miestelio pakrašty“. 1989 m. pelnė Oskarą geriausios aktorės kategorijoje už išprievartautos aukos vaidmenį filme „The Accused“ (1988 m.). 1991 m. vaidino gabią FTB praktikantę Larisę Starling, dalyvaujančią serijinio žudiko paieškoje, filme „Avinėlių tylėjimas“. Šis vaidmuo jai atnešė tarptautinį pripažinimą ir antrąjį geriausios aktorės Oskaro apdovanojimą. Ketvirtąją Oskaro nominaciją pelnė už atsiskyrėlės vaidmenį filme „Nelė“ (1994 m.). Kitus žymesnius vaidmenis atliko filmuose „Bugsy Malone“ (1976 m.), „Beprotiškas penktadienis“ (1976 m.), „Candleshoe“ (1977 m.), „Maverikas“ (1994 m.), „Kontaktas“ (1997 m.), „Ana ir karalius“ (1999 m.), „Panikos kambarys“ (2002 m.), „Skrydžio planas“ (2005 m.), „Savas žmogus“ (2006 m.), „Nepalaužiama drąsa“ (2007 m.), „Nimės sala“ (2008 m.) ir „Kivirčas“ (2011 m.), už kurį buvo nominuota Auksinio gaublio apdovanojimui.

Foster vaidino įvairaus žanro filmuose, nuo filmų šeimai iki siaubo. Be dviejų Oskarų, ji taip pat pelnė tris BAFTA, du Auksinio gaublio, po vieną Ekrano aktorių gildijos ir Žmonių pasirinkimo apdovanojimus bei dvi Emmy nominacijas.

## Išnašos

## Nuorodos

*
Utenos alaus darykla

**Utenos alaus darykla** – viena didžiausių Baltijos šalyse alaus darykla.

Gamina ne tik Lietuvai, bet ir eksportuoja į Šiaurės Europą.

Darykloje įdiegtos Kokybės ir aplinkos apsaugos vadybos sistemos. Vanduo gėrimams pompuojamas iš 207 m. gylio daryklos gręžinio. Darykla remia įvairias gamtosaugos iniciatyvas, įgyvendina ekologinę „Ežerų krašto“ programą,. Ilgametis krepšinio komandos „Juventus“ rėmėjas. Nuo 2012 m. rudens „Utenos alaus“ darykloje veikia aludarystės pažinimo centras.

## Istorija

1970 m. nuspręsta pastatyti alaus daryklą. Vieta Kloviniuose (Utena pasirinkta dėl švarios aplinkos ir tinkamiausio alaus gamybai vandens. „Utenos alaus kombinato“ statybai, o vėliau ir pačiai daryklai, vadovavo Gediminas Jackevičius, tapęs pirmuoju daryklos vadovu ir jai vadovavęs iki pat mirties 1993 m. Įgyvendinti projektą padėjo meistrai iš kompanijos „Techno Export“ (Čekoslovakija). Tradicinius varinius alaus virimo katilus darykloje įrengė inžinierius aludaris Jiržis Tomašekas. Jo parašas šiandien puošia „Utenos Pilsener“ alaus pakuotes.

1977 m. sausio 14 d. darykla pirmąjį alų – „Žigulinį“. Darykloje buvo pilstomi ir populiarūs anuomet gaivieji gėrimai – „Citrina“, „Sajanai“, „Tarchūnas“, „Šaltukas“.

1991 m. kombinatas tapo valstybine akcine įmone „Utenos gėrimai“, restruktūrizuotas į AB „Utenos gėrimai“. Utenoje pradėtos virti naujos alaus rūšys: „Lietuviškas“, „Aukštaitijos“, „Studentiškas“, „Gaudeamus“, „Sartų“, „Bočių“, „Baltų“, „Utenos“, „Utenos Premium“, „GJ“, „Turbo“ alus, „Porteris“. Pastarasis 1992 m. iškovojo pirmąjį sidabro medalį alaus parodose užsienyje, vėliau buvo ne kartą apdovanotas auksu.

1997 m. AB „Utenos gėrimai“  sukūrė bendrą įmonę su Švedijos, Norvegijos ir Suomijos investuotojais BBH (Baltic Beverages Holding). 2001 m. BBH Utenos ir Klaipėdos daryklas sujungė į AB „Švyturys-Utenos alus“. 2008 m. ją nupirko „Carlsberg Group“.

2011 m. darykla išvirė 102 mln. litrų alaus ir 31 mln. litrų kitų gėrimų. Tai ~1,5 k. daugiau, nei gaminta įkūrus daryklą. Utenoje pagamintas alus eksportuojamas į >20 šalių. Ne kartą apdovanotas diplomais ir medaliais.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Daryklos svetainė
Karštis (1995 filmas)

**Karštis** () – 1995 m. JAV kriminalinis trileris, kurį režisavo ir scenarijų parašė Michael Mann. Pagrindinius vaidmenis atliko Al Pacino, Robert De Niro ir Val Kilmer. De Niro suvaidino profesionalų vagį Neil McCauley, tuo tarpu Pacino – Los Andželo policijos veteraną Lt. Vincent Hanna, persekiojantį McCauley šutvę. Filmas paremtas buvusio Čikagos policininko Chuck Adamson patyrimais persekiojant XX a. 7-ojo dešimtmečio kriminalinį nusikaltėlį McCauley, pagal kurį ir pavadintas De Niro veikėjas.

Formaliai filmas yra 1989 m. televizijos filmo „L.A. Takedown“, kurį taip pat režisavo Mann, perdirbinys. Režisierius daugiau kaip dešimtmetį kūrė filmą „Karštis“, bet neišgavęs to, ko jis norėjo, išleido supaprastintą versiją pavadinimu „L.A Takedown“. Filmas susilaukė kritikų pripažinimo ir komercinės sėkmės, uždirbdamas 67 mln. Jungtinėse Valstijoje ir 187 mln. JAV dolerių pasauliniu mastu.

## Aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Al Pacino – Lt. Vincentas Hanas
* Robert De Niro – Neilas Makaulis
* Val Kilmer – Krisas Šierlisas
* Jon Voight – Neitas
* Tom Sizemore – Maiklas Čerito
* Danny Trejo – Trecho
* Kevin Gage – Veingro
* Diane Venora – Džastina Hana
* Amy Brenneman – Idi
* Ashley Judd – Čarlina Šierlis
* William Fichtner – Rodžeris Van Zantas
* Wes Studi – Detektyvas Kesalsas
* Dennis Haysbert – Donaldas Brydanas
* Natalie Portman – Lauren Gustafson
* Jeremy Piven – Dr. Bobas
* Hank Azaria – Alanas Marsiano
ir kt.

## Išnašos
Brandenburgo-Ansbacho markgrafystė

**Brandenburgo-Ansbacho markgrafystė** (), kitaip *Ansbacho markgrafystė* ar *Ansbacho kunigaikštystė* () – imperatorinio pavaldumo markgrafystė Šventosios Romos imperijoje, kurios centras buvo Bavarijos miestas Ansbachas. Markgrafystę valdė Hohencolernų giminės atstovai. Ši markgrafystė nebuvo marka.

## Istorija
Markgrafystė buvo įkurta 1398 m., kai mirė Niurnbergo burggrafas Frydrichas V. Jo valdos buvo padalintos dviem jo sūnums – jaunesnysis sūnus Frydrichas VI gavo Ansbacho žemes, o vyresnysis Jonas III – Bairoito žemes. 1420 m. birželio 11 d. Jonui III mirus šias dvi valdas kartu ėmė valdyti Frydrichas VI, kuris 1415 m. buvo tapęs Brandenburgo kurfiurstu Frydrichu I.

1440 m. rugsėjo 21 d. kurfiurstas Frydrichas I mirė, ir jo valdytos žemės buvo padalintos jo sūnums – Jonas ėmė valdyti Bairoito markgrafystę (kitaip Brandenburgas-Kulmbachas), Frydrichas – Brandenburgo markgrafystę, o Albertas – Ansbacho markgrafystę. Ansbachą valdė jaunesniosios Hohencolernų šakos atstovai, o pati šaka buvo vadinama *Brandenburgo-Ansbacho Hohencolernais*.

1791 m. gruodžio 2 d. Brandenburgo-Ansbacho markgrafas Christianas Frydrichas Karolis Aleksandras, kuris valdė ir Bairoito markgrafystę, pardavė abi šias valdas Prūsijos karaliui Frydrichui Vilhelmui II. Markgrafas tuo metu buvo vidutinio amžiaus ir bevaikis, o karalius Frydrichas Vilhelmas II buvo jo giminaitis ir Hohencolernų giminės galva. Markgrafas su antrąja žmona angle persikraustė į Angliją.
1792 m. sausio 28 d. Brandenburgo-Ansbacho markgrafystė buvo oficialiai prijungta prie Prūsijos karalystės ir nustojo egzistuoti.

## Brandenburgo-Ansbacho markgrafai
* 1398: Frydrichas VI (taip pat buvo Niurnbergo burggrafas ir nuo 1415 m. – Brandenburgo kurfiurstas)
* 1440: Albertas II Achilas (nuo 1470 – Brandenburgo kurfiurstas)
* 1486: Frydrichas I
* 1515: Jurgis Pamaldusis
* 1543: Jurgis Frydrichas I Senasis
* 1603: Joachimas Ernstas
* 1625: Frydrichas II
* 1634: Albertas II
* 1667: Jonas Frydrichas
* 1686: Christianas Albrechtas
* 1692: Jurgis Frydrichas II Jaunesnysis
* 1703: Vilhelmas Frydrichas
* 1723: Karolis Vilhelmas Frydrichas
* 1757–1791: Christianas Frydrichas Karolis Aleksandras
Denzel Washington

**Denzelis Vašingtonas** (, piln. *Denzel Hayes Washington, Jr.*; g. 1954 m. gruodžio 28 d.) – amerikiečių aktorius, kino režisierius ir prodiuseris. Aktorius sulaukė kino kritikų pripažinimo po tokių žymių asmenų, kaip Steve Biko, Malcolm X, Rubin „Hurricane“ Carter, Melvin B. Tolson, Frank Lucas ir Herman Boone, įkūnijimo įvairių filmų vaidmenyse.

Vašingtonas yra pelnęs po du „Oskaro“ (už filmus „Glory“ (1989 m.) ir „Išbandymų diena“ (2001 m.) ir „Auksinio gaublio“ apdovanojimus bei vieną „Tony“ apdovanojimą.

## Filmografija
* 1974: *Death Wish*
* 1986: *Power*
* 1987: *Cry Freedom*
* 1989: *The Mighty Quinn*
* 1989: *For Queen and Country*
* 1989: *[[Glory]]*
* 1990: *Heart Condition*
* 1990: *Mo' Better Blues*
* 1991: *Ricochet*
* 1992: *Mississippi Masala*
* 1992: *[[Malcolm X (filmas)|Malcolm X]]*
* 1993: *Much Ado About Nothing*
* 1993: *[[Pelikano byla]]*
* 1993: *[[Filadelfija (filmas)|Filadelfija]]*
* 1995: *[[Purpurinis potvynis]]*
* 1995: *Virtuosity*
* 1996: *Courage Under Fire*
* 1996: *The Preacher’s Wife*
* 1998: *Fallen*
* 1998: *[[He Got Game]]*
* 1998: *The Siege*
* 1999: *The Bone Collector*
* 1999: *[[Uraganas (1999 filmas)|Uraganas]]*
* 2000: *[[Prisiminkite Titanus]]*
* 2001: *[[Išbandymų diena]]*
* 2002: *John Q*
* 2002: *[[Entvonas Fišeris]]*
* 2003: *[[Įtariamasis]]*
* 2004: *[[Degantis žmogus]]*
* 2004: *[[Mandžiūrijos kandidatas]]*
* 2006: *[[Savas žmogus]]*
* 2006: *[[Déjà Vu (filmas)|Déjà Vu]]*
* 2007: *[[Amerikos gangsteris]]*
* 2007: *The Great Debaters*
* 2009: *The Taking of Pelham 123*
* 2010: *[[Elijaus knyga]]*
* 2010: *Nevaldoma grėsmė*
* 2012: *Nesaugus prieglobstis*
* 2012: *Skrydis*
* 2013: *2 ginklai*
* 2014: *Ekvalaizeris*
* 2016: *Šaunioji septyniukė*
* 2018: *Ekvalaizeris 2*
* 2020: *Mae Rainey: bliuzo motina*
* 2021: *Smulkmenos*
* 2021: *Makbeto tragedija*
* 2021: *Jordanijos žurnalas*
* 2023: *Ekvalaizeris 3*

## Nuorodos

*
Juodkotis mažūnis

**Juodkotis mažūnis** (*Marasmius alliaceus*) – tai mažūninių šeimos nevalgomas grybas. Dėl savo retumo įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą.

## Išvaizda

Šio grybo kepurėlė yra 1–4 cm skersmens, plona nemėsinga, iš pradžių varpeliška ar pusiau apvali, vėliau iškili arba paplokščia. Kraštai dažniausiai raukšlėti ir rėvėti. Luobelė lygi ir blizganti. Kotas 4- 15 cm ilgio, laibas, juosvos spalvos, apžėlęs švelniais pūkeliais, tamprios, kaulą primenančios konsistencijos. Lakšteliai siauri ir retoki. Trama plaušinga, skleidžia stiprų česnako kvapą ir turi salsvą arba kartų skonį.

Spalvos kaita: kepurėlės spalva įvairuoja nuo ochros geltonumo, rudos iki pieno baltumo spalvos. Paprastai balti lakšteliai kartais turi rausvą atspalvį.

Panašios rūšys: šį grybą galima supainioti su česnakiniu mažūniu *(Marasmius scorodonius)* bei šiurkščiakote smirdekle *(Micromphale perforans)*.

## Augavietė

Šis grybas auga ant pūvančių medžių.

Sezonas: birželis – spalis.

## Literatūra

* Etorė Biels „Grybai“, „Mūsų knyga“, 2004 m., (84 psl.) ISBN 9955-573-65-1

## Nuorodos
* Lietuvos raudonoji knyga
Balkai

**Balkai** () – kaimas Lenkijos rytuose, Repkų valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Verpstiškoji plempė

**Verpstiškoji plempė** (*Collybia fusipes*) – baltikinių šeimos nevalgomas grybas. Dar vadinamas Verpstakote plempe ir Agaricus fusipes.

Panašios rūšys: kartais supainiojama su juodakote ugniabude (Flammulina velutipes) labai geru valguomuoju grybu.

## Išvaizda
Kepurėlė 3 – 8 cm skersmens, mėsinga, iš pradžių iškili, vėliau paplokščia, dažnai su buku gūbreliu. Jai būdinga netaisyklinga forma ir purvinai rausvai ruda spalva. Kotas 4 – 9 cm ilgio, tamsiai rausvai rudos spalvos, kietas, iš pradžių pilnaviduris, vėliau tuščiaviduris, dažnai kreivas, padengtas gilių išilginių vagelių, verpstiškas, apačioje turi šaknelių pavidalo išaugas. lakšteliai platūs reti, skirtingo ilgio, tarpusavy sujungti plonyčiais lakšteliukais. Trama kieta balta, neturi beveik jokio skonio ir kvapo.

Spalvos ir formos kaita: ant balsvų arba tramos spalvos lakštelių ilgainiui atsiranda rausvai rudi taškeliai. Kotas iš pradžių pilnaviduris ir akytas, vėliau tuščiaviduris, suplotas ir persisukęs.

## Augavietė
Dažniausiai auga kupetomis ąžuolų kamieno papėdėje ir ant kelmų.

Sezonas: birželis – spalis.

## Literatūra
* Etorė Bielis „Grybai“, 2004 m., (80 psl.) ISBN 9955-573-65-1
55-oji Oskarų teikimo ceremonija

**55-oji [[Oskaras|Oskarų]] teikimo ceremonija** vyko 1983 m. balandžio 11 d. „Dorothy Chandler“ paviljone Los Andžele. Renginį vedė aktoriai Laiza Mineli, Dadlis Moras, Ričardas Prioras ir Volteris Mathau.

Ceremonijoje dominavo filmas „Gandis“, nuominuotas vienuolikoje kategorijų ir triumfavęs aštuoniose jų.

Luisas Gosetas („Karininkas ir džentelmenas“) tapo pirmuoju afroamerikiečiu, laimėjusiu Oskarą geriausio antro plano aktoriaus kategorijoje.

Meril Stryp pirmą kartą laimėjo geriausios aktorės kategorijoje. Per ateinančius 30 metų aktorė buvo nominuota dar 13 kartų. M. Stryp 1979 m. buvo laimėjusi Oskarą geriausios antro plano aktorės kategorijoje.

## Oskarų nominantai ir laureatai
Oskarų laureatai lentelėje yra ***paryškinti.***

## Daugiausia nominacijų ir apdovanojimų

Šie filmai buvo nominuoti daugiau nei vieną kartą:

* Vienuolika: *„[[Gandis (filmas)|Gandis]]“*
* Dešimt: *„Tutsi“*
* Devynis: *„Ateivis“*
* Septynis: „Victor/Victoria“
* Šešis: *„[[Povandeninis laivas (filmas)|Povandeninis laivas]]“*, *„Karininkas ir džentelmenas“*
* Penkis: *„[[Sofijos pasirinkimas]]“*, „The Verdict“
* Keturis: „Missing“
* Tris: *„Poltergeistas“*
* Du: „Annie“, *„[[Bėgantis skustuvo ašmenimis]]“*, „Frances“, *„Traviata“*, *„Tronas“* ir *„[[Pasaulis pagal Garpą (filmas)|Pasaulis pagal Garpą]]“*

Šie filmai laimėjo daugiau negu vieną Oskarą:

* Aštuonis: *„Gandis“*
* Keturis: *„Ateivis“*
* Du: *„Karininkas ir džentelmenas“*

## Išnašos
Kamianka (reikšmės)

**Kamianka** () vadinamos šios gyvenvietės:

; Ukrainoje
* Kamianka (Ukraina) – miestas Čerkasų srityje;
* Bugo Kamianka – miestas Lvovo srityje;
* Dniepro Kamianka – miestas Zaporožės srityje.

; Lenkijoje
* Kamianka (Losicės apskritis);
* Kamianka (Palenkės Sokoluvo apskritis).

## Taip pat skaitykite

* Kamionka (reikšmės).
Specialistė

„**Specialistė**“ – Lietuvos, Latvijos ir Prancūzijos kino meistrų dokumentinis filmas, sukurtas 2012 m., 16 min. trukmės. „Specialistės“ nacionalinė premjera įvyko 2012 m. kovo 21 d. tarptautiniame festivalyje „Kino pavasaris“,  trumpametražių filmų konkurse „Trumpas konkursas“. 2012 m. „Sidabrinės gervės“ apdovanojimuose nominuotas  geriausio  trumpametražio dokumentinio filmo kategorijoje. 

Režisierė Giedrė Beinoriūtė, nuo 1997 m. sukūrusi apie dešimt kino filmų, tame tarpe – „Balkono“, pelniusio 2009 m. „Sidabrinę gervę“, autorė, savo naujajame kūrinyje pasakoja apie Eglę – Lietuvos muzikos ir teatro akademijos garso režisūros studentę neregę, įrašinėjančią garsus pasakos radiofonizacijai, norinčią būti gera specialiste. Eglė mokosi toje pačioje akademijoje, kurioje dėsto ir pati režisierė. Šis filmas – tarptautinio dokumentinio projekto „15 Young by Young“ („15 jaunų apie jaunus”) dalis. Projektas vienija 15 jaunų režisierių iš buvusių 15 Sovietų Sąjungos respublikų. Kiekvienas režisierius kūrė 15 minučių dokumentinį filmą, kurio pagrindinis herojus – jaunas žmogus, gimęs kartu su Nepriklausomybės atgavimu. Projektas skiriamas Sovietų Sąjungos žlugimo 20-mečiui.
„Specialistės“ siužetas neturi nieko bendro su politiniais dalykais. Tai - žvilgsnis į merginos, gimusios kartu su Nepriklausomybe, gyvenimo dieną.

## Siužetas

Režisierė filme atmeta bet kokius biografinius duomenis ir kitas konkretybes, susikoncetruoja ties tuo, kaip jos herojė dirba – įrašinėja pasakos garsus, kaip ji eina per miestą. Yra ir truputis jos namų  aplinkos. Eglė rodoma kaip energinga, pasitikinti specialistė, įžengusi į savo viešpatiją su garso įrašymo aparatūra, žavinti savo išskirtinumu ir tvirtu charakteriu.

Jaunutė Eglė ruošiasi tapti garso režisiere ir jau dirba konkrečius darbus. Viešumoje Eglė pasirodo su juodais akiniais ir balta lazdele. Filmo pirmuosiuose kadruose – šypsodamasi. Tai svarbu. Ji tuo metu dirba – įrašinėja miško garsus. Lyg stebuklo klausytųsi. Herojei neregei filmas, net ir šitas, apie ją pačią – ne vaizdų menas, o greičiau girdimas, jaučiamas, suvokiamas reiškinys.

## Kūrybinė grupė

* Kompanijos – Monoklis, Avantis Promo, ARTE France, Algeria Productions
* Režisierė, scenaristė – Giedrė Beinoriūtė
* Operatorius – Audrius Kemežys
* Montažas – Giedrė Beinoriūtė, Danielius Kokanauskis, Paul Morris
* Garso operatoriai – Algimantas A. Apanavičius, Julius Grigelionis, Sigitas Motoras, Vidmantas Blažys
* Garso režisierius – Saulius Urbanavičius
* Prodiuserės – Jurga Gluskinienė, Ilona Bičevska

## Nuorodos

* Apie filmą ''monoklis.lt'' svetainėje
* Režisierė, susižavėjusi savo filmo heroje
Ryškioji guotenė

**Ryškioji guotenė** (*Hygrocybe punicea*) – guoteninių šeimai priklausantis, geras maistines savybes turintis, valgomasis grybas. Kartais dar vadinama ryškiaspalve guotene arba Hygrophorus puniceus.

## Išvaizda

Kepurėlė 5 – 12 cm skersmens, mėsinga, iš pradžių varpeliška, vėliau iškili ir galiausiai palokščia, su buku gūbreliu. Kraštai kartais suaižėję. Luobelė lygi, drėgnu oru šiek tiek patamsėja. Kotas 4 – 8 cm ilgio, tuščiaviduris, labai tvirtas, tačiau trapus cilindriškas arba ties viduriu sustorėjęs, pagrindo link smailėjantis ir apšepęs išilginiais plaušeliais. Lakšteliai mėsingi, reti ir siauri priaugintiniai, kartais laisvi. Trama minkšta be ypatingo kvapo ir skonio.

Spalvos kaita: kepurėlė ryškiai raudona arba oranžiškai geltona. Kotas geltonas arba oranžiškas, tačiau kartais gali būti rausvo atspalvio. Lakšteliai iš pradžių ochros geltonumo, vėliau rausvi. Trama vaisiakūnio viduje ir prie koto pagrindo balkšva, likusioje dalyje gelsva.

Panašios rūšys: šį grybą galima supainioti kitomis raudonos spalvos guočių rūšimis, kaip antai raudonoji guotenė (*Hygrocybe coccinea*) arba smulkioji guotenė (*Hygrocybe miniata*), kurios irgi yra valgomos, tačiau mažesnės.

## Augavietė

Retai ir saugotina ryškioji guotenė labiausiai mėgsta drėgnas miškų laukymes, pievas, šalikeles.

Sezonas: rugsėjis – spalis.

## Literatūra
* Etorė Bielis „Grybai“, „Mano knyga“, 2004 m., (87 psl.) ISBN 9955-573-65-1

## Nuorodos
* Grybų katalogas
Ledo vaikai

„**Ledo vaikai**“ () – dokumentikos kūrėjų Ingos Berulienės ir Justino Lingio juostoje (2011 m.) pasakojama apie sovietinių represijų metu iš Baltijos šalių ištremtų ar tremtyje gimusių vaikų gyvenimą ir likimus. Premjera įvyko 2011 m. lapkričio 29 d. Genocido aukų muziejuje, 2012 m. birželio 14 d., Gedulo ir vilties dieną, – per Lietuvos televiziją. Pelnė 2012 m. „Sidabrinę gervę“ geriausio TV filmo kategorijoje.

## Tarptautinis projektas

Filmą kūrė tarptautinė komanda iš Lietuvos, Latvijos ir Švedijos, įamžinusi Pabaltijo valstybių gyventojų prisiminimus apie „Stalino saulę“, švietusią Sibire ar prie Laptevų jūros jiems dar būnant kūdikiais ar vaikais. Filme nagrinėjamos temos: mažųjų tremtinių gelbėjimo istorija bei grįžusiųjų vaikų skirtingai susiklostę likimai, kai vieni buvo vėl ištremti, kiti augo vaikų namuose ar tapo žinomais žmonėmis. „Ledo vaikai“ filme prisimena savo praeitį, kuri buvo lemtinga formuojantis tremtyje gimusių vaikų vertybėms, pasaulėžiūrai ir identitetui. Tai tarptautinis projektas, jungiantis įvairių kartų tremtinius bendram tikslui – papasakoti ir pasidalinti patirtimi tam, kad būtų atskleistas totalitarinių režimų žiaurumas ir beprasmybė, kad būtų įamžintos konkrečių teroro aukų bei tautų patirtos skriaudos. Projektas dalinai finansuojamas pagal Europos Sąjungos programos „Europa piliečiams“ kategoriją „Gyva Europos atmintis“. 2012 m. kovo 28 m. organizuota filmo peržiūra Europos parlamente.

## Filmavimas

Vykdytas istorinės dokumentinės medžiagos rinkimas įvairiuose Baltijos ir kitų šalių archyvuose, bibliotekose, muziejuose, jos analizė ir tvarkymas. Vyko daugybė konsultacijų ir pokalbių su įvairių šalių istorikais, tremtiniais, to laikmečio liudininkais, Lietuvos ir Latvijos gyventojų, kurie būdami vaikais buvo ištremti ar gimė tremtyje, filmavimas. Surinkti istorinės medžiagos faktai, buvusių tremtinių liudijimai pristatyti Lietuvos ir užsienio visuomenei dokumentinio kino kalba. 

## Kūrybinė grupė

* Režisierius – Justinas Lingys (Lietuva), sukūręs ne vieną dešimtį dokumentinių filmų, teatro spektaklių
* Scenaristė – Inga Berulienė (Lietuva), radijo ir TV laidų, dokumentinių filmų istorine tematika autorė
* Operatorius – Algis Liutkevičius (Lietuva), nufilmavęs daugelį dokumentinių, pažintinių filmų
* Prodiuseris – Algirdas Žvinakevičius (Lietuva), VšĮ „TV Europa“ direktorius
* Projekto vadovė – Ala Asovskaja (Lietuva),  TV žurnalistė
* Istoriniai tyrimai – Jonas Ohmanas (Švedija), rašytojas, žurnalistas; Edgars Engizers (Latvija), istorikas

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Tarptautinio projekto „Ledo vaikai“ svetainė 
* Filmo „Ledo vaikai“ premjera Lietuvoje 
* Ledo vaikų likimai
* Filmo treileris
Našlaitynas

„**Našlaitynas**“ () – Lietuvos ir Estijos dokumentinis filmas, sukurtas 2012 m., 20 min. trukmės. „Našlaityno“ nacionalinė premjera įvyko 2012 m. kovo mėn rengtame tarptautiniame festivalyje „Kino pavasaris“, kur pelnė apdovanojimą už geriausią lietuvišką debiutą. 2012 m. „Sidabrinės gervės“ apdovanojimuose nominuotas  geriausio  trumpametražio dokumentinio filmo kategorijoje. 

Tai pirmas dokumentinis filmas apie gyvūnų nežudančią prieglaudą Lietuvoje, apie žmogaus ir gyvūno bendrystę. Režisierei Albinai Griniūtei (gim. 1985 m.) šis filmas – debiutas kine, pasakojantis apie Vilniuje veikiančią gyvūnų prieglaudą VšĮ „SOS gyvūnai“, apie vietą, kurioje išmesti, niekam nebereikalingi keturkojai randa saugų prieglobstį ir bilietą į naują gyvenimą, o jais besirūpinantys žmonės – savo pašaukimą. Filmo kūrimas iš dalies finansuotas renkant visuomenės lėšas internetinėje svetainėje, be to, projektu susidomėjo ir jį pagarsino Šefildo dokumentinių filmų festivalis „Sheffield Doc Fest“ Jungtinėje Karalystėje, padėjęs apie lėšų rinkimo akciją sužinoti užsienio auditorijai. Šefilde filmas buvo pristatytas Studentiškų filmų grupėje (*Sheffield Student Doc Award*). 

## Siužetas

Čia, sename mediniame name pačiame Vilniaus centre, dienos bėga panašiai kaip ir bet kuriuose vaikų namuose: pusryčiai, tvarkymasis, žaidimai. Kartais – kova dėl gardesnio kąsnio ar auklės dėmesio. Dar – į tikruosius namus iškeliaujančių draugų palydėtuvės ir naujų sutiktuvės. Neįprasta galbūt tik tai, kad visi "vaikai" čia bėgioja keturiomis kojomis ir vizgina uodegas. Gyvūnai nemoka kalbėti, bet kalba jų likimai...

## Kūrybinė grupė

* Kompanijos – Nerutina (Lietuva), Benjamin River Productions (Estija)
* Režisierė, scenaristė – Albina Griniūtė
* Prodiuseriai – Irma Pužauskaitė, Vygantas Kirejevas, Gajane Kalatshjan
* Operatorius – Saulius Lukoševičius, Justinas Piliponis
* Montažas – Mindaugas Galkus

## Nuorodos
* 
* Filmas apie gyvūno ir žmogaus bendrystę
*
Vlodkai (reikšmės)

**Vlodkais** () vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:

* Vlodkai (Palenkės vaivadija);
* Vlodkai (Mazovijos vaivadija).
Ansbacho vilkas

**Ansbacho vilkas** (), kitaip dar *Ansbacho vilkolakis* () – vilkas žmogėdra, kuris 1685 m. užpuolė ir nužudė nežinomą skaičių žmonių Ansbacho markgrafystėje, kuri tada buvo Šventosios Romos imperijos dalis.

## Istorija
Vilkas pradžioje puldinėjo gyvulius, bet gana greitai ėmė puldinėti moteris ir vaikus. Ansbacho gyventojai tikėjo, kad šis vilkas yra vilkolakis, prisikėlęs paskutinis jų burmistras, garsėjęs žiaurumu, kurio mirties niekas neapraudojo.

Vietiniai gyventojai surengė medžioklę, kurios metu su šunimis sugebėjo išvaryti vilką iš miško ir gainioti, kol šis besislėpdamas įšoko į neuždengtą šulinį. Užspeistas vilkas buvo užmuštas, o jo lavoną demonstravo miesto turgavietėje. Vilko lavoną aprengė žmogaus drabužiais, nukirto snukį, uždėjo kaukę, peruką ir barzdą, kad žvėris primintų buvusį burmistrą. Tada vilko kūną pakabino kartuvėse, kad žmonės galėtų jį pamatyti. Vėliau jo kūną apdorojo, kad galėtų demonstruoti vietiniame muziejuje.

Apie Ansbacho vilką rašė *Franz Ritter von Kobell* ir kiti rašytojai.

## Nuorodos
Jacques Santer

**Žakas Santeras** (, g. 1937 m. gegužės 18 d. Vaserbilige, Liuksemburge) – Liuksemburgo politikas, katalikas. Buvo Liuksemburgo finansų ministras (1979–1989 m.), 22-asis Liuksemburgo ministras pirmininkas (1984–1995 m.) ir 9-asis Europos Komisijos prezidentas (1995–1999 m.).

## Biografija

1959 m. baigė Paryžiaus Politikos Mokslų Institutą. Nuo 1979 iki 1989 m. Liuksemburgo finansų ministras. 22 Liuksemburgo ministras pirmininkas, kadencija nuo 1984 iki 1995 m. 1984–1989 m. Pasaulio banko valdytojas. Nuo 1999 iki 2004 m. buvo išrinktas į Europos Parlamentą. Priklausė Europos liaudies partijos (krikščionių demokratų) ir Europos demokratų frakcijai. Nepriklausomų ekspertų tyrimo metu dėl Europos Komisijos apgaulės ir blogo valdymo prieita prie išvados, kad EK prezidento Žakos Santero vadovaujama komisarų kolegija turi prisiimti atsakomybę už apgaulę, taisyklių pažeidimus ir blogą valdymą. Nepaisant kategoriškų Žako Santero protestų, Europos Parlamentas pademonstravo nepasitikėjimą komisijos darbu 1999 metais. Dėl tos priežasties visi komisijos nariai buvo priversti atsistatydinti.

## Šaltiniai
Aralezas

**Aralezas** () – sparnuoto šuns pavidalo dvasia armėnų mitologijoje. Šios dvasios nusileisdavo iš dangaus ir prikeldavo žuvusius mūšiuose užlaižydami jų žaizdas.

## Išvaizda
Aralezai pagal aprašymus primena vietinius Armėnijos kalnyno šunis gamprus. Spėjama, kad šios veislės šunys gal ir tapo aralezų vaizdinio pirmtakais.

## Aralezai mituose
Vienas pirmųjų aralezus ir vaidmenį aprašė IV–V a. armėnų istorikas Faustas Bizantietis.

Pagal legendą, užrašytą V a. istoriko Movseso Chorenacio, aralezai atgaivino legendinį armėnų karalių Arą Gražųjį, kuris buvo mirtinai sužeistas mūšyje su asirų valdovės Semiramidės kariuomene.

## Pavadinimo kilmė
Armėnų teologas Jeznikas Kochbacis rašė, kad žodis *aralez* visiškai atspindi šių dvasių veiklą: *iar* 'nuolat* + *lez-um'' 'laižyti'.

## Šaltiniai

## Literatūra
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Nuorodos
* «Мифы народов мира», том 1
* Исследования и статьи Н.О. Эмина по армянской мифологии, археологии, истории и истории литературы (за 1858–1884 гг.): С приложением переводов из армянских историков / Эмин Н.О.; Предисл.: Г. Халатьянц. – М.: В. Гатцук, 1896. – 444 с. – репринтная копия
* http://bestiary.us
Takašis Šimura

**Takašis Šimura** (志村 喬, Shimura Takashi; g. 1905 m. kovo 12 d. – m. 1982 m. vasario 11 d.) – japonų kino aktorius. Išgarsėjo bendradarbiavimu su kino režisieriumi Akira Kurosava, suvaidino 21-ame jo filmų.

Garsiausas Takašio Šimuros vaidmuo yra mirštantis valdininkas Kandzi Vatanabė filme „Gyventi“ (kitaip „Ikiru“, 1952). Sukūrė vienas pagrindinių rolių vienuose geriausių visų laikų filmų „Rasiomonas“ (1950) ir „Septyni samurajai“ (1954).

## Biografija

Takašis Šimura (tikras vardas Shoji Shimazaki) gimė 1905 m. kovo 12 d. Ikuno mieste, Hioge. Kine debiutavo 1936 m. Tais pačiais metais nusifilmavo žymaus režisierio Kenji Mizoguchi filme „Osakos elegija“. 1943 m. Takašis Šimura pasirašė kontraktą su „Toho“ kino kompanija. Per beveik 40 sekančių metų Šimura pasirodė per 200 „Toho“ filmų, įskaitant 21 Akiro Kurosavos filmų. Garsiausiu jo vaidmeniu tapo valdininko Kandzi Vatanabės rolė filme „Gyventi“ (kitaip „Ikiru“ 1952 m. Taip pat, jis atliko vaidmenį Vakaruose gerai žinomame filme „Godzila“, kuris tapo pirmuoju iš Godzilos serijos filmų.

Bendradarbiavimo su Kurosava plotmėje Šimura dažnai lyginamas su Toširu Mifune, su kuriuo dažnai vaidino kartu, tačiau iš tikro Šimura Kurosavos filmuose vaidino ilgiau. Paskutinis jo vaidmuo buvo filme „Kagemuša: kario šešėlis“. Šimura buvo 2 kart nominuotas BAFTA apdovanojimams kaip geriausias aktorius už vaidmenis filmuose „Septyni samurajai“
ir „Ikiru“. Takašis Šimura mirė 1982 m. vasario 11 d. Tokijuje. Buvo kremuotas, be kapo.

## Vaidmenys filmuose

Takašis Šimura vaidino sekančiuose garsiuose Akiro Kurosavos filmuose:

* 1948 m. „Girtas angelas“
* 1949 m. „Benamis šuo“ (Šimura laimėjo Japonijos Mainiči apdovanojimą kaip geriausias aktorius)
* 1950 m. „Skandalas“
* 1950 m. „Rasiomonas“
* 1951 m. „Idiotas“
* 1952 m. „Gyventi“, kitaip „Ikiru“
* 1954 m. „Septyni samurajai“
* 1955 m. „Gyvenu baimėje“
* 1957 m. „Kraujo sostas“
* 1957 m. „Dugne“
* 1958 m. „Paslėpta tvirtovė“
* 1961 m. „Asmens sargybinis“, kitaip „Yojimbo“
* 1962 m. „Nenugalimas samurajus“, kitaip „Sanjuro“
* 1965 m. „Raudonbarzdis“
* 1980 m. „Kagemuša: kario šešėlis“

Kitas vaidmuo:

* 1954 m. „Godzila“

## Nuorodos

* 
* Apie Takašį Šimurą
*
Albrechtas Frydrichas (Prūsija)

**Albrechtas Frydrichas** (; 1553 m. gegužės 9 d. – 1618 m. rugpjūčio 28 d.) – Prūsijos kunigaikštis, valdęs nuo 1568 m. iki mirties. Jis buvo Prūsijos kunigaikščio Albrechto Brandenburgiečio ir Anos Marijos Braunšveig-Liuneburgietės sūnus. Jis buvo antras ir paskutinis kunigaikštis Prūsijoje iš Hohencolernų Ansbacho šakos.

## Prūsijos hercogas

Albertas Frydrichas tapo Prūsijos hercogu 1569 m. liepos 19 d. Liubline davęs vasalinę priesaiką Lenkijos karaliui Žygimantui Augustui, kadangi tuo metu Prūsijos hercogystė buvo Lenkijos karalystės vasalinė valda.

1573 m. renkant naują Lenkijos karalių Albertas Frydrichas pamėgino tapti Lenkijos senato nariu, bet tam pasipriešino įtakingas Janas Zamoiskis (vėliau Lenkijos Karūnos didysis etmonas), bijojęs protestantų įtakos Lenkijos įstatymų leidyboje. Pradžioje Albertas Frydrichas atsisakė pripažinti Stepono Batoro išrinkimą karaliumi ir palaikė Maksimilijono Habsburgo kandidatūrą. Tačiau 1576 m. spalį Torunės seime jis palaikė naująjį Lenkijos monarchą.

Hercogas Albertas Frydrichas buvo Lenkijos karaliaus Kazimiero IV Jogailaičio proanūkis, gerai mokėjo lenkų kalbą. Dėl to jis kurį laiką buvo laikomas rimtu kandidatu į Lenkijos sostą. Jį ypatingai palaikė Lenkijos liuteronai.

1573 m. jo sveikata ėmė trikti, pasirodė psichinio susirgimo požymių. 1578 m. pirmą pusę Prūsijos hercogiją kaip regentas ėmė valdyti jo pusbrolis Brandenburgo-Ansbacho markgrafas Jurgis Frydrichas (gyv. 1539–1603 m.). 1603 m. regentas Jurgis Frydrichas mirė, ir 1605 m. Lenkijos karalius Zigmantas Vaza Prūsijos regentu paskyrė Brandenburgo kurfiurstą Joachimą III Frydrichą, o 1611 m. leido regentu tapti pastarojo sūnui Jonui Zigmantui. Šis po Alberto Frydricho mirties 1618 m. tapo Prūsijos hercogu.

Jam mirus hercogija atiteko jo žentui Brandenburgo markgrafui Jonui Zigmantui. Taip susijungė dvi valdos ir susidarė vieninga valda Brandenburgas-Prūsija ().

## Šeima

1573 m. Albertas Frydrichas vedė Mariją Eleonorą Klėvietę ()/ Jos tėvai buvo Julicho-Klėvės-Bergo () hercogas Vilhelmas ir Marija Austrė (Austrijos erchercogo Ferdinando I duktė).

### Vaikai

Albertas Frydrichas ir Marija susilaukė 7 vaikų:
# Ana Prūsė (1576 liepos 3 d. – 1625 m. rugpjūčio 30 d.). Jos vyras buvo Brandenburgo kurfiurstas Jonas Zigmantas.
# Marija Prūsė (1579 m. sausio 23 d. – 1649 m. vasario 21 d.). Jos vyras buvo Bairoito markgrafas Christianas.
# Albertas Frydrichas (1580 m. birželio 1 d. – 1580 m. spalio 8 d.). Mirė nesulaukęs metų.
# Sofija Prūsė (1582 m. kovo 31 d. – 1610 m. gruodžio 4 d.). Jos vyras buvo Kuršo hercogas Vilhelmas Ketleris.
# Eleonora Prūsė (1583 m. rugpjūčio 22 d. – 1607 m. kovo 31 ar balandžio 9 d.). Jos vyras buvo Brandenburgo kurfiurstas Joachimas Frydrichas.
# Vilhelmas (1585 m. birželio 23 d. – 1586 m. sausio 18 d.). Mirė nesulaukęs metų.
# Magdalena Sibilė Prūsė (1586 m. gruodžio 31 d. – 1659 m. vasario 22 d.). Jos vyras buvo Saksonijos kurfiurstas Jonas Jurgis I.

## Nuorodos
Skžeševo Šv. Stanislavo parapija

**Skžeševo Šv. Stanislavo parapija** () - parapija įkurta apie 1431 metus. Parapija priklauso Drohičino vyskupijai, Drohičino dekanatui. 1705-1733 m. pastatyta barokinio architektūros stiliaus bažnyčia. 1837-1840 m. bažnyčia perstatyta klasicizmo architektūros stiliumi.
Nepriklausomybės diena (animacinis filmas)

„**Nepriklausomybės diena**“ – 2012 m. sukurtas lietuviškas nespalvotas animacinis filmas, 2012 m. „Sidabrinės gervės“ apdovanojimuose laimėjęs geriausio  animacinio filmo kategorijoje. Režisierės Urtės Budinaitės, įgijusios animacijos magistro laipsnį Estijos dailės akademijoje, debiuto premjera įvyko 2012 m. balandžio 1 d. Filmas taip pat parodytas 10-ajame animacinių filmų festivalyje „Tindirindis“ Kaune, lietuviškų animacinių filmų retrospektyvoje Londone.

## Siužetas

Penkių minučių nespalvotą dieną iš radijo stoties pabėga muzikantas. Per daug cukraus nuskandina laivą ir viltį surasti meilę už durų su širdele. Visa laimė, kad atsirado dingusi kepurė.

## Kūrybinė grupė

* Kompanija – UAB „Vilanima“
* Režisierė – Urtė Budinaitė
* Prodiuseris – Valentas Aškinis

## Šaltiniai

## Nuorodos

* „Nepriklausomybės dienos“ premjera
* Fimo aprašymas ''cinema.lt'' svetainėje 
* Filmo treileris
Palenkės Sokoluvo dekanatas

**Palenkės Sokoluvo dekanatas** () - tai vienas iš 11 katalikų, Drohičino vyskupijos dekanatų.

## Parapijos

Dekanate yra 12 parapijų:

* *Čekanuvo Šv. Andriaus Bobolio parapija* - Čekanuvas;
* *Červonkos Šv. Jono Krikštytojo parapija* - Červonka;
* Jablona Lackos Švč. Marijos Dangun Žengimo parapija - Jablona Lacka;
* *Kožuchuveko Šv. Lauryno parapija* - Kožuchuvekas;
* *Neceč Vlošcianskos Švč. Marijos Nekaltojo Prasidėjimo parapija* - Neceč Vlošcianska;
* Repkų Šv. Trejybės parapija - Repkai;
* *Roguvo Šv. Anos parapija* - Roguvas;
* Rozbiti Kameno Šv. Trejybės parapija - Rozbiti Kamenas;
* Palenkės Sokoluvo Dievo Gailestingumo parapija - Palenkės Sokoluvas;
* Palenkės Sokoluvo Švč. Marijos Nekaltosios Širdies parapija - Palenkės Sokoluvas;
* Palenkės Sokoluvo Šv. Jono Bosko parapija - Palenkės Sokoluvas;
* *Virozembi Podavcės Šv. Trejybės parapija* - Virozembi Podavcė.
Repkų Šv. Trejybės parapija

**Repkų Šv. Trejybės parapija** () - parapija įkurta 1644 metais. Parapija priklauso Drohičino vyskupijai, Palenkės Sokoluvo dekanatui.

## Nuorodos

* Drohičino vyskupijos tinklalapis (lenk.).
Bielani Jaroslavai

**Bielani Jaroslavai** () – kaimas Lenkijos rytuose, Bielanų valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. Šalia kaimo teka Stara Žekos upė.
Vienintelis, nepakartojamas ir paskutinis

„**Vienintelis, nepakartojamas ir paskutinis**“ – lietuviškas dokumentinis filmas, sukurtas 2011 m., 56 min. trukmės. Filmo premjera įvyko 2012 m. kovo 25 d. 17-ajame kino festivalyje „Kino pavasaris“. 2012 m. „Sidabrinės gervės“ apdovanojimuose nominuotas geriausio  TV filmo kategorijoje. 

Šis filmas – tai duoklė lietuvių kino legendai, režisieriui, Lietuvos nacionalinė kultūros ir meno premijos laureatui (2012) Arūnui Žebriūnui, aktyviai kūrusiam sovietmečiu emociškai stiprius, išskirtinius filmus.

Filmo režisierius Linas Augutis (gim. 1962 m. – žinomo dokumentinio filmo „Vabzdžių dresuotojas“ (2008 m.) autorius. Naujojo filmo struktūra susideda iš herojaus minčių apie savo gyvenimą, kitų žmonių, su kuriais jis dirbo ar gyvena, pasakojimų, o pabaigoje rodomas jo pasiruošimas kurti vaidybinį filmą – kaip jis mąsto dabar, kaip mato jaunimą šiandien.

## Kūrybinė grupė

* Kompanijos – Era Film, LRT
* Režisierius – Linas Augutis
* Prodiuserė – Rasa Miškinytė 
* Operatoriai – Audrius Kemežys, Eitvydas Doškus, Narvydas Naujalis

## Šaltiniai

## Nuorodos

* <
* A.Žebriūnas: „Liko tik du mano filmai“
* Kino metras Arūnas Žebriūnas pas žiūrovus grįžta kaip filmo herojus (interviu su filmo kūrėjais)
* Filmo recenzija
* Filmo treileris
Raudonoji guotenė

**Raudonoji guotenė** (*Hygrocybe coccinea*) – tai guoteninių šeimos, retas, valgomasis grybas. Šis mažas grybas išsiskiria savo ryškia oranžiškai raudona spalva.

## Išvaizda

Kepurėlė 1,5–5 cm skersmens, iš pradžių varpeliška, vėliau paplokščia arba horizontali. Luobelė blizganti. Lakšteliai platūs tankūs, sujungti lakšteliukais. Kotas 4–6 cm ilgio, lygus blizgantis tuščiaviduris, kartais suplotas.

## Augavietė

Šis grybas mėgsta augti drėgnose pievose.

Sezonas: ruduo.

## Literatūra

* Etorė Biels „Grybai“, „Mūsų knyga“, 2004 m., (88 psl.) ISBN 9955-573-65-1
Berbankas

**Berbankas** () – miestas JAV, Kalifornijoje, Los Andželo apygardoje, 19 km į šiaurę nuo Los Andželo centro. Gyventojų 103 tūkst. (2010 m. duomenys). Miesto centras ir kiti svarbesni komerciniai rajonai išsidėtę ant Verdugo kalnų šlaitų, kita miesto dalis plyti San Fernando slėnyje.

Kadangi Berbankas įsikūręs vos už kelių kilometrų į šiaurę nuo Holivudo, čia savo būstines yra įsteigusios dauguma žiniasklaidos ir pramogų industrijos bendrovių, kaip kad „Warner Bros.“, „NBC Universal“, „The Walt Disney Company“, „ABC“, „Cartoon Network Studios“ ir „Nickelodeon“. Yra Bobo Houpo oro uostas.

## Istorija
Miestas įkurtas 1887 m. gegužės 1 d. ir pavadintas prieš tai čia gyvenusio daktaro ir verslininko Deivido Berbenko garbei. Iki 1889 m. miesto ekonomiką smarkiai paveikusio Los Andželo nekilnojamo turto burbulo sprogimo, pagrindines lėšas miestas gaudavo iš žemės ūkio produkcijos eksporto kompanijos „Southern Pacific Transportation“ geležinkeliu, nutiestu 1876. 1911 m. gyvenvietei buvo suteiktas miesto statusas. Prasidėjus industrializacijai gyventojų skaičius pradėjo augti ir apie 1930 m. pasiekė 16 662. Daugiausiai pelno nešė sunkvežimių ir ypač lėktuvų gamyklos, tokios kaip „Lockheed Corporation“. 1950 m. jau gyveno 78 577 gyventojų.

## Miestai partneriai
*  Paterna, Ispanija
*  Inčonas, Pietų Korėja
*  Ota, Japonija
*  Solna, Švedija
*  Gaboronas, Botsvana

## Šaltiniai
Nepriklausomybės diena (reikšmės)

**Nepriklausomybės diena** gali reikšti:

* Nepriklausomybės diena – kasmetinė šventė švenčiama valstybės tą dieną paskelbusios nepriklausomybę nuo kitų valstybių
* Nepriklausomybės diena (animacinis filmas) – 2012 m. lietuviškas animacinis filmas
* Nepriklausomybės diena (filmas) – 1996 JAV mokslinės fantastikos filmas
Jan (reikšmės)

**Jan** gali reikšti:
* Vietovardžiai, kiniškai užrašomi ženklu , visi susiję su šiaurės rytine Kinija:
** Jan karalystė, egzistavusi regione iki 222 m. pr. m. e.;
** Jan kalnynas, kurio pavadinimas kilęs iš šios karalystės;
** Ankstyvoji Jan, Pietų Jan, Vakarų Jan, Vėlyvoji Jan – grupė karalysčių regione, egzistavusių 337–407 m.;
** Didžioji Jan – karalystė, egzistavusi 756–763 m.;
** Jan (penkios dinastijos) – karalystė, egzistavusi 911–914 m.;
* Jan (provincija) () - tradicinė Kinijos provincija;
* Jandi, arba imperatorius Jan – legendinis Kinijos imperatorius;
* Jan (Či karalystė) – Či karalystės valdovas 383–375 m. pr. m. e.;
* Jan – kiniška pavardė, kuri gali būti užrašoma šiais rašmenimis: 嚴, 顏, 言, 燕, 閻, 闫;
* Jan (Iranas) – kaimas Irane;
Šuniškoji poniabudėlė

**Šuniškoji poniabudėlė** (*Mutinus caninus*)&nbsp;– poniabudinių šeimai priklausantis nevalgomas grybas. Retai sutinkamas Lietuvoje, todėl yra įtrauktas į Lietuvos raudonąją knygą. Šiam grybui būdingas jo skleidžiamas nemalonus kvapas.

## Išvaizda

Jaunų grybų vaisiakūnis kiaušiniškas, balandžio kiaušinio dydžio. Vaisiakūniui subrendus pirmiausia plyšta viršutinė dalis ir iš jo išauga ilgas (8–12 cm) cilindriškas vaisiakūnis, kuris būna tuščiaviduris, kartais suglebęs ir dažnai lieka gulėti ant žemės. Kūgiška ryškiai oranžinė viršūnė (1–2&nbsp;cm skersmens) būna nežymiai sustorėjus; iš pradžių ją dengia žalsva gleivėta sporų masė. Prie pagrindo lieka drebučių pavidalo mėsingas apvalkalas, su trumpomis plonų šaknelių pavidalo išaugomis, kuriomis įsišaknija į žemę. Grybo trama skleidžia nestiprų nemalonų kvapą.

Spalvos kaita: kotas balkšvas, gelsvas arba rausvai geltonas. Sustorėjusi viršutinė dalis oranžinė, iš pradžių ją dengia gleivėta žalsva sporų masė, savo šleikščiu kvapu viliojanti muses, kurios išnešioja sporas.

Panašios rūšys: Ravenelio poniabūdėlė (*Mutinus ravenelii*) ir Elegantiškoji poniabudėlė (*Mutinus elegans*), jos Lietuvoje sutinkamos dar rečiau ir taip pat yra nevalgomos.

## Trumpa grybo atsiradimo istorija Europoje

Šis iš Šiaurės Amerikos kilęs grybas į Europą atkeliavo prieš pat Antrojo pasaulinio karo pabaigą&nbsp;– jo sporų ant savo ginkluotės greičiausiai atvežė amerikiečių kareiviai.

## Augavietė

Šis retas grybas, dažniausiai sutinkamas lapuočių ir mišriuosiuose miškuose, kur auga ant nukritusių lapų ir spyglių ar senų kelmų.

Sezonas: liepa&nbsp;– spalis

## Galerija

Mutinus caninus 18.jpg
Mutinus caninus 12.jpg
Gemeine Hundsrute Mutinus caninus.JPG
Mutinus caninus 13.jpg
Mutinus caninus 15.jpg
Mutinus caninus in UK.JPG
Mutinus caninus 16.jpg


## Literatūra
* Etorė Bielis „Grybai“, „Mūsų knyga“ 2004&nbsp;m, (203 psl.) ISBN 9955-573-65-1

## Nuorodos
* Lietuvos raudonoji knyga
* Grybų katalogas
Frankonijos imperinė apygarda

**Frankonijos imperinė apygarda** () – Šventosios Romos imperijos centre (Frankonijos regione) 1500 m. įkurta imperinė apygarda.

Ją sudarė rytinė ankstesniosios Frankonijos hercogijos dalis, dabar grubiai atitinkanti šių dienų Vokietijos Bavarijos žemės Aukštutinės, Vidurinės ir Žemutinės Frankonijos administracines apygardas. Vakarinė (Reino) Frankonija buvo priskirta Aukštutinio Reino imperinei apygardai. Titulą *Frankonijos hercogas* savu laikė Viurcburgo vyskupai.

1805 m. šį administracinį vienetą Napoleonas panaikino ir prijungė prie Bavarijos karalystės.

## Apygardos sudėtis
Frankonijos imperinę apygardą sudarė šios valstybės:
Puntuko akmuo (filmas)

**Puntuko akmuo** – 2012 m. lietuviškas animacinis filmas pagal to paties pavadinimo legendą apie Puntuko akmenį. Nominuotas 2012 m. „Sidabrinės gervės“ apdovanojimuose. Režisierius Antanas Skučas (g. 1983 m.) yra baigęs Vilniaus dailės akademiją, kur apgynė diplominį darbą apie lietuvių mitologines būtybes. Jo kitas animacinis filmas „Vaikystės dienoraštis“ yra pelnęs „Sidabrinę gervę“ 2009 m.

Filme animacijos priemonių pagalba pristatoma Puntuko akmens atsiradimo istorija. Spalvingas, dvelkiantis senovės baltų mitologija, pažintinis filmukas primena, kad nors didžiausias Lietuvos riedulys yra ne Anykščiuose, bet Žemaitijoje, vadinamas Barstyčių (arba Puokės) akmeniu, tačiau Puntukas nuo seno yra pats garsiausias, apipintas legendomis, aprašytas, susijęs su pagoniškąja lietuvių kultūra.

## Siužetas

Tai legenda apie nelabųjų bandymus numesti akmenį ant Anykštos pirkios. Po vieną velniai akmens niekaip nepajudino, tik kai suskrido visas jų spiečius, galingasis riduolis pakilo nuo žemės. Bet čia įsikišo Dundulis, šaudantis ugninėmis strėlėmis – teko nelabiesiems akmenį paleisti. Tiesa, visai ant kitos – pikto ir nedoro žmogaus pirkios.

## Kūrybinė grupė

* Režisierius – Antanas Skučas
* Prodiuseris – Antanas Skučas
* Foniniai garsai – Freesound.org.
* Garso takelis – Įrašų studija.lt.

## Nuorodos

* Apie filmą ''anima.lt'' svetainėje 
* Puntuko akmuo ''youtube.com'' svetainėje
Deitonas

**Deitonas** () – miestas JAV, pietvakarinėje Ohajo valstijos dalyje, prie Didžiojo Majamio upės. Gyventojų 142 tūkst. (2010 m. duomenys), visoje metropolinėje teritorijoje gyvena apie 841 tūkst. žmonių.

## Istorija
Gyvenvietėje įsikurta 1796 m. Miesto teisės suteiktos 1805 m. Miestas pavadintas Džonatano Deitono, kapitono JAV nepriklausomybės kare ir vieno iš JAV Konstituciją pasirašiusių asmenų, garbei. 1827 m. buvo pradėti Deitono–Sinsinačio kanalo, ateityje ženkliai prisidėjusio prie miesto plėtros, statybos darbai. 1913 m. miestas smarkiai nukentėjo nuo Didžiosios Majamio upės potvynio. Antrojo pasaulinio karo metu kaip ir dauguma JAV miestų, Deitonas įsitraukė į karinę veiklą. Buvo pradėtas Deitono projektas, kurio metu biochemijos įmonė „Monsanto“ sukūrė atominiams ginklams skirto polonio gamybos pramoniniu būdu metodus. Nuo XX a. 9-ojo dešimtmečio dėl sunkiosios pramonės produkcijos nuosmukio, mieste ėmė mažėti gyventojų. Tai lėmė, kad daugiau darbo vietų buvo sukurta su sveikatos apsauga ir gynybos pramone susijusiuose ūkio sektoriuose.

1995 m. mieste buvo priimtas Deitono susitarimas dėl Bosnijos karo užbaigimo. Formaliai dokumentas pasirašytas tų pačių metų gruodžio 14 d. Paryžiuje.

## Lietuviai

1965 m. pastatyta Lietuvių Šv. Kryžiaus bažnyčia.

## Miestai partneriai
*  Augsburgas, Vokietija
*  Holonas, Izraelis
*  Monrovija, Liberija
*  Oisas, Japonija
*  Sarajevas, Bosnija ir Hercegovina

## Išnašos
Fusinas

**Fusinas** () – miestas šiaurės rytų Kinijoje, rytų Liaoninge; turi prefektūros statusą. Geležinkelių mazgas, eina Pekino–Šenjango plentas. Svarbus akmens anglių ir agato gavybos centras. Kalnakasybos įrengimų gamyba. Veikia technologijų universitetas.

## Šaltiniai
Fulaerdzi

**Fulaerdzi** () – miestas šiaurės rytų Kinijoje, Heilongdziange, prie Nundziango upės. Įeina į Čičiharo miesto prefektūros sudėtį ir sudaro vieną jos rajonų. Svarbus pramoninis centras (plieno, metalurgijos įrengimų, staklių, azoto trąšų gamyba).

## Šaltiniai
Fošanas

**Fošanas** () – miestas pietų Kinijoje, Guangdongo provincijoje, Perlų upės deltoje, 16 km į pietvakarius nuo Guangdžou. Turi prefektūros statusą. Yra geležinkelio stotis, oro uostas, veikia metropolitenas. Mašinų gamybos, tekstilės, porceliano ir keramikos, baldų, elektronikos pramonė, amatinė gamyba. Veikia universitetas. Yra XI a. taoistų šventykla, porceliano dirbtuvės.

## Šaltiniai
Grūšlaukės paminklas partizanams

**Grūšlaukės paminklas Kardo rinktinės partizanams** yra šiaurinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Grūšlaukėje (Darbėnų seniūnija), Šv. Jono Nepomuko bažnyčios šventoriuje.

## Paminklas
Paminklą sudaro monumentalus kryžius ir paminklinis akmuo, stovintys šventoriaus vakariniame pakraštyje.

### Kryžius
Kryžius medinis, monumentalus, kryžmiškas, dažytas rudai. Stiebas ir skersinis stačiakampio nusklembtomis briaunomis skerspjūvio. Viršūnės ir pečių galai gilės pavidalo. Šonus puošia stilizuoto augalinio motyvo kiauraraščiai ornamentai. Prie kryžmos prikalta lieto metalo Nukryžiuotojo skulptūra, kurią iš viršaus puslankiu juosia skardos stogelis. Prie pagrindo prikalta 11 x 28 cm dydžio horizontali metalinė lentelė, kurioje išgraviruotas Vyčio kryžius skydo fone ir memorialinis įrašas: „AMŽINOJI ŠVIESA TEŠVIEČIA „KARDO“ RINKTINĖS PARTIZANAMS, ŽUVUSIEMS UŽ LIETUVĄ.“

Kryžiaus aukštis – 5 m.
 
### Paminklinis akmuo
Akmuo netaisyklingos formos, pilkai juodos spalvos, plokščias, pastatytas ant betoninio postamento. Priekinė plokštuma lygiai nušlifuota, joje iškaltas Vyčio kryžius ąžuolo lapo fone ir įrašas: „KAZIMIERAS KONTRIMAS 1912 – 1952 / ELENA KNIEŽAITĖ 1928 – 1951 / BARBORA KNIEŽAITĖ 1926 – 1952 / JUOZAS GALDIKAS 1917 – 1948 / VLADAS GALDIKAS 1922 – 1948 / STASYS LISAUSKAS 1927 – 1949 / ANTANAS ŠVERYS 1924-1948 /ALEKSAS JONKUS 1915 – 1946 / PRANAS KONČIUS 1913 – 1965 / TĖVYNE, ŽADĖJOM PAPUOŠTI TAVE VAINIKAIS NUO MŪSŲ JAUNYSTĖS VARTŲ NUIMTAIS“.

Paminklinės plokštės aukštis – 42 cm, plotis – 1,05 m, storis – 8 cm.  

## Istorija
Kryžiaus ir paminklinio akmens statybos iniciatoriai – Stanislovas Burba ir Lietuvos laisvės kovos sąjūdžio dalyvis Adolfas Kontrimas (monumentalaus kryžiaus autorius). Paminklas pašventintas 1999 m. gegužės 16 d. Skirtas 1944–1965 m. žuvusių Grūšlaukės apylinkės partizanų atminimui.

Paminkle įamžinti Kardo rinktinės partizanai:

* Kazys Kontrimas–*Kontautas, Tėvas, Montė* (1913–1952) iš Knėžų k. Lietuvos laisvės armijos narys nuo 1943 m., vienas iš Kardo rinktinės kūrėjų, rinktinės štabo viršininkas ir vadas. 
* Juozas Galdikas (1917–1948) iš Akmenalių k. Kardo rinktinės štabo narys.
* Vladislovas Galdikas (1922–1948) iš Akmenalių k. J. Galdiko brolis.
* Aleksas Jonkus–*Pilypas Laimė* (1915–1946) iš Dirgalio k. Kardo rinktinės ir Širvydo (Kretingos) kuopos štabų narys.
* Barbora Kniežaitė–*Audra* (1926–1952) iš Vaineikių k.
* Elena Kniežaitė–*Gegutė* (1928–1951) iš Vaineikių k. Vizbuto (Darbėnų) būrio ryšininkė, nuo 1949 m. – partizanė.
* Pranas Končius–*Adomas* (1911–1965), 1941 m. birželio sukilimo dalyvis, nuo 1944 m. – partizanas, Kardo rinktinės štabo narys. Paskutinis su ginklu rankose žuvęs Žemaičių apygardos partizanas.
* Stasys Lisauskas–*Vasaris Antanas* (1927–1949), Grūšlaukės pradžios mokyklos mokytojas, Kardo rinktinės štabo viršininko adjutantas.
* Antanas Šverys (1922/1924–1948) iš Žalimų k.

## Šaltiniai

* Memorialinis akmuo už Lietuvos laisvę žuvusiems partizanams. – Švyturys – 1999 m. gegužės 19 d. – Nr. 45