open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Matt McQueen

**Matthew „Matt“ McQueen** (1863 m. gegužės 18 d. - m. 1944 m. rugsėjo 28 d.) buvo škotų futbolininkas, kuris vėliau tapo Liverpulio klubo direktorius ir treneris.

## Trenerio karjera

1923 m. McQueen tapo laikinu Liverpulio klubo treneriu, kai David Ashworth netikėtai paliko klubą. McQueen tapo pirmu klubo treneriu žaidusiu ir treniravusiu tą patį klubą. Būdamas 60 metų amžiaus paliko klubą 1928 m.

Didžiulis nuopelnas klubui buvo pasirašant Pietų Afrikietį Gordon Hodgson, puolėją, kuris pelnė beveik 250 ivarčių mažiau nei per 400 pasirodymų.

1944 m. rugsėjo mėnesį, būdamas 81 metų amžiaus mirė Liverpulyje.

## Karjera
 
**Kaip žaidėjo**
* Liverpool FC (1894 - 1896) laimėjimai - Futbolo lygos antrasis divizionas
* Škotija (1890 - 1891) 2 pasirodymai
 
**Kaip trenerio**
* Liverpool FC 1923 m. - pirma vieta. Futbolo lygos pirmasis divizionas čempionatas 

## Nuorodos
* Žaidėjo profilis lfchistory.net
* Trenerio profilis lfchistory.net
Lauknos

**Lauknos** (arba ***Lauknai***; , nuo 1938 m. liepos 16 d. *Hohenbruch*, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ***Gromovas***, ) – gyvenvietė Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Slavsko rajone, 10 km į rytus nuo Kuršmarių. Nuo 2008 m. birželio 30 d. Bolšakovo kaimo gyvenvietės kaimas.

## Istorija

Skalvos žemės kaimo pavadinimas skalviškos kilmės. 1856 m. įkurta Lauknų parapija, pastatyta bažnyčia. Kai kurie šaltiniai nurodo, kad pirmoji (medinė) bažnyčia pastatyta dar 1850 m., ją 1905 m. pakeitė naujoji.

1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Labguvos apskrities kaimas. 1947–1963 m. Bolšakovo rajono, 1963–2008 m. Bolšakovo apylinkės kaimas.

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
* Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
* Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.
Monkų miesto vėliava

**Monkų miesto vėliava** () - Monkų miesto stačiakampio formos vėliava, kurioje yra dvi horizontalios geltonos ir raudonos spalvos juostos.

## Šaltiniai

* Aprašymas apie Monkų miesto vėliavą (lenk.).

## Taip pat skaitykite

* Monkų miesto herbas.
Monkų geležinkelio stotis

**Monkų geležinkelio stotis** () - geležinkelio stotis Monkų mieste, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Monkų apskrityje. 1881 m. stotis įkurta tiesiant Balstogė - Karaliaučius geležinkelio liniją. Stotį pastatė Rusijos imperijos kareiviai, kurie buvo įsikūrę netoliese esančiame Hornostajės kaime. Per I pasaulinį karą stotį susprogdino besitraukiantys rusų kareiviai. Dabartinė geležinkelio stotis pastatyta XX a. trečiajame dešimtmetyje, architektas Stefanas Šileris. Per II pasaulinį karą stotis buvo sugriauta, bet vėliau atstatyta tokia pati kokia buvo prieš karą. Tai trijų platformų, dvejų peronų geležinkelio stotis, per kurią eina Balstogė-Glomnas geležinkelio linija. Nuo stoties iki Čechoviznos geležinkelio stotelės yra 6,5 km ir iki Goniondzo geležinkelio stoties 8,4 km.
 


Railway station in Mońki 2.JPG
Stacja kolejowa Mońki 2.JPG
Railway station in Mońki 3.JPG
Stacja kolejowa Mońki 1.JPG


## Literatūra
* Arkadiusz Studniarek, Monkų miesto istorija (lenk.).

## Nuorodos
* Aprašymas apie geležinkelio liniją Nr. 38 (lenk.);
* Aprašymas apie Monkų miesto geležinkelio stotį (lenk.).
Monkų Šv. Čenstakavos ir Šv. Kazimiero bažnyčia

**Monkų Šv. Čenstakavos ir Šv. Kazimiero bažnyčia** () – bažnyčia, esanti Monkų mieste. Priklauso Monkų Šv. Čenstakavos ir Šv. Kazimiero parapijai. Bažnyčios statybos prasidėjo 1916 m., 1920 m. įkurta parapija. 1931 m. galutinai užbaigtos neorenesansinio stiliaus bažnyčios statybos, architektas Stefanas Šileris. Per II pasaulinį karą bažnyčia buvo susprogdinta. Iki 1957 m. buvo draudžiama ją atstatyti. 1957 m. buvo duotas leidimas atstatyti bažnyčią, statybos truko iki 1966 metų. 1996 m. rugsėjo 30 d. bažnyčia įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.
 

Vaizdas:Obraz MB Częstochowskiej w Mońkach.JPG
Vaizdas:Podlaskie - Mońki - Mońki - ul. Ks. Małynicza 1- Kościół pw. Matki Boskiej Częstochowskiej - lbok.JPG


## Literatūra

* Maroszek Józef, Studniarek Arkadiusz – Szkic historyczny miasta i gminy Mońki ISBN 83-88097-82-2.

## Nuorodos

* Aprašymas apie bažnyčią (lenk.);
* Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašas (lenk.)
Sibiro totoriai

**Sibiro totoriai** (*сыбырлар*) – tiurkų kilmės etninė grupė, gyvenanti Sibire; totorių etnokultūrinė atšaka. Gyvena pietų Sibire, tarp Uralo kalnų ir Jenisiejaus upės: Kemerovo, Kurgano, Novosibirsko, Omsko, Sverdlovsko, Tomsko ir Tiumenės srityse, dalis – šiaurės Kazachstane. Bendra populiacija – 9600 žmonių. Kalba Sibiro totorių tarme, gan ryškiai besiskiriančia nuo Volgos totorių kalbos.

Sibiro totorių etnogenezėje dalyvavo tiurkai, ugrai, mongolai, ketai, samojedai, tačiau pagrindą sudaro kipčiakai. Sibiro totoriai gyvena buvusio Kipčiakų kaganato teritorijoje. XV–XVI a. Sibiro totoriai turėjo savo valstybę – Sibiro chanatą.

## Kilmė
Sibiro totoriai gyvena Vakarų Sibire nuo VI a. ir yra Sibiro chanato palikuonys, kurį 1582 m. užkariavo Rusijos carystė.

## Grupės

Sibiro totoriai skirstomi į 3 grupes, kiekvieną jų sudaro daug klanų.
### Tobolo-Irtyšiaus totoriai
Tobolo-Irtyšiaus totoriai – didžiausia Sibiro totorių grupė. Gyvena Tiumenės, Kurgano ir Omsko srityse.

### Barabos totoriai
Barabai daugiausia gyvena Barabos žemumoje, Novosibirsko srityje. Populiacija siekia ~8000 gyventojų.

### Tomsko totoriai
Tomsko totoriai gyvena Tomske, Kemerovo srityje ir kai kuriose Novosibirsko srities dalyse. Jie skirstomi į kalmakus, tsjatus ir euschtajus.

## Kultūra
Tradiciškai Sibiro totoriai vertėsi medžiokle ir arklininkyste. Nuo XIX a. ėmė ieškotis darbo odos raugyklose ir lentpjūvėse. Šiuolaikiniai Sibiro totoriai dirba įvairius darbus.

Vienas tradicinių Sibiro totorių virtuvės patiekalų – beliašas.

## Šaltiniai
Monkų šv. brolio Alberto Chmelovskio parapija

**Monkų Šv. Brolio Alberto Chmelovskio parapija** () – parapija, įkurta 1997 m. gegužės 23 dieną. Parapija priklauso Balstogės arkivyskupijai, Monkų dekanatui.

## Nuorodos

* Aprašymas apie parapiją (lenk.) .
Pavolgio vokiečiai

**Pavolgio vokiečiai** (, ) – vokiečiai, gyvenę centrinėje Rusijoje, Pavolgyje (daugiausia apie Saratovą).

XVIII a. vokiečių kilmės Rusijos imperatorienė Jekaterina II pakvietė europiečius migruoti į Rusiją, žadėdama jiems įvairias privilegijas. Anglai ir prancūzai labiau domėjosi galimybe emigruoti į JAV, tuo tarpu vokiečiai pasinaudojo pasiūlymu, ir ėmė keltis į Rusiją. Atvykėliai daugiausia atvyko iš Bavarijos, Badeno, Heseno, Pfalco bei Reino krašto. Pavolgio vokiečiai buvo atleisti nuo tarnavimo armijoje, galėjo laisvai praktikuoti savo tikėjimus (buvo liuteronai, katalikai, reformatai, menonitai), vartoti savo kalbą ir plėtoti kultūrą. Tiesa, XIX a. vokiečiai pradėti šaukti į kariuomenę, pradėtos taikyti įvairios represijos, todėl daugelis menonitų paliko šalį ir įkūrė bendruomenes JAV, Kanadoje, Paragvajuje. Katalikai emigravo daugiausia į Pietų Ameriką – Braziliją, Argentiną.

Po Spalio revoliucijos buvo sudaryta Pavolgio Vokiečių ATSR su sostine Engelsu. II pasaulinio karo metu Vermachtui įsiveržus į Rusiją, pradėta baimintis, kad Pavolgio vokiečiai gali koloboruoti su naciais. Pavolgio vokiečių autonomija panaikinta ir apie 400 tūkst. vokiečių ištremta į Sibirą, Altajų, Kazachstaną, Vidurinę Aziją. Dauguma jų buvo įdarbinti kasyklose, gamyklose, miškų kirtavietėse. Visiems vokiečiams buvo uždrausta tarnauti Raudonojoje Armijoje.

Karui pasibaigus tik nedidelė dalis vokiečių grįžo į gimtąsias žemes, dauguma liko gyventi tremties vietose. Ypač daug Pavolgio vokiečių apsigyveno Kazachstane (936 000), 1979 m. siūlyta sukurti vokiečių autonomiją Jereimentau apylinkėse. Vokietijai paskelbus „sugrįžimo teisę“, dalis Pavolgio vokiečių ja pasinaudojo. Kiti išvyko į Pavolgio vokiečių kolonijas Amerikoje.

Po TSRS žlugimo Pavolgio vokiečiai ėmė migruoti į Kaliningrado sritį (2002 m. ten jų gyveno 8340). 2002 m. Rusijoje iš viso gyveno ~600 tūkst. vokiečių.

Žymūs Pavolgio vokiečiai: Andrė Geimas (fizikas, Nobelio premijos laureatas), Žana Friskė (modelis, aktorė), Germanas Grefas (ekonomistas, ministras), Gabriel Heinze (futbolininkas), Óscar Ibáñez (futbolininkas), Alfredas Šnitkė (kompozitorius), Eduardas Roselas (politikas, gubernatorius), Helene Fischer (dainininkė).

## Taip pat skaitykite
*Vokiečiai
*Rusijos vokiečiai
*Baltvokiečiai
*Lietuvos vokiečiai
Monkų Šv. Čenstakavos ir Šv. Kazimiero parapija

**Monkų Šv. Čenstakavos ir Šv. Kazimiero parapija** () - parapija įkurta 1920 metais. Parapija įsikūrusi Monkų mieste ir priklauso Balstogės arkivyskupijai, Monkų dekanatui. 1927 m. parapijoje buvo 2542 parapijiečiai iš 48 gyvenviečių. Parapijos Monkų Šv. Čenstakavos ir Šv. Kazimiero bažnyčia pastatyta 1931 metais. Apie 300 m nuo bažnyčios yra 3,5 ha ploto parapijos kapinės.

## Literatūra

* Józef Maroszek, Arkadiusz Studniarek - Szkic historyczny miasta i gminy Mońki ISBN 83-88097-82-2.
 
## Nuorodos

* Aprašymas apie parapiją (lenk.).
Monkų Dievo Kristaus parapija

**Monkų Dievo Kristaus parapija** () - Monkų mieste esanti protestantų parapija. Parapija įsikūrusi adresu: *Wojska Polskiego 42*.

## Nuorodos

* Aprašymas apie parapiją (lenk.) .
Petrovskas

**Petrovskas** – daugiareikšmis Rusijos vietovardis:

* Petrovskas – miestas Saratovo srityje;
* Užbaikalės Petrovskas () – miestas Užbaikalės krašte;
* **Petrovskas** – senasis miesto tipo gyvenvietės Petrovskojės Jaroslavlio srityje pavadinimas (1777–1925 m.);
* **Petrovsk Portas** () – senasis Dagestano sostinės Machačkalos pavadinimas (1857–1921 m.);
* **Petrovskas** – kelių mažų gyvenviečių pavadinimai.

Kiti:

* **Petrovskas** – karinė bazė, aerodromas Saratovo srityje;
* **Petrovskas** – geležinkelio stotis Jaroslavlio srityje.
George Patterson

**George Patterson** (g. 1887 m. - m. 1955 m.) buvo futbolininkas, futbolo treneris ir sekretorius. Žaidė Mersisaido Marine FC klube. 1908 m. tapo Tom Watson asistentu. 1915 m. Watson mirus tapo klubo sekretorius. 1928 m. buvo paskirtas treneriu, pakeičiant Matt McQueen. Trenerio karjera nebuvo sėkminga. 1936 m. paliko trenerio postą, bet toliau dirbo Liverpulio klube kaip klubo sekretorius.

## Nuorodos
* Trenerio statistika Soccerbase svetainėje
* Trenerio profilis lfchistory.net svetainėje
George Kay

**George Kay** (1891 m. rugsėjo 21 d. Mančesteryje – 1954 m. balandžio 18 d. Liverpulyje) buvo anglų futbolininkas, Luton Town, Southampton ir Liverpool klubų treneris.

Liverpulio klubo treneriu buvo 15 metų, nuo 1936 m. iki 1951 m. 1946–1947 m. sezone, vadovaujant klubui, buvo laimėta pirmas The Football League titulas po karo.

## Trenerio karjera
1927 m. tapo Luton Town klubo treneriu. 1929 m. paskirtas klubo vyriausiuoju treneriu. Vadovaujant klubui, pirmus du sezonus *The Hatters* buvo vidury Trečios pietų divizijos lentelėje, 13 ir 7. 1931 m. gegužės mėnesį paliko klubą ir tapo nauju Southampton FC treneriu, kurį treniravo iki 1936 m. 

Pakeitus George Patterson 1936 m. rugpjūčio 6 d. tapo Liverpulio klubo vyr. treneris. Poste išbuvo iki 1951 m. sausio. Palikus klubą, po trejų metų, 1954 m. balandžio 18 d. mirė Liverulyje.

## Pasiekimai
### Kaip žaidėjo
**[[Lisburn Distillery FC|Distillery]]**
* Gold Cup laimėtojai: 1914 m.
* County Antrim Shield laimėtojai: 1915 m.
* City Cup laimėtojai: 1913 m.
 
**[[West Ham United FC|West Ham United]]**
* Antrasis divizionas antra vieta: 1922–1923 m.
* FA Taurė finalininkai: 1923 m.

### Kaip trenerio
**[[Liverpool FC|Liverpool]]**
* Anglijos futbolo lyga (1 lygis) laimėtojai: 1946–1947 m.
* FA Taurė finalininkai: 1950 m.

## Nuorodos
* George Kay trenerio karjera Soccerbase svetainėje
* Trenerio profilis lfchistory.net svetainėje
Koa

**Koa** () − upė šiaurės rytų Portugalijoje, Gvardos apygardoje; Duero upės kairysis intakas.

Koa upė prasideda prie sienos su Ispanija. Jos ilgis 130 km. Tai viena iš nedaugelio upių Portugalijoje, kuri teka iš pietų į šiaurę. Upės baseino teritorija apgyvendinta negausiai. Prie upės yra vienas didesnis miestas − Vila Nova de Foš Koa (*Vila Nova de Foz Côa*).

## Nuorodos
*Koa upė  (portugalų kalba)
Šv. Jeronimo vienuolynas

**Šv. Jeronimo vienuolynas** () − įspūdingo grožio vienuolynas Lisabonoje, kurio architektūroje susipynę gotikos ir renesanso stiliai.

Praeityje priešais vienuolyną buvo uostas, iš kurio išplaukė Vasko da Gamos laivai ieškoti Indijos. Karalius Manuelis I jūrų kelio į Indiją atradimo garbei ir pastatė vienuolyną. Jame yra žymiojo keliautojo Vasko da Gamos kapas. Šv. Jeronimo vienuolynas taip pat išsiskiria manuelio stiliaus dekoru. Šalia vienuolyno plevėsuoja vėliavos su tamplierių kryžiais.

Šv. Jeronimo vienuolynas ir Beleno bokštas vieninteliai XV a. statiniai išlikę po stipraus žemės drebėjimo Lisabonoje 1755 m.

Dabar priešais pagrindinį vienuolyno įėjimą, grindinio plytose yra išgraviruoti 2007 m. Lisabonos sutartį pasirašiusių prezidentų parašai. Yra ir Lietuvos prezidento V. Adamkaus parašas. Buvusio uosto vietą puošia aikštė su pasaulio žemėlapio mozaika ir Atradėjų paminklas, kurio viršuje yra apžvalgos aikštelė.

1983 m. Šv. Jeronimo vienuolynas ir Beleno bokštas įtraukti į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.


Belem-Mosteiro dos Jeronimos-10-Suedfront-2011-gje.jpg
Belem-Mosteiro dos Jeronimos-18-Suedportal-2011-gje.jpg
Belem-Mosteiro dos Jeronimos-Kirche-08-2011-gje.jpg
Belem-Mosteiro dos Jeronimos-Kirche-18-2011-gje.jpg
Belem-Mosteiro dos Jeronimos-Kreuzgang-208-2011-gje.jpg
Belem-Mosteiro dos Jeronimos-Kreuzgang-120-Brunnen-2011-gje.jpg
Belem-Mosteiro dos Jeronimos-Kreuzgang-144-Brunnen-2011-gje.jpg
Belem-Mosteiro dos Jeronimos-Kreuzgang-146-2011-gje.jpg


## Nuorodos
* Šv. Jeronimo vienuolynas  (portugalų ir anglų k.)
Bataljos vienuolynas

**Bataljos vienuolynas** () − dominikonų vienuolynas Portugalijoje, Batalijoje.

Bataljos vienuolynas yra Portugalijos gotikos šedevras, o tiksliau išskirtinio manuelio stiliaus pastatas. Vienuolynas pastatytas Šv. Mergelės Marijos garbei, atsidėkojant Dievui už pergalę prieš Kastilijos karalių. Šis stilius suklestėjo valdant karaliui Manueliui I (XV a.) ir buvo pavadintas jo vardu.

Manuelio stiliumi gausiai išpuoštos išorės ir vidaus detalės, juvelyriškai išraižyti ornamentai, grakščios kolonos. Skliautai primena gėles ir medžių lapiją. Iškaltos detalės persipina viena su kita: tai įvairios virvės, inkarai, tamplierių ordino kryžiai. Beje Portugalijos vienuolynai priklausė tamplierių ordinui, todėl čia visur pilna jų ženklų.

1980 m. Bataljos vienuolyne įkurtas nacionalinis muziejus.

1983 m. Bataljos vienuolynas įtrauktas į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.


Batalha-Mosteiro de Santa Maria da Vitoria-126-Capela do Fundador-Fenster-2011-gje.jpg
Batalha-Mosteiro de Santa Maria da Vitoria-174-Unvollendete Kapellen-Fahrraeder-2011-gje.jpg
Batalha-Mosteiro de Santa Maria da Vitoria-188-Unvollendete Kapellen-2011-gje.jpg
Batalha-Mosteiro de Santa Maria da Vitoria-194-Unvollendete Kapellen-Bogen-2011-gje.jpg
Batalha-Mosteiro de Santa Maria da Vitoria-296-Claustro Real-2011-gje.jpg
Batalha-Mosteiro de Santa Maria da Vitoria-278-Claustro Real-2011-gje.jpg
Batalha-Mosteiro de Santa Maria da Vitoria-318-Claustro Afonso V-2011-gje.jpg
Batalha-Mosteiro de Santa Maria da Vitoria-337-Capela do Fundador-Deckengewoelbe-1983-gje.jpg
Batalha-Mosteiro de Santa Maria da Vitoria-358-Ehrenwache-2011-gje.jpg


## Nuorodos
* Bataljos vienuolynas
Jurijus II (Vladimiras)

**Jurijus II** (1188 m. lapkričio 26 d. – 1238 m. kovo 4 d. prie Sitės) – Vladimiro didysis kunigaikštis.

## Biografija
Vsevolodo Didžiojo Lizdo sūnus.

## Valdymas

Dėl didžiojo kunigaikščio titulo kovojo su broliu Konstantinu, soste įsitvirtino šiam mirus. 1220 m. surengė žygį į Volgos Bulgariją. 1221 m. įkūrė Žemutinį Naugardą. Jurijaus laikais Vladimiro kunigaikštystė ėmė silpti ir irti. 1237 m. mongolai–totoriai sudegino Vladimirą, nusiaubė kunigaikštystę; besitraukiančią Jurijaus kariuomenę sumušė prie Sitės upės.

## Šeima
Žmona – Agafija Vsevolodovna (apie 1195–1238), Černigovo kunigakštienė.
;Sūnūs:
* Vsevolodas Jurjevičius (1212/1213–1238), Naugardo kunigaikštis (1221–1222, 1223–1224). Vedęs nuo 1230 m. Mariną (1215–1238), Vladimiro Riurikaičio dukterį. Užmuštas.
* Mstislavas Jurjevičius (po 1213–1238), vedęs nuo 1236 m. Mariją (1220–1238) (kilmė neaiški). Žuvo mongolų Vladimiro paėmimo metu.
* Vladimiras Jurjevičius (po 1218–1238), Maskvos kunigaikštis, vedęs nuo 1236 m. Kristiną (1219–1238) (kilmė neaiški, galimai iš Monomašičių giminės). Užmuštas Vladimiro mongolų apgulties metu. 

Dukterys:
* Dobrava Jurjevna (1215–1265)
* Teodora Jurjevna (1229–1238)

## Nuorodos
## Galerija


Flight of Yuri II of Vladimir (Boris Chorikov).jpg|Jurijus II 
27 History of the Russian state in the image of its sovereign rulers - fragment.jpg|Vyskupas Kirilas randa Jurijaus kūną po mūšio prie Sitės upės 


## Šaltiniai
Nganasanai

**Nganasanai** (savivardis *няа, ня*) – negausi Sibiro tauta, priklausanti samojedų grupei. Beveik visi nganasanai gyvena Krasnojarsko krašto šiaurėje esančiame Taimyro-Dolgano nencų rajone (buv. Taimyro (dolgano-nencų) autonominė apygarda). Laikoma toliausiai šiaurėje gyvenančia Eurazijos tauta. Nganasanai kalba Uralo kalboms priklausančia nganasanų kalba, tačiau dabar didesnioji dalis kalba tik rusiškai.

Išskiriamos dvi nganasanų grupės: Avamo nganasanai (Piasinos, Dudyptos, Boganidos slėniai) ir Vadejevo nganasanai (Chetos slėnis, prie Taimyro ežero, Chatangos įlankos).

Nganasanai tradiciškai vertėsi medžiokle, žvejyba, kailių išdirbimu. Nuo XIX a. pradėjo verstis ir elnininkyste. Gyveno klajokliškai. Medžiodavo ietimis, lankais su strėlėmis, peiliais, nuo XIX a. pradėjo naudoti šaunamuosius ginklus. Žvejodavo tinklais, kaulinėmis ietimis. Gyvendavo čiumuose, dengtuose elnių kailiais. Taip pat rengėsi drabužiais iš elnių kailių, plaukus tepdavo elnių taukais. Maisto pagrindą sudarydavo elniena bei žuvis. Seniau turėjo turtingą folklorą, kuris skirstomas į *sitabi* – herojines poemas, ir *diurume* – prozinius žanrus. Nganasanų tikėjimas šamanistinis.

XX a. vid. nganasanai buvo priversti gyventi sėsliai, laikui bėgant nunyko jų tradicijos, kalba, religija.

## Šaltiniai
Kristaus ordino vienuolynas

**Kristaus ordino vienuolynas** () − įspūdingas viduramžių laikų vienuolynas Portugalijoje, Tomaro mieste.

Kristaus vienuolynas įkurtas 1160 m. tamplierių ordino vienuolių. Nepaisant daugybės prabėgusių amžių, vienuolynas yra gan gerai išsilaikęs. Vienuolyne yra daugybė simbolių, slaptų patalpų, graži architektūra: didingi gabaritai, reljefinės detalės, vidiniai kiemai, sodai, koridorių labirintai.

1983 m. Kristaus ordino vienuolynas įtrauktas į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.


Tomar-Convento de Cristo-110-Portal-2011-gje.jpg
Tomar-106-Templerburg-Kreuzgang-1983-gje.jpg
Tomar-Convento de Cristo-118-Ruine-2011-gje.jpg
Tomar-Convento de Cristo-176-Claustro de Joao III-2011-gje.jpg
Tomar-Convento de Cristo-142-Claustro da Lavagem-2011-gje.jpg
Tomar-Convento de Cristo-148-Kirche-Moenchschor-2011-gje.jpg
Tomar-Convento de Cristo-202-Christus-2011-gje.jpg
Tomar-Convento de Cristo-188-Fenster des Kapitelsaals-2011-gje.jpg


## Nuorodos
* Kristaus vienuolynas  (portugalų ir anglų k.)
Stanislovas Kazimieras Aleksandras Vladislovas Alojzijus Kosakovskis

**Stanislovas Kazimieras Kosakovskis** (1837 m. liepos 3 d. Vaitkuškis – 1905 m. lapkričio 4 d. ten pat) – lietuvių fotografas.

## Biografija

Kilęs iš LDK grafų giminės, kurios centras buvo Lietuvoje. Grafas. 1858–1865 m. dirbo Lenkijos karalystės Heraldikos komisijoje, Reikalų komitete, Valstybės taryboje. 1875 m. Rusijos imperatoriaus dvaro kamerheras. 1876–1885 m. Ukmergės apskrities taikos teisėjas, 1879–1883 m. Ukmergės miesto galva (burmistras). 1885 m. išrinktas Ukmergės apskrities bajorų vadovu (valdžios nepatvirtintas). Varšuvos dailės skatinimo draugijos (1872–1874 m. ir 1876 jos vicepirmininkas) ir Varšuvos fotografijos draugijos (nuo 1903 m.) narys. 

Po 1890 m. Vaitkuškio dvare įkūrė fotoateljė, dirbo joje su fotografu J. Krajevskiu. Sukūrė mėgėjiškų fotografijų (šeimos ir valstiečių buities, kelionių, dvaro ir apylinkių, gamtos vaizdai, portretai) ir sukaupė didelį fotoarchyvą (75 fotoalbumai; išliko 67 su 6259 fotografijomis ir katalogas). Fotografijoms būdinga savitai surežisuota kompozicija, šešėliavimo efektai, kai kurioms – fotomontažo technika. Varšuvoje, Vilniuje ir kitur rengė literatūros vakarus, mėgėjiškus teatro vaidinimus, kartais juose vaidino. Išleido veikalą *Kai kurių lenkų giminių istorinė genealoginė monografija* (*Monografe historiczno – geneologiczne niektórych rodzin polskich* 3t. 1859–1872 m.), paskelbė genealogijos straipsnių apie LDK bajorus. Dalyvavo ir buvo apdovanotas Varšuvos (1889, 1897, 1901 m.), Daugpilio, Londono, Vitebsko (visos 1903 m.), Panevėžio (1903–1904 m.), Krokuvos (1904 m.) fotografijos parodose.

Palaidotas Ukmergės Pašilės kapinėse. 

2004 m. išleistas Stanislovo fotografijos albumas *Grafų Kosakovskių albumas* (sud. E. Lukoševičiūtė).

## Šaltiniai
Teisininkas (reikšmės)

**Teisininkas** gali reikšti:
* Teisininkas – teisės specialistas, teisės normų žinovas.
* Teisininkas – dvimėnesis žurnalas, ėjęs 1937–1939 m. Zarasuose.
Gvidas Sabeckis

**Gvidas Sabeckis** (g. 1984 m. kovo 27 d. Prienuose) - Lietuvos tenisininkas, teniso treneris.

## Biografija
Studijavo LKKA. Nuo 2009 m. teniso treneris. Specializacija: sportininkai, vaikų bei suaugusių individualios treniruotės.

Tenisą žaidžia nuo 7 metų.
Lietuvos rinktinės narys. Buvo pirma Lietuvos raketė. 8 metus iš eilės atstovavo Lietuvai Deviso taurės varžybose. 2001-2009 metais žaidė Italijos, Vokietijos, Kroatijos klubuose. 2010 m Lietuvos čempionas vienetų ir dvejetų varžybose.

Aukščiausia ATP vienetų reitingo pozicija: 488 (2008 m. lapkričio 17 d.).

Aukščiausia ATP dvejetų reitingo pozicija: 548 (2008 m. spalio 6 d.).

## Šaltiniai
Polesko miesto gyvenvietė

**Polesko miesto gyvenvietė** () – miesto gyvenvietė Rusijos Federacijos anklavo Kaliningrado srities Polesko municipaliniame rajone. Centras – Poleskas. 2011 m. buvo 7 580 gyventojai.

## Istorija
Įsteigta vykdant municipalinę reformą 2008 m. birželio 30 d. Ribojasi šiaurėje su Golovkino, rytuose su Saranskojės, pietuose ir vakaruose su Turgenevo kaimo gyvenvietėmis.

Gyvenvietės taryba renkama 5 metams, ją sudaro 10 deputatų, kurie iš savo tarpo renka tarybos pirmininką.

Kaliningrado srities įstatymu  Polesko miesto gyvenvietę sudaro:    
* Poleskas, miestas,
* Podsobnas, gyvenvietė,
* Tiuleninas, gyvenvietė.

## Šaltiniai
Valerijonas Paulauskas

**Valerijonas Paulauskas** (slap. *Margis*, 1925 m. – 1952 m. rugsėjo 10 d. Kernų k., Skuodo raj.) – partizanas, Kardo rinktinės Buganto kuopos vado pavaduotojas, būrio vadas.

## Biografija
Nuo 1945 m. partizanas, Lietuvos laisvės armijos Kardo rinktinės Buganto kuopos vado pavaduotojas, nuo 1946 m. lapkričio 10 d. inspektorius ryšininkas Buganto, Daugvaišo, Vydimanto, Nameikos, Kaributo ir Vidūno (Klaipėdos) kuopoms, vėliau – Margio būrio vadas.

Žuvo 1952 m. rugsėjo 10 d. kartu su būrio kovotojais Vaclovu Paulausku, Liudviku Petrulevičiumi-*Seliūnu* ir Juozu Šmita-*Švarcu* patekęs į stribų ir MGB kareivių pasalą Onos Žvinklienės sodyboje, Kernų k., Skuodo raj.

Vardas įamžintas Kernų kaime 2010 m. pastatytame atminimo ženkle.
 

## Šaltiniai
* Kovojanti Lietuva (1944–1954 m.): Rezistencijos laikotarpio foto. – Kaunas, 1990. – Fot. 62
* LLA Žemaičių apygardos Kardo rinktinės vado J. Drulio ir štabo viršininko J. Jablonskio 1946-11-09 įsakymas Nr. 11. – Laisvės kovų archyvas. – Kaunas, 1993. – T. 7. – P. 19–20
* Dalia Markavičienė. Kelionė po tautos atmintį. – Mūsų žodis – 2011, birželio 28.
Madeiros laurų miškai

**Madeiros laurų miškai** () – miškai Madeiros saloje (priklauso Portugalijai), išlaikę pirmykštį, kelių milijonų metų senumo, būvį.

Gamtos draustinis užima du trečdalius Madeiros salos, su nuostabiais pakrantės ir miškų kraštovaizdžiais bei ypatinga augmenija. Saloje taip pat yra vienas aukščiausių – 589 m pasaulio skardžių. Po buvusius ugnikalnius, apaugusius miškais ir krentančiais kriokliais, galima pasivaikščioti turistams pritaikytais takais.

1999 m. Madeiros laurų miškai įrašyti į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.

## Nuorodos
* Madeiros laurų miškai (anglų k.)
Zalesės kaimo gyvenvietė

**Zalesės kaimo gyvenvietė** () – kaimo gyvenvietė Rusijos Federacijos anklavo Kaliningrado srities Polesko rajone. Centras – Zalesė.

## Istorija
Įsteigta vykdant municipalinę reformą 2008 m. birželio 30 d. Ribojasi šiaurėje ir rytuose su Slavsko rajono Bolšakovo kaimo gyvenviete, pietuose su Černiachovsko rajono Kamenskojės kaimo gyvenviete ir Gvardeisko rajono Zorino kaimo gyvenviete, vakaruose su Polesko rajono Saranskojės ir Golovkino kaimo gyvenvietėmis.

Gyvenvietės taryba renkama 5 metams, ją sudaro 10 deputatų, kurie iš savo tarpo renka tarybos pirmininką.

Kaliningrado srities įstatymu Nr. 260 Zalesės kaimo gyvenvietę sudaro:    
* Zalesė, gyvenvietė,
* Aleksandrovka, gyvenvietė,
* Bližnėjė, gyvenvietė,
* Dalnėjė, gyvenvietė,
* Iskrovas, gyvenvietė,
* Jagodnojė, gyvenvietė,
* Kaštanovka, gyvenvietė,
* Krasnocholmskojė, gyvenvietė,
* Novaja Žizn, gyvenvietė,
* Novoselskojė, gyvenvietė,
* Oktiabrskojė, gyvenvietė,
* Peskai, gyvenvietė,
* Polevojus, gyvenvietė,
* Vinogradnojė, gyvenvietė,
* Zarečjė, gyvenvietė,
* Zelenovas, gyvenvietė,
* Zujevka, gyvenvietė.

## Šaltiniai
Kavadas

**Kavadas** ()  − upė šiaurės Portugalijoje.

Upė prasideda Siera Laroko (*Serra do Larouco*) kalnuose. Jos ilgis 135 km. Kavadas įteka į Atlanto vandenyną prie Espozendės miesto.

Upė prateka pro šiuos miestus: Vila Realas, Braga, Barselosas ir Espozendė.

## Nuorodos
*Kavado upė (portugalų k.)
Astravo atominė elektrinė

**Astravo atominė elektrinė** (Astravo AE, oficialiai Baltarusijos AE, , ) – statoma 2 blokų (2400 megavatų) branduolinė jėgainė Baltarusijoje, netoli Mikailiškių (Šulninkų kaime), Astravo rajone, 20 km iki Lietuvos sienos. Kartu su infrastruktūra kainuos daugiau kaip 9 mlrd. JAV dolerių. Astravo AE statybą finansuoja Rusija. Elektrinėje veiks naujos kartos rusiški reaktoriai VVER-1200 (panašios konstrukcijos reaktoriai nuo 2007 metų veikia vienoje Kinijos atominių elektrinių).

## Istorija
Buvo teigiama, kad jau 2009 m. sausio 21 d. bus pradėta statyti gyvenamuosius namus, skirtus elektrinės statytojams.

2011 m. spalio mėn. sutartį dėl statybos sudarė Rusijos valstybinei bendrovei „Rosatom“ priklausanti uždaroji akcinė bendrovė „Atomstrojeksport“ ir Baltarusijos valstybės įmonė „Atominės elektrinės statybos direkcija“.

2016 m. gruodžio 28 dieną į Astravą atvežtas reaktoriaus korpusas.

Astravo rajono gyventojai sukūrė regioninę visuomeninę iniciatyvą „Astravo elektrinė – tai nusikaltimas“. Koordinatorius yra buvęs geografijos mokytojas Nikolajus Ulasevičius, gyvenantis Astravo rajone. Spalio 6 d. įteikė skundą Baltarusijos Aukščiausiajam Teismui dėl to, kad 2011 m. rugsėjo 15 dieną paskelbtas prezidento dekretas „Dėl atominės elektrinės dislokavimo ir projektavimo Baltarusijoje“ neatitinka Baltarusijos Konstitucijos, kurioje tvirtinama, kad Baltarusijos teritorija yra nebranduolinė zona.

2019 m. vasario 7 d. Jungtinių Tautų Poveikio aplinkai įvertinimo tarpvalstybiniame kontekste konvencijos narės nusprendė, kad Baltarusija pažeidė šios konvencijos sutarties punktus.

2020 m. lapkričio 3 d. pirmajame bloke buvo pradėta tiekti elektra, o lapkričio 7 d. blokas prijungtas prie šalies elektros tinklų. 

2020 m. lapkričio 8 d. sustabdytas Astravo AE pirmas blokas, nes elektrinėje sprogo keli įtampos transformatoriai. Pirmas blokas darbą vėl atnaujino lapkričio 19 d.

2020 m. gruodžio 3 d. elektrinės pirmo bloko veikla vėl buvo sustabdyta, galimai dėl apgadintos avarinio aušinimo sistemos cisternos. Reaktorius į energetikos sistemą buvo įjungtas gruodžio 21 d.

2021 m. liepos 12 d. suveikus automatinei apsaugos sistemai, Astravo AE pirmas energijos blokas išjungtas.

2021 metų gruodį tiriamieji žurnalistai, remdamiesi „CyberPartisans“, paskelbė gavę dokumentus, kuriuose nustatyta 18 tūkst. pirmojo jėgos agregato trūkumų.

## Reaktoriai

## Šaltiniai
Golovkino kaimo gyvenvietė

**Golovkino kaimo gyvenvietė** () – kaimo gyvenvietė Rusijos Federacijos anklavo Kaliningrado srities Polesko rajone. Centras – Golovkinas.

## Istorija
Įsteigta vykdant municipalinę reformą 2008 m. birželio 30 d. Ribojasi šiaurėje su Slavsko rajono Jasnojės kaimo gyvenviete, rytuose su Timiriazevo ir Bolšakovo kaimo gyvenvietėmis, pietuose su Polesko rajono Saranskojės kaimo ir Polesko miesto gyvenvietėmis, vakaruose su Turgenevo kaimo gyvenviete ir Kuršių mariomis.

Gyvenvietės taryba renkama 5 metams, ją sudaro 10 deputatų, kurie iš savo tarpo renka tarybos pirmininką.

Kaliningrado srities įstatymu Nr. 260 Golovkino kaimo gyvenvietę sudaro:    
* Golovkinas, gyvenvietė,
* Belomorskojė, gyvenvietė,
* Krasnojė, gyvenvietė,
* Malaja Matrosovka, gyvenvietė,
* Matrosovas, gyvenvietė,
* Razinas, gyvenvietė,
* Zalivinas, gyvenvietė.

## Šaltiniai
Kernų paminklas partizanams

**Kernų paminklas Kardo rinktinės Margio būrio partizanams** yra vakarinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Kernuose (Skuodo seniūnija), 0,23 km į šiaurės rytus nuo kaimo kryžkelės, kelio Daukšiai–Skuodas kairėje pusėje.

## Paminklas
Stovi pakelėje, dirvonuojančio lauko pakraštyje, kaimo šiaurinėje dalyje. Tai tipinis, betoninis, trikampis stačiasienis atminimo ženklas, įmontuotas į apskritą postamentą. Viršūnė užsibaigia Vyčio kryžiaus siluetu, po kuriuo visų trijų fasadų pusėje yra po užrašą: priekyje – „KERNŲ KAIME / BUVUSIOJE / ONOS ŽVINKLIENĖS / SODYBOJE / 1952 09 10 / ŽUVO / ŽEMAIČIŲ APYGARDOS / KARDO RINKTINĖS / MARGIO BŪRIO / PARTIZANAI“; dešinėje – „BŪRIO VADAS / VALERIJONAS / PAULAUSKAS-MARGIS / G. 1925 M.“, kairėje – "VACLOVAS PAULAUSKAS / G. 1928 M. / LIUDVIKAS PETRULEVIČIUS / SELIŪNAS / G. 1927 M. / JUOZAS ŠMITAS / ŠVARCAS / G. 1930 M.“ Abipus ženklo pasodinta po ąžuoliuką.

Paminklo aukštis – 1,6 m, paminklinės teritorijos plotas – 2 m².

## Istorija
Kernų kaimo šiauriniame pakraštyje buvusioje Onos Žvinklienės sodyboje 1952 m. rugsėjo 10 d. į Skuodo rajono stribų ir MGB kareivių pasalą pateko ir žuvo Lietuvos laisvės armijos Kardo rinktinės Margio būrio vadas Valerijonas Paulauskas-Margis bei partizanai Vaclovas Paulauskas, Liudvikas Petrulevičius-Seliūnas ir Juozas Šmita-Švarcas.
          
Žuvusiems atminti netoli žuvimo vietos 2010 m. pastatytas tipinis atminimo ženklas (autorius – dizaineris Romas Navickas).

## Šaltiniai

*Dalia Markavičienė. Kelionė po tautos atmintį. – Mūsų žodis – 2011, birželio 28.
Vaineikių girininkija

**Vaineikių girininkija** yra Kretingos miškų urėdijos ir Kretingos rajono savivaldybės teritorijos centrinėje dalyje.

## Apibūdinimas
Girininkija apima Kretingos rajono savivaldybės Darbėnų seniūnijos rytinę, Imbarės seniūnijos pietvakarinę, Kūlupėnų seniūnijos vakarinę ir Kretingos seniūnijos šiaurės rytinę dalį. Šiaurėje ribojasi su Grūšlaukės girininkija, vakaruose – su Darbėnų girininkija, pietryčiuose – su Kartenos girininkija, rytuose – su Telšių miškų urėdija.

Valstybinės reikšmės miškų plotas – 3616 ha, iš kurių 57% užima eglynai, 25% – beržynai ir 9% – drebulynai. 

Girininkijoje išskirtos 3 tipų 8 kertinės buveinės, saugomos juodo gandro, sketsakalio ir 2 suopio lizdavietės. 

Girininkijos miškuose yra 10 kultūros paveldo objektų: Kašučių senovės žemdirbystės vieta, Vaineikių akmuo su dubeniu, Genčų Medsėdžių, Pipirų, Ruginių, Vaineikių, Vaineikių Medsėdžių senosios kapinės, Didžiųjų Žalimų ir Kūlupėnų paminklai partizanams, paminklas paskutiniajam Lietuvos partizanui P. Končiui.

## Istorija
XIX a. grafas Juozapas Tiškevičius įkūrė Vaineikių Medsėdžiuose miško ir medžioklės palivarką, iš kurio buvo administruojami Vaineikių miškai.

Miškus suvalstybinus, jiems valdyti 1920 m. lapkričio 11 d. įkurta Vaineikių girininkija, kurios administracinis centras veikė Vaineikių Medsėdžių kaime. 

1945–1953 m. Vaineikių miške bazavosi LLA Žemaičių apygardos Kardo rinktinės štabas, kurį saugojo Vizbuto būrys (kuopa). Enkavedistai ir stribai ne kartą mišką buvo apsupę, ruošė „valymus“, kurių metu 1946 m. kovo 20 d. sunaikino štabo žeminęį, o 1953 m. balandžio 6 d. apsupo paskutiniuosius Kardo rinktinės partizanus: Vizbuto būrio vadą S. Jonauską–*Simoną* su 5 partizanais. 

Apie 1947 m. girininkija panaikinta, o 1958 m. sausio 1 d. atkurta. 2006 m. prie jos prijungta Kūlupėnų girininkija. 2009 m. girininkijos administracinis centras perkeltas į naujai pastatytą būstinę Šukėje.

;Girininkijos administracinis pavaldumas
*1920–1922 m. – Kretingos miškų urėdija 
*1922–1929 m. – Skuodo miškų urėdija 
*1930–1945 m. – Kretingos miškų urėdija
*1945–1947 m. – Kretingos miško pramonės ūkis
*1958–1967 m. – Kretingos miškų ūkis
*1967–1990 m. – Kretingos miško pramonės ūkis
*nuo 1991 m. – Kretingos miškų urėdija

;Girininkijos centras
*1920–1947 m. – Vaineikių Medsėdžiai
*1958–2009 m. – Vaineikių Medsėdžiai
*nuo 2009 m. – Šukė

;Girininkai
*1920–1926 m. – Vincas Šalkauskis
*1926–1928 m. – Adomas Sedleckis
*1928–1929 m. – Domas Kučinskas
*1930–1933 m. – Kazys Šimaitis
*1933–1940 m. – Evaldas Dornas
*1940–1944 m. – Jonas Kotavičius
*1958–1964 m. – Romas Bajoras
*1964–1965 m. – Bronius Musteikis
*1965 m. – Antanas Pluščiauskas
*1966–1968 m. – Pranas Radikas
*1969 m. – Antanas Rutkauskas
*1969–1973 m. – Antanas Sebeckas
*1973–1974 m. – Jonas Radzevičius
*1974–1987 m. – Juozas Jurkaitis
*1987–1990 m. – Ričardas Apulskis
*1991–2004 m. – Aleksandra Venslovaitė
*2004–2006 m. – Vaidotas Alseika
*nuo 2006 m. – Skirmuntas Maštaras
 
## Šaltiniai

*Kretingos miškų urėdijai 90. – Klaipėda: Druka, 2009

## Nuorodos
* Kretingos miškų urėdijos tinklalapis: Vaineikių girininkijos schema
Užbaikalės Petrovskas

::*Panašias šio vietovardžio reikšmes žr. [[Petrovskas|čia]]*

**Užbaikalės Petrovskas** () – Rusijos miestas Užbaikalės krašte, Užbaikalės Petrovsko rajono () administracinis centras, turintis 18,4 tūkst. gyventojų (2010 m.). 

## Geografija

Miestas driekiasi  *Zagan Dabano* ir *Zagorinskio* tarpukalnės siauruose slėniuose palei *Baliagos* upę ir jos intaką *Mykyrtą*. Kalnų šlaituose vyrauja pušų–maumedžių taiga.

Miestas yra šalia Baikalo automagistralės M55: iki Irkutsko – 652 km, iki Čitos – 480 km.; taip pat praeina Transsibiro geležinkelis.

## Istorija

Užbaikalės Petrovskas savo istoriją skaičiuoja nuo 1789 m. Iki tol čia kirtosi etninių buriatų ir užkariatojų kazokų keliai. Imperatorienės Jekaterinos II potvarkiu naujoji gyvenvietė, iškilusi prie ketaus ir geležies lydymo gamyklos , buvo pavadinta *Petrovskij Zavodu*, pagerbiant Petro I nuopelnus rusų juodajai metalurgijai. Gyvenvietė 1926 m. buvo pervadinta Užbaikalės Petrovsku, bet išliko senasis *Petrovskij Zavodo* geležinkelio stoties pavadinimas. 

Gamyklą pastatė rekrutų prievolininkai ir katorgos tremtiniai. 1790 m. pradėtas lydyti ketus, vėliau geležis, jos lakštai (nuo 1822 m.) ir kt. Rūda buvo išgaunama uždaru būdu šachtose. Gyvenvietėje taip pat įsikūrė daug įvairių amatų dirbtuvių, plėtėsi kareivinės, buvo statomi keliai, civiliniai objektai. Pirmą kartą metalurgijos pramonėje čia panaudota garo mašina. Kazokų šimtinės vykdė apsaugos ir bėglių bei dezertyrų gaudymo funkcijas. 

1830–1839 m. Petrovsko tremtyje buvo 79 garsūs dekabristai su savo žmonomis, kuriuos atvarė pėsčiomis iš Čitos ostrogo. 

1871 m. gamykla perėjo imperijos iždui ir buvo priskirta Nerčinsko kalnakasybos apygardai. 1900 m. į gyvenvietę atvyko pirmas geležinkelio sąstatas. 1926 m. Petrovskui suteiktos miesto teisės. 1937 m. metalo produkciją pradėta tiekti Japonijai ir Kinijai. 1940 m. išlydyta 27,6 tūkst. t plieno, 1945 m. – 66, 2 tūkst. t.

## Pramonė

Po Antrojo pasaulinio karo metalo gamyba kasmet smarkiai augo iki pat 1990 m., vėliau po TSRS žlugimo metalurgijos pramonė Petrovske sunyko, galutinai bankrutavo 2002 m. Smarkiai sumažėjo gyventojų – nuo 30, 9 tūkst. (1979 m.) iki 20,7 tūkst. žmonių (2005 m.). Neišliko ir stiklo fabrikas. Šiuo metu dirba maisto ir miško pramonės įmonės.

## Kultūra, švietimas

Petrovske išlikusios istorinės garsių dekabristų kapinės, kai kurie jų gyventi namai, kalėjimo ir kulto pastatai – architektūros paminklai. Mieste veikia dekabristų, kraštotyros muziejai. 

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Užbaikalės Petrovsko tinklalapis
* Miestas svetainėje „Moj gorod“ 
* Apie miestą Užbaikalės enciklopedijoje
Saranskojės kaimo gyvenvietė

**Saranskojės kaimo gyvenvietė** () – kaimo gyvenvietė Rusijos Federacijos anklavo Kaliningrado srities Polesko rajone. Centras – Sosnovka.

## Istorija
Įsteigta vykdant municipalinę reformą 2008 m. birželio 30 d. Ribojasi šiaurėje su Golovkino kaimo gyvenviete ir Slavsko rajono Bolšakovo kaimo gyvenviete, rytuose su Zalesjės kaimo gyvenviete, pietuose su Gvardeisko rajono Zorino kaimo gyvenviete, vakaruose su Turgenevo kaimo ir Polesko miesto gyvenvietėmis.

Gyvenvietės taryba renkama 5 metams, ją sudaro 10 deputatų, kurie iš savo tarpo renka tarybos pirmininką.

Kaliningrado srities įstatymu Nr. 260 Saranskojės kaimo gyvenvietę sudaro:    
* Sosnovka, gyvenvietė,
* Beriozovka, gyvenvietė,
* Bogatovas, gyvenvietė,
* Fevralskojė, gyvenvietė,
* Grigorjevka, gyvenvietė,
* Iljičiovas, gyvenvietė,
* Izobilnojė, gyvenvietė,
* Jelnikovas, gyvenvietė,
* Krasnyj Boras, gyvenvietė,
* Lomonosovka, gyvenvietė,
* Marksovas, gyvenvietė,
* Meždulesjė, gyvenvietė,
* Novaja Derevnia, gyvenvietė,
* Petinas, gyvenvietė,
* Saranskojė, gyvenvietė,
* Šolochovas, gyvenvietė,
* Zapovednikai, gyvenvietė.

## Šaltiniai
Daugpilio kalėjimas

**Daugpilio kalėjimas** (), šnek. *Baltoji gulbė*, ) – kalėjimas Latvijoje, centrinėje Daugpilio miesto dalyje. Architektūros paminklas, saugomas valstybės.

## Istorija
1863 m. kalėjimas pastatytas miesto pakraštyje. Pradžioje pastato fasadas buvo raudonas, todėl kalėjimas vadintas Raudonu namu. Kalėjimo archyvo duomenimis, pastato architektas buvo pirmasis kalėjimo kalinys.

1941 m. sovietų okupacijos metais kalėjimo kieme NKVD sušaudė visų keturių Latvijos Seimų narį M. Kalistratovą.

2008 m. prijungtas Gryvos kalėjimas.

## Šaltiniai
Sigizmundas Šimkus

**Sigizmundas Juozas Šimkus** (1931 m. gegužės 5 d. Joniškyje – 2009 m.) – Lietuvos pedagogas, sovietinis partinis veikėjas.

## Biografija
1951 m. Joniškio vidurinės mokyklos mokytojas ir komjaunimo organizatorius, Joniškio apskrities laikraščio „Tarybinis balsas“ atsakomasis sekretorius. 1951–1953 m. LLKJS Joniškio rajono komiteto I sekretorius. Nuo 1953 m. SSKP narys. 1953–1955 m. LKP Joniškio rajono komiteto skyriaus vedėjas. 1959 m. baigė Vilniaus aukštąją partinę mokyklą.

1959–1960 m. LKP CK lektorius, 1960–1961 m. lektorių grupės vadovas. 1961–1969 m. LKP CK propagandos ir agitacijos skyriaus vedėjo pavaduotojas, 1969–1983 m. LKP CK kultūros skyriaus vedėjas. 1971 m. istorijos mokslų kandidatas. 1983–1990 m. Vilniaus aukštosios partinės mokyklos rektorius. 1985 m. docentas.

1971–1986 m. kandidatas į LKP CK narius, 1986–1990 m. LKP CK narys. 1971–1985 m. LSSR AT deputatas.

## Įvertinimas
* 1980 m. LTSR nusipelnęs kultūros veikėjas

## Bibliografija
* Džiaugsminga sukaktis. – Vilnius: Mintis, 1966. – 110 p.
* Ideologinis darbas kaime. – Vilnius: Mintis, 1966. – 174 p.
* Vaizdinė agitacija ir aplinka. – Vilnius: Mintis, 1967.
* Internacionalinis ir patriotinis auklėjimas. – Vilnius: Mintis, 1973. – 301 p.
* Žmonės ir pasaulis: apybraižos. – Vilnius: Vaga, 1979. – 192 p.
* Kazimieras Morkūnas (Kazys Morkūnas, Sigizmundas Šimkus). – Vilnius: Vaga, 1984. – 150 p.
* Ideologinio darbo efektyvumo didinimas. – Vilnius: Mintis, 1986. – 165 p.

## Šaltiniai
Daugpilio tarptautinis oro uostas

**Daugpilio oro uostas** () – tarptautinis oro uostas Latvijoje, šalia Daugpilio miesto, 12 km į šiaurės rytus, Luocikiuose.

Iki 1993 m. čia buvo sovietų karinė oro bazė, po to teritorija apleista. 2005 m. miesto taryba turėjo planų iki 2015 m. oro uostą plėsti bei pritaikyti vietiniams ir tarptautiniams skrydžiams, tačiau tam tikslui nebuvo surastas reikiamas finansavimas. 2020 m. oro uosto rekonstrukcija įtraukta į 2021-2027 nacionalinės plėtros planus.

## Išnašos
Rusvoji anglis

**Rusvoji anglis** arba **lignitas** (, ) – kieta naudingoji iškasena, kilme jauniausia iš kasamų anglių, susidariusi iš durpių, turinti 60–70 % cheminio elemento anglies. Būdinga ruda spalva, naudojama kaip vietinis kuras bei chemijos pramonės žaliava.

## Savybės

Rusvoji anglis gali būti tankios, pluoštinės, medingos ar žemiškos struktūros medžiaga su būdinga ruda spalva, žymiu lakių bitumingų medžiagų kiekiu, degdama smarkiai rūksta, išskiria nemalonų degėsių kvapą. Joje gausu gerai išsilaikiusių organinės kilmės medžiagų, matyti medienos augalinės masės struktūra. Distiliuojant susidaro laisvas arba surištas su acto rūgštimi amoniakas. Veikiant kalio šarmu, išskiria tamsiai rudą skystį. Vidutinė cheminė sudėtis, neskaitant šlakų:
* anglis: 50–77 %;
* deguonis: 26–37 % 
* vandenilis: 3–5 %;
* azotas: 0–2 %.
Nuo akmens anglies rusvoji anglis skiriasi ne tik spalva, bet ir geresniu degumu, didesniu dūmingumu dėl didesnio turimų savo sudėtyje lakių bitumų kiekio. Taip pat rusvojoje anglyje yra mažiau azoto.

## Rūšys

* Įprasta tanki rusvoji anglis – rudos spalvos su matiniu blizgesiu;
* Žemiška rusvoji anglis – rudos spalvos, lengvai sutrupanti į miltelius;
* Dervinga rusvoji anglis – ypatingai tanki, tamsiai ruda, pereinanti į juodą, spalva; lūžyje duodanti dervos spindesį;
* Lignitas (, 'medis, mediena')  – rusvoji anglis su gerai išlaikyta medienos struktūra (pasitaikantys sveiki kamienai dar būna tinkami kaip mediena apdorojimui); 
* Lapelinė, popierinė rusvoji anglis – matyti plonasluoksnė augalinė masė, lengvai lukštenama lapeliais;
* Durpinė rusvoji anglis – primenanti veltinį, panaši į durpes masė, turinti daug pašalinių priemaišų. 

## Panaudojimas

Geros degiosios savybės apsprendžia rusvosios anglies kaip kuro rūšies naudą ir vertę, nors ji yra kur kas mažiau naudojama šioje srityje, nei akmens anglis. Iš šios anglies yra gaunamas parafinas, fenolis, degutas. Praeityje buvo gaminamos degiosios dujos apšildymui ir gatvių žibintams (50 % vandenilio, 34 % metano, 8 % anglies monoksido dujų mišinys). Kai kurios tankios struktūros anglies rūšys lengvai pasiduoda apdirbimui (poliravimui ir pan.), todėl panaudojamos smulkių gaminių (*jet*), pvz., papuošalų, sagų, apyrankių, suvenyrų gamyboje.

## Paplitimas

Rusvoji anglis kasama Rusijoje, JAV, Indijoje, Australijoje, daugelyje Europos šalių. Daugiausiai jos naudojamos elektros energijai gaminti. 

Daugiausiai rusvosios anglies iškasta 2001 m.: Vokietijoje – 175,4 mln. t., Rusijoje – 83,2 mln. t., JAV – 80,5 mln. t., Australijoje – 67,8 mln. t., Graikijoje – 67,0 mln. t., Lenkijoje – 59, mln. t. 

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Rusvosios  anglies paplitimas 
* Anglies pramonė ir šiltnamio efektas
* Rusvoji anglis (rusų k.)
Stankus Sudivojaitis

**Stankus (Stanislovas) Sudivojaitis** (m. 1481 m.) – LDK didikas.

## Biografija

Tėvas – Sudivojus Valimantaitis. Apie žmoną ir palikuonis duomenų nėra.

Pagrindinės tėvoninės žemės driekėsi Ukmergės apylinkėse. Turėjo dvarus Vilniuje ir Kaune.

## Valstybės tarnyba

1463–1476 m. – Gardino seniūnas. 1464–1475 m. – Valdovo maršalka. 1476 m. – žemės maršalka. 1478 m. Trakų vaivada.

## Šaltiniai
* Rimvydas Petrauskas „Lietuvos Diduomenė XIV a. Pabaigoje – XV a.“ 299 psl.

|-
Tarptautinė Baltijos akademija

**Tarptautinė Baltijos akademija** (, , anksčiau – Baltijos rusų institutas, , įkurtas 1992 m.) – didžiausia nevalstybinė aukštoji mokykla, esanti Baltijos šalyse ir Šiaurės Europoje. 8000 studentų (500 iš užsienio, iš 20 valstybių). 300 dėstytojų, iš jų 100- daktarai ir profesoriai. Akademijoje įrengtos 22 kompiuterinės klasės, 17 skaityklos,

## Lietuva
Veikia Viešoji švietimo įstaiga „Tarptautinė Baltijos akademija“. 2002 metų vasario 22 dieną iš Rygos į Lietuvos studijų kokybės vertinimo centrą atsiųstame Latvijos studijų kokybės vertinimo valdybos laiške pažymima, jog laikinai įvertintos tik dvi akademijos studijų programos – profesinė teisė ir vadyba.

## Nuorodos
* Tinklalapis
*
Turgenevo kaimo gyvenvietė

**Turgenevo kaimo gyvenvietė** () – kaimo gyvenvietė Rusijos Federacijos anklavo Kaliningrado srities Polesko rajone. Centras – Turgenevas. 2011 m. 4 057 gyventojai.

## Istorija
Įsteigta vykdant municipalinę reformą 2008 m. birželio 30 d. Ribojasi šiaurėje su Kuršių mariomis, rytuose su Golovkino kaimo, Polesko miesto ir Saranskojės kaimo gyvenvietėmis, pietuose su Gvardeisko rajono Slavinsko kaimo gyvenviete, vakaruose su Gurjevsko rajono Dobrino ir Chrabrovo kaimo gyvenvietėmis.

Gyvenvietės taryba renkama 5 metams, ją sudaro 10 deputatų, kurie iš savo tarpo renka tarybos pirmininką.

Kaliningrado srities įstatymu Nr. 260 Turgenevo kaimo gyvenvietę sudaro:    
* Turgenevas, gyvenvietė,
* Brigadnojė, gyvenvietė,
* Družnojė, gyvenvietė,
* Furmanovka, gyvenvietė,
* Ijulskojė, gyvenvietė,
* Ivanovka, gyvenvietė,
* Kamenka, gyvenvietė,
* Lipovka, gyvenvietė,
* Maiskojė, gyvenvietė,
* Nachimovas, gyvenvietė,
* Nekrasovas, gyvenvietė,
* Nikitovka, gyvenvietė,
* Ovražjė, gyvenvietė,
* Pridorožnojė, gyvenvietė,
* Rečkai, gyvenvietė,
* Rybkinas, gyvenvietė,
* Svobodnis, gyvenvietė,
* Sibirskojė, gyvenvietė,
* Slavianskojė, gyvenvietė,
* Trudovojus, gyvenvietė,
* Ušakovka, gyvenvietė,
* Zelionojė, gyvenvietė,
* Žuravliovka, gyvenvietė.

## Šaltiniai
Jonas Iljiničius

**Jonas Iljiničius** – LDK didikas.

## Biografija

Pirmąkart minimas 1440/1447 m. , po to – kaip karaliau kambarinis – 1454 m. Ordino belaisvių sąraše po Choinico mūšio. Vėliau sutinkamas 1470–1488 m.

Apie tėvą patikimų duomenų nėra. Sesuo – Barbora (Vaska), ištekėjusi už Aleknos Davainaičio. Greičiausiai buvo vedęs du kartus: pirma žmona buvo nežinomo vardo Kęsgailos Valimantaičio duktė, antra – Ona, Andriaus Daugirdaičio duktė (jos pirmas vyras buvo Jurgis Gojcevičius. Sūnūs – Mikalojus ir Jurgis. Nežinomo vardo duktė – Dobrogosto Narbutaičio žmona.

## Valstybės tarnyba

1470 m. – Volkovysko seniūnas. 1475–1478 m. – Drohičino seniūnas. 1483 m. – Vitebsko vietininkas. 1486 m. – Breslaujos seniūnas. 1487–1488 m. Smolensko vietininkas.

## Šaltiniai
Rimvydas Petrauskas. Lietuvos Diduomenė XIV a. Pabaigoje – XV a. – 245 psl.

## Nuorodos

|-
Itelmenai

**Itelmenai** (savivardis *итэмэн*) arba **kamčiadalai** – Rusijos tauta, gyvenanti daugiausia Kamčiatkos pusiasalyje (2296 žm., ypač Tigilio rajone), taip pat Magadano srityje (643). Kalba čiukčių-kamčiadalų kalbų šeimai priklausančia itelmenų kalba, nors dabar didžioji dalis itelmenų kalba tik rusiškai. Rasiškai priklauso arktinei mažajai rasei.

XVIII-XIX a. itelmenai gyveno beveik visame Kamčiatkos pusiasalyje, tačiau vėliau jų teritorijos ėmė sparčiai mažėti ir dabar ši tauta gyvena tik vakarų Kamčiatkoje, daugiausia prie Tigilio upės.

Itelmenai tradiciškai verčiasi upine ir jūrine žvejyba, medžioja ruonius, sausumos gyvūnus, išdirba žvėrių kailius. Paplitęs maistingųjų augalų rankiojimas. Itelmenų tradicinė religija turi šamanizmo, totemizmo, fetišizmo elementų. Ypač garbintas jūrų vadovas, žuvies davėjas Mitgas. Paplitę mitai apie pasaulio kūrėją varną Kutchą.
Bialosuknia

**Bialosuknia** () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Goniondzo valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į rytus nuo Goniondzo, 10 km į šiaurę nuo Monkų ir 46 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.

## Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.

## Šaltiniai