open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Antanas Salys

**Antanas Salys** (1902 m. liepos 21 d. Reketėje – 1972 m. liepos 31 d. Filadelfijoje, JAV) – lietuvių kalbininkas, eksperimentinės fonetikos pradininkas Lietuvoje. Sudarė detalią lietuvių kalbos tarmių klasifikaciją ir parengė pirmąjį lietuvių kalbos tarmių žemėlapį.

## Biografija
1923–1925 m. Lietuvos universitete studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą, 1925–1929 m. Leipcigo universitete – baltistiką, slavistiką, indoeuropeistiką, 1929 m. Hamburgo universitete – eksperimentinę fonetiką. 1930–1939 m. dėstė Vytauto Didžiojo universitete (1930 m. įkūrė fonetikos laboratoriją), 1939–1943 m. – Vilniaus universitete. 1939 m. gavo profesoriaus titulą. 1939–1941 m. Lituanistikos instituto Lietuvių kalbos skyriaus vedėjas. 1941–1944 m. Lietuvių kalbos instituto direktorius. Dėl karo pasitraukė į Vokietiją, 1944–1946 m. dėstė Greifsvaldo ir Tiubingeno universitetuose. Vėliau pasitraukė į JAV, nuo 1947 m. dėstė baltistikos ir slavistikos dalykus Pensilvanijos universitete (Filadelfija), jo profesorius nuo 1956 m.

Vienas žurnalo „Gimtoji kalba“ steigėjų ir redaktorių. Su kitais 1935 m. įkūrė Lietuvių kalbos draugiją. 1969 m. lankėsi Lietuvoje, Lietuvos mokslo įstaigose rinko medžiagą istoriniam lietuvių kalbos žodynui. Antanas Salys buvo Valstybės Tarybos patarėjas terminologijos klausimais (A. Salio pasiūlytų žodžių vartojama ir šiandien, pvz., *požiūris*, *rankinukas*, *staigmena*).

## Bibliografija
Antanas Salys prisidėjo sudarant keletą žodynų:
* Lietuvių rašomosios kalbos žodynas (*Wörterbuch der litauischen Schriftsprache* 5 t. 1926–1968 m., su A. Senu, M. Nydermanu, F. Brenderiu)
* *Lietuvių kalbos žodynas* (prisidėjo rengiant)

Taip pat:
* *Kalbos patarėjas* (1939 m., su P. Skardžiumi, L. Dambriūnu)
* *Baltų kalbos, tautos bei kiltys* (1985 m., 1995 m.)

## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
* Antano Salio Lietuvos vietovardžių sąrašai (Lithuaniangenealogy.org)
Geležinkelių pajėgos

**Geležinkelių pajėgos** () – speciali kariuomenės rūšis, kuri tiesia, remontuoja, eksploatuoja, techniškai remia bei saugo karinėms reikmėms naudojamas geležinkelio linijas. 

## Rusijos geležinkelio dalinių istorija

Pirmieji geležinkelio kariuomenės daliniai buvo suformuoti 1851 m. Rusijoje. Imperatoriaus Nikolajaus I įsakymu buvo suformuota 14 atskirųjų karinių darbininkų, 2 konduktorių ir 1 telegrafistų kuopos. Bendras jų personalo skaičius buvo 4340 žmonių. Šių dalinių uždavinys buvo Sankt-Peterburgo - Maskvos geležinkelio linijos kelių, pervažų, tiltų priežiūra ir apsauga.

1870 m. sukūrus inžinerinę kariuomenę geležinkelio daliniai įėjo į jos sudėtį, pradžioje kaip geležinkelio komandos, o nuo 1876 m. - kaip geležinkelio batalionai. 
Rusijos-Turkijos karo (1877-1878 m.) metu geležinkelio daliniai nutiesė geležinkelio liniją Benderai-Galacas, kurią patys prižiūrėjo ir eismą kuria užtikrino.

1908 m. geležinkelio daliniai sudarė atskirą geležinkelių kariuomenę, buvo pavaldūs Rusijos Generalinio štabo karinio susisiekimo tarnybai. 

Pirmojo pasaulinio karo metais Rusijos geležinkelio daliniai nutiesė apie 300 km plačios vėžės ir iki 4000 km siauros vėžės geležinkelio linijų. Suremontavo virš 4600 km geležinkelio sankasų ir beveik 5000 km geležinkelio sistemos telefono ir telegrafo linijų. 

TSRS ginkluotosiose pajėgose geležinkelio kariuomenė irgi buvo.

Suirus TSRS Geležinkelio kariuomenę išlaikė Rusijos ir Baltarusijos ginkluotosios pajėgos. Geležinkelio kariuomenė yra ir Kinijos ginkluotosiose pajėgose.

Dabar Rusija turi keturis geležinkelio kariuomenės korpusus (štabai Smolenske, Volgograde, Jekaterinburge ir Chabarovske).
Futa Džalonas

*Šis straipsnis yra apie Afrikos geografinį regioną. Apie to paties pavadinimo valstybę žr. [[Futa Džalonas (istorinė valstybė)]]*

**Futa Džalonas** (ful.: *Fuuta-Jaloo* – „Džalonkių kraštas“, ) – aukštumų sritis Vakarų Afrikoje, daugiausia Gvinėjoje, taip pat dalis Senegale, Siera Leonėje.

Kartu tai yra ir istorinis Sahelio civilizacijos regionas, nuo XVI a. gyvenamas daugiausia fulbių tautybės atstovų.

## Geografija
Futa Džalono Vyraujantis aukštis 900 m. Aukščiausia vieta – 1573 m aukščio Luros kalnas. Futa Džalonas sudarytas iš smiltainio, smarkiai suskaidytas upių slėnių (sudaro džiunglių slėnius ir kanjonus). Aukštumose prasideda dauguma didžiųjų Vakarų Afrikos upių: Nigeris, Senegalas, Gambija. Vyrauja pievų augalija bei džiunglės.

## Istorija
Manoma, kad senieji Futa Džalono regiono gyventojai buvo mande kilmės, giminingi mandingams, soninkiams, vėliau atėjusių fulbių pavadinti apibendrinančiu terminu „džalonke“. II tūkst. pradžioje jie aukštumose sukūrė hipotetinę Džalunkandu valstybę. Manoma, kad XIII–XIV a. teritoriją kontroliavo Malio imperija.

Nuo XIII a. į regioną iš šiaurės migravo gyvulių augintojai fulbiai, kurių užkariavimai vertė vietos tautas migruoti į vakarus ir pietus, apgyvendinant miškingas tropikų teritorijas. Iš šių migravusių tautų vėliau susiformavo susu, temne, jalunka, kuranko ir kitos etninės grupės.

Fulbių tarpe plintant islamui, ėmė plisti džihado idėjos. XVIII a. fulbiai konsolidavo teokratinę Futa Džalono valstybę, valdomą dvasinių lyderių. Valstybės ekonominis pagrindas buvo vergų prekyba su pakrantėmis, kur jau buvo įsitvirtinę europiečių kolonijos.

1896 m. Poredakos mūšyje Futa Džalono valstybė pralaimėjo Prancūzijai, ir buvo prijungta prie Prancūzijos Gvinėjos.

## Išnašos
Pelicans Lahti

**Pelicans Lahti** – Suomijos ledo ritulio klubas, įkurtas 1992 m. Lahtyje. Klubo komanda žaidžia SM Liiga.
Gagaūzai

**Gagaūzai** – Europos tauta. Kalba gagaūzų kalba.

Spėjama, kad gagaūzų protėviai buvo tiurkų oguzų gentys, atsikrausčiusios į Balkanus XI a. (apie XII a. priėmė krikščionybę).

Išpažįsta stačiatikybę. Išlikusios vilko garbinimo apeigos.
Pagrindiniai tradiciniai verslai:
* gyvulininkystė (daug. avininkystė)
* žemdirbystė
** javų auginimas
** daržininkystė
** vynuogininkystė

XX a. pabaigoje gyveno apie 250 000 gagaūzų tautybės žmonių.

Daugiausiai (~150 000) gagaūzų gyvena Moldavijoje (daugiausiai Gagaūzijoje). Kiti gyvena Ukrainoje, Rusijoje, Bulgarijoje, taip pat Graikijoje, Rumunijoje, Kazachijoje, Baltarusijoje, Estijoje, Latvijoje, Turkmėnijoje, Uzbekijoje, Brazilijoje, Kanadoje.
Fanera

**Fanera** – lakštinė klijuotos medienos medžiaga (medienos lukšto sluoksniuotis), kurios visi ar beveik visi sluoksniai yra lygiagretūs medienos lukšto sluoksniai.

Fanera gaminama suklijuojant lukšto sluoksnius taip, kad gretimų sluoksnių pluoštas būtų statmenas (taip fanera būna tvirtesnė). Fanerą paprastai sudaro nelyginis sluoksnių skaičius, kadangi taip jos sandara būna simetriškai ir ji drėkdama kur kas mažiau persimeta, o abiejų paviršinių sluoksnių mediena turi tą pačią plaušų kryptį.

Sluoksniai suklijuojami stipriais klijais (dažnai formaldehidinėmis dervomis), smarkiai suslėgus ir aukštoje temperatūroje.

Fanerą vietoj paprastos medienos naudoja todėl, kad ji atsparesnė skilimui, deformacijoms ir tiesiog tvirtesnė. Tad ji naudojama daug kur, kur galėtų būti naudojama paprasta mediena. Pvz., dėl didesnio tvirtumo TSRS Antrojo pasaulinio karo metais kurį laiką naikintuvų LaGG-3 gamybai naudojo vadinamąją delta medieną – specialią aviacinę fanerą.

## Faneros rūšys
* pagal sluoksnių skaičių:
** *trisluoksnė fanera* – sudaryta iš trijų lukšto sluoksnių
** *daugiasluoksnė fanera* (; ) – suklijuota iš daugiau kaip trijų lukšto lakštų.

* pagal konstrukciją:
** *apdailintoji fanera* (; ) – jos vienas ar abu išoriniai paviršiai specialiai apdoroti, todėl jo daugiau apdoroti nebereikia. \
** *bakelitinė fanera* (; ) – jos visi lukšto lakštai įmirkyti ar aptepti fenolio – formaldehido dervomis, todėl žymiai atsparesnė vandeniui ir kt. išoriniams veiksniams.
** *dengtinė fanera* (; ) – jos vienas arba abu išoriniai paviršiai padengti nemedine lakštine medžiaga (plastikas, metalas arba kita).
*** *dekoratyvinė fanera* (; ) – jos vienas arba abu išoriniai paviršiai padengti sintetinių dervų plėvelėmis ar dervose įmirkytu dekoratyviniu popieriumi
** *homogeninė fanera* (; ) – jos visi sluoksniai pagaminti iš tos pačios rūšies medienos
** *mišrioji fanera* (; ) – jos visi ar dalis vidinių sluoksnių arba šerdis yra kitos medienos rūšies negu išoriniai sluoksniai
** *lenktoji fanera* (; ) – fanera, kuri gaminama ne plokščiais, o išlenktais lakštais. Naudojama baldų, patalpų apdailos detalių ir pan. gamybai.
** *žvaigždinė fanera* (; ) – jos gretimų sluoksnių medienos pluošto kryptys ne statmenos, o sudaro, pvz., 45 laipsnius

* pagal paskirtį
** *aviacinė fanera* (; ) – skirta lėktuvų ar sklandytuvų (kartais – kitų skraidymo aparatų) gamybai. Ji gamina iš tvirto medžio, pavyzdžiui, beržo ar svietenijos () medienos lukšto, suklijuoto klijais, suteikiančio tvirtumo drėgnoje ir karštoje aplinkoje. Iš tokios faneros gamino nemažai Antrojo pasaulinio karo lėktuvų, pvz., TSRS naikintuvus LaGG-3, D. Britanijos bombonešius *Mosquito*.
** *išorinė fanera* (; ) – suklijuota vandeniui atspariais klijais, paprastai fenol – formaldehidiniais (). Skirta naudoti drėgnose patalpose ir atvirame ore, laivuose, nes sudrėkusi neišsisluoksniuoja ir nesideformuoja, nepraranda tvirtumo.
** *vidinė fanera* (; ) – suklijuota vandeniui mažai atspariais klijais, paprastai pigesniais karbamid – formaldehidiniais (). Skirta naudoti uždarose, sausose patalpose.

## Lietuvoje
2011 m. Lietuvoje pagaminta 25 tūkst. m³ faneros.

## Šaltiniai
Džudžo nacionalinis parkas

**Džudžo nacionalinis parkas** () – paukščių nacionalinis parkas šiaurės vakarų Senegale, Senegalo upės pakrantėje. Užima 160 km².

Parko teritorijoje vyrauja pelkynai, kuriuose apsistoja daugybė per Afriką migruojančių paukščių. Čia sutinkama ~400 paukščių rūšių, iš kurių gausiausios pelikanų ir flamingų kolonijos. Taip pat daug garnių, įvairių ančių, kormoranų, tulžių, erelių žuvininkų. Iš sausumos gyvūnų būdingi krokodilai, varanai, pitonai, beždžionės, hienos, karpočiai, servalai, gazelės.

Dėl savo, kaip gamtos buveinės, svarbos Džudžo nacionalinis parkas 1981 m. įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Niokolo Kobos nacionalinis parkas

**Niokolo Kobos nacionalinis parkas** () yra rytų Senegale, Gvinėjos pasienyje, Gambijos upės slėnyje. Užima daugiau nei 9000 km² plotą.

Parke saugomos Vakarų Afrikos džiunglės su būdinga augalija ir gyvūnija. Čia sutinkami liūtai, drambliai, leopardai, šimpanzės, babuinai, begemotai, didžiosios kanos.

Įkurtas 1925 m. 1981 m. Niokolo Kobos nacionalinis parkas įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

## Šaltiniai
Korsika ir Sardinija

**Korsika ir Sardinija** – Romos provincija, susidėjusi iš Korsikos ir Sardinijos salų. Įkurta 231 m. pr. m. e. Sostinė – Nora, vėliau Kaljaris.

Kartagina, pralaimėjusi Pirmąjį Pūnų karą, įsivėlė į Samdinių karą, sukilo atlyginimų negavę samdiniai. Samdiniams Afrikos žemyne pralaimint Sardinijos saloje įsitvirtinę samdiniai kreipėsi į Romą pagalbos. Iš pradžių Roma nepriėmė pasiūlymo, paleido kartaginiečių belaisvius ir uždraudė prekiauti su samdiniais. Tačiau netrukus Roma paskelbė, kad Kartagina užpuldinėja jos prekybinius laivus ir pasinaudodama šiuo, greičiausiai išgalvotu, pretekstu, 238–237 m. pr. m. e. užėmė salas. Išsekinta karų Kartagina negalėjo pasipriešinti ir perleido jas Romai.

Provincija buvo įkurta 231 m. pr. m. e., numalšinus sukilimus. Salos priklausė Romai beveik 7 amžius. Pakrantės buvo romanizuotos palyginus lengvai, bet vidinės salų teritorijos priešinosi dar ilgai. Sukilimai baigėsi tik po šimto metų.

Sardinija, kartu su Sicilija, buvo vienas pagrindinių Romos grūdų šaltinių, kol šio vaidmens neperėmė Egiptas. Salos netiesiogiai prisidėjo prie respublikos žlugimo, jos buvo grūdų šaltinis pilietiniuose karuose kovojusioms Sulos ir Cezario kariuomenėms.

Provincija buvo tremties vieta, čia buvo išsiųstas Seneka, taip pat čia buvo siunčiami žydai ir krikščionys.
Bonifacijaus sąsiauris

**Bonifacijaus sąsiauris** (, , ) – sąsiauris tarp Korsikos ir Sardinijos. Pavadintas pagal miestą Korsikos saloje. Ilgis 19 km, plotis 12–16 km, gylis iki 69 m. Sąsiauryje daug kliūčių laivybai. Korsikos pusėje yra Bonifačo uostamiestis.

1855 m. sąsiauryje nuskendo Prancūzijos fregata *Sémillante* plaukusi į Juodąją jūrą, Krymo karo veiksmų zoną. Niekas neišsigelbėjo, nuskendo 750 kareivių. 1993 m. sąsiauryje nuskendo tanklaivis, nuo to laiko pavojingų krovinių gabenimas sąsiauriu apribotas.

## Šaltiniai
Mičigano ežeras

**Mičigano ežeras** – vienas iš penkių Didžiųjų ežerų, taip pat vienintelis visas esantis vien tik JAV teritorijoje. Ežeras ribojasi su Viskonsino, Ilinojaus, Indianos ir Mičigano valstijomis. Žodis „Mičiganas“ anksčiau nurodydavo patį ežerą, ir manoma, jog jis kilęs Anišinabų kalbos žodžio *mishigami*, reiškiančio „didelį vandenį“.

## Geografija
Užimantis 57 800 km² ploto teritoriją, Mičiganas yra antras pagal dydį gėlavandenis ežeras JAV, taip pat penktas pagal dydį visame pasaulyje. Mičiganas virš jūros lygio iškilęs 176 m. Jo didžiausias ilgis 517 km, plotis 190 km, gylis 281 m. Ežero krantai žemi, pietiniuose ir pietrytiniuose krantuose yra kopos. Šiaurinėje Mičigano ežero dalyje yra įlankų, salų. Į ežerą įteka apie 100 upių.

## Ekonomika

Aplink ežerą esančiuose miestuose gyvena apie 12 milijonų žmonių. Pietinė ežero dalis yra smarkiai industrializuota. Mičigano ežeras laivybos kanalais ir Ilinojaus upe susijungia su Hurono ežeru. Mičigano ežeras priklauso Šv. Lauryno vandens kelių sistemai. Ežere visus metus veikia automobilių ir geležinkelių keltų linijos. Didžiausi miestai ir uostai prie Mičigano ežero: Čikaga, Milvokis, Kenoša, Muskegonas, Benton Harboras.

## Šaltiniai
Macujama

**Macujama** () – miestas šiaurės rytinėje Dogo lygumos dalyje, Ehimės prefektūroje, Japonijoje. Prefektūros administracinis centras. Čia gyvena apie 515 tūkst. gyventojų.

Miestas įkurtas 1889 m. gruodžio 15 d. Garsėja karštosiomis versmėmis. Be jų, daug turistų pritraukia ir Macujamos pilis.

## Miesto simboliai
Oficiali miesto gėlė – kamelija.

## Nuorodos
* 
* Oficiali Macujamos svetainė (japonų k.)
* Oficiali Macujamos svetainė  
* Macujamos deklaracija
Krantas (Zelenogradskas)

**Krantas** (, nuo 1946 m. ***Zelenogradskas***, ) – miestas Rusijoje, Kaliningrado srityje, Kuršių Nerijos pietinėje dalyje, Sembos pusiasalyje, populiarus Karaliaučiaus gyventojų kurortas. Rajono centras. Geležinkelio stotis, išvystyta maisto pramonė, drenažo vamzdžių, šepečių gamyba.

## Etimologija

Vokiškas pavadinimas *Cranz* (iš pradžių *Cranzkuhren*) yra kilęs iš prūsų-lietuvių žodžio „krantas“. XIX a. 1-ojoje pusėje dar vadintas *Pajūrkrančiu*. Užėjus sovietams, 1946 m. jis pervadintas Zelenogradsku ().

## Istorija

Senovėje Kranto miesto vietoje buvo prūsų žvejų kaimelis šalia Viskiautų – prūsų miestelio vikingų laikais. Kryžiuočiams užkariavus Prūsiją jis buvo apgyvendintas vokiečių. XV a. čia buvo smuklė.

XIX a. kaimelis tapo vienu pagrindinių Prūsijos karalystės kurortu Rytų Prūsijos pakrantėje. Jo populiarumas dar labiau išaugo pastačius geležinkelio liniją iš Karaliaučiaus 1885 m. Nuo 1895 m. Krantas žinomas kaip „karališkasis kurortas“. Nors turistų ir gausėjo, žvejyba liko labai stipria pramonės šaka. Rūkyta plekšnė buvo vietinis delikatesas. Nors prieš Antrąjį pasaulinį karą Krantas ir turėjo daugiau nei 6000 gyventojų, miesto teisių jis neturėjo.

Rytų Prūsiją okupavus Tarybų Sąjungai baigiantis II pasauliniam karui, vietiniai gyventojai pabėgo arba buvo išvaryti, nors miestelis mažai nukentėjo, išliko 1855 m. pastatyta bažnyčia. 1945 m. suteiktos miesto teisės.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės

Krante gimė:
* Abelis Erlichas (1915–2003), kompozitorius
* Beata Uzė (1919–2001), lakūnė, pramonininkė

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Archeologiniai tyrimai Viskiautuose (vok., rus.) 
* Istorija 
* Kranto istorija
Utroja

**Utroja** (), **Rytupė** (), upė Latvijoje ir Rusijos Pskovo srityje. Didžiausias intakas − Lža (dešinysis). Didžiausi prie Utrojos esantys miestai − Karsava ir Pytalovas.

Ištekėjusi iš Meiranų ežero, aukštupyje Utroja prateka dar keletą ežerėlių. Prie Karsavos upės plotis ~20 m. Upė vingiuota, krantai neaukšti, pelkėti. Teka į šiaurės rytus, lygiagrečiai kitoms iš Latgalos aukštumos ištekančioms upėms (Kuchva, Lža, Siniaja, Isa; Kuchva teka vakariau, kitos išvardytos upės − ryčiau Utrojos). Susiliejusi su Lža išsiplečia iki 30-40 metrų. Įteka į Velikają 12 km žemiau Ostrovo miesto.

Žemiau Karsavos upe eina Rusijos ir Latvijos siena.

## Šaltiniai
Akupresūra

**Akupresūra** arba *** taškinis masažas*** – poveikio žmogaus organizmui spaudant aktyvius kūno taškus technika, tradicinė kinų medicinos metodika.

Masažuojama sukamaisiais judesiais nykščiu, didžiuoju pirštu ar specialiu 2–10 mm skersmens pieštuku. Kartais spaudoma delnu ar pėda. Akupresūros procedūra trunka nuo kelių sekundžių iki 10 minučių.

Nėra jokių mokslinių įrodymų, kad egzistuoja akupunktūros taškai, meridianai ar či.

## Taip pat skaitykite
* akupunktūra

## Šaltiniai
Sulu salynas

**Sulu salynas** (, ) – ~1000 salų grandinė pietvakarių Filipinuose, tarp Borneo ir Mindanao salų. Skiria Sulu ir Sulavesio jūras. Tęsiasi nuo Basilano salos (Mindanao salos šiaurės rytuose skiria Basilano sąsiauris) iki Borneo Sabaho valstijos krantų (Malaizija; skiria Sibutu sąsiauris). Plotas ~4000 km². Didžiausios salos: Basilanas, Cholas, Tavi Tavi, Sanga Sanga, Sibutu, Siasis, Tongkilis, Pata, Tandubatu, Simunulis ir kt., taipogi atokiau esančios Vėžlių salos ir Mapunas.

Salos vulkaninės ir koralinės kilmės. Būdingos aukštumos ir žemi kalnai iki 1011 m aukščio (Basilane). Auga drėgnieji tropiniai miškai. Klimatas ekvatorinis. Per metus iškrinta 1270–2300 mm kritulių.

Sulu salyne gyvena apie 2 milijonus gyventojų. Pagrindiniai miestai – Cholas, Bongao, Lamintanas, Isabela. Absoliučią daugumą gyventojų sudaro musulmonai morai, priklausantys įvairioms tautoms (tausugai, samalai, badžai, jakanai ir kt.).

Auginami ryžiai, kukurūzai, kokospalmės, maniokai. Žemdirbystė labiau išplėtota tik Cholo, Basilano salose. Kitur verčiamasi jūriniais verslais -žvejyba, perlamutrinių kriauklių, koralų, ryklių pelekų, jūros agurkų, vėžlių kiaukutų ir kiaušinių, pinčių rankiojimu. Sulu salos pagarsėjusios dėl piratavimo ir kontrabandos – morų piratai nedidelėmis valtelėmis nuo seno puldinėja praplaukiančius laivus, gabena nelegaliai prekes tarp Filipinų ir Malaizijos, o paskui gali pasislėpti daugybės salų labirinte.

## Istorija

Istoriniuose šaltiniuose Sulu salynas minimas nuo IX amžiaus. Sulu salynas nuo seniausių laikų iki pat XIX a. pabaigos buvo politiškai atskiras vienetas. XV a. Abu Bakras atvertė salų gyventojus į islamą. Nuo XV a. čia klestėjo Sulu sultonatas su sostine Cholu, svarbiu prekybos centru visame Malajų salyne. Ispanams salose nepavyko įtvirtinti savo valdžios, o morai vertėsi piratavimu, vergų prekyba, prekiavo jūros gerybėmis, jie užpuldavo net Lusoną ar žemyninę Malaiziją.

Tik XIX a. pabaigoje jis buvo prijungtas prie Filipinų, nors vietinė sultonų dinastija buvo išlaikyta. 1899–1913 m. amerikiečių generolui Džonui Dž. Peršingui pavyko pajungti salyną, o 1915 m. sultonatas faktiškai neteko civilinės galios. Tačiau Sulu gyventojai smarkiai priešinosi jų žemių prijungimui prie Filipinų, taip pat reiškė pretenzijas į šiaurės Borneo (Sabahą). Filipinų nepriklausomybės laikais salyne iškilo islamistinis separatistinis judėjimas Morų Islamo Išsivadavimo Frontas bei džihadistinė grupuotė „Abu Sayyaf“. Jos veikė iki XXI a. pr. ir neretai rengė teroro aktus.


Jolo town proper, Serantes (Jolo, Sulu; 10-10-2023).jpg|Cholo miestas
Sitangkai tawi-tawi.jpg|Sitangkajaus miestas ant vandens
Zamboanga vinta boats along RT Lim Boulevard 06 (Zamboanga City; 10-06-2023).jpg|Sulu salų gyventojų burinės valtelės vintos
Philippinen Basilan seezigeuner ph03p42.jpg|Kaimas ant vandens Basilane


## Šaltiniai
Žinių radijas

**Žinių radijas** – nacionalinė radijo programa, transliuojama nuo 2000 m. kovo 7 d. Informacinio formato radijo stotis. Daugiau kaip 90 procentų viso eterio sudaro informacija, likusį muzikiniai intarpai, reklama.

## Istorija

Radijo stoties įkūrėjai – Stanislovas Kairys ir Virginijus Mičiulis.

2000 m. radijo stotis pradėta transliuoti iš Vilniaus Spaudos rūmų. 2000–2002 m. radijo stotis veikė kaip UAB „Baltijos televizija“ padalinys, ji savo programą transliavo nuo 6 val. ryto iki 19 val. vakaro darbo dienomis, o nuo 19 val. vakaro iki 6 val. ryto transliuodavo Baltijos televizijos laidų garso įrašus, Laisvosios Europos radijo ir Laisvės radijo programas rusų kalba.

2002 m. įkurta UAB „Žinių radijas“, kurios akcininku buvo bendrovė „American Equitable Finance Corporation“. Muziką pradėjo transliuoti 2002 m. liepos 13 d. Radijo stotis transliavo beveik visoje Lietuvoje (išskyrus Telšius, kuriose imta transliuoti tik 2009 m.).

2005 m. beveik 80 proc. UAB „Žinių radijas“ akcijų įsigijo UAB „Senukai“. Likusių akcijų savininku išliko „American Equitable Finance Corporation“. Pasikeitus įmonės savininkams, 2006 m. sausį buvo pakeistas laidų tinklelis ir atnaujintas logotipas. Iki 2014 m. kovo 31 d. darbo dienomis žinios transliuotos kas 20 min. Po to žinios imtos transliuoti kas 30 min. 2014 m. gruodžio 12 d. Žinių radijas įkūrė dukterinę radijo stotį „Easy FM“, kurios didžiąją programos dalį sudaro muzika.

Nuo 2019 m. UAB „Žinių radijas“ akcininkai yra UAB „Litvalda“ ir „American Equitable Finance Corporation“.

## Programa
Žinias transliuoja darbo dienomis kas 30 minučių nuo 06.00 iki 17.05 val., 18.00 val. retransliuoja Info TV žinias. 

Kasdien nuo 22.00 iki 06.00 val. (savaitgaliais – nuo 22.00 iki 07.00 val.) Žinių radijo programoje retransliuojamos „Laisvės radijo“ laidos rusų kalba. 

Laidas rengia ir veda Aurimas Perednis, Raigardas Musnickas, Aušra Jurgauskaitė, Rokas Simanavičius, Jonė Sąlygaitė, Lukas Oželis, Marius Dubnikovas, Milda Matulaitytė-Feldhausen, Genovaitė Petronienė ir kiti. 

## Direktoriai
* Stanislovas Kairys – 2000–2002 m.
* Eduardas Eigirdas – 2002–2005 m.
* Vaidotas Žukas – 2005–2006 m.
* Laima Abromaitytė-Sereikienė – 2006–2013 m. ir nuo 2016 m.
* Danukas Arlauskas – 2013–2016 m.

## Dažniai
* Alytus 95.3 MHz,
* Biržai 96.0 MHz,
* Druskininkai 100.0 MHz,
* Ignalina 95.4 MHz,
* Kaunas 104.9 MHz,
* Klaipėda 102.2 MHz,
* Marijampolė 93.4 MHz,
* Mažeikiai 96.4 MHz,
* Panevėžys 107.9 MHz,
* Šiauliai 97.0 MHz,
* Tauragė 104.8 MHz,
* Telšiai 94.1 MHz,
* Ukmergė 100.6 MHz,
* Utena 92.3 MHz,
* Vilnius 97.3 MHz,
* Visaginas 103.7 MHz.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
* „YouTube“ tinklalapis
* Pirmosios transliacijos įrašas
Danutė Emilija Kiminaitė-Lapienienė

**Danutė Emilija Kiminaitė-Lapienienė** (1928 m. vasario 20 d. Papilėje, Šiaulių apskritis – 2011 m. vasario 14 d. Šiauliuose) – Lietuvos mokslininkė, visuomenės veikėja.

## Biografija
1948 m. įstojo į Kauno valstybinį universitetą (nuo 1950 m. Kauno politechnikos institutas) ir baigė jį 1953 m. įgydama maisto pramonės inžinieriaus-technologo specialybę.

Po instituto baigimo dirbo Šiaulių „Rūtoje“ vyr. inžinierės pareigose. Sukūrė saldainius su pieno likerio įdaru „Audronė“, apdovanotus sidabro medaliu. Vėliau pradėjo dėstyti chemiją Kauno politechnikos instituto filiale (dab. Šiaulių universitetas). 1972 m. apsigynė disertaciją „Keturkomponentė sistema temperatūrų intervale nuo -11 iki +25 °C“, tapo docente, jai buvo patvirtintas mokslo daktaro vardas.

## Šeima
Gyveno Šiauliuose. Danutės Lapienienės vyras Osvaldas Lapienis – patologoanatomas, Lietuvos nusipelnęs gydytojas (mirė 2001 m.). Sūnus Saulius gyvena ir dirba Vilniuje, sūnus Dainius – Šiauliuose. 4 anūkai: Simonas, Dainius, Tomas ir Rūta.

## Nuorodos
* Papilė II, III dalys
*
Paprastasis uodas

**Paprastasis uodas** (*Culex pipiens*) – tikrųjų uodų (*Culicidae*) šeimai priklausanti vabzdžių rūšis, paplitusi Europoje.

Kūno ilgis iki 6 mm. Kojos 1,5 karto ilgesnės už kūną. Patelės minta žinduolių (žmonių, galvijų, arklių) krauju. Lervas veda stovinčio vandens telkiniuose (~100 kiaušinėlių). Per 24-36 valandas išsirita lervos, gyvena vandenyje. Po 7-10 dienų pereina į lėliukės stadiją, kurioje išbūna 2-4 dienas. Optimali veisimosi temperatūra 20-25 °C. Suaugęs uodas priklausomai nuo temperatūros gyvena nuo 10-14 dienų iki 3-5 savaičių.

Lietuvoje labai dažnas. Aktyvus šiltuoju metu laiku. Veisiasi ežeruose, balose, grioviuose ir kituose stovinčio vandens telkiniuose. Maliarijos neperneša, nes šiai čia vystytis per žema temperatūra.
Paprastasis maliarinis uodas

**Paprastasis maliarinis uodas** (*Anopheles maculipennis*) – tikrųjų uodų (*Culicidae*) šeimai priklausanti vabzdžių rūšis, paplitusi tropinėse, subtropinėse, kartais ir vidutinių platumų srityse.

Kūno ilgis iki 6-8 mm. Paprastasis maliarinis uodas kitaip nei paprastasis uodas, tupi ne nuleidęs, o pakėlęs pilvelį. Patelės minta žinduolių (žmonių, galvijų, arklių) krauju. Lervas veda stovinčio vandens telkiniuose (~150-340 kiaušinėlių). Lėliukės stadijoje išbūna 3-4 dienas.

Lietuvoje apyretis. Maliarijos neperneša, nes čia vystytis per žema temperatūra.
Berniškiai

**Berniškiai** – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 9 km į šiaurę nuo Vabalninko, netoli Tatulos upės. Seniausias išlikęs namas, statytas 1910 m. Juozapo Kaminsko.

## Etimologija

Ūkininkai iš Dumbliūnų kaimo, toje vietoje kur dabar yra Berniškiai, sėdavo javus neturtingiems „bernams“ – „bundinykams“ (bunda – „linų, javų laukas“) užsidirbti. Nuo to laiko ta vieta vadinama Berniškiais.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Berniškiuose gimė hidrotechnikos inžinierius, technologijos mokslų daktaras Antanas Balčiūnas (1928–).
* Iš šio kaimo yra kilusi dainininkė audėja Emilija Kaminskaitė-Vilenčikienė.

## Šaltiniai
Seasons in the Sun

**Seasons in the Sun** („Saulėti metų laikai“) - pasaulinio garso hitas, 1974 m. išpopuliarintas JAV atlikėjo Terry Jacks. Tais metais ji JAV topuose užėmė 1 vietą. Pirmieji dainą *Seasons in the Sun* 1963 m. išleido The Kingston Trio, remdamiesi Belgijos dainininko Jacques Brel 1961 m. daina *Le Moribond*.

Dainoje pasakojama, apie mirštantį žmogų, atsisveikinantį su jam brangiais žmonėmis. Terry Jacks singlas pasirodė Vietnamo karo metais, todėl buvo labai aktualus.

*Seasons in the Sun* yra perdainavę daug pasaulio atlikėjų ir grupių: Nirvana, Westlife, Bad Religion, Alcazar, Me First and the Gimme Gimmes, Gob, Blink-182.

## Nuorodos
* ''Seasons in the Sun'' atliekama Westlife
* Eilės
Cass Elliot

**Cass Elliot** (arba **Elena Naomi Kohen**, labiausiai žinoma kaip **Mama Cass** iš grupės The Mamas & the Papas, 1941 m. rugsėjo 19 – 1974 m. liepos 29) – garsi amerikiečių dainininkė.

Kvartetui iširus, ji turėjo sėkmingą solinę karjerą. Eliot buvo rasta negyva viešbučio kambaryje, kai po dviejų įtemptų pasirodymų Londono Paladiumo teatre, ją ištiko staigus širdies smūgis.

## Solinė diskografija
### Albumai
* 1968: Dream a Little Dream
* 1969: Bubblegum, Lemonade, And… Something for Mama
* 1969: Make Your Own Kind of Music
* 1971: Mama’s Big Ones (solo greatest hits)
* 1971: Dave Mason and Mama Cass
* 1972: Cass Elliot
* 1972: The Road Is No Place for a Lady
* 1973: Don’t Call Me Mama Anymore
### Singlai
* 1968: "Dream a Little Dream of Me"
* 1968: "California Earthquake"
* 1969: "Move in a Little Closer, Baby"
* 1969: "It's Getting Better"
* 1969: "Make Your Own Kind of Music"
* 1970: "New World Coming"
* 1970: "A Song That Never Comes"
* 1970: "The Good Times Are Coming"
* 1970: "Don't Let the Good Life Pass You By"

## Nuorodos
*
Fukujus

**Fukujus** () – miestas Fukujaus prefektūroje, Japonijoje. Prefektūros administracinis centras. 2000 m. jam suteiktas specialiojo miesto statusas. Čia gyvena apie 268 tūkst. gyventojų.

Miestas įkurtas 1889 m. balandžio 1 d.

## Miesto simboliai
Oficiali miesto gėlė – hortenzija, medis – pušis.

## Miestai partneriai

*  Naujasis Bransvikas, Naujasis Džersis, JAV (nuo 1982 m. gegužės)
*  Hangdžou, Džedziangas, Kinija (nuo 1989 m. lapkričio)
*  Fulertonas, Kalifornija, JAV (nuo 1989 m. lapkričio)
*  Suvonas, Kiongi, Pietų Korėja (nuo 2001 m. gruodžio)

## Nuorodos
* 
* Oficiali Fukujaus svetainė
Zilupė (upė)

**Zilupė** (), **Siniaja** ()  – upė Baltarusijoje, Latvijoje ir Rusijoje (Pskovo srityje), kairysis Velikajos intakas.

Didžiausias intakas – Verša (dešinys).

Didžiausios gyvenvietės: Zilupė (Latvija), Krasnogorodskojė (Rusija).

Aukštupyje upės atkarpa sudaro Latvijos-Baltarusijos sieną, po to Latvijos-Rusijos sieną, po to pasuka į Latvijos teritoriją. Zilupės mieste, 60 km žiočių upės plotis vis dar neviršija 10 m.

18 km žemiau Zilupės, ten kur upė jungiasi prataku su Zilupės ežeru, ir vėl pradeda sudaryti Rusijos-Latvijos sieną. Po 10 km pasuka į Rusiją. Žemiau Krasnogorodsko plotis pasiekia 30 m. Įteka į Velikają 30 km aukščiau Ostrovo miesto.
Isa (Pskovas)

**Isa** () – upė Rusijoje (Pskovo srityje), kairysis Velikajos intakas.

Didžiausias intakas – Vetė (dešinys).

Išteka iš Dedino ežero Sebežo rajone, šalia Latvijos sienos. Teka į šiaurę miškingomis, retai gyvenamomis vietovėmis. Upė vingiuota, krantai neaukšti, daug slenksčių, išvartų ir užtvankų. Didesnių intakų neturi, nes šalia lygiagrečiai teka Veikaja ir Siniaja. Žemupyje plotis pasiekia 30 m.

## Šaltiniai
Ludza (upė)

**Ludza** (), **Lža** () – upė Latvijoje ir Rusijoje (Pskovo srityje), dešinysis Utrojos intakas.

Didžiausias intakas – Inica (dešinys).

Aukštupyje ištiesinta kanalais. Teka į šiaurę, 25 km ilgio atkarpoje sudaro Rusijos-Latvijos sieną. Įteka į Utroją ties Ostrovo-Rėzeknės geležinkeliu.

## Šaltiniai
Paprastasis žalčialunkis

**Paprastasis žalčialunkis** (*Daphne mezereum*) – timelėjinių (*Thymelaeaceae*) šeimos žalčialunkių (*Daphne*) genties krūmas. 

## Paplitimas
Paplitęs didžiojoje Europos dalyje ir vakarų Azijoje. Gana dažnas visoje Lietuvoje.

## Augavietės
Lietuvoje auga ūksmėtuose, apydrėgniuose lapuočių ir mišriuose miškuose, krūmais apaugusiuose upių ir ežerų šlaituose. 

## Morfologija
Nelabai šakotas, 40-150 cm aukščio krūmas. Žievė gelsvai pilka. Šakos plikos. Lapai tik šakučių galuose, pražanginiai, viršutinė pusė ryškiai žalia, apatinė pilkšvai žalia. Žiedai kvapnūs. Apyžiedį sudaro 4 violetiškai rausvi, bekočiai taurėlapiai, po 3 (rečiau daugiau ar mažiau) susitelkę pernykščių nukritusių lapų pažastyse. Vaisius – raudonas, sultingas kaulavaisis.

Žydi kovo – balandžio mėn., dar prieš skleidžiantis medžių lapams. Kartais, esant ilgiems atlydžiams, pražysta net vasario mėn.  

## Pavojai
Visas augalas labai nuodingas. Paliesti jį nėra pavojinga, bet tik reikia vengti, kad ant odos nepatektų jo sulčių. Pakramčius augalo šakutę, sutinsta lūpos, burnos ertmė atrodo lyg išdeginta, gali iškristi dantys. Ypač nuodingi vaisiai – 10-12 uogų yra mirtina dozė. Ypač sunkiai apsinuodija vaikai.

## Literatūra
Pavasarį žydintys augalai, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1985, 148 psl.

## Nuorodos
* Kvapnus pavasario šauklys (dendrologai.lt)

## Galerija

Vaizdas:Daphne-mezereum-habit2.JPG|Paprastojo žalčialunkio krūmas
Vaizdas:Daphne mezereum Berries2.jpg|Paprastojo žalčialunkio uogos
Vaizdas:Daphne_mezereum0.jpg|Žiedai ir šakelės
Vaizdas:Daphne_mezereum_Волчеягодник_смертельный_IMG_3216.jpg|Paprastojo žalčialunkio krūmas jam būdingoje augavietėje
Vaizdas:Daphne_mezereum_-_Köhler–s_Medizinal-Pflanzen-050.jpg|Kita morfologinė iliustracija
Tetija (vandenynas)

**Tetija** – mezozojaus eros vandenynas tarp senovinių Gondvanos ir Laurazijos žemynų.

## E. Ziuso teorija
1893 m., tirdamas Alpėse ir Afrikoje rastas fosilijas, geologas Eduardas Ziusas (Eduard Suess) iškėlė teoriją, kad tarp Laurazijos ir Gondvanos plytėjo sekli vidinė jūra, kurią jis pavadino senovės graikų jūros deivės, vandenynų ir didžiųjų upių motinos Tetijos vardu. Vėliau, įsitvirtinus A. Vegenerio plokščių tektonikos teorijai, E. Ziuso teiginiai buvo gerokai modifikuoti, bet pagrindinė koncepcija išliko ta pati.

## Šiuolaikinė koncepcija
Tetijos vandenyno pavadinimas įvairiuose šaltiniuose vartojamas bent keturiomis reikšmėmis, vadinant jį taip pat ir Tetijos jūra: pradedant plačiu vandenynu į rytus nuo Pangėjos ir baigiant siaura daug vėlesnio laikotarpio „rankove“ tarp Laurazijos ir Gondvanos žemynų. Diskutuojama ir dėl to, ar tai buvęs gilus, ar seklus vandens telkinys.
 
Maždaug prieš 250 mln. metų, permo periodo pabaigoje (kai kurių šaltinių duomenimis – triaso periodo pradžioje), **C** raidės formos Pangėjos žemyno pietinėje dalyje, senovinio Paleotetijos vandenyno pakraštyje, ėmė formuotis riftas, atskyręs nuo Pangėjos kontinentinio šelfo dalį - Kimerijos tektoninę plokštę. Ši per 60 mln. metų, judėdama į šiaurę, pasiekė Lauraziją.

Juros periodo laikotarpiu (prieš 150 mln. metų) Kimerija visiškai susijungė su Laurazija.

Šiuo metu buvusios Tetijos vietoje plyti Indija, Indonezija ir Indijos vandenynas, o Turkija, Irakas ir Tibetas – Kimerijos vietoje. Dabartiniai Tetijos likučiai – Viduržemio, Juodoji, Kaspijos ir Aralo jūros.

Tetijos vandenynas labai svarbus ir paleontologinių tyrinėjimų požiūriu, kadangi jo pakraščiuose buvo susiformavusi didžioji to laikotarpio vandenyninio šelfo dalis, pasižymėjusi labai didele biologine įvairove.

## Išnašos

## Nuorodos
* Trumpas straipsnis apie Tetiją, pateikta nuorodų
Keistasis karas

**Keistasis karas** (, , , ) – situacija Antrojo pasaulinio karo Vakarų fronte nuo 1939 m. rugsėjo 3 d., kai Jungtinė Karalystė ir Prancūzija paskelbė Vokietijai karą, iki 1940 m. gegužės 10 d., kai prasidėjo Mūšis dėl Prancūzijos. Pavadinimas kilęs nuo to, kad kariaujančios pusės per šį laikotarpį nesiėmė aktyvių veiksmų sausumoje viena prieš kitą.
Maurice Gamelin

**Maurice Gustave Gamelin** (1872 m. rugsėjo 20 d. – 1958 m. balandžio 18 d.) – Prancūzijos generolas, vyriausiasis kariuomenės vadas Antrojo pasaulinio karo pradžioje.

Per Pirmąjį pasaulinį karą vadovavo brigadai ir divizijai, dalyvavo Pirmajame mūšyje prie Marnos. 1919–1924 m. vadovavo Prancūzijos karinei misijai Brazilijoje. 1925–1928 m. vadovavo Prancūzijos pajėgoms Sirijoje. Grįžęs į Prancūziją vadovavo XX karinei apygardai Nansi. 1931 m. tapo Generalinio štabo viršininku, o 1935 m. – ir armijos generaliniu inspektoriumi. Jis buvo remiamas Eduardo Daladjė.

1939 m. rugsėjo 3 d. Gamelenas paskirtas Sąjungininkų pajėgų Prancūzijoje vyriausiuoju vadu, kuriuo išbuvo per Keistąjį karą ir dalį Mūšio dėl Prancūzijos. Laikėsi gynybinės strategijos. 1940 m. gegužės 18 d. jis buvo atleistas iš pareigų.

1940 m. rugsėjį Viši režimas Gameleną suėmė. Jis buvo kaltinamas išdavyste ir teisiamas Riono procese, kartu su keliais kitais aukštais Trečiosios Respublikos pareigūnais. Per teismą jis tylėjo. Buvo ištremtas į Vokietiją, 1945 m. išlaisvintas.
Saudo Arabijos ryšiai

**[[Saudo Arabija|Saudo Arabijos]] ryšiai ir komunikacijos:**

* **[[Telefonas|Telefonija]]:**
** fiksuoto ryšio: 3,9 mln. (2002 m.)
** mobilaus ryšio: 2,9 mln. (2002 m.)

* **[[Radijas]]:**
** Radijo stotys: AM – 43, FM – 31 ir 2 trumpųjų bangų (1998 m.)
** Radijo naudotojai: 6,25 mln. (1997 m.)

* **[[Televizija]]:**
** Televizijos kanalai: 117 (1997 m.)
** Televizorių naudotojų: 5,1 mln. (1997 m.)

* **[[Internetas]]:**
** Interneto tiekėjai: 22 (2003 m.)
** Interneto vartotojai: 1,45 mln. (2002 m.)
** Internetinis kodas: .sa
Wycombe Wanderers FC

**Vikomo „Wanderers“** – Anglijos futbolo klubas iš Vikomo. 

## Istorija

2009–2010 m. sezone rungtyniavo Anglijos Pirmojoje futbolo lygoje.

## Sezonai

|}

## Nuorodos
*
Fukušima

**Fukušima** () – miestas Fukušimos prefektūroje, Japonijoje. Prefektūros administracinis centras. Čia gyvena apie 289 tūkst. gyventojų.

Miestas įkurtas 1907 m. balandžio 1 d.

## Miesto simboliai
Oficiali miesto gėlė – persikas, medis – japoninis skirpstulas, paukštis – didžioji zylė.

## Sportas
* Fukushima United FC futbolo klubas;
* Fukushima Azuma stadionas, talpa 21 000.

## Nuorodos
* Oficiali svetainė (japonų k.)
Kamariškės

**Kamariškės** – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės rytus nuo Degučių, prie plento .

## Gyventojai

## Šaltiniai
Martyniškiai (Molėtai)

**Martyniškiai** – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurę nuo Giedraičių, prie Kiemento ežero šiaurinio kranto. Šiame kaime yra sena dvarvietė. Kaimo turizmo sodyba „Terakota“. Greta kaimo nutiestas plentas .

## Istorija

Martyniškių (Giedraičių) dvarui iki 1714 m. priklausė Zanėnų kaimas.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Martyniškiuose 1898 m. rugsėjo 14 d. gimė diplomatas, teisės daktaras Kazimieras Graužinis.

## Šaltiniai
Paliesiai

**Paliesiai** – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo Žarėnų. Išlikusi dvarvietė. Iš visų dvaro sodybos pastatų mažiausiai transformuotas, vertingiausias – rūmų pastatas, statytas 1908 m. Jis laikomas vienu iš nedaugelio ir vienu iš geriausių neogotikos stiliaus, tęsiančios vietinės plytų gotikos tradiciją, pavyzdžių.

## Istorija

1578 m. minimas Paliesių dvaras.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vinkšnupiai (Vilkaviškis)

**Vinkšnupiai** – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 5 km. nuo Bartninkų.

## Istorija

Šiame kaime gyveno didelė totorių bendruomenė, kuri čia pasistatė sau maldos namus – Vinkšnupių mečetę. Deja, ji nacių buvo nugriauta II pasaulinio karo pabaigoje. 

Manoma, kad Vinkšnupiai buvo padovanoti totorių karo vadui Temis Tuhanui Bėjui, kuris talkino lietuvių pulkams Žalgirio mūšyje (1410 m.). Kažkuris jo įpėdinis vedė vietos dvarininkaitę lietuvaitę Baranauskaitę. Po šių vedybų įpėdiniai gavo Tuhan Baranauskų pavardę.

Išlikusios senosios totorių kapinės.

Tarpukario Lietuvos laikais šios žemės jau priklausė Gavrilkevičiams, kurie čia pasistatė raudonų plytų dvarelį su arkadiniu portiku ir balkonu.

## Gyventojai

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Didžioji kopa

**Didžioji kopa** (arba ***Sklandytojų kopa***) – pajūrio kopa, esanti Kuršių nerijoje, didžiajame pustomų kopų kopagūbryje ties Grobšto ragu, į pietus nuo Nidos, netoli Kuršių marių pakrantės. Ilgą laiką buvusi pati aukščiausia kopa Kuršių nerijoje. XX a. pirmojoje pusėje jos aukštis siekė 68 metrus (kitais duomenimis, 70 m), 1984 m. – 60,5 m. Tačiau per XX amžiaus paskutinį dešimtmetį kopos aukštis gerokai sumažėjo ir šiai dienai vos besiekia 50 metrų. Taip atsitiko Neringoje padaugėjus poilsiautojų, kai pasienio zonoje buvo galima laisvai vaikščioti bei praktiškai nebuvo jokių draudimų vaikščioti kopomis bei leistis nuo jų. Žiūrint nuo Saulės laikrodžio, Didžiosios kopos viduryje matosi Lietuvos bei Rusijos Kaliningrado srities teritorijos sieną žymintis pasienio kuolelis.

## Istorija

1932 m. Pažaislyje įkurta sklandymo mokykla, kuri 1933 m. persikėlė į Nidą. Lietuvos aeroklubas Nidoje buvo įkūręs sklandymo mokyklą, kuri buvo pagrindinė Lietuvos sklandytojų vasaros stovyklavietė, o nuo šios kopos besimokantys sklandytojai kildavo į dangų. Mokykla veikė iki 1939 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Kuršių Nerijos turizmo informacijos svetainė
* Neringos miesto savivaldybės internetinė svetainė
* KNNP internetinė svetainė
Maebašis

**Maebašis** () – miestas Gunmos prefektūroje, Japonijoje. Prefektūros administracinis centras. Čia gyvena apie 318 tūkst. gyventojų.

Miestas įkurtas 1892 m. balandžio 1 d.

## Geografija

Miestas ribojasi su Isesakiu, Kiriū, Šibukava, Takasakiu, Šintu, Tamamura, Jošioka ir Fudžimiu.

## Miestai partneriai
*  Birmingamas, Alabama, JAV
*  Menaša, Viskonsinas, JAV
*  Milvokis, Viskonsinas, JAV
*  Orvjetas, Italija

## Miesto simboliai
Oficiali miesto gėlė – erškėtis ir rododendras, medis – japoninis skirpstulas ir dviskiautis ginkmedis.

## Nuorodos
* Oficiali Maebašio svetainė
Anthony Bowie

**Entonis Li Būvis** (*Anthony Lee Bowie*, g. 1963 m. rugsėjo 11 d. Talsoje) – Jungtinių Amerikos Valstijų krepšininkas. Jis žaidė atakuojančio gynėjo ir lengvojo krašto pozicijose.

Rungtyniavo NBA, Italijoje, Graikijoje, Rusijoje. 1999 m. su Kauno „Žalgiriu“ tapo „Eurolygos“ nugalėtoju (sezone pelnydavo vid. po 14,0 taškų, atkovodavo 3,7 kamuolio, atlikdavo 2,5 rezultatyvaus perdavimo).

## Laimėjimai
* Naudingiausias CBA lygos krepšininkas (1989 m.)
* LKL (1999 m.)
* Eurolyga (1999 m.)
* Graikijos krepšinio taurė (2000 m.)
* Saportos taurė (2000 m.)
* Rusijos krepšinio lyga (2002 m.)

## Šaltiniai
Maginė energija

**Maginė energija**, **mana** – hipotetinė antgamtinė energija, kuri, dalies tikinčių magija požiūriu, yra panaudojama maginių veiksmų metu.

*Mana* yra tradicinis terminas, kuris kultūrinėje antropologijoje naudojamas kaip *maginės energijos* sinonimas. Kartais teigiama, kad sielos ir dvasios yra sudarytos iš manos ar jų substancija su mana glaudžiai susijusi.

Terminas *mana* yra atsiradęs Okeanijos kalbose (melaneziečių, polineziečių, mikroneziečių). Ten jis reiškė beasmenę jėgą, slypinčią žmonėse, gyvūnuose, augaluose, negyvuose daiktuose, kuri jautriam stebėtojui sukelia nuostabą ar pagarbą. Kultūrinėje antropologijoje ši samprata kartais siejama su pirmykštėmis religijomis.

## Mana maginėje fantastikoje
Maginėje fantastikoje (literatūroje, kompiuteriniuose ir stalo vaidmenų žaidimuose) mana paprastai tapatinama su magine energija, kuri laikoma savotišku magams būtinu ištekliu, naudojamu kerint. Pvz., keliama mintis, kad tam tikrose vietose mana generuojama intensyviau, tai lyg savotiški manos šaltiniai, todėl magai ir panašūs kerėtojai stengiasi įsikurti tokiose gausios manos vietose. Žaidimuose manos kiekis matuojamas *magijos taškais*, *manos taškais* ar kitokiais vienetais (pvz., *žiežirbos* „Karių ir magų“ sistemoje).
Migla

**Migla** – meteorologinis reiškinys, kurio metu ore susidaro maži kabantys vandens lašeliai. Migla gali atsirasti dėl savaiminių gamtinių sąlygų ar vulkaninio aktyvumo. Migla dažna tose vietose, kur šaltas oras užslenka virš įšilusio vandens, drėgnų laukų, pievų. Migla taip pat trumpam susidaro iškvėpus šiltą orą šaltoje aplinkoje ar prigaravusioje pirtyje.

Lietuvoje migla būdingai kyla vasaros antros pusės arba rudens pradžios vakarais, kai šaltas vakaro oras užslenka ant per dieną įkaitintų vandens telkinių ir žemės. Taip pat miglą galima dažnai pamatyti vėsų rytą virš vandens telkinių.

Miglą galima sukelti dirbtinai naudojant aerozolius, jei drėgmės lygis yra tinkamas.

Lietuvių ir bendrai indoeuropiečių mitinėje sampratoje žodis *miglà* () susijęs su miegu, miegojimu (abu žodžiai kilę iš tos pat šaknies **meigh-*. Migla, ūkana daugelyje pasaulio tradicijų dažnai laikoma pirmine terpe, kuri buvusi prieš pasaulio sutvėrimą. Be to, migla daugelyje tradicijų gali būti suprantama psichiškai, dvasiškai ir kitąsyk siejama su mintimis, susimąstymu.

## Taip pat skaitykite
* rūkas

## Šaltiniai
Pražūtingas rūkas (filmas)

**Migla** () - 2007 JAV mistinis siaubo filmas, paremtas to paties pavadinimo Stiveno Kingo romanu. Filmas pasakoja apie kariškių eksperimentus, kurie atvėrė kelią į kitą matavimą ir užtraukė nelaimę gretimais esančio miestelio gyventojams.
Pranas Raščius

**Pranas Raščius** (1932 m. rugsėjo 24 d. Utenos apskrityje, Užpalių valsčiuje, Linskio kaime, Peldiškių vienkiemyje – 1987 m. liepos 21 d. Vilniuje) – poetas, Lietuvos rašytojų sąjungos narys.

## Biografija
Mokėsi Užpaliuose, 1951 m. baigė Svėdasų vidurinę mokyklą, 1956 m. – LŽŪA Hidromelioracijos fakultetą (dab. Lietuvos žemės ūkio universitetas).

1955–1987 m. dirbo „Tiesos“, „Literatūros ir meno“, „Šluotos“, „Pergalės“ redakcijose. Su V. Grivicku parašė libretą B. Gorbulskio satyrinei operai „Frank Kruk“, su Č. Valadka – V. Telksnio operetei „Girnų muziejus“. Kompozitoriai V. Telksnys, A. Makačinas ir kt. sukūrė melodijas jo žodžiams.

= Laisvalaikis =
Raščius itin mėgo gamtą, visuomet mielai joje leisdavo laiką. Ypač kūrėjas buvo pamėgęs žvejybą, kurios teikiamais malonumais mėgavosi Puvočių kaime, Varėnos rajone, žvejodamas Merkyje. Pranas Raščius Puvočiuose turėjo vasarnamį, kuriame ilsėdamasis rasdavo įkvėpimą, taip pat gražiai sutardavo su kaimo žmonėmis. Įvažiavus į Puvočius, kūrėją primena jo mirties metinėms pasodinta 55 ąžuoliukų alėja.

## Kūryba
Išleido įvairiažanrės satyrinės poezijos rinkinius:
* „Pirštai tarp durų“ (1966)
* „Slegiam sūrį…“ (1969)
* „Trauklapiai“ (1974)
* „Musę per pusę!“ (1978)
* „Valio ir amen!“ (1983)
Epigramų ir pasakėčių pašaipos objektas – prisitaikėlis, karjeristas, miesčionis.

Lyrinių eilėraščių rinkinius:
* „Miško šulinys“ (1972)
* „Kokia dangaus spalva“ (1977)
* „Gimtinė“ (1980)
* „Žemėje prie mėlyno dangaus“ (1982)
* „Tu, mano žibury…“ (1986)
Lyriniuose eilėraščiuose kalbama apie gamtą, tėviškę, istoriją. Lyrika artima dainiškajai tradicijai, joje daug stereotipinių kaimiškosios kultūros vaizdų.

Parašė eiliuotų sakmių, kronikų, operečių libretų, eilėraščių vaikams:
* „Takeliu su žiogeliu“ (1988)
* „Sakmės, peizažai ir…“ (1988)
Šūvis

**Šūvis** – iššovimas iš parakinio (šautuvas, pistoletas, patranka ir kt.), pneumatinio (pneumatinis pistoletas ar šautuvas) ar kitokio (lankas, arbaletas, katapulta ir kt.) šaunamojo ginklo, kurio metu iš ginkle besiplečiančių dujų ar mechaniškai sukaupta energija sviedžia ginklo sviedinį (kulka, artilerijos sviedinys, šratai, strėlė ir kt.). Parakinio ginklo šūvis gali būti tuščias – kai naudojami šoviniai be kulkų ar sviedinių.

*Šūviu* vadinamas ir iššovimo metu pasigirstantis garsas.

## Susiję straipsniai
* atsitiktinis šūvis
* bandomasis šūvis
* delstinis šūvis
* įsodinamasis šūvis
* tiesusis šūvis
Futurama: Ateiviai užvaldo robotą Benderį

**Futurama: Ateiviai užvaldo robotą Benderį** () – Matt Groening sukurtas filmas, pasirodęs JAV kino teatruose 2007 m. lapkričio 27 d. Filmas pasakoja apie tai, kaip „Planet Express“ susiduria su priešišku užgrobimu, kurio metu Benderis pakliūna į nusikaltelių rankas ir yra panaudojamas pasiekti blogiečių tikslams.
Šratai (medžioklė)

**Šratai** () – kieti rutuliukai, paprastai metaliniai. Šratai paprastai naudojami kaip kaunantys elementai šoviniuose. Tokiame šovinyje būna keli arba daug šratų. Šratai paprastai būna švininiai. Tokie šratai būna pakankamai sunkūs ir lengvai gaminami.

Jei šovinys (ginklas) užtaisomas vienu stambiu rutuliuku, jis vadinamas ne šratu, o *apvalia kulka*. Tokias kulkas naudojo per vamzdžio laibgalį užtaisomuose ginkluose arba specialiuose arbaletuose.

Didesnio skersmens, nuo 5,25 iki 10 mm, šratai vadinami grankulkėmis.

## Šratų gamyba
Masinės apvalių šratų gamybos būdą bokšte sukūrė Viljamas Vatsas (*William Watts*) iš Bristolio ir 1782 m. užpatentavo. Išlydyto švino lašai krisdami žemyn įgauna rutuliuko formą ir nukrenta į apačioje esantį vandens baseiną. Iš baseino surinkti šratai ridenami nuolaidžia plokštuma – taisyklingai apvalūs rieda tiesiai, o deformuoti nusirita į šonus, kur juos surenka ir perlydo.

Dabar šratai gaminami rutulio, kubo, disko formos iš švino, geležies, vario, plieno, ketaus, polietileno.

### Latvijoje
Daugpilio šratų gamykla, įkurta 1885 metais, yra seniausia šaudmenų gamykla Šiaurės Europoje. Vienintelė tokio tipo gamykla Baltijos šalyse ir vienas iš seniausių industrinio paveldo objektų Latvijoje. Gamykloje yra vienintelis Europoje veikiantis švino liejimo bokštas (37 m aukščio).

## Šratų žymėjimas ir skersmuo

## Šaltiniai
* Medžioklė. Algirdas Navasaitis, Kęstutis Pėtelis. 1998, Kaunas. Leidykla „Lututė“.

## Taip pat skaitykite
* Grankulkės

## Nuorodos
* Lieti šratai (uniblast.lt)
Daubėnų kraštovaizdžio draustinis

**Daubėnų kraštovaizdžio draustinis** yra Vilniaus rajone, Rudaminos seniūnijoje. Draustinis įsteigtas Vilniaus miškų urėdijoje, Gegužinės girininkijoje.

Draustinio steigimo tikslas − išsaugoti senąjį fliuvioglacialinį Rukainės−Rudaminos senslėnio kraštovaizdį Ašmenos moreninėje aukštumoje. Draustinio plotas − 673 ha.

Daubėnų kraštovaizdžio draustinyje yra saugomas šiaurinis auksinukas () ir didysis auksinukas (*Lycaena dispar*) − dieninių drugių rūšys, priklausančios melsvių šeimai. Tai Lietuvoje ir visoje Europos Sąjungoje saugomos drugių rūšys. Šios rūšies individai gyvena negausiomis ir gana izoliuotomis populiacijomis šaltiniuotose, užpelkėjusiose pievose palei nedideles upes (pvz., Rudaminą), kuriose gausiai auga gyvatžolė − vikšrų mitybinis augalas. Suaugę drugiai skraido nuo gegužės mėnesio vidurio iki birželio pabaigos šiltomis, saulėtomis dienomis.

## Šaltiniai
Reljefas

**Reljefas** – nelygumų sausumoje, vandenynų ir jūrų dugne visuma. Reljefe galima išskirti teigiamas (išgaubtas) ir neigiamas (įgaubtas) formas. Dabartinį pasaulio ar atskiros vietovės reljefą sukūrė Žemės geologiniai egzogeniniai ir endogeniniai procesai.  Pagal reljefo dydį skiriami:
* megareljefas – žemynų ir vandenynų dugno plotai;
* makroreljefas – kalnuotos šalys, lygumos, kalnagūbriai;
* mezoreljefas – kalvos, slėniai, raguvos ir t. t.;
* mikroreljefas – išgraužos, kopos;
* nanoreljefas – kupstai, mažos duobės ir kt.

Reljefas gali būti pavaizduotas įvairios paskirties žemėlapiuose.