open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Adomas Mika (1888)

**Adomas Mika** (**Jonas Karklius**, 1888 m. sausio 1 d. Gečaičiuose, Plungės raj. – 1931 m. balandžio 23 d. ten pat) – publicistas, spaudos darbuotojas.

## Biografija

Dalyvavo 1905 m. revoliuciniuose įvykiuose Žemaičių Kalvarijoje, Lietuvos socialdemokratų partijos veikloje, už tai buvo kalintas. Pirmojo pasaulinio karo metais dirbo spaudoje. 1915 m.– 1918 m. organizavo socialistines jaunimo kuopeles, už tai persekiotas kaizerinių okupantų.

1918 m. *Jono Karkliaus* pavarde dirbo laikraščio „Darbo balsas“ redaktoriumi, prisidengęs dar ir slapyvardžiu *Adomas iš Rojaus* spausdino jame savo kūrybą. Nuo 1918 m. rugpjūčio 14 d. – LKP narys, dalyvavo kuriant revoliucines tarybas Žemaitijoje.

1920 m.– 1925 m. mokytojavo Šarnelės (Plungės raj.) pradžios mokykloje. Nuo 1926 m. – valstietis liaudininkas. 1925–1926 m. organizavo „Kultūros“ būrelius. Po 1926 m. gruodžio 17 d. valstybės perversmo už politinę veiklą persekiotas, 1927 m. kelis mėnesius kalintas.

## Šaltiniai
Salų ežeras

**Salų ežeras** tai:

* Salų ežeras – ežeras Biržų rajone;
* Dviragis (Salų ežeras) – ežeras Rokiškio rajone.
Leonas Mikalauskas

**Leonas Mikalauskas** (1870 m. – 1899 m. Archangelske) – vienas pirmųjų socialistų Lietuvoje.

## Biografija

Studijavo Varšuvos universitete, ten suartėjo su lenkų socialistais. 1893 m. – Lenkijos socialistų partijos (PPS) organizatorius Vilniuje. Tais pačiais metais Vilniuje subūrė batsiuvių profsąjungą. Jo vadovaujama 40 darbininkų grupė 1893 m. organizavo Gegužės Pirmosios minėjimą Antakalnio miške Vilniuje, tačiau policijos susektas ir 1893 m. rudenį ištremtas į Archangelsko sritį.
Ilgys

**Ilgys** tai:
* Ilgys – ežeras Rokiškio rajone;
* trys ežerai Švenčionių rajone:
** Ilgys – ežeras Sarių seniūnijoje;
** Ilgys – ežeras Švenčionių seniūnijoje, šalia Aidukų kaimo;
** Ilgys – ežeras Švenčionių seniūnijoje, šalia Stanislavavo kaimo;
* du ežerai Utenos rajone:
** Ilgys – ežeras Daugailių seniūnijoje;
** Ilgys – ežeras Užpalių seniūnijoje;
* Ilgys – ežeras Zarasų rajone
Vytautas Mikalauskas (1955)

**Vytautas Mikalauskas** (g. 1955 m. spalio 7 d. Mažeikiuose) – Lietuvos kultūros ir politinis veikėjas, buvęs Trakų rajono meras (1996-2001), masinių renginių ir mėgėjų teatrų režisierius.

## Biografija
1968–1973 m. mokėsi Mažeikių 1-oje vidurinėje mokykloje, 1973–1975 m. studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje, 1975–1977 m. tarnavo tarybinėje armijoje. 1991–1994 m. studijavo režisūrą Lietuvos muzikos akademijos Klaipėdos fakultete.

1977–1979 m. Mažeikių naftos perdirbimo gamyklos santechnikas, 1979–1984 m. Tauragės Kultūros rūmų vyr. metodininkas, 1984–1986 m. Trakų kultūros namų direktorius, 1986–1989 m. Vaickūniškių kultūros namų direktorius. 1989–1990 m. Vilniaus profsąjungų kultūros rūmų teatro „Ąžuolas“ darbuotojas, 1989–1996 m. Trakų masinių renginių režisierius, nuo 1991 m. – Trakų karališkojo rūmų teatro įkūrėjas ir režisierius. 2001–2014 m. Trakų rajono kultūros rūmų direktorius.

Nuo 1993 m. – Lietuvos socialdemokratų partijos narys, 1994–1996 m. Trakų skyriaus pirmininkas. 1996 m. LSDP šešėlinės vyriausybės kultūros ministras. 2008–2009 m. partijos „Frontas“ pirmininko pavaduotojas.

1995–1997 m., 1997–2000 m., 2000–2003 m. Trakų rajono savivaldybės tarybos narys, 1995–1996 m. – Trakų rajono vicemeras, 1996–2001 m. – Trakų rajono meras.

1981 m. – festivalio „Draugystės rampa“ laureatas už geriausią vaidmenį, 1990 m. – Lietuvos skaitovų konkurso laureatas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
IMAP

**IMAP** () – elektroninio pašto serverio protokolas, reglamentuojantis elektroninių laiškų laikymą ir tvarkymą serverio kompiuteryje, neatsiunčiant jų į gavėjo kompiuterį.

Naudojant IMAP protokolą vietoj POP protokolo, nereikia vietos laiškams gavėjo kompiuterio diske ir galima iš bet kurios vietos tvarkyti savą paštą – sukurti aplankus ir laikyti juose laiškus, dirbti su laiškų juodraščiais ir atlikti kitus veiksmus. Pakanka turėti tik prieigą prie interneto. Darbas su IMAP serveriu per modemą gali būti spartesnis negu su POP serveriu dėl to, kad peržiūrėjimui galima parsisiųsdinti tik laiškų antraštes. Galima paieška žinučių tekstuose jų neatsisiunčiant (serverio pusėje). Saugumui padidinti perduodami slaptažodžiai gali būti šifruojami.

IMAP yra naujesnis ir didesnes galimybes turintis protokolas, tačiau IMAP serverius turi ne visi elektroninio pašto paslaugų teikėjai.

IMAP protokolas nenaudojamas laiškams išsiųsti. Laiškai dažniausiai išsiunčiami naudojant SMTP protokolą ar kitokį metodą.

IMAP paprastai naudoja TCP/IP ryšio tipą. Šio protokolo standartinis porto numeris yra 143.

## Šaltiniai
Petras Mikelionis

**Petras Mikelionis** (1939 m. balandžio 4 d. Smarliūnuose, Veisiejų valsčiuje – 2022 m. balandžio 19 d.) – mokslinis agronomas, Lietuvos partinis, politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija
1950 m. baigė Smarliūnų pradinę, 1957 m. Veisiejų vidurinę mokyklą. 1958–1963 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijos Agronomijos fakultete, mokslinis agronomas.

1963–1965 m. Panevėžiuko tarybinio ūkio vyr. agronomas. 1965–1973 m. Pagynės paukštininkystės tarybinio ūkio direktorius. 1973–1985 m. Kauno rajono LDT Vykdomojo komiteto pirmininkas. 1979 m. baigė Leningrado aukštąją partinę mokyklą. 1985–1990 m. LKP Kauno rajono komiteto I sekretorius. Nuo 1986 m. LKP CK narys.

1992–1995 m. AB „Statyba“ gen. direktoriaus pavaduotojas. 1995–1997 m. Kauno apskrities valdytojas. 1997–2000 m. UAB „Songailai“ direktoriaus pavaduotojas. 2000–2003 m. Kauno rajono savivaldybės meras, Lietuvos savivaldybių asociacijos valdybos narys. 2003–2007 m. Valstybinės lošimų priežiūros komisijos narys. 2007–2015 m. Kauno rajono savivaldybės mero pavaduotojas.

1990–1993 m. Kauno rajono tarybos deputatas, 1990–1992 m. Kauno rajono deputatų tarybos pirmininkas. 2000–2017 m. Kauno rajono savivaldybės tarybos narys.

Nuo 1964 m. SSKP, nuo 1990 m. LDDP, nuo 2001 m. LSDP Kauno rajono skyriaus narys. 

1997–2000 m. Lietuvos verslo darbdavių konfederacijos viceprezidentas. Nuo 2003 m. Lietuvos krepšinio federacijos viceprezidentas. Nuo 2003 m. „Žalgirio“ klubo valdybos narys. Sutuoktinė Gražina, vaikai Nerijus, Eglė.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Petras Mikelionis // Kauno diena, 2003-10-18
Povilas Mikulskis

**Povilas Mikulskis** (1897 m. Pakarčiamėje, Tauragės raj. – 1927 m. rugsėjo 10 d. Tauragėje) – Lietuvos politinis veikėjas.

## Biografija
 
Baigė Kaltinėnų pradžios mokyklą. Nuo 1918 m. – Lietuvos socialdemokratų partijos narys, 1918–1919 m. steigė vietos savivaldybes, 1919 m. išrinktas pirmuoju Kaltinėnų valsčiaus viršaičiu.

1920–1922 m. tarnaudamas Lietuvos kariuomenėje baigė buhalterių kursus, 1927 m. – profesinių sąjungų suaugusiųjų gimnaziją. Dirbo geležinkelininkų profesinėje sąjungoje.

1922–1927 m. – LSDP Kauno organizacijos sekretorius, 1924–1927 m. – Kauno miesto savivaldybės tarybos narys. 1925 m. LSDP XII suvažiavime išrinktas kandidatu į Centro komiteto narius. 1926 m. – III Seimo atstovas.

1927 m. rugsėjo 9 d. – vienas iš Tauragės pučo organizatorių ir vadovų. Sukilimui pralaimėjus, bandant suimti Moniškių kaime, Ruzgo sodybos klojimo antrame aukšte, nušovė kariai. Vykdant apžiūrą po javais pakastame jo švarke buvo rasta 20 000 litų – du pakeliai po 10 000.

## Išnašos
Resistensija

**Resistensija** () – miestas šiaurės Argentinoje, Čiako provincijos rytuose, pelkėtoje žemumoje prie Paranos ir Negro upių santakos; 52 m virš j.l. *Manuelio Belgrano* tiltu per Paraną sujungtas su Korientesu. Čiako provincijos administracinis centras. 274 500 gyv., su priemiesčiais – 387,2 tūkst gyv. (2007).

## Istorija
Gyvenvietę *San Fernando del Rio Negro* pavadinimu XVII a. įkūrė jėzuitų misionieriai, tačiau XVIII a. ji sunyko. Argentinos – Paragvajaus karo metu (1864–1870) atsikūrė kaip svarbus karinis postas. Dabartinį pavadinimą (iš  – „ištvermė, pasipriešinimas“) gavo 1876 m.

## Susisiekimas
Greitkeliai į Buenos Aires, Formosą, Saltą ir Korientesą. Geležinkelis į Santa Fė. Į pietryčius nuo miesto yra *Resistencia José de San Martín* oro uostas, iš kurio vyksta reguliarūs skrydžiai į Buenos Aires.

## Ekonomika
Resistensija – šiaurinio šalies regiono pramonės centras. Maisto, tekstilės, metalo ir medienos apdirbimo pramonė. Priemiestis Barankeras – uostas prie Paranos upės. Per jį vyksta intensyvus produktų importas ir eksportas.

## Lankytinos vietos
Marmuro, medžio ir ledo skulptūros išdėstytos visame mieste (parkuose, gatvėse, skveruose), todėl Resistencija dažnai vadinama „Skulptūrų miestu“. Iš viso mieste jų yra apie 400.



Image:Catedral de Resistencia.jpg|Katedra
Image:Casa de gobierno (Chaco).jpg|Provincijos vyriausybės rūmai



## Šaltiniai
Presidensija Roke Saens Penja

**Presidensija Roke Saens Penja** () arba **Saens Penja** – miestas šiaurės Argentinoje, Čako provincijos centrinėje dalyje, 170 km į šiaurės vakarus nuo Resistensijos, prie Resistensijos – Saltos geležinkelio ir plento. Komandante Fernandeso departamento centras.

## Istorija
Miestas įkurtas 1912 m. kovo 1 d. vykdant Gran Čako įsisavinimo planą. Pavadintas prezidento Roke Saens Penjos garbei.

## Šaltiniai
Leszek Miller

**Lešekas Mileris** (, g. 1946 m. liepos 3 d. Žirardove) – Lenkijos politinis veikėjas.

## Biografija

Nuo 17 metų buvo darbininkas Žirardove. 1969–1989 m. *Lenkijos vieningosios darbininkų partijos* (PZPR) narys, 1971–1973 m. Linų fabriko profsąjungos pirmininkas, 1973–1974 m. fabriko partinis sekretorius.

1974–1977 m. baigė Aukštąją visuomeninių mokslų mokyklą. 1977–1982 PZPR Centro komiteto darbuotojas, 1982–1986 m. partijos CK jaunimo, kūno kultūros ir turizmo skyriaus vedėjas, 1986–1988 m. PZPR Skiernievicų vaivadijos komiteto I sekretorius, 1988–1990 m. CK sekretorius, Politinio biuro narys.

1990 m. Lenkijos socialdemokratijos Generalinis sekretorius, nuo 1993 m. pirmininko pavaduotojas, 1997–1999 m. pirmininkas. 1999–2004 m. Demokratinės kairiųjų sąjungos (SLD) pirmininkas.

1991–2005 m. Seimo narys, 1993 m. ir 1995–1996 m. Darbo ir socialinės politikos ministras, 1996–1997 m. užsienio reikalų ministerijos vadovas, 1997 m. vidaus reikalų ir administravimo ministras, 2001–2004 ministras pirmininkas.

Nuo 2005 m. Lenkijos Seimo pavedimu dirba Vašingtone, Vudro Vilsono centre.

## Nuorodos
* Asmeninė Milerio svetainė.
Vincas Mišeika

**Vincas Mišeika** (1870 m. liepos 20 d. Puodžiūnuose, Pakruojo raj. – 1938 m. rugpjūčio 19 d. Čikagoje) – lietuvių visuomenės veikėjas.

## Biografija

1883–1890 m. mokėsi Panevėžio, 1891–1892 m. – Pinsko realinėse mokyklose. 1892–1893 m. studijavo Rygos Politechnikos institute.

Dirbo braižytoju Rusijos kariuomenės braižykloje, Rygos–Oriolo geležinkelyje. Buvo vienas iš aktyviausių studentų, darbininkų draugijų ir Lietuvos socialdemokratų partijos organizatorių Latvijoje. 1896 m. suimtas už politinę veiklą, bet netrukus paleistas. 1898 m. vėl suimtas, metus laikytas Liepojos kalėjime, žiauriai sumuštas, dėl ko neteko sveikatos, bet, neradus įkalčių, leista emigruoti į JAV.

1900 m. atvyko į Voterberį, 1902 m. – į Čikagą, dvejus metus studijavo Ilinojaus universitete, bet dėl ligos mokslus nutraukė. 1905 m. organizavo Amerikos lietuvių socialistų sąjungos (ALSS) 4 – ą kuopą, kurios nariais tapo daugelis lietuvių išeivių iš Rygos. 1909–1922 m. dirbo ALSS 8 – ojo rajono įkurtoje ir globotoje „Aušros“ mokykloje, organizavo knygyną ir skaityklą. 1914–1932 m. dirbo laikraščio „Naujienos“ redakcijoje, nuo 1932 m. – nekilnojamojo turto prekybos firmoje.
Cimbaliarija

**Cimbaliarija** (*Cymbalaria*) – gyslotinių (*Plantaginaceae*) šeimos augalų gentis, kurioje vienintelė Lietuvoje retai auginama rūšis – **gulsčioji cimbaliarija** (*Cymbalaria muralis*). Augalas su šliaužiančiu stiebu, kuris liaunas, apie 30-60 cm ilgio. Lapai su 5-7 skiautėmis, kurios viršūnėje su smaigaliu. Vainikėlis šviesiai violetinis. Žydi birželio – rugpjūčio mėn. 

Auginamas alpinariumuose, prie mūro sienų. Augalas gražiai padengia uolas, mūro sienas.
Marso kanalai

**Marso kanalais** vadinamos Marso paviršiuje esančios menamos linijos, kurias 1877 m. atrado italų astronomas *Schiaparelli* (pavadinęs jas *Canali*). Šis astronomas pasižymėjo ypač geru regėjimu, todėl jo atradimas buvo patvirtintas tik po dvejų metų per Marso opoziciją.

Amžių sandūroje atsirado teorijų, teigiančių, kad Marso kanalai yra dirbtinės kilmės, iškasti marsiečių. Pagal vieną iš teorijų dėl planetos sausėjimo Marso civilizacija iškasė milžiniškus kanalus, kuriais vanduo iš poliarinėse srityse esančio ledo patenka į drėkinamas sritis.

Šios prielaidos, kurios taip pat rėmėsi manymu, kad Marse yra santykinai tanki atmosfera, tapo pagrindu daugybei mokslinių straipsnių ir mokslinės fantastikos kūrinių. Tarp jų buvo ir *[[Orson Welles]]* radijo pjesė, kuri apie 1930 m. JAV sukėlė paniką – daug klausytojų patikėjo, kad prasidėjo marsiečių įsiveržimas į JAV. Stebint su galingesniais prietaisais nustatyta, kad skirtingu metu stebimi „kanalai“ skiriasi, jie netgi padvigubėja. Ketvirtajame XX a. dešimtmetyje imta pripažinti, kad „canali“ greičiausiai yra optinė apgaulė.

Nepaisant to, maždaug iki 1965 m. tarp mokslininkų vyravo nuomonė, kad Marse gali egzistuoti žemesnės gyvybės formos, pvz., kerpės. Ši galimybė praktiškai buvo atmesta septintajame dešimtmetyje, po pirmųjų kosminių zondų pateiktų duomenų. *Mariner* kosminių aparatų perduotose didelės skiriamosios gebos nuotraukose jokių kanalų nebuvo matoma. Užtat Marso paviršiuje buvo matomi milžiniški kanjonai, krateriai ir užgesę ugnikalniai. Manoma, kad nors Marso kanalais vadintų linijų Marso paviršiuje nėra, tačiau *Schiaparelli* ir jo pasekėjai Marso paviršiuje galėjo matyti milžinišką Valles Marineris kanjoną, besitęsiantį 4000 km.

## Taip pat skaitykite
* Marso sfinksas
* Pareidolija
Oleksandras Morozas

**Oleksandras Oleksandrovyčius Morozas** (, g. 1944 m. sausio 29 d. Budoje, Taraščiansko rajonas, Kijevo sritis) – politologas, Ukrainos politinis veikėjas.

## Biografija

1965 m. baigė Ukrainos Žemės ūkio akademiją, inžinierius mechanikas. 1983 m. baigė Kijevo aukštąją partinę mokyklą. 1972 – 1991 m. Ukrainos komunistų partijos narys.

1965 m. Smilčių rajono valstybinės techninės inspekcijos inžinierius, Taraščansko raj. inspektorius, 1966 m. dar ir Taraščansko Žemės ūkio technikumo dėstytojas, 1976 m. Ukrainos komunistų partijos Kijevo srities komiteto sektoriaus vedėjas, skyriaus vedėjo pavaduotojas, apskrities profsąjungų tarybos sekretorius, apskrities partijos komiteto pirmasis sekretorius.

Nuo 1990 m. Ukrainos liaudies deputatas, komisijos sekretorius, pirmininko pavaduotojas, 1993 – 1998 m. Ukrainos Aukščiausiosios Tarybos pirmininkas.

Nuo 1991 m. Ukrainos socialistų partijos (SPU) pirmininkas. Jam vadovaujant buvusi komunistų partija nuo leninizmo evoliucionavo į socialinės demokratijos pozicijas. 2000 m. priimta nauja partijos programa, ideologiniu pagrindu paskelbusi demokratinį socializmą. Po „Oranžinės revoliucijos“ lieka kairiajame centre. 2003 m. SPU tapo Socialistų Internacionalo konsultaciniu nariu.

|-
Žioveinis

**Žioveinis** (*Antirrhinum*) – gyslotinių (*Plantaginaceae*) šeimos augalų gentis.

Lietuvoje auga šios rūšys:
*Didysis žioveinis (*Antirrhinum majus*)
*Dirvinis žioveinis (*Antirrhinum orontium*)
Ukrainos socialistų partija

**Ukrainos socialistų partija**, (**SPU**, Соціалістичнa партія України) – Ukrainos kairiojo centro politinė partija.

## Istorija

Įkurta 1991 m. rugpjūčio 26 d. reorganizavus dalį buvusios *Ukrainos komunistų partijos*. Iki 1996 m. vietinės organizacijos buvo sukurtos visose srityse. 1992 m. pradėjo eiti partinis laikraštis „Tovariš", įkurtas *Teorijos centras*, parengęs naują SPU programą.

1993 m. SPU pasiskelbė opozicija prezidentui Leonidui Kravčukui. 1994 m. SPU kandidatai buvo iškelti 179 iš 450 rinkimų apygardų, jų priešininkai buvo valstybinė nomenklatūra iš vienos pusės ir vadinamieji demokratai iš kitos. Į Aukščiausiąją radą buvo išrinkta 14 SPU atstovų, partijos lyderis Aleksandras Morozas tapo Rados pirmininku. SPU pasiūlyta programa buvo priimta kaip visos Rados politinė platforma.

Tačiau 1994 m. prezidentu išrinkus karinio pramoninio komplekso atstovą Leonidą Kučmą, (jam rinkimuose oponavęs A. Morozas, gavęs 3,5 mln. balsų liko trečias), daug kas pasikeitė. Net ir dalis SPU deputatų palaikė prezidento radikalių ekonominių reformų politiką, nors jai pasipriešino SPU narių dauguma. Krizė kilo ir parlamente, tačiau A. Morozui pavyko ją suvaldyti, o SPU frakcija padidėjo iki 29 narių.

Tačiau L. Kučma toliau gilino konfliktą su Rada, todėl SPU pasiūlė priimti naują šalies konstituciją. 1996 m. parlamentas ją priėmė, įtvirtindamas demokratijos pasiekimus.

1998 m. Rados rinkimuose SPU sudarė koaliciją su žemdirbių partija ir gavo 35 vietas, iš jų 6 – iš 250 vienmandačių apygardų. Rados pirmininku buvo išrinktas koalicijos atstovas O. Tkačenka. Tačiau netrukus koalicija subyrėjo.

Per 1999 m. prezidento rinkimus prieš A. Morozą ir SPU prasidėjo šmeižto ir diskreditacijos kampanija, todėl 2000 m. Politinė taryba keletą jų pašalino iš partijos, kartu išėjo dar 212 narių. 2002 m. rinkimuose gauta 20 vietų parlamente. 2004–2005 m. „Oranžinės revoliucijos“ metu SPU, baimindamasi socialinių garantijų dirbantiesiems apkarpymo nepalaikė liberalo Viktoro Juščenkos pozicijų.

2000 m. priimta nauja partijos programa, ideologiniu pagrindu paskelbusi demokratinį socializmą. SPU išaugo iki 150 000 narių. 2003 m. SPU tapo Socialistų Internacionalo konsultacine nare.

Pirmininkas nuo 1991 m. Aleksandras Morozas.
Čubuto provincija

**Čubuto provincija** (, ) – provincija pietinėje Argentinos dalyje, Patagonijoje, tarp Rio Negro (šiaurėje) ir Santa Kruso (pietuose) provincijų. Vakaruose ribojasi su Čile, rytinį krantą skalauja Atlanto vandenynas. Sostinė – Rosonas.

## Geografija
Čubutas – trečia pagal plotą šalies provincija. Vakariniu provincijos pakraščiu nusidriekę Andų kalnai. Centrinę dalį užima Patagonijos plokščiakalnis su atskirais kalnų masyvais (Siera Rosada, Siera de Kutankunuė ir kt.). Rytuose pereina į pajūrio žemumas, o Valdeso pusiasalyje yra viena žemiausių ne tik Argentinos, bet ir visos Pietų Amerikos vietų (40 m žemiau jūros lygio; nedideliame druskingame ežerėlyje). Vyrauja stepės, kalnuose – mišrieji ir spygliuočių miškai.

Vakaruose būdingas šaltas ir drėgnas klimatas. Centriniuose rajonuose klimatas sausas, didelės temperatūrų amplitudės. Sarmjente 1950 m. užfiksuota -34 °C temperatūra (viena žemiausių temperatūrų Pietų Amerikoje). Pajūryje klimatas švelnesnis ir drėgnesnis.

Gausu upių (Čubutas, Čikas, Sengeras, Karenleufu, Futaleufu ir kt.), tačiau centrinėje provincijos dalyje dažnai išdžiūsta. Daug ežerų: Kolue Huapi, Mustersas, Cheneral Vinteris, Puelo, Rivadavija, Futalaufkenas, Menendesas, Epujenas, La Platos ežeras ir kt. Nacionaliniai parkai: Lago Puelo, Alerseso, Valdeso pusiasalio.

## Administracinis suskirstymas

Čubuto provincija padalinta į 15 departamentų (skliaustuose – administracinis centras):
* Bjedmos departamentas (Puerto Madrinas)
* Kušameno departamentas (Kušamenas)
* Eskalantės departamentas (Komodoro Rivadavija)
* Florentino Ameghino departamentas (Kamaronesas)
* Futaleufu departamentas (Eskelis)
* Gaimano departamentas (Gaimanas)
* Gastrės departamentas (Gastrė)
* Langinjeo departamentas (Teka)
* Martireso departamentas (Las Plumasas)
* Paso de Indjoso departamentas (Paso de Indjosas)
* Rosono departamentas (Rosonas)
* Rio Sengero departamentas (Alto Rio Sengeras)
* Sarmjento departamentas (Sarmjentas)
* Tehuelčeso departamentas (Chose de San Martinas)
* Telseno departamentas (Telsenas)

## Gyventojai
Čubuto provincija gyvenama labai retai, beveik visi gyventojai susitelkę pajūryje ir Andų pašlaitėse. Be ispanų kilmės argentiniečių, čia gausu išeivių iš Velso ir kitų Europos šalių, be to yra išlikę indėnų (daugiausia teuelčų).

Didžiausi miestai (2010 m.):
* Komodoro Rivadavija (175,2 tūkst. gyventojų)
* Trelju (97,9)
* Puerto Madrinas (81,3)
* Eskelis (32,3)
* Rosonas (24,6)
* Sarmjentas (10,8)
* Rada Tili (9,0)
* Trevelinas (6,3)
* Gaimanas (4,7)
* El Maitenas (4,0)

## Ekonomika
Naftos (13 % šalies produkcijos) ir dujų (2 %) gavyba. Taip pat yra aukso, švino, sidabro telkinių. Auginamos avys. Žvejyba (21 % šalies produkcijos). Vietomis auginamos uogos (braškės, avietės, vyšnios) ir vaisiai (obuoliai, vynuogės). Maisto, metalo apdirbimo, lengvoji pramonė. Turizmas (žygiai į kalnus, poilsis prie ežerų, slidinėjimas).

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Provincijos žemėlapis
Veronika

**Veronika** (*Veronica*) – gyslotinių (*Plantaginaceae*) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso vienmetės arba daugiametės žolės. Lapai priešiniai. Žiedai išaugę lapų pažastyse arba susitelkę į kekes, varpas. Vaisius – dvilizdė dėžutė.

Gentyje yra apie 250–300 rūšių. Lietuvoje auga 21 rūšis:
* Pūdyminė veronika (*Veronica agrestis*)
* Šaltininė veronika (*Veronica anagallis-aquatica*)
* Dirvinė veronika (*Veronica arvensis*)
* Upelinė veronika (*Veronica beccabunga*)
* Paprastoji veronika (*Veronica chamaedrys*)
* Storalapė veronika (*Veronica dillenii*)
* Siūlinė veronika (*Veronica filiformis*)
* Gebenlapė veronika (*Veronica hederifolia*). Įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą
* Ilgalapė veronika (*Veronica longifolia*)
* Vaistinė veronika (*Veronica officinalis*)
* Tamsioji veronika (*Veronica opaca*)
* Svetimoji veronika (*Veronica peregrina*)
* Persinė veronika (*Veronica persica*)
* Blizgančioji veronika (*Veronica polita*). Įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą
* Gulsčioji veronika (*Veronica prostrata*)
* Pelkinė veronika (*Veronica scutellata*)
* Čiobralapė veronika (*Veronica serpyllifolia*)
* Varpotoji veronika, arba šlaitinė veronika (*Veronica spicata*)
* Plačialapė veronika (*Veronica teucrium*)
* Trilapė veronika (*Veronica triphyllos*)
* Pavasarinė veronika (*Veronica verna*)


Image:Veronica arvensis detail.jpeg|Dirvinė veronika (*Veronica arvensis*)
Image:Veronica beccabunga bloemen2.jpg|Upelinė veronika (*Veronica beccabunga*)
Image:Veronica hederifolia blossom (aka).jpg|Gebenlapė veronika (*Veronica hederifolia*) 
Image:Pseudolysimachion-longifolium-spikes.JPG|Ilgalapė veronika (*Veronica longifolia*) 
Image:Veronica officinalis0.jpg|Vaistinė veronika (*Veronica officinalis*)
Image:Veronica persica 2005.05.27 10.53.54.jpg|Persinė veronika (*Veronica persica*)
Image:Veronica prostrata RF.jpg|Gulsčioji veronika (*Veronica prostrata*)
Image:Veronica scutellata 001.jpg|Pelkinė veronika (*Veronica scutellata*)
Image:Veronica serpyllifolia flower.jpg|Čiobralapė veronika (*Veronica serpyllifolia*)
Image:Veronica spicata Glory 1.jpg|Varpotoji veronika (*Veronica spicata*)
Image:Ehrenpreis Fragez.jpg|Plačialapė veronika (*Veronica teucrium*)
Image:Veronica triphyllos eF.jpg|Trilapė veronika (*Veronica triphyllos*)
Image:Veronica verna eF.jpg|Pavasarinė veronika (*Veronica verna*)
Įžaidėjas

**Įžaidėjas** () – viena iš standartinių pozicijų krepšinyje, dar kitaip vadinama pirmojo numerio pozicija. Šios pozicijos žaidėjams būdingi geri kamuolio valdymo sugebėjimai, greitumas. Vidutinis ūgis yra maždaug 185–195 cm.

## Charakteristika
Įprastai įžaidėjas yra žemiausias iš aikštėje esančių komandos draugų, jis turi būti vikrus ir greitas, nes jis atlieka labiausiai specializuotą vaidmenį tarp kitų krepšinio pozicijų – būtent įžaidėjas dažniausiai persivaro kamuolį į varžovų aikštės pusę ir organizuoja ataką. Nuo įžaidėjo galimybių labai priklauso komandos žaidimas, kadangi jis turi mokėti be klaidų perdavinėti kamuolį komandos draugams, kad jiems sukurtų progas atakuoti varžovų krepšį. Būtent todėl vienas svarbiausių kriterijų vertinant įžaidėją yra rezultatyvūs perdavimai, taip pat perimti kamuoliai.

Įžaidėjo ūgis dažniausiai neviršija 195 centimentrų, bet mažiausias ūgis nenustatytas; žemiausias NBA įžaidėjas buvo Magsis Baugsas, kurio ūgis buvo tik 160 cm.

## Geriausi NBA įžaidėjai
2016 m. portalas ESPN.com sudarė ryškiausių NBA žaidėjų istorijoje sąrašą kiekvienoje iš penkių krepšinio pozicijų. Čia pateiktas geriausių įžaidėjų sąrašas:

*  Medžikas Džonsonas (1979–1996)
*  Oskaras Robertsonas (1960–1974)
*  Džonas Stoktonas (1984–2003)
*  Stefenas Karis (2009–)
*  Aizehas Tomasas (1981–1990)
*  Krisas Polas (2005–)
*  Styvas Nešas (1996–2015)
*  Džeisonas Kidas (1994–2013)
*  Voltas Freizeris (1967–1980)
*  Bobas Kūzis (1950–1970)

## Šaltiniai
Atakuojantis gynėjas

**Atakuojantis gynėjas** () – viena iš standartinių pozicijų krepšinyje, dar kitaip vadinama antrojo numerio pozicija.

Įprastai atakuojantys gynėjai yra žemesni ir greitesni už puolėjus, bet atitinkamai aukštesni ir lėtesni už įžaidėjus. Dažniausiai šios pozicijos žaidėjai yra taikliausi savo komandoje, todėl vienas svarbiausių kriterijų vertinant atakuojantį gynėją yra būtent pataikymas iš tritaškio zonos.

Atakuojančio gynėjo ūgis yra įprastai nuo 180 cm iki 200 cm.

## Geriausi NBA atakuojantys gynėjai
2016 m. portalas ESPN.com sudarė ryškiausių NBA žaidėjų istorijoje sąrašą kiekvienoje iš penkių krepšinio pozicijų. Čia pateiktas geriausių atakuojančių gynėjų sąrašas:

*  Maiklas Džordanas (1984–2003)
*  Kobė Brajantas (1996–2016)
*  Džeris Vestas (1960–1974)
*  Dveinas Veidas (2003–2019)
*  Klaidas Dreksleris (1983–1998)
*  Alenas Iversonas (1996–2009)
*  Džordžas Gervinas (1972–1986)
*  Rėjus Alenas (1996–2014)
*  Redžis Mileris (1987–2005)
*  Erlas Monro (1967–1980)

## Šaltiniai
Petras Nadzeika

**Petras Nadzeika** (1901 m. kovo 26 d. Nedzingėje, Alytaus raj. – 1928 m. vasario 23 d. Uleikiškėse, prie Liškiavos) – Lietuvos savanoris, partizanas.

## Biografija

1918 m. išėjo į Lietuvos kariuomenę savanoriu, kovojo prieš bolševikus ir lenkus, iki 1922 m. partizanavo lenkų užnugaryje. Dalyvavo steigiant Perlojos respubliką, nuo 1925 m. – Lietuvos socialdemokratų partijos Perlojos organizacijos narys.

1927 m. rugsėjo 9 d. – plečkaitininkų surengto Alytaus sukilimo dalyvis. Sukilimui pralaimėjus, emigravo į Lenkiją. 1927 m. lapkričio 5 – 6 d. Rygoje dalyvavo Lietuvos socialdemokratų organizacijos užsienyje konferencijoje. Gabendavo per sieną nelegalią socialdemokratų literatūrą. Kartu su bičiuliu J. Miškiniu žuvo susišaudyme su pasienio policija.
Rašai

**Rašai** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone, apie 3 km į rytus nuo Jūžintų, 0,75 km nuo pietvakarinės Sartų įlankos.

Nusidriekęs iš šiaurės į pietus 3,3 km, plotis siekia 1,1 km. Altitudė 99,8 m. Einant iš šiaurės į pietus ežeras siaurėja. Šiaurėje yra giliausia Rašų vieta – 7,8 m. Ežeras telkšo ledyninėje rinoje. Kranto linija, kurios ilgis 9,5 km, labai vingiuota. Krantai daugiausia žemi, pelkėti, lėkšti, tik rytinis aukštesnis, daugiausiai apaugę medžiais ir krūmynais. Apyežerė pelkėta – plyti Paaudrio, Ažubalių, Šalkaščiūrio pelkės. Į šiaurę plačiai driekiasi Paaudrio durpynas. Vidurinėje ir pietinėje ežero dalyje yra 4 salos (0,61 ha, 0,12 ha, 0,07 ha ir 0,07 ha). Atabradas šiaurėje durpingas ir dumblėtas, pietuose – smėlingas.

Pro Rašų ežerą iš šiaurės rytų į pietus teka Šventoji, iš Gačionių ežero įteka Minkūnė. Ežero pratakumas 7252 % per metus.

Ežere sugaunamos lydekos, ešeriai, plakiai, aukšlės, pūgžliai, lynai, raudės, seliavos, karšiai, kuojos, karosai, meknės, šapalai, gružliai, dyglės, kirtikliai.

Rašai patenka į Sartų regioninį parką. Prie ežero įsikūrę Aušrėnų, Bileišių, Tarnavos kaimai. Vakarinėje pakrantėje yra buvusio Tarnavos dvaro sodyba. Rytiniu krantu eina riba su Zarasų rajonu.

Vandenvardis *Rašai̇̃* siejamas su žodžiais *rašyti, raštas*, *rašytė* ('kerša karvė') ir plg. Pirminė šaknies *raš-* reikšmė galėjo reikšti objekto vingiuotumą, laužytumą.

## Šaltiniai
Gauštvinis

**Gauštvinis** – ežeras vidurio Lietuvoje, Kelmės rajone, apie 6 km į šiaurę nuo Tytuvėnų, Didžiojo Tyrulio durpyno pietiniame pakraštyje. Nusidriekęs šiaurės-pietų kryptimi 3 km, plotis siekia 0,56 km. Gylis iki 5 m. Altitudė 115,5 m. Ežero dubuo rininės kilmės. Krantai žemi, daug kur apaugę miškais (šiauriau – Šimšos miškas, piečiau – Paežerio miškas), pievomis ir krūmynais, pelkėti. Suteka Šimša ir Spangupis, pietuose išteka Dubysos intakas Gryžuva. Gauštvinio ežeras įeina į Užpelkių botaninį-zoologinį draustinį.

Vakariniame ežero krante įsikūręs Pagauštvinio kaimas, pietiniame – Tolučių kaimas.

Ežerėvardis *Gaũštvinis* (arba *Gauštvinỹs*) kildinamas iš žodžio *gaužtis* („gūžtis, tūpti, kūprintis“).

## Gyvūnija
Ežero pakrantėse yra sutinkamas labai retas Lietuvos raudonosios knygos vabzdys – didysis karališkasis laumžirgis.

## Šaltiniai
Arimaičių ežeras

**Arimaičių ežeras** – ežeras šiaurės Lietuvoje, Radviliškio rajone, apie 8 km į pietryčius nuo Radviliškio ir 5 km į vakarus nuo Šeduvos, į šiaurę nuo kelio . Ilgis šiaurės-pietų kryptimi 4,8 km, plotis iki 1,8 km. Altitudė 102 m. Pietvakarinėje dalyje yra 3 apaugusios mišku salos (1,3 ha, 1,2 ha ir 0,17 ha). Krantai vakaruose ir šiaurėje sausi, pietuose ir rytuose pelkėti, žemi. Kranto linija vingiuota. Viename iš pietinio kranto pusiasalių stūkso Velžių piliakalnis. Šiaurėje išteka Ežerėlė (Mūšos baseinas). Piečiau ežero auga Velžių miškas, kitose pakrantėse plyti dirbami laukai. 1967 m. ežeras paskelbtas ornitologiniu draustiniu.

Prie Arimaičių ežero įsikūrusios gyvenvietės: Arimaičiai, Paežeriai, Kurkliai, Sedūnai. Rytine pakrante eina kelias . Pietinėje pakrantėje yra paplūdimys.

## Istorija
1972 m. patvenkus Ežerėlės aukštupį pakilo vandens lygis, pirminis Arimaičių ežeras (43,5 ha) susijungė su Žirnio (Paežerių) ežeru (7,2 ha). 

2019 m. siekiant apsaugoti ežerą nuo plintančių vandens augalų buvo įleista 1500 bal­tų­jų amū­rų.

## Šaltiniai
Paršežeris

**Paršežeris** – ežeras vakarų Lietuvoje, Šilalės rajone, Varnių regioniniame parke, apie 3,5 km į šiaurės rytus nuo Laukuvos. Paršežeris yra didžiausias natūralios kilmės vandens telkinys Tauragės apskrityje. Telkšo netaisyklingo pavidalo ledo lūstavietės duburyje. Ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus 2 km, plotis iki 1,3 km. Altitudė 157,6 m. Dubens šlaitai su terasomis, krantai žemi, daugiausia pelkėti. Iš pietų Paršežerį juosia ~ 150 ha Ežero žemapelkė, o iš šiaurės – ~ 90 ha Požerės aukštapelkė.

Į Paršežerį rytuose įteka Gaulė (Raudis), o šiaurėje su Lūksto ežeru jungia Sietuvų upė (Virvytės baseinas). Ežero pratakumas 220 % per metus. Šalia ežero rytuose įsikūrusi Požerė, Strazdaliai, vakaruose – Burbiškiai. Netoli ežero šiaurvakarinio kranto stūkso Burbiškių piliakalnis. Pietrytiniame krante yra įkurta stovyklavietė, paplūdimys, žaidimų aikštelės, įrengtas pažintinis takas. Kiek atokiau į rytus eina kelias .

## Liaudies etimologija

Pasakojama, kad kadaise netoliese gyvenę žmonės pamatę didžiulį paršą, kuris be perstojo knisęs daubą. Kniso kniso, o kitą dieną jau ežerėlis telkšąs. Tikima, kad būtent dėl šios legendos ežeras ir gavo Paršežerio vardą. Be to, žvelgiant iš paukščio skrydžio, šiaurinė ežero dalis išties primena paršo galvą.

## Šaltiniai
Paežeriai (Šeimena)

**Paežeriai** (arba ***Paežeriai II***) – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Vilkaviškio, kiek į rytus nuo Alvito, Paežerių ežero pietvakarinėje pakrantėje. Seniūnaitijos centras. Pietiniu pakraščiu eina plentas . Yra buvusio dvaro sodyba (įsikūręs krašto muziejus, Sūduvos regioninis kultūros centras) ir parkas (gamtos paminklas), koplyčia, mokykla-darželis „Ežerėlis“, biblioteka.

## Istorija

Sovietmečiu kaime veikė Vilkaviškio melioracijos statybos valdyba, veikė mechaninės dirbtuvės, pradinė mokykla (įkurta 1923 m.).

## Gyventojai

## Šaltiniai
Paežeriai (Pilviškiai)

**Paežeriai** – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 6 km į pietvakarius nuo Pilviškių, 1 km į vakarus nuo krašto kelio . Per kaimą eina kelias . Seniūnaitijos centras. Yra Paežerių pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-70009), Paežerių koplyčia. Pietiniame kaimo pakraštyje telkšo Paežerių ežeras. Paežeriuose nuo 2006 m. auga Lietuvos tūkstantmečio miškas. Alvyra Taujinskienė savo 6 ha žemės plote iš pasodintų medžių suformavo skaičių „1000“ ir Gediminaičių stulpus, kurie gerai apžvelgiami iš paukščio skrydžio.

## Istorija
Paežeriuose buvo valsčiaus raštinė ir mokykla.

|}

## Gyventojai
Pirmojo visuotinio 1923 m. gyventojų surašymo metu, prie 194 kaimo gyventojų buvo dar *atskirai* įrašyti 7 raštinės tarnautojai ir 5 mokytojai – iš viso 206 gyventojai 39 sodybose.

### Žymūs žmonės
* Prie ežero yra Vinco Kudirkos (1858–1899), gimusio Paežeriuose, memorialinis muziejus-klėtelė. Sodyboje pastatytas paminklinis akmuo su bareljefu (skulptorius Vladas Pleškūnas).
* Paežeriuose gimė Lietuvos veterinarijos gydytojas bakteriologas, veterinarijos profesorius Justas Kuncaitis (1910–1983).
* Kaime perlaidotas JAV lietuvių veikėjas, publicistas Antanas Petrika (1891–1974).
* Paežeriuose gimė rašytojas, teisėtyrininkas, profesorius, pirmasis Vyriausiojo Tribunolo pirmininkas Antanas Kriščiukaitis- Aišbė. Gimtinėje pastatytas jam skirtas stogastulpis (tautodailininkas Leonas Juozonis).

## Galerija

Paežerių koplyčia (Pilviškiai).JPG|Paežerių šv. Antano koplyčia
Paežeriai (Pilviškiai).JPG|Paežeriai
Paežerių pagr. mok (Pilviškiai).JPG|Paštas, Paežerių pagrindinė mokykla
Paežerių kapinės (Pilviškiai).JPG|Kapinės
Paežeriai (Pilviškiai). V. Kudirkos sodyboje.JPG|V. Kudirkos sodyboje
Lietuvos himno autoriaus V.Kudirkos gimtinė - panoramio.jpg|V. Kudirkos sodyboje
Rodyklė į Antano Kriščiukaičio Aišbės gimtinę.JPG|Rodyklė į A. Kriščiukaičio gimtinę


## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
* Vinco Kudirkos klėtelė
Biržulis

**Biržulis** – ežeras vakarų Lietuvoje, Telšių rajone, apie 4 km į šiaurės rytus nuo Varnių, Varnių regioniniame parke, Biržulio botaninio–zoologinio draustinio teritorijoje.

Ilgis šiaurės – pietų kryptimi 3,6 km, plotis iki 1,3 km. Ežeras yra reliktas didžiausio, kada nors Žemaitijoje telkšojusio ežero. Prieš 13 000 metų jo plotas buvęs ~5000 ha, prieš 4000 metų – 2000 ha. Baseino plotas – 19020 ha, paviršiaus altitudė 150,3 metro. 1967 metais buvo patvenktas; pratakumas 6467 % per metus.

Ežero kranto linija (ilgis 10,5&nbsp;km) vingiuota, gausu užutėkių. Krantai, ypač vakaruose, pelkėti, ten driekiasi plynaraisčiai (Degėsių pelkė, Vaivorynės pelkė, užimančios ~ 900 ha plotą), tik rytuose yra sausesnio kranto prieigų, kur veši pievos. Krantą sudaro 4 terasos, kurių plotis atitinkamai 0,5–1 m, 2–3 m, 5–7 m ir 8–10 m. Biržulio dugnas padengtas sapropelingu moliu, vakarinėse ir šiaurinėse įlankose susikaupęs dumblas ir molingas sapropelis, o palei rytinį krantą yra smėlio. Ežeras yra lyninio tipo.

Vakaruose iš Lūksto ežero atiteka Varnelė (jos debitas >1 m³/s), pietuose įteka Nakačia (vidutinis debitas žiotyse 0,96 m³/s). Ežero šiaurėje išteka Ventos intakas Virvytė (vidutinis debitas ties Tryškiais 9,48 m3/s). Upės ištakose pastatytas Biržulio sąsmaukos tiltas. Rytiniame ežero dubens šlaite trykšta požeminio vandens šaltiniai (>1 m³/s). Vasarą ežero vanduo drumzlinas dėl molio ir fitoplanktono dalelių. Biržulis yra eutrofinio tipo ežeras, jo dugne ir pakrantėse gausu augalijos.

Biržulio pakrantės gyvenamos nuo mezolito laikotarpio. Aplinkinėse pelkėse rasta virš 40 akmens amžiaus stovyklų (Biržulio stovyklavietės). Dabar palei rytinį krantą įsikūrusios Pavandenės, Pabiržulio, Paežerio, Šakalinės gyvenvietės. Po 1954 m. įvykdytos melioracijos ežero vandens lygis nuslūgo 1,5 m, plotas sumažėjo ~600 ha.

## Šaltiniai
Alvitas

**Alvitas** – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, pusiaukelėje tarp Vilkaviškio ir Virbalio (po 7 km nuo abiejų miestų), prie plento . Seniūnaitijos centras. Stovi nauja Alvito šv. Onos bažnyčia (pašventinta 2020 m.), biblioteka, bendruomenės namai. Išlikęs buvusios spirito varyklos pastatų kompleksas. Alvito paštas (LT-70057) ir Alvito pagrindinė mokykla įsikūrusi į rytus nuo Alvito esančiuose Maldėnuose. Alvito geležinkelio stotelė yra už 4 km į šiaurės vakarus, Jonaičiuose.

Kaime telkšo Alvito ežeras, teka Širvintos upė, piečiau Alvito į ją įteka Brideikis.

## Etimologija

XVII a. minimas kaimas vardu ***Paširvintys***, taip vadintas iki XVII a. pabaigos. Dabartinis Alvito vardas – vandenvardinis vietovardis, kilęs nuo šalia telkšančio bendravardžio ežero. Be to, istoriniai dokumentai byloja, kad dvaras vienu metu priklausęs vokiečiui *Halwitui*.

## Istorija

Paširvinčio dvarą nuo 1561 m. valdė karalienė Bona Sforca. Alvitas minimas 1590 m. Lietuvos Metrikoje ir priklausė Paširvinčio dvarui. 1615 m. pastatyta medinė, 1824 m. – mūrinė bažnyčia. 1650 m. minimas miestelis, didelės seniūnijos centras. 1685 m. pastatyta parapinė mokykla, nuo 1945 m. pradinė, nuo 1949 m. septynmetė, aštuonmetė, devynmetė, nuo 1993 m. pagrindinė.

1688 m. miesteliui suteikta turgaus ir prekymečių privilegija. XVIII a. 2-ojoje pusėje šalia Alvito kaimo Alytaus ekonomijos valdytojas Antanas Tyzenhauzas įkūrė dvarą. 1824 m. pastatyta mūrinė bažnyčia, per I pasaulinį karą apgriauta, 1944 m. susprogdinta. Spaudos draudimo laikais Alvite ir apylinkėse buvo platinamos lietuviškos knygos, laikraščiai, mokomi vaikai. Apie 1880 m. susikūrė lietuvių choras. XIX a. prie dvaro įsteigta plytinė, spirito varykla, žemės ūkio padargų gamyklėlė, per I pasaulinį karą sugriauta, 1918 m. atstatyta. XIX a. pabaigoje Alvitas buvo kaimas ir palivarkas Vilkaviškio apskrityje, valsčiaus centras.

1930 m. pastatyta pieninė. II pasaulinio karo metu sudegė mokykla. Sovietmečiu buvo kolūkio centrinė gyvenvietė. Alvito 1918–1920 m. Lietuvos kariuomenės savanoriams atminti savanorio kapitono V. Tarasonio iniciatyva iš visuomenės surinktų lėšų buvo pastatytas paminklas ir skirtas žemės plotas savanorių laidojimui, kur palaidota 15 Alvito krašto didvyrių.

2007 m. patvirtintas Alvito herbas.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Alvito pradinę mokyklą lankė poetai Salomėja Nėris (1904–1945) ir Kazys Bradūnas (1917–2009), gimę Alvito valsčiaus Kiršų kaime. Alvito kapinėse palaidotas poetės tėvas Simonas Bačinskas ir sūnus Saulius Bučas.
* Alvite gimė ekonomistas, žurnalistas, redaktorius Kazys Kemežys (1901–1981).

## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
* Alvitas.lt (bendruomenės svetainė)
* Alvito žemėlapiai
Ilgis (Plungės r.)

**Ilgis** – ežeras vakarų Lietuvoje, Plungės rajone, apie 3 km į pietus nuo Platelių, 0,6 km į pietus nuo Platelių ežero, Žemaitijos nacionaliniame parke. Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 2 km, plotis iki 1 km. Altitudė 147,6 m. Gylis siekia 5,1 m. Ežeras telkšo rininiame duburyje. Kranto linija labai vingiuota (ilgis 6,94&nbsp;km), šiaurėje yra nemaža įlanka. Yra dvi salos (po 0,05 ha). Ilgio ežero salos – valstybės saugomas hidrografinis gamtos paveldo objektas. Krantai daugiausia statūs, tik šiaurėje pelkėti. Aplinkui auga spygliuočių miškai (Grigaičių, Stirbaitinės, Beržoro miškai). Netoliese telkšo Beržoro, Žiedelio ežerai, Platelių ežero dalis Laumalenka. Pietryčiuose išteka Babrungo intakas Ilgės.

Į pietryčius nuo Ilgio ežero įsikūręs Grigaičių kaimas, kaimo turizmo sodyba.

## Šaltiniai
Šyliai

**Šyliai** – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 22 km į pietryčius nuo Šilutės, 4,5 km į vakarus nuo Gardamo. Keliai į Gardamą, Švėkšną, Pajūralį, Vainutą ir Žemaičių Naumiestį. Per Šylius teka Šustis (Šyšos deš. intakas), pietryčiuose – Šylių tvenkinys. Ribojasi su Gardamu, Juškaičiais, Girininkais, Makiais ir Brokoriais. Seniūnaitijos centras. Veikia Šylių pagrindinė mokykla, biblioteka-filialas, bendruomenės namai, parduotuvė. Archeologiniai paminklai: Šylių piliakalnis (Šusties kairiajame krante), kapinynas (Maro kapai). Kaimo apylinkėse rastas laivinis kovos kirvis.

## Istorija

Apie 1 km į vakarus nuo Šylių, Šusties ir Pilaičio santakoje, stovi upelių apardytas Šylių (Brokorių) piliakalnis, kuris iš pietinės pusės atskirtas groviu ir 2,5 m aukščio pylimu. Žmonės kasinėdami piliakalnį rasdavo anglių. XX a. pr. 6-ajame piliakalnyje žvalgomuosius tyrinėjimus atliko lenkų archeologas Liudvikas Kšivickis.

XVII a. minimas Šylių miestelis, kuris 1660 m. gavo privilegiją savivaldai ir teisę turgui rengti.

1905–1953 m. veikė pradinė mokykla, nuo 1953–1962 m. – septynmetė, nuo 1962–1986 m. aštuonmetė, nuo 1986–1998 m. devynmetė, nuo 1998–2003 m. dešimtmetė, nuo 2003 m. – pagrindinė. 1949 m. įkurta biblioteka.

1950–1973 m. Šyliai buvo Šylių apylinkės centras, iki 1991 m. – „Šylių“ tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė. 1999 m. įkurtas vienas iš šešių Lietuvoje esančių amžių variacijos tyrimo punktų, skirtų tiksliais periodiniais matavimais tirti geomagnetinio lauko pokytį.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Šyliuose gimė žurnalistas teisininkas Stasys Gečas.
* Šyliuose 1923 m. sausio 20 d. gimė chemikas technologas, habilituotas fizinių mokslų daktaras Juozas Ciparis.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Elmantas Meilus. Žemaitijos kunigaikštystės miesteliai XVII a. II pusėje – XVIII a. Vilnius.1997.
* Šilutės kraštas. Enciklopedinis žodynas. Šilutė, 2000.
Ramučiai

**Ramučiai** (anksčiau ***Davalgonys***) – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, pakeliui iš Kauno į Karmėlavą, į rytus nuo kelio , prie Zversos upelio. Netoli į rytus yra Kauno oro uostas, į pietus – Kauno laisvoji ekonominė zona ir automagistralė .

Kaime yra Ramučių pradinė mokykla (Karmėlavos gimnazijos skyrius), biblioteka (nuo 1948 m.), kultūros centras. Šiaurės rytiniame pakraštyje telkšo Ramučių tvenkinys.

Miškelyje ties Parko gatvės ir kelio A6 sankirta stovi vietinės reikšmės istorijos paminklas – Trijų kryžių stogastulpis (1915 m.), skirtas Pirmojo pasaulinio karo aukų atminimui. Yra Pirmojo pasaulinio karo kapinės Ramučiuose.

## Istorija

Ankstesnis Ramučių pavadinimas – Davalgonys (Davalgoniai). Šiuo pavadinimu gyvenvietė žinoma nuo XVI a., kuomet dar 1567 m.
Lietuvos Metrikoje buvo paminėti šlėktos Davalgos (*Dawalgowicze*), kilę iš Taulvilavos, esančios Karmėlavos parapijoje. Šių garsių bajorų vardu pavadinta gyvenvietė įgavo Davalgonių pavadinimą.

Gyvenvietė ėmė kurtis 3-ojo dešimtmečio pradžioje, pradėjus vykdyti žemės reformą. Tuomet buvusio Davalgonių dvaro žemė buvo padalinta kariams savanoriams bei dvaro darbininkams. Ramučiais pavadinta gyvenvietė plėtėsi į vakarus nuo buvusio dvaro.

1927 m. Davalgonių dvarą gavo Lietuvos kariuomenės vadas generolas Silvestras Žukauskas. Jis dvare apsigyveno išėjęs į atsargą, o 1937 m. čia mirė. Sovietmečiu Davalgonių dvaro pastatą užėmė S. Nėries kolūkio kontora. Tuomet pastatas neatpažįstamai pakeistas. Ramučiai buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.

## Gyventojai

## Sportas

* Gyvenvietėje žaidžia FK Ramučiai futbolo klubas
* Krepšinio komanda KK „Aremilta“

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Žinomi neišlikę dvarai. Davalgonių dvaras
Lūkstas

**Lūkstas** – ežeras Žemaitijoje, Telšių rajono teritorijoje, 2 km į pietvakarius nuo Varnių, Varnių regioniniame parke. Tai antrasis pagal dydį Žemaitijos ežeras, unikalus tuo, kad jame randama gintaro.

Lūksto dubuo susidaręs buvusio ledo luisto vietoje. Kranto linijos ilgis 20,5 km. Šiaurės vakarų krantas statokas, šiaurės rytų (Debesnų pelkė) ir pietinis krantai pelkėti. Ežero pakrantėse daugiausia auga miškeliai. Įteka Sietuvos, Gardena, Domantas, Ungurys ir dar trys upeliai. Iš ežero išteka Varnelė; ežeras priklauso Ventos baseinui. Baseino plotas 76,3 km². Ežero pratakumas 77%. Šiaurės vakarų krante atabradas smėlingas, kitur apaugęs žoline augalija.

Plotas 991 ha. Ilgis iš šiaurės į pietus 6,15 km, didžiausias plotis 3,45 km. Paviršiaus altitudė 154,7 m. Didžiausias gylis 7 m, vidutinis gylis 3,6 m. 

## Reikšmė

Prie ežero yra Mažojo Palūksčio akmens amžiaus gyvenvietė, Mažojo Palūksčio alkavietė. Tarp Lūksto ir Paršežerio yra Sietuvos kūlgrinda. Ledynų sąnašose rasta gintaro (vad. Palūksčio gintaringasis krantas). Prie Lūksto esančios gyvenvietės: Graužai, Unguriai, Jonikaičiai, Kulšiškiai, Mažasis Palūkstis, Didysis Palūkstis. Rytine pakrante eina kelias , šiaurvakarine – .

Šiaurės vakarų krantas – Varnių poilsiavietė. Joje kasmet vyksta tarptautiniai festivaliai „Bliuzo naktys“ ir „Kilkim žaibu“.

## Šaltiniai
Mastis

:: *Apie Telšių futbolo klubą žr. [[FK Mastis Telšiai]]*.

**Mastis** – ežeras vakarų Lietuvoje, Telšių rajone, Telšių pietinėje dalyje.

Ilgis šiaurės – pietų kryptimi 3,5 km, plotis iki 1,5 km. Altitudė 125,2 m. Gylis siekia 5,3 m. Yra 2 salos: 1,83 ha sala šiaurinėje ežero dalyje netoli kranto (su įrengta poilsio zona), šiaurėje ir pietuose tilteliais sujungta su krantu, ir 1,93 ha krūmais apaugusi sala pietinėje dalyje. Ežeras susidarė buvusio ledo luisto vietoje. Vakarinėje ežero dalyje įteka Durbino upelis, o rytinėje išteka – Mastupis (Pateklos intakas, Ventos upė baseinas). Šiaurinėje pakrantėje įrengta Telšių miesto poilsio ir laisvalaikio zona su paplūdimiu, prieplauka, dviračių ir pėsčiųjų takais, parku, vaikų žaidimo aikštelėmis, skulptūrų parku.

Krantai žemi, daug kur pelkėti. Aukščiausias šiaurinis krantas. Ežero dugnas lėkštas, dumblingas.

Prie ežero įsikūrę Paežerės, Judrėnų, Želvaičių kaimai.

Ežerėvardis bandomas sieti su žodžiu *mastas*, reiškiančiu „vienas tinklo užvilkimas, tysis, valksmas“, ir  – „valksmas, valkšna“.

## Šaltiniai
Stervas

**Stervas** – ežeras vakarų Lietuvoje, Telšių rajone, apie 4 km į šiaurę nuo Varnių, Varnių regioniniame parke, Stervo gamtiniame rezervate. Ilgis rytų–vakarų kryptimi 1,8 km, plotis iki 1,05 km. Altitudė 152,2 m. Ežeras seklus, gylis tesiekia 2 m. Yra 0,12 ha sala. Dubuo susidarė ledo lūstavietėje. Krantai žemi, supelkėję, apyežerė pelkėta (vakaruose slūgso miškais apaugusios Utėlės ir Stervo pelkės, šiaurėje – Degėsių pelkė). Rytinėje ir pietinėje pakrantėse auga miškeliai, vietomis plyti pievos.

Rytuose iš Stervo į Virvytę išteka Sengovija (Govija). Ežero pratakumas 188 % per metus. Ištekėjimo vietoje 1965 m. įrengti hidrotechniniai įrenginiai: supiltas 700 m ilgio pylimas ir pastatytas vandens lygio reguliatorius.

Ežeras yra lyninio tipo, sugaunama karšių.

Stervas patenka į Biržulio–Stervo ornitologinį draustinį. Rytiniame krante, Pabiržulio archeologiniame draustinyje rasta archeologinių (mezolito, neolito) gyvenviečių. Greta ežero buvo įsikūręs Pastervio kaimas.

## Etimologija

Ežerėvardis, matyt, kilęs iš šaknies *serv-, sarv-*, su intarpiniu priebalsiu *t*. Šaknis sietina su sruvėjimu, srautu, srovenimu.

## Šaltiniai
Germantas

**Germantas** – ežeras vakarų Lietuvoje, Telšių rajone, apie 6 km į vakarus nuo Telšių.

Ilgis iš vakarų į rytus 1,9 km, plotis iki 1,55 km. Altitudė 159,8 m. Giliausia vieta siekia 5,8 m.  Kranto linija (jos ilgis 7,1 km) labai vingiuota nemažai įlankų. Rytuose ir pietuose krantai aukšti (iki 10 m), su terasomis, šiauriniai ir vakariniai krantai žemesni, vietomis supelkėję. Ežerą supa Lieplaukės miškai. Yra dvi nedidelės salelės. Atabradas padengtas smėliu (iki 1 m gylio), pelkėtuose krantuose – durpėmis. 1–2 m gylio atabrado ruože būdinga gėlavandenė klintis. Auga negausios nendrės, dumbliai. Ežero dugnas padengtas dumblingu sapropeliu ir dumblu. Į Germantą iš Gelžio ežero įteka Gelžupis, pietuose išteka Lušinės intakas Germantupis (Gėrupis), o vakaruose išteka Stujų upalis (Lušinės intakas, Ventos upės baseinas).

Aplink Germantą įsikūrę Pagermančio, Kuodžių kaimai. Populiari telšiškių poilsio vieta: rytiniame krante yra įrengti 2 paplūdimiai, pasodintas Lietuvos tūkstantmečio ąžuolynas, prieina kelias Nr.4615 (privažiuojamasis kelias prie Germanto ežero nuo kelio Telšiai–Alsėdžiai–Barstyčiai–Skuodas). 1960 m. ežeras su apylinkėmis paskelbtas Germanto kraštovaizdžio draustiniu.

## Šaltiniai
Draudeniai

**Draudeniai** – kaimas Tauragės rajono savivaldybės vakaruose, šalia kelio . Vakariniame kaimo pakraštyje telkšo Draudenių ežeras, pietiniame prateka Jūros intakas Ežeruona. Seniūnaitijos centras.

## Istorija

Kaimas, vadintas ***Ariškėnais***, žinomas iš XIV a. kryžiuočių kronikų. Pro Ariškėnus ėjo vienas svarbiausių kryžiuočių kelių į Žemaitiją. Dabartinio kaimo laukuose, prie Draudenių ežero ir Ežeruonos, stovėjo pilis, kurią kryžiuočiai 1378 m. nugriovė.

Ariškėnai minimi ir 1561–1562 m. dvarų inventoriuose kaip *Oriskiany*, vėliau *Oryskianskoe voitovstvo* su kaimų prie ežero (iš viso vaitijai priklausė 10 kaimų). Kaimas minimas ir Jurbarko, ir Karšuvos valsčių inventoriuose . 1910 m. kaimas išskirstytas į vienkiemius.

## Gyventojai

## Šaltiniai