open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Parati

**Parati** () – miestas ir savivaldybė Brazilijoje, Rio de Žaneiro valstijoje, 160 km į vakarus nuo Rio de Žaneiro, Atlanto vandenyno pakrantėje („Žaliajame krante“). Miestą juosia iki 1300 m aukščio iškylantys kalnai (Sera do Maras), dengiami atogrąžų miškų. Yra uostas, nedidelis oro uostas, keliai į Angra dos Reisą, Kuniją, Ubatubą. Verčiamasi turizmu, žvejyba, žemės ūkiu (bananai, manijokai, cukranendrės).

Parati mieste likęs kolonijinis (XVIII–XIX a.) architektūros paveldas: 4 barokinės bažnyčios ir keletas koplyčių (Švč. Rožinio Dievo Motinos ir Šv. Benedikto, 1725 m.; Švč. Paguodos Dievo Motinos 1873 m., Šv. Ritos ir Švč. Marijos Liūdinčiųjų Globėjos koplyčios), gynybinis fortas (1703 m.), Patitibos fortas (XVIII a. pr.), kiti pastatai, akmenų grindiniu grįstos gatvės. Kita Parati ypatybė – jūros potvynio metu užliejamos gatvės. Kartą per mėnesį, esant pilnačiai, jūra labiausiai priartėja prie miesto, ir per potvynį vanduo per bangolaužio angas patenka į gatves. Vandens lygis pasiekia 15–25 cm.

Mieste veikia kultūros namai (nuo 2004 m.), vyksta kasmetiniai džiazo bei literatūros festivaliai. Apylinkėse yra keletas saugomų gamtos teritorijų (Sera da Bokainos nacionalinis parkas ir kt.).

## Istorija

Parati įkurtas portugalų 1667 m. Miesto pavadinimas tupių kalbomis reiškia „žuvų upė“. XVII a. pab. – XVIII a. Parati suklestėjo kaip uostas, pro kurį iš Minas Žeraiso kasyklų į Portugaliją buvo gabenamas auksas. Taip pat pro uostą buvo išvežama žemės ūkio produkcija, o įvežami vergai. Įrengta gynybinių įtvirtinimų sistema. Vėliau eksportui pradėtas naudoti saugesnis nuo piratų Rio de Žaneiro uostas. XIX a. kurį laiką pro Parati uostą gabenta kava, vėliau – kašasa (braziliškas romas).

2019 m. Parati, kartu su Grandės sala, įtrauktas į pasaulio paveldo sąrašą.


Igreja_Nossa_Senhora_dos_Remédios,_ou_da_Matriz,_padroeira_da_cidade_de_Paraty.jpg|Švč. Paguodos Dievo Motinos bažnyčia
At_Paraty_2019_19.jpg|Parati gatvelė
Road_from_Cunha_to_Paraty_2018_08.jpg|Miesto reginys nuo aplinkinių kalnų
Museu_de_Arte_Sacra_de_Paraty_(8365533876).jpg|Šv. Ritos bažnyčia (dabar – religinio meno muziejus)


## Šaltiniai
Drugių monarchų biosferos rezervatas

**Drugių monarchų biosferos rezervatas** () – saugoma gamtos teritorija Meksikoje, ties Mičoakano ir Meksiko valstijų siena, ~100 km į šiaurės vakarus nuo Meksiko. Įsteigtas 1980 m. Nuo 2008 m. – pasaulio paveldo objektas. Rezervatą sudaro daug smulkių saugomų teritorijų, priklausančių valstybei, privatiems savininkams ir indėnų bendruomenėms.

Rezervatas apima Rytų Siera Madrės kalnų teritoriją, apaugusią daugiausia pušynais ir ąžuolynais. Rezervatas įsteigtas siekiant apsaugoti drugių monarchų (*Danaus plexippus*) žiemavietes. Monarchai yra migruojantys drugiai – vasaromis jie gyvena JAV, Kanados teritorijose, o žiemos laikotarpiui migruoja į pietus. Rytų Siera Madrėje yra pagrindinės jų žiemavietės. Nuo spalio iki kovo drugiai didžiulėmis kolonijomis laikosi ant medžių. Tokiuose būriuose jie palaiko kūno šilumą. Apskaičiuota, kad čia žiemoja virš milijardo drugių. Aptikta 14 stambesnių drugių kolonijų.

Rezervate taip pat saugomos kitos augalų ir gyvūnų rūšys: baltauodegiai elniai, kojotai, ilgauodegės žebenkštys, pilkosios lapės, virgininiai apuokai, įvairios kolibrių rūšys.

Rezervate ir aplink jį įsikūrę indėnų otomių ir masahvų kaimai.


Monarc Butterfly Reserve11, Michoacan, Mexico.JPG|Drugiai monarchai rezervate
Ocampo 08.jpg|Rezervato miškai prie Okampo
Santuario-de-la-mariposa-monarca15.jpg|Turistinis centras
Monarch butterfly rush.jpg|Drugių būriai


## Šaltiniai
Tehuakano–Kuikatlano biosferos rezervatas

**Tehuakano–Kuikatlano biosferos rezervatas** () – saugoma gamtos teritorija pietryčių Meksikoje, Oachakos ir Pueblos valstijose. Įsteigtas 2012 m., nuo 2018 m. – pasaulio paveldo objektas.

Biosferos rezervatas apima Pietų Siera Madrės kalnų kraštovaizdžius, Tehuakano slėnį, Papaloapano aukštupio baseiną. Į rezervatą patenka keli, kanjonų suskaidyti masyvai – Mištekų kalnai, Masatekų kalnai, Chuareso kalnai ir Songolikos kalnai. Šiame krašte būdingas gana sausringas klimatas, o aukštikalnes dažnai dengia migla. Dėl tokių gamtinių sąlygų labiausiai paplitusi kserofitinė augalija, vietomis yra rūko miškų, ąžuolynų, pušynų.

Tehuakano–Kuikatlano biosferos rezervatas pasižymi didele bioįvairove ir endeminių rūšių gausa. Čia auga 55 kaktusų rūšys, didelė pušų, agavų, akacijų, mimozų įvairovė. Iš apie 3000 induotinių augalų rūšių, ~10 % yra endeminės. Vietomis veši didžiuliai kaktusų sąžalynai (>1800 vnt./ha). Teritorijoje aptiktos 102 žinduolių, 28 varliagyvių, 83 roplių, 14 žuvų, 338 paukščių rūšys. Tarp svarbesnių saugomų gyvūnų yra puma, ocelotas, jaguarundis, baltauodegis elnias, kojotas, meksikinis skunsas, pilkoji lapė, baltanosis koatis, ilgauodegė ūdra, žalioji ara, žalioji iguana, juodoji iguana ir kt.

Be gamtos paveldo, rezervate saugomas senovinių drėkinimo sistemų (kanalų, šulinių, akvedukų) paveldas, archeologinėmis vietovėmis, kurių radiniai leidžia atsekti augalų kultūrinimo, keramikos, druskos gavybos eigą.


Paisaje en Texcala, Puebla, México.JPG|Kraštovaizdis Tekskalos apylinkėse
Flora de la Reserva de la Biosfera Tehuacan-Cuicatlan..jpg|Kaktusai
Tepelmeme Villa de Morelos, Oax., Mexico - panoramio.jpg|Kalnų reginiai


## Šaltiniai
Temblekės akvedukas

**Temblekės akvedukas** arba ***Tėvo Temblekės akvedukas*** () – akvedukas, esantis Meksikoje, Hidalgo ir Meksiko valstijose, tęsiasi 45 km (nuo Sempoalos iki Otumbos). Pavadintas pranciškonų vienuolio Fransisko de Temblekės garbei.

Akvedukas įrengtas tarp 1553 ir 1570 m. Jis prasideda Tekachetės ugnikalnio pašlaitėje, netoli Sempoalos ir tęsiasi 45 km iki Otumbos. Didžiuma akveduko įrengta žemės paviršiuje, bet vietomis įrengtos požeminės šachtos bei antžeminės arkados, kertančios slėnius. Tokių arkadų yra trys – jos sudarytos atitinkamai iš 46, 13 ir 67 arkų. Pastaroji arkada, kertanti Papalotės upę, yra aukščiausia (iki 38,75 m aukščio). Temblekės vandens sistemą taip pat sudaro vandens saugyklos, nutekamieji kanalai. Vandens sistemos statybas organizavo pranciškonai, o statė vietiniai indėnai ir metisai. Akvedukas gerai išlikęs iki šių laikų, o viena jo dalis tebenaudojama pagal paskirtį.

2015 m. Temblekės akvedukas kaip išskirtinis romėniškos ir Mezoamerikos vandens reguliavimo tradicijų vaisius įtrauktas į pasaulio paveldo sąrašą.


Aerial view of Los Arcos-36357.jpg|Viena iš arkadų
OldWaterStation3.JPG|Otumbos vandens stoties liekanos
Acueducto del Padre tembleque.JPG|Tepejahualko arkada


## Šaltiniai
Zaterlandas

**Zaterlandas** () – miestas Vokietijoje, Žemutinėje Saksonijoje, Klopenburgo apskrityje. Miestas įsikūręs tarp Liero, Klopenburgo ir Oldenburgo miestų. Mieste gyvena Zaterlando fryzų etninė grupė, kuri be vokiečių kalbos šneka Zaterlando fryzų kalba.

Zaterlando savivaldybė susikūrė 1974 m., susijungus Štriuklingeno, Ramsloho, Zėdelsbergo ir Šarelio savivaldybėms.

2019 m. duomenimis, mieste gyvena 13 701 gyventojas.

## Istorija

Viduramžiais Zaterlandas buvo smėlėtas regionas, užimantis maždaug 15 km ilgio ir 1-4 km pločio plotą, apsuptą pelkėmis. X-XIII a. jame apsigyveno fryzai, atkeliavę čia iš Rytų Fryzijos. Kadangi vietos gyventojai buvo gana izoliuoti nuo kitų regiono gyventojų, Zaterlande išsivystė savita rytų fryzų kalba – Zaterlando fryzų kalba, kuria mieste šnekama ir šiandien. Zaterlando fryzai () yra mažiausia federalinės vyriausybės pripažinta mažuma.

## Žymios vietos
Zaterlando savivaldybės teritorijoje yra labai žemo dažnio siųstuvas *DHO38* – didelis labai žemo dažnio Vokietijos karinio laivyno siųstuvas, skirtas siųsti komandas šalies povandeniniams laivams.

## Šaltiniai
Walter Thurnherr

**Valteris Turnheras** (, g. 1963 m. liepos 11 d.) – šveicarų politikas, 2016–2023 m. ėjęs Šveicarijos Konfederacijos kanclerio pareigas. Nors kanclerio pozicija tradiciškai yra nepartinė, jis buvo išrinktas kaip Krikščionių demokratų liaudies partijos narys. 2021 m., kai ji susijungė su Konservatorių demokratų partija ir suformavo Centro partiją, V. Turnheras prisijungė prie naujosios partijos.

2023 m. rugpjūčio 16 d. jis paskelbė, kad savo pareigas paliks 2023 m. pabaigoje.

## Biografija
Valteris Turnheras gimė Mūryje, Šveicarijoje. Baigė fiziko specialybę Šveicarijos federaliniame technologijos institute Ciuriche. 1989 m. jis prisijungė prie Šveicarijos diplomatinio korpuso. 2002 m. V. Turnheras buvo paskirtas Šveicarijos federalinio užsienio reikalų departamento ministro Jozefo Daiso štabo viršininku. 2003 m. jis buvo paskirtas Federalinio ekonomikos, švietimo ir tyrimų departamento ministro Paskalio Kušpeno, o vėliau Jozefo Daiso ir galiausiai Doris Loithard štabo viršininku. Kai 2011 m. D. Loithard tapo Federalinio aplinkos, transporto, energetikos ir ryšių departamento ministre, V. Turnheras buvo paskirtas jos štabo viršininku.

### Konfederacijos kancleris
2015 m. gruodžio 9 d. V. Turnheras kandidatavo į Šveicarijos Konfederacijos kanclerio postą. Jis buvo pirmasis kandidatas per devyniasdešimt metų, neturėjęs nė vieno oponento. Kanclerį renka Šveicarijos Konfederacijos Federalinis Susirinkimas. V. Turnheras surinko 230 balsų (iš 234 galimų). Pareigas jis pradėjo eiti 2016 m. sausio 1 d. 2019 m. gruodžio 11 d. jis buvo perrinktas, surinkęs 219 balsų iš 224.

2023 m. interviu V. Turnheras paragino Šveicariją labiau įsitraukti į tarptautinius reikalus.

## Šaltiniai

|-
LSK (moterys)

**Lilestriomo „Lillestrøm “** arba kitaip **Lilestriomo LSK** – Norvegijos futbolo klubas iš Lilestriomo, rungtyniavusią moterų futbolo varžybose. 

## Stadionas
Namų rungtynes žaidžia LSK halėje (manieže); šis stadionas talpina 1,5 tūkst. žiūrovų. 500 vietų yra sėdimos.

## Istorija
LSK moterų ekipa buvo suburta 1989 m. spalio 10 d., kai susijungė Setskog IF ir Høland IL. Naujasis klubas vadinosi Setskog/Høland FK. Namų rungtynes žaidė AHF-banen stadione, kuris yra *Bjørkelangen* gyvenvietėje.

Prieš 2001 m. sezoną ekipa persikėlė į Striomeną ir pasikeitė pavadinimą. Tuo metu vadinosi **Team Strømmen** (Striomeno komanda).

Nuo 2009 m. sezono ekipa tapo Lillestrøm SK dalimi. Vėl pakito pavadinimas. Nuo tada žinomos kaip **Lillestrøm SK** arba **LSK Kvinner**.

2012 m. pirmą kartą tapo Toppserien čempionėmis, kai nugalėtojo elito divizione. 2012 m. liko antroje vietoje, o 2013 m. vėl tapo čempionėmis. Po šio triumfo dar penkis kartus pavyko apginti titulą. 2019 m. septintą kartą klubo istorijoje tapo čempionėmis. Buvo UEFA moterų čempionų lygos dalyvėmis. 2018–2019 m. sezone pateko į šio turnyro ketvitfinalį.

2020 m. Toppserien pradžia buvo atidėta dėl pandemijos. Kai sprendėsi, kuri komanda vyks į turnyrą, tapo aišku, kad tuo metu pirmavusi „Vålerenga IF“ ekipa atstovaus Norvegiją čempionų lygoje. **LSK** buvo ketvirtoje, penktoje vietose ir į UEFA moterų čempionių lygą nebepateko. Toppserien pirmenybių pabaiga persikėlė į lapkričio mėnesį.

## Pasiekimai
* **Norvegijos čempionatas** 
: **Čempionės (7x)**: 2012, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019
* **Norvegijos taurės turnyras** 
: **Nugalėtojos (6x)**: 1992, 2014, 2015, 2016, 2018, 2019
: Finalininkės (3x): 2005, 2008, 2009

## Sezonai
; Nuo 2009 m. žinomas kaip Lillestrøm arba LSK Kvinner FK.

## Sudėtis
Atnaujinta; 2020 m. lapkričio 4 d.

 

## Taip pat skaitykite
* Lillestrøm SK (klubo vyrų futbolo ekipa);

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
* SOCERWAY
* FLASHSCORE 
* worldfootball.net  (Apie klubą)
* nordicstadiums.com (LSK stadionas)
* Globalsportsarchive
Vytautas Ylevičius

**Vytautas Ylevičius** (1930 m. birželio 22 d. Kaune – 2020 m. lapkričio 5 d. Vilniuje) – lietuvių fotomenininkas.

## Biografija
Gimė darbininkų šeimoje. Šeimai persikėlus į išvaduotą Vilnių, apsigyveno Savičiaus gatvėje ir mokėsi Vytauto Didžiojo valstybinėje gimnazijoje (1940 m. tapusia Vilniaus I vidurine mokykla). Tame pačiame su jo šeima gyvenę Vilniaus universiteto profesoriai, matydami, kaip sunkiai jis gyvena, įdarbino jį sekretoriumi Gamtos fakultete. Tuo pat metu mokėsi vakarinėje mokykloje ir ją baigė. Baigęs mokyklą, įstojo į tą patį Gamtos fakultetą, kuriame studijavo hidrologiją. Po studijų baigimo 1956 m. tyrinėjo visus Nemuno intakus.

1956–1972 m. dirbo įvairiose Vilniaus hidrologijos, hidrogeologijos, vandens resursų naudojimo valdybose vyr. inžinieriaus, skyriaus viršininko pareigose, 1972–1974 m. buvo Respublikinės komunalinio ūkio ir buitinio aptarnavimo valdybos pirmininko pavaduotojas. Nuo 1974 m. pradėjo dirbti Vilniaus pedagoginio instituto Estetinio lavinimo katedros dėstytoju. Šiame institute (vėliau universitete) jis išdirbo 31-erius metus, kur įkūrė Foto laboratoriją-studiją, kaupė medžiagą universiteto metraščiui, dėstė fotomeno pagrindus, surengė labai daug parodų, talkino fotoreportažais „Šviesos“ laikraščiui.

2005 m. vasario mėn. išėjo į pensiją, tačiau ir toliau tęsė fotomeninę veiklą. Kartu su ilgamečiu Lietuvių švietimo draugijos „Rytas“ pirmininku Algimantu Masaičiu surengė kilnojamąsias fotografijų parodas „Tėvynės spalvos“ Pabradės, Švenčionių, Nemenčinės, Kalvelių, Dieveniškių mokyklose. Buvo Lietuvai pagražinti draugijos, Vilniaus miesto Vytautų klubo ir Lietuvos fotomenininkų sąjungos garbės narys.

## Bibliografija

### Fotoalbumai
* *Tėviškė*. – Vilnius: Mintis, 1971. – 267 p. (su Č. Kudaba)
* *Gimtinės kloniais*. – Kaunas: Spindulys, 1996. (su Č. Kudaba)
* *Manoji Lietuva*. – Vilnius, 2007. – 219 p.
* *Dainų ir artojų tėvynė: nepriklausomybės keliu*. – Vilnius: Balto print, 2013. – 228 p.

## Šaltiniai
Dilmuno kapinynai

**Dilmuno kapinynai** () – UNESCO pasaulio paveldo sąrašo objektas, apimantis nekropolio teritorijas pagrindinėje Bahreino saloje, datuojamas Dilmuno ir Um al-Nar kultūros laikotarpiais. Manoma, kad šiuose kapinynuose yra palaidota per 350 tūkst. žmonių.

## Kasinėjimai
1889 m. vasarį kai kuriuos piliakalnius iškasė britų tyrinėtojas Džeimsas Teodoras Bentas ir jo žmona Mabel Bent. Pasak Bent dienoraščio, jie rado „… dramblio kaulo gabalėlių, anglies, stručio kiaušinio lukšto…“. Šie radiniai dabar yra saugomi Britų muziejuje, Londone. Teodoras Bentas paskelbė savo rezultatus dviejuose straipsniuose, tačiau išsamesnė ataskaita pasirodė Bento knygoje „Pietų Arabija“ (1900 m.).

XX amžiaus 5-ajame dešimtmetyje danų grupė kasinėjo bronzos amžiaus laikotarpio sostinėje Kalat al Bahreine, bei atrado keletą daiktų, datuojamų 4100-3700 metų pr. m. e. Tada šia vietove susidomėjo daugiau tyrinėtojų, kurie pradėjo tyrinėti šių kapų konstrukcijas ir turinį.

## Šaltiniai
Šočimilkas

**Šočimilkas** () – Meksikos sostinės Meksiko rajonas, esantis miesto pietryčiuose. Užima 125 km² plotą ir yra sudarytas iš 18 kvartalų. Rajoną vagoja drėkinamųjų kanalų sistema, likusi buvusio Šočimilko ežero vietoje.

Dabartinis rajonas atsirado iš ikikolumbiniais laikais gyvavusio nahuatlių miesto Šočimilko. Šis miestas Šočimilko ežero pakrantėje buvo įkurtas X a. ir tapo vienu svarbiausių centrų visame Meksiko slėnyje. 1430 m. miestą užėmė gretimo Tenočtitlano šeimininkai actekai ir įtraukė į Actekų imperiją (palikę miestui plačią autonomiją). 1521 m. miestą užėmė Hernano Korteso vedami ispanai. XVI a. vid. mieste pastatytas pranciškonų vienuolynas.

Senasis Šočimilikas buvo įsikūręs dirbtinėse salose ežere, o į žemyną vedė trys dambos. Tai buvo svarbus žemdirbystės centras – plaukiojančiuose daržuose buvo auginami kukurūzai, pupelės, paprikos, moliūgai.

1928 m. Šočimilkas prijungtas prie Meksiko ir tapo vienu iš jo rajonų. 2010 m. čia gyveno 415 tūkst. gyventojų (4,6 % viso miesto gyventojų). Tai vienas mažiausiai urbanizuotų miesto rajonų – didelę jo dalį užima žalieji plotai (Šočimilko ekologinis rezervatas, Kalėdų parkas), kanalai, didelė dalis gyventojų tebegyvena kaimiškai, laiko karves ir kitus naminius gyvulius bei paukščius. Šočimilke veikia Metropolinio autonominio universiteto korpusas, Menų ir dizaino fakultetas (UNAM padalinys), yra Šv. Bernardino bažnyčia, kurioje saugoma stebuklinga laikoma Kūdikėlio Jėzaus (vietinių vadinamas „Ninjopa“) skulptūrėlė.

Šočimilko kanalai yra senovinės Šočimilko ežero vandens sistemos dalis. XX a. vid., plečiantis miestui, kanalai virto kanalizacijos ir šiukšlių kaupyklomis, bet vėliau buvo dalinai išvalyti. Kanalų krantai apaugę Bonplano gluosniais, čia apsistoja ~350 migruojančių paukščių rūšių. Kanaluose taip pat gyvena endeminė, nykstanti „vaikščiojančių“ salamandrų rūšis – aksolotliai, nors dėl užterštumo ši rūšis čia jau beveik išnyko. Kanaluose tebėra dirbtinėse salose įkurtų daržų – činampų, nors dabar daugelis jų naudojamos kaip daigyklos arba užstatytos namais. Viena iš činampų vadinama „Lėlių sala“. Joje augančiuose medžiuose prikabinėta daug lėlių, kurias gyventojai čia gabeno norėdami nurimdyti prie činampos paskendusios mergaitės vėlę. Po kanalus gyventojai plaukioja spalvingomis valtimis trachineromis.

Šočimilke vyksta spalvingos religinės šventės (Mirusiųjų diena, Šv. Kryžiaus išaukštinimo diena ir kt.). Jų metu vyksta procesijos, kuriose išlikę daug ikikrikščioniškų elementų.

1987 m. Šočimilkas drauge su Meksiko senamiesčiu įtrauktas į pasaulio paveldo sąrašą.


Artesania Xochimilco 14.jpg|Trachineros Šočimilko kanaluose
Vacas en las chinampas de Xochimilco.JPG|Karvės, besiganančios činampoje
Parroquia de San Bernardino de Siena 07.JPG|Šv. Bernardino bažnyčia
ProcessionNiñopa24.JPG|Kūdikėlio nešiojimo procesija Šočimilke


## Šaltiniai
Katha (mitologija)

**Katha** (, *Kavtha*, *Cavtha*) – deivė etruskų mitologijoje.

Etruskų įrašuose ši deivė įvardijama „dukterimi“, ją bandoma sieti su romėnų rašytojo Marciano Kapelos minima „Saulės dukterimi“ (*Celeritas solis filiae*). Katha paminėta ir Zagrebo mumijos drobulės įraše – įvardijama *ati cath*, kas reiškia „Motina Katha“. Ant Pjačencos kepenų deivės vardas (forma *Cath*) įrašytas dešinėje skiltyje. Deivės atvaizdų, ties kuriais būtų įrašytas ją identifikuojantis vardas, neaptikta.

Pirguose Katha garbinta drauge su dievu Šuriu, čia būta jų šventvietės (apie tai liudija Pirguose aptikti įrašai ant votų). Siejama ir su dievu Fuflunsu.

## Šaltiniai
Bhimrao Ambedkar

**Bhimrao Ramdžis Ambedkaras** (1891 m. balandžio 14 d. – 1956 m. gruodžio 6 d.) – Indijos teisininkas, ekonomistas, politikas ir socialinis reformatorius, neliečiamųjų kastos vadovas, Neliečiamųjų budistų judėjimo pradininkas. Kovojo prieš neliečiamųjų socialinę diskriminaciją, palaikė moterų teises ir darbininkų judėjimą. Buvo pirmasis nepriklausomos Indijos teisingumo ministras, Indijos 1950 m. konstitucijos, kuri įtvirtino neliečiamųjų lygiateisiškumą, pagrindinis autorius. Suvokęs, kad konstitucijos nuostatos neįgyvendinamos, atsistatydino. 1956 m. perėjo į budizmą, jo pavyzdžiu pasekė beveik 4 milijonai neliečiamųjų.

## Bibliografija
* Indijos kastos (*Castes in India*), 1924 m.,
* Kastų panaikinimas (*The Annihilation of Castes*), 1937 m,
* Neliečiamieji (*The Untouchables*), 1945 m.

## Šaltiniai
Turkanos berniukas

**Turkanos berniukas**  − priešistorinio žmogaus skeletas, 1984 m. rastas prie Nariokotomės upės, į vakarus nuo Turkanos ežero Kenijoje.

Skeletą, kartais dar vadinamą „Nariokotomės berniuku“, atrado paleontologas Kamoja Kimeu. Skeletas buvo rastas vietovėje, kuri praeityje tikriausiai buvo upės užliejamos pievos, atskirai nuo pagrindinės homininų archeologinės vietovės į rytus nuo Turkanos ežero. Neaišku, dėl kokių priežasčių jis žuvo. Jo kūnas nukrito stovinčiame vandenyje ir nebuvo pastebėtas plėšrūnų. Manoma, kad nuosėdos greitai padengė jo kūną ir leido skeletui taip gerai išsilaikyti. 

Skeletas priklausė 8−10 metų amžiaus berniukui, kuris buvo 1,6 m ūgio. Jo smegenų tūris turėjo būti apie 880 cm³ ir jis, labai tikėtina, jau nebeturėjo kūno plaukuotumo, būdingo ankstesniems hominidams. Jo kūnas buvo aukštas, liesas, prisitaikęs gyventi savanoje. Manoma, kad suaugusio jo ūgis būtų siekęs 1,85 m. Buvo rasta beveik 90 % viso skeleto ir tai yra geriausiai išsilaikęs rastas ankstyvojo žmogaus skeletas. Manoma, kad „Turkanos berniukas“ gyveno prieš 1,6 mln. metų ir priklausė *[[Homo ergaster]]* rūšiai. Skeletas priklauso Kenijos nacionaliniam muziejui (inv. nr. KNM-WT 15000).
## Šaltiniai
* Australijos muziejaus informacija
* *The World from Beginnings to 4000 BCE*. Oxford University Press, USA, 2008, p. 60−62
Christane Gerstel-Naubereit

**Kristianė Gerstel–Nauberait** (; 1901 m. vasario 2 d. Varmės Lidzbarke (Varmė, Vokietijos imperija) – 2000 m. gruodžio 27 d. Breisgau Freiburge, VFR) – iš Rytprūsių kilusi Vokietijos skulptorė.

## Biografija
Buvo populiaraus aktoriaus ir režisieriaus Paulo Vegaitero () dukterėčia. 1919 m. mokėsi *Karaliaučiaus meno ir amatų mokykloje* pas prof. Hermaną Brachertą. Nuo 1920 m. pradėjo studijas Karaliaučiaus meno akademijos Stanislovo Cauerio klasėje, tais pačiais metais tęsė mokslus Vaizduojamojo meno aukštojoje mokykloje Berlyne. Tapo garsaus skulptoriaus Vilhelmo Gerstelio mokine, netrukus už jo ištekėjo. Toliau mokėsi pas skulptorių Hugo Ledererį. 

Daugiausiai kūrė biustus, bet dirbo ir animalistikoje. Darbai dažniausiai patekdavo į privačius rinkinius. 1929 m. Berlyno meno akademija ją apdovanojo *Romos premija*.

1948 m. iš Berlyno šeima persikelė į vakarinę Vokietijos dalį, apsigyveno Breisgau Freiberge. 1963 m. mirė vyras ir teko užsiimti jo darbų išsaugojimu ir propagavimu, 1979 m. išleido knygą apie V. Gerstelio kūrybą (kartu su kitais). Dar vieną knygą (kartu su bendrautoriais) 1987 m. išspausdino apie savo kūrybinį kelią.

## Bibliografija
* Dietmar Lüdke, Jutta Eißengarthen, Christiane Gerstel-Naubereit; Hans Hellmut Hofstätter. *[Wilhelm Gerstel 1879 - 1963, plast. u. graf. Werk* – Freiburg i. Br.: Augustinermuseum, 29; 1. Januar 1979
* Christiane Gerstel-Naubereit, Dietmar Lüdke. *Christiane Gerstel-Naubereit plastisches Werk* – Freiburg i. Br.: Selbstverl, 1987

## Šaltiniai
* Gerstel-Naubereit, Christiane
* Gerstel, Christiane geb. Naubereit // Ingeborg Kelch-Nolde (Bearb.). ''Kunstakademie Königsberg 1845–1945. Biographien der Direktoren und Lehrer. Biographien der Schüler''
Brisbanas (upė)

**Brisbanas** () – upė Australijoje, Kvynslando pietryčiuose. Ilgis 345 km, baseino plotas 13 542 km². Žemupyje praplatėja ir suformuoja potvynių ir atoslūgių veikiamą estuariją, prie kurios įsikūręs Brisbano miestas. Vanduo nuo žiočių iki Maunt Krosbio užtvankos sūrokas; visoje Brisbano aglomeracijos teritorijoje upė laivuojama (nedideliais laivais iki 80 km nuo žiočių), žiotyse įrengtas Brisbano jūrų uostas. 

Prasideda Didžiajame Vandenskyros kalnagūbryje, į rytus nuo Kingarojaus (*Kingaroy*), susiliejus dviems Brisbano aukštupio atšakoms. Teka laukais ir pievomis pietų–pietryčių kryptimi, netoli Ipsvičo pasuka į šiaurės rytus, vingiuoja pro Brisbano centrą ir už 19 km nuo jo įsilieja į Mortono įlanką. Didžiausi intakai – Stanlis (*Stanley River*), Lokjeris (*Lockyer Creek*) ir Brimeris (*Bremer River*). Vidurupyje patvenktas: Vaivenhou (*Wivenhoe*) tvenkinyje kaupiamas geriamas vanduo Brisbano miestui. 

Pirmieji europiečiai, 1823 m. pasiekę upę, buvo trys pasiklydę Sidnėjaus nuteistieji. Australijos tyrinėtojas Džonas Okslis (*John Oxley*), ieškodamas vietos naujai nuteistųjų kolonijai, tais pačiais metais juos surado, ištyrė upės žemupį ir pavadino upę tuometinio Naujojo Pietų Velso gubernatoriaus Tomo Brisbano (*Thomas Brisbane*) garbei. 1824 m. prie Brisbano perkelta Dž. Okslio įkurta Mortono įlankos nuteistųjų kolonija, kuri vėliau išaugo į Brisbano miestą.

Upė dėl stiprių liūčių dažnai patvinsta. Labiausiai niokojantys potvyniai įvyko 1893 ir 1974 m.; 2011 m. potvynio mastą sumažino XX a. pab. pastatyta Vaivenhou užtvanka.

Upėje aptinkamos retos australinės dvikvėpės ir bukasnukio ryklio rūšys, vietomis išlikę mangrovių sąžalynai.

## Tiltai ir pėsčiųjų takai
Per Brisbaną nutiesta 16 svarbesnių tiltų, po upe įrengtas vienas tunelis. Dauguma senesnių tiltų ne kartą nukentėjo per potvynius ir keletą kartų atstatyti. Seniausias iš dabartinių tiltų – Alberto geležinkelio tiltas (1895 m.). Brisbano aukštupyje ir vidurupyje gausu mažesnių tiltų, netoli Brimerio žiočių veikia perkėla.

Brisbano mieste upės pakrantėmis, vietomis upės vaga, įrengti pėsčiųjų takai (*Brisbane Riverwalk*). 2011 m. dalį tako išplovė potvynis. Dėl srovės nešamų tako dalių keliamo pavojaus buvo uždaryti pasroviui esantys tiltai, tačiau tako dalis vilkikais pavyko saugiai praleisti tarp tiltų atramų. Išplauti tako ruožai 2014 m. atnaujinti.

## Šaltiniai
Francisco Ribalta

**Fransiskas Ribalta** arba ***Frančeskas Ribalta*** (, , 1565 m. birželio 2 d. Leridoje – 1628 m. sausio 12 d. Valensijoje) – ispanų baroko dailininkas, daugiausiai tapęs religinius siužetus. Jis pirmasis iš ispanų pradėjo naudoti tenebrizmo techniką. Ribalta padarė didelę įtaką kitiems ispanų tapytojams, pavyzdžiui, Bartolomėjui Estebanui Muriljui, Fransiskui Surbaranui, Diegui Velaskesui.

Nuo 1581 m. Madride privačiai mokėsi dailės. Ankstyvojo laikotarpio kūrybai turėjo įtakos italų manierizmas. Nuo 1599 m. gyveno Valensijoje, čia įkūrė studiją.

Kūrybai būdinga monumentalumas, natūralizmas, nesudėtinga kompozicija, realizmo jungimas su misticizmu, išryškintas žmogaus psichologinis kontaktas su Dievu, šviesa ir tamsa sustiprintas paslaptingumo įspūdis, kiekvienam šventajam suteikta individuali charakteristika.

Svarbiausi darbai: *Nukryžiavimas* (1582 ar 1586 m.), *Paskutinė vakarienė* (1606 m., Kristaus Kūno bažnyčioje Valensijoje), *Kristus pasirodo šv. Vincentui Fererui* (1605 m., Šv. Vincento Ferero koplyčioje), *Tėvo Pranciškaus Jeronimo Simono regėjimas* (1612 m.), *Kelias į Kalvariją* (1615 m.), *Rauda* (Sebastiano del Piombo triptiko kopijos), *Šv. Pranciškus, apkabinęs nukryžiuotą Kristų* (1620 m.), *Kristus, apkabinęs šv. Bernardą* (1625–1627 m.).

## Šaltiniai
NSÍ Runavík (moterys)

**Runaviko NSI** () – Farerų futbolo klubas iš Runaviko. Šis straipsnis apie moterų ekipą, rungtyniavusią aukščiausioje lygoje.

Moterų ekipa nuo 2020 m. žaidė aukščiausioje futbolo lygoje. 

## Stadionas
Namų rungtynes žaidžia „Við Løkin“ stadione, Runavike. Jo talpa yra 1 500 žiūrovų; iš jų 450 vietų yra sėdimos.

## Istorija
Moterų futbolo komanda debiutavo 2020 m. elito lygoje. Užėmė antrą vietą.

2021 m. iškovojo šalies futbolo taurę, o čempionate liko antroje vietoje.

2024 m. sezone pirmą kartą klubo istorijoje iškovojo čempionių titulą.

## Pasiekimai
;  **[[Betri Deildin kvinnur]]:**
* **Čempionės (1):** 2024 m.
* Antroji Vieta (4): 2020, 2021, 2023, 2025 m.

;  Moterų futbolo taurė: 
* **Nugalėtojos (2):** 2021, 2023 m.

## Sezonai

## Spalvinė gama
Klubo spalvos – juoda ir geltona. Tokių spalvų yra logotipas, bei NSI komandų apranga. 
* 2020 m. ekipa žaidė geltonais marškinėliais, juodais šortais ir geltonomis kojinėmis.
* 2020 m. vartininkės žaidė žydra apranga.

## Taip pat skaitykite
* NSÍ Runavík (klubo vyrų ekipa)

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
* SOCCERWAY
Jurgita Šiugždinienė

**Jurgita Šiugždinienė** (g. 1972 m. kovo 1 d. Kaune) – Lietuvos politikė, vadybos  specialistė.

## Biografija
### Išsilavinimas
1990 m. baigė Kauno 26-iąją vidurinę mokyklą. 1994 m. įgijo KTU Verslo administravimo bakalaurą, 1996 m. – magistrą. 2008 m. apgynė disertaciją, tapo soc. mokslų daktare.

### Karjera
1998–2003 m. KTU Savivaldos mokymo centro direktorė. 2003–2007 m. Jungtinių Tautų vystymo programos Regioninio centro Europai ir NVS (Bratislava) patarėja vietos savivaldos ir decentralizacijos klausimais. 2008–2009 m. KTU Viešojo administravimo katedros vedėja. 2008–2020 m. KTU Socialinių, humanitarinių mokslų ir menų fakulteto docentė. 2013–2015 m. šio fakulteto dekanė. 2015–2017 m. KTU prorektorė studijoms. 2017–2018 m. KTU laikinoji rektorė.

#### Politika
2009–2012 m. Ministro Pirmininko tarnybos Strateginio valdymo departamento direktorė. 2012 m. Ministro Pirmininko tarnybos vicekanclerė ir laikinoji kanclerė.

2018–2020 m. TS-LKD sekretoriato strateginės grupės vadovė.

2019–2020 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narė.

2020–2024 m. Seimo narė, išrinkta Šilainių apygardoje..

2020-2023 m. 18-osios (I. Šimonytės) Vyriausybės švietimo, mokslo ir sporto ministrė.

## Įvertinimas
2017 m. Prancūzijos Akademinių palmių ordinas.

## Šaltiniai

|-
Liselotte Steiner-Backschies

**Lizelotė Štainer–Bakšys** (; 1910 m. gruodžio 12 d. Alnaštyne – ?) – iš Rytprūsių kilusi Vokietijos skulptorė.

## Biografija
Nuo 1918 m. gyveno Karaliaučiuje, kur įgijo brandos atestatą. Nuo 1940 m. mokėsi pas garsų Karaliaučiaus skulptorių Artūrą Štainerį (), vėliau vienerius metus studijavo Karaliaučiaus meno akademijoje pas prof. Hansą Veselį (). Dirbo A. Štainerio dirbtuvėse, keletas jos sukurtų nedidelių skulptūrėlių pateko ant Karaliaučiaus pastatų fasadų. 

Antrojo pasaulinio karo pabaigoje pasitraukė į rytinę Vokietijos dalį. Kartu su A.Štaineriu dirbo puošiant statomus Erfurto pastatus, 1951 m. už jo ištekėjo. Vėliau šeima persikėlė gyventi į vyro gimtąjį miestelį Lycheną (Brandenburgo žemė).

Lizelotė Štainer–Bakšys specializavosi daugiausiai vaikų su žvėreliais vaizdavimu. Iki Antrojo pasaulinio karo pabaigos dauguma jos sukurtų darbų sunaikinti arba dingę be žinios. Pokaryje Kaliningrado srityje rastą jos iš kalkakmenio iškaltą 60 cm aukščio skulptūrėlę „Mergaitė su kate“ 2012 m. buvo numatoma restauruoti, tolimesnis kūrinio likimas nežinomas.

## Šaltiniai
* Andrey Konstantinow (Moskau) und Königsbergmuseum Duisburg. ''Rettung einer hübschen kleinen Skulptur aus der Vorkriegszeit'' // www.ostpreussen.net 
* Steiner, geb. Backschies, Liselotte // Ingeborg Kelch-Nolde (Bearb.). ''Kunstakademie Königsberg 1845–1945. Biographien der Direktoren und Lehrer. Biographien der Schüler''
Margarete Stepath

**Margaretė Štepat** (; 1899 m. kovo 27 d. Maudituose (, ), Morungo apskritis, Vokietijos imperija – 1978 m. liepos (?) d. Isny am Algoi, Badenas-Viurtembergas, VFR) – iš Rytprūsių kilusi Vokietijos skulptorė ir tapytoja.

## Biografija
Gimė ir augo Karaliaučiaus medienos pirklio šeimoje. Karaliaučiuje lankė *Tudės licėjų*, vėliau Berlyne mokėsi fotografų kursuose. Jų nebaigusi 1918 m. grįžo į Karaliaučių ir įsidarbino medicinos sesele. Mokėsi auksakalio profesijos *Karaliaučiaus meno ir amatų mokykloje*, po to išvyko tęsti mokslų pas prof. Jozefą Vakerlę () į *Miuncheno meno amatų mokyklą*, kartu stažavosi pas raižytoją iš dramblio kaulo. 1923–1924 m. mokėsi skulptūros *Karaliaučiaus meno ir amatų mokykloje* pas prof. Hermaną Brachertą (), o 1924–1925 m. studijavo Karaliaučiaus meno akademijos skulptūros klasėje pas prof. () Stanislovą Cauerį ir grafiką pas prof. Heinrichą Volfą ().

1932–1934 m. dirbo Hanso Pfaiferio () dirbtuvėse Karaliaučiuje, iš akmens ir molio sukūrė keletą reikšmingų žmonių figūrinių skulptūrų. 1934 m. išvyko gyventi į Berlyną, kur dirbo fotografe ir kūrė skulptūras.

Paskutinėmis Antrojo pasaulinio karo dienomis išvažiavo į Isny am Algoi miestelį pietinėje Vokietijos dalyje. Gyveno uždarą gyvenimą, daug tapė ir liejo akvareles. Kūrybinis palikimas daugiausiai apima tik šį laikotarpį (Karaliaučiuje sukurti darbai yra sunaikinti arba dingę).

## Šaltiniai
* SiS. ''Eine eigenwillige Kuenstlerin'' // Das Ostpreussenblatt, 27 Juni 1981, Folge 26, S. 9
* Stepath, Margarete // Ingeborg Kelch-Nolde (Bearb.). ''Kunstakademie Königsberg 1845–1945. Biographien der Direktoren und Lehrer. Biographien der Schüler''
Banginis

**Banginis** – stambus jūrų žinduolis, priklausantis banginių infrabūriui (*Cetacea*). Nors banginiais vadinamas ir pats infrabūrys, banginių pavadinimą turi tik dalis taip klasifikuojamų žinduolių – infrabūriui taip pat priskiriami delfinai, orkos, jūrų kiaulės, kašalotai ir kiti. Banginiais vadinama didžioji dalis ūsuotųjų banginių pobūrio atstovų. Kad būtų išvengta nesusipratimų, kai kuriose kalbose infrabūrio ir gyvūno pavadinimai skiriasi.

Ištisus šimtmečius banginiai buvo medžiojami dėl mėsos ir taukų. Išplitus pramoninei medžioklei, banginių sparčiai sumažėjo. Šiandien jie yra tapę nykstančia rūšimi, o jų komercinė medžioklė uždrausta daugelyje šalių nuo XX a. vidurio.

Visi banginiai yra placentiniai gyvūnai. Artimiausi giminaičiai jiems yra delfinai, jūrų kiaulės ir kašalotai, išskiriami į tą patį pobūrį. Tiek banginiai, tiek dabartiniai porakanopiniai kilę iš *Artiodactyl* būrio sausumos žinduolių. Artimiausi banginių giminaičiai sausumoje yra begemotai. Abu turi bendrą protėvį – indišką kiaulę (*Indohyus*), gyvenusią prieš 54–48 mln. Indijos kiaulė gyveno tiek vandenyje, tiek sausumoje, tuo metu banginiai persikėlė į vandenį prieš 50 mln. metų.

## Banginiai plokščiųjų banginių pobūryje
Šeima. Glotnieji banginiai (*Balaenidae*):
* Grenlandinis banginis (*Balaena mysticetus*)
* Pietinis banginis (*Eubalaena glacialis*)
* *[[Eubalaena japonica]]*
* *[[Eubalaena australis]]*
Šeima. Raukšlėtieji banginiai (*Balaenopteridae*):

*Pošeimis. Balaenopterinae*
* Be mėlynojo banginio šiam pošeimui taip pat priklauso finvalas, seivalas, ruožuočiai

*Pošeimis. Megapterinae*
* Kuprotasis banginis (*Megaptera novaeangliae*)
Šeima. Pilkieji banginiai (*Eschrichtiidae*):
* Pilkasis banginis (*Eschrichtius robustus*)
Šeima. Nykštukiniai banginiai (*Neobalaenidae*):
* Nykštukinis glotnasis banginis (*Caperea marginata*)

Nė vieno iš aukščiau nurodytų gyvūnų Lietuvoje sutinkama nėra.

## Šaltiniai
Valdovas Voldemortas

**Valdovas Voldemortas** (Tomas Marvolas Ridlis) – knygų apie *[[Haris Poteris|Harį Poterį]]* antagonistinis veikėjas. Jis yra didžiausias Hario Poterio priešas – žiaurus ir stiprus juodasis magas.

Knygos fiktyviame magiškajame pasaulyje taip bijoma Voldemorto vardo, jog jį nedaugelis gali pasakyti garsiai. Tikrasis jo vardas yra Tomas. Dauguma veikėjų jį vadina „Pats Žinai Kas“ arba „Tas, Kurio Nevalia Minėti“. Jo šalininkai Mirties valgytojai irgi nesikreipia Voldemorto vardu, vietoj to jie į ji kreipiasi kaip į Tamsos Valdovą arba šeimininką.

## Išnašos
BRM Aero Bristell

**BRM Aero Bristell NG 5** dar vadinamas **Bristell Classic** – čekiškas žemasparnis, dvivietis, vieno variklio ultralengvasis lėktuvas, kurį sukūrė inžinierius Milanas Bristela ir gamina „BRM Aero“ kompanija. Tiekiamas kaip pilnai parengtas skraidyti orlaivis.

Orlaivis buvo pristatytas *AERO Friedrichshafen 2011* aeroparodoje.

Orlaivis buvo suprojektuotas taip, kad atitiktų ir Europos ultralengvų lėktuvų klasės reikalavimus, ir JAV lengvųjų sportinių orlaivių taisykles.

## Variantai
* **Bristell NG 5 UL** – bazinis ultralengvasis modelis su 8,13 m sparnų moju. Bendras svoris – 472,5 kg
* **Bristell NG 5 HD** – sunkusis modelis su 8,13 m sparnų moju. Bendras svoris – 600 kg
* **Bristell NG 5 LSA** – JAV rinkai skirtas lengvųjų sportinių orlaivių kategorijos variantas su 9,13 m sparnų moju. Bendras svoris – 600 kg 
* **Bristell NG 5 RG** – modelis išleidžiama važiuokle su 8,13 m sparnų moju. Bendras svoris – 600 kg

## Specifikacijos (Bristell UL)
* **Pilotų:** 1
* **Keleivių:** 1
* **Ilgis:** 6,45 m
* **Sparnų mojis:** 8,13 m
* **Aukštis:** 2,28 m
* **Sparnų plotas:** 10,5 2
* **Tuščiasis svoris:** 290 kg
* **Pilnasis svoris:** 472,5 kg
* **Kuro bakų talpa:** 120 litrai
* **Variklis:** 1 × Rotax 912ULS , 75 kW (100 AJ)
* **Kruizinis greitis:** 214 km/h
* **Maksimalus greitis:** 270 km/h
* **Apkrova sparnams:** 45 kg/m²

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Marine One

**Marine One** – kodinis Jungtinių Valstijų jūrų pėstininkų korpuso oro eismo kontrolės centro signalas, reiškiantis, kad nurodytame sraigtasparnyje yra JAV prezidentas. Šiuo metu šiam tikslui naudojami du sraigtasparniai – „Sikorsky SH-3 Sea King“ ir mažesnis „VH-60N White Hawk“. Abu orlaiviai vadinami „White Tops“ (baltu viršumi) dėl jų spalvinimo. JAV viceprezidentą skraidinantis sraigtasparnis vadinamas „Marine Two“.

Pirmuoju oficialiu sraigtasparniu, gabenusiu JAV prezidentą, tapo Bell H-13 Sioux, kai juo 1957 m. skrido Dvaitas Eizenhaueris. Tuo metu prezidentas norėjo greitai pasiekti savo vasaros vilą, tačiau dėl mažo atstumo prezidento lėktuvu to nebuvo įmanoma padaryti, todėl prezidento komanda pasiūlė naudoti sraigtasparnį.

1958 m. „H-13“ pakeitė „Sikorsky H-34“ ir nuo to laiko šiuos orlaivius gamina „Sikorsky Aircraft“ kompanija.

2014 m. gegužės 7 d. „Sikorsky Aircraft“ laimėjo JAV ginkluotųjų pajėgų konkursą ir gavo 1,24 milijardo JAV dolerių vertės užsakymą šešiems naujiems prezidento sraigtasparniams pagaminti. Planuojama, kad 2023 m. iš viso tokių sraigtasparnių tarnyboje bus 21.

## Taip pat skaitykite
Air Force One – JAV prezidento lėktuvas.

## Šaltiniai
Sikorsky Aircraft

**Sikorsky Aircraft** – JAV orlaivių gamintojas, įsikūręs Stratforde, Konektikuto valstijoje. Kompaniją 1923 m. įkūrė rusų-amerikiečių aviacijos pionierius Igoris Sikorskis. Ši įmonė tapo viena pirmųjų, pradėjusių gaminti sraigtasparnius kariniams ir civiliniams poreikiams.

Iki 2015 m. kompanija priklausė konglomeratui „United Technologies“, o nuo to laiko yra „Lockheed Martin“ filialas.

## Istorija
1923 m. gegužės 23 d. JAV gyvenantis rusas I. Sikorskis įkūrė įmonę „Sikorsky Aero Engineering Corporation“. 1925 m. kompanija pervadinta į „Sikorsky Manufacturing Company“. Dar po 4 metų įmonė persikėlė į Stratfordo miestą Konektikute ir tapo „United Technologies Corporation“ korporacijos dalimi.

I. Sikorskis iš pradžių daugiausia dėmesio skyrė daugiamotorių lėktuvų ir vandens orlaivių gamybai. Kadangi šių orlaivių pardavimai nedidėjo, Sikorskio įmonė susijungė su „Vought Aircraft“ kompanija, susitelkta ties sraigtasparnių gamyba.

1939 m. įmonė sukūrė vieną pirmųjų sėkmingų sraigtasparnių VS-300. 1942 m. kompanija sukūrė dvivietį sraigtasparnį Sikorsky R-4 . Jis tapo pirmuoju pasaulyje masiškai gaminamu sraigtasparniu ir pirmuoju, kurį užsakė Jungtinių Valstijų armijos karinės oro pajėgos. Vėliau R-4 pagrindu rėmėsi kiti sraigtasparniai.

Iki šiol „Sikorsky Aircraft“ yra pirmaujanti sraigtasparnių gamintoja pasaulyje, ji sukūrė tokius sėkmingus produktus kaip „Sikorsky UH-60 Black Hawk“ ar „Sikorsky SH-60 Seahawk“. Nuo 1957 m. kompanija gamina JAV prezidentų naudojamus „Marine One“ sraigtasparnius.

2015 m. už 9 milijardus JAV dolerių kompaniją įsigijo „Lockheed Martin“.

## Galerija

Image:Blackhawk.jpg|„Sikorsky UH-60 Black Hawk“
Image:SH-60B Seahawk2.jpg|„Sikorsky SH-60 Seahawk“
Image:Igor Sikorsky 300.jpg|„Vought-Sikorsky VS-300“


## Nuorodos
* Oficiali svetainė

## Šaltiniai
Gorskio pūtelis

**Gorskio pūtelis** (*Tragopogon gorskianus*) – astrinių (*Asteraceae*) šeimos augalų rūšis. Paplitusi Lietuvoje ir Baltarusijoje. Ši rūšis endeminė Polesės smėlynuose, vietomis aptinkama Pietų Lietuvoje (Dzūkijoje).

Rūšis įtraukta į Lietuvos raudonąją knygą. Auga Dzūkijos nacionaliniame parke, Ūlos kraštovaizdžio draustinyje, Merkinės botaniniame draustinyje ir kitur, Čepkelių rezervate. Augavietės: sausi reti pušynai, kontinentiniai smėlynai, atviri šilai.

## Šaltiniai
Crossvallia

† *Crossvallia unienwillia* Tambussi et al., 2005
† *Crossvallia waiparensis* Love, 2019

**Crossvallia** – išnykusi pingvinų gentis, žinoma iš fosilijų. Jai priklauso dvi rūšys: C. unienwillia ir ?C. waiparensis.

*Crossvallia unienwillia* buvo pirmoji rasta genties rūšis iš vėlyvojo paleoceno epochos, gyvenusi prieš ~55 milijonus metų. 2000 m. ją rado Antarktidos Symoro saloje. Rūšies individų ūgis buvo ~140 cm.

*Crossvallia waiparensis* 2018 m. prie Naujosios Zelandijos Pietų salos Vaiparos upės rado mėgėjas paleontologas *Leigh Love*. Jo surasta kojos kaulo fosilija buvo aprašyta 2019 m. rugpjūčio mėn. Ši rūšis gyveno paleoceno epochoje prieš 66–56 milijonus metų. Kaip manoma, tai buvo vieni stambiausių pingvinų, ~1,6 m ūgio ir svėrė apie 70–80 kg. Mokslininkų manymu tokį dydį ši rūšis pasiekė dėl to, kad tuo metu neturėjo natūralių priešų, o išnyko dėl konkurencijos su jūrų žinduoliais. Tuo metu, kuomet gyveno ši rūšis, Naujoji Zelandija buvo subtropikų klimato zonoje, o vandenų temperatūra aplink salą siekė apie +25 °C, palyginimui, dabar vandens temperatūra apie +8 C. 

## Taksonomija

**Būrys [[Pingvinai]]**
* **šeima [[Pingvininiai]]**
****gentis ''Crossvallia*** [[išnykimas|†]]
****C. unienwillia* [[išnykimas|†]] <small>Tambussi *et al.*, 2005</small>
****C. waiparensis* [[išnykimas|†]] <small>Mayr *et al.'', 2019

## Šaltiniai
Milda Dugniūtė-Aušrienė

**Milda Dugniūtė-Aušrienė** (1944 m. kovo 6 d. Klaipėdoje – 2020 m. lapkričio 9 d. ten pat) – pedagogė, Klaipėdos visuomenininkė.

## Biografija
Gimė tarnautojų Pauliaus Dugnio ir Onos Dugnienės šeimoje. Nuo 1945 iki 1962 m. kartu su tėvais gyveno Priekulės mieste, kur 1962 m. baigė Priekulės vidurinę mokyklą. 1962–1967 m. studijavo Vilniaus universiteto Chemijos fakultete. Baigusi studijas, įgijo inžinierės-technologės kvalifikaciją.

1967–1968 m. dirbo chemike-inžiniere Vilniaus metalo skardos gamykloje. 1968 m., ištekėjusi už vyro Jurgio Aušros, grįžo į gimtąją Klaipėdą, kur nuo 1969 iki 1980 m. dirbo vyresniąja chemike-inžiniere Klaipėdos gamybiniame medvilnės susivienijime „Trinyčiai“.

Nuo 1980 m. rugsėjo savo akademinę veiklą pradėjo Kauno politechnikos institute (KPI) Klaipėdos fakultete kaip jaunesnioji mokslo darbuotoja. 1981 m. pradėjo dirbti Mechaninių disciplinų katedroje asistente – su kolegomis kūrė cheminės technologijos laboratoriją, tapo išradimo „Birių produktų dozatorius“ paraiškos bendraautore, dėstė, vadovavo studentų praktikai, aktyviai dalyvavo visuomeninėje fakulteto veikloje kaip akademinės grupės kuratorė, D. Mendelejevo VCHD pirminės organizacijos sekretorė, moksleivių mokslinės draugijos vadovė. 1983 m. paskirta vyresniąja dėstytoja.

Ji nuolat tobulino savo kvalifikaciją: 1984 m. stažavosi Mokslų akademijos Chemijos ir cheminės technologijos institute antikorozinės apsaugos srityje, 1989 m. Maskvos D. Mendelejevo technologiniame institute bendrosios chemijos srityje, 2005 m. Bradfordo koledže tobulino akademinę anglų kalbą.

1997 m. baigė Klaipėdos aukštesniąją pedagogikos mokyklą ir įgijo vokiečių kalbos mokytojos kvalifikaciją, siekdama cheminių specialybių studentams padėti suformuoti vokiečių kalbos pagrindus jų profesinėje kalboje.

1991 m. įkūrus Klaipėdos universitetą, ji savo akademinę veiklą tęsė Klaipėdos universiteto Technikos fakulteto Chemijos ir cheminės technologijos katedroje, parengė 4 mokomąsias metodines priemones: „Metalų korozija ir sauga“ (2002 m.), „Koloidų chemijos metmenys“ (2004 m.), „Įvadas į koroziją“ (2006 m.), „Nuotolinio mokymo medžiaga Europos suvirinimo inžinieriaus kursui“ (2006 m.). 2008 m. išėjo į pensiją.

## Visuomeninė veikla
Milda Aušrienė buvo lietuvininkė, žymaus tarpukario Klaipėdos krašto veikėjo Martyno Reizgio anūkė. 

Nuo pat pirmųjų Lietuvos nepriklausomybės metų įsitraukė į lietuvininkų bendrijos „Mažoji Lietuva“ veiklą, joje dalyvavo drauge su vyru, taip pat lietuvininku Jurgiu Aušra.

## Šaltiniai
Berno konvencija

**Berno konvencija dėl literatūros ir meno kūrinių apsaugos** – tarptautinė autorių teisių konvencija, priimta 1886 m. Berne, Šveicarijoje.

Šalys, tapusios jos narėmis, sudaro „Literatūros ir meno kūrinių autorių apsaugos sąjungą“ ir įsipareigoja kitų sąjungos narių autoriams suteikti tas pačias teises, kurias nacionaliniai autorių teisės įstatymai suteikia jų piliečiams (nacionalinio režimo principas).

Berno konvencija taip pat nustato tam tikrus minimalius autorių teisės apsaugos reikalavimus, kuriuos šalys narės privalo numatyti savo įstatymuose, tarp jų minimali autorių teisių apsaugos trukmė (50 metų po autoriaus mirties), taip pat kai kurių ekonominių ir moralinių autorių teisių apsauga ir jos išimtys.

## Šaltiniai
Medžio anglis

**Medžio anglis** – iš be oro kaitinamos medienos gaunama kieta, korėta medžiaga. Medžio anglis – lengva, higroskopiška; degimo šiluma 30–35 MJ/kg. Ką tik iškaitintų drėgnis 2–4 % (laikant ilgiau padidėja iki 15 %). 80–85 % medžiagos sudaro anglis. Beržo anglies tankis – 380 kg/m³, pušies – 300 kg/m³, eglės – 260 kg/m³.

Medžio anglis išgaunama nuo seniausių laikų – jos gamybos technologija buvo žinoma senovės Egipte, Kinijoje, Indijoje; baltų kraštuose degama nuo bronzos amžiaus. Medžio anglys buvo gaunamos degant medieną uždengtose duobėse: malkas ar kitus medienos gabalus sandariai užklodavo velėna, gruntu ir palikę nedidelę angą orui į vidų patekti degdavo 2–3 paras. Vėliau paplito anglių degimas didelėse stirtose, malkas užklojant velėna, taip pat degimas krosnyse. XIX a. sukurtos specialios medžio anglies degimo krosnys – retortos.

Iš 1 m³ medienos gaunama 140–180 kg medžio anglių, 280–400 kg skystųjų produktų ir apie 80 kg degiųjų dujų. Mineralinių medžiagų būna iki 3 %, lakiųjų – iki 20 %; dar turi šiek tiek fosforo ir sieros.

Medžio anglis naudojama kaip kuras, kalyboje ir metalurgijos pramonėje, iš jos gaminama aktyvintoji anglis, anglies disulfidas (paveikus siera), kristalinis silicis (paveikus silicio dioksidu).


Glowing charcoal.jpg|Degančios medžio anglys
Adam ne yapıyor(kömür yapıyor) - panoramio.jpg|Anglių gamyba žeme užpiltoje stirtoje
Ward Charcoal Ovens Nevada USA.jpg|Akmeninės anglių degimo krosnys (Nevada, JAV)
Activated Carbon.jpg|Aktyvintoji anglis


## Šaltiniai
Paola Minaccioni

**Paola Minačioni** (g. 1971 m. rugsėjo 25 d. Romoje) – italų aktorė.

## Dalinė filmografija
### Kinas

* Le donne non vogliono più (1993)
* Al cuore si comanda (2003)
* Cuore sacro (2005)
* Fascisti su Marte (2006)
* Notte prima degli esami - oggi (2007)
* L'uomo giusto (2007)
* Cemento armato (2007)
* Un'estate al mare (2008)
* No problem (2008)
* Ex (2009)
* Mine vaganti (2010)
* Faccio un salto all'Avana (2011)
* Baciato dalla fortuna (2011)
* Matrimonio a Parigi (2011)
* Tegyvuoja Italija (2012)
* Magnifica presenza (2012)
* Reality (2012)
* All'ultima spiaggia (2012)
* Pazze di me (2013)
* Universitari - Molto più che amici (2013)
* Prisisekite diržus (2014)
* Un matrimonio da favola (2014)
* Confusi e felici (2014)
* Un Natale stupefacente (2014)
* Pecore in erba (2015)
* Torno indietro e cambio vita (2015)
* Miami Beach (2016)
* Benedetta follia (2018)
* Tutta un'altra vita (2018)
* Natale a 5 stelle (2018)
* Ma cosa ci dice il cervello (2019)
* Burraco fatale (2020)
* Lockdown all'italiana (2020)

### Televizija

* Avanti un altro (1994)
* Mmmh! (2002)
* Due sul divano (LA7, 2002)
* Visitors (2003)
* Assolo (2003)
* B. R. A. Braccia Rubate all'Agricoltura (2003-2004)
* La settima dimensione (2005)
* Mai dire martedì (2007)
* Un medico in famiglia (2007-2011)
* Bulldozer (2003-2005)
* Notte prima degli esami '82 (2011)
* Camera Café (2012)
* The Show Must Go Off (2012)
* NeriPoppins (2013)
* Una pallottola nel cuore (2014-2016-2018)
* Sorelle (2017)

## Apdovanojimai
* David di Donatello (nominacija) – geriausia antrojo plano aktorė (2014)
* Ciak d'oro (nominacija) – geriausia antrojo plano aktorė (2012, 2014)
* Globo d'oro – geriausia antrojo plano aktorė (2012)
* Nastro d'argento – geriausia antrojo plano aktorė (2014)
* Nastro d'argento (nominacija) – geriausia antrojo plano aktorė (2012), geriausia komedijos aktorė (2019)

## Nuorodos

* IMDb profilis
Vargšas turtuolis

**Vargšas turtuolis** () – 1983 m. Italijoje sukurta komedija, kurios režisierius Pasquale Festa Campanile.

## Siužetas

Judžinas Rankonis – turtingas, statybų verslu besiverčiantis verslininkas, kuris paniškai bijo prarasti savo turtus. Apsilankius pas psichologą, šis pasiūlo Rankoniui pamėginti iš anksto prisitaikyti prie galimų nepriteklių ir kurį laiką pagyventi kaip vargšui. Šis taip ir pasielgia: visiems paskelbia, kad išvyksta į komandiruotę, o pats įsidarbina paprastu kurjeriu ir apsigyvena kompanijos išnuomotame bute, kur susipažįsta su kaimynystėje gyvenančia Marta. Rankoniui sunku prisitaikyti prie naujo gyvenimo: jis greitai netenka darbo, išmetamas iš buto, apvagiamas ir galiausiai turi gatvėje prašyti išmaldos. Nors bet kada gali nutraukti savo eksperimentą, jis nusprendžia iki galo patirti visus vargšo gyvenimo džiaugsmus, nes nori užkariauti Martos, kuri dėl pinigų stygiaus ryžtasi verstis prostitucija, širdį.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Renato Pozzetto – Judžinas Rankonis
* Ornella Muti – Marta
* Patrizia Fontana – Rankonio žmona
* Nanni Svampa
* Ugo Gregoretti
* Antonio Marsina 
* Pierro Mazzarella

## Šaltiniai
Klasiokai (filmas)

**Klasiokai** () – 1988 m. Italijoje sukurtas ir Venecijos kino festivalyje demonstruotas filmas.

## Pagrindiniai aktoriai
* Carlo Verdone
* Nancy Brilli
* Christian De Sica
* Massimo Ghini
* Eleonora Giorgi
* Athina Cenci
* Natasha Hovey
* Alessandro Benvenuti
* Angelo Bernabucci
* Luisa Maneri

## Turinys

Praėjus 15 metų po mokyklos baigimo, Federika nusprendžia savo namuose organizuoti klasiokų susitikimą. Susitikus po ilgo nesimatymo, paaiškėja, kad tarp šių žmonių kur kas daugiau skirtumų negu bendrų dalykų, o kai kurie prisiminimai gali būti ir nemalonūs. Ilgainiui malonus turėjęs būti  vakaras kelia vis daugiau aistrų, o į paviršių kyla vis naujos paslaptys.

## Apdovanojimai

## Šaltiniai