open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Futbolo lygos pirmasis divizionas

**Futbolo lygos pirmasis divizionas** (angl. Football League First Division) buvo aukščiausia Anglijos futbolo lyga tarp 1993 m. ir 2004 m. buvo aukščiausia divizija Anglijos futbolo sistemoje bendrai tarp 1888 m. ir 1992 m.

## Istorija

Futbolo lyga buvo įkurta 1888 metais Aston Villos direktoriaus William McGregor dėka, kurią sudarė atskira divizija iš 12 klubų (Accrington FC, Aston Villa FC, Blackburn Rovers FC, Bolton Wanderers FC, Burnley FC, Derby County FC, Everton FC, Notts County FC, Preston North End FC, Stoke (dabar Stoke City FC), West Bromwich Albion FC ir Wolverhampton Wanderers FC), kitaip žinomu kaip The Football League. 1892 m. lyga priėmė daugiau klubų iš Futbolo sąjungos ir tais pačiais metais skilo i dvi divizijas. Lyga išsipletė (susijungus dviem geriausiom sąjungom) ir pasivadino Pirmąja divizija, tuo tarpu kiti sąjungos nariai pradėjo žaist Antrajame divizione.

Pirmasis divizionas per 100 metų buvo neabejotinai profesionali lyga Anglijos futbole. 1992 m. 22 klubai atsiskyrė nuo Futbolo Lygos ir įkūrė Premier League. Pirmasis divizionas tapo antru pagal pajėgumą Anglijos futbolo lygos sistemoje.

2004-2005 metų sezone Pirmasis divizionas, dėl komercinių priežaščių, buvo pervadintas į Football League Championship.

## Klubų skaičius lygoje

Pimąjį divizioną pradžioje sudarė 12 klubų. Populiarėjant futbolui, klubų skaičius kiekvienais metais tik augo. Aštunto dešimtmečio pabaigoje klubų skaičius šiek tiek sumažėjo, bet devintajame dešimtmetyje vėl padidėjo.

+ Nuo 1995 m. kaip antro pajėgumo
Apalačikola

**Apalačikola** () – upė JAV pietryčiuose, Floridoje. Susidaro susiliejus Čatahūčio ir Flinto upėms, ištekančioms iš Apalačų kalnų ir atitekančioms per Džordžiją. Teka į pietus, žemupys pelkėtas. Įteka į Meksikos įlankos Apalačikolos įlanką. Didžiausias intakas – Čipola (dešinysis). Laivuojama. Prie Čatahūčio ir Flinto santakos yra indėnų seminolų rezervacija.

Upės pavadinimas kilo nuo indėnų apalačikolų genties.

## Šaltiniai
Kazys Lukšys

**Kazys Lukšys** (1892 m. kovo 4 d. Vazgirdonys, Varėnos valsčius – 1963 m. lapkričio 12 d. Santa Monika, Kalifornijos valstija) – Lietuvos kino operatorius, vienas pirmųjų lietuviškos kino kronikos kūrėjų.

## Biografija
1910 m. visiškas našlaitis emigravo į JAV. Mokėsi elektros mechaniko specialybės. 1917-1918 m. tarnaudamas JAV kariuomenėje lankė filmuotojų kursus, išmoko filmuoti. 1920 m. nusipirko filmą apie Genovaitę ir, padaręs lietuviškus titrus (pirmasis filmas su lietuviškais titrais), rodė visose lietuvių kolonijose. 1921 m. aplankęs Lietuvą, parengė 3 val. filmą. Jį demonstravo daugiau kaip 100 JAV lietuvių kolonijų. Dalį Lietuvos vaizdų pardavė „Fox News“ agentūrai. Vėliau kasmet lankydavosi Lietuvoje. Teikė kronikinius filmus Lietuvos kino teatrams apie Lietuvą ir iš JAV lietuvių gyvenimo. JAV lietuviams rodė filmus apie Lietuvos gyvenimą. 

1922-1935 m. dažnai filmavo Lietuvoje. Nuo 1924 m. JAV kino bendrovės „Fox News“ operatorius Europoje. 1933 m. įsteigė kino bendrovę „Lukšys ir Ko“. Sukūrė garsinių kino apybraižų („Dariaus ir Girėno išleistuvės Čikagoje“, „Muilo gaminimas Lietuvoje“, „Gegužinė Dotnuvoje“, visos 1934 m.), nufilmavo (su operatoriais S. Vainalavičiumi ir A. Žibu) kino kronikos („Lietuva vaizduos“, apie 90 filmų, „Lietuvos savaitinė apžvalga“, apie 70 filmų). Lietuvos ir JAV lietuvių gyvenimo vaizdus rodė Lietuvos ir JAV kino teatruose. 1936-1941 m. gyveno Raseiniuose, pastatė geriausią mieste mūrinį namą, jame įrengė viešbutį bei kino teatrą „Romuva“, turintį 318 vietų salę.

1941 m. vėl emigravo į JAV ir vertėsi nekilnojamjo turto prekyba Los Andžele. Dalyvavo Amerikos lietuvių tarybos, Bendrojo Amerikos lietuvių fondo Los Andželo skyriaus veikloje.

## Šaltiniai
Mirjama

**Mirjama** – Penkiaknygėje minima izraelitė, vyriausioji Aarono ir Mozės sesuo, Amramo bei Jochebedos duktė.

Kai kūdikis Mozė buvo nuneštas pintinėje ir paliktas nendryne, Mirjama stebėjo, kas dėsis toliau. Kadangi faraono duktė ketino pasiimti berniuką į rūmus, Mirjama pasiūlė atvesti jam žindyvę. Tai buvo pati Mozės motina.

Mirjama – pirmoji moteris Biblijoje, įvardijama pranaše. Išėjimo knygos 15 skyriuje aprašyta, kaip ji giedojo Dievui giesmę ir kvietė jos pavyzdžiu pasekti kitas Izraelio moteris. Būtent šioje vietoje ji pirmą kartą pavadinama pranaše.

Pasak Biblijos, pavydėdama ypatingų Mozės santykių su Dievu, Mirjama ėmė maištauti, sakydama, jog Dievas kalbėjęs ne vien per Mozę. Teigiama, kad Dievas pašaukė Mozę, Aaroną bei Mirjamą prie Susitikimo Palapinės. Mirjama buvo nubausta – susirgo raupsais. Pagal to meto papročius, Mirjama buvo atskirta nuo bendruomenės. Mozės prašymu Dievas sutrumpino bausmę iki savaitės.

Mirjama mirė dykumoje, izraelitams dar nepasiekus Pažadėtosios Žemės.

## Šaltiniai
Donatas Lukštaraupis

**Donatas Lukštaraupis, Donatovas** (1914 m. vasario 2 d. Ryga – 1995 m. balandžio 27 d. Sankt Peterburgas) – lietuvių dainininkas (tenoras), režisierius.

## Biografija
Dainuoti mokėsi Rygoje pas V. Šetochiną–Alvarecą. 1935–1936 m. dainavo Rygos keliaujančioje operos trupėje, rusų operetėje. Nuo 1937 m. dainuoti mokėsi Milane. 1939 m. debiutavo Venecijos „La Fenice“ teatre, dainavo su Marija Kanilja, Džiuzepina Zineti, Čezare Taljabue, Toti Dal Monte. Prasidėjus Antrajam pasauliniam karui kurį laiką vaidino Latvijos dailės teatre Rygoje, dainavo Liepojos ir Jelgavos teatruose. 1943 m. nacių išvežtas į Vokietiją dainavo Drezdeno liaudies ir Karaliaučiaus operoje. Iš Karaliaučiaus pabėgo į Kauną, dainavo Kauno didžiajame teatre. 1944–1945 m. Latvijos filharmonijos, 1945–1947 m. Lietuvos operos ir baleto teatras solistas. Vėliau grįžo į Rygą, kurį laiką dainavo Odesos teatre. Nuo 1950 m. gyveno Leningrade, Mažojo operos ir baleto teatro, Leningrado srities filharmonijos solistas, vėliau dainavimo pedagogas. Gastroliavo Lvove, Jerevane, Tbilisyje, Baku, Novosibirske.

## Pastatytos operos
* Piotras Čaikovskis. Pikų dama, Liepoja
* Eženas d'Alberas. Slėnis, Liepoja
* Džiuzepė Verdis.Otelas, Odesa

## Vaidmenys
* Kavaradosis, Pinkertonas – Džakomas Pučinis. Toska, Madam Baterflai
* Turidu – Pietras Maskanis. Kaimietiška garbė
* Alfredas, Hercogas, Otelas, Rikardas – Džiuzepė Verdis. Traviata, Rigoletas, Otelas, Kaukių balius
* Don Chosė – Žoržas Bizė. Karmen

## Šaltiniai
Raimundas Lunevičius

**Raimundas Lunevičius** (g. 1962 m. lapkričio 17 d. Širvintose) – Lietuvos gydytojas chirurgas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija
1986 m. baigė Vilniaus universitetą. 2000 m. habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

1987–1990 m. dirbo Rokiškio raj. centrinėje ligoninėje. Nuo 1991 m. dirba Vilniaus greitosios pagalbos universitetinėje ligoninėje. Nuo 1996 m. dėsto Vilniaus universitete; nuo 2004 m. profesorius. 1996 m. stažavo Kristianstado ligoninėje Švedijoje, 1998–2000 m. – Nagojos universiteto ligoninėje ir Aiči vėžio centre, 2001 m. – Kopenhagos universiteto Herlevo ligoninėje, 2007 m. – Mahidolo universiteto Sirirajo ligoninėje Bankoke.

Nuo 2003 m. žurnalo „Lietuvos chirurgija“ vyr. redaktorius. Nuo 2003 m. Amerikos biografijų instituto mokslinės tarybos narys.

## Mokslinė veikla
Mokslinio darbo pagrindinė sritis – virškinamojo trakto organų ligų chirurginio gydymo metodai, jų tobulinimas. Paskelbė 140 mokslinių straipsnių.

## Bibliografija
* Ūminis kraujavimas iš viršutinės virškinimo trakto dalies, 2003 m.
* Virškinimo trakto stromos navikai: diagnostikos ir gydymo gairės, 2006 m.
* Ūmi chirurginė infekcija, 2006 m.
* Klinikinė gastroenterologija, vadovėlis, vienas autorių, 2000 m.
* Urgentinė chirurgija, vienas autorių, 2001 m.

## Šaltiniai
Tortilija

**Tortilija** () – Meksikoje, Centrinėje Amerikoje, JAV paplitęs maisto produktas – plona, neraugintos tešlos duona, gaminama iš kukurūzų (tradiciškai) arba kviečių miltų. Panaši į Pietų Amerikoje gaminamas arepas.

Pavadinimas kilo nuo ispanų k. žodžio *tortilla*, reiškiančio omletą, kadangi konkistadorams actekų gamintos tortilijos priminė Ispanijoje kepamus omletus. Patys actekai šią duoną vadino *tlaxcalli*. Tortilija naudojama gaminant *[[burrito]], [[enchilada]], [[quesadilla]], [[taco]]*.

Tradicinė tortilija gaminama kukurūzų grūdus pamirkant rūgščiame vandenyje, kad šių kevalai nusiluptų. Vėliau kukurūzai sumalami ir suminkomi į tešlą, vadinamą *masa nixtamalera*. Paskiau ši iškočiojama į ploną apskritimą ir kepama įkaitintoje keptuvėje *Comal* arba ant specialios krosnelės.
Vladimiras Lunia

**Vladimiras Lunia** (1906 m. birželio 22 d. Šilalėje – 1992 m. lapkričio 15 d. Vilniuje) – sovietinis karininkas, pulkininkas.

## Biografija
1927 m. baigė Tauragės mokytojų seminariją. Nuo 1930 m. tarnavo Lietuvos kariuomenėje. 1932 m. baigė Kauno karo mokyklą.

Sovietams okupavus Lietuvą, 1940 m. lapkričio mėn. paskirtas 29-ojo teritorinio šaulių korpuso štabo viršininko adjutantu, vėliau – Vilniaus pėstininkų karo mokyklos mokymo dalies vedėju. 1941 m. birželio 22 d. prasidėjus SSRS-Vokietijos karui su mokykla atsitraukiant dalyvavo kautynėse prieš vokiečius, pasitraukė į Novokuznecką. Nuo 1942 m. pradžios 16-osios lietuviškosios divizijos diviziono vadas, vėliau – pulko vado pavaduotojas. 1943 m. baigęs Frunzės karo akademijos (Maskva) kursus, paskirtas tos divizijos štabo operatyvinio skyriaus viršininku, 1944 m. – 156-ojo šaulių pulko vadu. 1944 m. vasario mėn. su kitais 23 buvusios Lietuvos kariuomenės karininkais pasirašė kreipimąsi į Lietuvoje likusius karininkus, raginantį nesipriešinti artėjančiai SSRS kariuomenei. 1945 m. pulkininkas.

Po karo buvo SSRS kariuomenės pulko vadas, divizijos vado pavaduotojas. 1956–1961 m. Vilniaus universiteto Karinės katedros dėstytojas. 1961–1982 m. LSSR Ministrų tarybos referentas, vyr. referentas.

## Įvertinimas
* 1976 m. LTSR nusipelnęs kultūros švietimo darbuotojas

## Šaltiniai
Tako

**Tako** () – tradicinis Meksikos patiekalas, gaminamas iš kukurūzinės arba kvietinės tortilijos ir į ją susukto įdaro.

Tortilija būna minkšta arba kieta. Įdarą gali sudaryti labai įvairūs ingredientai, todėl yra didelė šio patiekalo įvairovė. *Taco* gali būti įdaromas įvairia malta ar smulkiai pjaustyta kepta mėsa, žuvimi ar moliuskais, sumaišant su daržovėmis (svogūnais, kopūstais, pomidorais, kalendra), padažu (salsa), sūriu, prieskoniais.

Valgant *taco*, nenaudojami stalo įrankiai. Tai dažnas greito maisto patiekalas Centrinėje Amerikoje, JAV, Europoje.
Načios

**Načios** () – iš Meksikos kilęs užkandis. Tai nedidės tortilijos užpiltos lydytu sūriu.

Načios valgomos rankomis, kukurūzų traškučiais „kabinant“ ingredientus.

Prie kukurūzų traškučių patiekami įvairūs padažai, salotos, daržovės, svogūnai, pupelės. Gali būti užpilami kepta mėsa.

Vartojami kaip priedas prie kitų patiekalų ir kaip pagrindinis patiekalas. JAV načios dažnai parduodamos įdarytos prieskoniais ir užpiltos su lydytu sūriu.
Giulvis

**Giulvis, Gilfis** – pirmasis legendinis Skandinavų karalius.

Inglingų sagoje ir Ragnarsdrápa poemoje pasakojama, kad Giulvis buvo suviliotas devės Gevjunės duoti jai tiek žemės, kiek ši galėtų suarti per naktį. Deivė pavertė savo keturis sūnus jaučiais ir jie suarė plotą, kuris tapo Zelandijos sala. Gylfaginning eda byloja kaip, manoma, istorinis Odinas ir jo žmonės, Asai ir Vanai, kurie vėliau tapo švedais, gavo naujas žemes ir įkūrė Senosios Sigtunos gyvenvietę. Giulvis ir kiti senieji bronzos amžiaus gyventojai prisitaikė prie Asų atneštos religijos. Be to, minimas Giulvio ir Asų valdovų (tarp jų ir Odino) pokalbis.

Pasak Hervarų sagos Giulvio dukra ištekėjo už Gardarikio karaliaus Sigrlamio.
Agnė Lukšytė

**Agnė Lukšytė-Meiliūnienė** (1920 m. spalio 23 d. Subačiaus vienkiemyje prie Subačiaus – 2007 m. lapkričio 23 d. Sidnėjuje) – Lietuvos rašytoja.

## Biografija
1931–1939 m. mokėsi Panevėžio gimnazijoje. 1939–1943 m. Vytauto Didžiojo universitete studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą bei germanistiką Vilniaus universitete. 1941–1944 m. mokytojavo Gardino lietuvių gimnazijoje. 1944 m. pasitraukė į Vakarus. 1950 m. atvyko į Australiją. Atlikusi 2 metų darbo prievolę iki 1982 m. dirbo Australijos įstaigose. Gyveno Sidnėjuje.

## Kūryba
Kūrybos svarbiausia tema – lietuvių moterų gyvenimas išeivijoje. 1970 m. Australijoje išleido novelių rinkinį „Kalnų velnias“. Dramoje „Kavinė Po kadagiais“ vaizduojamas 1944 m. vasario 13–20 d. didysis Drezdeno bombardavimas. Novelėse atskleidžiamas moterų vidinis pasaulis, vyrauja meilės, ilgesio, nusivylimo motyvai. Romane nagrinėjamos mažame Australijos miestelyje gyvenančių aborigenų ir naujųjų atvykėlių santykių problemos, supažindinama su egzotiška šios šalies aplinka, į kurią po Antrojo pasaulinio karo likimas nubloškė nemaža lietuvių.

## Bibliografija
* Kalnų velnias, novelės. Belmore, Meiliūnas, 1970 m.
* Kavinė „Po kadagiais“, 4 veiksmų drama. Vilnius, Centrinio pašto dėžė 150, 1993 m.
* Baltoji chrizantema, novelės. Vilnius, Mokslo ir enciklopedijų leidykla, 1993 m., Standartų spaustuvė, 2006 m. ISBN 5-420-01263-4
* Prošvaistė šešėlyje, romanas. Vilnius, J. Nainys: Visuomenės informavimo priemonių valdyba, 1996–1997 m.

## Įvertinimas
* 1981 m. laikraščio „Dirva“ (Klyvlendas, JAV) premija už novelę „Zefirantės“

## Šaltiniai
Kęstutis Lupeikis

**Kęstutis Lupeikis** (1962 m. liepos 22 d. Vilniuje – 2023 m. spalio 7 d. Londone, Jungtinėje Karalystėje) – Lietuvos architektas, dailininkas.

## Biografija
1985 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą, architektas. 2004 m. humanitarinių mokslų daktaras.

1985–1987 m. dirbo Kolūkių statybos projektavimo institute Vilniuje, 1987–1991 m. Prienų rajono vyr. architektas. 1990 m. Prienuose įkūrė architektūrinę projektavimo įmonę (nuo 1995 m. veikia Vilniuje), nuo 1997 m. ir organizacijos „Vizualinių menų projektai“ Vilniuje direktorius. Nuo 1995 m. dėstė Vilniaus Gedimino technikos universitete, Architektūros fakultete, nuo 2004 m. Architektūros katedros docentas, nuo 2011 m. Architektūros katedros profesorius. 2021–2023 m. Architektūros katedros vedėjas.

## Kūryba
Nuo 1993 m. buvo menininkų grupės „Angis“ narys. Nutapė minimalistinės raiškos meditatyvių, daugiasluoksnių, turtingos faktūros paveikslų („Langas“, „Langai“, abu 2005 m.), sukūrė skulptūrinių instaliacijų, kuriose statiškas objektas virsta dinamišku, transformuojamu („Hiperkubas“ 2004 m.), videoprojektų.

Nuo 1985 m. dalyvavo dailės parodose Lietuvoje ir užsienyje; individualios Vilniuje (1985 m., 1992–1995 m., 2000–2001 m., 2005 m.), Duisburge (1996–1998 m.). Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, V. Lembruko muziejus Duisburge.

## Svarbiausi projektai
* Bažnyčia, Naujoji Ūta, Prienų raj., 1991 m.
* administracinis pastatas Prienuose, 1995 m.
* viešbutis „City Park“ (dab. „Klaipėda“), Vilnius, 2002 m.
* „Volkswagen“ automobilių salonas Kaune, 2003 m.
* Visuomeninės paskirties pastatas Buivydiškių g. Vilniuje, 2005 m.
* Lietuvos prokuratūros pastatas Rinktinės g. Vilniuje, 2007 m.
* suprojektavo individualių gyvenamųjų namų, interjerų.

## Šaltiniai
Stasys Lūšys

**Stasys Lūšys** (1903 m. rugpjūčio 31 d. Vaišnoriai, Šiaulių valsčius – 1980 m. gruodžio 17 d. Bostonas) – Lietuvos ekonomistas, JAV lietuvių politinis ir visuomenės veikėjas.

## Biografija
1926–1927 m. Moksleivių ateitininkų sąjungos, 1927–1929 m. Lietuvos universiteto Studentų ateitininkų sąjungos, vėliau Ateitininkų sendraugių įvairių skyrių vadovas. 1930 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą.

1930–1940 m. dirbo Žemės banke. 1941–1944 m. Prekybos, pramonės ir amatų rūmų pirmininkas. 1940–1944 m. dalyvavo antisovietiniame ir antinaciniame pasipriešinime. Per 1941 m. Birželio sukilimą parašė Lietuvos valstybės atkūrimo deklaraciją. 1943 m. prisidėjo prie Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto įkūrimo. 1944–1948 m. gyveno Vokietijoje. 1945–1946 m. Lietuvių sąjungos veikėjas, 1947–1948 m. Lietuvių tremtinių bendruomenės Regensburgo apygardos vadovas. 1948 m. išvyko į JAV. Su kitais 1949 m. įsteigė Bostono lituanistinę mokyklą. 1950–1958 m. JAV lietuvių krikščionių demokratų sąjungos centro valdybos vicepirmininkas. JAV lietuvių bendruomenės, Bendrojo Amerikos lieutuvių fondo veikėjas, 1964–1966 m. VLIK valdybos pirmininko pavaduotojas.

## Šaltiniai
Jonas Macaitis

**Jonas Macaitis** (1921 m. kovo 11 d. Dainiai, Jurbarko valsčius – 1989 m. rugpjūčio 31 d. Vilnius) – Lietuvos leksikografas.

## Biografija
1949 m. Vilniaus universitete baigė vokiečių kalbą ir literatūrą. 1949–1964 m. dirbo Politinės ir mokslinės literatūros leidykloje, 1956–1964 m. redakcijos vedėjas. 1964–1965 m. Mažosios lietuviškosios tarybinės enciklopedijos redakcijos redaktorius, 1965–1975 m. leidyklos „Mintis“ redakcijos vedėjas, 1975–1985 m. leidyklos „Mokslas“ redaktorius, 1975–1980 m. Žodynų redakcijos vedėjas.

Prisidėjo prie lietuviškosios mokslinės terminologijos norminimo. Sudarė ir redagavo „Rusų – lietuvių kalbų žodyną“ (su kitais, 4 t. 1982–1985 m.; LTSR valstybinė premija 1987 m., su kitais). Redagavo ir kitus žodynus (J. Balkevičiaus ir J. Kabelkos „Latvių–lietuvių kalbų žodyną“ 1977 m., su kitais).

## Šaltiniai
Edžbastono tvenkinys

**Edžbastono tvenkinys** () – nedidelis tvenkinys Anglijos mieste Birmingame, Edžbastono rajone. Tai Ypatingo mokslinio dėmesio vieta (*Site of Special Scientific Interest*), viena iš 23 Vakarų Midlandse. Teritoriją sudaro 7 ha ploto tvenkinys, Chad Brook upelis, supantys pelkynai ir dalis miško. Teritorijos plotas 15,93 ha. Prie tvenkinio priena Winterbourne botanikos sodas ir Edžbastono golfo laukas.
Juozas Maceika

**Juozas Maceika** (1904 m. gruodžio 16 d. Lazūnai – 1991 m. gruodžio 17 d. Vilnius) – Lietuvos muziejininkas, kultūros veikėjas.

## Biografija
1928–1934 m. studijavo Vilniaus universiteto Teologijos fakultete. Dalyvavo Lietuvių mokslo draugijos, Laikinojo Vilniaus lietuvių komiteto, Šv. Kazimiero draugijos veikloje. Nuo 1930 m. dirbo ekskursijų vadovu po Vilnių ir jo apylinkes. 1940–1941 m. ir 1945–1951 m. Vilniuje dirbo mokytoju, 1941–1945 m. – Lietuvos mokslų akademijos centrinėje bibliotekoje (dabar Lietuvos mokslų akademijos biblioteka). 1945–1967 m. – Lietuvos dailės muziejaus bendradarbis, 1960–1967 vyriausiasis fondų saugotojas.

## Mokslinė veikla
Parašė informacinių ir istorinių knygų, sudarė ir išleido lietuviškų kalendorių (1937–1940 m.), parengė istorinių apybraižų („Paveikslų galerijos pastatas“, „Vilniaus katedra“; rankraščiai), studijų („Vilniaus lietuvių spaudiniai 1919–1939 metais“, „Lietuvių būklė Lenkijos respublikoje 1936-1938 metais“, „Meno kūriniai buvusioje Vilniaus katedroje iki Didžiojo tėvynės karo“; rankraščiai), sudarė Lietuvos dailės muziejus 1945–1965 m. įsigytų eksponatų katalogą, parašė kraštotyros straipsnių.

## Bibliografija
* Vilnius ir jo apylinkės, pirmasis vadovas lietuvių kalba, su istoriku A. Juškevičiumi, 1937 2 leid. 1940 m.
* Trakai, 1940 m.
* Vilnius, 1955 m.
* Vadovas po Vilnių, su P. Gudynu, 1960 m.
* Paveikslų galerija, 1968 m.
* Senoji Vilniaus rotušė, 1970 m.
* Lazūnai, išl. 1998 m.

## Šaltiniai
Algimantas Maceina

**Algimantas Maceina** (g. 1958 m. balandžio 23 d. Vartuose, Prienų rajonas) – Lietuvos kino režisierius.

## Biografija
1985 m. baigė LSSR konservatorijos Klaipėdos fakultetą. 1985–1988 m. dirbo režisieriaus asistentu Lietuvos kino studijoje. 1988–1992 m. studijavo kino režisūrą Tbilisio Šotos Rustavelio teatro ir kino institute. Nuo 1990 m. dokumentinių filmų režisierius. 1991 m. stažavo pas Joną Meką Filmų antologijos archyve Niujorke.

2014 m. liepos mėn. Vilniaus apygardos teismas A. Maceiną pripažino kaltu dėl dailininko Naglio Karvelio (1961–2014) nužudymo ir skyrė jam aštuonerių metų laisvės atėmimo bausmę pataisos namuose.

A. Maceinos pirmoji žmona – chorvedė Tatjana, su kuria jis susituokė būdamas studentas.
Antroji žmona – filologė Eugenija. Su ja susilaukė 2 vaikų, drauge išgyveno šešerius metus.

## Kūryba
1990 m. sukūrė dokumentinį videofilmą „Juodoji dėžė“ (kino variantas 1994 m.), jame neįprastu modifikuoto reportažo stiliumi nagrinėjama Sibiro tremties tema. Dokumentinis filmas „Troškulys“ apie seną lietuvių tremtinių kaimą Čiornaja Padina (Saratovo sritis); iš šio kaimo kilęs JAV lietuvių verslininkas Juozas Kazickas. Kituose dokumentiniuose filmuose derinama dokumentika ir vaidyba, išradingai naudojami seni kino kadrai, muzika, montažas. Filmuose analizuojamos socialinės problemos, kuriami asmenybių portretai. Sukūrė vaidmenų kine.

2007 m. A.Maceina sukūrė filmą „Kad mano namai būtų pilni“ apie socialinės atskirties žmones. 2010 m. pasirodė filmas „Paskutinis“ apie vieną iš paskutinių Lietuvos partizanų Antaną Kraujelį.

## Filmografija
* 1994 m. Kęstas
* 1994 m. Juoda dėžė
* 1998 m. Troškulys
* 1998 m. Tbilisis-89
* 2001 m. Aš radau… arba palakiojimai, apie Joną Meką
* 2003 m. Lietuvos valstybės kino metraštis Nr. 27, Kino operatoriai
* 2003 m. Gėlių vaikai
* 2005 m. Šalia jūsų, apie fotomenininką R. Vikšraitį
* 2007 m. Kad mano namai būtų pilni, apie socialinės atskirties žmones
* 2010 m. Paskutinis, apie Lietuvos partizaną Antaną Kraujelį

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Kūrėjai, režisieriai
Atstovų rūmai

**Atstovų rūmai** () – įstatymų leidžiamosios valdžios institucijos pavadinimas kai kuriose šalyse. Paprastai taip įvardinami žemesnieji parlamento rūmai šalyse, kuriose įteisinta bikameralinė (dviejų dalių) įstatymų leidžiamoji sistema. Atstovų rūmų galios ir funkcijos skiriasi priklausomai nuo kiekvienos valstybės.

Kai kurios Atstovų rūmus turinčios valstybės: 

* Australija;
* Italija;
* Japonija;
* Nyderlandai;
* JAV;

Atstovų rūmai nėra vienintelis žemesniųjų rūmų pavadinimas. Pavyzdžiui, Didžiojoje Britanijoje ir Kanadoje šie rūmai vadinami *Bendruomenių rūmais*, o Bahamuose – *Tarybų rūmais*.
Andrius Kaniava

**Andrius Kaniava** (g. 1964 m. gruodžio 5 d. Kaune) – Lietuvos aktorius, režisierius, dainų autorius ir atlikėjas.

## Biografija
1982 m. baigė Vilniaus A. Vienuolio vidurinę mokyklą. Studijavo LSSR konservatorijos Aktoriaus meistriškumo katedroje. 1983–1985 m. atliko karinę tarnybą sovietinėje armijoje. Baigęs studijas, nuo 1988 m. dirbo Kapsuko dramos teatre, kūrė dainas. 1990–2014 m. „Keistuolių teatro“ aktorius.

Yra išleidęs 5 albumus: „Atšilusi Musė“, kartu su grupe „Origami“ (2003 m.), „Antikvariatas“ (2009 m.), „Musė“ (2014 m.), „Laivas restoranas“ (2016 m.), „Ruduo nesibaigiančioj metų alėjoj“ (2020 m.).
 

## Šaltiniai
Ashley Tisdale

**Ashley Michelle Tisdale** (*Ešlė Mišelė Tisdale*, g. 1985 m. liepos 2 d.) – JAV dainininkė ir aktorė.

## Biografija
Ešlė gimė Vest Dyle, Niudžersyje, Maiko ir Lisos šeimoje. Turi seserį Dženifer Tisdale, kuri taip pat yra aktorė.

Ashley savo aktorystės karjerą pradėjo nuo 1990 m., o gerai žinoma tapo 2000-ųjų m. pradžioje, kai suvaidino „Disney Channel“ kurtame filme „The Suite Life of Zack & Cody“. Ji vaidino Maddie Fitzpatrick. Šis filmas užvaldė daugiau nei pusę Amerikos ir išpopuliarėjo kitose šalyse. Kitas Ashley labai svarbus ir sėkmingas karjeros žingsnis buvo taip pat „Disney Channel“ kurtame filme „Mokyklos miuziklas“, kuris tapo žinomas vos ne visame pasaulyje. Šiame filme Ashley vaidino Sharpay Evans. Kadangi filmas „Mokyklos miuziklas“ išpopulerėjo taip, kaip nebuvo tikėtasi, buvo suplanuota sukurti dar vieną filmo dalį „Mokyklos miuziklas 2“, o ši filmo dalis išpopulerėjo dvigubai daugiau negu pirmoji, taigi prodiuseriai sumąstė išleisti paskutiniąją – trečiąją dalį. Ashley Tisdale yra įgarsinus daugybę animacinių filmų. Garsiausias jos įgarsinimas yra animaciniame TV seriale „Phineas and Ferb“. Be aktorystės ji yra dainų atlikėja. 2007 m. vasario 6 d. ji išleido debiutinį savo albumą „Headstrong“.

## Nuorodos

* 
* Fanų tinklalapis Lietuvoje 
* Ashley Tisdale oficialus puslapis YouTube tinklalapyje
Augustinas Maceina

**Augustinas Maceina** (1937 m. balandžio 22 d. Kaune – 2017 m. kovo 3 d. Vilniuje) – Lietuvos pianistas.

## Biografija
Tėvas Antanas Maceina. 1961 m. baigė Lietuvos konservatoriją, mokytoja Aldona Dvarionienė. 1961–1964 m. Lietuvos televizijos ir radijo lengvosios muzikos orkestro pianistas. 1964–1966 m. dėstė Vilniaus pedagoginiame institute. 1966–1967 m. Čitos, 1967–1969 m. Vladivostoko filharmonijų (abi Rusijoje) pianistas. 1970–1990 m. Lietuvos filharmonijos ir įvairių muzikos mokyklų, 1990–2006 m. Lietuvos konservatorijos (1992–2004 m. Lietuvos muzikos akademija) muzikos instrumentų meistras derintojas. Koncertavo Kuboje, Čekoslovakijoje, buvusiose TSRS respublikose. Įrašė daug kūrinių.

## Įvertinimas
1965 m. pirmasis Čiurlionio konkursas, I premija.

## Šaltiniai
Jonas Macevičius

**Jonas Macevičius** (1922 m. vasario 28 d. Krakėse, Kėdainių apskritis – 1999 m. gegužės 18 d. Vilniuje) – Lietuvos filosofas, partinis veikėjas, filosofijos mokslų kandidatas.

## Biografija
Brolis Kazys Macevičius. 1942–1943 m. 16-osios lietuviškosios šaulių divizijos pulko komjaunimo sekretorius. Nuo 1943 m. SSKP narys. 1943–1944 m. LLKJS CK ir Šiaurės srities komiteto sekretorius, „Žalgirio“ raudonųjų partizanų būrio komisaras. 1944–1946 m. LLKJS CK I sekretorius. 1946–1950 m. SSRS AT deputatas. 1949 m. baigė Aukštąją partinę mokyklą prie VKP(b) CK, 1952 m. Visuomenės mokslų akademiją prie SSKP CK Maskvoje. 1952 m. filosofijos mokslų kandidatas. 1953 m. LSSR mokslų akademijos narys korespondentas.

1952–1957 m. Respublikinės partinės mokyklos Filosofijos katedros vedėjas; nuo 1954 m. docentas. Mažosios lietuviškosios tarybinės enciklopedijos (t. 1 1966 m., t. 2 1968 m.) vyr. redaktoriaus pavaduotojas. 1963–1969 m. LSSR MA Filosofijos katedros vedėjas. 1969–1977 m. Filosofijos, teisės ir sociologijos skyriaus prie LSSR MA Istorijos instituto vadovas. Filosofijos, sociologijos ir teisės instituto įkūrimo vienas iniciatorių, 1977–1984 m. jo direktorius. 1984–1987 m. LSSR MA Visuomenės mokslų skyriaus akademikas sekretorius.

Paskelbė straipsnių Lietuvos filosofijos ir visuomeninės minties istorijos klausimais.

## Bibliografija
* Šviesos! Daugiau šviesos! Juozo Adomaičio-Šerno pasaulėžiūros horizontai / Jonas Macevičius, Antanas Gaidys. – Vilnius: Lietuvos filosofijos ir sociologijos institutas, 1998. – 174 p.

## Įvertinimas
* 1986 m. LSSR valstybinė premija (su kitais)

## Šaltiniai
Jozuė

**Jozuė** ( – „Viešpats yra išganymas“) – Biblijos personažas, minimas Penkiaknygėje ir Jozuės knygoje, Mozės įpėdinis. Teigiama, jog buvęs Nūno iš Efraimo genties sūnus.

Jozuė buvo vienas iš dvylikos žvalgų, kurie buvo pasiųsti į Kanaaną, kad grįžę praneštų apie to krašto gyventojus. Jozuė ir Kalebas buvo vieninteliai, kurie teigė, kad izraelitai pajėgūs kovoti su Kanaano krašto gyventojais. Todėl, anot Biblijos, Dievas tik Jozuei ir Kalebui leido įžengti į Kanaano kraštą, o kiti tos kartos izraelitai buvo pasmerkti iki mirties klajoti dykumoje.

Jozuės vadovaujami žydai stebuklingu būdu perėjo Jordano upę. Sandoros skrynios nešėjams pasiekus upę, vanduo, tekantis iš aukštupio, sustojo, sudarydamas pylimą, o vandenys, tekantys į žemupį, nuseko. Taip izraelitai galėjo sausomis kojomis pereiti upę.

Jozuės vadovavo izraelitams užimant Jericho miestą. Jozuės knygoje rašoma, kad Dievas įsakęs Izraelio kariams septynias dienas žygiuoti aplink miestą, nešant Sandoros skrynią bei pučiant trimitus. Septintąją dieną kariams buvo įsakyta šaukti, tuomet neva ir sugriuvusios Jericho miesto sienos. Taip pat buvo iškovota ir daugiau strategiškai svarbių pergalių. Jozuės knygos 10 skyriuje minimas stebuklas, kai Dievas Jozuės prašymu pailginęs dieną, kad izraelitai spėtų iškovoti pergalę prieš amoritus.

Užimtas žemes Jozuė padalijęs 12 Izraelio genčių. Anot Jozuės knygos 24,29, Jozuė mirė, sulaukęs 110 metų.

## Išnašos
Juozas Macevičius (1919)

**Juozas Macevičius** (1919 m. gruodžio 1 d. Odesa – 2007 m. sausio 20 d. Kaunas) – Lietuvos inžinierius hidrotechnikas, hidrologas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.

## Biografija
1939 m. baigė Kėdainių aukštesniąją kultūrtechnikų mokyklą, 1943 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. 1971 m. geografijos mokslų daktaras.

1942–1945 m. Vytauto Didžiojo universiteto Hidrologijos ir hidraulikos katedros laborantas, asistentas, 1945–1950 m. katedros vedėjas. 1951–1993 m. Kauno politechnikos instituto dėstytojas, 1951–1963 m. ir 1970–1971 m. Hidrotechnikos, 1971–1990 m. Hidraulikos katedros vedėjas, nuo 1971 m. profesorius. 1950–1951 m. dar dirbo Lietuvos mokslų akademijos Technikos mokslų institute, 1951–1959 m. Lietuvos hidrotechnikos ir melioracijos institute (iki 1956 m. LTSR mokslų akademijos Melioracijos institutas).

## Mokslinė veikla
Mokslinio darbo kryptys – sausumos hidrologija ir hidrologiniai skaičiavimai, t. p. hidrotechnikos ir melioracijos problemos.

## Bibliografija
* Lietuvos TSR, su kitais, 1955 m., rusų kalba
* Lietuvos TSR ekonominė geografija, su kitais, 1957 m.
* Lietuvos TSR upių kadastras, I dalis, su M. Lasinsku ir J. Jablonskiu, 1959 m.
* Hidraulika, vadovėlis, su A. Vaidakavičiumi, 1966 m.
* Lietuvos upių hidrologinių charakteristikų skaičiavimo metodai, monografija, 1969 m.
* Hidraulika ir hidraulinės mašinos, vadovėlis, su A. Vaidakavičiumi, 1974 m., 1984 m.

## Įvertinimas
* 1965 m. LTSR valstybinė premija

## Šaltiniai
Kamža

**Kamža** () – gana trumpas baltas panašus į albą katalikų liturginis drabužis, primenantis marškinius. Rankovės ilgos, plačios, apačia ir rankovės apsiūtos nėriniais. Kamžas dėvi apeigas atliekantys kunigai bei mišiose patarnaujantys pasauliečiai. Dėvimos nuo XIV a..

## Šaltiniai
Kazys Macevičius

**Kazys Macevičius** (1907 m. sausio 2 d. Glazge, Škotija – 1974 m. rugpjūčio 18 d. Kėdainiuose) – komunistinis veikėjas, NKVD, žemės ūkio darbuotojas.

## Biografija
Brolis Jonas Macevičius. Nuo 1910 m. gyveno Krakėse. 1925 m. baigė Kėdainių gimnazijos 4 klases. 1927–1930 m. LKP Krakių kuopelės, parajonio komiteto sekretorius, 1933–1935 m. LKP CK instruktorius. 1931–1932 m. mokėsi Tarptautinės Lenino mokyklos kursuose Maskvoje. Už antivalstybinę veiklą 1933 m. ir 1935–1940 m. kalintas.

1940 m. birželio-rugsėjo mėn. Valstybės saugumo departamento Kvotų skyriaus tardytojas, čekistų grupės, rengusios suimtinų Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos ir Lietuvos socialdemokratų partijos veikėjų sąrašus, vadovas. 1940 m. rugsėjo mėn. – 1941 m. birželio mėn. NKVD Šiaulių apskrities skyriaus viršininkas, 1941 m. birželio mėn. apskrities gyventojų trėmimo operatyvinio štabo narys. 1941 m. rugsėjo mėn. NKVD ir LKP(b) CK atsiųstas į Vokietijos okupuotą Lietuvą organizuoti sovietinių partizanų (diversantų) veiklą pateko į nelaisvę, dėl to pašalintas iš partijos. 1941–1945 m. Vokietijos koncentracijos stovyklų kalinys. Mirus J. Stalinui vėl priimtas į SSKP. Nuo 1947 m. iki mirties vadovavo Kėdainių rajono Karolio Požėlos kolūkiui.

1961–1964 m., 1966–1974 m. LKP CK narys, nuo 1959 m. LSSR AT deputatas, 1967–1974 m. LSSR AT prezidiumo narys. Parašė atsiminimų (1964 m.).

## Bibliografija
* Ilgai brandintas grūdas. – Vilnius: Vaga, 1964. – 322 p.

## Įvertinimas
* 1958 m. socialistinio darbo didvyris
* 1966 m. LTSR nusipelnęs žemės ūkio darbuotojas

## Šaltiniai
Tongapupė

**Tongapupė** (*Dipteryx*) – pupinių (*Fabaceae*) šeimos medžių ir krūmų gentis, paplitusi Pietų, Centrinėje Amerikoje ir Karibuose.

Gentyje yra 9 rūšys:
* Sparnuotoji tongapupė (*Dipteryx alata*)
* *Dipteryx lacunifera*
* *Dipteryx magnifica*
* *Dipteryx micrantha*
* Kvapioji tongapupė (*Dipteryx odorata*)
* *Dipteryx oleifera*
* *Dipteryx polyphylla*
* *Dipteryx punctata*
* *Dipteryx rosea*
Tvirtovės komendantas

**Tvirtovės komendantas** () – karininkas, vadovaujantis tvirtovei ir jos įgulai.

## Rusijos imperija
Tvirtovės komendantas – pareigos Rusijos kariuomenėje, buvusios nuo XVIII a. iki 1917 m. Tvirtovių komendantu skiriamo karininko laipsnis priklausė nuo tvirtovės svarbos. Komendantais skirdavo generolus ar vyresniuosius karininkus, dažniausiai – pulkininkus.
XVIII a. tvirtovės komendantas būdavo pavaldus gubernatoriui ir generolui feldmaršalui. Nuo XIX a. vidurio – karinės apygardos viršininkui. I ir II klasių tvirtovių komendantais skirdavo pats Rusijos imperatorius.

Taikos metu tvirtovės komendantas privalėjo rūpintis:
* visų tvirtovės dalinių gerove
* tvirtovės parengtimi gynybai
* turėti tvirtovės gynybos planą ir jį koreguoti keičiantis aplinkybėms.
Taikos metu tvirtovės komendantui buvo pavaldžios visos tvirtovę aptarnaujančios ir jos gynybai būtinos dalys. Kaip tvirtovės įgulos komendantui – viso tvirtovėje įsikūrusios dalys.
Taikos metais I klasės tvirtovės komendantas turėdavo korpuso vado teises, II ir III klasių – divizijos viršininko teises, IV klasės – pulko vado teises.

Karo metu tvirtovės komendantas turėdavo:
* pervesti pavaldžią kariuomenę į kovinę parengtį,
* evakuoti įgulos kariškių šeimas ir kitus tvirtovės rajono gyventojus,
* pašalinti kitų valstybių piliečius.
Į jo pavaldumą pereidavo vietinė policija. Jis imdavo vadovauti tvirtovės gynybos tarybai, asmeniškai atsakydavo už gynybą, jos tęsimą ar nutraukimą, už tvirtovės kapituliaciją, turėdavo vesti derybas su priešininku, asmeniškai numatyti kapituliacijos ir tvirtovės perdavimo sąlygas.

## Nuorodos
* Комендант крепости
Pjeras Bezuchovas

**Pjeras Bezuchovas** (rusiškai: Пьер Безухов, Пётр Кириллович Безухов, ar Pierre Bezuhov) – Levo Tolstojaus romano „Karas ir taika“ pagrindinis herojus.

Pjeras Bezuchovas – aristokratas, mylimiausias iš visų nesantuokinių senojo grafo vaikų. Ilgą laiką praleidęs Šveicarijoje. Prieš pat tėvo mirtį grįžo į Rusiją ir paveldėjo visus jo turtus. Pjeras vedė Eleną Kuraginą, tačiau santuoka buvo nelaiminga. Dėl įžeistos garbės kovojo dvikovoje su Dolochovu. Buvo geriausias kunigaikščio Andrejaus Bolkonskio draugas.

Prasidėjus 1812 metų karui, Pjeras sumanė pamatyti karą savo paties akimis. Jis kaip stebėtojas dalyvavo visuose pagrindiniuose mūšiuose. Papuolęs į prancūzų nelaisvę, vos nebuvo nužudytas. Nelaisvėje supranta, jog negalima įkalinti sielos ir tarsi ima nebejausti pačios nelaisvės. Grįžęs namo, užmezgė ryšius su Nataša Rostova, Andrejaus Bolkonskio sužadėtine, kurią po Andrejaus mirties Pjeras vedė.

Romane „Karas ir taika“ yra nemažai „masoniškų“ Pjero pamąstymų. Jo pažinimo aistra ir domėjimasis religija vaizduojamas XIX a. neramumų kontekste. Pjeras - utopistas, žmogus ieškojęs savo kelio, savo tikslo, ko siekimą Napoleono žygis į Rusiją bei karas sudrumstė.

## Literatūra

1. Daniel Rancour-Laferriere, Tolstoy's Pierre Bezukhov: A Psychoanalytic Study (Bristol Classical Press, 1993), vii.

2. Merriam-Webster's Encyclopedia of Literature (Merriam-Webster, 1995), 1080.

3. M. Keith Booker, Encyclopedia of Literature and Politics: Censorship, Revolution, and Writing (Greenwood Publishing Group, 2005), 718.
Kovinė parengtis

**Kovinė parengtis** – dalinio ar kitokio karinio vieneto būsena, kai jis pasirengęs per nustatytą laiką pradėti kovos veiksmus ir vykdyti kovines užduotis atremiant karinį puolimą ar teroristinius veiksmus..
Kovos parengtį lemia:
* karinio vieneto galia (ginkluotė, technika, personalas ir jo apmokymo lygis, psichologinė parengtis)
* teisingas užduočių suvokimas
* galimų padėties pokyčių numatymas.

Ginkluotosios pajėgos turi būti pasiruošusios bet kuriuo metu pradėti aktyvius kovos veiksmus sausumoje, jūroje ir ore. Todėl šiuolaikinės ginkluotosios pajėgos turi būti nuolatinėje kovinėje parengtyje. Tam ginkluotosios pajėgos turi būti aprūpintos personalu, ginkluote, technika, šaudmenų, degalų ir kitokiomis atsargomis. Personalas turi būti puikiai apmokytas.
Gotų kalba

**Gotų kalba** – išnykusi rytų germanų kalba, vartota gotų. Pagrindinis šaltinis, iš kurio žinoma apie šią kalbą – VI a. Biblijos vertimo kopija *[[Codex Argenteus]]*. Tai vienintelė rytų germanų kalba, kuri turi didelį rašytinių šaltinių palikimą (IV–VI a.). Gotų kalba naudojo gotišką raidyną, sukurtą gotų vyskupo Vulfilos.

VI a. gotų kalba pradėjo nykti, Italijoje ir Ispanijoje išstumta romanų kalbų, o Kryme – graikų kalbos. Manoma, kad galutinai išnyko IX a.

## Taip pat skaitykite
* Krymo gotų kalba

## Nuorodos
* 
* 
*
Rytų germanų kalbos

**Rytų germanų kalbos** – išnykusi indoeuropiečių šeimos, germanų kalbų grupė. Vienintelė rytų germanų kalba, turinti rašytinį palikimą, yra gotų. Kitos rytų germanams priskiriamos kalbos yra vandalų, burgundų ir Krymo gotų. Manoma, kad pastaroji kalba gyvavo iki XVIII a., o kitos išnyko dar ankstyvaisiais viduramžiais.

## Nuorodos
*
Juozas Macevičius (1928)

**Juozas Macevičius** (1928 m. spalio 4 d. Joniškyje – 2011 m. lapkričio 17 d. Vilniuje, palaidotas Antakalnio kapinėse) – Lietuvos rašytojas, poetas, vertėjas.

## Biografija
Baigė Joniškio gimnaziją. 1946–1949 m. Vilniaus universitete studijavo teisę. 1948–1954 m. dirbo laikraščio „Tiesa“, žurnalo „Švyturys“, laikraščio „Kauno tiesa“ redakcijose.

1959 m. Maskvoje baigė M. Gorkio pasaulinės literatūros instituto Aukštuosius literatūros kursus. 1959–1964 m. dirbo savaitraščio „Literatūra ir menas“ redakcijoje. 1953–1954 m. LSSR rašytojų sąjungos Kauno filialo, 1965–1970 m. jos valdybos sekretorius.

1964–1965 m. ir 1970–1985 m. dirbo žurnalo „Pergalė“ redakcijoje; 1976–1985 m. šio žurnalo vyr. redaktorius. Tuo laikotarpiu žurnale išspausdinti Jono Avyžiaus romanai „Sodybų tuštėjimo metas“, „Chameleono spalvos“, Mykolo Karčiausko „Žvirgždės poema“ ir kiti kūriniai, sukėlę didelį skaitytojų susidomėjimą.

Nuo 1956 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys. Žmona poetė Ramutė Skučaitė.

## Kūryba
Eilėraščių rinkiniuose „Pavasario žingsniai“ (1949 m.), „Statytojų karta“ (1953 m.), „Rudens liepsnos“ (1957 m.), eiliuotame laiške „Draugui Stalinui“ (su A. Jonynu, 1950 m., pavadinimu „Laiškas vadui“, 1952 m.) vyrauja poetinė retorika apie kolektyvizaciją, praėjusį karą, kelią į komunizmą.

Vėlesniuose eilėraščių rinkiniuose „Mano pozicija“ (1963 m.), „Kasdieniška knyga“ (1968 m., „Distancija“ (1972 m.) atsisakoma reportažinių eilėraščių, siekiama išreikšti kompromisų nepripažįstančios pokario komjaunuolių kartos pasaulėjautą.

Eilėraščių rinkiniuose „Šauksmas“ (1975 m.), „Neišduok“ (1983 m.) vyrauja dramatizmas, nusivylimas nesutapus idealams ir realybei. Draminėje poemoje „Apsaugok atmintį ir atminimą“ (1981 m.) sovietinės ideologijos požiūriu interpretuojamos pokario kovos Lietuvoje.

Parašė apybraižų (rinkiniai „Pavasarėjančiais arimais“, su A. Jonynu, 1957 m.), kritikos straipsnių (rinkiniai „Pastovios gairės“, 1978 m.). Išleistos jo eilėraščių rinktinės „Atošvaistės“ (1971 m.), „Suartėjimas“ (1978 m.), „Iš tos nakties“ (2004 m.), „Atsisveikinimas“ (2006 m.).

Išvertė V. Majakovskio kūrybos (eilėraščių rinkiniai „Kas gerai ir kas blogai“ (1952 m.); pjesės „Misterija buf“, „Blakė“, „Pirtis“, visos 1966 m.), D. Bedno (rinkiniai „Poezija“, 1961 m.), Š. Petefio, M. Tanko eilėraščių, P. Abrahamso, H. Hesės romanų. Jo eilėraščių knygų išleista rusų kalba.

## Įvertinimas
* 1965 m. LTSR nusipelnęs kultūros veikėjas
* 1969 m. „Poezijos pavasario“ laureatas
* 1970 m. LSSR valstybinė premija už eilėraščių rinkinį „Kasdieniška knyga“
* 1978 m. „Tautų draugystės“ ordinas už literatūrinį darbą 

## Šaltiniai
Pluoštinė juka

**Pluoštinė juka** (*Yucca filamentosa*) – agavinių (*Agavaceae*) šeimos vaistinis augalas, paplitęs Šiaurės Amerikos rytuose (natūralus arealas nuo Luizianos iki Virdžinijos).

Pluoštinė juka įprastai neturi stiebo, augalo viršutinę dalį sudaro 75 cm ilgį siekiantys melsvai žali, plaušiniai lapai. Anksti vasarą išaugina iki 3 m aukščio stiebą ir sukrauna didelį baltaspalvį žiedyną. Dažnai auginama darželiuose kaip dekoratyvinis augalas. Išvesta keletas veislių.
Vandalų kalba

**Vandalų kalba** – išnykusi rytų germanų kalba, greičiausiai buvusi artima gotų kalbai. Vartota vandalų, gyvenusių Galesijoje (nūnai Galisija ir šiaurės Portugalija) ir pietų Ispanijoje.

Kadangi vandalų kalba nepaliko rašytinio palikimo, apie ją žinoma labai mažai. Keletas vandališkų žodžių perėjo į ispanų kalbą. Su vandalų kalba kartais siejamas vengrų-slovėnų prekmurijės dialektas, dar vadintas vendų kalba.

## Nuorodos
* 
* 
* 
*
Tryliktasis karys

**Tryliktasis karys** () – 1999 m. veiksmo filmas, sukurtas pagal Michael Crichton romaną „Negyvėlių ėdikai“ (*Eaters of the Dead*). Filmo siužetas remiasi istorija apie XI a. arabų rašytoją Ahmadą ibn Fadlaną, keliavusį Volgos upe, anglosaksų epu „Beovulfas“, taip pat elementais iš pasakojimų rinkinio „Tūkstantis ir viena naktis“.

Viduramžiškai atmosferai sukurti filme naudojama arabų, lotynų, norvegų kalbos.

## Siužetas

Filmo veiksmas sukasi apie arabų didiką iš Bagdado Ahmadą ibn Fadlaną. Šis kalifo išsiųstas į šiaurę ryšiams su šiaurės tautomis užmegzti. Ibn Fadlanas keliauja su tėvo draugu, vertėju Melčisideku. Jis sutinka vikingų plėšikus, kurių karalius ką tik žuvo. Bendravimą trukdo kalbų barjeras, tačiau Melčisidekas susikalba su vikingų skaldu Hergeriu lotyniškai. Kuomet Buliwyfas (aliuzija į Beovulfą) tampa nauju valdovu, jis sulaukia pagalbos šauksmo iš vieno nuošalaus vikingų kaimo, kuris yra nuolat gąsdinamas keistų senovinių jėgų. Orakulas nusprendžia, kad į misiją turi vykti 13 vyrų, tačiau vienas jų turi būti ne skandinavas, tad Ahmadui tenka prisijungti prie žygio. Arabui greitai pavyksta perprasti vikingų kalbą, kovos meną ir tapti jų draugu.

Kaimą terorizuojantis priešas – vendolai. Tai pusiau žmonės, pusiau lokiai, naktimis ugnies gyvate nusileidžiantys iš kalnų ir puolantys kaimo gyventojus. Buliwyfas nusprendžia, kad reikia pulti pačią vendolų irštvą ir sunaikinti jų branduolį. Kariai slapta prasigauna  pas vendolus, Buliwyfas nužudo Vendolų Motiną, bet ši prieš mirtį dar spėja sužeisti Buliwyfą užnuodytu durklu. Vendolai priverčia kovotojus trauktis ir šie, ištrūkę per povandeninį urvą, grįžta į kaimą, kur ruošiasi paskutiniam mūšiui. Jo metu Buliwyfas nugali vendolų vadą, bet netrukus, paveiktas nuodų, miršta. Vendolai nugalėti, o kaimui grąžinta ramybė. Ahmadas keliauja atgal į savo šalį, dėkingas vikingams, kurie jį padarė naudingu Dievo tarnu.

## Aktoriai
  
*Aktorius – vaidmuo*

* Antonio Banderas – Ahmadas ibn Fadlanas
* Vladimir Kulich – Buliwyf (Beovulfas)
* Dennis Storhøi – Herger
* Daniel Southern – Edgtho
* Neil Maffin – Roneth
* John DeSantis – Ragnar
* Clive Russell – Helfdane
* Mischa Hausserman – Rethel

* Asbjørn 'Bear' Riis – Halga
* Richard Bremmer – Skeld
* Tony Curran – Weath
* Albie Woodington – Hyglak
* Omar Sharif – Melchisidek
* Erick Avari – karavano vadas
Kaunatavos Dievo Motinos ikonos „Visų liūdinčiųjų Džiaugsmas“ cerkvė

**Kaunatavos Dievo Motinos ikonos „Visų liūdinčiųjų Džiaugsmas“ cerkvė** stovi Kaunatavos kaime, Telšių rajone.

## Istorija

Nedidelė medinė cerkvė pastatyta 1894 m. nežinomo pirklio iš Sankt Peterburgo lėšomis (5000 rublių). Šventykla pastatyta žemėje, kuri kadaise priklausė katalikų parapijai. Stačiatikių parapija įsteigta 1895 m.

1921 m. Lietuvos vidaus reikalų ministerija cerkvės pastatą perdavė katalikams. Tuo metu parapijoje buvo apie 500 tikinčiųjų, kurie priešinosi šiam sprendimui ir pateikė prašymą ministrų kabinetui, kuris gruodžio 21 d. atšaukė sprendimą. 1937 m. parapijoje buvo 981 tikintysis.

1947 m. sovietai parapiją įregistravo. Tuo metu kartą per mėnesį atvykdavo šventikas iš Kolainių arba Telšių.

## Nuorodos

* Orthodoxy.lt
Kolainių Dievo Motinos ikonos „Smolenskaja“ cerkvė

**Kolainių Dievo Motinos ikonos „Smolenskaja“ cerkvė** stovi Kolainiuose, Kelmės rajone.

## Istorija

Iki XIX a. 7-ojo dešimtmečio Kolainiuose veikė karmelitų vienuolyno bažnyčia, kuri 1867 m. performuota į Viešpaties Atsivertimo cerkvę. Gyvenvietė pervadinta *Благовещенское* (kadangi atkelti kolonistai iš Blagoveščensko). 1873 m. įkurta Kolainių Dievo Motinos ikonos „Smolenskaja“ parapija. Tačiau 1922 m. cerkvė ir 44 ha žemės sugrąžinti katalikams, cerkvė rekonstruota į bažnyčią (Kolainių Švč. Mergelės Marijos, Karmelio kalno karalienės bažnyčia). Kadangi tuo metu Kolainiuose buvo mažai katalikų, bet gyveno daug stačiatikių kolonistų (1342 žmonės 1921 m.), todėl jie teikė prašymą sugrąžinti cerkvę. Stačiatikiai naudojosi buvusio vienuolyno pastatais. Tuo laikotarpiu mišios laikytos maldų namuose. 1937 m. parapijoje buvo 1753 tikintieji. 1940 metais pašventinta cerkvė, įrengta priešais dabartinę cerkvę stovinčiame mediniame gyvenamajame name. Kadangi šventinimas vyko rugpjūčio 10 d., per Smolensko Dievo Motinos ikonos šventę, cerkvei suteiktas Dievo Motinos vardas.

Po karo, 1945 m. tikinčiųjų beliko 845. 1947 m. sovietai oficialiai užregistravo parapiją. Sovietmečiu Kolainių cerkvės pastatas buvo nacionalizuotas, paverstas grūdų sandėliu. 

Pastaruoju metu cerkvė buvo perdažyta, įrengta signalizacija.


Kolainių cerkvė 2021.jpg|Cerkvė 2021 m.
Kolainių cerkvė, nuo galo.jpg|Galinė dalis


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Orthodoxy.lt
Kybartų šv. Aleksandro Neviškio cerkvė

**Kybartų Šv. Aleksandro Neviškio cerkvė** stovi Kybartų mieste. Cerkvė priklauso Kybartų Šv. Aleksandro Neviškio parapijai. 2009 m. įrašyta į Kultūros vertybių registrą.

## Istorija

Cerkvė pastatyta 1870 m. geležinkeliečiams. Lėšas (15 000 rublių) ir žemę skyrė caro valdžia. I pasaulinio karo metu vokiečiai cerkvę buvo pavertę sandėliu.

1919 m. pradžioje vidaus reikalų ministerija cerkvę, mokyklos pastatą ir 2 parapijos namus su žeme perdavė Seinų vyskupijai. Įkurta bažnyčia. Tuo metu apie 420 stačiatikių rinkdavosi maldai nuomojamose patalpose. Jie daug kartų kreipėsi į valdžią gražinti cerkvę. Pastatui reikėjo kapitalinio remonto. 1929 m. katalikų parapija iš finansų ministerijos išsireikalavo gauti paskolą naujai bažnyčiai statyti. Tada apgriuvusi cerkvė ministrų kabineto nutarimu grąžinta stačiatikiams. 1935 m. atnaujinta cerkvė iškilmingai pašventinta.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Orthodoxy.lt
Another Place

**Kita Vieta** () – anglų skulptoriaus Antony Gormley sukurtos skulptūros, esančios Krosby Byče, pajūryje prie Krosbio (Anglija). Instaliaciją sudaro 100 į jūrą žvelgiančių lietos geležies žmogaus figūrų, kurios išdėstytos 3,2 kilometrų pločio ruože. Kiekviena figūra yra 189 cm aukščio ir sveria apie 650 kg. Kaip būdinga autoriaus darbams, skulptūros sukurtos jo paties kūno pavyzdžiu. Potvynių ir atoslūgių metu, kai kurios skulptūros tai užliejamos vandens, tai vėl išnyra. Daug figūrų išbūna ilgai panirusios po vandeniu ir dabar padengtos ūsakojais. Skulptūros išlietos Joseph ir Jesse Siddons liejykloje.

Skulptūros pirmą kartą parodytos Vokietijoje, Kukshafeno pakrantėje 1997 m., vėliau Stavangeryje Norvegijoje, De Panne Belgijoje; 2006 m. lapkritį buvo ketinta skulptūras visam laikui perkelti į Niujorką, tačiau 2007 m. kovą Seftono savivaldybė priėmė sprendimą instaliaciją palikti Krosbyje.

„Kita Vieta“ sukėlė daug ginčų Krosbio apylinkėse. Buvo nuogąstavimų dėl saugumo, todėl 16 skulptūrų buvo pašalinta iš regiono, naviguojamo mažų laivų, nors skulptūros išlieka pavojingos vandens sporto mėgėjams ir traktuotinos kaip kiti vandens pavojai, pvz., povandeninės uolos; trys skulptūros perkeltos į kitą vietą dėl poveikio paukščiams – gamtosaugininkų teigimu, padidėjęs turistų srautas atbaido paukščius nuo jų įprastų maitinimosi vietų. Kai kurie žmonės abejoja skulptūrų estetine verte, nes supaprastintai atvaizduojami ir vyriški lytiniai organai, tačiau bendrai skulptūrų buvimas Krosbyje traktuojamas kaip privalumas turizmo aspektu.

Panašus 100 figūrų projektas „Laiko Horizontas“ () buvo įtvirtintas alyvmedžių giraitėje netoli Kantazaro Kalabrijoje, tačiau nesukėlė tokios kontroversijos, nes instaliacija buvo sausumoje. 2007 m. panaši 31 skulptūrų instaliacija „Įvykių Horizontas“ () laikinai buvo Londone, kur skulptūros buvo iškeltos ant aukštų miesto pastatų stogų.

## Galerija

Image:Another Place.jpg
Image:Antony_Gormley_-_Another_Place_-_Crosby_Beach_02.jpg
Image:Crosby Beach .jpg
Image:Antony_Gormley_-_Another_Place_-_Crosby_Beach_01.jpg
Evaldas Dikmonas

**Evaldas Dikmonas** (g. 1961 m. sausio 19 d.) – Lietuvos vadybininkas, Ignalinos raj. visuomenės ir politinis veikėjas.

## Biografija
1990 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, zooinžinierius. AB „Ignalinos pieninė“ direktorius, AB „Rokiškio sūris“ paruošų direktorius, komercijos direktorius, žaliavos direktorius, nuo 2008 m. bendrovės valdybos narys.

1995 m. Lietuvos valstiečių partijos narys. 1997–2000 m. ir 2000–2003 m. Ignalinos rajono savivaldybės tarybos narys, Kaimo ir ekologinių reikalų komiteto pirmininkas.

Ceikinių liaudiškos muzikos kapelos „Keiziai“ dalyvis.

Vedęs: žmona Milda, sūnūs Nerijus ir Egidijus.

## Šaltiniai