open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Banska Bistrica

**Banska Bistrica** – centrinės Slovakijos miestas, įsikūręs Hrono upės slėnyje. Prie miesto stūkso Žemųjų Tatrų bei Fatrų kalnų masyvai. Tai šeštasis pagal dydį Slovakijos miestas, Banska Bistricos krašto centras.

## Istorija
Banska Bistrica miesto teises gavo 1255 metais. Jas miestui suteikė Bela IV, Vengrijos karalius. Tuomet mieste veikė aukso, sidabro ir geležies kasyklos. Miestas traukė amatininkus iš Šventosios Romos imperijos, todėl XIII amžiaus pabaigoje į miestą atsikėlė daug vokiečių. Po jo sekė Banska Bistricos klestėjimo laikotarpis.

1589 metais miestą užpuolė osmanų kariuomenė. Teko sustiprinti miesto gynybines sienas, todėl osmanai ir nebuvo užėmę to regiono. Banska Bistrica tapo vienu iš reformacijos centru. 1620 metais čia buvo išrinktas Vengrijos karalius protestantas. XVIII amžiuje baigėsi varisvario kasyklų atsargos, tuomet mieste atsirado kitos pramonės rūšys – tekstilė, popieriaus bei medienos pramonė. 1776 metais Banska Bistrica tapo apylinkių katalikų vyskupijos centru.

Per Antrąjį pasaulinį karą Banska Bistricoje slapta veikė slovakų anti-nacistinio pasipriešinimo būstinė. 1945 metų kovo 26 dieną miestą nuo vokiečių išlaisvino Raudonoji Armija. Po karo, Banska Bistrica tapo administraciniu, ekonominiu ir kultūriniu centrinėje Slovakijoje.

## Gyventojai

## Įžymios vietos
* Miesto tvirtovė
* Slovakijos Nacionalinio Pasipriešinimo Muziejus

## Sportas
* FK Dukla Banská Bystrica – futbolo klubas

## Miestų partnerystė

## Šaltiniai
Vokietijos muitų sąjunga

**Vokietijos muitų sąjunga** () - vokiškų valstybių ekonominis susivienijimas muitų ir prekybos srityse; sąjunga. Sukurta 1833 m. kovo 22 d. sutartimi (*Zollvereinigungsvertrag*). Pradėjo veikti, įsigaliojus sutarčiai 1834 m. sausio 1 d. Narės - Prūsija, Bavarija, Saksonija, Viurtembergas, Badenas, Hanoveris, Liuksemburgas ir kitos. Teritorija siekė 425 000 km². Ji padėjo Vokietijos valstybėms vystytis ekonomiškai bei leido skirtingom Vokietijos valstybėlėms suartėti ir pradėti artimesnį ekonominį bendradarbiavimą. Ši sąjunga leido Berlynui tapti visos Vokietijos finansiniu centru. Per šį laikotarpį dėl šios sutarties bei spartaus populiacijos augimo Vokietijos ekonomika vystėsi labai greitai. 1848 m. prasidėjus tautų pavasariui muitų sąjunga neiširo ir net nuslopinus visus nacionalinius judėjimus muitų sąjunga išliko. Sąjunga neįtraukė Austrijos ne tik dėl geografinės jos padėties (Austriją nuo didelės dalies Vokietijos skyrė Alpių kalnai), bet ir dėl to, kad ši sąjunga tam tikru aspektu atskyrė Austriją nuo likusios Vokietijos, nuo jos Austrija pradėjo ekonomiškai ir infrastruktūriškai atsilikti.
Mindučiai

**Mindučiai** – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 8 km nuo Toliejų, prie Virintos. Išlikusios senosios kapinės, guli Mindučių akmuo.

## Istorija

1636 m. Mindučių kaimas priklausė Linkmenų dvaro Giedraičių arba Čivylių vaitystei, XVIII a. Čivylių seniūnijai.

## Gyventojai

1789 m. kaime buvo 10 ūkių 68 gyventojai.

## Šaltiniai
Padvarys

**Padvarys** – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 3 km nuo Žalvarių, greta Šešuolių kaimo ir Vilkaraisčio miško.

## Istorija

1700 m. Molėtų bažnyčios krikšto metrikų knygoje minimas Šešuolių arba Padvario kaimas. Kaimo vardas įvairuoja: kartais jis vadinamas Šešuoliais arba Padvariu (1696 m.), kartais Šešuoliais arba Padvariškiais (1701 m.). 1703 m. Molėtų krikšto metrikų knygoje kaimas dar užrašytas *Trimoniai arba Padvariškiai*.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Andreas Voßkuhle

**Andreas Voßkuhle** (; g. 1963 m. gruodžio 21 d. Detmoldas, Vokietija) – vokiečių teisininkas, teisėjas, Vokietijos Konstitucinio Teismo (VFR KT) pirmininkas (jauniausias visų laikų VFR KT vadovas), konstitucionalistas ir administratyvistas, Freiburgo universiteto (FU) profesorius, buvęs FU rektorius, Berlyno-Brandenburgo mokslų akademijų narys.

## Biografija
Detmolde (Šiaurės Reinas-Vestfalija) baigė abitūrą. Bairoito ir Miuncheno universitete (LMU) studijavo teisę, išlaikė pirmąjį valstybinį teisės egzaminą. 1992 m. LMU Teisės fakultete apgynė disertaciją tema „Teisinė gynyba nuo teisėjų“ –  (darbo vadovas prof. Peter Lerche), pelnė Fakulteto premiją; teisės mokslų daktaras. 1993 m. išlaikė II valstybinį teisės egzaminą, 1995 m. pelnė Bavarijos habilitacijos rėmimo premiją, 2006/2007 m. Berlyno mokslų kolegijos tyrėjas (*Fellow*). 1998 m. Augsburgo universitete apgynė habilitacinį darbą tema „Kompensacijos principas“ („Das Kompensationsprinzip“). jam suteikta teisė dėstyti () dalykus 3 srityse (Viešoji teisė, Viešojo administravimo mokslai ir Teisės teorija).

1992-1994 m. Augsburgo universiteto Viešosios teisės, ūkio administracinės teisės ir aplinkos teisės katedros (vedėjas prof. Reiner Schmidt) mokslinis asistentas, nuo 1995 m. Bavarijos vidaus reikalų ministerijos referentas, nuo 1999 m. Freiburgo universiteto ordinarinis profesorius ir Valstybės mokslų ir teisės filosofijos instituto direktorius, nuo 2001/2002 m. žiemos semestro iki 2002 m. vasaros semestro Teisės fakulteto studijų dekanas, nuo 2004/2005 m. žiemos semestro 2006 m. vasaros semestro FU Teisės fakulteto dekanas, nuo 2006 m. spalio 1 d. FU tarybos narys, 2007 m. liepos 18 d. išrinktas FU rektoriumi (vietoj Wolfgang Jäger), nuo 2008 m. balandžio 1 d. iki gegužės 7 d. FU rektorius, nuo 2008 m. gegužės 7 d. VFR KT teisėjas (paskyrė VFR Prezidentas Horst Köhler), , 2-ojo VFR KT Senato pirmininkas ir tuo VFR KT vicepirmininkas (jauniausias VFR KT Senato pirmininkas), 2010 m. kovo 5 d. išrinktas VFR KT pirmininku, nuo nuo 2010 m. kovo 16 d. KT pirmininkas (pirmtakas Hans-Jürgen Papier).

Nuo 2007 m. Berlyno-Brandenburgo mokslų akademijos tikrasis narys, iki 2008 m. balandžio 1 d. Vokietijos tautos studijų fondo (*[[Studienstiftung des deutschen Volkes]]*) docentas patikėtinis.

Vienas iš įvairių teisės mokslo žurnalų (Der Staat, Juristische Schulung, Zeitschrift für Umweltrecht ir Gewerbearchiv) leidėjų. Paskelbė publikacijų.

Žmona Eva Voßkuhle, teisininkė, teisėja, Freiburgo žemės teismo vicepirmininkė.

## Šaltiniai
Dėstytojas

**Dėstytojas** – asmuo, dėstantis tam tikrą dalyką kurioje nors mokykloje (paprastai – aukštojoje). Lietuvoje dėstytojais taip pat vadinami dalykų mokytojai aukštesniosiose, profesinėse, taip bendrojo lavinimo mokyklose, kitose formaliojo ir neformaliojo švietimo įstaigose (pvz., kalbų centruose ir mokyklose, įvairiuose kursuose). Gimininga pareigybė (ne tik aukštojo mokslo srityje) – lektorius ( – 'lekcija', 'paskaita').

## Vokietija
Vokietijoje pagal § 42 Vokietijos aukštųjų mokyklų rėminį įstatymą () profesoriai, jaunieji profesoriai priskiriami dėstytojams ( – 'aukštosios mokyklos mokytojas'). Badene-Viurtemberge – taip pat ir aukštosios mokyklos docentai.

Dėstytojų teisinį statusą Vokietijoje reglamentuoja žemių Aukštųjų mokyklų įstatymai (*Hochschulgesetz*). Kai kur yra atskiri Dėstytojų įstatymai. Pvz., Bavarijoje – Bavarijos dėstytojų įstatymas (*Bayerisches Hochschullehrergesetz*).

## Šaltiniai
Žankiškiai

:: *Apie viensėdį Inturkės seniūnijoje žr. [[Žankiškiai (Inturkė)]]*.

**Žankiškiai** – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 13 km nuo Luokesos, 3 km į šiaurės rytus nuo Bijutiškio.  

## Istorija

1693 m. minimas Molėtų bažnyčios krikšto metrikų knygoje.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Torensas

**Torensas** () – nenuotakus ežeras Australijoje, Pietų Australijos valstijoje, 345 km į šiaurę nuo Adelaidės. Telkšo tektoninės kilmės duburyje. Duburio ilgis 240 km, plotis 65 km. Plotas kinta priklausomai nuo sezono: žiemą (lietinguoju laikotarpiu) plotas pasiekia iki 5700 km², o vasarą beveik visas išdžiūsta, dubuo pasidengia druskos sluoksniu. Tačiau per paskutiniuosius 150 metų ežeras visą duburį užpildęs tebuvo vieną kartą.

1991 m. ežero dubuo įtrauktas į Torenso nacionalinį parką. Jo plotas 5677 km².

Ežerą 1839 m. atrado Edvardas Eiras. Pradžioje manyta, kad tai milžiniškas pasagos formos ežeras, užblokuojantis kelią į dykumą, tačiau 1858 m. A. Gregoris įrodė, kad tai keleto druskingų ežerų grandinė.

## Šaltiniai
Tromjėganas

**Tromjėganas** () – upė Rusijoje, Chantų Mansijoje; Obės dešinysis intakas. Prasideda Sibiro skliautkalvėse. Teka į vakarus pelkėta Vakarų Sibiro lyguma (jos dalimi – Obės vidurupio žemuma), per visą savo vaga smarkiai vingiuoja (sudaro meandras). Įteka į Obės protaką Saniną ~50 km į rytus nuo Surguto.

Didžiausias intakas – Aganas (kairysis). Upė užšąla lapkričio pradžioje, atitirpsta gegužę. Vandeninga nuo gegužės iki spalio. Laivuojama 250 km nuo žiočių ruože.

## Šaltiniai
Graužė (Molėtai)

**Graužė** – viensėdis Molėtų rajono savivaldybėje, 2 km nuo Toliejų, prie Virintos upės. Yra vandens malūnas, kaimo turizmo sodyba „Santa Barbara“.

## Etimologija

Graužė yra vandenvardinis vietovardis, kilęs nuo Graužės upelio arba Graužio ežero vardo.

## Istorija

1700 m. Molėtų bažnyčios krikšto metrikų knygoje minima ***Graužinių*** vietovė, esanti greta Aidiečių ir Kulionių kaimų, tapatintina su dabartine Grauže. Tuo metu ten buvo karčema. 1827 m. Molėtų bažnyčios krikšto metrikų knygoje minimas Graužės vienkiemis.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Surguškė

**Surguškė** (arba ***Surguškės, Surguškiai***) – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės vakarus nuo Inturkės, prie Ažuožerių kaimo.

## Istorija

1701 m. Molėtų bažnyčios krikšto metrikų knygoje minima Surgutiškė tapatintina su dab. Surguške, 1702 m. užrašyta *Surguszki*.

2017 m. pabaigoje mirė paskutinis nuolatinis gyventojas Vytautas Petras Ryliškis.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Tuba

**Tuba** gali reikšti:

* Tuba – miestas Senegale;
* Tuba – miestas Dramblio Kaulo Krante;
* Tuba – miestas Filipinuose;
* Tuba – upė Rusijoje;

## Taip pat skaitykite

* Tūba
Tuba (upė)

**Tuba** () – upė Rusijoje, Krasnojarsko krašto pietuose; Jenisiejaus dešinysis intakas. Susidaro susiliejus Kazyro ir Amylo upėms, prasidedančioms Sajanų kalnuose. Ilgis 119 km, o su Kazyru – 507 km. Teka į vakarus Minusinsko dubuma, skaidosi į protakas. Įteka į Krasnojarsko tvenkinio įlanką ties Gorodoku.

Tubos baseine yra virš 1000 ežerų, kurių bendras plotas 91 km². Upė užšąla spalio pabaigoje – gruodžio pradžioje, o atitirpsta balandį ar gegužės pradžioje. Laivuojama 99 km nuo žiočių ruože, plukdoma mediena. Tubą kerta 2 automobilių ir 1 geležinkelio tiltas.

## Šaltiniai
Amylas

**Amylas** () – upė Rusijoje, Krasnojarsko krašto pietuose; viena iš Tubą sudarančių upių (Jenisiejaus baseinas). Prasideda Sajanų kalnuose, Karatuzskojės rajone. Aukštupyje teka į šiaurę, vėliau – šiaurės vakarus. Į rytus nuo Kuragino susilieja su Kazyru ir sudaro Tubą.

Upė užšąla spalio pabaigoje – gruodžio pradžioje, o atitirpsta balandį ar gegužės pradžioje. Netinkama laivybai. 1835 m. upėje vykdyta aukso gavyba.

## Šaltiniai
Inese Jaunzeme

**Inese Jaunzeme** (1932 m. gegužės 21 d. Pliaviniose – 2011 m. vasario 13 d.) – buvusi Latvijos lengvaatletė, ieties metikė. 1956 m. olimpinėse žaidynėse Melburne, kaip TSRS komandos narė laimėjo auksą.

## Šaltiniai
* Biografija
Papiškiai (Inturkė)

**Papiškiai** – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurę nuo Inturkės.

## Istorija

1704 m. minimas Molėtų bažnyčios krikšto metrikų knygoje.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Ainārs Kovals

**Ainārs Kovals** (g. 1981 m. lapkričio 21 d. Rygoje) – Latvijos lengvaatletis, ieties metikas. Geriausias rezultatas – 86.64 m, pasiektas 2008 m. vasaros olimpinės žaidynėse, Pekine. Ten jis užėmė antrąją vietą.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* IAAF profilis
Dietmar Willoweit

**Dytmaras Vilovaitas** (;  1936 m. liepos 17 d. Klaipėdoje, Lietuva – 2023 m.  balandžio 24 d.) vokiečių teisininkas, teisės istorikas, Viurcburgo universiteto profesorius, Bavarijos mokslų akademijos prezidentas.

## Biografija
Baigė abitūrą Ašafenburge. Freiburgo ir Heidelbergo universitetuose studijavo teisę, išlaikė abu valstybinius teisės egzaminus. 1967 m. apgynė disertaciją iš bažnytinės ir imperinės Vokietijos teisės istorijos (*Entstehung exemter Bistümer im deutschen Reichsverband*), teisės mokslų daktaras. 1971 m. apgynė habilitacinį darbą apie teritorinės valdžios teisinius pagrindus, habilituotas daktaras (teisė).

Nuo 1974 m. Berlyno laisvojo universiteto, nuo 1979 m. Tiubingeno ir nuo 1984 m. (iki kol tapo emeritu 2004 m.) Viurcburgo universiteto Vokietijos teisės istorijos, civilinės teisės ir bažnytinės teisės katedros profesorius ir vedėjas, Vokietijos ir Bavarijos teisės instituto profesorius.

Nuo 1988 m. Bavarijos mokslų akademijos (*Bayerische Akademie der Wissenschaften*) narys, nuo 2006 m. sausio mėn. prezidentas.

2002 m. apdovanotas Brolių Grimų premija (Marburgo universitetas).

## Bibliografija
* *Die Wirtschaftsgeschichte des Memelgebiets*.
* *Memel - Klaipėda im historischen Bewußtsein der Deutschen und Litauer*, Vortrag im Rahmen einer Veranstaltung der „Stiftung Ostdeutscher Kulturrat" in Vilnius am 18. September 1998.
* *Deutsche Verfassungsgeschichte*, 6. Aufl., München 2009. ISBN 978-3-406-59531-8 – (Rezension)
* *Recht - Gewalt - Erinnerung - Vorträge zur Geschichte der Juden* (von Karlheinz Müller, Dietmar Willoweit und Israel J. Yuval), Trier: Kliomedia, 2004.
* *Standesungleiche Ehen des regierenden hohen Adels in der neuzeitlichen deutschen Rechtsgeschichte*, München: Beck, 2004.
* *Europäische Verfassungsgeschichte* (Hrsg.), München: Beck, 2003.
* *Die Begründung des Rechts als historisches Problem* (Hrsg.), München: Oldenbourg, 2000.
* *Land am Kurischen Haff* (zus. mit Heinz Teufel), Hamburg: Ellert und Richter, 2000.
* *Die Entstehung des öffentlichen Strafrechts* (Hrsg.), Köln; Weimar; Wien: Böhlau, 1999.
* *Die öffentlich-rechtlichen Gemeindenutzungsrechte in Bayern*, Würzburg: ERGON-Verl., 1994.
* *Rechtsgrundlagen der Territorialgewalt*, Köln: Böhlau 1975.

## Šaltiniai
Topo ežeras

**Topo ežeras** () – ežeras Rusijoje, Karelijos Respublikos šiaurėje, Louhio rajone. Ilgis šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi 75,3 km, plotis iki 30,3 km. Kranto linija labai raižyta (jos ilgis 545 km), gausybė įlankų, užutėkių. Krantai neaukšti, akmeningi, apaugę spygliuočių miškais. Pietrytiniai krantai daugiausia pelkėti. Yra net 144 salos, kurių bendras plotas 63 km².

Nuo 1966 m. Topo ežeras yra Kumos tvenkinio dalis. Pietryčiuose ežeras sujungtas su Pongomos upe (įteka į Baltąją jūrą), šiaurės vakaruose iš Topo ežero į Piao ežerą išteka Sofjaga. Ežeras užšąla lapkričio pabaigoje ar gruodžio pradžioje, o atitirpsta antroje gegužės pusėje ar birželio pradžioje.

Ežere gausu žuvies (seliavos, sykai, kiršliai, stintos ir kt.). Vandens turizmas.

## Šaltiniai
Birutė Strolienė

**Birutė Otilija Damijonaitytė-Strolienė** (1906 m. gruodžio 13 d. Zaviercėje, Petrakovo gubernija, Lenkija – 1997 m. birželio 27 d., palaidota Petrašiūnų kapinėse) – Lietuvos fortepijono pedagogė.

## Biografija
Tėvas Juozas Damijonaitis buvo žymus kalbininkas. Pradžios mokyklą lankė Lenkijoje. Nuo 1918 m. šeima gyveno Kaune. 1925 m. baigė Kauno „Aušros“ gimnaziją, įstojo į Lietuvos universiteto Teisės fakultetą ir išklausė jame dėstytą kursą. Besimokydama gimnazijoje, įstojo į Kauno valstybinę muzikos mokyklą. 1933 m. baigė profesoriaus Vladimiro Ružickio fortepijono klasę. Paryžiuje susipažino su keramiku Liudviku Stroliu, ten studijavusiu dailę. 1934 m. jie susituokė.

1941–1944 m. dirbo fortepijono muzikos mokytoja Meno reikalų valdybos Kauno muzikos kursuose. 1944–1949 m. Kauno konservatorijoje dėstė privalomąjį fortepijono kursą. 1944–1970 m. dėstė specialųjį fortepijono kursą J. Gruodžio muzikos mokykloje.

Nuo 1949 m. pradėjo dirbti Kauno dešimtmetėje mokykloje (dab. Juozo Naujalio muzikos gimnazija). Iki 1986 m. dėstė specialųjį fortepijoną, nuo 1950 m. direktoriaus Aleksandro Bogdano paskirta iki 1985 m. vadovavo spec. fortepijono skyriui. 1960 m. suteiktas Lietuvos nusipelniusios mokytojos vardas.

B. Strolienės mokiniai – žinomi menininkai, pianistai, pedagogai: Saulius Sondeckis, Balys Vaitkus, Albinas Petrauskas, Julius Andrejevas, Marija, Aldona, Halina Radvilaitės ir kt.

1997 m. apdovanota LDK Gedimino Ordino 1-ojo laipsnio medaliu.

## Nuorodos
* [Kristina Mikuličiūtė-Vaitkūnienė. Gyventi muzika // Nemunas, [[2006](http://test.svs.lt/?Nemunas;Number(157);Article(3541);)] m. gruodžio 7 d., Nr. 43 (131–572)]
Viktoras Ščerbatihs

**Viktoras Ščerbatihas** (; g. 1974 m. spalio 6 d. Duobelėje) – Latvijos sunkiaatletis, politikas, 9-osios Saeimos deputatas.

Savo politinę karjerą pradėjo su Latvijos valstiečių sąjunga ir 2006 m. buvo išrinktas parlamentaru. Geriausas Viktoro Ščerbatiho pasirodymas yra aukso medalis 2007 m. pasaulio sunkiosios atletikos čempionate.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Viktoras Ščerbatihas sunkiosios atletikos profilis.
Peleniai (Molėtai)

**Peleniai** – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 10 km į šiaurės rytus nuo Suginčių.

## Istorija

Senas Vilniaus vyskupo Kuktiškių dvaro kaimas. 1707 m. minimas Molėtų bažnyčios krikšto metrikų knygoje. Tada ten gyveno Juozapas Trinkūnas.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Trnava

**Trnava** – miestas vakarų Slovakijoje, 47 km nuo sostinės Bratislavos, Trnavos krašto administracinis centras.

## Istorija
Pirmą kartą Trnava kaip maža gyvenvietė paminėta 1211 m. Estergomo arkivyskupo laiške. Trnava pirmoji iš Slovakijos miestų gavo miesto teises. Jas 1238 m. suteikė Vengrijos karalius Bela IV. XIII amžiuje mieste buvo pastatyta tuomet moderni tvirtovė. Šio miesto svarbą tuomet grindė faktas, jog čia Vengrijos karalius susitikdavo su kitų šalių karaliais. Miesto svarba dar labiau išaugo XVI amžiuje, kai nuo turkų bėganti Estergomo vyskupija persikėlė į Trnavą. Tuomet Bratislava tapo šalies sostine, o Trnava – religiniu centru. 1635 m. kardinolas Peteris Pazmanis įkūrė Trnavos universitetą (pirmąjį Vengrijoje), tačiau 1777 metais jis buvo perkeltas į Budapeštą.

Po Čekoslovakijos susikūrimo, Trnava tapo vienu iš pramonės centrų Slovakijoje.

## Gyventojai

## Automobilių gamyba

2006 metais PSA Trnavoje atidarė automobilių fabriką.

## Sportas
* FC Spartak Trnava – futbolo klubas

1978 m. mieste vyko 1978 m. pasaulio moterų rankinio čempionatas.

## Miestų partnerystė
*  Balakovas, Rusija
*  Bržeclavas, Čekija
*  Kazale Monferatas, Italija
*  Novo Mestas, Slovėnija
*  Zangerhauzenas, Vokietija
*  Sombathėjus, Vengrija
*  Varaždinas, Kroatija
*  Zabžas, Lenkija
*  Charkovas, Ukraina
*  Chomutovas, Čekija

## Galerija

Slovakia-Trnava-Kostol svateho Mikulasa 1.JPG|Šv. Mikalojaus katedra
Trnava st.anna.jpg|Šv. Onos bažnyčia
Trnava john the baptist 02.jpg|Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia
Trnava trojicne namestie 1.jpg|Švč. Trejybės bažnyčia
Kostol svätého Jakuba - panoramio (1).jpg|Šv. Jokūbo bažnyčia
Trnava st.joseph.jpg|Šv. Josifo bažnyčia
Slovakia Trnava Museum.jpg|Švč. Marijos bažnyčia ir vienuolynas
Trnava st. helen.jpg|Šv. Elenos bažnyčia
Trnava synagogue 01.jpg|Sinagoga
Trnava trojicne namestie.jpg|Švč. Trejybės aikštė
Slovakia-Trnava-Mestske hradby.JPG|Miesto tvirtovė


## Šaltiniai
Bobrikas (Bresto sritis)

**Bobrikas** () – upė Baltarusijoje, Bresto srityje; kairysis Pripetės intakas. Prasideda pelkėse Gancevičių rajone. Teka Luninecko ir Pinsko rajonais. Plotis nuo 3 m aukštupyje iki 40–50 m prie žiočių. Salpa - 500–1000 m. Beveik visa (102&nbsp;km) kanalizuota. Patvenkta (Pogosto tvenkinys).
Gaidalaučizna

**Gaidalaučizna** – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 2 km nuo Toliejų. 

## Istorija

1807 m. minimas Molėtų bažnyčios krikšto metrikų knygoje Nr. 10. XIX a. priklausė Liliškių dvarui. 1828 m. užrašymas *Geydaławetyna* – „Gaideliavietė„ (Molėtų krikšto metrikų knygoje Nr. 12) gali būti neapslavintas šos vietos vardo variantas.

Vietos gyventojų liudijimu, 1893 m. bandyta keisti kaimo vardą į *Padkamariai* pagal gyvenančių jame žmonių pavardę.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Iš šio kaimo yra kilusi liaudies menininkė skulptorė Marė Padkamarytė (1910–1998).

## Šaltiniai
Juozapava (Suginčiai)

**Juozapava** – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 9 km nuo Skudutiškio, 5 km į šiaurę nuo Suginčių.

## Istorija

Atsirado po baudžiavos panaikinimo. Žinomas nuo 1892 m.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kazarieza

**Kazarieza** – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 3 km į pietus nuo Suginčių. 

## Istorija

XIX a. priklausė Suginčių dvarui. Pažymėtas 1865 m. topografiniame žemėlapyje.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Roputėnai

**Roputėnai** – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 14 km nuo Luokesos, 9 km į pietus nuo Molėtų.  

## Istorija

1707 m. minimas Molėtų bažnyčios krikšto metrikų knygoje.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Antroji oda

***Antra oda*** (isp. **Segunda Piel**) yra ispanų režisieriaus Gerardo Vera 2000 metų filmas LGBT tematika. Filme pagrindinius vaidmenis atlieka Jordi Molla, Javier Bardem ir Ariadna Gil.

## Siužetas
Filmo siužetas sukasi apie jauną porą iš Madrido, Eleną (Ariadna Gil) ir Alberto (Jordi Molla). Iš pirmo žvilgsnio tai laimingai susituokusi šeima, nestokojanti sėkmės profesinėje srityje ir auginanti mylimą sūnų. Tačiau visai netrukus Elena Alberto kostiumo kišenėje randa viešbučio sąskaita ir supranta jog jis yra jai neištikimas su kita moterimi. Jos nuostabai ta „nežinomoji“ pasirodo esantis kitas vyras, vardu Diegas (Javier Bardem). Alberto visaip stengiasi kartu ir išsaugoti santuoką, ir užmiršti savo jausmus Diegui, tačiau jam nepavyksta. Galų gale, visa tai pasiekia kulminaciją, kai Elena netikėtai sutinka Diegą, kuris iki tol nežinojo, jog Albertas buvo vedęs, bei išmeta Albertą iš namų. Po kivirčo su mylimuoju, Albertas išbėga iš Diego namų ir žūsta avarijoje. Filmo pabaigoje Elena ir Diego kaip ir tampa draugais..

## Vaidina
* Diego – Javier Bardem
* Alberto García – Jordi Mollà
* Elena – Ariadna Gil
* Eva – Cecilia Roth
* María Elena – Mercedes Sampietro

## Nuorodos
*
Kazimierava (Suginčiai)

**Kazimierava** – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurės rytus nuo Suginčių. 

## Istorija

Atsirado po baudžiavos panaikinimo, minima nuo 1892 m.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kunigiškis (Molėtai)

**Kunigiškis** – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurę nuo Suginčių ir 6 km nuo Skudutiškio. 

## Istorija

1905 m. Kunigiškio arba Noliškio vienkiemyje gyveno Bražėnas. Pats vardas gali būti gerokai senesnis, nes 1683 m. Suginčiuose užrašytas Adomas Kunigėnas, o netolimame Grybauskų kaime – 1686 m. Sofija Kunigienė ir Mykolas Kunigėnas.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Martyniškis (Molėtai)

**Martyniškis** – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 7 km į pietryčius nuo Suginčių.

## Istorija

1846 m. priklausė Liliškių dvarui.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Laukagalis (Molėtai)

**Laukagalis** – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurę nuo Suginčių.

## Istorija

Po baudžiavos panaikinimo 1873 m. Galiniškio ponas į dvaro žemių pakraštį atkėlė Ruzgaus šeimą.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Mitkėnėlės

**Mitkėnėlės** – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 8 km nuo Skudutiškio. Savitos architektūros dūminė troba, kuria buvo apie 150 metų sudegė apie 1995 m.

## Istorija

Minimos 1698 m. XVII–XIX a. priklausė Noliškio dvarui. Po baudžiavos panaikinimo vienkiemį nupirko Ivonis, atsikėlęs nuo Tauragnų. Pokario metais Ivonių šeima buvo išvežta į Sibirą.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Poviliškis

**Poviliškis** – viensėdis Molėtų rajono savivaldybėje, 12 km į šiaurę nuo Mindūnų, Poviliškio miške.

## Istorija

Žinomas nuo 1830 m., XIX a. priklausė Liliškių dvarui.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Saladiškės

**Saladiškės** – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Toliejų. 

## Istorija

Minimas 1829 m. Molėtų bažnyčios krikšto metrikų knygoje Nr. 12. XIX a. priklausė Liliškių dvaro Anomislio palivarkui.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Rutonys

**Rutonys** – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 6 km į vakarus nuo Inturkės, prie Galuonų ežero.

## Istorija

Kaimas minimas 1730 m. Molėtų bažnyčios krikšto metrikų knygoje.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Gaisrinis kateris

**Gaisrinis kateris** () – specializuotas kateris su siurbliais ir švirkštais, skirtas gesinti gaisrus pakrantėje ir laivuose. 

Pirmieji gaisriniai kateriai, atsiradę XIX a. pradžioje, buvo perdaryti vilkikai, kuriuose įtaisė gesinimo įrangą. Iš to meto liko gaisrinio katerio funkcija buksyruoti degančius laivus.

Dabar naudojami gaisriniai kateriai tiek senųjų tipų (gauti perdarant vilkikus), tiek naujieji, primenantys jūrinius laivus. Kai kurių uostų priešgaisrinės apsaugos tarnybos savo universalius katerius vadina *gaisriniais kateriais*. 

Gaisriniai kateriai naudojami gaisrams gesinti prieplaukose, uostų sandėliuose ir kt.  Kateriai turi neribotą kiekį vandens, nes jį siurbia tiesiai iš upės ar jūros. Jie gali būti naudojami kaip vandens tiekimo priemonė toliau krante dirbantiems gaisrininkams, kai šiems stinga vandens. Taip buvo 1989 m. San Franciske, kai dėl Loma Prieta žemės drebėjimo metu nutrūko vandentiekio magistralės

Šiuolaikiniai gaisriniai kateriai gali švirkšti kubinius metrus vandens per minutę. Pvz., Los Andželo Priešgaisrinis departamento gaisrinis kateris Nr.2 „Warner Lawrence“ iššvirkščia 2,4 m³/s vandens iki 120 m nuotolio. 

Gaisriniai kateriai kartais pasirodo viešuose renginiuose (pvz., pasitinkant karo laivus ar istorinius laivus) į visas puses švirkšdami vandens arkas, kartais nudažytas keliomis spalvomis. 

Kartais gaisriniai kateriai naudojami pervežti gaisrininkus, gelbėtojus ar gydytojus ir jų įrangą į salas ar laivus. Kartais gabena antvandeninius gelbėtojus ar narus, perkelia laivų, kur kilęs pavojus, keleivius į gelbėjimo laivus. 

Kai kurie gaisriniai kateriai gali veikti ir kaip ledlaužiai. Pvz., Čikagos priešgaisrinio departamento gaisrinis kateris „Victor L. Schlaeger“ gali laužyti iki 30 cm storio vandens telkinių  ledą. 


File:Feuerloeschboot Frankfurt am Main.jpg|Frankfurto prie Maino gaisrinis kateris (2009 m.)
File:Phoenix SF fire department.jpg|San Francisko gaisrinis kateris „Phoenix“
File:Feuerloeschboot BS.jpg|Bazelio (Šveicarija) gaisrinis kateris Reine.
File:Löschboot IV.JPG|Istorinis Hamburgo gaisrinis kateris „Löschboot IV“ (2006 m.)


## Nuorodos
Kęstutis Kudzmanas

**Kęstutis Kudzmanas** (g. 1964 m. rugsėjo 21 d. Vilniuje) – Lietuvos diplomatas, ambasadorius.

## Biografija
1971–1982 m. mokėsi Vilniaus 31-ojoje vidurinėje mokykloje. 1982–1989 m. studijavo Vilniaus universiteto Fizikos fakultete. 1989–1991 m. VU Fizikos fakulteto laboratorijos vedėjas. 1992–1994 m. studijavo VU Tarptautinių santykių ir politikos mokslų institute.

1992–1994 m. Lietuvos užsienio reikalų ministrų Algirdo Saudargo ir Povilo Gylio patarėjas, ministerijos referentas. 1995–1996 m. Lietuvos pramonininkų konfederacijos Inžinerinės ekologijos asociacijos tarptautinių projektų vadovas. 1996–2001 m. Lietuvos pramonininkų konfederacijos Užsienio ryšių departamento direktorius, generalinio direktoriaus pavaduotojas. 2001–2004 m. Lietuvos ambasados Rusijos Federacijoje ministras-patarėjas ekonomikai. 2004 m. kovo 30 d. Rusijos URM reikalavimu, tariamai „už veiklą, nesuderinamą su statusu“, kartu su dar dviem Lietuvos ambasados darbuotojais turėjo palikti šią šalį.

2004–2006 m. LR URM Administracinio departamento direktorius. 2006–2007 m. Rytų Europos ir Vidurinės Azijos departamento ambasadorius ypatingiesiems pavedimams. 2007–2012 m. pirmasis Lietuvos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Azerbaidžano Respublikoje ir Turkmėnistanui. 2012 m. rugpjūčio mėn. paskirtas Lietuvos ambasadoriumi Turkijos Respublikoje, 2013 m. balandžio mėn. – ir Pakistano Islamo Respublikai, 2014 m. – Irano Islamo Respublikai. Iš šių pareigų atšauktas 2015 m. kovo 12 d. 2015–2018 m. LR URM Ekonominio saugumo politikos departamento ambasadorius ypatingiems pavedimams, 2018 m. Išorinių ekonominių santykių ir ekonominio saugumo politikos departamento ambasadorius ypatingiems pavedimams, Seimo pirmininko Viktoro Pranckiečio visuomeninis patarėjas užsienio politikos klausimais.

2018-2022 m. Lietuvos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Moldovos Respublikoje.

## Papildoma informacija
* K. Kudzmanas turi nepaprastojo ir įgaliotojo ambasadoriaus diplomatinį rangą.
* 1988–1992 m. Lietuvos Rytų kovos menų federacijos prezidentas, 2006-2017 m. Lietuvos Ušu federacijos prezidentas, tarptautinės kategorijos teisėjas.
* 1992 m. apdovanotas Sausio 13-osios atminimo medaliu.
* 2012 m. tarptautinė premija "Qızıl çinar", Azerbaidžanas
* 2022 m. Moldovos Respublikos ,,Garbės ordinas

## Šaltiniai

|-

|-

|-
Pavadokšnė

**Pavadokšnė** – kaimas Molėtų rajono savivaldybės, 9 km į pietryčius nuo Suginčių. Į pietus nuo kaimo yra Vadokšno ežeras.

## Istorija

Minimas 1769 m. Molėtų bažnyčios krikšto metrikų knygoje. XIX a. priklausė Liliškių dvarui.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Padvarniai (Suginčiai)

**Padvarniai** – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 3 km į vakarus nuo Suginčių.

## Istorija

1698 m. Noliškio dvaro inventoriuje Padvariškiai, 1791 m. – Padvarniai. Iki 1926 m. buvo Molėtų parapijoje, po to – Suginčių parapijoje. 1919–1950 m. priklausė Utenos apskrities Kuktiškių valsčiui.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės

Iš šio kaimo yra kilę mokytojas, publicistas, visuomenės veikėjas Alfonsas Kavoliūnas (1929–2003), ilgametė Suginčių vidurinės mokyklos lietuvių kalbos mokytoja Leokadija Pacevičienė.

## Šaltiniai
Rasa Kairienė

**Rasa Kairienė** (g. 1960 m. kovo 20 d.) – lietuvių diplomatė, Lietuvos ambasadorė Vengrijoje.

## Biografija
1978 m. baigė Vilniaus 31-ąją vidurinę mokyklą, 1983 m. – Vilniaus inžinierinį statybos institutą.

1983–1993 m. buvo Vilniaus politechnikumo dėstytoja. 1994–1995 m. dirbo Lietuvos užsienio reikalų ministerijos Ekonomikos departamento Techninės pagalbos ir programų skyriuje 1-ąja sekretorė, skyriaus vedėja. 1995–1999 m. – URM Europos integracijos departamento Techninės pagalbos skyriaus vedėja, 1999–2001 m. – Daugiašalės pagalbos skyriaus vedėja.

2001–2004 m. R.Kairienė buvo Baltijos jūros valstybių tarybos Nuolatinio tarptautinio sekretoriato Švedijoje patarėja, 2004–2005 m. – Vyriausybės kanceliarijos Užsienio politikos skyriaus patarėja. 2005–2006 m. dirbo URM Europos šalių departamento direktore.

2006–2012 m. R.Kairienė buvo Lietuvos ambasadorė Danijos Karalystėje ir Islandijos Respublikai., vėliau vadovavo Lietuvos URM Valstybinio ir diplomatinio protokolo departamentui.

2014–2019 m. rugpjūčio mėn. – Lietuvos ambasadorė Vengrijos Respublikoje.

## Šaltiniai

|-

|-
Vidmantas Purlys

**Vidmantas Purlys** (g. 1971 m. rugpjūčio 17 d.) – lietuvių diplomatas, Lietuvos ambasadorius Nyderlandų Karalystėje (nuo 2017 m.)..

## Biografija
1993 m. baigė sociologijos studijas Vilniaus universitete. 1994 m. studijavo politikos mokslus Aarhus universitete Danijoje, 1998 m. baigė politikos mokslų magistrantūrą Vidurio Europos universitete Budapešte.

1995 m. buvo Krašto apsaugos ministerijos Gynybos politikos ir programų departamento vyr. specialistas, 1996–1997 m. – skyriaus viršininkas.

1998–1999 m. dirbo Europos reikalų komiteto prie LR Vyriausybės Integracijos politikos skyriaus vedėju. 1999 m. paskirtas Lietuvos derybų dėl narystės ES delegacijos nariu, sekretoriumi, juo dirbo iki 2003 m. Vėliau V. Purlys dirbo Lietuvos misijos prie Europos Bendrijų ministru patarėju, URM Europos Sąjungos departamento patarėju. 2004–2006 m. buvo URM Europos Sąjungos departamento ES sektorinių politikų koordinavimo skyriaus vedėju, 2006–2007 m. – ES departamento direktoriaus pavaduotoju, 2008–2009 m. – šio departamento direktoriumi..

2009 m. rugpjūčio mėn. - 2014 m. liepos mėn. – nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Airijoje.. Vėliau vadovavo URM Europos šalių departamentui.

Nuo 2017 m. liepos 11 d. - Lietuvos Respublikos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Nyderlandų Karalystėje ir Lietuvos nuolatinis atstovas prie Cheminio ginklo uždraudimo organizacijos..

## Šaltiniai

|-

|-
Čoluteka (upė)

**Čoluteka** () arba **Grandė** (*Río Grande*) – upė pietiniame Hondūre, viena ilgiausių šalyje. Prasideda Fransisko Morasano departamente, netoli Lepaterikės, į pietvakarius nuo Tegusigalpos. Pradžioje teka į rytus, vėliau į šiaurę per Tegusigalpą. Toliau daro vingį į pietryčius ir teka El Paraiso departamentu (trumpame ruože sudaro Hondūro-Nikaragvos sieną), o žemupyje teka į pietvakarius Čolutekos departamentu. Įteka į Fonsekos įlanką, sudaro pelkėtą deltą.

Upė patvinsta lietinguoju laikotarpiu (nuo gegužės iki spalio). 1998 m. dėl uragano Mičas patvinusi Čoluteka užtvindė Tegusigalpą. Metinis upės nuotėkis 411–2056&nbsp;km³/s. Per dieną upė nuneša beveik 9000 tonas nešmenų. Čolutekos vanduo intensyviai naudojamas drėkinimui.

Svarbiausi miestai prie Čolutekos: Tegusigalpa, Gvadalachara, Potreriljas, Apasilagva, Čoluteka.

## Šaltiniai
Kokas (upė)

**Kokas** (), **Segovija** (*Río Segovia*), **Vankis** (*Río Wanki*) – ilgiausia upė Centrinėje Amerikoje. Beveik per visą savo ilgį sudaro Hondūro-Nikaragvos valstybinę sieną. Susidaro susiliejus Komali (atiteka iš Hondūro) ir Tapakali (atiteka iš Nikaragvos) upėms. Teka daugiausia į šiaurės rytus per retai gyvenamą selvą. Smarkiai vingiuoja, sudaro meandras ir senvages. Įteka į Karibų jūrą ties Padėkos Dievui kyšuliu.

Didžiausi intakai: Bokajus ir Vaspukas.

Laivuojama 220 km nuo žiočių. Prie upės įsikūrę daugiausia indėnų miskitų kaimai.

## Šaltiniai
Islandijos puskraujai arkliai

**Islandijos puskraujai arkliai** - arklių veislė. Islandijos jūrinis klimatas ir natūrali atranka sudarė sąlygas susiformuoti ištvermingai Islandijos puskraujų arklių veislei, kurie yra nereiklūs. Šiandieninis Islandijos puskraujų veislės arklys beveik nesiskiria nuo praeityje paplitusių arklių veislės. Kryptinga jų selekcija nežymiai padidino jų ūgį, suteikė tvirtumo, tačiau nepakeitė jų medžiagų apykaitos ypatumų. Išjodinėti arklius pradedama ne anksčiau 4 m. amžiaus ir neleidžiamos didelės apkrovos anksčiau šešerių metų. Arkliai pasižymi ilgaamžiškumu t. y. gali išgyventi iki 30 metų. Islandijos arklius dar vadina „skrendančiais“,- jie gali pasiekti 45 km/val. greitį neilgose distancijose. Pagrindinis tikslas Islandijoje yra jojamųjų arklių veisimas, tačiau auginimas mėsai taip pat neatsilieka. Islandijoje įstatymai labai griežti, išvežant už Islandijos sienos ribų arklius juos draudžiama grąžinti atgal. Esant šiam draudimui Islandijos sportininkams nėra galimybės dalyvauti tarptautinėse varžybose.

## Savybės ir eksterjeras

Islandijos puskraujai arkliai yra vidutinio dydžio, bręsta gana lėtai, jų išraiški galva, tiesaus profilio plačiai išreikštomis šnervėmis, mielos migdolo formos akys, palyginti trumpas kaklas, nežymiai prailgintas korpusas, stora, ilga uodega kartais sudvigubais karčiais, nuožulnus kryžius, stiprūs sąnariai ir raiščiai, sunkios kanopos. Arklių kojos storos, apaugusios vešliais plaukais, tankūs ir ilgi karčiai. Tvirtos kanopos, šepetukai trumpi. Jų aukštis iki gogo yra 130 – 137 cm, vidutinis svoris 330 – 380 kg ir pagal dydį priskiriami ponių tipo arkliams. Gali būti įvairių spalvų (bėros, juodos, kaštoninės, pilkos, keršos, baltos), tačiau labiau paplitusi yra kaštoninė esant baltoms dėmėms. Aukštis ties gogu nežymiai viršija kryžkaulio aukštį. Islandijos arkliai turi nuostabų aliūrą. Šie arkliai yra energingi, drąsūs, išdidūs, nepriklausomi, tvirti ir draugiški, kartais nuotaikingi ruošiantis darbui, mėgsta bėgimą, dažnai stokoja elegantiškumo, universalūs jojime. Naudojami arkliai, kaip transporto priemonė bei žemės ūkio darbuose.
Giedraitiškės

:: *Apie kaimą Elektrėnų savivaldybėje žr. [[Giedraitiškės (Elektrėnai)]]*.

**Giedraitiškės** – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje. Seniūnaitijos centras.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Laibiškės

**Laibiškės** – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje. Seniūnaitijos centras.

## Istorija
Laibiškėse XIX amžiuje gyveno daug žydų, veikė sinagoga ir buvo kapinės.

Laibiškėse yra Turgelių žydų senosios kapinės, kurios 2015 m. gruodį buvo oficialiai pripažintos Lietuvos Respublikos kultūros paminklu vietinės reikšmės memorialiniu objektu. Kapinėse yra apytiksliai 100 antkapinių paminklų su iškaltais įrašais hebrajų kalba.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Slabadka

**Slabadka** – buvęs kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės rytus nuo Medininkų. Seniūnaitijos centras.

2025 m. kaimas panaikintas, jo teritorija priskirta Kuosinės III kaimui (37,56 ha) ir Kalvelių seniūnijos Mažosios Kuosinės kaimui (0,02 ha).

## Gyventojai

## Šaltiniai
Dėdoniškės

**Dėdoniškės** – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 3 km į rytus nuo Mickūnų, Mickūnų miško apsuptyje, išsidriekęs pagal vieną gatvę. Seniūnaitijos centras. Šalia prasideda Rūdupio upelis (Muknos intakas). Kelias iš Mickūnų. Yra kaimo kryžius.

## Gyventojai

; Kaime gimė
* Edvard Tomaševič – agronomas, Aukščiausios Tarybos narys.

## Šaltiniai
Piliakalnis (Vilnius)

**Piliakalnis** – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, šiauriniame Nemenčinės pakraštyje. Seniūnaitijos centras. Netoliese stūkso Nemenčinės piliakalnis.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Sklėriškės

:: *Apie kaimą Molėtų rajone žr. [[Sklėriškės (Molėtai)]]*.

**Sklėriškės** – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 10 km į šiaurės rytus nuo Nemenčinės, prie kelio . Sklėriškių biblioteka yra Rudausiuose.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Sirvydiškės

**Sirvydiškės** – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 3 km į rytus nuo Eitminiškių. Seniūnaitijos centras. Įsikūręs greta kelio  ir jo atšakos į Kalnabridžius. Šalia teka Nemenčios intakas Vėgėlynė.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Akmenytė

**Akmenytė** – kaimas Vilniaus rajono savivaldybės pietuose. Seniūnaitijos centras.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Švedijos juodmargiai

**Švedijos juodmargiai galvijai** - pieninių galvijų veislė. Dar žinomi kaip Švedijos fryzai. Ši veislė išvesta naudojant Vokietijos ir Olandijos, o vėliau ir JAV Holšteinų – Fryzų galvijų veisles. Kilmės knyga išleista 1880 m.

## Savybės ir eksterjeras

Švedijos juodmargių buliai sveria 850 kg, karvės – 600 kg. Galvijai neaukšti, pasižymi plačia nugara, trumpomis kojomis. Tinka pienui ir mėsai. Karvės labai lengvai veršiuojasi, tinka visoms klimatinėms salygoms. Lietuvoje 2005–2006 m. iš Švedijos juodmargiu karviu buvo primelžta 8301 kg 4,59 % riebumo ir 3,41 % baltymingumo pieno. 2007 m. birželio 1 d. Lietuvoje buvo 461 šios veislės galvijas.
Taurija (Vilnius)

**Taurija** – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės rytus nuo Mickūnų, 5 km į šiaurės vakarus nuo Lavoriškių. Seniūnaitijos centras. Įsikūręs prie Vilnios ir Taurijos santakos, Vilnios hidrografiniame draustinyje, Nemenčinės–Lavoriškių miškų apsuptyje. Į kaimą veda keliai iš Uosininkų ir Milašinės.

## Istorija
XIX a. pab. buvo Taurijos kaimas ir užusienis Vilniaus apskrities Mickūnų valsčiuje, Lavoriškių dvaro valdose.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Sadūniškės

**Sadūniškės** – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 4 km į vakarus nuo Kenos, prie kelio . Seniūnaitijos centras. Šalia eina Vilniaus–Molodečno geležinkelis, yra kelias į Mickūnus. Anapus geležinkelio yra kaimas Sadūniškiai.

## Istorija
XIX a. pab. Sadūniškes sudarė kaimas ir karčema Rukainių valsčiuje, Tiškevičių valda, ir užusienis, priklausęs Šatrininkų dvaro valdoms.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Nemėžio dvaras

**Nemėžio dvaras** – dvaras, stovintis Nemėžyje.

## Istorija
Nemėžio vietovė istoriniuose šaltiniuose minima nuo XV a. kai toje vietoje, prie svarbaus kelio į Minską, stovėjo Nemėžio pilis. Joje protarpiais gyveno Vytautas Didysis, jo žmona Julijona, karaliai Jogaila ir Kazimieras Jogailaitis. XVI a. nykstanti pilis prarado reprezentacinę reikšmę ir tapo Vilniaus savivaldai priklausančiu dvaru, kurį valdė Vilniaus vaivados: Radvila, Sapiega, Chodkevičius, M. K. Oginskis. Jie kūrėsi XVIII a., bet iki XIX a. pr. dvaro rūmai buvo mediniai. M. K. Oginskis Nemėžio dvarą pardavė Robertui Bžostovskiui, o šis – Ferdinandui Pliateriui.1828 m. Nemėžio dvarą nusipirko Raudondvario grafas Benediktas Emanuelis Tiškevičius, kuris ir buvo iki šiol išlikusių statinių iniciatorius (1840–1856 m.). Jis pastatė iki šiol išlikusius klasicistinius rūmus, žirgyną ir kitus dvaro pastatus, nors rūmuose beveik negyveno. Nemėžį paveldėjęs jo anūkas Benediktas Henrikas Tiškevičius dvarą išnuomojo Aleksandrui Bagienskiui.

Sodyba yra už 1&nbsp;km nuo Nemėžio gyvenvietės, ansamblio branduolį sudaro rūmai, žirgynas ir oficina, apstatyta apie stačiakampį reprezentacinį kiemą, kurį supo dar ir mūro tvora. Kiek atokiau stovi medinis svirnas. Rūmai yra sodybos centre. Jie pastatyti 1836 m.

Prieš porą dešimčių metų dvare gyvenę žmonės buvo iškeldinti, pastatai privatizuoti, tačiau šiuo metu yra prastos būklės. Tiesiant naują plentą  buvo sunaikintos puikios alėjos, perpus sumažintas šalia esantis tvenkinys. Archeologiniai kasinėjimai neatliekami dėl lėšų stokos. Dvaro pastatuose numatoma įrengti viešbutį ir konferencijų centrą.

## Dvaro vaizdai tarpukaryje

Vaizdas:Niemiež, Tyškievič. Немеж, Тышкевіч (1919-39) (3).jpg|thumb|Dvaro arklidės
Vaizdas:Niemiež, Tyškievič. Немеж, Тышкевіч (1919-39) (2).jpg|thumbg|Dvaro oficina tarpukariu
Vaizdas:Niemiež, Tyškievič. Немеж, Тышкевіч (1919-39).jpg|thumb|Dvaro frontonas


## Šaltiniai

## Nuorodos
* Nemėžio dvaras
Ibn Batuta

**Ibn Batuta** (, 1304 m. vasario 24 d. Tanžeras – 1368 m. ar 1369 m.) – Viduramžių Maroko berberų keliautojas. Keliavo 29 metus, buvo apkeliavęs beveik visą islamo pasaulį.

Gimė išsilavinusioje šeimoje. 1335 m. iškeliavo į Meką. Ši kelionė truko 16 mėnesių, bet Maroko jis nematė dar 24 metus. 1354 m. grįžus iš kelionės po vakarų Afriką, sultonui pasiūlius, jo kelionės pradėtos užrašinėti. Mažai kas žinoma apie Ibn Batutos gyvenimą po knygos baigimo 1355 m.

## Knyga
Kelionės buvo aprašytos knygoje vadinamoje „Dovana tiems, kurie domisi kelionių keistenybėmis ir stebuklais“  arba tiesiog „Kelionė“'. Knyga yra vienintelis šaltinis apie Ibn Batutos keliones. Joje aprašomos kelionės po Šiaurės ir Vakarų Afriką, rytų ir pietų Europą, Artimuosius Rytus, Centrinę Aziją, Kiniją, Indiją ir Pietryčių Aziją. Bendras ilgis – ~120 700 km, smarkiai pranoksta Marko Polo kelią.

Nėra nuorodų, leidžiančių manyti, kad Ibn Batuta būtų užsirašinėjęs keliaudamas, tad 29 metus trukusias keliones turėjo atpasakoti iš atminties, remtis kitais šaltiniais. Damasko, Mekos, Medinos, daugelio Palestinos vietų aprašymai aiškiai nukopijuoti iš kitų šaltinių.

Vakarų orientalistai netiki, kad Ibn Batuta aplankė visas aprašytas vietas, teigia, kad Ibn Batuta rėmėsi kitų keliautojų pasakojimais. Mažai tikėtina, kad Ibn Batuta keliavo Volga aukštyn pas Bulgarus, abejojama dėl jo kelionių į Saną, iš Balcho į Bistamą, aplink Anatoliją ir į Kiniją. Nors vietomis istorijos atrodo išgalvotos, knyga pateikia vertingų daugelio vietovių XIV a aprašymų.

Daugelį amžių knyga buvo mažai žinoma net islamo pasaulyje. XIX a pradžioje rastos ir į vokiečių ir anglų kalbas išverstos teksto santraukos. 1830 m. prancūzų pajėgos Alžyre rado pilnesnius manuskriptus. Jie buvo parvežti į Paryžių, Prancūzijos nacionalinę biblioteką ir išstudijuoti mokslininkų. 1853 m. pradėta leisti keturių tomų knygų serija sudaryta iš arabiško teksto, išsamių komentarų ir prancūziško vertimo. Šis tekstas dabar išverstas į daugelį kalbų, Ibn Batuta išgarsėjo.

## Šaltiniai
Šaltoniškės

**Šaltoniškės** – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 9 km į šiaurę nuo Didžiosios Riešės, prie kelio . Šiauriau kaimo telkšo Pikeliškių ežeras. Seniūnaitijos centras.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Užugriovis

**Užugriovis** – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 1,5 km į šiaurę nuo Riešės. Seniūnaitijos centras. Vyrauja nausėdijos.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Beržiškės (Sudervė)

**Beržiškės** – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje. Seniūnaitijos centras.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Adomaičiai (Paberžė)

**Adomaičiai** – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 6 km į pietvakarius nuo Sužionių. Seniūnaitijos centras. Įsikūręs miškų ir raistų apsuptyje, šalia kelio .

## Gyventojai

## Šaltiniai
Šriubiškės

**Šriubiškės** – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje. Seniūnaitijos centras. Yra išlikę Šriubiškių dvaro rūmai ir keli ūkiniai pastatai.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Grikieniai

:: *Apie kaimą Anykščių rajone žr. [[Grikieniai (Anykščiai)]]*.

**Grikieniai** – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, Grikienių seniūnaitijoje prie  kelio. Prie kaimo telkšo Riešės ežeras. Į rytus nuo kaimo, mišku apaugusioje kalvoje, yra Pikutiškių, Švedų piliakalnis.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Minčiškės

**Minčiškės** – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės rytus nuo Sudervės, 1,5 km į rytus nuo Brinkiškių. Seniūnaitijos centras.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vydautiškės

:: *Apie kaimą Dūkštų seniūnijoje žr. [[Vydautiškės (Dūkštos)]]*.

**Vydautiškės** – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje. Vydautiškių seniūnaitija.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Bieliūnai (Vilnius)

**Bieliūnai** – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, ~6 km į vakarus nuo Lazdynų (Vilnius), Girulių miške, netoli Neries dešiniojo kranto. Seniūnaitijos centras. Šiaurėje prasideda Griovių geomorfologinis draustinis. Į šiaurę nuo kaimo augo nūnai nunykęs Bieliūnų ąžuolas. Toliau už Bieliūnų Neryje yra akmuo, vadinamas Gaideliu (*Пятушок*; 1,9 x 2,1 m dydžio granitas, iškilęs virš vandens 0,4 m).

Kaimas rėžinio plano, nesusiskirstęs į vienkiemius. Seniau čia būta dvaro ar palivarko (1841 m. nacionalizuotas). XVII a. Bieliūnuose yra Vilniaus kapitulos pėdsakų. Be to, kaimo apylinkėse dešiniajame Neries krante būta Bernardinų miško. 1952 m. Bieliūnų gyventojai suburti į žuvininkystės ūkį, turėjo pristatyti žuvį Vilniaus, Vievio parduotuvėms.

Bieliūnuose yra valčių prieplauka, gyventojai jomis keliasi į priešais esančias Grigiškes.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Koplyčninkai

**Koplyčninkai** – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 7 km į pietus nuo Sudervės, prie kelio . Seniūnaitijos centras.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Motagva

**Motagva** () – upė pietų Gvatemaloje. Prasideda Vakarų aukštumose, Kičės departamente. Aukštupyje vadinama Grande. Teka rytų, šiaurės rytų kryptimi. Žemupyje paskutinius kelis kilometrus sudaro Gvatemalos–Hondūro sieną. Įteka į Karibų jūros Hondūro įlanką į rytus nuo Puerto Barijoso.

Laivuojama 200 km nuo žiočių.

Motagvos upė teka tektonininiu lūžiu, skiriančiu Šiaurės Amerikos ir Karibų plokštes. Čia dažni žemės drebėjimai. Ikikolumbiniais laikais Motagvos slėnis buvo svarbus nefrito gavybos rajonas ir prekybinis kelias. Prie upės buvo įsikūręs majų miestas Kirigva bei keletas mažesnių prekybinių ir pramoninių miestelių.

## Šaltiniai
Kokas

**Kokas** gali reikšti:

* laivo virėjas;
* Vimas Kokas, Nyderlandų premjeras;
* upė Centrinėje Amerikoje;
* rutulinė bakterija.
Vokietijos žalmargiai galvijai

**Vokietijos žalmargiai galvijai** - pieninių galvijų veislė. Šios veislės galvijai pasirodė vienu metu keliuose Vokietijos regionuose. 1934 m. Vokietijos žalmargių veislės karvėms sukurti buvo naudojamos vietinės žalmargių veislės, Vokietijos juodmargės, Holšteinų-Fryzų bei Meuse-Rhine-Yssel (Nyderlandai) veislių galvijai. Veislė buvo tobulinama, kol 1970 m. pabaigoje pagal šios veislės galvijų skaičių tapo trečia. Ši veislė yra panaši į Olandijos žalmargius galvijus, tačiau yra žymiai tvirtesnė. Daugiausiai šios veislės aptinkama šiaurinėje Vokietijos dalyje. Vokietijos žalmargių veislės karvės auginamos pienui ir mėsai gauti. Jos šeriamos koncentratais, o tvarte laikomos 2-6 mėnesius.

## Savybės ir eksterjeras

Vokietijos žalmargių veislės karvių kūno spalva mišri: ruda ir balta. Specifinis jų bruožas - dėmėtumas. Suaugusių bulių aukštis ties gogu yra 157 cm, o karvių – 147 cm. Kūno svoris analogiškai 1150 kg ir 750 kg.
Kalniškės (Šatrininkai)

**Kalniškės** – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje. Seniūnaitijos centras.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Našiūnai

**Našiūnai** – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Sužionių. Seniūnaitijos centras. Per kaimą eina kelias , yra pakelės kryžius, autobusų stotelė. Veikia gyvulininkystės ūkis.

## Istorija

1744 m. kaimas užrašytas Vilniaus vyskupijos sinodo nutarimuose. Tada jis priklausė Dubingių parapijai.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Ulua

**Ulua** () – upė šiaurės vakarų Hondūre. Prasideda Intibukos departamente, netoli La Paso miesto. Susidaro susiliejus Sarsagvos ir Puringlos upėms. Aukštupyje vadinama Grande de Otoru (*río Grande de Otoro*). Teka į šiaurės rytus Santa Barbaros, Korteso, Joro ir Atlantidos departamentais. Įteka į Karibų jūros Hondūro įlanką į rytus nuo Puerto Korteso.

Didžiausi intakai: Humuja, Blankas, Otoras, Chikatujas.

Lietinguoju laikotarpiu dažni smarkūs poplūdžiai. Didžiausias debitas – 3366 m³/s, mažiausias – 16 m³/s. Neretai užlieja svarbią žemės ūkio sritį – Sulos slėnį.

## Šaltiniai
Ištab

**Ištab** (*Ixtab*) – majų jukatekų mitologijoje – savižudybių deivė. Aprašyta vyskupo Diego de Landa. Jukatane savižudybė, ypač pasikariant, tam tikromis aplinkybėmis buvo laikoma garbinga mirtimi. Ištab buvo laikoma savižudžių psichopompu – vedle į pomirtinį pasaulį. Drezdeno kodekse Ištab vaizduojama kaip moteris, pasikabinusi ant virvės. Siejama su Mėnulio užtemimo kultu. Ištab gyvenamoji vieta – medžių šakos (pasaulio medžio rojus).

Majų folklore Ištab laikoma piktavale moteriška dvasia, kuri miškuose suvilioja ir pražudo vyrus.