open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Jutų-actekų kalbos

**Jutų-actekų kalbos** – indėnų kalbų šeima, apimanti pietų, pietvakarių JAV indėnų kalbas bei didelę dalį Meksikos kalbų bei kelias kalbas Centrinėje Amerikoje. Šiai šeimai priklauso tokios kalbos kaip actekų (nahuatlių), komančių, hopių ir kt.

Dalis kalbininkų prie jutų-actekų kalbų bandė priskirti kajova-tanų bei otomangų kalbas.

## Klasifikacija
* **ŠIAURĖS** (šošonų) pošeimis
** **[[hopių kalba|hopių]]**
** **[[numių kalbos|numių]]** šaka
*** centrinė grupė: komančių, timbišų, šošonų
*** pietų grupė: kavaisų, jutų (Kolorado numių)
*** vakarų grupė: monų (monačių), šiaurės pajutų (paviotso)
** **takų** šaka
*** seranų grupė: †seranų, †kitanemkų, †tongvų (gabrielinjo), †vanjumių, †nikolenjo
*** kupanų grupė: kahuiljų, †kupenjų, luisenjo-chuanenjo
*** neklasifikuotos: tataviamų (?), †gjaminų (?)
** **[[tiubatulabalių kalba|tiubatulabalių]]**
* **PIETŲ** (Sonoros-actekų) pošeimis
** **tepimanų (pimų)** šaka:
*** aukštutinių pimanų (oodhamų), žemutinių pimanų, tepehuanų (šiaurės ir pietų), †tepekanų
** **tarakahitikų** šaka:
*** tarahumarų grupė: gvarichijų, tarahumarų
*** kahitų grupė: kahitų (jakių-majo), †akahių, †tahuė
*** opatų grupė: †opatų, †eudevių, †batukų (?)
*** †tubarų
** **koračlių-actekų** šaka
*** koračolių grupė: korų, uičolių, (tikėtina, kad šiai grupei priklausė ir išnykusios tekoškinų, tekuešė, kokų, kaskanų kalbos)
*** actekų (nahua) grupė
**** počutekų (†)
**** šočistlauaskų (†)
**** tikrosios actekų kalbos
***** Siera de Pueblos nahuatlių
***** rytų pogrupis: pipilių, istmo, pinotlių
***** vakarų-vidurio pogrupis: klasikinė actekų, vidurio, vakarų, uastekų, koatepekų, totoltepekų
** **neklasifikuotos**: †basiroa, †basopa, †kavimeo, †kavimeto.

* † – mirusios kalbos
* Manoma, kad kelesdešimt prastai ar išvis neaprašytų išnykusių šiaurės Meksikos kalbų taip pat priklausė jutų-actekų šeimai.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Ethnologue informacija
Miguel López de Legazpi

**Migelis Lopesas de Legaspis i Guručategis** (*Miguel López de Legazpi y Gurruchátegui*; 1502–1572 m. rugpjūčio 20 d.), dar žinomas kaip *El Adelantado* – ispanų konkistadoras, pirmasis Ispanijos Rytų Indijų kolonijos (Filipinų) generalgubernatorius.

## Biografija

Gimė Baskų krašte, didikų šeimoje, 1526–1527 m. buvo Sumaragos miesto valdytoju. 1528 m. išvyko į Naująją Ispaniją, gyveno Tlaskaloje, vėliau persikėlė į Meksiką. Nuo 1545 m. Meksike dirbo administracijos tarnautoju, kurį laiką buvo miesto civilinis gubernatorius.

1564 m. Legaspis buvo pasiųstas Naujosios Ispanijos (kuriai tuo metu priklausė ir ispanų valdos Azijoje) vicekaraliaus Luiso de Velasko į Filipinus, ten įtvirtinti Ispanijos valdžią. Filipinuose ispanai pradėjo kolonizaciją po 1521 m. juos atradusios Fernando Magelano ekspedicijos. Legaspis su 5 laivais ir 500 karių išvyko iš Bara de Navidado uosto Chaliske, aplankė Marianų salas ir 1565 m. vasario 13 d. atvyko į Sebu. Jis įkūrė gyvenvietę Sebu saloje, 1567 m. buvo pastatytas San Pedro fortas, kuris tapo pagrindiniu prekybiniu centru tarp Filipinų ir Meksikos. Legaspis pasinaudojo vietinių vadų nesutarimais ir greitai pajungė Filipinų didžiąją dalį. Ekspedicijoje dalyvavę augustinai ir pranciškonai čia skleidė krikščionybę, taip įtvirtindami ispanų valdžią. Tik Sulu salynas ir Mindanao išliko nepavaldūs. Pats Legaspis dėl amžiaus ir sveikatos problemų kariniuose žygiuose nedalyvavo. 1568 m. ir 1571 m. atrėmė portugalų puolimus. 1571 m. atvyko į šiaurinę Lusono salą, kur, nuvertęs vietinių musulmonų valdovą, formaliai įkūrė Manilos miestą, kuris tapo naujosios kolonijos (Ispanija valdė Filipinus iki 1898 m.) sostine ir Ispanijos didžiausiu prekybos centru Pietryčių Azijoje.

Legaspis mirė 1572 m. gyvendamas skurdžiai, nes visą savo turtą sudėjo į Filipinų kolonizaciją. Palaidotas Šv. Augustino bažnyčioje Maniloje.

## Šaltiniai
Lezginų kalba

**Lezginų kalba** – viena kaukaziečių kalbų, lezginų tautos kalba.

## Klasifikacija
Lezginų kalba priklauso nachų ir dagestaniečių, arba šiaurės rytų kaukaziečių kalbų šeimos dagestaniečių kalbų pogrupiui, su kitomis 9 šio pogrupio kalbomis sudaro lezginų kalbų grupę.

Skiriamos Kurako, Giundėjaus, Achtinsko ir kitos tarmių grupės.

## Arealas
Lezginų kalba daugiausia vartojama Dagestano pietinėje (2002 m. surašymo duomenimis kalbančiųjų buvo – 260 000) ir Azerbaidžano šiaurinėje (apie 170 000 kalbančiųjų) dalyje. Dagestano (Rusijos Federacija) viena valstybinių kalbų, kartu su rusų, avarų, darginų, lakų, nogajų ir kt. kalbomis. Dar vartojama Gruzijoje, Kazachijoje, Turkijoje, kai kuriose Europos šalyse. Iš viso kalbančiųjų apie 450 000.

## Kalba
Bendrinė rašomoji kalba susiformavo XIX a. Giundėjaus tarmės pagrindu. Lezginų kalba turi daug priebalsių, daiktavardžio 18 linksnių, 2 skaičius, veiksmažodžio keliolika laikų ir 7 nuosakas. Būdingas ergatyvinis sakinio modelis. Iki 1928 m. vartotas arabų raštas, 1928–1938 m. – lotynų raštas, 1938 m. jį pakeitė modifikuota kirilika. 

Lezginų kalba leidžiamos knygos, laikraščiai, iš jų didžiausi „Лезги газет“ Dagestane ir „Самур“ Azerbaidžane.

## Literatūra
* Гюльмагомедов А. Г. Фразеология лезгинского языка. Махачкала: Дагучпедгиз, 1990.

## Šaltiniai

*
Liaodongo įlanka

**Liaodongo įlanka** () – įlanka Geltonojoje jūroje prie Kinijos krantų, į vakarus nuo Liaodongo pusiasalio; Bohai įlankos šiaurinė dalis. 

## Geografija
Liaodongo įlanka įsiterpusi į žemyną 220 km; didžiausias plotis 175 km, didžiausias gylis 50 m. Į Liaodongo įlanką įteka Liaohė, Dalinghė. Potvynių didžiausias aukštis 4,5 m. Didžiausias uostas Ingkou. 

## Šaltiniai
Lezginų kalbos

**Lezginų kalbos** – nachų ir dagestaniečių, arba šiaurės rytų kaukaziečių, kalbų šeimos dagestaniečių pogrupio kalbų grupė.

## Klasifikacija
Lezginų kalbų grupei priklauso 10 kalbų:
* lezginų kalba,
* tabasaranų kalba,
* agulų kalba,
* rutulų kalba,
* cachūrų kalba,
* arčų, arba arčinų kalba,
* kryzų kalba,
* buduchų kalba,
* chinalugų kalba,
* udų, arba udinų kalba.

Dauguma Lezginų kalbų grupės kalbų vartojamos Dagestano pietinėje ir Azerbaidžano šiaurinėje dalyje. Iš viso kalbančiųjų 2002 m. surašymo duomenimis buvo daugiau kaip 600 000.

Svarbiausia yra lezginų kalba, Dagestano viena valstybinių kalbų; kitos oficialaus statuso neturi. Tabasaranų kalba (daugiausia vartojama Dagestane) kalbančiųjų yra apie 90 000, agulų, cachūrų, rutulų – po 20 000, udų – 9000, kryzų – 6000, buduchų – 2000, chinalugų – 1500, arčinų – 1000 kalbančiųjų (2002 m.). Buduchų, chinalugų, kryzų vartojamos tik Azerbaidžane.

## Kalbos
Lezginų kalboms būdingas ergatyvinis sakinio modelis, daugumai, išskyrus lezginų kalbą – nominalinių klasių sistema, visoms – sudėtingos linksnių sistemos – 18 ar daugiau linksnių. Gausu skolinių iš arabų, persų, tiurkų – rusų kalbų.

## Raštas
Lezginų kalbos pradėtos tyrinėti XIX a. antroje pusėje. Raštą, be lezginų kalbos, dar turi tabasaranų kalba. Nuo 1931 m. vartoti lotynų rašmenys, nuo 1938 m. vartojama modifikuota kirilika. Kai kurioms lezginų kalboms XX a. antro dešimtmečio pabaigoje buvo pradėti kurti rašto variantai, darbas atnaujintas XX a. paskutiniame dešimtmetyje). 

## Šaltiniai
Liaodongo pusiasalis

**Liaodongo pusiasalis** () – pusiasalis Kinijos šiaurės rytuose, tarp Geltonosios jūros Liaodongo ir Vakarų Korėjos įlankų. 

## Geografija
Liaodongo pusiasalio ilgis – 250 km, plotis 20–120 km. Krantai vingiuoti, šiaurės vakaruose žemi, pietryčiuose – statūs, uolėti. Pietvakarių pakraštyje yra Guandongo pusiasalis. 

Klimatas vidutinių platumų musoninis. Kritulių iki 1000 mm per metus, daugiausia vasarą. Kalnų žemutiniuose šlaituose – lapuočių miškai, aukštesniuose – mišrieji ir spygliuočių miškai. 

Liaodongo pusiasalis tankiai apgyventas, išplėtota žemdirbystė, sodininkystė, žvejyba. Didžiausi miestai ir uostai – Dalianas, Liušunas.

## Geologija
Liaodongo pusiasalis susidaręs iš nuosėdinių uolienų (klintis, smiltainis, skalūnas). Šiaurėje paviršius kalnuotas – Čianšano kalnų pietinė dalis; didžiausias aukštis 1131 m. Pietuose – kalvotos lygumos, yra karstinių urvų, versmių. Pusiasalio šiaurinėje dalyje yra magnezito telkinių. 

## Šaltiniai
Čyrvono ežeras

**Čyrvono ežeras** ( 'raudonas ežeras') – ežeras Baltarusijoje, Gomelio srityje, Žitkovičių rajone. Trečias pagal dydį Baltarusijos ežeras. Aukštis – 136,4 m virš jūros lygio, svyruoja iki 0,8 m, aukščiausias – kovo-balandžio mėnesiais. Skaidrumas – 0,6 m. Krantai žemi, durpingi, dugnas dumblinas.

Melioraciniais kanalais jungiasi su Bobriko upe, Pripetės intaku.

Ežere gyvena baliniai vėžliai.
Ensemble Studios

**Ensemble Studios** – 1995 m. įsteigta nepriklausoma kompiuterinius žaidimus kūrusi amerikiečių bendrovė, kuri nuo 2001 m. priklausė „Microsoft“ ir 2009 m. buvo uždaryta. „Ensemble“ sukūrė daug realaus laiko strategijų, kaip kad „Age of Empires“ serija, „Age of Mythology“ bei „Halo Wars“. „Ensemble Studios“ taip pat sukūrė Genie Engine variklį, kuris buvo panaudotas „Age of Empires“, „Age of Empires II: The Age of Kings“ ir „Star Wars: Galactic Battlegrounds“ žaidimuose.

2008 m. rugsėjo 9 d. buvo paskelbta, kad „Ensemble“ bus uždaryta po „Halo Wars“ išleidimo. Pasak nepriklausomų šaltinių, visas personalas buvo atleistas. Liko tik tie, kurie turėjo užbaigti žaidimą. Metų gale „Ensemble Studio“ tinklaraštyje buvo pranešta, kad kompanija užsidarė 2009 m. sausio 29 d. Taip pat buvo teigta, kad buvę nariai ketina įsteigti mažiausiai dvi naujas įmones.

2008 m. buvo įkurta „Newtoy“ įmonė. 2009 m. Tony Goodman kartu su personalu, kuris dirbo prie paskutiniojo žaidimo įkūrė „Robot Entertainment“. David Rippy, būvęs „Ensemble Studios“ gamybos vadovas, įkūrė „Bonfire Studios“. Įmonė buvo sudaryta beveik iš visų „Ensemble“ atleistų darbuotojų. Vėliau, kai ją įsigijo bendrovė „Zynda“, buvo pervadinta į „Zynga Dallas“. 2009 m. kovo mėn. Dusty Monk įkūrė trečiąją įmonę „Windstorm Studios“ (neskaitant „Newtoy“, kadangi ji buvo įsteigta dar prieš „Ensemble“ iširimą).

## Žaidimai

## Šaltiniai

## Nuorodos
* „Ensemble Studios“ blogas su suarchyvuotais duomenimis ir naujienomis (anglų k.)
* „Ensemble Studios“  profilis MobyGames svetainėje (anglų k.)
La Venta

**La Venta** () – ikikolumbinės indėnų olmekų kultūros archeologinė vietovė rytų Meksikoje, Tabasko valstijoje, netoli Meksikos įlankos kranto, prie Tonalos upės. Sudaro XIII–V a. pr. m. e. gyvenvietė ir religinis centras.
 
La Ventą atrado Tiuleino universiteto archeologai, o 1941–1943 m. kasinėjo JAV archeologas Metju Stirlingas; vėliau vietovė kasinėta XX a. septintame dešimtmetyje. La Venta buvo įsikūrusi upės saloje, dabar ją supa pelkynai. Kompleksas užima 200 ha plotą, driekiasi 19 km šiaurės-pietų kryptimi, orientuotas 8° į vakarus nuo šiaurės (galimai nukreiptas į kokią nors žvaigždę ar žvaigždyną). Kompleksą sudaro pylimai bei molio statiniai. Pagrindinis objektas – viena seniausių Mezoamerikoje kūgio formos piramidė (aukštis 33 m). Į šiaurę nuo jos yra 30 m aukščio molio pylimas, aikštelė ir kulto vieta (prie jos aptikta kapų). Rasti penki (apie 4,5 x 6 m dydžio) mozaikiniai grindiniai, bazalto skulptūrų (apie 18 kg sveriančių žmonių galvų) ir altorių, nefritinių ornamentų, marmurinių jaguaro kaukių.

XX a. antroje pusėje ties pietiniu La Ventos pakraščiu pradėta naftos gavyba, todėl daug paminklų perkelta į Viljahermosos miesto archeologinį parką.


File:La Venta Pirámide cara norte.jpg|Didžioji piramidė
Image:Altar 4 La Venta (Ruben Charles).jpg|Altorius
Image:La Venta Mosaic (Ruben Charles).jpg|Mozaika
Vaizdas:Olmec Heartland Overview 4.svg|Olmekų miestai


## Šaltiniai
Liaudies architektūra

**Liaudies architektūra** – liaudies meno šaka, savamokslių vietinių meistrų statomos gyvenvietės, gyvenamieji, ūkiniai, gamybiniai, sakraliniai, visuomeniniai pastatai, smulkiosios architektūros statiniai, jų kompleksai. 

## Ypatybės
Liaudies architektūra kuriama be išankstinių projektų, skiriama gyventojų ir bendruomenės buitiniams, estetiniams, religiniams poreikiams. Liaudies architektūros formas, konstrukcijas ir meninę raišką lemia vietinė statybos tradicija – medžiagos, darbo įrankiai, statybos technikos, taip pat gamtinės sąlygos. 

Nuo klimato daugiausia priklauso stogų formos: kritulių gausiuose regionuose jie smailėjantys keliašlaiščiai, svogūno formos, saulėtuose – plokšti. Didelę įtaką, daugiausia statinių funkcinei įvairovei, formų sudėtingumui turi ir socialinės sąlygos, kūrėjo meistriškumas, tuo metu vyraujantys profesionaliosios architektūros stiliai. Liaudies architektūrai būdingos paprastos formos, aiškus planas, funkcinis tikslingumas, išorinių formų tektonika. Statoma iš tam regionui būdingų medžiagų, dažniausiai medžio, molio, plytų, akmens, dekoruojama tradicine drožyba, skulptūra, tapyba. 

Labiausiai paplitęs liaudies architektūros statinių tipas – gyvenamieji namai. Klajoklių tautų pastatai (palapinės, žeminės) yra laikino pobūdžio, nesudėtingo plano, sėsliųjų tautų pastatams būdingos tvirtos konstrukcijos, sudėtingesni planai ir formos. Miškingose vietose vyrauja mediniai rąstinės arba karkasinės konstrukcijos pastatai, kraštuose, kur gausu akmenų ir klinties – masyvūs mūriniai pastatai, molingose vietose – iš molio drėbti namai. Šiltų kraštų pastatai lengvos karkasinės konstrukcijos, kai kada statomi ant stulpų. 

Vakarų Europai būdingi 1–2 aukštų fachverkiniai pastatai. Unikalūs akmeniniai namai su kūginiais akmens plytelių stogais statyti Apulijos regione Italijoje. Savitos yra Rytų Europos ir Skandinavijos šalių medinės bažnyčios. Afrikos tautos stato įvairaus plano statinius, apsaugai nuo saulės kaitros juos dengia žemašlaičiais stogais. Azijos tautų (kinų, japonų) pastatams būdingi lankstyti ir laiptuoti stogai, Šiaurės Amerikos indėnų, arabų – kūginės stogo formos. 

## Taip pat skaitykite

* Tautinis stilius

## Šaltiniai
Liaudies chartija

**Liaudies chartija** (), čarteris – čartistų pagrindinis programinis dokumentas, įstatymo projektas Parlamentui. 

## Istorija
Liaudies chartiją parengė radikalių pažiūrų Londono darbininkų asociacijos vadovas Viljamas Lovetas. Paskelbta 1838 m. gegužės 8 d. Buvo reikalaujama visuotinės rinkimų teisės vyrams, sulaukusiems 21 m., vienodo dydžio rinkimų apylinkių, panaikinti turto cenzą kandidatams į Parlamentą, kasmetinių Parlamento rinkimų, mokėti atlyginimą Parlamento nariams. Liaudies chartija buvo įrašyta į visas čartistų peticijas. Keliami siekiai atitiko darbininkų ir kitų neprivilegijuotų visuomenės sluoksnių interesus, juos įgyvendinti numatyta pagal principą „taikiai – jeigu galima, jėga – jeigu būtina“.

## Šaltiniai
Liaudies instrumentų orkestras

**Liaudies instrumentų orkestras** – muzikos atlikėjų instrumentininkų kolektyvas, griežiantis autentiškais arba modifikuotais liaudies muzikos instrumentais jam specialiai sukurtus arba aranžuotus kūrinius. 

## Orkestrai
Liaudies instrumentų orkestrai gali būti vienarūšių instrumentų ir mišrus. Kai kada liaudies instrumentų orkestruose greta liaudies instrumentų vartojami ir profesionaliosios muzikos instrumentai. Liaudies instrumentų orkestrų instrumentinę sudėtį, repertuarą ir atlikimą lemia tautos muzikinės kultūros ypatumai, įvairios sudėties liaudies instrumentų kolektyvus nuo seno turėjo daugelis tautų. 

Daug liaudies muzikos ansamblių atsirado XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje, kai ėmė formuotis daugelio tautų nacionalinė savimonė.

## Lietuvoje
Lietuvių liaudies instrumentų orkestro sudėtis: kanklės (aukštosios, bosinės, kontrabosinės), birbynės (aukštosios, tenorinės, kontrabosinės), lamzdeliai, skudučiai, daudytės, ragai, skrabalai su kelmu ir kiti instrumentai; rečiau vartojamas džingulis, būgnas ir kiti. Iki 1940 m. vyravo autentiški liaudies instrumentai. 

1940 m. įkūrus liaudies dainų ir šokių ansamblį (vadovas Jonas Švedas) buvo pradėta modifikuoti autentiškus liaudies muzikos instrumentus (kankles, birbynes, lamzdelį) išplečiant jų technines ir raiškos galimybes. Sukurta naujų, netradicinių instrumentų (bosinės ir kontrabosinės kanklės, tenorinės ir bosinės birbynės ir kt.), tobulinta liaudies instrumentų orkestrų grupių sudėtis, siekta jų darnaus skambesio. 1977–1983 m. veikė Lietuvos RTV liaudies muzikos instrumentų orkestras, jo įkūrėjas ir vadovas Romualdas Apanavičius. 

Liaudies instrumentų orkestrus turi dainų ir šokių ansambliai, tarp jų – „Lietuva“, Lietuvos muzikos ir teatro akademija, Klaipėdos universitetas, muzikos mokyklos. 

Žymiausi liaudies instrumentų orkestrų vadovai: Romualdas Apanavičius, Pranciškus Budrius, Lionginas Gadliauskas, Edvardas Jauniškis, Pranas Stepulis, Justinas Strimaitis, Juozas Švedas, Pranas Tamošaitis, Vytautas Tetenskas, Regina Vaišnorienė, Irena Vaitkevičiūtė, Algirdas Vyžintas. 

Muzikos liaudies muzikos instrumentų orkestrams sukūrė Valentinas Bagdonas, Vidmantas Bartulis, Algimantas Bražinskas, Zita Bružaitė, V. Juozapaitis, Vytautas Klova, Anatolijus Lapinskas, Jonas Švedas ir kiti. 

## Šaltiniai
Ratnyčia (upė)

**Ratnyčia** (arba ***Ratnyčėlė***) – upė pietų Lietuvoje, daugiausia Druskininkų savivaldybėje; dešinysis Nemuno intakas.

Prasideda Varėnos rajone, Šklėrių pelkėje, esančioje Dainavos girioje, į pietvakarius nuo Dūbo. Teka į pietvakarius 3 km Lietuvos teritorija, prateka pro Dūbo ežerą, toliau 11 km teka Gudijos teritorija (ten vadinama ***Kusenka***), 3 km – Lietuvos–Gudijos siena. Tada pasuka į šiaurę ir teka vėl per Lietuvą (Druskininkų sav.). Prateka Latežerio ežerą, nuo kurio vadinama Ratnyčia. Vinguriuodama upė teka vakarų, šiaurės vakarų kryptimi. Teka Dainavos lyguma per Kermušijos, Naujasodės, Ratnyčios miškus. Įteka į Nemuną 448 km nuo jo žiočių, Druskininkuose. 

Didžiausi intakai – Cimokinė (dešinysis), Ratnyčėlė (kairysis).

Upės vagos vidutinis nuolydis – 251 cm/km. Druskininkuose upė užtvenkta (5 ha tvenkinys, nuo 1981 m.), pakrantėje įrengtas sveikatingumo takas, sudarytos kaskados. Prie santakos su Nemunu stovi lenktas Ratnyčėlės tiltas ir kurorto simbolis – skulptūra „Ratnyčėlė“.

Gyvenvietės prie Ratnyčios (nuo Latežerio): Latežeris, Jaskonys, Naujasodė, Ratnyčia, Druskininkai.

## Etimologija
Upėvardžio pirminė lytis lyginama su *Ratnė, Ratnia*. Kildinama iš žodžio *ratas* („apskritimas, lankstas“), *ratu* („aplink“).


Vaizdas:Ratnyčia.jpg|alt=|Ratnyčia ties K. Dineikos parku
Vaizdas:Ratnycia upe.JPG|Ratnyčios upė Druskininkuose
Vaizdas:Rotnica, Ratničanka. Ротніца, Ратнічанка (N. Orda, 1868).jpg|Lieptas per Ratnyčią (dail. Napoleonas Orda, 1868 m.)
Vaizdas:Naujasodė 2016 (6).JPG|Ratnyčia Naujasodėje A. Česnulio skulptūrų parke 


## Nuorodos
*
Varneliškiai (Anykščiai)

**Varneliškiai** – viensėdis Anykščių rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurę nuo Viešintų. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Varniai (Kaunas)

**Varniai** – buvęs kaimas Kauno miesto savivaldybėje, į rytus nuo Kauno centro, piečiau Pažaislio, viršutinėje Nemuno terasoje.

## Istorija

XX a. tarpukariu minimi du kaimai – Varniai I ir Varniai II, vėliau susijungę. Varnių kaimas užlietas apie 1960 m. statant Kauno HE.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Varnikėliai I

**Varnikėliai I** – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurę nuo Senųjų Trakų, šalia Trakų–Lentvario kelio. Į šiaurę nuo kaimo plyti Varnikų botaninis zoologinis draustinis (raistas su ežerais).

Pagal Lietuvos Respublikos statybos ir urbanistikos ministro 1993 m. gruodžio 20 d. įsakymą Nr. 212 „Dėl Trakų istorinio nacionalinio parko planavimo schemos paskelbimo“ Varnikėlių ir Serapiniškių kaimai sudaro Varnikėlių ir Serapiniškių kaimo architektūros draustinį (teritorija tarp Varnikų botaninio-zoologinio draustinio ir kelio  atkarpos Trakai-Lentvaris). Tikslas – išsaugoti ir eksponuoti būdingus šiam šalies regionui kaimus, jų planinę erdvinę struktūrą, išlikusias senas etnografiškai vertingas sodybas, jų pastatus, želdinius ir kitus seno kaimo elementus.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Varnikėliai II

**Varnikėliai II** – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurę nuo Senųjų Trakų. Kaimas įsikūręs tarp Varnikėlių I vakaruose, Serapiniškių rytuose, plento  pietuose ir Varnikų botaninio-zoologinio draustinio pelkynių šiaurėje. Kartu su aplinkiniais kaimais – urbanistinio paveldo objektas.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Varninė

**Varninė** – kaimas Mažeikių rajono savivaldybėje, 2 km nuo Laižuvos.

## Gyventojai

## Šaltiniai

*
Varniškė

**Varniške** vadinami kaimai:

* Ignalinos rajone:
** Ceikinių seniūnijoje,
** Linkmenų seniūnijoje,
** Naujojo Daugėliškio seniūnijoje;
* Šakių rajone;
* Švenčionių rajone;
* Zarasų rajone.
Varneliškiai (Kupiškis)

**Varneliškiai** – viensėdis Kupiškio rajono savivaldybėje, 15 km nuo Šimonių. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Varnėnai (Ukmergė)

**Varnėnai** – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 9 km į šiaurę nuo Taujėnų, prie kelio . Į rytus nuo kaimo teka Mūšia.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Varniškė (Daugėliškis)

**Varniškė** – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 12 km į šiaurės rytus nuo Naujojo Daugėliškio, 6 km į pietus nuo Meikštų, 2 km nuo sienos su Baltarusija. Šalia eina kelias , piečiau tyvuliuoja Varniškės pelkė. Kaimas sunykęs, likusi sodybvietė.

## Etimologija
Priesagos *-iškė* vedinys greičiausiai iš asmenvardžio *Várna, Varnas*.

## Istorija

XX a. pr. įėjo į Novoaleksandrovsko apskritį, Vidžių valsčių. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Vidžių valsčius).

Sovietmečiu priklausė Kačergiškės apylinkei.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Varniškė (Šakiai)

**Varniškė** – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 11 km nuo Griškabūdžio. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Varniškė (Švenčionys)

**Varniškė** – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 3 km į pietryčius nuo Naujo Strūnaičio, prie Strūnos upelio. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Varniškės (Kaišiadorys)

**Varniškės** – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 9 km nuo Paparčių. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Varniškės (Trakai)

**Varniškės** – viensėdis Trakų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Rūdiškių.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Varniškės I

**Varniškės I** – viensėdis Utenos rajono savivaldybėje, 4 km nuo Šeimaties. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Varniškės III

**Varniškės III** – viensėdis Utenos rajono savivaldybėje, 5 km nuo Šeimaties. Yra saugomi Varniškių II ąžuolas, Varniškių šaltinis.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Varniškės (Medininkai)

**Varniškės** – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 3 km nuo Medininkų.

## Gyventojai
 

## Šaltiniai
Varniškė (Linkmenys)

**Varniškė** – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Linkmenų, ant Pakalo ežero šiaurinio kranto. Pasiekiamas keliuku nuo Medinų.

## Etimologija
Pavadinimas kildinamas nuo asmenvardžio *Várna*.

## Istorija

XIX a. pab. Varniškės užusienis pateko į Švenčionių apskrities Linkmenų valsčių, apylinkę ir dvaro valdą.

Tarpukariu buvo Lietuvos pusėje (Utenos apskritis, Linkmenų valsčius).

Sovietmečiu priklausė Linkmenų apylinkei.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Varniškės (Riešė)

**Varniškės** – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 4 km nuo Ažulaukės.

2024 m. Varniškių ąžuolas paskelbtas Lietuvos metų medžiu. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Varniškė (Ceikiniai)

**Varniškė** – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 6 km į pietvakarius nuo Mielagėnų, 1,5 km į šiaurę nuo Kančiogino, prie Kančioginos upės.

## Etimologija
Pavadinimas kildinamas iš asmenvardžio *Varna, Varnas* ar panašaus.

## Istorija
XIX a. pab. buvo užusienis Švenčionių apskrities Švenčionių valsčiuje, Simoniškės apylinkėje. Gyveno sentikiai. XX a. pr. užusienis priklausė Bogdanui, vandens malūnas – Belkovičiui.

Buvo vandens malūnas, kuris sunyko per Pirmąjį pasaulinį karą. Sovietmečiu priklausė Ceikinių apylinkei.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Mzimba

**Mzimba** – miestas šiaurinėje Malavio dalyje, Mzimbos rajono administracinis centras.

## Demografija
Paplitę tumbukų ir ngonių genčių atstovai.

## Išnašos
Varniškiai

**Varniškiais** vadinami kaimai:

* Anykščių rajone;
* Ignalinos rajone;
* Kupiškio rajone;
* Molėtų rajone:
** Čiulėnų seniūnijoje,
** Dubingių seniūnijoje:
*** Varniškiai I,
*** Varniškiai II,
** Videniškių seniūnijoje;
* Panevėžio rajone;
* Šilutės rajone;
* Telšių rajone;
* Vilniaus rajone.
Varniškiai (Anykščiai)

**Varniškiai** – buvęs kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 8 km į rytus nuo Debeikių. Kaimą mena Varniškių piliakalnis.

## Istorija

Debeikių apylinkės Varniškių kaimas 1986 m. spalio 20 d. panaikintas LTSR AT Prezidiumo įsaku.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Varniškiai (Kupiškis)

**Varniškiai** – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 7 km į pietryčius nuo Antašavos, prie Marnakos I upelio. Kaimo teritorijoje yra valstybės saugomas kultūros paveldo objektas – Žegunių kaimo senosios kapinės.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Varnupys

:: *Apie kaimą Molėtų rajone žr. [[Varnupys (Molėtai)]]*.

**Varnupys** – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 4 km į pietus nuo Skiemonių. Stūkso Varnupio piliakalnis.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Varnutė

**Varnutė** (XX a. tarpukariu ***Pavarnakė*** arba ***Pavarnakis***) – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės vakarus nuo Jonavos.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Varpininkai (Vilkaviškis)

**Varpininkai** – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 1 km į rytus nuo Vilkaviškio.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Varpiškės

**Varpiškės** – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurę nuo Šeimaties.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Varpučiai (Vilkaviškis)

**Varpučiai** – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 1 km nuo Šikšnių, 4 km į šiaurės rytus nuo Kybartų, greta kelio . Šalia – vaismedžių plantacijos.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Varniškiai I

**Varniškiai I** – viensėdis Molėtų rajono savivaldybėje, 18 km nuo Dubingių. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vartavalakis

**Vartavalakis** – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 4 km į pietryčius nuo Nedzingės, prie Karužų ežero, pamiškėje. Keliukai į Nedzingę, Perloją.

## Etimologija
Pavadinimas kilęs iš šaknies *vart-* (nuo žodžių *vartauniñkas, vartaũnykas, var̃tas* „miško sargas, eigulys“) ir *[[valakas|valãkas]]* („toks žemės matavimo vienetas“).

## Istorija

XIX a. įėjo į Trakų apskrities Nedzingės valsčių ir apylinkę, pateko Varėnos fiskalines valdas.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Varteliai (Gražiškiai)

**Varteliai** – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 7,5 km į pietryčius nuo Gražiškių, 1 km nuo sienos su Lenkija. Iš rytų supa Aistiškių miškas, keletas pelkių. Pro kaimą eina kelias , teka upelis Pagraužys.

## Etimologija
Greičiausiai pavadinimas sudarytas iš asmenvardžio **Vartelis* ar panašaus daugiskaitos (plg. pavardė *Vartas*).

## Istorija
1827 m. priklausė valstybiniam Kalvarijos dvarui. XIX a. pab. kaimas pateko į Vilkaviškio apskrities Vaitkabalio valsčių, Gražiškių parapiją.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vartišiai

**Vartišiai** – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 10 km nuo Degučių, Vartišio ežero šiauriniame krante. 

## Istorija

## Gyventojai

## Šaltiniai

* Vytautas Indrašius. „Antalieptės kraštas“,II dalis, 2009, psl. 485-489.
Vartiškė

**Vartiškė** – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Svirkų.

## Istorija
Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai, Vilniaus vaivadijai, Švenčionių apskričiai.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Varugiškės

**Varugiškės** – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 5 km į vakarus nuo Turmanto, pasienyje su Latvija.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Varšauka

**Varšauka** vadinami kaimai:

* Anykščių rajone;
* Panevėžio rajone;
* Varšuvėlė Trakų rajone.
Varvaliai

**Varvaliai** – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, prie kelio , 7 km nuo Naudvario.

## Gyventojai

 
### Žymūs žmonės
* Pranas Baltrušaitis (1927–2023) – gydytojas chirurgas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
 
## Šaltiniai
Varžai

**Varžai** – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 10 km į pietryčius nuo Krinčino.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Varniškiai II

**Varniškiai II** – viensėdis Molėtų rajono savivaldybėje, 9 km nuo Dubingių. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vasiliaučiškės

**Vasiliaučiškės** – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, 6 km nuo Gudelių.

## Gyventojai
 

## Šaltiniai
Vasiuliai

**Vasiuliai** – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 1 km į pietryčius nuo Naujojo Daugėliškio, prie kelio . Stovi Vasiulių koplyčia, yra kapinės.

## Etimologija
Pavadinimas kilęs iš asmenvardžio *Vasiùlis*.

## Istorija
Vietovė šaltiniuose minima 1706 metais. XIX a. pab. kaimas pateko į Švenčionių apskrities Daugėliškio valsčių, apylinkę ir dvaro valdą.

Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai, Vilniaus vaivadijai, Švenčionių apskričiai.

Sovietmečiu priklausė Naujojo Daugėliškio apylinkei.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Mykolas Čaikauskas (1923–2005), kalbininkas;
* Marytė Mikulėnienė (1925–?), medicinos mokslų daktarė;
* Jeronimas Baušys (1929–1998 m.), inžinierius, statybinės mechanikos specialistas.

## Šaltiniai
Vasiuliškė (Ignalina)

**Vasiuliškė** – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 5,5 km į pietvakarius nuo Linkmenų, Labanoro girioje, prie Kiaunos upės. Miško keliai į Kūrinius, Kiauneliškį, link Labanoro. Pietinis kaimo pakraštys yra Švenčionių rajone.

## Etimologija
Pavadinimas kilęs iš asmenvardžio *Vasiùlis*.

## Istorija
XIX a. pab. buvo užusienis Švenčionių apskrities Labanoro valsčiuje, Linkmenų dvaro valdose. XX a. pr. buvo Linkmenų valsčiuje (priklausė Prunskui ir Matusevičiui).

Tarpukariu kaimas buvo Lietuvos pusėje (Utenos apskritis, Linkmenų valsčius).

Sovietmečiu priklausė Linkmenų apylinkei.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vaskonys

**Vaskonys** – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 5 km nuo Naujamiesčio.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vastakiškė

**Vastakiškė** – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 6 km į pietryčius nuo Naujojo Daugėliškio, 1 km į šiaurės vakarus nuo Šiūlėnų, prie kelio .

## Etimologija

Pavadinimas kildinamas iš spėjamo asmenvardžio **Vastaka*, plg. pavardė *Vãštaka*.

## Istorija
Vastakiškė Daugėliškio parapijos metrikose minima nuo 1765 m. XIX a. pab. kaimas pateko į Švenčionių apskrities Daugėliškio valsčių ir dvaro valdą, Izabelinės apylinkę.

Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai, Vilniaus vaivadijai, Švenčionių apskričiai.

Sovietmečiu priklausė Kačergiškės apylinkei.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vaškeliai

**Vaškeliai** – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Milkūnų.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vaškiškė

**Vaškiškė** – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Kimbartiškės.

## Istorija

XX a. pr. įėjo į Novoaleksandrovsko apskritį. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Smalvų valsčius).

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vaškučiai

**Vaškučiai** – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 2 km nuo Betygalos. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vaštakai

**Vaštakai** – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 1 km į pietryčius nuo Kamajų.

## Etimologija

Kaimo vardas tikriausiai kilęs nuo pavardės *Vaštakas*, kuri susijusi su žodžiu *vaštakas* („paukštis, didesnis už karvelį, pilkas, žalsvom kojom“) arba *vaštaka* („laukys“ arba „putpelė“).

## Gyventojai

## Šaltiniai
Patanas

**Patanas** (, ) arba **Lalitpuras** () – miestas vidurio Nepale, Lalitpuro rajono administracinis centras. Vienas didžiausių šalies miestų. Įsikūręs Katmandu slėnyje, prie Bagmatės upės. Religinis centras. Vystomas turizmas, amatai (bronziniai, variniai, medžio dirbiniai, puodininkystė, audimas). Patano apylinkėse auginami javai, ryžiai, bulvės ir kitos daržovės. Patano (meno) muziejus.

## Architektūra
Miestas labiausiai žinomas dėl savo turtingo kultūrinio paveldo, ypač meno ir amatų tradicijų. Miesto monumentinė zona įtraukta į pasaulio paveldo sąrašą.

Miesto ribas žymi 4 stupos (apie 250 m. pr. m. e.). Centre – Darbaro (Karališkosios) aikštės ansamblis; Joje – XII–XVIII a. budistų ir hinduistų šventyklos: Auksinė (I a.), Kumbhešvoro (1391 m.), Mahendranato pagoda (XV a. pradžia), Čar Narajano, Mahabudos (abi XVI a.), Krišnos Mandyro (1637 m., apjuosta 3 aukštų galerija su paviljonais ir baliustradomis), Degutalės (1641 m.), Harišankaro (apie 1704 m.), Čajasim Deval Krišnos (1723 m.). Karališkieji rūmai (su šventykla ir pirtimis, visi XVI a.), Taledžu varpinė (1736 m.). Visi statiniai gausiai puošti raižiniais, reljefais, skulptūriniu dekoru.


Patan-60-Tempelchen-2007-gje.jpg|
Patan-84-Garuda-2013-gje.jpg|
Patan-Bunga Dyah Jatra-28-Pulchowk Gabahal Marg-2015-gje.jpg|
Patan-Palastplatz-26-Krishna-Degutale-Talejuglocke-2015-gje.jpg|
Patan-Vishwanath-16-2015-gje.jpg|
Patan-Palast-16-mit Degutale-Tempel-2007-gje.jpg|
Patan-Palast-Sundhara Chowk-34-2015-gje.jpg|
Patan-Hiranyabarna Mahavihar-60-Eingang mit Elefanten-2014-gje.jpg|


## Gyventojai
2011 m. 44,9 % miesto gyventojų gimtoji kalba buvo nepalų, 35,2 % – nevarų, 6,2 % – tamangų, 3,4 % – maithilių, 1,7 % – magarų, 1,4 % – bhodžpurų, 7,2 % – kitos. 82,3 % gyventojų laikė save hinduistais, 17,2 % – budistais, 1 % – kiratų religijos išpažinėjais, 0,8 % – musulmonais, 0,7 % – krikščionimis.

## Istorija
Patanas įkurtas 650 m. Miestas suklestėjo valdant Malų dinastijai, ypač, karaliaus Pratapo Malos laikais (1641–1674 m.).

Miestą ne kartą nusiaubė žemės drebėjimai (įskaitant 1934, 2015 m.).

## Šaltiniai

## Nuorodos
 
* Oficiali svetainė
Vazgaikiemis

**Vazgaikiemis** – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 10 km nuo Balbieriškio. Yra „Visuomenės harmonizavimo parkas“ (priklauso UAB „Litvalda“).

## Gyventojai

## Sportas

Kaime įsikūręs žirgynas, vyksta Lietuvos ir tarptautinės konkūrinio jojimo varžybos. 2010 m. čia vyko pasaulio konkūrų taurės etapas. Pasaulio taurės etapai gyvenvietėje rengiami kasmet. Kaime įrengtas Vazgaikiemio hipodromas, kuris talpina apie 2000 žiūrovų.

## Šaltiniai
Vebliai

**Vebliai** – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 8 km į rytus nuo Magūnų, pasienyje su Baltarusija.

## Istorija
Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai, Vilniaus vaivadijai, Švenčionių apskričiai.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vėbriai

**Vėbriai** – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 1 km nuo Panemunėlio GS.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vebriškis

**Vebriškis** – viensėdis Pakruojo rajono savivaldybėje, 3 km nuo Klovainių.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vėdarai (reikšmės)

**Vėdarais** vadinama:

* lietuvių tautinis patiekalas;
* kaimai:
** Molėtų rajone;
** Šakių rajone.
* buvęs kaimas Ragainės apskrityje
Vėdariai

**Vėdariai** – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Antazavės, prie Čičirio ežero.

## Istorija

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vėderiniai

**Vėderiniai** – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 10 km nuo Dūkštelių. Stūkso Vėderinių piliakalnis.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vėderiškiai

**Vėderiškiai** – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 12 km nuo Puožo.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vedreikiai

**Vedreikiai** – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 3 km nuo Grinkiškio.

## Istorija
Pokario metais apylinkėse veikė Prisikėlimo apygardos, Maironio partizanų apygardos Lietuvos partizanai.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Veduviškis

**Veduviškis** – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės vakarus nuo Lukštų, prie kelio .

## Gyventojai

## Galerija

Unnamed2 - panoramio (1428).jpg|Įvažiavimas Veduviškin
Unnamed2_-_panoramio_(1605).jpg|Kaimo kryžius
Juodupės sen., Lithuania - panoramio (24).jpg


## Šaltiniai
Vėgėlynė

:: *Apie kaimą Vilniaus rajone žr. [[Vėgėlynė (Vilnius)]]*.

**Vėgėlynė** – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 4 km nuo Naudvario.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vėgėlynė (Vilnius)

**Vėgėlynė** – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 8 km nuo Sužionių. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vėgenai

**Vėgenai** – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 1 km į rytus nuo Girkalnio, prie Apusino upelio. Šiaurėje eina greitkelis .

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Kazimieras Miniotas (1936 m.) – sovietinis politinis veikėjas, Lietuvos TSR ministras, ministro pavaduotojas.

## Šaltiniai
Vegeriai (Papilė)

**Vegeriai** – kaimas Akmenės rajono savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Papilės.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Veikščios

**Veikščios** – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 8 km į pietvakarius nuo Tverečiaus, 5 km į rytus nuo Mielagėnų, prie pelkėto Kančioginos slėnio. Praeina kelias Erzvėtas–Motiejiškė.

## Etimologija
Galbūt pavadinimas kilęs iš spėjamo asmenvardžio **Véikščia* ar panašaus, plg. pavardė *Véikša*.

## Istorija
XIX a. pab. kaimas priklausė Švenčionių apskrities Tverečiaus valsčiui, pateko į Dysnos dvaro valdą (vėliau Tverečiaus dvaro valdą).

Sovietmečiu priklausė Tverečiaus apylinkei.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Veikšiai (Zarasai)

**Veikšiai** – viensėdis Zarasų rajono savivaldybėje, 8 km nuo Kimbartiškės.

## Istorija

XX a. pr. įėjo į Novoaleksandrovsko apskritį. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Smalvų valsčius).

## Gyventojai

## Šaltiniai
Veikūnai

**Veikūnai** – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 3 km nuo Švenčionėlių.

## Istorija
Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai, Vilniaus vaivadijai, Švenčionių apskričiai.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Veismūnai

**Veismūnai** – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 2 km į pietus nuo Makniūnų. Apima didelį plotą Veismūnų miške, tarp Netiesos, Apsingės ir Gulbinės upių.

## Istorija
XIX a. pab. kaimas pateko į Trakų apskrities Merkinės valsčių, Rėčionių apylinkę, buvo Makniūnų dvaro, valdyto Muiželių, valda.

Po II pasaulinio karo prie Veismūnų prijungta daug atskiros gyvenvietės statusą turėjusių viensėdžių: Pakrikštės, Kūdra, Džilgynė, Žydelka, Daubiai.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vėjalaukis

**Vėjalaukis** – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 10 km nuo Krekenavos. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vėjeliai

**Vėjeliai** – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Jurgelionių. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vėjeliškiai

:: *Apie kaimą Panevėžio rajone žr. [[Vėjeliškiai (Panevėžys)]]*.

**Vėjeliškiai** – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Anykščių.

## Istorija

2006 m. dalis kaimo perduota Anykščių miestui.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vėjinė (Ignalina)

**Vėjinė** – viensėdis Ignalinos rajono savivaldybėje, 2 km nuo Kazitiškio. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vejos

**Vejos** – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 3 km į pietus nuo Pašilės.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vekeriotiškiai

**Vekeriotiškiai** – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 5 km nuo Vilkaviškio. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vėjelka

**Vėjelka** – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Žemųjų Viesų. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vekonys (Kaišiadorys)

**Vekonys** – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurę nuo Kruonio.

## Istorija

Senasis kaimas buvo šalia senojo Kruonio–Rumšiškių plento, į šiaurės rytus nuo dabartinės gyvenvietės. Išnyko dėl Kruonio vandens jėgainės pastatymo apie 1980 m. – gyventojai buvo iškeldinti, o kaimas apsemtas. Iškeldintas kaimas išliko kaip Vekonys, tik kitoje vietoje, į pietvakarius nuo senojo kaimo.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Velianka

**Velianka** – viensėdis Švenčionių rajono savivaldybėje, 17 km į vakarus nuo Pabradės, prie Asvejos ežero, Labanoro girioje. Yra pora sodybų.

## Istorija
Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai, Vilniaus vaivadijai, Švenčionių apskričiai, Pabradės valsčiui.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Veliapolis

**Veliapolis** – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 1 km į pietryčius nuo Vadoklių. Į šiaurę nuo kaimo buvo Veliapolio viensėdis.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Veliapolis (viensėdis)

**Veliapolis** – buvęs viensėdis Panevėžio rajono savivaldybėje, 1 km į rytus nuo Vadoklių, į šiaurę nuo Veliapolio kaimo. Panaikintas 2025 m., jo teritorija priskirta Mikėnų kaimui.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vėlybniškės

**Vėlybniškės** – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 6 km nuo Dūkštų. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Veličkos

**Veličkos** – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 3 km nuo Šventos. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Velykamiškis

**Velykamiškis** – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 2 km į pietus nuo Ceikinių, prie Velykamiškio miško ir kelio .

## Etimologija
Pavadinimas kildinamas iš  ‘didelis, didis, labai didelis, didžiulis’ ar  ‘didelis, didis’, ir *[[miškas|mi̇̀škas]]* ‘medžiais apaugusi vieta’.

## Istorija
Sovietmečiu priklausė Ceikinių apylinkei.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Velykūnai

**Velykūnai** – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 11 km nuo Rubikių. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Veličkava

**Veličkava** – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 3 km į vakarus nuo Trakų.

## Istorija

XIX a. buvo kaimas Trakų valsčiaus Babriškių seniūnijoje, priklausęs Vasilevskiams.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Georges Cuvier

**Žoržas Kiuvje** (, 1769 m. rugpjūčio 23 d. – 1832 m. gegužės 13 d.) – paleontologijos mokslo pradininkas, naudojęs lyginamąją anatomiją klasifikuojant gyvūnus. Buvo kreacionistas (neigė evoliuciją) bei buvo katastrofizmo teorijos šalininkas. Patobulino lyginamąjį anatomijos metodą.

## Šaltiniai
Kniaudiškis

**Kniaudiškis** (arba ***Kniaudiškės***) – gyvenamasis rajonas Panevėžio miesto pietvakarinėje dalyje, 3 km nuo miesto centro.

## Istorija

Anksčiau mikrorajono vietoje buvo Kniaudiškio kaimas (XIX a. pabaigoje – XX a. viduryje priklausė Piniavos valsčiui). Išsiplėtus Panevėžiui ir pradėjus statyti naują miegamąjį rajoną, kaimas įtrauktas į miesto ribas. Pirmieji daugiabučiai pastatyti 1983 m. (architektai V. Andriuška, M. Steponavičius ir kt.).

## Mokymo įstaigos

Kniaudiškėse yra 3 mokyklos:
* Panevėžio Minties gimnazija
* Panevėžio Ąžuolo progimnazija
* Panevėžio Šaltinio progimnazija

## Gyventojai

Kniaudiškių kaimo demografinė raida:

## Šaltiniai
Liaudies tarėjas

**Liaudies tarėjas** () – kai kurių valstybių (Baltarusija, Rusija) pilietis, nustatyta tvarka išrinktas dalyvauti teismo sudėtyje, sprendžiančioje baudžiamąsias ir civilines bylas. 

## Įgaliojimai
Liaudies tarėjas turi lygias teises su teisėju – nagrinėja įrodymus, balsuoja dėl teismo sprendimo ir kita. Liaudies tarėjas renkamas atviru balsavimu visuotiniuose piliečių susirinkimuose pagal jų darbo ar gyvenamąją vietą tam tikram laikotarpiui (pvz., Rusijoje – 5 metams). Rinkėju gali būti kiekvienas ne jaunesnis kaip 18 m. pilietis. Liaudies tarėjų skaičius teismuose gali būti įvairus, pvz., Rusijoje vienas rajono (miesto) teismas gali turėti iki 156 liaudies tarėjų. 

Dažniausiai teismo posėdyje dalyvauja du liaudies tarėjai, atsitiktine tvarka atrinkti iš bendro sąrašo. 

## Istorija
1918–1991 m. liaudies tarėjai buvo TSRS (iki 1922 m. Tarybų Rusijoje). Institucija įvesta pakeičiant 1864–1917 m. Rusijos imperijoje veikusią prisiekusiųjų teismo instituciją. Rajono (miesto) liaudies teismo liaudies tarėjų rinkimus rengdavo rajonų (miestų) liaudies deputatų tarybų vykdomieji komitetai. Rajono (miesto) liaudies teismo liaudies tarėjai buvo formaliai renkami atviru balsavimu 2,5 metų kadencijai visuotiniuose darbo žmonių susirinkimuose pagal jų darbo, gyvenamąją ar mokymosi vietą. Sričių, kraštų, autonominių sričių, autonominių apygardų, autonominių, sąjunginių respublikų aukščiausiųjų teismų, TSRS Aukščiausiojo Teismo liaudies tarėjai buvo renkami 5 metams. 

## Lietuvoje
Lietuvoje TSRS okupacijos metais rajono (miesto) liaudies teismo liaudies tarėjai buvo formaliai renkami (paskutinį kartą 1987 m.) visuotiniuose darbo žmonių susirinkimuose pagal jų darbo, gyvenamąją ar mokymosi vietą atviru balsavimu 2,5 m. (iki 1982 m. – 2 m.) metų kadencijai. Rajonų (miestų) liaudies tarėjų rinkimus skelbdavo LTSR Aukščiausiosios Tarybos prezidiumas, rengdavo rajonų (miestų) darbo žmonių deputatų tarybų vykdomieji komitetai. Liaudies tarėju galėjo būti išrinktas kiekvienas pilietis, turintis rinkimų teisę ir rinkimų dieną sukakęs 25 metus. LTSR Aukščiausiojo Teismo liaudies tarėjus rinko LTSR Aukščiausioji Taryba 5 metams. Rajonų (miestų) liaudies teismuose liaudies tarėjai buvo iki 1992 m., Aukščiausiajame Teisme – iki 1994 m.

## Šaltiniai
Liaudies teisėjas

**Liaudies teisėjas** – 1918–1991 m. TSRS (iki 1922 m. Tarybų Rusijos) rajono, miesto, nesuskirstyto rajonais, ar miesto rajono liaudies teismo teisėjas. 

## Istorija
Liaudies teisėjas buvo formaliai renkamas rajono (miesto) gyventojų visuotiniu slaptu balsavimu 5 (iki 1958 m. – 3) metams iš piliečių, turinčių rinkimų teisę ir sulaukusių 25 metų. Rajone (mieste) būdavo keli liaudies teisėjai, liaudies deputatų taryba vieną jų paskirdavo liaudies teismo pirmininku. Į visų teismų, nagrinėjančių pirmosios instancijos baudžiamąsias ir civilines bylas, posėdžio sudėtį įeidavo liaudies teisėjas ir du liaudies tarėjai, pirmininkaudavo liaudies teisėjas. 

## Įgaliojimai
Liaudies teisėjas vienasmeniškai nagrinėdavo bylas dėl administracinių pažeidimų, priimdavo nutarimus iškelti bylas pagal skundus ir pareiškimus. Liaudies teisėją patraukti baudžiamojon atsakomybėn, nušalinti nuo pareigų ar suimti buvo galima tik su sąjunginės respublikos Aukščiausiosios Tarybos prezidiumo sutikimu.

## Lietuvoje
Lietuvoje TSRS okupacijos metais liaudies teisėjai buvo formaliai renkami (paskutinį kartą 1987 m.) rajono (miesto) gyventojų slaptu balsavimu 5 (iki 1958 m. – 3) metams.

## Šaltiniai
Liaudies teismas

**Liaudies teismas** – 1918–1991 m. formaliai rajono, miesto, nesuskirstyto rajonais, ar miesto rajono teismas, TSRS (iki 1922 m. Tarybų Rusijos) „rinktas“ gyventojų ir jiems „atskaitingas“. 

## Sudėtis
Liaudies teismą sudarė liaudies teisėjai ir liaudies tarėjai, jam vadovavo iš teisėjų liaudies deputatų tarybos skiriamas pirmininkas. 

## Įgaliojimai
Pirmosios instancijos teismas. Liaudies teismas nagrinėjo visas baudžiamąsias ir civilines bylas, išskyrus tas, kurios priklausė aukštesniųjų teismų kompetencijai, t. p. kai kurias bylas dėl administracinių pažeidimų ir kita. 

Komunistinė ideologija nepripažino klasikinio valdžių padalijimo, tad ir teismų nepriklausomumo principo, nors oficialiai jį deklaravo. Liaudies teismas buvo politinės sistemos dalis ir faktiškai gynė TSKP interesus. 

## Lietuva
Lietuvoje liaudies teismas veikė TSRS okupacijos metais kaip Lietuvos TSR okupacinės valdžios įrankis. 

## Šaltiniai
Visasąjunginė liaudies ūkio pasiekimų paroda

**Visasąjunginė liaudies ūkio pasiekimų paroda** – nuolatinis TSRS ūkio laimėjimų parodų parkas, veikęs 1959–1992 m. Maskvoje. Ją organizavo TSRS vyriausiasis Liaudies ūkio pasiekimų parodos komitetas. Nuo 1992 m. − **Visos Rusijos parodų centras**.

## Ekspozicija
Parodoje buvo rodomi TSRS pramonės, statybos, žemės ūkio, transporto, kultūros, sveikatos apsaugos, mokslo ir kiti laimėjimai. Veikė nuolatinė ekspozicija, t. p. buvo rengiamos teminės, kilnojamosios, tarptautinės ir užsienio valstybių parodos, organizuojama konferencijos, seminarai, susitikimai, pasitarimai ir kita. Be ekspozicijų paviljonų, paroda turėjo sodų, gėlynų, tvenkinių, ekspozicinių pasėlių plotų, technikos biblioteką, teatrų, kinų, cirką, koncertų estradą, įvairių atrakcionų, fontanų ir kita. 

## Apdovanojimai
Geriausi Visasąjunginės liaudies ūkio pasiekimų parodos dalyviai buvo apdovanojami garbės, 1–3 laipsnio diplomais, dovanomis, tiesioginiai eksponatų kūrėjai (inžinieriai, mokslininkai, konstruktoriai, agronomai, darbininkai, kolūkiečiai) – aukso, sidabro ir bronzos medaliais, piniginėmis premijomis, įvairiomis dovanomis. Buvo leidžiami informaciniai biuleteniai, prospektai, katalogai.

## Istorija
Įkurta 1958 m. gegužės 28 d. TSRS Ministrų Tarybos nutarimu, pradėjo veikti 1959 m. birželio mėn. sujungus sąjungines žemės ūkio, pramonės ir statybos parodas. TSRS sąjunginės respublikos, kraštai ir autonominės sritys turėjo savo paviljonus. Lietuvos TSR paviljonas Sąjunginėje žemės ūkio parodoje pradėjo veikti 1954 m. 1963 m. Liaudies ūkio pasiekimų paroda pertvarkyta pagal gamybinį šakinį principą, respublikų, kraštų ir sričių eksponatai pradėti rodyti teminėse parodose ir šakiniuose paviljonuose, juose daugelis LTSR eksponatų buvo labai gerai įvertinti, dalyviai pelnė daug parodos apdovanojimų. Lietuvos TSR paviljone 1965 m. įrengta Chemijos ekspozicija.

Kasmet būdavo surengiama apie 300 įvairių parodų, kuriose buvo rodoma daugiau kaip 100 000 eksponatų. 1992 m. birželio Liaudies ūkio pasiekimų paroda pertvarkyta į valstybės akcinę bendrovę „Visos Rusijos parodų centras“ (*Всероссийский выставочный центр*).

Lietuvoje veikė Lietuvos TSR liaudies ūkio pasiekimų paroda.

## Šaltiniai
Liaudies sąjunga

**Liaudies sąjunga** – katalikiška lietuvių kultūros organizacija, 1917–1918 m. veikusi Rusijoje.

## Istorija
Liaudies sąjunga įkurta 1917 m. kovo mėn. kun. J. Vailokaičio iniciatyva Sankt Peterburge. Liaudies sąjunga įkūrė vakarinę progimnaziją, Liaudies universitetą (1918 m.), prie Sankt Peterburgo ir kitų miestų lietuviškų parapijų steigė vakarinius rašto mokymo kursus. Puoselėjo katalikybę ir tautinę savimonę. Siekė Lietuvos nepriklausomybės. Organizavo lietuvių pabėgėlių grįžimą į gimtinę. Nuo 1918 m. pavasario trimis kalbomis (lietuvių, rusų, vokiečių) teikė grįžtantiesiems pažymėjimus; Oršos, Sebežo, Torošino miestuose buvo Liaudies sąjungos įgaliotiniai, kurie padėdavo sutvarkyti formalumus pereinant iš Rusijos į Vokietijos okupuotą kraštą. Liaudies sąjunga leido periodinį leidinį „Vadas“. 

Liaudies sąjungos veikloje aktyviai dalyvavo kunigai Blažiejus Česnys, Kazimieras Rėklaitis, P. Dambrauskas ir kiti. 1918 m. rugpjūčio mėn. Lietuvos reikalų komisariatas Liaudies sąjungą uždarė kaip antibolševikinę organizaciją.

## Šaltiniai