open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Linkaičių artilerijos dirbtuvės

**Linkaičių artilerijos dirbtuvės** – Lietuvos kariuomenės ginklavimo valdybos įmonė, 1937–1940 m. veikusi Linkaičiuose, dab. Radviliškio rajono savivaldybėje, Linkaičių g. 19. Paveldo objektas. 

## Istorija
Linkaičių artilerijos dirbtuvės pradėtos statyti 1936 m. Lietuvos kariuomenės vadovybės sprendimu netoli Linkaičių geležinkelio stoties. Statybos iniciatorius – Lietuvos kariuomenės ginklavimo valdybos viršininkas generolas Motiejus Pečiulionis. Projekto autorius - architektas Bronius Elsbergas.

Dirbtuvės pradėjo veikti 1937 m. iš Kauno perkėlus Artilerijos dirbtuvių įrenginius šautuvų ir kulkosvaidžių vamzdžiams gaminti. Buvo gaminamos ir kitos ginklų dalys, šoviniai šautuvams ir kulkosvaidžiams, 20&nbsp;mm ir 105&nbsp;mm artilerijos pabūklų sviediniai, 20&nbsp;mm degtuvai, rankinės granatos, prieštankinės minos, dujokaukės ir kita amunicija. Planuota pagal prancūzų firmos „Schneider“ licenciją gaminti 47&nbsp;mm prieštankinius pabūklus. 

1940 m. pavasarį sumontuota ir išbandyta moderni elektrinė plieno lydymo krosnis. Veikė 1000&nbsp;kW elektros stotis. Linkaičių artilerijos dirbtuvės buvo viena moderniausių ginkluotės įmonių Europoje. 1940 m. jose dirbo apie 800 darbininkų ir tarnautojų; viršininkas pulkininkas inžinierius Domas Grabys.

1940 m. birželio mėn. TSRS okupavus Lietuvą, jau rugpjūčio mėn. dirbtuvių veikla nutraukta, daugelis darbuotojų represuoti. Prasidėjus TSRS-Vokietijos karui traukdamiesi SSRS kariniai daliniai dalį dirbtuvių pastatų susprogdino. Vėliau dalį įrangos Vokietijos okupacinė administracija išvežė į Minsko, Rygos ir Kauno ginklų dirbtuves.

1990 m. atkūrus Lietuvos nepriklausomybę nuo 1993 m. greta išlikusių Linkaičių artilerijos dirbtuvių pastatų veikia Lietuvos ginkluotųjų pajėgų generolo leitenanto M. Pečiulionio arsenalas.

## Šaltiniai
VfB Königsberg

**Karaliaučiaus VfB** – buvęs Vokietijos futbolo klubas iš Karaliaučiaus.

## Istorija

Klubas buvo daugkartinis Rytprūsių čempionas. 1929 m. jis viešėjo Kaune ir laimėjo prieš KSK Kultus Kaunas 8:2 (6:2)  ir LFLS Kaunas 4:2 (1:1), o 1933 m. neįveikė KSS Klaipėda klubo (0:0) .

Iširo 1945 m. sovietams okupavus miestą.

## Pasiekimai

## Išnašos

## Nuorodos
* Der Fußball in Ostpreußen und Danzig
* Ostpreußen-Warte: 50 Jahre VfB Königsberg
* Das Ostpreußenblatt: Sieben Schüler machten den Anfang
Linksmučių kapinynas

**Linksmučių kapinynas** – kapinynas Pakruojo rajono savivaldybės teritorijoje, prie Linksmučių kaimo, Kruojos kairiajame krante.

## Kapinynas
Kapinynas apardytas; dalis kapinyno suardyta kasant duobes bulvėms pilti. 1948–1949 m. kapinyną tyrė Pranas Kulikauskas ir Regina Kulikauskienė. Ištirti 89 kapai, datuojami 7-11 amžiumi. Mirusieji laidoti nedeginti skobtiniuose karstuose su įkapėmis, moterys 340° šiaurės vakarų, vyrai 150° pietryčių kryptimi.

Moterų kapuose rasta daug žalvarinių papuošalų (žiedinių smeigtukų, sujungtų grandinėlėmis, antkaklių pastorintais ir užkeistais galais, įvijinių apyrankių), darbo įrankių (geležinių ylų, pjautuvėlių). Vyrų kapuose rasta žalvarinių pasaginių ir lankinių aguoninių segių, geležinių įtveriamųjų ir įmovinių ietigalių, trumpųjų kalavijų su plačia geležte.

Linksmučių kapinynas priskiriamas žiemgaliams. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.

## Šaltiniai
Aldona Liobytė

**Aldona Liobytė-Paškevičienė** (1915 m. vasario 24 d. Vilnius – 1985 m. rugsėjo 1 d. ten pat) – Lietuvos vaikų rašytoja, dramaturgė, vertėja, aktorė.

## Biografija
1932–1935 m. Vilniaus universitete studijavo lenkų kalbą ir literatūrą, 1935–1939 m. Vytauto Didžiojo universitete – lietuvių kalbą ir literatūrą.

1941–1945 m. Vaidilos teatro, 1945–1949 m. – Vilniaus dramos teatro aktorė. 1949–1961 m. Grožinės literatūros leidyklos Vaikų ir jaunimo literatūros redakcijos vedėja. Skatino jaunus rašytojus ir dailininkus remtis liaudies pasakomis, tautosaka. Dėl ideologinio lojalumo stokos buvo priversta išeiti iš darbo.

## Kūryba
Daug nusipelnė grąžinant į kultūrą lietuvių liaudies pasakas ir kitą tautosaką. Parengė ir stilizavo teminius lietuvių liaudies pasakų rinkinius „Šimto zuikių piemuo“ (1959 m.), „Nė velnio nebijau“ (1964 m. 2 leid. 1988 m.), pagrindinius pasakų tipus pateikė savo sudarytoje knygoje „Gulbė karaliaus pati“ (1963 m., 1986 m.). Liaudies kūrybos motyvais parašytose pasakose (rinkiniai „Pasaka apie narsią Vilniaus mergaitę ir galvažudį Žaliabarzdį“ 1970 m. 2 leid. 1985 m. ir kt.) atsirado ironijos, parodijos, grotesko elementų. Po mirties archyvuose surasta ir išleista apysaka pasaka „Kiškelis Baltkakliukas“ (išl. 2005 m.).

Vaikų dramaturgijos ir teatro istorijoje svarbios tautosaka paremtos jos dramos „Kupriukas muzikantas“ (išl. 1955 m., 1984 m., pastatyta 1955 m.), „Meškos trobelė“ (1956 m., pastatyta 1956 m., 1957 m. pavadinimu „Užburtas karaliūnas“, pastatyta 1965 m., 1983 m., 1994 m.), „Trys negražios karalaitės“ (1967 m., pastatyta 1968 m., 1988 m.), „Kuršiukas“, pastatyta 1969 m., 1990 m.), „Devyniabrolė“ (1973 m., pastatyta 1971 m., 1975 m.), „Aukso obuolys“ (1978 m., pastatytas 2005 m.). Parašė apsakymų vaikams (rinkiniai „Tėveli, būk mažas“ 1973 m., papildytas 1983 m., ir kt).

Su K. Kymantaite inscenizavo P. Cvirkos „Žemę maitintoją“ (pastatyta 1950 m.), „Meisterį ir sūnus“ (pastatyta 1965 m.), A. Vienuolio „Paskenduolę“ (pastatyta 1956 m.). Su kompozitoriumi J. Juzeliūnu parengė operos libretą pagal V. Mykolaičio-Putino romaną „Sukilėliai“ (1957 m., dėl aštrios kritikos spaudoje operos pastatymas sustabdytas, pastatytas 1977 m.).

Išvertė lenkų, italų, prancūzų, rusų, švedų vaikų literatūros klasikos kūrinius. Jos knygų vaikams išversta į anglų, čekų, gruzinų, ispanų, rusų, slovakų, švedų, vokiečių kalbas.

## Įvertinimas
* 1985 m. LTSR valstybinė premija už knygą „Kupriukas muzikantas“

## Šaltiniai
Jonas Liorentas

**Jonas Liorentas** (1901 m. rugpjūčio 11 d. Žvirgždaičiai – 1991 m. liepos 8 d. Čikaga) – Lietuvos lakūnas, karinis veikėjas, Lietuvos kariuomenės pulkininkas leitenantas.

## Biografija
1919 m. sausio 15 d. savanoriu įstojo į Lietuvos kariuomenę, paskirtas į 2-ąjį pėstininkų pulką, vėliau – į Atskirąjį Ukmergės batalioną. 1919 m. liepos 4 d. – 1920 m. sausio 16 d. dalyvavo nepriklausomybės kovose su su Sovietų Rusijos kariuomene prie Salako, Turmanto, Kalkūnų. 1920 m. sausio - spalio mėn. mokėsi Karo mokykloje. 1926 m. vasario 16 d. pakeltas į vyr. leitenantus. 

Nuo 1926 m. tarnavo karinėse oro pajėgose. 1927 m. baigęs Aukštųjų karininkų kursų Aviacijos skyrių pradėjo savarankiškai skraidyti. Vėliau tobulinosi Didžiojoje Britanijoje, Italijoje ir Prancūzijoje.1927 m. rugsėjo 15 d. paskirtas 4-osios oro eskadrilės karo lakūnu. 1928 m. lapkričio 23 d. suteiktas kapitono laisnis.

1934 m. kartu su A. Gustaičiu ir R. Marcinkumi lėktuvais ANBO-IV apskrido aplink Europą, skrydžio atstumas apie 10 tūkst. km, aplankė 12 valstybių. 

Nuo 1934 m. 3-osios eskadrilės vadas ir Zoknių (prie Šiaulių) karinės įgulos viršininkas. 1936 m. paskirtas III bombonešių grupės vadu. 1938 m. rugsėjo 8 d. gavo pulkininko leitenanto laipsnį. 1940 m. liepos 11 d. paskirtas Karo aviacijos komendantu. Per visą tarnybą aviacijoje Jonas Liorentas atliko 2585 skrydžius, ore išbuvo 1342 val. 19 min.

1940 m. spalio 22 d., SSRS okupavus ir aneksavus Lietuvą, atleistas iš pareigų, bet paliktas Karo aviacijos likvidavimo darbams. 

Per Vokietijos okupaciją priklausė Lietuvos laisvės armijai, nuo 1943 m. jos Kauno apygardos vadas. 1944 m. paskirtas Vietinės rinktinės Marijampolės įgulos viršininku. Vokiečiams nutraukus jos veiklą slapstėsi. 1944 m. rudenį, artėjant frontui, Telšiuose stojo į Tėvynės apsaugos rinktinę. SSRS kariuomenei ją sumušus, paimtas į vokiečių statybos batalioną, su kuriuo pasitraukė į Vokietiją, o iš ten pabėgo į Šveicariją. 

1953 m. persikėlė į JAV, dalyvavo Amerikos lietuvių aeroklubo ir kitų lietuvių organizacijų veikloje. 1989 m. laikraštyje „Lietuvių balsas“ išspausdino atsiminimus „Skridimas aplink Europą“.

## Įvertinimas
* 1919 m. Vyčio kryžiaus 5 laipsnio ordinas
* 1929 m. Savanorių medalis
*1928 m. Lietuvos nepriklausomybės medalis
*1931 m. Vytauto Didžiojo 5 laipsnio ordinas
*1934 m. Prancūzijos Karo lakūno specialusis ženklas
*1934 m. Švedijos Kalavijo 5 laipsnio ordinas 
*1934 m. „Plieno sparnų“ garbės ženklas
*1934 m. Karo lakūno piloto garbės ženklas
*1935 m. Čekoslovakijos Baltojo liūto 5 laipsnio ordinas su kardais
*1935 m. Italijos Karūnos 4 laipsnio ordinas

## Šaltiniai
Linkus

**Linkus** (arba **Linkas**) – Pagudės prūsų genčių karo vadas per 1260–1274 m. Didįjį prūsų sukilimą.

## Istorija
1271 m. Linkaus ir bartų karo vado Divonio vadovaujami sukilėlių pėstininkai Kulmo žemėje apgulė Vokiečių ordino Traupeino (prūsiškai *Traupeins*; dab.  į vakarus nuo Christburgo) pilį. Raiteliai siaubė Aliamo valsčių (vėliau Aliamo gyvenvietės vietoje įkurtas Marienburgas). Atvykus Vokiečių ordino pastiprinimui sukilėliai nutraukė pilies apgulą ir suvieniję jėgas netoli Christburgo, Zirgūnos (Zirgės) upės pakrantėje, įsirengė įtvirtintą stovyklą. Daliai sukilėlių slapta persikėlus per upę kryžiuočiai ties Pagasančių kaimu buvo užpulti iš priekio ir iš užnugario. Kautynėse žuvo 12 Vokiečių ordino riterių ir apie 500 eilinių karių. Sukilėliai sugriovė Christburgą, bet užimti pilies neįstengė, atsitraukė su dideliu grobiu ir belaisviais.

## Šaltiniai
Juozas Linkaitis

**Juozas Linkaitis** (1910 m. lapkričio 23 d. Kalvarija – 1967 m. spalio 1 d. Vilnius) – Lietuvos inžinierius elektrikas, energetikas.

## Biografija
1941 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą ir iki 1944 m. dirbo Petrašiūnų elektrinėje, 1944–1952 m. Kauno Energijos rajono, 1952–1957 m. Petrašiūnų elektrinės vyriausiasis inžinierius. 1957–1965 m. Mokslinių tyrimo darbų koordinavimo komiteto Energetikos ir kuro skyriaus viršininkas, nuo 1965 m. Valstybės plano komisijos Mokslo ir technikos skyriaus viršininko pavaduotojas. 1944–1962 m. dar dėstė Kauno universitete (1944–1946 m. Vytauto Didžiojo universitetas, nuo 1950 m. Kauno politechnikos institutas).

## Mokslinė veikla
Parašė mokslinių darbų apie Lietuvos energetikos plėtotę, šiluminės energijos tiekimo centralizavimą ir projektavimą. Daug prisidėjo rengiant energetikus ir tobulinant energetinius įrenginius Lietuvoje. Sukaupė techninės literatūros apie elektros įrenginių montavimą, remontą. Jo iniciatyva (projektavo ir vadovavo montavimo darbams) įrengta pirmoji Lietuvoje garo tiekimo linija iš Petrašiūnų elektrinės į popieriaus fabriką šalia elektrinės. Jam vadovaujant Petrašiūnų elektrinėje ir Maisto fabrike buvo pastatyti ir pradėjo veikti du 1000 kW galios energetiniai traukiniai.

## Šaltiniai
Liesėnai

**Liesėnai** – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 7 km į vakarus nuo Molėtų. Kaimas įsikūręs tarp plento  šiaurėje ir Steponavos miško iš pietvakarių. Vakariniu pakraščiu teka Lėgus. Eina vieškelis į Druskius. Kaime stūkso Liesėnų piliakalnis.

## Istorija

1652 m. minimas Videniškių bažnyčios krikšto metrikų knygoje. Gyveno Kristoforas Ožkinis.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Marija Lipčienė

**Marija Lipčienė-Marcinkevičiūtė** (1898 m. gruodžio 8 d. Kaune – 1970 m. spalio 5 d. ten pat) – Lietuvos dainininkė (mecosopranas).

## Biografija
1920–1924 m. studijavo dainavimą Kauno muzikos mokyklos V. Grigaitienės ir O. Marinio klasėje. 1924–1927 m. mokėsi Normalinėje muzikos mokykloje Paryžiuje ir privačiai pas F. Litviną. 1927–1940 m. Valstybės teatro, 1941–1948 m. Kauno muzikinės komedijos teatro solistė.

Vyras Mikas Lipčius, duktė pianistė Aldona Lipčiūtė, vaikaitis violončelininkas Saulius Lipčius.

## Kūryba
Sukūrė apie 30 operų ir operečių vaidmenų. Atliko stambios formos kūrinių solo partijas (K. Sen Sanso oratoriją „Tvanas“ ir kt.). Pirmoji atliko J. Nabažo ir kitų lietuvių kompozitorių vokalinius kūrinius. Koncertavo Rygoje, Taline, Paryžiuje. Parašė libretą J. Gruodžio baletui „Jūratė ir Kastytis“.

## Žymiausi vaidmenys
* Karmen – Žoržas Bizė. Karmen
* Amneris, Madalena, Azučena – Džiuzepė Verdis. Aida, Rigoletas, Trubadūras
* Marina, Smuklininkė – Modestas Musorgskis. Borisas Godunovas

## Šaltiniai
Mikas Lipčius

**Mikas Lipčius** (*Mikalojus*, 1894 m. gruodžio 19 d. Bernotuose, Betygalos valsčius – 1942 m. birželio 25 d., kitais duomenimis, 1941 m. gruodžio 24 d. Pečioros lageriuose, Komija) – Lietuvos kariškis, valstybės veikėjas.

## Biografija
1914–1916 m. mokėsi Rygos politechnikume. 1916–1918 m. studijavo Maskvos žemės ūkio institute. 1918 m. Lietuvos kariuomenės savanoris (Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Algirdo 2-ajame pėstininkų pulke). 1919 m. LR Krašto apsaugos ministerijos ypatingų reikalų valdininkas. 1919–1923 m. pirmasis Generalinio štabo Žvalgybos skyriaus viršininkas. 1923–1924 m. vidaus reikalų viceministras. 1927 m. baigė aukštąją Politinių mokslų mokyklą Paryžiuje. Iki 1940 m. LR Finansų ministerijos Finansų departamento direktorius.

1940 m. birželio mėn. sovietams okupavus Lietuvą, 1940 m. rugpjūčio mėn. suimtas, kalintas Kaune ir Vilniuje, 1941 m. birželio mėn. išvežtas į Pečioros lagerius Komijoje, ten žuvo.

Žmona solistė Marija Lipčienė-Marcinkevičiūtė.

## Apdovanojimai
* 1921 m. Antros rūšies Vyčio kryžiaus 1 laipsnio ordinas
* 1936 m. Klaipėdos išvadavimo medalis (sidabrinis)
* 1938 m. Gedimino 2 laipsnio ordinas 

## Šaltiniai
Saulius Lipčius

**Saulius Lipčius** (g. 1946 m. rugpjūčio 8 d. Kaune) – Lietuvos violončelininkas.

## Biografija
1971 m. baigė Lietuvos konservatoriją (D. Svirskio klasę), 1976 m. baigė Leningrado konservatorijos aspirantūrą. 1981 m. stažavo Budapešte pas V. Tatrai.

Nuo 1968 m. griežia Čiurlionio kvartete (kvartetas nuo 1977 m. priklauso Lietuvos filharmonijai, 1973-1977 m. priklausė Sočio filharmonijai). 1968-1971 m. dėstė B. Dvariono muzikos mokykloje. 1969-1972 m. Lietuvos filharmonijos simfoninio orkestro artistas.

Su Čiurlionio kvartetu koncertavo daugelyje šalių, dalyvavo tarptautiniuose festivaliuose. Koncertavo ir kaip solistas, su įvairiais instrumentiniais ansambliais. Paskelbė straipsnių spaudoje.

## Įvertinimas
* 1969 m. Tarprespublikinio atlikėjų konkurso Kišiniove II premija
* 2001 m. Tarptautinio kamerinės muzikos konkurso Šveinfurte (Vokietija) II premija
* 1990 m. Lietuvos nacionalinė premija

## Šaltiniai
Irena Lipienė

**Irena Lipienė** (g. 1939 m. gruodžio 25 d. Alytuje) – Lietuvos dailininkė vitražistė.

## Biografija
1965 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1965–66 m. dirbo Statybos ministerijos projektavimo biure Vilniuje. 1966–1985 m. gyveno Taškente: 1966–1974 m. dėstė A. Ostrovskio teatro ir dailės institute, dirbo dailės kombinate. 1985–1995 m. dirbo Lietuvos dailininkų sąjungoje.

## Kūryba
Interjerams sukūrė daugiau kaip 100 vitražų, erdvinių kompozicijų iš stiklo, metalo, šviestuvų. Kūriniai monumentalūs, originalių dekoratyvių formų, novatoriškos stiklo plastikos, su šviesos efektais, būdinga erdvinių kompozicijų ir architektūros darna. Nuo 1967 m. dalyvauja parodose, pelnė apdovanojimų.

**Svarbiausi kūriniai:**
* Gėlės ir lapai, 1975 m., vitražo kompozicijos Uzbekijos vyriausybės rezidencijos žiemos sode, Taškentas
* Baltasis papartis, 1980 m., Lietuvos Respublikos Seimas, III rūmai, Vilnius
* Vitražai Taškento metro stotyse ir TV bokšte, 1985 m.
* Gintaro simfonija, stiklo kompozicija, 1982 m., fizioterapijos gydykla, Druskininkai
* Saulės pulsavimas, stiklo kompozicija, 1986 m., restoranas „Žara“, Panevėžys
* Erdvė, stiklo kompozicija, 1994 m., „Lietuvos avialinijų“ administracinis pastatas, Vilnius

## Šaltiniai
Raimundas Liormanas

**Raimundas Liormanas** (1892 m. rugsėjo 28 d. Aukštutinio Gelgaudiškio dvaras, Gelgaudiškio valsčius – 1979 m. liepos 9 d. Ročesteris) – Lietuvos karinis veikėjas, Lietuvos kariuomenės pulkininkas.

## Biografija
Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, 1914 m. mobilizuotas į Rusijos imperijos kariuomenę, 1916 m. baigė Pskovo karo mokyklą. 1917 m. 12-osios armijos lietuvių karių vykdomojo komiteto vicepirmininkas, dalyvavo Petrogrado lietuvių seime. 1918 m. Lietuvių tautos tarybos įgaliotinis pabėgėlių reikalams Rygoje.

Grįžęs į Lietuvą, 1918 m. gruodžio mėn. savanoriu stojo į Lietuvos kariuomenę, paskirtas Krašto apsaugos tarybos sekretoriumi. 1920 m. rugsėjo mėn. paskirtas Vietinės kariuomenės brigados štabo ypatingų reikalų karininku. Lenkijos kariuomenei puolant Vilnių 1920 m. spalio mėn. komandiruotas į jį dirbti prie Prancūzijos karinės misijos.

1922 m. baigęs Aukštuosius karininkų kursus paskirtas Vilkaviškio miesto ir apskrities, nuo 1923 m. – Marijampolės miesto ir apskrities karo komendantu. 1927–1938 m. Klaipėdos karinės srities viršininkas, Klaipėdos krašto komendantas, parodė daug iniciatyvos čia stiprinant valdžios autoritetą. 1931 m. pulkininkas. 1938–1940 m. Kariuomenės štabo ypatingųjų reikalų karininkas, kartu ėjo Raseinių apskrities komendanto pareigas.

Vokietijos okupacijos metais 1943–1944 m. kalintas Tilžėje. Pasitraukė į Vokietiją, 1949 m. emigravo į JAV. Dalyvavo JAV lietuvių visuomeninėje veikloje.

## Įvertinimas
* 1928 m. II rūšies Vyčio kryžiaus 3 laipsnio ordinas
* 1928 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas

## Šaltiniai
Viktorija Lipnickaitė

**Viktorija Lipnickaitė-Baulienė** (g. 1926 m. sausio 1 d. Semeliškėse) – Lietuvos baleto artistė.

## Biografija
1936–1940 m. mokėsi Valstybės teatro baleto studijoje Kaune. 1942–1944 m. Vilniaus operos trupės baleto artistė, 1944–1965 m. Lietuvos operos ir baleto teatras solistė.

## Vaidmenys
* Alyvų Fėja – Piotras Čaikovskis. Miegančioji gražuolė, 1946 m., 1955 m.
* Vanda – Juozas Pakalnis. Sužadėtinė, 1949 m.
* Hasinta – A. Kreinas. Laurensija, 1950 m.
* Driadė – Liudvikas Minkus. Don Kichotas, 1954 m.
* Batilda – Adolfas Adamas. Žizel, 1956 m.
* Žalioji Dama – Peras Giuntas, pagal E. H. Grygo muziką, 1956 m.

## Šaltiniai
Jonina Lipskienė

**Jonina Lipskienė** (g. 1926 m. rugsėjo 1 d. Spirakiuose, Joniškio valsčius) – Lietuvos kalbininkė.

## Biografija

1952 m. baigė lietuvių kalbą ir literatūrą Vilniaus universitete. 1952–1962 m. dirbo Lietuvos mokslų akademijos Geografijos ir geologijos, 1962–1986 m. – Lietuvių kalbos ir literatūros institute.

Tyrinėja lietuvių kalbos frazeologizmus, tarmes.

## Bibliografija
* Lietuvių kalbos atlasas, su kitais, 3 t. 1977-1991 m.
* Lietuvių kalbos somatiniai posakiai, 1979 m.
* Vaizdingieji lietuvių kalbos posakiai, 2 leid. 2008 m. ISBN 978-9955-704-43-0

## Įvertinimas
* 1994 m. Lietuvos mokslo premija

## Šaltiniai
Arminas Lipšys

**Arminas Lipšys** (1937 m. gegužės 14 d. Laumalės, Kretingos valsčius – 2006 m. sausio 23 d. Hiutenfeldas, Vokietija) – Vokietijos lietuvių bendruomenės veikėjas.

## Biografija
1944 m. su tėvais pasitraukė į Vokietiją, gyveno Špakenbergo karo pabėgėlių stovykloje. 1955–1997 m. dirbo Darmštadto metalo apdirbimo įmonėje. Anksti įsitraukė į Darmštadto lietuvių visuomeninę veiklą, nuo 1977 m. aktyvus Vokietijos lietuvių bendruomenės veikėjas, 1990–1998 m. pirmininkas. 1982–2006 m. Vasario 16-osios gimnazijos rėmimo fondo narys.

Organizavo Vokietijoje vykusius svarbiausius Europos lietuvių renginius – IV Pasaulio lietuvių jaunimo kongresą 1979 m., Europos lietuvių dienas 1989 m., t. p. Europos lietuviškųjų studijų savaites (nuo 1993 m.), kurį laiką vadovavo labdaros draugijai, rėmusiai Lenkijos lietuvius.

## Šaltiniai
Izraelis Eurovizijoje

**[[Izraelis]] [[Eurovizija|Eurovizijos dainų konkurse]]** dalyvavo 39 kartus. Debiutavo 1973 m. ir vos po 5 metų iškovojo pirmąją pergalę.

2018m. Nugalėtoja tapo Izraelio atstovė Netta Barzilai su daina „Toy“, surinkusia 529 taškus

## Istorija

### Pergalės

Iki šiol Izraelis konkursą laimėjo tris kartus. Izhar Cohen & the Alphabeta laimėjo Paryžiuje organizuojamą 1978 m. konkursą su daina „A-Ba-Ni-Bi“. Kitais metais jau Jeruzalėje vykusiame konkurse Izraelis vėl laimėjo, šį kartą su daina „Hallelujah“, kurią atliko Gali Atari & Milk and Honey. Kiek neįprastai, Izraelis 1980 metais nerengė konkurso. Trečią kartą laimėjo 1998 metais, kai Dana International atliko dainą „Diva“. 

2018m. Nugalėtojas tapo Izraelio atstovė Netta Barzilai su daina „Toy“, surinkusia 529 taškus.

### Kiti pasirodymai

Izraelio pirmieji pasirinkimai buvo renkami Izraelio transliavimo tarnybos. Pirmasis atlikėjas, pasirinktas atstovauti šaliai, buvo Ilanit, kuris 1973 metais užėmė 4 vietą. Nuo 1981 metų atstovas Eurovizijoje yra renkamas per *Kdam Eurovision* atranką, išskyrus 1990, 1998, 1999, 2000, 2002–2004, 2006, 2007 ir 2010 m., kai atstovus konkursui rinko Izraelio transliavimo tarnyba.

1980 m. Hebrajų dainų ir Choro festivalio nugalėtojais tapo grupė The Brothers & the Sisters su daina „Pizmon Chozer“, tačiau nugalėtojai nedalyvavo konkurse. Po pergalės 1978 ir 1979 m. Eurovizijoje, IBA finansiškai negalėjo antrą kartą iš eilės organizuoti renginio.

Izraelio dalyvavimas per pastaruosius trejus metus nebuvo sėkmingas, 1998 m. Eurovizijos nugalėtoja Dana International, Izabo ir Moran Mazor nepateko į Eurovizijos finalą.

## Dalyvavimas

* XX pusfinalyje reiškia automatinį patekimą į finalą. Tai gali būti viena iš šių dviejų priežasčių: jei šalis laimėjo praėjusiais metais, sekančiais metais nedalyvavo konkurso pusfinalyje. Kita priežastis, kad 2004–2007 m. dešimt šalių, kurie nebuvo „Big Four“ šalys, nedalyvauja kitų metų pusfinalyje. Jei, pavyzdžiui, Vokietija ir Prancūzija patenka į dešimtuką, šalys, užėmusios 11 ir 12 vietas, patenka į ateinančių metų finalą kartu su kitomis šalimis.
* XX finale reiškia nepatekimą į finalą.

## Balsavimų istorija 1975–2015

### Taškai nuo Izraelio į…

### Taškai Izraeliui nuo…

## Konkursų rengimas

## Marcel Bezençon apdovanojimai

### Spaudos apdovanojimas

### Meno apdovanojimas

### Kompozitoriaus apdovanojimas

## Congratulations: 50 metų Eurovizijos dainų konkursui
: *Apie šį konkursą skaitykite [[Congratulations (Eurovizija)]]*

## Nuorodos
* Izraelio Eurovizinis puslapis
Mongolijos plynaukštė

**Mongolijos plynaukštė**, dar vadinamas **Mongolijos plokščiakalnis**, **Mongolijos stepė** - geografinis ir istorinis regionas Azijoje, centrinėje jos dalyje, sudarantis dalį Didžiosios stepės. Šiuo metu šis geografinis regionas priklauso Mongolijai, Kinijai (Vidinė Mongolija), taip pat Rusijai (Tuva ir Buriatija).

## Geografija
Rytine plynaukštės riba laikomi Chingano kalnai, kurie skiria ją nuo Mandžiūrijos. Vakaruose plokčiakalnis baigiasi ten, kur susieina Altajus ir Vakarų Sajanas, kurie skiria regioną nuo Sibiro ir Džungarijos. Šiaurėje regioną nuo Sibiro atskiria Rytų Sajanas, Baikalo ežeras ir Stano kalnagūbris. Pietinė regiono dalis yra labai dykuminga - čia yra Gobio dykuma.

Regionas kalnuotas. Didžiausios kalnų sistemos čia yra Changajaus kalnai ir Jablono kalnagūbris (pietinė jo dalis vadinama Chentėjaus kalnais).

Regione nedaug upių. Didžiausias yra Selengos upės, sutekančios į Baikalo ežerą, baseinas, kuriam priklauso ir Orchonas.

## Istorija

Šis aiškiai apibrėžtas geografinis regionas yra kartu ir istorinis bei kultūrinis regionas, mat jame gyvena įvairios mongolų tautos. Jis yra tapatinamas su terminais Didžioji Mongolija ir "Istorinė Mongolija". Regionas istoriškai buvo suvokiamas ir valdomas kaip vientisas.

XVII a. Mongolijos plynaukštė atiteko Mandžiūrų imperijai. Jau tuomet rusai, kolonizuodami Sibirą, apgyvendino dalį Mongolijos plynaukštės. Ta dalis tapo Rusijos dalimi ir yra žinoma kaip Buriatija.

Čing dinastijos metu Mongolija buvo administraciškai padalinta į Vidinę Mongoliją ir Išorinę Mongoliją. 1911 m. Kinijoje įvykus revoliucijai, Mongolija politiškai suskilo į tris dalis. Šiauriausioje dalyje (Tanu Urianchajaus srityje) sukurta Urianchajaus respublika. Vėliau Respublika tapo Rusijos sudėtine dalimi ir žinoma kaip Tuva. Pietinė dalis, arba Vidinė Mongolija, liko Kinijos sudėtyje, tuo tarpu likusioji regiono dalis išsikovojo nepriklausomybę kaip Mongolija.
Krasnodaro kraštas

**Krasnodaro kraštas** () – fedracinis kraštas Rusijoje, Pietų federacinėje apygardoje. Ribojasi su Rostovo sritimi šiaurės rytuose, su Stavropolio kraštu – rytuose, su Karačajų Čerkesija ir Abchazija – pietuose bei apima Adygėją. Iš vakarų skalauja Juodoji ir Azovo jūros. Administracinis centras – Krasnodaras.

## Geografija

Krašto pietus užima Didžiojo Kaukazo kalnagūbris, šiaurėje paviršius pereina į Azovo-Kubanės žemumą. Aukščiausia srities vieta 3346 m. Klimatas šiaurėje ir rytuose vidutinių platumų, Juodosios jūros pakrantėje – subtropinis. Vidutinė sausio temperatūra kalnuose -8&nbsp;°C, lygumoje -4&nbsp;°C, pakrantėje +5&nbsp;°C, liepą kalnuose 13&nbsp;°C, kitur 22-24&nbsp;°C. Metinis kritulių kiekis nuo 400 mm šiaurėje iki 3200 pakrantėje. Pagrindinės upės tai Kubanė su intaku Laba, bei Jeja. Šiaurėje būdinga labiau stepinė augalija, centrinėje dalyje – plačialapių miškai (bukai, ąžuolai), kalnuose – spygliuočių miškai (eglės, balteglės), alpinės ir subalpinės pievos, o pakrantėje – subtropinė augalija.

Juodosios jūros pakrantė – svarbi turistinė Rusijos sritis (Sočis, Tuapsė, Anapa).

## Gyventojai

Tautinė sudėtis (2002 m.): rusai 80,6 %, armėnai 5,4 %, ukrainiečiai 2,6 %, graikai 0,5 %, baltarusiai, totoriai, gruzinai, vokiečiai, adygai, turkai, azerbaidžaniečiai, čigonai.

### Didžiausi miestai
   
Didžiausi Krasnodaro krašto miestai (tūkst. gyv., 2021 m.):

* Krasnodaras – 1099,3
* Sočis – 466,0
* Novorosijskas – 262,2
* Armaviras – 187,1
* Jeiskas – 82,9
* Anapa – 81,8
* Kropotkinas – 75,8
* Slavianskas prie Kubanės – 62,9
* Tuapsė – 61,5
* Labinskas – 57,4
* Tichoreckas – 55,6
* Krymskas – 54,5
* Timašiovskas – 51,8

## Ekonomika
Krasnodaro krašte yra mergelio, geležies, vario rūdos, gipso, akmens druskos telkinių, mineralinių versmių. Pakubanės lygumoje gaunama nafta ir dujos. 49 % pramonės produkcijos vertės tenka maisto (vaisių ir daržovių konservų, aliejaus, mėsos, žuvų, cukraus, pieno) pramonei. Siurblių, staklių, chemijos pramonės įrenginių, poligrafijos ir žemės ūkio mašinų gamyba, metalo ir medienos apdirbimo, chemijos (dirbtinių trąšų) ir naftos chemijos, mikrobiologijos, statybinių medžiagų, tekstilės (vilnos, medvilnės), siuvimo, avalynės, baldų pramonė.

Krasnodaro kraštas – vienas svarbiausių žemės ūkio rajonų Rusijoje; žemės ūkio naudmenos užima 63 % Krasnodaro krašto teritorijos, iš jų 88 % – dirbama žemė. Auginama javai, bulvės ir kitos daržovės, saulėgrąžos, cukriniai runkeliai, vynmedžiai, pietuose – arbatmedžiai. Sodininkystė. Veisiama daugiausia galvijai, kiaulės. Paukštininkystė. Bitininkystė.

Pajūryje gausu kurortų (Sočis, Anapa, Tuapsė, Jeiskas, Gelendžikas).

## Šaltiniai
Bukas

**Bukas** (*Fagus*) – bukinių (*Fagaceae*) šeimos lapus metančių medžių gentis, papilitusi Europoje, Tolimuosiuose Rytuose ir Šiaurės Amerikoje.

Buko lapai lygiais ar šiek tiek dantytais kraštais, 5–15 cm ilgio ir 4–10 cm pločio. Žiedai nedideli, vienanamiai žirginiai. Žievė lygi, šviesiai pilkos spalvos. Vaisius – 10–15 mm ilgio riešutas.

## Rūšys
* Rinčiuotasis bukas (*Fagus crenata*)
* Gelsvasis bukas (*Fagus engleriana*)
* Amerikinis bukas (*Fagus grandifolia*)
* Skroblalapis bukas (*Fagus hayatae*)
* Japoninis bukas *(Fagus japonica)*
* Lauralapis bukas (*Fagus longipetiolata*)
* Blizgusis bukas (*Fagus lucida*)
* Meksikinis bukas (*Fagus mexicana*)
* Rytinis bukas (*Fagus orientalis*)
* Paprastasis bukas (*Fagus sylvatica*)
Bataleris

**Bataleris** (, *ботелер*) – ūkinės pareigos Rusijos kariniuose laivuose XVIII a. pradžioje – 1917 m.

Pirmą kartą paminėtos 1720 m. Jūrų statute. Laive būdavo vienas bataleris.

Bataleris yra laivo komisaro padėjėjas, kuris tvarko algų mokėjimą, aprūpinimą maistu ir mundiruote. Batalerio pavaduotojas vadinosi *unterbataleris*.
Vėliau bataleriai buvo revizoriaus pavaduotojai komisariato reikalams – aprūpinimui maistu ir mundiruote.

Pagal 1885 m. Jūrų statutą kautynių metu bataleris buvo pavaldus laivo gydytojui.

Batalerio pareigos buvo panaikintos 1918 m.

## Nuorodos
* Баталёр
Oachaka

**Oachaka** (), arba **Oachaka de Chuaresas** (*Oaxaca de Juárez*) – miestas pietinėje Meksikoje, Pietų Siera Madrės kalnų Oachakos slėnyje, 1550 m aukštyje. Oachakos valstijos sostinė. 258,0 tūkst. gyventojų (2005 m.), su priemiesčiais – virš 500 tūkst. Yra vietinių skrydžių oro uostas. Keliai į Salina Krusą, Kuautlą, Puerto Anchelį. Misto, elektronikos, tekstilės, statybinių medžiagų pramonė. Svarbus turistinis centras.

## Architektūra

Oachaka drauge su šalia esančia Monte Albano archeologine radimviete įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą. Miestas garsėja kolonijine architektūra: yra XVII a. pr. barokinė Santo Domingo bažnyčia, XVI–XVII a. *Nuestra Señora de la Asunción* katedra, XVII a. *Nuestra Señora de la Soledad* bazilika, XIX a. gubernatoriaus rūmai, muziejai, kuriuose saugomi ikikolumbinio ir kolonistinio laikotarpio eksponatai.

## Istorija

Oachakos slėnis nuo seno buvo gyvenamas mištekų ir sapotekų. Pagrindiniai jų miestai buvo Monte Albanas ir Mitla. 1486 m. teritoriją užkariavo actekai ir miestui suteikė Uachjakako vardą. Kolonizatoriai miestą oficialiai įkūrė 1522 m.

## Šaltiniai
Oachaka (valstija)

**Oachaka** () – valstija pietinėje Meksikoje, Tehuantepeko sąsmaukoje. Vakaruose ribojasi su Gereru ir Puebla, šiaurėje – su Verakrusu, rytuose – su Čiapasu. Pietus skalauja Ramusis vandenynas ir Tehuantepeko įlanka. Sostinė – Oachakos miestas.

## Geografija

Oachakoje susiduria Rytų Siera Madrės ir Pietų Siera Madrės kalnų grandinės, o pačiuose pietryčiuose prasideda Siera Atravesada. Aukščiausia vieta – *Cerro Nube*, 3720 m. Pagrindinės upės: Papaloapanas, Kolotepekas, Mištekas, Atojakas.

## Didžiausi miestai
 
* Oachaka – 258,9 tūkst. gyventojų (2020 m.)
* Tustepekas – 103,6
* Chučitanas – 88,2
* Santa Krus Šošokotlanas – 81,8
* Salina Krusas – 76,6
* Huachuapan de Leonas – 56,1
* Santa Lusija del Kaminas – 45,8
* Tehuantepekas – 45,1

## Šaltiniai
San Luis Potosi

**San Luis Potosi** (), arba **San Luisas** – miestas centrinėje Meksikoje, 1850 m aukštyje virš jūros lygio. San Luis Potosi valstijos sostinė. Miestą aptarnauja Ponciano Arriaga tarptautinis oro uostas. Keliai į Keretarą, Monterėjų, Tampiką, Sakateką, Aguaskaljentesą. San Luisas – svarbus prekybinis ir finansinis centras. Metalurgijos, elektronikos, maisto, tekstilės pramonė. Yra 3 universitetai ir 2 institutai. Senamiestyje yra XVI–XVIII a. architektūros paminklų.

## Istorija

1583 m. San Luiso vietoje įkurta pranciškonų misija, o 1592 m. ir pats miestas. Greitai suklestėjo kaip aukso ir sidabro kasybos centras. 1863 m. San Luisas laikinai buvo Meksikos Respublikos sostine.

## Sportas
* Atlético San Luis – futbolo klubas; rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje.
* Alfonso Lastraso vardo stadionas (), talpinantis 25,7 tūkst. žiūrovų.

## Šaltiniai
Aleksandras Lysovas

**Aleksandras Lysovas** (g. 1947 m. kovo 3 d. Maskvoje – 2009 m. kovo 7 d. Palangoje) – Lietuvos literatūros tyrinėtojas, poetas, humanitarinių mokslų daktaras.

## Biografija
Nuo 1951 m. gyvena Lietuvoje. 1964 m. baigė Kauno 11-ąją vidurinę mokyklą. 1970 m. Vilniaus universitete baigė rusų kalbą ir literatūrą. 1988 m. Leningrado Rusijos mokslų akademijos Literatūros institute apgynė disertaciją apie kultūros koncepciją L. Leonovo kūryboje, filologijos mokslų kandidatas.

Mokytojavo Žemaičių Naumiesčio mokykloje, 1970–1971 m. dirbo dėstytoju Šiaulių pedagoginiame institute. 1971–1991 m. Vilniaus universiteto Filolologijos fakulteto dėstytojas, nuo 1991 m. docentas. Nuo 1996 m. Vilniaus universiteto vyresnysis mokslo darbuotojas. 1996–1999 m. vadovavo Lietuvos rusų literatūriniam susivienijimui „Ruslo“. Nuo 2001 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys.

Parašė apie 130 mokslinių straipsnių apie XX a. žymius rusų rašytojus L. Leonovą, A. Platonovą, XX a. rusų poeziją, veikalą „Beržų meridianas: Leonidas Leonovas ir Sergejus Jeseninas“.

Poezijos rinkiniuose vyrauja natūrfilosofinė ir kosmologinė meditacija, biblinės asociacijos, poetiniai eksperimentai.

Palaidotas Šventosios kapinėse.

## Bibliografija
* Vernost (*Ištikimybė*), poezija, Kaunas, 1961 m.
* Sorokodum (*Mąstantis žmogus*) Penkių knygų lyrika. Vilnius, Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, 2000 m.
* Kosinožka (*Bekojis voras*), eilėraščiai. Vilnius, Petro ofsetas, 2004 m.
* Beriozovyj meridian: Leonid Leonov i Sergej Jesenin. (*Beržų meridianas: Leonidas Leonovas ir Sergėjus Jeseninas*), monografija. Uljanovskas, UlSTU leidykla, 2005 m.
* Dvasinis Leonido Leonovo palikimas: kolektyvinė monografija. Uljanovskas, UlSTU leidykla, 2005 m.

## Šaltiniai
San Luis Potosi (valstija)

**San Luis Potosi** () – valstija centrinėje Meksikoje. Ribojasi šiaurėje su Nuevo Leonu ir Tamaulipasu, rytuose – su Verakrusu, pietuose – su Idalgu, Keretaru, Guanachuatu, vakaruose – su Sakateku. Valstijos sostinė – San Luis Potosi.

## Geografija

Valstija išsidėsčiusi daugiausia Meksikos kalnyne. Rytinį pakraštį kerta Rytų Siera Madrė. Aukščiausia vieta – *Cerro Grande*, 3180 m. Pagrindinė upė – Panukas.

## Didžiausi miestai

* San Luis Potosi – 845,9 tūkst. gyv. (2020 m.)
* Soledad de Grasjano Sančesas – 310,1
* Siudad Valjesas – 136,3
* Matehuala – 86,6
* Rioverdė – 58,1
* Siudad Fernandesas - 36,2

## Šaltiniai
Juozas Listopadskis

**Juozas Listopadskis** (1899 m. kovo 27 d. Griešiai, Antanavo valsčius – 1971 m. birželio 9 d. Kaunas) – Lietuvos kariuomenės pulkininkas leitenantas, vėliau TSRS kariuomenės pulkininkas, pedagogas.

## Biografija
1919 m. stojo į Lietuvos kariuomenę, bet dėl ligos paleistas. 1921 m. baigė Karo mokyklą, 1925 m. – fizinio lavinimo kursus prie Aukštųjų karininkų kursų, 1934 m. – šių kursų Generalinio štabo skyrių, suteiktos Generalinio štabo karininko teisės. 1934–1939 m. – III pėstininkų divizijos štabo skyriaus viršininkas. 1939 m. pulkininkas leitenantas. 1939–1940 m. – 6-ojo pėstininkų pulko Karo mokyklos bataliono vadas.

TSRS okupavus Lietuvą 1940 m. birželio mėn. paskirtas 5-ojo pėstininkų pulko, išformuojant Lietuvos kariuomenę rugsėjo mėn. – TSRS kariuomenės 29-ojo teritorinio šaulių korpuso pulko vadu. 1941 m. birželio mėn. komandiruotas į M. Frunzės karo akademiją Maskvoje. Prasidėjus TSRS-Vokietijos karui iki 1944 m. dėstė Taškente karo akademijos ir „Vystrel“ kursuose. Nuo 1944 m. rugpjūčio – 50-osios lietuvių atsargos divizijos štabo viršininkas, nuo 1945 m. kovo mėn. – 16-osios lietuviškosios divizijos, kuri tada kovėsi Kurše, vado pavaduotojas.

1945 m. paskirtas Kauno universiteto Karinės katedros viršininku, nuo 1946 m. dėstė joje, 1951–1956 m. – Lietuvos žemės ūkio akademijos dėstytojas.

## Įvertinimas
* 1928 m. Lietuvos nepriklausomybės medalis
* 1930 m. Vytauto Didžiojo 5 laipsnio ordinas
* 1938 m. Gedimino 4 laipsnio ordinas

## Bibliografija
* Laisvės ir vergijos metai. Atsiminimai, 1993 m., Mintis

## Šaltiniai
FK Druskininkai

**Druskininkų FK „Druskininkai“** – Lietuvos futbolo klubas iš Druskininkų.

## Istorija
### [[1999]]-[[2000]] m.
Klubas įkurtas 1999 metais. Žaidė įvairaus lygio varžybose. Patys sėkmingiausi metais klubo istorijoje, tai 2015-ieji, kai tapo LFF II lygos nugalėtojais, iškovojo teisę žaisti I-oje lygoje, deja, 2016 metais klubas žaidė III lygoje. Tai sietina su futbolo atgimimu Alytuje. Alytiškiai ėmė žaisti savo miesto komandoje, o druskininkiečiai ir toliau gynė miesto garbę III lygoje.

* 2015 metų LFF II lygos pirmenybių nugalėtojų apdovanojimai įteikti Martynas Biržiniui, Mantui Kašelioniui, Donatui Žibūdai, Remigijui Krisiulevičiui (geriausiam II lygos Pietų zonos pirmenybių žaidėjui), Edui Juškeliui, Almantui Mikštriūnui, Tomui Jeruševičiui (geriausiam „Druskininkų" žaidėjui), Tadui Straleckui, Gintarui Griškevičiui, Almantui Tamulioniui, Gediminui Gudžiauskui, Audriui Juozaičiui, Lukui Trikšiui, Aurimui Dubickui, Audriui Kadziauskui, Kęstučiui Kulbokui, Sigitui Jančiauskui, Domantui Trainavičiui, Rolandui Karčemarskui, Algirdui Pangoniui, Edvardui Laibiniui, komandos kapitonui Aivarui Kadziauskui, vyriausiajam treneriui Aurimui Kadziauskui, treneriui Raimundui Pašukiui ir gydytojai Jurgitai Pašukienei.

2015 m. tapo nugalėtojais, tačiau komanda buvo išformuota ir klubas žlugo.

### [[2016]] m. klubo atkūrimas
2016 m. atkurtas ir tęsė veiklą. 2016 ir 2017 m. žaidė Trečioje lygoje (Alytaus regiono pirmenybėse).

## Logotipas ir spalvinė gama
2012 metų logotipas mėlynas su miesto simbolika. Aprangos irgi buvo mėlynom spalvos.


FK Arnika.jpg | Emblema 2012 m.
FK_DRUSKININKAI_logo.jpeg | Emblema 2016 m.


## Sezonai

|}

### [[SFL]] varžybos

|}

## Sudėtis

*[[2021]] m. [[rugsėjo 5]] d.* 

 
|-----
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
|----- bgcolor="#DFEDFD"
  
 
 
 
 
 
 
|-----
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
|----- bgcolor="#DFEDFD"

|-----
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
|----- bgcolor="#DFEDFD"
 
 
 
|-----
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
|----- bgcolor="#DFEDFD"

## Išnašos

## Nuorodos
Heinrichas Lizijus

**Johanas Heinrichas Lizijus** (, 1670 m. lapkričio 24 d. Flensburgas – 1731 m. spalio 16 d. Karaliaučius) – Prūsijos evangelikų liuteronų kunigas, visuomenės veikėjas, teologijos daktaras. Pirmasis karaliaus 1717 m. paskirtas Prūsijos lietuviškų mokyklų ir bažnyčių prižiūrėtojas, pietizmo skelbėjas Mažojoje Lietuvoje.

## Biografija
1687 m. įstojo į Jenos institutą, 1688 m. perėjo į Leipcigo, 1690 m. – į Karaliaučiaus universitetą. Studijavo teologiją, filosofiją, klasikines ir Rytų kalbas, anatomiją, astronomiją, matematiką ir fortifikaciją. 1692 m. išvyko gilinti žinių į Kopenhagą, lankėsi Švedijoje, Norvegijoje. 1702 m. teologijos daktaras.

1702 m. paskirtas Karaliaučiaus Frydricho kolegijos direktoriumi; įvedė dėstymą vokiečių kalba, išplėtė jos pastatą. Tris kartus išrinktas Karaliaučiaus universiteto rektoriumi, 10 kartų Teologijos fakulteto dekanu; nuo 1709 m. profesorius. 1715 m. paskirtas Karaliaus rūmų trečiuoju pamokslininku, 1717 m. – konsistorijos tarėju. Frydricho Vilhelmo I įpareigotas 1718 m. parengė Prūsijos mokyklų reformos planą, labai nenaudingą lietuvininkams. Siūlė įvesti privalomą vokiečių kalbą mokyklose ir bažnyčiose, krašte steigti tik vokiečių mokyklas. Krašto vokietinimui pasipriešino lietuviškai mokantys vokiečių kunigai, konsistorija ir Jonas Jokūbas Kvandtas. 1718 m. konsultavo Frydrichą Vilhelmą I dėl Lietuvių kalbos seminaro steigimo Karaliaučiaus universitete; buvo pirmasis jo inspektorius. Vėliau buvo įpareigotas parengti M. Liuterio „Mažąjį katekizmą“ lietuvių kalba, organizavo dvikalbio katekizmo rengimą, parašė jo pratarmę. Atmetus jo pateiktą Prūsijos vokietinimo planą nušalintas ir nuo katekizmo leidybos. Nuo 1721 m. dirbo kunigu Karaliaučiuje, Lyvenikės bažnyčioje.

Išlikusius jo katekizmo rankraščius 1993 m. mokslo reikalams paskelbė italų kalbininkas Pjetras Umbertas Dinis Vilniuje ir vokiečių kalbininkas Balduras Panceris Heidelberge.

## Literatūra
* Liucija Citavičiūtė. Karaliaučiaus universiteto Lietuvių kalbos seminaras: Istorija ir reikšmė lietuvių kultūrai. Vilnius, 2004.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Biografija. Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Bd. 19, Duncker & Humblot, Leipzig 1884, S. 741 f.
FSV Glückauf Brieske-Senftenberg

**Zenftenbergo „Glückauf“** – Vokietijos futbolo klubas iš Zenftenbergo.

## Istorija
1963 m. daugelis žaidėjų perėjo į naują SC Cottbus klubą.

## Pasiekimai

## Išnašos

## Nuorodos
* http://www.fsv-brieske.de
Kazimieras Liščinskis

**Kazimieras Liščinskis** (1634 m. kovo 4 d. Liščicos dvaras, Brastos vaivadija – 1689 m. kovo 30 d. Varšuva) – SJ, Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės visuomenės veikėjas, vienas iš ateizmo LDK pradininkų.

## Biografija
1658 m. įstojo į jėzuitų ordiną ir mokėsi Krokuvos jėzuitų kolegijoje, 1660–1664 m. mokėsi Kališe, 1666 m. Lvove. Išstojęs iš jėzuitų ordino ėmėsi teisinės veiklos. 1669 m. ir 1670 m. dalyvavo Brastos vaivadijos seimeliuose, 1669 m., 1672 m., 1674 m. buvo išrinktas Abiejų Tautų respublikos seimo atstovu. 1682 m. išrinktas Brastos žemės pateisėju, vėliau Lietuvos vyriausiojo tribunolo nariu.

1688 m. už ateistinį traktatą „Apie Dievo nebuvimą“ (), parašytą 1674–1687 m. suimtas, įkalintas Vilniuje. Bažnyčios teismui pasmerkus 1689 m. buvo teisiamas Seimo teismo Varšuvoje, nubaustas mirties bausme, nukirsdintas ir sudegintas ant laužo. Prieš tai turėjo viešai sudeginti traktato rankraštį. Traktato išliko tik kelios nedidelės ištraukos.

## Šaltiniai
Literatiškoji komisija

**Literatiškoji komisija** – lietuvių inteligentų būrelis, veikęs 1890–1895 m. Mintaujoje, dab. Jelgava, Latvija.

## Istorija
Įkurta V. Kudirkos iniciatyva, vadovavo Jonas Jablonskis. Būrelio nariai: Motiejus Čepas, Mečislovas Davainis-Silvestraitis, Liudvika Didžiulienė, Antanas Krikščiukaitis-Aišbė, Gabrielius Landsbergis-Žemkalnis, Pranas Mašiotas, Adomas Sketeris ir kiti.

Bendradarbiavimu ir lėšomis Literatiškoji komisija rėmė „Varpą“ (1889–1905 m.), „Ūkininką“ (1890–1905 m.) ir jų priedus. Kasmet pateikdavo iki trečdalio visų „Varpo“ publikacijų (1893 m. – 35 %), redagavo jame spausdinamus grožinės literatūros kūrinius ir straipsnius. Rūpinosi lietuvių kalbos gryninimu, lietuviška mokslo terminija. Komisijos pastangomis spaudai buvo parengti pirmieji G. Petkevičaitės-Bitės, A. Krikščiukaičio-Aišbės, Žemaitės kūriniai.

Būrelis nustojo veikti dėl kilusių nesutarimų su naująja „Varpo“ redakcija ir 1896 m. J. Jablonskį iškėlus į Revelį (dab. Talinas).

## Šaltiniai
Literatūra ir menas

**Literatūra ir menas** – Lietuvos rašytojų sąjungos žurnalas, nuo 1946 m. liepos 21 d. einantis Vilniuje.

## Istorija
Pradėtas leisti vietoj laikraščio „Tarybų Lietuva“ mėnesinio priedo „Literatūra ir menas“, ėjusio 1942–1944 m. Maskvoje (nr. 1–2 pavadinimu „Menas ir literatūra“) ir 1944–1945 m. Kaune. 1946–1954 m. leido LTSR tarybinių rašytojų sąjunga ir Meno reikalų valdyba, 1954–1963 m. – Lietuvos tarybinių rašytojų sąjunga, 1963–1968 m. – LTSR rašytojų sąjunga, 1968–1982 m. – LTSR kūrybinės sąjungos, 1982–1989 m. – LTSR kultūros ministerija ir Rašytojų sąjunga, nuo 1989 m. – Lietuvos rašytojų sąjunga, nuo 2012 m. – VšĮ „Literatūra ir menas“.

Skelbiami straipsniai apie kultūros gyvenimo įvykius, literatūrą, muziką, vaizduojamuosius menus, teatrą, kiną, architektūrą, kultūros paveldą, t. p. originaliosios ir verstinės grožinės literatūros kūriniai.

Iki 2018 m. leistas kartą per savaitę, o nuo 2018 m. – kas dvi savaites.

## Tiražas
* 1981 m. – 40 400 egz.
* 1989 m. – 76 100 egz.
* 1997 m. – 3300 egz.
* 2007 m. – 2000 egz.

## Redaktoriai
* 1946–1949 m. – Jonas Šimkus
* 1949–1969 m. – Vacys Reimeris
* 1969–1975 m. – Vytautas Radaitis
* 1975–1985 m. – Osvaldas Aleksa
* 1985–1988 m. – Antanas Drilinga
* 1989–1990 m. – Leonidas Jacinevičius
* 1990–1993 m. – Vytautas Rubavičius
* 1993–1995 m. – Vladas Braziūnas
* 1995–1998 m. – Alvydas Šlepikas
* 1999–2001 m. – Gintaras Bleizgys
* 2001–2014 m. – Kornelijus Platelis 
* 2014–2022 m. – Gytis Norvilas
* nuo 2022 m. – Lina Laura Švedaitė

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Šoniai

:: *Apie kaimą prie Plungės žr. [[Šoniai (Plungė)]]*.

**Šoniai** (*Shawnee, Shaawanwaki*) – Amerikos indėnų tauta, gyvenusi dabartinių JAV Ohajo, Kentukio, Vakarų Virdžinijos ir vakarų Pensilvanijos valstijų teritorijose. Šiuo metu yra išlikę apie 14 000 žmonių, gyvenančių daugiausia Oklahomoje. JAV yra trys federacinio Indėnų reikalų biuro pripažįstamos šonių gentys: Oklahomos indėnų absenti-šonių gentis, Oklahomos rytų šonių gentis ir šonių gentis.

Kalba šonių kalba, priklausančia algonkinų kalbų grupei.

## Istorija

Šoniai, kartu su kitomis algonkinų kalbomis kalbančiomis gentimis greičiausiai gyveno Vinipego ežero apylinkėse ir buvo viena iš pirmųjų genčių migravusių į pietus. Galbūt ši migracija vyko tuo pačiu metu kaip ir lenape ir nantikokų migracija XIII a.

Remiantis šonių papročiais kai kurie mokslininkai mano, kad apie 1500 m. jie apsigyveno šiaurės rytinėje Didžiųjų ežerų teritorijoje, tačiau nuomonės šiuo klausimu skiriasi. Tiksliai žinoma, kad apie 1650 m. šoniai gyveno pietiniame Ohajuje ir šiauriniame Kentukyje.

Prancūzų ir indėnų kare šonių gentis kovojo prancūzų pusėje prieš anglus ir irokėzus. 1763 metais dauguma šonių prisijungė prie Pontiako sukilimo prieš britus.

Nuo 1805 m. dalis šonių prisijungė prie savo vado Tekumzės organizuojamo vieningo pasipriešinimo baltųjų kolonizacijai, kuris išaugo į Tekumzės karą ir pasibaigė 1813 metais žuvus jo lyderiui. Tai buvo paskutinis šonių bandymas išsaugoti savo žemes.
Anykščių herbas

**Anykščių herbas** – pagrindinis Anykščių miesto, Anykščių seniūnijos ir Anykščių rajono savivaldybės heraldikos atributas.

## Aprašas

Herbo sidabriniame lauke, pakelto, banguotais kraštais mėlyno pleišto viduryje vaizduojamas ant rudo arkinio tilto fragmento, kylančio iš mėlynos skydo papėdės, stovintis šv. Jonas Nepomukas su juoda sutana, biretu ir batais, sidabriniu veidu, rankomis, kamža ir rudu apsiaustu. Dešinėje rankoje pakėlęs jis laiko juodą kryžių, ant kurio yra sidabrinis nukryžiuotasis, o kairėje – žalią palmės šakelę. Aplink galvą 5 sidabrinės žvaigždutės. Skydo šonuose dvi, apačioje raudonu kaspinu surištos, rudos šakelės su žaliais lapais ir raudonais vaisiais.

## Istorija

1792 m. sausio 17 d. privilegija Nr. 18 ATR valdovas Stanislovas Augustas suteikė Anykščiams miesto teises (1795 m. jos buvo panaikintos) ir herbą. Herbe pavaizduotas savivaldos išvakarėse Anykščiuose pastatytas tiltas, papuoštas tiltų globėjo ir sergėtojo nuo vandens nelaimių Šv. Jono Nepomuko statula. 1970 m. bandyta atkurti Anykščių herbą, šventojo figūrą pakeičiant mergina, laikančia dešinėje rankoje leliją, kairėje – atverstą knygą (autorius – dailininkas Vytautas Kalinauskas).

1992 m. lapkričio 4 d. herbą nutarimu Nr. I-3024 patvirtino AT pirmininkas Vytautas Landsbergis. Herbo etalono autorius – dailininkė Laima Ramonienė.

## Šaltiniai
Literatūros naujienos

**Literatūros naujienos** – *lietuvių rašytojų laikraštis [[literatūra|literatūros]], [[menas|meno]] ir [[kultūra|kultūros]] reikalams*, 1934–1938 m. ėjęs Kaune.

## Istorija
Laikraštis buvo leidžiamas kas dvi savaitės, nuo 1937 m. – kas mėnesį. Laikraštis nesitapatino su jokia politine srove ar vienos krypties estetika. Jame bendradarbiavo Jonas Aistis, Vytautas Alantas, Vytautas Pranas Bičiūnas, Kazys Binkis, Juozas Grušas, Vladas Jakubėnas, Faustas Kirša, Jonas Marcinkevičius, Vincas Mykolaitis-Putinas, Antanas Miškinis, Stasys Santvaras, Pranas Skardžius, Balys Sruoga, Karolis Vairas-Račkauskas, Vydūnas, Juozas Žlabys-Žengė ir kiti. 

1934–1938 m. laikraštį leido ir redagavo Antanas Rimydis, 1937 m. gegužės mėn. – 1938 m. vasario mėn. redagavo Liudas Gira. Redaguojamos L. Giros „Literatūros naujienos“ tolo nuo A. Rimydžio išugdyto liberalaus, skatinančio įvairovę literatūrinės spaudos modelio. Kai kurie laikraščio numeriai buvo siejami tematiškai – skiriami latvių, estų, rusų bei kai kurių kitų tautų literatūroms ir kultūroms.

Išėjo 68 numeriai.

## Šaltiniai
Birštono herbas

**Birštono herbas** – pagrindinis Birštono miesto ir Birštono savivaldybės heraldikos atributas.

## Aprašas

Skydo mėlyname lauke pavaizduota fantastinė šokanti auksinė su sidabriniais dantimis žuvis, kuriai iš viršugalvio (lyg banginiui) trykšta sidabrinė vandens čiurkšlė.

## Istorija

XX a. tarpukariu ant Nemuno kranto buvo Viktorijos šaltinis, kuris 1922 m. kunigo ir rašytojo Vaižganto sumanymu pervadintas Vytauto vardu. Siekiant apsaugoti šaltinį nuo potvynių buvo pastatytas ledlaužis – akyta betoninė piramidė, kuri apie 1930 m. perdirbta į 7 m ilgio ir 1,7 m aukščio banginio skulptūrą, kurio galva rodė Nemuno tekėjimo kryptį, o iš burnos tekėjo Vytauto šaltinio vanduo. Idėjos autorius – architektas Romanas Steikūnas. Skulptūros statyba kainavo 5000 litų. 1959 m. pastačius Kauno HE, Birštone Nemuno vandens lygis pakilo daugiau nei 3 m, dėl to skulptūra atsidūrė po vandeniu. Ji dabar yra Vytauto kalno papėdėje, Nemuno kilpoje po vandeniu.

Iki 1959 m. banginis buvo labiausiai fotografuojama skulptūra Birštone. Legendinis banginis atgimė kurorto herbe. Fantastinė žuvis, iš kurios nugaros trykšta vanduo – tarsi banginis, ant kurio laikosi kurorto praeitis ir ateitis.

1995 m. rugpjūčio 21 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 694. Herbo etalono autorius – dailininkas Arvydas Každailis.

## Šaltiniai