open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Slavatičės Rožinio Dievo Motinos bažnyčia

**Slavatičės Rožinio Dievo Motinos bažnyčia** () – katalikų bažnyčia esanti Slavatičės kaime. Bažnyčioje įsikūrusi Slavatičės Rožinio Dievo Motinos parapija. Bažnyčia pastatyta 1913-1919 m. neoromanizmo architektūros stiliumi su elektikos stiliaus elementais. 


Vaizdas:Slawatycze 12.jpg
Vaizdas:Sławatycze kościół par. p.w. MB Różańcowej (1913-1919) 03 JoannaPyka.JPG
Vaizdas:Sławatycze kościół par. p.w. MB Różańcowej (1913-1919) 04 JoannaPyka.JPG
Vaizdas:Slawatycze-kosciol-rk-009.jpg


## Nuorodos

* Parapijos tinklalapis (lenk.)
Slavatyčių-Damačavos pasienio punktas

**Slavatyčių-Damačavos pasienio punktas** () – Baltarusijos-Lenkijos valstybinės sienos kelių transporto pasienio punktas, šalia Slavatyčių kaimo, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje iš Lenkijos pusės ir šalia Damačavos Bresto rajone, Bresto srityje iš Baltarusijos pusės. Pasienio punktas atidarytas 1994 metais. Pasienio punktas dirba visą parą, ištisus metus.
Chinotega

**Chinotega** () – miestas šiaurės Nikaragvoje, tarpukalnių slėnyje, į šiaurę nuo Matagalpos. Departamento centras. Svarbus kavos auginimo ir prekybos centras. Taip pat prekiaujama javais, pupelėmis, vaisiais, daržovėmis. Veikia Astūrijos hidroelektrinė (prie Apanaso tvenkinio). Yra Šv. Jono Evangelisto katedra.

## Istorija

Chinotega nuo seno buvo indėnų kaimas. Ispanai čia kurtis pradėjo XVIII a. Chinotegoje XX a. vyko nuožmūs pilietinio karo mūšiai.


Image:Church in Jinotega, Nicaragua 2.jpg|Katedra
Image:Jinotega, Nicaragua.jpg|Miesto panorama
Image:Parque Central (Jinotega).jpg|Centrinis parkas
Apanaso lagūna

**Apanaso lagūna** () – tvenkinys šiaurės Nikaragvoje, Chinotegos departamente, į šiaurę nuo Chinotegos miesto. Sudarytas 1964 m., patvenkus Tumos upę. Tvenkinys telkšo 1100 m aukštyje virš jūros lygio, nusidriekęs iš šiaurės rytų į pietvakarius 15 km. Veikia Astūrijos hidroelektrinė.

Žvejyba (žvejojama *Cichlasoma managuense, C. citrinellum, Tilapia mossambica*).

## Šaltiniai
Jablečnos Šv. Anupro vienuolynas

**Jablečnos Šv. Anupro vienuolynas** () – stačiatikių vyrų vienuolynas esantis Jablečnos kaime. Vienuolynas priklauso Lenkijos stačiatikių bažnyčiai. Tai vienas iš 6 stačiatikių vyrų vienuolynų Lenkijoje. Vienuolyne saugoma medinė XV a. *Šv. Anupro* ikona.

## Istorija

Vienuolynas pastatytas prieš 1498 metus. 1699 m. vienuolyną nusipirko Karolis Stanislovas Radvila. Radvilos bandė vienuolyną perduoti unitams, tačiau 1701 m. stačiatikiškojo vienuolyno gynėjai pasirūpino, kad vienuolynas taptų Vilniaus Šv. Dvasios stačiatikių vienuolyno filijalu ir taip išliktų stačiatikiškuoju vienuolynu. 1753 m. Jeronimas Florijonas Radvila finansavo unitų bažnyčios statybas šalia esančiame Jablečnos kaime. Unitų parapija perėmė didelę dalį stačiatikių vienuolyno žemių ir turtų. Po kelerių metų vienuolynas buvo apiplėštas. Nuo 1767 m. vienuolynas reguliariai gaudavo finansinę paramą iš Kijevo stačiatikių metropolijos. 1838–1840 m. pastatyta didžioji vienuolyno cerkvė. 1942 m. vienuolyne kilo gaisras, kurio metu sudegė nemaža dalis vienuolyno pastatų ir turtų. Po II pasaulinio karo ilgus metus vienuolynas buvo vienintelis stačiatikių vienuolynas komunistinėje Lenkijoje.


Jableczna-cerkiew-034.jpg|Šv. Anupro cerkvės vidus
A 14 z 12.03.1966, z 18.08.1972 i z 19.04.1985 Zespół klasztoru prawosławnego Jabłeczna 10.jpg|Vienuolyno gyvenamieji pastatai
Holy Spirit chapel in Jabłeczna (Яблочина).jpg|Šv. Dvasios koplyčia
A 14 z 12.03.1966, z 18.08.1972 i z 19.04.1985 Zespół klasztoru prawosławnego Jabłeczna 7.jpg|Vienuolių kapinės


## Literatūra
* Jadczak S.: Monaster w Jabłecznej. Sanktuarium polskiego prawosławia. Lublin: Laser-Graf, 1992, s. 3.
* G. Kuprianowicz, K. Leśniewski: Monaster św. Onufrego w Jabłecznej. Jabłeczna: Prawosławna Diecezja Lubelsko-Chełmska, 1995, s. 23. ISBN 83-901221-2-X.
* Pawluczuk U. A.: Życie monastyczne w II Rzeczypospolitej. Białystok: Wydawnictwo Uniwersytetu w Białymstoku, 2007, s. 165. ISBN 978-83-7431-127-4.
* ks. S. Żeleźniakowicz: Istorija Jabłoczinskogo Swiato-Onufrijewskogo Monastyria. T. I. Warszawa: Warszawska Metropolia Prawosławna, 2006, s. 45. ISBN 978-83-60311-03-5.

## Nuorodos
* Vienuolyno tinklalapis (lenk.).
Sero Negras

**Sero Negras** ( – 'juodasis kalnas') – ugnikalnis Nikaragvoje, Leono departamente, Maribijoso Kordiljeroje, 10 km nuo Lareinagos. Tai jauniausias ugnikalnis Centrinėje Amerikoje, susidaręs 1850 m. Jo aukštis virš jūros lygio – 720 m.

Pirmasis išsiveržimas įvyko 1850 m. balandžio 13 d., dirbame lauke. Nuo to laiko ugnikalnis išsiveržia dažnai, išmesdamas didelius kiekius vulkaninių pelenų, tefros, lavos. Virš aplinkinių lygumų iškilo 250 m aukščio juodas bazaltinis kūgis, aplink kurį susidarė lavos laukai. Dėl didelio aktyvumo ugnikalnio forma dažnai kinta.

Nors Sero Negras yra iškilęs negyvenamoje vietoje, dėl jo vulkaninio aktyvumo dažnai nukenčia pasėliai.

## Nuorodos
* Sero Negras. Global Volcanism Program, Smithsonian Institution
Didysis kuokas

**Didysis kuokas** (*Gomphus clavatus*)&nbsp;– kuokinių šeimai priklausantis valgomas grybas, turintis geras maistines savybes. Tai nykstantis grybas ir yra įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą. Kartais dar vadinama **Didžiąja kuoka**.

Sinonimai: *Cantharellus clavatus*, *Nevrophyllum clavatum*

## Išvaizda

Šie grybai išsiskiria savo netaisyklinga kuokos forma, kartais panašūs į viršuje nusklembtą buožę. Kepurėlės skersmuo 4–8&nbsp;cm, violetinės arba ochros geltonumo spalvos. Vaisiakūnis mėsingas, dažnai iš vienos pusės įpjautas. Himenoforą sudaro persipynę ir šakoti lakšteliukai. Kotas 6–12&nbsp;cm ilgio, į apačią smailėjantis, pamažu pereina į kepurėlę. Trama balta minkšta, aromatingo kvapo ir maloniai švelnaus skonio. Sporos ochros geltonumo spalvos.

Spalvos kaita: vaisiakūnio vidus iš pradžių violetinis, vėliau ochros geltonumo, kartais žalsvai geltono atspalvio. Išorinė pusė violetinė arba rausvos kūno spalvos. Jaunų vaisiakūnių kotas violetinis, senų yra ochros geltonumo arba violetiškai pilko atspalvio. Senų grybų skonis gali būti kartokas.

## Augavietė

Jis dažniausiai sutinkamas kalnuotų vietovių spygliuočių ir mišriuosiuose miškuose, ypač po pušimis, eglėmis ir bukais, mėgsta kalkingą dirvožemį. Žemumose sutinkamas labai retai.

Sezonas: rugpjūtis–spalis

Panašios rūšys: didžiojo kuoko dėl jos būdingos išvaizdos visiškai neįmanoma supainioti su kitais grybais.

## Literatūra

* Didysis gamtos vadovas „Grybai“, išsamus grybų ir jų rinkimo žinynas, „Mūsų knyga“, 2004&nbsp;m., (179 psl.) ISBN 9955-573-65-1

## Nuorodos

* http://raudonojiknyga.lt/Lietuvos raudonoji knyga
Piestinis pirštūnis

**Piestinis pirštūnis** (*Clavariadelphus pistillaris*)&nbsp;– kuokinių šeimai priklausantis nevalgomas grybas. Ši rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą, todėl yra saugotina.

Sinonimai: * Clavaria pistillaris*.

## Išvaizda

Šio grybo su jam būdinga buožės piestelės forma beveik neįmanoma supainioti su kitomis grybų rūšimis. Paprastai viršuje suapvalėjęs Vaisiakūnis (kurio ilgis 6&nbsp;– 30&nbsp;cm, o skersmuo 2&nbsp;– 6 cm) turi ilgą ir siaurą, į apačią smailėjantį kotą, kartais pasitaiko visai plonų arba šakotų egzempliorių. Jaunų vaisiakūnių paviršius lygus, senų su giliomis raukšlėmis. Trama minkšta akyta, baltos spalvos, be jokio ypatingo kvapo, tačiau kartaus skonio. Sporos yra baltos spalvos.

Spalvos kaita: šio grybo spalva įvairuoja nuo ochros geltonumo ar ochros rudumo iki rausvai rudos, gali pasitaikyti ir purpuriškai violetinio atspalvio.

## Augavietė

Šis grybas sutinkamas lapuočių miškuose, ypač po bukais, mėgsta kalkingą dirvožemį.

Sezonas: rugpjūtis–lapkritis

Panašios rūšys: šį grybą kartais galima supainioti su buožiniu pirštūniu (Clavariadelphus ligula), tačiau šis yra mažesnis.

## Literatūra

* Didysis gamtos vadovas „Grybai“, išsamus grybų ir jų rinkimo žinynas, „Mūsų knyga“, 2004&nbsp;m., (180 psl.) ISBN 9955-573-65-1

## Nuorodos

* http://raudonojiknyga.lt/Lietuvos raudonoji knyga
Bokinka Krulevska

**Bokinka Krulevska** () – kaimas Lenkijos rytuose, Tučnos valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į vakarus nuo Tučnos, apie 23 km į pietryčius nuo Palenkės Bialos ir apie 91 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Bosavaso biosferos rezervatas

**Bosavaso biosferos rezervatas** () – saugoma gamtos teritorija šiaurės Nikaragvoje, Chinotegos, Nueva Segovijos departamentuose ir Šiaurės Atlantiko autonominiame regione. Oficialiai įkurtas 1979 m., bet dėl karo veiksmų realiai nefunkcionavo iki 1991 m. Nuo 1997 m. – UNESCO biosferos rezervatas.

Rezervate saugomi didžiausi Centrinės Amerikos tropinių miškų plotai (Hondūrui priklausanti dalis saugoma Platano upės biosferos rezervate). Rezervato teritorija teka gausūs Koko upės intakai, taip pat Bokajaus ir Vaspuko upės. Aukščiausia vieta – 1650 m aukščio Saslajos kalnas.

Ties šiuo regionu yra Šiaurės ir Pietų Amerikos ekoregionų riba, todėl rezervatas pasižymi didele gamtine įvairove. Čia auga ~270 induotinių augalų rūšių. Sutinkami reti, nykstantys gyvūnai – pumos, jaguarai, harpijos, raudonosios aros. Manoma, kad čia gali gyventi iki 200 tūkst. vabzdžių rūšių.

Bosavaso biosferos rezervatas yra ir vietinių tautų gyvenamieji namai – čia gyvena miskitų, ramų, sumų bendruomenės. Miškų kirtimas ir uraganai yra pagrindiniai pavojaus gamtai veiksniai regione.
Kvapnioji kempė

**Kvapnioji kempė** (*Trametes suaveolens*) – kempininių šeimai priklausantis nevalgomas grybas. Ši rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą, todėl yra saugotinas.

## Išvaizda

Kvapniosios kempės vaisiakūniai yra 3–12 cm skersmens ir 1–4 cm aukščio, prie substrato būna priaugę šonu, viršutinė dalis dažnai iškili. Paviršius lygus, jauni vaisiakūniai apaugę smulkiais plaukeliais, seni šiurkštoki, balti, gelsvi arba pilkšvi. Vamzdeliai 0,5-1,5 cm ilgio, dažniausiai vienasluoksniai. Poros apskritos arba kampuotos. Trama kompaktiška tampri, balta arba balkšva, jai būdingas malonus ir stiprus anyžių kvapas. Sporos bespalvės, cilindriškos, 8-11x3-4 μm.

Spalvos kaita: Vaisiakūnis gali būti purvinai baltos, gelsvos arba šviesiai pilkos spalvos. Poros, kaip vamzdeliai, iš pradžių baltos, vėliau pageltonuoja.

## Augavietė

Auga ištisus metus įvairiuose miškuose, parkuose, upių, ežerų ir tvenkinių pakraščiuose, pakelėse ant įvairių gluosnių, rečiau ant drebulių irberžų kamienų, šakų ir kelmų. Sukelia baltąjį medienos puvinį.

Sezonas: sausis–gruodis

Šios genties Lietuvoje žinoma dar viena, daug retesnė rūšis – karpotoji kempė (Trametes gibbosa Fr.).

## Literatūra

* Didysis gamtos vadovas „Grybai“, išsamus grybų ir jų rinkimo žinynas, „Mūsų knyga“, 2004 m., (190 psl.) ISBN 9955-573-65-1

## Nuorodos

* Lietuvos raudonoji knyga

*  Apie Lietuvoje augančius grybus
Las Pilasas

**Las Pilasas** () arba ***El Hojas*** (*El Hoyo*) – ugnikalnis Nikaragvoje, Leono departamente, į rytus nuo Leono. Aukštis iki 1088 m (El Hojo kūgis). Tai kompleksinis ugnikalnis, kurį sudaro vulkaninių ertmių spiečiai. Viso masyvo, nusidriekusio iš šiaurės į pietus, ilgis yra 30 km. Asosaskos kalno krateryje telkšo lagūna (818 m aukštyje). Dar dvi mažos lagūnos yra pietuose, į vakarus nuo Managvos ežero.

Manoma, kad Las Pilasas galėjo išsiveržti XVI a. Vienintelis istorinis išsiveržimas užfiksuotas 1954 m.

## Nuorodos
* Las Pilasas. Global Volcanism Program, Smithsonian Institution
Rota

**Rota** () – ugnikalnis šiaurės vakarų Nikaragvoje, Leono departamente, Marabijoso Kordiljeroje, tarp Telikos ir Sero Negro ugnikalnių. Aukštis – 832 m. Ugnikalnyje yra 1 km skersmens krateris, kurio riba žemiausia yra pietinėje pusėje. 2 km į šiaurę nuo Rotos šlaito yra du lavos kupolai – El Boskė.

Istorinių Rotos išsiveržimų nėra užfiksuota.

## Nuorodos
* Rota. Global Volcanism Program, Smithsonian Institution
Laivo vėliava

**Laivo vėliava** – nacionalinė vėliava, iškeliama laivuose, parodanti laivo priklausomumą valstybei pagal jo registravimo uostą ir šalį bei nacionalinės teisės taikomą jurisdikciją. Ji gali nurodyti ir laivo paskirtį (pvz., karo vėliava ar karinių jūrų pajėgų vėliava), rangą. Vandenynuose ir jūrose plaukiojančio laivo vėliava () formuoja tos valstybės įvaizdį. 

Laive vėliava pakeliama saulei tekant ir nuleidžiama saulei leidžiantis. Laivui stovint uoste, ženklą vėliavos pakėlimui gali duoti atitinkamas signalas patrankos šūviu visiems laivams. Jūroje laivas be vėliavos laikomas pirataujančiu, niekieno, patyrusiu nelaimę arba maišto apimtu. Apversta atvirkščiai vėliava bei vėliava, iškeliama su papildoma dienos figūra „skrituliu“ arba panašiu į ją daiktu, yra laikoma pagalbos prašančiu ir nelaimę patyrusiu laivu.

Valstybės gali turėti atskiras vėliavas, naudojamas „sausumoje“, prekybiniuose ar kituose civiliniuose laivuose (*merchant flag, civil ensign*) ir kariniuose laivuose (*battle ensign, naval jack*), kai kur jos gali skirtis arba būti beveik vienodos (pridėtas ženklas, išmatavimų skirtumas ir pan.). JAV, Prancūzija naudoja įvairiems tikslams tokias pačias vėliavas, Jungtinėje Karalystėje ir jos užjūrio valdose, taip pat Maltoje, Izraelyje, Albanijoje, Liuksemburge susiformavusi skirtingų vėliavų tradicija. 

Laivo vėliava gali neturėti jokio ryšio su laivo savininko pilietybe. Vykstanti globalizacija ir auganti konkurencija laivybos kompanijas skatina laivus registruoti patraukliose laivybai šalyse, kuriose yra sukurta palankesnė jūriniam verslui aplinka, paprastesnė ir greitesnė registracija.  Malta ar Kipras yra tapę pasauliniais jūriniais centrais. Šių valstybių prekybiniai laivynai yra labai dideli, o pačios valstybės įvairių mokesčių pavidalu surenka dideles lėšas. Tokių šalių laivų vėliavos pramintos „patogiomis vėliavomis“ (*flag of convenience*). Kai kurios patogių vėliavų šalys gali net neturėti priėjimo prie jūros (Mongolija, Bolivija). Nacionalinių registrų laivybos kompanijoms sunku konkuruoti su patogių vėliavų laivų savininkais, todėl neretai nacionalines vėliavas pakeičia pigiomis. Pastarosios minimaliai investuoja į laivų techninės būklės palaikymą ar paiso MARPOL konvencijos reikalavimų, jose retai patikrinamos įgulų darbo sąlygos.

Analizuojant kitų Europos Sąjungos valstybių patirtį galima manyti, jog patogiomis vėliavomis gali naudotis apie 20-30 % prekybos laivų, kurių savininkai yra Lietuvos piliečiai.

## Taip pat skaitykite

* Signalinės jūrų vėliavos
* Laivo vimpelas

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Laivo vėliava kaip prestižo reikalas
* Laivo vėliavos keitimas 
* Laivų vėliavos
* Laivo vėliavos
Sassetta

**Saseta** (, tikr. *Stefano di Giovanni di Consolo*, apie 1400–1450) – italų renesanso dailininkas iš Sienos, gotikinio stiliaus atstovas. 

## Biografija

*Stefano di Giovanni di Consolo* gimė apie 1400 m. Gimimo vieta yra spėjama Siena, kitu spėjimu − Kortona. Kodėl dailininkas buvo pramintas Saseta, nežinoma. Ši pravardė buvo nuosekliai pradėta naudoti XVIII a. literatūroje. Tikriausiai Saseta mokėsi Sienoje. Savo kūryboje jis išlaikė Sienos dailės mokyklos gotikinės stilistikos bruožus ir derino juos su renesanso daile. Manoma, kad Saseta jau ankstyvuoju periodu buvo susipažinęs su Florencijos dailininkų atradimais perspektyvos srityje. Tikriausiai buvo pažįstamas su Masolino ir Gentile da Fabriano darbais. Pirmą reikšmingą darbą, altorinį poliptiką, Saseta atliko apie 1423–26 m. Arte della Lana vilnos pirklių gildijai Sienoje. 

1430–32 m. Saseta atliko „Madonos sniege“ altorinę tapybą Sienos katedroje, kas rodo aukštą dailininko pripažinimą tuo metu. Tapyba vadinama taip dėl to, kad viename predelos fragmente vaizduojamas sniego iškritimas. Apie 1437 m. Saseta atliko poliptiką Kortonos San Domenico (Šv. Dominyko) bažnyčioje Šv. Antano abato gyvenimo tema. 1437–44 dailininkas atliko ambicingiausią savo darbą, dvigubą altorinį ištapymą Sansepolkro San Francesco (Šv. Pranciškaus) bažnyčioje Šv. Pranciškaus gyvenimo tema. Šis darbas vertinamas didžiausiu Sienos dailininko darbu nuo Duccio 1311 m. atliktos altoriaus tapybos „Maesta“ Sienos katedroje. Saseta mirė apie 1450 m. Daugelis jo darbų išsklaidyti fragmentais po muziejus. Jis yra vertinamas reikšmingiausiu XV a. pradžios Sienos dailės mokyklos tapytoju. Keli Sienos katedros garsiųjų marmuro grindų fragmentai priskiriami Sasetai.

## Darbų galerija


Image:Institution-of-the-eucharist--Sassetta--Siena Pinacoteca.jpg|  Arte della Lana poliptikas, „Eucharistijos įsteigimas“ (Nacionalinė Sienos pinakoteka, Siena)
Image:Sassetta - The Journey of the Magi - WGA20855.jpg| „Trijų karalių kelionė“ (Metropoliteno meno muziejus, Niujorkas)
Image:Sassetta - St Thomas Before the Cross - WGA20851.jpg| „Šv. Tomas prieš Nukryžiuotąjį“ (Nacionalinė Sienos pinakoteka, Siena)
Image:Madonna of the snow sassetta pitti 2.jpg| „Madona sniege“ (Uficių galerija, Florencija)
Image:Sassetta 006.jpg| Sansepolkro poliptikas, „Madona soste“ (Luvras, Paryžius)
Image:The Ecstasy of st Francis--Sassetta--Bernson collecton--Settignano.jpg| Sansepolkro poliptikas, „Šv. Pranciškaus ekstazė“ (Villa i Tatti, Setinjanas)
Image:1. Saint Francis and the Poor Knight, and Francis's Vision. 1437-44 London NG.jpg| Sansepolkro poliptikas, „Vargšas riteris ir Šv. Pranciškaus vizija“ (Nacionalinė Londono galerija, Londonas)
Image:Sassetta - The blessed Ranieri frees the poors from a jail Florence - Louvre - frameless.jpg| Sansepolkro poliptikas, „Šv. Pranciškus išlaisvina varguolius iš kalėjimo Florencijoje“ (Luvras, Paryžius)


## Nuorodos

* Apie Sansepolkro poliptiką 
* Sassetta WGA tinklalapyje
* Sassetta Encyclopaedia Britannica tinklalapyje
* treccani.it
Gaikai (reikšmės)

**Gaikais** () vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:

* Gaikai (Palenkės vaivadija);
* Gaikai (Liublino vaivadija).
Tučnos Šv. Onos parapija

**Tučnos Šv. Onos parapija** () – parapija, įsikūrusi Tučnos kaime. Parapija įkurta 1882 metais. Parapija priklauso Sedlcų vyskupijai, Terespolio dekanatui. 1879-1882 m. pastatyta mūrinė parapijos bažnyčia.

## Nuorodos

* Aprašymas apie parapiją (lenk.).
Lutnia

**Lutnia** () – upė rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Palenkės Bialos apskrityje. Dešinysis Zielavos upės intakas. Upė priklauso Vakarinio Bugo upės baseinui. Upės ištakos yra šalia Mazanuvkos kaimo. Upė teka per šias gyvenvietes: Hušča Druga, Hušča Piervša, Košolai, Košcenevičė, Piščacas, Chotiluvas ir Kloda Duža.
Volčicha

**Volčicha** () – kaimas Lenkijos rytuose, Tučnos valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Zielava

**Zielava** () – upė rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje. Dešinysis Kžnos upės intakas. Upė priklauso Vakarinio Bugo upės baseinui. Upės ištakos yra šalia Mostų kaimo. Upė teka per šias gyvenvietes: Višnicė, Bordziluvka, Lomazai, Studzianka, Ortel Krulevski Drugai, Perkovicė ir Voskženice Dužė. Didžiausi upės intakai yra Krinica, Lutnia, Žarnica, Grabarka ir Mulava.
Miendzilešas (reikšmės)

**Miendzilešu** () vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:

* Miendzilešas (Liublino vaivadija);
* Miendzilešas (Vengruvo apskritis).
Miendzilešo Šv. Onos parapija

**Miendzilešo Šv. Onos parapija** () – viena iš Terespolio stačiatikių dekanato parapijų, Miendzilešo kaime. 1907-1909 m. pastatyta parapijos cerkvė, kuri 1938 m. buvo nugriauta lenkų valdžios įsakymu. 1947 m. parapija buvo panaikinta, o 1983 m. atkurta. 1980-1985 m. pastatyta dabartinė mūrinė parapijos cerkvė. 

## Nuorodos

* Aprašymas apie parapiją (lenk.).

## Literatūra

* Kalendarz prawosławny na 2009 rok, Wydanie Warszawskiej Metropolii Prawosławnej, ISSN 1425–2171
Ed Stafford

**Edas Stafordas** (g. 1975 m. gruodžio 26 d.) – britų keliautojas, pirmasis žmogus, pėsčiomis kirtęs visą Amazoniją.

Gimė Piterboro mieste Anglijoje. Tarnavo armijoje, gavo kapitono laipsnį. Vėliau dirbo versle, koordinavo statybos darbus Gajanoje.

2008 m. balandžio 2 d. Edas Stafordas pradėjo kelionę per Pietų Ameriką Ramiojo vandenyno pakrantėje, Peru. Jis kirto Andų kalnus ir vėliau Amazonijos upių slėniais keliavo džiunglėmis į rytus. Kelionę jis pradėjo su draugu Luku Koleriu, tačiau po 3 mėnesių Koleris iš kelionės pasitraukė ir Stafordas tęsė kelionę su perujiečiu Čo Sančesu. Po 2 metų žygio, įveikę 9600 km, 2010 m. balandžio 10 d., jie pasiekė Atlanto vandenyno pakrantę Belene.

Po savo kelionės Stafordas paskelbtas Karališkosios geografų draugijos garbės nariu, gavo Europos metų keliautojo apdovanojimą, 2011 m. jo pasiekimas įrašytas į Gineso rekordų knygą.

## Šaltiniai
Pulkininko rango kapitonas

**Pulkininko rango kapitonas** () – 1732–1751 m. egzistavęs Rusijos imperijos karinio laivyno vyresniojo karininko karinis laipsnis, atitikęs pirmo rango kapitoną laivyne ar pulkininką armijoje.

Šis laipsnis 1732 m. gruodžio 21 d. pakeitė iki tol laivyne naudotą pirmo rango kapitono laipsnį. Rangų lentelėje priskirtas VI klasei, buvo aukščiausias laivyno vyresniųjų karininkų () laipsnis.
Šį laipsnį turintys karininkai paprastai vadovavo linijiniams laivams, galėjo vadovauti nedideliems fregatų ar brigų būriams arba nedideliam uostui.

Į pulkininko rango kapitonus kreipdavosi „Ваше высокоблагородие“.

1751 m. rugsėjo 5 d. buvo įvestos naujos laivyno pareigybės, kartu buvo pakeisti ir laipsniai. Vietoj pulkininko rango kapitono vėl buvo įvestas pirmo rango kapitono laipsnis.

## Nuorodos
* Мезенцев Е.В. Капитан полковничьего ранга 
* Общий мор. список. СПб., 1885. Ч. 1;
* Веселого Ф.Ф. Краткая история рус. флота. СПб., 1893. Ч. 1.
Olegas Novickis

**Olegas Novickis** (rus. *Олег Викторович Новицкий*, g. 1971 m. spalio 12 d., Červenėje, Baltarusijos TSR) – rusų kosmonautas.

## Išsilavinimas ir karinė tarnyba
* Po mokyklos baigimo 1988 m. įstojo į mokomąjį aviacijos centrą Borisoglebske. 1994 m. gavo piloto-inžinieriaus kvalifikaciją.
* Vėliau 10 m. tarnavo Šiaurės Kaukazo karinėje apygardoje. Skraidė daugiau kaip 600 val.
* 2004–2006 m. tęsė mokslus Jurijaus Gagarino karo pajėgų akademijoje.

## Kosmonauto karjera
* 2006 m. spalio mėn. O. Novickij buvo priimtas į kandidatus į kosmonautus.
* 2007−2009 m. išėjo specializuotus mokymus, kuriuos baigė su pagyrimu. 2009 m. birželio 9 d. gavo *kosmonauto bandytojo* kvalifikaciją.
* 2010 m. gavo pulkininko laipsnį.
* 2012 m. gegužės mėn. kartu su Jevgenijumi Tarelkinu ir Kevinu Fordu buvo paskirtas į „Soyuz TMA-04M“ misijos atsarginę komandą. Spalio mėn. tie patys kosmonautai buvo patvirtinti kaip pagrindinė misijos „Soyuz TMA-06M“ komanda.
* Nuo 2012 m. spalio 23 d. O. Novickij buvo kosmose, Tarptautinėje kosminėje stotyje, nusileido 2013 m. kovo 16 d.
*Nuo 2016 m. lapkričio 17 d. iki 2017 m. birželio 2 d. atliko antrąjį skrydį į kosmosą, į TKS, erdvėlaivio „Soyuz“ kita modifikacija: „Soyuz MS-03“.

## Skrydžių sąrašas

## Asmeninis gyvenimas
Olegas Novickij turi žmoną Juliją (žurnalistė) bei dukrą Janą.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Novickio biograma Spacefacts puslapyje (anglų k.) (prieiga 2013-01-14)
* Olego Novickio žmonos Julijos blogas ''Kosmonauto žmonos dienoraštis''  (rusų k.) (prieiga 2013-01-14)
Marmurinė bažnyčia

**Marmurinė bažnyčia** () arba dar kitaip vadinama ***Frederiko bažnyčia*** – liuteronų bažnyčia, vienas iš Kopenhagos įžymių pastatų.

## Istorija

Pastato projektas buvo sukurtas architekto Nikolajaus Eigvedo 1740 metais. Naujos bažnyčios pastatymo vieta buvo pasirinktas Kopenhagos rajonas Frederikštadenas.

Pirmasis akmuo į pamatus buvo padėtas karaliaus Frederiko V 1749 m. spalio 31 dieną, tačiau bažnyčia taip ir liko dėl finansinių sunkumų, dėl architekto N. Eigvedo mirties paliktas nepastatytas iki galo ir tokios būsenos jis išbuvo net 150 metų. Projektas, pagal kurį buvo baigta statyti bažnyčia, buvo suformuotas Fernando Meldalo. Bažnyčia buvo pastatyta ir atidaryta 1894 metų rugpjūčio 19 dieną.

## Aprašymas

Pastatas turi didžiausią kupolą visame regione, kurio apskritimas sudaro apie 31 metrą, kuris laikomas su 12 kolonų pagalba.
Miki Biasion

**Miki Biasion** (g. 1958 m. sausio 7 d.) – Italijos autosporto lenktynininkas, du kartus Pasaulio ralio čempionato nugalėtojas su Lancia Delta Integrale automobiliu.

Italas nuo 1998 m. iki 2012 m. dalyvavo Dakaro ralyje sunkvežimių kategorijoje.

## Pasaulio ralio čempionato pergalės
:

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
Lietuvių liaudies menas

**Lietuvių liaudies menas** – albumų serija, ėjusi 1956–1992 m. Vilniuje.

## Istorija

Tomą sudaro 250–600 senųjų lietuvių liaudies dailės kūrinių fotografijų. Išėjo 17 tomų: po 2 architektūros, medžio drožinių, skulptūros, papuošalų, audinių, po 1 mažosios architektūros, keramikos, grafikos ir tapybos, juostų, drabužių. Tiražas – 4000-8000 egz. Leido Valst. grožinės lit-ros leidykla, nuo 1965 m. „Vagos“ leidykla.

## Šaltiniai
Madriso departamentas

**Madriso departamentas** () – departamentas šiaurės Nikaragvoje, Hondūro pasienyje. Administracinis centras – Somotas.

Departamentas sudarytas 1936 m., atskyrus nuo Nueva Segovijos departamento. Pavadintas Nikaragvos prezidento Chosė Madriso garbei.

## Geografija

Didžiąją dalį teritorijos užima vulkaninės kilmės masyvai ir plynaukštės. Aukščiausia departamento vieta siekia 1736 m (Patasos k.). Šiaurėje plyti lygumos. Svarbiausia upė – Kokas (su intakais Tapakali, Inali, Jari, Esteli, San Chuanu, Jali). Negro upė teka link Fonsekos įlankos.

## Administracinis suskirstymas
Madriso departamentas administraciškai padalintas į 9 savivaldybes:
# Las Sabanasas
# Palakagvina
# San Chosė de Kusmapa
# San Chuan de Rio Kokas
# San Lukasas
# Somotas
# Telpaneka
# Totogalpa
# Jalagvina

## Šaltiniai
Borovė (Palenkės Bialos apskritis)

**Borovė** () – kolonija Lenkijos rytuose, Piščaco valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Lietuvos darbininkų atstovas

**Lietuvos darbininkų atstovas** – LKP vienkartinis leidinys, išėjęs 1926 m. birželio 22 d. Kaune.

## Istorija

Pakeitė konfiskuotą vienkartinį leidinį „Darbininko atstovas“. Cenzūros konfiskuotas. Redaktorius Pijus Glovackas.

## Šaltiniai
Lietuvos informatikų darbai

**Lietuvos informatikų darbai** – Lietuvos mokslinės techninės informacijos ir techninės ekonominės analizės mokslinio tyrimo instituto tęstinis leidinys, ėjęs 1970–1976 m. Vilniuje.

## Istorija

Išėjo trys tomai. Tiražas – 700 egz. Atsakingas redaktorius Juozas Zujus.

## Šaltiniai
Lietuvos komunistas

**Lietuvos komunistas** – savaitraštis, ėjęs 1919 m. birželio 15 d. – rugpjūčio 19 d. Odesoje.

## Istorija

Leido Lietuvos komunistų (bolševikų) Odesos kuopos komitetas. Išėjo devyni numeriai. Tiražas – 1000–1500 egz. Redagavo J. Augštaitis, J. Dunauskas, J. Kamarauskas.

## Šaltiniai
Lietuvos Raudonosios pagalbos biuletenis

**Lietuvos Raudonosios pagalbos biuletenis** – Lietuvos Raudonosios pagalbos organizacijos CK laikraštis, ėjęs 1935 m. Kaune.

## Istorija

Daugintas hektografu. Išėjo trys numeriai. Buvo skelbiamos Lietuvos Raudonosios pagalbos organizacijos finansinės ataskaitos, rašoma apie sunkias politinių kalinių komunistų gyvenimo sąlygas.

## Šaltiniai
Lietuvos reikalų komisariato žinios

**Lietuvos reikalų komisariato žinios** – Lietuvos reikalų komisariato žurnalas, ėjęs 1918 m. liepos 2 d. – rugpjūčio 15 d. Voroneže.

## Istorija

Spausdino Lietuvos reikalų komisariato nutarimus, rašė apie karo pabėgėlių grįžimą į Lietuvą, skelbė archyvų medžiagą apie revoliucinį judėjimą Lietuvoje. Redagavo Vincas Kapsukas.

## Šaltiniai
Rosetta

**„Rosetta“** – Europos kosmoso agentūros kosminis aparatas, paleistas 2004 m. kovo 2 d. į kometą 67P/Churyumov-Gerasimenko. Aparatas sudarytas iš dviejų dalių: „Rosetta“ zondo ir nuleidžiamojo aparato „Philae“. Zondo pavadinimas kilęs nuo legendinio Rozetos akmens, pagal kurį mokslininkai iššifravo Senovės Egipto hieroglifus. Nuleidžiamojo aparato vardas parinktas pagal Nilo salos senovės miesto Filų pavadinimą.
## Misija

Šio kosminio aparato pagalba tikimasi sužinoti, kaip atrodė Saulės sistema iki planetų susiformavimo. „Rosetta“ misija yra palyginti sudėtinga, nes jos skrydis susijęs su daugybe manevrų orbitoje, veikiamoje Žemės ir Marso gravitacinių laukų. Net nedideli nukrypimai gali turėti lemiamą įtaką misijos sėkmei.

„Philae“ turi prisiartinti prie kometos santykiniu 1 m/s greičiu. Pasiekęs jos paviršių, iššaus du harpūnus, kad išlaikyti nuleidžiamąjį aparatą ant paviršiaus, priešingu atveju dėl kometos silpnos gravitacijos jis paprasčiausiai atšoktų. Nusileidęs aparatas pradės savo mokslinę misiją: kometos branduolio parametrų nustatymas, cheminės sudėties tyrimas, kometos aktyvumo pokyčių stebėjimas.

2014 m. rugpjūčio 6 d., po daugiau nei 10 metų kelionės, erdvėlaivis pasiekė kometą ir priartėjo prie jos per 100 km. Sumažinęs greitį iki 1 m/s aparatas susilygino su kometos greičiu. Taip „Rosetta“ tapo pirmuoju kosminiu aparatu, susilyginusiu su kosminiu objektu. Per kitas kelias savaites erdvėlaivis priartėjo per 30 km iki kometos, kol galų gale pagal įvairius kriterijus buvo išrinkta tinkama nusileidimo vieta.

2014 m. rugsėjo 15 d. EKA mokslininkai paskelbė, kad geriausia nusileidimo vieta yra vadinamoji „vieta J“ kometos viršutinėje dalyje. Tinkamiausia nusileidimo data buvo pasirinkta lapkričio 12 d.

2014 m. lapkričio 12 d. per 7 valandas nuo atsijungimo nuo erdvėlaivio „Philae“ zondas sėkmingai nusileido ant kometos.

Iki 2015 m. gruodžio zondas lydėjo kometą aplink Saulę.

2016 m. liepos 27 d. EKA išjungė „Rosetta“ elektros palaikymo sistemą, tad visos komunikacijos su „Philae“ zondu buvo nutrauktos.

2016 m. rugsėjo 2 d. „Rosetta“ kameros užfiksavo zondą ant kometos paviršiaus – pirmą kartą nuo jo nusileidimo.

Buvo suplanuota, kad 2016 m. rugsėjo pabaigoje „Rosetta“ bus nuleista ant kometos ir taip baigs savo misiją. Nuleidimo metu aparatas siųs mokslininkams įvairią informaciją tolimesniems tyrimams. 2016 m. rugsėjo 30 d. 11:19 GMT laiku prarastas ryšys su aparatu jam kontroliuojamai sudužus kometos paviršiuje.

## Duomenys
* Nešančioji raketa – „Ariane 5“
* Starto vieta – Kuru kosmodromas Prancūzijos Gvianoje
* Paleidimo laikas – 2004 m. kovo 2 d. 07:17:00 UTC 
* Skrydžio trukmė – 10 metų, 6 mėn., 15 d.
* Skrydis šalia objektų – Marsas, asteroidai *2867 Šteins* ir *21 Lutetia* (asteroidų žiede)
* Masė – 3000 kg
* Galingumas – 850 W

## Nuorodos
* Rozetės projekto svetainė
## Išnašos
Somotas

**Somotas** () – miestas Nikaragvos šiaurės vakaruose, 20 km į pietvakarius nuo Okotalio. Madriso departamento centras. Pro miestą eina Panamerikos plentas, yra atšaka į Okotalį. Žemės ūkio regiono prekybinis centras (kava, agavos, javai ir kt.). Veikia archeologijos muziejus, yra 1661 m. pastatyta plaušplyčių bažnyčia.

## Istorija

Ikikolumbiniais laikais čia buvo actekų ir olmekų gyvenvietė. Departamento centru tapo 1936 m.
Managvos departamentas

**Managvos departamentas** () – departamentas vakarų Nikaragvoje, prieina prie Ramiojo vandenyno. Administracinis centras – Managva.

Tai gausiausiai apgyvendintas departamentas šalyje.

## Geografija

Paviršius daugiausia kalnuotas, vakaruose leidžiasi į lygumą, rytuose pereina į plokštikalnį. Departamento teritorijoje stūkso Masajos ugnikalnis ir Apojekė. Teritorija apima didesniąją Managvos ežero dalį.

## Administracinis suskirstymas
Managvos departamentas administraciškai padalintas į 9 savivaldybes:
# Siudad Sandinas
# El Kruseras
# Managva
# Matearė
# San Fransisko Librė
# San Rafael del Suras
# Tikuantepė
# Tipitapa
# Vilja Karlos Fonseka

## Šaltiniai
Brigadininko rango kapitonas

**Brigadininko rango kapitonas** () – 1764–1798 m. egzistavęs Rusijos imperijos karinio laivyno vyresniojo karininko karinis laipsnis, atitikęs brigadininką armijoje arba maždaug kapitoną komandorą kitais laikais. Žemesnis laipsnis buvo pirmo rango kapitonas.

Šis laipsnis įvestas 1764 m. kovo 2 d. caro įsaku, pakeitė iki tol laivyne naudotą kapitono komandoro laipsnį. Kapitono komandoro laipsnis buvo laikomas jauniausiu aukščiausiųjų laivyno karininkų laipsniu, o brigadininko rango kapitono laipsnis tapo aukščiausiu vyresniųjų laivyno karininkų laipsniu, t. y., jo statusas smuktelėjo.
Rangų lentelėje priskirtas V klasei. Už jį aukštesnis buvo IV klasei priskirtas generolo majoro rango kapitono laipsnis.
Šį laipsnį turintys karininkai paprastai vadovavo patiems didžiausiems linijiniams laivams, galėjo vadovauti nedideliems fregatų ar korvečių būriams.

Į brigadininko rango kapitonus kreipdavosi „Ваше высокородие“ arba „Ваше высокоблагородие“.

1798 m. sausio 1 d. buvo įvestos naujos laivyno pareigybės, kartu buvo pakeisti ir laipsniai. Vietoj brigadininko rango kapitono vėl buvo įvestas kapitono komandoro laipsnis, vėl priskirtas admirolų (aukščiausiųjų karininkų) laipsnių grupei.

## Nuorodos
* Мезенцев Е.В. Капитан бригадирского ранга
* Общий мор. список. СПб., 1885. Ч. 1;
* Веселого Ф.Ф. Краткая история рус. флота. СПб., 1893. Ч. 1;
* Шепелев Л.Е. Титулы, мундиры, ордена в Рос. империи. Л.,1991;
* Стась А.К. Рос. ист. мозаика. Чины, титулы и звания Рос. империи. Б.м., 1992.
Alksnupis (Nova)

**Alksnupis** – upelis Lietuvoje, Šakių rajone; Šešupės dešiniojo intako Novos dešinysis intakas. Prasideda Paluobių kaimo pietvakariniame pakraštyje, 5,5 km į šiaurės rytus nuo Griškabūdžio. Ištakų altitudė 55,9 m. Teka į pietvakarius vien dirbamais laukais. Įteka į Novą 49,2 km nuo jos žiočių, Bliuviškių kaime, 3 km į pietryčius nuo Griškabūdžio. Įtekėjimo altitudė 48,1 m.

Visa vaga sureguliuota.

Gyvenvietės prie upelio: Paluobiai, Smilgiai, Spruktai, Vidgiriai, Bliuviškiai.

## Šaltiniai
Martynas Tyla

**Martynas Tyla** (g. 1972 m. birželio 13 d. Vilniuje) – koncertų, renginių, muzikos projektų organizatorius, muzikos atlikėjų bei grupių vadybininkas bei prodiuseris, klubinės kultūros propaguotojas, „Metų muzikos apdovanojimų” M.A.M.A asociacijos pirmininkas.

## Biografija
Nuo mažens aktyviai sportavo – lankė baseiną; intensyviai treniravosi ir baigęs mokyklą. Studijavo Vilniaus pedagoginiame institute. Ketino išvykti mokytis ir sportuoti į Ameriką arba pas gimines į Kanadą, dvejus metus profesionaliai sportavo, tačiau netrukus įsitraukė į šou verslą ir liko gyventi Lietuvoje. Būdamas moksleivis aktyviai įsijungė į sostinės jaunimo gyvenimą, pažinojo garsius to meto šoumenus. 1991 metais kartu su Arnu Klivečka bei Rimu Šapausku organizavo diskotekas sostinės centre esančiame restorane „Dainava“, taip įsitraukdamas į savaitgalinę pramogų organizavimo veiklą. Metęs plaukimą, pradėjo rimtai užsiimti šou verslu. Buvo ilgametis grupės „SEL“ vadybininkas, 17 metų bendradarbiavo su Egidijumi Dragūnu. Nuo 1993 m. dirba su žymiausiais šalies atlikėjais. Muzikos namų „House of Music" vadovas. Buvo tokių grupių kaip RSA, „Lemon Joy„, „Exem“, „Pagalvėlės„, „Desperado“ vadybininkas ir prodiuseris. Dainininko Donato Montvydo,   vadybininkas. Daugiau nei 20 metų vadovavo žinomiems naktiniams klubams bei barams, buvo naktinio klubo „Connect“, restorano „Grasas“, Klaipėdos naktinio klubo „Dada“ ir „Disco Gallery“ ir kt. direktorius. Muzikos ir kokteilių klubo-baro „L’Amour" Vilniuje direktorius. Pirmųjų Lietuvos didžėjų čempionatų organizatorius.

Pramogų verslo įmonės agentūros „Atlikejai.com“ vadovas ir įkūrėjas, apjungęs atlikėjų, leidėjų ir koncertų organizatorių darbus, pramogų pasaulio sutarčių novatorius. Buvęs Agentūros „DJ Jungtis“ vadovas.

Dalyvavo realybės šou „Kodas N97".

Nevedęs. Draugė Neringa Zeleniūtė. Dukra Gabrielė.

## Šaltiniai
Poveržlė

**Poveržlė** – plona plokštelė (dažniausiai skritulio formos) su skyle (dažniausiai centre), kuri taikoma paskirstyti tvirtinimo detalių su sriegiu, pvz., varžtų ar veržlių, apkrovą. Dar poveržlės naudojamos kaip tarpinės, spyruoklės, dilimo atramos, vibracijos slopintuvai (guminės poveržlės), gali nurodyti suveržimo apkrovą arba fiksuoti tvirtinimą.

## Rūšys
Poveržlės gali būti suskirstytos į tris rūšis: *plokščiąsias poveržlės*, kurios paskirsto apkrovą ir apsaugo nuo pažeidimo fiksuojamą paviršių arba izoliuoja jį, *spyruoklines poveržles*, kurios turi ašinį tamprumą ir saugo nuo sujungimo atsilaisvinimo dėl vibracijų ir *fiksuojančiąsias poveržles*, kurios stabdo sujungimo atsivežimą, neleisdamos detalei su sriegiu suktis. Fiksuojančios poveržlės dažniausiai būna ir spyruoklinės.

## Medžiagos
Dažniausiai naudojamos medžiagos yra plienas, nerūdijantis plienas ir plastmasė. *Grūdintos poveržlės* yra termiškai apdorotos plieninės poveržlės. Kitos naudojamos medžiagos yra aliuminis, bronza, žalvaris, keramika, varis, geležis, oda, guma, titanas ir kt.

## Šaltiniai
Pagrobimas 2

**Pagrobimas 2** (, ) – prancūzų 2012 m. veiksmo trileris. Pagrindiniame vaidmenyje – Liam Neeson. Filmą režisavo Olivier Megaton, prodiusavo Luc Besson. Filme pasakojama apie buvusį CŽV agentą, kuris turi išgelbėti savo šeimą nuo albanų nusikaltėlių keršto Stambulo mieste.

## Istorija
Filmą sukūrė prodiuserio ir scenaristo Luc Besson kompanija „EuropaCorp“, kartu su „M6 Films“, „Grive Prods“. Tai yra 2008 m. filmo „Pagrobimas“ tęsinys. Pagrindinius filmo vaidmenis atliko tie patys aktoriai: Liam Neeson, Maggie Grace ir Famke Janssen. Filmavimo vietos: Los Andželas ir Stambulas. Tarptautinė filmo premjera įvyko 2012 m. spalio 3 d. Tarptautinis filmo pavadinimas anglų kalba − „Taken 2“. Filmas buvo komerciškai sėkmingas. Jo biudžetas siekė 45 mln. JAV dolerių, pasaulio kino teatruose jis surinko per 371 mln. JAV dolerių pajamų. Pamatę filmo komercinius rodiklius scenarijaus autoriai Luc Besson ir Robert Mark Kamen prabilo apie trečiąją buvusio CŽV agento šeimos nuotykių dalį „Pagrobimas 3“.

## Siužetas

Los Andželas. CŽV agentas Brajanas Milsas (akt. Liam Neeson) toliau rūpinasi savo dukterimi Kim (akt. Maggie Grace) ir su juo išsiskyrusia žmona Lenora (akt. Famke Janssen). Jis neprarado buvusių agento įgudžių ir sugeba susekti dukrą pagal jos mobiliojo telefono GPS imtuvą. Lenoros gyvenimas su kitu sutuoktiniu nesiseka, ji galvoja išsiskirti. Po vieno susipykimo sutuoktinis atšaukė Lenoros ir Kim suplanuotas keliones. Brajanas pasiūlo atvykti į Stambulą, kuriame jis pats gavo trumpalaikį asmeninės apsaugos darbą. 

Tuo tarpu Albanijos Topojės kaime palaidojami Brajano ankstesniame filme „Pagrobimas“ nužudytieji albanų nusikaltėliai. Svarbiausio jų, Marko, tėvas Muradas (akt. Rade Šerbedžija) prisiekia atkeršyti už sūnaus mirtį. Jis priverčia buvusį Brajano bendradarbį Paryžiuje išduoti jo vardą. Muradas sugeba nusipirkti informaciją iš kurios sužino, kad Brajano paskutinė misija yra Stambule. Albanų nusikaltėliai susisiekia su savo draugais Stambule ir paruošia Brajano ir jo šeimos pagrobimo planą. Šeima susitinka viešbutyje po Brajano darbo ir tikisi kartu praleisti likusią dieną atostogų. Kitos dienos rytą, paskutinę minutę, Brajano duktė Kim Mils apsigalvoja neiti su buvusia sutuoktinių pora ir nepapuola į albanų nusikaltėlių paspęstus spąstus ...
Chmielnė

**Chmielnė** () – kolonija Lenkijos rytuose, Piščaco valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Januvka (reikšmės)

**Januvka** - vadinamos šios gyvenvietės:

* Lietuvoje:
** Januvka (Vilnius);
** Januvka (Širvintos).
* Lenkijoje ():
** Januvka (Piščaco valsčius);
** Januvka (Vlodavos apskritis);
** Januvka (Palenkės Bialos valsčius);
** Januvka (Palenkės vaivadija).
Palenkės Bialos stačiatikių dekanatas

**Palenkės Bialos stačiatikių dekanatas** () – vienas iš penkių Liublino-Chelmo stačiatikių vyskupijos dekanatų. Dekanatas ribojasi su Terespolio, Liublino, Semiatičės, Krokuvos ir Varšuvos dekanatais. Dekanato centras yra Palenkės Bialos mieste.

## Parapijos

Dekanate yra 5 parapijos:

* Palenkės Bialos Šv. Kirilo ir Metodijaus parapija;
* Kijovieco Šv. Dvasios parapija;
* Nosuvo Šv. Arkangelo Mykolo parapija;
* Sedlcų Šv. Trejybės parapija;
* Zahoruvo Šv. Apaštalų Petro ir Povilo parapija.
Zahoruvo Šv. Apaštalų Petro ir Povilo parapija

**Zahoruvo Šv. Apaštalų Petro ir Povilo parapija** () – viena iš Palenkės Bialos stačiatikių dekanato parapijų, Zahoruvo kaime. Pirmoji cerkvė pastatyta XX a. pradžioje. 1938 m. cerkvė nugriauta lenkų valdžios įsakymu. Dabartinė Zahoruvo Šv. Apaštalų Petro ir Povilo cerkvė pastatyta 1991-1993 metais. 

## Nuorodos

* Parapijos istorija (lenk.).

## Literatūra

* Kalendarz prawosławny na 2008 rok, Wydanie Warszawskiej Metropolii Prawosławnej, ISSN 1425–2171
Juozas Aleknavičius

**Juozas Aleknavičius** (1906 m. rugsėjo 23 d. Rygoje, Latvija – 1987 m. gruodžio 28 d. Kaune) – Lietuvos dailininkas, tapytojas.

## Biografija
Pirmojo pasaulinio karo metais išmirus gausiai šeimai liko našlaičiu. Likimas atbloškė į Lietuvą, kur piemenavo Vadžgirio kaime (dab. Jurbarko rajonas). 1926 m. baigė Kauno meno mokyklą, įgydamas teatro dailininko specialybę. Dėstytojai: Mstislavas Dobužinskis, Vladas Didžiokas, Adomas Varnas, Kajetonas Sklėrius.

1930 m. buvo komandiruotas į Dresdeną dekoruoti lietuviškąjį paviljoną. 1937 m. pusmetį gyveno Paryžiuje, lankė muziejus, susipažino su Prancūzijos sostinės meniniu gyvenimu. 1940–1945 m. dirbo Vilniuje, Dramos teatro dekoracijų cecho vedėju. Antrojo pasaulinio karo metu kilus gaisrui studijoje, neteko daugelio savo paveikslų ir meno knygų bibliotekos. 1946 m. grįžo į Kauną, įsidarbino Dailės mokykloje direktoriaus pavaduotoju. Ten dirbo iki 1950 m.

Sovietiniais metais buvo aktyvus dailininkų sąjungos narys, tačiau į parodas priimdavo tik realistinius jo darbus – lietas akvareles, tapytus peizažus. Kai kuriuos paveikslus panaudodavo knygų iliustracijai. 1976 m. atostogaudamas Palangoje sužinojo, kad kilus gaisrui studijoje, vėl neteko daugelio savo darbų. Palaidotas Karmėlavos kapinėse.

## Kūryba
Parodose dalyvavo nuo 1935 m. Be teatro ir parduotuvių vitrinų dekoracijų dar mėgo lieti akvareles. Įkvėpimo sėmėsi būdamas prie jūros. Daug kartų bandė tradicinėmis technikomis iliustruoti „Jūratę ir Kastytį“, bet vis likdavo nepatenkintas rezultatais, kol apie 1958 m. gimė pirmieji paveikslai-vizijos.

Lietuvos dailės muziejuje saugomi trys darbai: „Kauno tilto statyba“ (drobė, 1947 m.), „Žvejų uostas Šventojoje“ (popierius, akvarelė, 1970 m.), „Jūra prieš audrą“ (popierius, akvarelė, 1971 m.). Kiti išlikę darbai yra saugomi jo artimųjų. 1999 m. sūnaus Kastyčio iniciatyva Palangoje, kartu su miesto savivaldybės viešąja biblioteka, suorganizuota paroda, skirta dailininko atminimui. Parašytas straipsnis ir išleistas parodos lankstinukas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* J. Aleknavičiaus paveikslai, fotografuoti R. Budrio
Venta-1

**„Venta-1“** – pirmasis Latvijos palydovas. Kuriant palydovą „Venta-1“ dalyvavo Vokietijos kosmoso technologijų kompanija „OHB-System AG“, Brėmeno taikomųjų mokslų universitetas, Ventspilio universiteto koledžas ir Ventspilio aukštųjų technologijų parkas. Palydovo projekto vertė siekia apie 350 tūkst. latų (apie 1,7 mln. Lt).

Ventspilio tarptautinis radioastronomijos centras mikropalydovą paleisti planavo 2010 m. pradžioje, tačiau planus teko atidėti; viena iš priežasčių – nepakankamas finansavimas. Po 7 metų pertraukos planuota palydovą iškelti 2017 m. antrą ketvirtį kartu su trečiuoju Lietuvišku palydovu „LituanicaSAT-2“ nešančiąja raketa „PSLV“ (angl. Polar Satellite Launch Vehicle) iš Indijos erdvės tyrimų organizacijai (angl. sutr. ISRO) priklausančio Satish Dhawan kosmodromo (angl. sutr. SDSC). Latvijos ir Lietuvos palydovai 2017 m. birželio 23 d. buvo paleisti į orbitą.

Misijos tikslai – naudoti palydovą mokymams, pritaikyti transporto saugumo sistemoms, kartu siekiant išbandyti signalų transliavimo modemą.

## Duomenys
Pirmojo latviško palydovo techniniai parametrai:
* Svoris – apie 5 kg
* Tūris – 40 cm x 40 cm x 5 cm
* Saulės baterijos galia – 10 W
* Orbitos aukštis – apie 600 km
* Skrydžio trukmė – 12 – 24 mėn.
* Projekto kaina – apie 350 000 latų

Kitose Baltijos šalyse paleisti pirmieji dirbtiniai palydovai:
* „LituanicaSAT 1“  ir „LitSat-1“ (Lietuva)
* „ESTCube-1“ (Estija; sėkmingai iškeltas į orbitą 2013 m. gegužės 7 d.)

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Latvijos kosminiai tyrimai – „Venta-1“ 
* Latvija planuoja paleisti pirmąjį savo palydovą
ESTCube-1

**ESTCube-1** – pirmasis Estijos ir Baltijos šalių palydovas, sukurtas Tartu universiteto, Estijos aviacijos akademijos, Talino technologijų universiteto ir Gyvybės mokslų universiteto studentų ir sėkmingai iškeltas į orbitą  2013 m. gegužės 7 d. iš kosmodromo Prancūzijos Gvianoje. Estija tapo 41–ąja kosmine valstybe, paleidusia Žemės palydovą.

Aparatas paleistas raketos-nešėjos „Vega“ pagalba su kitais dviem palydovais - Europos „Proba V“ ir Vietnamo VNREDSat-1A 2 val. 6 min. Grinvičo (5 val. 6 min. Lietuvos) laiku, pasiekė orbitą apie 4 val. 6 min. (7 val. 6 min.), o Estijoje virš horizonto pirmąkart pakilo 10 val. 30 min. vietos (ir Lietuvos) laiku.

## Misijos tikslai

Misija siekiama išbandyti saulės baterijų 10 m „Hoytether“ elementą (elektrinę burę), jo galią, jungtį, padaryti jo nuotraukas, taip pat fotografuoti Žemę. Saulės vėjo burė, išrasta Suomijos meteorologijos instituto mokslininko Pekkos Janhuneno. Elektrinė burė yra naujo tipo kosminis variklis, kuris judėjimo momentą sukuriamas naudojant nuo Saulės sklindantį elektringųjų dalelių srautą. Manoma, jog tokios burės ateityje galės būti naudojamos tarpplanetiniams skrydžiams, taip pat aparatuose, kurie rinktų Žemės orbitoje skriejančias kosmines šiukšles.

Palydovo įranga buvo sukurta bendradarbiaujant su Suomijos meteorologijos institutu ir Vokietijos kosmoso centru (DLR). Estijos universitetų studentai yra atsakingi už palydovo tyrimų specializacijos parinkimą, projekto finansavimo šaltinių paiešką bei formalumų, susijusių su palydovo iškėlimu į orbitą, tvarkymą. Universitetų mokslininkai atlieka stebėtojų ir konsultantų pareigas. Tikimasi ateityje vystyti Estijos kosmoso ir aukštųjų technologijų pramonę, skleisti kosminių technologijų pažinimo idėjas. Projektu taip pat siekiama įrodyti, kad estų specialistai gali dalyvauti kosmoso tyrimuose. 

## Istorija

Sovietmečiu Estijoje buvo gaminami kai kurie kosminiuose laivuose naudojami prietaisai, tačiau per paskutiniuosius 15 metų jokios pažangos šioje srityje nebuvo pasiekta. Estijos studentų palydovo projektas prasidėjo 2008 m. Tartu universitete pagal tam reikalui sukurtą Mokslo ir švietimo bendradarbiavimo programą „ESTCUBE“, kurios tikslas – vystyti kosmines technologijas, inžinerijos ir matematikos disciplinas, suteikiant studentams, be teorijos, praktinių įgūdžių. 

## Duomenys
 
* Operatorius – Tartu universitetas
* Raketa-nešėja – PSLV
* Konfigūracija – CubeSat (1U)
* Masė – 1,05 kg
* Orbitos aukštis –  ~670 km
* Skrydžio trukmė –

Kiti Baltijos šalių pirmieji palydovai:
* „Venta-1“
* „LituanicaSAT 1“


Vaizdas:ESTCube-1 illustration.jpg|Dailininko vizija
Vaizdas:ESTCube-1 struktuur koos plaatidega.jpg|Palydovo prototipas
Vaizdas:ESTCube-1 solar panels.JPG|Saulės baterijų elementai
Vaizdas:ESTCube-1 camera prototype.jpg|Palydovo kameros prototipas
Vaizdas:ESTCube-1 tiim.JPG|Kūrėjų komanda


## Šaltiniai

## Nuorodos

* ESTCube-1 palydovas
* Estijos studentai ruošiasi paleisti palydovą
1992 m. Lietuvos Seimo rinkimai

**1992 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai** – pirmieji Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai po Nepriklausomybės atkūrimo, kurių pirmasis ratas vyko 1992 m. spalio 25 d., antrasis – lapkričio 15 d.

Rinkimai vyko naudojant mišriąją rinkimų sistemą: 70 Seimo narių renkami proporcinio atstovavimo sistema, 71 – daugumos atstovavimo sistema dviem ratais.

Kartu su Seimo rinkimais vyko ir referendumas Lietuvos Respublikos Konstitucijai priimti.

## Laimėti mandatai
LDDP surinko 44 % balsų ir per abu rinkimo ratus laimėjo 73 vietas, Sąjūdis – 21,2 % ir 30 mandatų, krikdemų jungtinis sąrašas – 12,6 % ir 18 mandatų, LSDP – 6 % ir 8 mandatus, Lietuvos lenkų judėjimas – 2,1 % ir 4 vietas; antrajame rate 4 mandatus iškovojo Lietuvių tautininkų sąjunga, Lietuvos centro judėjimas – 2, Jaunoji Lietuva – 1. Taip pat 1 mandatą laimėjo nepriklausomas kandidatas. Kiti rinkimuose dalyvavę judėjimai ir partijos vietų negavo.

## Rinkėjų aktyvumas
Šiuose rinkimuose užfiksuotas didžiausias rinkėjų aktyvumas nuo Nepriklausomybės atkūrimo – 75,3 %.

## Šaltiniai
Envisat

**Envisat** (nuo , ) – Žemės tyrinėjimams skirtas palydovas, kurį 2002 m. kovo 1 d. į orbitą paleido Europos kosmoso agentūra „Ariane 5“ raketa iš Prancūzijos Gvianoje esančio Gvianos kosminio centro. Palydovas skrieja 782 km aukštyje, jo masė siekia 8 tonas. Dėl neaiškių priežasčių 2012 m. balandžio 8 d. ryšys su palydovu netikėtai nutrūko. Po mėnesį trukusių nesėkmingų pastangų jį atkurti, „Envisat“ misija 2012 m. gegužės 9 d. buvo paskelbta užbaigta.

„Envisat“ yra didžiausias lig šiol į orbitą paleistas civiliniams tikslams skirtas palydovas. Jame sumontuota 10 įvairiems stebėjimams skirtų jutiklių. Iš palydovo gauti duomenys buvo plačiai naudojami moksliniuose Žemės atmosferos, sausumos, vandenynų, klimato ir kitokiuose tyrimuose.

„Envisat“ misiją planuojama artimiausiais metais pakeisti grupe atskirų pagal „Sentinel“ programą kuriamų palydovų.

## Šaltiniai