open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Alminas Mačiulis

**Alminas Mačiulis** (g. 1961 m. kovo 31 d.) – lietuvių inžinierius, transporto vadybininkas, valstybės tarnautojas.

## Biografija
1984 m. baigė Vilniaus inžinerinio statybos instituto Mechaninės technologijos fakultetą ir įgijo transporto inžinieriaus ekonomisto kvalifikaciją. 1997 m. Vilniaus Gedimino technikos universitete apsigynė socialinių mokslų daktaro laipsnį.

1984–1991 m. buvo Lietuvos mokslų akademijos Ekonomikos instituto Transporto problemų skyriaus ekonomistas, mokslinis bendradarbis.
1991–1993 m. Susisiekimo ministerijos Ekonominių programų ir prognozių skyriaus viršininko pavaduotojas. 1993–1996 m. – Transporto politikos ir programų skyriaus viršininkas, 1996–1997 m. – Transporto politikos ir investicijų departamento direktorius. 1997–2000 m. – Transporto politikos ir tarptautinių ryšių departamento direktorius, 2000–2001 m. – Tarptautinių ryšių ir Europos integracijos departamento direktorius.

2001–2002 m. Susisiekimo viceministras. 2002 m. balandžio mėn. – 2009 m. birželio mėn. – ministerijos valstybės sekretorius. 2009–2011 m. – Susisiekimo ministerijos kancleris. 2011 m. vasario mėn. – 2012 m. gruodžio mėn. buvo Transporto Investicijų Direkcijos vadovas.

Nuo 2012 m. – Ministro pirmininko kancleris.

## Šaltiniai
Ežerupis

**Ežerupis** – upė Rietavo savivaldybėje, kairysis Jūros upės intakas, įteką į ją 161,5 km nuo jos žiočių, šiauriau Rietavo. Ištakos – į pietryčius nuo Daugėdų esančiame durpyne. Teka vakarų, pietvakarių kryptimi.

Upėvardis sudarytas iš sandų „ežero upė“.

## Šaltiniai
Janina Kumpienė

**Janina Stakelytė-Kumpienė** (g. 1943 m. balandžio 1 d. Adomavoje, Panevėžio raj.) – Lietuvos ekonomistė.

## Biografija
1959 m. baigė Paįstrio vidurinę mokyklą. 1961 m. baigė Vilniaus finansų ir kredito technikumą, įgijo kreditininkės kvalifikaciją. 1967 m. baigė Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultetą, įgijo ekonomistės kvalifikaciją. 1979 m. SSRS Mokslų akademijos ir SSRS valstybinio mokslo ir technikos komiteto sąjunginiame sisteminių tyrimų mokslo tyrimų institute apgynė disertaciją „Respublikinio pavaldumo pramonės planavimo klausimai APSS sąlygomis (Lietuvos TSR pavyzdžiu)“, įgijo socialinių mokslų daktarės laipsnį.

1967–1992 m. Valstybinio plano komiteto, Valstybinio plano komiteto Liaudies ūkio planavimo ir ekonomikos mokslinio tyrimo instituto grupės vadovė, sektoriaus vedėja, skyriaus viršininkė. 1992 m. Ekonomikos ministerijos Kainų ir konkurencijos departamento direktorė. 1992–1995 m. Valstybinės kainų ir konkurencijos tarnybos prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės generalinio direktoriaus pavaduotoja. 1995–1996 m. Sveikatos apsaugos ministerijos sekretorė.

1996–1998 m. banko „Hermis“ valdybos pirmininko pavaduotoja, banko kanclerė. 1998–2005 m. VšĮ Sveikatos teisės ir ekonomikos centro direktorė. 2005–2006 m. Sveikatos apsaugos ministerijos Strateginio planavimo ir programų skyriaus vedėja, 2006–2007 m. – viceministrė, 2007–2009 m. – valstybės sekretorė, 2009–2012 m. – viceministrė, nuo 2012 m. – ministro patarėja.

Panevėžio krašto kraštiečių klubo prezidentė.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Nuotraukos
* LR Sveikatos apsaugos ministerija
Deividas Matulionis

**Deividas Matulionis** (g. 1963 m. rugsėjo 2 d. Vilniuje) – Lietuvos diplomatas, ambasadorius.

## Biografija
1971–1981 m. mokėsi Vilniaus 16-oje vidurinėje mokykloje. 1981–1986 m. studijavo Vilniaus universiteto Pramonės ekonomikos fakultete.

1986–1991 m. VU EF Ekonominės teorijos katedros asistentas. 1991–1993 m. LR Užsienio reikalų ministerijos (URM) Šiaurės Europos šalių skyriaus vyresnysis specialistas, I-asis sekretorius. 1993–1994 m. LR laikinasis reikalų patikėtinis Estijos Respublikoje, 1994 m. LR ambasados Estijoje patarėjas. 1994–1995 m. LR ambasados Norvegijos Karalystėje patarėjas, 1995–1997 m. LR ambasados Danijos Karalystėje patarėjas. 1997–1998 m. URM Šiaurės Europos šalių skyriaus vedėjas, 1998 m. LR URM Vakarų Europos šalių skyriaus vedėjas. 1998–2001 m. LR Vyriausybės patarėjas tarptautinių santykių klausimais.

2001 m. suteiktas Lietuvos nepaprastojo pasiuntinio ir įgaliotojo ministro diplomatinis rangas. 2001–2006 m. LR nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Danijos Karalystėje ir Islandijos Respublikai. 2004 m. suteiktas Lietuvos nepaprastojo ir įgaliotojo ambasadoriaus diplomatinis rangas.

2006–2007 m. LR URM Ekonominio saugumo politikos departamento direktorius. 2007–2009 m. LR URM valstybės sekretorius. 2009–2012 m. LR ministro pirmininko Andriaus Kubiliaus tarnybos kancleris. 2012–2017 m. Lietuvos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Vokietijoje. 2017–2018 m. LR ministro pirmininko Sauliaus Skvernelio patarėjas tarptautiniais klausimais. 2018–2020 m. Sauliaus Skvernelio Vyriausybės vicekancleris. 2020–2025 m. Lietuvos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius, Lietuvos nuolatinis atstovas Šiaurės Atlanto Taryboje. Nuo 2025 m. prezidento Gitano Nausėdos vyriausiasis patarėjas ir Nacionalinio saugumo grupės vadovas.

Vedęs, turi du vaikus. Moka rusų, anglų, vokiečių bei danų kalbas.

## Įvertinimas
* 2003 m. ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Komandoro kryžius 
* 2011 m. žurnalo „Veidas“ rinkimuose paskelbtas Metų valstybės tarnautoju

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Metų valstybės tarnautojas D. Matulionis svajojo tapti chemiku // „Veidas“, 2011-07-09

|-

|-

|-
Kirkšnis (Jūra)

**Kirkšnis** – upė Rietavo savivaldybėje, kairysis Jūros upės intakas, įteka į ją 153,5 km nuo jos žiočių į pietus nuo Rietavo. Išteka šiauriau Giliogirio, teka pietų – vakarų kryptimis. Turi intaką – kairysis Dabrakas – jungia Kirkšnį su Aitra.

Upėvardžio spėjama etimologija – *juodas* (plg. prūs. *kirsnan*, , bei ).


File:Kirkšnis2.jpg|Kirkšnis kairysis Jūros intakas


## Šaltiniai
Rindė

**Rindė** – upė Rietavo savivaldybėje, kairysis Jūros upės intakas, įteka į ją 140,9 km nuo jos žiočių, Rindžių kaime. Ištakos prie krašto kelio . Teka vakarų, pietvakarių kryptimi. Intakas – dešinysis Nevelis, įteka į Rindę 2,1 km nuo jos žiočių. Upę kerta magistralinis kelias .

Upėvardis siejamas su žodžiu *rinda* („lovys, gelda, laštakas, rievė“), nors galimai susijęs su  („žema vieta, bala“).

## Šaltiniai
Deguva

**Deguva** – upė Rietavo savivaldybėje, kairysis Jūros upės intakas, įteka į ją 136 km nuo jos žiočių, ties Rietavo savivaldybės ir Šilalės rajono riba. Išteka į rytus nuo Girėnų. Teka šiaurės, vakarų, pietų kryptimis. Deguvą kerta magistralinis kelias A1.

Upėvardis siejamas su žodžiu *degis* („nudegusi vieta“), galbūt upė pavadinta dėl išdegusių vietų, degimų.

## Šaltiniai
Aitra (Jūra)

**Aitra** – upė Rietavo savivaldybėje ir Šilalės rajone, kairysis Jūros upės intakas, įteka į ją 133,8 km nuo jos žiočių. Dėl ištakų nesutariama, manoma, kad Aitros versmės – pietvakariniame Tverų pakraštyje. Upės ilgis ginčytinas, nes upė Aitros vardu vadinama tik nuo Aitralės ir Laukės upelių santakos, kadangi Aitralė nukreipta į Minijos intaką Palą. Teka pietvakarių kryptimi. 60 % Aitros baseino užima pelkėtas miškas.

Intakai:
* kairieji – Laukė, Gervė, Momys, Ymėžė.

Žymesni tiltai: Labardžių tiltas.

Upėvardis kildinamas iš žodžių *aitrus, aitra* („kartumas, didelis užsidegimas, noras, patrakimas“), kurio pirminė reikšmė galimai buvusi „smarkumas, sraunumas“.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*  Upės aprašymas
*
Geniotalis

**Geniotalis** – upė Šilalės rajone, kairysis Jūros upės intakas, įteka į ją 127 km nuo jos žiočių, į vakarus nuo Kvėdarnos. Ištakos Capiškių kaime. Teka vakarų kryptimi.

Upėvardis (tarmiškai *Genẹtãlẹs* iš **Genetalis*) greičiausiai kilo iš žodžių *genetė, genetys, genetvės* („varykla, išvara, bandatakis, išginia“).

## Šaltiniai
Vėžus

**Vėžus** – upė Šilalės rajone, kairysis Jūros upės intakas, įteka į ją 121,9 km nuo jos žiočių, į vakarus nuo Drobūkščių. Ištakos Bokštų-Klabų durpyne. Teka vakarų kryptimi. Upelį kerta krašto kelias , į vakarus nuo šios vietos stūkso Pavėžio piliakalnis – Genioto pilies vieta.

Upėvardis kildinamas nuo gyvūno pavadinimo *[[vėžys]]*.

## Šaltiniai
Balibofis

**Balibofis** – miestas šiaurinėje Airijoje, prie Fino upės. Miestas labiausiai išsiplėtė XIX ir XX a. Yra *Drumboe* pilies liekanos.

## Sportas
* Finn Harps FC (futbolas)
* „Finn Park“ stadionas.
Skurbynas

**Skurbynas** – upė Šilalės rajone, kairysis Jūros upės intakas, įteka į ją 119,5 km nuo jos žiočių, į pietvakarius nuo Drobūkščių. Ištakos – į šiaurės vakarus nuo Traksėdžio esanti pelkė. Teka šiaurės vakarų, pietvakarių kryptimi. Upelį kerta krašto kelias , kairiajame Skurbyno krante, prie Drobūkščių stūkso gamtos paminklas – Drobūkščių akmuo.

Upėvardis kildinamas iš žodžių *skurbti* („vadėtis, stelbtis (apie alų)), *skurbus* (“prastas, nususęs"). Plg.  „svaigti, girtėti“,  „svaigulys“.
 

## Šaltiniai
Ringė (Jūra)

**Ringė** – upė Tauragės rajone, kairysis Jūros upės intakas, įteka į ją 70,3 km nuo jos žiočių, į pietus nuo Ringių, netoli Ringių–Gudlaukio tilto. Ištakos Tuščių kaime. Teka pietvakarių kryptimi. Upelį Ringiuose kerta krašto kelias .

Upėvardis kildinamas iš žodžio *ringė* („vingis, rėžis, gumbas, juosta“) bei *ringuoti* („vinguriuoti, rangytis“).

## Šaltiniai
Rekstys

**Rekstys** – upė Tauragės rajone, kairysis Jūros upės intakas. Teka vakarų, pietryčių kryptimi, Reksčių kaime.

Upėvardis kildinamas (*rekst-* > *regst-*) nuo žodžio *regzti* („pinti, megzti“).

## Šaltiniai
Miltauja

**Miltauja** – upė Tauragės rajone, kairysis Jūros upės intakas, įteka į ją 43,7 km nuo jos žiočių, Tauragėje. Ištakos į rytus nuo Norkaičių kaimo. Teka pietų kryptimi. Ilgis – 4,6 km. Netoli santakos su Jūra, miesto pusėje, pastatytas atminimo akmuo 1927 m. Tauragės sukilėliams.

Upėvardis galimai kildintinas iš žodžio *miltai*.

## Šaltiniai
Dauglaukis (Jūra)

**Dauglaukis** – upė Tauragės rajone, kairysis Jūros upės intakas, prie Dauglaukio. Ištakos Molynų kaime. Teka pietvakarių kryptimi.
Kumelupis

**Kumelupis** – upė Rietavo savivaldybėje, dešinysis Jūros upės intakas, įteka į ją 151,5 km nuo jos žiočių. Teka rytų kryptimi.

Upėvardis kilo nuo žodžio *kumelė, kumelys*.

## Šaltiniai
Letausas

**Letausas** – upė Rietavo savivaldybės teritorijoje, dešinysis Jūros upės intakas (Nemuno baseinas), įteka į ją 145,1 km nuo jos žiočių, Žadvainų kaime. Prasideda 4 km į pietvakarius nuo Rietavo, susiliejus Jaujupio ir Urnupio upeliams. Iš pradžių teka į pietvakarius, nuo Klietės žiočių pasuka į pietryčius. Aukštupys vadinamas *Tinalupiu*.

Intakai: Vedega, Klietė, Žygis – dešinieji, Paparstas – kairysis.

Visa vaga, išskyrus trumpą 1,2 km ruožą prie žiočių, reguliuota. Vagos plotis 6–10 m, gylis 1,6–1,8 m. Srovės greitis 0,1 m/s. Vidutinis debitas žiotyse 1,12 m/s.  Letauso nuotėkio modulis (13,4 l/s iš 1 km²) yra vienas didžiausių Lietuvoje.

Manoma, kad pirminė upėvardžio lytis galėjusi būti **Leitausas*. Jo šaknis vedama nuo žodžio *lieti* („pilti“).

## Šaltiniai
Plunkė

**Plunkė** – upė Klaipėdos rajone ir Rietavo savivaldybėje, dešinysis Jūros upės intakas, įteka į ją 141,5 km nuo jos žiočių, Plunkėnų kaime. Ištakos Mikų kaime. Teka rytų kryptimi.

Upėvardis siejamas su  („maža pelkė“), bei  (*plunka, plunko* – „tekėti, aplieti“).

## Šaltiniai
Glivija

**Glivija** – upė Šilalės rajone, dešinysis Jūros upės intakas, įteka į ją 133,4 km nuo jos žiočių. Ištakos į vakarus nuo Gvaldų kaimo. Teka rytų, šiaurės rytų kryptimi. Prie Glivijos žiočių atiteka upelis iš Grimzdų šaltinio. Netoli stovi Gvaldų koplyčia.

Glivijos dešinysis intakas – Telšė.

Upėvardis kildinamas iš žodžio *gleivės* („glitėsiai, gliaumos“, plg.  – „žalėsiai, gleivės ant vandens“).

## Šaltiniai
Lokupis

**Lokupis** – upė Šilalės rajone, dešinysis Jūros upės intakas, įteka į ją 122,4 km nuo jos žiočių. Ištakos Libartų kaime. Teka rytų kryptimi.

Upėvardis kildintinas nuo gyvūno pavadinimo *lokys, lokė*.

## Šaltiniai
Šlaunis (upė)

**Šlaunis** – upė Šilalės rajone, dešinysis Jūros upės intakas, įteka į ją 117,2 km nuo jos žiočių. Ištakos Paskarbiškių kaime, bendros su Stigrės ištakomis. Teka rytų, šiaurės rytų kryptimis.

Upėvardis kildinamas iš kojos dalies pavadinimo *[[šlaunis]]*.

## Šaltiniai
Giluvė

**Giluvė** – upė Jurbarko rajone ir Pagėgių savivaldybėje, kairysis Jūros upės intakas, įteka į ją 12,8 km nuo jos žiočių, 2 km į šiaurės rytus nuo Mociškių. Ištakos į rytus nuo Jūravos. Teka vakarų kryptimi, pro Žukus.

Upėvardis kilo nuo žodžio *gilus* („einantis toli žemyn nuo paviršiaus“).

## Šaltiniai
Bikava

**Bikava** – upė Šilalės ir Šilutės rajonuose, dešinysis Jūros upės intakas, įteka į ją 94,8 km nuo jos žiočių. Ištakos į šiaurės rytus nuo Aušbikavio kaimo. Teka daugiausia rytų kryptimi. Prie upės įsikūrę Bikavėnai.

Intakas – Kusupis (dešinysis).

## Etimologija

Upėvardis kildinamas iš žodžio *bikis* („striukis“).

## Šaltiniai
Lolyčia

**Lolyčia** – upė Šilutės ir Tauragės rajonuose, dešinysis Jūros upės intakas, įteka į ją 92,7 km nuo jos žiočių, ties Stokaičiais. Ištakos į šiaurės rytus nuo Vainuto. Teka rytų, šiaurės rytų kryptimis.

Upėvardį bandoma sieti su žodžiu *liolis* („dumblas, purvas“).

## Šaltiniai
FIFA pasaulio reitingai

**FIFA pasaulio reitingai** – vyrų futbolo rinktinių rikiuotė reitingų skalėje. FIFA narės yra skirstomos pagal varžybų rezultatus. Taškai rinktinėms skiriami už dalyvavimą FIFA pripažintose tarptautinėse varžybose. Vyrų rinktinių reitingus imta skaičiuoti nuo 1992 m., o nuo 2013 m. imta skaičiuoti ir moterų futbolo rinktinių reitingus.

## Sistema

Taškų skaičiavimo sistema dažnai kito. 1993–1998 m. laimėjusi komanda gaudavo tris taškus, sužaidusi lygiosiomis – vieną tašką, nulį taškų gaudavo pralaimėjusi komanda. Ši sistema buvo pernelyg paprasta, 1999–2006 m. naudota sistema atsižvelgdavo į įmuštų bei praleistų įvarčių skaičių, ar rungtynės vyko namuose ar svečiuose, varžybų kuriose buvo žaistos rungtynės svarba, bei į regiono stiprumą. 2006 m. sistema buvo patobulinta, varžybų svarba buvo redaguota, įmuštų ir praleistų įvarčių skaičius bei rungtynės namuose ar svečiuose nebeturėjo įtakos skaičiavime. Nauja sistema, Elo reitingų pagrindu, buvo įdiegta 2018 m. Taškai tapo perskaičiuojami po kiekvienų rungtynių, skaičiavimo pagrindu tapo komandų reitingų skirtumas prieš rungtynių pradžią, bei varžybų svarbos koeficientas. Po 2021 m. taškai nebeapvalinami iki sveikojo skaičiaus, o iki dviejų skaičių po kablelio.

### Varžybų svarba
Skirtingos varžybos komandai turi įvairią svarbą rungtynėse. Reikšmingiausios varžybos yra pasaulio taurės ketvirtfinaliai, pusfinaliai ir finalas, mažiausios svarbos yra draugiškos varžybos. Tokie patys koeficientai naudojami visose šešiose futbolo konfederacijose. Nuo 2018 m. naudojamoje sistemoje, naudojamas varžybų svarbos koeficientas skirstomas į šias kategorijas:

## Lietuvos reitingai
2022 m. kovo mėn. Lietuvos vyrų futbolo rinktinė užėmė 138 vietą FIFA reitingų lentelėje. Aukščiausias reitingas buvo 43 vieta 1995 m., o žemiausias – 149 vieta 2017 m.

## Išnašos

## Nuorodos
* UEFA-COEFFICIENTS.COM – FIFA World Ranking, Champions League and Europa League statistics
* FIFA.com statistika ir vertinimas 
* FIFA vertinimas
Opolė

**Opòlė**  (, , ) – miestas-apskritis pietvakarių Lenkijoje, prie Odros upės; vaivadijos centras. Aukštutinės Silezijos istorinis centras. Svarbus automobilių kelių ir geležinkelių centras, upių uostas. Išplėtota energetikos, maisto, cemento, baldų, siuvimo pramonė. Veikia zoologijos sodas, dramos, šokio, lėlės teatrai, trys muziejai, šiuolaikinio meno galerija, technologijos universitetas, dvasinė seminarija. Rengiamos įvairios mugės.

## Istorija

Miestas ėmė kurtis apie X a. kaip slavų gyvenvietė *Pasieka* saloje Odros upėje. Nuo XI a. Piastų kunigaikštystės centras. XIII a. Pasieka saloje pastatyti mūriniai kunigaikščių rūmai. 1254 m. Opolė gavo miesto teises. Nuo 1327 m. priklausė Čekijai, nuo 1526 m. Habsburgų monarchijai. 1645-1665 m. kaip užstatas atiduota Vazoms. XVI–XVII a. sparčiai augo Opolės ūkis. Nuo 1742 m. priklausė Prūsijai. XIX a. dar labiau sustiprėjo miesto pramonė, ypač nutiesus geležinkelį. 1921 m. Tautų Sajungai surengus plebiscitą, Opolė liko Vokietijai. Antrojo pasaulinio karo metais mieste ir šalia jo veikė daug koncentracijos stovyklų, dėl miesto vyko smarkūs mūšiai. 1945 m. Opolė perduota Lenkijai.

## Architektūra

Senamiestis taisyklingo plano su turgaus aikšte. Išliko gotikinių pilių bokštai, gynybinių miesto sienų griuvėsiai, XV a. šv. Kryžiaus Išaukštinimo katedra, pranciškonų ir dominikonų vienuolynai. XVII a. pabaigos Jėzuitų kolegija, šv. Aleksiejaus, šv. Sebastijono bažnyčos, kelis kartus perstatyta miesto rotušė.

## Miestų partnerystė
*  Alytus
*  Bona
*  Dižonas
*  Ingolštatas
*  Karara
*  Kragujevacas
*  Kuopijas
*  Miulheimas
*  Potsdamas
*  Sėkešfehėrvaras

## Sportas
* OKS Odra Opole (futbolo klubas),
* Miesto stadionas, kurio talpa 4 250 žiūrovų.

## Šaltiniai
Niubridžas (Kilderas)

**Niubridžas** – miestas rytinėje Airijoje, netoli Dublino. Geležinkelio stotis (ruožas Dublinas–Korkas). Išvystyta tekstilės pramonė. Veikia kolegija, kelios bažnyčios, menų centras.

## Sportas
* Kildare County FC (futbolas)
Pilkoji plempė

**Pilkoji plempė** () – baltikinių (*Tricholomataceae*) šeimos, plempių (*Collybia*) genties grybų rūšis.

Vaisiakūniai smulkūs arba vidutinio dydžio. Kepurėlė 3–5 (7) cm skersmens, jauna kūgiška, išgaubta, senesnė paplokščia, su gūbreliu, po lietaus lipni, išdžiūvusi matinė, pilka, rusvai pilka, nešvariai žalsvai pilka, sausu oru beveik balzgana. Lakšteliai balti, tankūs, platūs, minkšti, priaugtiniai. Kotas 4–5 cm ilgio, 0,5–2 cm storio, į pagrindą storėjantis, plaušuotas, suktas, pilkai rusvas, vagotas, prie lakštelių šviesesnis. Trama pilka, vandeninga, minkšta, malonaus kvapo ir skonio. Sporos elipsiškos, 6–7×3–3,5 μm.

Auga rugpjūčio-lapkričio mėnesiais sausuose, drėgnuose, žolėtuose miškuose. Tinka sūdyti, sriuboms virti, grybų miltams gaminti. Patariama vartoti su kitais grybais.

## Šaltiniai
Gajus Kluilijus

**Gajus Kluilijus** () – Alba Longos miesto Lacijuje (buvusio pietryčiuose nuo Romos) karalius, valdęs VII a. viduryje, tuo pačiu metu kaip ir Romos karalius Tulas Hostilijus.

Gajus Kluilijus žinomas ir kaip *Kluilijaus griovio* kūrėjas. Karo su Roma metu Alba Longos kariuomenė apsupo Romos miestą ir 4-5 mylių nuotoliu nuo Romos sienų iškasė didžiulį griovį. Tas griovys dar kelis šimtus metų buvo naudojamas karo reikalams.
Apsiausties metu Gajus Kluilijus mirė, tad jo kareiviai griovį pavadino *Kluilijaus grioviu*.
Bitė (reikšmės)

**Bitė** gali reikšti:

* Vabzdį;
* Upelį Pagėgių savivaldybėje;
* Telekomunikacijų įmonių grupę.

Taip pat gali reikšti autorių vardus ar slapyvardžius:
* Bitė Vilimaitė - lietuvių rašytoja;
* Gabrielė Petkevičaitė-Bitė - rašytoja, publicistė, Lietuvos visuomenės ir politinė veikėja.

**Bitė** − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Bitienė (ištekėjusi moteris) ir Bitaitė (mergautinė pavardė).

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

* Adomas Bitė (1836-1884) – 1863 m. sukilimo dalyvis;
* Antanas Bitė (1928–1993) – Lietuvos gydytojas higienistas, biomedicinos mokslų daktaras;
* Gabrielė Petkevičaitė-Bitė (1861–1943) – rašytoja, publicistė, Lietuvos visuomenės ir politinė veikėja;
Saulius Antanas Juršėnas

**Saulius Antanas Juršėnas** (g. 1962 m. gegužės 6 d. Vilniuje) – Lietuvos fizikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras, profesorius. Žurnalisto ir politiko Česlovo Juršėno sūnus.

## Biografija

1985 m. baigė Vilniaus valstybinį universitetą. Čia 1991 m. apgynė fizinių mokslų daktaro disertaciją tema „Netermalizuotos elektronų ir skylių plazmos pikosekundinė spektroskopija stipriai fotosužadintuose CdS, CdSe ir jų kietų tirpalų kristaluose“, o 2000 m. – habilituoto daktaro disertaciją tema „Sužadinimo relaksacija modelinėse tiesiatarpių puslaidininkių organinių kristalų sistemose“. Nuo 2002 m. – profesorius.

Po baigimo dirba VU, nuo 1998 m. su pertraukomis – ir Fizikos institute. 2003–2013 m. buvo Vilniaus universiteto Taikomųjų mokslų instituto Liuminescencijos sektoriaus vedėjas, nuo 2013 m. Taikomųjų mokslų instituto (2017 m. pakeistas pavadinimas į Fotonikos ir nanotechnologijų institutą) direktorius.

Dirbo mokslinį darbą Vokietijos, Prancūzijos, Taivano, Švedijos, Lenkijos mokslo centruose ir universitetuose.

## Mokslinė veikla

Pagrindinės mokslinės veiklos sritys – lazerio spinduliuotės sužadintų puslaidininkių ir jų nanodarinių nepusiausvirų kvazidalelių dinamika, organinių molekulių kristalų ir savaime susitvarkančių struktūrų spektroskopija, organinių puslaidininkių fotonika, organiniai šviesos diodai. Daugiau kaip 110 mokslo publikacijų autorius ir bendraautoris.

## Bibliografija

* Saulius Juršėnas.*Organinės optoelektronikos prietaisai*. Vilnius: „Progretus“, 2008. – 174 p.:iliustr. ISBN 978-9955-781-11-0
* Saulius Juršėnas.*Organiniai puslaidininkiai*. Vilnius: Biznio mašinų kompanija, 2008. – 136 p.:iliustr. ISBN 978-9955-888-03-1

## Įvertinimas

* 2002 m. – Lietuvos mokslo premija už darbų ciklą „Energijos virsmai šviesa sužadintose puslaidininkinėse medžiagose ir nanodariniuose (1985–2001 m.)“ (kartu su Artūru Žukausku, Gintautu Tamulaičiu ir Vidmantu Gulbinu).
* 2004 m. – Vilniaus universiteto rektoriaus mokslo premija.
* 2008 m. – Lietuvos mokslo premija už darbų ciklą „Trumpabangės optoelektronikos puslaidininkių ir jų kvantinių darinių optinė spektroskopija (2001–2007 m.)“ (kartu su Remigijum Gaška, Edmundu Kuokščiu, Gintautu Tamulaičiu)

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Apie Saulių Antaną Juršėną Lietuvos Medžiagų tyrinėtojų asociacijos tinklalapyje
Bitė (upė)

**Bitė** – upė Pagėgių savivaldybėje, dešinysis Nemuno intakas, įteka į jį Bitėnuose, į rytus nuo Rambyno. Ištakos – Palumpių miške. Teka vakarų ir pietų kryptimis.

Remiantis vokiečių topografiniais žemėlapiais aukščiau esantis aprašymas yra neteisingas. Bitės ištakos yra Pempynės miške. Upelis teka šiaurės ir vakarų kryptimis.
Žilvinas Andrius Kancleris

**Žilvinas Andrius Kancleris** (g. 1947 m. rugsėjo 5 d. Klaipėdoje) – Lietuvos fizikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.

Aktorių Vytauto Kanclerio ir Laimos Kerniūtės-Kanclerienės sūnus.

## Biografija

1969 m. baigė Vilniaus valstybinį universitetą. Čia 1976 m. apgynė fizikos ir matematikos mokslų kandidato (dabar – daktaro) disertaciją tema „Tarpelektroninės sklaidos įtaka krūvininkų kaitimui kovalentiniuose puslaidininkiuose“, 1990 m. mokslų daktaro (dabar – habilituoto daktaro) disertaciją tema „Kinetinė šiltųjų elektronų puslaidininkiuose teorija įskaitanti tarpelektroninę sklaidą“.

Nuo 1969 m. dirba Puslaidininkių fizikos institute, nuo 1991 m. yra šio instituto Mikrobangų laboratorijos vedėjas. Instituto tarybos pirmininkas. 1996–1997 m. dėstė Vilniaus Gedimino technikos universitete, nuo 1998 m. dėsto Vilniaus universitete.

## Mokslinė veikla

Pagrindinės mokslinių tyrimų kryptys – šaltieji krūvininkai puslaidininkiuose (pasiūlė specialų Monte Karlo metodą jų charakteristikoms skaičiuoti), puslaidininkių ir elektromagnetinių bangų sąveika. Sukūrė didelės galios mikrobangų impulsų jutiklių.

## Bibliografija

* Vincentas Dienys, Žilvinas Kancleris, Arvydas Matulionis. *Daugiaslėniai puslaidininkiai* (). Vilnius: Mokslas, 1978. – 201 p.:iliustr. 
* Vincentas Dienys, Žilvinas Kancleris, Zigmas Martūnas. *Šiltieji elektronai* (). Vilnius: Mokslas, 1983. – 144 p.:iliustr. 
* Žilvinas Kancleris, Algirdas Matulis. *Šiltųjų elektronų teorija*. Vilnius: 1990. 
* Žilvinas Kancleris. *Programavimo kalbos ir skaičiavimų receptai. I dalis. C ir C++ įvadas*. Vilnius: 2004. – 106 p.
* Žilvinas Kancleris. *Programavimo kalbos ir skaičiavimų receptai. II dalis. Skaitmeniniai metodai*. Vilnius: Biznio mašinų kompanija, 2005. – 144 p. ISBN 9955-497-99-8

## Įvertinimas

* 2003 m. – Lietuvos mokslo premija už darbų ciklą „Didelės galios mikrobangų impulsų jutiklių kūrimas ir taikymas (1986–2001 m.)“ (kartu su Mindaugui Dagiu ir Rimantu Simniškiu).

## Šaltiniai
Flamandų bendruomenė

**Flamandų bendruomenė** (, , ) – pagal Belgijos konstituciją yra viena iš trijų Belgijos kalbinių bendruomenių, vykdančių pagal Konstituciją joms numatytas funkcijas:
* švietimas (95 % viso švietimo sistemos finansavimo)
* kultūra ir kalbos klausimai (išskyrus ekonominius aspektus, kurie yra federacijos kompetencijoje)
* kai kurie sveikatos apsaugos aspektai (mažoji finansavimo dalis)
* tarptautinis vystomasis bendradarbiavimas

Flamandų regionas ir Flamandų bendruomenė turi bendrą Flamandų parlamentą. Briuselio-sostinės regione bendruomenei priskirtas funkcijas vykdo *Flamandų bendruomenės komisija*. Briuselyje išrinkti Flamandų parlamento nariai neturi teisės balsuoti dėl klausimų, kurie susiję Flandrijos regionu.
Eisra

**Eisra** – upė Pagėgių savivaldybėje, kairysis Kamonos intakas, įteka į ją 2,9 km nuo jos žiočių, Rukų kaime. Ištakos į vakarus nuo Jonikaičių. Teka vakarų, pietvakarių kryptimis.

Upėvardžio kamienas *eisr-*, matyt, su determinantu -r- padarytas nuo šaknies *ei-* (t. y. „eiti, judėti“).

## Šaltiniai
Melmentas

**Melmentas** – dešinysis Tenenio intakas, įteka į jį 64,5 km nuo jo žiočių. Teka vakarų, pietų kryptimis. Į Tenenį įteka Teneniuose.

## Pavadinimo kilmė

Upė dar vadinama ***Milmantu, Milmontu***. Pagal vieną spėjimą upėvardis sietinas su *melmuo* („kryžkaulis, paslėpsniai“), tačiau jei pirminė lytis Milmantas – tada tai asmenvardinės kilmės upėvardis (o *Melmentas* – tarmybė). Dar galima sieti ir su *melmas* („blyškus“).

## Šaltiniai
Apusinas (Šaltuona)

**Apusinas** – kairysis Šaltuonos intakas, įteka į ją 58,2 km nuo jos žiočių. Išteka į rytus nuo Girkalnio. Teka vakarų kryptimi. Girkalnyje ir prieš pat žiotis užtvenktas. Turi du kairiuosius intakus Sraigę (2,2 km) ir Šėrupį (1,9 km).

Upėvardis laikomas kuršiškos kilmės, galimai kilęs iš žodžio *epušė* („drebulė“, plg. , ).

## Šaltiniai
Apusinas (Šešuvis)

**Apusinas** – kairysis Šešuvies intakas, įteka į ją 78,1 km nuo jos žiočių. Ištakos – į šiaurės vakarus nuo Gylių kaimo. Teka pietų, pietvakarių kryptimi. Prie upelio įsikūrusi Viduklė, Apusiną kerta  ir  keliai. Įteka į Šešuvį šiauriau Paalsio tvenkinio, Žažačių kaime.

Intakai: dešinieji – Ringė (intakas-Kerupys), Upelis, kairieji – Plačiuva, Šilaupė.

## Etimologija

Upėvardis laikomas kuršiškos kilmės, galimai kilęs iš žodžio *epušė* („drebulė“, plg. , ).

## Šaltiniai
Dauba (Jūra)

**Dauba** – upė Tauragės rajone dešinysis Jūros intakas. Išteka į vakarus nuo Lengvenių kaimo. Teka pietų kryptimi, prie Dapkiškių užtvenkta. Ties žiotimis stūkso Dapkiškių piliakalnis.

Upėvardis kilo nuo žodžio *dauba* („slėnis, klonis, įgriuva“).

## Šaltiniai
Meldikupė

**Meldikupė** – upė Tauragės rajone dešinysis Jūros intakas, įteka į ją 30,7 km nuo jos žiočių. Išteka į rytus nuo Kęsčių kaimo. Teka pietų, pietryčių kryptimi. Upelį kerta keliai  ir , bei geležinkelis Pagėgiai – Radviliškis.

Upėvardžio pirminė lytis spėjama **Meldikis, Meldikė*, kita žinoma atmaina – Meldė. Visi šie pavadinimai kilę nuo augalo *[[meldas]]*.

## Šaltiniai
Uplankis

**Uplankis** (arba ***Oplankys, Oplankis***) – upė Tauragės rajone, dešinysis Jūros intakas, įteka į ją 21,3 km nuo jos žiočių. Išteka Griežpelkių II kaime, prie magistralinio kelio . Teka rytų kryptimi.

Dešinysis intakas – Barzupė.

Ties Oplankio kaimu įteka į Oplankio ežerą, truputį aukščiau tos vietos stūkso Gilandžių piliakalnis.

## Etimologija

Upės, kaip ir ežero, pavadinimas yra germanizuotas iš **Aplankys*. Šis pavadinimas siejamas su *aplanka* („išlenkimas, vingis“), *aplankas* („važiavimas aplinkui“).

## Šaltiniai
Birbintė

**Birbintė** – upė Pagėgių savivaldybėje, dešinysis Jūros intakas.

Išteka į vakarus nuo Mažrimaičių. Teka rytų, šiaurės rytų kryptimis.

Upėvardis siejamas su *birbinta* („klanas, valka“), šis susijęs su  „purvas, nešvarumai“,  „vanduo“,  „pelkė“. 

## Šaltiniai
Folis

**Folis** (, dgs. *folles*) – didelė bronzinė moneta, išleista apyvarton apie 294 m. Diokletiano reformos metu. Diokletiano folis svėrė apie 10 g, jame buvo apie 4 % sidabro, dažniausiai plonu sluoksniu dengusio paviršių.

Tikrasis monetos pavadinimas nėra žinomas. Žodis *follis* reiškė 'kapšas (paprastai odinis)'. Yra įrodymų, kad antikos laikais užantspauduotuose kapšuose laikydavo tam tikrą kiekį monetų.

Diokletiano folio, nežiūrint pastangų išlaikyti kainas, vertė smarkiai smuko. Konstantino laikais foliai jau buvo mažesni ir be sidabro.

Folius ėmė pakartotinai kaldinti 498 m., Anastasijaus monetų reformos metu, tuomet jie buvo didelės (40 numų vertės) bronzinės monetos. Foliai turėjo skirtingus nominalus, kurie buvo užrašyti graikiškais skaitmenimis.

Pagal folių pavyzdį nuo VII a. antros pusės Umajadų ir Abasidų kalifatai kaldino bronzines monetas *[[falsas|falsus]]* (pakitęs žodis *follis*).
Vladimiras Gavriušinas

**Vladimiras Gavriušinas** (g. 1951 m. vasario 21 d. Kudirkos Naumiestyje) – Lietuvos fizikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.

## Biografija

1973 m. baigė Vilniaus valstybinį universitetą. Čia 1979 m. apgynė fizikos ir matematikos mokslų kandidato (dabar – daktaro) disertaciją tema „Netiesinės šviesos absorbcijos priemaišinių ir nuosavų efektų ir jų konkurencijos tyrimai A2B6 grupės puslaidininkiuose“ (vad. Juozas Vidmantis Vaitkus ir Remigijus Baltramiejūnas, 1990 m. – mokslų daktaro (dabar – habilituoto daktaro) disertaciją tema „Kristalų spektroskopija ir medžiagotyra netiesinės ir indukuotos šviesos sugerties metodais“.

Nuo 1972–1973 m. – Vilniaus universiteto Fizikos fakulteto Puslaidininkių fizikos katedros vyr. laborantas, 1973–1975 m. – jaunesnysis mokslinis bendradarbis, 1975–1991 m. vyr. mokslo darbuotojas. 1986–1996 m. buvo Netiesinės spektroskopijos laboratorijos vedėjas, nuo 1991 m. yra Vilniaus universiteto Medžiagotyros ir taikomųjų mokslų instituto vyriausiasis mokslo darbuotojas. Nuo 2000 m. – profesorius.

Stažavosi Karlovo (Čekija, 1985 m.) ir Kolumbijos (JAV, 1994 m.) universitetuose.

Nuo 1995 m. yra Niujorko mokslų akademijos narys.

Žmona Nina, dukros Ana ir Jelena (Jelena Melničenko žuvo per Rugsėjo 11 d. teroristinius išpuolius Niujorke).

## Mokslinė veikla

Pagrindinės mokslinių tyrimų sritys – puslaidininkių optika ir spektroskopija. Sukūrė naują metodą giliesiems defektams kristaluose tirti. Daugiau kaip 90 mokslinių publikacijų autorius ir bendraautoris

## Bibliografija
Elektroniniai leidiniai:
* *Puslaidininkių optikos ir spektroskopijos pagrindai*. Vilnius: 1996. – 294 p.
* *Optiniai reiškiniai puslaidininkiuose*. Vilnius: 1998. – 53 p.:iliustr.
* *Kietųjų kūnų funkciniai dariniai*. Vilnius: 2002.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Asmeninė Vladimiro Gavriušino interneto svetainė 
* Apie Vladimirą Gavriušiną VU Medžiagotyros ir taikomųjų mokslų instituto tinklalapyje
* Apie Vladimirą Gavriušiną Lietuvos Medžiagų tyrinėtojų asociacijos tinklalapyje  
* Tinklalapis dukters Jelenos Melničenko atminimui
Kilderas

**Kilderas** – miestas rytinėje Airijoje, 50 km į vakarus nuo sostinės Dublino. Yra katedra. Garsėja parkais.

## Sportas
* Sherwood Foresters FC (futbolas)
Vidmantas Gulbinas

**Vidmantas Gulbinas** (g. 1957 m. rugpjūčio 9 d. Paliepiuose, Raseinių raj.) – Lietuvos fizikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.

## Biografija

1980 m. baigė Vilniaus valstybinį universitetą. 1988 m. Baltarusijos valstybiniame universitete apgynė fizikos ir matematikos mokslų kandidato (dabar – daktaro) disertaciją tema „Šviesa indukuotos sugerties koeficiento ir lūžio rodiklio pokytis dažalų tirpaluose esant pikosekundiniam sužadinimui“. 2001 m. Teorinės fizikos ir astronomijos bei Fizikos institutuose apgynė habilituoto mokslų daktaro disertaciją tema „Labai spartūs kolektyviniai relaksaciniai vyksmai šviesa sužadintose organinių molekulių sistemose“.

Nuo 1980 m. dirbo Fizikos institute, nuo 2002 m. – vyriausiasis mokslo darbuotojas. Instituto Molekulinių darinių fizikos laboratorijos Eksperimentinės nanofizikos skyriaus vedėjas; tarybos narys. Nuo 2002 m. dėsto Vilniaus universitete.

Stažavosi ir dirbo mokslinį darbą Umea universitete (Švedija, 1992 m.) ir Saclay atominių tyrimų centre (Prancūzija, 1995 m.), Taivano nacionaliniame, Ričmondo (JAV) universitetuose.

## Mokslinė veikla

Pagrindinės mokslinių tyrimų sritys – lazerių fizika, netiesinė optika, molekulinė optika, sužadintų krūvininkų relaksacijos, transformacijos ir pernešimo reiškiniai organinėse molekulėse. Plėtoja ultrasparčiųjų relaksacinių vyksmų molekulinėse kietosiose medžiagose ir polimeruose tyrimus. Daugiau kaip 100 mokslinių publikacijų autorius ir bendraautoris.

## Bibliografija

* Vidmantas Gulbinas. *Šviesos sukelti molekuliniai vyksmai ir jų lazerinė spektroskopija*. Vilnius: TEV, 2008. – 180 p.:iliustr. ISBN 978-9955-879-00-8

## Įvertinimas

* 2002 – Lietuvos mokslo premija už darbų ciklą „Energijos virsmai šviesa sužadintose puslaidininkinėse medžiagose ir nanodariniuose (1985–2001 m.)“ (kartu su Sauliumi Antanu Juršėnu, Gintautu Tamulaičiu, Artūru Žukausku).
* 2018 – Lietuvos mokslo premija už darbų ciklą „Eksitonų ir krūvininkų dinamika organiniuose ir perovskitiniuose puslaidininkiuose bei naujos kartos saulės elementuose (2003–2017 m.)“ (kartu su Andriumi Devižiu ir Mariumi Franckevičiumi).

## Šaltiniai
Numas (moneta)

**Numas** () – Romos moneta, leista nuo 294 m., kai pinigų reformos metu buvo įvestos kelios naujos monetos.

Apie 10 g masės ir 30 mm skersmens sidabruotos šios monetos atrodė įspūdingai, palyginus su ankstesnėmis monetomis, kurias keitė. Nėra žinoma, kaip tos monetos tada buvo vadinamos. Vieni žinomiausių tų monetų pavadinimų yra *[[folis]]* (*follis*) ir *numas* (*nummus*). Kolekcionieriai plačiai naudojo pavadinimą *folis*, tačiau jis labiau tinka vėlesnėms Bizantijos monetoms su 40 numų nominalu.

Kiti rašytojai žodį *nummus* vartoja kaip žodžio *moneta* sinonimą.

Vykstant infliacijai monetos mažėjo, todėl tuo pačiu pavadinimu vadinamos skirtingų dydžių monetos. Net tų pačių metų leidimo monetų skersmuo buvo nevienodas, nes jis priklausė nuo monetų kaldinimo technikos. Tuo metu monetų kaldinimo štampai neturėjo apvado, todėl stipriau smogus moneta išeidavo plonesnė, bet didesnio skersmens.

## Nuorodos
* Roman Imperial Coins – the Late Empire  (The Vocabulary of Classical Numismatics – Part 6)
* Nummus of Diocletian
Blogas bankas

**„Blogasis bankas"** – visuomeninė finansinė institucija, iš bankų rinkos kainomis superkanti nelikvidžius aktyvus. Blogasis bankas buvo sukurtas Skandinavijos valstybėse, sprendžiant bankų krizę 1991 m. Blogasis bankas laikomas finansų sektoriaus gelbėjimo priemonė. Ketinama įvesti ES lygiu (ECB) bei JAV.

## Nuorodos
* ''Kuo geras yra "blogasis bankas"'', Audrius Stasiulaitis, 2009.01.23 12:49 
* „ECB ruošia "blogo banko" taisykles“, 2009.02.02 15:39
Vilniaus universiteto Piešimo ir tapybos katedra

**Piešimo ir tapybos katedra** - Vilniaus universiteto padalinys, veikęs 1797–1832 m.

Įkurta 1797 m. 1803 m. – Skulptūros katedra (uždaryta 1826 m.), 1805 m. – Raižybos katedra (taip pat uždaryta 1832 m.). Katedra (kartais vadinta mokykla) buvo pagrindinė aukštosios mokyklos mokymo grandis. Savo struktūra tai nauja, demokratiška institucija. Katedrai vadovavo profesorius, renkamas viešu konkursu. Profesoriui dėstyti padėdavo adjunktai.

Su Vilniaus universitetu yra susijusi ir Lietuvos profesionaliosios dailės pradžia.
Stojantieji į Dailės katedras turėjo atnešti savo piešinius, pagal kuriuos buvo nustatomi kandidato sugebėjimai. Pasiruošti stojimui buvo galima privačiose dailininkų dirbtuvėse, gimnazijose, pavietų mokyklose. Studentai buvo skirtingo išsilavinimo ir amžiaus, didžioji jų dalis – smulkių bajorų ir miestelėnų vaikai.

Katedrų pedagoginės veiklos programoje buvo numatytas plataus profilio ugdymas. Į programą įėjo ne tik tapybos, piešimo, kompozicijos, anatomijos pamokos, bet ir vokiečių bei prancūzų kalbų mokymas, dailės istorijos ir teorijos paskaitos, taip pat visuotinės istorijos, mitologijos, archeologijos, iškalbos ir poezijos studijos.

XIX a. pr. Vilnius tapo svarbiausiu dailės centru buvusiose Abiejų Tautų Respublikos žemėse. Akademinė mokymo sistema, pirmos universiteto organizuotos parodos, dailės kritikos atsiradimas – visa tai kūrė sąlygas normaliai dailės plėtotei.

## Šaltiniai
* Aušrinė Kulvietytė - Slavinskienė. Mokomoji knyga pagrindinių studijų studentams „Europos dailė nuo romantizmo iki moderno“, Vytauto Didžiojo universitetas, Kaunas, 2008. UDK 7.03(4)(075.8) Sl-14.
Albinas Kaminskas

**Albinas Kaminskas** (g. 1933 m. rugpjūčio 4 d. Puziškėse, Šilavoto valsč. - mirė 2015 m. lapkričio 8 d. Vilniuje) – Lietuvos fizikas, inžinierius, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

## Biografija

1956 m. baigė Vilniaus valstybinį universitetą. 1966 m. Maskvos rentgeno-radiologijos mokslo tyrimų institute apgynė technikos mokslų kandidato (dabar – daktaro) disertaciją tema „Seleninių elektrorengenografinių plokštelių fotojautrumo ir jų panaudojimo“. Apgynė dvi technologijos mokslų daktaro (dabar – habilituoto daktaro) disertacijas: 1981 m. Maskvos D. Mendelejevo cheminės technologijos institute – chemijos inžinerijos, tema „Autoklavinių ir termoizoliacinių medžiagų technologija gamtinių ir technogeninių magnezinių žaliavų pagrindu“ ir 1987 m. Maskvos energetikos institute – elektros ir elektronikos inžinerijos, tema „Seleninių elektroradiografinių plokštelių – besidabrinio puslaidininkinio informacijos nešėjo tyrimas, sukūrimas ir įdiegimas“.

1957–2002 m. buvo Elektrografijos mokslinio tyrimo instituto laboratorijos vedėjas, sektoriaus viršininkas.

## Mokslinė veikla

Pagrindinės mokslinių tyrimų kryptys – elektrografinių sluoksnių radiacinis jautris ir nuovargis, jų fizikinis mechanizmas ir praktinis pritaikymas, elektrorentgenografinių plokštelių panaudojimo galimybės medicininėje rentgeno diagnostikoje ir pramoninėje defektoskopijoje.

## Bibliografija

* Albinas Kaminskas su kt. *Elektroradiografija*. 1974. 
* Kazys Ambrozaitis, Albinas Kaminskas. *Klinikinės elektrorentgenografijos pagrindai* (). Vilnius: „Mokslas“, 1982. – 114 p.:iliustr. 

## Įvertinimas

* 1973 m. – TSRS valstybinė premija.

## Šaltiniai
Vytautas Jurkštas

**Vytautas Jurkštas** (1930 m. lapkričio 1 d. Pagrandžiai, Rokiškio valsčius – 1984 m. rugpjūčio 13 d. Kaunas) – Lietuvos architektas, architektūros mokslų kandidatas.

## Biografija
1956 m. baigė Kauno politechnikos instituto Architektūros fakultetą. 1966 m. architektūros mokslų kandidatas. 1958–1962 m. dirbo Mokslinių restauracinių gamybinių dirbtuvių Kauno skyriuje. 1965–1970 m. Kauno politechnikos instituto, 1970–1984 m. – Vilniaus inžinerinio statybos instituto Urbanistikos katedros dėstytojas, nuo 1970 m. docentas.

## Kūryba
Pagal jo projektus restauruota Raudonės pilis ir bokštas (su S. Čerškute, 1968 m.), Raudondvario pilis (1975 m.), pastatyta „Dinamo“ sporto salė Kaune (1972 m.). Parengė Kauno (1961 m.), Kėdainių, Klaipėdos (abu 1962 m.) rekonstrukcijos, Vilniaus (1972 m.), Kauno (1975 m.) senamiesčių regeneracijos, Kauno centro detaliojo plano (1977 m.) projektus. Paskelbė 100 mokslinių straipsnių ir studijų, jose nagrinėjo Lietuvos miestų senosios ir naujosios architektūros sąveikos ir derinimo klausimus, skatino išsaugoti architektūrines vertybes ir miesto vaizdo individualumą.

## Bibliografija
* Lietuvos miestų istorinių centrų regeneracija, 1981 m.
* Naujoji architektūra senojo Vilniaus centre, 1983 m., rusų k.
* Naujoji architektūra istorinėje aplinkoje, 1983 m., rusų k.
* Senamiesčių regeneracija: Architektūros harmonizavimo problema, 1994 m.

## Šaltiniai
Kompozicija

**Kompozicija** – meno kūrinio elementų išdėstymas, jų tarpusavio ryšys ir santykis su visuma. Dailės ir architektūros kompozicija sukuriama kontrastuojant, harmonizuojant, bei akcentuojant plastinės raiškos priemones (linijas, plokštumas, tūrius, spalvas, šviesą, šešėlius), nustatant vaizdo dalių proporcijas ir ritmą. Kompozicijos pobūdis priklauso nuo kūrinio paskirties ir medžiagų savybių, individualių autoriaus tikslų ir pasirinkto meninio stiliaus ar krypties principų.

Kompozicija taip pat yra vadinamas žmogaus figūros komponavimo būdas: chiazmas, en face, kontrapostas, profilis, profil perdu, spiralinė figūra, trys ketvirčiai, bei užbaigtas savarankiškas dailės kūrinys (paveikslas, statula, estampas bei kt.). Terminas paprastai netaikomas škicui, etiudui, eskizui (t. y. šiems dalykams netaikomi jo reikalavimai).

## Rūšys
Pagrindinės kompozicijos rūšys yra atviroji bei uždaroji kompozicija. **Atviroji** yra ekspresyvi, dinamiška. Jos atmainos – asimetriškoji, diagonalioji, fragmentinė, spiralinė, vertikalioji. Jos elementai dėstomi išcentrinėmis kryptimis arba tolygiai, nepabrėžiant svarbiausios dalies. Todėl vaizdas atrodo neužbaigtas, žiūrovas skatinamas jį pratęsti vaizduotėje.

**Uždaroji** kompozicija yra statiška, racionali, taisyklinga. Uždarosios kompozicijos atmainos – antitezinė, centriškoji, chiazmas, frontalioji, kulisinė piramidinė, simetriškoji. Jos elementus grupuojant centriškai apie pagrindines vaizdo ašis bei taškus, sukuriamas darnos, stabilumo, užbaigtumo įspūdis.

Pagal santykį su tikrove vaizduojamosios dailės kompozicija gali būti iliuzinė, pagrįsta optikos bei perspektyvos dėsniais, ir simbolinė, perteikianti prasminius objektų ryšius – atvirkštinė perspektyva, kontinuacinė maniera simultaninė kompozicija.

## Istorija

Antikos, renesanso, klasicizmo epochose vyravo uždaroji, manierizmo, baroko bei naujausiųjų laikų kūryboje – atviroji kompozicija. Klasikinėje bei realistinėje dailėje imituojant tikrovės pavidalus taikyti perspektyvos dėsniai (kvadratūra, rakursas, repusuaras, planas, sotto in su), senovės Egipto, Bizantijos, romanikos, gotikos, modernizmo mene siekta simbolinės raiškos.

Nuo seno bandyta suformuluoti universalias komponavimo taisykles (aukso pjūvis, euritmija, kanonas, modulis, moduloras, modusas). Ypač griežtomis kompozicijos normomis, apibrėžtomis Paryžiaus karališkojoje tapybos ir skulptūros akademijoje, vadovavosi klasicizmo, vėliau akademizmo dailininkai. Nuo XIX a. paplito laisvi, spontaniški, kūrėjo individualybę išreiškiantys komponavimo būdai.

## Šaltiniai
* Dailės žodynas, VDA leidykla, Vilnius, 1999.
Vytautas Povilas Jurkštas

**Vytautas Povilas Jurkštas** (1928 m. spalio 30 d. Kaunas – 1992 m. balandžio 21 d. Venecija, palaidotas Vilniuje) – Lietuvos muzikologas, aviacijos istorijos tyrinėtojas.

## Biografija
Mokėsi Kauno muzikos mokykloje ir konservatorijos dainavimo klasėje. Nuo 1963 m. Dvoržako draugijos Prahoje užsienio narys korespondentas, nuo 1982 m. Tarptautinės tradicinės muzikos tarybos archeomuzikologinių studijų grupės, 1988 m. S. Moniuškos muzikos populiarintojų draugijos Varšuvoje, 1988 m. Kurpinskio muzikos draugijos garbės narys.

## Mokslinė veikla
Tyrė Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės kultūrinį (ir muzikinį) gyvenimą. Surinko Lietuvos kultūros, meno istorijos svarbių archyvinių dokumentų, sudarė teminę kartoteką. Lietuvoje ir užsienyje skaitė mokslinius pranešimus, paskaitas Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės muzikinio gyvenimo temomis, apie Vilniaus muzikinį gyvenimą, jame gyvenusius ir kūrusius kompozitorius. Parašė studijas apie kompozitorių M. Krečmerį, Lietuvos ir Čekijos muzikinius ryšius. Parengė ir išleido Ž. Liauksmino veikalą „Ars et praxis musica“ (1977 m.). Jo parengtus enciklopedinius straipsnius spausdino Muzikos enciklopedija, Visuotinė lietuvių enciklopedija, žinynai.

Sukaupė Lietuvos aviacijos istorijos archyvą, sovietinės okupacijos metais išsaugojo A. Gustaičio sukonstruotų lėktuvų ANBO brėžinius, dokumentinę medžiagą apie žuvusius lietuvių lakūnus, spausdintą lietuvių ir užsienio kalbomis. Archyvą saugo Kauno aviacijos muziejus. Lietuvos aviacijos sporto federacijos Aviacijos istorijos komiteto pirmininkas.

Jo sukauptą 216 medalių ir ženklelių kolekciją saugo Lietuvos nacionalinis muziejus. Žmona Ksavera Jurkštienė padovanojo 1999 m. 12 medalių, 2000 m. dar 26 medalius ir 182 ženklelius, skirtus Lietuvos dainų šventėms ir aviacijai, 8 medalius ji muziejui pardavė.

Susilaukė sūnaus Petro Jurkšto (1953 01 26) ir dukros Daivos Jurkštaitės (1954 04 10).

## Įvertinimas
* 1989 m. – Lenkijos ordinas „Nusipelnęs Lenkijos kultūrai“ 

## Šaltiniai
Juozas Jurkūnas

**Juozas Jurkūnas** (1904 m. sausio 16 d. Paseiviai, Seivų kaimo dalis, Seinų apskritis – 1973 m. gruodžio 17 d. Los Andželas) – Lietuvos teisininkas, teisės daktaras, visuomenės veikėjas, vienas buriavimo sporto Lietuvoje pradininkų.

## Biografija
1926 m. baigė Kauno suaugusiųjų gimnaziją. 1926–1928 m. studijavo Lietuvos universiteto Teisių fakultete, 1928–1931 m. Briuselio universitete. 1931 m. Briuselio universitete apgynė disertaciją „Klaipėdos uosto teisinis statutas“, jūrų teisės daktaras. 1933 m. baigė Kauno karo mokyklą.

1933–1936 m. Klaipėdos uosto juriskonsultas, 1936–1937 m. jūreivystės inspektorius. Nuo 1938 m. dirbo užsienio reikalų ministerijoje, 1940 m. pasiuntinybės sekretorius Taline, Berlyne, TSRS okupavus Lietuvą – Lietuvių Aktyvistų Fronto sekretorius. 1949 m. emigravo į JAV. 1949–1954 m. gyveno Niujorke, nuo 1955 m. Los Andžele, aktyviai dalyvavo JAV lietuvių bendruomenės veikloje.

## Visuomeninė veikla
1926 m. Lietuvos moksleivių tautininkų organizacijos vienas steigėjų. 1928 m. sąjungos „Ūkininkų vienybė“, įkurtos 1927 m. sekretorius, 1929–1931 m. Lietuvos studentų sąjungos Belgijoje pirmininkas. Jo iniciatyva 1934 m. rugpjūčio 11-12 d. Klaipėdoje surengta pirmoji „Jūros diena“, 1936 m. įsteigta Jūrininkystės inspekcija ir 1935 m. Lietuvos buriuotojų sąjunga, jų abiejų vadovas. 1936 m. Klaipėdoje (Smiltynėje) atidaryta buriavimo mokykla, parengtas ir 1936 m. priimtas pirmasis Lietuvoje Jūrų prekybos laivų vadovybės įstatymas, kuriuo nustatyta laivininkystės rūšys, laivų keliamoji galia, jų valdymo tvarka ir Susisiekimo ministerijos kompetencija laivininkystėje. 1935 m. vienas Klaipėdos prekybos instituto steigėjų. Nuo 1936 m. Lietuvos tautininkų sąjungos Klaipėdos skyriaus pirmininkas.

Skelbė straipsnius leidiniuose „Lietuvos aidas“, „Vairas“, „Jūra“ ir kt.

## Šaltiniai
Buitinis žanras

**Buitinis žanras** (Buities žanras) – vaizduojamosios dailės žanras: skulptūros, tapybos, grafikos kūriniai, vaizduojantys kasdienio gyvenimo, dažniausiai žemesniųjų socialinių sluoksnių darbo, papročių, švenčių scenas. Figūros tipizuojamos, perduodamos anonimiškai. Buitinis žanras gali būti didaktinio, satyrinio, humoristinio, sentimentalaus pobūdžio. Buities vaizdų būta senovės Egipte, antikoje (graikų vazų tapyba, romėnų reljefai, mozaikos), viduramžių dailėje (skulptūros, miniatiūros). Buitinis žanras pradėjo formuotis brandžiojo renesanso laikotarpiu, išpopuliarėjo XIX a. − XX a. pr. įvairių krypčių bei grupuočių kūryboje (realizmas, natūralizmas, impresionizmas, peredvižnikai). Lietuvos dailėje atsirado XVIII a.

Siauresne prasme tai − tapyti paveikslai, kuriuose vaizduojamos buitinės scenos. Atsirado XV a. pab. − XVI a. Nyderlanduose, Italijoje. Pirmuoju reikšmingu dailininku, padėjusiu pagrindus buities žanriniams kūriniams, įvardijamas Piteris Breigelis Vyresnysis (apie 1525–1569). Žanras suklestėjo XVII a. Olandijoje: juos kūrė Vermejeris, Fransas Halsas, Janas Stenas, Piteris de Hochas, Adrianas van Ostadė, Geritas Dau, Gerardas Terborchas, Gabrielius Metsu, Nikolas Masas.

XVII a. Romoje susiklostė žanro anekdotinė pakraipa − *[[bambocciata]]*. XVIII a. Prancūzijoje buitinius paveikslus tapė Žanas Šardenas (1699–1779), Žanas Batistas Grezas (1725–1805), Žanas Onorė Fragonaras (1732–1806). XIX a. jų yra sukūrę prancūzai impresionistai Klodas Monė (1840−1926), Ogiustas Renuaras (1841−1919), rusas realistas Vasilijus Perovas (1834−1882).

XIX a. – XX a. pr. buitinės tematikos plitimą paskatino realizmo ir natūralizmo įsigalėjimas, demokratinių idėjų populiarumas.

## Galerija

Pieter Bruegel d. Ä. 014.jpg| Piteris Breigelis Vyresnysis. „*Valstiečių šokis*“, XVI a. flamandų tapyba
Johannes Vermeer - The lacemaker (c.1669-1671).jpg| Vermejeris. „*Nėriniuotoja*“, XVII a. olandų tapyba
The kitchen maid by Jean-Baptiste Simeon.jpg| Žanas Šardenas. „*Virtuvės tarnaitė*“, XVIII a. prancūzų rokokas
Auguste Renoir - After the Luncheon - Google Art Project.jpg| Ogiustas Renuaras. „*Po pietų*“, XIX a. prancūzų impresionizmas


## Šaltiniai

* Encyclopaedia Britannica
* Met muziejaus esė