open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Bus kraujo

**Bus kraujo** () – 2007 m. JAV epinės dramos filmas, kurio scenarijaus autorius ir režisierius Paul Thomas Anderson. Filmas dalinai remiasi Upton Sinclair romano „Oil!“ motyvais. Pasakojama apie auksakasį, kuris XIX a. pab. – XX a. pr Pietų Kalifornijoje kilusio naftos bumo metu nusprendė užsiimti naftos gavyba ir taip pralobti iš šio verslo.

## Siužetas

1902-ieji. Aukso ieškotojas Danielis Pleinvju (akt. Day-Lewis) atranda naftos klodą ir įkuria nedidelę naftos gavybos įmonę. Vieno nelaimingo atsitikimo metu žuvus jo darbininkui, Pleinvju įsivaikina jo sūnų. Berniukas, vardu H.V., tampa jo formaliu verslo „partneriu“.

Po devynerių metu Pleinvju sutinka Polą Sandėjų (akt. Dano), kuris jam prasitaria apie naftos klodą, esantį po jo žeme. Pleinvju mėgina nupirkti sklypą už nusiderėtą kainą, bet Polo brolis dvynys Elis, žinodamas apie jo ketinimus, primygtinai pareikalauja $5 000, už kuriuos būtų pastatyta vietinė bažnyčia, kurios pastoriumi taptų Elis. Tačiau Pleinvju įtikina Elio tėvą sudaryti sandorį už nusiderėtą kainą. Vėliau avarijos metu įvykęs sprogimas pažeidžia H.V. klausą.

Vieną dieną, Pleinvju aplanko vyriškis, teigiantis esąs jo pusiau brolis Henris. Pleinvju jį priima, nors jo istorijoje ir randa spragų. Vėliau berniukas pabando nužudyti Henrį padegdamas jo antklodę. Pasipiktinęs sūnaus poelgiu, Pleinvju išsiunčia berniuką į mokyklą San Franciske. Įmonės „Standard Oil“ atstovas pasisiūlo nupirkti Pleinvju žemę, bet Pleinvju sudaro sutartį su „Union Oil“ ir nutiesia vamzdyną į Kalifornijos pakrantę. Pleinvju kyla įtarimas dėl Henrio ir šiam papasakojus tikrąją istoriją, Pleinvju jį nužudo ir užkasa lavoną.

1927-ieji. H.V. jau suaugęs ir vedęs. Jis susitinka su tėvu, kuris ne tik, kad tapo turtingu, bet ir įniko į alkoholį, ir paprašo jo nutraukti judviejų sutartį, kad jis galėtų įsteigti savo verslą. Pleinvju išjuokia jo kurtumą ir papasakoja jam apie jo kilmę, ir H.V. išvyksta.

Elis aplanko Pleinvju ir pasiūlo jam dar kartą įsigyti dalį jo žemės, kuri priklausė ponui Bendžiui. Pleinvju atskleidžia, kad jis jau seniausiai išgavo visą naftą iš jo nuosavybės per aplinkinius naftos gręžinius. Elis vis tiek paprašo sumokėti, bet Pleinvju įniršta ir užmuša jį boulingo kėgliu.

## Apdovanojimai
* Oskarų apdovanojimai: geriausias aktorius (Daniel Day-Lewis), geriausia kinematografija (Robert Elswit)
* BAFTA: geriausias pirmo plano aktorius (Daniel Day-Lewis)
* Auksiniai gaubliai: geriausias draminio filmo aktorius (Daniel Day-Lewis)
* Ekrano aktorių gildijos apdovanojimai: geriausias aktorius (Daniel Day-Lewis)

## Išnašos
Brandenburgas-Prūsija

**Brandenburgas-Prūsija** () buvo istorinė Brandenburgo markgrafų Hohencolernų valdoma valstybė 1618–1701 m. Kai Prūsijos valdovų vyriškoji linija išmirė 1618 m., ji atiteko Brandenburgo markgrafams, nes jie buvo susiję giminystės ryšiais. Be to per santuokos ryšius Hohencolernai gavo kelias Reino kunigaikštystes (Klevės, Marko ir Ravensbergo) 1614 m. Ksanteno sutartimi.

Vestfalijos sutartimi 1648 m. Brandenburgas-Prūsija gavo Mindeno vyskupystę ir Halberstadto kunigaikštystę. 1653 m. prijungta Tolimoji Pomeranija, 1680 m. – Magdeburgo grafystė. Brombergo sutartis 1657 m. panaikino Prūsijos vasalystę Lenkijai, suteikė jai Lauenburgo ir Bütovo žemę, Draheimą. *Saint-Germain-en-Laye* sutartis (1679 m.) atidavė Prūsijai Oderio žemupį.

XVII a. antroji pusė padėjo pamatus Prūsijos galiai ateityje. Brandenburgo-Prūsijos karinis potencialas rėmėsi nuolatine armija (nuo 1653 m.), kuri pasižymėjo pergalinguose 1656 m. Varšuvos ir 1675 m. Ferbelino mūšiuose. Tuo metu buvo pastatytas laivynas, įkurtos vokiečių kolonijos Aukso krante ir Argino saloje prie Mauritanijos, Brandenburgo Šv. Tomas Karibų jūros regione. Elektorius Frydrichas Vilhelmas atvėrė duris imigrantams („Peuplierung“), kurių dauguma buvo protestantai iš visos Europos. Tarp jų daugelis buvo hugenotai, palikę Prancūziją po Nanto edikto. Jis taip pat pradėjo valstybės centralizaciją.

1701 m. Frydrichas I tapo Prūsijos karaliumi, nes ji buvo už Šv. Romos imperijos ribų. Šį faktą pripažino Habsburgai ir kitos Europos monarchijos kai buvo sudaromos sąjungos per Ispanijos įpėdinystės ir Šiaurės karus. Nuo tada Brandenburgas-Prūsija vadinamas Prūsijos karalyste ar Prūsija. Frydrichas ir jo įpėdiniai toliau centralizavo personaline unija sujungtas valstybes dalis ir jas pertvarkė į Berlynui pavaldžias provincijas.
Kovotojai su nusikalstamumu

**Kovotojai su nusikaltamumu** ()  – 1977 m. italų komedija, kurioje vaidino aktoriai Terence Hill ir Bud Spencer. Juosta buvo filmuojama JAV, Majamyje.

## Pagrindiniai aktoriai

: *Aktorius – vaidmuo*
* Terence Hill – Metas Kirbis
* Bud Spencer – Vilburis Volšas
* Laura Gemser – Siuzi Ly 
* David Huddleston – kapitonas Makbraidas
* Luciano Rossi – Džeronimas 

## Turinys

Uoste susipažinę Metas ir Vilburis ne tik neranda darbo, bet ir turi bėdų su čia įsigalėjusia gauja. Metas pasiūlo planą kaip užsidirbti – tereikia apiplėšti vienos įmonės kontorą, kai į ją inkasatoriai bus atvežę pinigus algoms. Naujieji kompanionai taip ir padaro, tačiau supainioja duris ir per klaidą įsiveržia į policijos nuovadą. Norėdami išsisukti iš situacijos, jie sakosi tik juokaujantys, o iš tiesų norintys būti priimti į tarnybą. Netrukus jie su būriu naujokų atsiduria kapitono Makbraido rankose ir priversti baigti apmokymus bei apsivilkti uniformas. Tapę policininkais, bičiuliai visaip stengiasi būti išmesti iš tarnybos, tačiau vietoje to sulaukia vis didesnių kapitono pagyrų.

Netrukus Metas susipažįsta su Siuzi Ly, kurios dėdė dingo uoste, ir, stengdamasis jai patikti, su Vilburiu ima tirti šį reikalą, vėl susidurdamas su uosto gauja bei padėdamas policijai išaiškinti narkotikų kontrabandos tinklą.

## Apdovanojimai
1978 m. filmas pelnė vieną Golden Screen apdovanojimą.
Partnerinis stalas

**Partnerinis stalas** (), *dvigubasis stalas* () – senoviškas rašomojo stalo tipas, primenantis du spintelinius rašomuosius stalus, sujungtus priekiais. Partnerinis stalas turi dvi darbo vietas, dirbantieji sėdi veidais vienas į kitą.

Šio tipo stalus sugalvojo D. Britanijoje kaip darbo stalus bankininkystės partneriams. Šie stalai paprastai buvo skirti vyresniesiems bankų tarnautojams, norintiems dirbti kartu ir tuo pačiu metu naudotis spintelinio stalo patogumais ir prestižiškumu. Partneriniai stalai buvo sukurti tobulinant anksčiau Anglijos džentrių ir kilmingųjų dvaruose naudotus bibliotekinius stalus.

Daugelis XIX a. partnerinių stalų yra pagaminti iš aukštos kokybės medienos (ąžuolas, juodmedis, riešutmedis) ir puošti oda bei žalvarine furnitūra. XX a. pagaminta nemažai senųjų partnerinių stalų kopijų.


File:Sheffield Mayors Parlour.JPG|Partnerinis stalas Šefildo rotušėje, mero kabinete. 
File:COLLECTIE TROPENMUSEUM De directeur zit achter zijn bureau in het gebouw van de Javasche Bank te Batavia. TMnr 60002641.jpg|Partnerinis stalas banke Batavijoje (dabartinė Džakarta), 1901 m.
File:Library of William Jennings Bryan.jpg|Partnerinis stalas bibliotekoje (1896 m.)


## Nuorodos
*
Herbas arba skaičius

**Herbas arba skaičius** ()  – 1978 m. italų sukurta veiksmo komedija, kurioje vaidino aktoriai Terensas Hilas ir Badas Spenceris. Kaip ir ankstesnis šių aktorių filmas Kovotojai su nusikalstamumu, jis buvo filmuojamas JAV.

Tai dvyliktas bedras T. Hilo ir B. Spencerio darbas.

## Pagrindiniai aktoriai

: *Aktorius – vaidmuo*
* Terence Hill – Džonis Firpo
* Bud Spencer – Čarlis Firpo
* Luciano Catenacci – Graikas  
* Marisa Laurito – sesuo Siuzana

## Turinys

Buvę lošėjas Čarlis tapo sunkvežimio vairuotoju ir visai nenori prisiminti savo ankstesnio amato. Gabendamas krovinį į Majamį, jis susipažįsta su vienuole seserimi Siuzana, kurios vadovaują prieglaudą ketina uždaryti, jei nebus surinkta reikiama pinigų suma.

Netrukus jo kelyje vis ima painiotis įkyrus jaunuolis Džonis, norintis įvelti jį į savo aferas. Netrukus paaiškėja, kad Čarlis ir Džonis – netikri broliai, o jų tėvui reikalinga operacija regėjimui atgauti.

Apgyvendinęs tėvą sesers Siuzanos prieglaudoje, Čarlis nusprendžia padėti Džoniui laimėti reikiamą sumą, tačiau netrukus jį pradeda kankinti įtarimai, kad jo tėvas visai ne aklas, o Džonis turi ir kitų klanų: sužlugdyti lažybų verslui vadovaujantį Graiką, su kuriuo Čarlis ir anksčiau yra turėjęs reikalų...

## Apdovanojimai
1979 m. filmas pelnė vieną Golden Screen apdovanojimą.
Velnio jūra

**Velnio jūra** (), taip pat **Drakono trikampis**, **Formosos trikampis** (tradic. kin. 福爾摩沙三角; supapr. kin. 福尔摩沙三角; pinyin *Fúěrmóshā Sānjiǎo*) ir **Ramiojo vandenyno trikampis**) – regionas Ramiajame vandenyne, į šiaurę nuo Filipinų jūros, aplink Mijakedžimos salą, kuri nuo Tokijo nutolusi apie 128 km į pietus. Teritorijos plotas skiriasi. Pasak įvairių šaltinių, kurių esama tik iš XX a. 5-ojo ir 6-ojo dešimtmečių, teritorija yra nutolusi per 110 km nuo pietinių Japonijos krantų, per 480 km ir yra netoli Ivo Džimos salos, ar net per 1 210 km.

## Tvirtinimai
Pasak Charles Berlitz knygų „The Bermuda Triangle“ (1974 m.) ir „The Dragon’s Triangle“ (1989 m.), japonų žemėlapiuose ši teritorija įvardijama kaip pavojaus zona. C. Berlitz teigė, kad 1950–1954 m. Japonija prarado 5 karinius laivus kartu su jų įgulomis, kurias sudarė per 700 žmonių. 1955 m. Japonijos vyriausybė išsiuntė mokslinę ekspediciją su daugiau kaip 100 mokslininkų ištirti Velnio jūros, tačiau šis laivas taip pat pradingo, o teritorija buvo paskelbta pavojaus zona.

Larry Kusche knygoje „The Bermuda Triangle Mystery Solved“ (1975 m.) teigė, kad mokslinės ekspedicijos laivas, kurio įgulą iš tikro sudarė 31 žmogus, tyręs povandeninio ugnikalnio *Myōjin-shō* aktyvumą, nuskendo 1952 m. šiam išsiveržus. Buvo rasta dalis laivo nuolaužų. Jo tvirtinimu, C. Berlitz įvardinti „kariniai laivai“ iš tikrųjų buvo žvejybiniai laivai. Keletas jų dingo už vadinamųjų Velnio jūros ribų, netoli Ivo Džimos, per 1000 km į pietus nuo Japonijos. Jis taip pat atkreipia dėmesį į tai, kad tuo metu kasmet fiksuota šimtai aplink Japonijos krantus dingusių žvejybinių laivų.

## Populiariojoje kultūroje
* 2013 m. kompiuterinio žaidimo „Tomb Raider“ veiksmas vyksta fiktyvioje saloje, esančioje Drakono trikampyje.

## Taip pat skaityti
* Bermudų trikampis

## Šaltiniai
### Išnašos

### Literatūra

* 
*
Tania Russof

**Tania Russof** (g. 1972 m. liepos 6 d. Ryga) – rusų kilmės buvusi pornografinių filmų aktorė. Pagal savo kilmę ir gimimo vietą ji laikoma tiek rusų, tiek latvių aktore.

## Biografija
Tania gimė Tarybų Sąjungoje, dabartinės Latvijos Respublikos sostinėje Rygoje.

Į pornografiją ją atvedė lemtinga pažintis su fotografu ir režisieriumi Pierre Woodman, kuris devintojo dešimtmečio pradžioje dažnai keliavo po buvusias sovietines valstybes, ieškodamas naujų modelių. Jiedu susipažino viename iš Rygos prekybos centrų, kuriame Tanios motina turėjo drabužių parduotuvę. Woodmnui prireikė nemažai laiko, kol įtikino jam patikusią merginą ryžtis bandomajai foto sesijai. 1994 m. birželį jie išvyko fotografuoti į Reunjoną, kur jam pavyko įtikinti Tanią išmėginti save kaip pornografinio filmo aktore.

Tais pačiais metais Tania debiutavo filme „Private Video Magazine 17“ ir, Woodmano padedama, pasirašė išskirtinę 3 metų sutartį su kompanija „Private“.

Netrukus jiedu tapo pora gyvenime ir 1996 m. susituokė. Vyro padedama Tania vaidino keliuose didelio biudžeto kostiuminiuose filmuose ir netrukus tapo žinoma visoje Europoje.

1996 m. rugsėjį ji tapo žurnalo „Penthouse“ mėnesio mergina, o 1999 m. užėmė 2 vietą metų merginos rinkimuose.

Lyginant su kitomis aktorėmis, Tania filmavosi labai retai, o 2002 m. galutinai baigė savo karjerą, per kurią vaidino tik kiek daugiau nei 20 filmų. Iš to skaičiaus mažiau nei pusėje Taniai teko vaidinti sekso scenose, kituose ji pasirodydavo tik epizoduose.

Nepaisant to, 1998 ji pelnė Hot d’Or ir Venus apdovanojimus kaip geriausia Europos aktorė.

Nustojusi filmuotis, Tania nepasitraukė iš pornografijos, o kurį laiką dirbo vertėja bei grimuotoja.

2000 m. ji ir Woodmanas išsiskyrė.

## Apdovanojimai
* 1998 m. Venus apdovanojimas Geriausiai Europos aktorei
* 1998 m. Hot d’Or apdovanojimas Geriausiai Europos aktorei

## Šaltiniai

## Nuorodos

* IMDb profilis
Džbeilo rajonas

**Džbeilo rajonas** ( = *Qadaa' Jbail*) – rajonas Kalnų Libano muchafazoje, Libane, į šiaurės rytus nuo šalies sostinės Beiruto. Rajono centras – Biblo miestas, dar vadinamas Džbeilu.

## Gyventojų religinė sudėtis
Mijakedžima

**Mijakedžima** () – viena iš Idzu salyno salų, esanti į pietryčius nuo Honšiu; priklauso Japonijai. Administraciškai sala priskiriama Tokijui, nuo kurio yra nutolusi 180 km į pietus. Salos plotas siekia 55,50 km², aukščiausia vieta virš jūros lygio – 815 m. Kaip ir kitos Idzu salyno salos, Mijakedžima sudaro dalį Fudži-Hakonė-Idzu nacionalinio parko.

Mijakės kaimas (三宅村 *Miyake-mura*), įsikūręs pietrytinėje salos pakrantėje, yra salos administracinis centras. *Kaimas* šiuo atveju atstoja savivaldybės statusą. Jis taip pat administruoja ir keletą vakaruose išsidėsčiusių mažesnių Onoharadžimos salų. 2008 m. saloje gyveno 2 406 gyventojai.

## Ojamos kalnas
Sala sudaryta iš granitinių uolienų ir kūginės formos ugnikalnio. Ojama buvo išsiveržęs keletą kartų per pastaruosius kelis dešimtmečius. 1940 m. lavos srautas nusinešė 11 žmonių gyvybes, vėlesni išsiveržimai įvyko 1962 ir 1983 m.

2000 m. liepos 14 d. Ojama vėl išsiveržė, sala buvo visiškai evakuota. Gyventojams buvo leista sugrįžti 2005 m. Po paskutinio išsiveržimo iš ugnikalnio nuolat veržiasi sieros dujos.

## Kultūra ir turizmas
Mijakedžima garsėja tradiciniais taiko pasirodymais, žinomais kaip *kamitsuki kiyari taiko*, taip pat sala yra endeminio Idzu strazdo (*akakokko*) buveinė. Sala pasižymi didele floros ir faunos įvairove, keletu retų paukščių ir gyvūnų rūšių, tačiau natūralioms jų buveinėms pastovų pavojų kelia žmonių veikla ir ugnikalnio aktyvumas.

Gyventojai visuomet privalo su savimi nešiotis dujų kaukes, bet neprivalo nuolatos jų dėvėti. Įsijungusi sirena praneša apie ryškų sieros lygio ore padidėjimą.

Edo laikotarpiu saloje buvo įkurta pataisos kolonija.

## Taip pat skaitykite
* Velnio jūra

## Šaltiniai
AL galerija

**„AL galerija“** – nuo 1989 m. iki 1998 m. veikusi pirmoji privati Lietuvoje dailės kūrinių galerija. Ją įkūrė architektas Albertas Stankevičius (1957 Kaune – 1997 m. spalio 4 d. Kaune) Lietuvos architektų sąjungos Kauno skyriaus pastato pirmame aukšte.

## Šaltiniai
Kauno žydų realinė gimnazija

**Kauno žydų realinė gimnazija** – buvusi žydų gimnazija, veikusi 1915-1940 m. Kaune. Priešais Valstybės teatrą iškilusi mokykla buvo viena iš didžiausių švietimo įstaigų, pastatytų laikinojoje sostinėje. Dabar šiame pastate veikia Juozo Naujalio muzikos gimnazija.

## Istorija

Žydų realinė gimnazija (*Jüdisches Realgymnasium*) buvo įkurta 1915 m. tėvų grupės ir okupacinėje vokiečių kariuomenėje tarnavusio vyriausiojo rabino dr. Rozenbako iniciatyva. Mokyklos tipas – aukštesnioji žydų mokykla. 1919 m. mokykla buvo pavadinta Kauno žydų realine gimnazija su valstybinių gimnazijų teisėmis. 1924 m. realinė gimnazija priskirta prie aukštesniųjų mokyklų tipo (gimnazija) su sustiprintu matematikos–gamtos mokslų dėstymu. Gimnazijos dėstomoji kalba buvo hebrajų kalba, nors moksleiviai tarpusavyje bendravo dažniausiai šnekamąja jidiš kalba.  

1920 m. rugpjūčio mėn. Švietimo ministerija leido atidaryti 8 klasių gimnaziją su 
parengiamomis klasėmis, dėstomoji kalba – hebrajų. Keturiose jaunesniosiose ir 
parengiamosiose klasėse mokslas einamas hebrajų kalba. Vyresnėse klasėse buvo mokoma 
rusų kalba. Kauno žydų realinė gimnazija 1927 mokslo metais turėjo 8 normines klases. 

Žydų realinė gimnazija buvo mišri, ją lankė berniukai ir mergaitės. Berniukų klasės įsikūrė Volfo namuose, Ugniagesių g. 12, mergaičių klasės įsikūrė Natanzono namuose, Gardino g. Gimnazijos patalpos buvo be patogumų, kambariai maži ir ankšti. 1928 m. spalio mėn. Švietimo ministerijos leidimu gimnazijos direktorius išvyko į Ameriką ieškoti pagalbos gimnazijos rūmams statyti. Didelės paramos nebuvo sulaukta, tačiau buvo „prižadėtos tam tikros sumos“.

Iš Alytaus kilęs, JAV gyvenęs žydų filantropas Eduardas Čeisas (*Edward Azriel Chase*) parėmė naujųjų rūmų statybą 1930 m. Projekto autorius – Baruch Kling. Rūmų atidarymo iškilmės įvyko 1931 m. rugpjūčio 30 d., dalyvaujant Švietimo ministrui Konstantinui Šakeniui, Kauno burmistrui Juozui Vokietaičiui, Lietuvos pasiuntiniui JAV Broniui Kaziui Balučiui, JAV konsului Kaune ir kt., iš viso susirinkus apie 250 svečių. Modernizmo stiliaus gimnazijos rūmai laikyti vieni gražiausių ir moderniškiausių ne tiktai Kaune, bet ir Lietuvoje. Mokykla kainavo apie 800 tūkst. litų, pastatyta Lietuvos Vyriausybei suteikus paskolą ir remiant privatiems aukotojams.

## Direktoriai

* Joseph Carlebach, 1915-1919
* Nachman Schlesinger, 1919–1921 
* Shalom Yona Tscherna, 1921-1922
* Cemach Feldstein, 1922-1940

## Žymūs mokytojai

* Natanas Grinblatas, rašytojas, žurnalistas
* Jokūbas Mesenbliumas, dailininkas
* Antanas Tamošaitis, tarpukario Lietuvos politikas
* Chaimas Nachmanas Šapiro, pedagogas, literatūrologas

## Žymūs mokiniai

* Neemija Arbitblatas (1908 – 1999), dailininkas, skulptorius
* Jelinas Chaimas (1912 – 1944), rašytojas, antifašistas

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Žydų realinė gimnazija 
* Gimnazijos Kaune 1918–1940 m. 
* Žydų realinės gimnazijos pastatas (architektūra)
Lenkijos vaivadijos

**Lenkijos [[vaivadija|vaivadijos]]** – pagrindiniai Lenkijos administraciniai-teritoriniai vienetai nuo ATR laikų. Šiuo metu Lenkija suskirstyta į 16 vaivadijų:

## Nuorodos
* Kaip lietuviškai vadinti Lenkijos vaivadijas?
* Poland: Administrative Division (Citypopulation.de)
* Voivodships of Poland (Statoids.com)
Strandkorbas

**Strandkorbas** ( 'paplūdimio pintinė'; ) – vienvietis ar dvivietis pintas paplūdimio krėslas, saugantis nuo saulės, vėjo, lietaus ir smėlio.

Strandkorbai daugiausia naudojami Šiaurės jūros ir Baltijos pakrantėse, taip pat kitose pakrantėse su stipriais vėjais. Strandkorbus vasarą paprastai galima išsinuomoti.

Skiriami du strandkorbų tipai:
* Šiaurės jūros strandkorbas – tiesus ir kampuotas,
* Baltijos strandkorbas – apvaliu atlošu-stogeliu.

Teigiama, kad strandkorbus 1882 m. Rostoke išrado vokietis pynėjas Vilhelmas Bartelmanas (*Wilhelm Bartelmann*) turisto iš Varnemiundės reikalavimu. 1883 m. jis vietiniame laikraštyje paskelbė apie pirmąją strandkorbų nuomos paslaugą. Pirmieji strandkorbai buvo vienviečiai ir greitai ėmė plisti kitose Vokietijos pakrantės vietose. Šių dienų modeliai daugiausia yra dviviečiai, su palenkiamais stogeliais. Kai kurie iš jų modelių leidžia gulėti. Tokie strandkorbai turi ranktūrius ir pakojas, ertmę daiktams po sėdyne, taip pat dangalus nuo lietaus ir saulės.

Tomas Manas savo 1901 m. romane „Budenbrokai“ minėjo strandkorbus (juos vadino žodžiais  ir ). Romano veiksmas vyko Travemiundės paplūdimyje. Galbūt T. Manas supainiojo istorinius faktus, tačiau kažin ar tai tiesa.


File:Helgoland 1884.jpg|Strandkorbai Helgolande (1884 m.)
File:Borkum Postkarte 008.jpg|Viešbutis pakrantėje su strandkorbais (Vokietija, 1899 m.)
File:Strandkorb koffer.jpg|Piešinys iš patento (1905 m.)
File:Fotothek df pk 0000242 034.jpg|Strandkorbas (1946 m.)
File:Bundesarchiv Bild 183-1984-0831-302, Boltenhagen, Strandkörbe.jpg|Paplūdimys, nusėtas strandkorbais (1984 m.)
File:Baltrum Strandkörbe.jpg|Paplūdimys su strandkorbais
File:Strandkorb-juist.JPG|Strandkorbas
Avraham Tory

**Avraham (Golub) Tory** (1909 m. gruodžio 10 d. Lazdijuose, Rusijos imperija – 2002 m. vasario 24 d. Tel Avive, Izraelis) – Lietuvos žydų kilmės teisininkas ir rašytojas, daug prisidėjęs prie Kauno geto nacių nusikaltėlių išaiškinimo ir nuteisimo. 1988 m. iš savo išsaugotų dienoraščių išleido knygą apie gyvenimą Kauno gete – *Kauno getas: diena po dienos*.

## Biografija

Gimė 1909 m. gruodžio 10 d. Lazdijuose, kaip *Avrahamas Golubas* vietinio prekybininko šeimoje. Jaunystėje mokėsi žydų religinėje mokykloje, vėliau išvyko į Pitsburgą, kur studijavo teisę. Grįžęs į Lietuvą, 1933 m. baigė mokslus Kauno Vytauto Didžiojo universitete, kur įgijo teisininko specialybę. 1932 m. buvo išvykęs į Palestiną, kur dalyvavo Makabėjų sporto varžybose Tel Avive. Tarpukariu aktyviai dalyvavo Kauno žydų visuomeniniame gyvenime.

1940 m. sovietams okupavus Lietuvą, pradėjo slapstytis dėl pavojaus būti ištremtam už sionistinę veiklą. 1941 m. naciams okupavus Lietuvą ir įkūrus Kauno getą, į jį pateko ir A. Tory, kur teisininkas pradėjo leisti geto žurnalą jidiš kalba, kuris buvo leidžiamas iki 1944 m. sausio mėnesio. Gyvendamas Kauno gete dirbo Seniūnų tarybos sekretoriumi. Būdamas daugelio žudynių ir kitų nusikaltimų liudininku, užsirašydavo visus nusikaltimus ir nusikaltėlius į savo dienoraštį.

1944 m. kovo mėnesį kartu su žmona Pnina Sheinzon pabėgo iš Kauno geto į netoli miesto esantį kaimą. Prieš pabėgdami kartu su žmona gete paslėpė 5 dėžes įvairių dokumentų ir užrašų apie nacių nusikaltimus. Raudonajai armijai įžengus į Kauną, A. Tory grįžo į getą ir rado 3 iš 5 paliktų dėžių. 1947 m. spalio mėnesį kartu su žmona išvyko gyventi į Palestiną. 1950 m. pasikeitė savo pavardę iš *Golub* į *Tory*. Atvykęs į Palestiną apsigyveno Tel Avive, kur įkūrė teisininkų kontorą, kurioje dirbo iki 1995 metų. A. Tory buvo tarptautinės žydų advokatų ir juristų asociacijos įkūrėjas.

XX a. devintajame dešimtmetyje dalyvavo kaip liudytojas teismuose prieš nacių nusikaltėlius. 1982 m. dalyvavo teisme Tampoje, kuriame buvo teisiamas nacių nusikaltėlis *Kazys Paulciaskas*. Taip pat dalyvavo kaip liudytojas Kauno geto gestapo karininko *Helmut Rauca* teisme. 1988 m. nusprendė išversti savo dienoraščius iš jidiš į hebrajų kalbą ir išspausdinti knygą. Po dvejų metų buvo išleista knyga anglų kalba ir vėliau pastatytas dokumentinis filmas remiantis autoriaus dienoraščiais. 1997–1999 m. dienoraščiai ir dokumentai buvo eksponuojami JAV Holokausto memorialiniame muziejuje, vėliau pervežti į Jeruzalės Yad Vashem memorialinis muziejus|Jeruzalės Yad Vashem memorialinį muziejų. Mirė A. Tory 2002 m. vasario 24 d. Tel Avive.

## Nuorodos

* Avraham Tory biografija (ang.);
* Avraham Tory, 92, Whose Diary Told the World of Nazi Crimes (ang.);
* Avraham Tory, 92; Diary Told of Nazi Brutality in Lithuania (ang.);
* The Story of Avraham Tory and his Kovno Ghetto Diary (ang.);
* Interviu su A. Tory I;
* Interviu su A. Tory II.

## Šaltiniai
Dombė

**Dombė** ( arba *Jezioro Dąbskie*, ) – ežeras Odros deltoje, šiaurės vakarų Lenkijoje, Ščecine. Į pietus nuo ežerio esantis Šcecino rajonas taip pat vadinamas **Dombe**.
Lebo ežeras

**Lebo ežeras** (, ) – ežeras Pamario vaivadijoje, Lenkijoje. Sudaro nemažą Slovinų nacionalinio parko dalį.

Prieš įtekėdama į Baltijos jūrą, šalia Lebos miesto pro ežerą teka Lebos upė. Ežero ilgis 16,4 km, plotis – 7,6 km. Didžiausias gylis siekia 6,3 m. Būdamas 71,42 km² ploto, yra didžiausias Pamario ežeras. 2,5 km ilgio nerija, kartu su 42 m aukščio Laka Goros kopa, atskiria ežerą nuo jūros.
Medvė

**Medvė** (, ) – ežeras Pamario ežeryne, Vakarų Pamario vaivadijoje, Lenkijoje. Ežeras yra 35 km² ploto, 16,2 km ilgio ir 3,2 km pločio. Didžiausias gylis siekia 43,8 m.
Gardnas

**Gardnas** (, ) – ežeras Slovinų ežeryne, Pamario vaivadijoje, Lenkijoje. Sudaro nemažą Slovinų nacionalinio parko dalį. Ežero plotas 24,69 km². Jis yra 6,8 km ilgio ir 4,7 km pločio. Didžiausias gylis siekia 2,6 m.
Goplas

**Goplas** () – ežeras Kujavijos Pamario vaidijoje, Lenkijoje, netoli Gniezno miesto. Iš jo ir kyla vardas saugomai vietovei – Goplo kraštovaizdžio parkas.

Ankstyvuosiuose viduramžiuose, Goplo ežero krantas buvo namai vakarų slavų goplanių genčiai. Šiaurinėje ežero dalyje pastatytas Krušvicos Pelės bokštas. Jo vardas kyla iš legendos, kurioje pasakojama apie piktavalį kunigaikštį Popielą, pabėgusį į bokštą nuo savo sukilusių gyventojų ir ten suėstą pelių. Kai kurie istorikai ir archeologai teigia, jog tai pirmosios valstijos Polanijos, genties, kuri įkūrė Lenkiją, centras.
Vincas Vilkaitis

**Vincas Vilkaitis** (1892 m. sausio 16 d. Kybartuose – 1943 m. sausio 19 d. Jakutijoje) – biologas, augalų fitopatologijos pradininkas Lietuvoje, profesorius. Trečiasis LŽŪA rektorius (1934-1940 m.).

## Biografija
1912-1914 m. studijavo Peterburgo universitete. 1917-1921 m. buvo Marijampolės gimnazijos mokytojas. 1925 m. baigė Berlyno Frydricho Vilhelmo universitetą, kur studijavo filosofijos fakulteto gamtos skyriuje.

1925 m. pradėjo dirbti Žemės ūkio akademijoje, buvo Botanikos katedros vedėjas. 1934-1940 m. - rektorius. 1927 m. V. Vilkaičiui suteiktas profesoriaus vardas. Augalų apsaugos stoties Dotnuvoje įkūrėjas ir vadovas. 

1941 m. buvo represuotas ir ištremtas į Rusiją. 

## Akademinė veikla

Tyrinėjo ir paskelbė mokslinių darbų apie  javų , runkelių, linų, vaismedžių ir uogakrūmių ligas. Tokio pobūdžio darbai Lietuvoje buvo vieni pirmųjų ir jie sudarė pagrindą vėlesniems tų augalų ligų tyrinėjimams Lietuvoje. Taip pat paskelbė darbų iš žemės ūkio fitopatologijos ir parazitinės mikologijos. Rašė apie botanikos dėstymą vidurinėse mokyklose, išvertė ir parašė vadovėlių mokykloms.

1935 m. suorganizavo LŽŪA mokslininkų personalo kolektyvą Kamanų aukštapelkės (Akmenės raj.), vėliau - Šepetos pelkės (Kupiškio raj.) tyrinėjimams. 

## Atminimo įamžinimas
* 1994 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos Rektorių atminimo alėjoje prof. Vincui Vilkaičiui pastatytas biustas (skulptorius Raimundas Žiupka).

## Literatūra
* *Profesorius Vincas Vilkaitis*. Sudarytojas Algirdas Motuzas. Vilnius: Mokslas, 1991.

## Nuorodos
* Apie V. Vilkaitį, ''Kėdainių Mikalojaus Daukšos biblioteka'' 
* V. Vilkaičio mirties tremtyje 75-ųjų metinių minėjimas 2018 m.
Dravsko ežeras

**Dravsko ežeras** (; ) – ežeras Dravsko ežeryne, Vakarų Pamario vaivadijoje, Lenkijoje. Ežero plotas 19,56 km², ilgis 12,9 km, o plotis 3,9 m. Didžiausias gylis 79,7 m, tai antras pagal gylį ežeras Lenkijoje.
Lietuvos TSR mokslų akademijos darbai

**Lietuvos TSR mokslų akademijos darbai** – mokslinis žurnalas, ėjęs 1955–1989 m. Vilniuje.

## Istorija

Leido LTSR mokslų akademijos prezidiumas.

Nuo 1955 m. buvo leidžiama A serija (visuomenės mokslai) ir B serija (chemija, technika, fizinė geografija), o nuo 1960 m. – ir C serija (biologijos mokslai). A serijos ėjo keturi tomai per metus, B serijos – šeši, C serijos – keturi. Buvo išleisti 109 A serijos tomai, 175 B serijos tomai ir 108 C serijos tomai.

Tiražas 1989 m. – 910 egz. (A serija), 700 egz. (B serija), 670 egz. (C serija).

## Redaktoriai

* V. Petrauskas – 1972–1987 m.
* Jonas Samaitis – 1987–1989 m.

## Šaltiniai
Bronius Vaškelis

**Bronius Vaškelis** (1922 m. lapkričio 4 d. Puodžiuose, Užpalių valsčiuje – 2021 m. rugsėjo 3 d. Sent Pitersberge, Floridoje, JAV) – lietuvių teatrologas, literatūrologas, profesorius, Vytauto Didžiojo universiteto rektorius (1993–1996 m.).

## Biografija

1944 m. pasitraukė iš Lietuvos. 1947 m. baigė Liubeko (Vokietija) lietuvių gimnaziją. Studijavo Toronto bei Pensilvanijos universitetuose. 1963 m. pradėjo dėstyti rusų literatūrą *Lafayette College*, kur 1966–1981 m. buvo Užsienio kalbų fakulteto dekanu. Nuo 1975 m. tapo profesoriumi. 1984–1992 m. dirbo Ilinojaus universiteto Lituanistikos katedros vedėju.

Grįžęs į Lietuvą 1992 m. ėjo VVDU Humanitarinių mokslų fakulteto dekano, prorektoriaus pareigas. 1993–1996 m. – buvo universiteto rektorius. 1997–2003 m. – Menų instituto Teatrologijos katedros įkūrėjas ir vedėjas, nuo 2009 m. – profesorius emeritas. Atkuriamojo Senato (1989–1996 m.) ir Senato (1996–2010 m.) narys.

B. Vaškelis ir jo žmona užsiėmė filantropine veikla nuo pat pirmųjų VDU atkūrimo dienų. 2011 m. įsteigė savo vardo stipendiją, taip norėdamas įvertinti ir motyvuoti jaunuosius meno ir humanitarinių mokslų tyrinėtojus siekti akademinių aukštumų.

## Akademinė veikla

Paskelbė per 100 mokslinių straipsnių. Studijos publikuotos knygose: „Baltic Drama“ (1981), „Ethnic Teatre in the United States“ (1983), „Lietuvių egzodo literatūra 1945–1990“ (1992). Knygų „Lituanistikos instituto suvažiavimo darbai“ (1979), „Algirdas Jakševičius – teatro poetas“ (1999), „Teatrologijos eskizai“ (1 t. 2002, 2 t. 2004), „Žvilgsnis iš atokiau, I dalis“ (2004), „Žvilgsnis iš atokiau. Lietuviškoji scena Jungtinėse Amerikos Valstijose 1889–1990, II dalis“ (2006) sudarytojas ir redaktorius.

## Įvertinimas

* Už nuopelnus Lietuvos teatrologijos mokslui jam įteikta Balio Sruogos premija (2003).
* Kariuomenės kūrėjų savanorių medalis (2000).
* VDU Garbės profesorius. Vardas suteiktas nuo 1998 m. gegužės 14 d.
* Už nuopelnus Lietuvai apdovanotas Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino V laipsnio ordinu (1997).

## Nuorodos

* B. Vaškelio biografija
* Bronius Vaškelis
* B. Vaškelio gyvenimas ir veikla tarp dviejų pasaulių – JAV ir Lietuvos

## Šaltiniai
Jonas Šulskis

**Jonas Šulskis** (1920 m. birželio 27 d. Kiemėnuose, Naujamiesčio valsčius, Panevėžio apskritis – 1976 m. rugsėjo 5 d. Kaune) – veterinarijos gydytojas, profesorius, šeštasis Lietuvos veterinarijos akademijos rektorius (1959–1976).

## Biografija
1932–1940 m. mokėsi Panevėžio valstybinėje berniukų gimnazijoje. 1940–1946 m. studijavo Lietuvos veterinarijos akademijos (LVA) Veterinarijos fakultete.

1945 m. LVA dirbo vyr. laborantu, 1946 m. LVA Anatomijos ir histologijos katedros asistentu, 1949 m. tapo šios katedros vyr. dėstytoju. 1953–1958 m. Veterinarijos fakulteto dekanas. 1955 m. Leningrade apgynė biologijos mokslų kandidato disertaciją „Arklio įvairių tipų skersaruožių raumenų palyginamasis histologinis tyrimas“. 1958–1959 m. LVA prorektorius mokslo ir mokymo reikalams. 1959–1976 m. LVA rektorius. 1970 m. paskirtas eiti profesoriaus pareigas Anatomijos ir histologijos katedroje.

Parašė ir išleido vadovėlius „Citologijos ir bendrosios histologijos pagrindai“(1965), „Specialioji histologija“ (1974). Į lietuvių kalbą išvertė L. Kacnelsono ir J. Richterio „Histologijos ir embriologijos praktikos darbai“, spaudoje paskelbė daugybę mokslinių straipsnių.

Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.

## Įvertinimas
* 1965 m. LTSR nusipelnęs veterinarijos gydytojas

## Šaltiniai
Kauno Senamiesčio progimnazija

**Kauno Senamiesčio progimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kaune, Nemuno g. 12, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba.

Įstaigos kodas 191816085. Steigėjas – Kauno miesto savivaldybės taryba.

## Istorija

Kauno Senamiesčio pradinė mokykla įkurta 1994 m. rugpjūčio 1 d., panaikinus buvusiąją 11-ąją vidurinę mokyklą, kurioje labai sumažėjo rusakalbių mokinių skaičius. Pirmaisiais metais duris atvėrė 14 klasių, kuriose mokėsi beveik 400 mokinių. 2008 m. Aušros gimnaziją padarius keturmete, mokykla pertvarkyta į pagrindinę, 2011 m. – į progimnaziją.

## Mokyklos daina
 
Mokyklos dainą sukūrė J. Giedraitienė (žodžiai) ir D. Linartienė (muzika).

: Mes ateinam nedrąsūs, mažyčiai,
: Nešdami gražią puokštę gėlių,
: Ir suspėjame mes čia pražysti,
: Kaip tos gėlės, visu gražumu.
 
: Mokykla – vaikystės takelis,
: Mokykla – jaunystės pradžia,
: Visas mūsų gyvenimo kelias
: Ir prasideda būtent nuo čia.
 
: Čia vaikystę nedrąsią sutiksi,
: Čia jaunystė šypsosis gražiai,
: Te knyga švelniai žvelgs tau į veidą,
: Nešdama pažinimą čionai.
 
: Ačiū tau už žinias ir už raštą,
: Ačiū tau ir už mokslo draugus.
: Ir kad leidai svajonėse skęsti
: Bei pažinti bėdas ir vargus.
 

## Direktoriai

* 1994-2016 m. Nijolė Vitkauskienė
* 2017 -2020 m. Gita Levickienė
*Nuo 2020 m. Loreta Levanauskienė

## Nuorodos

* Mokyklos svetainė
* Informacija apie mokyklą (''aikos.smm.lt'')
Vidas Lauruška

**Vidas Lauruška** (g. 1950 m. lapkričio 3 d. Šiauliuose) – fizikas, profesorius, Šiaulių universiteto rektorius (2007–2012). 

## Biografija

1968 m. baigė Šilalės rajono Kvėdarnos vidurinę mokyklą. 1973 m. baigęs Vilniaus universitete fizikos studijas, pasiliko dirbti Fizikos fakultete. Po metų persikėlė į Šiaulius, kur pusę metų dirbo „Nuklono“ gamykloje, o nuo 1975 m. pradėjo dirbti Kauno politechnikos instituto Šiaulių vakarinio fakulteto Radiotechnikos ir elektrotechnikos katedroje. 2007–2012 buvo universiteto rektorius.

## Akademinė veikla

Nuo 1975 m. įsijungė į prof. Kęstučio Kriščiūno mokslininkų grupę, kurios darbų tema – žmogaus ir mašinos sąveika. Tyrimų kryptis buvo susieta su neįgaliųjų reikmėmis: kaip, panaudojant žvilgsnį, balsą, judesius, valdyti kompiuterį, o panaudojant kompiuterį – valdyti aplinką, komunikuoti, integruotis į visuomenę. 1989 m. su bendraautoriais prof. Kęstučiu Kriščiūnu ir Vincu Lauručiu už darbą „Nauji žmogaus ir mašinos informacinės sąveikos būdai ir priemonės“ gavo Lietuvos valstybinę premiją mokslo ir technikos srityje.

## Nuorodos

* Šiaulių universiteto rektorius Vidas Lauruška
Kauno Montesori pradinė mokykla

**VŠĮ Kauno Montesori pradinė mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo pradinė mokykla Kaune, Kelmų g. 2. Įstaigos kodas 300037585. Steigėja Virginija Skorupskienė.

Pradinės mokyklos tipo savitos pedagoginės sistemos mokykla, Marijos Montessori pedagoginės sistemos principais grindžiama bendrojo lavinimo pradinė mokykla.

Mokykla 2023 m. išleido paskutinę mokinių laidą ir užsidarė.

## Istorija

2004 m. liepos mėn. Virginijos ir Alio Ramučio Skorupskų iniciatyva įkurta viešoji įstaiga Kauno Montesori pradinė mokykla. 2005 m. rugsėjo 1 d. mokyklą pradėjo lankyti 24 mokiniai. Juos moko 2 pedagogai. Mokyklos atidarymo šventėje dalyvavo montesorininkai Eugenijus Kucinas iš Čikagos (JAV) ir Marija Birutė Musneckienė ir Šiaulių. Nuo įkūrimo  pradžios mokyklai vadovauja  direktorė – Virginija Skorupskienė.

## Direktoriai

* Virginija Skorupskienė (2004–2023)

## Nuorodos

* Mokyklos svetainė
* Informacija apie mokyklą (''aikos.smm.lt'')
Idzu pusiasalis

**Idzu pusiasalis** () – platus kalnuotas pusiasalis Honšiu saloje, Japonijoje. Viena pusiasalio kranto linija, esanti į vakarus nuo Tokijo, yra giliai išraižyta. Anksčiau buvusi Idzu žemė, dabar Idzu pusiasalis priklauso Šizuokos prefektūrai. Pusiasalio ilgis šiaurės–pietų kryptimi yra apie 50 km, plotis rytų–vakarų kryptimi apie 35 km, plotas – apie 1500 km². Didelė pusiasalio dalis priklauso Fudži–Hakonės–Idzu nacionaliniam parkui.

## Geologija

Tektoniškai Idzu pusiasalis susidarė Nakai įduboje susidūrus Filipinų jūros plokštei su Ochotsko plokšte. Vietoje, kur susiduria Filipinų jūros, Amūro ir Ochotsko plokštės, yra iškilęs Fudži kalnas.

Pietinė pusiasalio dalis daugiausia sudaryta iš vulkaninių brekčijų, o šiaurinėje dalyje driekiasi ugnikalnių grandinė. Žymiausios viršukalnės: Amagi (1406 m) ir Atami (774 m) kalnai rytuose ir Daruma (982 m) vakaruose. Rytinė ir vakarinė kalnų grandinės dalys smenga atitinkamai į Sagamio ir Surugos įlankas. Pagrindinė pusiasalio upė – Kanas, ištekanti netoli Amagi kalnų perėjos, centrinėje pusiasalio dalyje.

## Šaltiniai
Sagamio įlanka

**Sagamio įlanka** (), taip pat **Samagio jūra** – įlanka į pietus nuo Kanagavos prefektūros Honšiu saloje, Japonijoje. Įlanką iš rytų supa Miuros pusiasalis (Kanagava), vakaruose – Idzu pusiasalis (Šizuoka) ir šiaurėje – Šonano pakrantė, tuo tarpu Idzu Ošimos sala žymi pietines įlankos ribas. Sagamio įlanka yra 40 km į pietvakarius nuo šalies sostinės Tokijo. Didžiausias įlankos gylis siekia 1500 m.

Prie įlankos įsikūrę šie miestai: Odavara, Čigasakis, Fudžisava, Hiracuka, Itas ir Kamakura.

## Istorija
Dėl seklaus dugno įlankos šiaurinėje dalyje Šonano pakrantė 1498 m. gerokai nukentėjo nuo cunamio ir taifūnų sukeltų bangų, buvo sugriauta Kōtoku-in šventykla, saugojusi Didžiąją Budą (daibucu).

1923 m. Didžiojo Kanto žemės drebėjimo epicentras buvo giliai po Idzu Ošimos sala Sagamio įlankoje. Jis nuniokojo Tokiją, Jokohamą, aplinkines Čibos, Kanagavos ir Šizuokos prefektūras, taip pat padarė daug žalos ir visame Kanto regione. 

## Šaltiniai
Liublino Tomašuvas

**Liùblino Tomãšuvas**  () – miestas Liublino vaivadijoje, pietryčių Lenkijoje. Tomašuvo apskrities centras. 2009 m. duomenimis, mieste gyveno 19 991 gyventojas.

## Istorija

Miestas įkurtas XVI a. Jano Zamoiskio, kaip *Jelitovas* (). 1613 m. miestas pervadintas pagal Zamoiskio sūnaus vardą Tomaš. 1621 m. gavo miesto teises. XIX a. miestas buvo Liublino gubernijos Tomašuvo apskrities centras.

1939 m. buvo okupuotas nacistinės Vokietijos. Mieste buvo įkurta koncentracijos stovykla.

## Miestų partnerystė
*  Kivercai, Ukraina
*  Žovkva, Ukraina

## Galerija

040-Tomaszów Lubelski.jpg|Medinė barokinė Romos Katalikų Bažnyčia
Poland Tomaszów Lubelski - wooden church.jpg|Medinė bažnyčia mieste
Tomaszów Lubelski Lwowska.jpg|Lvovo gatvė


## Nuorodos

* Nuotraukų galerija
Kauno Valdorfo mokykla

**Kauno Valdorfo mokykla** – gimnazijos tipo, nevalstybinė, netradicinio ugdymo mokykla, veikianti Kaune, Šiaurės pr. 57. Mokykla - viešoji įstaiga. Mokoma lietuvių kalba. Mokykloje veikia ikimokyklinio-priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir vidurinio ugdymo programos, paremtos Valdorfo pedagogikos principais.

Mokyklos ugdymo programos skiriasi nuo Lietuvos bendrojo lavinimo mokyklos bendrųjų programų ne tiek mokomosios medžiagos turiniu, kiek tuo, kada, kas ir kaip yra mokoma. Jos remiasi pasauline Valdorfo pedagogikos praktika, atsižvelgiančia į stebėjimais grindžiamas išvadas apie vaiko raidos dėsningumus, esminius augančio žmogaus poreikius skirtingais amžiaus tarpsniais. Ugdymo programos yra nuolat atnaujinamos, nes kiekvienas mokytojas apibendrina savo mintis, stebėjimų išvadas, kuriomis gali remtis ir kiti mokytojai.

Į mokyklą priimami įvairių socialinių sluoksnių, religinių įsitikinimų, skirtingų gabumų vaikai. Specialių poreikių vaikų bei vaikų, atėjusių ne į pirmąją klasę, priėmimo galimybės yra svarstomos mokytojų kolegijoje. Darbui Valdorfo mokykloje būtiną specifinę profesinę kompetenciją mokytojai įgyja baigę seminarų kursą, organizuojamą tarptautinių metodinių centrų ar jų padalinių Lietuvoje bei atskirų Lietuvoje ir užsienyje veikiančių Valdorfo iniciatyvų tarptautinių projektų-seminarų ar kursų metu.

## Istorija

Mokykla pradėjo veiklą, steigdama atskiras Valdorfo klases prie įvairių bendrojo lavinimo mokyklų Kaune:

* 1996 m. Valdorfo klasės (1 – 4 kl.) Šančių vidurinėje mokykloje.
* 2000 m. Valdorfo klasė „Animos“ vidurinėje mokykloje.
* 2001 m. Valdorfo klasės prie Muravos pradinės mokyklos.
* 2004 m. Valdorfo klasės prie Martyno Mažvydo vidurinės mokyklos.
* 2008 m. mokyklos tėvų ir mokytojų iniciatyvinė grupė pradėjo darbą, siekiant savarankiško Valdorfo mokyklos statuso (devynios Valdorfo klasės prie M. Mažvydo mokyklos).
* 2009 m. mokyklos tėvų ir mokytojų iniciatyvinė grupė įkuria asociaciją „Naujos kartos mokykla“ Kauno Valdorfo mokyklos kūrimui remti.
* 2010 m. birželio 19 d. įsteigta nepriklausoma Kauno Valdorfo mokykla: rugsėjo 1 d. pradėjo darbą Valdorfo mokyklos 1–5 klasės ir 2 ikimokyklinės-priešmokyklinės grupės.

2013 m. mokykla buvo Aukuro g. 19 (Vilijampolė).

## Direktoriai
* Algirdas Ališauskas 2010–2014
* Vilma Šlentnerienė 2014 –

## Nuorodos
* Mokyklos svetainė
* Informacija apie mokyklą (''aikos.smm.lt'')
Kompiuterinis stalas

**Kompiuterinis stalas**, *kompiuterio stalas* () – stalas, skirtas ant jo ir jame sudėti kompiuterį, jo periferiniai įrenginius bei kabelius ir kai kurią kitą biuro įrangą. Paprastai turi paruoštas vietas kompiuterio sisteminiam blokui, klaviatūrai, monitoriui.
Tokie stalai paprastai naudojami biuruose ir namuose įrengtose darbo vietose.

## Kompiuterinių stalų įvairovė
Kompiuteriniai stalai savo konstrukcija gana įvairūs. Tačiau visi jie turi paruoštą vietą klaviatūrai ir pakankamai vietos rašymui ranka. Tokie stalai turi apgalvotus lentyną ar pakylą monitoriui, vietas spausdintuvui, garsiakalbiams, angas kompiuterio kabeliams, dėl ko lengva sujungti kompiuterio komponentus.

Kompiuterinių stalų tipai:
* paprastas kompiuterinis stalas – standartinis biuro stalas, pritaikytas kompiuteriui. Jo variantas – kampinis kompiuterinis stalas.
* kompiuterinis ergonominis stalas – nuo paprasto skiriasi tuo, kad yra individualiai reguliuojamas pagal darbuotojo poreikius.
* kompiuterinis spintinis stalas () – spintos pavidalo stalas, kuris ne darbo metu uždaromas. Atidarant iš jo išsistumia darbinis stalo paviršius.
* kompiuterinis narvelinis stalas () – skirtas verslo ir valstybiniuose biuruose didelėse patalpose sudaryti individualius narvelius.
* kompiuterinis pultinis stalas () – stovimasis darbo stalas, dažnai turi ratukus.


Vaizdas:Прямой компьютерный стол.jpg|Kampinis kompiuterinis stalas namuose
File:CleancubicleSouth20050109.jpg|Kompiuterinis narvelinis stalas
File:Flextern orange lectern laptop.jpg|Kompiuterinis pultinis stalas
File:Oto godfrey-multi screen studio.jpg|Kompiuterinis stalas muzikos studijoje


Viešose darbo vietose, pvz., studentų bibliotekose, eilėmis gali būti išdėstytos dešimtys kompiuterinių stalų. Tokie kompiuteriniai stalai pritaikyti ne tik patogiai įtaisyti kompiuterius, bet ir paslėpti kabelius, apsaugoti nuo galimo vogimo bei vandalizmo.
Rančis

**Rančis** () – miestas Indijoje, Čhota Nagpuro plynaukštės pietuose, prie Subarnarekhos upės; Džarkhando valstijos sostinė ir antras pagal dydį miestas (po Džamšedpuro). Yra geležinkelių ir plentų mazgas, oro uostas. Maisto, tekstilės, statybinių medžiagų pramonė.

Vystomas turizmas: miesto apylinkėse gausu krioklių (Dasamo, Hundru, Džonhos, Hirni, Pančghagho). Yra zoologijos sodas, keletas parkų, karo memorialas, Džaganatho šventykla.
Eurazijos Sąjunga

**Eurazijos Sąjunga** (**EAS**) (, , ) – ekonominė ir politinė organizacija tarp šių šalių: Baltarusija, Kazachstanas, Kirgizija, Rusija, Armėnija(visos šios šalys yra buvusios Sovietų Sąjungos narės).

Nuo SSRS žlugimo buvo bandoma reintegruoti buvusias šios sąjungos respublikas. Žlugus pirmajam bandymui - Nepriklausomų valstybių sandraugai (NVS) – 2010 m. buvo sukurta Vladimiro Putino idėja, muitų sąjunga tarp Rusijos, Baltarusijos bei Kazachstano. Ši sąjunga įžengė į gilesnę integraciją – bendrą ekonominę erdvę – ir yra siekiama, kad iki 2015 m. šis darinys virstų pilnai veikiančia Eurazijos ekonomine sąjunga. Sąjungoje jau yra sukurta daugybė organizacijų, į kurias jau yra įsiskverbusios šios ne Eurazijos Sąjungos šalys: Uzbekistanas, Tadžikistanas.
Imphalis

**Imphalis** () – miestas rytų Indijoje, Asamo–Birmos kalnų slėnyje, prie Manipuro upės; Manipuro valstijos sostinė ir didžiausias miestas. Yra oro uostas. Verčiamasi prekyba, amatais (žalvario, bronzos, medžio dirbiniai, audimas). Mieste yra XVI a. Kanglos rūmai, kuriuose rezidavo Manipuro karaliai, taip pat Khvairambando turgus, kuriame prekiauti gali tik moterys, polo aikštė, Šri Govindos šventykla, karių kapai. Veikia Manipuro (įkurtas 1980 m.), žemės ūkio uiversitetai, Manipuro valstijos muziejus (įkurtas 1969 m.).

Imphalyje plačiausiai vartojama kinų–tibetiečių kilmės manipuri kalba.

## Istorija
Miestas nuo seno buvo valdomas meitėjų klanų, jis buvo Manipuro kunigaikštystės sostine. 1891 m. Imphalį užėmė britai.

## Sportas
* TRAU FC (futbolo klubas);
* Khuman Lampak pagrindinis stadionas; vietų skaičius: 35 285.

## Šaltiniai
Šilongas

**Šilongas** (, ) – miestas šiaurės rytų Indijoje, Šilongo plynaukštėje; Meghalajos valstijos sostinė ir didžiausias miestas. Pasiekiamas plentu iš Guvahačio. Yra vietinės reikšmės oro uostas. Verčiamasi prekyba, amatais, maisto pramone. Yra katedra, entomologijos muziejus, Don Bosco čiabuvių kultūrų centras, valstijos muziejus, didelis golfo aikštynas. Miesto apylinkėse gausu krioklių, vaizdingų kalvų. Šilongo apylinkėse yra vienos drėgniausių vietų pasaulyje – Mausinramas ir Čerapundžis.

Šiloge didesnioji gyventojų dalis yra hinduistai (50 %), taip pat daug krikščionių (40 %), yra musulmonų (7 %). Vyraujanti tauta – khasiai.

## Istorija

Miestas pradėjo kurtis 1864 m. britams čia įkūrus postą. 1874 m. čia įkurta Asamo sostinė. 1972 m. padalinus Asamą, jo sostinė perkelta į Dispurą, o Šilongas tapo naujos Meghalajos valstijos sostine.
Kohima

**Kohima** () – miestas rytų Indijoje, kalnuotoje vietovėje (Asamo–Birmos kalnų duburyje); Nagalando valstijos sostinė ir antras pagal dydį miestas (po Dimapuro). Plentai į Imphalą, Nagaoną, Mokokčungą.

Kohima yra nagų genties angamių žemėje. Ao nagai taip pat sudaro ženklią gyventojų dalį. Kasmet mieste vyksta spalvinga „Ragasnapio šventė“, kurioje nagų gentys pristato savo papročius.

## Istorija

1879 m. Kohimoje įkurta Asamui priklausiusio Nagų Kalvų rajono administracija. 1944 m. čia vyko strategiškai svarbus Kohimos mūšis, kuriame britai nugalėjo japonus. 1963 m. miestas tapo Nagalando sostine.


File:Mary Help of Christians Cathedral Kohima.jpg|Kohimos katedra
File:Hornbil Festival, Kohima 6.jpg|Ragasnapio šventė
File:Hornbil Festival, Kohima 5.jpg|Ragasnapio šventė


## Šaltiniai
V. A. Graičiūno aukštoji vadybos mokykla

**Graičiūno aukštoji vadybos mokykla** – vadybos, teisės, turizmo ir logistikos studijų aukštoji mokykla, įsikūrusi Kęstučio g. 57A, Kaune. Įstaigos kodas – 111965512. Steigėja – bendra Lietuvos ir Amerikos įmonė UAB „Biznio kolegija“.

## Istorija

Mokykla įkurta 1993 m. kartu su Pensilvanijos biznio institutu (JAV). 2005 m. gavo tarptautinį studijų programų kokybės įvertinimą, sėkmingai užbaigdama valstybinį mokyklos veiklos kokybės vertinimo ir akreditavimo etapą. Nuo 2006 m. mokykla pavadinta garsaus tarpukario vadybos specialisto Vytauto Andriaus Graičiūno (1898–1952) vardu. Nuo 2010 m. studijos organizuojamos ir Vilniuje.

## Programos

Studijos mokykloje vyksta nuolatine (3 metai) ir ištęstine (4 metai) studijų forma Kaune ir Vilniuje. Yra šešios studijų programos:
* Tarptautinis verslas ir komunikacija
* Verslo teisė
* Turizmas ir svetingumas
* Marketingo ir pardavimo vadyba
* Logistikos verslo vadyba
* Įstaigų administravimas ir tarptautinė komunikacija
* Buhalterinė apskaita
Studentai vyksta akademinių stažuočių į Europos aukštąsias mokyklas ir atlikti praktiką Europos įmonėse. Absolventams, sėkmingai baigusiems studijas, įteikiamas LR Vyriausybės pripažintas aukštojo mokslo profesinio bakalauro diplomas, kurio siekia daugiau kaip 800 studentų. Be pagrindinės veiklos, plėtojamos ir kitos veiklos sritys:
mokslo taikomieji tyrimai, tęstinis mokymas, konsultavimas.

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
*
Džamu

**Džamu** (, ) – miestas šiaurės vakarų Indijoje, Kašmyre, prie Tavio upės, Šivaliko aukštumose; Džamu ir Kašmyro valstijos žiemos sostinė. Yra oro uostas, geležinkelio stotis, plentas į Šrinagarą. Maisto, tekstilės pramonė. Amatai. Vystomas turizmas. Džamu gausu šventyklų: hinduistų (Raghunatho, Pyro Kho urvo, Ranbirešvaro ir kt.), musulmonų, sikhų. Taip pat yra XVIII a. Bahu fortas, įvairūs rūmai.

Džamu, priešingai nei Šrinagare, absoliuti dauguma gyventojų yra hinduistai (84 %), o musulmonai sudaro tik 11 % gyventojų. Pagrindinė mieste vartojama kalba – dogri.

## Istorija

Džamu miestas iškilo XIX a., kuomet tapo Kašmyro ir Džamu kunigaikštystės sostine.