open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Alla Baubinienė

**Alla Demidavičiūtė-Baubinienė** (g. 1926 m. birželio 18 d. Kaune) – Lietuvos gydytoja terapeutė kardiologė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė, šeimos medicinos pradininkė Lietuvoje.

## Biografija
1934–1936 m. mokėsi Kauno šv. Kazimiero seserų kongregacijos mergaičių gimnazijoje, 1936–1943 m. Panevėžio 2-ojoje mergaičių gimnazijoje, 1942–1943 m. Miltinio dramos studijoje. 1943–1944 m. studijavo Kauno mokytojų seminarijoje, 1944–1949 m. Kauno valstybinio universiteto Medicinos fakultete.

1946–1948 m. Kauno valstybinio universiteto Anatomojos katedros laborantė. 1949–1951 m. Kauno medicinos instituto (KMI, nuo 1989 m. KMU) Vidaus ligų katedros asistentė, 1951–1953 m. vyr. dėstytoja. 1955–1959 m. KMI Hospitalinės terapijos katedros asistentė, 1959–1967 m. docentė, 1967–1972 m. profesorė. 1964 m. medicinos mokslų daktarė.

1972–1992 m. Vidaus ligų katedros vedėja. 1992–1993 m. Šeimos klinikos vadovė, 1993–1995 m. konsultantė. 1995–1997 m. Klaipėdos apskrities vyr. internistė, nuo 2002 m. Klaipėdos apskrities administracijos gydytojo tarnybos konsultantė specialistė pirminei sveikatos priežiūrai. 2005 m. KMU Senato išrinkta profesore-emerite.

Nuo 1970 m. Pasaulinės sveikatos organizacijos konsultantė.

## Mokslinė veikla
Mokslinio darbo svarbiausia kryptis – lėtinių neinfekcinių ligų profilaktika. 1971–1974 m. vadovavo Kauno ir Roterdamo epidemiologijos, 1981–1988 m. integruotos lėtinių neinfekcinių ligų profilaktikos programai Lietuvoje. 1992 m. jos pastangomis Kauno medicinos akademijoje įsteigta Šeimos medicinos klinika.

## Bibliografija
* Širdies ritmo sutrikimų gydymas, 1970 m.
* Tarptautinė Kauno ir Roterdamo profilaktikos programa, viena autorių, 1981 m., anglų kalba

## Įvertinimas
* 1968 m. LSSR valstybinė premija
* 1976 m. LSSR nusipelniusi mokslo veikėja
* 2002 m. LDK Gedimino ordino Karininko kryžius 

## Šaltiniai
Vilius Užtupas (1927)

**Vilius Užtupas** (1927 m. kovo 31 d. Miliūnai, Kupiškio valsčius – 2008 m. rugpjūčio 29 d. Vilnius) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, knygų leidėjas, humanitarinių mokslų daktaras.

## Biografija
Anksti mirus mamai, tėtis Povilas Užtupas liko su trimis mažais vaikais. Vilius dirbo radijo korespondentu ir 1963 m. neakivaizdžiai baigė žurnalistiką Vilniaus universitete. 1979 m. Maskvos poligrafijos institute apgynė disertaciją apie senųjų Lietuvos spaustuvių raidą. Tobulinosi Krokuvos Jogailos universitete.

Nuo 1961 m. leidyklos „Šviesa“ redaktorius, direktoriaus pavaduotojas. Nuo 1964 m. Vilniaus universiteto Kauno vakariniame fakultete dėstė leidybos organizavimą ir poligrafijos pagrindus. 1979–1992 m. dirbo Vilniaus universiteto Žurnalistikos katedroje, docentas.

1989 m. kartu su kitais įkūrė „Sietyno“ leidyklą, kuri išleido B. Brazdžionio eilėraščių knygą „Poezijos pilnatis“, „Lietuvos albumą“, V. Biržiškos „Aleksandryną“. 1992 m. įkūrė savo leidyklą „Vilius“, išleido vertingų leidinių. Pirmasis Lietuvoje pradėjo leisti miniatiūrines knygutes. Tarp keliolikos išleistų – jo paties parašytos „Lietuvos lakūnų biografijos“ (formatas 34x25 mm), pats mažiausias leidinys „Lietuviškai knygai 450 metų“ (16,5 x 14,1 mm), įrašytas į Lietuvos rekordų knygą.

Periodikoje paskelbė apie 200 straipsnių, išleido knygų apie leidybą ir poligrafiją.

## Bibliografija
* *Kaip gimsta knyga*, Vilnius, Mokslas, 1976 m.
* *Nuo autoriaus iki skaitytojo*, Vilnius, Mokslas, 1980 m.
* *Kaip įrišti knygą*, 1983 m.
* *Žurnalisto žinynas*, 1992 m. ir 1996 m.
* *Saliamono [[Banaičio spaustuvė]]*, 1996 m.
* *Lietuvos spaustuvės*, 1997 m.
* *Saliamonas Banaitis*, Vilnius, 2002 m.
* Antanas Buračas, Vilius Užtupas, *Senieji Lietuvos spaudmenys: XVI–XVIII amžiaus faksimilės*, Vilnius, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004 m., ISBN 5-420-01540-4.

## Šaltiniai
Karagvės karalystė

**Karagvės karalystė** () – viena iš XIX a. Afrikos karalysčių, egzistavusi dabartinės Tanzanijos šiaurės vakarų dalyje. Dabar toje vietoje yra Tanzanijos Kageros regiono Karagvės rajonas.
## Istorija
Legendos teigia karalystės užuomazgas buvus dar Kitaros imperijos klestėjimo laikotarpiu, kuomet čia valdė legendiniai karaliai Malija ir Nono. XV a. pabaigoje ar XVI pradžioje iš šiaurės atėjęs Ruhinda I įkūrė čia savo dinastiją. Jis užkariavo daug teritorijų į pietus ir vakarus nuo Viktorijos ežero, tačiau jam mirus dauguma jų atskilo (susiformavo Buha, Buzimba ir kitos karalystės). Karalystė buvo kalba ir istoriniais ryšiais susijusi su Bugandos karalyste šiaurėje.
  
Karagvės karalystės klestėjimo viršūnė buvo XIX a. Archeologiniai radiniai rodo, kad augimas prasidėjo XIX a. pradžioje. Apie 1820 m. į valdžią atėjo karalius Ndagara, valdęs iki 1853 m., kada jį pakeitė karalius Rumanjika.

Klestėjimo laikais Karagvės karalystės ekonomikos pagrindas buvo žemdirbystė ir gyvulininkystė. Daugelis karagvių buvo gyvulių augintojai, o karvės buvo turto ir galios matas. Kitas ekonomikos pamatas buvo geležies pramonė. Karagvė gaudavo ekonominės naudos ir iš per ją ėjusių prekybinių maršrutų, jungusių dabartinės Ugandos teritorijoje buvusias karalystes su vandenyno pakrante ir likusia Rytų Afrika.

Paskutiniame XIX a. dešimtmetyje kraštą nusiaubė ligos ir karai, kurie žymiai sumažino gyventojų skaičių. Tuo metu atėję kolonizatoriai vokiečiai išlaikė tradicinę monarchiją, pabaigė tarpgentinius karus ir ėmė kelti krašto ūkį. Karagvėje buvo skatinamas kavos auginimas. tą pačią politiką tęsė ir Britų imperija. Tanzanijai iškovojus nepriklausomybę, 1962 m. karalystė buvo panaikinta. 

## Kultūra
Dabar žinomiausi meniniai Karagvės karalystės kūriniai yra geležies dirbiniai. Dalis jų – praktiški, kiti – simboliniai dirbiniai (kūjai ir „karvės“), kurie siejo karalių su geležies pramone. Karagvės karaliai buvo simboliškai siejami su geležies lydymu ir apdirbimu. Karagvės karaliaus įžengimą į valdžią lydėdavo *Nyambatama* būgnų mušimas, pamėgdžiojęs kūjų dūžius į priekalą.
## Monarchai
* Malija
* Nono
* Ruhinda I rwa Nyunaki "Kizarabagabe"
* Ntare I
* Ruhinda II
* Ntare II
* Ruhinda III
* Ntare III
* Ruhinda IV
* Ntare IV 
* Ruhinda V 
* Ntare V
* iki 1725 Rusatira 
* 1725 - 1750 Mehinga 
* 1750 - 1775 Kalemera I Ntagara Bwiragenda
* 1775 - 1795 Ntare VI "Kiitabanyoro"   
* 1795 - 1820 Ruhinda VI Orushongo "Lwanyabugondo"
* 1820 - 1855 Ndagara I "Luzingamcucu lwa nkwanzi" 
* 1855 - 1881 Rumanyika I Rugundu
* 1881 - 1882 Kalemera II Kanyenje
* 1882 - 1893 Ndagara II Nyamkuba
* 1893 - 1914 Ntare VII 
* 1914 - 1916 Kahigi -regentas
* 1916 - 1939 Daudi Rumanyika II
* 1939 - 1962 Bernardo Itogo Ruhinda VII
* 1962 Daudi Rumanyika II (pakartotinai)
## Nuorodos
* Karagwe Information
National Book Award

**Nacionalinė knygų premija** () buvo įsteigta 1950 metais. Ją įsteigė Amerikos knygų leidėjų taryba, Knygų leidybos institutas ir Amerikos knygų prekybininkų asociacija. 1980–1986 metais buvo vadinama Amerikos knygų premija, 1987 metais premija vėl atgavo pirmykštį pavadinimą. Premijos teikimą nuo 1989 metų perėmė Nacionalinis knygų fondas. Premiją sudaro 10 000 USD. 1964–1980 m. nominacijoms buvo pristatomos trys knygų kategorijos – dalykinė knyga, beletristika, poezija, o vėliau išaugo iki 26. 1984 m. Nacionalinės knygų premijos apdovanojimų skaičius buvo suskirstytas į dvi kategorijas: beletristiką ir dalykinę literatūrą. Poezijos kūriniai vėl pristatomi nominacijai tik nuo 1991 m. Apdovanoti gali būti tik praeitų metų kūriniai, sukurti dar gyvenančiųjų valstybės piliečių. Trijų apdovanojimų – už beletristiką, dalykinę knygą ir poeziją – vertas knygas atrenka trys komisijos nariai.

## Knygų kategorijos. Premijos laureatai

### Beletristika

### Dalykinė literatūra

### Poezija

### Jaunų rašytojų literatūra

## Išnašos
Alis Baublys

**Alis Baublys** (g. 1940 m. lapkričio 8 d. Kaune) – Lietuvos gydytojas, biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija
Tėvas Petras Baublys. 1962 m. baigė Vilniaus universitetą. 1970 m. medicinos mokslų kandidatas.

Nuo 1962 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 1973 m. docentas. 1983–1991 m. Vilniaus respublikinės klinikinės ligoninės Kardiochirurginės reanimacijos skyriaus vedėjas. 1991–2010 m. Vilniaus universiteto Medicinos fakulteto Antrosios anesteziologijos ir reanimatologijos klinikos vadovas.

1992–1995 m. Lietuvos gydytojų sąjungos prezidentas.

## Mokslinė veikla
Paskelbė mokslinių darbų apie dirbtinės kraujotakos taikymą, ūminio širdies nepakankamumo diagnostiką ir gydymą, iš anesteziologijos istorijos.

Vadovėlio „Anesteziologija ir reanimatologija“ (1984 m.) vienas autorių.

## Įvertinimas
* 1979 m. LTSR valstybinė premija

## Šaltiniai
Petras Baublys

**Petras Baublys** (1914 m. gegužės 23 d. Lyda – 1973 m. gruodžio 16 d.) – Lietuvos gydytojas pediatras.

## Biografija

1936 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. 1969 m. medicinos mokslų kandidatas.

1942–1944 m. dirbdamas Kauno kūdikių namų direktoriumi gelbėjo nacių persekiojamų šeimų vaikus. Nuo 1944 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1944–1954 m. Infekcinių ir vaikų ligų katedros vedėjas; nuo 1954 m. docentas. 1950–1958 m. dar ir Sveikatos apsaugos ministerijos vyriausiasis pediatras.

Buvo labai populiarus vaikų gydytojas. Parašė knygų apie vaikų auginimą, jų priežiūrą.

1973 m. gruodžio 16 d. Žuvo lėktuvo Tu-124 katastrofoje prie Karačiarovo kaimo (Volokolamsko rajonas, Maskvos sritis), garsiausiems Lietuvos pediatrams skrendant į sąjunginę pediatrų konferenciją Charkove. Palaidotas Antakalnio kapinėse.

## Įvertinimas

* 1977 m. Izraelyje Petrui Baubliui po mirties buvo suteiktas Pasaulio Tautų Teisuolio medalis ir Yad Vashem teisuolių alėjoje pasodintas medis jo garbei.
* Kaune, Lopšelio g. 10, atidengta memorialinė lenta su dvikalbiu įrašu: „*Čia, buvusiuose kūdikių namuose „Lopšelis“, 1942-1944 m. žymus vaikų gydytojas Petras Baublys su bendradarbiais gelbėjo Kauno žydų geto vaikus*“.

Sūnus Alis Baublys.

## Bibliografija
* Vaikų ligos, vadovėlis, vienas autorių, 1962 m. 2 leid. 1976 m.
* Motina ir vaikas, bendraautoris Jonas Neniškis, 1958 m.
* Vaikas auga, bendraautorė Liudmila Steponaitienė, 1965 m. 2 leid. 1969 m.

## Literatūra
* V. Minius. Ateik vėl, daktare, 1984 m.

## Šaltiniai

Trumpa biografija Yad Vashem archyve
Rostislavas Baublys

**Rostislavas Baublys** (1909 m. gegužės 2 d. Kaunas – 1996 m. gegužės 26 d. Londonas, 1997 m. perlaidotas Kaune, Petrašiūnų kapinėse) – Didžiosios Britanijos lietuvių bendruomenės veikėjas.

## Biografija
Baigė Vytauto Didžiojo universiteto Technikos fakultetą. 1944 m. pasitraukė iš Lietuvos. Nuo 1949 m. gyveno Didžiojoje Britanijoje, 23 m. dirbo Didžiosios Britanijos parlamento rūmų architektu restauratoriumi.

1951–1959 m. vienas „Lietuvių namų bendrovės“ direktorių. 1952–1955 m. Didžiosios Britanijos lietuvių sąjungos, nuo 1957 m. Didžiosios Britanijos lietuvių bendruomenės veikėjas, Krašto valdybos, 1967–1980 m. tarybos narys. Nuo 1961 m. su sūnumi Kastyčiu spausdino informacinį biuletenį anglų kalba apie įvykius Lietuvoje. 1964 m. išleido Sibiro tremtinių lietuvių parašytą maldaknygę „Marija, gelbėk mus“ (anglų k., 1964 m. 2 leid. 1980 m.). 1968 m. įkūrė Lietuvių meno klubą, kuris surengė parodų (1979 m. ir 1980 m. Londone – Lietuvos fotografijų). 1970 m. jo pastangomis išleista K. Petrausko įdainuota plokštelė.

Surinko XVI a. – XVII a. ir vėlesnio laikotarpio lituanistinių leidinių kolekciją. Po mirties jos dalis atiduota Lietuvos ambasadai Londone, dalis Londono universiteto Slavistikos ir Rytų Europos institutui, dalis parvežta į Lietuvą kartu su jo surinktais Didžiosios Britanijos lietuvių veiklos dokumentais.

## Šaltiniai
Malda Baumgartė

**Malda Baumgartė** (g. 1965 m. sausio 7 d. Ventspilis) – Lietuvos lengvaatletė, Atlantos paralimpinių žaidynių čempionė.

## Biografija
Nuo 1987 m. gyvena Lietuvoje, Klaipėdoje, siuvėja. Kalba lietuvių, latvių, rusų, vokiečių kalbomis. Pradėjo treniruotis 1981 m. Pirmoji trenerė – Sofija Kantanė, treniruoja Asta Ivanauskaitė.

## Sportiniai pasiekimai
* 1992 m. Barselonos paralimpinių žaidynių trečiosios vietos (vežimėliai) laimėtoja.
* 1994 m. pasaulio čempionato Berlyne pirmųjų vietų (ieties metimas, disko metimas, rutulio stūmimas) laimėtoja.
* 1996 m. Atlantos paralimpinių žaidynių (disko metimas, rutulio stūmimas) čempionė.
* 1997 m. Europos neįgaliųjų tinklinio čempionato Taline antrosios vietos laimėtoja.
* 1997 m. Europos čempionato (Ispanija) čempionė (ieties metimas) ir antros vietos (disko metimas) laimėtoja.
* 1998 m. pasaulio neįgaliųjų lengvosios atletikos čempionate (Didžioji Britanija) iškovojo aukso (ieties metimas) ir sidabro (disko metimas) medalius.
* 1999 m. Pasaulio čempionato (Ispanija) čempionė (ieties metimas) ir antros vietos (disko metimas, rutulio stūmimas) laimėtoja.
* 2002 m. pasaulio čempionato (Prancūzija) bronzos medalio (ieties metimas) laimėtoja.

Pasiekė pasaulio rekordų: rutulio stūmimo, disko metimo (1996 m., Atlanta) ir ieties metimo (1998 m., Birmingemas).

## Įvertinimas
* 1996 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Komandoro didysis kryžius

## Šaltiniai
Adolfas Baublys (1941)

**Adolfas Baublys** (1941 m. rugsėjo 5 d. Laukininkai, Merkinės valsčius – 2016 m. lapkričio 28 d.) – Lietuvos inžinierius mechanikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

## Biografija
1967 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1978 m. technikos mokslų daktaras.

1962–1980 m. dirbo Metalo pjovimo staklių instituto Vilniaus filiale. 1980–1997 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto (iki 1990 m. VISI, 1990–1996 m. Vilniaus technikos universitetas) dėstytojas, Transporto vadybos katedros vedėjas, nuo 1998 m. universiteto Transporto instituto direktorius. Nuo 1997 m. profesorius.

## Mokslinė veikla
Pagrindiniai darbai iš transporto sistemos plėtros strategijos, modeliavimo ir programavimo.

## Bibliografija
* Krovinių vežimai geležinkelių, vandens ir oro transportu, 1995 m.
* Transporto sistemos teorijos įvadas, 1997 m.
* Krovinių vežimai, 1998 m.
* Lietuvos mokslas, su kt., ir moksl. redaktorius, 1999 m.
* Keleivių ir krovinių vežimai kelių transportu, vadovėlis, 1994 m., 2 leid. 1995 m.
* Transporto sistema, vadovėlis, 1995 m. 2 leid. 1996 m.
* Transporto politika, vadovėlis, 1996 m.
* Tarptautiniai vežimai kelių transportu, vadovėlis, 1996 m.
* Transporto rūšių sąveika. Monografija, VGTU leidykla TECHNIKA, 2007 m. ISBN 978-9955-28-098-9

## Įvertinimas
* 2000 m. Lietuvos mokslo premija

## Šaltiniai
Vitolis Baumilas

**Vitolis Baumilas** (1928 m. birželio 12 d. Vievis – 1991 m. gruodžio 25 d. Vilnius) – lietuvių kompozitorius.

## Biografija
1954 m. baigė Lietuvos konservatorijos Antano Račiūno klasę.

1950–1952 m. Lietuvos rusų dramos teatro Muzikos skyriaus vedėjas. 1952–1965 m. Lietuvos radijo muzikos vyr. redaktorius. Nuo 1955 m. SSKP narys .

## Kūryba
* Paskenduolė, opera, 1957 m.
* Rožės žydi raudonai, opera, 1967 m.
* Nemunas, kantata, 1963 m.
* Tema su variacijomis balsui ir orkestrui.

Sukūrė koncertinių programų ansambliams „Lietuva“, „Armonika“, kaimo kapeloms, dainų, dramos teatro, radijo ir TV spektaklių muzikos, muzikos vaikams .

## Šaltiniai
Teofipolis

**Teofipolis** () – gyvenvietė Ukrainoje, Chmelnyckio srityje. Rajono administracinis centras.

Įkurtas 1420 m., kaimo tipo miesto statusas nuo 1959-ųjų m. rtimiausia geležinkelio stotis – Suchovolios kaime (Bilohirjos rajone) už 30 km linijoje Podolės Šepetivka-Ternopilis. Miestas įsikūręs prie Poltvos upės (Gorynės intakas). Išvystyta maisto pramonė.


Image:Теофіполь. Церква.jpg|Cerkvė


## Nuorodos
* Rajono administracijos svetainė (ukr.k.)
Iziaslavas (Ukraina)

:: *Seniau Iziaslavu taip pat vadintas [[Zaslavlis]] dabartinės Baltarusijos teritorijoje.*

**Iziaslavas** () – miestas Ukrainoje, Chmelnyckio srityje. Rajono administracinis centras. 2001-ais metais mieste gyveno 18 444 gyventojai. Įkurtas 1390 m., miesto statusas nuo 1583-ųjų m. Plotis – 23,91 km². Geležinkelio stotis linijoje Podolės Šepetivka – Ternopilis. Miestas įsikūręs prie Gorynės upės. Mieste veikia 5 bendrojo išsilavinimo mokyklos, mokykla-internatas ir agrarinis licėjus. Vystoma maisto pramonė, yra baldų fabrikas.

## Istorija
Gyvenvietę XII a. įkūrė Kijevo kunigaikštis Iziaslavas II, kuris ir suteikė jai dabartinį pavadinimą. Raštuose pirmąkart minimas 1386 m., vėliau priklausė Ostrogiškiams, Zaslavskiams, Sanguškoms. 1411 m. Iziaslave viešėjo Lenkijos karalius Jogaila ir Lietuvos didysis kunigaikštis Vytautas. 1491 m. apylinkėse jungtinė lietuvių-lenkų kariuomenė sumušė totorius. Jau viduramžiais Iziaslavas buvo stambi gyvenvietė, apie ką byloja išlikę gynybinių pylimų likučiai. Visgi miesto teisės buvo suteiktos gana vėlai – 1583 m.   
 
Iziaslavą puldinėdavo totoriai, o 1649 m. jį užėmė Bogdano Chmelnickio vadovaujami kazokų būriai. Su kazokais, o po to ir su švedų kariuomene kovojo Dominykas Zaslavskis, vėliau dar labiau pagarsėjęs Berestečko mūšio metu.

Po ATR padalijimų Iziaslavas įėjo į Rusijos imperijos Volynės gubernijos sudėtį, tapo apskrities centru.
 
Po Zaslavskių miestas priklausė Sanguškoms (Vyčio herbas), dar 1466 m. Jurgio Ostrogiškio statytoje pilyje jie rezidavo iki pat 1917 m. Spalio perversmo. 1920 m. kraštas atsidūrė Lenkijos-sovietų karo sūkuryje, pagal 1921 m. Rygos sutartį liko Ukrainos TSR sudėtyje.

## Lankytini objektai

* Jurgio Ostrogiškio 1456 m. statyta Senoji pilis
* XVI a. išmūryta Naujoji pilis
* 1754–1770 m. iškilę Sanguškų rūmai (griuvėsiai)
* Rūmų koplyčia (griuvėsiai)
* Šv. Jono Krikštytojo parapijinė bažnyčia (1599 m.)
* Šv. Mykolo bažnyčia ir bernardinų vienuolynas (dabar kalėjimas)
* Didžioji sinagoga (XVI a.)
* Naujoji sinagoga (XVIII a.)
* Dengtos prekybininkų vietos (XVII a.)

## Išnašos

## Nuorodos
* Fotoreportažas
* Oficiali svetainė (ukr.k.)
Mann

**Mann:**

* Heinrich Mann – vokiečių rašytojas;
* Klaus Mann – vokiečių rašytojas;
* Thomas Mann – vokiečių rašytojas.
Voločyskas

**Voločyskas** () – miestas Ukrainoje, Chmelnyckio srityje. Rajono administracinis centras. 2007-ais metais mieste gyveno 20 004 gyventojai. Įkurtas 1463 m., miesto statusas nuo 1970-ųjų m.. Miestas įsikūręs prie Zbručės upės (Dniestro intakas). Išvystyta maisto pramonė.

## Sportas
* FK Ahrobiznes
* „Junost“ stadionas (talpa 2 700).

## Šaltiniai

## Nuorodos
Miesto tinklalapis (ukr. ir angl.k.)
Vinkivciai

**Vinkivciai** (), anksčiau **Zatonskas** (*Затонськ*) – gyvenvietė Ukrainoje, Chmelnyckio srityje. Rajono administracinis centras.

Įkurtas 1493 m., kaimo tipo miesto statusas nuo 1957-ųjų m. Cemento gamykla, gelžbetonio gaminių, pieno fabrikai.
Painės Kordiljera

**Painės Kordiljera** – Andų kalnų masyvas, esantis Tores del Painės nacionalinio parko teritorijoje, Čilės Patagonijos regione. Apytiksliai 2 500 km į pietus nuo masyvo yra Čilės sostinė Santjagas, o 400 km į šiaurę Punta Arenaso miestas.

Aukščiausia *Cordillera del Paine* masyvo viršukalnė – *Cerro Paine Grande* (aukštis 3 050 m, tačiau mokslininkų manoma, kad 2 750 m).

Įspūdingiausios masyvo viršūnės yra trys dideli granito monolitai *Paino bokštai* (isp. *Torres del Paine*). Nustatyta, kad aukščiausias *Paino bokštų* monolitas yra pietinis *Paino bokštas* (~2 500 m), antrasis pagal aukštį – centrinis *Paino bokštas* (~2 460 m), žemiausias – šiaurinis (~2 260 m).

Kitos mažiau žinomos viršukalnės – *Cuerno Principal* (~2 100 m) ir *Cerro Paine Chico* (~2 650 m).

*Torres del Paine* nacionalinis parkas buvo įsteigtas 1978 m. UNESCO organizacijos narių. Parko plotas – 2 400 km². Šį parką sudaro vaizdingas ir saugus "W" raidės formos maršrutas aplink *Cordillera del Paine* masyvo viršukalnes, o stovyklauti turistams galima tik tam tikrose vietose.

## Nuorodos

* http://www.summitpost.org/ Tinklalapis apie *Cordillera del Paine* masyvą. 


Image:Torres del Paine.jpg
Image:Cerro Paine Grande.jpg
Image:Cuernos del Paine from Lake Pehoé.jpg
Deražnia

**Deražnia** () – miestas Ukrainoje, Chmelnyckio srityje. Rajono administracinis centras. 2001-ais metais mieste gyveno 10 446 gyventojai. Įkurtas 1431 m., Magdeburgo teisė – nuo 1614-ųjų, miesto statusas nuo 1987-ųjų m. Išvystyta maisto pramonė, yra buitinės chemijos, plytų fabrikai.
Horodokas (Chmelnyckis)

**Horodokas** () – miestas Ukrainoje, Chmelnyckio srityje. Rajono administracinis centras. 2007-ais metais mieste gyveno 17 tūkst. gyventojų. Įkurtas 1362 m., miesto statusas nuo 1957-ųjų m. Išvystyta maisto pramonė. Miestas išsidėstęs prie Smotryčiaus upės.
Išimbajus

**Išimbajus** (, ) – miestas Rusijoje, Baškirijos respublikoje, prie Belajos upės, 150 km į pietus nuo Ufos; rajono centras. Stotis prie Ufos–Salavato geležinkelio. Naftos perdirbimas, mašinų, naftos pramonės įrangos gamyba, chemijos (katalizatorių), trikotažo, maisto pramonė. Prie miesto gaunama nafta ir gamtinės dujos.

2010 m. 51,9 % miesto gyventojų buvo rusai, 29,7 % – baškirai, 14,7 % – totoriai, 0,9 % – čiuvašai.

## Istorija
Įkurtas 1932 m. kaip naftininkų gyvenvietė, miestas nuo 1940 m.

## Šaltiniai
Arūnas Balčiūnas

**Arūnas Balčiūnas** (g. 1960 m. rugpjūčio 16 d. Biržuose) – Lietuvos kariuomenės karininkas, pulkininkas, buvęs Lietuvos karo akademijos viršininkas (2005-2008 m.).

## Biografija
1982 m. baigė Vilniaus aukštąją priešlėktuvinės gynybos vadų radioelektronikos mokyklą. 1988–1991 m. mokėsi Charkovo priešlėktuvinės gynybos radiotechnikos karo akademijoje. 1997–1998 m. studijavo Brno (Čekija) karo akademijoje. Baigė anglų kalbos kursus Kanadoje, saugumo ir bendradarbiavimo kursus G. Maršalo Europos saugumo studijų centre, integruotus PfP/OSCE ir „NATO po Prahos ir Stambulo“ kursus NATO gynybos koledže Romoje.

1992–1999 m. Krašto apsaugos mokyklos instruktorius, Lietuvos karo akademijos (dab. Generolo Jono Žemaičio Lietuvos karo akademija) kariūnų bataliono vadas. 2004–2005 m. Respublikos Prezidento patarėjas gynybos klausimais. 2005 m. rugpjūčio 1 d. – 2008 m. rugsėjo 1 d. Generolo Jono Žemaičio Lietuvos karo akademijos viršininkas.

## Išnašos
Jeronimas Baušys

**Jeronimas Baušys** (1929 m. spalio 1 d. Vasiuliai, Švenčionių apskr. – 1998 m. birželio 20 d. Kaunas) – Lietuvos inžinierius, statybinės mechanikos specialistas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

## Biografija
1953 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1964 m. technikos mokslų daktaras.

Nuo 1953 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas, 1968–1992 m. Medžiagų atsparumo katedros vedėjas. Nuo 1968 m. profesorius.

## Mokslinė veikla
Svarbiausi darbai iš metalų valkšnumo ir relaksacijos tyrimų. 3 išradimų autorius.

## Bibliografija
* Medžiagų atsparumas, vadovėlis, su kt., 1959 m.
* Medžiagų atsparumas, vadovėlis, su S. Vasausku, 1969 m.

## Įvertinimas
* 1969 m. LTSR valstybinė premija.

## Šaltiniai
Juozas Baušys

**Juozas Baušys** (1939 m. gruodžio 10 d. Gaveikėnuose, Ignalinos valsčiuje – 2017 m. vasario 9 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, scenaristas.

## Biografija
1962 m. Vilniaus universiteto Istorijos–filologijos fakultete baigė žurnalistikos specialybę.

1961–1967 m. Eltos korespondentas. 1967–1969 m. savaitraščio „Gimtasis kraštas“ skyriaus vedėjas. 1969–1971 m. savaitraščio „Kalba Vilnius“ atsakingasis sekretorius. 1971–1985 m. – žurnalo „Švyturys“ skyriaus vedėjas, atsakingasis sekretorius, 1985–1999 m. vyriausias redaktorius, UAB „Švyturys“ valdybos pirmininkas, Lietuvos periodinių leidinių asociacijos valdybos narys.

Rašė politikos, kultūros temomis. Su V. Puplauskiu sukūrė scenarijus TV dokumentiniams filmams „Vilnius. Prieš aušrą“, „Pastabos žemėlapių pakraščiuose“, „Pasiilgom arklio“, „Iš gerumo abėcėlės“, „Kaunas yra Kaunas“, „Žemei ir žmogui“, su G. Skvarnavičiumi – Lietuvos kino studijos dokumentiniam filmui „Reik drąsos prie mėsos“. Iš vokiečių kalbos išvertė E. E. Kišo knygą „Pašėlęs reporteris“.

## Įvertinimas
1981 m. Vinco Mickevičiaus-Kapsuko premija už televizijos dokumentinį filmą „Žemei ir žmogui“, kartu su V. Puplauskiu.

## Šaltiniai
Romualdas Baušys

**Romualdas Baušys**(g. 1958 m. lapkričio 2 d. Vilniuje) – Lietuvos skaičiuojamosios mechanikos bei informacinių technologijų specialistas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

## Biografija
1982 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą, 2000 m. habilituotas technologijos mokslų daktaras.

Nuo 1982 m. VISI (nuo 1996 m. Vilniaus Gedimino technikos universitetas) dėstytojas; 1997–2001 m. Skaitinio modeliavimo mokslinės laboratorijos, nuo 2001 m. Grafinių sistemų katedros vedėjas. Nuo 2001 m. profesorius.

## Mokslinė veikla
Svarbiausia mokslinių darbų sritis – kokybiškai įvertinta baigtinių elementų analizė, informacinių technologijų naudojimas inžinerinėms problemoms spręsti, genetinių algoritmų taikymas kompiuteriniame projektavime, trimačių objektų atkūrimas iš nuotraukų. Kartu su Čalmerso technologijos universiteto (Geteborgas, Švedija) mokslininkais tiria prisitaikančiųjų baigtinių elementų strategijas, 1995 m. sukūrė originalų baigtinių elementų diskretizacijos paklaidų įvertinimo metodą, kuris taikomas struktūrinės dinamikos bei akustikos uždaviniams spręsti, laiko baigtinių elementų metodą, paremtą trūkiuoju Galiorkino metodu.

## Bibliografija
* Kompiuterinio projektavimo darbai: teorija, metodika, pavyzdžiai, užduotys, mokomoji knyga, bendraautorė Birutė Juodagalvienė, Vilniaus Gedimino technikos universitetas. Technika, 2006 m. ISBN 9986-05-941-0

## Šaltiniai
Antanas Baužė

**Antanas Baužė** (1898 m. lapkričio 26 d. Ringiai, Sartininkų valsčius – 1975 m. rugsėjo 1 d. Sidnėjus, Australija) – Australijos lietuvių visuomenės veikėjas.

## Biografija
Žmona Ona Baužienė. 1919 m. Lietuvos kariuomenės savanoris, tarnavo iki 1930 m. 1930 m. su žmona atvyko į Sidnėjų. 1932–1937 m. ir 1940–1950 m. Australijos lietuvių draugijos (ALD) valdybos pirmininkas. 1950 m. kartu su S. Narušiu ir J. Kapočiumi ALD reorganizavo i Australijos lietuvių bendruomenę, jos garbės narys. 1949 m. savaitraščio „Mūsų pastogė“ įkūrimo iniciatorius ir iki 1952 m. oficialus leidėjas. Bendradarbiavo Lietuvos ir JAV lietuvių spaudoje.

## Šaltiniai
Ona Baužienė

**Ona Baužienė** (g. 1904 m. sausio 26 d. Esenas, Vokietija – 2003 m. birželio 17 d. Sidnėjus) – Australijos lietuvių visuomenės veikėja.

## Biografija
1905 m. su tėvais išvyko į Škotiją. Čia baigė gimnaziją ir mokytojų kursus. 1922 m. atvyko į Lietuvą. Dirbo Vilkaviškio taikos teisme. 1930 m. su vyru A. Bauže apsigyveno Sidnėjuje. Padėdavo įsikurti ir susirasti darbą atvykusiems lietuviams. 1962–1984 m. Sidnėjaus lietuvių socialinės globos draugijos pirmininkė. 1970 m. jos iniciatyva pastatyta „Lietuvių sodyba“ – butai seneliams ir pensininkams. Nuo 1976 m. Australijos lietuvių bendruomenės garbės narė. Viena iš nedaugelio lietuvių už veiklą lietuvių bendruomenėje 1983 m. apdovanota Britų imperijos medaliu.

## Bibliografija
* Mano gyvenimo prisiminimai, 1996 m.

## Šaltiniai
Karolis Baužys

**Karolis Baužys** (apie 1865 m. Tverečiuje – 1935 m. lapkričio 19 d. Kernavėje) – Lietuvos knygnešys, daraktorius.

## Biografija
Tverečiaus bažnyčios zakristijonas. Į knygnešystę įtraukė kunigas Jonas Burba. Apie 1888 m. apsigyveno Daugėliškyje, vėliau – Labanore, toliau dirbo knygnešio darbą – platino daugiausia religinę spaudą bei elementorius. Gyvendamas Labanore palaikė ryšius su kunigais J. Burba, J. Šopara ir kt. knygnešiais, daraktoriavo. Spaudą sumaniai slėpdavo namuose, bažnyčiose. 1934 m. apsigyveno Kernavėje pas sūnų kunigą Z. Baužį.

## Literatūra
* Šviesa iš toli: knygnešys Karolis Baužys ir jo palikuonys / Jūra Marija Baužytė. – Vilnius: Voruta, 2000. – 138 p.: iliustr. – ISBN 9986-510-31-7

## Šaltiniai
Nijolė Baužytė

**Nijolė Angelė Baužytė** (g. 1938 m. rugsėjo 6 d. Pušalote, Panevėžio apskritis) – Lietuvos televizijos žurnalistė, visuomenės veikėja.

## Biografija
1943–1947 m. mokėsi Panevėžio pradžios mokykloje, 1947–1954 m. Panevėžio 2-oje vidurinėje mokykloje, 1953–1955 m. Panevėžio teatro studijoje. 1960 m. Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultete baigė lietuvių kalbos ir literatūros specialybę.

1960–1962 m. LTV Literatūros ir dramos redakcijos jaunesnioji redaktorė, 1963–1964 m. redaktorė, 1964–1985 m. vyresnioji redaktorė, 1985–1988 m. skyriaus vedėja. Nuo 1988 m. Lietuvos televizijos Kultūros laidų redakcijos vyriausiojo redaktoriaus pavaduotoja, žurnalistė.

Vilniaus miesto tarybos deputatė. Sąjūdžio dalyvė, 1988–1991 m. jo Seimo, 1991–1993 m. Seimo tarybos narė. Panevėžiečių klubo „Nevėžis“ valdybos narė, Sausio 13-osios brolijos valdybos narė.

## Kūryba
**Kultūros laidų ciklai:**
* *Literatūrinių herojų klubas*, 1964–1966 m.
* *Įžymūs kultūros ir meno veikėjai*, 1975–1980 m.
* *Lietuvos režisieriai ir aktoriai*, 1980–1990 m.
* *Aktorių kūrybos vakarai*
* *Scenos veteranai*
* *Amžiaus poezija*
* *Literatūros galerija*
* Nuo 1989 m. laidos apie lietuvių visuomenės veikėjus ir rašytojus
* *Mūsų miesteliai*, videofilmų ciklas, su Romu Jarašausku. Geriausia 2004 m. televizijos kultūros laida.

**TV dokumentinių filmų scenarijai:**
* *Vilčių laivas*, Lietuvos nacionalinio dramos teatro 40-mečiui, 1980 m.
* *Kur eini, televizija?*, LTV 35-mečiui, 1992 m.
* *Mūsų baimė ir mūsų viltis*, Sąjūdžio 10-mečiui, 1998 m.
* *Aistringai gyvenimą nešu*, apie režisierę Kazimierą Kymantaitę, 2000 m.
* *Scenos kunigaikštis*, apie aktorių Stepą Jukną, 2001 m.
* *Pažaislio vienuolyno idilės, *apie* * Pažaislio vienuolyną, 2004 m.
* *Petras, teatras ir TV , *apie režisierių Petrą Likšą, 2013  m.
* *Vivos plango, mortuos voco, *apie kalinį Vladislovą Telksnį, 2014 m.*  *

## Įvertinimas
* 1992 m. Sausio 13-osios atminimo medalis 
* 1996 m. „Auksinė bitė“ už laidas „Mūsų miesteliai“
* 1998 m. Stasio Lozoraičio premija
* 2000 m. Lietuvos nepriklausomybės medalis 
* 2004 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Riterio kryžius 
* 2012 m. Vyriausybės kultūros ir meno premija 

## Šaltiniai
Taraskas

**Taraskas** – mitologinė pabaisa, pasak legendų gyvenusi Prancūzijos Provanso regione. Jis turėjo šešias trumpas kojas, vėžlio šarvais padengtą galvijo kūną, o žvynuota uodega pasibaigė skorpiono geluonimi. Galva buvo kaip liūto. Pasak legendos, Taraskas atėjo iš Galatijos. Jo nepajėgusi įveikti riterių armija su katapultomis, tačiau dainomis ir maldomis nugalėjo Šv. Morta. Pabaisa nurimo ir nesipriešino, kol ją užmušė paprasti miestiečiai. Vėliau daug jų paveikti šio stebuklo, pasak legendos, atsivertė į krikščionybę. To miesto pavadinimas buvo pakeistas į Taraskoną.

Taraskas () įeina į *[[Dungeons & Dragons]]* (D&D) vaidmenų žaidimo 1983 m. pabaisų rinkinį (*Monster Manual II*, kitaip – *3rd Edition Monstrous Manual*).

## Nuorodos
Stasys Vasauskas

**Stasys Vasauskas** (1907 m. gegužės 4 d. Vildūnuose, Joniškėlio valsčius – 2001 m. lapkričio 9 d. Kaune) – Lietuvos inžinierius mechanikas, vienas akademinio irklavimo pradininkų Lietuvoje.

## Biografija
1927 m. atvyko į Kauną, baigė realinę gimnaziją. Buvo padavęs prašymą į Kauno meno mokyklą, kur dirbo jo piešimo mokytojas Panevėžyje Juozas Zikaras, tačiau įstojo į Lietuvos universitetą. 1930 m. dėl lėšų stygiaus studijas teko nutraukti.

Dirbo Hidrometriniame biure, kuriam vadovavo prof. Steponas Kolupaila, laboratorijos vedėjas. Atliko rizikingus Nemuno ir Neries debito matavimus per pavasario potvynius, taip pat reguliarius matavimus ištisus metus. Atlikęs karo prievolę karo mokykloje gavo karo inžinerijos jaunesniojo leitenanto laipsnį (vėliau leitenantas). 1935 m. vėl įstojo ir 1939 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą, įgijo inžinieriaus mechaniko specialybę.

1938 m. akademinio jaunimo sporto sąjungos vadovas, be to, pats aktyviai sportavo. Pirmoje tautinėje olimpiadoje 1938 m. akademinio irklavimo varžybose iškovojo pirmąją vietą, apdovanotas aukso medaliu. Surengė šiaurės šalių: Suomijos, Estijos, Latvijos ir Lietuvos (SELL) slidinėjimo olimpiadą, nemažai vandens žygių baidarėmis po Lietuvos ežerus, nepakartojamą kelionę keturviete akademine valtimi iš Kauno į Rygą.

Nuo 1940 m. Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas, dėstė braižybą, automatizavimą, nuo 1942 m. Statybinės mechanikos katedros dėstytojas, nuo 1944 m. Medžiagų atsparumo laboratorijos vedėjas. 1952 m. apgynė daktaro disertaciją „Plieno kietumas, kietumo ir stiprumo ryšys“. 1957 m. suteiktas docento vardas. 1962–1968 m. Kauno politechnikos instituto Medžiagų atsparumo katedros vedėjas. Jam vadovaujant apgintos 3 daktaro disertacijos. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.

## Mokslinė veikla
Paskelbė per 90 mokslinių straipsnių, padarė 4 išradimus. Jo sukurti originalūs prietaisai ir metodika gerai įvertinti sąjunginėse konferencijose ir parodose, 1965, 1966, 1972 m. apdovanoti VLŪPP sidabro ir bronzos medaliais. 1969 m. apdovanotas Lietuvos SSR valstybine premija .

1964–1967 m. Kauno politechnikos instituto mokslinės tarybos sekretorius.

## Bibliografija
* Medžiagų atsparumo laboratorinių darbų žurnalas, 1954 m.
* Mechaniniai medžiagų bandymai, 1962 m.
* Medžiagų atsparumas, vadovėlis (bendraautoris Jeronimas Baušys), 1959, 1969 m.
* Kontaktinis stiprumas ir kietumas (su Vytautu Vasausku), 1980 m.

## Literatūra
* Stasiui Vasauskui 100, sudarė Vytautas Vasauskas. Kaunas, Technologija, 2007 m. ISBN 978-9955-25-258-0

## Šaltiniai
Mindaugas Baužys

**Mindaugas Baužys** (g. 1972 m. vasario 29 d. Skuodas) – Lietuvos baleto artistas.

## Biografija
1982-1990 m. mokėsi Vilniaus M. K. Čiurlionio meno mokyklos Choreografijos skyriuje. Nuo 1990 m. Lietuvos operos ir baleto teatro artistas. Sukūrė vaidmenų Rygos operos ir baleto teatre, Klaipėdos muzikiniame teatre. Nuo 2001 m. šoka Arlingtono (Teksasas) baleto trupėje.

## Vaidmenys
* Toreadoras – Lemtis, Rodionas Ščedrinas. Karmen, 1992 m.
* Džeimsas, Hermanas Lovenskjoldas. Silfidė, 1993 m.
* Dezyrė, Mėlynasis Paukštis, Princas, Piotras Čaikovskis. Miegančioji gražuolė 1995 m. ir 1997 m., Spragtukas, 1996 m.
* Dafnis, Morisas Ravelis. Dafnis ir Chlojė, 1997 m.
* Bazilis, Liudvigas Minkus Don Kichotas 1998 m.
* Žanas de Brijenas, Aleksandras Glazunovas. Raimonda, 1998 m.
* Džonas, Mikis Teodorakis. Graikas Zorba, 1998 m.
* Tesėjas, Vasarvidžio nakties sapnas, pagal F. Mendelsono-Bartoldy muziką, 1998 m.
* Markas, Venecijos karnavalas, pagal įvairių kompozitorių muziką, 1999 m.

## Šaltiniai
Era (albumas)

**Era** – debiutinis New Age muzikinio projekto Era albumas. Išleistas 1998 m. Šiame albume yra žymieji Era kūriniai *Ameno* ir *Enae Volare*.

## Kūriniai
# „Era“ (3:15)
# „Ameno“ (Remix) (3:48)
# „Cathar Rhythm“ (3:21)
# „Avemano“ (4:16)
# „Enae Volare (Mezzo)“ (4:31)
# „Mirror“ (3:58)
# „Ameno“ (4:20)
# „Sempire D’Amor“ (1:54)
# „After time“ (3:35)
# „Impera“ (4:37)
# „Enae Volare“ (3:47)
# „Mother“ (4:59)
# „Enae Volare (Mezzo)“ (3:47) (Remix)

## Cast
Eric Lévi: Keyboard, Prog., Lead Guitar (Mirror, After Time, Impera) Guy Protheroe: Lead Vocal (Ameno, Enae Volare) Eric Geisen: Lead Vocal (Cathar Rhythm) Florence Dedam: Lead Vocal (Mother, After Time) Murielle Lefebvre: Lead Vocal (Enae Volare Mezzo) Harriet Jay: Lead Vocal (Ameno, Avemano, Cathar Rhythm Neil Wilkinson: Drums (Avemano) Lee Sklar: Bass (Avemano) Philippe Manca: Lead Guitar (Era, Ameno, Cathar Rhythm, Mother, Avemano, Sempire d’Amor, Enae Volare), Mandolin (Era), Drums/Bass prog. (Ameno, Era)
Galina Baužytė-Čepinskienė

**Galina Baužytė-Čepinskienė** (1928 m. sausio 16 d. Panevėžys – 2019 m. liepos 19 d.) – Lietuvos vertėja, literatūros tyrinėtoja, humanitarinių mokslų daktarė.

## Biografija
1951 m. baigė Vilniaus universitetą. 1958 m. filologijos mokslų kandidatė.

1956–1994 m. Vilniaus universiteto dėstytoja, 1980–1990 m. Visuotinės literatūros katedros vedėja. Nuo 1990 m. profesorė. 1995–1999 m. Lietuvių PEN centro prezidentė.

Paskelbė straipsnių apie prancūzų, anglų, JAV rašytojus, išvertė prancūzų literatūrologų straipsnių ir sudarė jų rinkinių. Vertė iš prancūzų ir anglų kalbų.

## Bibliografija
* XX a. Vakarų drama, studija, 1972 m.
* Simbolizmas anglų literatūroje, studija, 1987 m.
* Anglų novelės, antologija, sudarytoja, 1982 m.
* XX a. Vakarų dramos, 1986 m.
* XX a. Vakarų literatūra, vadovėlis 2 d. 1994-1995 m. sudarytoja ir viena autorių

## Šaltiniai
Medardas Bavarskas

**Medardas Bavarskas** (1924 m. birželio 8 d. Kėdainiai – 1989 m. gruodžio 18 d. Detroitas) – lietuvių rašytojas, poetas.

## Biografija
1941–1943 m. studijavo filosofiją Vytauto Didžiojo universitete. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1945–1948 m. redagavo laikraštį „Tėviškės garsas“. Vėliau gyveno JAV.

## Kūryba
Novelėse (rinkinys „Klajūnas“ 1946 m.) vaizdavo jautrių, prie aplinkos nepritampančių žmonių likimus. Parašė pirmąjį pokario išeivių romaną „Pilkieji namai“ (1947 m.), kuriame parodė lietuvių emigrantų gyvenimą karo pabėgėlių stovykloje Vokietijoje, atskleidė karo ir tremties sugniuždyto žmogaus išgyvenimus. Eilėraščiuose (rinkinys „Sunkios valandos“ 1948 m.) vyrauja būties reliatyvumo, gyvenimo nuovargio motyvai.

## Šaltiniai
Vincas Bazilevičius

**Vincas Bazilevičius** (1914 m. gegužės 12 d. Šeštokai – 1999 m. balandžio 24 d. Kaunas) – Lietuvos mokytojas, vertėjas, pasipriešinimo sovietiniam okupaciniam režimui veikėjas.

## Biografija
Nuo 1933 m. studijavo Vytauto Didžiojo universitete. 1934–1935 m. laikraščio „Pavasaris“ faktiškasis redaktorius. 1941 m. Birželio sukilimo dalyvis. 1942 m. baigė prancūzų kalbą ir literatūrą Vilniaus universitete.

1940–1944 m. mokytojavo Marijampolėje, nuo 1944 m. Kaune. 1945 m. rudenį įsitraukė į Lietuvos pasipriešinimo sovietiniam okupaciniam režimui judėjimą (slapyvardis *Taučius*). Dalyvavo V. Selioko įkurto Informacinio centro veikloje. Nuo 1947 m. pr. Bendro demokratinio pasipriešinimo sąjūdžio (BDPS) leidybos skyriaus vedėjas, laikraščio „Laisvės žvalgas“ redaktorius. Nuo 1947 m. rudens BDPS prezidiumo narys. Redagavo BDPS dokumentus: Nežinomo lietuvio skundų […], Memorandumą (signataro Taučiaus slapyvardžiu) Jungtinėms Tautoms bei Keturių Tarybai Paryžiuje, laišką popiežiui. 1948 m. vasario 4 d. NKVD Kaune suimtas, kankintas. 1948 m. liepos 21 d. nuteistas, kalėjo Norilsko, Čiūnos lageriuose. 1957 m. grįžo i Lietuvą. 1957–1958 m. dirbo valstybinėje grožinės literatūros leidykloje, Kauno viešojoje bibliotekoje. Dėl KGB nuolatinio persekiojimo buvo priverstas pakeisti profesiją, nuo 1958 m. Kaune dirbo sandėlininku, kitą darbą. Po 1965 m. nustota persekioti, leista apsigyventi Kaune.

1948 m. išvertė O. de Balzako romaną „Tėvas Gorijo“ (išleistas 1949 m., bet kalinamo vertėjo pavardė nenurodyta). Aktyviai dalyvavo Lietuvos atgimimo veikloje, rašė į spaudą. Dimisijos pulkininkas leitenantas, karys savanoris (1999 m. po mirties).

Palaidotas Kauno Romainių kapinėse. 

## Įvertinimas
* 2003 m. Vyčio Kryžiaus ordino Komandoro kryžius

## Bibliografija
* Mirties karuselėje, Atsiminimai, 2000 m.

## Šaltiniai
Griešiai

**Griešiai** – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Bebruliškės. Kaime stūkso Griešių piliakalnis, apylinkėse plyti Griešių miškas, piečiau kaimo auga Šilakojo miškas. Pro kaimą teka Pilvė.

## Istorija

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Griešiuose gimė Lietuvos kariuomenės pulkininkas leitenantas, vėliau TSRS kariuomenės pulkininkas, pedagogas Juozas Listopadskis (1899–1971).

## Šaltiniai
Voriko pilis

**Voriko pilis** () – viduramžių pilis Anglijos mieste Vorike (Vorikširo grafystė), prie Aukštutinio Eivono upės.

Pastatyta 1068 m. Viljamo Užkariautojo, vietoje anglosaksų tvirtovės. XIV a. pilyje buvo kalinami belaisviai, paimti po Puatjė mūšio. Iki pat XVII a. naudota kaip tvirtovė, vėliau barono Fulke Greville paversta į rezidencinę pilį.

Voriko pilį sudaro rezidenciniai rūmai, pagrindinis Guy’s bei mažesnis Cezario bokštas, įtvirtinimas ant piliakalnio ir fortifikacinė siena. Pilį supa Eivono upė ir sausas griovys. Yra vėliau įrengtas rožių sodas, elektrinės užtvanka ant Eivono.

Dabar Voriko pilis – populiarus turistinis objektas. Rengiamos ekskursijos po pilį, įvairūs pasirodymai (viduramžių riterių turnyrai, trebušeto paleidimas, pasirodymai su paukščiais ir t. t.).


Image:WarwickCastle004.JPG|Voriko pilies rezidenciniai rūmai
Image:WarwickCastle003.JPG|Trebušetas
Image:WarwickCastle002.JPG|Panorama nuo piliakalnio
Kašvečio bažnyčia

**Kašvečio švento Jurgio bažnyčia** – Gruzijos stačiatikių bažnyčia Tbilisio centre, Rustavelio prospekte, priešais Gruzijos parlamento pastatą. Baigta statyti 1910 m. Projekto autorius architektas *L. Bilfeldt*; prie projekto taip pat prisidėjo *N. Agladze*. Kurdami rėmėsi Samtavisio katedros projektu. Bažnyčios freskų autorius gruzinų dailininkas Lado Gudiašvilis'' (1947 m.).
Voriko šv. Marijos bažnyčia

**Voriko Šv. Marijos bažnyčia** () – anglikonų bažnyčia Anglijos mieste Vorike. Yra miesto centre, šalia turgaus aikštės.

Bažnyčia pastatyta 1123 m. XIV a. perstatyta. 1694 m. smarkiai nukentėjo nuo gaisro ir 1704 m. buvo vėl perstatyta brolių Francis ir William Smith. Bažnyčia gotikinio stiliaus. Yra požeminė kripta su vietinių didikų palaikais.
Heinrich Böll

**Heinrichas Bėlis** (; 1917 m. gruodžio 21 d. Kelne – 1985 m. liepos 17 d.) – vienas įtakingiausių Vokietijos rašytojų po Antrojo pasaulinio karo, Nobelio literatūros premijos laureatas.

## Biografija
Baigęs pagrindinę mokyklą, Heinrich Böll mokėsi knygų prekybos amato. Atlikęs privalomąją darbo prievolę, pradėjo studijuoti germanistiką ir klasikinę filosofiją Kelno universitete, tačiau 1939 m. liepą buvo pašauktas į vermachtą. 6 metus Bėlis tarnavo eiliniu, daugiausia Rusijoje, ir tai turėjo didelės įtakos jo vėlesnei kūrybai.

1942 m. Heinrich Böll vedė Anamariją Cech. Po karo tęsė studijas, su pertraukomis dirbo iš tėvo paveldėtose ir brolio vadovaujamose stalių dirbtuvėse, vėliau Gyventojų surašymo įstaigos Kelno skyriuje. Nuo 1951 m. kūrė kaip laisvasis menininkas (rašytojas). Jo kūrybą sudaro trumpi apsakymai, romanai, esė, pjesės, eilėraščiai. Bėlis taip buvo leidėjas ir vertėjas iš anglų kalbos. Nuo 1971 iki 1974 m. jis buvo Tarptautinio PEN klubo prezidentas.

## Bibliografija
* 1946–1947 *Kreuz ohne Liebe*, „Kryžius be meilės“
* 1947 *Aus der Vorzeit* „Iš praeities“
* 1949 *Der Zug war pünktlich* (*The Train Was on Time*)„Traukinys buvo punktualus“
* 1948–1949 *Das Vermächtnis* (*A Soldier’s Legacy*)" Kareivio palikimas"
* 1950 *Wanderer, kommst du nach Sparta* (*Stranger, Bear Word to the Spartans*) „Keleivi, kai tu ateisi į SPA…“
* 1951 *Die schwarzen Schafe* (*Black Sheep*), „Juodos avys“
* 1951 *Nicht nur zur Weihnachtszeit* (*Christmas Not Just Once a Year*)„Kaledos ne vien tik karta i metus“/ „Ne tik per Kalėdas“
* 1951 *Wo warst du, Adam?* (*And Where Were You, Adam?*)"Ir kur tu buvai Adamai? „
* 1949–1951 *Der Engel schwieg* (*The Silent Angel*)„Tylus angelas“
* 1953 *Und sagte kein einziges Wort* (*And Never Said a Word*)„Ir niekada neistare zodzio“
* 1954 *Haus ohne Hüter* (*House without Guardians*)„Namas be globeju“
* 1955 *Das Brot der frühen Jahre* (*The Bread of Those Early Years*)Duona tu praeitu metu“
* 1957 *Irisches Tagebuch* (*Irish Journal*), „Airiškas dienoraštis“
* 1957 *Die Spurlosen* (*Missing Persons*) „Pasimeteliai“
* 1958 *Doktor Murkes gesammeltes Schweigen* (*Dr. Murke’s Collected Silence*)
* 1959 *Billard um halb zehn* (*Billiards at Half-past Nine*)
* 1962 *Ein Schluck Erde*
* 1963 *Ansichten eines Clowns* (*The Clown*), „Klouno pažiūros“
* 1964 *Entfernung von der Truppe* (*Absent Without Leave*), „Pasitraukimas iš dalinio“
* 1966 *Ende einer Dienstfahrt* (*End of a Mission*)„Misijos pabaiga“
* 1971 *Gruppenbild mit Dame* (*Group Portrait with Lady*) „Grupinis portretas su dama“ (už romaną 1972 m. paskirta Nobelio premija).
* 1974 *Die verlorene Ehre der Katharina Blum]]* (*The Lost Honour of Katharina Blum*) „Prarastoji Katerinos Blum garbė“
* 1979 *Fürsorgliche Belagerung* (*The Safety Net*) „Saugumo tinklas“
* 1981 *Was soll aus dem Jungen bloss werden?* (*What’s to Become of the Boy?*), "Ir kas atsitiks su berniuku? "
* 1982 *Vermintes Gelände*
* 1983 *Die Verwundung* (*The Casualty*)
* 1958 *Frauen vor Flusslandschaft* (*Women in a River Landscape*), „Moterys upes panoramoje“

## Nuorodos
Vorikšyras

**Vorikširas** () – grafystė centrinėje Anglijoje, Vakarų Midlandso regione. Grafystės centras – Vorikas.

## Didžiausi miestai
Tūkst. gyventojų, 2001 m.
* Nanitonas – 70,7
* Regbis – 61,9
* Lemington Spa – 45,1
* Bedvortas – 32,3
* Stratfordas prie Eivono – 23,6
* Vorikas – 23,3
* Kenilvortas – 22,6

## Nuorodos
Agurkiškė

:: *Apie kaimą Šakių rajone žr. [[Agurkiškė (Šakiai)]]*.

**Agurkiškė** – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, 8 km į šiaurės rytus nuo Višakio Rūdos, prie kelio . Kazlų Rūdos miškų urėdijos Agurkiškės girininkijos būstinė.

## Gyventojai

## Galerija

Agurkiškė, paminklas partizanams.JPG|Paminklas Tauro apygardos partizanams
Agurkiškė, koplytstulpis.JPG|Atminimo koplytstulpis (2011)
Agurkiškė, ženklas.JPG|Riboženklis nuo Višakio Rūdos pusės
Judrė Agurkiškėje.JPG|Judrė Agurkiškėje
Agurkiškė, miško bokštas.JPG|Miško stebėjimo bokštas
1. Agurkiškės sodybos.JPG|Sodybos


## Šaltiniai
Klasių kova

**Klasių kova** (arba klasių konfliktas) - K. Markso ir F. Engelso iškelta socialinė - filosofinė teorija. Pasak jų, visuomenė nuo pat privačios nuosavybės atsiradimo yra susiskaidžiusi į klases. Tai yra socialinės grupės, kurios skirstomos pagal santykį su gamybos priemonėmis ir darbo santykius. Antai visąlaik kova vyko tarp tų, kurie turi gamybos priemones, ir tų, kurie sudaro darbo jėgą. Pasak Markso, tai yra istorijos varomoji jėga, dėka kovos tarp klasių keičiasi santvarkos. Vergovinėje santvarkoje kova vyko tarp vergų ir vergvaldžių, feodalinėje - tarp buržuazijos ir monarchijos, kapitalizme, pasak jų, tarp buržuazijos ir proletariato. Žodis „kova“ skirtingų komunistinių srovių naudojamas skirtinga prasme - vieni jį suvokia tiesiogiai, „pažodžiui“, kiti tiesiogine prasme jo nevartoja.

## Klasių kova kapitalizme ir socialistinė revoliucija

Pasak K. Markso ir F. Engelso, klasių kova kapitalizme priveda prie socialistinės revoliucijos. Susivieniję valstiečiai ir proletarai turėtų nuversti buržuazinę valdžią. Proletarų ir valstiečių vienybės simbolis - kūjis ir pjautuvas.
Jurek Becker

**Jurekas Bekeris** (, laikoma, kad g. 1937 m. rugsėjo 30 d. Lodzėje, Lenkijoje; – 1997 m. kovo 14 d.) – vokiečių rašytojas.

## Gyvenimas ir kūryba
Jurek Becker savo vaikystę nuo 1939 metų praleido Lodzės miesto gete ir Ravenbriuko bei Zachsenhauzeno koncentracijos stovyklose. Jureko motina buvo nužudyta. Į kitą koncentracijos stovyklą perkeltas tėvas sugebėjo išgyventi ir amerikiečių paieškos organizacijos padedamas surado sūnų. Jie liko gyventi Berlyne, čia Jurekas Bekeris išmoko vokiečių kalbos.

Baigęs mokyklą, Berlyno Humboldtų universitete studijavo filosofiją. 1960 m. dėl politinių priežąsčių turėjo pirma laiko nutraukti studijas. Vėliau jis trumpai studijavo VDR kino centre Babelsberge ir rašė kabaretams dainų tekstus.

Nuo 1969 m. dirbo etatiniu scenarijų autoriumi DEFA kino studijoje. Tais pačiais metais išleistas jo pirmasis romanas "Melagis Jokobas", apdovanotas Heinricho Mano (VDR) ir Šarlio Veilono (Šveicarija) premijomis. 1973 m. pasirodė antrasis jo romanas "Įstaigų klaidinimas". Jurekas Bekeris išrinktas į VDR rašytojų sąjungos prezidiumą.

1954 m. pasirodė jo trečiasis romanas „Boksininkas". 1977 m. jis savo valia išstojo iš rašytojų sąjungos ir su VDR valdžios leidimu daugiausia gyveno Vakarų Berlyne. Ketvirtąjį romaną „Bemiegės dienos", kurio VDR valdžia neleido spausdinti (išleido *Suhrkamp Verlag* leidykla).

## Bibliografija

* 1969 *Jakob der Lügner* **"Melagis Jakobas"**
* 1970 *Meine Stunde Null*
* 1973 *Irreführung der Behörden* **"Įstaigų klaidinimas"**
* 1974 *Jakob der Lügner*
* 1976 *Der Boxer* **"Boksininkas"**
* 1977 *Das Versteck*
* 1978 *Schlaflose Tage]]*
* 1980 *Nach der ersten Zukunft* **"Po pirmosios ateities"**
* 1982 *Aller Welt Freund* **"Viso pasaulio draugas"**
* 1986 *Bronsteins Kinder* **"Bronšteino vaikas"**
* 1986–1996 *Liebling Kreuzberg*
* 1986 *Schlaflose Tage* **"Bemiegės dienos"**
* 1990 *Warnung vor dem Schriftsteller*
* 1990 *Neuner*
* 1990 *Jacob the Liar*
* 1992 *Amanda herzlos* **"Beširdė Amanda"**
* 1994 *Wir sind auch nur ein Volk*
* 1995 *Wenn alle Deutschen schlafen*
* 1996 *Ende des Größenwahns*.

## Išnašos