open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Turoslės valsčius

**Turoslės valsčius** () – kaimiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Kolno apskrityje. Centras – Turoslė. Ribojasi su Kolno, Lisės, Pišo ir Zbuinos valsčiais.

## Istorija
Nuo V a. pr. m. e. iki XIII a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artimos baltų gentys jotvingiai ir galindai. Nuo XV a. šias vietoves pradėjo kolonizuoti mozūrai ir lenkai. Nuo X a. iki 1526 m. priklausė Lenkijos karalystės Mazovijos kunigaikštystei. Nuo 1529 m. iki 1569 m. Liublino unijos Mazovijos vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Didžiosios Lenkijos provincijos Mazovijos vaivadijos valdose. Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamentui. Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Lomžos departamentui. Nuo 1816 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Augustavo vaivadijai, nuo 1837 m. iki 1866 m. Augustavo gubernijai, nuo 1867 m. iki 1914 m. Lomžos gubernijai. Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijai. 1919–1939 m. priklausė Lenkijos tarpukario Balstogės vaivadijai. 1939–1945 m. priklausė Trečiajam reichui. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1945–1975 m. priklausė Balstogės vaivadijai. 1975–1999 m. priklausė Lomžos vaivadijai.

## Paviršiaus struktūra

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 198,43 km², iš kurių:
* ariama žemė: 68 %
* miškai: 26 %
* vandens telkiniai: 6 %
Valsčius sudaro 21,12 % Kolno apskrities.

## Gyventojai
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

Pagal 2002 metų duomenis pajamų vidurkis vienam gyventojui buvo 1451,76 zlotai.

## Administracinis suskirstymas
Adamusai, Charubinas, Charubinai, Cecorai, Celoška, Dudų Nadžečnė, Kruša, Ksebkai, Lacha, Lemanas, Nova Ruda, Popiolkai, Potasiai, Ptakai, Pudelkas, Pupkai, Samulė, Šablakai, Turošlas, Tžcinskiai, Vanacja ir Zimna.

## Šaltiniai
Korg

**Korg Corporation** arba tiesiog **Korg** – japonų korporacija, veikianti tarptautiniu mastu, pagarsėjusi kaip elektroninių muzikos instrumentų gamintojas.

Kompanija buvo įkurta 1962 m. ir iš pradžių gamino elektroninius vargonus, po to perėjo prie analoginių sintezatorių. 1987 m. dalį kompanijos akcijų įsigijo „Yamaha Corporation“, tačiau po neįtikėtinos sintezatoriaus M1 sėkmės, akcijos po 5 metų buvo atpirktos. 1987 m. pasirodęs Korg M1 tapo populiariausiu visų laikų elektroniniu muzikos instrumentu (viso buvo parduota virš 200 000 vnt.), bei pirmu „Workstation“ tipo muzikos instrumentu (multitembrinis, su integruotu sintezatoriumi, sekvencoriumi ir praplėsta polifonija).

„Korg“ garsi Wavestation, Triton, microKorg sintezatorių linijomis. Tarp kitų gaminių – seimpleriai, gitarų tiuneriai, skaitmeniniai pianinai, audio mikseriai.

„Korg“ priklauso prekiniai ženklai:

* „Vox“ (gitariniai stiprintuvai ir procesoriai).

## Gaminių galerija

Image:KORG Polysix.jpg|Polysix analoginis sintezatorius (1981)
Image:Korg M1.jpg|Populiariausias visų laikų elektroninis klavišinis instrumentas Korg M1 (1987)
Image:Korg Wavestation front.png|Wavestation - skaitmeninis vektorinės sintezės sintezatorius (1990)
Roland Corporation

**Roland Corporation** arba tiesiog **Roland** – japonų korporacija, veikianti tarptautiniu mastu, pagarsėjusi kaip muzikos instrumentų gamintojas.

Kompanija buvo įkurta 1972 m. Osakoje, o 2005 m. pagrindinė būstinė buvo perkelta į Hamamatsu. Kompanijos pavadinimas parinktas taip, kad skambėtų vienodai visose pasaulio kalbose.

„Roland“ gamina elektroninius muzikos instrumentus, audio signalų apdirbimo procesorius, akordeonus ir vien tik Japonijoje – spausdintuvus.

„Roland“ priklauso prekiniai ženklai:

* „BOSS“ (gitariniai audio procesoriai);
* „Cakewalk“ (audio programos);
* „Rodgers“ (elektroniniai vargonai);
* „Edirol“ (kompiuterinė video ir audio periferinė įranga);
* „RSS“ (audio mikseriai);
* „Roland DG“ (spausdintuvai).

Kompanija garsi Jupiter, Fantom ir Juno prekinių ženklų sintezatorių linijomis. Tačiau garsiausi jos produktai – ritmo mašinos: analoginė TR-808 (1981) ir pusiau analoginė TR-909 (1984), panaudotos nesuskaičiuojamame kiekyje šokių elektroninės muzikos kūrinių.

## Gaminių galerija

Image:Roland TR-808 drum machine.jpg|Ritmo mašina TR-808 (1981)
Image:Tr909.jpg|Ritmo mašina TR-909 (1984)
Image:Roland Jupiter-6.jpg|Analoginis sintezatorius Jupiter (1983)
Image:Roland D-50 Front.JPG|Pirmasis Roland skaitmeninis sintezatorius D-50 (1987)
SYN ataka

**SYN ataka** () yra paplitusi Interneto serverio atakų, kuria galima rimtai sutrikdyti jo darbą, neleidžiant prisijungti teisėtiems vartotojams. Tai viena labiausiai paplitusių TCP protokolo atakų, paplitusi po 1996 metų, kai keli žurnalai išspausdino jos aprašymus su atakuojančio kodo pavyzdžiais. SYN ataka yra DoS () ataka ir jos rengimas (išskyrus prieš savo paties severį studijų ar tyrimų tikslais) daugelyje šalių uždraustas įstatymu. Ataka pradedama siunčiant TCP paketą SYN, kurio įprastinis tikslas yra pradėti TCP sesiją.

## Atakos variantai
Paprasčiausias puolimo būdas yra tiesiog siųsti daugelį SYN paketų, bandant sukurti tiek TCP jungčių jog serveriui nebelieka resursų jų visų palaikyti. Tačiau nuo tokios atakos palyginus nesunku apsiginti nustatant ugniasienėje protingą skaičių jungčių vienam IP adresui. Be to, administratoriui nesunku nustatyti puolančios pusės IP adresą ir tiesiog jį blokuoti.

Sudėtingesniame atakos variante puolėjas SYN pakete vietoj savo adreso įrašo kitą pasirinktą reikšmę. Tačiau tinklo administratoriams nėra labai sudėtinga nustatyti tikrąjį puolančios pusės adresą. Jei atgalinis IP adresas padirbtas ir aiškiai neteisingas, tokį paketą gali atmesti jau atakuotojo Interneto paslaugos teikėjas kuriam žinomi visi galimi vartotojų IP adresai.

## Apsauga
Vienas paprasčiausių gynybos būdų yra padidinti leistiną galimų jungčių skaičių. Tai padeda jei atakuotojo resursai irgi riboti. Jei SYN paketo IP adresas nepadirbtas ar bent jau pastovus, naudojamas jungčių skaičiaus vienam adresui ribojimas, o adresą nustačius – jo blokavimas.

Užuot naudojęs savo atmintį, serveris taip pat gali specialiai parinkti 32 bitų SYN-ACK paketo sekos numerį taip, jog ten būtų visa sesijai tęsti reikalinga informacija kuri su atsakomuoju ACK paketu (sekos numeris tiesiog vienetu didesnis) po to grįžta atgal (). Taip galima priimti daug daugiau SYN paketų į kuriuos vėliau neatsakoma. Tačiau negavęs atsakymo tokio vienąkart pasiųsto SYN-ACK patvirtinimo serveris dar sykį pakartoti nebegali, tuo formaliai pažeisdamas TCP protokolą.

Daugiau paketų galima priimti ir jei serverio duomenų struktūra informacijai apie gautus SYN paketus įsiminti yra kuo mažesnė, be jokių buferių kurie, kai reikia sukuriami vėliau, o juos sauganti aibė optimizuota greitai paieškai (). Serverį galima taip pat apsaugoti papildomu ugniasienės kompiuteriu kuris perduoda toliau tik jau sukurtas jungtis. Yra firmų, teikiančių tokios apsaugos paslaugas. Sudėtingiausia gintis jei atakoje dalyvauja ne vienas o labai daug (šimtai ar tūkstančiai) puolančių kompiuterių. Tačiau tokią ataką sudėtinga parengti.

## Nuorodos
Ugniasienė (internetas)

**Ugniasienė** arba **užkarda** – programa ar atskiras kompiuteris, ribojantis už jo esančių programų ar kitų kompiuterių sąveiką su Internetu.

Ugniasienė gali būti vidinė kompiuterio programa (jas turi daugelis operacinių sistemų), atskiras specialios paskirties kompiuteris arba (jei dažni įsilaužimų bandymai, atakos) net ir atskiros, specializuotos firmos prižiūrimas bei tvarkomas serveris. 

Ugniasienės funkcijos:
* Blokuoja išorinį ryšį su programomis, su kuriomis ryšys reikalingas tik vietinio tinklo viduje (pavyzdžiui, vietiniame tinkle esančiu duomenų bazės serveriu).
* Priklausomai nuo sudėtingumo, gali apsaugoti nuo įvairių TCP protokolo atakų (tokių kaip SYN ataka), jei puolama iš už ugniasienės ribų.
* Gali specifiškai atpažinti ir blokuoti kai kurių paplitusių virusų ar kirminų siunčiamus paketus.
* Gali blokuoti Interneto serverius ar tinklo tarnybas (tarkim, Skype) jei šiame tinkle jungimasis prie jų nepageidaujamas.

## Šaltiniai
Forsyth Barr stadionas

**Forsyth Barr Stadium** – daugiafunkcinis stadionas, esantis Danidine, Naujojoje Zelandijoje. Stadione telpa 30 000 žmonių. Jame vyksta regbio ir futbolo rungtynės. Be to, čia rengiami įvairūs koncertai.

Šiuo metu stadione rungtyniauja futbolo komanda „Otago United“. Nuo 2012 m. stadione taip pat žaidžia regbio klubas „Highlanders“.

Forsyth Barr Stadium 2011 m. rugsėjo–spalio mėnesiais vyko keturi VII pasaulio regbio čempionato susitikimai. Čempionato metu stadionas vadintas Otago Stadium vardu.

2023 m. stadione vyko 2023 m. FIFA moterų pasaulio taurės varžybos.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Yarrow stadionas

**Yarrow Stadium** – stadionas, esantis Naujajame Plymute, Naujojoje Zelandijoje. Stadione telpa 26 000 žmonių. Jame vyksta regbio ir futbolo rungtynės.

Šiuo metu stadione rungtyniauja futbolo komanda „Team Taranaki“ bei regbio klubas „Sharks“.

Yarrow Stadium 2011 m. rugsėjį vyko trys VII pasaulio regbio čempionato susitikimai. Čempionato metu stadionas vadintas Stadium Taranaki vardu.
Vytautas Kardelis

**Vytautas Kardelis** (g. 1971 m. rugsėjo 22 d. Linkmenyse, Ignalinos rajonas) – lietuvių lingvistas, daktaras (1999), docentas (2006), profesorius (2010).

## Biografija

1994 m. baigė Vilniaus universitetą. Prof. Alekso Girdenio mokinys. 1994–1995 m. studijavo Vienos universiteto Indoeuropeistikos institute. Stažavosi 2006–2008 m., 2008–2009 m. Miunsterio universitete bei 2007 m. Poznanės Adomo Mickevičiaus universitete.

Nuo 2000 m. dėsto VU. Užsiima ugdomąja, šviečiamąja ir mokslo sklaidos veikla, yra parengęs studijų vadovų aukštosioms mokykloms, mokomųjų knygų ir metodinių priemonių, vykdo taikomuosius mokslo darbus, nuo 2001 m. rengia dialektologines ekspedicijas Rytų Aukštaitijoje.

Valstybinės lietuvių kalbos komisijos ekspertas nuo 2005 m. Lietuvių kalbos instituto atestacinės komisijos narys nuo 2006 m. Tarptautinės baltų-slavų ryšių komisijos (*Комиссия по балто-славянским связям*) narys nuo 2009 m. Lietuvos mokslo tarybos ekspertas nuo 2010 m. Švietimo ir mokslo ministerijos Lituanistikos (baltistikos) studijų ir mokslinių tyrimų skatinimo užsienio šalių mokslo ir studijų institucijose 2008–2010 metų programos komisijos užsienio šalių mokslo ir studijų institucijų, vykdančių lituanistikos (baltistikos) studijas, 2010 metų projektams vertinti narys nuo 2010 m. Valstybinės lietuvių kalbos komisijos rengiamo projekto „Tarmių ir valstybinės kalbos kaitos ir funkcionavimo tyrimų 2011–2020 metų programos įgyvendinimo priemonės“ darbo grupės narys. Tarmių grupės narys prie Etninės kultūros globos tarybos nuo 2010 m. VU Filologijos fakulteto tarybos narys (nuo 2005 m.), Tarybos sekretorius 2005, 2006–2008, 2008–2009 m. kadencijose, sekretoriumi išrinktas 2009–2010 m. kadencijai. VU Filologijos fakulteto Konkursų komisijos narys 2007–2009 m. VU Lietuvių kalbotyros studijų programos (magistrantūra) komiteto pirmininkas nuo 2006 m. VU Filologijos fakulteto Doktorantūros komiteto pirmininkas nuo 2010 m. VU Filologijos fakulteto doktorantūros studijų dalyko sando „Baltų ir slavų kalbų leksiniai santykiai“ autorius.

Žurnalo „Baltistica" redkolegijos narys nuo 2006 m. „Lietuvos vietovardžių žodyno“, 2008, 1 tomo redkolegijos narys, tarptautinio mokslinio leidinio „Perspectives of Baltic Philology“, 2008, Poznań, redakcinės kolegijos narys.

## Bibliografija

* ''Rytų aukštaičių šnektų slavizmų fonologijos bruožai'', Vilnius, 2002.
* ''Šiaurės rytų aukštaičiai vilniškiai: ribos ir diferenciacija'', Vilnius, 2009.

;Kiti leidiniai
* X tarptautinio baltistų kongreso „Baltų kalbų istorija ir tipologija“ pranešimų tezės, 2005, Sudarytojai: V. Kardelis, R. Venckutė.
* Kardelis V., 2006, *Mielagėnų apylinkių tekstai* (sudarymas, įvadas, komentarai Vytauto Kardelio),
* Kardelis V., Kardelytė-Grinevičienė D., Navickaitė A., Strungytė I., 2006, *Šiaurės rytų aukštaičiai vilniškiai* (mokomoji knyga).

## Literatūra
* Lietuvių kalbos enciklopedija, Vilnius, 2008: Mokslo ir enciklopedijų leidybos intitutas, 264 p.
Yamaha Corporation

**Yamaha Corporation**, trumpiau **Yamaha** – tarptautinė korporacija, įkurta ir pagrindinę būstinę turinti Japonijoje. Tai didžiausias pasaulyje muzikinių instrumentų ir muzikinės audio įrangos gamintojas. Kompanija gamina plačiausią skalę tiek elektroninių, tiek akustinių instrumentų, nuo vaikiško iki profesionalų lygio. Tarp kitų kompanijos gaminių: studijinė ir koncertinė audio įranga, namų audio sistemos, puslaidininkių įranga, robotai. 

Korporacijos padalinys „Yamaha Motor Corporation“ gamina motociklus, motorines valtis, sniego motociklus, variklius ir pan. Kompanija daug skiria dėmesio visuomenės muzikiniam švietimui – įkurtas pasaulinis „Yamaha“ muzikos mokyklų tinklas, veikiantis ir Lietuvoje.

Kompanija buvo įkurta 1887 m. Hamamatsu, Japonija, pavadinta įkūrėjo Torakusu Yamaha garbei. Iš pradžių kompanija gamino akustinius pianinus ir vargonus. Per savo gyvavimo laikotarpį daug keitė gaminių gamą, pvz., kai kuriuo metu gamino lankus sportininkams, o 1951 m. pradėjo gaminti motociklus – taip susikūrė atskiras padalinys „Yamaha Motor Corporation“. 2005 m. „Yamaha“ įsigijo muzikinės produkcijos programinės įrangos gamintoją „Steinberg“, o 2008 m. – garsų austrų akustinių pianinų gamintoją „Bösendorfer“.

Plačiajai visuomenei „Yamaha“ prekės ženklas asocijuojasi su sintezatoriais ir pianinais. Analoginiai CS linijos sintezatoriai ir CP linijos pianinai pasižymėjo unikaliomis garso charakteristikomis. Kompaniją ypač išpopuliarėjo pristačiusi vieną pirmųjų skaitmeninių ir pigių sintezatorių – DX/TX liniją. DX-7 1983 m. tapo pirmuoju FM garso sintezės metodo sintezatoriumi. Pastarąjį dešimtmetį Yamaha reprezentuoja „Motif“ linijos skaitmeniniai „Workstation“ tipo sintezatoriai ir „Clavinova“ linijos skaitmeniniai pianinai.

## Galerija

Image:Yamaha CS-80.jpg|Analoginis sintezatorius CS-80 (1977)
Image:Yamaha CP30 fertig.jpg|CP-30 analoginis pianinas (1978)
Image:Yamaha DX7 (on stand).jpg|DX-7 skaitmeninis FM sintezatorius (1983)

## Išnašos
Giesvianka

**Giesvianka** (*Gnesvianka*) – upė Lietuvoje, Vilniaus rajone; Dūkštos intakas. Upės pradžia netoli Kryžinės kaimo. Teka į šiaurės vakarus. Su Dūkštos upe suteka 11,6 km nuo šios žiočių, į pietvakarius nuo Maišiagalos.

Vaga daug kur ištiesinta. Prie upelio įsikūrusios Babrukiškės, Giesvė, Saugūniškės.

## Šaltiniai
Hatohobėjus

**Hatohobėjus** () – viena iš Palau valstijų. Hatohobėjus yra toliausiai į pietus nutolusi, mažiausia ir mažiausiai gyventojų turinti Palau valstija. Administracinis centras – Hatohobėjus (vienintelė gyvenvietė).

Valstiją sudaro maža koralinė Tobio sala (plotas 0,85 km², 20 gyventojų), nuo jos 70 km į rytus nuotolęs Helenos rifas bei dar už 50 km į rytus esantis Tranzito rifas. Helenos rifą sudaro nugrimzdęs atolas (plotas 163 km²) su 400 m ilgio ir 40 km pločio Helenos sala (plotas 0,03 km²). Joje yra jūrinių reindžerių stotis su 3 žmonių įgula. Tranzito rifas yra toliausiai į pietus nutolusi Palau vieta, bet retai kada žymima žemėlapiuose.

Oficialios valstijos kalbos yra anglų, palaujiečių ir tobių.

## Šaltiniai
Tobio sala

**Tobio sala** (, tob. *Hatohobei*) – nedidelė sala Mikronezijoje, pačiuose Palau valstybės pietuose, Hatohobėjaus valstijoje. Tai žema, lygi, 1,6 km ilgio ir 0,8 km pločio koralinė sala. Plotas – 0,85 km². Aukštis iki 6 m. Salą dengia palmių giraitė, yra nedidelis žemdirbystės plotas. Salą supa iki 800 m pločio koralinis rifas.

Pietvakarinėje salos dalyje yra vienintelis visos valstijos kaimas, kuriame gyvena 30-40 žmonių. Dauguma jų kalba tik čia vartojama tobių kalba.
Helenos rifas

**Helenos rifas** () – koralinis rifas Mikronezijoje, Palau valstybės pietuose, 70 km į rytus nuo Tobio salos. Priklauso Hatohobėjaus valstijai. Helenos rifą sudaro nugrimzdęs atolas (plotas 163 km²) su 400 m ilgio ir 40 km pločio Helenos sala (plotas 0,03 km²). Joje yra jūrinių reindžerių stotis su 3 žmonių įgula. Vakarinėje rifo pusėje yra sąsiauris.


Image:Helen Reef.png|Žemėlapis
Image:Desertisland.jpg|Helenos sala
Image:Helen Reef.jpg|Paukščių kolonija
Kliukovo valsčius

**Kliukovo valsčius** () - kaimiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Mazovijos Vysokio apskrityje. Centras – Kliukovas. Ribojasi su Bogutų Pianko, Bransko, Cechanoveco, Čiževo, Rudkos ir Šepetovo valsčiais.

## Istorija

Įkurtas XIX a. Lomžos gubernijoje. Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijai. 1919-1939 m. priklausė Lenkijos tarpukario Balstogės vaivadijai. 1939-1941 m. priklausė Tarybų Sąjungos, Baltarusijos TSR, Balstogės sričiai. 1941-1944 m. priklausė Trečiojo reicho, Balstogės sričiai. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1945-1975 m. priklausė Balstogės vaivadijai. 1975–1999 m. priklausė Lomžos vaivadijai.

## Paviršiaus struktūra

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 123,77 km², iš kurių:
* ariama žemė: 86 %
* miškai: 9 %
* vandens telkiniai: 5 %
Valsčius sudaro 9,66 % Mazovijos Vysokio apskrities.

## Demografija
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

Pagal 2002 metų duomenis pajamų vidurkis vienam gyventojui buvo 1191,9 zlotai.

## Administracinis suskirstymas
* Dzikovinai, Grudekas, Jankai, Kaliskai, Kaplanas, Klukovas, Klukovo Kolonija, Kostri Podsendkovienta, Kostri Šmiejkai, Kučinas, Lubovič Vielkai, Lubovič Biziai, Lubovič Kontai, Lunevo Male, Lunevo Vielkie, Malinovas, Pientki Base, Pientki Grenzkai, Pientki Šeligai, Pientki Žebrai, Sobolevas, Stare Kostrai, Stare Varele, Stare Zalese, Trojanuvekas, Trojanovas, Uša Mala, Uša Vielka, Viktožinas, Višonki Košcelne, Višonki Blone, Višonki Klukuvekas, Višonki Nagurkai, Višonki Vlostai, Višonki Vojcechai, Višonki Vipichai, Žabinecas ir Žebri Vielkie.

## Šaltiniai
Sonsorolis

**Sonsorolis** () – viena iš Palau valstijų. Apima nedidelių salų grupę Ramiajame vandenyne, nutolusią į pietus nuo pagrindinės Palau salų grupės. Administracinis centras – Dongosaru (Sonsorolio s.).

Valstiją sudaro 4 nedidelės, koralinės salos, išsidėsčiusios iš eilės šiaurės-pietų kryptimi: Fana, Sonsorolis, Pulo Ana, Meriras. Visos salos, išskyrus Faną, gyvenamos. Kiekvienoje saloje yra po kaimą: Dongosaru, Puro, Melieli.

Oficialios valstijos kalbos yra anglų, palaujiečių ir sonsoroliečių.

## Šaltiniai
Kobilino Božimų valsčius

**Kobilino Božimų valsčius** () – kaimiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Mazovijos Vysokio apskrityje. Centras – Kobilin Božimai. Ribojasi su Choroščo, Kulešės Košcelnės, Rutkų, Sokolų, Tikocino ir Zavadų valsčiais.

## Istorija
Nuo V a. pr. m. e. iki X a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. XIII a.-XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose. Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamentui. Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Lomžos departamentui. Nuo 1816 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Augustavo vaivadijai, nuo 1837 m. iki 1866 m. Augustavo gubernijai, nuo 1867 m. iki 1914 m. Lomžos gubernijai. Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijai. 1919–1939 m. priklausė Lenkijos tarpukario Balstogės vaivadijai. 1919–1939 m. dalis valsčiaus kaimų priklausė Piščatų valsčiui. 1939–1941 m. priklausė Tarybų Sąjungos Baltarusijos TSR, Balstogės sričiai. 1941–1944 m. priklausė Trečiojo reicho, Balstogės sričiai. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1945–1975 m. priklausė Balstogės vaivadijai. 1975–1999 m. priklausė Lomžos vaivadijai.

## Paviršiaus struktūra

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 119,6 km², iš kurių:
* ariama žemė: 74 %
* miškai: 19 %
* vandens telkiniai: 7 %
Valsčius sudaro 9,33 % Mazovijos Vysokio apskrities.

## Demografija
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

Pagal 2002 metų duomenis pajamų vidurkis vienam gyventojui buvo 1300,3 zlotai.

## Administracinis suskirstymas
Franki Dombrova, Franki Piaskai, Garbovo Kolonija, Kiežkai, Kloski Mlinovienta, Kloski Švigoniai, Kobilin Božimai, Kobilin Cešimai, Kobilin Kruševas, Kobilin Kuleškai, Kobilin Latkai, Kobilin Pieniožkai, Kobilin Pogožalkai, Kropivnica Gaikai, Kropivnica Raciborai, Kurovas, Kurovo Kolonija, Kužinai, Makovas, Milevo Zabielne, Mojkai, Nove Garbovas, Piščati Končanai, Piščati Piotrovienta, Pščulčinas, Sikori Bartičkai, Sikori Bartkovienta, Sikori Janovienta, Sikori Pavlovienta, Sikori Piotrovienta, Sikori Tomkovienta, Sikori Vojcechovienta, Stare Garbovas, Stare Vnorai, Stipulki Borkai, Stipulki Šimanai, Stipulki Švienchai, Vnori Kužele, Vnori Vandai ir Zalese Labendzkiai.

## Šaltiniai
Gediminas Lašas

**Gediminas Lašas** (g. 1960 m. lapkričio 18 d. Kaune) – Lietuvos dizaineris, dirbantis grafinio dizaino srityje, Gedimino Lašo dizaino (GLD) studijos vadovas, Lietuvos grafinio dizaino asociacijos valdybos pirmininkas, Lietuvos dizainerių sąjungos narys.

## Biografija

G. Lašas 1967–1978 m. mokėsi Kauno S.Nėries vidurinėje mokykloje, 1973–1977 m. – Kauno 4-metėje dailės mokykloje, 1978–1983 m. studijavo VDI Dizaino katedroje. Vedęs, šeimoje: žmona Neringa (g. 1962), filologė, vaikai – Algirdas (g. 1983), Audra (g. 1985), Austėja (g. 1995).

## Profesinė veikla

* 1983–1985 m. – Onuškio vidurinės mokyklos mokytojas;
* 1985–1989 m. – Eksperimentinio meninio konstravimo biuro Vilniuje dizaineris;
* 1989–1990 m. – leidyklos „Muzika“ meno redaktorius;
* 1990–1991 m. – dienraščio „Respublika“ dizaineris;
* 1991–1992 m. – dienraščio „Lietuvos aidas“ vyriausiasis dizaineris;
* 1992–1993 m. – žurnalo „Veidas“ vyriausiasis dizaineris;
* 1993–1995 m. – Suomijos kompanijos „United Paper Mills“ atstovybės vadovas;
* 1995–2005 m. – Suomijos kompanijos „UPM-Kymmene“ atstovybės vadovas;
* Nuo 1993 m. – Gedimino Lašo dizaino (GLD) studijos vadovas.

## Kūrybinė veikla

G. Lašas kūrybinį darbą atlieka savo dizaino studijoje. Nuo 1984 m. dalyvauja parodose, konkursuose. Meno sritis – vizualinis (grafinis) dizainas. Dizaineris sukūrė įvairių projektų, žinomų ženklų, logotipų, maketų, tarp jų – „Lietuvos aidui“, firmai „A.Abišala ir partneriai“, folkloro festivaliui „Baltica-93“, žurnalams „Veidas“ (1992), „TV antena“, „Stilius“, „Kompiuterija“ (1997), „Krepšinis“, „Ekstra“ (1998), „Baltijos miškai ir mediena“ (2005), katalogui „Easy walk“ (2003–2005), Lietuvos paviljonui parodoje „Expo-2010 Shanghai“ .

Kiti darbai:

* Signatarų namų Garbės knyga (1998);
* LR užsienio reikalų ministerijos, Baltijos jūros valstybių tarybos konferencijos Palangoje logotipai, firminiai stiliai, atributika (1999);
* Dalyvavimas kuriant LR piliečio pasą (1992).

2022 m. Tarptautinė dizaino taryba (ICoD) skyrė kasmetinį apdovanojimą už visos karjeros nuopelnus.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Biografija
* G. Lašas „European Design Awards“ ceremonijoje, 2011 m.

Lietuvos ženklo konkursas:

* G. Lašas – ekspertas Lietuvos prekės ženklo konkurse
* Interviu su LGDA pirmininku G.Lašu apie Lietuvos prekės ženklo konkursą 

Kūrybos pavyzdžiai:

* Icograda dizaino savaitės 2011 m. programa 
* Lietuvos simboliai G. Lašo darbuose
* Darbų pavyzdžiai
* Lietuvos 1000-čio paminėjimo plakatas
Cechanoveco valsčius

**Cechanoveco valsčius** () – kaimo-miesto valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Mazovijos Vysokio apskrityje. Centras – Cechanovecas. Ribojasi su Boguti Pianko, Grodzisko, Jablona Lackos, Kliukovo, Nuro, Pelejevo, Rudkos ir Sterdino valsčiais.

## Istorija
 

Įkurtas 1934 m. spalio 1 d. iš didžiosios dalies Rudkos valsčiaus ir Skužeco valsčiaus. 1939–1941 m. priklausė Tarybų Sąjungos Baltarusijos TSR, Balstogės srities, Cechanoveco rajonui. 1941–1944 m. priklausė Trečiojo reicho, Balstogės sričiai. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1952 m. panaikintas, iki 1954 m. dalis valsčiaus kaimų priklausė Kosiorkų, Pobikrų ir Vina Chrolų valsčiams. 1945–1952 m. priklausė Balstogės vaivadijai. Apie 1975 m. atkurtas, 1975–1999 m. priklausė Lomžos vaivadijai.

|}

## Geografija

Pagal 2002 m. duomenis valsčiaus plotas yra 201,46 km², iš kurių:
* ariama žemė: 50%
* miškai: 25%
* vandens telkiniai: 25%

Valsčius sudaro 15,72% Mazovijos Vysokio apskrities.

## Gyventojai

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

Pagal 2002 metų duomenis pajamų vidurkis vienam gyventojui buvo 1221,33 zlotai.

## Administracinis suskirstymas
* Antoninas, Bujenka, Cechanovčikas, Cechanovecas, Čaje Bagnas, Čaje Vulka, Dombčinas, Gajas, Kobusai, Koce Basiai, Koce Piskulai, Koce Schabai, Kosiorkai, Kostušin Kolonija, Kozaže, Kulakai, Lempice, Malecas, Novodvorai, Pobikrai, Pžibišinas, Radziševo Krule, Radziševo Senčuchas, Radziševo Sobiechovas, Radziševo Stare, Skužecas, Tvorkovice, Tžaskai, Vina Chrolai, Vina Pošvientna, Vina Stara, Vina Vilkai, Vina Vipichai, Vojtkovice Dadai, Vojtkovice Glina, Vojtkovice Stare ir Zadobže.

## Šaltiniai
Fana

**Fana** () – nedidelė koralinė sala Mikronezijoje, Palau valstybėje, Sonsorolio valstijoje, 1,7 km į šiaurę nuo Sonsorolio salos. Plotas – 0,54 km². Salos ilgis 740 m, plotis 500 m, aukštis iki 1 m. Faną supa 160–480 m pločio koralų rifas. Visa sala apaugusi palmėmis ir krūmokšniais. Negyvenama, tačiau sudaro savivaldybę.


Image:Fanna AKK Pisonia Forest.jpg|Miškas Fanoje
Image:Fanna Island AKK.jpg|Fana nuo Sonsorolio salos
Image:Sonsorol.png|Fanos ir Sonsorolio palydovinė nuotrauka
Čyževo valsčius

:: *Apie 1940-1945 m. Baltarusijos TSR egzistavusį rajoną žr. [[Čyževo rajonas]]*.

**Čyževo valsčius** () - kaimo-miesto valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Mazovijos Vysokio apskrityje. Centras – Čyževas. Ribojasi su Andžejevo, Bogutų Pianko, Klukovo, Nuro, Šepetovo, Šulbožės Velkių, Mazovijos Vysokio ir Zambruvo valsčiais.

## Istorija
Nuo V a. pr. m. e. iki X a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis - jotvingiai. Nuo X a. iki 1526 m. priklausė Lenkijos karalystės Mazovijos kunigaikštystei. Nuo 1529 m. iki 1569 m. Liublino unijos Mazovijos vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose. Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamentui. Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Lomžos departamentui. Nuo 1816 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Augustavo vaivadijai, nuo 1837 m. iki 1866 m. Augustavo gubernijai, nuo 1867 m. iki 1914 m. Lomžos gubernijai. Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijai. 1919-1939 m. priklausė Lenkijos tarpukario Balstogės vaivadijai. 1919-1948 m. dalis valsčiaus kaimų priklausė Dmochi Glinkų valsčiui. 1939-1941 m. priklausė Tarybų Sąjungos, Baltarusijos TSR, Balstogės srities, Čyževo rajonui. 1941-1944 m. priklausė Trečiojo reicho, Balstogės sričiai. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1945-1975 m. priklausė Balstogės vaivadijai. 1975–1999 m. priklausė Lomžos vaivadijai.

## Paviršiaus struktūra

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 123,4 km², iš kurių:
* ariama žemė: 87 %
* miškai: 7 %
* vandens telkiniai: 6 %
Valsčius sudaro 9,63 % Mazovijos Vysokio apskrities.

## Gyventojai
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

Pagal 2002 metų duomenis pajamų vidurkis vienam gyventojui buvo 1438,53 zlotai.

## Administracinis suskirstymas
Brulino Koskai, Brulino Pivkai, Čiževas, Čižev Košcelnai, Čižev Ruš Kolonija, Čižev Ruš Viešas, Čižev Chrapkai, Čižev Pocejevas, Čižev Sedliska, Čižev Sutkai, Dmochi Glinkai, Dmochi Mrozai, Dmochi Rodzonkai, Dmochi Vochai, Dmochi Vipichai, Dombrova Cherubinai, Dombrova Kitai, Dombrova Michalkai, Dombrova Nova Viešas, Dombrova Šatankai, Dombrova Vielka, Godlevo Kolonija, Godlevo Pientakai, Jažvini Kočotai, Jažvini Piedkai, Kačin Herbasai, Kžečkovo Gromadzinas, Kžečkovo Mianovskiai, Kžečkovo Nove Bienkai, Kžečkovo Stare Bienkai, Kžečkovo Šepielakai, Michalovo Vielkiai, Oldaki Magna Brokas, Rosochate Košcelne, Rosochate Nartoltai, Senica Klavai, Senica Lipusai, Senica Pietraše, Senica Šimankai, Senica Švienchai, Stare Zalesiai, Stari Kačinas, Stokovo Bučkai, Stokovo Šeršeniai, Švienck Strumianai, Šulbože Kozai, Zalese Stefanovas, Zarembi Bindugai, Zarembi Guri Lešne, Zarembi Sasinai, Zarembi Skurkai ir Zarembi Švienchai.

## Šaltiniai
Svetlogorsko miesto apygarda

**Svetlogorsko miesto apygarda** () – administracinis vienetas Kaliningrado srities (Rusijos Federacija) centrinėje dalyje, Sembos pusiasalio šiauriniame Baltijos jūros krante. Rajono centras – Svetlogorskas ().

## Geografija

Ribojasi pietuose su Zelenogradsko rajonu, rytuose – su Pionerskio miesto apygarda. Rajono plotas 32,56 km², jis driekiasi 16 km ilgio ir 1,2–2,5,km pločio juosta pagal Baltijos jūrą. 2010 m. surašymo duomenimis buvo 15 894 gyventojai.

## Istorija

Svetlogorsko municipalinis rajonas įsteigtas 2007 m. spalio 25 d. reorganizavus Svetlogorsko miesto apygardą.

## Savivalda
Rajono tarybą sudaro 15 narių, renkamų 4 metams.

Vykdant municipalinę reformą 2008 m. birželio 30 d. Kaliningrado srities įstatymu Nr. 256 rajone sudaryti:
* Svetlogorsko miesto gyvenvietė,
* Primorjės miesto gyvenvietė,
* Donskojės miesto gyvenvietė.

## Šaltiniai
Sonsorolis (sala)

**Sonsorolis** () arba **Dongosaras** (*Dongosaro*) – nedidelė koralinė sala Mikronezijoje, Palau valstybėje, Sonsorolio valstijoje. Plotas – 1,36 km². Salos ilgis 1,8 km, plotis 0,7 km, aukštis iki 1 m. Faną supa 160–480 m pločio koralų rifas. Visa sala apaugusi palmėmis, kitais medžiais ir krūmokšniais. Už 1,7 km į šiaurę nuo Sonsorolio yra Fana.

2000 metais saloje gyveno 24 gyventojai, jie visi susitelkę salos vakaruose esančiame Dongosaru kaime (valstijos sostinė).


Image:Dongosaro AKK Reef Flats.jpg|Rifas
Image:Dongosaro AKK South End.jpg|Pietinė salos dalis
Image:Sonsorol.png|Fanos ir Sonsorolio palydovinė nuotrauka
Pulo Ana

**Pulo Ana** () – nedidelė koralinė sala Mikronezijoje, Palau valstybėje, Sonsorolio valstijoje. Plotas – 0,5 km². Salos ilgis 0,8 km, plotis 0,53 km, aukštis iki 6 m. Pulo Aną supa 460 m pločio koralų rifas. Visa sala apaugusi palmėmis, kitais medžiais ir krūmokšniais, o centre telkšo pelkė. Už 80 km į šiaurę nuo Pulo Anos yra Sonsorolis ir Fana, už 50 km į pietryčius – Meriras.

2000 metais saloje gyveno 10 gyventojų, jie visi susitelkę salos vakaruose esančiame Puro kaime.


Image:Pulo Anna AKK Swamp.jpg|Pelkė
Image:PuloAnna.png|Pulo Anos palydovinė nuotrauka
Baltijsko miesto apygarda

**Baltijsko miesto apygarda** () – Kaliningrado srities (Rusijos Federacija) administracinis vienetas srities vakarinėje dalyje, Sembos pusiasalio pietiniame Baltijos jūros krante ir Aistmarių nerijos šiaurinėje dalyje. Tai labiausiai į vakarus nutolęs Rusijos administracinis vienetas. Apygardos centras – Baltijskas ().

## Geografija

Ribojasi šiaurėje su Zelenogradsko rajonu, pietuose – su Lenkija, rytuose – Aistmarės, vakaruose – Baltijos jūra. Apygardos plotas 101 km², iš jo 3460 ha žemės ūkio naudmenos, 934 ha karinės teritorijos, 149 ha miškai. 2010 m. surašymo duomenimis buvo 36 239 nuolatiniai gyventojai, iš jų Baltijske – 33 297, ekonomiškai aktyvūs – 24 972 gyventojai.

## Istorija

Įkurta 1994 m. rugpjūčio 15 d. Baltijsko municipalinis rajonas įsteigtas 2008 m. reorganizavus Baltijsko miesto apygardą.

## Savivalda

Rajono tarybą sudaro 15 narių, renkamų 4 metams. Vykdant savivaldos reformą 2008 m. birželio 30 d. Kaliningrado srities įstatymu Nr. 256 rajone sudarytos:
* Baltijsko miesto gyvenvietė,
* Primorsko miesto gyvenvietė,
* Divnojės kaimo gyvenvietė.

## Gyvenvietės

2002 m. surašymo duomenimis savivaldybėje gyveno 31 400 gyventojų, didžioji jų dalis susijusi su kariniu laivynu. Baltijsko miesto apygardoje buvo šios gyvenvietės:

## Šaltiniai
Sokolų valsčius

**Sokolų valsčius** () – kaimiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Mazovijos Vysokio apskrityje. Centras – Sokolai. Ribojasi su Choroščo, Kobilino Božimų, Kulešės Košcelnės, Lapių, Novės Piekutų, Pošvientnės ir Mazovijos Vysokio valsčiais.

## Istorija
Nuo V a. pr. m. e. iki X a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. XIII a.-XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose. Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamentui. Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Lomžos departamentui. Nuo 1816 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Augustavo vaivadijai, nuo 1837 m. iki 1866 m. Augustavo gubernijai, nuo 1867 m. iki 1914 m. Lomžos gubernijai. XIX a. dalis valsčiaus kaimų priklausė Truskolasų valsčiui. Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijai. 1919–1939 m. priklausė Lenkijos tarpukario Balstogės vaivadijai. 1919–1954 m. dalis valsčiaus kaimų priklausė Kovalevščiznos valsčiui. 1939–1941 m. priklausė Tarybų Sąjungos Baltarusijos TSR, Balstogės sričiai. 1941–1944 m. priklausė Trečiojo reicho, Balstogės sričiai. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1945–1975 m. priklausė Balstogės vaivadijai. 1975–1999 m. priklausė Lomžos vaivadijai.

## Paviršiaus struktūra

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 155,57 km², iš kurių:
* ariama žemė: 71 %
* miškai: 19 %
* vandens telkiniai: 10 %
Valsčius sudaro 12,14 % Mazovijos Vysokio apskrities.

## Demografija
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

Pagal 2002 metų duomenis pajamų vidurkis vienam gyventojui buvo 1429,51 zlotai.

## Administracinis suskirstymas
Bruševas, Bruševo Borkovizna, Buinai, Chomice, Čaikai, Drongai, Dvoraki Pikatai, Dvoraki Staškai, Idžki Mlinovskiai, Idžki Šredniai, Idžki Viknas, Jablonovo Kontai, Jablonovo Vipichai, Jamiolki Godzebai, Jamiolki Kovale, Jamiolki Piotrovienta, Jamiolki Švietlikai, Jenkai, Kovalevščizna, Kovalevščizna Folvarkas, Kruševo Brodovas, Kruševo Glonbai, Kruševo Vipichai, Kžiževas, Mojsikai, Noski Šnetne, Nove Raciborai, Perki Bujenkai, Perki Frankai, Perki Karpiai, Perki Lachai, Perki Mazovše, Perki Vipichai, Penzai, Porošl Kije, Roški Chžčonai, Roški Lešne, Roški Sončkai, Roški Zemakai, Sokolai, Stare Raciborai, Stare Truskolasai, Truskolasi Lachai, Truskolasi Niviskas, Truskolasi Olšina, Truskolasi Vola, Vanevas ir Žonce.

## Šaltiniai
Meriras

**Meriras** () – nedidelė koralinė sala Mikronezijoje, Palau valstybėje, Sonsorolio valstijoje. Plotas – 0,9 km². Salos ilgis 2,6 km, plotis 0,4 km, aukštis iki 11 m. Merirą supa 160–1100 m pločio koralų rifas. Visa sala apaugusi palmėmis, kitais medžiais ir krūmokšniais. Už 50 km į šiaurės vakarus nuo Meriro yra Pulo Ana.

2000 metais saloje gyveno 5 gyventojai, jie visi susitelkę salos šiaurėje esančiame Melielio kaime. Yra radijo stotis.


Image:Merir AKK Reef Flats.jpg|Vaizdas į rifą
File:Merir AKK Strand Vegetation.jpg|Pandanų miškas
Image:Merir.png|Meriro palydovinė nuotrauka
Šepetovo valsčius

**Šepetovo valsčius** () – kaimo-miesto valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Mazovijos Vysokio apskrityje. Centras – Šepetovas. Ribojasi su Bransko, Čiževo, Klukovo, Novės Piekutų ir Mazovijos Vysokio valsčiais.

## Istorija
Nuo V a. pr. m. e. iki X a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. XIII a.-XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose. Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamentui. Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Lomžos departamentui. Nuo 1816 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Augustavo vaivadijai, nuo 1837 m. iki 1866 m. Augustavo gubernijai, nuo 1867 m. iki 1914 m. Lomžos gubernijai. Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijai. 1919–1939 m. priklausė Lenkijos tarpukario Balstogės vaivadijai. 1939–1941 m. priklausė Tarybų Sąjungos, Baltarusijos TSR, Balstogės sričiai. 1941–1944 m. priklausė Trečiojo reicho, Balstogės sričiai. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1945–1975 m. priklausė Balstogės vaivadijai. 1975–1999 m. priklausė Lomžos vaivadijai. 2007 m. lapkričio 12 d. pradėtas naudoti Šepetovo valsčiaus herbas.

## Paviršiaus struktūra

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 151,9 km², iš kurių:
* ariama žemė: 76 %
* miškai: 17 %
* vandens telkiniai: 7 %
Valsčius sudaro 11,85 % Mazovijos Vysokio apskrities.

## Demografija
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

Pagal 2002 metų duomenis pajamų vidurkis vienam gyventojui buvo 1364,5 zlotai.

## Administracinis suskirstymas
Chorožice, Dombrova Bibitkai, Dombrova Dolengai, Dombrova Gogole, Dombrova Kaskai, Dombrova Lazai, Dombrova Močidlai, Dombrova Tvorkai, Dombrova Vilkai, Dombrova Zablotne, Dombruvka Košcelna, Jablon Kikolskiai, Jablon Samsonai, Kamien Rupiai, Močidli Jakubovienta, Močidli Stanislavovienta, Nove Gieraltai, Nove Šepetovo Podlešne, Nove Varele, Nove Zalesiai, Plevkai, Pulaze Švierže, Stare Gieraltai, Stari Kamienas, Staviereje Podlešne, Staviereje Michalovienta, Šepetovas, Šepetovo Januvka, Šepetovo Podlešne, Šepetovo Vavžince, Šepetovo Žakai, Šimbori Andžejovienta, Šimbori Jakubovienta, Šimbori Vlodkai, Šrednica Jakubovienta, Šrednica Mačkovienta, Šrednica Pavlovienta, Varele Filipoviče, Vilini Rušas, Višonki Posele, Vlosti Olšanka, Vojni Izdebnikas, Vojni Krupai, Vojni Pieckai, Vojni Pietraše, Vojni Pogoželis, Vojni Šubi Šlacheckiai, Vojni Šubi Vlošcianskiai, Vojni Vavžince ir Zabiele.

## Šaltiniai
http://stat.gov.pl/en/topics/statistical-yearbooks/statistical-yearbooks/demographic-yearbook-of-poland-2014,3,8.html/
Liudas Ruginis

**Liudas Ruginis** (1943 m. rugpjūčio 27 d., Salantuose, Salantų vls., Kretingos aps., Šiaulių krašto apygarda, Lietuvos generalinė sritis) – 2018 m. sausio 9 d., Plungėje) – Lietuvos tautodailininkas, medžio drožėjas, visuomenės veikėjas.

## Biografija
1963 m. baigė Mažeikių darbo jaunimo vidurinę mokyklą. 1962–1964 m. dirbo Mažeikių elektrotechnikos gamyklos tekintoju, 1972–1991 m. – Plungės liaudies kūrybos įmonės „Minija“ medžio drožėju, etalonų kūrėju, dailininku.

Pagrindinė kūrybinės veiklos sritis – tautodailė.
Svarbesnės sukurtos skulptūros: „Laivių žemei 500‘‘, „Reketė 500“, „Kretingos miškų urėdijai 90“ (Kretinga), „Žalgirio mūšiui 600“ (Kuniginė), „Rūpintojėlis“ (Palanga), Kryžius (Šatės), „Dainius“ (Salantai), „Angelas“ (knygnešiui A. Bendikui atminti, Salantai), „Švč. Marija Maloningoji" (Šatrijos Raganai atminti, Keturakiai), „Sodietis“ (Nasrėnai), Salantų miesto simbolis „Gaidys“ ir kt.

Dalyvavo konkursuose „Senovės Žemaičių bei Lietuvos dievai ir deivės“ (Šilalė, 2005 m.), „Aukso vainikai“ (kryždirbystė, Telšių aps., 2007, 2008 m.), „Užgavėnių kaukės“ (Plateliai, 2008 m.), respublikinėse, apskričių, rajoninėse ir kitų regionų tautodailės parodose.

Surengė autorines jubiliejines parodas Kretingos muziejuje (2003 m.), Salantų kultūros centre (2003 m.), Plungės kultūros centre (2008 m.).

Apdovanotas respublikinės liaudies dailės parodos-konkurso „Šlovė darbui“ diplomu (1977 m.), Lietuvos liaudies meno draugijos padėkos raštais (1977, 1982, 1983 m.), geriausio metų liaudies meistro „Aukso vainikas“ regioninio turo III (2007 m.) ir II vietos (2008 m.) laureatas.

Aktyvus visuomenininkas, Lietuvos tautodailininkų sąjungos narys, Plungės skyriaus pirmininko pavaduotojas, privataus meno kūrinių muziejaus Salantuose įkūrėjas (2010 m.).

Vaikaitė Rūta Ruginytė chorvedė, LMTA chorinio dirigavimo specialybės studentė.

## Nuorodos
* Audra Venckuvienė. „Šabašninkai“ iš kapinių stumia meną. - Vakarų ekspresas - 2002, spalio 31
* Jurgita Šakienė. Kruopštumas plius fantazija. - Kauno.diena.lt - 2006, balandžio 14
* Dovilė Simaitytė. Šiandien Salantai pradeda švęsti. - Pajūrio naujienos - 2006, rugpjūčio 4
* Jurgita Drevinskaitė. Išsipildžiusi svajonė – jubiliejinė paroda. - Žemaitis - 2008
* Išrinkti geriausi Telšių regiono tautodailininkai. - Valstietis.lt - 2008, lapkričio 8
* Danguolė Ažaneckienė. „Tai, ką dirbu, patinka ir sekasi...“ - Plungė - 2008, lapkričio 25
* Dovilė Simaitytė. Įamžins Žalgirio mūšio sukaktį. - Pajūrio naujienos - 2010, balandžio 9
* Jolanta Beniušytė. Pasodintas ąžuolynas Žalgirio mūšiui atminti. - Vakarų ekspresas - 2010, gegužės 3
* Audronė Puišienė. Palinkėjo sau, kad miškai gražėtų ir oštų ateities kartoms. - Pajūrio naujienos - 2010, gruodžio 31
* Diana Jomantaitė. Kryždirbystė – protėvių dovanota tradicija. - Pajūrio naujienos - 2011, sausio 28
* Irena Šeškevičienė. Žemaičių amatų dienose karaliavo kretingiškiai. - Pajūrio naujienos - 2011, gegužės 3
* Diana Jomantaitė. Laivių žemei – pusantro tūkstančio metų. - Pajūrio naujienos - 2011, liepos 5
* Diana Jomantaitė. Reketės kaimas atšventė gimtadienį. - Pajūrio naujienos - 2011, liepos 12

## Šaltiniai
Inkuyo

**Inkuyo** – tradicinės Andų muzikos grupė iš JAV (Los Andželo), suburta Bolivijoje gimusio kompozitoriaus Gonsalo Vargaso (taip pat „Sukay“ narys). Grupė susikūrė kaip kvartetas, bet vėliau liko 3 nariai.

Grupės „Inkuyo“ kūrinys *Wipala* (iš aimarų k. „vėliava“) panaudotas filme „Baraka“.

## Nariai
* Gonzolo Vargas (Bolivija) – fleitos (siku, kena), aranžuotė;
* Enrique Coria (Argentina) – gitara;
* José Luís Reynolds (Bolivija) – čarango, bandurija, tiplė.

## Diskografija
* 1988 – *Land of the Incas*
* 1990 – *Temple of the Sun*
* 1993 – *The Double-Headed Serpent*
* 1994 – *Art from Sacred Landscapes*
* 1996 – *Ancient Sun*
* 1998 – *Window to the Andes*
* 2007 – *Pachakuti: The Overturning of Space-Time*

## Nuorodos
* 
* Allmusic.com
Studija

**Studija** ( 'tyrimas; darbo vieta)  – menininko ir jo pagalbininkų darbo patalpa, kūrybinės dirbtuvės, kurioje sukuriami meno kūriniai, ugdomi pradedančiųjų kūrybiniai įgūdžiai. Tai gali būti darbo vieta, paprastai skirta kūrybinių profesijų atstovams: dailininkams, architektams, fotografams, muzikantams, kino kūrėjams, režisieriams, dizaineriams ir pan. Taip pat studija yra įstaiga ar įmonė, kurioje vykdoma veikla, susijusi su kino filmų gamyba, spektaklių statymu, radijo ir televizijos laidų kūrimu ir transliacija, muzikos įrašų gamyba. Nedidelė artistų ar dailininkų mokykla, meno mėgėjų (dailės, šokio, dramos) būrelis – tai yra studija.

Studija taip pat yra didesnis mokslo veikalas, nagrinėjantis kurios nors srities problemą. 

## Šaltiniai

## Taip pat skaitykite

* Lietuvos kino studija
* Studijos
* Ateljė
Sietasparnės blakės

**Sietasparnės blakės** (sin. **Sietblakės**) (, ) – blakių () pobūrio šeima. Šio šeimos blakių dydis svyruoja nuo 2 iki 10 mm. Pasaulyje yra aprašyta apie 2000 jų rūšių, Europoje gyvena apie 200 rūšių. Lietuvoje kol kas rasta 17 rūšių.
Kūnas suplotas, ovalo formos. Antsparniai, krūtinės skydelis yra lyg iš nėrinių ar tinklo, sujungtų plėvele. Galva gana dažnai paslėpta po ištįsusiu į kūno priekį krūtinės skydeliu.
Sietblakės yra augalų kenkėjai. Randamos maitinantis ant medžių, krūmų lapų, ant įvairių žolių, kai kada samanose. Jos lapo apatinėje pusėje praduria epidermį ir čiulpia sultis. Dėl to lapas pradeda džiūti. Gana dažnai vienas individas visą vystymosi laiką praleidžia ant to paties augalo.
Metuose dažniausiai būna 1–2 generacijos, kai kuriose rūšyse ir daugiau. Dažniausiai žiemoja suaugusios blakės, nors kai kurių šios šeimos blakių rūšys žiemoja būdamos nimfos stadijoje. *Stephanitis oberti* sietblakių rūšis žiemoja kiaušinėlio stadijoje.

## Lietuvoje gyvenančios rūšys
* *[[Acalypta carinata]]* (Panzer, 1806)
* Grakščioji sietblakė (*Acalypta gracilis*) (Fieber, 1844)
* Apvalioji sietblakė (*Acalypta nigrina*) (Fallén, 1807)
* *[[Catoplatus fabricii]]* (Stål, 1868)
* Tinklinė sietblakė (*Derephysia foliacea*) (Fallén, 1807)
* Kietinė sietblakė (*Derephysia cristata*) (Panzer, 1806)
* Margoji sietblakė (*Dictyla echii*) (Schrank, 1782)
* Rytinė sietblakė (*Galeatus affinis*) (Herrich-Schaeffer, 1835)
* *[[Galeatus maculatus]]* (Herrich-Schäffer, 1838)
* Skaidrioji sietblakė (*Galeatus spinifrons*) (Fallén, 1807)
* Juodaūsė sietblakė (*Kalama tricornis*) (Schrank, 1801)
* Paprastoji sietblakė (*Physatocheila costata*) (Fabricius, 1794)
* *[[Physatocheila dumetorum]]* (Herich-Schaeffer, 1838)
* Rudoji sietblakė (*Physatocheila smreczynskii*) (China, 1952)
* Kriaušinė sietblakė (*Stephanitis pyri*) (Fabricius, 1775)
* Usninė sietblakė (*Tingis ampliata*) (Herrich-Schäffer, 1838)
* Daginė sietblakė (*Tingis cardui*) (Linnaeus, 1758)
* Aklinė sietblakė (*Tingis pilosa*) (Hummel, 1825)
Seiko

**Seiko Holdings Corporation** (arba tiesiog ***Seiko***) – japonų kontroliuojančioji bendrovė, veikianti tarptautiniu mastu. Pasaulyje „Seiko“ prekės ženklas asocijuojasi su aukštos klasės laikrodžiais. 

Kompanijos pradžia buvo 1881 m. Kintarō Hattori atidaryta laikrodžių parduotuvė Čiūo, Tokijuje. 1892 m. pradėjo gaminti laikrodžius pavadinimu „Seikosha“. Pirmieji laikrodžiai pavadinimu „Seiko“ pasirodė 1924 m. Kompanija 1969 m. pristatė pirmąjį pasaulyje komercinį kvarcinį laikrodį „Astron“ ir kiek vėliau – kvarcinį chronometrą. Šiuo metu kompanija gamina tiek kvarcinius, tiek mechaninius laikrodžius, nuo 40 iki daugiau nei 500 000 JAV dolerių kainų ribose.

2007 m. pertvarkius kompanijos struktūrą buvo įkurta „Seiko Holdings Corporation“ kompanija, kuri savo ruožtu yra dar platesnio „Seiko Group“ kontroliuojančios bendrovės dalis.

Seiko Holdings Corporation priklauso sekančios kompanijos:

*  Seiko Watch Corporation (rankiniai laikrodžiai);
*  Seiko Clock Inc. (staliniai, sieniniai laikrodžiai);
*  Seiko Optical Products Co., Ltd.. (optiniai lęšiai);
*  Seiko Sports Life Co., Ltd. (metronomai);
*  Seiko Instruments Inc. (puslaidininkių, kompiuterinė periferinė įranga);
*  Seiko Time Systems Inc. (laiko matavimo sistemos);
*  Seiko Precision Inc.(įvairūs kitų Seiko gaminių komponentai)

Seiko ne vieną kartą buvo pasirinkta kaip Pasaulio futbolo čempionatų ir Olimpinių žaidynių oficialus laiko matuotojas. 2005 m. kompanija sukūrė mechaninį laikrodį, kuriam nereikia rankinio mechanizmo prisukimo.

## Gaminių galerija

Image:Seiko Grand Quartz 9940-8010 (Twinquartz), 1979.jpg|Kvarcinis laikrodis Grand Quartz (1979)
Image:Seiko pyramid talking clock.jpg|Seiko „kalbantis“ laikrodis (1984)
Image:Seiko DM-20 20060910.jpg|Seiko skaitmeninis metronomas DM-20


## Nuorodos

* Seiko laikrodžių tinklalapis
Pakistano administracinis suskirstymas

**[[Pakistanas]]** suskirstytas į 4 provincijas, 1 Islamabado federacinę teritoriją, 1 federaciškai valdomą genčių žemęir 2 Pakistano Kašmyro autonomines respublikas.

## Nuorodos
* Pakistan: Administrative Division (Citypopulation.de)
* Provinces of Pakistan (Statoids.com)
Karalis

**Karalis** () – senovinio miesto ir religinio centro liekanos Peru, Limos regiono šiaurėje, Barankos provincijoje, sausringame Supės slėnyje, ~200 km nuo Limos. Karalis buvo pagrindinis Norte Čiko kultūros centras bei vienas seniausių miestų Amerikoje.

Karalis buvo gyvenamas tarp XXVII ir XXI a. pr. m. e., apėmė ~60 ha teritoriją, čia gyveno daugiau nei 3000 žmonių. Miestas buvo atrastas 1948 m. archeologo Polo Kosoko, bet atradimas didelio dėmesio nesulaukė, nes pradžioje čia nerasta įspūdingos architektūros, būdingos kitiems seniesiems Peru miestams. Vėliau kasinėjimus tęsė archeologė Rut Šeidi (*Ruth Shady*), ji rado piramidžių kompleksą, amfiteatrą, gyvenamuosius namus. Nustatyta, kad Karalis buvęs klestinčiu miestu tuo pat metu, kai Egipte buvo statomos piramidės.

Svarbiausias Karalio objektas – piramidės formos didžioji šventykla, iškylanti į 18 m aukštį. Rasta tekstilės pavyzdžių, kipu užuomazgų. Karalyje nerasta karo požymių – ginkluotės, sužalotų kūnų, todėl manoma, kad Karalio visuomenė buvo taiki. Rastos 32 fleitos, pagamintos iš kondorų ir pelikanų kaulų, bei 37 trimitai iš elnių ir lamų kaulų. Dar rasti vaiko palaikai, palaidoti su akmenų karoliais. Karalyje rastos kokos liekanos leidžia spėti, kad miestas galėjęs vertis prekyba narkotikais.

Aplink Karalį, Supės slėnyje taip pat gausu piramidžių ir kitų civilizacijos liekanų. Manoma, kad 80 km² teritorijoje galėję gyventi 20 tūkst. žmonių.

2009 m. Karalis įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.


Image:El Altar del Fuego Sagrado - Caral.jpg|Ugnies altorius
Image:PeruCaral22.jpg|Krepšių akmenims nešti liekanos
Image:Caral 3.JPG|Piramidė
File:PeruCaral19.jpg|Amfiteatras