open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Jane's Information Group

**Jane’s Information Group**, kitaip dar **Jane’s** – D. Britanijos leidybos kompanija, besispecializuojanti leidinių apie pasaulio šalių transportą ir karines techniką bei pajėgas srityje.

Kompanija įsikūrusi Londone, dabar ji priklauso „IHS Inc.“. Anksčiau priklausė „The Woodbridge Company“, o dar anksčiau – „The Thomson Corporation“.

Pagrindiniai kompanijos varžovai yra „Defense News“, „Flight International“, „Aviation Week & Space Technology“ ir „Shephard Group“.

## Istorija
Kompaniją 1898 m. įkūrė Fredas Džeinas (*Fred T. Jane*). Jis anksčiau buvo karinio laivyno mėgėjas ir rinko kovinių laivų apžvalgas, o vėliau jo hobis išsivystė į enciklopedinį leidinį *All the World’s Fighting Ships* ('Visi pasaulio koviniai laivai'), kuris 1898 m. ir buvo išleistas.

Palaipsniui kompanija apėmė ir kitas karinės informacijos sritis. Kompanijos leidžiami žinynai ir profesiniai žurnalai dažnai laikomi vieša informacija apie karinės technikos ir transporto sistemas.

Kompanija iki šiol tiekia iš atvirų informacijos šaltinių surinktą informaciją apie gynybos, saugumo, transporto ir įstatymų priežiūros sritis.

## Publikacijų sąrašas

### Žinynai
*(kasmetiniai)*
* *Jane's Aircraft Recognition Guide*
* *Jane's All the World's Aircraft*
* *Jane's Defence Industry News*
* *Jane's Fighting Ships*
* *Jane's Guns Recognition Guide*
* *Jane's High Speed Marine Transportation*
* *Jane's Infantry Weapons*
* *Jane's Military Communications* 
* *Jane's Urban Transport Systems*
* *Jane's Vintage Aircraft Recognition Guide*
* *Jane's World Railways*

### Periodiniai leidiniais
* *Jane's Intelligence Weekly* (nebespausdinamas)
* *Jane's Defence Weekly*
* *Jane's International Defence Review*
* *Jane's Navy International*
* *Jane's Intelligence Review*
* *Jane's Intelligence Digest*
* *[http://jdin.janes.com Jane’s Defence Industry] *
* *Jane's Airport Review*
* *Jane's Police Review* (nebeleidžiamas)

### Žaidimai
* *Jane's Combat Simulations* – kompiuterinių žaidimų, leistų 1996–2002 m., prekės ženklas. Žaidimų licencija priklausė kompanijai „Electronic Arts“

## Nuorodos
Japonijos ekonomikos, prekybos ir pramonės ministerija

**Japonijos ekonomikos, prekybos ir pramonės ministerija** (, taip pat plačiai žinoma pagal anglišką sutrumpinimą **METI**) – Japonijos vykdomosios valdžios institucija, atsakinga už ekonominės politikos įgyvendinimą. Ji buvo įsteigta 2001 m. sausį, reorganizavus lig tol veikusią **Tarptautinės prekybos ir pramonės ministeriją** (, **MITI**).

METI pripažįstama kaip viena svarbiausių Japonijos ministerijų (ypač pokariniais dešimtmečiais), atsakinga už stiprią, į eksportą orientuotą šalies ekonomiką ir vidaus rinkos protekcionizmą.

Ministerijos būstinė yra Tokijo Čijodos seniūnijoje.

## Istorija
METI gali būti kildinama iš 1881 m. įkurtos Žemės ūkio ir prekybos reikalų ministerijos arba vėlesnės, 1925 m. įsteigtos Prekybos ir pramonės ministerijos. Po pertvarkos, įvykdytos pasibaigus Antrajam pasauliniam karui, 1949 m. gegužę buvo įsteigta Tarptautinės prekybos ir pramonės ministeriją (MITI), turėjusi 12 padalinių, atsakingų už įvairias pramonės šakas. Vėliau jos struktūra keitėsi, didelė pertvarka atlikta 1999 metais.

Spartaus ekonominio augimo metais MITI vaidino reikšmingą vaidmenį pramonės vystymesi, iškeldama perspektyvius sektorius, skatindama didesnės pridėtinės vertės gamybą ir apsaugodama vidaus rinką. Vėliau ministerijos įtaką ėmė silpti, tačiau ji lig šiol išlieka reikšminga Japonijos ekonominės politikos formuotoja.

2001 m. MITI pavadinimas buvo pakeistas į Ekonomikos, prekybos ir pramonės ministerija, dalis jos funkcijų perduota naujai įkurtai Aplinkos ministerijai.

## Struktūra

Ministeriją sudaro:

* Sekretoriatas
* Ekonomikos ir pramonės reikalų departamentas
* Prekybos reikalų departamentas
* Tarptautinės prekybos ir ekonominio bendradarbiavimo departamentas
* Pramonės, technologijų ir aplinkos departamentas
* Gamybos pramonės departamentas
* Komercijos ir informacijos reikalų departamentas
* Gamtinių išteklių ir energijos biuras
* Atominės energetikos saugumo agentūra
* Patentų biuras
* Vidutinio ir smulkaus verslo biuras

## Šaltiniai

## Susiję straipsniai
* Japonijos ministerijos
* Japonijos ekonomika

## Nuorodos
* Oficialus puslapis
Władysław Bartoszewski

**Vladislavas Bartoševskis** (, 1922 m. vasario 19 d. Varšuvoje – 2015 m. balandžio 24 d. Varšuvoje) – lenkų istorikas, publicistas, diplomatas, Jad Vašem instituto paskelbtas Pasaulio tautų teisuoliu. Buvęs Lenkijos Užsienio reikalų ministras.

## Biografija
1940–1941 m. kalėjo Aušvico koncentracijos stovykloje, paleistas dėl sunkios ligos. Nacių okupacijos metais buvo vienu iš pogrindinės žydų gelbėjimo organizacijos „Žegota“ (*Rada Pomocy Żydom*) kūrėjų, mokėsi slapta veikusiame Varšuvos universitete, dirbo Armijos Krajovos štabo informacijos ir propagandos biure. 1944 m. Varšuvos sukilimo dalyvis.

Pokario metais LLR valdžia V.Bartoševskį keletą kartų kalino (1946–1948, 1949–1954 m.). 1963–1981 m. jis buvo nelegalus Laisvosios Europos radijo bendradarbis, 1972–1983 m. vadovavo lenkų PEN klubui.

1980 m. tapo opozicinio Solidarumo judėjimo nariu. 1981 m. Lenkijoje įvedus karinę padėtį, internuotas. Išlaisvintas 1982 m.

1990–1995 m. buvo Lenkijos ambasadorius Austrijoje. 1997–2001 m. buvo IV šaukimo Lenkijos Senato narys.

V. Bartoševskis du kartus buvo Lenkijos Užsienio reikalų ministru : 1995 m. Juzefo Oleksio, ir 2000–2001 m. Ježio Buzeko vyriausybėse.

Nuo 2001 m. vadovavo Valstybinei lenkų kovų ir aukų atminimo įamžinimo tarybai. Nuo 2007 m. buvo Lenkijos ministro pirmininko Donaldo Tusko kanceliarijos valstybės sekretorius.

## Papildoma informacija
* V. Bartoševskis – 40-ties knygų ir 1200 straipsnių autorius, Izraelio valstybės garbės pilietis.
* Apdovanotas Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Komandoro kryžiumi.

## Šaltiniai

|-

|-
Masajai

**Masajai** – pusiau klajokliška nilotų tauta, gyvenanti Rytų Afrikos savanose (Kenijoje ir Tanzanijoje). Populiacija siekia ~900 tūkst. žmonių. Kalba masajų kalba, priklausančia nilotinių kalbų šeimai.

Masajai kilę iš Nilo slėnio dabartiniame Pietų Sudane, bet XVI a. migravo į pietryčius. Masajai, priešingai nei aplinkinės bantų tautos, savo valstybių nekūrė ir nuolat klajodavo. Iki pat XIX a. jie kontroliavo plačias teritorijas vidurio Kenijoje ir Tanzanijoje, priešinosi europiečių kolonizacijai. Nors dėl epidemijų masajų galia sumenko, jie iki šių laikų išlaikė savo savitą gyvenimo būdą. Buvo sudaryti Serengečio ir Masai Maros rezervatai, kuriuose masajai iš dalies išlaikė savo savivaldą.

Svarbiausias masajų verslas – gyvulininkystė. Galvijai užima svarbią vietą ne tik jų ūkyje, bet ir tikėjimuose, ritualuose. Šeimyniniuose santykiuose būdinga poligamija, išlikę iniciacijos ritualai. Masajai nuo seno garsėja kaip nuožmūs kariai. Taip pat pasižymi itin spalvinga apranga, gausiu juvelyrikos naudojimu, savo neįprastais šokiais šokinėjant aukštyn.


Image:Maasai village, Lolmalasin.jpg|Masajų kaimas
Image:MAASAI 66.jpg|Masajų kariai
Image:Ludzie03(js).jpg|Moterys ir vaikai


## Šaltiniai
Bronisław Geremek

**Bronislavas Geremekas** (, 1932 m. kovo 6 d. Varšuvoje – 2008 m. liepos 13 d. prie Liubenės) – lenkų istorikas ir politikas, vienas žymiausių komunistinio laikotarpio disidentų, buvęs Lenkijos Užsienio reikalų ministras.

## Biografija
Gimė žydų prekeivio šeimoje. Nacių okupacijos metais su mama pavyko pabėgti iš Varšuvos geto, o tėvas žuvo Aušvico koncentracijos stovykloje.

1954 m. baigė Varšuvos universieto Istorijos fakultetą. 1956–1958 m. mokėsi Sorbonos universiteto aspirantūroje. Apsigynė disertaciją viduramžių istorijos klausimais.

1950 m. būdamas 18 metų amžiaus įstojo į LJDP. 1968 m. iš partijos išstojo, protestuodamas prieš Varšuvos sutarties organizacijos kariuomenės įsiveržimą į Čekoslovakiją.

Dėstė pogrindiniuose opozicijos kursuose, 1980 m. rugpjūčio mėn. plačiai išgarsėjo Lenkijos intelektualų vardu pareiškęs paramą streikuojantiems Solidarumo šalininkams. Lenkijoje paskelbus karinę padėtį areštuotas, išėjęs į laisvę atleistas iš darbo.

1989 m. dalyvavo Apskritojo stalo derybose tarp komunistinės LLR valdžios ir opozicijos. 1989–1997 m. keturias kadencijas buvo Lenkijos Seimo nariu. Čia B.Geremekas aktyviai rėmė Lietuvos nepriklausomybę, sunkiausiais 1991 m. momentais ne kartą lankėsi Lietuvoje, sakydamas, jog „Lietuvos nepriklausomybė – tai ir demokratinės Lenkijos garantas“.

1997–2000 m. buvo Užsienio reikalų ministras Ježio Buzeko vyriausybėje. Jam būnant ministru Lenkija tapo NATO nare, pirmininkavo Europos Saugumo ir Bendradarbiavimo Organizacijai.

2004 m. Lenkijai įstojus į Europos Sąjungą, tapo Europarlamento nariu. 2007 m. atsisakė pildyti dokumentus prasidėjusiame liustracijos procese. J.Kačinskio vyriausybė bandė atšaukti jį iš Europarlamento, tačiau Lenkijos Konstitucinis teismas uždraudė tai padaryti.

2008 m. liepos 13 d. žuvo autokatastrofoje, nesuvaldęs savo automobilio ir priešpriešinėje eismo juostoje susidūręs su sunkvežimiu.

## Nuorodos
* J.V. Paleckis. Jo gedi visi, kurie nori šviesesnės Lenkijos ir Europos
* B.Geremeko fondo tinklalapis.

## Šaltiniai

|-
9×21 mm Giurza

**9×21 mm Giurza** – šovinys rusiškam pistoletui *[[Giurza (pistoletas)|Giurza]]* (kitaip *[[Giurza (pistoletas)|SR-1 Vector]]*) ir pistoletui kulkosvaidžiui *[[SR-2 Veresk]]*. Šovinys ir abu šie ginklai sukurti CNIITočmašo instituto ().

Šovinys SP-10 priimtas ginkluotėn 1996 m. Netrukus buvo sukurti variantai SP-11, SP-12 ir SP-13. Apie 2003 m. šovinių pavadinimai buvo pakeisti į rusiškus standartinius žymėjimus *7Nxx* (). 

Šie šoviniai negali būti naudojami vietoj komercinių 9×21 mm IMI šovinių, kadangi šūvio metu 9×21 mm Giurza šaunamasis užtaisas sukuria žymiai didesnį slėgį, nei 9×21 mm IMI.

## Šovinių variantai
Tūtelės plieninės, padengtos tamsiai žaliu laku. 

Šovinių yra keli variantai, besiskiriantys kulkomis:
* 7N28 (), SP-11: Kulka apvalkalinė, su švinine šerdimi. Skirtas naikinti gyvajai jėgai, neapsaugotai neperšaunamosiomis liemenėmis ar su liemenėmis, bet be metalinių plokščių. Taip pat – mokomajam šaudymui.
* 7N29 (), SP-10: Kulka su grūdinto plieno šerdimi (skersmuo 6 mm), polietileniniu apgaubu ir bimetaliniu apvalkalu. Skirtas naikinti gyvajai jėgai su neperšaunamosiomis liemenėmis ar kita panašia šarvuote. Kulkos nosį sudaro apnuoginta plieno šerdis. Pataikius į minkštus audinius kulka veikia kaip vientisa kulka (ko reikalauja tarptautinės sutartys). Pataikius į šarvinį darinį šerdis atsiskiria nuo polietileninio apgaubo ir veikia kaip subkalibrinis kovinys. 
* 7BTZ (, iš ), SP-13: Kulka šarvamušė padegamoji su plienine šerdimi, švininiu apgaubu, trasuojamuoju mišiniu ir bimetaliniu apvalkalu. Skirtas koreguojamajai ugniai, taikinių nurodymui, taip pat apsaugotai gyvajai jėgai naikinti.

## Charakteristikos
* tūtelės tipas – cilindrinė, su grioveliu
* kulkos kalibras – 9,00 mm
* tūtelės ilgis – 21,00 mm
* šovinio ilgis – 33,00 mm
* kulkos tipas – keli tipai

## Nuorodos
Aujuituko nacionalinis parkas

**Aujuituko nacionalinis parkas** (, , ) – saugoma gamtos teritorija Kanadoje, Nunavute, apima Bafino Žemėje esantį Kamberlando pusiasalį. Užima daugiau kaip 19 tūkst. km² teritoriją.

Parkas įsteigtas 1976 m., kad būtų apsaugota tundros augalija ir gyvūnija. Čia sutinkami baltieji lokiai, poliarinės lapės, laukiniai šiauriniai elniai, lemingai, arktiniai kiškiai, šermuonėliai, pakrantėse gyvena ruoniai, jūrų vėpliai, lizdus suka ~40 paukščių rūšių. Augalija skurdi – beržų keružių, arktinių karklų sąžalynai, viržiai, uolaskėlės, driados ir kt. Didelę dalį teritorijos užima ledynai, ledlaukiai, fjordai, kalnai (Asgardas, 2015 m; Toras, 1675 m).

Parko pavadinimas inuitų kalba reiškia „niekad neištirpstanti žemė“. Parkas pasiekiamas iš Pangnirtungo ir Kikiktarjuako gyvenviečių.


Image:Auyuittuq NP 1 2001-07-25.jpg|Kalnų ledynas
Image:Mount Asgard 1 2001-07-25.jpg|Asgardo kalnas
Image:Maktak Fiord 1 2001-07-25.jpg|Maktako fjordas
File:Saxifraga hirculus 2001-07-15.jpg|Pelkinė uolaskėlė


## Šaltiniai
Tutuila

**Tutuila** () – sala Ramiajame vandenyne, Polinezijoje, Samoa salyne. Užima 142,3 km² plotą ir yra trečia pagal dydį šio salyno sala. Priklauso JAV valdai Amerikos Samoa.

Tutuila yra ~100 km į pietryčius nuo Upolu. Ilgis 33 km, plotis iki 5 km. Paviršius kalnuotas, iš rytų į vakarus per salą driekiasi kalnagūbris. Jo aukštis – iki 653 m (Matafao k.). Šiaurinis krantas vingiuotas, status, skardingas, pietinis lygesnis ir žemesnis. Salą supa rifai. Paviršių dengia tropinės džiunglės, pakrantėse, prie upių veši mangrovės. Tutuila patenka į Amerikos Samoa nacionalinį parką. Sala neretai nukenčia nuo uraganų.

2000 m. saloje gyveno 55,8 tūkst. gyventojų. Dauguma gyventojų yra samojiečiai, taip pat yra europiečių kilmės žmonių. Verčiamasi daugiausia žvejyba, žemės ūkiu ir turizmu. Svarbiausia gyvenvietė yra Pago Pago.

Apie VII a. pr. m. e. polinieziečiai įkūrė gyvenvietę salos rytuose, ties dabartine Tula. 1722 m. Tutuilą pasiekė olandų keliautojas Jakobas Rogevenas. Nuo XIX a. saloje pradėjo lankytis misionieriai ir banginių medžiotojai. 1872 m. Pago Pago krantinėje amerikiečiai įkūrė laivų, plaukiančių tarp JAV ir Australijos, aptarnavimo bazę. 1900 m. sala tapo JAV valda.


Image:Fagatele Bay NMS map.jpg|Salos žemėlapis
Image:Matafao Peak National Natural Landmark.jpg|Matafao kalnas
File:Line4388 - Flickr - NOAA Photo Library.jpg|Kalnai greta Pago Pago
Sukumai

**Sukumai**, **basukumai** (*Basukuma*, ) – Tanzanijos etninė grupė, kuri kalba kisukuma kalba, priklausančia bantu kalboms. Jų priskaičiuojama 5,5 mln., ir tai yra didžiausia Tanzanijos etninė grupė, sudaranti net 16 proc. gyventojų.

## Arealas
Sukumų gyvenamas istorinis regionas yra vadinamas **Usukuma** () ir sudaro šiaurinę dalį istorinio Unjamvezio regiono. Jų etnonimas reiškia "šiaurė". Patys sukumai turi dvigubą tapatybę. Jie savokia save kaip atskirą etninę grupę, tačiau tuo pačiu laiko save viena iš penkių njamvezių (plačiaja prasme) genčių (kartu su njamveziais (siauraja prasme), sumbvais, kimbais ir konongais). 

Sukumai paplitę dab. Tanzanijos šiaurėje, į pietus ir pietryčius nuo Viktorijos ežero. Jie užima rytines Mvanzos ir Šinjangos administracinių regionų dalis. Tai - lygumų savanų regionas, pasižymintis dideliu karščiu ir menkais krituliais. Sukumų arealui priklauso ir garsusis Serengetis.

Į vakarus nuo sukumų gyvena zinzai, pietvakariuose - sumbvai, pietuose - njamveziai, pietryčiuose - nilambai. Rytuose sukumų teritorijos atsiremia į Rytų lūžio kalnagūbrį, už kurio - masajų gyvenamos teritorijos. Šiaurės rytuose sukumų teritorijos ribojasi su smulkiomis bantų tautelėmis, kurių svarbiausia yra kereviai. Nilotai tatogai gyvena susimaišę su sukumais tame pačiame areale.

## Istorija
Sukumų protėviai į šias teritorijas atsikėlė bantų migracijų laikais. II tūkst. viduryje, nilotų migracijos laikais, į jų teritorijas migravo nilotų kilmės gyvulių augintojai datogai (*taturu*). Legendos pastaruosius laiko monarchijos tradicijų nešėjais. Tokiu būdu sukumų regione nusistovėjo ekonominis pasidalinimas tarp žemdirbių ir gyvulių augintojų.

Skirtingai nei vakariniai ir šiauriniai sukumų kaimynai prie Viktorijos ežero (zinzai ir kereviai), sukumai niekuomet nesukūrė stipresnio politinio junginio, o gyveno susiskaldę į smulkius gentinius susivienijimus, kurių priskaičiuojama apie 52. Šiems susivienijimams vadovavo vadai, tituluojami ntemi. Jie buvo laikomi taturu kilmės, kaip ir vietos žyniai, tituluojami *bafumu*.

XIX a. sukumai dalyvavo kaip tarpininkai prekyboje tarp Zanzibaro sultonato rytuose ir Viktorijos ežero valstybių vakaruose. Amžiaus paskutiniaisiais dešimtmečiais sukumai trumpam atsidūrė njmavezių vado Mirambo hegemonijoje. Po 1890 m. atėjus vokiečiams kolonistams, jų tradicinė monarchija, t. y. genčių vadai, buvo palikti. Tačiau vokiečiai neretai nutraukdavo vietines dinastijas, paskirdami ntemiais lojalesnius atstovus iš pakrantės (*akida*). Nuo 1919 m. krašte viešpatavę britai siekė sujungti visus genčių vadus į vieną sukumų federaciją. 

Gančių vadų dinastijos tęsėsi iki 1962 m, kuomet po Tanganikos nepriklausomybės karalystės buvo panaikintos.
## Nuorodos
Sukumų muziejaus tinklalapis
Mamudzu

**Mamudzu** () – miestas Komorų salyne, Prancūzijos užjūrio departamento Majoto administracinis centras. Yra Mahorė (Majoto) salos rytuose, Indijos vandenyno pakrantėje. Yra uostas, turgus, ligoninė. Verčiamasi prekyba, žvejyba, žemės ūkiu.

## Istorija

Mamudzu įkurtas 1860 m., sujungus kelis vietinius kaimus. XIX a. buvo cukraus pramonės centras. 1977 m. Mamudzu tapo Majoto sostine (perkelta iš Dzaudzio).


Image:Marché-Mamoudzou.jpg|Turgus
Image:Mamoudzou-Port.jpg|Uostas
Image:2004 12 12 18-24-04 rose sea in mamoudzou mayotte island.jpg|Krantinė
Afrikos–Antarktidos dubuma

**Afrikos–Antarktidos dubuma** – povandeninė dubuma Atlanto ir Indijos vandenynų pietinėje dalyje, tarp Afrikos žemyno, Pietų Antilų kalnagūbrio, Afrikos–Antarktidos kalnagūbrio ir Kergeleno kalnagūbrio. Ilgis – 6200 km, plotis – 1500 km, būdingas gylis – 4000–5000 m, giliausia vieta – 6787 m (vakaruose).

## Šaltiniai
Afrikos–Antarktidos kalnagūbris

**Afrikos–Antarktidos kalnagūbris** – povandeninis kalnagūbris Indijos ir Atlanto vandenynų pietinėje dalyje, Pietų Atlanto kalnagūbrio pratęsimas. Nusidriekęs iš vakarų į šiaurės rytus 3000 km, plotis iki 450 km. Atskiros viršūnės siekia 3000–4000 m aukštį. Mažiausias gylis virš kalnagūbrio – 155 m.

## Šaltiniai
Agsu

**Agsu** () – miestas Azerbaidžane, 35 km į šiaurės rytus nuo Kiurdemyro, prie Ahsu upės. Rajono centras. Pro miestą eina Baku–Tbilisio plentas, yra atšaka į Kiurdemyrą. Pieno pramonė.

## Istorija

Gyvenvietė įkurta 1735 m., kai Nadyršachas perkėlė Šemachos miestą į naują vietą. Pradžioje gyvenvietė vadinta Agsučajumi. 1769 m. miestą nusiaubė Kubos chanas Fatali. Senojo miesto liekanos yra į pietus nuo dabartinio Agsu. XIX a. susikūrė nauja gyvenvietė, 1967 m. jai suteiktas miesto statusas.

## Šaltiniai
Sen Deni (Reunjonas)

**Sen Deni** () – Prancūzijos užjūrio departamento Reunjono administracinis centras. Yra salos šiaurinėje dalyje, Indijos vandenyno pakrantėje, prie Sen Deni upės žiočių. Tai didžiausias miestas tarp visų Prancūzijos užjūrio departamentų. Yra jūrų uostas, per kurį eksportuojamas cukrus. Taip pat veikia Roland Garros oro uostas. Verčiamasi cukraus, elektronikos pramone, turizmu.

Yra katedra, keletas viešbučių, Léon Dierx muziejus, botanikos sodas su gamtos muziejumi, pajūrio parkas.

## Istorija

Sen Deni buvo įkurtas 1669 m. Etjeno Renjo (*Étienne Régnault*). Reunjono sostine tapo 1738 m, pagal valdytoją Bertrand-François Mahé de La Bourdonnais.

## Kultūra
* Saint Denis katedra
* Mečetė Noor-e-Islam, dauguma Reunionas ir Seniausias Prancūzijos dirvožemio (1905)
* Valstybinė sodas ir Gamtos istorijos muziejus


Image:SaintDenisRéunion Cathedral.jpg|Katedra
Image:Museum Reunion.JPG|Gamtos istorijos muziejus
Image:Panorama-Mairie-Saint-Denis.JPG|Sen Deni viešbutis


## Sportas
* Saint-Denis FC – futbolo klubas;

## Miestai partneriai
*  Mecas, Prancūzija
*  Nica, Prancūzija
*  Tanžeras, Marokas
*  Šarlerua, Belgija
*  Tajuanas, Kinija

## Žymūs žmonės
* François Bailly Monthion Gideonas (1776–1850), generolas majoras.
* Georges Fourcade (1884–1962), dainininkas ir muzikantas.
* Roland Garros (1888–1918), lakūnas.
* Jean-Henri Azéma (1913–2000), poetas.
* Raymond Barre (1924–2007), politikas.

## Šaltiniai
Achunas (kalnas)

**Achunas** () arba **Didysis Achunas** – kalnas Kaukaze. Iškilęs Rusijoje, Krasnodaro krašte, Sočio miesto teritorijoje, tarp Macestos ir Chostos upių. Aukštis – 663 m. Kalno viršūnėje 1936 m. pastatytas 30,5 m aukščio apžvalgos bokštas nuo kurio atsiveria Juodosios jūros pakrantės ir Didžiojo Kaukazo viršukalnių panorama. Kalno viršūnė pasiekiama automobilių keliu. Kalne yra ~20 karstinių urvų, o jo šlaitus dengiančiuose miškuose gausu retų augalų.

Kalno pavadinimas kilo nuo ubychų dievo Achyno vardo.

## Šaltiniai
Jakaya Kikwete

**Džakaja Kikvete** () – ketvirtasis Tanzanijos prezidentas, savo pareigas einantis nuo 2005 m. gruodžio 21 d. Prieš tai, 1995–2005 m., Kikvete ėjo užsienio reikalų ministro pareigas.

## Biografija
Džakaja Kikvete gimė 1950 m. spalio 7 d. nedideliame Msogos kaime, rytų Tanzanijoje. 1975 m. baigė ekonomikos studijas. 1994 m. tapo finansų ministru, 1995–2005 m. ėjo užsienio reikalų ministro pareigas. 2005 m. kandidatavo į prezidento postą ir tų pačių metų gruodžio 17 d. tuos rinkimus laimėjo.

Nuo pat 2005 metų, kai Kikvete tapo prezidentu, jį lydi įvairūs korupcijos skandalai. Nepaisant to, jam valdant šalyje buvo pastatyta apie 1500 naujų mokyklų (mokyklose labai prastos sąlygos – trūksta mokytojų, įrangos), šalies sostinėje Dodomoje pradėtas statyti naujas universitetas.
Ačišcho

**Ačišcho** () – kalnagūbris Didžiojo Kaukazo vakarinėje dalyje, Rusijoje, Kransnodaro krašte, netoli Sočio. Aukštis iki 2391 m (Ačišcho k.). Sudarytas iš molingų skalūnų ir tufogeninių uolienų. Būdingos senovės ledynų sudarytos reljefo formos ir ežerai. Yra krioklių.

Ačišcho šlaituose iškrenta ~3000 mm kritulių per metus. Tai drėgniausia vieta Rusijoje. Sniego dangos storis vietomis žiemą siekia 10 m. Per metus tebūna 60–70 saulėtų dienų.

Kalnagūbrio šlaitus dengia plačialapių (ypač bukų) miškai, šiauriniuose šlaituose auga kėniai, o aukštikalnėse – kalnų pievos.

Vystomas turizmas. Yra dolmenų. Masyvo pavadinimas kilo iš adygų kalbos ir reiškia „ožių kalnas“.

## Šaltiniai
Aša

**Aša** () – miestas Rusijoje, Čeliabinsko srityje, prie Simo upės, netoli Baškortostano sienos, 377 km į vakarus nuo Čeliabinsko. Rajono centras. Geležinkelio stotis prie Ufos–Čeliabinsko linijos. Metalurgijos, metalo apdirbimo pramonė, seniau buvo apdirbama mediena.

## Istorija

Gyvenvietė įkurta 1898 m., statant ketaus liejyklą. 1933 m. Ašai suteiktas miesto statusas.

## Šaltiniai
Ajudagas

**Ajudagas** (,  'lokio kalnas') – kalnų masyvas ir kyšulys pietinėje Krymo pusiasalio dalyje, pakrantėje tarp Jaltos ir Aluštos. Išsikišęs į Juodąją jūrą 3 km. Aukštis iki 577 m. 

Ajudagas yra tipinis intruzinio masyvo (lakolito) pavyzdys. Apaugęs subtropiniais krūmynais ir miškais (ąžuolai, skroblai, kadagiai, klevai, erškėčiai ir kt.).

Kalno šlaituose ir apylinkėse gausu archeologinių radinių (nuo mezolito iki osmanų laikų). Ajudago papėdėje yra Arteko kurortas.

## Šaltiniai
Ajagozas

**Ajagozas** (, ) – miestas rytiniame Kazachstane, Rytų Kazachstano srityje, prie Ajagozo upės. Rajono centras. Geležinkelio stotis prie Turkestano–Sibiro linijos, svarbus kelių mazgas (į Almatą, Karagandą, Zaisaną, Semėjų, Oskemeną). Yra kelios karinės bazės. Maisto (mėsos, aliejaus), tekstilės (vilnos) pramonė. Lokomotyvų depas ir remonto dirbtuvės, sunkvežimių aptarnavimas.

## Istorija
Gyvenvietė įkurta 1831 m. Cariniais laikais vadinta ***Sergipoliu*** (*Сергиополь*). Pradėjo augti 1931 m., nutiesus geležinkelį. 1939 m. Ajagozui suteiktas miesto statusas.

## Šaltiniai
Šlėna

**Šlėna** – upelis  Jonavos ir Kauno rajonuose, Neries dešinysis intakas,  įtekantis Andruškonių atodangos pakraštyje, 24,3 km atstumu nuo žiočių.  

Prasidėjusi aukštumose prie Stavidvario, kerta kelią . Žemupyje įsiterpusi į gilų miškingą slėnį. Prie Šlėnos įkurtas Kulvos geomorfologinis draustinis, šalia stūkso Mažųjų Žinėnų piliakalnis.

## Nuorodos

* Sąrašas:Neries intakai
* Lietuvos upės
CNIITočmaš

**CNIITočmaš** (), *Centrinis Tiksliosios mašinų pramonės mokslinio tyrimo institutas* () – specializuotas mokslinio tyrimo institutas Klimovske (Maskvos sritis).

Institutas organizuotas 1944 m. gegužės 17 d. TSRS Ginkluotės liaudies komisaro pasirašytu įsaku. Pirmasis instituto pavadinimas buvo *Aviacijos šaulių ir patrankų ginkluotės mokslinio tyrimo institutas* ().

## Pagrindinė veikla
Instituto paskirtis yra konstruoti ir gaminti įvairių tipų šaulių ginklus ir jų šaudmenis, kariškių ekipuotę, minosvaidžių ir artilerijos sistemas, optinius ir elektroninius prietaisus, sportinius ir medžioklinius šaudmenis, hermetišką šaulių ginklų gabenimo ir laikymo tarą, šaulių ginklų trenažierius imitatorius, taip pat vykdyti šaulių ginklų ir patrankų bandymus.

## Institute sukurta ginkluotė

### Šaulių ginklai
#### Specialieji artimos kovos šaulių ginklai
* 9 mm savitaisis pistoletas SR-1M (ankstesni variantai – ''SR1 Giurza'', ''6P53'', ''SPS'') (šoviniai SP-10, SP-11);
* 9 mm pistoletas kulkosvaidis SR-2M (ankstesnis variantas – SR-2 Veresk) (šoviniai SP-10, SP-11);
* 9 mm mažasis automatas SR-3M (ankstesnis variantas – SR-3 Vichr) (šoviniai SP-5 ir SP-6).

#### Begarsiai ginklai
* 9 mm automatas AS Val (šoviniai SP-5 ir SP-6);
* 9 mm snaiperinis šautuvas VSS Vintorez (šoviniai SP-5 ir SP-6);
* 7,62 mm pistoletas PSS Vul (šoviniai SP-4).

#### Povandeniniai šaulių ginklai
* 5,66 mm automatas APS (šoviniai MPS);
* 4,5 mm pistoletas SPP-1M (šoviniai SPS).

#### Automatiniai ginklai
* 5,45 mm automatas AO-63;
* 5,45 mm automatas AL-7.

#### Armijos ginklai
* 7,62 mm kulkosvaidis *[[Pečeneg]]*.

### Artilerijos ginklai
Rasti originalūs techniniai sprendimai, leidę sukurti velkamųjų ir savaeigių artilerijos sistemų „Nona“ ir „Vena“ šeimą, kurios ypatumai yra:
* patrankos, haubicos ir minosvaidžio savybių sujungimas;
* pabūklai yra drūtgalinio užtaisymo sistemos su graižtviniais vamzdžiais, bet be išreikštos šovinio lizdo dalies;
* graižtvų profilis leidžia šaudyti sviediniais su gatavais kyšuliais graižtvoms ir minomis tiek Rusijos, tiek užsienio šalių gamybos;
* 120 mm kalibro sviedinių su gatavais kyšuliais galingumas atitinka 152–155 mm artilerijos sviedinių galingumą;
* didelis šaudymo glaustumas;
* sviediniai ir šaunamieji užtaisai prieš šūvį sujungiami į unitarinį šaudmenį, kas užtikrina didelę šaudymo spartą;
* betūčiai šaudmenys ir vamzdžio prapūtimas neleidžia parako dujomis užteršti savaeigių vidų.

Sukurti modeliai:
* 120 mm savaeigė patranka minosvaidis *[[Nona-SVK]]* ();
* 120 mm savaeigė haubica minosvaidis *[[Vena (savaeigė)|Vena]]*;
* 120 mm savitaisis drūtgalinio užtaisymo minosvaidis *Nona-M1*.

### Civilinės paskirties gaminiai
* Aerozolinis kompleksas „Žasmin“, skirtas laikinam gyvūnų neutralizavimui. Jį sudaro įtaisas *Udar M* (*Удар М*), kurio komplekte – piromechaniniai balionėliai BAMP-5 (OS) (*БАМП-5(ОС)*).

## Apdovanojimai
* Spalio revoliucijos ordinas

## Nuorodos

* 
* «Стрелковое оружие XXI века». Телесюжет
Dariusz Rosati

**Dariušas Rosatis** (, g. 1946 m. rugpjūčio 8 d. Radome) – lenkų ekonomistas, politikas, buvęs Lenkijos Užsienio reikalų ministras (1995–1997 m.).

## Biografija
1964 m. baigė bendrojo lavinimo licėjų, mokėsi Aukštosios planavimo ir statistikos mokyklos (dabar – Varšuvos ekonomikos mokykla) Užsienio prekybos fakultete. Čia 1969 m. gavo magistro diplomą. 1973 m. apsigynė daktaro, o 1978 m. – habilituoto daktaro disertaciją. Nuo 1990 m. – Varšuvos ekonomikos mokyklos (VEM) profesorius. Specializuojasi makroekonomikos, eurointegracijos, finansų ir tarptautinės prekybos srityje.

1978–1979 m. dirbo Citibank konsultantu Niujorke, buvo įvairių tarptautinių organizacijų (Pasaulio banko, UNIDO, Europos Komisijos, Tarptautinės darbo organizacijos) ekspertas.

1985 m. įkūrė ir pradėjo vadovauti VEM Pasaulinės ekonomikos institutui. 1986–1987 m. buvo Prinstono universiteto vizituojantis profesorius. 1988–1991 m. vadovavo Lenkijos užsienio prekybos ir kainų institutui, 1989–1993 m. buvo konsultacinės firmos Ernst & Young Poland partneris. 1991–1995 m. vadovavo JT Europos ekonominės komisijos Ženevoje Centrinės ir Rytų Europos šalių sekcijai.

1987–1990 m. buvo Lenkijos ekonominių reformų komisijos narys, 1988–1989 m. – LLR Ministrų tarybos pirmininko M.Rakovskio konsultantas, 1994–1997 m. – Lenkijos vyriausybės Ekonominės strategijos tarybos narys.

1995 m. gruodžio mėn. – 1997 m. spalio mėn. buvo Užsienio reikalų ministras J. Oleksio bei V.Cimoševičiaus vyriausybėse.

1998–2004 m. buvo Lenkijos pinigų politikos tarybos narys. 2001–2004 m. dalyvavo Europos Komisijos pirmininko Romano Prodi ekonomikos patarėjų grupės veikloje.

2004–2009 m. buvo Europos Parlamento deputatas, 2011 m. išrinktas į Lenkijos Seimą pagal Piliečių platformos sąrašą.

## Papildoma informacija
* Nustatyta, kad D. Rosatis nuo 1978 m. gegužės mėn. slapyvardžiu Buyer buvo LLR užsienio žvalgybos bendradarbis.
* Penkių knygų ir 250-ties mokslinių straipsnių autorius.
* 1997 m. apdovanotas LDK Gedimino ordino
Komandoro didžiuoju kryžiumi.

## Nuorodos
* D.Rosati.Lietuvai iki pirmaujančio ES penkioliktuko trūksta 25 metų (interviu DELFI)

## Šaltiniai

|-
Džurdžu

**Džurdžu** () – miestas pietų Rumunijoje, Dunojaus kairiajame krante, priešais Bulgarijos miestą Rusę. Apskrities centras. Yra svarbus upių uostas (Bukarešto avanportas), pro jį eksportuojama mediena, nafta, javai, druska, įvežama akmens anglis, geležis, tekstilė. Veikia metalurgijos, laivų statybos, mašinų gamybos, maisto pramonė. Per Dunojaus upę nutiestas „Draugystės“ tiltas.

## Istorija

Senovėje miesto apylinkės buvo apgyvendintos dakų. Pats miestas įkurtas XIV a. Genujos pirklių. Jis pavadintas Genujos globėjo Šv. Jurgio garbei. Šaltiniuose minimas nuo 1395 m. Džurdžu 1420 m. buvo užimtas osmanų ir pervadintas ***Jergiohiu*** (). Dėl miesto strateginės padėties, prie jo vyko ne vienas mūšis.

## Sportas
FC Astra Giurgiu - (futbolas).

## Šaltiniai
Deva (Rumunija)

**Deva** () – miestas vakarų Rumunijoje, Transilvanijoje, Murešo upės kairiajame krante. Hunedoaros apskrities administracinis centras. Pro miestą eina Segedo–Brašovo plentas (E68) ir geležinkelis, atsišakoja kelias į Hunedoarą. Vario rūdos apdirbimo, statybinių medžiagų pramonė. Veikia ekologijos ir turizmo universitetas. Yra *Magna Curia* rūmai, Devos pilies griuvėsiai.

## Istorija

Rašytiniuose šaltiniuose Deva minima nuo 1269 m. Miestas 1550 m. nuniokotas osmanų, vėliau atstatytas ir įtvirtintas.

## Galerija

Image:Deva Citadel.jpg|Devos citadelė
Image:Magna Curia6.JPG|*Magna Curia* rūmai
Image:Deva (5).jpg|Devos cerkvė


## Šaltiniai
Fegerašo kalnai

**Fegerašo kalnai** (, ) – Pietų Karpatų kalnų masyvas, aukščiausias Rumunijoje. Iš šiaurės ir vakarų masyvą supa Olto upė. Aukščiausios viršukalnės: Moldovianu (2544 m), Negoju (2535 m), Vištia Marė (2527 m), Lespezis (2522 m), Viniatora lui Butianas (2507 m).

Kalnai sudaryti daugiausia iš kristalinių uolienų. Viršūnės alpinio tipo. Yra ledyninės kilmės ežerų, iš kurių didžiausias – Bilia. Šlaitus dengia plačialapių ir spygliuočių miškai, aukščiau – kalnų pievos.

Vystomas turizmas. Per kalnus driekiasi savo vingiuotumu žymus kelias Transfegerešanas. Kalnų pašlaitėje yra Viktorijos ir Fegerašo miestai.


Image:Făgăraș Mountains, Romania - View from Sibiu 02.jpg|Kalnai žvelgiant iš Sibiu
Image:Glowing spring forests.jpg|Kalnų miškai
File:Moldoveanu and Vistea Mare from the west.jpg|Moldovianu kalnas
File:Lake Capra (2).jpg|Kapros ežeras


## Šaltiniai
Moldovianu

**Moldovianu viršukalnė** () – kalnas Pietų Karpatuose, Fegerašo kalnų masyve; aukščiausia Rumunijos vieta. Aukštis – 2544 m.

Pasiekiamas iš Viktorijos (šiaurėje) ir Kimpulungo miestų. Į vakarus nuo kalno eina Transfegerešano kelias, skiriantis Moldovianu nuo Negoju kalno.


Image:Top of Moldoveanu.jpg|Viršūnę žymintis ženklas
Image:Moldoveanu17.jpg|Takas kalno gūbriu
Image:Moldoveanu and Vistea Mare from the south.jpg|Vaizdas į kalną


## Šaltiniai
Japonijos žemės ūkio, miškininkystės ir žuvininkystės ministerija

**Japonijos žemės ūkio, miškininkystės ir žuvininkystės ministerija** (, dar žinoma pagal anglišką sutrumpinimą **MAFF**) – Japonijos vykdomosios valdžios institucija, atsakinga už žemės ūkio, miškininkystės ir žuvininkystės politikos įgyvendinimą. Ministerija dabartiniu pavadinimu buvo įsteigta 1978 m., jos būstinė įsikūrusi Tokijo Čijodos seniūnijoje.

## Istorija
Ministerija gali būti kildinama iš 1881 m. įkurtos Žemės ūkio ir prekybos ministerijos, kuri 1925 m. buvo reorganizuota į Žemės ūkio ir miškininkystės ministeriją. Po Antrojo pasaulinio karo pagrindinė jos atsakomybė buvo žemės reformos administravimas ir maisto kontrolės sistemos organizavimas. 1978 m. ministerijos valdymui perdavus žuvininkystės sritį, pavadinimas buvo pakeistas į dabartinį.

Ministerija pagarsėjusi aktyviu žemės ūkio rinkos protekcionizmu, glaudžiu bendradarbiavimu su Žemdirbių kooperatyvų asociacija.

## Struktūra

Ministeriją sudaro:

* Sekretoriatas
* Maisto saugos ir vartotojų reikalų biuras
* Maisto pramonės reikalų biuras
* Žemės ūkio produkcijos biuras
* Administravimo gerinimo biuras
* Kaimo vystymo biuras
* Miškininkystės agentūra
* Žuvininkystės agentūra

## Šaltiniai

## Susiję straipsniai
* Japonijos ministerijos

## Nuorodos
* Oficialus ministerijos puslapis
Transilvanijos plynaukštė

**Transilvanijos plynaukštė** (, ) – plynaukštė vidurio Rumunijoje, Transilvanijos regione. Iš pietų supa Pietų Karpatai, iš rytų – Rytų Karpatai, iš vakarų – Apusenų kalnai. Būdingas aukštis – 300–900 m. Sudaryta daugiausia iš smiltainio ir klinties. Būdingos stipriai sudūlėjusios kalvos ir kuestinės aukštumos. Yra druskos, gamtinių dujų telkinių.

Teritorija daugiausia išdirbta (kviečiai, tabakas, cukriniai runkeliai), yra miškastepės ruožų. Svarbiausi miestai: Klužas-Napoka, Sibiu, Brašovas, Tirgu Murešas.

## Šaltiniai
Juozas Enčeris

**Juozas Enčeris** (1914 m. gegužės 25 d. Kejėnuose, Girkalnio valsčius – 2006 m. liepos 20 d. Kaune) – Lietuvos inžinierius statybininkas, karininkas, politinis kalinys, Tautinės Lietuvių studentų korporacijos Neo-Lithuania pirmininkas bei atkūrėjas.

## Biografija
Gimė Raseinių apskrities Girkalnio valsčiaus Kejėnų kaime, ūkininko šeimoje. Už jį anksčiau jau buvo gimusi sesutė Pranciška. 1924–1933 m. mokėsi Raseinių gimnazijoje. Nuo 1933 m. rugsėjo mėn. studijavo Vytauto Didžiojo universiteto Technikos fakultete Kaune. Po ketverių metų kaip karo prievolininkas pašauktas į Kauno karo mokyklą, 1938 m. rugsėjo 30 d. išleistas iš mokyklos atsargos jaunesniuoju leitenantu. Vėl grįžo į universitetą, buvo išrinktas korporacijos „Neo-Lithuania“ pirmininku. 1940 m. vasarą kaip inžinierius pradėjo dirbti statybose.

Prasidėjus sovietų okupacijai, 1940 m. spalio 14 d. suimtas ir uždarytas į Kauno kalėjimą, 1941 m. pradžioje perkeltas į Vilniaus kalėjimą, kur 1941 m. balandžio 19 d. jį nuteisė kalėti aštuonerius metus ir netrukus buvo išvežtas į Pečiorlagą tiesti geležinkelio į Vorkutą. Dirbo brigadininku. 1943 m. nuvežtas į Altajaus kraštą, 1945 m. gegužės 14 d. šio krašto Slavgorodo rajono teismas jį nuteisė dar dešimčiai metų lagerio ir penkeriems metams tremties. Vis dėlto 1954 m. paleistas iš lagerio, galėtų grįžti į Lietuvą pas tėvus, bet tėvai jau 1948 m. atsidūrė prie Laptevų jūros, gimtinė atitekusi kolūkiui. Tad važiuoja prie Laptevų jūros, pas motiną, tėvo jau nerado. 1956 m. be leidimo grįžo į Lietuvą, pradėjo dirbti aukštybinių pastatų statyboje. Už Kėdainių elevatoriaus statybą jam suteiktas LSSR nusipelniusio statybininko vardas. Vėliau vadovavo Joniškio elevatoriaus, kitų pastatų statybai.

1988 m. rugpjūčio 26 d. Kaune kartu su gydytoju Audriumi Butkevičiumi sušaukė pirmąjį politinių kalinių ir tremtinių susirinkimą. Jo rašiniai buvo spausdinami „Tremtinyje“, „Kauno dienoje“ ir kitur. Jam suteiktas dimisijos pulkininko leitenanto laipsnis.

## Įvertinimas
* 1990 m. T.L.S. Korp! Neo-Lithuania auksinis garbės žiedas
* 1998 m. Vyčio Kryžiaus ordino Riterio kryžius 
* 1999 m. Lietuvos politinių kalinių sąjungos I laipsnio auksinis žymuo
* 2000 m. Lietuvos nepriklausomybės medalis 

## Šaltiniai
Valakijos žemuma

**Valakijos žemuma** (arba ***Rumunijos žemuma***; ) – žemuma Rumunijos pietinėje dalyje, Valakijos regione, driekiasi į šiaurę nuo Dunojaus upės. Kartu su Bulgarijoje esančia Padunojės žemuma sudaro Dunojaus žemupio lygumą. Driekiasi nuo Geležinių Vartų iki Juodosios jūros 560 km. Žemuma yra tektoninėje įduboje, užpildyta liosu ir aliuviu. Teritoriją vagoja Dunojaus intakai – Oltas, Žiu, Vedeja, Ardžešas, Jalomica, Buzeu.

Didžioji dalis lygumos dirbama (javų, cukrinių runkelių pasėliai, sodai, vynuogynai). Dunojaus slėnyje yra miškų, senvagių, pelkių. Valakijos žemumoje įsikūrusi Rumunijos sostinė Bukareštas.

## Šaltiniai
Krzysztof Skubiszewski

**Kšištofas Janas Skubiševskis** (, 1926 m. spalio 8 d. Poznanėje – 2010 m. vasario 8 d. Varšuvoje) – lenkų teisininkas, politikas, buvęs Lenkijos Užsienio reikalų ministras (1989–1993 m.).

## Biografija
1949 m. baigė Poznanės Adomo Mickevičiaus universitetas, 1957 m. mokėsi Nansi unversitete (Prancūzija), 1958 m. – Harvarde. 1961–1963 m. buvo Tarptautinės teisės katedros docentas Poznanėje, 1971 ir 1979 m. dėstė Ženevos universitete., 1971–1972 m. – Oksfordo universitete. Nuo 1973 m. buvo LMA Valstybės ir teisės instituto profesorius. Teisės mokslų daktaras, akademikas. Buvo Solidarumo profsąjungos narys.

1989 m. rugsėjo 12 d. K.Skubiševskis paskirtas pirmosios nekomunistinės LLR vyriausybės Užsienio reikalų ministru (premjeras – Tadeušas Mazoveckis). Šiose pareigose palaipsniui keitė šalies užsienio politikos orientyrus – palaikant santykius su TSRS, pradėti megzti artimesni santykiai JAV ir Vakarų Europos šalimis, netrukus Lenkija išstojo iš Varšuvos sutarties organizacijos bei Ekonominės savitarpio pagalbos tarybos. Pradėtas Tarybinės Armijos išvedimas iš šalies teritorijos (1993 m. rugsėjo mėn. baigtas). 1991 m. lapkričio mėn. Lenkija priimta į Europos Tarybą, 1992 m. – į Baltijos jūros valstybių tarybą.

Jam būnant ministru, 1991 m. rugsėjo 5 d. buvo užmegzti diplomatiniai santykiai tarp Lietuvos ir Lenkijos, pasirašyta „Draugiškų santykių ir gero kaimyninio bendradarbiavimo deklaracija“, kurioje "iškilmingai abipusiškai patvirtinamas viena kitos dabartinių teritorijų su sostinėmis Vilniumi ir Varšuva vientisumas dabar ir ateityje, nepriklausomai nuo jų sienų formavimosi proceso praeityje“.

K. Skubiševskis Užsienio reikalų ministru buvo iki 1993 m. spalio mėn. – J.K.Beleckio, J.Olševskio, V.Pavliako bei B. Suchockos vyriausybėse.

## Šaltiniai

|-
Jordanijos demografija

Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie **[[Jordanija|Jordanijos]] demografiją**.

**Gyventojų skaičius:** 6 508 887 (2011 m. apskaičiavimai) 

**Struktūra pagal amžių:**
**0–14 m.:* 35,3 % (1 180 595 vyrų ir 1 114 533 moterų)
**15–64 m.:* 59,9 % (1 977 075 vyrų ir 1 921 504 moterų)
**65 m. ir vyresni:* 4,8 % (153 918 vyrų ir 160 646 moterų) (2011 m. apsk.)

**Gyventojų amžiaus [[mediana]]:**
**bendras:* 22,1 m.
**vyrų:* 21,8 m.
**moterų:* 22,4 m. (2011 m. apsk.)

**Metinis populiacijos prieaugis:** –0,965 % (2011 m. apsk.)

**[[Gimstamumas]]:** 26,52 gimimų/1000 gyv. per metus (2011 m. apsk.)

**[[Mirtingumas]]:** 2,74 mirčių/1000 gyv. per metus (2011 m. apsk.)

**[[Migracijos indeksas]]:** –33,42/1000 gyv. per metus (2011 m. apsk.)

**Miestuose gyvenančių žmonių procentas:** 79 % (2010 m. apsk.)

**Miestuose gyvenančių žmonių procento metinis kitimas:** +1,6 % (2010–15 m. apsk.)

**Lyčių pasiskirstymas:**
**Gimimo metu:* 1,06 vyro vienai moteriai
**Jaunesniems nei 15 metų:* 1,06 vyro vienai moteriai
**15–64 metų:* 1,03 vyro vienai moteriai
**65 metų ir vyresniems:* 0,95 vyro vienai moteriai
**Visai populiacijai:* 1,03 vyro vienai moteriai (2011 apsk.)

**Kūdikių [[mirtingumas]]:**
**bendra:* 15,83 mirčių/1000 gimimų
**vyrų:* 16,42 mirčių/1000 gimimų
**moterų:* 15,2 mirčių/1000 gimimų (2011 m. apsk.)

**[[Vidutinė gyvenimo trukmė]]:**
**bendra:* 80,18 m.
**vyrų:* 78,82 m.
**moterų:* 81,61 m. (2011 apsk.)

**[[AIDS]]/[[ŽIV]]:**
**paplitimas tarp suaugusiųjų:* <0,1 % 2001 m. apsk.)
**bendras skaičius:* 600 (2007 m. apsk.)
**mirčių skaičius:* <500 (2003 m. apsk.)

**15 m. ir vyresnių gyventojų [[raštingumas]]:**
**bendras:* 89,9 %
**vyrų:* 95,1 %
**moterų:* 84,7 % (2003 m. apsk.)

**15–24 m. amžiaus gyventojų [[nedarbo lygis]]:**
**bendras:* 27 %
**vyrų:* 22,6 %
**moterų:* 45,9 % (2009 m. apsk.)

**[[Religija|Religijos]]:**
* *musulmonai:* 92 %
* *krikščionys:* 6 %
* *kiti:* 2 %

**[[Etninė grupė|Etninės grupės]]:**
* *arabai:* 98 %
* *čerkesai:* 1 %
* *armėnai:* 1 %

## Šaltiniai
*CŽV pasaulio faktų knyga: Jordanija (angliškai)
Japonijos užsienio reikalų ministerija

**Japonijos užsienio reikalų ministerija** () – Japonijos vykdomosios valdžios institucija, atsakinga už užsienio politikos įgyvendinimą. Tai viena seniausių Japonijos ministerijų, įsteigta 1869 metais. Dabartinė būstinė įsikūrusi Tokijo Čijodos seniūnijoje.

## Istorija
Pirmoji Užsienio reikalų ministerija buvo įkurta iš karto po Meidži revoliucijos, 1869 m. Nuo 1930-tųjų veikė stipriai įtakojama karinės valdžios. Atkurta po Antro pasaulinio karo, 1952 metų balandį. Tuo metu turėjo du regioninius biurus (vieną Azijos, kitą - Amerikos ir Europos reikalams) ir keturis teminius skyrius (ekonomikos, sutarčių, tarptautinio bendradarbiavimo, informacijos ir kultūros). Vėliau ministerijos struktūra plėtėsi.

## Įtaka
Užsienio reikalų ministerija atsakinga už tarptautinių ryšių formavimą, tarptautinių sutarčių ir diplomatinių atstovybių administravimą. Diplomatijos srityje bendradarbiauja su Finansų ministerija, METI ir kitomis institucijomis. 

Ministerija visu pokariniu laikotarpiu siekė palaikyti gerus santykius su JAV, stiprinti ryšius su Europos valstybėmis, išsakė griežtą poziciją Kurilų salų klausimu.

## Struktūra

Ministeriją sudaro:

* Sekretoriatas
* Užsienio reikalų biuras
* Azijos ir Ramiojo vandenyno šalių reikalų biuras
* Šiaurės Amerikos reikalų biuras
* Lotynų Amerikos ir Karibų šalių reikalų biuras
* Europos reikalų biuras
* Artimųjų Rytų ir Afrikos reikalų biuras
* Ekonominių reikalų biuras
* Tarptautinio bendradarbiavimo biuras
* Tarptautinių teisinių reikalų biuras
* Konsulinių reikalų biuras
* Žvalgybos ir analizės biuras

## Šaltiniai

## Susiję straipsniai
* Japonijos ministerijos
* Japonijos tarptautiniai santykiai

## Nuorodos
* Oficialus ministerijos puslapis
Rumunijos prezidentas

**Rumunijos prezidentas** – valstybės vadovas Rumunijoje. Prezidentas išrenkamas dviejų raundų sistema, penkerių metų kadencijai (nuo 2004 m, pakeitus valstybės konstituciją). Vienas asmuo prezidento pareigas gali eiti dvi kadencijas. Prezidentas turi teisę paskirti Ministrą Pirmininką, tačiau negali jo atleisti.

Dabartinis Rumunijos prezidentas yra Nicușor Dan, kuris savo pareigas eina nuo 2025 m. gegužės 26 d. 

## Prezidentų sąrašas

## Nuorodos
* Oficialus Rumunijos prezidento puslapis (rumunų k.)
Amalių geležinkelio stotelė

:: *Amalių vardu iki XX a. tarpukario vadinta [[Kužių geležinkelio stotis]].*

**Amalių geležinkelio stotelė** – buvusi geležinkelio stotelė Amaliuose, šiaurės rytinėje Kauno miesto dalyje, prie elektrifikuotos 1520 mm vėžės pločio geležinkelio Kaunas–Vilnius linijos, ruože tarp Palemono (4,1 km) ir Kauno (5,0 km).

## Istorija

Atidaryta XX a. 1998 m. suremontuotas stoties keleivių paviljonas, 2004 m. rekonstruotas stoties peronas. Stotelėje stodavo dalis elektrinių traukinių, važiuojančių tarp Kauno ir Vilniaus (Naujosios Vilnios). 2019 m. pradėjus „Rail Baltica“ ruožo Kauno geležinkelio stotis – Palemono geležinkelio stotis tiesimą, Amalių stotelė buvo uždaryta. Šalia stotelės panaikinta judri geležinkelio pervaža, visas automobilių eismas nukreiptas nauju keliu už kelių šimtų metrų, per tunelį.

## Šaltiniai

* Amalių stotelė ''miestai.net'' portale (fot. 28, 29)
Palemono geležinkelio stotis

**Palemono geležinkelio stotis** (iki XX a. pradžios ***Neveronių geležinkelio stotis***) – keleivinė ir prekinė stotis šiaurės rytinėje Kauno miesto dalyje Palemone. Stoja keleiviniai traukiniai Vilnius–Kaunas ir Kaunas–Šiauliai. Svarbus geležinkelio mazgas 1520 mm vėžės pločio geležinkelio linijoje Kaunas–Vilnius, didžiausia prekinė stotis Kauno regione, aptarnaujanti daug sunkiosios ir lengvosios pramonės įmonių Kauno Naujasodžio, Palemono, Petrašiūnų mikrorajonuose. Greta stoties yra įmonės „Palemono keramika“ statiniai.

Nuo Palemono stoties traukiniai gali būti nukreipti į Kauno geležinkelio stotį arba apylanka per Rokus link Kybartų.

## Istorija

Stotis atidaryta 1879 m. Iki XX a. pradžios vadinosi *Neveronių* vardu. 1916 m. vokiečių valdžios įsakymu buvo nutiestas Palemono–Gaižiūnų geležinkelis – dviejų kelių geležinkelis, labai sutrumpinęs keliones nuo Kybartų ir Kauno link Kėdainių ir Šiaulių, kadangi traukiniams iš Kauno nebereikėdavo važiuoti persirikiuoti pro Kaišiadorių stotį.

1922 m. broliai Vailokaičiai įkūrė „Palemono“ akcinę bendrovę. Plytų fabrikas buvo pastatytas už 7 km nuo geležinkelio stoties, kur buvo molio atsargos, todėl link plytų fabriko ir durpių kasyklos nuo Palemono stoties buvo išvestos papildomos pramoninės linijos. 1923 m. surašymo metu Palemono stotyje priskaičiuota 30 gyventojų. Tarpukariu prie stoties pastatytas vieno aukšto gyvenamasis namas geležinkeliečiams, išlikęs iki dabar. Tuo metu stotyje veikė bufetas, uždarytas apie 1936 m.

2013–2015 m. stotyje pastatytas Kauno intermodalinis terminalas,
Palemonas 2023u.jpg | Šiaurės vakarinis peronas ir pėsčiųjų viadukas
Palemonas 2023p.jpg | Į Vilnių išvykstantis keleivinis traukinys
Palemonas 2023s.jpg | Pietrytinis peronas ir stoties pastatas
Palemonas 2023g.jpg | Įmonės „Palemono keramika“ statiniai prie stoties


## Šaltiniai
Saltas (Jordanija)

**Saltas** () – miestas vakarų Jordanijoje, Balkos muchafazos administracinis centras, esantis pagrindiniame istoriniame kelyje iš Amano į Jeruzalę. Apylinkėse auginamos vynuogės, alyvuogės, vaisiai. Plėtojamas turizmas.

2021 m. miestas su savo eklektiška architektūra buvo UNESCO pripažinta kaip pasaulio paveldo objektas "As-Saltas, tolerancijos ir miestietiško vaišingumo vieta.

## Istorija
Manoma, kad miestą įkūrė makedonų armija Aleksandro Didžiojo valdymo laikotarpiu. Bizantijos laikais miestas buvo vyskupijos centras, žinomas *Saltus* pavadinimu. Jis laikytas svarbiausia gyvenviete rytiniame Jordano upės krante. Ją sugriovė mongolai, tačiau vėliau gyvenvietė atstatyta ir Osmanų imperijos laikotarpiu vėl tapo regiono centru. Po to miestas dar kartą patyrė naikinimą, tačiau buvo atgaivintas XIX a. pabaigoje.

## Sportas
* Al-Salt SC
* Namų rungtynes žaidžia *Princo Hussein Bin Abdullah II* stadione, kuris talpina 7,5 tūkst žiūrovų.

## Šaltiniai
Albos apskritis

**Albos apskritis** () – apskritis vidurio Rumunijoje, Transilvanijos regione. Tai 16-a pagal plotą ir 29-a pagal gyventojų skaičių šalies apskritis. Administracinis centras – Alba Julija.

## Geografija

Didesniąją dalį teritorijos užima kalnai: Apusenų kalnai šiaurės vakaruose, Šurianu ir Kindrelio masyvai šiaurės rytuose. Centrinę dalį užima slėnių išraižyta Transilvanijos plynaukštė. Svarbiausios upės: Murešas, Tirnava, Sebešas, Ariešas.

## Gyventojai

2011 m. tautinė sudėtis:
* rumunai – 89,9%
* vengrai – 4,8%
* romai – 4,7%
* vokiečiai – 0,2%

## Administracinis suskirstymas

Apskritis suskirstyta į 4 savivaldybes, 7 miestelius ir 68 bendruomenes.

* Miestai (savivaldybės):
** Alba Julija
** Ajudas
** Blažas
** Sebešas

* Miesteliai:
** Abrudas
** Baja de Ariešas
** Kimpenis
** Kudžiras
** Okna Murešas
** Tejušas
** Zlatna


Image:Rumänien 254.JPG|Valia Pojenijų kaimas
Image:Pestera Vartop Sala Domului.jpg|Vertopo urvas
Image:2007 05230149 Câlnic AB-II-a-A-00196.jpg|Kelniko pilis
Arado apskritis

**Arado apskritis** () – apskritis vakarų Rumunijoje, Krišanos regione. Tai 5-a pagal plotą ir 21-a pagal gyventojų skaičių šalies apskritis. Administracinis centras – Aradas.

## Geografija

Rytinė apskrities dalis kalvota, paviršius kyla į Apusenio kalnų masyvus (pagrindinis – Zarandulujaus kalnai). Vakarų pusėje plyti lygumos. Svarbiausios upės – Murešas, Baltasis Krišulas.

## Gyventojai

2011 m. tautinė sudėtis:
* rumunai – 83,8%
* vengrai – 9,0%
* romai – 4,0%

## Administracinis suskirstymas

Apskritis suskirstyta į 1 savivaldybę, 9 miestelius ir 68 bendruomenes.

* Miestai (savivaldybės):
** Aradas

* Miesteliai:
** Kišineu Krišas
** Kurtičiai
** Ineu
** Lipova
** Nedlakas
** Pinkota
** Pečika
** Sintana
** Sebišas


Image:GrosiiNoiAR (36).JPG|Groši Nojaus bažnyčia
Image:Nicolae Balcescu Lipova3.jpg|Lipova
Image:Castelul de la Macea, Arad.jpg|Makios pilis Arade
Adžlunas

**Adžlunas** () – kalnuotas miestelis šiaurės Jordanijoje, Adžluno muchafazos centras, nutolęs apie 76 km į šiaurės vakarus nuo šalies sostinės Amano. Miestelis žymus įspūdingais XII amžiaus pilies griuvėsiais, dabar žinomais Adžluno pilies vardu.