open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Butrimonių seniūnija (Alytus)

:: *Apie bendravardę seniūniją žr. [[Butrimonių seniūnija (Šalčininkai)]]*.

**Butrimonių seniūnija** – administracinis-teritorinis vienetas Alytaus rajono savivaldybės šiaurės rytuose, Dzūkijos etnografiniame regione, į šiaurės rytus nuo Alytaus. Centras – Butrimonys.

## Geografija

Seniūnija įsikūrusi atokiai nuo krašto kelių, miškai nedideli, daugiausia vidurio šiaurėje ir rytuose.


Butrimonių sen., Lithuania - panoramio (27).jpg | Kraštovaizdis Griškonių apylinkėse
Butrimonių_sen.,_Lithuania_-_panoramio_(16).jpg | Gerulių piliakalnis


## Istorija

Įkurta 1995 m. vietoje buvusios Butrimonių apylinkės. 2001 m. patvirtintas Butrimonių herbas, kurį naudoja ir seniūnija. 

|-
| 2001-04  || || 2557 || 1 miestelis (Butrimonys), 34 kaimai, 1 kaimo dalis
|-
| 2009-09-01  || || || 1 miestelis, 34 kaimai
|-
| 2011 m.  || || 2098 || 1 miestelis, 34 kaimai
|-
| 2016-08-13  || || || 1 miestelis, 34 kaimai
|-
| 2021 m.  || || 1625 || 1 miestelis, 29 kaimai
|}

## Seniūnai
* Algirdas Jusas
* Andrius Karlonas, nuo 2020 m.

## Gyvenvietės

Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):

|-
| Aleksandrava, k. || || 12
|-
| Apynėliai, k. || || 14
|-
| Ąžuolėnai, k. || || 3
|-
| Beržinė, k. || || 0
|-
| Butrimiškės, k. || || 7
|-
| Butrimonys, mstl. || 739 || 941
|-
| Darbalaukis, k. || || 9
|-
| Dūdiškės, k. || || 2
|-
| Dūkiškės, k. || 10 || 25
|-
| Eičiūnai, k. || 268 || 282
|-
| Eigirdonys, k. || 38 || 61
|-
| Gailiakiemis, k. || 57 || 107
|-
| Geruliai, k. || || 14
|-
| Greikonys, k. || 34 || 51
|-
| Griškonys, k. || 29 || 42
|-
| Janauka, k. || || 5
|-
| Juodgiris, k. || || 0
|-
| Jurkonys, k. || 31 || 40
|-
| Lelionys, k. || 13 || 21
|-
| Likiškės, k. || || 7
|-
| Liubartiškės, k. || || 0
|-
| Mažiūnai, k. || 31 || 51
|-
| Mickūnava, k. || 12 || 15
|-
| Olendernė, k. || 28 || 42
|-
| Pabaliai, k. || 33 || 47
|-
| Pikuškės, k. || || 3
|-
| Plasapninkai, k. || 76 || 89
|-
| Ratininkai, k. || || 25
|-
| Silvanava, k. || || 0
|-
| Stanuliškės, k. || || 0
|-
| Trakininkai, k. || 69 || 89
|-
| Vadaišiškės, k. || || 0
|-
| Vanagėliai, k. || 38 || 35
|-
| Vanžadiškės, k. || || 3
|-
| Žalioji, k. || 43 || 56
|}

## Seniūnaitijos

2009 m. įsteigtos 3 seniūnaitijos:
* **Butrimonių** seniūnaitija: Butrimonių mstl., Trakininkų k., Olendernės k.
* **Eičiūnų** seniūnaitija: Eičiūnų k., Apynėlių k.,Aleksandravos k., Ąžuolėnų k., Butrimiškių k., Beržinės k., Darbalaukio k., Dūdiškių k., Dūkiškių k.,Eigirdonių k.,Janaukos k., Jurkonių k., Lelionių k., Likiškių k., Mickūnavos k., Pikuškių k., Ratininkų k., Vanžadiškių k., Žaliosios k., Silvanavos k., Stanuliškių k., Liubartiškių k., Juodgirio k., Vadaišiškių k.
* **Vanagėlių** seniūnaitija: Vanagėlių k., Gailiakiemio k.,Greikonių k.,Plasapninkų k.,Griškonių k.,Mažiūnų k.,Gerulių k., Pabalių k.

## Šaltiniai
Bazilioniai

:: *Apie miestelį prie Šiaulių žr. [[Bazilionai]]*.

**Bazilioniai** – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, prie šiaurės rytinių Jonavos pakraščių, greta plento  ir nusukimo nuo jo Jonavon. Yra II pasaulinio karo aukų kapinės. Šiuo metu kaimas turi daugiau nei 10 namų (sodybų), nors statant netoliese esančią chemijos gamyklą (dabar „Achema“), kaimas turėjo būti iškeldintas ir didžioji dalis jo teritorijos šiuo metu patenka į „Achemos“ apsaugos zoną. Kaimas po truputį plečiasi.

## Istorija

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kušlėnai

:: *Apie agromiestelį Baltarusijoje žr. [[Kušlėnai (Smurgainys)]]*.

**Kušlėnai** – kaimas Mažeikių rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurės vakarus nuo Mažeikių, prie Uosupio. Kaime yra kapinaitės, žvyro telkinys.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
Kušlėnuose gimė:
* dailininkas Liudas Vilimas (1912–1966);
* archeologė, muziejininkė Laimutė Valatkienė (1937–2018).

## Šaltiniai

*
Reivyčiai

**Reivyčiai** (arba ***Rieviečiai***) – kaimas Mažeikių rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Mažeikių, šalia kelio . Į rytus nuo kaimo telkšo Tulnikių tvenkinys, į vakarus auga Falsbergo miškas. Reivyčių seniūnaitija. Yra kapinaitės („Ūdros kapeliai“). Nedidelė pietinė kaimo dalis prijungta prie Mažeikių miesto.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Reivyčiuose 1941 m. liepos 19 d. gimė fizikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras Albertas Laurinavičius.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
*
Augalų apsaugos mokslas

**Augalų apsauga** – mokslas tiriantis augalams kenksmingus organizmus, kuriantis metodus ir priemones jų daromai žalai sumažinti. Praktinis augalų saugojimas nuo ligų ir kenkėjų, piktžolių naikinimas. Augalų apsauga yra labai svarbi žemės ūkio produktų gamybai, nes augalų ligos ir kenkėjai potencialų pasaulinį augalų derlių kasmet sumažina 20-25 %.

1995 m. mokslinis darbas buvo dirbamas Ž. ū. akademijoje (šiltnamio augalų ligos ir kenkėjai, augalų patogenų ekologija) ir keliuose institutuose: Žemdirbystės (lauko augalų apsauga), Sodininkystės ir daržininkystės (sodo ir daržo augalų apsauga), Miškų (miško augalų apsauga), Botanikos (grybinių ir bakterinių bei mikoplazminių bei virusinių ligų sukėlėjai), Ekologijos (biologinės ir biofizinės augalų apsaugosa priemonės). Praktinę augalų apsaugą nuo ligų ir kenkėju Lietuvoje organizuoja bei prižiūri Augalų apsaugos stotis ir Augalų karantino inspekcija.

## Metodai

Augalų kenkėjai, ligos ir piktžolės naikinamos agrocheniniais, fiziniais mechaninias, biologiniais, biofiziniais ir genetiniais bei cheminiais metodais.

* **agrotechninis** augalų apsaugos metodas: tinkama sėjomaina ir dirvos dirbimo sistema, tinkamas sėklos paruošimas, sėja ir tręšimas laiku, optimali augalų priežiūra.
* **fizinis mechaninis** augalų apsaugos metodas: šiluminis sėklos apdorojimas, šiltnamių dirvos dezinfekavimas garais, kenkėjų sulaikymas ir gaudymas užtveriamaisiais bei gaudomaisiais grioveliais, gaudomaisiais žiedais, klijų juostomis, jų rinkimas, pažeistų augalų ar jų dalių naikinimas.
* **biologinis** augalų apsaugos metodas: gyvų organizmų (bakterijų, virusų, grybų, erkių, vabzdžių, paukščių) naudojimas kenksmingiems organizmams naikinti.
* **biofizinis ir genetinis** augalų apsaugos metodas: radioaktyvioji ir cheminė kenkėjų patinų sterilizacija, lytinių atraktantų (feromonų ir atbaidančių medžiagų (repelentų) naudojimas.
* **cheminis** augalų apsaugos metodas: kenksmingų organizmų naikinimas nuodingais preperatais (pesticidais).

## Istorija
Lietuvoje augalų kenkėjus ir ligas sėkmingai registruoti ir tirti pradėjo augalų apsaugos stotis, įkurta 1927 m. Dotnuvoje prie Ž. ū. akademijos. Iki II pasaulinio karo ji vykdė ir praktinė augalų apsaugą: tyrė augalų ligas ir kenkėjus, tvarkė jų apskaitą, tyrė apsaugos priemones (purkštuvus ir pesticidus), atliko augalų karantino inspekcijos funkcijas. Pokario Lietuvoje mokslinis darbas ir praktinė augalų apsauga ne kartą ne kartą buvo pertvarkomi.
Vydenių seniūnija

**Vydenių seniūnija** – administracinis-teritorinis vienetas Varėnos rajono savivaldybės rytuose, Dzūkijos etnografiniame regione, į rytus nuo Varėnos. Centras – Vydeniai.

Seniūnijoje yra Vydenių pagrindinė mokykla, Lietuvos pašto Vydenių skyrius, Varėnos viešosios bibliotekos Vydenių ir Krivilių filialai, Varėnos kultūros centro Krivilių ir Vydenių filialai, 3 parduotuvės. Vydenių seniūnijoje įkurtos trys kaimo bendruomenės – Vydenių kaimo bendruomenė, Krivilių kaimo bendruomenė, Vydenių krašto bendruomenė.

## Geografija

Seniūnija yra paribyje su Baltarusija ir Šalčininkų rajonu. Paviršius iš Dainavos lygumos pereina į Eišiškių plynaukštę. Priešingai, nei kitur Varėnos rajone, miškų čia kur kas mažiau (šiaurės vakarinę pusę dengia Dainavos giria), plyti daugiau dirbamų laukų. Seniūniją kerta kelias , šiaurės vakariniu pakraščiu eina Vilniaus–Gardino geležinkelis.

Seniūnijos plotas – 14 027 ha, iš jų 70 proc. užima miškai, 29,9 proc. – žemės ūkio naudmenos, 0,1 proc. – vandenys ir kitos paskirties plotai. Ulbinų kaime stūkso Ulbinų-Čepelūnų-Barčių piliakalnis. Aukščiausia seniūnijos vieta – 194 m virš jūros lygio – yra miške netoli Riliškių kaimo (apie 2 km į pietus nuo seniūnijos centro – Vydenių). Tai yra ir aukščiausia viso Varėnos rajono vieta. Teritorija patenka daugiausia į Ūlos baseiną (teka Nočia, Uosupis). Ežerų nėra, tik nedideli tvenkiniai (Čepeliūnų tvenkinys, Krivilių III tvenkinys ir kt.).

## Istorija

Įkurta 1995 m. vietoje Vydenių apylinkės.

|-
| 2001-04  || || 1648 || 34 kaimai
|-
| 2009-09-01  || 150 || 1521 || 34 kaimai
|-
| 2011 m.  || || 1385 || 34 kaimai
|-
| 2016-08-13  || || || 33 kaimai
|-
| 2021 m.  || 140 || 1109 || 22 kaimai
|}

## Gyvenvietės

Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):

|-
| Aladauka, k. || || 0
|-
| Aladiškės, k. || || 5
|-
| Barčiai, k. || 149 || 148
|-
| Cibonys, k. || || 4
|-
| Čepelūnai, k. || || 9
|-
| Dainava, k. || 67 || 66
|-
| Dipiškės, k. || || 4
|-
| Gojus, k. || || 16
|-
| Gumbiškės, k. || || 0
|-
| Juočiai, k. || || 8
|-
| Kalėdonys, k. || || 0
|-
| Kamaraučiškės, k. || || 5
|-
| Kamorūnai, k. || 24 || 37
|-
| Kijučiai, k. || 128 || 165
|-
| Kijutiškės, k. || 15 || 18
|-
| Kriviliai, k. || 319 || 358
|-
| Melekonys, k. || || 3
|-
| Meškadonys, k. || || 0
|-
| Milvyda, k. || || 6
|-
| Palkabalis, k. || || 16
|-
| Papiškės, k. || 29 || 39
|-
| Pavainikės, k. || || 0
|-
| Pikiškės, k. || || 1
|-
| Puišys, k. || || 0
|-
| Ramonai, k. || || 0
|-
| Ramoniškiai, k. || || 0
|-
| Razumna, k. || 10 || 25
|-
| Riliškiai, k. || 19 || 25
|-
| Senkonys, k. || || 0
|-
| Strėžiūnai, k. || 26 || 50
|-
| Ulbinai, k. || || 3
|-
| Vaidagai, k. || || 0
|-
| Vydeniai, k. || 282 || 374
|-
| Žukonys, k. || || 0
|}

## Seniūnaitijos

2009 m. įsteigtos 5 seniūnaitijos:
* **Barčių** (Barčiai, Palkabalis, Juočiai)
* **Dainavos** (Dainava, Milvyda, Ulbinai)
* **Kijučių** (Kijučiai, Kijutiškės, Razumna, Kamaraučiškės)
* **Krivilių** (Kriviliai, Papiškės, Strėžiūnai, Aladiškės, Melekonys, Dipiškės)
* **Vydenių** (Vydeniai, Riliškiai, Kamorūnai, Gojus, Čepelūnai, Cibonys, Pavainikės)

## Šaltiniai
Indraja (upė)

**Indraja** – upė Utenos ir Zarasų rajonuose, Šventosios baseine. Išteka iš Indrajų ežero, ties Veleikiais. Teka į šiaurę pro Vasaknų žuvininkystės ūkio tvenkinius, žemiau jų – pro Vykežerėlio ežerą, į šiaurės vakarus netoli žiočių – į pietvakarius. Įteka į Paščio ežerą (per jį teka Šventoji).

Intakai: Laba, Grabė (dešinieji).

Nuo Vasaknų tvenkinių iki žiočių (6&nbsp;km) vaga reguliuota, plotis 6–10 m, gylis 1–1,1 m. Vidutinis debitas: aukštupyje 0,11 m³/s, žemiau Indrajų ežero 0,51 m³/s, žiotyse 0,89 m³/s.

Upėvardis kildinamas nuo žodžio *indrė* („nendrė“).

## Šaltiniai
Hreidmaras

Skandinavų mitologijoje **Hreidmaras** – dvergas, Fafniro, Otro ir Regino tėvas. Jis gyveno nuostabiame name, kurį iš aukso ir brangakmenių pastatė Reginas ir saugojo Fafniras.

Legenda pasakoja, kad trys dievai asai: Odinas, Henis ir Lokis klajojo po pasaulį. Keliaujant pro upę Lokis pamatė ūdrą, ėdančią sugautą lašišą. Jis užmušė ūdrą ir džiaugėsi sumedžiojęs du laimikius. Vėliau asai nukeliavo į gyvenvietę ir pasiprašė nakvynės. Hreidmaras juos maloniai priėmė, tačiau pamatęs užmuštą ūdrą, sukvietė savo sūnus Fafnirą ir Reginą, kad jie neįveikiamomis grandinėmis įkalintų asus, kurie nužudė brolį Otrą, medžiotoją, kuris pasivertęs į ūdrą juos aprūpindavo maistu. Odinas pasiūlė atsimokėti už netyčia nužudytą sūnų, tada Hreidmaras pareikalavo pripilti tiek aukso į nudirtą ūdros kailį, kad nesimatytų nė vieno plaukelio. Asai pažadėjo įvykdyti reikalavimą, o atlikti užduoties pasiuntė Lokį, kuris buvo šio nutikimo kaltininkas. Lokis pagavo dvergą Andvarį ir liepė surasti aukso. Andvaris atnešė visą savo oloje turėtą auksą, tik vienintelį jam brangų žiedą Andvarinautą mėgino nuslėpti, tačiau Lokis tai pastebėjo ir nors ir kiek dvergas prašė palikti žiedą, paėmė ir jį. Tada dvergas prakeikė žiedą ir pasakė, kad jis pražudys savo savininką. Lokis nunešė brangenybes ir atidavė Hreidmarui, taip atsilygindamas už sūnaus žūtį. Asai išpildė savo pažadą ir tapo laisvi, o žiedo prakeiksmas krito ant Hreidmaro šeimos. Fafniras nužudė savo tėvą, pasiėmė visas brangenybes, pasivertė drakonu ir išvijo savo brolį, o pats liko saugoti turto.

## Literatūra
* „Mitologijos enciklopedija“, Vilnius, Vaga, (1997).
Matuizų seniūnija

**Matuizų seniūnija** – administracinis-teritorinis vienetas Varėnos rajono savivaldybės šiaurės rytuose, Dzūkijos etnografiniame regione, į šiaurės rytus nuo Varėnos. Centras – Matuizos.

## Geografija

Seniūnija užima 14 800 ha plotą, teritorija miškinga, dunkso Dainavos giria. Seniūnija yra rajono rytuose, ribojasi su Šalčininkų rajonu. Šiaurine ir vakarine seniūnijos dalimi teka Merkys, o per seniūniją jo intakai Verseka (su Pasgrinda), Duobupis. Ežerų nėra, sudaryta keletas tvenkinių: Krūminių tvenkinys, Jurgiškių tvenkinys, Šarkiškių I tvenkinys, Šarkiškių II tvenkinys.

Seniūniją kerta geležinkelis Vilnius–Gardinas ir plentas .

## Istorija

Seniūnija sudaryta 1995 m. daugiausia iš Matuizų apylinkės. 2024 m. patvirtintas Matuizų herbas, kurį naudoja ir seniūnija. 

|-
| 2001-04  || || 2603 || 24 kaimai, 4 viensėdžiai
|-
| 2009-09-01  || 148 || 2477 || 24 kaimai, 4 viensėdžiai
|-
| 2011 m.  || || 2229 || 24 kaimai, 4 viensėdžiai
|-
| 2016-08-13  || || || 24 kaimai, 4 viensėdžiai
|-
| 2021 m.  || 148 || 1833 || 23 kaimai, 3 viensėdžiai
|}

## Seniūnai
* Mindaugas Matuiza, 2006 m.
* Antanas Soraka, 2010 m.

## Gyvenvietės

Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):

|-
| Beržupis, vs. || 10 || 18
|-
| Biekšios, k. || || 21
|-
| Burneikos, vs. || || 0
|-
| Butvydonys, k. || 34 || 50
|-
| Čebatoriai, k. || 68 || 87
|-
| Giniūnai, k. || 14 || 22
|-
| Giraitė, k. || 56 || 61
|-
| Jakėnai, k. || 15 || 17
|-
| Jurgiškės, k. || 40 || 59
|-
| Krūminiai, k. || 133 || 174
|-
| Kukiškės, k. || || 2
|-
| Likonys, k. || || 0
|-
| Marijanavas, k. || || 6
|-
| Matuizos, k. || 1073 || 1201
|-
| Mielupiai, k. || || 11
|-
| Moliai, k. || || 7
|-
| Pabaronė, k. || || 10
|-
| Pamerkiai, k. || 61 || 87
|-
| Papiškės, k. || 11 || 29
|-
| Pasgrinda, k. || 32 || 34
|-
| Paversekis, k. || 37 || 41
|-
| Semoškos, vs. || || 4
|-
| Smalninkai, vs. || || 2
|-
| Šarkiškės, k. || 21 || 48
|-
| Šlaitas, k. || || 10
|-
| Urkionys, k. || 88 || 125
|-
| Voriškės, k. || 78 || 103
|-
| Žagariai, k. || || 0
|}

## Seniūnaitijos

2009 m. įsteigtos 7 seniūnaitijos:
* **Čebatorių** (Čebatoriai, Jakėnai, Šlaitas, Giniūnai, Butvydonys, Paversekis, Burneikos)
* **Giraitės** (Giraitė, Beržupis, Smalininkai, Šarkiškės, Moliai)
* **Krūminių** (Krūminiai, Urkionys, Mielupis)
* **Matuizų k. Kalno** (Kalno g.)
* **Matuizų k. Senųjų Matuizų** (Pievų g., Žalioji g., Tvenkinių g., Vilties g., Merkio g., Dzūkų g., Pušų g., Duobupio g., Statybininkų g.)
* **Pamerkių** (Pamerkiai, Biekšios, Kukiškės)
* **Voriškių** (Voriškės, Jurgiškės, Pabaronė, Papiškės, Semoškos, Pasgrinda, Žagariai, Marijanavas)

## Šaltiniai
Paukščių gripas

**Paukščių gripas** () – pavojinga vištų, kalakutų, ančių, žąsų ir kitų naminių paukščių liga, kuria sukelia virusas H5N1. Šis virusas pavojingas ir kitiems gyvūnams bei žmonėms. Patys pavojingiausi yra paukščių gripo labai patogeniški H5 ir H7 potipiai. Užsikrėtusiems paukščiams gydymo nėra. Nuo paukščių gripo gaišta 100 proc. paukščių. Ligos perdavimas vyksta tiesioginio kontakto būdu su sergančių paukščių išskyromis, fekalijomis ir plunksnomis.

## Požymiai
Užsikrėtę paukščai būna apatiški, pašiauštomis plunksnomis, pamėlusia oda, nelesa ir laikosi atokiau nuo kitų sparnuočių.
Nustoja lesti, gerti, sunkiai kvėpuoja.

## Prevencija ir kontrolė
Europos sąjungos valstybėse sudaryta paukščių gripo profilaktikos strategija. Lietuvos Respublikos Valstybinė maisto ir veterinarjos tarnyba savo veiklą koordinuoja su ES ir kitomis valstybėmis. 2006 m. vasario 20 d. išleistas LR Valstybinės maisto ir veterinarijos tarnybos direktoriaus įsakymas Nr. B1-139 „Dėl naminių paukščių laikymo“, kuriuo nurodoma naminių paukščių laiktytojams nuo 2006 m. vasario 20 d. laikyti naminius paukščius (vištas, antis, žąsis, kalakutus ir kitus namuose laikomus paukščius) uždarose patalpose ir jų neišleisti į lauką iki 2006 m. gegužės 20 dienos. Šis įsakymas išleistas ir saugumo priemonių imtasi siekiant apsaugoti nuo galimo labai patogeniško paukščių gripo plitimo Lietuvos teritorijoje.

Gyventojai privalo:
* neliesti kritusių ar leisgyvių laukinių paukščių;
* neiti prie jų, nemaitinti;
* naminių paukščių negirdyti vandeniu iš atvirų vandens šaltinių;
* naminius paukščius laikyti aptvaruose;
* naminius paukščius laikant, liečiant tuojpat nusiplauti rankas;
* užsienyje nesilankyti paukščių turguose, paukščių parodose, zooparduotuvėse.
Andrius Bromirskis

**Andrius Bromirskis** (, g. 1724 m. gruodžio 5 d. Polocko vaivadijoje – mirties metai nežinomi) – SJ, poetas.

1741 m. įstojo į Jėzuitų ordiną. Studijavo Vilniaus akademijoje.

1759 m. Vilniuje išleido lenkiškos poezijos knygą *Spór rzeczy przeciwnych już to w istocie samej, już też w zdaniu swojem od siebie wzajemnie różnych, ojczystym rymem wyrażony* („Priešingų pačia savo esme arba skirtingai suprantamų dalykų ginčas, įgimtomis eilėmis išreikštas“). Joje poetine bei dramatine forma tęsiamos Viduramžių scholastinių disputų filosofinėmis, religinėmis temomis tradicijos. Abstrakcijos personifikuojamos, įtraukiamos į dialogą, pasitelkiamos romėnų mitinių dievybių archetipinės reikšmės.

## Šaltiniai
Motiejus Brundza

**Motiejus Brundza** (1824 m. sausio 12 d. Talkiškėse, Marijampolės raj. – 1869 m. kovo 10 d. Plutiškėse, Marijampolės raj.) – Romos katalikų kunigas, švietėjas, religinių raštų rengėjas.

## Biografija
Baigė Seinų kunigų seminariją. Įšventintas kunigu 1853 m. vikaravo Griškabūdyje, Vilkaviškyje, Pilviškiuose, Prienuose, nuo 1864 m. Plutiškių Šv. Juozapo bažnyčios klebonas. Aukštaičių vakariečių tarme parengė ir išleido elementorių *Lamentorius lietuviškas dėl mažų vaikų* (1859 m.) ir katekizmą *Rymo mokslas, arba gražiausia diena gyvenime žmogaus* (1862 m.). Nors Vincas Kudirka kritikavo *Lamentorių* dėl scholastikos ir perdėm religinės dvasios, bet Užnemunėje jis buvo labai populiarus. Abu leidiniai spaudos draudimo metais buvo daug kartų išleisti pakartotinai.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Žymūs kraštiečiai  (*[[Kazlų Rūdos viešoji biblioteka]]*)
Vilius Bruožis

**Vilius Bruožis** (**Brožaitis**, 1843 m. gegužės 17 d. Gaištautuose, Ragainės apskritis, Mažoji Lietuva – 1909 m. liepos 6 d. Tilžėje) – gydytojas, kultūros ir spaudos darbuotojas.

## Biografija
Studijavo mediciną Karaliaučiaus universitete. Pirmasis Mažosios Lietuvos inteligentas, įgijęs pasaulietinį aukštąjį mokslą. 1871 m. apgynė medicinos daktaro disertaciją.

1885–1887 m. – Tilžės „Birutės“ draugijos pirmininkas. Iš naiviojo romantizmo pozicijų įrodinėjo „dievišką“ lietuvių kalbos kilmę (straipsnis „Ar rojuje lietuviškai kalbėjo?“, „Tilžės keleivis“, 1885 m., Nr. 22).

„Aušroje“ (1885 m., Nr. 10/11) išspausdino eilėraštį „Lietuviška tu giminėle“. 1891 m. su Jurgiu Zauerveinu ir Kristupu Voska parengė peticiją Vokietijos kaizeriui dėl lietuvių kalbos vartojimo Mažosios Lietuvos mokyklose.

1892–1898 m. – „Varpo“ leidimo komiteto iždininkas, tvarkė „Varpo“ ir „Ūkininko“ korespondenciją, šelpė šiuos laikraščius materialiai, laikraščių atsakomasis redaktorius.  Savo asmenybe ir veikla susikūrė ekscentriko „originalo“ reputaciją, laikytinas vienu Juozapo Albino Herbačiausko kultūrinio tipažo pirmtakų.

## Šaltiniai
Dominikas Budrikas

**Dominikas Budrikas** (g. 1798 m. Žemaitijoje – 1873 m. balandžio 29 d. Zobalatyje, Varenavo r., Baltarusija) – religinių raštų rengėjas.

Baigė Vilniaus kunigų seminariją, kunigavo Lietuvoje ir Baltarusijoje.

Buvo parengęs pamokomojo pobūdžio knygelių, iš kurių 1859 m. Vilniuje išėjo iš lenkų kalbos išverstas *Namų Kryžius, arba kaip reikia sūdyti ir mislyti apie gėrimą arielkos*. Ši knygelė buvo paskleista Žemaitijoje vyskupijoje Motiejaus Valančiaus blaivybės sąjūdžio metu.

## Išnašos
Endrikis Budrius

**Endrikis Budrius** (1783 m. Gastos, Pakalnės apskritis, Mažoji Lietuva – 1852 m. Bredūnai, prie Pilupėnų, Stalupėnų apskritis) – poetas, lietuvių tautosakos rinkėjas.

## Biografija
Dirbo vargonininku Žydkiemyje ir mokytoju Briedausių dvare. Mokytojaudamas Pilupėnuose pradėjo rinkti dainas ir jų melodijas. Susirašinėjo su Liudviku Rėza, rinko ir siuntė jam liaudies dainas, taip pat savo poeziją. Eduardo Gizevijaus bičiulis. 1848–1849 m. žurnale *„Neue Preussische Provinziell-Blätter“* publikuoti jo užrašytų dainų tekstai ir melodijos – 37 dainos su E. Gizevijaus vertimu į vokiečių kalbą. E. Budriaus užrašytų dainų paskelbė Georgas Neselmanas knygoje „Lietuvių liaudies dainos“ (*Littauische Volkslieder*, 1853 m.). Kristianas Barčas knygoje „Dainų balsuose“ (2 t. 1886–1889 m.) pakartojo E. Gizevijaus paskelbtas ir įdėjo dar 8 jo užrašytas dainas.

Sueiliavo proginių, didaktinių kūrinių. L. Rėzos archyve išlikusio rinkinėlio eiles (*Budriaus prisikalbėjimas, Ant brolio svotbos, Apraudojimas, Pavasaris, Lapė be uodegos*), kurias paskelbė Vaclovas Biržiška *Tautoje ir žodyje* (7, 1931).

## Šaltiniai
Mykolas Bujnovskis

**Mykolas Bujnovskis** (Bujnowski; 1632 m. kovo 7 d. Baltarusijoje – 1690 m. spalio 20 d. Nesvyžiuje, Baltarusijoje) – religinis rašytojas.

## Biografija
Studijavo Vilniaus ir Tyrnavo akademijose. Dėstė retoriką Nesvyžiuje, Gardine, Vilniuje, Varšuvoje, Kražiuose. 1672–1683 m. gyveno Romoje, 1683–1688 m. Polocko, nuo 1689 m. Nesvyžiaus kolegijos rektorius.

Rašė lenkų ir lotynų kalbomis. Vilniuje išleido knygą *Ranny obiad na posiłek duszy* („Ankstyvi dvasios pietūs“, 1686), *Droga do domu* („Kelias į namus“, 1688), *Ratio status eligendi* („Pasirenkamos būklės teorija“, 1688), *Ratio status religiosi eligendi* („Pasirenkamos dievobaimingos būklės teorija“, 1689), *Ratio status ecclesiastici stabiliendi* („Bažnyčios palaikymo būklės teorija“, 1690). Darbai svyruoja tarp teologijos ir askezės, pasižymi stilinga kalba.

## Nuorodos
*
Jokūbas Brodovskis

**Jokūbas Brodovskis** (g. apie 1692 m. Geldapėje ar jos apylinkėse, Lenkija – 1744 m. Trempuose, Darkiemio aps., Mažojoje Lietuvoje) – leksikografas, tautosakos rinkėjas.

## Biografija

Mokėsi Karaliaučiuje, lotyniškoje gimnazijoje, nuo 1710 m. – Karaliaučiaus universitete, kurio greičiausiai nebaigė. Nuo 1713 m. iki mirties dirbo Trempų precentoriumi.

J. Brodovskis padėjo pagrindus naujajai lietuvių leksikografijai, parengdamas stambų dviejų dalių vokiečių – lietuvių ir lietuvių – vokiečių kalbų žodyną *Lexicon Germanico – Lithvanicvm et Lithvanico – Germanicvm*, prie kurio dirbo apie 30 metų. Žodynas nebuvo išspausdintas ir išliko tik dalis rankraščio. Jame pateikiama daug frazeologijos, daugiau kaip 2000 smulkiosios tautosakos pavyzdžių, vietovardžių. Žodyno rankraščiu naudojosi Kristijonas Milkus, jo medžiagos paskelbė Augustas Schleicheris, Wilhelmas Mannhardtas, Jurgis Lebedys.

## Nuorodos
* Lietuvių literatūros enciklopedija
Balys Gajauskas

**Balys Gajauskas** (1926 m. vasario 24 d. Vygreliuose, Gražiškių valsčiuje – 2017 m. rugsėjo 28 d. Vilniuje) – lietuvių politikas, visuomenės veikėjas, Kovo 11-osios Akto signataras.

## Biografija
Mokėsi Kaune. Nuo 1945 m. dalyvavo Kauno pogrindinėje antiokupacinėje organizacijoje. 1948 m. suimtas ir nuteistas 25 metams. Nuo 1949 iki 1956 m. kalintas Balchašo ir Džezkazgano, o nuo 1956 iki 1973 m. – Mordovijos lageriuose. Po išlaisvinimo, vėl keletą kartų suimamas ir teisiamas. 1990–1992 m. Atkuriamojo Seimo deputatas, 1992–1996 m. Seimo narys. Iš viso KGB kalėjimuose bei GULAGo lageriuose kalėjo 35 metus ir tremtyje – 2 metus.

1992 m. Nacionalinės saugumo tarnybos vadovas.

1981 m. apdovanotas Tarptautine taikos ir laisvės premija.

## Šaltiniai
Liudvikas Varynskis

**Liudvikas Varynskis** (, 1856 m. rugsėjo 24 d. Martynovkoje, Ukraina – 1889 m. kovo 2 d. Šliselburgo tvirtovėje) – Lenkijos socialdemokratų judėjimo ideologas ir vadovas.

## Biografija

Studijavo filosofiją Petrapilio universitete. Vėliau gyveno Varšuvoje, Lvove, Krokuvoje, Ženevoje. 1876 m. subūrė pirmąją lenkų socialistinę organizaciją. 1879 m. vienas iš Lenkijos socialistų partijos programos autorių.

1880 m. suimtas Krokuvoje ir teistas už socialistų klubo organizavimą. Išteisintas išvyko į užsienį. 1880–1881 m. Ženevoje redagavo pirmuosius lenkų socialistų laikraščius „Równośc” ir „Przedświt”.

1882 m. vasarą iš Varšuvoje veikusių socialistų būrelių sudarė Darbo komitetą, kuris parengė ir 1882 m. rugsėjo mėnesį paskelbė naujos socialistinės partijos programą. 1883 m. sausio mėn. Vilniuje įvykusio Lenkijos ir Lietuvos socialistų suvažiavimo ir tarptautinės socialinės partijos „Proletariatas” organizatorius. Pirmasis „Proletariato” pirmininkas.

1883 m. rugsėjo 28 d. vėl suimtas, buvo laikomas Varšuvos citadelėje. 1885 m. nuteistas 16 m. katorgos, bet susirgo tuberkulioze ir toliau buvo kalinamas Šliselburge tvirtovėje. Ten ir mirė.

Jo vardu pavadinta sunkiųjų mašinų gamykla.
Georges Duby

**Žoržas Diubi** (*Georges Duby*; 1919 m. spalio 7 d. – 1996 m. gruodžio 3 d.) – prancūzų istorikas, Viduramžių Europos, ypač Viduramžių estetikos specialistas, nuo 1987 metų Prancūzijos akademijos narys.

Trečiosios istoriografinės Analų mokyklos kartos atstovas, vienas Fernando Braudelio mokinių.

## Rinktinė bibliografija
* „*Le Dimanche de Bouvines (27 juillet 1214)*“ kartu su kitais istorikais, Gallimard (*Trente journées qui ont fait la France*), Paris, 1973 (ISBN 2-07-032295-5).
* „*L'An Mil*“, Julliard, Paris, 1974 (ISBN 2-07-032774-4)
* „*Le Temps des cathédrales. L'Art et la société (980–1420)*“, Gallimard, Paris, 1976 (Grand Prix Gobert 1977) (ISBN 2-07-029286-X)
* „*Les Trois Ordres ou l'imaginaire du féodalisme*“, Gallimard, Paris, 1978 (ISBN 2-07-028604-5)
* „*Le Chevalier, la Femme et le Prêtre. Le Mariage dans la France féodale*“, Hachette, Paris, 1981 (ISBN 2-01-279071-2)
* „*Guillaume le Maréchal ou le meilleur chevalier du monde*“, Fayard, Paris, 1984 (ISBN 2-07-032344-7). Guillaume le Maréchalo biografija.
* „*Histoire de la vie privée*“, su Philippe Ariès pagalba (5 tomai), Le Seuil, Paris, 1985, ISBN 2-02-008987-4 (entire work)
** T. 1, *De l'Empire romain à l'an mil*, ISBN 2-02-008986-6
** T. 2, *De l'Europe féodale à la Renaissance*, ISBN 2-02-008992-0
** T. 3, *De la Renaissance aux Lumières*, ISBN 2-02-009293-X
** T. 4, *De la Révolution à la Grande Guerre*, ISBN 2-02-009455-X
** T. 5, *De la Première Guerre mondiale à nos jours*, ISBN 2-02-009679-X

Pastaba: išsamų Duby darbų sąrašą  galima rasti Prancūzų Akademijos svetainėje (prancūzų kalba).

## Bibliografija lietuvių kalba
* „*Katedrų laikai : menas ir visuomenė, 980-1420*“, Vilnius: Vilniaus dailės akademijos leidykla, 2004;
Pietinių ir šiaurinių dinastijų laikotarpis

**Pietinių ir šiaurinių dinastijų laikotarpis** (南北朝, pinyin nánběicháo) – sumaišties laikotarpis Kinijos istorijoje nuo 420 iki 589 m., vienas iš vadinamųjų „viduramžių“ etapų, sekęs po Vakarų Dzin valstybės. Baigėsi Sui dinastijai suvienijus Kiniją.

Kai Vakarų Dzin nukariavo Han Džao valstybė, Dzin valdžia pabėgo iš šiaurinių rajonų į pietinius ir toliau valdė iš Dziankango. Ši jų valstybė paprastai vadinama **Rytų Dzin**. Pietuose valdžiusios valstybės tęsė kiniškas tradicijas.

Šiaurėje 304 – 439 m. gyvavo **Šešiolika valstybių**. Beveik visi jų valdovai buvo ne kinų, o stepių klajoklių tautelių (*Wu Hu* – „penkių barbarų“) kilmės.

Galima laikyti, kad Pietinių ir šiaurinių dinastijų laikotarpio tikroji pradžia yra pasibaigus Šešiolikos valstybių bei Rytų Dzin valdymui.

## Bendri laikotarpio bruožai
Nors šiaurėje valdė ne kinai, jie perėmė nemažai kinų kultūros elementų. Taip pat buvo asimiliuojamos pietuose gyvenusios ne kinų kilmės tautos.

Geografinių sąlygų skirtumai lėmė, kad Šiaurėje stiprėjo kavalerija, o Pietuose – karo laivynas. Kadangi kavalerijai buvo sunku kovoti Pietuose, o žirgų stokojantiems Pietums – Šiaurėje, abi Kinijos dalys tarpusavio santykiuose daugiau mažiau išlaikė pusiausvyrą.

Tobulėjo technika: išrastas parakas (tuo metu naudotas tik fejerverkams), karutis. Padaryta atradimų medicinoje, astronomijoje, kartografijoje.

Sparčiai plito ir populiarėjo budizmas.

## Šiaurinės dinastijos
Šiaurinėms dinastijoms (北朝, pinyin: běi cháo) priskiriamos **Šiaurės Vei** (Wei, 386–534 m.), **Rytų Vei** (534–550 m.) bei **Vakarų Vei** (535–556 m.), **Šiaurės Či** (Qi, 551–577 m.) bei **Šiaurės Džou** (557–581 m.).

## Pietinės dinastijos
Žlugusios Vakarų Dzin valstybės vyresnieji Dzin šeimos valdymą tęsė iš Dziankango. Įtakingos vietinės šeimos rėmė Langje kunigaikščio paskelbimą **Rytų Dzin** imperatoriumi Juaniu. Per visą egzistavimo laikotarpį Rytų Dzin valdžią nuolat ištikdavo krizės, stiprėdavo karinių sluoksnių valdžia. Paskutinis imperatorius į sostą atsisėdo 419 m., tačiau po metų turėjo jo atsisakyti Liu Ju naudai. Taip prasidėjo Song dinastijos valdymas (**Liu Song** valstybė, 420–479 m.). Po jos sekė **Pietų Či** (Qi, 479–502 m.), **Pietų Liang** (502–557 m.) ir **Čen** (Chen, 557–589 m.).
Kiauliauogė

**Kiauliauogė** (*Solanum*) – notreliažiedžių (*Lamiidae*) poklasio bulvinių (*Solanaceae*) šeimos augalų gentis.

Lietuvoje auga šios rūšys:
* Karklavijas (*Solanum dulcamara*)
* Pomidoras (*Solanum lycopersicum*)
* Baklažanas (*Solanum melongena*)
* Juodoji kiauliauogė (*Solanum nigrum*)
* Gauruotoji kiauliauogė (*Solanum villosum*)
* Valgomoji bulvė (*Solanum tuberosum*)


Image:Karklavijas001.JPG|Karklavijas (*Solanum dulcamara*)
Image:Solanum nigrum.jpg|Juodoji kiauliauogė (*Solanum nigrum*)
Image:Solanum villosum flowers.jpg|Gauruotoji kiauliauogė (*Solanum villosum*) 
Image:Aardappel bloeiend Fresco.jpg|Valgomoji bulvė (*Solanum tuberosum*)
Mykolas Songaila

**Mykolas Songaila** (1874 m. rugsėjo 5 d. Kuzmine netoli Pskovo, Rusija – 1941 m. rugsėjo 12 d. Kaune) – architektas.

## Biografija

Baigęs pradžios mokslus ir gavęs vidurinį išsilavinimą, 1894–1903 m. studijavo Peterburgo dailės akademijoje. Vėliau tobulinosi Italijoje. 1906–1919 m. dėstė Peterburgo Politechnikos institute, 1908–1921 m. – Žemės ūkio institute, 1919–1921 m. – šio instituto rektorius.

1921 m. apsigyveno Kaune, Linksmadvaryje. 1922–1941 m. dėstė Vytauto Didžiojo universitete, buvo Architektūros katedros vedėjas.

Mirė Kaune, palaidotas Petrašiūnų kapinėse.

## Suprojektuoti statiniai

Dar gyvendamas Rusijoje, suprojektavo daug administracinių, visuomeninių, kulto pastatų, gyvenamųjų namų.

Pagal V. Dubeneckio projektus Kaune rekonstruotas Valstybės teatras (1923–1925 m.), pastatytas „Ragučio“ gyvenamasis namas (1922–1923 m., abu su Vladimiru Dubeneckiu), Lietuvos banko rūmai (1928 m., su Arnu Funku, Feliksu Vizbaru), VDU Fizikos – chemijos fakultetas (1931 m.).

Vadovavo Panevėžio (1930 m.), Biržų (1935 m.), Mažeikių (1937 m.), Kretingos (1938 m.); su A. Funku – Raseinių (1933 m.), Tauragės (1935 m.) bankų projektavimui ir statybai. Išplanavo VDU miestelį Aleksote (1925 m.), suprojektavo V. Dubeneckio antkapinio paminklo (skulpt. Juozas Zikaras) architektūrinę dalį (1933 m.).

Parašė knygą „Sanitarinių techninių įrenginių tipai ir normos“ (1916 m., rusų k.).

## Šaltiniai
Ingė Lukšaitė

**Ingė Lukšaitė** (g. 1940 m. vasario 2 d. Kaune) – kultūros istorikė, docentė, habilituota humanitarinių mokslų daktarė.

## Biografija
Tėvas Kazimieras Lukša, motina Meilė Lukšienė, brolis Rimtis Lukša, sesuo Giedrė Lukšaitė-Mrazkova, išsiskyrusi. Vaikai Julija Ikamaitė 1967 ir Austėja Ikamaitė 1973.
1962 m. Vilniaus universitete baigė istorijos specialybę. 1972 m. istorijos mokslų kandidatė, 1993 m. – nostrifikuota humanitarinių mokslų daktarė.

1962–1964 m. Vilniaus rajono Trakų Vokės aštuonmetės mokyklos mokytoja. 1964–1967 m. Lietuvos mokslų akademijos Istorijos instituto aspirantė, 1967–1980 m. šio instituto jaunesnioji mokslinė bendradarbė, nuo 1980 m. – vyresnioji mokslinė bendradarbė.

1988–1990 m. Lietuvos dailės akademijos, 1995–2002 m. Vytauto Didžiojo universiteto, 2001–2007 m. Klaipėdos universiteto dėstytoja, Baltijos regiono istorijos ir archeologijos instituto vyriausioji mokslo darbuotoja. 2003–2008 m. Lietuvos mokslo tarybos pirmininko pavaduotoja.

Nuo 1992 m. leidinių „Knygotyra“, „Liaudies kūryba“ bei serijos „Senoji lietuvių literatūra“ redakcijos kolegijos narė. Dalyvavo respublikinėse, tarptautinėse bei užsienio istorikų, knygotyrininkų ir bibliotekininkų konferencijose.

## Mokslinė veikla
Nagrinėja Lietuvos XVI–XVII a. kultūrą, knygos ir bibliotekų istoriją. Tyrimų kryptys: Lietuvos kultūros istorija XV–XVII a., reformacijos Lietuvos istorija (XVI–XVII a.). . Skelbia Lietuvos kultūros istorijos šaltinius: Lietuvos mokykla ir pedagoginė mintis XIII a. – XVII a. Istorijos šaltinių antologija, viena sudarytojų ir rengėjų (1994 m.). Parengė Andriaus Volano „Rinktinius raštus“ (1996 m.), Mato Pretorijaus „Prūsijos įdomybės, arba Prūsijos regykla” (t. 1 1999 m., t. 2 2004, t. 3 2006 m., t. 4 2011 m.). Paskelbė apie 70 mokslinių straipsnių.

## Bibliografija
* Lietuvių kalba reformaciniame judėjime XVII a., 1970 m.
* Lietuvos publicistai valstiečių klausimu XVI a. pabaigoje – XVII a. pirmoje pusėje, 1976 m.
* Radikalioji reformacijos kryptis Lietuvoje, 1980 m.
* Lietuvos kultūros istorijos bruožai, su Juozu Jurginiu, 1981 m.
* Lietuvos istorija, su kitais, 1988 m.
* Reformacija Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje ir Mažojoje Lietuvoje, 1999 m. ISBN 9986-861-76-4
* Lietuvos pedagoginės minties raida XVI–XVII a. kultūros veikėjų raštuose, straipsnių rinkinys, 1991 m.
* Knyga nobažnystės krikščioniškos (1653 m.) – XVII a. Lietuvos kultūros paminklas, 2001 m.
* Lietuvos mokyklos ir pedagoginės minties istorijos bruožai, su kitais, 1983 m.
* Lietuvos istorija: Nuo seniausių laikų iki 1917 m., su kitais, 1988 m.
* Lietuvos reformatų bažnyčios istorinė apybraiža (*Die reformatorischen Kirchen Litauens: ein historischer Abriss*), su kitais, 1998 m.
* Lietuvos evangelikų bažnyčios: Istorijos metmenys, su kitais, 2003 m.

## Įvertinimas
* 1997 m. Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino 5 laipsnio ordinas.
* 1999 m. Lietuvos Respublikos kultūros ministerijos Martyno Mažvydo premija už nuopelnus Lietuvos valstybės kalbai, raštijos istorijai ir knygos menui.
* 2002 m. Lietuvos mokslo premija.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Darbai
Julija Biliūnienė

**Julija Janulaitytė-Biliūnienė, Matjošaitienė** (1880 m. Malavėnuose, Šiaulių apskritis – 1978 m. Vilniuje, palaidota Kauno Petrašiūnų kapinėse) – gydytoja, Lietuvos visuomenės ir politinė veikėja.

## Biografija
Augustino Janulaičio sesuo, Jono Biliūno ir Stasio Matjošaičio-Esmaičio žmona, Meilės Lukšienės motina. Sesuo Veronika Janulaitytė (1883–1971), archeologės Marijos Gimbutienės motina.

1899 m. įstojo į Šiauliuose veikusius trejų metų dantų gydymo ir technikos kursus. Tuo pačiu metu eksternu baigė keturias klases tik ką įkurtoje Šiaulių mergaičių gimnazijoje. Išlaikiusi prie Kazanės universiteto surengtus egzaminus, gavo dantų technikės diplomą. 1902 m. pavasarį pradėjo dirbti dantiste Panevėžyje. Diplomuota dantų gydytoja ji tapo 1904 m., išlaikiusi egzaminus Charkovo medicinos institute. 

1904 m. rugpjūčio 4 d. Kairių bažnyčioje (prie Šiaulių) ištekėjo už jau džiova sirgusio Jono Biliūno. 1905 m. pradžioje vyko slaugyti jo į Ciurichą, kur šis studijavo. 1905–1906 m. revoliucinių įvykių metu aktyviai dalyvavo Lietuvos socialdemokratų partijos veikloje. Nuo 1906 m. kartu su vyru gyveno Zakopanėje (dab. Lenkija). Ten liko ir palaidojusi vyrą.

Zakopanėje dirbo iki 1909 m. rudens, kol sumokėjo abiejų skolas. Po to tęsė studijas Paryžiuje, 1911 m. gavo dantų chirurgės diplomą. 1912–1914 m. gyveno Vienoje. 1913 m. Tilžėje išleido pirmąjį Jono Biliūno raštų rinkinį „Paveikslai, apysakos ir eilės“. Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, grįžo į Lietuvą, bet 1915 m., artėjant frontui, pasitraukė į Voronežą, kur dirbo dantų gydytoja lietuvių kolonijoje. 1918 m. grįžo į Vilnių, dirbo sanitarijos draugijoje. 1924 m. ištekėjo už žinomo švietėjo, žurnalisto Stasio Matjošaičio-Esmaičio (1877–1949). 1931 m. persikėlė į Kauną.

Antrojo pasaulinio karo metais padėjo gelbėti žydų šeimas. 2002 m. rugsėjo 16 d. apdovanota „Žūvančiųjų gelbėjimo kryžiaus“ ordinu.

## Šaltiniai

## Literatūra
* Laiko prasmės: Julijos Biliūnienės Matjošaitienės atsiminimai: dukters pasvarstymai: medžiaga besiformuojančios lietuvių inteligentijos mentalitetui suvokti / Julija Biliūnienė-Matjošaitienė, Meilė Lukšienė. - Vilnius: Lietuvių literatūros ir tautosakos institutas, 2004. - 541 p.: iliustr. - ISBN 9955-475-86-2
Meilė Lukšienė

**Meilutė Julija Lukšienė–Matjošaitytė** (1913 m. rugpjūčio 20 d. Vienoje – 2009 m. spalio 16 d.) – lietuvių literatūros tyrinėtoja, pedagogė, edukologė, habilituota socialinių mokslų daktarė, viena iš *Tautinės mokyklos koncepcijos* autorių.

Stasio Matjošaičio–Esmaičio (1877–1949) ir Julijos Biliūnienės (1880–1978) Matjošaitienės duktė, Ingės Lukšaitės motina, Marijos Alseikaitės-Gimbutienės pusseserė.

## Biografija
1924–1931 m. mokėsi Vilniaus Vytauto Didžiojo gimnazijoje, 1931–1938 m. studijavo lituanistiką Kauno Vytauto Didžiojo universitete. 1973 m. pedagogikos mokslų daktarė.

Po studijų dirbo gimnazijos mokytoja. Nuo 1944 m. Kauno valstybinio universiteto asistentė. 1949–1959 m. Vilniaus universiteto dėstytoja, 1951–1958 m. Vilniaus universiteto Lietuvių literatūros katedros vedėja. Tačiau per 1958 m. prasidėjusį Vilniaus universiteto Lietuvių kalbos katedros „išvalymą nuo nacionalistų” atleista kartu su Irena Kostkevičiūte, Vanda Zaborskaite ir Aurelija Rabačiauskaite.

1959–1997 m. – Pedagogikos instituto (iki 1973 m. Mokyklų mokslinio tyrimo institutas, nuo 2001 m. Švietimo plėtotės centras) vyresnioji mokslinė bendradarbė. Būtent šiame institute kartu su bendraminčiais 1988 m. prabilo apie Lietuvos švietimo reformą, humaniškos, atsakingą pilietį ugdančios mokyklos kūrimą. 1988 m. Lietuvos persitvarkymo sąjūdžio iniciatyvinės grupės narė.

## Mokslinė veikla
Mokslinę veiklą pradėjo kaip literatūros tyrėja. 1954–1955 m. parengė spaudai ir išleido savo motinos pirmojo vyro Jono Biliūno raštus (2 t. 1954–1955 m., 3 t. 1981–1982 m.), S. Daukanto (1955 m.), L. Jucevičiaus (1959 m., 1975 m.) raštų rinkinius. Parašė sintezes knygoms „Lietuvių literatūros istorija: Feodalizmo epocha“ (su kitais, 1957 m.), „Lietuvos mokyklos ir pedagoginės minties istorijos bruožai“ (su kitais, 1983 m.)

Vėliau tyrinėjo švietimo istoriją ir pedagoginę mintį, iškėlė švietimo istorijos svarbą, teigė, kad švietimas yra tautos kultūros dalis.

1988 m. – švietimo reformos pradininkė, esminių Lietuvos švietimo strateginių dokumentų – „Tautinės mokyklos koncepcija” (1988 m.), „Lietuvos švietimo koncepcija” (1992 m.), „Lietuvos švietimo reformos gairės“ (1993 m.), „Bendrojo lavinimo mokyklos programos” (1994 m.) – bendraautorė.

## Bibliografija
* Jono Biliūno kūryba, monografija, 1956 m.
* Lietuvos švietimo istorijos bruožai XIX a. I pusėje, 1970 m.
* Demokratinė ugdymo mintis XVIII a. II p. – XIX a. I pusė, 1985 m.
* Jungtys, 2000 m.

## Apdovanojimai, įvertinimas
* Pirmasis Švietimo ir mokslo ministerijos Garbės ženklas.
* 1994 m. – Didžiojo Lietuvos Kunigaikščio Gedimino 5 laipsnio ordinas
* 2003 m. – Vytauto_Didžiojo_ordino_Komandoro_didysis_kryžius už nuopelnus Lietuvos švietimui
* 2004 m. – UNESCO J. A. Komenskio medalis
* 2010 m. – Švietimo ir mokslo ministerija įsteigė kasmetinę Meilės Lukšienės premiją, skiriamą jauniesiems mokytojams.

## Šaltiniai

 Nuorodos 
 Meilės Lukšienės virtuali paroda 
 Tautinė mokykla. Lietuvos vidurinės bendrojo lavinimo mokyklos koncepcija
Karklavijas

**Karklavijas** (*Solanum dulcamara*) – bulvinių (*Solanaceae*) šeimos kiauliauogių (*Solanum*) genties augalas.

Daugiametis nuodingas augalas. Aukštis 50-150 cm. Stiebas kylantis, apatinė dalis sumedėjusi. Lapai kiaušiniški, lygiakraščiai, su smailia viršūne. Žiedai po 6-20 susitelkę į skėtiškas šluoteles. Vainikėlis violetinis. Vaisius – sultinga uoga pailgai kiaušiniška, 0,8-1,2 cm ilgio. Sėklos iš šonų susiplojusios, inkstiškos, raudonos spalvos. Žydi birželio – rugsėjo mėn.

Auga drėgnuose miškuose ir krūmuose, vandens telkinių krantuose, grioviuose.
Feliksas Janušis

**Feliksas Janušis** (1867 m. spalio 10 d. Jogviluose, Ukmergės apskritis – 1920 m. sausio 31 d. Kretingoje) – gydytojas, vertėjas, istorikas, literatas, varpininkas, lietuviškos spaudos bendradarbis, Kretingos Garbės pilietis.

## Biografija

1887 m. baigė Kauno gimnaziją, 1893 m. baigė Maskvos universiteto Medicinos fakultetą. Maskvoje dalyvavo slaptos lietuvių studentų draugijos veikloje, metus buvo jos pirmininkas, vėliau įsijungė į socialdemokratų judėjimą. Nuveždavo Maskvoje studijuojantiems lietuviams tuo metu draudžiamos spaudos.

Dirbo gydytoju Balbieriškyje, nuo 1895 m. – Kretingoje.  1899 m. rugpjūčio 8 d. dalyvavo pirmojo lietuviško spektaklio Palangoje pastatyme, už tai iš Kretingos trejiems metams buvo ištremtas į Smolenską. Grįžo 1902 m. ir vėl dirbo gydytoju Kretingoje. Režisavo pirmąjį lietuvišką vaidinimą Kretingoje pagal A. Keturakio komediją „Amerika pirtyje“, miestelėnams parodytą 1907 m.  Pirmojo pasaulinio karo metu, 1914–1919 m. dirbo Jaroslavlyje, Maskvoje, Tartu. 1919 m. vėl grįžo į Lietuvą. 1919 m. Kretingos apskrities savivaldybės ligoninės vienas steigėjų, 1919-1920 m. – pirmasis jos vadovas.

1891–1892 m. ir 1895 m. bendradarbiavo laikraščiuose „Varpas“, 1892 m. – „Ūkininkas“, 1893 m. – „Apšvieta“, „Garsas“, 1894 m. – „Naujoji Gadynė“, 1900 m. – „Vienybė Lietuvninkų“.

Panaikinus spaudos draudimą, rašė į laikraščius 1905 m. – „Vilniaus žinios“, 1906 m. – „Lietuvos ūkininkas“. Išvertė V. Korolenkos apsakymą „Miškas ūžia“ (1891 m.), kitų autorių prozos kūrinių, išleido keletą mokslą populiarinančių darbų. Pasirašinėdavo slapyvardžiais: *P. Jogvilietis*, *P. Jogv.*, *P. Miškinis*, *Dr. J.*, *J.J.* 

## Bibliografija
* *Trumpa senovės lietuvių istorija*, 1892 m.
* *Pavargėlė*, apysaka, 1893 m.
* *Krumplių Jonas*, apysaka, 1895 m.

## Literatūra
* 1. Vytautas Vanagas. Lietuvių rašytojų sąvadas, Vilnius: Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, 1996 m., p. 126.
* 3. Lietuvių literatūros enciklopedija. Vilnius: Lietuvių literatūros ir tautosakos institutas, 2001 m., p. 198. ISBN 9986-513-95-2.

## Šaltiniai
Stepas Zobarskas

**Stepas Zobarskas** (1911 m. sausio 30 d. Pamaleišyje, Anykščių valsčius – 1984 m. birželio 9 d. Woodhaven, Niujorko valstija, JAV) – Lietuvos rašytojas, vertėjas, leidėjas.

## Biografija
Anksti neteko tėvo, tačiau motinos Karolinos Zobarskienės rūpesčiu baigė ne tik pradžios mokslus, bet ir Rokiškio gimnaziją. Kraštiečio kunigo ir rašytojo Juozo Tumo-Vaižganto dėka įsikūrė Kaune. Dirbo Švietimo ministerijos Knygų leidimo komisijoje, žurnalų „Šviesos keliai“ ir „Žiburėlis“ redakcijose, redagavo žurnalą „Kūno kultūra ir sveikata“, dirbo Raudonojo Kryžiaus draugijoje.

1936–1939 m. Paryžiaus aukštojoje socialinių mokslų mokykloje studijavo prancūzų kalbą ir literatūrą, po karo tęsė studijas Heidelbergo ir Niujorko universitetuose.

Kartu su žmona Matilda ir dukrele Nijole 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. Savo įsteigtoje leidykloje „Patria“ perspausdino keletą Lietuvoje išleistų knygų.

Nuo 1947 m. gyveno JAV. Niujorke įsteigė knygų leidyklą „Manylands“ (vėliau „Manyland Books“), kurioje leido lietuvių rašytojų kūrinių vertimus į anglų kalbą. Redagavo žurnalą vaikams „Eglutė“.

Į tėvynę grįžti nespėjo, palaidotas Niujorko kapinėse šeimos kape šalia anksčiau mirusios žmonos, vėliau ten palaidota ir jų duktė. 1991 m. gimtinėje atidengta anykštėno tautodailininko Jono Tvardausko sukurta stogastulpių kompozicija, kurioje įamžinti populiarios S. Zobarsko apsakymų knygos „Ganyklų vaikai” herojai.

## Kūryba
Didžioji kūrybos dalis skirta jaunimui ir vaikams. Tarpukario Lietuvoje buvo vienas populiariausių vaikų ir jaunimo rašytojų. Pradėjęs eilėmis, greitai perėjo į prozą. Išleido apysakų ir apsakymų rinkinių, pasakų vaikams. Bendradarbiavo žurnale „Aš ir jūs“, almanache „Varpai“. Rašė psichologinio pobūdžio noveles suaugusiems. Kartu su kolegomis parengė populiarų vadovėlį pradžios mokykloms „Aušrelė“. Proza versta į vokiečių, prancūzų ir anglų kalbas. Į lietuvių kalbą išvertė Migelio de Unamuno, Knuto Hamsuno, Gi de Mopasano, Viljamo Moemo ir kt. rašytojų kūrinių.

## Bibliografija
* *Mano tėviškėj*, eilėraščiai. Kaunas, Sakalas, 1934 m.
* *Gerasis aitvaras*, apsakymai vaikams. Kaunas, 1934 m.
* *Ganyklų vaikai*, apsakymai vaikams, 1934, 1940, 1948 ir 2002 m.
* *Anapus miško*, novelės. Kaunas, 1935 m.
* *Paukščio likimas*. Kaunas, Sakalas, 1937 m.
* *Moters stiprybė*, novelės. Kaunas, 1938 m.
* *Brolių ieškotoja*, pasaka, 1938, 1947, 1992 ir 1997 m.
* *Pabėgėlis*. Kaunas, 1939 m.
* *Paukščiai ir žmonės*. Kaunas, 1940 m.
* *Per šaltį ir vėją*, apsakymai. Kaunas, 1940 m.
* *Aušrelė*, vadovėlis pradžios mokyklai. Kaunas, 1943 m.
* *Arti žemės*, novelės. Kaunas: Br. Daunoro leidykla, 1943 m.
* *Gandras ir gandrytė*, 1946 ir 2006 m.
* *Savame krašte*, novelės. Tiubingenas, Patria, 1946 m.
* *Riestaūsio sūnus*, pasaka, 1947 ir 2003 m.
* *Doleris iš Pitsburgo*. Bruklinas, Gabija, 1952 m.

## Šaltiniai
Domas Jasaitis

**Domas Jasaitis** (1898 m. rugpjūčio 18 d. Stanaičiuose prie Garliavos – 1977 m. birželio 6 d. Mount Vernone, JAV) – Lietuvos gydytojas, JAV lietuvių visuomenės veikėjas, kraštotyrininkas.

## Biografija

1917 m. baigė Voronežo Martyno Yčo gimnaziją, studijavo mediciną Kijevo, nuo 1920 m. – Berlyno universitetuose. 1923–1925 m. dirbo Paryžiaus ligoninėje ir Pastero institute, apgynė medicinos daktaro laipsnį. 1924–1925 m. Lietuvių studentų draugijos Paryžiuje pirmininkas.

Nuo 1925 m. Šiauliuose dirbo vidaus ligų gydytoju. Dėstė mokytojų seminarijoje. Šiauliuose vedė S. Lukauskaitę. Dėstė Šiaulių mokytojų seminarijoje, dirbo joje gydytoju. 1930 m. – tuberkuliozės ligoninės steigėjas ir vedėjas iki 1940 m.

1940–1942 m. – miesto sveikatos skyriaus vedėjas, kartu vykdė naujos Šiaulių ligoninės statybą, 1943–1944 m. – šios ligoninės direktorius. 1938–1940 m. Šiaulių miesto savivaldybės atstovas valstybinės AB „Elektra“ valdyboje.

1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1945–1950 m. Lietuvos Raudonojo kryžiaus pirmininkas, 1946–1947 m. – šios organizacijos Vykdomosios tarybos narys. 1950 m. išvyko į JAV, dirbo gydytoju „Gaylord Farm“ sanatorijoje Konektikute, nuo 1953 m. – Tampos tuberkuliozės ligoninėje (Floridos valstija). Nuo 1973 m. Pasaulio lietuvių gydytojų sąjungos garbės narys.

Lietuvių enciklopedijos Medicinos skyriaus redaktorius. Rinko istorinę medžiagą apie toli likusią Lietuvą. Po D. Jasaičio mirties dauguma jo sukauptos medžiagos – paties autoriaus knygos „Genocidas Lietuvoje“ rankraštis, įvairūs laiškai apie žydų gelbėjimą ir kita medžiaga kol kas taip ir neišvydo dienos šviesos.

## Nuorodos

* Bendrojo Amerikos lietuvių šalpos fondo 25 metų darbo apžvalga / [redagavo Domas Jasaitis]. Brooklyn, Balfas, 1970 m.

## Šaltiniai
Betmenas: pradžia

**Betmenas: pradžia** – JAV 2005 metų filmas, paremtas Bob Kane komiksais. Nuo 1989 metų penktasis filmas apie Betmeną, tačiau tai nėra prieš tai buvusių filmų tęsinys, o nauja nuo pat pradžių pradėta filmų serija apie Betmeno nuotykius. Teigiamai įvertintas kritikų savo filmų žanre. Filmo biudžetą sudarė 135 mln. dolerių, o pajamos kino teatruose viršijo 350 mln. dolerių.

## Aktoriai
Aktorius ir vaidmuo (originalo kalba)
* Christian Bale – Batman
* Michael Caine – Alfred Pennyworth
* Liam Neeson – Henri Ducard
* Katie Holmes – Rachel Dawes
* Gary Oldman – Lt. James Gordon
* Cillian Murphy – Scarecrow
* Tom Wilkinson – Carmine Falcone
* Rutger Hauer – William Earle
* Ken Watanabe – Ra’s al Ghul
* Mark Boone Junior – Detective Flass
* Linus Roache – Dr. Thomas Wayne
* Morgan Freeman – Lucius Fox
* Richard Brake – Joe Chill
* Alexandra Bastedo – Mrs. Delane
* Tim Booth – Victor Zsasz

## Siužetas

Filmas pasakoja apie tai, kaip atsirado Betmenas. Jame pasakojama apie Briuso Veino baimę šikšnošparniams, tėvų žūtį, norą keršyti. Betmenui tenka kovoti su iškreiptą teisingumo jausmą turinčiais šešėlių kariais bei jų psichotropiniu nuodu.
Aleksandras Baltrūnas

**Aleksandras Baltrūnas** (1949 m. vasario 26 d. Jurbarke – 2005 m. spalio 6 d. Vilniuje) – Lietuvos matematikas, habilituotas daktaras, knygų apie matematikos istoriją autorius.

## Biografija
1972 m. Vilniaus universitete baigęs matematikos specialybę, iki mirties dirbo Matematikos ir informatikos institute. Mokslinio darbo sritys – tikimybių teorija: masinio aptarnavimo uždaviniai, subeksponentinių skirstinių teorija, istorinė metrologija. Dėstė matematiką Vilniaus Gedimino technikos universitete.

Vadovavo mokslinėms programoms, tyrusioms Lietuvos istorinę metrologiją, senovės lietuvių matus ir saikus. Paskelbė per 20 mokslinių publikacijų, išleido 5 knygas, skelbė straipsnius žurnaluose ir laikraščiuose, dalyvavo konferencijose.

## Bibliografija
* Baltrūnas, A. Šimtas matematikos mįslių. „Vaga“, V,. 1983.
* Baltrūnas, A. Pirmieji matematikos žingsniai. „Mokslas“, V., 1986.
* Baltrūnas, A. Matematiniai galvosūkiai. „Šviesa“, Kaunas, 1989.
* Baltrūnas, A. Nuo nulio iki… „Vyturys“, V., 1991.
* Baltrūnas, A. Begalybės biografija „Žara“, V., 2004

## Išnašos