Dalinis ergatyvumas

**Dalinis ergatyvumas** – kalbotyros terminas, kuriuo vadinamas tam tikrų kalbų polinkis kai kuriose konstrukcijose vartoti ergatyvo sintaksę ir morfologiją, o kitose konstrukcijose matomos kitokios schemos, paparastai vardininko-galininko. Skirtingose kalbose sąlygos, kuriomis vartojamos ergatyvinės konstrukcijos, įvairuoja.

## Semantinių vaidmenų žymėjimui darantys įtaką pavyzdžiai

Turinčiose dalinį ergatyvymą kalbose semantinių vaidmenų žymėjimo pasirinkimas priklauso nuo šių veiksnių:

* agento vardažodinės grupės ypatybių;
* veiksmažodžio leksinės semantikos;
* sakinio laiko, veikslo ir modalumo;
* sakinio sintaksės tipo.

### Agento vardažodinės grupės ypatybės
Daugumoje kalbų ergatyvu žymimi tik daiktavardžiai, o įvardžiai koduojami galininku. Tokia padėtis turima, pavyzdžiui, vambajų kalboje (priklauso Australijos mindų kalboms) ir daugumoje kitų pamų-njungų kalbų, sakykime, kugu muminų kalboje.

Kugu muminų kalbos pavyzdyje (1) agentas *kuyu* 'moteris' žymimas ergatyvo klitiku, o pacientas *pama* 'vyras' išreikštas nežymėta absoliutyvo forma. Pavyzdyje (2) agentas *kuyu* 'moteris' išreikštas nežymėta absoliutyvo (vardininko) forma – taip pat, kaip pacientas pavyzdyje (1). Šioje kalboje argumentų vaidmenį sakinyje dažnai atlieka įvardžiai (pažymėti atitinkamu linksniu), jie susiję su koreferentinėmis ir linksniu suderintomis vardažodžių grupėmis.
:
: *Moterys trenkė vyrui*.

:
: *Moterys miega*.

Toks pats skirtingo įvardinių ir vardažodinių argumentų žymėjimo principas turimas ir variapanų kalboje (panų kalbos, Peru).

Kitose kalbose gali būti įvairus žymėjimas, žiūrint, kokios yra vardažodinių grupių ypatybės, tačiau dažniausiai šie skirtumai priklauso nuo gyvumo hierarchijos.

### Veiksmažodžio semantika
Kai kurie tyrėjai į aktyvines kalbas – t. y. tas, kuriose skirtingai žymimi agento ir paciento veiksmažodžių argumentai (bacbų kalba, rytų pomų kalba ir kt.) – žvelgia kaip į dalinį ergatyvumą turinčias kalbas, nors dauguma mokslininkų aktyvinę sandarą laiko kitu reiškiniu nei dalinis ergatyvumas.

Kai kuriose kalbose veiksmažodžio semantika turi įtakos žymint tik dvivalenčių veiksmažodžių argumentus. Tad tongiečių kalboje „prievartos“ veiksmažodžiai turi ergatyvu pažymėtą pacientą ir nežymėtą pacientą, jausmų veiksmažodžiai turi nežymėtą eksperiencerį, o antrasis argumentas yra vietininko arba naudininko linksnio, veiksmažodis 'turėti' reikalauja dviejų nežymėtų argumentų.

### Laikas, veikslas ir modalumas

Tam tikrose kalbose matyti skirtingas semantinių vaidmenų žymėjimas priklausomai nuo sakinio laiko, veikslo ir modalumo. Kalbant apie laiką, absoliučioje daugumoje atvejų argumentas žymimas ergatyvu sakiniuose su būtuoju laiku. Tokiu būdu būtajame laike burušų kalbos vardažodinės formos žymimos ergatyvu. Kituose laikuose jos žymimos neutraliai. Maždaug toks pats pasiskirstymas matomas kurdų kalbos kurmandžių tarmėje:

**Ergatyvinis žymėjimas**:
:
: *Aš mačiau jus.*

**Galininkinis žymėjimas**:
:
: *Aš matau jus.*

Su veikslu susijęs dalinis ergatyvumas turimas daugumoje tibetiečių-mianmariečių ir indoarijų kalbų. Dažniausiai ergatyvinis žymėjimas susietas su įvykio veikslu, tad hindi kalboje agentas žymimas ergatyvu esant įvykio veikslui, absoliutyvu – esant eigos veikslui. Panaši padėtis yra, pavyzdžiui, baskų ir cachurų kalbose.

Kai kuriose kalbose liepiamosios nuosakos sakiniai žymimi galininku, o kitų nuosakų sakiniai žymimi ergatyvu. Tokia padėtis turima parių kalboje (luo grupė, Nilo-Sacharos kalbos, Pietų Sudanas).

### Sakinio sintaksės tipas

Že kalboms priklausančioje šoklengų kalboje ergatyvinis žymėjimas vartojamas visuose šalutiniuose sakiniuose, o pagrindiniuose sakiniuose žymėjimas priklauso nuo veikslo.

## Išnašos

## Literatūra
* Capell, Arthur. 1962. Some linguistic types in Australia. Oceania Linguistic Monographs 7. Sydney: University of Sydney.
* DeLancey, Scott. 1981. An interpretation of split ergativity and related patterns. Language 57.626-57.
* Dixon, Robert M. W. 1994. Ergativity. Cambridge: Cambridge University Press.
* Kazenin, Konstantin. 1994. Split syntactic ergativity: toward an implicational hierarchy. Sprachtypologie und Universalienforschung 47.78-98.
* Li, Chao. 2007. Split ergativity and split intransitivity in Nepali. Lingua 117.1462-82.
* Mithun, Marianne. 1991. Active/agentive case marking and its motivations. Language 67.510-46. —— 1999. The languages of native North America. Cambridge: Cambridge University Press.
* McGregor, William B. 1989. Discourse basis of ergative marking in Gooniyandi. La Trobe University Working Papers in Linguistics 2.127-58.
* Nordlinger, Rachel. 1998. A grammar of Wambaya, Northern Territory (Australia). Canberra: Pacific Linguistics.
* Silverstein, Michael. 1976. Hierarchy of features and ergativity. Grammatical categories in Australian languages, ed. by Robert M. W. Dixon, 112-71. Canberra: Australian Institute of Aboriginal Studies
* Smith, Ian, and Steve Johnson. 2000. Kugu Nganhcara. The handbook of Australian languages, Volume 5, ed. by Robert M. W. Dixon, and Barry Blake, 355–489. Melbourne: Oxford University Press Australia
* Tsunoda, Tasaku. 1981. Split case-marking patterns in verb-types and tense/aspect/mood. Linguistics 19.389-438.
* Valenzuela, Pilar M. 2000. Ergatividad escindida en wariapano, yaminawa y shipibo-konibo. Indigenous languages of Lowland South America. Indigenous Languages of Latin America (ILLA), Vol. 1, ed. by Hein van der Voort, and Simon van de Kerke, 111-28. Leiden: University of Leiden

## Nuorodos
* William B. McGregor «Typology of Ergativity» (2009)