open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Raudona sirena (filmas)

**Raudona sirena** () – 2002 m. sukurtas trileris, kuriame pagrindinį vaidmenį atliko aktorė Asia Argento.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Asia Argento – Anita
* Jean-Marc Barr – Hugo
* Frances Barber – Eva
* Andrew Tiernan – Kesleris
* Alexandra Negrao – Alisa

## Turinys

Į policiją kreipiasi mergaitė vardu Alisa, kuri tvirtina, kad jos motina Eva nužudė jos auklę. Byla patenka detektyvei Anitai, kuri netrukus supranta, kad Eva – galinga ir įtakinga moteris, bet kokiomis priemonėmis siekianti užgniaužti dukters norą kalbėti. Ši pasprunka iš Prancūzijos ir leidžiasi į Portugaliją, kur gyvena, kaip manoma, jau miręs jos tėvas. Pakeliai Alisa susipažįsta su smogiku Hugo, kuris imasi ją lydėti ir saugoti. Dukrai įkandin Eva pasiunčia savo žudiką, o galiausiai į Portugaliją išvyksta ir Anita...
Sudvajų miškas

**Sudvajų miškas** – miškas pietų Lietuvoje, Alytaus rajone, 2 km į pietus nuo Alytaus, Nemuno dešiniajame krante. Priklauso Alytaus miškų urėdijai, Sudvajų girininkijai. Apima 15,2 km² plotą.

Paviršius banguotas, Nemuno pakrantėje yra stačių šlaitų, griovų. Būdingi jauriniai ir velėniniai jauriniai silpnai nujaurėję smėliai bei priesmėliai. Vakarine miško riba teka Nemunas, sudaro kilpą (kitapus jos – Vidzgiris). Šiauriniu miško pakraščiu teka Alovė (su intaku Tolupe), pietiniu – Tverkta.

Medynai:

* pušynai: 88 %
* eglynai: 5 %
* juodalksnynai: 5 %
* beržynai: 2 %

Jaunuolynai sudaro 37 % medynų, pusamžiai medžiai 40 %, pribręstantys 6 %, brandūs 17 %.

Sudvajų miške kanopinių žvėrių (briedžių, stirnų, šernų) nedaug, gausesni smulkieji žinduoliai (kiškiai, usūriniai šunys, lapės, kiaunės, barsukai). Miške gausu uogų, grybų, vaistinių augalų. Pietrytinė dalis paskelbta Sudvajų geomorfologiniu draustiniu.

Miške ir greta jo įsikūrę: Sudvajai, Gečialaukis, Balninkai, Užupiai.

## Šaltiniai
Sudotos pilkapynas

**Sudotos pilkapynas** – pilkapių sankaupa rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, Žeimenos kairiajame krante. Yra abipus Vilniaus–Daugpilio geležinkelio, ties Sudotos kaimu, į vakarus nuo Sudotos ežero. Valstybinės reikšmės archeologinis paminklas.

Pilkapyną sudaro 2 pilkapių grupės, viena nuo kitos nutolusios per 300–400 m. Iš viso rasta ~160 pilkapių, dalis jų sunaikinta XIX a. tiesiant geležinkelį. Pilkapiai 6–14 cm skersmens, 60–160 cm aukščio. Dalis jų buvo apkasta duobėmis ar grioviais, dalis – apdėta akmeniniais vainikais. Juose rasta V–VIII a. degtinių palaikų ir įkapių. Pastarąsias sudarė įmoviniai ietigaliai, siauraašmeniai geležiniai kirviai, ylos, sagtys, diržai, apyrankės, žalvarinės antkaklės, antskydžiai.

1934 m. Sudotos pilkapyną tyrinėjo Varšuvos universitetas (vad. Zofija Podkovinska). Radiniai saugomi Varšuvos archeologijos ir Lietuvos nacionaliniame muziejuose.

## Šaltiniai
Jürgen A. E. Meyer

**Jurgen A. E. Meyer** (1937 m. spalio 20 d. Klaipėdoje – 1989 m. spalio 21 d. Brėmene) – teisininkas, advokatas, dėstytojas.

## Biografija

Gimė 1937 m. spalio 20 d. Klaipėdoje. Baigęs mokslus studijavo krikščioniškąją teisę Kylio universitete. Nuo 1962 m. pradėjo dirbti Šlėzvigo-Holšteino apygardos teisme. 1970 m. tapo mokslų daktaru. 1974 m. pradėjo dėstyti darbo teisę, socialinę teisę ir teisės istoriją Brėmeno universitete, tuo pačiu metu dirbo advokatu Brėmene. Mirė 1989 m. spalio 21 d. Brėmene nuo alkoholizmo, palaidotas *Riensberger* kapinėse.

## Darbai

* *Handelsvertreterrecht.* Forkel, Stuttgart Wiesbaden 1978
* *Sozialgerichtsprotokolle.* Luchterhand, Neuwied 1981

## Nuorodos

* Susijusi literatūra (vok.)

## Literatūra

* Roderich Wahsner, Dieter A. Beine: Jürgen A. E. Meyer − ein Nach-Ruf. Demokratie und Recht 1/1990
Günter Willumeit

**Giunteris Vilumaitis** (1941 m. gruodžio 10 d. Klaipėdoje – 2013 m. spalio 17 d. Bad Segeberge) – humoristas, aktorius, dainininkas, odontologas.

## Biografija

Gimė 1941 m. gruodžio 10 d. Klaipėdoje. 1962 m. baigė mokyklą ir dvejus metus tarnavo kariuomenėje. Vėliau iki 1970 m. studijavo odontologiją Kylyje. Baigęs mokslus dirbo odontologu Bad Segeberge, tačiau laisvalaikiu baruose pradėjo rengti humoristinius pasirodymus. Išgarsėjo kaip anekdotų apie šiaurės Vokietijos kaimiečius pasakotojas. Vėliau išgarsėjo visoje Vokietijoje kai pradėjo dalyvauti televizijos ir radijo laidose. 1994 m. baigė odontologo karjerą ir koncentravosi tik į humoristinius pasirodymus. Mirė nuo stemplės vėžio 2013 m. spalio 17 d. Bad Segeberge.    

## Diskografija

* 1974 *Günter… aus deutschen Landen* LP Polydor 2371523
* 1977 *Hat du Öhrchen? … mut du Hasenwitze hören!* LP Polydor 2437 416
* 1980 *Nie mehr Mallorca* Single RCA PB 5725

## Nuorodos

* Profilis www.imdb.com
* Susijusi literatūra (vok.)
* Biografija (vok.) 
* Nekrologas I (vok.) 
* Nekrologas II (vok.)
Vliorės karas

**Vliorės karas** (, ) – tai 1920 m. vykę mūšiai tarp Italijos pajėgų, dislokuotų Vliorės regione, ir smulkių Albanijos patriotų grupių. Karas tęsėsi 3 mėnesius ir turėjo didelį poveikį, sprendžiant Albanijos žemių priklausomybės likimą Paryžiaus taikos konferencijoje 1920 m. Vliorės karas buvo vienas iš veiksnių, įtvirtinant Albanijos nepriklausomybę.

## Prielaidos

Prieš įsitraukdama į Pirmąjį pasaulinį karą kaip Antantės sąjungininkė Italijos karalystė turėjo 1915 m. pasirašiusi slaptą Londono sutartį, pagal kurią Italija pasižadėjo per mėnesį paskelbti karą Vokietijai ir Austrijai-Vengrijai, už tai karo pabaigoje gaudama kai kurių teritorijų. Šioje sutartyje Italijai buvo pažadėtos Albanijos žemės.

1920 m. Paryžiaus taikos konferencijoje sąjungininkai dar nebuvo nusprendę dėl Albanijos ateities, tačiau Italijos pretenzijos į Vliorę nebuvo ginčijamos. Italijos ministras pirmininkas Nitti taip pat tikėjosi gauti mandatą ir likusiai šalies daliai remiantis slapta Londono sutartimi. 

## Konfliktas

Mūšiai prasidėjo birželio 4 d. po to, kai italų generolas Settimo Piacentini atsisakė Vliorės rajoną perduoti Albanijos vyriausybei. Nacionalinis gynybos komitetas su politiniu lyderiu Qazim Koculi sutelkė apie 4 000 albanų savanorių. Tuo tarpu italų pajėgos regione siekė 20 000 gerai ginkluotų kareivių. Pirmas kovas albanų sukilėliai pradėjo Vliorės mieste, naudodami vien kardus, lazdas ir akmenis. Kai kurie iš jų visiškai neturėjo ginklų.

Buvę įtvirtinimai negalėjo sulaikyti albanų kariuomenės puolimo ir revoliucinių judėjimų pačioje Italijoje. 1920 m. rugpjūčio 2 d. buvo pasirašytas Albanijos–Italijos protokolas, pagal kurį Italija turėjo palikti šalį. Šis susitarimas nubraukė Italijos pretenzijas į Vliorę ir mandatą valdyti Albaniją, išgelbėjant šios šalies teritoriją nuo tolesnio dalinimo. Ugnies nutraukimas buvo pasiektas rugpjūčio 5 d., taip užbaigiant nesutarimus tarp italų ir albanų. 

## Pasekmės
Tai buvo pirma Albanijos valstybės sutartis su užsienio šalimi. Italija pripažino Albanijos teritorinį vientisumą ir jos 1913 m. sienas. Vliorė buvo pirmoji nepriklausomos Albanijos sostinė.

## Literatūra
* Pearson, Owen. Albania in the Twentieth Century: A History. Volume One. New York: I.B. Tauris, 2006 (ISBN 1-84511-013-7)

## Šaltiniai
Mano naktys gražesnės už jūsų dienas

**Mano naktys gražesnės už jūsų dienas** () – lenkų režisieriaus Andrzej Zulawski Prancūzijoje sukurta romantinė drama, kurioje pagrindinį vaidmenį atliko jo tuometinė žmona Sofi Marso.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Sophie Marceau – Blanša
* Jacques Dutronc – Lukas
* Valerie Lagrange – Blanšos motina
* Laure Killing – Inesa
* Myriam Mezieres – Edvižė 

## Turinys

Lukas – kompiuterių genijus, sergantis nežinoma mirtina liga, dėl kurios greitai praranda atmintį. Blanša – naktiniame klube dirbanti ir turinti psichinių galių mergina, itin priklausanti nuo ją supančių žmonių. Juos abu sieja neviltis: Lukas žino, kad mirs, o Blanšos neviltis dvasinio pobūdžio. Kankinantys vaikystės prisiminimai ir vienatvė, nors dėl savo sėkmės turėtų jausti priešingai, bei supratimas, kad judviejų romanas neturi ateities, dar labiau juodu suvienija...
Fanfan

**Fanfan** – 1993 m. Prancūzijoje sukurta romantinė komedija.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Sophie Marceau – Fanfan
* Vincent Perez – Aleksandras
* Marine Delterme – Laura
* Gerard Sety – Ti
* Bruno Toteschini – Polas
* Micheline Presle – Mod 

## Turinys

Aleksandras bijo, kad bet kokia aistringa meilė anksčiau ar vėliau baigiasi, ypač santuokoje. Gavęs iš sužadėtinės Lauros Valentino dienos proga porą šlepečių, jis tuo dar kartą įsitikina, todėl susipažinęs su gražuole Fanfan, kad jo susižavėjimas neišblėstų, nusprendžia ją mylėti platoniškai. Jis planuoja vesti Laurą, susilaukti su ja vaikų ir gyventi šeimoje, o Fanfan turi likti jo amžinos meilės objektas. Šiai nežinant, Aleksandras suroganizuoja, kad ji kaimynystėje išnuomotų butą, ir įrengia stiklinę sieną, kad galėtų nuolatos stabėti savo meilės objektą. 

Tačiau Fanfan – gyva ir reali mergina, trokštanti meilės, o ne tik būti garbinimo objektu...
Eberhard Siebert

**Eberhard Siebert** (g. 1937 m. Klaipėdoje) – filologas, bibliotekininkas.

## Biografija

Gimė 1937 m. Klaipėdoje. Studijavo vokiečių ir lotynų filologiją Kylyje ir Marburge. 1974-2002 m. dirbo valstybinėje Berlyno bibliotekoje. Buvo atsakingas už kalbos vartojimo priežiūrą, organizavo įvairius susitikimus ir renginius. Daug dėmesio skyrė rašytojo Heinrich von Kleist kūrybos tyrimams, šia tema parašė ir išleido kelias knygas. 

## Darbai

* *Zum Verhältnis von Erbgut und Lehngut im Wortschatz Otfrids von Weissenburg.* Fink Verlag, München 1971. (Zugl.: Marburg/Lahn, Diss., 1968.)
* *Heinrich von Kleist – Leben und Werk im Bild.* Insel Verlag, 1980. (Insel Taschenbuch Nr. 371)
* *Heinrich von Kleist – eine Bildbiographie.* Kleist-Archiv Sembdner, Heilbronn 2009, ISBN 978-3-940494-14-6. (Studienausgabe 2011, ISBN 978-3-940494-32-0)
* *Kleistiana collecta. Aufsätze 1977–2011.* Kleist-Archiv Sembdner, Heilbronn 2011.

## Nuorodos

* Knygos pristatymas apie Heinrich von Kleist kūrybą www.youtube.com
Porsche 911 classic

**Porsche 911 classic** – tai pirmoji Porsche 911 modelio versija, gaminta 1964–1989 m. Vėliau gaminta buvo Porsche 964, tačiau kaip ir visi toliau sekę, jis liko su Porsche 911 pavadinimu.

911 modelis buvo oru aušinamu gale esančiu varikliu. Šis modelis iš karto rado didelį susidomėjimą tarp gamyklinių ir privačių automobilių lenktynių ir ralio komandų. Originali 911 modelio versija dažnai vadinama sėkmingiausiu sportinių lenktynių automobiliu, ypač po Porsche 935 pergalės 24 val. Le Mano lenktynėse.

911 modelis buvo gaminamas kaip galingesnis, didesnis ir patogesnis pirmojo kompanijos modelio 356 įpėdinis bei sportinė modelio Volkswagen Beetle evoliucija. Pirmą kartą 911 classic buvo pristaytas 1963 m. Frankfurto automobilių parodoje.

Iš pradžių buvo planuojama šį modelį pavadinti Porsche 901, tačiau Prancūzijos automobilių gamintoja Peugeot pateikė protestą, nes ši kompanija turinti specialų leidimą Prancūzijoje gaminti modelius su 3 skaičiais, iš kurių 0 viduryje. Taigi Porsche, vietoj to, kad suteikti išskirtinį pavadinimą Prancūzijos rinkai, tiesiog pakeitė modelio pavadinimą į 911. Prekyba šiuo modeliu prasidėjo 1964 m.

Pirmieji 911 modeliai turėjo 96 kW galingumo gale esančius variklius. Automobilyje buvo keturios vietos, tačiau abi galinės ypač mažos. Todėl oficialiai automobilio durų skaičius buvo žymėtinas kaip 2+2. Automobilio dizainu rūpinosi Ferdinand Alexander Porsche ir Erwin Komenda.

Vėliau bėgant metams modelio versijos būdavo galingesnių variklių. Galingiausias jų buvo 3,3 L Turbo 300 PS (220 kW) variklis.

## Šaltiniai
Sudargo miškas

**Sudargo miškas** – miškas Lietuvoje, Šakių rajone, 2 km į pietus nuo Sudargo, vakaruose ribojasi su Karaliaučiaus sritimi. Priklauso Šakių miškų urėdijai, Kidulių girininkijai. Apima 12,3 km² plotą.

Paviršius lengvai banguotas. Būdingi jauriniai ir velėniniai jauriniai glėjiški smėliai. Pietuose prasideda Jotijos intakas Puknupis.

Medynai:

* pušynai: 61 %
* eglynai: 21 %
* beržynai: 10 %
* juodalksnynai: 5 %
* ąžuolynai: 1 %
* baltalksnynai: 1 %
* drebulynai: 1 %

Jaunuolynai sudaro 30 % medynų, pusamžiai medžiai 44 %, pribręstantys 16 %, brandūs 10 %.

Sudargo miške gyvena briedžiai, stirnos, šernai, elniai, vilkai, kiškiai, lapės, kiaunės.

Greta miško įsikūrę: Rėžgaliai, Margiškiai, Dievaičiai, Banaičiai, Sakalai.

## Šaltiniai
Sudargas (karvedys)

**Sudargas** – senovės lietuvių karvedys, žemaičių didžiūnas. Gyveno XIV a. pr.

1308 m. Sudargas su Mansčiu ir 5000 karių kariauna per Kuršių neriją pateko į kryžiuočių užgrobtą Sembą ir nusiaubė Pavandenės ir Rūdavos apylinkes. 1317 m. kryžiuočiai sunaikino Sudargo pilį, o jo šeimyną išsivarė vergijon.

## Šaltiniai
Subartonių miškai

**Subartonių miškai** – miškų masyvas pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, 1 km į šiaurę nuo Merkinės, Nemuno dešiniajame krante. Priklauso Alytaus miškų urėdijos Dainavos girininkijai ir Druskininkų miškų urėdijos Subartonių girininkijai. Apima ~60 km² plotą. Masyvą sudaro Subartonių, Netiesų, Makniūnų, Pelekiškės, Veismūnų miškai. Anapus Nemuno plyti Kibyšių miškas, o vakaruose pereina į Noškūnų mišką.

Paviršius – smėlėta lyguma su negausiomis kalvelėmis ir įdubomis. Būdingi jauriniai ir velėniniai jauriniai mažai sujaurėję smėliai. Pietine miškų riba teka Nemunas, o per mišką – jo intakai: Strauja (su Mikalaviškiu, Gelovine), Apsingė (su Kempe, Netiesa), Geitupė, Pakrikštė. Subartonių miškuose telkšo ~20 ežerų: didžiausi – Gelovinė, Apsingis, Gilšė, Lauja, Linamarkė, Pakelinis, Kampinis, Netiesis, Kuzamkas.

Medynai:

* pušynai: 84 %
* eglynai: 7 %
* beržynai: 5 %
* juodalksnynai: 2 %
* ąžuolynai: 1 %
* drebulynai: 1 %
* liepynai: 1 %

jaunuolynai sudaro 43 % medynų, pusamžiai medžiai 46 %, pribręstantys 9 %, brandūs 2 %.

Subartonių miškuose gan gausiai gyvena briedžiai, stirnos, šernai, kiškiai, lapės, voverės, usūriniai šunys, bebrai, barsukai, ondatros, ūdros, vandens ir plėšrieji paukščiai. Gausu vaistinių augalų, uogų, grybų. Beveik visi Subartonių miškai patenka į Dzūkijos nacionalinį parką. Įsteigti Subartonių kraštovaizdžio (memorialinis), Subartonių botaninis, Straujos geomorfologinis, Netiesų hidrografinis (Netiesų miško ežerėliai), Pakrikštės geomorfologinis draustiniai.

Subartonių miške (8 kvartale) yra pilkapiai, o Pelekiškės miške (55 kvartale, prie Nemuno) – Maksimonių akmens amžiaus stovyklavietė. Rytinę pusę kerta kelias . Subartonių miškuose įsikūrę: Subartonys, Pelekiškė, Kačingė, Zakavoliai, Kamintiškės, Pagilšys, Parudnia, Masališkės, Gelovinė, Raitininkai, Samūniškės, Maksimonys, Rudnia, Netiesos, Apsingė, Veismūnai, Jaujakaimis.

## Šaltiniai
Ištikimybė (filmas)

**Ištikimybė** () – 2000 m. sukurta drama.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Sophie Marceau – Klėja
* Pacal Greggory – Klevas
* Guillaume Canet – Nemo
* Michel Subor – Rupertas MakRojus
* Magali Noel – Klėjos motina
* Edith Scob – Diana
* Marina Hands – Julija 

## Turinys

Klėja – jauna talentinga ir jau žinoma kanadietė fotografė, gauna darbą leidinyje, priklausančiame spaudos magnatui Liusjenui MakRojui, kadaise buvusiam jos motinos meilužiui. Lydėdama į Paryžių, motina ragina ją įsikurti ir greičiau sukurti šeimą.

Vieną dieną Klėja susipažįsta su Klevu – vaikiškų knygų redaktoriumi, dirbančiu tam pačiam MakRojui. Įsimylėjęs ją iš pirmojo žvilgsnio, Klevas atsisako vesti MakRojaus dukterį ir pasiperša jai. Klėja, kurios motina sunkiai serga, neatsilaiko prieš jo tiesmukumą bei paprastumą ir sutinka.

Pademonstravusi pirmąsias savo darytas nuotraukas, Klėja sulaukia kolegų sveikinimų. Nemo, jaunas paparacis, dirbantis viename MakRojaus leidinyje, įsimyli Klėją ir dėl jos palieka savo draugę ir meilužę Inesą. Kankinama naujai įsiplieskusios aistros, Klėja iš paskutiniųjų stengiasi atsispirti Nemo žavesiui ir likti ištikima Klevui...
Pagrobimas 3

**Pagrobimas 3** (, stilizuotai TAK3N, ) – prancūzų 2015 m. veiksmo trileris. Pagrindiniame vaidmenyje – Liam Neeson. Filmą režisavo Olivier Megaton, prodiusavo Luc Besson. Filme pasakojama apie buvusį CŽV agentą, kuris neteisingai įtariamas savo žmonos nužudymu ir turi surasti tikruosius žmogžudystės kaltininkus.

## Istorija
Filmą sukūrė prodiuserio ir scenaristo Luc Besson kompanija „EuropaCorp“, kartu su „Canal+“, „M6 Films“ ir „Cine+“. Tai yra filmų „Pagrobimas“ ir „Pagrobimas 2“ tęsinys. Pagrindinius filmo vaidmenis atliko aktoriai Liam Neeson, Maggie Grace, Famke Janssen ir Forest Whitaker.  Filmo premjera įvyko 2014 m. gruodžio 16 d. Berlyne. Teatrinis filmo pristatymas įvyko 2015 m. sausio mėnesį (JAV − sausio 9 d.). Filmas buvo komerciškai sėkmingas. Jo biudžetas siekė 48 mln. JAV dolerių, pasaulio kino teatruose jis surinko per 267 mln. JAV dolerių pajamų po apie mėnesio rodymo. Filmas daugiausiai kritikų buvo įvertintas neigiamai. Pagal metacritic.com suvestinę kritikų įvertinimo vidurkis − 26 balai iš 100. Pasak filmo kūrėjų, tai yra paskutinė trilogijos apie buvusio CŽV agento Brajano Milso nuotykius dalis.

## Siužetas

Los Andželas. CŽV agentas Brajanas Milsas (akt. Liam Neeson) gyvena rūpindamasis dukterimi Kim (akt. Maggie Grace) ir su juo išsiskyrusia žmona Lenora (akt. Famke Janssen). Jo žmona nelabai sutaria su savo antruoju vyru Stiuartu (akt. Dougray Scott). Vieną vakarą Stiuartas užeina pas Milsą į namus ir paprašo nesusitikinėti su Lenora. Kitą dieną grįždamas namo Milsas gauna žinutę iš buvusios žmonos, kad ji užeis į jo namus su prašymu nupirkti ta proga kepinių. Brajanas užsuka į parduotuvę ir grįžęs į savo namus randa žmoną nužudytą. Tuo metu įsiveržia policininkai, kurie bando suimti Brajaną. Brajanas nuo jų išsivaduoja ir pabėga. Jam tenka slapstytis nuo detektyvo Frenko (akt. Forest Whitaker) ir policijos, apsaugoti nėščią dukrą Kim nuo galimo pasikėsinimo ir kartu surasti tikrąjį buvusios žmonos žudiką.

## Nuorodos

* www.taken3movie.com
* takenmovie.com 
* allmovie.com
Baltoji rožė (filmas)

**Baltoji rožė** () – 1982 m. Vakarų Vokietijoje sukurta ir tikrais faktais paremta karinė drama apie 1942-43 m. Miuncheno universitete veikusią studentų pasipriešinimo grupę. Šiai vadovavę brolis ir sesuo Šoliai bei kiti nariai buvo išaiškinti ir nubausti mirties bausme.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Lena Stolze – Sofi Šol
* Wulf Kessler – Hansas Šolis
* Oliver Siebert – Aleksas Šmorelis
* Ulrich Tukur – Vilis Grafas
* Werner Stocker – Kristofas Probstas
* Martin Benrath – profesorius Kurtas Huberis
Autobanas

**Autobanas** (vok. *Autobahn*) – valstybės valdoma automagistralė Vokietijoje. Oficialiai šie keliai vadinami „Bundesautobahn“ (federalinė magistralė).

Vokietijos autobanai oficialiai kai kurioms transporto rūšims neriboja važiavimo greičio. Tiesa, kai kuriose vietose greitis yra ribojamas. Esant blogoms oro sąlygoms, nustatomas tam tikras didžiausias greitis. Kai nėra nurodama kitaip, rekomenduojamas greitis autobanuose yra 130 km/val. 2008 m. 52 procentuose autobanų greitis buvo rekomenduojamas, 15 procentų greitis buvo ribojamas dėl blogų oro sąlygų, 33 procentuose – laikinai ribojamas.

2016 m. autobanų ilgis siekė 12 993 km. Pagal šį rodiklį autobanai yra vieni tankiausių ir ilgiausių kelių visame pasaulyje.

## Šaltiniai
Kita vidurnakčio pusė

**Kita vidurnakčio pusė** () – 1977 m. sukurtas ir Oskarui už geriausius kostiumus nominuotas filmas pagal to paties pavadinimo Sidney Sheldon romaną.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Marie-France Pisier – Noelė Peidž
* John Beck – Laris Duglasas
* Susan Sarandon – Ketrina Aleksandra Duglas
* Raf Vallone – Konstantinas Demeris
* Clu Gulager – Bilas Freizeris
* Christian Marquand – Armandas Gotjė

## Turinys

Antrojo pasaulinio karo metu Prancūzijoje jauna mergina Noelė Peidž įsimyli kanadietį lakūną Larį Duglasą. Jų romanas nutrūksta, kai Laris turi grįžti į gimtinę, tačiau jis pažada grįžti ir vesti Noelę. Netrukus ši supranta esanti nėščia, tačiau mylimasis pas ją taip ir negrįžta.

Keršydama meilužiui, Noelė pasidaro abortą ir pradeda naudotis vyrais tam, kad pasiektų savo tikslus. Tapusi žinoma aktore, ji suvilioja vieną turtingiausių pasaulio vyrų, graiką Konstantiną Demerį, nors iš tiesų jo nemyli.

Tuo metu Laris veda paprasta merginą Kateriną, su kuria susipažįsta JAV. Karui pasibaigus, jis dirba įvairiose aviacijos kompanijose. Noelė nusamdo privatų detektyvą, kuris nuolat seka Larį ir visomis priemonėmis stengiasi, kad šis netektų bet kokio darbo, į kurį yra priimamas. Galiausiai jis atvyksta į Graikiją, kur įsidarbina privataus lėktuvo pilotu, nors iš tiesų jį nusamdo Noelė. Po kurio laiko jis sužino tiesą ir tarp buvusių meilužių atsinaujina romanas. Matydami, kad jų santykiams gali pakenkti Lario žmona, jiedu pradeda planuoti Katerinos žmogžudystę. Nusikaltimas nepavyksta ir Laris su Noele suimami bei apkaltinami ketinimu nužudyti. Sužinojęs apie žmonos neištikimybę, į procesą įsikiša Noelės vyras, kurio poveikiu teisėjai nuteisia meilužius mirti...
Veiklos auditas

**Veiklos auditas** yra valstybės, ministerijų departamentų ir kitų viešojo sektoriaus institucijų valdymo ekonomiškumo, efektyvumo, veiksmingumo sisteminė analizė bei pasiūlymų, kaip šiuos kriterijus gerinti, rengimas.. Veiklos auditas pirmiausia orientuotas į funkcijų įvertinimą, siekiant sustiprinti valdžios organizacijų veiklą ir funkcijų atlikimą siekiant numatytų tikslų, atspindėsiančių politikos ataskaitas ir pareiškimus.

## Veiklos audito poreikis
Poreikį atlikti organizacijų veiklos auditą lemia daugybė priežasčių:
* įvairių sąstingio procesų atsiradimas viešojo sektoriaus organizacijų veikloje;
* organizacijų veiklos ekonomiškumo, efektyvumo bei veiksmingumo stoka;
* valdymo struktūrų gremėzdiškumas;
* funkcijų dubliavimas;
* atsilikimas nuo pasaulinių standartų;
* skatina atsiskaitomumą;
* valstybės valdymo skaidrumą;
* teikia svarbią, naudingą ir patikimą informaciją;
* skatina valstybės valdymo metodų modernizavimą.
Veiklos auditu siekiama atsiskaityti įstatymų leidžiamajai valdžiai ir visuomenei už viešųjų išlaidų naudojimą, todėl veiklos auditas yra susijęs ir su vykdomosios veiklos kontrole.

## Veiklos audito tipai
* *Programos*. Audito objektas yra biudžeto programos (ar jos panaudotos pagal paskirtį, ar taupiai, kiek pasiekti programoje numatyti tikslai, ar išnaudotos galimos palankios aplinkybės pasiekti geresnius rezultatus su mažesnėmis sąnaudomis).
* *Organizacinis*. Audito objektas yra organizacijos veikla (kokie rezultatai pasiekti su turimais ištekliais ir kokie galėtų būti pasiekti, geriau juos panaudojus).
* *Sisteminis*. Audito objektas yra kelių organizacijų veikla (kaip kelios organizacijos sprendžia problemas ir kaip koordinuoja savo veiksmus).

## Veiklos audito kriterijai
Pagrindiniai audito kriterijai yra:
* *Ekonomiškumas* suprantamas kaip minimalus išteklių panaudojimas išlaikant nustatytą produkto ir/ar teikiamų paslaugų kokybę;
* *Efektyvumas (našumas)*suprantamas kaip santykis tarp pagaminto produkto ir/ar paslaugų apimties ir jiems panaudotų išteklių;
* *Rezultatyvumas* (efektyvumas) suprantamas kaip tikslų pasiekimo lygis, taip pat kaip santykis tarp pasiekto efekto ir tikslams pasiekti panaudotų išteklių.

## Veiklos auditas Lietuvoje
Veiklos auditą atlieka Valstybės kontrolė, pagal dvejų metų trukmės programą, kurioje audito objektai nustatomi pagal jų svarbą ir rizikos laipsnį. Biudžeto programų veiklos auditas dažniausiai atliekamas arba programas įgyvendinant, arba jas įgyvendinus. Metinėje veiklos ataskaitoje Valstybės kontrolė pagal audituojamas sritis pateikia plačią veiklos audito rezultatų apžvalgą. Veiklos audito rezultatai pateikiami Seimo Audito pakomitečiui ir kitiems komitetams, o ataskaitos viešai prieinamos visuomenei

## Šaltiniai
Klaus Adomeit

**Klausas Adomaitis** (g. 1935 m. sausio 1 d. Klaipėdoje) – teisininkas, dėstytojas.

## Biografija

Gimė 1935 m. sausio 1 d. Klaipėdoje. 1954-1958 m. studijavo teisę Getingeno universitete. 1958-1960 m. dirbo asistentu Heidelbergo universitete. 1960 m. tapo mokslų daktaru, dėstė Kelno universitete. 1969 m. tapo habilituotu mokslų daktaru, 1975 m. darbo teisės profesoriumi. 1975-2000 m. dėstė darbo teisę Berlyno laisvajame universitete. Nuo 1984 m. buvo Vokietijos-Ispanijos teisininkų asociacijos prezidentu. 1990 m. tapo Frankfurtas prie Oderio apskrities teisingumo departamento direktoriumi. 1996 m. tapo Berlyno laisvojo universiteto teisės fakulteto dekanu. Nuo 2003 m. reguliariai skaitė paskaitas Granados unversitete.   

## Darbai

* *Gestaltungsrechte, Rechtsgeschäfte, Ansprüche. Zur Stellung der Privatautonomie im Rechtssystem (= Schriften zur Rechtstheorie, Heft 13).* Duncker & Humblot, Berlin 1969.
* *Antike Denker über den Staat. Eine Einführung in die politische Philosophie.* v. Decker (UTB), Heidelberg u.a. 1982, ISBN 3-7685-4781-7.
* *Ovid über die Liebe. Sein Lehrgedicht „Ars amatoria“, erläutert mit Hinweisen auf Goethes Römische Elegien (= Heidelberger Forum, Band 107).* Müller, Heidelberg 1999, ISBN 3-8114-9914-9.
* *BGB – Bürgerliches Gesetzbuch. Eine Orientierungshilfe für Neugierige, Erstaunte, Verzweifelte und Frustrierte.* Mit dem vollständigen BGB-Text auf CD-ROM. BWV, Berlin 2005, ISBN 3-8305-1094-2.
* *Einführung in das spanische Recht. Das Verfassungs-, Zivil-, Wirtschafts- und Arbeitsrecht Spaniens (= Schriftenreihe der Juristischen Schulung, Band 119).* 3. Auflage, Beck, München 2007, ISBN 978-3-406-54908-3.
* *Arbeitsrecht. 14.* Auflage, Luchterhand, Neuwied 2007, ISBN 978-3-472-06645-3.
* *Latein für Jurastudenten.* Ein Einstieg in das Juristenlatein. 5. Auflage, BWV, Berlin 2009, ISBN 978-3-8305-1718-4.
* *Allgemeines Gleichbehandlungsgesetz (AGG).* Kommentar zum AGG und zu den anderen Diskriminierungsverboten. Boorberg, Stuttgart u.a. 2011, ISBN 978-3-415-04656-6.
* *Rechtstheorie für Studenten.* 6. Auflage, Müller, Heidelberg u.a. 2012, ISBN 978-3-8114-9879-2.

## Nuorodos

* Susijusi literatūra (vok.)
* Biografija (vok.) 

## Literatūra
* Peter Hanau, Jens T. Thau, Harm Peter Westermann (Hrsg.): Gegen den Strich. Festschrift für Klaus Adomeit. Luchterland, Köln 2008, ISBN 978-3-472-06876-1. (Lebenslauf S. VII)
Čolos incidentas

**Čolos incidentas** – karinis konfliktas tarp Indijos ir Kinijos ginkluotųjų pajėgų, vykęs 1967 m. rudenį Indijos Sikimo valstijoje (tada – protektorate). Vyko du mūšiai – Nathu La ir Čoloje.

Po 1962 m. Kinijos–Indijos karo santykiai tarp abiejų šalių buvo įtempti. 1965 m. Kinijos kariuomenė keletą kartų bandė įsiveržti į kaimyninę Indijos Sikimo teritoriją. 1967 m. rugsėjo mėn. pasienio postą Nathu La kalnų perėjoje atakavo gausesnės kinų pajėgos. Mūšis vyko 5 dienas, visos kinų atakos buvo atremtos. Abi pusės keitėsi artilerijos atakomis, tačiau indų artilerija priešui pridarė didelės žalos. 

Spalio 1–2 d. įvyko pasienio konfliktas Čoloje. Kinų kareiviai apsupo indų pasienio užkardos postą ir pradėjo durtuvų ataką, po to sekė minosvaidžių ugnis ir kulkosvaidžių susišaudymas. Kaip ir ankstesniajame susirėmime, šiame konflikte taktinę pergalę pasiekė Indija.

Per visą incidentą Indija neteko 88 žuvusių ir 163 sužeistų, Kinija – 300 žuvusių ir 450 sužeistų Nathu La ir 40 Čoloje. Po mūšio kinų kariuomenė paliko Sikimą.

1975 m. Sikimas tapo Indijos valstija, kurios nepripažino Kinija. 2003 m. Kinija pripažino Sikimą Indijos valstija su sąlyga, kad Indija pripažins Tibeto autonominį regioną Kinijos dalimi. Po šio susitarimo santykiai tarp abiejų šalių atšilo. Beje, Naujasis Delis buvo jau pripažinęs Tibetą Kinijai 1953 m., kai vyriausybei vadovavo Jawaharlal Nehru.

## Šaltiniai
Markizė (filmas)

**Markizė** () – 1997 m. filmas, kuriame pagrindinį vaidmenį atliko prancūzų aktorė Sophie Marceau.

Juosta nominuota Cezariui už geriausią muziką.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Sophie Marceau – Markizė
* Bernard Giraudeau – Moljeras
* Lambert Wilson – Rasinas
* Thierry Lhermitte – Liudvikas XIV
* Romina Mondello – Armanda
* Anemone – La Vosina
* Patrick Timsit – Grosas Rene

## Turinys

Istorija, kurios veiksmas vyksta viduramžiais, pasakoja apie prastos reputacijos markizę Diupak – aktorę, vaidinusią Moljero teatre. Pastarasis rado ją viename miestelyje šokančią ant scenos ir vėliau „aptarnaujančią“ vyrus už pinigus. Susižavėjęs mergina, Moljeras pasiėmė ją su savimi. Palaipsniui merginos talentas ir grožis pakerėjo visus, ne tik dramaturgą Rasiną, bet ir patį karalių Liudviką XIV.
Fornarina

**Fornarina** (kitaip *„Jaunos moters portretas“*, it. *La fornarina*) – italų renesanso dailininko Rafaelio (1483–1520) paveikslas, vaizduojantis, tikima, jo meilužę ir įkvėpėją Margeritą Luti.

## Istorija

Paveikslas datuojamas apie 1518−1520 m. Iš italų kalbos išvertus *La fornarina* reiškia „kepėjo duktė“. Tikima, kad paveiksle Rafaelis nutapė savo meilužę Margeritą Luti (it. *Margherita Luti*). Margerita Luti gimė apie 1495 m. ir buvo Frančesko, Romos Santa Dorotea kvartalo kepėjo, duktė. Tikriausiai ji įstojo į *Sant'Apolonia in Trastevere* „puolusių“ moterų vienuolyną 1520 m. rugpjūčio 18 d. iškart po Rafaelio mirties. Daugiau apie ją nežinoma nieko.

Rafaelis gyvenimo metu turėjo oficialią sužadėtinę − įtakingo Romos kardinolo dukterėčią Maria Bibbiena, su kuria nuolat atidėliojo vestuves. Pasak legendos, gyvenimo pabaigoje Rafaelis buvo įsimylėjęs vieną moterį, kad jam tai trukdė atlikinėti užsakymus galingam to meto rėmėjui, bankininkui Agostinui Kjidžiui. Bankininkui trūko kantrybė dėl vėluojančių užsakymų ir jis suteikė kambarį savo rūmuose Rafaeliui ir jo meilužei. Iš tikro nėra nieko tikro žinoma apie paveiksle pavaizduotą moterį. Labai tikėtina, kad toji pati moteris vaizduojama paveiksluose „Siksto Madona“, „Madona ant kėdės“ ir „Dama su skraiste“. Gali būti, kad tai suabsoliutinto Rafaelio moters grožio idealo portretas.

## Apie paveikslą

Paveiksle vaizduojama jauna apsinuoginusi moteris. Paveikslas atvirai erotinio pobūdžio. Moteris dešine ranka dengia krūtinę, kas rodytų jos kuklumą, tačiau šia ranka nepridengia nei vienos krūties. Pagal vėlyvųjų Rafaelio kūrinių atlikimo pobūdį galima spėti, kad prie paveikslo tapybos daug prisidėjo to meto Rafaelio mokiniai. Paveikslas yra pasirašytas Rafaelio. Ant moters rankos esančios juostelės yra užrašytas dailininko vardas. Medelis už moters yra mirta − meilės simbolis. Ant kairės moters rankos restauracijos metu buvo rastas žiedo atvaizdas su rubinu, kas galėtų rodyti, kad ši moteris yra susižadėjusi, galbūt su pačiu Rafaeliu. Žiedą tikriausiai užtapė Džulijus Romanas, kuriam priklausė paveikslas po Rafaelio mirties, tikriausiai nenorėdamas sukelti nereikalingų kalbų apie dailininko ryšius. Paveikslas yra Romos Barberinio rūmuose, kurie savo ruožtu yra Nacionalinės senovinio meno galerijos dalis. Aukštos kokybės kopija yra Romos Borgezių galerijoje.

## Nuorodos

* The Observer
* wga.hu
* The Guardian
Raudonosios jūros rivjera

**Raudonosios jūros rivjera** () vadinami Egipto kurortai prie Raudonosios jūros. Susideda iš dviejų dalių: vakarinė Akabos įlankos pakrantė ir Raudonosios jūros pakrantė piečiau Sueco įlankos nuo Ain Suchnos iki Marsa Alamo pietuose. Palankus klimatas, šilta jūra, tūkstančiai kilometrų pakrantės, gamtinės ir archeologinės įdomybės traukia prie šios Egipto pakrantės vietinius ir užsienio turistus. Keletas Raudonosios jūros rivjeros vietų yra paskelbtos nacionaliniais parkais, tiek sausumoje, tiek po vandeniu. Dykumos ir jūros gyvoji gamta saugoma įstatymais, nesilaikantys taisyklių lankytojai gali būti baudžiami didelėmis baudomis.

Dėl gausių koralų ir šilto vandens Raudonosios jūros rivjera puikiai tinka nardymui. Net ir šalčiausiais mėnesiais vandens temperatūra nenukrenta žemiau 21-22 laipsnių. 

Raudonosios jūros rivjeros kurortai, iš šiaurės į pietus:
* Sinajaus pusiasalyje
** Taba
** Nuveiba
** Dahabas
** Šarm el Šeichas
* Vakarinė Raudonosios jūros pakrantė
**El Guna
** Hurgada
** Makadi Bei
**Soma Bei
** Safaga
** El Kuseiras
** Marsa Alamas

## Nuorodos
Jan van der Heyden

**Janas van der Heidenas** (, 1637 m. kovo 5 d., Gorinchemas, Nyderlandai – 1712 m. kovo 28 d., Amsterdamas) – XVII a. Nyderlandų tapytojas-peizažistas, išradėjas. 

## Biografija
Janas van der Heidenas gimė 1637 m. kovo 5 d. Gorincheme. Jis buvo trečiasis iš 8 šeimos vaikų. Van der Heidenas buvo iš pradžių apmokytas tapybos vietos stiklo dekoruotojo. Keli tokios kūrybos pavyzdžiai išliko. Apie 1650 m. šeima persikraustė į Amsterdamą. 1661 m. birželio 26 d. Janas van der Heidenas dokumentuotas Amsterdame vedęs Sara ter Hiel iš Utrechto. Van der Heideno anksčiausiai išlikę paveikslai datuojami 1659 m. ir buvo 2 portretai. Didžiąją Jano van der Heideno kūrybos dalį sudaro miesto peizažai, iš kurių dalis yra įsivaizduotų vietovių. Jo peizažams būdingas vaiskios šviesos ir tikslus architektūrinių detalių vaizdavimas.

1670 m. Janas van der Heidenas buvo pasamdytas prižiūrėti Amsterdamo gatvių žibintus, 1673 m. pradėjo vadovauti miesto gaisrininkų brigadai. Kartu su broliu Nikolasu Van der Heidenas 1668 − 1671 m. laikotarpiu sukūrė naujovišką vandens pumpavimo mechanizmą. 1679 m. jis įsigijo žemės Koestraat gatvėje, kur pasistatė namą ir įkūrė gaisro gesinimo mechanizmų gamyklą. 1690 m. dailininkas, kartu su sūnumi Janu, publikavo savo paties iliustruotą knygą apie gaisro gesinimo siurblius. Janas van der Heidenas mirė 1712 m. kovo 28 d. Gyvenimo pabaigoje jis buvo turtingu, po mirties savo nuosavybėje turėjo apie 70 savo paveikslų. Kai kuriuose jo peizažuose įvairias detales tapė Adrianas van de Veldė.

## Darbų galerija

Vaizdas:View of the Westerkerk Amsterdam 1660 Jan van der Heyden.jpg| „Westerkerk bažnyčia Amsterdame“ (apie 1660, Nacionalinė Londono galerija)
Vaizdas:Jan van de Heyden - Country House on the Vliet near Delft - Google Art Project.jpg| „Kaimo namas prie Vlito kanalo netoli Delfto“ (1665, Karališkoji kolekcija)
Vaizdas:Jan van der Heyden - On a Country Road.jpg| „Kaimo kelias“ (1667, Štedelis, Frankfurtas prie Maino)
Vaizdas:The Town Hall of Amsterdam 1667 Jan van der Heyden.jpg| „Amsterdamo rotušė“ (1667, Uficių galerija, Florencija)
Vaizdas:Amsterdams stadsgezicht met huizen aan de Herengracht en de oude Haarlemmersluis Rijksmuseum SK-A-154.jpeg| „Amsterdamo vaizdas“ (1670, Amsterdamo valstybinis muziejus)


## Šaltiniai

* Vašingtono dailės galerijos informacija 
* Encyclopaedia Britannica
* wga.hu
Subartonių memorialinis draustinis

**Subartonių memorialinis draustinis** (seniau ***Subartonių kraštovaizdžio ir istorinis draustinis***) – saugoma teritorija Varėnos rajone, į šiaurę nuo Merkinės, Subartonių miškuose, aplink Subartonių kaimą. Įkurtas 1960 m. išsaugoti ir eksponuoti rašytojo Vinco Krėvės Mickevičiaus gimtinės aplinką, namą – muziejų, kapines ir kitas vietas, susijusias su rašytojo atminimu.

Į draustinio plotą taip pat patenka tarybinių partizanų („Dainavos partizano“, „Šarūno“ būrių) žeminės, Gilšės ežeras, aplinkiniai miškai. Seniau į draustinį pateko ir Kuzamkėlio ežeras.

## Šaltiniai
Subačiaus miškai

**Subačiaus miškai** – miškų masyvas šiaurės rytų Lietuvoje, Kupiškio rajone, 1,5 km į rytus nuo Subačiaus. Priklauso Kupiškio miškų urėdijos Girėnų girininkijai. Apima 23,2 km² plotą. Masyvą sudaro Subačiaus (Žvirblionių), Alejos, Varškių–Navikų miškai.

Paviršius daugiausia lygus, vietomis banguotas. Būdingi velėniniai jauriniai glėjiški priesmėliai ir priemoliai, aukštutinio ir žemutinio tipo durpžemiai. Masyvo pietryčiuose telkšo Alejos ežeras, nemažai pelkių (Alejos, Klimbalės, Adolinavos). Miškais teka Viešintos intakas Kumponas, prasideda Lėvens intakas Gorpys.

Medynai:
* beržynai: 38 %
* pušynai: 25 %
* eglynai: 25 %
* drebulynai: 6 %
* juodalksnynai: 3 %
* baltalksnynai: 2 %
* uosynai: 1 %

Jaunuolynai sudaro 25 % medynų, pusamžiai medžiai 53 %, pribręstantys 9 %, brandūs 13 %.

Subačiaus miškuose gan gausiai gyvena stambieji kanopiniai žvėrys (briedžiai, stirnos, šernai). Navikų miško 52 kvartale įsteigtas Alejos telmologinis draustinis (spanguolynas).

Šiauriniu miško pakraščiu eina Panevėžio–Daugpilio geležinkelis. Miškuose ir greta įsikūrę: Girėnai, Žvirblionys, Rudiškiai, Kumponiškis, Kukauka, Tylučiai, Pagranda, Erškėtynė, Masilioniškis, Pasubatė, Paryžė.

## Šaltiniai
Miesto automobilis

**Miesto automobilis** – mažas automobilis, visų pirma skirtas naudoti miestų teritorijose.

Euro NCAP organizacija miesto automobilius vadina superminiais.

Pirmieji maži automobiliai (Austin 7, Fiat 500 ir kt.) buvo sukurti XX a. viduryje, tačiau jie nebuvo vadinami miesto automobiliais. Po II pasaulinio karo gamintojai pristatė mikroautomobilius – miesto automobilių pradininkus. Tai buvo Bond Minicar, AC Petite, Isetta ir panašūs modeliai. Dažniausiai tai būdavo dviviečiai trimis ratais varomi automobiliai.

Bėgant laikui Europos rinkos pajamos didėjo, tad buvo sukurti didesni miestams skirti automobiliai. Vienas pirmųjų tapo 1957 m. Fiat 500. Kiek vėliau British Motor Corporation sukūrė Mini. Netrukus miesto automobiliai didėjo, juos gamino beveik visi automobilių gamintojai. Vieninteliai Fiat modeliai 500 ir 126 dar sugebėjo siūlyti iki 3 m ilgio keturviečius automobilius. Vėliau tokie modeliai kaip Peugeot 104, Citroën LNA ir Fiat Panda nustatė miesto automobilių ribas ties 3,3 m ilgiu.

Miesto automobilių bumas prasidėjo nuo 1980 m. Tuo metu išpopuliarėjo didesni miesto automobiliai. Tokie pavyzdžiai galėtų būti Hyundai Atos ir Chevrolet Spark.

Nuo 2000 m. tokie automobiliai vėl pradėjo mažėti – Tata Nano ir Toyota iQ modelių ilgis siekia 3 m.

## Šaltiniai
Baldukas

**Baldukas** () – ežeras Gudijoje, Minsko srityje, Medilo rajone, Balduko ežeryne. Susidaręs moreninėje įduboje, telkšo 167 m aukštyje virš jūros lygio. Ilgis 2,05 km, plotis iki 0,7 km. Kranto linija nelabai vingiuota, jos ilgis 5 km. Duburio šlaitai statūs (25–30 m), ežeras gan gilus (39,7 m).

Ežeras nelabai pratakus. Šiaurėje protaka jungiasi su Baldučycos ežeru, pietuose – su Stračia.

Dėl siauro atabrado vandens augalija negausi. Tik lėkštesniuose pietryčių šlaituose nendrynų juosta išsiplečia iki 50–80 m. Balduke gyvena lydekos, karšiai, ešeriai, kuojos, aukšlės.

Balduko ežeras patenka į Naručio nacionalinį parką.

## Šaltiniai
* Природа Белоруссии: Попул. энцикл. / БелСЭ; Редкол.: И. П. Шамякин (гл.ред.) и др. – Мн.: БелСЭ, 1986. – 599 с., 40 л. ил.
Medilo rajonas

**Medilo rajonas** (, ) – rajonas Gudijoje, Minsko srities šiaurės vakaruose. Administracinis centras – Medilas.

## Geografija

Rajono plotas 196,7 tūkst. ha, ilgis iš vakarų į rytus yra 75 km, iš šiaurės į pietus - 43 km. Šiaurinę rajono dalį užima Švenčionių aukštuma, likusią dalį – Naručio–Vilijos lyguma. Aukščiausia rajono vieta – 233,9 m.

Rajonas itin ežeringas - 16,6 tūkst. hektarų arba 8,4 % rajono teritorijos užima ežerai; čia telkšo didžiausias šalyje Naručio ežeras, Mėstras, Batorynas, Svierių ežeras, Blėda, Medilas, Baldukas, Glublia ir kt., iš viso rajone yra 52 ežerai. Dauguma upių priklauso Vilijos baseinui (Stračia, Didysis Perakopas, Narutis, Uzlianka), o Medila – Vakarinės Dvinos baseinui.

82,0 tūkst. hektarų arba 41,6 % rajono dengia miškai. Įsteigtas Naručio nacionalinis parkas, kuris užima 105,7 tūkst. ha arba 53,8% rajono teritorijos.

## Gyventojai

Tautinė sudėtis 2009 m.:
* baltarusiai – 27 736 žm. arba 93,71 %,
* rusai – 1 189 arba 4,02 %,
* lenkai – 322 arba 1,09 %,
* ukrainiečiai - 168 arba 0,57 %
* totoriai - 38	arba 0,13 %
* lietuviai - 26 arba 0,09 %
* armėnai - 16 arba 0,05 %

Gimtoji kalba 2009 m.:
* baltarusių kalba: 89,19 %
* rusų kalba: 9,78 %

Namuose naudota 2009 m.:
* baltarusių kalba: 75,68 %
* rusų kalba: 22,58 %

## Gyvenvietės

Yra vienas miestas – Medilas, miesto tipo gyvenvietės – Kryvičai, Naročius (kurortas), Svieriai. Didžiausios gyvenvietės (pagal 2021 m. sausio 1 d. surašymą gyventojų skaičius):
* Medilas - 7 054
* Naročiaus kurortas - 3 993
* Naročius - 2 581
* Kryvičai - 1 108
* Svieriai - 996
* Budslavas - 561 (2009 m.)

## Galerija

Паўднёвы склон Чорнай гары.jpg|Juodasis kalnas 
Narač - 6.jpg|Naručio ežeras
Kryvičy. Крывічы (08.2010).jpg|Kryvičų kaimas 2010 m.
Будслаў Комплекс 5.JPG|Budslavo Švenčiausiosios Mergelės Marijos dangun ėmimo bažnyčia
Центр_курортного_поселка_Нарочь.jpg|Naročiaus kurortas 2013 m.


## Šaltiniai

## Nuorodos
* Карта с агроусадьбами Мядельского района Минской области. Belkraj.by
Naručio nacionalinis parkas

**Naručio nacionalinis parkas** () – saugoma teritorija Gudijoje, daugiausia Minsko srities šiaurės vakaruose (Medilo rajone). Nedidelės dalys yra Vileikos ir Smurgainių rajonuose. Įsteigtas 1999 m. ir apima 97,3 tūkst. ha plotą.

Parke saugomas ežeringas kraštovaizdis su mažai žmogaus paliesta gamta. Ežerai, kurių yra ~40, užima 17 % parko ploto. Čia yra trys ežerynai – Naručio, Balduko ir Medilo. Parke telkšo didžiausias šalyje Naručio ežeras (79,6 km²), vaizdingi Balduko, Medilo, Mėstro, Batoryno, Svierių ežerai.

Ežerus supa miškai – mišrieji, pramaišiui su eglynais. Didžiausi miškų masyvai driekiasi pietvakariniuose Švenčionių aukštumos atragiuose ir Naručio–Medilo aukštumoje. Seniau čia plytėjo nemažai žemapelkių, tarpinių pelkių, lankų, bet daugelis jų buvo nusausintos. Naručio nacionaliniame parke randama per 900 aukštesniųjų augalų rūšių, iš kurių virš 30 – retos ir nykstančios.

Švariais vandenimis pasižymintys, gilūs ežerai yra gausūs žuvų. Juose sugaunamos 32 rūšių žuvys – sykai, upėtakiai, rainės, meknės, seliavos, dyglės, šlyžiai, lydekos, aukšlės, raudės, ešeriai ir kt. Taip pat parke sutinkama 10 varliagyvių, 5 roplių rūšys (angys ir kt.), 179 perinčios ir 40 praskrendančių paukščių rūšių (pvz., jerubės, lututės, riešutinės, žvyrės, didžiosios kuolingos, plėšriosios medšarkės, juodakakliai narai, didieji baubliai, klykuolės, dančiasnapiai, pilkosios gervės, ereliai žuvininkai, juodieji gandrai, apuokai), 49 žinduolių rūšys.

Parko teritorijoje yra keletas architektūros paminklų – Šv. Škaplierinės Dievo Motinos bažnyčia Medile (1754 m.), Šv. Apaštalo Andriejaus bažnyčia Naročiuje (1901 m.), Šv. Mykolo bažnyčia Svieriuose (1908 m.), Svierių medinė cerkvė, XVIII a. karmelitų vienuolynas Užusvieriuose, XIX a. Konstantinavo bažnyčia, Kryvičų Šv. Dievo Motinos bažnyčia, Naročiaus kurorto dvaro kompleksas su parkais, Svierių, Konstantinavo, Kamarovo, Alšiavos ir kt. kaimai. Parko teritorijoje rasta mezolito laikotarpio stovyklaviečių, senovės baltų ir slavų pilkapių, piliakalnių.


2001._Stamp_of_Belarus_0417.jpg|Nacionaliniam parkui skirtas Gudijos pašto ženklas
Belarus-Drobnia_river.jpg|Drobnios upė
Narač_-_8.jpg|Naručio ežeras
Krajavid,_Miadzielski_rajon.jpg|Parko lankos


## Šaltiniai
Ivanas Melničiukas

**Ivanas Melničiukas** (1937 m. rugpjūčio 19 d. Klaipėdoje – 2008 m. birželio 26 d. Kijeve) – paleogeografas, geomorfologas, 

## Biografija

Gimė 1937 m. rugpjūčio 19 d. Klaipėdoje. 1961 m. baigė geografijos studijas Černivcių valstybiniame universitete. 1971-1991 m. jaunesnysis mokslo darbuotojas, geografijos katedros vadovas, Ukrainos TSR geologijos instituto narys. Nuo 1991 m. Kijevo universiteto docentas, dėstė paleogeografiją ir geomorfologiją. 2002-2004 m. profesorius. 2000-2004 m. Ukrainos geografų draugijos viceprezidentas. Daugiau nei 150 mokslinių straipsnių ir 6 monografijų autorius. Mirė 2008 m. birželio 26 d. Kijeve.

## Darbai

* *Розвиток антропогенових ландшафтів і клімату країн Центральної та Південно-Східної Європи.* – К., 1995.
* *Деякі теоретичні питання розвитку ландшафтів України в антропогені.* – К., 1995.
* *До прогнозу розвитку ландшафтів на найближчу та відділені перспективи.* – К., 1999.
* *Зміни клімату в антропогені.* – К., 2002.
* *Палеоландшафти України в антропогені.* – К., 2004.

## Literatūra

* Географічний факультет у персоналіях / Олійник Я. Б., Бортник С. Ю., Гродзинський М. Д., Дмитрук О. Ю. та інші. – К.: ВГЛ «Обрії», 2008.
Fiat 500

**Fiat 500** – miesto automobilis, nuo 1957 iki 1975 m. gamintas Italijos kompanijos „Fiat“. Iš viso buvo pagaminti 3 893 294 šio modelio vienetai.

Pradėtas gaminti 1957 m. liepą kaip Nuova 500 (naujasis 500), jis tapo pigiu ir praktišku miesto automobiliu. Jo ilgis siekė tik 2,97 m, buvo varomas 479 cm³ dviejų cilindrų oru aušinamu varikliu. Fiat 500 laikomas vienu pirmųjų miesto automobilių pasaulyje.

2007 m., minint 50 metų Fiat 500 jubiliejų, kompanija išleido visiškai atnaujintą Fiat 500, stilistiškai panašų į senąjį, tačiau didesnį ir sunkesnį, varomą priekyje esančiu varikliu ir varomą priekiniais ratais.

## Istorija

### Nuova (1957–1960)
Pirmasis Fiat Nuova 500 turėjo 2 cilindrų 479 cm³ variklį, išvystantį vos 13 AG. Šis modelis yra vienas iš trijų Fiat 500, turinčių atvirkščiai pritaisytas duris. Šis modelis buvo išleistas ir sportine versija, turinčia galingesnį 499,5 cm³ variklį.

### D (1960–1965)
1960 m. buvo išleista nauja modelio versija D. Jis turėjo du svarbiausius skirtumus nuo ankstesnio modelio – galingesnį variklį (499 cm³, 17 AG) bei naują stogą, kuris galėjo būti nuleidžiamas.

### K arba Giardiniera (1960–1975)
K modelis tapo ilgiausiai gamintu Fiat 500 – jis turėjo universalo kėbulą. Jo stogas taip pat atsidarydavo iki pat automobilio galo. 1966 m. šio modelio gamyba buvo perkelta į Dezijų, o modelis buvo žymėtas Fiat filialo Autobianchi vardu.

### F arba Berlina (1965–1973)
Nuo 1965 iki 1969 m. F versija buvo žymima taip pat kaip D, tik turėjo vieną skirtumą – naujesnės versijos durys buvo tvirtinamos priekyje. Iki 1972 m. F versija buvo gaminama kartu su Lusso versija, kuri buvo pigesnė standartinės versijos alternatyva.

### L arba Lusso (1968–1972)
Lusso versija tapo žymiu Fiat 500 modelio vidaus dizaino atnaujinimu – jis tapo šiuolaikiškesnis ir patogesnis.

### R arba Rinnovata (1972–1975)
Paskutinė Fiat 500 modelio versija buvo R – ji turėjo galingesnį 594 cm³ variklį, kurį sukūrė Abarth kompanija. Variklis išvystydavo 23 AG. Šis modelis buvo gaminamas iki 1975 m., nepaisant to, kad jo įpėdinis Fiat 126 jau buvo gaminamas 2 metus.

Naujasis Fiat 126 niekad nepasiekė 500 versijos populiarumo Italijoje, tačiau labai išpopuliarėjo Rytų bloko šalyse, kuriose 126 modelis buvo giriamas už mechaninį patvarumą ir kuro taupymą.

## Šaltiniai
Philips Wouwerman

**Filipsas Vouvermanas** (Vauvermansas, , ar *Wouwermans*, 1619 m. gegužės 24 d.(?), Harlemas, Nyderlandai – 1668 m. gegužės 19 d., ten pat) – XVII a. Nyderlandų tapytojas. Tapė peizažus, buities vaizdus, gyvulius, mūšių scenas.

## Biografija

Filipsas Vouvermanas gimė Harleme. Pakrikštytas 1619 m. gegužės 24 d. Jis buvo vyriausias iš 3 tapytojo Pouwels Joosten sūnų. Jo motina Susanna van den Bogert buvo ketvirtąja tėvo žmona. Iš pradžių Vouvermanas tikriausiai mokėsi pas tėvą, po to − pas Fransą Halsą. Gali būti, kad dėl arklių vaizdavimo jį instruktavo tapytojas Pieter Verbeeck. 1638 m. Vouvermanas trumpai lankėsi Hamburge, pasak jo mokinio Matthias Scheits, norėdamas vesti katalikę moterį Annetje Pietersz van Broeckhof prieš protestantiškos giminės nuostatas. Hamburge Vouvermanas mokėsi pas menkai žinomą istorinį tapytoją Evert Decker (m. 1647 m.).

Iki 1640 m. Filipsas Vouvermanas su žmona grįžo į Harlemą ir 1640 m. rugpjūčio 8 d. įstojo į Harlemo Šv. Luko tapytojų gildiją. 1642 m. jo mokiniais minėti švedas Koert Witholt, olandai Nicolaes Ficke ir Jacob Warnars. 1642 ir 1655 m. Vouvermanas registruotas vietos civilinėje sargyboje. Jis su žmona turėjo daug vaikų, iš kurių 7 išgyveno vaikystę. Filipsas Vouvermanas mirė 1668 m. gegužės 19 d., buvo palaidotas Harlemo Naujojoje bažnyčioje (*Nieuwe Kerk*). Filipsas Vouvermanas pažymėtas apie 1000 paveikslų autoriumi, visgi didelę dalį šio palikimo iš tikro nutapė jo broliai Piteris (1623–1682) ir Janas (1629–1666), bei kiti imituotojai. Labai mažai paveikslų datuoti, todėl nustatyti Vouvermano kūrybos chronologiją yra sunku.

Išskirtiniais Vouvermano kūriniais laikomi paveikslai, vaizduojantys arklius, dažniausiai mūšio ar medžioklės metu. Kai kurių peizažų stilistika artima itališkai. Nemanoma, kad Vouvermanas kada nors būtų buvęs Italijoje, tikriausiai itališkus motyvus jis paėmė iš Harlemo tapytojo Pieter van Laer (1592−1642), kuris praleido keletą metų Italijoje, kūrybos. 1737 − 1759 m. laikotarpyje Jean Moyreau publikavo 89 graviūras pagal Vouvermano paveikslus, tokiu būdu dailininkas XVIII a. tapo vienu iš žinomiausių Olandijos tapytojų.

## Darbų galerija


Vaizdas:De schimmel Rijksmuseum SK-A-1610.jpeg| „Baltas arklys“ (1646, Amsterdamo valstybinis muziejus)
Vaizdas:Hertenjacht Rijksmuseum SK-A-480.jpeg| „Medžioklė“ (1650−1668, Amsterdamo valstybinis muziejus)
Vaizdas:Philips Wouwerman - A Dune Landscape with a River and Many Figures (1660s).jpg| „Kopų peizažas su upe ir figūromis“ (po 1660, Nacionalinė Londono galerija)
Vaizdas:Philips Wouwerman - Cavalry Battle in front of a Burning Mill - WGA25869.jpg| „Kavalerijos susirėmimas priešais degantį malūną“ (po 1660, Senųjų meistrų paveikslų galerija, Dresdenas)
Vaizdas:Wouwerman, Philips - Halt of a Hunting Party - Google Art Project.jpg| „Medžioklės pertrauka“ (po 1660, Dalvičo paveikslų galerija, Londonas)


## Šaltiniai

* Vašingtono dailės galerijos informacija 
* museothyssen.org
* Encyclopaedia Britannica
* wga.hu