open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kurilų ežeras

**Kurilų ežeras** () – didelis kalderinis ežeras Rusijoje, Kamčiatkos krašte, Kamčiatkos pusiasalio pietuose. Telkšo tarp Ičios ir Kambalos ugnikalnių, 81 m aukštyje virš jūros lygio. Plotas 77 km² (trečias pagal dydį Kamčiatkos ežeras ir antras gėlavandenis po Kronokų ežero). Ilgis 11 km, plotis 9 km. Gylis iki 306 m. Vandens lygio svyravimų amplitudė 1,3 m (aukščiausias lygis gegužę-birželį, žemiausias – balandį). Spalį vandens temperatūra vidutiniškai įšyla pakrantėje iki +7,6°С.

Ežere yra keletas salų, didžiausia – Samangas (0,66 km²). Tioplajos įlankos pakrantėje yra karštosios mineralinės versmės. Į Kurilų ežerą įteka keletas upių ir upelių – Etimynkas, Chakycinas, Vyčenkija, Kirušutkas. Vakaruose išteka Oziornaja, įtekanti į Ochotsko jūrą.

Ežere neršia lašišos nerkos. Kurilų ežeras drauge su kitais Kamčiatkos ugnikalniais įeina į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

## Šaltiniai
Temirtau

**Temirtau** – miestas vidurio Kazachijoje, prie Samarkando tvenkinio. Išvystyta metalurgijos, kaučiuko, maisto, statybų pramonė. Veikia teatras.

## Istorija
Iki 1945 m. vadinosi ***Samarkandskis*** (), bet gavo miesto teises ir pervadintas ***Temirtau*** (kazachų k. „geležies kalnas“).

## Sportas
* FK Bolat Temirtau (futbolas)
Aliaskos jupikų kalba

**Aliaskos jupikų kalba, centrinės Aliaskos jupikų kalba** – eskimų-aleutų šeimos kalba, priklausanti jupikų grupei, vartojama vakarų ir pietvakarių Aliaskoje.

Vartojama jupikų tautos žmonių, gyvenančių Aliaskoje (Nunivako saloje, vakarinėse pakrantėse, prie Nušagako, Kuskokvimo, Jukono upių). Kalbančiųjų skaičius siekia 10 tūkst. žmonių. Išskiriami 5 dialektai: pagrindinė centr. jupikų (Jugtunas), Norton Saundo, Huper Bėjaus-Chevak Cupikų, Nunivako ir Egegiko.

## Nuorodos
* 
*
Juozas Meškauskas (1906)

**Juozas Meškauskas** (1906 m. liepos 21 d. Vajėšiuose, Anykščių valsčius, Utenos apskritis – 2010 m. spalio 21 d. Beverly Shores, JAV) – gydytojas, Lietuvos ir JAV lietuvių visuomenės veikėjas.

## Biografija
Mokėsi Debeikių pradžios mokykloje, Utenos „Saulės“ gimnazijoje, 1923 m. baigė Anykščių mokyklą. 1923–1927 m. mokėsi Ukmergės gimnazijoje. 1927–1933 m. studijavo Kauno Vytauto Didžiojo universiteto (VDU) Medicinos fakultete. Nuo 1929 m. priklausė ateitininkų organizacijai, „Gajos“ korporacijos pirmininkas. 1929 m. gruodžio mėn. už ateitininkų veiklą buvo suimtas ir 44 dienas praleido Varnių koncentracijos stovykloje. 1937 m. apsigynė disertaciją „Skrandžio ir dvylikapirštės žarnos opų ankstyvos diagnozės ir gydymo klausimu“, gavo medicinos daktaro laipsnį. 1938 m. stažavosi Vienoje, Miunchene ir Berlyne.

1933–1939 m. VDU Medicinos fakulteto Vidaus ligų klinikos felčeris, vėliau asistentas, 1941–1944 m. vedėjas. 1939–1941 m. VDU Medicinos fakulteto privatdocentas, docentas, nuo 1941 m. profesorius, fakulteto dekanas, šias pareigas ėjo net ir uždarius universitetą, iki 1944 m. liepos 24 d. 1942 m. naciams siekiant, kad VDU studentai eitų į darbo tarnybą, su kitais senato nariais ir profesoriais suimtas, savaitę kalintas. Artėjant frontui palydėdamas vokiečių konfiskuotą Medicinos fakulteto turtą išvyko į Vokietiją, dirbo Kemfenhauzo, 1945–1949 m. Augsburgo ligoninėje. 1946–1948 m. lietuvių gydytojų tremtinių sąjungos pirmininkas, 1949 m. Tarptautinės tremtinių gydytojų sąjungos komiteto narys.

1949 m. vasarą persikėlė į JAV. Vertėsi gydytojo praktika, rūpinosi lietuvių gydytojų aklimatizacija JAV. Apie 20 metų Čikagos Alkoholikų ir narkomanų gydymo instituto medicinos direktorius. 1949–1957 m. Ateitininkų federacijos tarybos pirmininkas, Ilinojaus lietuvių gydytojų draugijos pirmininkas, Lietuvių medicinos muziejaus Čikagoje garbės kuratorius. Rašė straipsnius į žurnalą „Medicina“, parašė knygų, propagavo sveiko gyvenimo būdą. Palaidotas Debeikių (Anykščių raj.) kapinėse.

## Bibliografija

* Skrandžio ir dvylikapirštės žarnos opų ankstyvos diagnozės ir gydymo klausimu: disertacija. – Kaunas, 1937. – 223 p.: iliustr.
* Diabeto problema ir jo gydymas dabartiniu metu. – Kaunas, 1939. – 84 p.: iliustr.
* Elektrokardiografijos pagrindai. – Nördlingen: Sudavija, 1947. – 120 p.: iliustr.
* Lietuvos medicinos istorija: medicinos mokslas, gyventojų medicininio ir socialinio aprūpinimo istorinė ir dokumentinė apžvalga. – Chicago: Pasaulio lietuvių gydytojų sąjunga, 1987. – 814 p.: iliustr.
* Gaja: ateitininkų medikų korporacija (su kitais). – Chicago: Lithuanian Research and Studies Center, 2005. – 386 p.: iliustr. – ISBN 0-929700-54-6


## Šaltiniai
Kazimiera Galaunienė

**Kazimiera Galaunienė** (g. 1924 m. rugpjūčio 15 d. Piliuonoje, Aukštosios Panemunės valsčius, Kauno apskr. – 2016 m. gegužės 5 d. Kaune) – Lietuvos muziejininkė, meno istorikė.

## Biografija
Vyras Paulius Galaunė. 1944–1945 m. dirbo Piliuonos pradžios mokykloje. 1945–1950 m. studijavo muziejininkystę Vilniaus universitete.

1949–1950 m. Lietuvos mokslų akademijos Istorijos ir etnografijos muziejaus, 1950–1952 m. Lietuvos mokslų akademijos Istorijos instituto Etnografijos sektoriaus mokslo darbuotoja. 1952 m. už dalyvavimą pasipriešinime sovietiniam okupaciniam režimui kalėjo Archangelsko sr. Jarcevo moterų lageryje. 1956 m. grįžo į Lietuvą. 1957–1959 m. ir 1961–1983 m. dirbo Kauno M. K. Čiurlionio dailės muziejuje, 1965–1974 m. Liaudies meno skyriaus vedėja, 1959–1960 m. – Lietuvos valstybinėje respublikinėje bibliotekoje Kaune. Nuo 1988 m. P. Galaunės kultūrinio palikimo saugotoja ir tvarkytoja. Jos iniciatyva 1996 m. Kaune įsteigtas Nacionalinio Čiurlionio dailės muziejaus padalinys – Adelės ir Pauliaus Galaunių namai. Sudarė P. Galaunės raštų bibliografiją. Parašė prisiminimus apie diplomatą J. Urbšį, teisės profesorių T. Petkevičių, J. Jablonskyte-Petkevičienę ir V. Kisarauską, muziejininkę A. Mikėnaitę.

## Bibliografija
* Paulius Galaunė: Dailės ir kultūros baruose, 1970 m.;
* Lietuvių liaudies menas. Drabužiai, albumas su kitais, 1974 m.;
* Lietuvių liaudies menas, albumas su kitais, kn. l, 1993 m.

## Įvertinimas
* 1997 m. Gedimino 5 laipsnio ordinas.

## Šaltiniai
Ona Galdikaitė

**Ona Galdikaitė** (slapyvardis *Vynmedžio Šakelė*, 1898 m. rugsėjo 17 d. Giršinai, Mosėdžio valsčius – 1990 m. vasario 9 d. Kaunas) – Lietuvos vienuolė, poetė.

## Biografija
Brolis dailininkas Adomas Galdikas. 1920–1921 m. Miunsterio universitete studijavo teologiją, filosofiją ir pedagogiką. 1922 m. įstojo į Krikščioniškosios meilės ir atgailos pranciškonių vienuolyną Nonenverte (Vokietija), vienuolės vardas sesuo Marija Augustina. 1929 m. dėdė arkivyskupas Pranciškus Karevičius pakvietė ją įkurti pranciškonių vienuoliją Lietuvoje. 1930 m. Padvariuose (Kretingos valsčius) įsteigė Dieviškosios Jėzaus Širdies seserų pranciškonių kongregaciją, kuri turėjo bažnytinių drabužių siuvyklą, vaikų darželį, vaikų katechizacijos mokyklą, vadovavo senelių prieglaudoms. 1935 m. įkūrė vienuolyną Kaune – jame buvo pirmieji Lietuvoje uždarų rekolekcijų namai, veikė vaikų darželis pagal M. Montesori auklėjimo sistemą. 1949 m. sovietinio saugumo suimta, kalinta Kaune, Kretingoje, Vilniuje. 1950 m. nuteista 10 metų kalėti; kalėjo Abezės ir Intos lageriuose. 1955 m. amnestuota. Grįžusi į Lietuvą toliau rūpinosi kongregacijos gyvenimu, iš lenkų, vokiečių, prancūzų kalbų vertė ir savilaidos būdu leido teologų dogmatikų ir mistikų veikalus. Parašė eilėraščių, giesmių („Mariją mylėti“ ir daugelis kitų įtraukta į maldynus), išvertė šv. Teresės Avilietės knygą „Gyvenimas, jos pačios aprašytas“ (išl. 1998 m.). 1977–1990 m. dalyvavo leidžiant pogrindžio žurnalą „Rūpintojėlis“.

## Šaltiniai
Algirdas Jonas Galdikas

**Algirdas Jonas Galdikas** (g. 1949 m. rugsėjo 21 d. Plungėje) – Lietuvos fizikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.

## Biografija
1972 m. baigė Vilniaus universitetą. 1990 m. fizikos ir matematikos mokslų daktaras.

Nuo 1972 m. Puslaidininkių fizikos instituto mokslo darbuotojas, nuo 1990 m. – Jutiklių laboratorijos vedėjas, nuo 1994 direktoriaus pavaduotojas. 1994–1996 m. Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas, 1997–1999 m. Kauno technologijos universiteto, nuo 2000 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto ir Vilniaus universiteto dėstytojas. Nuo 1996 m. profesorius. Nuo 2000 m. Lietuvos atstovas prie NATO Mokslo komiteto, Tarptautinės matavimų vertinimo programos koordinatorius Lietuvoje.

Mokslinių tyrimų sritys: puslaidininkių fizika, elektros triukšmai, pernašos reiškiniai magnetiniuose puslaidininkiuose, kietojo kūno dujų jutiklių ir dirbtinių kvapo atpažinimo sistemų kūrimas, jų technologija ir tyrimai, metrologija ir matavimai, matų vienetų valstybinių etalonų kūrimas.

## Bibliografija
* Karštųjų elektronų difuzija, su kitais, 1981 m., rusų. k.

## Įvertinimas
* 1998 m. Lietuvos mokslo premija, su A. Orliuku

## Šaltiniai
Arvaidas Galdikas

**Arvaidas Galdikas** (g. 1963 m. lapkričio 7 d. Lendimuose, Kretingos raj.) – Lietuvos fizikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.

## Biografija
1981 m. baigė Salantų vidurinę mokyką, 1985 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą, 1989–1991 m. studijavo Vytauto Didžiojo universitete. 2000 m. habilituotas fizinių mokslų daktaras.

1985–1989 m. dirbo Karmėlavos vidurinėje mokykloje. 1994–1999 m. Vytauto Didžiojo universiteto, nuo 1999 m. Kauno technologijos universiteto, nuo 2003 m. dar ir Kauno medicinos universiteto dėstytojas. Nuo 2003 m. profesorius. 1998 m. dirbo mokslinį darbą Salonikų Aristotelio universitete, 1996 m., 2001–2002 m., 2004 m. – Puatjė universitete Prancūzijoje.

## Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų sritys: jonizuotųjų dalelių ir kietųjų kūnų paviršiaus sąveikos fiziniai ir cheminiai procesai. Ištyrė masės pernašos mechanizmus kietajame kūne kintamosios jonų apšvitos sąlygomis. Išnagrinėjo nanoklasterių susidarymo ir augimo pirmines stadijas plonųjų dangų sintezės proceso metu. Sukūrė deimantų tipo anglies dangų magnetroninės sintezės kinetinį matematinį modelį. Ištyrė masės pernašos procesus jonų pluoštais švitinamuose daugiasluoksniuose dariniuose.

## Bibliografija
* Paviršiaus apdorojimas jonų pluoštais: kompozicija ir morfologija (*Ion Beam Surface Processing: Composition and Morphology*), su L. Pranevičiumi, 1998 m.
* Jonų ir kondensuotosios medžiagos sąveika (*Interaction of Ions with Condensed Matter*), su L. Pranevičiumi, 2000 m.
* Matematinė medžiagotyra, 2006

## Šaltiniai
Kuskokvimas

**Kuskokvimas** (, jup. *Kusquqvak*) – upė vakarų Aliaskoje, devinta pagal ilgį JAV. Prasideda Aliaskos kalnagūbryje, susiliejus Šiaurės Kuskokvimo ir Pietų Kuskokvimo upėms. Teka į pietvakarius, kerta Kuskokvimo kalnus, sudaro slenksčius. Įteka į Beringo jūros Kuskokvimo įlanką; sudaro estuariją.

Didžiausi intakai – Sviftas, Stounis, Holitna, Aniakas, Kvethlukas.

Kuskokvimas nedideliais laivais laivuojamas 800 km nuo žiočių ruože.

## Šaltiniai
Birutė Galdikas

**Birutė Marija Filomena Galdikas-Brindamour, Galdikaitė** (1946 m. gegužės 10 d. Vysbadene, Vokietijoje – 2026 m. kovo 24 d. Los Andžele, Kalifornijoje, JAV) – lietuvių kilmės pasaulinio garso antropologė, gamtosaugininkė, žymiausia orangutanų tyrinėtoja, fizinės antropologijos daktarė (1969 m.) ir biologijos daktarė (1978 m.).

## Biografija
1966 m. baigė psichologiją Britų Kolumbijos universitete Vankuveryje, 1969 m. antropologiją – Kalifornijos universitete Los Andžele. Nuo 1979 m. Džakartos nacionalinio universiteto, nuo 1989 m. – ir Simono Fraserio universiteto Kanadoje profesorė.

Tyrinėti primatus paskatino žymus antropologas profesorius Luisas Lykis. 1967–1979 m. dalyvavo archeologiniuose kasinėjimuose Pietų Kalifornijoje, Balkanų šalyse. 1971 m. atvyko į Indoneziją, Tandžungputingo nacionaliniame parke įkūrė orangutanų stebėjimo centrą. Sukūrė ir įgyvendino septynis orangutanų tyrimų ir išsaugojimo projektus. 1986 m. įkūrė Tarptautinį orangutanų fondą Los Andžele, jo skyriai yra Indonezijoje, Australijoje, Kanadoje, Didžiojoje Britanijoje, jų prezidentė, Taivane (garbės pirmininkė). 1998 m. dalyvavo Baltijos psichologų konferencijoje Vilniuje. Indonezijos, JAV ir kelių tarptautinių mokslo draugijų narė.

Sengirės fondo globėja.

Jos gyvenimas ir darbai aprašyti šešiose knygose, apie ją sukurta dokumentinių filmų Indonezijoje, Japonijoje, JAV, Prancūzijoje, Italijoje, Australijoje. Pelnė daug apdovanojimų.

## Bibliografija
* Rojaus atspindžiai. Mano gyvenimas su orangutanais Borneo saloje (*Reflections of Eden. My Years with the Orangutans of Borneo*) 1995 m. 3 leid. 1999 m., vokiečių k. 1995 m., prancūzų k. 1997 m., lietuvių k. 2012.
* Vadovas po Tanjung Putingo nacionalinį parką (*A Guidebook to Tanjung Puting National Park*), su G. Shapiro, 1997 m.
* Orangutanų odisėja (*Orangutan Odyssey*), su N. Briggs, 1999 m.

## Įvertinimas
* 1994 m. Jungtinių Tautų pasaulinė premija
* 1991 m. E. Bauerio Žemės didvyrės premija
* 1990 m. PETA humanitarinė premija
* 1997 m. Tylerių aplinkos apsaugos premija ir aukso medalis
* 2010 m. VDU garbės daktarės vardas
* 2010 m. Lietuvos Valstybės ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ karininko kryžius

## Šaltiniai

## Nuorodos
* birutegaldikas.lt Tarptautinis Birutės Galdikas globos fondas
* Tarptautinis orangutanų fondas
Vitas Vasiliauskas

**Vitas Vasiliauskas** (g. 1973 m. birželio 15 d. Kaune) – teisininkas, lektorius, buvęs politinis veikėjas.

## Išsilavinimas, pedagoginė veikla

1980–1991 m. mokėsi Kauno 4-ojoje vidurinėje mokykloje. 2004 m. birželio 11 d. apgynė disertaciją tema „Teisminio precedento reikšmė romanų – germanų teisinėje sistemoje“, socialinių mokslų (teisės krypties) daktaras.

1997-2004 m. VU Teisės fakulteto Valstybės ir teisės teorijos ir istorijos katedros asistentas. Nuo 2004 m. rugsėjo mėn. VU TF Konstitucinės ir administracinės teisės katedros lektorius. Nuo 2010 m. VU TF Viešosios teisės katedros lektorius.

## Dalykinė, politinė veikla
1995–1997 m. Valstybinės mokesčių inspekcijos prie LR FM Mokesčių išieškojimo skyriaus vyresnysis mokesčių inspektorius, nuo 1997 m. iki 1998 m. Valstybinės mokesčių inspekcijos prie LR finansų ministerijos Mokesčių išieškojimo skyriaus viršininkas, nuo 1998 m. iki 2001 m. LR finansų ministerijos Mokesčių departamento direktorius, nuo 2000 m. iki 2004 m. darbo grupės LR derybų su Europos Sąjunga Mokesčių derybinio skyriaus vadovas, nuo 2001 m. iki 2004 m. LR finansų ministerijos viceministras, nuo 2004 m. iki 2011 m. balandžio mėn. advokatų kontoros „Lideika, Petrauskas, Valiūnas ir partneriai LAWIN“ (dabar Ellex) teisininkas, advokatas, nuo 2011 m. balandžio 16 d. Lietuvos banko valdybos pirmininkas. Antroji V. Vasiliausko kadencija Lietuvos banke baigėsi 2021 m. balandžio 6 d. ir nuo balandžio 7 d. LB valdybos pirmininko postą perėmė Gediminas Šimkus. 

V. Vasiliauskas trejų metų kandenciją TVF vykdančiojo direktoriaus pozicijoje pradės 2023 m. sausio mėn. pasibaigus Suomijos atstovo Mika Pösö kadencijai. 

2009 m. buvo pretendentės į LR Prezidento kandidates Dalios Grybauskaitės rinkimų štabo vadovas.

Vedęs. Žmona Rasa Stravinskaitė (g. 1973 m.), teisininkė, Mokestinių ginčų komisijos narė. Turi 3 vaikus.

Moka lietuvių, anglų, vokiečių, rusų kalbas.

2013 m. „Veido“ žurnalo apklausoje išrinktas Metų valstybės tarnautoju.

## Šaltiniai

|-

|-
Galialaukių mūšis

**Galialaukių mūšis** – 1338 m. rugpjūčio 14 d. netoli Ragainės pilies vykusios kautynės tarp LDK ir Vokiečių ordino kariuomenių.

## Mūšis
Ordino maršalo Heinricho Dusmerio vadovaujami kryžiuočiai Galialaukių vietovėje () pastojo kelią lietuviams, grįžtantiems į Lietuvą po trijų dienų niokojamo žygio į Prūsiją, surengto greičiausiai keršijant ordinui už Bajerburgo pilies pastatymą bei Medininkų valsčiaus nuniokojimą. 

Anot Vokiečių ordino kronikininko Vygando Marburgiečio, Galialaukių mūšyje dalyvavusi lietuvių kariuomenė buvo triskart gausesnė už priešininko pajėgas. Kita vertus, lietuvių 1337 m. birželio-liepos mėn. prie Bajerburgo patirti nuostoliai lėmė, kad į 1338 m. rugpjūtį Prūsiją niokojusį LDK kariuomenės junginį buvo sutelkti ne kariai profesionalai, o daugiausia karo dalykuose menkai įgudę bajorų valdiniai. Mūšio metu ordino kariuomenė suardė lietuvių rikiuotę ir privertė juos trauktis, tačiau persekioti nepajėgė. Vygando Marburgiečio duomenimis, mūšyje esą žuvo apie 1220 lietuvių ir dar kažkiek jų pateko į nelaisvę (remdamiesi šia informacija T. Baranauskas ir kai kurie kiti istorikai Galialaukių mūšį priskiria LDK kariuomenės pralaimėtiems mūšiams). Vis dėlto didžioji lietuvių kariuomenės dalis Galialaukių mūšio metu pasitraukė, o kryžiuočiai, kurie šiame mūšyje taip pat patyrė nuostolių, baimindamiesi pakartotinio lietuvių įsiveržimo į Prūsiją, grįžo į Sembą. 

## Mūšio pasekmės
Galialaukių mūšis aiškiai parodė, kad tuometinė Vokiečių ordino kariuomenė atviro lauko kautynėse su lietuviais nėra pajėgi pasiekti lemiamą pergalę net prieš prastai apmokytą šauktinių kariuomenę. Tikėtina, kad šios realijos suvokimas buvo vienas iš akstinų, 1339 m. paskatinusių ordino vadovybę kuriam laikui nutraukti didelius kryžiuočių karo žygius į Lietuvą.

## Nuorodos
Tandžungputingo nacionalinis parkas

**Tandžungputingo nacionalinis parkas** () – nacionalinis parkas Indonezijoje, Borneo salos pietuose, Centrinio Kalimantano provincijoje. Užima 400 tūkst. ha plotą. 1936 m. olandų įkurtas kaip gamtos draustinis, o 1984 m. paverstas nacionaliniu parku.

Parke saugomos natūralios orangutanų ir didnosių beždžionių gyvenamos teritorijos. Taip pat sutinkami juodarankiai gibonai (*Hylobates agilis*), malajiniai lokiai, muntjakai, javiniai elniukai, barzdotosios kiaulės. Pakrantėse plaukioja diugoniai. Yra briaunagalvių, gavijalinių krokodilų, ~200 paukščių rūšių. Didelė augalijos įvairovė.

1971 m. parke orangutangų stebėjimo centrą įkūrė antropologė Birutė Galdikas.

## Nuorodos
* Nacionalinio parko svetainė
Nekropolis prie Kremliaus sienos

**Nekropolis prie [[Kremlius|Kremliaus]] sienos** – memorialinės kapinės Maskvos Raudonojoje aikštėje. Kremliaus siena atlieka kolumbariumo funkcijas, prie sienos abipus Vladimiro Lenino mauzoliejaus yra kapavietės. Šiame nekropolyje buvo laidojami įžymūs TSRS politiniai ir kariniai vadovai, užsienio komunistai (Džonas Ridas, Senas Katajama, Klara Cetkin ir kt.).

## Nekropolio istorija
Nekropolis pradėtas formuoti 1917 m. lapkričio mėn., kuomet Raudonojoje aikštėje dviejuose broliškuose kapuose palaidota apie 300 Kremliaus įgulos karių, žuvusių 1917 m. spalio 28 d. įvykiuose Maskvoje. 1919 m. Raudonojoje aikštėje palaidotas miręs pirmasis VCIK (Visos Rusijos centro vykdomojo komiteto) pirmininkas Jakovas Sverdlovas.

1924 m. pastatytas Lenino mauzoliejus, tapęs nekropolio centru.

Nuo XX a. trečio dešimtmečio nekropolis plėtėsi dviejų rūšių kapavietėmis:

* atskiruose kapuose karstuose buvo laidojami ypač svarbūs TSKP ir vyriausybės veikėjai;
* sienoje įmūrijamos urnos su mirusių svarbių asmenų pelenais.

## Palaidotieji

* Konstantinas Černenka (1911–1985)
* Semionas Budionas (1883–1973)
* Klimentas Vorošilovas (1881–1969)
* Andrejus Ždanovas (1896–1948)
* Michailas Frunzė (1885–1925)
* Jakovas Sverdlovas (1885–1919)
* Leonidas Brežnevas (1906–1982)
* Feliksas Dzeržinskis (1877–1926)
* Jurijus Andropovas (1914–1984)
* Michailas Kalininas (1875–1946)
* Josifas Stalinas (1879–1953) – karstas buvo palaidotas 1961 m., jį išnešus iš Mauzoliejaus
* Michailas Suslovas (1902–1982).

Prie kapaviečių pastatyti paminklai – skulptūriniai portretai (N. Tomskio ir kt.) darbai.

Ant sienoje įmūrytų urnų pritvirtintos memorialinės lentos, ant jų užrašytos mirusiųjų pavardės ir gyvenimo datos. Iš viso urnose palaidota 114 žmonių (t. t. rašytojas Maksimas Gorkis, Sergo Ordžonikidzė, Sergejus Kirovas, maršalas Georgijus Žukovas, Dmitrijus Ustinovas, Arvydas Pelšė, lakūnas Valerijus Čkalovas, kosmonautas Jurijus Gagarinas, akademikai Igoris Kurčiatovas, Mstislavas Keldyšas, konstruktorius Sergejus Koroliovas ir kt.). Iki 1976 m. šiame nekropolyje buvo laidojami visi mirę Tarybų Sąjungos maršalai, vėliau jie pradėti laidoti ir kitose kapinėse.

Paskutiniai šiame nekropolyje palaidoti Konstantinas Černenka (kapavietėje) ir Dmitrijus Ustinovas (sienoje).

XX a. pabaigoje nekart buvo keltas klausimas apie šio nekropolio panaikinimą dėl etinių, religinių ir politinių priežasčių.

----
Ona Galdikienė

**Ona Galdikienė** (1925 m. vasario 11 d. Telšiuose – 1995 m. gegužės 25 d. Vilniuje) – Lietuvos chemikė, habilituota fizinių mokslų daktarė.

## Biografija
1950 m. baigė Vilniaus universitetą. 1973 m. chemijos mokslų daktarė.

1950–1995 m. dirbo Chemijos ir cheminės technologijos institute (nuo 1992 m. Chemijos institutas), 1976–1984 m. jo Specializuotos tarybos mokslinė sekretorė, nuo 1979 m. korozijos procesų tyrimų laboratorijos vadovė. Padarė 5 išradimus (iki 1984 m.).

Tyrė metalų elektrolitinio išskyrimo mechanizmą, metalų dangos struktūros ir fizinių mechaninių savybių priklausomybę nuo elektrolizės sąlygų ir įvairių organinių bei neorganinių priedų.

## Įvertinimas
* 1975 m. LSSR valstybinė premija, su kitais
* 1982 m. LSSR nusipelniusi mokslo veikėja

## Šaltiniai
Valerijonas Galdikas

**Valerijonas Galdikas** (1923 m. rugsėjo 12 d. Šiluose, Žarėnų valsčius – 2012 m. spalio 18 d. Vilniuje ) – Lietuvos dailininkas grafikas.

## Biografija
1948 m. baigė Lietuvos dramos teatro vaidybos studiją, 1950 m. – Vilniaus dailės institutą. Lietuvos dailininkų sąjungos narys, Lietuvos nusipelnęs meno veikėjas.

Palaidotas Menininkų kalnelyje, Antakalnio kapinėse.

## Kūryba
Pirmą kartą darbus eksponavo Telšiuose 1943 m. Sukūrė estampų („Vilnius“ 1972 m., „M. K. Čiurlionis“ 1975 m., ciklai „Kinietiškas (*sic*) ciklas“ 1958 m., „Vasaros atostogos Skiemonyse“ 1963 m., „Lietuvių liaudies dainos“ 1965–1970 m., Lietuvių liaudies daina „Aš atsisakiau savo močiutei“, 14 estampų, Lietuvių liaudies daina „Oi lekia lekia gulbių pulkelis“, 18 estampų; abu ciklai 1970 m.) ir ekslibrisų. Kūriniai aiškios, lakoniškos kompozicijos, dekoratyvūs; būdinga storų štrichų ir linijų raižyba, didelės kontrastingos dėmės. Nuliejo akvarelių. Nuo 1950 m. dalyvauja parodose. Individualios parodos surengtos Vilniuje 1973 m., 1983 m., 1993 m., 1998 m., 2003 m.

Medžio raižiniais, linoraižiniais apipavidalino ir iliustravo knygas:
* Aleksandras Gudaitis-Guzevičius. Broliai, 4 kn. 1951–1955 m.
* Petras Cvirka. Žemė maitintoja, 1956 m.
* Vaižgantas. Dėdės ir dėdienės, 1956 m.
* Julius Janonis. Raštai, 2 t. 1956 m., Pūslėtosioms rankoms, 1973 m.
* Vincas Krėvė. Raganius, 1958 m., Bedievis, 1966 m.
* Jonas Biliūnas. Lazda, 1959 m.
* Lietuvių liaudies dainos, 1965 m., rusų k.
* Maironis. Jūratė ir Kastytis, 1968 m., Pavasario balsai, 1970 m.
* Kristijonas Donelaitis. Metai, 1993 m.
* Adomas Mickevičius. Ponas Tadas, 1998 m.

V.Galdiko darbų yra įsigijęs Lietuvos dailės muziejus, Tretjakovo galerija Maskvoje.

## Bibliografija
* Valerijonas Galdikas. Vilnius, 1977 m.

## Šaltiniai
Aleksejus Kosyginas

**Aleksejus Kosyginas** (, 1904 m. vasario 21 d. – 1980 m. gruodžio 18 d.) – TSRS valstybės ir partinis veikėjas. TSRS Ministrų tarybos pirmininku buvo 16 metų – ilgiausiai per visą Rusijos carinę, tarybinę ir posttarybinę istoriją. Vyriausybės nariu (TSRS Liaudies komisarų taryba, TSRS Ministrų Taryba) buvo beveik 42 metus (nuo 1939 m. sausio 2 d. iki 1980 m. spalio 23 d.), būdamas: TSRS Ministrų Tarybos pirmininku, Pirmuoju pirmininko pavaduotoju, Pirmininko pavaduotoju (4 kartus), 5-kių TSRS ministerijų ministru, Valstybinio plano komiteto (GOSPLAN) pirmininku ir 2 kartus Valstybinio plano komiteto pirmininko pavaduotoju (TSRS ministro range). TSKP narys nuo 1927 m., TSKP CK narys nuo 1939 m., TSKP CK Politinio biuro narys 1948–1952 ir 1960–80 metais. TSRS Aukščiausiosios Tarybos deputatas nuo 1946 m.

Dukart Socialistinio darbo didvyris (1964, 1974 m.).

## Šaltiniai
Mikronezijos Federacinių Valstijų geografija

**Mikronezijos Federacinės Valstijos** (MFV) susideda iš 607 salų, užimančių 2900 km² plotą. Jos užima didesnę dalį Karolinų salyno.

Salos driekiasi tarp Karolinos salos archipelago ir Filipinų. Pagrindinės keturios salų grupės yra Čiukas, Kosraė, Ponapė ir Japas. Prie šių grupių nepriskiriama pora salų: Nukuoras ir Kapingamarangis, nes, nors jos geografiškai ir politiškai priklauso Mikronezijai, tačiau kalba ir kultūra artimesnės Polinezijai.

## Klimatas
Mikronezijos klimatas yra šiltas, tropinis. Nuo gruodžio iki balandžio būna sausros sezonas, o lietingiausi periodai - tarp liepos ir spalio. Visus metus temperatūra svyruoja tarp 26-32 °C, o vandens temperatūra tarp 28-29 °C. Mikronezijoje dažnai pasitaiko taifūnai.
7 tūkstantmetis pr. m. e.

**Septintasis tūkstantmetis prieš mūsų erą** prasidėjo 7000-aisiais pr. m. e. ir baigėsi 6001-aisiais metais pr. m. e.

## Svarbiausi įvykiai

### Artimieji Rytai
* Apie 7000 m. pr. m. e. – metalų apdirbimo pradžia Artimuosiuose Rytuose.
* Elame pradėta vystyti žemdirbystė.
* Čatal Hiujuke gyveno ~5000 žmonių, prekiauta obsidianu.

### Šiaurės Amerika
* Neolitinės gyvenvietės ir keramika Karibų salose.

### Azija
* Kinijoje prasidėjo Peiligago kultūra.
* Pakistane įkurta didelė neolito gyvenvietė – Mehrgarha.
* Žemdirbystė pradėta vystyti Naujojoje Gvinėjoje.
* Kinijoje baigėsi paleolitas ir prasidėjo neolitas.

### Europa
* Žemdirbystė ir keramika atsirado Tesalijoje.
* Pirmos žinomos gyvenvietės Norvegijoje (Svartholos urvas).
* Serbijoje atsirado Lepenski Viro mezolito gyvenvietė.

## Išradimai
* Artimuosiuose Rytuose išrasta keramika.
* Kinijoje domestikuoti ryžiai, jamsas, sora, soja.
* Žemdirbystės Mezoamerikoje požymiai.
* Peru pradėti pinti krepšiai.

## Kiti laikotarpiai
Tūkstantmečiai: 8 tūkstantmetis pr. m. e. – **7 tūkstantmetis pr. m. e.** – 6 tūkstantmetis pr. m. e.
Žatajus

**Žatajus** () – miesto tipo gyvenvietė Rusijoje, Jakutijoje, Lenos kairiajame krante, 15 km į šiaurę nuo Jakutsko. Laivų statyba ir remontas, naftos saugykla.

## Istorija

Žatajus oficialiai įkurtas kaip darbininkų gyvenvietė 1948 m., nors iš tikro egzistavo kur kas anksčiau (maždaug nuo 1920 m.). 2004 m. Žatajui suteiktas miesto apygardos statusas.

## Šaltiniai
Manny Mori

**Emanuel "Manny" Mori** (g. 1948 m. gruodžio 25 d.) – dabartinis Mikronezijos Federacinių Valstijų prezidentas. Nacionalinis Kongresas jį išrinko 2007 m. gegužės 11 d. ir tą pačią dieną prisaikdino.

Emanuelis Mori yra vedęs Eliną Ekiek ir su žmona turi keturias dukras.

## Biografija
Mori gimė Fefano saloje ir lankė Ksaviero vidurinę mokyklą, kurią baigė 1969 m. Mori įstojo į Guamo universitetą ir jį baigęs 1973 m. įgijo verslo vadybos bakalauro laipsnį.

Po universiteto baigimo Mori buvo išrinktas vadybos stažuotei *Citicorp Credit-Guam* bendrovėje. 1974 m. jis tapo direktoriaus pavaduotoju *[[Citigroup|Citicorp]]* bendrovės filiale Saipane.

Mori paliko *Citicorp* 1976 m. po to, kai sutiko eiti administratoriaus pavaduotojo pareigas Globojamosios Teritorijos Socialinės Apsaugos Biure. 1979 m. jis tapo Čiuko valstijos Nacionalinės mokesčių valdybos tarnautoju, valdančiu Mokesčių ir įplaukų biurą. 1981-1983 m. dirbo skyriaus vadovu MVF Plėtros banke, o vėliau, iki pat 1997 m. buvo prezidentu ir generaliniu direktoriumi.

Prieš tapdamas politiku nu 1997 m. iki 1999 m. jis buvo Mikronezijos Federacinių Valstijų banko vykdantysis viceprezidentas. 1999 m. išrinktas į Kongresą.

## Politinė karjera
Mori tapo pirmuoju išrinktuoju į Mikronezijos Federacinių Valstijų Kongresą per papildomus rinkimus, surengtus 1999 m. liepos 1 d. Vėliau perrinktas 2001, 2003, 2005 ir 2007 m.

2007 m. gegužės 11 d. Mori buvo išrinktas Mikronezijos Federacinių Valstijų prezidentu, nugalėdamas tuometinį prezidentą Džozefą Urusemalą ir atlaisvindamas savo vietą Kongrese.

## Nuorodos
* Oficialus Mikronezijos Federacinių Valstijų prezidento tinklalapis
Ulusas

**Ulusas** (, iš mongolų k. – „liaudis, valstybė“) – Mongolų imperijos administracinis vienetas. Vėliau šis terminas paplito po tiurkiškas Rusijos tautas. 1920–1943 m. ulusais vadinti Kalmukijos rajonai. Dabar ulusas yra rajono atitikmuo Jakutijoje, be to, Buriatijoje ulusais vadinamos kaimo bendruomenės.

## Taip pat skaitykite
* Jakutijos ulusai
8 tūkstantmetis pr. m. e.

**Aštuntasis tūkstantmetis prieš mūsų erą** prasidėjo 8000-aisiais pr. m. e. ir baigėsi 7001-aisiais metais pr. m. e.

## Svarbiausi įvykiai
* Baigėsi paskutinis ledynmetis, pradėjo kilti vandenyno lygis.
* Baigėsi aukštutinis paleolitas, prasidėjo mezolitas.
* Mažojoje Azijoje įkurtos Navaly Čori ir Sagalaso gyvenvietės.
* Dab. Nigerijoje įkurta Akurės gyvenvietė.
* Šiaurės Amerikos Arktis apgyvendinta medžiotojų-rinkėjų.
* Plano kultūros suklesti Didžiosiose lygumose.
* Mažojoje Azijoje įkurta viena svarbiausių mezolito-neolito gyvenviečių – Čatal Hiujukas.
* Pirmieji žmonės apgyvendino Airiją.
* Jerichono žlugimas.
* Apie 7500 pradedama statyti Kuikuilko piramidė Meksikos teritorijoje, seniausias žinomas statinys Š. Amerikoje.
* 7400 m. pr. m. e. Dabartinėje Estijoje, Pietų Suomijoje, Latvijoje, Šiaurės Rytų Lietuvoje, Baltarusijos Padauguvyje susiformavo mezolito archeologinė Kundos kultūra. Ji susiklostė iš vietinių ir Maglemozės kultūrų. Kundos kultūrą 6000 m. pr. m. e. pakeitė Narvos kultūra.

## Išradimai
* Žemdirbystės plitimo pradžia.
* Pietų Amerikoje užveistos bulvės ir pupos.
* Egipte domestikuotos katės ir galvijai.
* Pietvakarių Azijoje domestikuotos avys.
* Afrikoje išrasti įrankiai ir pastatai grūdų apdirbimui.
* Keramikos, turkio raižinių atsiradimas Kinijoje.
* Keramikos tradicijos Japonijoje ir Korėjoje.
* Keramika, pilkapių kultūra Meksikoje.

## Kiti laikotarpiai
Tūkstantmečiai: 9 tūkstantmetis pr. m. e. – **8 tūkstantmetis pr. m. e.** – 7 tūkstantmetis pr. m. e.
Abijaus ulusas

**Abijaus ulusas** (, ) – ulusas šiaurės rytų Jakutijoje, Kolymos žemumoje. Administracinis centras – Belaja Gora.

## Geografija

Uluso teritorija teka Indigirka, yra gausybė ežerų (~12 000), iš kurių didžiausias – Ožoginas. Vyrauja tundra su daūrinių maumedžių priemaiša.

## Gyventojai

Tautinė sudėtis (2002 m.):
* jakutai – 81 %
* rusai – 11 %
* evenai – 5 %
* kiti – 4 %

## Naslegai

Uluse yra 5 naslegai:
* Abijus – centras Abijus
* Urahalachas – centras Sutorocha
* Mugurdachas – centras Syaganachas
* Uolbutas – centras Kien Kiuelis
* Majyaras (nacionalinis) – centras Kėbėrengė

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Uluso žemėlapis
Švertė

**Švertė** () - miestas Vokietijoje, Rūro srityje Dabartinė miesto teritorija sudaryta 1975 m., po savivaldos reformos iš miestų Schwerte ir Westhofen ir bendruomenių (Gemeinde) Ergste, Geisecke, Villigst bei Wandhofen.

## Nuorodos
* Miesto svetainė (vokiečių k.)
* Meno draugija  (vokiečių k.)
Belaja Gora

**Belaja Gora** (, ) – gyvenvietė Rusijoje, šiaurės rytų Jakutijoje, Indigirkos dešiniajame krante. Abijaus uluso administracinis centras. 2400 gyventojų (2007 m.).

## Istorija

1975 m. gyvenvietė gavo Liaudies ūkio statybų premiją už geriausiai šiaurės sąlygomis pritaikytą projektavimą.

## Šaltiniai
Mantas Žmuidinavičius

**Mantas Žmuidinavičius** (sceninis pseudonimas – „Wizard“; g. 1985 m. Vilniuje) – iliuzionistas, tarptautinų konkursų laureatas, metodinės medžiagos pradedantiesiems iliuzionistams sudarytojas.

## Biografija
Vilniaus universitete baigė filosofijos studijas, šiuo metu studijuoja psichologiją. Mantas yra jaunas iliuzionistas, kuriantis magijos, filosofijos ir judesio sintezę iliuzijos mene. Atsisakydamas klasikinio iliuzionisto įvaizdžio ir derindamas techniką su gotišku įvaizdžiu, Mantas sujungė tradicijas ir originalumą magijos mene. Nuo 1998 metų iliuzionisto Arvydo Stonio mokinys, bendradarbis, bendrų kūrybinių projektų dalyvis. 1998 m. pristatė pirmąjį savo šou. 2001 m. sausį sukūrė programą „Operos fantomas“, 2005 m. rugpjūčio mėn. – „Gothic“, 2006 m. – „Eclectic“, 2007 m. pristatė pirmąjį Lietuvoje iliuzijos triukų seminarą „Pneuma“ iliuzionistams ir visiems besidomintiems iliuzijos menu. 2008 m. „Night dream“. 2007 m. Mantas Wizard ir Arvydas Stonys išleido mokomuosius DVD, skirtus pradedantiesiems ir jau pažengusiems (*Iliuzijos meno pagrindai*, *Iliuzijos meno pagrindai*, *Iliuzijos meno pagrindai*), o 2009 m. sukūrė magijos spektaklį vaikams "Stebuklingos kelionės".

Mantas priklauso Lietuvos iliuzionistų klubui ir tarptautiniam iliuzionistų klubui A. M.B. E.R. (). Savo programą yra pristatęs Austrijoje, Anglijoje, Čekijoje, Lenkijoje, Vokietijoje, Švedijoje, Olandijoje, Latvijoje, Suomijoje.

## Pasiekimai
* 2001 m. gegužė – specialioje sezono uždarymo TV laidoje „Būk artistas“, „Metų artistų artisto“ titulas
* 2001 m kovas – TV laida „Būk artistas“, vakaro artistų artisto titulas
* 2005 m. spalis – atstovavo Lietuvai tarptautiniame iliuzionistų festivalyje Lodzėje (Lenkija)
* 2006 m. kovas – tarptautinis iliuzionistų konkursas Prahoje, didysis prizas – pirmoji vieta (Grand Prix Magic Cup Prague) ir specialus žiūrovų simpatijų prizas.
* 2006 m. balandis – tarptautinis iliuzionistų konkursas Marvin Cup, Nymburke (Čekija), Mantas Wizard tapo laureatu ir užėmė antrąją vietą
* 2006 m. liepa-rugpjūtis – Pasaulio magijos čempionatas (World Championship of Magic) (FISM) Stokholme
* 2006 m. ruduo – Tarptautinis iliuzionistų konkursas (KKI) Lenkijoje, prizinė III vieta.

## Nuorodos
* Manto asmeninė svetainė
Evenai

**Evenai**, seniau dar vadinti **lamutais** – Rytų Sibiro tauta, gimininga evenkams. Populiacija siekia ~19 tūkst. žmonių. Gyvena Jakutijoje (11 657), Magadano srityje (2527), Kamčiatkos krašte (1779), Čiukotkoje (1407), Chabarovsko krašte (1272). Be to, 104 evenai dar gyvena Ukrainoje. Kalba tungusų-mandžūrų šeimai priklausančia evenų kalba. Tikintieji daugumoje pravoslavai, nors išlikę šamanizmo elementų. Tradiciniai verslai – medžioklė, žvejyba, elnininkystė.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Evenai
Ožoginas

**Ožoginas** () – didelis, seklus ežeras Rusijoje, Jakutijoje, Abijaus uluse. Telkšo Abijaus žemumoje, pietinėje Polouso kalvagūbrio pašlaitėje, 31 m aukštyje virš jūros lygio. Ilgis 19,3 km, plotis 12 km. Užšąla rugsėjo pabaigoje, atitirpsta birželio pradžioje. Iš ežero išteka Ožogino upė (kairysis Indigirkos intakas).

1996 m. ežero vandens gyvūnijai apsaugoti įrengtas Ožogino rezervatas.

## Šaltiniai
Ikstapa

**Ikstapa** () – miestas pietvakarinėje Meksikoje, Gerero valstijoje, Ramiojo vandenyno pakrantėje, 5 km į šiaurės vakarus nuo savivaldybės centro Siuatanecho. Istapa yra svarbus vakarų Meksikos kurortas: čia dažnai sustoja kruiziniai laivai, yra Ikstapos-Siuatanecho tarptautinis oro uostas su tiesioginiais skrydžiais iš JAV ir Kanados miestų. Populiarus poilsis paplūdimiuose, povandeninis nardymas, vandens pramogos.

Ikstapa pradėta kurti 1968 m. remiant Meksikos bankui.

Ikstapoje atostogų metu ilsisi prezidentas Valdas Adamkus.

## Galerija

File:Bahía de Ixtapa 02.jpg|Ikstapos įlanka
File:PlayaLindaIxtapa.JPG|Lindos paplūdimys
File:Bahía de Ixtapa 22.jpg|Viešbučių zona


## Šaltiniai
Vandens paukščiai

**Vandens paukščiai** - nesistematinė paukščių grupė, kurių gyvenimas glaudžiai susijęs su vandeniu. Šiems paukščiams priskiriami tie, kurie sugeba laikytis ant vandens. Tuo tarpu tie, kurie medžioja vandens sferoje prie jų nepriskiriami. Sistematiniu požiūriu vandens paukščiai dažniausiai nėra artimi giminaičiai. Vandens paukščiams priskiriamos visi ar tik dalis šių būrių rūšių:
* žąsiniai (*Anseriformes*);
* nariniai (*Gaviiformes*);
* kraginiai (*Podicipediformes*);
* Irklakojiniai (*Pelecaniformes*);
* pingvinai (*Sphenisciformes*);
* kai kurie gerviniai (*Gruiformes*), pavyzdžiui, laukys;
* kai kurie sėjikiniai (*Charadriiformes*), pavyzdžiui, kirai ir žuvėdriniai.

Dėka panašaus gyvenimo būdo šie paukščiai nebūdami artimi giminaičiai įgavo panašius bruožus. Vieni tokių "plaukmenys": odinė plėvelė tarp pirštų. Kitas bruožas - labai tanki plunksnų danga. Kadangi plunksnos nuo pešlapimo neapsaugotos, pas šiuos paukščius puikiai išvystyta pasturgalinė liauka. Ją turi daugelis paukščių ir jos išskiriamas sekretas apsaugo plunksnas nuo sudrėkimo.

Gyvendami vienoje teritorijoje vandens paukščiai gali nesudaryti vieni kitiems mitybinės konkurencijos užimdami skirtingas ekologines nišas - kiekviena rūšis specializuojasi misti tam tikra maisto rūšim ar tam tikru maisto gavimo metodu. Žuvėdros žuvį gaudo skirsdamos ir griebdamos jį snapu, tuo tarpu kormoranai gaudydami žuvį neria į vandenį skirsdami. Kai kurios antys taip pat nardo, tačiau neria nuo vandens paviršiaus, kitos rinkdamos maistą panardina tik galvą.

### Taip pat skaitykite
* Jūriniai paukščiai
Konvergentinė evoliucija

**Konvergentinė evoliucija** - evoliucijos procesas, kurio metu negimingos organizmų grupės įgyja panašių bruožų. Dėl tokio proceso rūšys įgauna konvergentišką panašumą, tai yra panašumą, kuris remiasi ne jų giminingumu, o bruožais susiformavusiais nepriklausomose grupėse. Toks panašumas dažniausiai atsiranda tada, kai skirtingos rūšys užima tą pačią arba artimą ekologinę nišą. Ryškiausias konvergencinės evoliucijos pavyzdys - ryklių, ichtiozaurų ir delfinų vienoda kūno forma. Stambių judrių plėšrūnų ekologinė niša vienoda, todėl ir prisitaikymas evoliucijos eigoje vyko panašiai.
Gereras

**Gereras** () – valstija pietvakarių Meksikoje, Ramiojo vandenyno pakrantėje. Ribojasi su Mičoakanu vakaruose, Oašaka rytuose, Meksiko valstija, Morelosu ir Puebla šiaurėje. Valstijos sostinė – Čilpansingas. Valstija pavadinta Meksikos nepriklausomybės karo didvyrio Vicente Guerrero garbei.

## Didžiausi miestai
* Akapulkas – 658,6 tūkst. gyv. (2020 m.)
* Čilpansingas – 225,7
* Igvala – 132,8
* Sihuatanechas – 70,7
* Tlapa de Komonfortas – 59,5
* Taskas – 50,3
* Čilapa – 33,7
* Sumpango del Rijas – 27,9
* Ometepekas – 27,6
* Siudad Altamiranas – 25,8

## Šaltiniai
Algimantas Galinis

**Henrikas Algimantas Galinis** (1933 m. rugsėjo 29 d. Kaune – 2011 m. birželio 16 d.) – Lietuvos teatro ir kino režisierius.

## Biografija
1954 m. baigė LSSR konservatoriją. 1954–1959 m. studijavo A. Lunačiarskio teatro meno institute Maskvoje. 1958–1959 m. Vilniaus rusų dramos, 1959–1961 m. Kauno dramos teatro režisierius. 1962–1963 m. ir 1970–1990 m. LSSR konservatorijos dėstytojas, nuo 1987 m. docentas. Nuo 1990 m. Lietuvos televizijos režisierius. Nuo 1993 m. laidų ciklo „Būtovės slėpiniai“ režisierius. Palaidotas Antakalnio kapinėse.

## Pastatymai
**Spektakliai**
* Nazymas Hikmetas. Keistuolis, 1959 m.
* Aleksejus Arbuzovas. Tolimasis kelias, 1960 m.
* Kostas Kubilinskas. Molio Motiejukas, 1960 m.
* J. Edlis. Sidabrinis šilas, 1965 m., Vilniaus dramos teatras

**Televizijos spektakliai**
* Frydrichas Diurenmatas. Rudens vakaras, 1974 m.
* Hermanas Zudermanas. Kelionė į Tilžę, 1975 m.
* Žemaitė. Sutkai, 1978 m.

**Dokumentiniai filmai**
* Vilniaus bokštai, 1969 m.
* Mūsų krepšinis, 4 serijos, 1992 m.
* Nebaigtas stebuklas, 3 serijos, 2001 m., su Lenkijos TV

## Įvertinimas
* 1998 m. Lietuvos nacionalinė kultūros ir meno premija, už laidų ciklą „Būtovės slėpiniai“ (vedėjai Edvardas Gudavičius ir Alfredas Bumblauskas, režisierius Algimantas Galinis, redaktorius Albertas Žostautas).

## Šaltiniai
Heklberio Fino nuotykiai

**„Heklberio Fino nuotykiai“** () – JAV rašytojo Marko Tveno 1884 metais išleista knyga, apsakymo „Tomo Sojerio nuotykiai“, tęsinys.

Knygoje pasakojama, kaip Finas, pasprukęs nuo pikčiurnos auklės ir girtuoklio tėvo, leidžiasi į kelionę Misisipės upe, o jį lydi ištikimas draugas – juodaodis, pabėgęs iš vergijos. Nuotykių ieškotojai traukia į savo svajonių valstiją, kur nėra prievartos, bet kelias tikslo link pilnas pavojų.

## Ekranizacijos
* *„Hekas Finas“* (1937)
* *„Heklberio Fino nuotykiai“* (1939)
* *„Heklberio Fino nuotykiai“* (1960)
* *„Nauji Heklberio Fino nuotykiai“* (animacinis serialas, 1968)
* *„Heklberis Finas“* (muzikinis filmas, 1974)
* *„Heklberis Finas“* (Japonijos animacinis filmas, 1976)
* *„Heklberio Fino nuotykiai“* (1985)
* *„Heklberio Fino nuotykiai“* (1993)
Fraktalinis miestas

**Fraktalas** – sudėtinis geometrinis darinys, kurio atskiri fragmentai yra panašūs arba identiški visumai arba sau patiems.
 
Pagrindinė fraktalo savybė yra tai, kad jis apima struktūrą skirtinguose jos hierarchijos lygmenyse ir masteliuose. Skirtingi procesai ir struktūros gyvame mieste sąveikauja sąlygojami bendros esminės manieros. Pagrindinė idėja yra tai, kad egzistuoja susieta struktūra visuose masteliuose, veikianti pagal hierarchinę tvarką nuo pačių didžiausių iki mažiausių. Mieste galioja taisyklė: kuo mažesni urbanistiniai komponentai, tuo jų turėtų būti daugiau. Žmogaus masteliu laikomi dydžiai nuo 1 cm iki 2 m.

Vienu geriausiu fraktalinės struktūros pavyzdžių yra laikomas viduramžių miestas, kur dominuojančių pėsčiųjų srautų miestas buvo statomas palaipsniui pagal fraktalinį augimo modelį. Nikos A. Salingaros teigimu, žmogaus protas turi fraktalo modelį įrašytą savyje, vadinasi tai, ką jis intuityviai sukurs taip pat turės šį modelį.

Fraktalinio miesto teorija priešinama modernistų, o ypač Le Corbusier, formuotam miestui. Akcentuojama žmogaus mastelio svarba, teigiama kad jam turi būt skiriama pirmenybė, o ryšių, jungčių sistema turi pasižymėti daugiasluoksniškumu ir skirtingų judėjimo takų pasirinkimu, taip išvengiant nepageidaujamos koncentracijos, o tuo pat metu ir fizinių bei psichologinių kliūčių, dalijančių miestą į nedarnią sistemą. Teigiama, kad mazgai („nodes“) mieste turi būti skirtingi tiek funkcijos, tiek mastelio atžvilgiu. Matematiškai pagrįsta, kad nebūtina visus juos sujungti tiesioginiais ryšiais, tačiau didinant tokių mazgų porų jungčių skaičių, jis didėja progresiškai. Būtina jungčių nepraradimo sąlyga – struktūros kapiliariškumas, pralaidumas. Jungčių paskirtis – užtikrinti informacijos mainus tarp skirtingų mazgų – tai gyvo miesto katalizatorius, jo savarankiškumo ir tolesnio augimo priežastis. Išskiriami du miesto plėtros komponentai: viršus – apačia (teisiškai reguliuojamas mišrių zonų formavimas, intensyvumas, aukštingumas); apačia – viršus – tai natūralios (nesukontroliuojamos) plėtros rezultatas.

## Šaltiniai
* http://zeta.math.utsa.edu/~yxk833/connecting.html 
* http://www-sre.wu-wien.ac.at/ersa/ersaconfs/ersa99/Papers/a033.pdf 
* http://sandsandsounds.wordpress.com/2007/03/07/urban-fractals/
Vytautas Galinis (1924)

**Vytautas Galinis** (1924 m. kovo 9 d. Miežonys, Kaišiadorių valsčius – 1999 m. kovo 12 d. Nemenčinė, palaidotas Vilniuje) – Lietuvos literatūros tyrinėtojas, habilituotas humanitarinių mokslų daktaras.

## Biografija
1947 m. baigė lietuvių kalbą ir literatūrą Vilniaus pedagoginiame institute, Lituanistikos fakultete. 1973 m. filologijos mokslų daktaras.

1950–1992 m. dirbo Lietuvių kalbos ir literatūros institute (nuo 1990 m. Lietuvių literatūros ir tautosakos institutas), 1976–1984 m. Vilniaus universiteto dėstytojas. Nuo 1982 m. profesorius.

Parašė studijų, kritikos straipsnių, mokyklinių lietuvių literatūros vadovėlių. Parengė poezijos rinktinių.

## Bibliografija
* Petro Cvirkos apsakymai, studija, 1954 m.
* Lietuvių literatūros istorija, 4 t. 1957–1968 m. – LTSR valstybinė premija su kitais, 1969 m., 2 t. 1979–1982 m., rusų k. 1977 m.
* Antanas Venclova, apybraiža, 1958 m.
* Literatūra, dabartis, žmogus, 1966 m.
* Naujos kryptys lietuvių literatūroje, studija, 1974 m.
* Literatūros teorijos apybraižos, vienas autorių, 1982 m.
* Šaknys ir atžalos, 1984 m. – LTSR valstybinė premija 1985 m.

* Kazys Binkis. Raštai, 2 t. 1973 m.
* Lietuvių poezija, antologija, t. 2 1969 m.
* Juozas Tysliava. Nemuno rankose, 1967 m.
* Henrikas Radauskas. Lyrika, 1980 m.
* Petras Cvirka. Raštai, 7 t. 1983–1986 m.

## Šaltiniai
Vytautas Galinis (1927)

**Vytautas Galinis** (1927 m. rugsėjo 17 d. Šūtupyje, Nemajūnų valsčius – 1999 m. spalio 30 d. Vilniuje) – Lietuvos botanikas floristas, biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija
1950 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą. 1950–1982 m. Vilniaus pedagoginio instituto dėstytojas, nuo 1967 m. docentas. 1993 m. biomedicinos mokslų daktaras. Tyrė plūdės (*[[Potamogeton]]*) genties rūšis, jų hibridus bei vidines rūšies formas. Parašė veikalų iš Lietuvos botanikos istorijos, vadovėlių.

## Bibliografija
* Lietuvos TSR flora, su kitais, 5 t., 1959–1976 m.
* Įvadas į augalų sistematiką ir algologijos pagrindai, 1973 m.
* Gleivūnai, grybai ir kerpės: mokymo priemonė. – Vilnius: Vilniaus pedagoginis institutas. Botanikos katedra, 1974. – 158 p.: iliustr.
* Vadovas Lietuvos dekoratyviniams medžiams ir krūmams pažinti / Povilas Snarskis, Vytautas Galinis. – V.: Mintis, 1974. – 293 p.
* Žemesniųjų augalų sistematika. – Vilnius: Mokslas, 1979. – 216 p.
* Vadovas Lietuvos TSR vandens augalams pažinti, su J. Mikaliūkštyte, 1980 m.
* Vadovas Lietuvos kerpėms pažinti / Antanas Minkevičius, Teklė Rudzinskaitė, Vytautas Galinis. – Vilnius: Mokslas, 1983. – 162 p.
* Aukštesniųjų augalų sistematika. – Vilnius: Mokslas, 1984. – 296 p.

## Įvertinimas
* 1966 m. LSSR valstybinė premija
* 1987 m. LSSR valstybinė premija

## Šaltiniai
Mikelis

**Mikelis** – miestas Suomijoje, Pietų Savo regiono centras, įsikūręs Saimos ežero pakrantėje.

## Istorija

Antrojo pasaulinio karo metu Mikelyje buvo įsikūrusi Suomijos ginkluotųjų pajėgų vadavietė.

## Sportas

### Futbolas
* MP Mikkeli
* Mikkelin Kissat

## Šaltiniai
Vailė

**Vailė** – miestas ir uostas Danijoje, Jutlandijos pusiasalio rytuose, Vailefiordo pakrantėje. Vailės komunos ir Pietų Danijos srities centras. Metalo apdirbimo, tekstilės pramonė, mėsos produktų, žuvies konservų gamyba. Yra XIII a. Šv. Mykolo bažnyčia.

## Istorija

Vailė pirmą kartą minima 1256 m. Miesto teises įgijo 1327 m.

## Sportas
* Vejle BK (futbolas)

## Miestų partnerystė
*  Šlezvigas, Vokietija
*  Mikelis, Suomija
*  Rokebrun Kap Martenas, Prancūzija
*  Jelgava, Latvija
*  Moldė, Norvegija
*  Borosas, Švedija

## Galerija

File:VejleSctNicolai.jpg|[[Sankt Nicolai Kirke (Vejle Kommune)|Sankt Nikolaj bažnyčia
File:VejleVorFrelsers.jpg|[[Vor Frelsers Kirke (Vejle Kommune)|Vor Frelsers bažnyčia
File:Bryggen i Vejle.JPG| [[Bryggen (indkøbscenter)|Bryggen i Vejle
File:Musikteatret i Vejle.JPG|Vejle Musikteater
File:Nørretorv i Vejle.JPG|Nørretorv (Vejle)|Nørretorv i Vejle
File:Museum i Vejle.jpg|Vejle Kunstmuseum
File:Nørregade-Mølleåen bro, Vejle.jpg| Bro over Mølleåen
File:Vejle - Den Gamle Guldsmedie.JPG|Den Gamle Guldsmedie
File:Bølgen (The Wave), Vejle, Denmark.jpg|Bølgen
File:Marys_shoppingcenter.JPG|Marys prekybcentris
File:Sc09_Tanska_-Vejle_Vindmølle_C_P.jpg|Vėjo malūnas
File:Havnemøllen_Vejle.JPG|Uosto teritorijoje
File:Denmark-Vejle_train_station.jpg|Traukinių stotis
File:Vejlefjordbroen.jpg|Tiltas
File:Den_hvide_facet_i_Vejle.JPG|Sena/moderniška
File:Strøget_i_Vejle.JPG|Senamiestyje


## Nuorodos
*Vejle savivaldybės svetainė (Danų kalba)
*Vejle Kommuneatlas (Municipal Atlas)  (Danų kalba)
*Vejle-Egnens Touristbureau (Vejle Area Tourist Bureau)  (In English)
*Vejle Byhistoriske Arkiv & Stadsarkiv (City Historical Archive) (Danų kalba)
*Vejle Amts Folkeblad (regional newspaper) (Danų kalba)
*Vejle Idrætshøjskole (Danų kalba)
Konstantinas Galkauskas

**Konstantinas Galkauskas** (1875 m. birželio 4 d. Vilniuje – 1963 m. vasario 20 d. Vilniuje) – Lietuvos kompozitorius, dirigentas.

## Biografija
1908 m. baigė Sankt Peterburgo konservatoriją, mokytojai Nikolajus Rimskis-Korsakovas, Anatolijus Liadovas, Aleksandras Glazunovas. 1908-1940 m. dėstė Vilniaus mokyklose, Vilniaus žydų muzikos institute. 1909 m. ir 1919 m. Vilniuje įkūrė simfoninius orkestrus; dirigavo simfoninius koncertus. Nuo 1940 m. dėstė Vilniaus muzikos mokykloje, 1945-1949 m. Vilniaus, 1949-1963 m. Lietuvos konservatorijoje. Nuo 1947 m. profesorius.

## Kūryba
* Čigonai, opera, 1908 m., pastatymai: Sankt Peterburgo konservatorija, Vilniaus miesto teatras
* Amūro malonė, komedija, 1925 m.
* Olimpiada, komedija, 1926 m.
* Kantata Basanavičiaus atminčiai, 1927 m.
* Kantata Čiurlionio atminimui, 1927 m.
* Motinos šešėlis, baletas vaikams, 1930 m.
* Laimingasis princas, operetė, pastatyta 1934 m.
* Keturi metų laikai, baletas vaikams, 1935 m., Vilniaus lietuvių gimnazija
* Stebuklingas sapnas, baletas vaikams, 1936 m., Vilniaus lietuvių gimnazija
* Lėlių karalystėje, baletas vaikams, 1937 m., Vilniaus lietuvių gimnazija
* Styginių kvartetas, 1945 m.
* Pergalė kantata, 1946 m.
* Maskva, simfonija, 1948 m.
* Dešimt poetinių paveikslėlių simfoniniam orkestrui, 1955 m.

Sukūrė 4 siuitas chorui, dainų, romansų, pjesių fortepijonui (Lietuvių liaudies šokiai), arfai, muzikos dramos ir lėlių spektakliams. Harmonizavo lietuvių, rusų, baltarusių, lenkų, žydų liaudies dainų. Kūryboje laikėsi rusų klasikų tradicijų, kai kurie kūriniai turi saloniškumo bruožų. Leido, su kitais, žurnalą „Meno diena“ (1914 m.). Surengė švietėjiškų koncertų paskaitų.

## Literatūra
* A. Matulaitytė. Konstantinas Galkauskas, Vilnius, 1975 m.

## Šaltiniai