open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Rausvasis skiautenėlis

**Rausvasis skiautenėlis** () – šalmabudinių (*Mycenaceae*) šeimos, skiautenėlių (*Panellus*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**
Lapuočių medžių kamienai, padžiūvusios vietos.
* **Augimo laikas**
Vėlyvas ruduo, žiema.
* **Pagrindiniai požymiai**
Koto nėra, kepurėlė rausvai ruda, vaisiakūniai tamprūs.

Vaisiakūniai smulkučiai. Kepurėlė 0,5–2,5 cm skersmens, kanopos formos, rausvai ruda, ruda, baltai plaušuota, pakraščiai užlinkę žemyn, vagoti. Lakšteliai reti, rausvi, pakraštėliai karpyti, violetinio atspalvio, sueinantys į vieną tašką - rudimentinę koto vietą. Trama blyški, pilkšva, elastinga, be kvapo, nekarti. Sporos 4–6×1,5–2 μm, amiloidinės.

**Būdingi požymiai:** auga ant lapuočių, ypač alksnių, blindžių kamienų.

Dygsta grupelėmis, vėlai rudenį, šiltomis žiemos dienomis. Retas. **Nevalgomas**.

## Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 192 psl.
Gustave Doré

**Gustavas Dorė** (, 1832 m. sausio 6 d. – 1883 m. sausio 23 d.) – Prancūzijos tapytojas, graviruotojas, iliustratorius ir skulptorius, nemažai dirbęs su medienos ir plieno graviravimu.

## Gyvenimas
Gustavas Dorė gimė Strasbūre. Būdamas 15 metų sukūrė pirmąją iliustraciją. Paryžiuje pradėjo darbą kaip literatūros iliustratorius. 1853 m. Dorė buvo paprašytas iliustruoti Bairono darbus. Vėliau sekė užsakymai iš Jungtinės Karalystės. 1863 m. sukūrė vieną labiausiai išgarsėjusių savo iliustracijų romanui „Don Kichotas“. Išgarsėjęs Dorė pasirašė penkerių metų projektą su leidėjais *Grant & Co*. Projektas vertė iliustratorių tris mėnesius per metus gyventi Londone. Už darbą jis gaudavo po 10 000 £ kiekvienais metais. Knyga "*Londonas:Kelionė*" su 180 graviūrų buvo išleista 1872 metais ir turėjo didelį komercinį pasisekimą.

Gustavas Dorė mirė Paryžiuje 1883 m. sausio 23 d.

## Galerija

Orlando Furioso 10.jpg
Jacob Wrestles with the Angel (89394819).jpg
Little Red Riding Hood (136547615).jpg
Creation of Light.png
Jonah and the whale (89471723).jpg
Gustave Doré - The Holy Bible - Plate I, The Deluge.jpg
Orlando Furioso 9.jpg
Orlando Furioso 20.jpg
Paul Gustave Dore Raven1.jpg
Paul Gustave Dore Andromeda.jpg
Cinderella by Gustav Dore (136548322).jpg
Dore woodcut Divine Comedy 01.jpg
Idylls of the King 3.jpg
YCBA London a Pilgrimage 06 (cropped).jpg
Idylls of the King 1.jpg
'Le Defense Nationale', bronze sculpture by Gustave Doré (1832-83), Rosenberg Library, Galveston Texas.JPG
Gustave Doré - Dante Alighieri - Inferno - Plate 9 (Canto III - Charon).jpg
Gustave Doré - Dante Alighieri - Inferno - Plate 10 (Canto III - Charon herds the sinners onto his boat).jpg

## Šaltiniai
Skiautenis

**Skiautenis** (*Panus*) – šalmabudinių (*Mycenaceae*) šeimos grybų gentis.

Lietuvoje auga šios rūšys:
* Kvapusis skiautenis (*Panus suavissimus*). Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
* Rusvasis skiautenis (*Panus conchatus*)
Skorbutas

**Skorbutas** – liga, kurią sukelia vitamino C trūkumas. Liga pasireiškia odos ragėjimo sutrikimais ir besiplečiančiu kraujavimu. Kraujas išsilieja odoje, raumenyse, vidaus organuose. Prasideda dantenų uždegimas. Sutrinka jungiamojo audinio gamyba, ilgai negyja žaizdos, pradeda kristi dantys. Ši liga dažnai pasireikšdavo jūreiviams, piratams ir kitiems asmenims, ilgą laiką praleidžiantiems jūroje. 1720-aisiais buvo įrodyta, kad citrinų sultys padeda kovojant su skorbutu. 1795 metų anglų laivyno įsakymu kiekvienas jūreivis privalėdavo išgerti 30 gramų citrinų sulčių kiekvieną dieną. Netrukus panašus įstatymas buvo paskelbtas ir prancūzų laivyno. Šiandien tai labai reta liga.

## Šaltiniai
Rusvasis skiautenis

**Rusvasis skiautenis** (*Panus conchatus*) – šalmabudinių (*Mycenaceae*) šeimos, skiautenių (*Panus*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**
Ant lapuočių medžių stuobrių, išvartų, dažniausiai ant kelmų.
* **Augimo laikas**
Vasara, ruduo.
* **Pagrindiniai požymiai**
Lakštelių pakraštėliai nedantyti, sporos neamiloidinės.

Vaisiakūniai vidutino dydžio ir didesni. Kepurėlė 3–8 (12) cm skersmens, išgaubta, vėliau netaisyklingai, skiautėtai įdubusi, lygi, glotni, kartais žvyneliuota, pakraščiai banguoti, violetinio atspalvio, vėliau – rausvai ruda, ochriškai ruda. Lakšteliai kepurėlės spalvos, pakraštėliai nedantyti, nuagtiniai. Trama elastinga, plona, balsva, švelnaus skonio, bekvapė. Sporos 5–6 (7)×3–3,5 μm.

**Būdingi požymiai:** jauni vaisiakūniai violetinio atspalvio, vėliau – rausvai rudi, tamprūs.

Auga po kelis vaisiakūnius ant negyvos lapuočių medienos. Nedažnas. **Nevalgomas**, bet jo savybėmis domisi medikai.

## Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 193 psl.
Senas kuinas

**Senas kuinas** – bliuzo grupė. Vilijus Važnevičius su Aleksandru Jegorovu ir Audriumi Azguridžiumi grupę subūrė 1984 metų pradžioje. Grupės pavadinimas kilęs iš N. Gogolio pjesės „Revizorius“.

Dainų tekstai – kritiniai, kviečiantys pažvelgti į kai kuriuos gyvenimo aspektus iš filosofinės ir moralinės pusės.

## Nariai
* Vilijus Važnevičius (iki 2013 m., vokalas, gitara, muzika, tekstai)
* Algis Barkauskas (būgnai)
* Rolandas Žilinskas (boso gitara)
* Alfonsas Ratkevičius (boso gitara)

## Diskografija

***„Baltas Bliuzo Šešėlis“ (2005)***

# Valtis
# Aš Tau Palieku
# Traukinys
# Gerbiami Ponai!
# Nei Mamos, Nei Tavo
# Dar Ne, Jau Ne
# Kelias
# Sėsk Prie Mūsų Stalo, Seni
# „Balti Drambliai“
# Dienos
# Requem 40-mečiams
# Paukštis
# Kažkas Ne Taip
# Aš Negrišiu Namo

***„Sėsk Prie Mūsų Stalo Seni…“ (1996)***

# Sėsk Prie Mūsų Stalo Seni… 6:13
# Nemiegok Dar! 3:17
# Vakar – Šandien 3:14
# Traukinys „Lietuva“ 5:23
# Pagalvok, Ką Darai 3:57
# Tavo Kelias 5:44
# Dar Ne – Jau Ne 4:22
# Mieste Vyksta Karas 5:16
# Vargdieniai 4:44
# Ei, Palydove! 3:44
# Davei Man Dovaną Mažyte… 2:36
# Valtis 6:21
# Per Vėlai 5:24
# Requem Bendraamžiams 4:27
# Palikimas 3:48
# Dienos 3:53

## Išnašos

## Nuorodos
* Dainų įrašai pakartot.lt svetainėje
* Senas Kuinas *youtube.com*
Ukrainos Aukščiausioji Rada

**Ukrainos Aukščiausioji Rada** () – Ukrainos parlamentas, šalies įstatymų leidžiamoji valdžia.

## Savybės
Sudaro 450 narių. Aukščiausiosios Rados nariai 5 metams išrenkami tiesioginiais ir slaptais Ukrainos piliečių rinkimais. Būti išrinkti į Radą turi teisę: asmenys kuriems sukakę 21 metai, Ukrainos piliečiai turintys rinkimo teisę, asmenys paskutinius 5 metus gyvenę Ukrainoje. Ratifikuoja tarptautines sutartis.

I Ukrainos Aukščiausioji Rada (XII Ukrainos TSR Aukščiausioji Rada) išrinkta 1990 m. kovo 30 d. 

## 2014 m. Rada
2014 m. Rada veikė iki 2019 m. gegužės 20 d., kai Kijeve naujai inauguruotas prezidentas V. Zelenskis pranešė paleidžiąs parlamentą.

2014 m. Radą sudarė deputatai iš šių frakcijų:

### Valdančioji dauguma (302)

* Petro Porošenkos blokas – 146;
* Liaudies frontas (politinė partija) – 83;
* Savarankiškumas – 32;
* Radikalų partija – 22;
* Visų ukrainiečių sąjunga „Tėvyne“ (Batkivščina) – 19;

### Opozicija (79)

* Opozicinis blokas – 40;
* Liaudies valios frakcija – 20;
* Ekonominio vystymosi frakcija – 19;

### Nepartiniai – (39)

### Laisvos vietos – (27)

## Nuorodos

* Oficialus Rados tinklalapis (ukr., angl. k.)

__NOTOC__
Česlovas Laurinavičius

**Česlovas Laurinavičius** (g. 1952 m. rugsėjo 16 d. Kaune) – Lietuvos istorikas, politologas, humanitarinių mokslų daktaras.

## Biografija
1977 m. baigė Vilniaus universitetą. 1993 m. humanitarinių mokslų daktaras. 1995 m. stažavosi Geteborgo universitete.

1977–1984 m. dėstė Vilniaus universiteto Istorijos fakultete, 1993–2003 m. Vilniaus universiteto Tarptautinių santykių ir politikos mokslų institute. 1993–1996 m. dar ir Vytauto Didžiojo universiteto, nuo 1998 m. Kauno technologijos universiteto dėstytojas; nuo 1994 m. docentas. 1977–1989 m. dirbo LTSR centriniame valstybiniame archyve. Nuo 1989 m. dirba Lietuvos istorijos institute, 1993–1997 m. ir nuo 2001 m. XX a. istorijos skyriaus vedėjas.

## Mokslinė veikla
Mokslinės veiklos sritys – diplomatija, geopolitika.

## Bibliografija
* Lietuvos – Sovietų Rusijos Taikos sutartis 1920 m. liepos 12 d., 1992 m.
* Politika ir diplomatija. Lietuvių tautinės valstybės tapsmo ir raidos fragmentai, 1997 m.
* NATO šaltojo karo metais, NATO vakar, šiandien, rytoj, su R. Lopata, 1999 m.
* Geopolitikos įvadas, bendraautoriai Egidijus Motieka, Nortautas Statkus, 2002 m.
* Geopolitiniai kodai: Tyrimo metodologija, su E. Motieka, N. Statkumi, 2003 m.
* Baltijos valstybių geopolitikos bruožai: XX amžius, 2005 m.

## Įvertinimas
* 2003 m. Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Riterio kryžius

## Šaltiniai
Valdas Stanislovas Laurinavičius

**Valdas Stanislovas Laurinavičius** (g. 1949 m. balandžio 18 d. Buduose, Kuršėnų valsčius) – Lietuvos biochemikas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija
1972 m. baigė Vilniaus universiteto Chemijos fakultetą. 1990 m. technikos mokslų daktaras.

Nuo 1974 m. dirba Biochemijos institute, 1981–1989 m. Fermentinių analizatorių sektoriaus, nuo 1989 m. Bioanalizės skyriaus vedėjas, nuo 2004 m. ir instituto direktorius, nuo 1996 m. profesorius. Nuo 2001 m. Lietuvos mokslų akademijos narys ekspertas.

## Mokslinė veikla
Tyrimų sritys – fermentų struktūra ir veikimo mechanizmai, fermentų imobilizacija, stabilizacija, modifikacija, biologiniai jutikliai, heterogeninių procesų veikimo mechanizmų modeliavimas. Su kitais sukūrė biologinių jutiklių gliukozės, pieno rūgšties, šlapalo, cholesterolio kiekiui organizme nustatyti, biologiniams jutikliams pritaikė polifermentines sistemas, chemiškai modifikuotus anglies elektrodus.

## Bibliografija
* Organinė ir bioorganinė chemija, 2002 m.

## Šaltiniai
Canon

**Canon Inc.** () – daugiašalė bendrovė, kurios būstinė įsikūrusi Tokijuje, Japonijoje.

Kompanija įkurta 1937 m. Takeši Mitarai, Goro Tošida, Saburo Učida ir Takeo Maeda iniciatyva.

## Gaminiai
* Fotoaparatai (kompaktiniai, veidrodiniai, beveidrodiniai). Mėgėjiški ir profesionalūs
** Fotoaparatų priedai: objektyvai, blykstės ir kt.
* Vaizdo kameros: profesionalios, stebėjimo
** Vaizdo kamerų priedai: objektyvai ir kt.
* Spausdintuvai, kopijavimo aparatai, skaitytuvai ir jų kombinacijos.
* Žiūronai
* Skaičiuotuvai: rankiniai, stalo, moksliniai, spausdinantys
* Projektoriai
* Prezentacijų įranga

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
* „Canon“ svetainė  (lietuvių k.)
Karolina Laurinavičiūtė

**Karolina Laurinavičiūtė** (apie 1840 m. Panevėžys – ? Rusija) – Lietuvos knygnešė.

## Biografija
Vertėsi smulkia prekyba. Panevėžio bei Šiaulių apskričių atlaiduose, mugėse ir kitose susibūrimo vietose platino draudžiamąją lietuvių spaudą. 1869 m. rugpjūčio 18 d. suimta Gruzdžiuose su 74 lietuviškais spaudiniais, pabėgo. 1869 m. spalio 4 d. vėl sulaikyta Krukovščyznoje prie Linkuvos, tardyta Šiauliuose. 1870-1871 m. kalinta Vilniuje. Įtraukta į M. Valančiaus organizacijos bylą. Neišdavė bendradarbių. Paleista ir atiduota Kauno gubernijos policijos priežiūrai toliau platino draudžiamąją lietuvišką spaudą. 1871 m. rugsėjo mėn. sulaikyta prie Raseinių su lietuviškomis maldaknygėmis. Vilniaus generalgubernatoriaus A. Potapovo sprendimu 1872 m. ištremta neribotam laikui į Oloneco guberniją. Jos pavardė įrašyta Knygnešių sienelėje.

## Šaltiniai
Mitsubishi Estate

**Mistubishi Estate Co., Ltd** () – Japonijos korporacija, viena svarbiausių „Mitsubishi“ koncerno dukterinių kompanijų. Tai antras didžiausių nekilnojamojo turto supirkėjų Japonijoje (po „Mitsui Fudosan“).

Įmonė įkurta 1937 m.

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Antanas Laurinčikas

**Antanas Laurinčikas** (g. 1948 m. vasario 17 d. Skatikuose, Vadoklių valsčius) – Lietuvos matematikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.

## Biografija
1971 m. baigė Vilniaus universitetą. 1990 m. fizikos ir matematikos mokslų daktaras.

Nuo 1974 m. Vilniaus universiteto, nuo 1996 m. dar ir Šiaulių universiteto dėstytojas, nuo 1991 m. profesorius.

## Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų sritis – analizinė ir tikimybinė skaičių teorija. Įrodė ribines teoremas įvairioms Rymano ir Lercho dzeta funkcijoms, ištyrė jų universalumą, nulių išsidėstymą, gavo momentų įverčius ir asimptotiką, nurodė aritmetinių funkcijų ribinius skirstinius.

Parengė 3 mokomąsias knygas, daugiau kaip 330 mokslinių straipsnių.

## Bibliografija
* Rymano dzeta funkcijos teorijos pagrindai (), 1992 m.
* Ribinės teoremos Riemanno dzeta funkcijai (), 1996 m.
* Lercho dzeta funkcija (), su R. Garunkščiu, 2002 m.
* Antanas Laurinčikas: bibliografijos rodyklė (sud. Virginija Garbaliauskienė, Renata Macaitienė, Rima Stančikienė, Vitolda Verikaitė). – Šiauliai: Šiaulių universiteto leidykla, 2008. – 174 p.: iliustr. – ISBN 978-9986-38-920-0

## Įvertinimas
* 1994 m. Lietuvos mokslo premija
* 2014 m. Lietuvos mokslo premija
* 2022 m. Jono Kubiliaus premija

## Šaltiniai
Smūginė jonizacija

**Smūginė jonizacija** – procesas medžiagoje, kai vienas krūvininkas (laisva dalelė, nešanti krūvį), turintis energijos, gali ją prarasti sukurdamas kitų krūvininkų porą. Pavyzdžiui, elektronas puslaidininkiuose, turėdamas pakankamai kinetinės energijos, gali išmušti kitą elektroną iš valentinės juostos, kuris peršoka į laidumo juostą, o valentinėje juostoje dėl to sukuriama skylė.

Jei šis procesas įvyksta aukštais elektriniais laukais veikiamuose puslaidininkio ar dielektriko regionuose, gali pasireikšti griūtinis pramušimas – pradėti tekėti didelė elektros srovė. Griūtinis pramušimas taikomas griūtiniuose dioduose ir fotodioduose.

Atvirkščias efektas vadinamas Ožė rekombinacija. Tai procesas, kurio metu elektronas iš laidumo juostos rekombinuoja su skyle, savo kinetinę energiją atiduodamas kitam laidumo juostoje esančiam elektronui.
NTT docomo

**NTT docomo, Inc.** () – labiausiai paplitęs mobiliojo ryšio operatorius Japonijoje. Kompanijos pavadinimas – angliško šūkio „**do** **co**mmunications over the **mo**bile network“ ir japoniško žodžio „**doko**de**mo**“, reiškiančio „visur“, sutrumpinimas.

Docomo buvo įkurta 1991 m. kompanijos Nippon Telegraph and Telephone.

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Nijolė Laurinkienė

**Nijolė Laurinkienė** (g. 1951 m. rugpjūčio 8 d. Trakų raj.) – Lietuvos etnologė, tautosakininkė, habilituota humanitarinių mokslų daktarė.

## Biografija
Vyras Mečys Laurinkus. 1974 m. baigė Vilniaus universitetą. 1997 m. habilituota humanitarinių mokslų daktarė.

Nuo 1985 m. dirba Lietuvių kalbos ir literatūros institute (nuo 1990 m. – Lietuvių literatūros ir tautosakos institutas), buvo Sakytinės tautosakos skyriaus vadove.

Tyrimų sritys – baltų mitologija, lietuvių liaudies etnologija ir folkloras. Rengė tęstinį leidinį „Tautosakos darbai“.

## Bibliografija
* *Mito atšvaitai lietuvių kalendorinėse dainose*, 1990 m.
* *Senovės lietuvių dievas Perkūnas: kalboje, tautosakoje, istoriniuose šaltiniuose*, 1996 m.
* *Lietuvių liaudies dainynas* (Jaunimo dainos. Meilės dainos), rengėja, 1995 m.
* *Žemyna ir jos mitinis pasaulis*, 2013 m.
* *Dangus baltų mitiniame pasaulėvaizdyje*, 2019 m.

## Įvertinimas
* 2019 m. Nacionalinė Jono Basanavičiaus premija.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Išsami bibliografija – „Tautos mentoje“
Mažoji panda

**Mažoji panda** (*Ailurus fulgens*) – mažųjų pandų (*Ailuridae*) šeimos žinduolis. Paplitęs Himalajuose nuo Nepalo iki Mianmaro bei pietvakarių Kinijoje.

Kūno dydis 51-63,5 cm, uodega 28-48 cm. Skirtingai nei atrodo iš pavadinimo, mažoji panda artimesnė meškėnui nei didžiajai pandai, priklausančiai lokinių šeimai. Mažoji panda dėl panašumo į meškėną seniau buvo priskiriama meškėniniams, tačiau dabar išskirta į atskirą šeimą. Dieną ji miega, susirietusi ant šakos ir uodega prisidengusi akis arba prispaudusi galvą prie krūtinės. Maitinasi naktimis, daugiausiai bambukų ūgliais, nors mielai ėda žolę, šaknis, vaisius, giles, peles, paukščius ir jų kiaušinius.
Algirdas Lauritėnas

**Algirdas Teodoras Lauritėnas** (1932 m. liepos 1 d. Kaune – 2001 m. rugpjūčio 7 d. ten pat) – Lietuvos krepšininkas.

1950–1963 m. žaidė Kauno „Spartako“, LVKKI, LŽŪA, „Žalgirio“ komandose. 1952–1962 m. Lietuvos vyrų krepšinio rinktinės narys, joje žaidė 72 rungtynes, pelnė 977 taškus. 1953–1957 m. TSRS vyrų krepšinio rinktinės narys, joje žaidė 43 rungtynes, pelnė 306 taškus.

## Sportiniai pasiekimai
* 1952 m., 1956 m., 1957 m., 1958 m. – Lietuvos krepšinio čempionas.  
* 1953 m. VIII Europos krepšinio čempionatas – aukso medalis
* 1955 m. IX Europos krepšinio čempionatas – bronzos medalis 
* 1957 m. X Europos krepšinio čempionatas – aukso medalis 
* 1956 m. vasaros olimpinės žaidynės Melburne – sidabro medalis 

## Šaltiniai
Jovita Laurušaitė

**Jovita Laurušaitė-Navakienė** (g. 1956 m. gruodžio 12 d. Vilniuje) – Lietuvos dailininkė keramikė.

## Biografija
Vyras Mindaugas Navakas. 1979 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1979–1997 m. dirbo Vilniaus „Dailės“ kombinate.

## Kūryba
Kuria unikalius figūrinius indus – daugiausia moters pavidalo vazas, puodus. Ankstyviesiems kūriniams iš paprasto ir šamotinio molio („Puodas“, „Dvi draugės“, abu 1979 m., „Dubuo su dangčiu“ 1980 m., „Besikalbančios“ 1981 m., „Moterys“ 1980–1990 m.) būdinga savita senovės kultūrų, egzotiškų kraštų dailės, architektūros interpretacija, raiškūs kresnų formų tipažai, prislopintos tamsios spalvos, reljefinis figūrinis ir ornamentinis dekoras, išryškintos detalės – labai kruopščiai modeliuotų įmantriausių formų šukuosenos.

Vėlesni kūriniai – vazos – moterys – minkštų, laisvų, kartais asimetriškų formų, detalės (kūno dalys) dažnai niveliuojamos, paliekamos ryškios lipdymo žymės; naudojamas baltas šamotinis molis, akmens masė. Indų paviršius gausiai dekoruotas ryškių spalvų poglazūriniais piešiniais baltame fone (buitinio žanro vaizdeliais, ornamentais) ir reljefu („Katinėlis ir angelas“ 1999 m., „Moteris su ožiais“, „Vakarienės metas“, abu 2002 m., „Mama su vaiku“ 2003 m., „Su prijuoste“ 2004 m., „Su papais“ 2005 m., „Su ąsomis“ 2006 m.).

Nuo 1980 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje (Estija, Latvija, Suomija, Didžioji Britanija, JAV), nuo 1995 m. – tarptautiniuose keramikos ir porceliano simpoziumuose.

## Individualios parodos
* Vilnius – 1990 m., 1991 m., 1994 m., 2000 m.
* Kėdainiai, Klaipėda – 1992 m.
* Sipola (Suomija) – 1997 m.
* Melburnas – 2004 m.

## Įvertinimas
* 1984 m. Jaunųjų dailininkų taikomosios dailės kvadrienalės Rygoje Didysis prizas

## Šaltiniai
Klausgalvų Medsėdžiai

**Klausgalvų Medsėdžiai** – kaimas šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės dalyje, 8 km į pietvakarius nuo Salantų, 5 km į šiaurę nuo Kūlupėnų.

## Etimologija

Pavadinimas žemaičių tarme *Klausgalvu Medsiedē* reiškia Klausgalvų miške išsibarsčiusią vienkieminę gyvenvietę (viensėdžius). Rašytiniuose šaltiniuose vietovardis rašomas , , .

## Geografija

Kaimo žemės plyti lygumoje. Centrinėje dalyje auga *Šteininės*, o pietiniame pakraštyje – *Nasrėnų rėžių* miškas. Rytiniu pakraščiu teka Kūlupio upelis. Klausgalvų Medsėdžiai ribojasi su Mažaisiais Žalimais, Klausgalvais, Šalynu ir Didžiaisiais Žalimais. Į šiaurės vakarus ošia *Žalimų*, o į pietvakarius – *Sausgalvų* miškai. Palei rytinį kraštą praeina kelias Klausgalvai–Pesčiai.

## Istorija

XVIII a. Klausgalvų kaimo bendro naudojimo miško ir ganyklų žemėje susiformavo *Klausgalvų užusienis*, kuris XIX a. II pusėje tapo savarankišku kaimu, pasivadinusiu *Klausgalvų Medsėdžiais*. 

Jame 1821 ir 1843 m. buvo po 9, 1846 m. – 12, 1866 m. – 8 kiemai, 1923 m. – 17 ūkių.

Pokario melioracija kaimą sunaikino. Jame išliko tik profesoriaus Adolfo Jucio gimtinės sodyba.

### Gyventojai

## Žymūs žmonės
* Adolfas Jucys (1904–1974) – fizikas ir matematikas, vienas daugiaelektronių atomų teorijos kūrėjų.

## Kultūros paveldas
* Klausgalvų Medsėdžių senosios kapinės (Kapeliai, Maro kapeliai) (XVIII–XIX a.)
* Adolfo Jucio gimtoji sodyba: namas, klėtis, tvartas (1937–1942 m.)
* Kapinių koplytėlė su Marijos, 2 angeliukų ir Kristaus prie stulpo skulptūromis (XIX a. pab.)

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Adolfo Jucio gimtinės sodyba: Kretingos krašto enciklopedija
Violeta Laužonytė

**Violeta Laužonytė** (g. 1955 m. lapkričio 20 d. Vilnius) – Lietuvos tekstilininkė.

## Biografija
1978 baigė Šiaulių pedagoginį institutą. Nuo 1978 m. dėsto J. Vienožinskio dailės mokykloje Vilniuje.

## Kūryba
Kuria abstrakčius, tapybiškus gobelenus („Tarp dviejų vandenų“ 1998 m., „27 lašai Pekine“ 2002 m., „Upė teka žemai“ 2003 m., „Povandeninė melodija“ 2005 m., „Trasa“ 2006 m.), mažąją tekstilę (miniatiūrų ciklas „Kelionė“ 2005 m.), konceptualias erdvines kompozicijas („Pilkasis kardinolas“ 2005 m.), objektus, tapo ant šilko, siuvinėja. Tradicinius audimo būdus savitai interpretuoja, papildo reljefu, aplikacija, būdinga netikėti medžiagų deriniai.

Nuo 1980 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje (Baltijos šalyse, Vakarų Europos šalyse, Rusijoje, Kinijoje, Mongolijoje, Meksikoje, JAV); individualios parodos surengtos Vilniuje (1988 m., 2000 m., 2002 m., 2004–2005 m.), Kaune (1999 m., 2001 m., 2003 m.).

Pelnė apdovanojimų Lietuvos ir užsienio parodose. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Mikalojaus Konstantino Čiurlionio dailės muziejus, Lietuvos nacionalinis muziejus.

## Šaltiniai
Rimantas Laužackas

**Rimantas Laužackas** (g. 1950 m. birželio 26 d. Obeliuose – 2009 m. gegužės 14 d. Kaune.) – Lietuvos edukologas, habilituotas socialinių mokslų daktaras.

## Biografija
1973 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1998 m. habilituotas socialinių mokslų daktaras.

1973-1992 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas, 1988-1991 m. Pedagogikos ir estetinio lavinimo katedros vedėjas, 1991–1992 m. socialinių ir humanitarinių mokslų instituto direktorius. Nuo 1994 m. Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas, Profesinio rengimo studijų centro vadovas, 1997-2006 m. socialinių mokslų fakulteto dekanas, nuo 2006 m. studijų prorektorius, Senato narys. Nuo 1999 m. profesorius. 1992–1993 m. Mokslo, studijų ir technologijų tarnybos prie Lietuvos Respublikos vyriausybės Studijų skyriaus vedėjas. Nuo 1998 m. žurnalo „Profesinis rengimas: tyrimai ir realijos“ vyr. redaktorius.

## Mokslinė veikla
Mokslinės veiklos kryptys: darbo rinkos, profesijų, kvalifikacijų, profesinio rengimo tyrimai, profesinio rengimo vadyba ir standartizavimas, kvalifikacijų sistemos, profesijos mokytojų rengimas. Vytauto Didžiojo universitete padėjo metodologinius profesinio rengimo pamatus, išvystė profesinės edukologijos kryptį. Jo indėlis labai svarbus kuriant ir tobulinant Lietuvos profesinio rengimo ir aukštojo mokslo sistemas. Profesorius aktyviai dalyvavo kuriant Lietuvos kvlaifikacijų sistemą, rengiant Lietuvos kvalifikacijų sandarą, atnaujinant profesinio mokymo įstatymą, pedagogų rengimo, aukštojo mokslo kvalifikacinius bei pažangumo vertinimo rekomendacinius nuostatus, profesinio mokymo „Baltąją knygą“ ir kitus svarbius dokumentus. Jis taip pat buvo kelių mokslinių žurnalų redkolegijų narys.

## Bibliografija
* Profesinio ugdymo turinio reforma: didaktiniai bruožai, 1997 m., latvių k. 1999 m.
* Sistemo-teorinės profesinio rengimo kaitos dimensijos, 1999 m.
* Mokymo turinio projektavimas: standartai ir programos profesiniame rengime, 2000 m.
* Profesinio rengimo reforma Lietuvoje: parametrai ir rezultatai, su E. Danilevičiumi ir O. Gurskiene, 2004 m.
* Kompetencijų vertinimas neformaliajame ir savaiminiame švietime, su E. Stasiūniene ir M. Teresevičiene, 2005 m.
* Profesinio rengimo metodologija, 2005 m.
* Profesinio rengimo terminų aiškinamasis žodynas, 2005 m.

## Šaltiniai
Tokijo vertybinių popierių birža

**Tokijo vertybinių popierių birža** (, , **TSE/TYO**) – vertybinių popierių birža, įsikūrusi Tokijuje, Japonijoje. Tai didžiausia Japonijoje ir trečia pasaulyje pagal prekybos apimtis vertybinių popierių birža. Įkurta 1878 m. Joje įregistruota daugiau kaip 3670 šalies ir užsienio įmonių, su rinkos kapitalizacija, viršijančia 5,6 trln. JAV dol. Yra užsienio biurų Niujorke, Londone, Honkonge, Singapūre, Pekine. Svarbiausias Tokijo vertybinių popierių biržos indeksas, kuris parodo, kaip kinta vertybinių popierių kursai biržoje, yra NIKKEI 225 indeksas.

## Šaltiniai
Pranas Lavinskas

**Pranas Lavinskas** (, 1888 m. rugpjūčio 15 d. Senieji Dvareliškiai, Aukštosios Panemunės valsčius – 1976 m. JAV) – JAV lietuvių socialistų ir visuomenės veikėjas.

## Biografija
Į JAV atvyko 1907 m. Dirbo Pensilvanijos anglių kasyklose. Nuo 1928 m. gyveno Detroite. Dalyvavo lietuvių socialistų organizacijų veikloje. Pats platino ir kolekcionavo JAV lietuvių spaudos leidinius, parengė ir savo lėšomis išleido 170 laikraščių ir žurnalų bibliografinę apžvalgą. Bendradarbiavo laikraščiuose „Skardas“, „Žarija“.

## Bibliografija
* Angliakasio atsiminimai, New York, Long Island, 1952 m.
* Amerikos lietuvių laikraščiai 1879–1955, New York, 1956 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Anna and Frank Lavinskas. Nuotrauka
Lavoriškių–Nemenčinės miškai

**Lavoriškių–Nemenčinės miškai** arba **Lavoriškių giria** – šeštas pagal plotą Lietuvos miškų masyvas, esantis Vilniaus rajono savivaldybės ir Vilniaus miesto savivaldybės teritorijose, į rytus ir šiaurės vakarus nuo Vilniaus.

## Geografija
Plotas 31 010 ha, mišku apaugę 27 500 ha. 50 miškų; didesnieji: Antavilių, Avietynės, Bezdonių, Dolnios, Kairėnų, Lavoriškių, Nemenčinės, Rokantiškių, Santakos, Skersabalių, Taurijos, Valakupių. 65 % miškų yra valstybės reikšmės, priklauso Vilniaus miškų urėdijai, Nemenčinės miškų urėdijai bei Vilniaus miesto savivaldybei. Masyvas prasideda Valakupiuose (Vilniaus miesto dalis) ir tęsiasi į šiaurės rytus iki Neries ir Žeimenos santakos, rytuose pereina į Baltarusijos teritoriją. Miškuose yra miestelių ir kaimų (Arvydai, Ąžuolinė, Bezdonys, Buzaraistis, Nemenčinė, Vilkiškės ir kitų). Masyvą kerta geležinkelis Vilnius–Turmantas, plentas . Paviršius – kalvota lyguma, pietrytinėje dalyje – Taurijos baseino pelkėta nusausinta žemuma. Miškų šiauriniu pakraščiu teka Neris, jos kairysis intakas Bezdonė ir į ją įtekantis Trinkulis, pietiniu pakraščiu – Vilnia ir jos dešinieji intakai Taurija ir Bražylė. Yra 10 ežerų didžiausi: Antavilis, Balžis, Juodis, Tapelių ežeras.

Reljefas šiaurės vakaruose lygus, pelkėtas, pietryčiuose kalvotas. Dirvožemiai jauriniai glėjiški, vietomis tipiški jauriniai, smėliniai.

Miškuose įrengtos miško poilsiavietės, pėsčiųjų ir dviratininkų takai, yra įsiterpusių kolektyvinių sodų ir stacionarių poilsiaviečių; gausu gamtos ir kultūros paminklų (12 pilkapių). Masyvo pietvakarinėje dalyje yra Pavilnių regioninis parkas, vidurinėje – Dvarčionių geomorfologinis draustinis ir Skersabalių geomorfologinis draustinis, pietinėje – Vilnios hidrografinis draustinis, rytinėje dalyje – Baravykynės kraštovaizdžio draustinis, Taurijos ornitologinis draustinis ir Buivydų hidrografinis draustinis.

## Medynai

Miškuose vyrauja savaiminės kilmės brukniniai ir mėlyniniai pušynai su eglių, beržų ir juodalksnių priemaiša.

Miško augavietės nederlingos normalaus drėgnumo. 1 % miškų – rezervatiniai I grupės, 8 % – ekosistemų apsaugos II A grupės, 20 % – rekreaciniai II B grupės, 16 % – apsauginiai III grupės, 55 % – ūkiniai IV grupės. Kultūrinės kilmės medynų 24 %. pušynų yra 72 %, eglynų 11 %, beržynų 10 %, baltalksnynų 3 %, juodalksnynų ir drebulynų po 2 %. jaunuolynai sudaro 30 %, pusamžiai medynai 49 %, bręstantys 14 %, brandūs 7 %. Medynų vidutinis amžius 65 m., bonitetas 11,1, skalsumas 0,74, tūris 237 m³/ha.

## Gyvūnija
Lavoriškių girioje yra briedžių, stirnų, šernų, barsukų, lapių, kurtinių, tetervinų, jerubių, užklysta ir lūšys.

## Istorija
1944–1953 m. Lavoriškių-Nemenčinės miškuose prieglobstį rasdavo Vytauto apygardos Tigro rinktinės Lietuvos partizanai.

## Šaltiniai
Niujorko vertybinių popierių birža

**Niujorko vertybinių popierių birža** () – vertybinių popierių birža, įsikūrusi Volstrite, Žemutiniame Manhatane, Niujorko mieste, JAV. Tai yra seniausia šalyje ir didžiausia pasaulyje vertybinių popierių birža, kurioje 2018 m. listinguojamų bendrovių rinkos kapitalizacija siekė 30,1 trln. JAV dol., o bendra biržos vertybinių popierių apyvarta siekė 153 mlrd. JAV dol. per dieną 2008 m.

Prekiaujama akcijomis, bendrovių ir vyriausybių obligacijomis, iždo vekseliais, išvestinėmis finansinėmis priemonėmis, struktūrizuotais produktais, investicinių fondų vienetais, prekių sandoriais. Savo sąraše ji turi daugiau nei 2400 įvairaus pobūdžio vertybinių popierių. Teisė prekiauti biržoje suteikiama vienerių metų licencijomis, kurių kaina siekia 50 000 JAV dol. Prekyba vyksta aukciono būdu biržos salėje, t. p. elektroninėje rinkoje. Vertybinių popierių kursų kitimo tendencijas parodo Dow Joneso indeksai bei indeksas NYSE Composite.

## Istorija
XVII a. Niujorkas (tada dar vadinamas *Naujuoju Amsterdamu*) buvo nedidelė besivystanti gyvenvietė. Dabartinės Biržos vietoje stovėjo pastatas, kuriame iš Lietuvos pajūrio atvykęs Aleksandras Karolis Kuršius įkūrė pirmąją mieste lotynišką aukštesniąją mokyklą (gimnaziją). Apie tai primena *Lietuvių dutūkstantųjų metų komiteto* pritvirtinta atminimo lenta.

Biržos istorija siekia 1792 m. gegužės 17 d., kuomet Volstrite, prie batonvudo medžio, tarp 24 brokerių buvo pasirašyta *Batonvudo sutartis*. Susirinkę pirkliai nuo tos dienos sutarė keistis ne prekėmis, o jas patvirtinančiais dokumentais.

XX a. Niujorko vertybinių popierių biržos prekybos tendencijos, išreikštos indeksų pokyčiais, buvo vienas svarbiausių Jungtinių Amerikos Valstijų ekonomikos būklės rodiklių. Dėl staigaus vertybinių popierių kainų šuolio žemyn 1929 m. spalio 29 d., praminto Juoduoju ketvirtadieniu, kilo Didžioji depresija.

2006 m. iš ne pelno organizacijos tapo akcine bendrove.

## Išnašos

## Nuorodos
* Niujorko biržos oficiali svetainė
Gražvydas Juozas Lazauskas

**Gražvydas Juozas Lazauskas** (1914 m. sausio 19 d. Pašeimeniai, Bartninkų valsčius – 2003 m. balandžio 3 d. Adisonas, Ilinojaus valstija) – Lietuvos spaudos darbuotojas.

## Biografija
1935 m. baigė Kauno aukštesniąją technikos mokyklą. 1942 m. įgijo inžinieriaus specialybę. 1935–1944 m. dirbo fabrikuose „Drobė“ ir „Liteksas“. 1945 m. pasitraukė į Vokietiją, 1946–1948 m. dėstė Viurcburgo stovyklos Suaugusiųjų švietimo institute, 1948 m. Šveinfurto stovyklos mechaninių dirbtuvių vedėjas. Redagavo Vokietijoje leidžiamus leidinius 1946 m. – „Inžinieriaus kelias“, 1946–1948 m. „Technikos pasaulis“.

1949 m. apsigyveno JAV, dirbo kilimų projektuotoju Čikagos bendrovėje „Olson Rug“. 1953–1964 m. ir 1967–1969 m. žurnalo „Sėja“ redaktorius. Nuo 1976 m. redagavo savaitraštį „Sandara“ (Čikaga), žurnalo „Technikos žodis“ vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas.

Priklausė valstiečių liaudininkų partijai. Amerikos lietuvių tautinės sandaros generalinis sekretorius, Tarybos atstovas, pirmininkas, prezidentas, Tėvynės mylėtojų draugijos, Susivienijimo lietuvių Amerikoje narys.

## Šaltiniai
Monteras

**Monteras** () – Bolivijos miestas, esantis Santa Kruso departamente, 50 km į šiaurę nuo Santa Kruso. Pagrindinė pramonės šaka – žemės ūkis, parduodama medvilnė, kukurūzai ir ryžiai.

## Sportas
* CD Guabirá (*Club Deportivo Guabirá*) – futbolo klubas; rungtyniavo aukščiausioje lygoje.
* Namų rungtynes žaidžia Gilberto Parados vardo stadione (), talpinančiame 13 tūkst. žiūrovų.

## Geografija ir klimatas

Monteras iškilęs maždaug 300 metrų virš jūros lygio, o vidutinė oro temperatūra – +23°C.

## Išnašos

## Nuorodos
Kaljavajų kalba

**Kaljavajų kalba** (*Callawalla, Callahuaya, Kallawaya*) – nykstanti, mišri ritualinė indėnų kalba, vartojama Anduose, šiaurės vakarų Bolivijoje gyvenančių žynių kaljavajų. Sudaro regione vyraujančios kečujų kalbos ir jau išnykusios pukinų kalbos samplaika. Kalbančiųjų skaičius tesiekia 10–20 žmonių, kurie gyvena keliuose kaimuose La Paso departamente, Bautista Saavedra provincijoje.

Tai slapta, ritualinė kalba, vartojama tik žynių ir tik gydymo apeigų metų. Ji nėra atskleidžiama moterims, vaikams, yra perduodama iš kartos į kartą. Žodyną sudaro 12 tūkst. žodžių, daugiausia su gydymu ir žolelėmis susiję terminai, atkeliavę iš pukinų kalbos.

## Nuorodos
*
Juozas Lazauskas (1892)

**Juozas Lazauskas** (slapyvardžiai: *Aras Besparnis*, *Homo Religiosus*, *J. Mantvila*, 1892 m. vasario 14 d. Daukšiai, Padovinio valsčius – 1970 m. gegužės 28 d. Kaunas) – Lietuvos pedagogas, vadovėlių autorius, publicistas.

## Biografija
1911 m. baigė Veiverių mokytojų seminariją, 1942 m. – Lietuvos universitetą.

1911–1922 m. mokytojavo Vilkaviškio pradžios mokyklose, 1922–1923 m. Telšių, 1924–1926 m. Kėdainių mokytojų seminarijoje, 1923–1924 m. Dotnuvos žemės ūkio technikume, 1926–1946 m. Kauno pradinėje, 1950–1952 m. Kauno vidurinėje mokykloje.

Dalyvavo Lietuvos mokytojų profsąjungos, valstiečių liaudininkų, Lietuvių kalbos draugijos veikloje. Iki 1940 m. knygų leidybos bendrovės „Spaudos fondas“ redaktorius, 1946–1949 m. pedagogikos literatūros leidyklos ir Enciklopedijų, žodynų ir mokslinės literatūros leidyklos redaktorius. Bendradarbiavo žurnaluose „Mokykla ir gyvenimas“, 1933–1934 m. jo redaktorius, „Varpas“, „Lietuvos žinios“, „Jaunimas“, „Kultūra“, „Gimtoji kalba“. Parašė vadovėlių rengimo metodikos darbų.

## Bibliografija
* Dėl elementoriaus metodikos, 1925 m.
* Iš ko reiktų vertinti elementorių ir kaip elementoriumi naudotis, 1930 m.
* Apie gyvų žodžių rašymo skaitymo metodą, 1931 m.
* Pelėda, norim skaitom, norim rašom, elementorius vaikų darželiams, su dail. J. J. Burba, 1933 m.
* Mano knygelės, elementorius nelietuvių mokykloms, su J. Ambraška, 1938 m., 2 leid. 1940 m.
* Lietuvių kalbos gramatika, 1938 m.

## Šaltiniai
Trinidadas (Bolivija)

**Trinidadas** (, ), oficialiai – **La Santisima Trinidadas** (*La Santísima Trinidad*; 'Švenčiausioji Trejybė') – miestas centrinėje Bolivijoje, Beni lygumoje, 130 m aukštyje virš jūros lygio, 13 km nuo Mamorės upės. Beni departamento sostinė. Priemiestyje Varadore yra upių uostas. Be to, yra oro uostas.

## Istorija

Miestas įkurtas prie Mamorės upės 1686 m. tėvo Sipriano Barasės ir priklausė jėzuitams. 1769 m. dėl dažnų potvynių Trinidadas perkeltas į dabartinę vietą.

## Sportas
* Libertad Gran Mamoré FC – futbolo klubas; rungtyniavo aukščiausioje lygoje.
* Namų rungtynes žaidžia *Gran Mamoré* stadione (), talpinančiame 15 tūkst. žiūrovų.

## Išnašos

## Nuorodos
*
Neustrijos marka

**Neustrijos marka** - pradžioje dvi markos, sukurtos 861 m. Vakarų Frankijos karaliaus Karolio Plikojo (iš Karolingų) senovinės Merovingų Neustrijos karalystės teritorijoje, vėliau sujungtos į vieną Neustrijos marką. Pirmosios dvi markos buvo skirtos prieš bretonus ir normanus. Markas valdė paskirti žmonės, vadinti markgrafais.

## Bretonų marka
Senąją Bretonų marką sukūrė dar Merovingai VII a. pabaigoje ar VIII a. pradžioje. Jos centras buvo Le Manas (*Le Mans*). Vėliau ši valda buvo vadinama *Mano hercogystė* (). Tikslios hercogystės ribos nežinomos, jos nesutampa su vėlesnėmis Bretonų ar Normanų markomis. Žinomiausias senosios Bretonų markos markgrafas buvo Rolandas, žuvęs 778 m. Ronsevalio mūšyje. Iš jo žuvimo istorijos buvo sukurta serija legendų ir žymioji „Rolando giesmė“ (*Chanson de Roland*).

Karolingams atkūrus Bretonų marką pirmuoju markgrafu 861 m. buvo paskirtas Robertas Stiprusis, kuris žuvo 866 m. kaudamasis su vikingais. Tai parodė, kad Bretonų markai tenka kautis ne tik bretonais, bet ir su vikingais, o Normanų markai - su bretonais, ir kad abiejų markų markgrafams reikia bendradarbiauti kovose su Vakarų Frankijos priešais. Žuvusį Robertą pakeitė Hugas Abatas. 886 m. Bretonų markos markgrafas Hugas Abatas mirė, ir vietoj jo Karolis III Storasis markgrafu paskyrė Odą (*Odo*).

## Normanų marka
Pirmasis markgrafas buvo Adalardas Senešalas. Jo valdoma marka apėmė Le Mano grafystę, todėl Le Maną valdę Rorgonidai tapo jo priešininkais. Rorgonidai intrigavo prieš Adalardą ir jo giminaičius, kurie irgi buvo įtakingi šio regiono didikai, kol Karolis atšaukė Adalardo markgrafo titulą ir markgrafu padarė vieną iš Rorgonidų. Rotgonidai marką valdė iki 885 m. Tais metais Vakarų Frankiją ėmė valdyti Karolis III Storasis, kuris markgrafu paskyrė Henriką Frankoną. Kitais, 886 m., markgrafas Henrikas Frankonas žuvo kautynėse su vikingais, vietoj jo markgrafu buvo paskirtas Berengaras II (*Berengar II*).

## Suvienyta Neustrijos marka
911 m. Bretonų markos markgrafui Robertui II buvo suteikta v aldžia valdyti ir Normanų marką, dvi valdos buvo sujungtos. Robertas gavo *demarchus* titulą. Tais pačiais metais Karolis III Naivusis padovanojo vikingų vadui Rolui (*Rollo*) Ruano grafystę, kuri tapo būsimosios Normandijos hercogystės pamatu. Rolas vėliau gavo ir *demarchus* titulą.
 
Normanai palaipsniui plėtė savo žemes ir taip į jas įjungė didelę dalį Neustrijos. 987 m. Neustrijos markgrafas tapo karaliumi, ir marka nustojo egzistuoti.

## Markgrafų sąrašas
Juozas Lazauskas (1931)

**Juozas Lazauskas** (1931 m. vasario 8 d. Vilkininkuose, Leipalingio valsčiuje – 2010 m. spalio 11 d. Vilniuje) – Lietuvos agronomas.

## Biografija
1958 m. su pagyrimu baigė Lietuvos žemės ūkio akademijos Agronomijos fakultetą. 1958–2001 m. dirbo Žemdirbystės instituto Vokės filiale; 1961–1965 m. ir 1998–2001 m. Selekcijos sektoriaus vedėjas, 1965–1998 m. direktorius. 1972 m. žemės ūkio mokslų daktaras. 1986 m. profesorius.

Nuo 1972 m. SSRS Žemės ūkio mokslų akademijos narys korespondentas, nuo 1990 m. Lietuvos mokslų akademijos (LMA) tikrasis narys. 1991–1995 m. LMA Biologijos, medicinos ir žemės ūkio mokslų skyriaus Žemės ūkio mokslų sekcijos pirmininkas. Nuo 1995 m. LMA Žemės ūkio ir miškų mokslų skyriaus pirmininko pavaduotojas. 1994–2006 m. žurnalo „Žemės ūkio mokslai“ vyr. redaktorius, redakcinės kolegijos pirmininkas. Vienas konsultantų ir autorių rengiant Žemės ūkio enciklopediją.

## Mokslinė veikla
Kaip agronomo ir mokslininko veikla labiausiai buvo susijusi su Pietryčių Lietuva. Mokslinių tyrimų sritis – augalininkystė, selekcija ir sėklininkystė. Paskelbė apie 130 mokslinių straipsnių.

Su kitais sukūrė augalų veisles:
: pašariniai geltonieji lubinai – „Smėliai“ (1969 m.), „Pamaina“ (1977 m.), „Augiai“ (1991 m.), „Trakiai“ (1999 m.), „Vilčiai“ (2000 m.)
: seradėlės – „Neris“ (1975 m.)
: esparcetai – „Žilvinai“ (1984 m.), „Meduviai“ (1998 m.)
: bulvės – „Aistės“ (1989 m.)

## Bibliografija
* Agrotechnika lengvose dirvose: monografija, 1976 m.
* Žieminiai rugiai. – Vilnius: Mokslas, 1980. – 93 p.
* Žemdirbystė ir gamtosauga: monografija, 1988 m.
* Lauko augalų selekcija Lietuvoje (su kitais), 1992 m.
* Augalininkystė Lietuvoje 1895–1990 m.: monografija. – LŽI, 1998. – 387 p.
* Žemdirbystė lengvose dirvose, 2000 m.
* Bulvininkystė Lietuvoje 1900–2000 m. (su Almantu Ražuku). – LŽI, 2001. – 155 p.

## Įvertinimas
* 1981 m. LTSR nusipelnęs mokslo veikėjas

## Šaltiniai
Arsenijus Jaceniukas

**Arsenijus Petrovyčius Jaceniukas** (; g. 1974 m. gegužės 22 d. Černivciuose) – Ukrainos politikas, verslininkas, buvęs premjeras (2014–2016 m.).

## Biografija

Tėvas Černivcių valstybinio universiteto docentas Petro Jaceniuk, motina prancūzų kalbos mokytoja Marija Jaceniuk.
 
1991 m. baigė sidabro medaliu Panasa Mirnogo specializuotą anglų kalbos mokyklą. Tais pačiais metais įstojo į Černivcių valstybinį universitetą. Specialybė – jurisprudencija. Diplominį darbą gynė užsienio kalba. 1991 m. su draugu įsigijo automobilį ir vakarais dirbo taksistu. Dėstytojai apibūdina Arsenijų kaip žmogų, turintį „fenomenalią atmintį“. Jis taip pat baigė karinę katedrą ir yra atsargos kapitonas, karinė specialybė – „artileristas-žvalgybininkas“.

## Politinė karjera
* Krymo autonominės respublikos ekonomikos ministras (2001–2003);
* Ukrainos ekonomikos ministras (2005–2006);
* Sekretoriato darbuotojas (2006–2007);
* Užsienio reikalų ministras (2007 kovas–gruodis);
* Ukrainos parlamento 6 kadencijos pirmininkas nuo 2007 iki 2008 m. lapkričio 22 d. Šalyje kilus politinei krizei ir prezidentui V. Juščenkai paleidus Tarybą atsisakė palikti savo postą; nušalintas Tarybos balsavimu.
* Po Ukrainos revoliucijos tapo premjeru (2014 m. vasario 27 d. – 2016 m. balandžio 14 d.).

## Išnašos

## Nuorodos
* Ukrainos Aukščiausiosio Tarybos tinklalapis  (ukr. ir angl. k.).

|-

|-
Petras Algimantas Lazauskas

**Petras Algimantas Lazauskas** (g. 1926 m. rugsėjo 6 d. Kaune) – Lietuvos agronomas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija
1957 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1957–1959 m. Obelių tarybinio ūkio vyriausiasis agronomas. Nuo 1962 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos (dab. Aleksandro Stulginskio universitetas) dėstytojas, nuo 1984 m. profesorius. 1982 m. žemės ūkio mokslų daktaras.

## Mokslinė veikla
Mokslinės veiklos sritis – bendroji ir ekologinė žemdirbystė, herbologija. 1983 m. nustatė pasėlių produktyvumo dėsnį. 1990 m. su kitais įkūrė Lietuvos ekologinės žemdirbystės bendriją „Gaja“; 1990–1996 m. jos pirmininkas. Stažavo 1992 m. JAV, 1998 m. Vokietijoje. Paskelbė apie 70 mokslinių straipsnių.

## Bibliografija
* Agronomijos pagrindai (su kitais), 1967 m., 1973 m.
* Agrotechnika prieš piktžoles: monografija, 1990 m.
* Ekologinis žemės ūkis: vadovėlis / Lietuvos žemės ūkio universitetas. Agronomijos fakultetas. – Akademija: IDP solutions, 2008. – 377 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-865-08-7
* Ekologinio ūkininkavimo pagrindai / Lietuvos žemės ūkio universitetas, Lietuvos Respublikos žemės ūkio rūmai (sud. Petras Lazauskas, Vytautas Pilipavičius). – Kaunas: Lietuvos Respublikos žemės ūkio rūmai, 2009. – 128 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-9943-1-2

## Šaltiniai
Sakaba

**Sakaba** (, ), oficialiai – **Vilja de San Pedro de Sakaba** (*Villa de San Pedro de Sacaba*) – miestas Bolivijoje, Kočabambos departamente, 13 km į rytus nuo Kočabambos. Sakaba vystosi kaip Kočabambos priemiestis. Didelė dalis miesto gyventojų dirba departamento sostinėje, kiti verčiasi maisto, tekstilės, avalynės pramone. Sakaboje yra kolonijinės architektūros pastatų.

## Šaltiniai
Ukrainos vyriausybė

**Ukrainos Vyriausybė** () – Ukrainos ministrų kabinetas. Ją sudaro ministras pirmininkas, vadovaujantis Vyriausybės veiklai ir ministerijoms vadovaujantys ministrai. Šiuo metu vyriausybės vadovas yra Julija Svyrydenko.

Ukrainos ministrų kabinetas atsakingas prieš Prezidentą ir kontroliuojamas Aukščiausiosios Tarybos.

## Ministerijos
Ukrainos vyriausybę sudaro 19 ministerijų:
* Agrarinės politikos (klausimai susiję su žemės ūkiu);
* Statybų, architektūrų ir gyvenamojo – komunalinio ūkio;
* Vidaus reikalų;
* Akmens anglių pramonės;
* Ekonomikos;
* Užsienio reikalų;
* Kultūros ir turizmo;
* Nenumatytų situacijų;
* Gynybos;
* Švietimo ir mokslo;
* Sveikatos apsaugos;
* Gamtos apsaugos;
* Kuro ir energetikos;
* Darbo ir socialinės politikos;
* Pramoninės politikos;
* Trasnporto ir susisiekimo;
* Jaunimo reikalų ir sporto;
* Finansų;
* Teisingumo;

## Nuorodos
* Oficiali svetainė (ukrainiečių ir anglų k.)
Riberalta

**Riberalta** () – miestas Bolivijos šiaurėje, Benio departamente, prie Benio ir Madre de Dioso upių santakos, 130 m aukštyje virš jūros lygio. Vaisių, riešutų auginimas ir eksportas, medienos kirtimas ir apdirbimas, kaučiuko gavyba.

## Istorija

Miestas įkurtas 1884 m. kaip kaučiuko gavybos centras.

## Galerija

Riberalta paisaje por Richard Weiss.JPG|Riberaltos vaizdas
Riberalta to Cobija por Richard Weiss.JPG|Vaizdas nuo Riberaltos iki Kobichos greitkelio


## Šaltiniai
Leonas Gytis Lazėnas

**Leonas Gytis Lazėnas** (1939 m. sausio 11 d. Kaune – 1985 m. rugsėjo 14 d. ten pat) – Lietuvos inžinierius mechanikas.

## Biografija
1961 m. baigė Kauno politechnikos institutą. Nuo 1961 m. dirbo vyriausiuoju metrologu Kauno Dzeržinskio staklių gamykloje. 1969 m. technikos mokslų kandidatas.

Tyrimų sritis – matavimo metodai ir technika, staklių konstrukcijų kūrimas. 18 išradimų autorius. Su kitais sukūrė ir įdiegė labai didelio tikslumo stakles, t. p. labai didelio tikslumo koordinatinių įrenginių kompleksą.

Brolis kino režisierius Linas Lazėnas (1941–1986).

## Įvertinimas
* 1968 m. LSSR valstybinė premija (su kitais)
* 1975 m. SSRS valstybinė premija (su kitais)

## Šaltiniai
Egzonimas

**Egzonimas** (iš  'iš' +  'vardas') – geografinio objekto pavadinimas ne oficialia to krašto gyventojų kalba ir ne vietinių gyventojų kalba, besiskiriantis nuo tomis kalbomis naudojamo vietinio pavadinimo. Tokie pavadinimai paprastai kitose kalbose būna tradiciniai, įsigalėję nuo seno.
Priešinga sąvoka yra **[[endonimas]]** – vietine kalba naudojamas pavadinimas.

*Egzonimo* ir *endonimo* sąvokos kartais vartojamos ir apibūdinant etninių, socialinių grupių pavadinimus ir net asmeninius vardus. Šiame kontekste endonimai paprastai vadinami *[[autonimas|autonimais]]*, o egzonimai – *[[ksenonimas|ksenonimais]]*.

Pvz.,:
*  ir  yra egzonimai, o  yra endonimas.
*  ir  – egzonimai, o  – endonimas.
*  ir  – egzonimai, o  – endonimas.

## Egzonimų tipai
Pagal kilmę ir formą egzonimai būna:
* skirtingos šaknies. Pvz., , bet  arba , bet  ir .
* tos pačios šaknies, bet pakitusia (divergavusia), adaptuota rašyba ir tarimu. Pvz., , bet , , , , .
* vertiniai. Pvz., , bet , .

Pagal kilmę egzonimai vartojimo kalbos požiūriu būna:
* savieji. Pvz., slovėnai Vieną vadina savuoju egzonimu , o Veneciją – .
* skolinti iš trečios kalbos. Pvz., slovėnai Vilnių vadina skoliniu iš lenkų kalbos . Daug angliškų egzonimų, kuriais vadinami žemyninės Europos objektai, yra skoliniai iš prancūzų kalbos. Pvz., Kelnas angliškai  (iš prancūzų kalbos), kai endonimas yra .

## Nuorodos

* Egzonimas  (VLKK.LT)
Ukrainos Konstitucija

**Ukrainos Konstitucija** () – 1996 m. birželio 28 d. priimtas pagrindinis Ukrainos įstatymas.

## Turinys

Ukrainos Konstitucija reglamentuoja pamatinius Ukrainos valstybės ir visuomenės gyvenimo aspektus. Kaip Konstitucija ( – „nustatymas“), pagrindinis valstybės įstatymas, turintis aukščiausią teisinę galią, nustato Ukrainos politinės, teisinės ir ekonominės sistemos pagrindus. Konstitucija įtvirtina demokratinę santvarką, valdžios institucijas, įtvirtina valdžių padalijimo principą.

## Konstitucinis Teismas

Konstitucinę justiciją, konstitucinę priežiūrą vykdo Konstitucinis Teismas.

## Konstitucijos struktūra




## Nuorodos
* Ukrainos konstitucija Aukščiausiosios Tarybos tinklalapyje
Ičkerijos čečėnų respublika

**Ičkerijos čečėnų Respublika** (čeč. lot. *Noxçiyn Pachhalkh Noxçiyçö*; čeč. krlc. *Нохчийн Пачхьалкх Нохчийчоь*; ) – *[[de facto]]* likviduota nepriklausomybės nuo Rusijos siekusi valstybė.

Žlugus Sovietų Sąjungai, Čečėnijoje veikiantis demokratinis judėjimas (Sąjūdžio atitikmuo) perėmė valdžią. Vėliau buvo surengti demokratiniai prezidento ir parlamento rinkimai. Patvirtinta šalies Ičkerijos Konstitucija Ičkerijos čečėnų respubliką. 

Po pirmojo Čečėnijos karo, kurį Rusijos federalinės pajėgos pralaimėjo, nuo 1996 iki 1999 m. valstybė buvo nepriklausoma, bet nepripažinta. Po Antrojo Čečėnijos karo respublika buvo galutinai likviduota.

## Žmogaus teisių pažeidimai
Kai Čečėnija buvo *de facto* nepriklausoma valstybė, joje vyko daugybiniai žmogaus teisių pažeidimai. Žudynės, grobimai ir prekyba žmonėmis tapo įprastu reiškiniu. Per savaitę įvykdavo 60-70 nusikaltimų, iš kurių 8-10 žmogžudysčių. Respublikos vadovybė ir karinis režimas buvo susiję su šiais nusikaltimais. Vėliau paaiškėjo, kad tuo užsiimdavo Rusijos specialiųjų tarnybų agentai. Didžiausi nusikaltėliai prasidėjus antrajam Čečėnijos karui iš karto perėjo į Rusijos pusę ir gavo aukštus postus.

Po kelių namų sprogdinimų 1999 m., Rusija prisidengdama kova su teroru užpuolė Čečėniją. Sprogimų kaltininkai taip ir nebuvo surasti. Tiesa, vieno sprogimo pavyko išvengti Riazanės gyventojams pastebėjus FSB agentus minuojant namą.

Vykstant karo veiksmams žmogaus teisių pažeidimai tęsėsi. Juos vykdė abi konflikto pusės – Rusija ir Čečėnija.

## Čečėnijos-Rusijos konfliktas

## Tarptautiniai santykiai

Laikotarpiu nuo nepriklausomybės paskelbimo 1991 m. iki pat 2000 m. Čečėnija priklausė Pasaulinei valstybingumo siekiančių tautų organizacijai, tačiau egzistavimo laikotarpiu buvo *de jure* pripažinta vos dviejų valstybių. 1993 m. Čečėnijos nepriklausomybę pripažino Gruzija. Vykstant Antrajam Čečėnijos karui valstybę pripažino ir Talibano valdomas Afganistanas.

Čečėnijos kova už nepriklausomybę sulaukė nemažai palaikymo Baltijos šalyse ir Lenkijoje, tačiau pati Ičkerijos čečėnų respublika niekuomet nebuvo oficialiai pripažinta nė vienos valstybių. Lietuvoje atidarytas ir veikia Čečėnijos informacijos centras. Vienintelis Estijos parlamentas buvo nubalsavęs už šalies nepriklausomybės pripažinimą, tačiau spaudžiant Rusijai ir Rusijai draugingų ES valstybių savo pripažinimo neįvykdė.

## Taip pat skaitykite
* Kavkaz Center

## Išnašos