open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kolumbijos lietuviai

**Kolumbijos lietuviai** – lietuviai, laikinai ar nuolat gyvenantys Kolumbijoje.

## Istorija
Pirmieji lietuviai, atvykę į Kolumbiją, buvo tėvai saleziečiai, prieš pat II pasaulinį karą apsigyvenę Bogotoje. 1946 m. jie su keliais lietuviais pasauliečiais įkūrė *Lietuvių katalikų komitetą karo aukoms* (pirmininkas S. Sirutis; turėjo skyrių Medeljine), kuris susisiekė su lietuviais Vakarų Europos karo pabėgėlių stovyklose, nuo 1948 m. išrūpino jiems vizas apsigyventi Kolumbijoje, kartu su lietuvių inicijuotu įtakingu *Kolumbiečių katalikų komitetu pabėgėliams* stengėsi atvykusiuosius įdarbinti ir apgyvendinti. 1948–1953 m. į Kolumbiją atvyko daugiau, kaip 850 lietuvių, dauguma jų (apie 500) apsigyveno Bogotoje, mažiau (apie 350) – Medeljine, t. p. Barankabermejoje, Barankiljoje, Bukaramangoje, Kali (daugiausia ūkininkai), Tunjoje, Viljavicencijuje ir kitur. Komitetas suorganizavo lietuvių pamaldas Bogotoje ir Medeljine.

1949 m. Bogotoje įkurta Kolumbijos lietuvių bendruomenė (KLB), įsteigta jos apylinkė Medeljine. Kolumbijos lietuvių bendruomenė kūrė chorus, vėliau lituanistines mokyklas, rengė lietuvių tautinių ir religinių švenčių minėjimą. 1951 m. Medeljine įsikūrė *Lietuvių moterų savišalpos draugija*, 1954 m. – *Rezistencinės santarvės* skyrius. 1953 m. Bogotoje atidaryti Lietuvių namai, 1955 m. įsikūrė Lietuvių katalikių moterų draugija.

Bogotoje 1953–1954 m. ėjo neperiodinis laikraštis „Tėvynės aidas“ ir Medeljine „Kolumbijos lietuvis“. 1954–1970 m. Bogotoje veikė Lietuvos garbės konsulatas (garbės, nuo 1967 m. generalinis garbės konsulas S. Sirutis); TSRS spaudžiant uždarytas. Iki XX a. septintojo dešimtmečio pabaigos daugelis lietuvių iš Kolumbijos išvyko į JAV, Kanadą, Australiją ir Venesuelą; lietuvių veikla apmirė. Siekiant ją gaivinti įsteigtas Kolumbijos lietuvių kultūros fondas (vadovai kunigai S. Matulis ir V. Dubinskas), kuris išlaikė lietuvių radijo valandėlę, sujungtos Medeljino, Kalio ir Barankiljos lietuvių bendruomenės (susidarė apie 100 žmonių). 1976 m. Medeljine surengtos Kolumbijos lietuvių dienos ir jaunimo stovykla. 1975–1989 m. Bogotoje veikė Kolumbijos lietuvių jaunimo sąjunga. 1980 m. per Bogotos lietuvių surengtą kultūros savaitę vėl išrinkta KLB valdyba.

1985 m. Kolumbijoje gyveno apie 250 lietuvių. XX a. devintojo dešimtmečio antroje pusėje lietuvių veikla vėl nutrūko, 2000 m. pradėta gaivinti. 2005 m. Kolumbijoje dar gyveno apie 250 lietuvių. Kolumbijos lietuvių bendruomenės pirmininkė S. Slotkutė.

## Šaltiniai
Vartojamoji paskola

**Vartojamoji paskola** – pinigai, kuriuos skirtingomis palūkanomis teikia bankai dažniausiai asmeninėms, šeimos ar namų ūkio reikmėms. Vartojamosios paskolos gali būti su arba be draudimo. Apsaugotas kreditas suteikia skolininkui garantiją, jog darbo netekimo arba ligos atveju nustatytą laikotarpį bankas dengs palūkanas. Vartojamąsias paskolas Lietuvoje teikia visi Lietuvos bankai, kredito unijos bei greitųjų kreditų bendrovės.
Lenkijos lietuviai

**Lenkijos lietuviai** – lietuviai, laikinai ar nuolat gyvenantys Lenkijoje.

## Istorija
Lietuvių bei kitų baltų genčių ir lenkų ryšiai mezgėsi dar ikivalstybiniu laikotarpiu. XIV a. Krokuvoje, Lenkijos karaliaus Jogailos dvare, apsigyveno Lietuvos didikų, iš Vilniaus atsivežtų dvariškių, dailininkų, medžiotojų. XV a.–XVIII a. Krokuvos universitete mokėsi studentų iš Lietuvos Didžiosios Kunigaikštijos. Didesnė emigracija iš Lietuvos į Lenkiją prasidėjo po Abiejų Tautų Respublikos padalijimų. Lietuviai vyko mokytis, dirbti į Varšuvą, Krokuvą, Lodzę, kitus Lenkijos miestus. Iki Antrojo pasaulinio karo dab. Lenkijos teritorijoje gyveno Lietuvos pietvakarių (Seinų apylinkių ir kt.) lietuvių autochtonai ir apie 3000 lietuvių imigrantų. Po Antrojo pasaulinio karo Lenkijoje apsigyveno lietuvių, atvykusių su repatrijavusiais lenkais. Jie daugiausia įsikūrė vakarinėse žemėse (Vroclavas, Slupskas, Gdanskas, Ščecinas).

## Organizacijos
Po Antrojo pasaulinio karo Lenkijoje 1957 m. buvo įkurta Lietuvių visuomeninė kultūros draugija, 1992 m. pertvarkyta į Lenkijos lietuvių draugiją. Lenkijos lietuvių bendruomenė yra kultūrinė politinė organizacija, galinti dalyvauti rinkimuose į vietos savivaldybes, į Lenkijos Seimą ir Senatą.

## Švietimas
Krasnave, Navinykuose, Pristavonyse, Punske, Vaitakiemyje, Vidugiriuose ir Suvalkuose veikia 6 pagrindinės mokyklos dėstomąja lietuvių kalba. Lietuvos konsulate Varšuvoje t. p. mokoma lietuvių kalbos. Lietuvių kalbos kaip dalyko mokosi apie 900 moksleivių, maždaug pusė jų – Punsko Kovo 11 d. licėjuje. Beveik kiekvienoje mokykloje ar lietuvių klasėse veikia chorai, šokių, dramos būreliai.

## Šaltiniai
Prancūzijos lietuviai

**Prancūzijos lietuviai** – lietuviai, laikinai ar nuolat gyvenantys Prancūzijoje.

## Istorija

Prancūzijoje lietuvių gausiau pradėjo kurtis po 1831 m. sukilimo. Po 1863 m. sukilimo Prancūzijoje padaugėjo lietuvių pabėgėlių, kartu su lenkų tautine sąjunga 1886 m. jie įkūrė draugiją „Želmuo“, kuri veikė iki Pirmojo pasaulinio karo. XX a. trečiame-ketvirtame dešimtmetyje Prancūzijos universitetuose mokėsi nemažai iš Lietuvos atvykusių studentų. Baigiantis Antrajam pasauliniam karui Prancūziją lietuviai pasiekė įvairiais būdais: vieni buvo patekę į DP stovyklas Prancūzijos okupacinėje zonoje (Tarptautinės pabėgėlių reikalų organizacijos, arba IRO, duomenimis, šioje zonoje gyveno 2397 lietuviai) ir pasirinko tolesniam gyvenimui šią šalį, kiti norėjo čia tęsti karo nutrauktas studijas, treti stojo į Prancūzijos svetimšalių legioną, kai kurios lietuvės ištekėjo už prancūzų karių.

Lietuvai 1990 m. atkūrus nepriklausomybę Prancūzijoje pradėjo gausėti laikinai iš Lietuvos atvykusių lietuvių, 2000 m. įkurta sekmadieninė lietuvių mokykla. 1953 m. Prancūzijoje gyveno apie 1000, 2007 m. – apie 300 lietuvių.

## Organizacijos
1926 m. Paryžiuje buvo įsteigta *Lietuvių studentų draugija*. 1944 m. rugsėjo mėn. buvo įkurta *Prancūzijos lietuvių šalpos draugija*, jos veiklą rėmė BALF, kurio iniciatyva 1952 m. buvo sudarytas Laikinasis organizacinis komitetas, 1953 m. įkurta Prancūzijos lietuvių bendruomenė. Prancūzijos lietuvių bendruomenė stengiasi, kad Prancūzijoje gyvenančios mišrios šeimos (Prancūzijoje gyvena apie 700 lietuvių kilmės asmenų) dalyvautų įvairiuose kultūros renginiuose.

Nuo 1949 m. lietuvių ir prancūzų kalbomis leidžiamas informacinis leidinys „Prancūzijos lietuvių žinios“.

## Šaltiniai
Švedijos lietuviai

**Švedijos lietuviai** – lietuviai, laikinai ar nuolat gyvenantys Švedijoje.

## Istorija
Lietuviai Švedijoje pradėjo įsikurti po 1863–64 metų sukilimo. 1915 ir 1917 metais Stokholme vyko lietuvių konferencijos, kuriose Lietuvos, Rusijos ir Jungtinių Amerikos Valstijų lietuvių veikėjai diskutavo apie Lietuvos ateitį ir bendras veiklas. 1917–1918 metais Stokholme veikė Lietuvių spaudos biuras. Po Pirmojo pasaulinio karo lietuviai pradėjo studijuoti Švedijos aukštosiose mokyklose. 1925–1940 metais Stokholme veikė Švedų–lietuvių draugija, kuri buvo atkurta 1990 metais. Pavienių lietuvių į Švediją atvyko TSRS 1940 m. užėmus Lietuvą, daugiau – 1944 m. rudenį ir 1945 m. 1944 m. rugsėjį-spalį Švedijoje gyveno apie 200 lietuvių, 1945 m. rugpjūčio pabaigoje jų gretas papildė iš Štuthofo koncentracijos stovyklos paleisti kaliniai.

## Organizacijos
1925 m. įkurta Švedų-Lietuvių draugija. 1944 m. liepos 11 d. įsteigtas *Lietuvių komitetas*. 1946 m. sausio 12 d. Stokholme įkurta *Lietuvių draugija Švedijoje* siekė suburti visus lietuvius, ją pakeitė 1950 m. lapkričio 30 d. įkurta Švedijos lietuvių bendruomenė – ji buvo pirmoji Pasaulio lietuvių bendruomenė narė. Švedijos lietuvių bendruomenės pastangomis 1989 m. liepos 30 d. – rugpjūčio 6 d. dienomis Gotlando saloje vyko 36 Europos lietuvių studijų savaitė, kur išeivijos ir Lietuvos politikai, mokslo veikėjai sutarė dėl pagrindinio tikslo – Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo – pasirašytas Gotlando komunikatas. 1991 m. Lietuvos Respublikos vyriausybė įgaliojo Švedijos lietuvių bendruomenę atstovauti Lietuvos interesams.

## Lietuviai Švedijoje

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Švedijos lietuvių puslapis
Vokietijos lietuviai

**Vokietijos lietuviai** – lietuviai, laikinai ar nuolat gyvenantys Vokietijoje.

## Istorija
Daug lietuvių atsidūrė Vokietijoje baigiantis Antrajam pasauliniam karui: apie 65 000 karo pabėgėlių iš Didžiosios ir apie 10 000 iš Mažosios Lietuvos. Po karo, pasibaigus emigracijai į JAV, Kanadą, Australiją bei kitas šalis, Vokietijoje liko apie 7550 lietuvių (1954 m.). Nuo 1957 m. į Vokietijos Federacinę Respubliką galėjo grįžti Lietuvoje gyvenę buvę Vokietijos piliečiai, tarp jų buvo ir lietuvių. Spėjama, kad 2007 m. Vokietijoje gyveno apie 25 000 lietuvių. 

## Organizacijos
Vokietijoje 1946 m. kovo 3-4 d. lietuvių tremtinių atstovai įkūrė Lietuvių tremtinių bendruomenę, kuri ėmė rūpintis visais jų reikalais, 1949 m. birželio 14 d. paskelbta Lietuvių charta ir įsteigta Pasaulio lietuvių bendruomenė. 1950 m. įsteigta vienintelė pilna už Lietuvos ribų Vasario 16-osios gimnazija. Vokietijos lietuvių bendruomenė įkurta 1950 m. vasario 16 d., joje buvo 10 271 registruotas narys. 2002 m. registruotų narių buvo per 1500. Be to, veikia Vokietijos lietuvių jaunimo sąjunga, 1946–1972 m. veikė Mažosios Lietuvos taryba.

## Šaltiniai
Krespi d'Ada

**Krespi d’Ada** () – istorinė gyvenvietė šiaurės Italijoje, Lombardijoje. Tai yra vienas geriausių XIX–XX a. miestų-modelių pavyzdžių, kurie buvo statomi Europoje ir Šiaurės Amerikoje specialiai darbininkams šalia jų darbo vietų. Šis miestas vis dar yra gyvenamas ir iš dalies naudojamas pramonės tikslams. Nuo 1995 m. Krespi d’Ada yra įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Krespi d’Ada miestelio svetainė
Ričardas Bačkis

**Ričardas Bačkis** (1934 m. spalio 23 d. Kaune – 2019 m. lapkričio 19 d.) – lietuvių išeivijos veikėjas, diplomatas.

## Biografija
Tėvas – diplomatas ir publicistas Stasys Antanas Bačkis, brolis – kardinolas Audrys Juozas Bačkis.

Baigė Paryžiaus Politinių ir ekonominių mokslų institutą, Verslo administravimo mokyklą Sorbonoje bei Paryžiaus Vadybos valdymo institutą.

Iki 1988 m. dirbo „Unilever“ koncerne, dėstė Paryžiaus vadybos institute, vadovavo Prancūzijos lietuvių bendruomenei. 1994–1998 m. buvo Lietuvos ambasadorius Prancūzijoje. Nuo 1998 m. – konsultacinės firmos „De Facto“ partneris. 2001 m. Lietuvos pramonininkų konfederacija paskyrė R. Bačkį Garbės Ambasadoriumi Prancūzijoje.

2001 m. apdovanotas Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Riterio kryžiumi.

## Šaltiniai

|-
Stasys Lukas

**Stasys Lukas** (slap. *Vytautas*; 1918 m. Baublių k., Kartenos vls., Kretingos apskr. – 1947 m. rugpjūčio 9 d. Voveraičių k., Kretingos vls., Kretingos apskr.) – Lietuvos partizanas, Lietuvos laisvės armijos Žemaičių apygardos Kardo rinktinės Buganto kuopos vadas.

## Biografija
Gimė ir užaugo Baubliuose, ūkininkų šeimoje. Mokėsi Baublių pradinėje mokykloje. Lietuvių tautinio jaunimo „Jaunoji Lietuva“ sąjungos Kartenos skyriaus narys. 1940 m. pavasarį pašauktas į Lietuvos kariuomenę, kuri sovietų okupacijos pradžioje reorganizuota į raudonosios armijos 29-ąjį šaulių teritorinį korpusą. Karo pradžioje iš armijos pabėgo, grįžo į Baublius.

Po II pasaulinio karo dirbo miškų ruošoje. 1946 m. rudenį kartu su J. Žutautu subūrė Lietuvos laisvės armijos Žemaičių apygardos Kardo rinktinės Kadugio partizanų būrį, buvo vado pavaduotoju. 1946 m. birželio mėn. J. Žutautui žuvus, tapo vadu. Jam vadovaujant būrys buvo pavadintas Buganto kuopa.

Žuvo kartu su kuopos partizanais J. Baltuoniu, M. Račkumi-Jauniumi ir K. Žiobaku-Vilku 1947 m. rugpjūčio 9 d. (kitais duomenimis – rugsėjo 8 d.) pakeliui į Kardo rinktinės štabą, patekęs Rubulių miške netoli Klibių (Voveraičių) geležinkelio stotelės ir kelio Kretinga-Salantai į MGB Kretingos apskrities poskyrio stribų ir MGB kariuomenės 273-ojo šaulių pulko kareivių surengtą pasalą. Kūnas atvežtas į Kartenos vls. MGB poskyrio kiemą, o vėliau užkastas ties Minijos ir Alanto santaka.

## Atminimo įamžinimas

* Vardas įamžintas Voveraičių kaime, žūties vietoje, paminkle partizanams atminti.
* Vardas įamžintas Kartenos miestelio kapinių koplyčioje.

## Šaltiniai
* Lietuvos ypatingasis archyvas. – F. K-1, ap. 3. – B. 1172. – L. 202. – B. 1174. – L. 113, 209. – B. 1238. – L. 202. – B. 1239. – L. 113. – Ap. 47, b. 264. – L. 52v-53
* Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo departamento archyvinė pažyma. – 1997 m. spalio 24. – L. 5
* Hitleriniai parašiutininkai. – Vilnius, 1966. – P. 89
* Stanislava Petraitienė. Brangi tylos kaina // Švyturys (Kretinga). – 1966 m. liepos 26. – Nr. 85. – P. 3
* Vytautas Rimgaila. Sakmė apie Kardo rinktinės Buganto kuopos vadą S. Luką // Vakarų ekspresas. – 1994 m. balandžio 20
* Vytautas Rimgaila. Fragmentai ir faktai apie LLA ŽL Kardo rinktinę // Vakarų ekspresas. – 1994 m. gegužės 19
* Dalia Kuodytė. Žemaičių apygarda Kardo (Kardų) rinktinė // Laisvės kovų archyvas. – Kaunas, 1997. – T. 7. – P. 6
Finansų rinkos priežiūra

**Finansų rinkos priežiūra** (, 'finansinis reguliavimas') – valstybinių institucijų bei kitų įstaigų, organizacijų veikla, kurios paskirtis - nustatyti tam tikrus reikalavimus, apribojimus bei gaires finansų (kredito) įstaigoms, idant šie palaikytų finansų sistemos vientisumą. Finansų rinką prižiūri, jų veiklą reguliuoja dažniausiai speciali valstybinė institucija (įstaiga), nors visas šias funkcijas atlikti gali ir nevalstybinė įstaiga.

## Tikslai
* priversti vykdyti įstatymų (ir kitų teisės aktų) reikalavimus
* patraukti teisinėn (administracinėn, baudžiamojon ir kitokion) atsakomybėn pareigybinių nusikaltimų rinkose atvejais
* išduoti leidimus finansinių paslaugų tiekėjams
* ginti vartotojus, apsaugoti finansų įstaigų klientus, nagrinėti jų skundus, prašymus
* palaikyti pasitikėjimą finansų sistemoje.

## Lietuva
Lietuvoje finansų rinkų priežiūrą, nuo 2012 m. vykdo Lietuvos bankas. Iki tol, Lietuvos bankas dalijosi priežiūros funkcijomis su Lietuvos Respublikos vertybinių popierių komisija ir Lietuvos Respublikos draudimo priežiūros komisija.
Dominykas Galkevičius

**Dominykas Galkevičius** (g. 1986 m. spalio 16 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas, saugas. Nuo 2020 m. ėmėsi trenerio veiklos.

## Futbolininko karjera

### FK Ekranas

Nuo 2006 metų žaidė Panevėžio Ekrane. Pasirodė net 148 kartus oficialiose A lygos varžybose. Pelnė 26 įvarčius.

### SSA Zagłębie Lubin

2011 m. vasario 4 d. žaidėjo kontraktas buvo išpirktas Liubino „Zagłębie“ klubu, su kuriuo D. Galkevičius pasirašė 2,5 m. kontraktą. 2012 m. kovo 27 d. abipusiu susitarimu paliko Lenkijos klubą.

### FC Šiauliai
2012 m. kovo pabaigoje sudarė keturių mėnesių kontraktą su FK Šiaulių klubu.

### FK Belšina Bobruisk
2012 metų sezone sužaidė septynerias rungtynes už Gudijos klubą. nepasižymėjo įvarčiais.

### FC Daugava Ryga

2013 metų pradžioje žaidė Latvijoje. Čia sužaidė penkeriose varžybose. Įvarčiais nepasižymėjo.

### FK Naftan Novopolock

2013 metais sužaidė penkerias rungtynes Gudijoje už FK Naftan Novopolock ekipą. Įvarčiais nepasižymėjo.

### FK Klaipėdos granitas
2014 metais žaidė FK Klaipėdos Granitas ekipoje. Joje pasirodė 17 rungtynių ir pasižymėjo keturiais taikliais įvarčiais.

### FK Kruoja
2015 metų A lygos sezoną pradėjo FK Kruoja Pakruojis klube, ten sužaidė penkerias rungtynes. Įvarčiais nepasižymėjo.

### FK Atlantas
Nuo 2015 metų vasaros atstovavo FK Atlantas ekipai. Joje sužaidė septynerias ryngtynes, įvarčias nepasižymėjo.

Kadangi su Atlantu susietas klubas („Palanga“) galėjo skolintis žaidėjus, tai teko dvi rungtynes sužaisti ir už FK Palanga ekipą, kurioje sužaidė dvi rungtynes ir pasižymėjo dviem įvarčiais.

### FK Lietava
2016 m. atstovavo gimtojo miesto komandai. A lygoje sužaidė 8 rungtynes.

### FK Sūduva
2016 m. gruodžio pradžioje persikėlė į Marijampolės „Sūduvos“ klubą.
Prieš 2017 m. sezoną į FK Sūduva persikėlęs žaidėjas už klubą sužaidė vos ketverias rungtynes.
Kovo mėnesį treniruotės metu Dominykas patyrė traumą ir du mėnesius praleido be futbolo. Vasaros transferių metu žaidėjo ir klubo keliai išsiskyrė.

### [[FC Stumbras]]

2017 m. vasaros perėjimų lango metu perėjo į FC Stumbras.

2017 m. sužaidė 5 rungtynes ir atliko vieną rezultatyvų perdavimą.

2018 m. A lygoje atstovaudamas kauniečių ekipą sužaidė 25 rungtynes ir pelnė du įvarčius.

### FK Kauno Žalgiris
2019 m. A lygoje atstovaudamas kauniečių ekipą sužaidė 20 rungtynių ir pelnė du įvarčius.

## Karjera nacionalinėje rinktinėje
Lietuvos nacionalinėje rinktinėje debiutavo 2010 m., draugiškose varžybose prieš Ukrainą.

## Trenerio karjera
2022 m. įgijo UEFA B trenerio licenciją. 2024 m. rugsėjo mėn. įgijo UEFA A trenerio licenciją.

2025 m. sausio 13 d. paskelbta, kad paskirtas Lietuvos U-15 vaikinų rinktinės treneriu.  perėmė Lietuvos U-17 rinktinės trenerio pareigas.

## Laimėjimai
* A Lyga: 2005, 2008, 2009, 2010
* LFF taurė: 2010, 2017
* Geriausias Lietuvoje žaidžiantis futbolininkas: 2010
* Baltijos taurės laimėtojas: 2010

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Soccerway
Tadas Eliošius

**Tadas Eliošius** (g. 1990 m. kovo 1 d.) – Lietuvos futbolininkas, rungtyniaujantis puolėjo pozicijoje. Jo brolis Tautvydas Eliošius irgi futbolininkas.

## Karjera
Karjerą pradėjo LFF I lygos klube Ukmergės „Vilkmergė“. Profesionalo karjerą pradėjo 2007 m. FC Vilnius klube. Jam subyrėjus persikėlė į „Vėtros“ klubą, o šiam bankrutavus – į „Kruoją“, kur tapo rezultatyviausiu klubo žaidėju. 2011 m. vasario 1 d. pasirašė dvejų metų sutartį su Marijampolės „Sūduvos“ klubu. Geriausio Lietuvoje žaidžiančio jauno futbolininko rinkimuose 2009 m. liko antras, 2010 m. buvo pirmas.

2019 m. pradžioje žaidėjas perėjo į FK Panevėžys. 2019 m. liepos pradžioje pranešta, kad abipusiu susitarimu nutraukta sutartis su FK Panevėžys. A lygoje žaidėjas žaidė devynerias rungtynes (dvi pradėjo startinėje sudėtyje). Du kartus atstovavo klubą LFF taurės turnyre. Rungtynėse prieš Kauno „Hegelmann Lituaen“ pasižymėjo dviem įvarčiais.

## Statistika
; A lygos ir Pirmos lygos statistika

Spalvų reikšmės: 
: Ekipa žaidė A lygoje;
: Pirmos lygos ekipa;

## Rinktinė
Lietuvos nacionalinėje rinktinėje debiutavo 2010 m., draugiškose varžybose prieš Vengriją.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* alyga.lt (apie žaidėją)
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* lietuvosfutbolas.lt
* Globalsportsarchive
Mantas Fridrikas

**Mantas Fridrikas** (g. 1988 m. rugsėjo 13 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas, gynėjas. Baigęs futbolininko karjerą, tapo treneriu. Žymaus futbolininko Roberto Fridriko sūnus.

## Karjera
Karjerą pradėjo LFF I lygos klube Kauno „Atlete“.
### FBK Kaunas
Nuo 2007 m. rungtyniavo FBK Kaunas klube. 
### FC Fyn
2012 m. kovo 13 d. pasirašė keturių mėnesių sutartį su Danijos trečiajame divizione žaidžainčia FC Fyn komanda. 
### FK Šiauliai
2013 m. vasario 14 d. pasirašė vienerių metų sutartį, su galimybe ją pratęsti su Šiaulių klubu.
### FK Žalgiris
Perėjo į FK Žalgiris, tačiau žaidybinio laiko gaudavo labai mažai. 

Nuo 2014 m. nuomos pagrindais atstovavo U. Uteniui.

### DFK Dainava
2017 m. sezoną pradėjo DFK Dainava. Ši ekipa rungtyniavo Pirmoje lygoje.

### FK Atlantas
2017 m. vasarą persikėlė į KLaipėdos „Atlantą“.

### FK Panevėžys
2018 m. liepos viduryje pasirašė 1,5 metų kontraktą su Panevėžio ekipa.

2019 m. A lygoje sužaidė 25 susitikimus. 2020 m. sausio mėn. pranešta, kad nebeatstovaus Panevėžio klubui.

### FC Hegelmann
#### 2020 m.
2020 m. vasario mėn. tapo FC Hegelmann Litauen žaidėju. Sezono pradžią praleido. 2020 m. birželio 6 d. debiutavo FC Hegelmann Litauen sudėtyje Pirmos lygos rungtynėse prieš BFA. Pirmoje lygoje sužaidė 18 rungtynių.
#### 2021 m.
2021 m. klubas pateko į A lygą. Buvo pagrindinės sudėties žaidėju. A lygoje sužaidė 33 rungtynes.

2021 m. gruodžio pabaigoje pranešta, kad žaidėjas atstovaus klubui ir 2022 m. sezone.

#### 2022 m.
2022 m. liepos 31 d. A lygos rungtynėse prieš „Jonavos“ klubą pasižymėjo pelnydamas įvartį. Po jo įvarčio rezultatas tapo 1:0. Rungtynių rezultatas nepakito ir kauniečių ekipa šventį pergalę minimaliu rezultatu.

2022 m. rugpjūčio 16 d. pelnė įvartį LFF taurės rungtynėse prieš FK Jonava. Iki 64 minutės įvarčių nebuvo pelnyta, o M. Fridrikas pelnė pirmąjį rungtynių įvartį. Galutinis rezultatas 2:0 reiškė, kad FC Hegelmann pateko į LFF taurės pusfinalį.

#### 2023 m.
2023 m. vasario pradžioje paskelbta apie tai, kad baigia profesionalo karjerą ir bus „Hegelmann“ akademijos treneriu. 

### Marijampolė City
2023 m. kovo mėn. tapo žinoma, kad atstovaus trumpai gyvavusiam „Marijampolė City“ projektui, rungtyniavusiam Pirmoje lygoje. 

2023 m. kovo 12 d. debiutavo rungtynėse prieš FA Šiauliai B.

## Statistika
; A lygos statistika

Spalvų reikšmės: 
: Ekipa žaidė A lygoje;
: Pirmos lygos ekipa;

## Karjera Lietuvos rinktinėje
Lietuvos nacionalinėje rinktinėje debiutavo 2010 m., draugiškose varžybose prieš Vengriją.

## Laimėjimai
* Lietuvos čempionas: 2007, 2014 m.
* LFF I lygos nugalėtojas: 2010, 2018 m.
* Baltijos futbolo lygos čempionas: 2008 m.
* LFF taurės laimėtojas: 2007, 2014 m.

## Trenerio karjera

2023 m. sausio mėn. įgijo UEFA B trenerio licenciją, o vasario pradžioje tapo „Hegelmann“ akademijos treneriu.

2026 m. sausio mėn. buvo pristatytas kaip FC Hegelmann klubo trenerių štabo narys.

## Taip pat skaitykite
*  Robertas Fridrikas – tėvas;
*  Lukas Fridrikas – brolis.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* alyga.lt svetainė
* lietuvosfutbolas.lt
* Transfermarkt
* Soccerway
* Globalsportsarchive
Koji Kondo

**Koji Kondo** (; 1961 m. rugpjūčio 13 d. Nagoja, Japonija) – japonų kompozitorius ir muzikantas, labiausiai žinomas garso takelių, skirtų Nintendo kompiuteriniams žaidimams, kūrimu.

## Biografija
Muzika pradėjo domėtis dar ankstyvoje jaunystėje, kurdamas paprastas melodijas.

1980 m. Kondo sužinojo, kad kompanija Nintendo ieško kompozitoriaus, kuris galėtų kurti muziką žaidimams, naudojamiems žaidimų konsolėje Famicom (už Japonijos ribų žinoma kaip Nintendo Entertainment System). Nors Kondo ir neplanavo kurti muzikos video žaidimams, bet nusprendė išmėgint jėgas šioje srityje ir jau 1983 m. įsidarbino Nintendo kompanijoje.

Naujajame darbe kompozitorius patyrė sunkumų: išaiškėjo, kad dėl žaidimų konsolės garso mikroschemos ribotumo jis muziką galės kurti tik 4 instrumentais (tiksliau 4 garso kanalais). Nors kompanijos specialistams greitai pavyko rasti galimybę naudoti 5 kanalą, kompozitoriaus muzika šioje sistemoje vis vien buvo ribota.

Po NES, Kondo muziką kūrė ir kitoms Nintendo konsolėms: SNES, Nintendo 64, Nintendo GameCube, Nintendo DS ir galiausiai Wii. Paskutiniu metu savo muziką jis kuria, įrašydamas ją į CD, dėl to, kad dabartinės sistemos turi kurkas geresnes garso charakteristikas.

## Garso takeliai
Žinomiausi Koji Kondo sukurti video žaidimų garso takeliai:

* *[[Golf (видеоигра)|Golf]]* (1984)
* *[[Famicom BASIC]] (1984)
* *Devil World* (bendraautoris) (1984)
* *Soccer (1985)
* *[[Wrecking Crew]]* (1985)
* *[[Kung Fu Master|Kung Fu]]* (1985)
* *[[Super Mario Bros.]]* (1985)
* *[[Nazo no Murasamejo]]* (1986)
* *[[The Legend of Zelda]]* (1986, 1987)
* *[[Shin Onigashima]]* (1987)
* *Yume Kōjō: Doki Doki Panic* (už Japonijos žinomas kaip *[[Super Mario Bros. 2]]*) (1987)
* *[[Ice Hockey]]* (1988)
* *[[Super Mario Bros.: The Lost Levels]]* (už Japonijos žinomas kaip *Super Mario Bros. 2*) (1986)
* *[[Super Mario Bros. 3]]* (1988, 1990)
* *[[Pilotwings]]* (bendraautoris) (1990)
* *[[Super Mario World]]* (1991)
* *[[The Legend of Zelda: A Link to the Past]]* (1991)
* *[[The Legend of Zelda: Link's Awakening]]* (1993)
* *[[Super Mario World 2: Yoshi's Island]]* (1995)
* *[[Super Mario RPG: Legend of the Seven Stars]]* (bendraautoris) (1996)
* *[[Super Mario 64]]* (1996)
* *[[Star Fox 64]]* (bendraautoris su Hajime Wakai) (1997)
* *[[The Legend of Zelda: Ocarina of Time]]* (1998)
* *[[Super Smash Bros.]]* (bendraautoris) (1999)
* *[[The Legend of Zelda: Majora's Mask]]* (bendraautoris) (2000)
* *[[Super Smash Bros. Melee]]* (bendraautoris) (2001)
* *[[Super Mario Sunshine]]* (bendraautoris) (2002)
* *[[The Legend of Zelda: The Wind Waker]]* (bendraautoris) (2003)
* *[[The Legend of Zelda: Twilight Princess]]* (bendraautoris) (2006)
* *[[Super Mario Galaxy]]* (bendraautoris) (2007)
* *[[Super Smash Bros. Brawl]]* (bendraautoris) (2008)
* *[[The Legend of Zelda: Spirit Tracks]]* (bendraautoris) (2009)
* *[[Super Mario Galaxy 2]]* (bendraautoris) (2010)

## Šaltiniai
Vilkyškių valsčius

**Vilkyškių valsčius** (arba ***Vilkiškių valsčius***; ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vakarų Lietuvos teritorijoje. Centras – Vilkyškiai.

## Istorija

Įkurtas 1874 m. 1920 m. valsčius perduotas iš Tilžės apskrities Pagėgių apskričiai. 1945 m. sausio 28 d. valsčius priskirtas Lietuvos TSR. 1947 m. prijungti Lumpėnų valsčius, Sokaičių valsčius ir Žukų valsčius. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Pagėgių rajonui (5 apylinkės).

|-
| 1925 m.  || || 1617 || || || 6 gyvenvietės 
|-
| 1949-01-01  || 206 || || || 5 apylinkės  ||
|}

## Suskirstymas

## Šaltiniai
Bagdado baterija

**Bagdado baterija** arba **partų baterija** – neįprastas Partų ar Sasanidų laikotarpio archeologinis radinys, rastas 1936 m. Chudžut Rabu kaime (netoli Bagdado), Irake. Plačiau žinomas tapo dėka Irako nacionalinio muziejaus direktoriaus Vilhelmo Kionigo (*Wilhelm König*).

Radinį sudaro terakotinis 130 mm aukščio ąsotis, kurio viduje yra varinis cilindras, į jį įtaisytas geležinis strypas, o kaklelis užlietas bitumu. Radinio paskirtis nėra aiški – profesorius Kionigas teigė, kad tai galvaninis elementas, kuris, užpiltas rūgštimi, galbūt buvo naudojamas aukso ar sidabro galvanizacijai. Jei tai tiesa, Bagdado baterija būtų pirmoji žinoma baterija, ir lenktų Alesandro Voltos elektrocheminę bateriją daugiau nei tūkstantmečiu.

Šiaurės Karolinos universiteto profesorius Dž. Perčinskis sukonstravo Bagdado baterijos kopiją ir su ja išgavo 0,5 V įtampą. Egiptologas Arne Egebrechtas panaudojęs 10 tokių baterijų padengė Ozirio statulėlę aukso sluoksniu. Jis tuo siekė įrodyti, kad jau egiptiečiai žinojo apie galvanizaciją. Vėliau įvairūs mokslininkai ir mėgėjai su tokio tipo baterijomis išgaudavo nuo 0,8 iki 2 V įtampą. Tiesa, manoma, kad gauta įtampa galėjo būti naudojama nebūtinai galvanizacijai, bet, pvz., medicininėms ar religinėms reikmėms.

## Nuorodos
* BBC straipsnis
Krištolinė kaukolė

**Krištolinės kaukolės** – vientisi, iš skaidraus arba balsvo kvarco pagaminti žmogaus kaukolės modeliai ar kitų rūšių kvarco, siejami su Mezoamerikos civilizacijomis (paprastai su majais arba actekais). Tiesa, moksliškai nebuvo įrodyta nei vienos iš šių kaukolių ikikolumbinė kilmė, manoma, kad jos pagamintos Europoje, turbūt XIX amžiuje. Dabar pasaulyje žinomos dvylika tokių kaukolių iš kurių 9 priklauso asmeninėms kolekcijoms, kitos – muziejams.

XIX a. pradėta prekiauti artefaktais, tariamai kilusiais iš senovės Mezoamerikos, tikintis juos labai pelningai parduoti. Pirmasis tokias kaukoles „rado“ Meksikoje dirbęs prancūzų archeologas ir kolekcionierius Eugène Boban. Ypač įspūdingas egzempliorius buvo „rastas“ 1924 m. britų rašytojo ir keliautojo F. A. Mitchell-Hedges ir jo dukros Anos majų mieste Lubaantune. Tačiau nei pats Mitchell-Hedges, nei kiti kasinėtojai apie kaukolę nemini, o ją paviešino tik Ana. 2009 m. nustatyta, kad kaukolė pagaminta sudėtingais instrumentais, kokių jokios senosios kultūros neturėjo ir greičiausiai taip pat sukurta Europoje.

Britų muziejuje saugoma 1897 m. pristatyta Eugène Boban pateikta kaukolė. Ši kaukolė panaši į Mitchell-Hedges krištolinę kaukolę, bet neturi judančio žandikaulio. Muziejaus kataloguose ji įvardinta kaip neautentiška, padirbta XIX a. Europoje. Kita Bobano kaukolė saugojama Paryžiaus Musée du Quai Branly, kur irgi po tyrimų nustatyta, kad ji pagaminta ne ikikolumbiniais laikais. Nacionaliniame gamtos istorijos muziejuje saugoma 1992 m. anonimo atsiųsta kaukolė, nustatyta, kad ji sukurta moderniais juvelyrikos įrankiais.

Kai kuriuose ''New Age'' tikėjimuose spekuliuojama apie paranormaliais krištolinių kaukolių galias. Esą kaukolė galinti sukelti vizijas, gydyti ligas, sukelti mirtį, kaukolės siejamos su 2012 m. pasaulio pabaigos prognoze. Dalis šių legendų pavaizduota filme „Indiana Džounsas ir krištolo kaukolės karalystė“.

## Šaltiniai
Vaigauskas

**Vaigauskas** − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Vaigauskienė (ištekėjusi moteris) ir Vaigauskaitė (mergautinė pavardė).

Pavardę turi šie garsesni asmenys:
*Henrikas Vaigauskas (g. 1928 m.), KGB veikėjas, Lietuvos TSR nusipelnęs teisininkas
*Zenonas Vaigauskas, Vyriausiosios rinkimų komisijos narys, vėliau pirmininkas
Vibo Valentija

**Vibo Valentija** () – miestas pietų Italijoje, Kalabrijoje, prie Tirėnų jūros. Tai Vibo Valentijos provincijos sostinė, žemės ūkio, verslo ir turizmo centas (greta esančios žymiausios vietos yra Tropėja, Rikadis ir Pizo). Čia yra keletas gamybos šakų, įskaitant Maierato tunų rajoną. Vietinei ekonomikai ypač svarbus Vibo Marina uostas.

## Istorija

Miestas įkurtas kaip graikų kolonija **Hiponijonas**. Jį tikriausiai VII a. pr. m. e. pabaigoje įkūrė Lokrio, svarbiausio Didžiosios Graikijos miesto, buvusio į pietus nuo Vibo Valentijos prie Jonijos jūros, gyventojai. Diodoras Sikulas teigia, kad 388 m. pr. m. e. miestą užėmė Sirakūzų tironas Dionyzijus Vyresnysis, kuris ištrėmė visus gyventojus. 378 m. pr. m. e. gyventojai grįžo su Kartaginos pagalba. Po to kaip ir visą Kalabriją, miestą valdė brutijai. Atitekus Romai miesto pavadinimas buvo lotynizuotas į** Hiponiją**. 194 m. pr. m. e. miestas tapo Romos kolonija ir buvo pavadintas Vibo Valentija. Po klestėjimo Romos respublikos ir imperijos laikais miestas buvo praktiškai apleistas po Vakarų Romos imperijos žlugimo.

1070 m. normanai pastatė pilį senoje akropolio vietoje ir 1235 m. Frydrichas II, Šventosios Romos imperatorius ir Sicilijos karalius, įkūrė ten miestą ir pavadino **Monteleone**. Miestas aygavo savo senąjį pavadinimą tik 1928 m.
Antikiteros mechanizmas

**Antikiteros mechanizmas** – mechaninis įrenginys, rastas 1901 m. prie Antikiteros salos (tarp Kretos ir Peloponeso) nuskendusiame, kaip manoma, senovės romėnų laive. Spėjama esant iš 1-2 a. pr. m. e. ir yra saugomas Atėnų Nacionaliniame archeologijos muziejuje.

Mechanizmą sudarė daug bronzinių krumpliaračių, išdėstytų mediniame korpuse, taip pat ciferblatai su rodyklėmis. Manoma, kad tai buvo primityvus mechaninis kompiuteris, kuris apskaičiuodavo dangaus kūnų padėtį. Mechanizme naudojama diferencialinė pavara, kuri, kaip anksčiau buvo manoma, išrasta tik XVI a., o jos miniatiūriniai variantai XVIII a. (sukūrus mechaninius laikrodžius). Antikiteros mechanizmo matmenys: 33 x 18 x 10 cm.

Romėnų laivas rastas 1901 m. Egėjo jūroje, 43-60 m gylyje. Narai iš jo iškėlė Antikiteros Efebo skulptūrą ir dar keletą radinių. 1902 m. archeologas Spiridonas Stajis atrado keletą bronzinių krumpliaračių, įsicementavusių į smiltainio luitą. Ilgą laiką radinys buvo nežinomas, kol 1951 m. juo susidomėjo britų mokslo istorikas Derek John de Solla Price. Jis atliko rentgeninį mechanizmo tyrimą ir pagal gautas nuotraukas sukūrė Antikiteros mechanizmo modelį (galutinė versija pristatyta 1971 m.). Tai sudėtinga sistema, pagrįsta metoniniu ciklu, vaizduojanti Saulės ir Mėnulio judėjimą žvaigždžių atžvilgiu, apskaičiuojanti Saulės užtemimus, mėnulio fazes ir kt.

Antikiteros mechanizmo tyrimai tęsiasi iki šių dienų: 2006 m. rentgenograma atskleidė 95 % graikiško teksto (sudaro virš 2000 simbolių), kuriame aprašyta prietaiso veikimo schema. Pagal ją nustatyta, kad Antikiteros mechanizmas galėjęs apskaičiuoti Marso, Jupiterio, Saturno judėjimo konfigūracijas.

Apie Antikiteros mechanizmą nerasta jokių rašytinių šaltinių, tačiau Cicerono traktate „Apie valstybę“ užsimenama apie Archimedo sukonstruotą įrengimą, vaizduojantį dangaus kūnų padėtį. Vėliau panašūs, bet paprastesni įrengimai buvo gaminami Bizantijoje bei Arabų pasaulyje.

Taip pat nėra tiksliai žinoma, kas naudojosi mechanizmu: navigacijai nereikėjo užtemimų prognozavimo, be to, sudėtinga sistema audringoje jūroje greitai sugestų. Derek John de Solla Price spėjo, kad įrenginys galėjo būti eksponuojamas Rodo muziejuje, tačiau įrenginio kompaktiškumas ir neseniai atrasta instrukcija verčia manyti, kad jis greičiausiai buvo skirtas asmeniniam naudojimui.

## Nuorodos
* Antikiteros mechanizmo tyrimų programa 
* http://www.cosmosmagazine.com/node/889
Atakamos milžinas

**Atakamos milžinas** () arba **Tarapakos milžinas** (*Gigante de Tarapacá*) – didelė antropomorfinė figūra (geoglifas), sukurta šiaurės Čilėje, Atakamos dykumoje, 84 km nuo Ikikės, Sero Unitaso (*Cerro Unitas*) kalno šlaite. Tai didžiausia pasaulyje antropomorfinė figūra – jos aukštis 86 m.

Manoma, kad tai atvaizduota senovinė dievybė (*Tarapaca, Taapaca* ar *Tunup*), kurios karūna žymėjusi Mėnulio nusileidimo vietą. Pagal ją buvo nustatoma žemdirbystės sezono pradžia. Atakamos milžinas sukurtas tarp XI-XV a.
Valerijonas Baltrūnas

**Valerijonas Baltrūnas** (g. 1940 m. gruodžio 25 d. Vainiškiuose, Kupiškio raj.) – tarybinės Lietuvos partinis veikėjas, Rusijos diplomatas.

## Biografija
1964 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1966–1971 m. Kauno miesto LLKJS komiteto I sekretorius. 1971–1973 m. LKP CK mokslo ir mokymų įstaigų skyriaus sektoriaus vedėjas. 1973–1982 m. LLKJS CK I sekretorius. Nuo 1982 m. LKP CK mokslo ir mokymo įstaigų skyriaus vedėjas.

1966–1971 m. ir 1973–1982 m. LLKJS CK biuro narys. 1978–1982 m. kandidatas į VLKJS CK biuro narius. Nuo 1976 m. LKP CK narys. 1976–1982 m. kandidatas į LKP CK biuro narius. Nuo 1975 m. LSSR AT deputatas. 1989 m. LKP CK ideologijos sekretorius. 

Po Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo išvažiavo į Maskvą, 1991-1992 m. buvo TSRS ambasadorius Nigeryje, vėliau dirbo Rusijos URM Konsulinio departamento direktoriaus pavaduotoju, 1997–2001 m. – Rusijos nepaprastuoju ir įgaliotuoju ambasadoriumi Senegale, taip pat Gambijai.

Šiuo metu gyvena Vilniuje.

## Šaltiniai
Vengrijos–Rumunijos karas

**Vengrijos-Rumunijos karas** – vienas iš karų Rytų Europoje po Pirmojo pasaulinio karo, panašus į Lenkijos-Ukrainos karą ir Lenkijos-sovietų karą. Kare susidūrė Vengrijos Tarybų Respublika ir Rumunijos karalystė. Abi valstybės siekė įsitvirtinti jų tautų apgyvendintose buvusios Austrijos-Vengrijos imperijos teritorijoje.

Po to, kai 1918 m. lapkričio mėn. Vakarų Europoje baigėsi Pirmasis pasaulinis karas, Rumunijos armija užėmė Vengrijai priklausiusias, tačiau daugiausia rumunų gyvenamas teritorijas. Nuo 1919 m. balandžio Vengrijoje sukurta Tarybų Respublika bandė karinėmis priemonėmis išsaugoti šalies vientisumą. Į karą taip pat įsitraukė Rusija ir Čekoslovakija.

Kovos baigėsi 1919 m. rugpjūčio mėn., kai rumunai įžengė į Vengrijos sostinę Budapeštą ir buvo sunaikinta Tarybų Respublika. 1920 m. Trianono sutartimi buvo patvirtinta daugiausia rumunų gyvenamų regionų priklausomybė Rumunijai.

## Priešistorė

### Vengrija
Po 1867 m. Austrijos-Vengrijos susitarimo šalis tapo dviguba monarchija, kurioje pietrytinėje dalyje Vengrijai buvo suteikta vidinė autonomija. Austrijos imperatorius kartu buvo ir Vengrijos karaliumi. Vengrijos dalis apėmė ne tik vengrų gyvenamą teritoriją, bet ir keletą teritorijų, kuriose vyravo mažumos: Slovakiją, Kroatiją, rumunų ir erbų gyvenamą Banatą bei Transilvaniją. Vengrai sudarė tik apie pusę Vengrijos karalystės gyventojų.

Pirmajame pasauliniame kare Austrija-Vengrija kovojo su Rusijos imperija, Italija, Serbija ir Rumunija, tačiau daugelį karinių operacijų galėjo atlikti tik su sąjungininkės Vokietijos imperijos pagalba. Centrinių valstybių sąjungai 1918 m. pralaimėjus, dviguba monarchija subyrėjo. Po Astrų revoliucijos 1918 m. spalio mėn. Vengrija tapo nepriklausoma valstybe. Naujosios respublikos vadovu tapo Mihály Károlyi, vadovavęs liberaliai vyriausybei.

### Rumunija
Tarp 1859 ir 1881 m. susidarė rumunų nacionalinė valstybė, vadinta „Senąja karalyste“. Ji buvo sudaryta tik iš dviejų buvusiųjų kunigaikštysčių – Moldovos ir Valakijos, o trečiasis rumunų gyvenamas regionas, Transilvanija, priklausė Habsburgų Austrijai-Vengrijai. 1914 m. kilus Pirmajam pasauliniam karui Rumunija buvo neutrali. 1916 m. rugpjūčio mėnesį Rumunija sudarė su Antante Bukarešto sutartį. Ja Antantė už Rumunijos įstojimą į karą pažadėjo jai visas rumunų daugumos gyvenamas Austrijos-Vengrijos teritorijas.
Butano tautinis olimpinis komitetas

**Butano olimpinis komitetas** – nevyriausybinė sporto organizacija, skatinanti sportinę veiklą Butane ir atstovaujanti šaliai tarptautiniame olimpiniame komitete. Įkurtas ir pripažintas 1983 m. Pirmuoju komiteto prezidentu tapo šalies karalius. Nacionalinis komitetas pirmą kartą delegavo savo atstovus į 1984 m. vasaros olimpinės žaidynės, vykusias Los Andžele, kur šaliai atstovavo šeši lankininkai Iki 2012 m. visi Butano atstovai olimpiadoje dalyvavo tik šaudymo iš lanko rungtyje. Šalies olimpinio komiteto tikslas – iki 2012 m. tapti olimpinio šaudymo iš lanko viena iš lyderiaujančių šalių. Nacionalinis komitetas taip pat deleguoja savo komandas ir į jaunimo olimpines žaidynes ir Azijos žaidynės.

## Išnašos

## Nuorodos
*OCA : Butanas
Nakvynės namai

**Nakvynės namai**, *hostelis* − ekonominės klasės apgyvendinimo ir nakvynės paslaugas teikianti įstaiga, bendrabučio tipo viešbutis.

Paprastai suteikiama lova ir rakinama daiktų saugojimo spinta ar skrynia prie jos, apgyvendinama viename kambaryje su kitais nakvynės namų svečiais; dalis kambarių gali būti privatūs. Patogumai bendri visiems svečiams: vonia, tualetas, virtuvė, terasa ir kiti įstaigos patogumai bei privalumai.

## Jaunimo nakvynės namai

## Lietuva
Miesto (rajono) nakvynės namai Lietuvoje teikia apgyvendinimo ir socialines paslaugas asmenims, neturintiems gyvenamosios vietos. 

### Vilnius
Vilniaus miesto nakvynės namai turi 3 padalinius:
*Vilkpėdės g. 12 - nakvynė suteikiama komisijos sprendimu. Paslaugų teikimo terminas iki 6 mėnesių.
*A. Kojelavičiaus g. 50 - vienos nakties nakvynė suteikiama visiems atvykusiems pernakvoti.
*Filiale „Sala" (T. Kosciuškos g. 8) - nakvynė teikiama nuo alkoholio ir kitų psichiką veikiančių medžiagų apsvaigusiems asmenims.

### Kaunas
Kauno nakvynės namai yra nestacionari socialinių paslaugų įstaiga, pavaldi Kauno miesto savivaldybės administracijos Socialinių reikalų departamento Socialinių paslaugų skyriui. Pagrindinis tikslas - nuosekli ir kompleksiška suaugusių socialinės rizikos asmenų, atsidūrusių socialinėje atskirtyje, socialinė adaptacija, reabilitacija ir integracija į visuomenę.

## Šaltiniai
Naujas Adutiškis

**Naujas Adutiškis** (arba ***Naujasalis***) – buvęs miestelis Švenčionių rajone, į rytus nuo Senojo Adutiškio. Miestelis buvo linijinio plano, išsidėstęs apie dabartinę Postavų gatvę.

## Istorija

Prie Senojo Adutiškio prijungtas 1975 m. rugsėjo 24 d.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Gvakamolė

**Gvakamolė** (, ) – populiarus meksikietiškas patiekalas, kurio pagrindą sudaro avokadai. Paprastai valgomas kaip garnyras su mėsos patiekalais, taip pat gali būti dedamas į tortiliją arba valgomas su kukurūzų traškučiais.

Gvakamolę sudaro sugrūsti kelių avokadų minkštimai, apšlakstyti citrinos arba žaliosios citrinos sultimis. Taip pat dedami smulkiai supjaustyti ir nulupti pomidorai, svogūnas, kiti prieskoniai.

Gvakamolė – tradicinis actekų patiekalas. Jo pavadinimas kilo iš nahuatlių kalbos žodžių *āhuacatl* („avokadas“) ir *molli* („padažas“).
Lega Pro Seconda Divisione

**Lega Pro Seconda Divisione** – buvusi 4-osios pakopos Italijos futbolo ir žemiausia profesionalų lyga.

## Istorija

Lyga įkurta 1978 m. išskaidžius Serie C į du divizionus – Serie C1 (3-oji pakopa) ir Serie C2 (4-oji pakopa). 2008 m. lyga pervadinta, o 2014 m. kartu su Lega Pro Prima Divisione buvo sujungta įkuriant naują 3-osios pakopos Lega Pro lygą.

1978–1991 m. Serie C2 lygoje buvo 4 grupės, 1991–2011 m. 3 grupės, 2011–2014 m. 2 grupės. Lygą iki 2010 m. sudarė 54 komandos, padalintos į tris grupes pagal geografinę padėtį po 18 komandų. Nuo 2010–2011 m. sezono komandų skaičius buvo sumažintas iki 49. Tuomet pirmoje grupėje buvo 17 komandų, antroje ir trečioje – po 16. A grupei priklausė šiaurės Italija ir Sardinija, B grupei – šiaurės-centrinė ir centrinė Italija, C grupei – pietų Italija ir Sicilija. Šioje lygoje dalyvavo San Marino San Marino Calcio klubas, tad lygoje buvo dviejų šalių klubai.

## Čempionai

*  – US Sanremo, Cremapergo Crema, Calcio Fano, Calcio Rende
*  – AC Prato, FC Modena, Calcio Giulianova, Calcio Cosenza
*  – Rhodense Calcio, Calcio Padova, AS Caserta, Calcio Campania
*  – Calcio Carrara, AC Ancona, AC Siena, AS Barletta
*  – AC Prato, AC Legnano, Calcio Francavilla, FC Messina
*  – AS Livorno, AC Pavia, Calcio Jesi, Calcio Reggina
*  – AC Siena, Virescit Boccaleone, FB Brindisi, SS Licata
*  – Libertas Lucca, Calcio Centese, Calcio Teramo, AG Nocera
*  – Torres Sassari, Calcio Ospitaletto, Vis Pesaro, Calcio Frosinone
*  – Calcio Carrara, AC Mantova, AC Perugia, Citta Palermo
*  – AS Casale, Chievo Verona, Fidelis Andria, Puteolana Pozzuoli
*  – AC Siena, AS Varese, Calcio Fano, AS Battipaglia
*  – US Alessandria, AC Palazzolo, Calcio Chieti, AS Ischia
*  – Calcio Ravenna, Vis Pesaro, SC Potenza
*  – AC Mantova, AC Pistoia, Juve Stabia Castellammare
*  – Calcio Crevalcore, SS Gualdo, AS Trapani
*  – Calcio Brescello, Calcio Montevarchi, AG Nocera
*  – Calcio Novara, FBC Treviso, Calcio Avezzano
*  – AC Lumezzane, Calcio Terni, AS Battipaglia
*  – AS Varese, SPAL Ferrara, SC Marsala
*  – Calcio Pisa, AS Viterbo, Calcio Catania
*  – Calcio Spezia, Torres Sassari, FC Messina
*  – Calcio Padova, SS Lanciano, Sport Taranto
*  – AC Prato, Calcio Teramo, AC Martina
*  – AC Pavia, Florentia Viola Firenze, US Foggia
*  – AC Mantova, US Grosseto, Calcio Frosinone
*  – Pro Sesto, US Massa, SS Manfredonia
*  – SSC Venezia, SS Cava, Citta Gallipoli
*  – AC Legnano, Calcio Foligno, Calcio Sorrento
*  – Pergocrema Crema, AC Reggiana, Calcio Benevento
*  – AS Varese, ASD Figline, Calcio Cosenza
*  – Sudtirol Bolzano, Libertas Lucca, Juve Stabia Castellammare
*  – Tritium Trezzo, FC Carpi, US Latina
*  – FC Treviso, AC Perugia
*  – Pro Patria Busto Arsizio, US Salerno
*  – Virtus Bassano, ACR Messina


## Nuorodos
* Lega Pro 2 (Soccerway.com)
* Italian Clubs Divisional Movements 1929-1996 (Rsssf.org)
Kantonas (heraldika)

**Kantonas** - paprastoji heroldinė figūra, kvadratas, mažesnis už ketvirtį, priekiniame (heraldiškai dešiniajame) viršutiniame kampe. Klasikinis kantonas užima dešinįjį trečdalį skydo galvos, o kadangi galva užima trečdalį skydo aukščio, vadinasi kantonas užima viršutinį priekinį skydo devintadalį.
 
Kai kurie heraldikos žinovai kantoną priskiria prie garbingųjų heroldinių figūrų. Kantonas yra trečdaliu sumažintas ketvirčio variantas. Anglijos heraldikoje yra buvę atvejų, kai kantonai ir ketvirčiai buvo neskiriami.

Kantono ribos būna tik tiesios. Kantonas paprastai būna tik virš heroldinių ar mobiliųjų figūrų.

Egzistuoja ir *kairysis kantonas* () - kantonas viršutiniame kairiajame kampe. Kairysis kantonas buvo naudojamas *William Wilde Lotter* herbe.

Tuščias kantonas D. Britanijos heraldikoje gali būti naudojamas kaip atskirties ženklas. Jis tuomet nėra kokio ypatingai garbingo poelgio ženklas, bet žymė, rodanti, kad skydo turėtojas yra kito kraujo. Vedęs vyras galėdavo priimti žmonos šeimos pavardę, kartu gaudamas iš karaliaus leidimą naudoti ir šios šeimos herbą, tačiau herbe turėdavo būti tuščias kantonas. 

Kantonai dažnai būna vėlesnis priedas prie anksčiau buvusio herbo skydo. Dėl to kantonams paprastai negalioja taisyklė, draudžianti emaliui ribotis su emaliu, o metalui - su metalu. 

## Herbų su kantonais pavyzdžiai

File:Blason Jean de Malines (Berthout) (selon Gelre).svg|
File:Blason ville fr Elven (Morbihan).svg|
File:Blason ville fr Saint-Vincent-sur-Oust (Morbihan).svg|
File:Armoiries Henri de Houffalize.svg|


## Nuorodos
Nørresundby BK

**Olborgo „Nørresundby“** – Danijos futbolo klubas iš Olborgo.

## Istorija

1946 m. birželio 6 d. įkurtas klubas.

## Pasiekimai

Klubas nėra žaidęs aukščiausiojoje šalies lygoje, tačiau 1992 m. buvo patekęs į tarpinę lygą, kurioje 8 komandos (4 silpniausios komandos iš aukščiasiosios lygos ir 4 stipriausios komandos iš I lygos) kovojo dėl galimybės žaisti aukščiausiame ešelone, tačiau ši komanda užėmė 8 vietą ir liko I lygoje.

## Stadionas
Namų arena – Nioresundbiu stadionas, Olborge. Stadiono talpa 6 tūkst. žiūrovų.

## Spalvinė gama
Mėlyna ir geltona spalvos.

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
Kininis kordicepsas

**Kininis kordicepsas** (*Cordyceps sinensis*) – parazitinių grybų rūšis, priklausanti aukšliagrybūnų (*Ascomycota*) skyriui. Paplitęs Himalajų kalnuose, apie 3-5 km aukštyje (Tibete, Nepale, Butane, Kinijos aukštikalnėse, šiaurės Indijoje).

Kininis kordicepsas – tai parazitinis grybas, parazituojantis ant *Thitarodes* genties drugių lervų, taip pat kartais ant skruzdžių ir kitų požeminių vabzdžių. Grybo spora patenka ant kūno, padengia jį grybiena ir minta gyvūno syvais. Gyvūnas žūsta ir yra mumifikuojamas. Vasarą nuo gyvūno užpakalinės dalies grybas išaugina 5-15 cm ilgio vaisiakūnį, kuris išlenda į žemės paviršių ir išbarsto sporas.

Kininis kordicepsas nuo seno žinomas kinų, tibetiečių, nepaliečių liaudies medicinoje. Tibetietiškai vadinamas *jarca gunbu* (དབྱར་རྩྭ་དགུན་འབུ་), kiniškai *dong chong xia cao* (冬虫夏草), nepalietiškai *jarčagumba* (यार्शागुम्बा), hindi kalba *Keeda Jadi*. Visi šie pavadinimai kilę iš tibetiečių kalbos ir reiškia – „žiemą kirminas, vasarą augalas“. Kordicepso rinkimas yra svarbus daugelio Azijos aukštikalnių gyventojų verslas (Nepale už 1 kg mokama 30-60 tūkst. Nepalo rupijų, Kinijoje – 10-60 tūkst. juanių). Grybo preparatai naudojami letargijos, vėžio ir kt. ligų gydimui, kaip afrodiziakas.
Strėlinė

**Strėlinė** yra specialus dėklas skirtas laikyti strėlėms.

Lankinikai ne visada naudodavo strėlines mūšio metu. Strėlės neretai būdavo susmaigstomos į žemę, kad būtų galima greičiau šaudyti. Be to, suteptas strėlės antgalis galėdavo sukelti žaizdos užkrėtimą. Strėlinės gali būti kabinamos prie diržo, prie lanko, susmaigstomos į žemę, kabinamos ant perpetės ir t. t.

Strėlinės paprastai būdavo daromos iš odos, medžio žievės, medienos,
kailių ir kitų natūralių medžiagų. Šiuolaikiniai lankai ir strėlės yra gaminami iš kur kas sudėtingesnių medžiagų bei turi sudėtingesnę konstrukciją. Šiuolaikinės strėlinės neretai gaminamos atsižvelgiant į tam tikrą jų naudojimą: greitam šaudymui arba medžioklei. Vis dėlto dauguma žmonių mieliau renkasi tradicinį lankų tipą.

Šaudymas iš lanko taip pat patyrė savo evoliuciją kaip ir strėlinių gamyba. Dėl šiais laikais gamybai naudojamų retų medžiagų kaip kad kukmedis bei gamybos trukmės, jų vertė ir paklausa patyrė didelį šuolį.

## Kita informacija

* Šaudymas iš lanko 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
* Arbaletas
* Balista
Bulvės su Huankainos padažu

**Bulvės su Huankainos padažu** () – tradicinis Peru virtuvės patiekalas, kilęs iš Huankajo apylinkių. Jam paruošti naudojamos su odele virtos bulvės, kurios vėliau atvėsinamos, nulupamos ir supjaustomos.

## Paruošimas
Huankainos padažas daromas iš uoginių paprikų (*Capsicum baccatum*), balto sūrio (vad. *[[queso fresco]]*), aliejaus, sutirštinto pieno, druskos, prieskonių bei krekerių. Kartais dar dedama svogūnų, česnako, citrinos sulčių. Padažas paprastai padaromas visus ingredientus sumaišius maišytuvu. Jis užpilamas ant bulvių, kurios išdėstomos ant salotų lapų. Patiekalas dekoruojamas virtais pjaustytais kiaušiniais, alyvuogėmis, petražolėmis.

## Istorija
Patiekalas yra kilęs iš Mantaro slėnio, žymaus dėl savo bulvių produkcijos. Pasakojama, kad tiesiant Limos-Huankajo geležinkelį huankų moterys iš bulvių, kiaušinių ir paprikų padažo ruošė maistą geležinkelio statytojams. Vėliau šis patiekalas paplito po visą Peru.

## Nuorodos

* Patiekalo paruošimas (ispanų k.)
* Receptas Vikiknygose (anglų k.)
Pranciškus Baltrus Šivickis

**Pranciškus Baltrus Šivickis** (g. 1882 m. rugsėjo 30 d. Žalakiškiuose, Raseinių apskritis – 1968 m. spalio 12 d.) – Lietuvos ir JAV zoologas, Kauno universiteto, Filipinų valstybinio universiteto (Manila) profesorius, KU Geografijos katedros vedėjas.

## Biografija
1900 m. baigė Šiluvos trimetę rusišką liaudies mokyklą.

Iki 1905 m. dirbo žemės ūkio darbus, daraktoriavo gimtajame kaime.

1906 m. atvyko į JAV. 1907 m. baigė Pulmano vakarinę mokyklą.

1922 m. baigė Čikagos universiteto Gamtos fakultetą, apgynė disertaciją „Planarijos Planaria lata regeneravimo fiziologijos tyrimai su rūšies aprašymu", daktaras.

Palaidotas Vilniuje, Antakalnio kapinėse.

## Šaltiniai

* http://server.ekoi.lt/zoologai/ 
* http://www.ebiblioteka.lt/resursai/LMA/Ekologija/Eko_001_010.pdf