open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Povilas Balzarevičius

**Povilas Balzarevičius** (g. 1929 m. lapkričio 30 d. Vaškai) – Lietuvos inžinierius hidrotechnikas.

## Biografija
1953 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1966 m. žemės ūkio mokslų kandidatas. 1986 m. technikos mokslų daktaras.

1956–1959 m. Kėdainių melioracijos mašinų stoties direktorius. 1959–1991 m. Hidrotechnikos ir melioracijos instituto direktorius. Nuo 1977 m. Sąjunginės žemės ūkio MA Vakarų skyriaus melioracijos ir vandens ūkio sekcijos pirmininkas.

1958–1964 m. LKP CK narys. 1964–1966 m. LKP CK Revizijos komisijos narys.

## Mokslinė veikla
Mokslinio darbo kryptis – kompleksinis žemių melioravimas.

## Įvertinimas
* 1975 m. LSSR nusipelnęs melioratorius
* 1976 m. SSRS valstybinė premija, su kitais

## Bibliografija
* Kultūrinių ganyklų sausinimas ir įsisavinimas, su P. Aksomaičiu, 1969 m., rusų k.
* Žemės ūkio kultūrų lietinimas, su kt., 1972 m.
* Kompleksinis žemių kultūrinimas, su kt., 1983 m., rusų k.

## Šaltiniai
Jonas Balžekas

**Jonas Balžekas** (1925 m. vasario 4 d. Nuotekuose, Pabaisko valsčius – 2012 m. balandžio 14 d. Vilniuje) – Lietuvos agronomas bitininkas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija
1945 m. baigė Ukmergės gimnaziją, 1950 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos  Agronomijos fakultetą. 1950 m. Kauno sodininkystės ir daržininkystės technikumo dėstytojas. 1950–1953 m. LŽŪA aspirantas. 1953–1955 m. LŽŪA dėstytojas. 1954 m. LŽŪA apgynė žemės ūkio mokslų kandidato disertaciją.

1955–1959 m. dirbo Radviliškio bandymų stotyje. 1959 m. Terespolio dvaro parke įkūrė bityną. 1959–1993 m. dirbo Žemdirbystės institute: 1959–1972 m. vyresnysis mokslinis bendradarbis, 1972–1984 m. Bitininkystės sektoriaus vedėjas. 1984 m. žemės ūkio mokslų daktaras. 1984–1993 m. instituto Bitininkystės skyriaus vedėjas.

1959–1989 m. Lietuvos sodininkystės draugijos bitininkų sekcijos vadovas, 1989–1991 m. ir nuo 1994 m. Lietuvos bitininkų sąjungos prezidentas. 1977 m. LTSR nusipelnęs agronomas.

## Mokslinė veikla
1959–1985 m. Žemdirbystės instituto eksperimentiniame ūkyje sukomplektavo veislinį bityną – mokslinio tiriamojo darbo bazę. Su J. Straigiu ištyrė Lietuvos vietines bites. 1972–1975 m. Jurbarko ir Tauragės rajonų miškuose sukomplektavo vietinių bičių draustinį, Pervalkoje – izoliacinį bičių motinų poravimosi punktą. Sukūrė kompleksinio bičių naudojimo ir raudonųjų dobilų apdulkinimo technologijas.

## Bibliografija
* Bitininkystė (su kt.), 1970 m.
* Bitininko mėgėjo žinynas, 1977–1978 m. (su L. Petkevičiene). – Vilnius: Mokslas, 1977. – 138 p.
* Bičių ūkis ir jo perspektyvos, 1978 m.
* Bitės ir raudonieji dobilai sėklai, 1985 m.
* Bitininko žinynas (su kt.). – Vilnius: Mokslas, 1987. – 379 p.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Bitininkas J. Balžekas: „Iš bičių mokiausi kantrybės“, 2008-09-10
Regina Baltutytė

**Regina Baltutytė-Mileckienė** (1954 m. liepos 21 d. Jakšiškyje, Kavarsko rajone – 2025 m. birželio 3 d. Vilniuje) – Lietuvos irkluotoja.

## Biografija
1988 m. baigė Vilniaus universitetą.

Buvo Kūno kultūros ir sporto departamento prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės vyriausioji specialistė-buhalterė, Lietuvos olimpiečių asociacijos revizorė.

Palaidota Kairėnų kapinėse.

## Sportiniai pasiekimai
* 1973–1983 m. daugelio tarptautinių regatų laimėtoja.
* 1974 m. TSRS irklavimo čempionė – keturvietė pavienė valtis su vairininku, Lietuvos rinktinė
* 1981 m. TSRS irklavimo čempionė – aštuonvietė valtis, Lietuvos rinktinė
* 1981 m. pasaulio čempionė – aštuonvietė valtis, TSRS rinktinė

1980 m. vasaros olimpinėse žaidynėse buvo TSRS komandos atsarginė.

## Šaltiniai
Alfredas Bamesbergeris

**Alfredas Bamesbergeris** (, g. 1938 m. rugsėjo 25 d. Miunchenas) – vokiečių kalbininkas, baltistas. 

## Biografija
1958-1962 m. studijavo Miuncheno ir Oksfordo universitetuose. 1968-1978 m. dėstė Freiburgo universitete. Nuo 1978 m. Eichštato katalikiškojo universiteto profesorius. 

## Mokslinė veikla
Tiria indoeuropiečių kalbas, ypač germanų ir baltų kalbų žodžių darybą bei etimologiją. Su kitais redaguoja indoeuropeistikos žurnalą *„Historische Sprachforschung“*. Redagavo veikalą Laringalų teorija ir indoeuropiečių garsų bei formų sistemos rekonstrukcija (*Die Laryngaltheorie und die Rekonstruktion des indogermanischen Laut-und Formensystems* 1988 m.). 1996 m. Eichštato universitete organizavo tarptautinę baltistikos konferenciją.

## Bibliografija
* Abstraktai baltų kalbose (*Abstraktbildungen in den baltischen Sprachen*), 1973 m.
* Indoeuropiečių vardažodžio morfologija (*Die Morphologie des indogermanischen Namens*), 1980 m.
* Germanų veiksmažodžio sistemos sandara (*Der Aufbau des germanischen Verbalsystems*), 1986 m. 

## Šaltiniai
Tortugero nacionalinis parkas

**Tortugero nacionalinis parkas** () – nacionalinis parkas šiaurės rytų Kosta Rikoje, Limono provincijoje, prie Karibų jūros. Užima 312 km² plotą.

Nacionaliniame parke saugomos tropinės džiunglės su savo gausia bioįvairove. Parko pelkės įtrauktos į Ramsaro pelkių apsaugos sąrašą. Be to, Tortugero parkui priklauso dalis Karibų jūros pakrantės su lagūnomis ir paplūdimiais. Juose jauniklius veda jūriniai vėžliai (bisos, logerhedai, žalieji vėžliai). Upėse sutinkami lamantinai, kaimanai, amerikiniai krokodilai, kaimanžuvės. Džiunglės – jaguarų, koatų, staugūnų, paprastųjų kapucinų, tripirščių tinginių buveinė. Be to, sutinkami driežai baziliskai, įvairios nuodingos medvarlės, per 375 paukščių rūšių (tulžiai, tukanai, papūgos, garniai). Auga apie 400 medžių ir 2200 kitų augalų rūšių.

Parko turistinis centras – Tortugero gyvenvietė.

## Galerija


Image:Tortuguero Nationalpark.jpg|Tortugero džiunglės
Image:Tortuguero caribbean coast.jpg|Karibų jūros pakrantė
Image:Artibeus sp. Tortuguero National Park crop.jpg|*Artibeus* genties šikšnosparnis
Boltonas

**Boltonas** – miestas Anglijoje, 16 km į vakarus nuo Mančesterio. Elektronikos, tekstilės, statybinių medžiagų, popieriaus, chemijos pramonė. Yra Boltono universitetas.

## Istorija

Saksų laikais dabartinio Boltono vietoje buvo kaimas. 1251 m. suteikta teisė rengti turgus. Anglijos pilietinio karo metu Boltone vyko žiaurios žudynės tarp lojalistų ir sukilėlių. Iki XIX a. miestas buvo svarbus tekstilės pramonės centras.

## Sportas
* Bolton Wanderers FC (futbolas)
Kilinas

**Kilinas** () – miestas JAV, centriniame Teksase, Belo apskrityje. 153 095 gyventojai (2020 m.).

## Istorija

Miestas įkurtas XIX a. pab. nutiesus geležinkelį. Pavadintas vieno iš geležinkelio tiesimo vadovų Frank P. Killeen garbei. Iki XX a. vid. Kilinas tebuvo mažas miestelis. 1942 m. įkūrus Fort Hudo karinę bazę miestas pradėjo sparčiai augti.

## Šaltiniai
Banaičio spaustuvė

**Banaičio spaustuvė** – pirmoji lietuviška spaustuvė Kaune, veikusi 1905–1918 m. Savininkas Saliamonas Banaitis.

## Istorija

Pirmasis spaudinys – laikraštis „Lietuvos balsas“, išėjęs 1906 m. sausio 20 d. Daugiausia spausdino Šv. Kazimiero draugijos leidinius, laikraščius „Garnys“, „Kauno žinios“, „Viensėdis“ ir žurnalus „Ateitis“, „Bažnytinė apžvalga“, „Draugija“, „Lietuvaitė“, „Lietuvos mokykla“, „Nedėldienio skaitymas“, „Vienybė“.

1914 m. spaustuvė turėjo 4 spausdinimo, 2 brošiūravimo mašinas, linotipą, dirbo 35 darbininkai. Specializavosi spausdinti lietuviškus leidinius: 1906 m. jų išspausdino 24, 1907 m. – 34, 1910 m. – 43. Per metus išspausdindavo po 25-35 pavadinimų knygų. Iki 1914 m. spaustuvėje pasirodė 1 milijonas ir 300 tūkstančių knygų bei brošiūrų, beveik 2 mln. bendro tiražo laikraščių numerių. 1918 m. spaustuvę nupirko Šv. Kazimiero draugija,  ji išplėsta, įsteigta knygų rišykla, pavadinta „Šviesa“. 

## Šaltiniai
Houston Stewart Chamberlain

**Hiustonas Stiuartas Čemberlenas** (; 1855 m. rugsėjo 9 d. Portsmute, Britanija – 1927 m. sausio 9 d. Bairoite, Bavarijoje, Vokietija) – kultūros istorikas, rasių teorijos kūrėjas.

## Biografija

Kilme anglas, Britanijos imperijos karo laivyno admirolo Čemberleno sūnus. 1870 m. palikęs Angliją, susižavėjo vokiečių kalba ir kultūra. Apsigyveno Vokietijoje: nuo 1885 m. Drezdene, nuo 1889 m. Vienoje (Austrija). Studijavo biologiją ir fiziologiją. Domėjosi Richardo Vagnerio muzika.

Susidomėjęs rasių klausimu, eilėje studijų ir veikalų vystė Gobineau rasinio pranašumo idėjas. Svarbiausiais darbas *Die Grundlagen des 19 Jahrhunderts* (XIX amžiaus pagrindai). Knygoje H. S. Čemberlenas stengėsi įrodyti, kad tautų gyvenimą ir jų istorijos kryptį nulemia ir iš dalies apibrėžia tų tautų rasinė sudėtis. Jis pirmasis suformavo teiginį, kad rasė yra lemiamas veiksnys pasaulio istorijoje. Iš visų Europos rasių jis išskyrė gabiausia šiaurinę arba nordikų (die nordische Rasse) rasę. Jai priskyrė daugybę nuopelnų visose srityse ir su kuria lygintis kitoms rasėms labai sunku.

H. S. Čemberleno idėjos sutiktos dvejopai. Veikalas buvo kritikuojamas už kraštutinumą, o jo gerbėjai pasiėmė jo darbus rasizmo teorijai pagrįsti.

H. S. Čemberleno idėjos turėjo įtakos ne vien etnologiniams, bet ir literatūros istorijos tyrinėjimams. Čia jo pasekėjai norėjo paversti literatūrą vien rasių ypatumų atvaizdu.

Palaidotas Bairoito mieste, kurio garbės piliečiu buvo ir kuriam atidavė 7000 tomų biblioteką bei savo marmurinį biustą, pareikalaudamas eksponuoti visa tai miesto bibliotekoje.
Izidorius Butkevičius

**Izidorius Butkevičius** (iki 1944 m. *Butkus*, 1924 m. liepos 3 d. Pribitkos, Tverų valsčius – 1982 m. lapkričio 20 d. Vilniuje) – Lietuvos etnologas, etnografas, istorijos mokslų kandidatas.

## Biografija
Baigė Tverų gimnaziją. 1946 m. įstojo į Kauno universitetą studijuoti archeologiją, 1947–1951 m. tęsė etnologijos studijas Vilniaus universitete. 1952 m. įstojo į Istorijos instituto etnografijos specialybės neakivaizdinę aspirantūrą, 1953 m. perėjo į TSRS mokslų akademijos Etnografijos instituto Maskvoje neakivaizdinę aspirantūrą. 1956 m. apgynė disertaciją „Dabartiniai lietuvių gyvenamieji namai“, istorijos mokslų kandidatas.

Nuo 1951 m. dirbo Vilniaus universiteto Archeologijos ir etnologijos katedroje vyresniuoju laborantu ir dėstė istoriją Vilniaus žemės ūkio technikume. 1953–1982 m. Istorijos instituto Archeologijos ir etnografijos sektoriaus jaunesnysis mokslinis bendradarbis, nuo 1961 m. vyresnysis mokslinis bendradarbis.

## Mokslinė veikla
Pagrindinė tyrinėjimų sritis – Lietuvos kaimo gyvenviečių ir pastatų raida. Visą mokslinio darbo trisdešimtmetį paskyrė tradicinės ir modernios architektūros tyrimams. Paskelbė kelias monografijas, dešimtis straipsnių. Parengė medžiagą ir sudarė „Pabaltijo istorijos ir etnografijos atlaso“ architektūrai skirtą dalį.

## Bibliografija
* Lietuvos valstiečių gyvenvietės ir sodybos, monografija, 1971 m.
* Lietuvos socialistinio kaimo gyvenviečių formavimasis (1952–1978 m.), monografija, 1980 m.
* Sodybos naujosiose Suvalkijos kaimo gyvenvietėse, studija, 1981 m.
* Naujosios žemaičių sodybos, studija, 1985 m.
* Lietuvių etnografijos bruožai, studija, 1964 m.
* Panemunių dzūkai, 1974 m., vienas autorių.

## Šaltiniai
Samanė (Utena)

**Samanė** – viensėdis Utenos rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Sudeikių, 0,5 km į vakarus nuo Alaušo ežero. Šalia viensėdžio telkšo 20 ha ploto ežeras – Šekštys.

## Gyventojai

## Šaltiniai
The Soviet Story

**Sovietinė istorija** (, ) yra 2008 m. pastatytas dokumentinis filmas apie sovietinį terorą ir TSRS-Vokietijos santykius iki 1941 m., sukurtas ir režisuotas Edvino Šnuorės bei finansuotas UEN Group ir Europos parlamento.

Filme pateikiama interviu su vakarų ir rusų istorikais Normanu Deivisu bei Borisu Sokolovu, rusų rašytoju Viktoru Suvorovu, sovietų disidentu Vladimiru Bukovskiu, Europos parlamentarais, taip pat su sovietų teroro aukomis ir liudininkais.

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
* [Movie on Watch Movies](http://www.watch-movies.ro/index.php?m=movie&g=the_soviet_story_(2008)#)
* [[YouTube] anonsas]
* [[YouTube] anonsas] rusų k.
Sorbų vėliava

**Sorbų vėliava** - sorbų etnoso vėliava: standartinė trispalvė su vienodo pločio juostomis. Viršuje mėlyna, viduryje - raudona, apačioje - balta. Tai etninė vėliava, ji niekada nereiškė jokio administracinio vieneto.

Sorbų vėliava pirmą kartą paminėta 1842 m. 1848 m. kovo 23 d. Berlyne, slavų atstovų susirinkime, buvo patvirtintas sorbų vėliavos spalvų išdėstymas (mėlyna - raudona - balta), toks, kad skirtųsi nuo kitų slavų tautų vėliavų. 1912 m. buvo sukurta organizacija *Lužicos sorbų bundas* *Domowina*, kuri turėjo jungti visas sorbų asociacijas.

Vėliava buvo uždrausta Hitlerio Vokietijoje (nuo 1935 m. iki 1945 m.). Vėliava viešai vėl pasirodė, kai TSRS ir Lenkijos kariuomenė įžengė į Lužicą. Nuo 1945 m. gegužės 17 d. sorbų vėliava buvo ir Domowinos vėliava.

VDR vėliavos įstatymuose sorbų vėliava nebuvo minima. Tačiau Kotbuso ir Drezdeno apygardose, Lužicoje buvo leidžiama sorbų vėliavą naudoti specialiomis progomis, per šventes. VDR prisijungus prie Vokietijos sorbų vėliavos naudojimą reguliuoja Brandenburgo ir Saksonijos konstitucijos.

## Nuorodos
* Sorb People (Brandenburg and Saxony, Germany)
Suchumis

**Suchumis** (, , ) – *de facto* nepriklausomos Abchazijos respublikos, kuri tarptautinėje bendruomenėje pripažįstama kaip autonominė Gruzijos dalis, sostinė. Miestas buvo sunkiai nukentėjęs per Gruzijos-Abchazijos konfliktą 1990 m.

Suchumis yra įkurtas prie plačios Juodosios jūros kranto įlankos. Jis yra uostamiestis, geležinkelių mazgas, poilsiavietė. Miestas garsus paplūdimiais, sanatorijomis, mineralinių vandenų centrais, pusiautropiniu klimatu. Suchumyje taip pat yra svarbi oro linija – „Dranda“ oro uostas. Mieste gausu smulkaus ir vidutinio dydžio viešbučių, daugiausia aptarnaujančių rusus turistus. Suchumyje veikia botanikos sodai, įsteigti dar 1840 m.

Mieste įsikūrusios kelios tyrinėjimų institucijos: Abchazijos Valstybinis universitetas, Tbilisio Valstybinio universiteto skyrius. Nuo 1945 iki 1954 m. Suchumio elektronų laboratorija gamino dalis Sovietų Sąjungos branduoliniams ginklams.

Suchumis yra Tarptautinio Juodosios jūros klubo narys.

## Istorija

VI a. pr. m. e. viduryje Suchumo vietoje įkurta graikų kolonija ***Dioskurija***, vėliau čia buvo romėnų tvirtovė ***Sebastopolis***.

## Sportas
* Dinamo Soxumi – futbolo klubas;

## Išnašos
Elias Canetti

**Elijas Kanetis** (1905 m. birželio 25 d. Rusė – 1994 m. rugpjūčio 14 d., Ciūrichas) – bulgarų–ispanų–žydų kilmės rašytojas. Elijas Kanetis buvo apdovanotas daugeliu apdovanojimų, 1981 m. gavo Nobelio literatūrinę premiją.

Jo protėviai iš Ispanijos išsikraustė XV a. E. Kanetis iki savo mirties 1994 m. gyveno Londone ir Ciuriche.

## Gyvenimas ir kūryba

Pirmosios kalbos, kurias išmoko E. Kanetis, buvo viduramžių ispanų (ją daugelį šimtmečių kalbėjo ištremti žydai) ir bulgarų. Dar būdamas vaikas, jis su šeima persikėlė į Mančesterį, kur išmoko anglų kalbą. Po ankstyvos tėvo mirties 1913 m. motina su vaikais išvyko iš Anglijos ir apsistojo Vienoje. Būdamas aštuonerių metų, išmoko vokiečių kalbą, kuria rašė savo kūrinius. Vienoje pradėjo lankyti mokyklą, po to mokėsi Ciuriche ir Frankfurte prie Maino, kur persikėlė visa šeima.

1924 m. Vienoje jis pradėjo studijuoti chemiją, 1929 m. apgynė mokslinį laipsnį. Be chemijos labai susidomėjo literatūra ir sumanė sukurti 8 tomų romaną apie žmogaus beprotybę. Iš čia atsiranda romanas „Apakimas“, kuris buvo išleistas Vienoje, tačiau didesnio susidomėjimo sulaukė daug vėliau. Per rašytojo ir kritiko Karlo Krauso paskaitas E. Kenetis susipažino su būsima žmona Veca. Po pirmojo – ir vienintelio – romano jis parašė dramą „Vestuvės“. Antroji drama sukurta netrukus po pirmosios, buvo satyra apie masinės isterijos atsiradimą.

Po anšliuso persikėlė į Londoną, kur du dešimtmečius intensyviai studijavo medžiagą savo didelės apimties filosofiniam veikalui „Minia ir valdžia“. Jis nuolat rašė įvairiausius užrašus, pastabas, pastebėjimus ir apmąstymus bei aforizmus, kurie vėliau buvo išleisti atskirais leidiniais. Visoje kūryboje jaučiama „stipri neapykanta mirčiai“. Dramoje „Kai žinoma mirties valanda“, kurią E. Kanetis vadino „mirties vadovėliu“, aprašomi žmonės, kurie žino savo mirties datą.

Kelionės į Maroką užrašai buvo išleisti pavadinimu „Marakešo balsai“. 1963 m. mirė Veca Kaneti. Su antrąja žmona Hera Bušor ir jų dukterimi E. Kanetis iki savo mirties gyveno Londone ir Ciuriche.

## Bibliografija

* 1934 *Komödie der Eitelkeit*
* 1935 Apakimas (*Die Blendung*)
* 1956 Kai žinoma mirties valanda (*Die Befristeten)*
* 1960 Minia ir valdžia (*Masse und Macht*)
* 1968 Marakešo balsai (*Die Stimmen von Marrakesch*)
* 1969 *Der andere Prozess*
* *Hitler nach Speer* (Essay)
* 1942–1972 *Die Provinz des Menschen*
* 1974 *Der Ohrenzeuge. Fünfzig Charaktere* 1974
* 1975 *Das Gewissen der Worte*
* 1977 Išgelbėtas liežuvis (*Die Gerettete Zunge*)
* 1980 Fakelas ausyje (*Die Fackel im Ohr*)
* 1985 Susižvalgymai (*Das Augenspiel*)
* 1987 *Das Geheimherz der Uhr: Aufzeichnungen*
* 1992 *Die Fliegenpein*
* 1994 *Nachträge aus Hampstead*

## Nuorodos

* Nobel Prize mini – site
* Preface to Donahue, ''The End of Modernism''
Antupiai (Jurbarkas)

**Antupiai** – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 5 km į rytus nuo Viešvilės centro, dešiniajame Kasiko upelio krante, kiek piečiau kelio .

## Gyventojai

## Šaltiniai
Apšriūtai

**Apšriūtai** – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 6 km į rytus nuo Viešvilės centro, dešiniajame Kasiko upelio krante.

## Etimologija

Kaimas vadintas iki 1590 m. *Jakszten*, 1591 m. *Jaxsten, Abschrotten*, 1785 m. *Abszruthen, Abschruten*. Forma *Apšriūtai* kildinama nuo žodžio *[[opšrus]]*.

## Istorija

XX a. 1-ojoje pusėje per kaimą ėjo Pagėgių–Smalininkų siaurasis geležinkelis, čia buvo įrengta Apšriūtų geležinkelio stotelė.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Baltupėnai (Jurbarkas)

**Baltupėnai** – buvęs kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 7 km į vakarus nuo Viešvilės centro, prie Jurbarko rajono ir Pagėgių savivaldybės ribos ir 330 kV elektros tiekimo linijos.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Išdagai (Jurbarkas)

**Išdagai** – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 2 km į rytus nuo Viešvilės. Kaimą kerta krašto kelias . Kaime įsikūrusi Kalvelių girininkija.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Leipgiriai

**Leipgiriai** (arba ***Liepgiriai***) – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurės rytus nuo Viešvilės centro, Karšuvos girioje.

## Istorija

XIX a. pradžioje buvo kilmingųjų kaimas, XX a. pradžioje – girininkijos sodyba ir kelios miško darbininkų sodybos.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Naumalūnis

**Naumalūnis** – viensėdis Jurbarko rajono savivaldybėje, 1 km į pietryčius nuo Žukų.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pagenaičiai (Jurbarkas)

**Pagenaičiai** – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės rytus nuo Žukų, 1 km į šiaurės vakarus nuo Jūravos.

## Istorija
Anksčiau vadinti Mažaisiais Šusteriais (). Pažymėti 1802 m. žemėlapyje. 1815 m. minėta nuomininkų sodyba, 1905 ir 1925 m. – girininkijos sodyba su 15 gyventojų. 1902 m. pro Pagenaičius pravestas siaurasis geležinkelis (veikė iki Antrojo pasaulinio karo pabaigos), įrengta stotelė.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pagulbiniai

**Pagulbiniai** – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 3 km į vakarus nuo Viešvilės centro. Šiaurinė kaimo dalis yra Viešvilės miške, pietinė dalis siekia Nemuną. Per kaimą eina 330 kV elektros tiekimo linija.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Paul Brock (1900–1986), jūreivis, rašytojas.

## Šaltiniai
Vilkdaubis

**Vilkdaubis** – viensėdis Jurbarko rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės vakarus nuo Viešvilės centro, prie  sankryžos su keliu, vedančiu į Jūravą. Viensėdį supa Jūros miškas.

## Istorija

Vilkdaubis rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1559 m.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Žardeliai (Jurbarkas)

**Žardeliai** – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės rytus nuo Viešvilės. Šalia kaimo plyti Žardelių miškas.

## Gyventojai

## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
*
Mišiūnai

**Mišiūnai** – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 2 km į pietvakarius nuo Juodaičių.

## Istorija

Mišiūnai paminėti 1597 m. Tuomet kaimas priklausė Bilevičiams. XIX a. vid. kaimas atiteko Medekšoms.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Tušemlios kultūra

**Tušemlios kultūra** arba **Bancerovo-Tušemlios kultūra** – geležies amžiaus archeologinė kultūra, VI a. – VIII a. paplitusi Aukštutinėje Padnieprėje, Aukštutinėje Panemunėje, palei Dauguvos aukštupį ir vidurupį. Pavadinta 1950 m. ir vėliau tyrinėtų Bancerovo prie Minsko ir Tušemlios, apie 50 km į pietus nuo Smolensko, piliakalnių vardu.

## Kultūra
Bancerovo-Tušemlios kultūra susiformavo Abidnios tipo (vėlyvoji Zarubincų kultūros grupė) kultūros gyventojams atsikėlus į Dniepro-Dauguvos ir brūkšniuotosios keramikos kultūrų teritoriją. Bancerovo-Tušemlios kultūrai būdingos neįtvirtintos gyvenvietės, aptinkamos upių salpose ir pirmosios terasos kyšuliuose.

Piliakalniai – slėptuvės su pusiau žeminės tipo ir antžeminiais pastatais. Pusiau žeminės nedidelės, nuo 7-9 iki 18–20 m², su įgilintomis (0,2-0,8 m) rentininės konstrukcijos sienomis bei apvalia krūsnine krosnimi kampe, kartais – atviru židiniu centre. Antžeminiai pastatai stulpinės konstrukcijos, ilgi, su keliomis gyvenamosiomis patalpomis, šildomomis atvirais židiniais. Piliakalniuose (Tušemlia, Gorodokas, Prudkai) rasta apskrito plano šventyklų liekanų.

## Ūkis
Gyventojų pagrindiniai verslai žemdirbystė ir gyvulininkystė. Naudojo lipdytinę, šiek tiek profiliuotą, lygiu paviršiumi keramiką. Išplėtota kalvystė, daugelyje gyvenviečių randami geležies gavybos ir lydymo įrenginiai.

Mirusiuosius laidojo sudegintus (degino už pilkapyno) apvaliuose, pailguose ar ilguose pilkapiuose, pilkapių sampiluose arba pagilintose duobėse po sampilu, kartais urnose. Įkapės skurdžios, randama daugiausia puodų arba jų fragmentų.

Dauguma tyrėjų (A. Mitrofanovas, V. Sedovas, E. Šmidtas) Bancerovo-Tušemlios kultūrą priskiria baltų gentims. Kultūra sunyko dėl intensyvaus slavų veržimosi į šiaurę.

## Šaltiniai

## Literatūra
* Шмидт Е. А. О Тушемлинской культуре IV–VII веков в верхнем поднепровье и подвинье
* А.А. Седин. Раннесредневековые памятники Могилевщины и современная молодежь
Avietiškiai

**Avietiškiai** – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 1 km į rytus nuo Pašaltuonio, dešiniajame Šaltuonos krante. Kaime, paribyje su Pašaltuoniu, yra paminklas Pašaltuonio krašto knygnešiams ir savanoriams. Saugomas Avietiškių ąžuolas.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Aga

**Aga** ( 'vadas, šeimininkas, valdovas') – civilinio valdininko ar karinio vado titulas Osmanų imperijoje. Jį dažnai prijungdavo prie vardo, pvz., Mazen Aga.

## Kariniai titulai
Osmanų imperijoje tam tikrų kariuomenės rūšių vadai buvo vadinami *agomis*:
* *azap ağa* – azapų vadas
* *besli ağa* – beslių (tokie raiteliai) vadas
* *yeniçeri ağa* – janyčarų vadas

Agos titulą turėdavo ir mažesnių dalinių vadai, pvz.:
* *beuluk ağa* – beulukų (sultono asmens sargybinių) vadas
* *odzsak ağa* – odzsakų vadas

## Civiliniai titulai
Agos titulą gaudavo ir aukštas pareigas einantys civiliai valdininkai. Pvz., Kizlar Aga buvo vyriausiasis juodasis eunuchas, o Kapi Aga – vyriausiasis baltasis eunuchas. Abu jie atlikinėjo labai svarbias pareigas sultono dvare.
Smaladaržis

**Smaladaržis** – buvęs viensėdis Jurbarko rajono savivaldybėje,  Viešvilės valstybinio gamtinio rezervato buferinės apsaugos zonoje, 5 km į šiaurę nuo Viešvilės centro. Dabar išlikęs tik šalia viensėdžio plytinčio miško pavadinimas. Ilgą laiką čia pastatyti Prūsijai būdingi raudonų plytų pastatai priklausė Smalininkų urėdijos Smaladaržio girininkijai. Dar po 1991 m. čia  stovėjo būdingos Prūsijai architektūros  buvusios girininkijos administracinis  ir ūkinis raudonų plytų molinėmis čerpėmis dengti pastatai, kurie vėliau maždaug per dešimtmetį sunyko. Dabar čia tebeauga pavienės liepos ir plyti jas supanti miško laukymė.

## Gyventojai

## Šaltiniai
8. Miškų ūkis ir medžioklė Mažojoje Lietuvoje, R. Deltuvas, Klaipėda, 2019
Balandžiai (Eržvilkas)

**Balandžiai** – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, pietvakarinėje Eržvilko miestelio pusėje. Pro kaimą teka Šaltuona, kaimą kerta kelias .

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Kazimieras Ambrozaitis (1859–1947), kunigas, mecenatas, visuomenininkas.
* Izidorius Pocius (1864–1935), knygnešys

## Šaltiniai
Užringis

**Užringis** – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 3 km į rytus nuo Juodaičių. Per kaimą teka Mituvos intakas – Akmena.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pagausantys I

**Pagausantys I** – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 3 km į pietus nuo Juodaičių. Per kaimą teka Gausantė.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Kazimieras Banys (1927–2015), biomedicinos mokslų daktaras, Mažosios Lietuvos sodybos-muziejaus įkūrėjas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Pakarklys

**Pakarklys** – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 4 km į pietryčius nuo Juodaičių. Per kaimą teka kairysis Gausantės intakas – Karklė.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Aga (reikšmės)

Žodis *aga* reiškia:

* aga – titulas Osmanų imperijoje;
* Aga – pavardė Norvegijoje;
* Aga – upė Užbaikalėje (Rusija);
* Aga – Šumero Kišo miesto karalius;
* aga – rupūžė *Bufo marinus*;
* aga – senelio pavadinimas Turkmėnistane ir vakarų Balkanuose.
Taip pat santrumpas *AGA*:
* AGA (*Autogen Gasaccumulator*) – Vokietijos automobilių kompanija, veikusi 1914–1929 m.;
* AGA (*Aktiebolaget Svenska Gasaccumulator*) – Švedijos dujų kompanija.
Petras Bancevičius

**Petras Bancevičius** (1873 m. Vilkaviškis – 1948 m. spalio 7 d. Belshilis) – Didžiosios Britanijos lietuvių visuomenės veikėjas, spaudos darbuotojas.

## Biografija
Baigė Marijampolės gimnaziją, dirbo raštininku. 1897 m. išvyko į Didžiąją Britaniją. 1902 m. Belshilyje įsteigė lietuvių informacijos biurą ir „Varpo“ bendrovę. Vienas Škotijos lietuvių švietimo draugijos „Šviesa“ steigėjų. 1905–1906 m. leido laikraštį „Laikas“. Nuo 1930 m. žurnalo „Naujas laikas – New Era“ redaktorius, šešetą metų – Lietuvos atstovybės Londone patarėjas. 

1922 m. organizavo knygų rinkliavą besikuriančiai Lietuvos universiteto bibliotekai.

## Šaltiniai
Ramūnas Vyšniauskas

**Ramūnas Vyšniauskas** (g. 1976 m. rugsėjo 23 d. Klaipėdoje) – sunkiaatletis iš Lietuvos. Varžėsi klasėje iki 105 kg. Taip pat LNK televizijoje vedė TV laidą „Lalaila“

## Rezultatai čempionatuose

2009 m. Bukarešte (Rumunija) vykusiame Europos sunkiosios atletikos čempionate iškovojo bronzą (svorio kategorijoje iki 105 kg). Vyšniauskas rovimo veiksmu įveikė 182 kg, o stūmimo – 223 kg, ir bendroje įskaitoje surinkęs 405 kg dvikovėje užėmė 3-iąją vietą.

Žmona – Inesė, sūnus – Ąžuolas, dukra – Ramunė

## Dopingas
1997 m. pasaulio čempionato metu R. Vyšniausko dopingo testas buvo teigiamas, sportininkas diskvalifikuotas dvejiems metams.

2014 m. balandžio pradžioje paskelbė baigiantis profesionalo karjerą, tačiau kelios dienos prieš tai paėmus mėginius buvo rasta dopingo pėdsakų. Už tai atletas buvo diskvalifikuotas dvejiems metams.

2020 m. diskvalifikuotas dar syki aštuoneriems metams dėl draudžiamų dopingo medžiagų laikymo.

## Išnašos
Pavietava

**Pavietava** (seniau ***Tvirbutiškė***) – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, į šiaurę nuo Seredžiaus. Šiaurėje yra Pavietava Juodaičių seniūnijoje. Per kaimą teka du kairieji Gausantės intakai – Upsala ir Juodpjaunis.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Stasys Padleckas (1907-1986), vargonininkas, chorvedys, dirigentas, pedagogas.
* Juozas Indra (1918-1968), dainininkas, kompozitorius, dirigentas

## Šaltiniai
Kazuki Nakajima

**Kazukis Nakadžima** (; g. 1985 m. sausio 11 d. Okazaki mieste, Japonijoje) – buvęs Formulės 1 lenktynininkas, 2007–2009 m. atstovavęs Williams F1 ekipai.

Jis yra vienas iš buvusio Formulės 1 piloto Satoru Nakajima sūnų.

## Karjera

### Prieš Formulę 1
Nakajima pradėjo savo lenktynių karjerą 1996 m. dalyvaudamas kartingų lenktynėse. Po trejų metų jis tapo Suzuka Formula ICA kartingų čempionu. Po kelių sėkmingų lenktynių jis tapo Toyota jaunų lenktynininkų programos nariu.

2002 m. jis debiutavo Formula Toyota čempionate, kurį laimėjo metų. 2004 m. jis dalyvavo Japonijos Formula 3 čempionate, kurį baigė 5 vietoje pelnęs 2 pergales. Dar metams jis liko šiame čempionate ir finišavo antras. 2007 m. jis startavo Formula Three Euroseries čempionate, kuriame sugebėjo pelnyti 36 taškus ir finišuoti antras.

2006 m. pabaigoje Williams ekipa pranešė, kad japonas tampa jų ekipos pilotu bandytoju 2007 m. sezonui. Taip pat tais metais jis lenktyniavo GP2 čempionate, kurį baigė su 44 taškais ir 5 vieta.

### Formulė 1
Kazuki Formulėje 1 debiutavo 2007 m. sezone, penkiuose etapuose būdamas Williams komandos pilotu bandytoju. Sezono pabaigoje Nakajima debiutavo Formulės 1 lenktynėse Brazilijoje kaip pagrindinės sudėties pilotas, pakeisdamas karjerą baigusį Alexanderį Wurzą. Lenktynėse japonas finišavo 10 vietoje.

Lapkričio mėnesį buvo paskelbta, jog Nakajima taps Niko Rosbergo komandos draugu Williams ekipoje 2008 m. sezone. Japonas sėkmingai startavo pelnydamas pirmuosius taškus jau pirmame čempionato etape Australijoje. Taškuose jis finišavo dar keliose lenktynėse – Ispanijos GP (7 vieta), Monako GP (7 vieta) ir 8 vieta Didžiojoje Britanijoje. Vėliau sezone japonui sekėsi sunkiai – jis sugebėjo vos vieną kartą finišuoti aštuntoje vietoje ir baigė sezoną 15 vietoje su 9 taškais.

2009-aisiais Nakajima ir toliau lenktyniavo  Williams ekipoje kartu su Rosbergu. Po pirmų keturių „užjūrio“ etapų prieš Formulei 1 grįžtant į Europą, Kazuki buvo vienas iš šešių pilotų, neiškovojusių nei taško. Finišą Nakajima pasiekė vos kartą, baigęs Malaizijos lenktynes dvyliktoje vietoje. Po šio sezono jis pasitraukė iš Formulės 1.

## Formulės 1 rezultatai

 Sezonas vyksta.

## Nuorodos

* Oficiali Nakajima svetainė
Vievio rajonas

**Vievio rajonas** – 1950–1962 m. LTSR administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos rytuose. Centras – Vievis.

## Istorija

Rajonas sudarytas 1950 m. birželio 20 d. iš Vievio miesto, Kaišiadorių apskrities 4 apylinkių ir Trakų apskrities 23 apylinkių. Iki 1953 m. priklausė Vilniaus sričiai. 1954 m. nežymiai keitėsi rajono ribos, 1955 m. jam perduota dalis Žiežmarių rajono. 1962 m. gruodžio 8 d. panaikintas, jo teritorija perduota Kaišiadorių rajonui ir Trakų rajonui.

Rajone buvo leidžiamas laikraštis „Leninietis“.

|-
| 1950 m.  || || || 27 apylinkės || 1 miestas (Vievis)
|-
| 1954 m.  || || || 15 apylinkių ||
|-
| 1959 m.  || 707 || 24 167 gyventojai || 17 apylinkių || 1 miestas
|-
| 1962 m. || 707 || || 17 apylinkių || 1 miestas
|}

## Šaltiniai
Pūstakiemis

**Pūstakiemis** – kaimas Elektrėnų savivaldybės šiaurinėje dalyje, 5 km į rytus nuo Gilučių.

## Istorija

XIX a. kaimas priklausė Gabriliavos ir Matuševičių dvarams, buvo Žaslių valsčiaus Gilučių seniūnijoje.

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vygrių apskritis

**Vygrių apskritis** () - 1795-1807 m. egzistavęs administracinis vienetas, priklausęs Balstogės departamentui (Naujoji Rytų Prūsija). Buvo dabartinės Lietuvos pietuose ir dabartinės Lenkijos teritorijoje. Centras – Vygriai (1795–1797 m.), o nuo 1797 m. - Suvalkai. Kai kurias apskrities centro funkcijas turėjo Lazdijai – juose buvo apskrities teismas ir administracija.

## Istorija

1795 m. apskritį suformavo Prūsijos valdžia, ji priklausė Naujosios Rytų Prūsijos provincijos Balstogės departamentui ir apėmė buvusių LDK Merkinės apskrities ir Gardino apskrities dalis Užnemunėje. 

1807 m. sudarius Seinų apskritį, Vygrių apskritis panaikinta.

Apskrityje buvo:
* 13 karališkųjų dvarų:
** Beržininkai
** Jeleniavas
** Krasnapolis
** Lazdijai
** Liškiava
** Meteliai
** Pilypavas
** Prieraslis
** Punskas
** Seinai
** Seirijai
** Suvalkai
** Vyžainiai
* 3 privačių asmenų miestai:
** Bakalariava
** Milvydavas
** Veisiejai

## Šaltiniai
*
Džersis

**Džersis** () – sala Lamanšo sąsiauryje prie Prancūzijos krantų. Džersis yra Britanijos Karūnos priklausinys, bet neįeina nei į Jungtinės Karalystės, nei į Europos Sąjungos sudėtį, panašiai kaip Meno sala ir Gernsis.

Verčiamasi gyvulininkyste, daržininkyste, gėlininkyste. Veikia zoologinis parkas, įkurtas anglų zoologo Dž. Darelo.

## Šaltiniai
Šilutės–Kulėšų geležinkelis

**Šilutės–Kulėšų geležinkelis** – 1435 mm vėžės pločio geležinkelio atkarpa, ėjusi Šilutės miesto apylinkėse Klaipėdos krašte nuo 1913 m. iki Antrojo pasaulinio karo pabaigos. Ši geležinkelio atkarpa priklausė ją eksploatavusioms siaurųjų geležinkelių bendrovėms, todėl klaidingai buvo vadinama siauruoju geležinkeliu. Galinė stotis rytuose buvo Kulėšų geležinkelio stotis (Vokietijos ir Rusijos imperijų pasienyje), vakaruose – trys Šilutės miesto stotys: Šilutės geležinkelio stotis (prie Klaipėdos–Tilžės geležinkelio), Šilutės centro geležinkelio stotis ir Šilutės uosto geležinkelio stotis. Ruožo ilgis siekė 16,2 km: 14,20 km nuo centro stoties iki Kulėšų ir 2,03 km nuo centro stoties iki uosto.

## Istorija

Geležinkelio statyba buvo baigta 1913 m. gruodžio 1 d., jis turėjo standartinio (1435 mm) pločio vėžę. Ruožas atidarytas 1913 m. gruodžio 14 d. Investavę akcininkai norėjo pagerinti vietinį susisiekimą ir pritraukti krovinių iš Didžiosios Lietuvos gilumos. Papildomų krovinių atsirado prie geležinkelio prijungus Šilutės uostą. Keleivių buvo nedaug ir jų skaičius nuolat mažėjo. Pirmojo pasaulinio karo metu buvo iniciatyvų pratęsti geležinkelį iki visai šalia Kulėšų esančio miesto Aleksandrovsko (dabar Žemaičių Naumiestis).

Visą gyvavimo laikotarpį geležinkelį aptarnavo du garvežiai B-n2t, pagaminti 1913 m. „Orenstein & Koppel“ įmonėje. Be to, eksploatacijoje buvo du keleiviniai ir devyni krovininiai vagonai. Žibuose (dabar Lietuvninkų g. Šilutėje) buvo šio geležinkelio stotis (Šilutės centro geležinkelio stotis). Traukiniai taip pat sustodavo pagrindinėje Šilutės geležinkelio stotyje (Klaipėdos–Tilžės geležinkelis). Antradieniais, kai Šilutėje vykdavo savaitinis turgus, traukiniai važiuodavo nuo ankstyvo ryto.

1913 m. geležinkelis pervežė 35 tūkst. keleivių ir 13 tūkst. t krovinių, o 1939 m. – 22,7 tūkst. keleivių ir 14 tūkst. t krovinių. Apie 1930 m. Šilutės–Kulėšų geležinkelis turėjo bagažo autobusą, kuriuo gabendavo keleivius ir nedidelius krovinius iš Žemaičių Naumiesčio į Šilutę. 1938 m. geležinkelį aptarnavo 9 darbuotojai, buvo naudojami 2 garvežiai, 2 keleiviniai ir 9 prekiniai vagonai, per metus pervežta 10,6 tūkst. keleivių ir 13,8 tūkst. tonų krovinių.

Iškart po Antrojo pasaulinio karo užėjus sovietams geležinkelis uždarytas, bėgiai išardyti, garvežiai atiduoti į metalo laužą, daugybė buvusių stotelių sunaikinta.

Sovietmečiu geležinkelio trasa iš Šilutės stoties buvo nutiestas privažiuojamasis kelias, atstatant tiltą per Šyšą, iki pramonės įmonių ir sandėlių. Šiuo metu atšaka dalinai išardyta ir nenaudojama.

## Atkarpos
* 14,20 km ilgio: Šilutės centro geležinkelio stotis – Kulėšų geležinkelio stotis;
* 2,03 km ilgio: Šilutės uostas – Šilutės centro geležinkelio stotis.

## Tvarkaraščiai

1939 m. vasarą traukiniai važiuodavo tokiu grafiku (visi traukiniai 2-3 klasės, A1 ir A2 tik antradieniais, W10 darbo dienomis, B3 darbo dienomis be antradienių):

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Jörg Petzold: *Kleinbahnjubiläen 2013.* In: Die Museums-Eisenbahn 1/2013, S. 30
* Roza Šikšnienė. Siaurasis Šilutės geležinkelis minėtų šimtmetį. „Šilainės sodas“, 2011 m. Nuoroda tikrinta 2023-10-27.
Veisiejų rajonas

**Veisiejų rajonas** – 1950–1959 m. LTSR administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje. Centras – Veisiejai.

## Istorija

Rajonas sudarytas 1950 m. birželio 20 d. iš Alytaus apskrities 2 apylinkių ir Lazdijų apskrities 20 apylinkių. Iki 1953 m. priklausė Kauno sričiai. 1955 m. prijungtos panaikinto Druskininkų rajono 2 apylinkės. 1956 m. nežymiai keitėsi ribos. 1959 m. gruodžio 7 d. rajonas panaikintas, jo teritorija perduota Lazdijų rajonui.

Rajone leistas laikraštis „Tarybinis žodis“.

|-
| 1950 m.  || 952 || || 22 apylinkės ||
|-
| 1954 m.  || || || 11 apylinkių ||
|-
| 1959 m.  || 953 || || 13 apylinkių || 1 miestas (Veisiejai), 2 miesteliai
|}

## Šaltiniai
Vilkijos apskritis

**Vilkijos apskritis** buvo Lietuvos viduryje 1948–1950 metais. Centras – Vilkija.

## Istorija

Apskritis sudaryta 1948 m. gruodžio 17 d. iš Kauno apskrities 4 valsčių ir Kėdainių apskrities 2 valsčių. 1950 m. birželio 20 d. apskritis pertvarkyta į Vilkijos rajoną (25 apylinkės), dalis teritorijos perduota Ariogalos rajonui (21 apylinkė), Kėdainių rajonui (1 apylinkė) ir Vilijampolės rajonui (5 apylinkės).

|-
| 1948 m. || 979 || || 6 valsčiai: Ariogalos valsčius, Babtų valsčius, Čekiškės valsčius, Pernaravos valsčius, Seredžiaus valsčius, Vilkijos valsčius ||
|-
| 1949-01-01  || 979 || || 6 valsčiai (53 apylinkės)  ||
|-
| 1950-01-19 || || || 52 apylinkės  ||
|}

## Literatūra
* 
* 
* 

## Šaltiniai
Bandužių kapinynas

**Bandužių kapinynas** – I a. – XIII a. kapinynas Klaipėdos pietrytinėje miesto dalyje, prie Bandužių kaimo kapinių.

## Tyrimai
1935 m. kapinyną tyrinėjo Klaipėdos krašto ir miesto muziejaus vedėjas Emilis Nauburas. 1931–1939 m. Klaipėdos Kraštotyros muziejaus (dabar Mažosios Lietuvos istorijos muziejus) archyvų knygoje įrašytas 101 dirbinys iš Bandužių kapinyno. Tačiau didžioji dalis šio rinkinio dingo Antrojo pasaulinio karo metais. Spėjama, kad išlikę 6 radiniai yra iš Bandužių kapinyno. Tai tordiruota žalvarinė antkaklė su kabliuku ir kilpele (VII a. – IX a.), žalvarinė lankinė segė aguoniniais galais (VIII a. – IX a.), žalvarinė pasaginė segė gyvuliniais galais, pasaginė žalvarinė segė žvaigždiniais galais (X a. – XIII a.), žalvarinis emaliuotas kamanų apkalas (II a.), žalvarinė emaliuota apskritine segė (II a.).

Lietuvos istorijos institutas kapinyną tyrė 1974 m. (vadovė Laima Vaitkunskienė) ir 1985–1989 m. (vadovas Jonas Stankus). Ištirtas daugiau, kaip 3500 m² plotas, rasta daugiau, kaip 100 I a. – XIII a. kapų.

I a. – VIII a. kapuose rasta papuošalų – 1,25 m ilgio ir 1,12 kg sveriantis krūtinės papuošalas, segių, antkaklių, įv. smeigtukų, apyrankių. II a. – III a. kapuose rasta Romos monetų, darbo įrankių (dalgių, įmovinių kirvių), ginklų (įmovinių ietigalių). Kai kurie kapai su akmenų vainikais. IX a. – XIII a. kapuose mirusieji sudeginti, rasta bronzinių papuošalų (antkaklių, segių), ginklų (plačiaašmenių pentinių kovos kirvių, kalavijų ar jų dalių, įmovinių ietigalių), įvairių darbo įrankių, buities ir prekybos reikmenų (kirvių, skaptų, spynų su raktais, svarstyklių ir svarelių). Dalis kapinyno sunaikinta statant Bandužių mikrorajoną.

## Šaltiniai
Sergio Hernández

**Serchijus Santosas „Ovecha“ Ernandesas** (*Sergio Santos Hernández*, g. 1963 m. lapkričio 11 d. Bahija Blankoje) – Argentinos krepšinio treneris. Mar del Platos *Club Atlético Peñarol* ir Argentinos nacionalinės rinktinės treneris.

Trenerio karjerą pradėjo *Sport Club de Cañada de Gómez* klube, vėliau treniravo *Deportivo Roca* ir *Regatas de San Nicolás*, tačiau su šiais klubais titulų nepasiekė. 1998 m. pradėjo treniruoti *Estudiantes de Olavarria* ir su šiuo klubu laimėjo Argentinos lygą, Panamerikos ir Pietų Amerikos lygas. Vėliau laimėjimų seriją pratęsė su *Boca Juniors* klubu.

Nuo 2005 m. Sergio Hernández pradėjo dirbti Argentinos rinktinės treneriu ir su šia pasiekė istorinį laimėjimą – du medalius olimpinėse žaidynėse. 2010 m. pasibaigus kontraktui iš rinktinės pasitraukė, bet grįžo 2012 m. kaip trenerio Chulijaus Lamaso asistentas.

## Karjera
* 1992–1995 – Sport Club, Cañada de Gómez
* 1995–1997 – Deportivo Roca
* 1997–1998 – Regatas de San Nicolás
* 1998–2002 – Estudiantes de Olavarria
* 2002–2003 – Alerta Cantabria Lobos (Ispanija)
* 2003–2005 – Boca Juniors
* 2005–2010 – Argentinos vyrų krepšinio rinktinė
* 2007–2010 – Peñarol de Mar del Plata

## Laimėjimai
* Liga Nacional de Básquet – 2000, 2001, 2004 m.
* Liga Sudamericana de Clubes – 2001 m.
* Copa Argentina – 2003, 2004 m.
* Campeonato Sudamericano de Clubes Campeones – 2004 m.
* Liga de las Américas – 2008 m.
* Vasaros olimpinės žaidynės – 2004 (auksas), 2008 (bronza)
* Pietų Amerikos krepšinio čempionatas – 2008 m.

## Nuorodos

*Oficiali svetainė  *(ispanų kalba)*
Socialinis darvinizmas

**Socialinis darvinizmas**, *socialdarvinizmas* ( 'visuomeninis' + darvinizmas) - sociologijos kryptis, taikanti gamtininko Čarlzo Darvino atrastus biologijos dėsnius žmonių visuomenės reiškiniams aiškinti, ypač biologinės evoliucijos teorijos kertinę sąvoką *struggle for life* („kova už būvį“). Pats Č. Darvinas 1880 m. atmetė tokio taikymo galimybes. 

Socialdarvinizmo koncepciją išvystė Herbertas Spenceris.
Loti

**Loti** (daugiskaita *maloti*) – Lesoto Karalystės valiuta. 1/100 loti – sente (daugiskaita *lisente*). Susietas su PAR randu santykiu 1:1 ir abu yra priimti kaip teisėta atsiskaitymo priemonė Lesote. Loti buvo iš pradžių išleistas 1966 m., nors ir kaip necirkuliuojanti valiuta. 1980 m. Lesotas išleido savo pirmas monetas, išreikštas abiejuose loti ir lisente, kad pakeistų Pietų Afrikos randą kaip teisėtą atsiskaitymo priemonę.

## Monetos
1980 m. monetos buvo datuojamos, 1979 m. buvo įvestos 1 sente, 2, 5, 10, 25 ir 50 lisente ir 1 loti monetos. 1996 m. buvo įvestos 2 ir 5 maloti monetos, vėliau (1998 m.) – 20 lisente.

Šiuo metu cirkuliuoja šios monetos:
* 5 lisente
* 10 lisente
* 20 lisente
* 50 lisente
* 1 loti
* 2 maloti
* 5 maloti

## Banknotai
1980 m. banknotai buvo datuojami, 1979 m. buvo įvesti 2, 5 ir 10 maloti banknotai. 1981 m. buvo įvestos 20 ir 50 maloti monetos, vėliau (1994 m.) – 100 ir 200 maloti.

Šiuo metu cirkuliuoja šie banknotai:
* 10 maloti
* 20 maloti
* 50 maloti
* 100 maloti
* 200 maloti

## Šaltiniai
Giauras

**Giauras** (*giaour*, *ghiaour*, dab.) - paniekinamas žodis, kuriuo turkai musulmonai vadina bet kurį, kuris nėra musulmonas, ypač taikomas krikščionims.

Žodis su suturkintas persų *gdwr* ar *gbr* 'kitatikis, stabmeldys'. Pradžioje tai buvo panieką ir gėdinimą reiškiantis žodis. Vėliau jis tapo švelniai peikiančiu žodžiu. Panašiai nutiko ir su arabų žodžiu *kaffir* 'netikintysis', kuris tiek paplito, kad vėliau juo ėmė vadinti net atskiras tautas ar šalis. Žodis *giauras* pasidarė tiek įprastinis, kad kartais jį turkai kartais vartoja neketindami nieko įžeisti.

Žodį perėmė kai kurios Balkanų kalbos, pvz., bulgarų *гяур*, rumunų *ghiaur*, serbų ir kroatų *kaurin*, albanų *kaurr*, vengrų *gyaur*.
Klaus Mann

**Klaus Mann** (Klausas Manas; 1906 m. lapkričio 18 – 1949 m. gegužės 22) – vokiečių rašytojas

## Gyvenimas ir kūryba
Klausas Manas buvo antrasis vaikas Tomo Mano šeimoje. Vaikystės ir jaunystės įspūdžius jis aprašė dviejose autobiografinėse knygose: dvidešimtmetis Klausas "Vaikiškoje novelėje" tarsi pasakoje aprašė tėvų namuose vyravusią atmosferą. Būdamas dvidešimt penkerių jis parašė pirmąją autobiografiją "Šio laiko vaikas". Net mokykliniuose sąsiuviniuose mirgėjo įvairiausi apsakymai, eilėraščiai ir pjesės. 1924 m. buvo išspausdinti pirmieji straipsniai ir apsakymai, o po pusmečio jis dirbo Berlyne, teatro kritiku. Su savo sužadėtine Pamela Vedekind, vyresne seserimi Erika ir buvusiu jos vyru Gustavu Griundgenu jis 1925 m. įkūrė teatro trupę, kuri vaidino ir jo sukurtas pjeses. 1927–1928 m. jis su seserimi išvyko į kelionę aplink pasaulį, o vėliau abu parašė knygą "Aplink. Linksma kelionių knyga".

1933 m. Klausas Manas emigravo ir daugiausia gyveno Amsterdame, kur leido kultūrinį – politinį emigracijos laikraštį "Die Sammlung", tapusį nacių priešininkų forumu. 1936 m. jis išvyko į savo pirmąją, daugelį mėnesių trukusią, kelionę po Jungtines Amerikos Valstijas. 1938 m. padirbęs reporteriu Ispanijos pilietiniame kare, jis galutinai paliko Europą ir persikėlė į JAV. Nuo 1940 m. jis rašė beveik vien angliškai – pirmoji novelė ne gimtąja kalba buvo "Greitis". Greta leido žurnalą "Decision" su antrašte "A Review of Culture", "kaip įrankį suartinti Europos ir Amerikos dvasinį pasaulį". Kaip JAV karo korespondentas jis 1944 m. atvyko į Italiją ir Vokietiją. 1982 m. pagal romaną "Mefistas" buvo sukurtas Ištvano Sabo filmas, kuris buvo apdovanotas Oskaru kaip geriausias užsienio filmas. 1949 m. Kanuose (Prancūzijoje) Klausas Manas mirė nuo per didelės migdomųjų vaistų dozės.

## Bibliografija
* 1925 *Der fromme Tanz*
* 1925 *Anja und Esther*
* 1927 *Revue zu Vieren*
* 1932 *Kind seiner Zeit* (Šio laiko vaikas)
* 1932 *Treffpunkt im Unendlichen*
* 1934 *Journey into Freedom*
* 1935 *Symphonie Pathétique*
* 1936 *Mephisto* (Mefistas)
* 1939 *Der Vulkan*
* 1942 *The Turning Point*
* 1943 *André Gide and the Crisis of Modern Thought*
Azapai

**Azapai**, *azabai* – nereguliarieji lengvieji Osmanų imperijos kariuomenės pėstininkai.

Azapai dar buvo žinomi kaip „viengungiai“. Jie būdavo savanoriai, kuriems mokėdavo tik kampanijų metų ir kurie galėdavo palikti kariuomenę kada tik nori. Pradžioje azapais būdavo tik Anatolijos turkai, bet pradedant XVI a. antrąja puse į azapus įstoti galėdavo musulmonai iš bet kurios osmanų provincijos. Azapai kovodavo ir kaip pėstininkai lankininkai, nors jie dažnai kovodavo ir raiti.

Kautynėse azapai rikiuodavosi prieš janyčarus, jie pirmieji atakuodavo priešus. Jie turėdavo sutrikdyti priešo ataką ir/ar rikiuotę, kažkiek jų nukauti, o po to atsitraukti ir leisti atakuoti janyčarams. Vėliau, kai priešus sukrėsdavo patrankų ir muškietų ugnis, azapai ir janyčarai juos turėdavo apsupti ir sutriuškinti. XIV–XVI a. azapai buvo lengvieji lankininkai, neturėję savo uniformos ir nedėvėję šarvų.

Būdami savanoriai azapai naudodavo labai įvairius ginklus. Tai galėjo būti ilgakočiai ginklai, kirviai, buožės, lankai, kardai, retkarčiais – arbaletai. Vėliau atsirado muškietos.

Einant laikui azapų reikšmė ir galia pradėjo nykti. Pradžioje buvę janyčarų konkurentai, vėliau ėmė gauti menkesnes užduotis, pvz., gabenti šaudmenis, pasikasinėti po priešo tvirtovių sienomis ir pan.

XVI a. pabaigoje į azapus galėdavo įstoti bet kuris. Iš 20–30 namų ūkių į azapus eidavo vienas karys, kurį šie ūkiai po to išlaikydavo. Tuo metu tipiniai ginklai buvo muškietos ir kardai.
Lietuva 2000 m. vasaros olimpinėse žaidynėse

**Lietuvos** sportininkai dalyvavo **[[2000 m. vasaros olimpinės žaidynės|2000 m. vasaros olimpinėse žaidynėse]]** Sidnėjuje.

## Medaliai

## Akademinis irklavimas

## Baidarių ir kanojų irklavimas

### Sprintas

## Boksas

## Buriavimas

## Dviračių sportas

### Plentas
;Vyrai

;Moterys

### Trekas
;Moterys

## Dziudo

## Gimnastika

### Sportinė gimnastika

;Moterys

## Imtynės

*Mindaugas Ežerskis
*Ričardas Pauliukonis

## Krepšinis

;Vyrai

;Sudėtis
Andrius Giedraitis, Dainius Adomaitis, Darius Maskoliūnas, Eurelijus Žukauskas, Gintaras Einikis, Kęstutis Marčiulionis, Mindaugas Timinskas, Darius Songaila, Ramūnas Šiškauskas, Šarūnas Jasikevičius, Saulius Štombergas, Tomas Masiulis

## Lengvoji atletika

## Plaukimas

## Stalo tenisas

*Rūta Garkauskaitė - 33 vieta		
*Rūta Garkauskaitė ir Jolanta Prūsienė - 9 vieta

## Sunkioji atletika

## Šaudymas

## Šiuolaikinė penkiakovė

;Vyrai

## Šaltiniai
* Rezultatai Olympedia svetainėje
Tokijo universitetas

**Tokijo universitetas** (), sutrumpintai **Todajus** () – Tokijuje, Japonijoje įsikūręs universitetas. Universitete yra 10 fakultetų, studijuoja apie 30 000 studentų, apie 2100 jų - užsieniečiai. Turi 5 universitetinius miestelius Honge, Komabėje, Kašivoje, Širokanėje, Nakane. Universitetas plačiai laikomas svarbiausiu ir prestižiškiausiu Japonijoje.

## Istorija

Universitetas įkurtas 1877 m. Meidži vyriausybės sujungus senesniąją medicinos ir vakarų švietimo įstaigas. 1886 m. universiteto pavadinimas pakeistas į **Imperatoriškąjį universitetą** (帝國大學, *Teikoku daigaku*), 1887 m. - į **Tokijo imperatoriškąjį universitetą** (東京帝國大學, Tōkyō teikoku daigaku). Pradinį ir dabartinį pavadinimą universitetas atgavo po Japonijos pralaimėjimo II pasauliniame kare 1947 m.

## Absolventai

Tarp Tokijo universiteto absolventų yra 8 Nobelio premijos laureatai:

*Yasunari Kawabata, literatūros, 1968
*Leo Esaki, fizikos, 1973
*Eisaku Satō, taikos, 1974
*Kenzaburō Ōe, literatūros, 1994
*Masatoshi Koshiba, fizikos, 2002
*Yoichiro Nambu, fizikos, 2008
*Ei-ichi Negishi, chemijos, 2010

18 Japonijos ministrų pirmininkų:

*Hara Takashi (1918–1921)
*Katō Takaaki (1924–1926)
*Wakatsuki Reijirō (1926-1927 1931-1931)
*Osachi Hamaguchi (1929–1931)
*Kōki Hirota (1936–1937)
*Fumimaro Konoe (1937–1939, 1940–1941)
*Hiranuma Kiichirō (1939-1939)
*Kijūrō Shidehara (1945–1946)
*Shigeru Yoshida (1946–1947, 1948–1954)
*Tetsu Katayama (1947–1948)
*Hitoshi Ashida (1948-1948)
*Ichirō Hatoyama (1954–1956)
*Nobusuke Kishi (1957–1960)
*Eisaku Satō (1964–1972)
*Takeo Fukuda (1976–1978)
*Yasuhiro Nakasone (1982–1987)
*Kiichi Miyazawa (1991–1993)
*Yukio Hatoyama (2009–2010)

## Išnašos

## Nuorodos

* Tokijo universiteto oficiali svetainė