open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Leopoldas Petras Andrijauskas

**Leopoldas Petras Andrijauskas** (, 1868 m. lapkričio 26 d. Kentralių dvaras, Telšių apskr. – 1947 m. spalio 10 d. Telšiai) – Lietuvos tapytojas, visuomenės veikėjas.

## Biografija
Kilęs iš senos žemaičių bajorų Andrijauskių giminės. Tėvas Engelbertas Leopoldas Andrijauskas. 1882 m. įstojo į Mintaujos realinę mokyklą, mokyklos baigimo diplomą Nr. 300 gavo 1888 m. 1889-1890 m. studijavo Sankt Peterburgo dailės akademijoje, 1891-1897 m. – Miunchene. 1891 m. dalyvavo Miuncheno parodoje ir pelnė apdovanojimą. 1897 m. gyveno Paryžiuje, 1898-1906 m. Varšuvoje, grįžęs į Lietuvą – Palangoje, nuo 1907 m. Kentralių, nuo 1910 m. Siraičių dvare prie Telšių.

Domėjosi krašto materialinės ir dvasinės kultūros palikimu, archeologija, etnografija. Rėmė Alkos muziejaus statybą. 1913 m. įstojo į lenkų kraštotyrininkų draugiją (Varšuvoje).

## Kūryba
Tapyboje vyrauja tik du žanrai – peizažas ir portretas. Peizažams turėjo įtakos realistinė peredvižnikų dailė („Masčio ežero pakrantė“), romantinė A. Kuindži tapyba („Naktis Ukrainoje“, „Burlaiviai įlankoje“), kai kurie jų siejasi su impresionizmo raiška ir neoromantikų pasaulėjauta („Peizažas su ąžuolu“, „Peizažas su beržu“). Vieni portretai akademistinės manieros („Tėvo portretas“, „Autoportretas“), kiti – puantilistinės tapysenos („Moters portretas“). Dalyvavo dailės parodose Miunchene, Paryžiuje, Varšuvoje, Telšiuose.

L. Andrijauskas daug tapė, tačiau jo paveikslų nėra gausiai išlikę. Paveikslų nepardavinėjo, dovanojo pažįstamiems, giminėms. Antrojo pasaulinio karo metais Siraičių dvare buvo apsistojusi kariuomenė. Dalis paveikslų galėjo dingti ir tada. Nėra išlikusių jo ankstyvųjų ir paskutiniųjų darbų. Trisdešimt septynis jo kūrinius turi Žemaičių muziejus Alka Telšiuose. Dailininkas išvengė tremties, gyveno Siraičiuose, paskutines dienas praleido vienišas Telšių ligoninėje.

## Šaltiniai
Andrijauskiai

**Andrijauskiai**, **Andrijauskai** – žemaičių bajorų giminė, žinoma nuo XVII amžiaus.

## Genealogija
Pranciškus Andrijauskis XIX a. valdė Kentralių dvarą netoli Luokės, Telšių apskr. 1821 m. vedė, žmona Gertrūda Opulskytė, jų sūnūs:
* Vladimiras Andrijauskas (1825–1891 m.), gydytojas, 1863 m. sukilimo rėmėjas, tremtinys;
* Pranciškus Andrijauskas (1828–1863 ? m.);
* Engelbertas Leopoldas Andrijauskas (1829–1910 m.), valdė Kentralių dvarą, valdą Palangoje, dab. Basanavičiaus gatvėje, dėdė Jurgis Opulskis užrašė Siraičių dvarą. Žmona Malvina Černiauskaitė, jiem gimė šeši vaikai:
** Leopoldas Petras Andrijauskas (1868–1947 m.), tapytojas;
** Severinas Andrijauskas;
* Bonaventūras Andrijauskas, gydytojas, 1863 m. sukilimo dalyvis .

## Šaltiniai
Bonaventūras Andrijauskas

**Bonaventūras Andrijauskas** (1833 m. Kentralių dvaras, Telšių apskr. – apie 1880 m. Sibiras) – Lietuvos gydytojas, 1863 m. sukilimo dalyvis, tremtinys.

## Biografija
Kilęs iš senos žemaičių bajorų Andrijauskių giminės. Broliai Vladimiras Andrijauskas, Pranciškus Andrijauskas, Engelbertas Leopoldas Andrijauskas. 1859 m. baigė medicinos mokslus Maskvos universitete, dalyvavo lietuvių studentų švietėjiškoje veikloje. Iki 1863 m. sukilimo dirbo gydytoju Viekšniuose. Už paramą sukilėliams ištremtas. Mirė tremtyje.

## Šaltiniai
Engelbertas Leopoldas Andrijauskas

**Engelbertas Leopoldas Andrijauskas** (1829 m. Kentralių dvare, Telšių apskr. – 1910 m. Siraičių dvare) – Lietuvos kultūros veikėjas, gydytojas.

## Biografija
Kilęs iš senos žemaičių bajorų Andrijauskių giminės. Tėvas Pranciškus Andrijauskas, motina Gertrūda Opulskytė. Broliai Vladimiras Andrijauskas, Pranciškus Andrijauskas, Bonaventūras Andrijauskas. Žmona Malvina Černiauskaitė, jiems gimė šeši vaikai. Sūnus tapytojas Leopoldas Petras Andrijauskas (1868–1947 m.).

Liko tėvo ūkyje Kentraliuose, įsigijo valdą Palangoje, dab. Basanavičiaus gatvėje, dėdė Jurgis Opulskis užrašė Siraičių dvarelį prie Telšių. Rašytojos Žemaitės liudijimu, pritarė lietuvių kultūros sąjūdžiui. Rėmė knygnešius.

## Šaltiniai
Didžiosios lygumos

**Didžiosios lygumos** (, ) – priekalnių plynaukštė, besdriekianti per centrinę JAV ir Kanadą, į rytus nuo Uolinių kalnų. Ilgis šiaurės-pietų kryptimi ~3000 km, plotis 500–800 km.

Didžiosios lygumos susiformavo ant Šiaurės Amerikos platformos prekambrinio kristalinio fundamento, padengto smiltainio, kalkakmenio, lioso nuogulomis. Aukštis nuo 500 m rytuose iki 1700 m vakaruose. Išskiriamos Edvardso, Ljano-Estakado, Misūrio plynaukštės, Aukštosios lygumos, Juodieji kalnai. Yra naftos, akmens ir rusvųjų anglių, gamtinių dujų, kalio druskos telkinių.

Vyrauja žemyninis klimatas, šiaurėje – vidutinių platumų, pietuose – subtropinis. Metinis kritulių kiekis 250–600 mm. Dažnos sausros, smėlio audros. Vyrauja stepinė augalija (vadinamos prerijos), šiaurėje yra miškastepių plotų, pietuose – subtropinių savanų.

## Šaltiniai
Uaros

**Uaros** (*Uaru*) – daugiaspalvių ešeržuvių (*Cichlidae*) šeimos žuvų gentis.

Gentyje tik dvi rūšys. Paplitusios Amazonės baseino upėse (Orinoke, Rio Negre).

## Rūšys
* Trikampis cichlidas *[[Uaru amphiacanthoides]]*
* *[[Uaru fernandezyepezi]]*
Trikampis cichlidas

**Trikampis cichlidas** (*Uaru amphiacanthoides*) – daugiaspalvių ešeržuvių (*Cichlidae*) šeimos žuvis.

Kūnas iki 30 cm ilgio, su tamsia ir beveik trikampe dėme. Trikampio viršūnė nukreipta uodegos link. Jaunikliai turi daug šviesių dėmių. Taiki žuvis, mėgsta laikytis būreliais.

Paplitęs Amazonės šiaurinėje dalyje ir Gajanoje.

Akvariumas turi būti erdvus, tankiai apželdintais šonais bei didele erdve plaukiojimui, pritemdytu apšvietimu ir didelėmis slėptuvėmis. Rekomenduojamas minkštas rūgštus vanduo. Temperatūra – 25-28 °C, dar aukštesnė dauginimosi metu. Priversti veistis akvariume sunku. Ikrus išneršia nuvalytoje vietoje. Ikrus ir mailių saugo abu tėvai.
Ramo sūnėnas

**Ramo sūnėnas** (), pilnas pavadinimas **Ramo sūnėnas, arba antroji satyra** () – rašytojo Denis Diderot knyga, parašyta dialogo forma.

Pagal žanrą tai dialogas satyra, perteikiantis filosofo pašnekesį su skurstančiu muzikantu, ieškančiu turtingųjų malonės ir išmaldos. Kartu dialogas yra ginčas apie moralę, etiką, muziką, meną. Satyrinio dialogo herojus – Žanas Fransua Ramo (1716–1771), garsiojo kompozitoriaus ir muzikos teoretiko Žano Filipo Ramo (1683–1764) sūnėnas. 22-jų metų Žanas Fransua Ramo (sūnėnas) palieka tėvų namus, gyvena netikusiai, bando rašyti pjeses klavesinui, kuria operą, – bet nesėkmingai. Nesuranda nei geros pensijos, nei globėjo. Ramo sūnėno pažiūros artimos enciklopedistų priešams (Freronui, Poliso ir kt.), todėl jo išjuokimas yra satyra prieš visus Didro bendraminčių priešus.

## Siužetas

Ramo sūnėnas kūrinyje parodytas ištvirkęs, sukčius, akiplėša, cinikas. Pagal amžiaus paprotį svarbu tai, kad jis savo šlykštumo neslepia, tuo tikėdamasis pelnyti daugiau naudos. Jo gyvenimo tikslas – praturtėti bet kokiomis priemonėmis – įsiteikinėjimais, kvailių pagyromis, slepiant protą. Pataikavimas, pinigų vaikymasis – amžiaus liga. Didro sako, kad jo amžius yra nenatūralus, nes visi pozuoja, apsimetinėja. Ramo atitinka šį amžių. Antra vertus, Ramo beveik genialiai supranta meną, jaučia muziką, tačiau geriausius jo bruožus užgožia savanaudiškumas.

Dialoge nuosekliai pereinama nuo vienos pokalbio temos prie kitos, sūnėnas parodomas įvairiose situacijose, paliečiama daug klausimų (moralė, vaikų auklėjimas, meno paskirtis, meno modeliai). Didro savo mintis dėsto glausta aforistine forma.

Ramo sūnėnas nekenčia genijų, mano, kad dėl genijų atsiranda pasaulio blogis. Ramo sūnėnui atrodo, kad geriau būti negenialiam, tačiau turėti pinigų, nes šiais laikais turtingųjų įtaka didesnė. Pašnekovas Didro su oponento nuomone, aišku, nesutinka. Ramo išdėsto, kaip gyvena į jį panašūs: jie pina intrigas, pataikauja, net sąvadauja, duoda ne visuomet geras pamokas. Kalbai perėjus prie vaikų auklėjimo, Ramo teigia, kad mergaites reikia išmokyti malonaus elgesio ir įdomaus koketavimo; jis nesutinka su Didro, kuriam atrodo, kad svarbiausias auklėjimo tikslas – išmokyti dorovės ir tauraus didvyriškumo iškęsti negandų valandas. Kiekvienas skirtingai įsivaizduoja malonumą: Ramo pripažįsta tik fizinį pasitenkinimą (valgis, išgėrimas), Didro – intelektualinį: geros knygos skaitymas, bendravimas su vaikais, pagalba reikalingam paramos. Pašnekovai išsiskiria, nes Ramo sūnėnui metas eiti į teatrą.

## Šaltiniai
Vladimiras Andrijauskas

**Vladimiras Andrijauskas** (1825 m. Kentralių dvare, Telšių apskr. – 1891 m. ten pat) – gydytojas, 1863 m. sukilimo rėmėjas, tremtinys.

## Biografija
Kilęs iš senos žemaičių bajorų Andrijauskių giminės. Mokėsi Kražių gimnazijoje, kurioje tikybos mokytojas buvo Motiejus Valančius. 1850 ar 1849-1854 m. studijavo mediciną Maskvos universitete, buvo veiklus lietuvių kolonijos organizatorius. Palaikė ryšius su S. Daukantu. Nuo 1854 m. Rygos karo ligoninės gydytojas. 1857 m. vasarą išėjo į atsargą, iki 1863 m. Varnių dvasinės seminarijos gydytojas. 1863 m. dėl ryšių su bajorų anticariniu pasipriešinimu ištremtas į Sibirą be teisės verstis gydytojo praktika. Po amnestijos aštuntame dešimtmetyje grįžo į Žemaitiją.

Parašė istorijos mokslui svarbų Maskvos ir Varnių laikotarpio dienoraštį.

## Šaltiniai
Jumpstyle

**Džiumpstailas** () – šokio ir muzikos rūšis, atsiradusi 1997 metais Belgijoje iš „gabber“ muzikos.
Tuometinis šokis buvo visiškai nepanašus į dabartinį. Tai buvo tiesiog kojų mėtimas pirmyn ir atgal pagal muziką. Tik vėliau stilius įgavo savo formą, Jumpstyle pagrindus ir kelis judesius. Vėliau šokis vis tobulėjo, atsirado naujos stiliaus šakos, nauji judesiai.

## Išplitimas
Stilius daugiausiai praktikuojamas Europoje, ypatingai Nyderlanduose ir Belgijoje. Šokis buvo pavadintas „Jumpen“ (). Iki 2005 metų šis šokis nebuvo populiarus.

Jumpstyle populiarumas išaugo 2007 metais. Iš Nyderlandų ir Belgijos šis šokis persikėlė ir į kitas Europos šalis – Prancūziją, Ispaniją, Vokietiją, Didžiąją Britaniją, kiek vėliau ir į šiaurės rytus – Daniją, Lietuvą, Rusiją. Nors ir daug šokėjų baigė savo šokių karjera, bet „jumpstyle“ vis dar nesustoja populiarėjęs pasaulyje. Šokant „jumpstyle“ šokį muzika yra labai svarbus akcentas. Šokant šokį kojos juda pagal muzikoje girdimus būgnus.

## Jumpstyle šokio stiliai
* Jumpstyle
* Hardjump
* Sidejump
* Duojump
* Freestyle
* TekStyle/StarStyle
* OwnStyle

## Jumpstyle šokio Tinklalapiai Lietuvoje

* http://www.Hardjump.lt 
* http://www.Hardstyle.lt
* http://jumpstyle-lt.weebly.com/
Pietų atapaskų kalbos

**Pietų atapaskų kalbos** arba **apačių kalbos** – atapaskų kalbų šeimos pošeimis, kurio kalbomis kalbama daugiausia pietvakarių JAV (Arizonoje, N. Meksikoje, Jutoje, Kolorade), taip pat Oklahomoje, Teksase, Meksikos Sonoros valstijoje. Šios kalbos vartojamos apačių ir navahų genčių.

## Skirstymas

Septynios pietų atapaskų kalbos pagal Hario Hoijerio (*Harry Hoijer*) klasifikaciją skirstomos į dvi gupes: (I) Lygumų ir (II) Pietvakarių. Lygumų apačiai, vieninteliai priklauso pirmai grupei. Antra grupė dalinama į du pogrupius: (A) Vakarų ir (B) Rytų. Vakarų grupei priklauso vakarų apačiai, navachai, meskalerai ir čirikavai. Rytų grupei priklauso jikarilai ir lipanai.

I. Lygumų
: 1. **[[Lygumų apačių kalba|Lygumų apačių]]** (arba Kiova apačių) [apk]
II. Pietvakarių
: A. Vakarų
:: i. Čirikavų-Meskalerų
::: 2. **[[čirikavų kalba|Čirikavų]]** [apm]
:::: a. Grynoji čirikavų
:::: b. Karštųjų Versmių
::: 3. **[[Meskalerų kalba|Meskalerų]]** [apm]
:: 4. **[[Navahų kalba|Navahų]]** [nav]
:: 5. **[[Vakarų apačių kalba|Vakarų apačių]]** (arba Kojotero apačių) [apw]
::: a. Tonto apačių
::: b. Baltųjų kalnų apačių
::: c. San Karloso apačių
: B. Rytų
:: 6. **[[Jikarilų kalba|Jikarilų]]** [apj]
:: 7. **[[Lipano apačių kalba|Lipanų]]** [apl]

Hoijerio klasifikacija remiasi skirtumu tarp pirmųjų priebalsių daiktavardžių ir veiksmažodžių šaknyse tarimu. Ankstenėje, 1938 metų, Hoijerio klasifikacijoje buvo tik dvi šakos. Lygumų apačių kalba buvo priskiriama prie Rytų pogrupio (kartu su jikarilų ir lipanų kalba).

Meskalerų ir čirikavų kalbos laikomos skirtingomis nepaisant to, kad kalbantieji vieni kitus tarpusavyje laisvai supranta (kai kurie etnologai jas laiko viena kalba). Vakarų apačių (ypač tonto dialektas) ir navahų kalbos yra atrimesnės tarpusavyje nei čirikavų – meskalerų kalbos. Lipanų ir lygumų apačių kalbos yra ant išnykimo ribos (lipanų kalba jau gali būti ir išnykusi). Čirikavų kalba taip pat nyksta. Meskalerų, jikarilų ir vakarų apačių kalbos taip pat yra pavojuje, tačiau vaikai vis dar mokosi šių kalbų, nors kalbančiųjų skaičius vis mažėja. Navahų kalba viena geriausiai išlikusių Š. Amerikos kalbų, tačiau ja kalbančiųjų navahų pradinių klasių mokinių skaičius nukrito nuo 90 iki 30 procentų.

## Išnašos

## Nuorodos
* 
* Ethnologue informacija
Variabilichromis moorii

**Variabilichromis moorii** – daugiaspalvių ešeržuvių (*Cichlidae*) šeimos žuvis.

Kūnas iki 11 cm ilgio, kiaušiniškos formos. Jauniklių spalva šviesesnė, ryškiai geltona ir priklauso nuo gyvenamosios vietos. Žolėdis, bet gali maitintis ir vandeniniais bestuburiais.

Paplitusios Tanganikos ežere (R. Afrika).
Atapaskų kalbos

**Atapaskų kalbos** arba **atabaskų kalbos** – Šiaurės Amerikos indėnų kalbų šeima, vartojama atapaskų. Tai antra pagal kalbančiųjų skaičių Šiaurės Amerikos kalbų šeima, nusileidžianti tik jutų-actekų kalboms.

Atapaskų pavadinimas kilo nuo anglicizuoto kri kalbos vietovardžio Atabaskos ežerui (*aðapaskāw*).

Atapaskų kalbomis kalba centrinėje Aliaskoje, šiaurės vakarų Kanadoje, JAV Ramiojo vandenyno pakrantėje bei pietvakarių JAV. Atapaskų kalbos drauge su ejakų ir tlingitų kalbomis jungiamos į bendrą Na-Dene superšeimą.

## Skirstymas

Atapaskų kalbos skirstomos į 3 pagrindines grupes:
* Šiaurės atapaskų (31 kalba): gvičinų, danizų, vergų, dene, dogribų, dene sulinų, čilkotinų ir kt.
* Ramiojo vandenyno pakrantės atapaskų (7 kalbos): hupa, Ungurių upės atapaskų, Raudonosios Upės genties, tolovų ir kt.
* Pietų atapaskų (6 kalbos): navachų, vakarų apačių, čirikavų, lygumų apačių ir kt.

## Nuorodos
* Ethnologue informacija
Semis

**Semis** () – maža Senovės Romos bronzinė moneta, kurios vertė - pusė aso. Romos respublikoje semis buvo pažymimas 'S' ženklu (reiškiančiu semis) arba 6 taškais (reiškiančiais teorinį 6 uncijų svorį). Monetų averse pavaizduotas Saturno biustas, o reverse - laivo nosis.

Pradžioje liejamos monetos, kaip ir dauguma kitų Romos respublikoje, buvo pradėtos kaldinti po Antrojo pūnų karo (218-204 m. pr. m. e.). Romos imperijoje monetos buvo išleidžiamos nereguliariai, jas nustota leisti Adriano (117-138 m.) valdymo laikais.
Kritižis

**Kritižis** – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 2 km į rytus nuo Raguvos, prie kelio . Yra nebenaudojama sentikių cerkvė, kapinės.

## Istorija

XIX a. kaimas priklausė Vilkmergės apskričiai. 1-ojoje pusėje kaime įsikūrė sentikiai, priklausę Raguvos parapijai.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Smirdeklė

**Smirdeklė** (*Micromphale*) – mažūninių (*Marasmiaceae*) šeimos grybų gentis.

Lietuvoje auga šios rūšys:
* Dvokiančioji smirdeklė (*Micromphale foetidum*)
* Šiurkščiakotė smirdeklė (*Micromphale perforans*)
Šiurkščiakotė smirdeklė

**Šiurkščiakotė smirdeklė** () – mažūninių (*Marasmiaceae*) šeimos, smirdeklių (*Micromphale*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**
Spygliuočių, mišrieji miškai.
* **Augimo laikas**
Ištisus metus.
* **Pagrindiniai požymiai**
Kotas juodas, šiurkštus, grūdėtas, viršuje gelsvas, dvokiantis.

Vaisiakūniai smulkučiai. Kepurėlė 0,5–1,5 cm skersmens, paplokščia, raukšlėta, viduryje įdubusi, pakraščiai vagoti, tampri, plona, rausvai ruda, rausva. Lakšteliai siauri, reti, pusiau nuaugtiniai arba net koto nepasiekia. Kotas siūliškas, iki 3 cm ilgio, matinis, šiurkštus, plaušuotai grūdėtas, lyg šarmotas, rudai juodas, prie lakštelių gelsvas. Trama membraninė, plona, tampri, nemalonaus dvokiančio kvapo, ypač patrinta tarp pirštų. Sporos 5–6 (8)×3–4 μm.

**Būdingi požymiai:** smulkučiai, dvokiantys grybai, augantys ant nukritusių spyglių.

Auga pavieniui, bet kartais kaip prisėta - viena šalia kitos, ant eglės, pušies spyglių, šimtai vaisiakūnių. Labai dažna. Spyglių saprotrofas. **Nevalgoma**.

## Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 167 psl.
Dvokiančioji smirdeklė

**Dvokiančioji smirdeklė** () – mažūninių (*Marasmiaceae*) šeimos, smirdeklių (*Micromphale*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**
Ant nukritusių, papuvusių lazdyno, ąžuolo, kitų lapuočių šakų.
* **Augimo laikas**
Vasara, ruduo.
* **Pagrindiniai požymiai**
Labai tamprūs, smarkiai dvokiantys, smulkūs grybai.

Vaisiakūniai smulkūs. Kepurėlė 1–3 (4) cm skersmens, išgaubta, vėliau - paplokščia, įdubusi viduryje, netaisyklingai gofruotai banguota, raukšlėta, vagota, gleivėta, raudonai ruda, ruda, gelsvai ruda. Lakšteliai reti, siauri, bazinėje dalyje su anastomozėmis, pusiau nuagtiniai. Kotas 1–3 (5)×0,2–0,5 cm, labai trumpas, aksomiškas, juodai rudas, tvirtai priaugęs prie substrato. Trama plona, membraninė, aitraus česnakų, sugedusios žuvies kvapo, nekarti. Sporos 6–10×3–4,5 μm.

**Būdingi požymiai:** kepurėlė rausvai ruda, kotas juodai rudas, aksomiškas.

Auga dažniausiai grupėmis, kartais pavieniui, viena šalia kitos, ant nukritusių lapuočių medžių šakų. Nereta, kai kur ąžuolynuose labai išplitusi. **Nevalgoma**.

## Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 168 psl.
Mažūnis

**Mažūnis** (*Marasmius*) – mažūninių (*Marasmiaceae*) šeimos grybų gentis.

Lietuvoje auga šios rūšys:
* Apykaklinis mažūnis (*Marasmius rotula*)
* Ašutinis mažūnis (*Marasmius androsaceus*)
* Česnakinis mažūnis (*Marasmius scorodonius*)
* Drebulinis mažūnis (*Marasmius tremulae*)
* Gelsvarudis mažūnis (*Marasmius cohaerens*)
* Juodkotis mažūnis (*Marasmius alliaceus*). Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
* Lapinis mažūnis (*Marasmius epiphyllus*)
* Lauminis mažūnis (*Marasmius oreades*)
Karališkiai (Anykščiai)

**Karališkiai** – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 14 km į pietus nuo Kurklių, Karališkių ežero šiaurės rytinėje pakrantėje. Šalia kaimo telkšo Smėlinio ežeras. Yra stačiatikių kapinės.

## Istorija

1742 m. įkurta sentikių bendruomenė. Kaimas minimas 1765 m. Vilkmergės apskrities inventoriuje kaip *Koraliszki*. Kaime buvo cerkvė. 1813 m. keliaudamas iš Paryžiaus į Peterburgą kaime buvo apsistojęs caras Aleksandras I. 1873 m. sentikių parapija performuota į vieningą stačiatikių parapiją, veikė Karališkių Švč. Dievo Motinos globos cerkvė. 1964 m. maldos namai dėl avarinės būklės uždaryti, o 1968 m. religinė bendruomenė išregistruota kaip sunykusi. Maldos namų pastatą perėmusi Anykščių vyno gamykla jį perstatė į poilsiavietę.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Karališkiuose 1892 m. gruodžio 19 d. gimė karininkas, archeologas, muziejininkas, prozininkas Petras Tarasenka.
* Karališkiuose 1929 m. kovo 12 d. gimė poetas, prozininkas, tekstologas, vertėjas Vytautas Rakauskas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
* Karališkių sentikiai
Kalbutiškės (Zarasai)

**Kalbutiškės** – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 5 km į rytus nuo Jūžintų, prie Sartų įlankos iš Šventosios ištakos. Per įlanką nutiestas Kalbutiškių tiltas. Šalia – Kalbutiškės Rokiškio rajone.

## Istorija

Kaimas iki 1864 m. vadinosi ***Šutai***. Po 1863 m. sukilimo iš kaimo į Samaros guberniją carinė valdžia ištrėmė Justino Abreiderio, Jono Šuto, Jurgio Šuto, Vinco Šuto, Petro Šuto, Tado Šuto, Juozo Gruodžio ir Antano Šarkausko šeimas. Tremtinių sodybose apgyvendino sentikius.

Nuo XIX a. vidurio iki XX a. vidurio kaime buvo sentikių bendruomenė. Tarpukariu joje buvo apie 500 tikinčiųjų. Sovietų valdžia maldos namus uždarė. Parapijiečiai buvo laidojami dvejose kapinėse – lauko (nuo 1885 metų) ir miško (nuo 1909 metų).

## Gyventojai

## Nuorodos
* 
* Kalbutiškių sentikiai 
* Karo archyvas II tomas, 1925 m.

## Šaltiniai
Lauminis mažūnis

**Lauminis mažūnis** () – mažūninių (*Marasmiaceae*) šeimos, mažūnių (*Marasmius*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**
Pievos, ganyklos, pamiškės, parkai, miškai.
* **Augimo laikas**
Nuo ankstyvo pavasario iki vėlyvo rudens.
* **Pagrindiniai požymiai**
Vaisiakūniai tamprūs, pilkai gelsvi, išblunkantys.

Vaisiakūniai smulkūs, nedideli. Kepurėlė 1,5–3 (5) cm skersmens, matinė, lygi, gelsva, pilkai gelsva, rudai gelsva, plonamėsė. Lakšteliai reti, stori, neplatūs, balsvi, gelsvi. Kotas iki 9 cm ilgio ir 0,3–0,7 cm storio, kepurėlės spalvos. Trama plona, tampri, malonaus kvapo ir skonio. Sporos 7–9 (10)×4,5–9 μm.

**Būdingi požymiai:** auga grupėmis, ratais, sudarydami raganų ratilus.

Auga pievose, dirvonuose, pamiškėse, miškuose, parkuose, soduose, tarp žolių, ant žemės. Labai dažnas. Skanus, valgomas grybas. Kai kuriuose Europos kraštuose noriai renkamas sriuboms paskaninti, ypač išgirtas vokiečių literatūroje.

## Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 169 psl.

## Nuorodos
* Lauminio mažūnio nuotraukos
Rančos stiliaus namas

**Rančos stiliaus namai** () yra unikalios architektūros, amerikietiško stiliaus gyvenamieji namai. Pirmieji rančos stiliaus namai buvo pastatyti 1920 metais, masinės tokių namų statybos vyko tarp 1940 ir 1970 metų. Daugiausia jų stovi vakarinėje JAV dalyje, kurioje tuo metu buvo patiriamas žymus gyventojų skaičius augimas bei didėjanti būsto paklausa.

Tai buvo ilgi bei žemi namai, naudojantys minimalų apdailos medžiagų kiekį. Namai buvo paties paprasčiausio išplanavimo, tad sulaukė daug kritikos dėl stiliaus trūkumo. Rančos stiliau namai išliko populiarūs iki 8-ojo dešimtmečio pabaigos, kai populiaresniais vėl tapo tradicinio stiliaus namai, tačiau pastaraisiais metais rančos stiliaus namai sulaukia vis didesnio susidomėjimo.

### Namo bruožai
Šie bruožai yra laikomi pagrindiniais rančos stiliaus namo elementais, nors juos atitiko ne visi namai.
* Vienas aukštas
* Platus, žemas stogas
* Nesimetriškas stačiakampio formos, L-formos arba U-formos namo dizainas
* Paprastas išplanavimas
* Atviri kambariai
* Namas sujungtas su garažu
* Slankiojančios stiklinės durys, kiemo pusėje
* Dideli langai
* Arkinės lubos, su atviromis sijomis
* Langai dažnai dekoruojami langinėmis
* Plytų, medžio arba tinkuotas eksterjeras
* Plačiai už namo ribų išeinantis stogas
* Paprastos interjero bei eksterjero apdailos
L' Âge des ténèbres

**L' Âge des ténèbres** ( arba *The Age of Ignorance*) – 2007 m. kanadiečių režisieriaus Denio Arkano komedija.

Filmo premjera įvyko 2007 m. gegužės 27 d. Kanų filmų festivalyje.

## Siužetas

Savo svajonėse Žan–Markas Leblankas yra riteris, blizgančiais šarvais, scenos ar estrados žvaigždė arba populiarus rašytojas, turintis žavias moteris savo glėbyje ir lovoje.

Tikrovėje Žan–Markas yra eilinis šiaurės Amerikos gyventojas, turintis namą, tarnautojo darbą pagalbos agentūroje, žmoną, kuri siekia karjeros ir du vaikus, kurie ignoruoja jį.

Ar Žan–Markas sugebės atsispirti savo pasakų šalies pagundoms ir nuspręs daryti karjerą tikrame gyvenime…

## Aktoriai
* Marc Labrèche – Žan–Markas Leblankas
* Diane Kruger – Veronika
* Sylvie Léonard – Žan–Marko žmona
* Emma de Caunes – Karina
* Macha Grenon – Beatričė
* Didier Lucien – Viljamas
* Rosalie Julien – Laurencija
ir kt.

## Išnašos

## Nuorodos
* Apdovanojimai ir nominacijos
* Telefilm Canada: „L'Âge des ténèbres“
Kvedariškis

**Kvedariškis** – kaimas Biržų rajono savivaldybės rytuose, 1 km į rytus nuo Kučgalio, prie Apaščios aukštupio, šalia kelio . Stovi Kvedariškio sentikių cerkvė, yra kapinės. Kaimo šiaurėje, Grubos miške, sovietmečiu eksploatuotame žvyro karjere, telkšo bevardis tvenkinys.

## Istorija

Kvedariškis – rusų sentikių bendruomenės kaimas, kažkada vadintas ***Fiodoriškiu***. Minimas 1609 m. Ukmergės pavieto Panemunio dvaro inventoriuje. 1923 m. buvo 56 kiemai. 1935–1940 m. kaime veikė sentikių dvasinis choras.

## Gyventojai

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Kvedariškio choras (ФЕДОРИШКСКИЙ ДУХОВНЫЙ ХОР)
Mikalavas (Ignalina)

**Mikalavas** – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 3 km į pietryčius nuo Naujojo Daugėliškio, prie kelio . Stovi sentikių cerkvė. Pro kaimą teka Virėkštos upelis, piečiau telkšo Mikalavo ežeras. Atsišakoja keliai į Senąjį Daugėliškį, Bernotus.

Mikalavo kapinės yra gretimame Pajurgiškės kaime.

## Etimologija
Pavadinimas kilęs iš vardo *Mìkalas*, .

## Istorija

XIX a. pradžioje kaime jau buvo sentikių bendruomenė. XX a. pabaigoje jų parapijoje buvo apie 100 tikinčiųjų. XIX a. pab. kaimas pateko į Švenčionių apskrities Daugėliškio valsčių, buvo apylinkės centras. 1866 m. iš 261 gyventojo 139 buvo katalikai, 114 sentikių, 8 žydai.

Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai, Vilniaus vaivadijai, Švenčionių apskričiai. 1924 m. buvo įsteigta vienintelė visos apylinkės lietuviška mokykla (iki 1930 m.). Priklausė Švenčionių apskrities Daugėliškio valsčiui, buvo apylinkės centras. Nuo 1950 m. – Ignalinos rajono Mikalavo apylinkės centras, vėliau priklausė Naujojo Daugėliškio apylinkei.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Obelų Ragas

**Obelų Ragas** – kaimas Švenčionių rajono savivaldybės šiauriniame pakraštyje, prie Žeimenio ežero šiaurės vakarų pakrantės. 5,5 km į šiaurės rytus nuo Kaltanėnų. Šalia kaimo auga saugomas Obelų Rago trylikamienis kadagys.

## Istorija

1919 m. kaime įkurta sentikių parapija. XX a. tarpukariu kaimas buvo Švenčionių apskrityje (priklausė Lenkijai). 1926 (ar 1922) m. pastatyta Obelų Rago Šv. Mykolo cerkvė su varpine. Prieš II pasaulinį karą parapijai priklausė apie 150 tikinčiųjų. Karo metu cerkvė nebuvo uždaryta, bet po karo 1956 m. sovietų valdžia cerkvę traktoriais nugriovė. Parapija sunyko.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Polivarkas

**Polivarkas** – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 8 km į šiaurės vakarus nuo Salako, prie Antalieptės marių. Sentikių kapinės (nuo 1959 metų). Yra kaimo turizmo sodyba.

## Istorija

Į kaimą 1763 m. traukdamiesi atsikėlė Gudiškių vienuolyno sentikiai. Sentikiai turėjo cerkvę. Po 1863 m. sukilimo vietovė pavadinta *Novaja Vešč* vardu. Apie 1935 m. parapijai priklausė 1400 tikinčiųjų. Po karo ėmus statyti Antalieptės jėgainę dalis kaimo buvo užlieta, todėl šventykla perkelta, tačiau senosios kapinės buvo užlietos. Po 1990 m. parapija sunyko.

## Gyventojai

## Šaltiniai

*
San Pedro del Parana

**San Pedro del Parana** () – miestas pietryčių Paragvajuje, Itapujos departamente, prie Asunsjono-Enkarnasjono kelio. 34,8 tūkst. gyventojų (2008 m.). Verčiamasi daugiausia žemės ūkiu (medvilnė, sezamas, soja, manijokas, javai) ir žaliavų apdirbimu. Yra keturios pradinės ir dvi vidurinės mokyklos.

San Pedro del Parana įkurta 1789 m. birželio 29 d. ispanų gubernatoriaus Joaquin Alós y Bru. Mieste yra senosios pranciškonų bažnytinės architektūros liekanų, kolonijinės architektūros pastatų, apylinkėse – Paragvajaus istorinių vietovių.

San Pedro del Paranos apylinkėse, San Solano kaimelyje gimė Paragvajaus prezidentas Fernando Lugo.
Laimonas Kisielius

**Laimonas Kisielius** (g. 1985 m. sausio 24 d. Vilniuje) – Lietuvos krepšininkas.

2003 m. baigė Šarūno Marčiulionio krepšinio akademiją. Studijuoti į JAV išvyko 2003 metais Williamsburgo miesto William & Mary koledže, Virdžinijos valstijoje. Su Kauno Aisčiais, BBL lygoje debiutavo 2008 m. bet su krepšininku nebuvo sudaryta sutartis ir jis lapkričio 21 dieną pasirašė sutartį su Šiaulių Šiauliais. Tiek Šiaulių, tiek Kauno ekipos negalėjo pasiūlyti krepšininkui tokių sąlygų, kokių jis norėjo, tad gruodžio 1 dieną jis tapo vėl laisvuoju agentu.

2009 metais Sausio 2 dieną pasirašė sutartį su Ukrainoje žaidžiančiu klubu, Zaporožės Ferro-ZNTU. 2009 m. rugsėjo 21 d. pasirašė sutartį su Liepojos „Lauvas“ klubu. 2010 m. rugsėjo 25 d. persikėlė į Vokietijos Diuseldorfo „Giants“ klubą.

2012 m. spalio 16 d. pasirašė vienerių metų sutartį su Utenos „Juventus“ klubu.

2016 m. gruodžio 30 d. pasirašė vienerių metų sutartį su galimybe ją pratęsti, su Vilniaus „Lietuvos ryto“ klubu.

## Pasiekimai
* 2018, 2019 m. LKL trečios vietos laimėtojas
* 2021 m. NKL pirmos vietos laimėtojas

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Basketnews.lt puslapis apie žaidėją
Rudėnai (Zarasai)

**Rudėnai** – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 5 km į pietryčius nuo Suvieko, prie Raudėnų ežero. Yra sentikių kapinės.

## Istorija

XVIII a. pradžioje kaime apsigyveno sentikiai. Nuo XIX a. minima šventovė. Po I pasaulinio karo parapija atgijo, buvo atnaujinta šventykla, veikė rusų pradinė mokykla. 1937 m. parapijoje buvo virš 700 tikinčiųjų, ji buvo viena didžiausių Zarasų apskrityje. Sovietų laikais šventykla uždaryta, 1976 m. Rudėnų parapija prijungta prie Zarasų parapijos. Medinė šventykla išardyta 1992 m.

Parapijai yra priklausiusios 6 kapinės (Rudėnuose, Bikūnuose, Duburaityje, Kukliuose ir kt.).

## Gyventojai

## Šaltiniai
Batrakai

**Batrakai** – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 6 km į rytus nuo Panevėžio centro, Juostos dešiniajame krante. Praeina kelias .

## Istorija

XIX a. viduryje kaime įkurtos sentikių kapinaitės.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Mykolas Elvyras Andriolis

**Mykolas Elvyras Andriolis** (, , 1836 m. lapkričio 2 d. Vilnius – 1893 m. rugpjūčio 23 d. Nalenčiovas, Liublino vaivadija) – Lenkijos ir Lietuvos grafikas, tapytojas, 1863 m. sukilimo dalyvis.

## Biografija
Tėvas dailininkas Pranciškus Andriolis. Nuo 1855 m. Maskvos universitete studijavo mediciną, mokėsi Maskvos tapybos, skulptūros ir architektūros mokykloje. 1857 m. Peterburgo imperatoriškojoje dailės akademijoje įgijo dailininko diplomą. 1860–1861 m. tobulinosi Šv. Luko akademijoje Romoje.

Lietuvoje prasidėjus 1863 m. sukilimui Liudvikas Narbutas jį paskyrė būrio vadu, prie Lydos paimtas į nelaisvę, kalintas Kauno kalėjime. Pabėgęs iš kalėjimo gyveno Londone, 1864–1866 m. Prancūzijoje, grįžtantis į Lietuvą suimtas ir 1868 m. ištremtas 15 metų į Viatką (Rusija). Po 1871 m. amnestijos apsigyveno Varšuvoje, nuo 1880 m. gyveno Bžeguose prie Varšuvos. 1883–1886 m. dirbo „Firmin Didot“ leidykloje Paryžiuje.

## Kūryba
Nupiešė istorinių ir buitinių kompozicijų, ciklą „1863 m. sukilimas Lietuvoje“, nutapė peizažų, portretų, religinių kompozicijų 1864 m. Veliuonos, 1891–1892 m.   Kauno arkikatedros bazilikos (14 paveikslų, dabar likę 10, t. p. Šv. Onos paveikslas Vytauto bažnyčioje), 1892–1893 m. Naugarduko bažnyčioms. Kūriniai romantiški, išraiškingo, grakštaus piešinio, subtilaus šešėliavimo, spalvingo, švelnaus kolorito.

Pasižymėjo kaip knygų iliustruotojas. Tarp jo iliustruotų autorių Eliza Ožeškova, Vladislovas Sirokomlė, Juozapas Ignotas Kraševskis, Julijus Slovackis, dirbant Paryžiuje – dar ir James Fenimore Cooper, Viljamas Šekspyras. Jo iliustracijos A. Mickevičiaus poemoms laikomos vienomis geriausių XIX a. šių kūrinių iliustracijų. 1881 m. Lvovo knygų leidėjo Altenbergo užsakymu, reprezentaciniam poemos „Ponas Tadas“ leidimui nupiešė 24 puslapio dydžio iliustracijas, 10 vinječių ir 24 inicialus. Nors poemą iliustravo ir kiti gabūs dailininkai, ją leidžiant vėliau neretai būdavo pasirenkamos Andriolio versijos – taip pasielgė ir 1954 m. į rusų kalbą išversto „Pono Tado“ maskviškiai leidėjai. Dailininkas yra sukūręs iliustracijų ir kitiems Adomo Mickevičiaus kūriniams – „Gražina“, „Ponia Tvardovska“, „Konradas Valenrodas“.

Litografija „Gedimino pilies statyba“, vaizduojanti Vilniaus – Lietuvos sostinės įkūrimo legendą, eksponuojama Lietuvos Respublikos Prezidentūros Delegacijų salėje.

## Kūrinių galerija

File:Kowno.jpg|Perkūno namai Kaune
File:Synagogue in Jurborg (101776870).jpg|Jurbarko medinė sinagoga
File:Powrot Litwinow.jpg|Lietuvių sugrįžimas. (Iliustracija Adomo Mickevičiaiaus kūriniui Konradas Valenrodas
File:Liździejka, Giedzimin. Лізьдзейка, Гедзімін (M. Andriolli, 1882).jpg|Lizdeika išaiškina Gedimino sapną


## Šaltiniai

## Nuorodos
* Lietuviškojo Dorė pėdomis
* Elvyras Mykolas Andriolis – tarp kalėjimo grandinių ir Europos šlovės
Kosta Brava

**Kosta Brava** – pakrantės regionas šiaurės rytų Katalonijoje, Ispanijoje. *Costa* kataloniškai ir ispaniškai reiškia 'krantas', o *Brava* reiškia 'nelygus'. Kosta Brava tęsiasi nuo turistų miestelio *Blanes*, 60 km nuo Barselonos iki Prancūzijos sienos.

1950 metais Ispanijos Francisko Franko vyriausybė nutarė, jog Kosta Brava regionas gerai tinka kurortų steigimui, ypač turistams iš Šiaurinės Europos, daugiausia iš Didžiosios Britanijos ir Prancūzijos.

Šilta vasara, puiki gamta, geri paplūdimiai – visa tai lėmė, kad pajūrio kurortuose Blanes, Tossa de Mar ir Lloret de Mar buvo pastatyta daug viešbučių ir apartamentų turistų poilsiui. Labai greit turizmas tapo pagrindinė Kosta Brava verslo šaka ir aplenkė žvejybą.

Daliai regiono virtus turistiniais, kitos dalys išlaikė tradiciškesnį pobūdį ir liko „paslėptais deimantais“ tiems, kurie ieško šio to daugiau nei saulės, smėlio ir sangrijos. Maži miesteliai tokie, kaip Cadaqués (prie Prancūzijos sienos ir Pirėnų) pritraukė tokius menininkus kaip Salvadoras Dali ir Pablo Picasso ir dabar yra madingi kurortai. Pakrantė tarp Roses and Tossa de Mar turi daug žavingų mažų pakrantės miestelių tokių kaip: Pals, Begur, Tamariu, Llafranc, L’Estartit, Aigua Blava, Fornells, Calella de Palafrugell, Palamós and Sant Feliu de Guixols.
Pranciškus Andriolis

**Pranciškus Andriolis** (, 1794 m. Brentoniko prie Rovereto, Italija – 1861 m. gegužės mėn. Vilnius) – italų kilmės Lietuvos tapytojas, medžio drožėjas, skulptorius.

## Biografija

Sūnus dailininkas Mykolas Elvyras Andriolis. Į Lietuvą atvyko 1812 m. prancūzmečiu kaip Napoleono armijos kapitonas. Po karo paleistas iš nelaisvės apsigyveno Vilniuje. 1827 m. priėmė Rusijos pilietybę. 1832 m. Vilniaus universitete įgijo tapytojo ir dekoruotojo, 1839 m. Sankt Peterburgo dailės akademijoje – piešimo mokytojo specialybę. Iki 1841 m. dirbo piešimo mokytoju Šiaulių bajorų mokykloje.

## Kūryba

1830 m. ir 1833 m. restauravo Vilniaus katedros skulptūras, 1837 m. freskas, atliko drožybos darbų. Sukūrė skulptūrų:
* Nukryžiuotasis, Vilniaus Švč. M. Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia (Pranciškonų), 1841 m.
* senosios Raudondvario bažnyčios interjero ir frizo skulptūrinis dekoras (1855–1856 m.), didžiojo altoriaus skulptūros bei gipso lipdiniai (1858–1860 m.).
* Biržų Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia, skulptūros ir gipso lipdiniai.

Kūryba turi akademistinio realizmo ir manierizmo bruožų.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Lietuviškojo Dorė pėdomis
Naujoji Andalūzija

:*Šis straipsnis - apie administracinį vienetą dabartinėje Argentinoje ir Urugvajuje. Apie administracinį vienetą Venesueloje, žiūrėkite straipsnį [[Naujosios Andalūzijos provincija]]*

**Naujoji Andalūzija** () – Ispanijos imperijos gubernija, įkurta Karolio V nurodymu 1534 m. ir egzistavusi iki 1544 m., kol nebuvo pakeistas jos pavadinimas. Oficialiai gubernijai priklausė didelės teritorijos dabartinėje Argentinoje, šiaurės Čilėje, pietų Brazilijoje, taip pat Urugvajus, tačiau iš tiesų buvo kontroliuojama tik mažytė teritorija prie La Platos žemupio. 

Gubernija įsteigta po Tordesiljo sutarties, 1534 m. oficialiai padalinus Pietų Ameriką tarp Ispanijos ir Portugalijos. Savo valdas Ispanija sudalino į keturias gubernijas. Tuo metu nė viena iš Naujosios Andalūzijos teritorijų nebuvo kontroliuojama. Pirmuoju jos adelantadu (valdytoju ir kolonizatoriumi) paskirtas Pedro de Mendoza.

Oficialiai teritorija driekėsi 200 lygų į pietus nuo Diego de Almagro valdomos Naujojo Toledo gubernijos, tačiau iš tiesų kolonizuojamas buvo tik La Platos baseinas. 1542 m. įkūrus Peru vicekaralystę, Naujoji Andalūzija perėjo šios žinion ir pervadinta į La Platos ir Paragvajaus guberniją.

## Valdytojai
* Pedro de Mendoza (1534–1537)
* Juan de Ayolas (1537–1539)
* Francisco Ruíz Galán (1537–1541)
* Domingo Martínez de Irala (1539–1541)
* Alvar Núñez Cabeza de Vaca (1541–1544)
Karolis V

**Karolis V** tai:

* Karolis V (Prancūzija) (1338-1380);
* Imperatorius Karolis V, Šventosios Romos imperatorius (1500-1558);
* Karolis V (Loranija) (1643-1690);
* Karolis V (Neapolis) (1661-1700);
* Karolis V (Ispanija) (1788-1855).
Henrikas Andriukonis

**Henrikas Andriukonis** (1938 m. sausio 8 d. Dubeliai, Širvintų valsčius, Vilkmergės apskritis – 1985 m. sausio 27 d. Klaipėda) – Lietuvos teatro aktorius, rašytojas.

## Biografija
1956–1960 m. mokėsi Lietuvos konservatorijoje. 1961–1962 m. Rusų dramos teatro, nuo 1964 m. Klaipėdos dramos teatro aktorius. Sukūrė daugiau, kaip 70 vaidmenų. Parengė literatūros vakarų; juose skaitė ir savo prozos kūrinius.

## Vaidmenys teatre
* Vismantas – Justinas Marcinkevičius. Mindaugas, 1969 m.
* Kazys – Juozas Tumas-Vaižgantas. Nebylys, 1970 m.
* Petras Kurmelis – Žemaitė. Petras Kurmelis, 1971 m.
* Koriolanas – Viljamas Šekspyras. Koriolanas, 1972 m.
* Orgonas – Moljeras. Tartiufas, 1974 m.
* Kleščius – Maksimas Gorkis. Dugne, 1978 m.
* Mėtis Berkas – Judžinas O Nilas. Anė Kristi, 1979 m.

## Kine
* Akmuo ant akmens, 1972 m., rež. Raimondas Vabalas.

## Šaltiniai
Itališkoji partija

**Itališkoji partija** ( – ramus žaidimas) – šachmatų debiutas, kurio ėjimai:

**1. e4 e5<br />2. Žf3 Žc6<br />3. Rc4 Rc5**

Itališkoji partija yra vienas seniausių studijuotų debiutų: XVI a. jį žaidė ir studijavo portugalas Pedro Damiano, o XVII a. – italas Džioakinas Grekas. XIX a. itališkoji partija buvo labai populiarus debiutas, bet vėliau po **2…Žc6** populiaresniu tapo atsakymas **3.Rb5** (Ispaniškoji partija), nes laikoma, jog jis duoda baltiesiems didesnę iniciatyvą.

Baltųjų „itališkasis rikis“ laukelyje c4 trukdo juodiesiems užimti centrą su …d5 ir atakuoja pažeidžiamą f7 laukelį. Juodųjų tikslas – iškeisti figūras ir pradėti laisvą žaidimą.

## Variantai
Yra keli populiariausi itališkosios partijos tęsiniai:

* **4.c3** (Pagrindinis variantas).
* **4.d3** (Giuoco Pianissimo, iš italų kalbos: „labai ramus žaidimas“)
* **4.b4** (Evanso gambitas, kuriame baltieji aukoja pėstininką dėl greito išsivystymo)
* **4. d4** (Itališkasis gambitas, kuriame baltieji aukoja pėstininką atidarydami centrą ir suaštrindami padėtį)
* **4. Rxf7+? Kxf7 5.Žxe5+ Žxe5** (Žeromo gambitas, rizikingas, aštrus, bet abejotinas gambitas, kuriame baltieji aukoja dvi figūras sugadindami juodiesiems padėtį ir ruošdami valdove stiprią ataką, galinčia pasibaigti net matu)
Mersas (reikšmės)

Žodis **mersas** reiškia:

* Mersas – miestas Vokietijoje;
* mersas – sutrumpintas žargoniškas kompanijos Mercedes-Benz gaminamų automobilių pavadinimas;
* Mersas () – vokiška pavardė:
** Valteris Mersas (*Walter Moers*) – vokiečių dailininkas iliustratorius ir rašytojas.
Domingo Martínez de Irala

**Domingas Martinesas de Irala** (*Domingo Martínez de Irala*;  1509 m. Vergaroje, Baskų krašte –  1556 m. Asunsjone) – ispanų – baskų konkistadoras ir valdytojas.

1535 m. su Pedro de Mendosos ekspediciją išvyko į Ameriką, kitais metais dalyvavo pirmajame Buenos Airių miesto įkūrime. Kartu su Chuanu de Ajolasu tyrinėjo Paranos ir Paragvajaus paupius. 1537 m. mirus Ajolasu, Irala tapo La Platos gubernijos gubernatoriumi (valdė iš Asunsjono). 1540 m. atvykus naujam valdytojui Álvar Núñez Cabeza de Vaca, Irala išvyko į ekspediciją ieškant Sidabro kalnų. 1534 m. įkūrė Siudad de os Rejesą Čiake, nukeliavo iki Aukštutinės Peru. 1552 m. vėl tapo La Platos gubernatoriumi ir valdė iki savo mirties 1556 m.
Pulgis Andriušis

**Pulgis Andriušis** (tikr. *Fulgencijus Andrusevičius*, 1907 m. kovo 31 d. Gaidžiai, Tauragnų valsčius – 1970 m. gruodžio 19 d. Adelaidė) – Lietuvos ir Australijos rašytojas, vertėjas, žurnalistas, esperantininkas.

## Biografija
Mokėsi Utenos Saulės gimnazijoje, kurioje baigė penkias klases, 1926 m. baigė Kauno Aušros gimnaziją ir mokėsi meno mokykloje. 1926–1932 m. studijavo literatūrą Vytauto Didžiojo universitete. Bendradarbiavo periodinėje spaudoje, spausdino kelionių reportažus, apysakaites, beletristinius gamtos populiarinimo rašinius, literatūros ir teatro kritikos straipsnius, feljetonus.  Vaidino „Stedros“ teatre. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1949 m. persikėlė į Australiją. Vokietijos stovyklų gyvenimą humoristiškai pavaizdavo feljetonų rinkiniuose. Dalyvavo išeivių kultūros gyvenime.

## Kūryba
Feljetonuose (rinkinys „Daina iš kito galo“) vyrauja anekdotiškos buitinės situacijos, šmaikšti pašaipa. Novelių rinkinyje „Anoj pusėj ežero“, apysakose „Sudiev, kvietkeli!“ ir „Rojaus vartai“ detaliai atkuriama Rytų Aukštaitijos kaimo gamta ir su ja glaudžiai susijusio žmogaus buitis nepriklausomoje Lietuvoje. Pasakojimui būdingas lyriškumas, peizažų gausa, spalvinga kalba. Romane „Tipelis“ humoristiškai vaizduojamas jaunystės metų Kauno gyvenimas, išjuokiami pusinteligenčiai. Dar parašė apysakėlę vaikams „Vabalų vestuvės“, trumpų pasakojimų, biografinių apybraižų, atsiminimų.

Periodinėje spaudoje paskelbė publicistikos straipsnių, feljetonų, vaizdelių, literatūros ir teatro recenzijų, kelionių po Lietuvą ir Vakarų Europos šalis reportažų. Išvertė užsienio šalių rašytojų apysakų, romanų; žymiausias jo vertimas – M. de Servanteso „Don Kichotas“ (1942 m.).

## Įvertinimas
* Rašytojų Draugijos premija 1500 dol. už apysaką „Sudiev, kvietkeli“ 

## Bibliografija
* Ir vis dėlto juokimės! Feljetonai iš DP buities. Gunzenhausen, 1946 m.
* Siuntinėlis iš Amerikos. Antroji tremties humoro knyga. Donauwörth, 1947 m.
* Anoj pusėj ežero. Lyrinės apysakos. Gunzenhausen, 1947 m., Boston, 1953 m., 3 leid. Baltos lankos, 1997 m., ISBN 9986-813-37-9
* Esperanto kalbos vadovėlis su trumpu žodynėliu. Dilingen–Donau, 1947 m.
* Ispanų kalbos gramatika, d. 1, Nürttingen, 1947 m.
* Vabalų vestuvės, apsakymas vaikams. Schweinfurt, 1948 m. 2 leid. 1995 m.
* Sudiev, kvietkeli“. Apysaka. Adelaide, 1951 m.
* Tipelis“. Humoristinis romanas. Boston, leid. 1953 m., Vilnius, 1991 m.
* Rojaus vartai. Apysaka. London, 1960 m.
* Daina iš kito galo. Feljetonai. London, 1962 m.
* Blezdingėlės prie Torenso: Lietuvių įsikūrimas Pietų Australijoje 1947–1962 m. Red. su V. Radzevičiumi
* Purienos po vandeniu. Dykaduonio pasakojimai, London, 1963 m.
* Rinktiniai raštai t. 1. Autobiografiniai memuarai. Lyrinės apysakos, Boston, 1968 m.
* Septinton įleidus. Memuaro – autobiografiniai apmatai. K. 1962 m.
* Anoj pusėj žemės, apysakų rinkinys, 1997 m.

## Šaltiniai
Viktoras Andriušis

**Viktoras Andriušis** (1908 m. sausio 10 d. Gaidžiai, Tauragnų valsčius – 1967 m. kovo 27 d. Bostonas, Masačiusetso valstija) – Lietuvos dailininkas, scenografas.

## Biografija
1931 m. baigė Kauno meno mokyklą. 1931–1944 m. Valstybės teatro Kaune (1941–1944 m. Kauno didysis teatras) scenografas, vyr. dailininkas. Sukūrė dekoracijų dramos, operos, baleto spektakliams. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1949 m. į JAV. 1950–1953 m. čia sukūrė dekoracijų lietuvių spektakliams, apipavidalino įvairių švenčių, renginių.

## Scenografijos

* Frydrichas Šileris. Marija Stiuart, 1937 m.
* Moljeras. Šykštuolis, 1938 m.
* Bernardas Šo. Pigmalionas, 1943 m.

## Šaltiniai
Rasutė Andriušytė-Žukienė

**Rasutė Andriušytė-Žukienė**  – Lietuvos dailės istorikė, kritikė, parodų kuratorė, humanitarinių mokslų daktarė.

## Biografija
1986 m. baigė Vilniaus dailės akademiją. 1987–1993 m. dirbo Nacionaliniame Čiurlionio dailės muziejuje, nuo 1991 m. ir Vytauto Didžiojo universitete, nuo 1999 iki 2000 m. buvo Vilniaus dailės akademijos Kauno dailės instituto direktoriaus pavaduotoja. Dirba VDU Meno fakultete profesorės pareigose.

## Mokslinė veikla
Tiria XX a. Rytų Lietuvos, ypač M. K. Čiurlionio ir Vakarų Europos dailę. Paskelbė dailėtyros straipsnių apie M. K. Čiurlionio kūrybą Lietuvos, Rusijos, Italijos, Vokietijos, Japonijos leidiniuose, sudarė lietuvių dailininkų grupių kūrybos katalogų.
Surengė personalinių ir grupinių lietuvių dailininkų parodų. Pirmosios parodos Nacionalinėje dailės galerijoje "Spalvų ir garsų dialogai: M. K. Čiurlionio ir amžininkų kūryba" kuratorė (kartu su prof. Wojtechu Lahoda, Čekija). Rašo dailės kritikos straipsnius, parodų recenzijas Lietuvos ir užsienio spaudoje.

## Bibliografija
* Nepalenkiamasis. Dailininkas Zenonas Varnauskas [monografija]. Vilnius: Vilniaus dailės akademijos leidykla, 2023 m. ISBN 978-609-447-372-2.
* Akistatos: dailininko V. K. Jonyno kūryba pasaulio meno keliuose. Vilnius: Lietuvos dailės muziejus, 2007 m. ISBN 978-9986-669-66-1.
* M. K. Čiurlionis: tarp simbolizmo ir modernizmo. Vilnius: Versus Aureus, 2004 m. 246 psl.. ISBN 9955-601-45-0.
* Rasa Andriušytė-Žukienė, Milda Kulikauskienė, Darius Kučinskas, Osvaldas Daugelis. Mikalojus Konstantinas Čiurlionis: twórczość, osobowość, środowisko [kolektyvinė monografija]. Kaunas: Nacionalinis M. K. Čiurlionio dailės muziejus, 2001 m., 203 p.
* Rasa Andriušytė-Žukienė, Ugnė Karvelis, Serge Faucherau, Vytautas Landsbergis. Čiurlionis et l’art Européen / M. K. Čiurlionis. 1875–1911: [kolektyvinė monografija]. Paris: Réunion des Musées Nationaux, 2000. 204 p. ISBN 2-7118-4140-5.
* Vakarų Europos XX a. dailės istorija. Mokomoji knyga. Kaunas: VDU leidykla, 2003 m.

## Šaltiniai
Juzė Andriuškevičienė

**Juzė Andriuškevičienė** (g. 1921 m. vasario 21 d. Šilėnuose, Sangrūdos valsčius, Marijampolės apskr.) – Lietuvos gydytoja psichiatrė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.

## Biografija
1949 m. baigė Kauno universitetą. 1958 m. apgynė disertaciją „Alkoholio oksidacijos dinamika sergantiems šizofrenija“, medicinos mokslų kandidatė. 1985 m. apgynė disertaciją „Ligonių sergančių galvos smegenų ateroskleroze su psichikos sutrikimais diagnostika ir socialinė darbinė adaptacija“, medicinos mokslų daktarė.

1951–1961 m. dirbo Kauno psichoneurologinėje ligoninėje; nuo 1952 m. skyriaus vedėja, nuo 1958 m. vyr. gydytoja. 1961–1995 m. dėstė Vilniaus universitete, nuo 1989 m. profesorė.

## Mokslinė veikla
Tyrė šizofrenijos etiopatogenezę, kliniką, gydymą, galvos smegenų aterosklerozės diagnostiką, alkoholizmo, įvairių depresijų gydymą, psichiatrinės pagalbos organizavimą. Paskelbė mokymo priemonių.

## Šaltiniai
Aleksas Andriuškevičius

**Aleksas Andriuškevičius** (g. 1959 m. kovo 7 d. Panevėžyje) – Lietuvos dailininkas, pedagogas.

## Biografija
1983 m. baigė Šiaulių pedagoginį institutą. 1983–1986 m. mokytojavo Garliavoje. Nuo 1988 m. dėsto Kauno dailės institute.

## Kūryba
Ankstyvoji tapyba fotorealistinė („Miestiečiai“ I, „Modistė“, visi 1985 m., „Kūnai“ 1987 m.) Vėliau pradėjo kurti objektus, akcijas, žemės meną, videomeną, su grupe „Post Ars“, kurios narys nuo 1989 m. – performansus (ciklai „Raušenbergo įkvėpimas“, „Kojos“, „Raštai“, visi 1989 m.) Nuo 1990 m. susidomėjo konceptualiuoju ir proceso menu, raiškoje ėmė vyrauti minimalizmas (piešinių serija „Trys valandos darbo“ 1990 m.), dažnos gamtos ir kultūros santykio, laiko problemos („Lėktuvas“, „Plunksnos“, abu 1995 m.)

Nuo 1983 m. dalyvauja parodose, festivaliuose. 1993 m. parodoje „Europa-Bienale Niederlausitz II“ Vokietijoje su „Post Ars“ pelnė pagrindinį prizą, Prancūzijos ir Baltijos šalių videomeno festivalyje Rygoje – II premiją. Jo kūrinių turi Lietuvos, Estijos, Izraelio muziejai.

## Darbai

## Šaltiniai
Indėnų rezervatas

**Indėnų rezervatas** – speciali JAV teritorija, kontroliuojama indėnų bendruomenės. Šalyje yra 310 rezervatų, tačiau ne kiekviena iš daugiau nei 550 pripažintų JAV indėnų bendruomenių turi rezervatus – dalis genčių turi kelis rezervatus, o kai kurios gentys neturi nė vieno. Bendras visų rezervatų plotas – 225 410 km², tai sudaro 2,3 % JAV teritorijos. Didžiausias yra navachų rezervatas, užimantis 64 700 km², tačiau yra ir nedidelių, nei 50 km² nesiekiančių teritorijų. Dauguma indėnų rezervatų yra šalies vakaruose: pietvakarių JAV dykumose, Uoliniuose kalnuose, Kanados pasienyje.

Indėnų rezervatai turi savivaldą – ten gyvenanti bendruomenė renka savo valdžios atstovus, reguliuoja mokesčius, leidžia įstatymus. Rezervatai juridiškai turi panašų statusą kaip ir JAV valstijos. Rezervatuose veikia federaliniai įstatymai ir bendruomenės įstatymai, o valstijos, kurioje yra rezervatas, teisė negalioja. Bendruomenės turi savo teisėsaugos institucijas. Dalyje rezervatų įstatymais įteisinti kazino, kuriais viliojami turistai.

Indėnų rezervatai pradėti steigti XIX a. pr. pasiekus susitarimą tarp JAV valdžios ir indėnų genčių. Rezervatais suteikta galimybė indėnams išlaikyti savivaldą ir išsaugoti tradicijas.
Žvaigždėtoji daugiaspalvė

**Žvaigždėtoji daugiaspalvė**, sin. **Žvaigždėtasis trofėjus** () – daugiaspalvių ešeržuvių (*Cichlidae*) šeimos žuvis. 

Kūnas iki 13 cm ilgio. Jaunikliai turi baltas dėmes. Suaugėlių kūno spalva skiriasi nuo jauniklių, jų būna įvairių spalvinių formų. Tai taikiausia šios genties žuvų rūšis, tačiau gali ginti teritoriją bei būti agresyvi varžovų atžvilgiu. Patelės inkubuoja ikrus burnoje. Ikrai išneršiami atviroje vietoje ir patelė tuoj pat juos susirenka.

Paplitusi Tanganikos ežero šiaurinėje pusėje.

## Nuorodos
* Tropheus duboisi , lietuvių k.
Morio brabantas

**Morio brabantas** (*Tropheus moorii*) – daugiaspalvių ešeržuvių (*Cichlidae*) šeimos žuvis. 

Kūnas iki 15 cm ilgio. Kūno forma labai panaši į *[[Tropheus duboisi]]*. Paplitęs Tanganikos ežero pietinėje pusėje.

Akvariumas įrengiamas su smėlėtomis vietomis ir geru apšvietimu, skatinančiu apaugimą žaliadumbliais. Vanduo turi būti vidutinio kietumo ir 23-27 °C temperatūros. Patelės inkubuoja ikrus burnoje. Ikrai išneršiami atviroje vietoje ir patelė tuoj pat juos susirenka.