open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Daiwa

**Daiwa Securities Group Inc.** – antra pagal dydį finansų maklerio įmonė Japonijoje. „Daiwa“ teikia vertybinių popierių tarpinkavimo, investicijų valdymo, rinkos tyrimų paslaugas bei įmonių susijungimų ir įsigijimų konstultacijas. Ši FMĮ taip pat valdo privataus kapitalo fondus. Jos pagrindinis konkurentas vietinėje rinkoje yra „Nomura“ investicinis bankas.
Mindaugas Kaušpėdas

**Mindaugas Kaušpėdas** (g. 1949 m. sausio 3 d. Anykščių raj.) – buvęs Lietuvos futbolininkas, sporto meistras.

## Biografija

Dvejų metų būdamas persikėlė į Panevėžį. M. Kaušpėdas Panevėžio futbolo mokykloje pas trenerį M. Plučą pradėjo lankyti treniruotes. 16 metų sulaukęs buvo pakviestas į tuo metu Lietuvoje garsėjusią Panevėžio „Statybą“. Su šia ekipa 1968 m. tapo šalies čempionu. Nuo 1970 m. gegužės iki 1979 m. birželio žaidė Klaipėdos „Atlante“, buvo jo kapitonu, sužaidė per 300 rungtynių, įmušė 43 įvarčius. Tai vienas geriausių rezultatų per visą „Atlanto“ klubo įstoriją.

Po atsisveikinimo su „Atlantu“ M. Kaušpėdas trumpai žaidė „Granite“ („Atlanto“ klubo mėgėjų komandoje), o po to vėl išvyko į Panevėžį, kur tapo žaidžiančiuoju „Ekrano“ treneriu. Jo vadovaujami ekraniečiai kartą iškovojo Lietuvos čempionų vardus, po dusyk laimėjo sidabro ir bronzos medalius.

1989 m. sugrįžo į Klaipėdą, buvo vienas iš uostamiesčio senjorų futbolo komandos lyderių. Jis yra daugkartinis Lietuvos futbolo senjorų čempionatų nugalėtojas ir prizininkas. Keletą metų M. Kaušpėdas ėjo Klaipėdos apskrities ir miesto futbolo federacijos prezidento pareigas.

Su žmona Vilija užaugino dvi dukras (Mindvilė ir Eglė) ir sūnų (Andrius, kuris žaidė „Baltijos“ "Argus" komandose, ir Lietuvos futbolo rinktineje u-14, u-16, u-18).

## Šaltiniai
Livos oazė

**Livos oazė** () – oazė Jungtinių Arabų Emyratų pietuose, Abu Dabio emyrate, Rub el Halio dykumoje. Nutolusi nuo Persijos įlankos apie 100 km, išsidėsčiusi puslankiu ~100 km ruože. Oazėje įsikūrę apie 50 kaimų (svarbiausias – Muzairis), kuriuose gyvena tarp 50 ir 150 tūkst gyventojų. Livos oazėje esantis Mahdar Bin Usaino kaimas yra toliausiai į pietus nutolusi gyvenama JAE vietovė. Už 16-35 km į pietus nuo oazės per negyvenamą dykumą eina siena su Saudo Arabija.

Verčiamasi datulių auginimu, irigaciniu ir šiltnaminiu žemės ūkiu. Vystomas turizmas. Į oazę nutiestas plentas.
Džabal Hafitas

**Džabal Hafitas** () – viršukalnė Hadžaro kalnuose, Jungtinių Arabų Emyratų rytuose, Abu Dabio emyrate, Omano pasienyje, Aino miesto apylinkėse. Aukštis – 1240 m. Kalnas ryškiai iškyla virš miesto ir yra populiarus turistinis objektas šiame regione. Papėdėje įkurtas Žaliosios Mubazaros turistinis kompleksas. Į kalną veda kelias. Viršukalnėje yra radaras ir viešbutis.
Bu Tina

**Bu Tina** – nedidelis salynas Persijos įlankoje, 35 km į šiaurę nuo Maravos. Priklauso Jungtiniams Arabų Emyratams, Abu Dabio emyratui. Užima 2 km² teritoriją. Tai privati valda, paskelbta jūriniu gamtos rezervatu, 2001 m. UNESCO įtraukta į septynių naujųjų gamtos stebuklų kandidatų sąrašą. Bu Tinos lankymas griežtai ribojamas.

Bu Tiną sudaro koralinių rifų, žemų salų ir seklumų grupė, apaugusi mangrovių sąžalynais. Salose lankosi retos paukščių rūšys, o aplinkiniuose vandenyse – jūrų gyvūnija (diugoniai, delfinai, bisos).
Auksinis zlotas

**Auksinis zlotas** (), lietuviškoje literatūroje dar vadinamas **auksinu** – Lenkijos karalystės, Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės, o vėliau Abiejų Tautų Respublikos piniginis vienetas ir auksinė moneta, naudota nuo 1496 m.

Paraleliai tuo pat metu, kaip piniginio vieneto apibrėžimas egzistavo sidabrinis zlotas, kurio santykis su auksiniu zlotu buvo nepastovus.

## Raida
Pirmosios Lenkijos auksinės monetos buvo nuo XIII a. visoje Europoje išplitę auksiniai florinai ir dukatai, kilę iš Italijos. Jos savo verte prilygo 1 sidabro svarui, ir ta vertė nesikeitė. Kadangi Lenkijoje pradėta kaldinti moneta tiek savo išvaizda, tiek verte atkartojo florinus ir dukatus, sinonimiškai šiai monetai taip pat yra naudojami pavadinimai **florinas** ir **dukatas**.

Pirmoji Lenkijos auksinė moneta nukaldinta 1320 m. (tuo metu jos vertė buvo lygi 13 sidabrinių grašių), tačiau vėliau ilgą laiką naudotasi užsieninėmis aukso monetomis. Tik 1496 m. šios monetos pripažintos oficialiai kaip Lenkijos karalystės piniginės sistemos dalis, ir pavadintos zlotu (t. y. „auksinėmis“). Auksinis zlotas buvo pirmoji auksinė moneta tiek Lenkijos karalystėje, tiek Lietuvos Didžiojoje kunigaikštystėje, ir jos oficialus įvedimas į apyvartą žymėjo Lenkijos piniginės sistemos perėjimą prie bimetalinės.

Kadangi įvedimo metu jis buvo lygus 30 grašių, dar buvo vadinamas puskape. Jo tuometinė vertė buvo: 5 šeštokai, 10 trečiokų, 30 grašių, 60 pusgrašių, 90 šilingų arba 540 denarų.

Lenkijoje po ilgos pertraukos auksiniai zlotai pradėti kaldinti 1528 m. Valdant Žygimantui Augustui kaldintas 1564 m. ir 1565 m. Vilniaus pinigų kalykloje. Monetos masė 27,86 g, praba – 730, skersmuo – 40 mm. 1564 m. monetos averse – valdovo monograma su karūna, data ir nominalas „XXX“ arba „30“, reverse – herbinis skydas, 1565 m. monetoje – valdovo atvaizdas.

1666 m. Jonas Kazimieras Vaza nukaldino bandomąjį 12 grašių vertės auksiną, jo masė 6,72 g, praba 500, skersmuo 33 mm, su įrašu legendoje –  (Tėvynės išgelbėjimas vertinamas labiau nei sidabras).

Tiek Lenkijoje, tiek Lietuvoje auksiniai zlotai kaldinti labai įvairiais nominalais. Didžiausias zloto nominalas buvo 100, nukaldintas 1621 m. iš 350 g aukso. Tebuvo tik 4 tokios monetos.

1701 m. nusižiūrėjęs į lenkiškus auksinius zlotus, Petras I ėmė kaldinti auksinius červoncus, kurie atitiko 10 tuometinių rublių.

## Vertė ir santykis su grašiu
Kuomet auksinis zlotas 1496 m. oficialiai įvestas į apyvartą (tuo metu dar nekaldintas), jis savo verte prilygo 30 tuometinių sidabrinių grašių. Kadangi auksinio zloto vertė išliko beveik nekintanti, o sidabrinių monetų kokybė nuolat prastėjo, santykis tarp auksinio zloto ir grašio kito:
* 30 grašių – 1496 m.;
* 32 grašiai – XVI a. pr.;
* 58 grašiai – XVI a. pab.;
* 120 grašių – apie 1620 m.;
* 180 grašių – XVII a. vid.;
* 540 grašių – XVIII a.

## Nuorodos
Sidabrinis zlotas

**Sidabrinis zlotas**, arba tiesiog zlotas () - Lenkijos karalystės, Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės, o vėliau Abiejų Tautų Respublikos pagrindinis piniginis vienetas, naudotas 1496-1795 m. Kaip sidabrinė moneta kaldintas labai trumpu laikotarpiu.

Paraleliai tuo pat metu, kaip moneta egzistavo auksinis zlotas, kurio santykis su sidabriniu zlotu buvo nepastovus.

## Raida
Zloto vertė nustatyta 1496 m. Lenkijos Seimo nutarimu, kuris prilygino 1 zlotą 30 tuometinių grašių. Šį santykį nulėmė tai, kad tokią vertę tuo metu turėjo auksinė visoje Europoje kursuojanti moneta dukatas, lenkiškai vadinta tiesiog "auksine" (). Nusižiūrėjus ją, pradėti kaldinti auksiniai zlotai.

Vėliau netolygiai kintant sidabrinių monetų (grašių) ir auksinių monetų (zlotų) vertei, santykis tarp jų kito: auksinis zlotas buvo įvertinamas vis daugiau grašių. Tuo tarpu sidabrinis zlotas buvo pririštas prie sidabrinių grašių nominalo, ir visą laiką liko lygus 30 grašių. XVI a. viduryje kurį laiką sidabrinio zloto vertę atitiko 1 sidabrinis taleris, tačiau prastėjant grašių kokybei jų vertė krito nuo 1/30 iki 1/105 talerio, o vėliau - ir dar labiau.

1663 m. buvo pirmasis bandymas monetizuoti sidabrinį zlotą. Šios monetos, nors nominaliai prilygintos 30 grašių, pagal savo sidabro vertę atitiko vos 12 grašių, ir buvo iš esmės kreditinis pinigas. Jos, vadintos timfais, leistos vos 3 metus, ir neigiamai paveikė Abiejų Tautų Respublikos piniginę sistemą.

1766 m. Stanislovo Poniatovskio piniginės reformos metu buvo sureguliuota valstybės sidabro monetų vertė, kuri pririšta prie Kelno markės. Vienas zlotas buvo vertinamas 30 varinių grašių ir prilygintas 1/8 sidabrinio talerio (10 talerių atitiko vieną sidabro markę).

1794 m. buvo išleisti pirmieji ir vieninteliai Abiejų Tautų Respublikoje popieriniai pinigai - tuometinės sidabrinio zloto vertės banknotai, kurie leisti įvairiais nominalais. Tačiau tais pačiais metais Rusijai užėmus Varšuvą, jų galiojimas sustabdytas.

Zlotas, kaip piniginis vienetas XIX a. buvo atgaivintas keliose lenkų valstybėse (kaip Varšuvos karalystės zlotas ir Krokuvos zlotas), o XX a. - kaip Lenkijos zlotas.
Pjemonto skudas

**Pjemonto skudas** (, dgs. *scudi*) – buvusi Pjemonto ir kitų žemyninių Sardinijos karalystės dalių valiuta iki 1816 m. 

* 1 skudas = 6 liros,
* 1 lira = 20 soldų = 240 denarų,
* 1 dopija - 2 skudai.
Subalpinės respublikos ir prancūzų okupacijos metais (1800-1814 m.) Pjemonte apyvartoje buvo Prancūzijos frankas ir nedidelis kiekis vietinių monetų. Vėliau skudus pakeitė Sardinijos lira. 

## Monetos
XVIII a. pabaigoje apyvartoje buvo tokios monetos:
* vario - 2 denarų,
* bilono - ½, 1, 2½, ir 7½ soldų,
* sidabro - ¼, ½ ir 1 skudo,
* aukso - ¼, ½, 1 ir 2½ dopijų. 
Jau po 1790 m. apyvartoje pasirodė:
* vario - 1 ir 5 soldų,
* bilono - 10, 15 ir 20 soldų monetos.
Taip pat Pjemonto respublika išleido:
* 1799 m. sidabro ¼ ir ½ skudų monetas,
* 1800 m. bronzos 2 soldų monetas. Ant šių buvo užrašas  'Pjemonto nacija'.

## Nuorodos
* Krause, Chester L. and Clifford Mishler (1978). *Standard Catalog of World Coins: 1979 Edition*. Colin R. Bruce II (senior editor) (5th ed. ed.). Krause Publications. ISBN 0873410203.
Dopija

**Dopija** (, iš  'dvigubas') – Italijos aukso moneta, kurios vertė buvo lygi dviejų standartinių monetų vertei, pvz., dviem dukatams ar dviem skudams.

Pirmas dopijas kaip dvigubus dukatus ėmė kaldinti Milane valdant Galeazui Marijai Sforcai. Šios dopijos buvo kalamos iš gryno aukso, svėrė 609 g. Vienoje pusėje buvo Sforcos portretas, kitoje – Sforcos šalmas.

Dopija kaip 2 skudų moneta buvo leidžiama Genujos, Venecijos, Mantujos, taip pat popiežiaus valdomų Romos ir Bolonės monetų sistemose.

XVIII ir XIX a. dopijos, kaldintos įvairiose Italijos valstybėse, skyrėsi tiek svoriu, tiek aukso grynumu. 1861 m. Savojos dopija buvo prilyginta 28,45, Parmos – 21,92, Romos – 17,07 Italijos liros.

## Ispaniška dopija
Apie 1500 m. Italijoje pasirodė ispaniškas dvigubas eskudas (svoris 6,7 g, turėjo 6,18 g aukso), kuris ėmė išstumti geriausius itališkus dvigubus dukatus. Šis dvigubas eskudas irgi buvo vadinamas *dopija*.


File:Doppia Milano 1594.jpg|1594 m. Milano dopija (dvigubas dukatas). Skersmuo 27 mm, 6,60 g.
File:Doppia Genova 1621.jpg|1621 m. Genujos dopija. Svoris 6,63 g.
File:Pius VII Doppia 1817.jpg|1817 m. Popiežiaus valstybės dopija. Svoris 5,45 g.
Capcom

**Capcom Co., Ltd.** () – japonų įmonė, kurianti bei platinanti kompiuterinius žaidimus, skirtus tiek asmeniniams kompiuteriams, tiek ir žaidimų konsolėms bei žaidimų automatams. Įsikūrusi Osakoje. „Capcom“ sukūrė tokias daugiamilijoniniais pardavimais pasižyminčias frančizes kaip „Street Fighter“, „Mega Man“ ir „Resident Evil“.

## Istorija
1979 m. gegužės 30 d. buvo įkurta „I.R.M Corporation“, taip pat ir jos filialas „Japan Capsule Computer Co., Ltd.“. Jos abi specializavosi elektroninių žaidimų mašinų kūrime ir platinime. 1981 m. šios įmonės susijungė ir pasivadino „Sambi Co., Ltd.“, o „Capcom Co., Ltd.“ buvo įkurta 1983 m. birželio 11 d.

1989-ųjų sausį, „Capcom Co., Ltd.“ susijungė su „Sambi Co., Ltd.“. Buvo pasirinktas **Capcom** pavadinimas, susidedantis iš „**Cap**sule **Com**puter“. Jis turėjo atspindėti ankstyvąją įmonės veiklą (žaidimų automatų kūrimą).

Pirmasis „Capcom“ produktas buvo žaidimo „Little League“ automatas, pasirodęs 1983 m. liepą, o pirmasis tikras video žaidimas, išleistas 1984 m. gegužę, buvo „Vulgus“. 1985 m. gruodį išleidusi žaidimą „1942“, skirtą Nintendo Entertainment System konsolei, įmonė žengė rizikingą žingsnį į namų konsolių video žaidimų rinką, kas keleriais metais vėliau tapo jos pagrindine komercine veikla. Nuo to laiko „Capcom“ sukūrė 15 multimilijoniniais pardavimais pasižyminčių žaidimų serijų, iš kurių sėkmingiausia buvo „Resident Evil“.

## Žymiausios žaidimų serijos

## Šaltiniai
Abu Dabio emyratas

**Abu Dabio emyratas** () – emyratas, apimantis didžiąją dalį (86 %) Jungtinių Arabų Emyratų teritorijos. Administracinis centras – Abu Dabis.

## Geografija

Emyratas ribojasi su Saudo Arabija ir Omanu pietuose, o iš šiaurės jį skalauja Persijos įlanka, kurios pakrantėse gausu naftos telkinių. Didžiąją dalį teritorijos užima negyvenama Rub el Halio dykuma. Dauguma gyvenviečių įsikūrusios įlankos pakrantėje, tačiau giliau žemyne yra didelė Livos oazė.

### Svarbiausios gyvenvietės
* Abu Dabis
* Ainas
* Sila
* Ruvaisas
* Port Zajedas
* Musafa
* Chalifa

## Istorija
Teritorija gyvenama nuo 3 tūkstantmečio pr. m. e. Ilgus amžius čia verstasi tik datulių auginimu oazėse, perlų rinkimu Persijos įlankoje ir karavanine prekyba. XX a. vid. atrasta nafta iš esmės pakeitė emyrato vystymąsi. Abu Dabio emyrato iniciatyva buvo sudaryti Jungtiniai Arabų Emyratai.
Stanislasdoras

**Stanisla(v)sdoras** ( - 'auksinis Stanislovas') – auksinė Abiejų Tautų Respublikos moneta, trumpam įvesta 1794 m. 

Kaldinta tik vienerius metus 1794 m. valdant Stanislovui Poniatovskiui. Jos pavadinimas, kaip ir luidoro, augustdoro atveju, turėjo karaliaus vardą ir prancūzišką žodį *d‘or*.

Stanislasdoras buvo prilygintas 3 stabilios vertės auksiniams zlotams ir turėjo 10,25 g gryno aukso. Visa monetos masė buvo 12,31 g (praba: 833). Kadangi tuo metu sidabro monetos vertė irgi buvo stabilizuota, 1 stanislasdoras atitiko 9 sidabrinius talerius, arba 54 zlotus.

Monetos kaldintos vieno ir pusės stanislasdoro nominalo, ir iš viso išleisti tik 5256 šių monetų vienetai. 

## Šaltiniai
Struktūrinių investicijų įmonė

**Struktūrinių investicijų įmonė** () – fondas, besiskolinantis pinigus, išleisdamas žemomis palūkanomis trumpalaikius vertybinius popierius, ir už juos perkantis ilgalaikius vertybinius popierius su aukštesne palūkanų norma. Paparastai toks fondas išleisdavo trumpalaikius prekybinius vekselius ir gautas pajamas investuodavo į turtu užtikrintas obligacijas ir hipotekinius vertybinius popierius. Šie fondai savo finansavimą rėmė trumpalaikėmis paskolomis pinigų rinkoje, tai yra jie dažnai turėjo refinansuoti savo veiklą, o investuodavo į mažiau likvidžius ir ilgesnę trukmę turinčius investicinius vienetus. Struktūrinių investicijų įmonės buvo patrauklios, nes jų veiklai reikėjo tik 0,5 % kapitalo nuo visų paskolų, kai bankui tom pačiom operacijom vykdyti reikėjo 7 %. Tai buvo vadinamosios šešėlinės bankininkystės dalis. 

„Citigroup“ bankas buvo pirmasis įsteigęs tokio pobūdžio įmonę 1988 m. Vidutinis fondo dydis buvo 1-30 mlrd. USD. Šie fondai buvo plačiai naudojami iki 2008 m. finansų rinkų išsilydimo. Ekonominio pakilimo metu struktūrinių investicijų įmonės valdė $400 mlrd. JAV dolerių turto.  Po „Lehman Brothers“ investicinio banko griūties buvo likviduoti visos struktūrinių investicijų įmonės.

## Taip pat skaitykite
* Specialiosios paskirties įmonė

## Išnašos
Portugalas (ATR)

**Portugalas** () – auksinė Abiejų Tautų Respublikos moneta, kaldinta 1562-1698 m. Tai viena iš keleto portugalo tipo monetų, kaldintų Europoje.

Portugalas buvo prilygintas 10 stabilios vertės auksiniams zlotams, ir turėjo 35 g gryno aukso. Moneta kaldinta nusižiūrėjus į tos pačios vertės tuo metu Portugalijoje naudotus kruzadus. 

Pirmą kartą moneta nukaldinta Vilniaus monetų kalykloje, vėliau kaldinta kitose ATR kalyklose. Egzistavo 1 ir 1/2 portugalo vertės monetos.

2013 m. Lietuvos monetų kalykla nukaldino Žygimanto Augusto 1562 m. lietuviško portugalo kopijų seriją. Ši moneta priklauso suplanuotai leisti Lietuvos istorinių monetų replikų kolekcijai „Lietuvos pinigų istorija“.

## Nuorodos
Visajai

: *apie salas žr. [[Visajų salynas]].*

**Visajai** (sav. *Mga Bisaya*) – Azijos tauta, gyvenanti Filipinų centrinėje dalyje, daugiausia Visajų salyne (Samaro, Leitės, Sebu, Negroso, Panajaus, Palavano, Mindoro, Sulu ir kt. salose), taip pat vietomis pietų Lusone, didelėje dalyje Mindanao. Populiacija – apie 33 mln. žmonių. Kalba visajų grupės kalbomis (sebų, vinarajų, hiligainonų, sugbuhanonų, masbačių, surigao ir kt.), taip pat tagalų, anglų kalbomis. Tikintieji daugiausia katalikai (~85 %), yra musulmonų sunitų (8 %, Mindanao saloje), dalis išpažįsta tradicinius tikėjimus.

Manoma, visajai susidarė iš aborigenų ir genčių, VII amžiaus viduryje–XIII amžiaus pabaigoje atsikrausčiusių iš Kalimantano (priklausė Šrividžajos valstybei, nuo kurios ir kildinamas visajų tautovardis). Savo valstybių nebuvo sukūrę, nors XVI a. antroje pusėje Sebu, Boholio salose buvo stambūs kaimo bendruomenių (barangajų) susivienijimai.

Svarbiausi tradiciniai verslai – žemdirbystė (ryžiai, kukurūzai, citrusai, mangai, kava, kakava, hevėja, cukrinės palmės, cukranendrės, abaka), gyvulininkystė (buivolai, galvijai, avys, kiaulės, ožkos, vištos, antys), žvejyba (tunai, sardinės, ančiuviai), amatai (medienos, metalo apdirbimas, puodininkystė, pynimas iš rotango ir bambukinio pluošto, valčių gamyba). Dirba pramonės įmonėse, kasyklose, ūkiuose).

Visajų būstai pastatyti ant polių, stačiakampio plano, dviejų arba vienos patalpos, su veranda, neaukštu stogu. Židinys yra atskirai nuo gyvenamųjų patalpų. Tradiciškai namai statomi iš bambuko, medienos, palmių lapų.

Tradiciniai moterų drabužiai – sarongas, vyrų – kelnės ir platūs marškiniai. Nešiojamos pintos skrybėlės. Iki ispanų atvykimo visajai nešiojo daug papuošalų, gausiai tatuiruodavosi kūną.

Gausi tautosaka (mitai, epai „Lagda“, „Haraja“), išlaikę tradicinius šokius, dainas, puošybą. Katalikų šventųjų švenčių proga rengia spalvingus karnavalus.


Visayan_languages_map.png|Visajų kalbų paplitimo žemėlapis
MassKara Festival, Bacolod City, Philippines.JPG|Kaukių (*MassKara*) festivalis Bakolode
Visayans 3.png|Visajų iliustracija XVI a. pab. ispanų kodekse
HAPPY CEBUANOS IN MACTAN.jpg|Sebų šeima iš Maktano


## Šaltiniai
Kulalių senosios kapinės

**Kulalių senosios kapinės**, vadinamos *Markapiais* – neveikiančios kapinės pietinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Kulaliuose (Notėnų seniūnija), 0,55 km į pietvakarius nuo kelių Baidotai–Kulaliai ir Vindeikiai–Miesto Kalniškiai kryžkelės, Eiškūno kairiajame krante.

## Kapinės
Stūkso kelio Salantai–Kulaliai kairėje pusėje, aukštumos kyšulyje, įsiterpiančiame į Eiškūno upelio slėnį. Stačiakampio plano, pailgos šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, apjuostos palaidų lauko akmenų pylimu. Aptvaro šiaurės rytų pusės viduryje paliktas tarpas vartams. 

Kapinių pakraščiuose auga lapuočiai medžiai. Viduryje stovi koplytėlė, atsukta priekiu į šiaurės rytus, o pietrytiniame pakraštyje guli nuvirtęs kryžius. Šiaurės vakariniame pakraštyje ratu sukrauti akmenys žymi seniau čia stovėjusio kito kryžiaus vietą. 

Kapinės neveikiančios. Laidojimo žymių nesimato.    

Teritorijos plotas – 0,04 ha. 

### Koplytėlė
Stačiakampė stačiasienė, vienkamarė, atvira iš priekio, pastatyta ant betoninio pamato. Sienos raudonų plytų mūro, durelės dvivėrės, įstiklintos. Stogas trišlaitis, medinės konstrukcijos, apskardintas. Frontonas trikampis, lentinis, su vertikalaus stačiakampio pavidalo niša viduryje. 

Virš kraigo priekyje kyla kaltinis, dviejų kryžmų kryželis, kurio viršūnės ir pečių galai dvišakiai. Viršutinės kryžmos skersinis trumpas, apatinės – ilgas, su kristograma (IHS).

## Istorija
Įrengtos kaimo žemių pietvakariniame pakraštyje buvusiose bendrose ganyklose, Miliškės kalno pietrytinėje pusėje. Vadinamos Markapais, Senkapiais, Kapeliais, veikė XVI – XVIII a., laidoti Kulalių gyventojai. XVIII a. pabaigoje – XIX a. pradžioje apjuostos lauko akmenų aptvaro. 

XIX a. – XX a. pr. kapinėse buvo pakasami savižudžiai, nekrikštyti mirę kūdikiai ir pan. Nuo XIX a. jose  stovėjo medinė koplytėlė, o abipus jos – po aukštą ąžuolinį kryžių. XX a. I pusėje vietoje senosios pastatyta mūrinė koplytėlė. Vienas kryžius sunyko ir išvirto XX a. II pusėje, o kitas atnaujintas 1970 m. Seniau prie koplytėlės kaimo gyventojai rinkdavosi gegužinių pamaldų, ateidavo apsižadėti, prašyti Švč. Mergelės Marijos užtarimo nuo ligų ir bėdų. 

Marijos skulptūra iš koplytėlės XX a. 8–9 deš. dingo. Paskutinis kryžius nuvirto apie 2010 m.  

1935 m. žvalgė Stanislava Buišaitė, Kulalių pradžios mokyklos mokytoja, 2002 ir 2015 m. – Julius Kanarskas (SRP direkcija).

Saugotinas kultūros paveldo objektas, vertingas kaip Žemaičių kraštui būdinga istorinė laidojimo vieta.

## Šaltiniai
Taleris (ATR)

**Taleris** () – Abiejų Tautų Respublikos piniginis vienetas ir sidabrinė moneta, naudota nuo 1533 m. Skirtingai nei kitos sidabrinės ATR monetos, taleriai turėjo gana pastovų sidabro kiekį ir tarptautinę vertę.

## Raida
Pirmasis taleris Lenkijoje nukaldintas 1533 m., nusižiūrėjus į tuo metu Europoje plačiai kursuojantį Bohemijos joachimstalerį (šio sidabro kiekis buvo 27,2 g), o 1547 m. taleriai pradėti kaldinti ir LDK. Reguliari talerių kalyba ATR prasidėjo tik po Stepono Batoro (1576–1586) piniginių reformų. Tokio talerio sidabro kiekis buvo 24,3 g, o pati moneta svėrė 28,5 g.

XVI a. I pusėje sidabrinis taleris savo verte prilygo 30 Lenkijos grašių, taigi, kurį laiką atitiko vieną nominalų sidabrinį zlotą. Kadangi talerio vertė išliko beveik nekintanti, o kitų sidabrinių ATR monetų (grašių) kokybė nuolat prastėjo, santykis tarp talerio ir grašio kito. Jau Stepono Batoro laikais už talerį buvo galima gauti 36 grašius, 1632 m. – apie 90 grašių, 1663 m. – apie 105 grašius, o 1753 m. buvo nustatytas kursas 1:240 (nors rinkoje buvo galima už talerį gauti 580 grašių). Dėl šios nuolatinės kitų sidabrinių monetų infliacijos XVIII a. viduryje taleris tapo viena iš pagrindinių ir stabilesnių atsiskaitymo monetų ATR.

1766 m. piniginės reformos metu Stanislovas Poniatovskis dar labiau stabilizavo talerio vertę: prilygino ją 1/10 Kelno markės sidabro (t. y. 23,38 g). Prie talerio buvo pririštas ir sidabrinis zlotas, kurių kursas nustatytas 1:8. Buvo bandymai stabilizuoti ir talerio kursą su auksine moneta zlotu: 1783 m. nustatytas, kad auksinis zlotas lygus 2 taleriams ir 2 sidabriniams zlotams.

Paskutinieji ATR taleriai nukaldinti 1794 m. Gardine. Talerį 1814 m. nukaldino ir Varšuvos kunigaikštystėje.

## Nuorodos
Pietų Sudano transportas

Kadangi **[[Pietų Sudanas]]** nėra labai išsivysčiusi šalis, jo **transporto tinklas** nėra platus.

## Sausumos keliai
Pietų Sudane beveik nėra asfaltuotų kelių ar greitkelių. Šalies sostinė Džuba nėra sujungta keliais nei su viena kaimynine šalimi.

## Upių keliai
Vandens transportui šalyje labiausiai naudojamas Nilas, tekantis per centrinę Pietų Sudano dalį.

## Vamzdynai
Iš Pietų Sudano į Sudano uostą Port Sudaną veda vienas naftos produktų vamzdynas.

## Traukiniai
Šalyje yra ištiesta 248 km vienpusio siaurojo geležinkelio tinklo. Jis jungia Sudano miestą Babonosa su Pietų Sudano Vau miestu. Didelė dalis traukinių tinklo buvo susprogdinta pirmojo pilietinio karo metu, tačiau Jungtinių Tautų pagalba jis buvo pilnai atstatytas.

## Oro transportas
Pagrindinis šalies oro uostas yra Džuboje. Iš jo reguliariai skrenda lėktuvai į kaimynines šalis. Iš viso šalyje yra 23 oro uostai, tačiau dauguma jų yra maži ir neturintys asfaltuotų kilimo-tūpimo takų.

## Šaltiniai
Malakalio tarptautinis oro uostas

**Malakalio oro uostas** (IATA – **MAK**, ICAO – **HSSM**) – antras pagal dydį Pietų Sudano oro uostas (po Džubos oro uosto), esantis šalies šiaurėje, Malakalio mieste.

Kaip ir šalies sostinės oro uostu, taip ir Malakalio oro uostu naudojasi Jungtinių Tautų taikos palaikymo misijos.

Šiame oro uoste reguliariai leidžiasi keturių oro linijų lėktuvai iš Etiopijos, Sudano ir Pietų Sudano.

## Šaltiniai
Kasu marcu

**Kasu marcu** (dar vadinamas ***casu marzu, casu modde, casu cundhídu, formaggio marcio***) – tradicinis Sardinijos sūris, gaminamas iš avių pieno. Pasižymi tuo, jog yra patiekiamas su gyvomis lervomis.

Kasu marcu kilo iš itališko pekorino sūrio, tačiau jo gamybai naudojama visiškai netipinė fermentacija. Pekorino sūrio vidus išplėšiamas, o likusi dalis paliekama stovėti lauke. Į jį sūrinė musė (*Piophila casei*) sudeda kiaušinėlius. Iš jų išsiritusios lervos minta sūriu, o virškinimo rūgštys paverčia sūrį minkšta, puria mase. Prieš valgymą sūryje būna tūkstančiai musių lervų.

Sardiniečiai laiko, kad sūris, kuriame lervos nebegyvos, yra valgymui netinkamas. Todėl paprastai kasu marcu valgomas su gyvomis lervomis. Pakankamai susifermentavęs sūris supjaustomas gabalais, dedamas ant tradicinės sardiniečių duonos *pane carasau* ir užgeriamas stipriu raudonu vynu. Vietiniai gyventojai kasu marcu laiko afrodiziaku.

Sūrio musių lervos pasižymi tuo, jog sujudintos gali pašokti ~15 cm. Todėl valgytojas, valgantis sūrį turi laikyti virš jo ranką. Nenorintys valgyti gyvų lervų įdeda sūrį į popierinį maišelį. Lervos, nebeturėdamos deguonies, ima šokinėti iš sūrio atsimušdamos į maišelio sieneles. Kuomet spragsėjimas nutyla, lervos būna žuvusios.

Europos Sąjunga dėl antihigieniškos gamybos kasu marcu buvo uždraudusi, tačiau jo buvo galima įsigyti juodojoje rinkoje. Vėliau sūris pripažintas tradiciniu patiekalu ir apribojimai jo gamybai panaikinti.

Panašus į kasu marcu sūris su lervų pagalba fermentuojamas Pjemonte. Kai kurie prancūziški ir vokiški sūriai gaminami naudojant sūrio erkes.
Vytautas Dirmeikis

**Vytautas Dirmeikis** (g. 1949 m. spalio 10 d. Telšiuose) – Lietuvos futbolininkas, sporto funkcionierius. 1975 ir 1981 m. geriausias Lietuvos futbolininkas.

## Biografija
Studijavo Lietuvos kūno kultūros institute (baigė 1971 m.), Maskvos Aukštojoje trenerių mokykloje (1985–1987 m.).

Žaidė puolėju. Komandos:
* Mastis Telšiai
* 1970 m. „Atletas“ Kaunas
* nuo 1970 m. iki 1981 m. žaidė Vilniaus „Žalgiryje“.

Rezultatyviausias Vilniaus „Žalgirio“ meistrų futbolo komandos puolėjas, įmušęs 117 įvarčių. Pasižymėjo veržlumu, drąsiais individualiais veiksmais, stipriais smūgiais į vartus.

Dalyvavo futbolo veikloje, buvo LFF prezidentu 1992–2000 m.

## Išnašos
Ričardas Rabavičius

**Ričardas Rabavičius** (1970 m. rugsėjo 12 d. Savilionyse, Alytaus rajone – 1991 m. rugpjūčio 2 d. Vilniuje) – Lietuvos nepriklausomybės gynėjas, muitininkas, vienas Medininkų žudynių aukų.

## Biografija
1985 m., baigęs 8 klases, įstojo į vidurinę profesinio rengimo mokyklą mokytis virėjo specialybės. 1988 m. pradėjo tarnybą Sovietų Sąjungos armijoje. Tarnavo Tolimuosiuose Rytuose, jūrų laivyne. 1991 m. liepos 18 d. priimtas dirbti į Vilniaus muitinę inspektoriumi. 1991 m. rugpjūčio 2 d. nuo sužeidimų mirė ligoninėje, kur pateko po 1991 m. liepos 31 d. Medininkų kelio posto užpuolimo. Palaidotas Vilniaus Antakalnio kapinėse.

## Įvertinimas
* Vyčio kryžiaus 1 laipsnio ordinas – 1991 m., po mirties.

## Šaltiniai
Portugalas (moneta)

**Portugalas** (; ; ) – didelė aukso moneta, svėrusi apie 40 g, kaldinta iš beveik gryno aukso. Tokios monetos imtos kaldinti Portugalijoje, iš to atsirado ir jų pavadinimas.

## Pirmasis portugalas
1499 m. karalius Manuelis I ėmė kaldinti monetas *lisbonino*, kurios buvo vertos 10 kruzadų ir kurios svėrė 39,9 g. Šias monetas kaldino iš kolonijų aukso. 1517 m. ši moneta buvo verta 3900 realų, o vėliau – ir 4000 realų.

Averse buvo Portugalijos herbas, o reverse – jėzuitų ordino kryžius (Manuelis I buvo jėzuitų ordino vadovas), kuris Portugalijos monetose buvo kelis šimtus metų. Moneta buvo pavadinta *portugalu*, nes ant jos yra užrašas *R:PORTUGALIE* 'Portugalijos karalius'.

Šis portugalas buvo kaldinamas iki 1557 m.

## Kiti portugalai
Manuelio pavyzdžiu pasekė ir kitų šalių monarchai. Jie ėmė kaldinti portugalų monetas, vertas 2,5, 5, 10 ir retkarčiais 20 dukatų. Portugalus daugiausia kaldino šiaurės Vokietijoje, taip pat – Danijoje, Švedijoje, Transilvanijoje, Abiejų Tautų Respublikoje.

XVI a. pabaigoje portugalai prarado mokėjimo priemonės reikšmę, monarchai juos ėmė naudoti kaip apdovanojimus ar suvenyrus. Todėl portugalus kaldino labai kruopščiai. Tokius portugalus kaldino ir Rusijoje. Pvz., Ukrainą prijungus prie Rusijos caras Aleksejus Michailovičius Bogdanui Chmelnickiui padovanojo portugalą, kuris svėrė apie 34 g.

## Taip pat skaitykite
* Abiejų Tautų Respublikos portugalas

## Nuorodos
* Португал
Kulalių riedulynas

**Kulalių riedulynas** yra šiaurės vakarų Lietuvoje, pietinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Notėnų seniūnijoje, Kulalių vakariniame pakraštyje, dešiniajame Juodupio krante, Salantų regioniniame parke. 

Riedulynas susiformavo poledynmečiu, prieš 10–12 tūkstančių metų. Pagrindinis kraštovaizdžio elementas – stipriai apaugančios pievos su gausybe iš po žemių kyšančių įvairaus dydžio riedulių. Daug kur auga pavieniai kadagiai, yra nedideli viržynų plotai. Vietomis medžiai sutankėja sudarydami mišką. Teritorija išvagota giliais sausinimo grioviais.

Nuo 2005 m. Kulalių riedulynas priklauso ekologiniam „Natura 2000“ teritorijų tinklui, kaip buveinių apsaugai svarbi teritorija (LTSKU0003), įsteigta siekiant išsaugoti viržynų, kadagynų, briedgaurynų ir melvenynų buveines su joms būdinga struktūra ir rūšių sudėtimi. 

Teritorijos šiaurės rytinėje dalyje sausuose riedulynuose gausiai auga paprastieji kadagiai *(Juniperus communis)* (bendras buveinės plotas apie 6,6 ha). Viržynų buveinės fragmentiškai pasiskirsčiusios visoje teritorijoje (bendras plotas apie 3 ha). Jas sudaro kupstuotų riedulynų kompleksai su vyraujančiais šiliniais viržiais *(Calluna vulgaris)*, bruknėmis *(Vaccinium vitis-idaea)*, aviniais eraičinais *(Festuca ovina)*. Apie 3 ha plotą apima melvenynų buveinės, kuriose vyrauja melsvoji melvenė (Molinia caerulea), telkiasi šiaurinėje teritorijos dalyje. Įvairiose teritorijos vietose aptinkami nedideli briedgaurynų ploteliai (bendras buveinės plotas apie 1 ha).
 
Teritorijoje auga dvi Lietuvoje saugomos augalų (aukštoji gegūnė *(Dactylorhiza fuchsii)*, baltijinė gegūnė *(Dactylorhiza longifolia)*) ir 2 kerpių (suodinoji saitakerpė *(Umbilicaria deusta)*, daugialakštė saitakerpė *(Umbilicaria polyphylla)*) rūšys, įrašytos į Lietuvos raudonąją knygą. Čia taip pat aptinkama 1 į Lietuvos raudonąją knygą ir 2 į saugomų laukinių paukščių sąrašą įrašytos paukščių rūšys (tetervinas *(Tetrao tetrix)*, paprastoji medšarkė *(Lanius collurio)*).

Teritorijos plotas – 59 ha, visa patenka į Šauklių kraštovaizdžio draustinį.

Riedulyno teritorijoje yra Kulalių skaldyklos akmenynas – valstybės saugomas geologinis gamtos paveldo objektas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Kulių riedulyne tęsiami gamtotvarkiniai darbai. - Ekonaujienos lt., 2011-03-25   
* Gamtotvarkiniai darbai Kulalių riedulyne. Voruta.lt, 2011-03-28
Džubos tarptautinis oro uostas

**Džubos oro uostas** (IATA – **JUB**, ICAO – **HSSJ**) – pagrindinis Pietų Sudano oro uostas šalies sostinėje Džuboje.

Šis oro uostas yra vienas iš dviejų tarptautinių šalies oro uostų. Kitas yra Malakalio oro uostas Malakalyje.

Džubos oro uostas aptarnauja tarptautinius ir vietinius keleivių bei krovinių skrydžius. Taip pat oro uostu naudojasi šalies karinės pajėgos ir Jungtinių Tautų misijų dalyviai.

Pietų Sudanui ruošiantis paskelbti nepriklausomybę (tai įvyko 2011 m. liepos 9 d.) Džubos oro uostas 2011 m. gegužės mėnesį vykdė restauravimo darbus – buvo atnaujintas kilimo-tūpimo takas, pastatytas naujas krovinių ir keleivių terminalas, įrengtas tako apšvietimas naktiniam oro uosto darbui.

## Šaltiniai
Kulalių skaldyklos akmenynas

**Kulalių skaldyklos akmenynas** – valstybės saugomas geologinis gamtos paveldo objektas, paskelbtas saugomu 2001 m. Akmenynas yra pietinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Kulalių (Notėnų seniūnija) vakariniame pakraštyje, kelio Šaukliai – Kulaliai dešinėje pusėje, Salantų regioniniame parke. Užima 0,5 ha plotą, patenka į Kulalių riedulyną.

## Istorija

Šioje vietoje XX a. 7–9 dešimtmetyje veikė akmenų sprogdykla, į kurią buvo vežami melioruojamuose aplinkiniuose Skuodo rajono laukuose surinkti stambūs akmenys. Čia juos sprogdino ir ruošė akmens skaldos gamybai. Išlikę nesusprogdinti rieduliai šiuo metu sukrauti į šešias, 100 m ilgio eiles. Riedulių dydis svyruoja nuo 0,36 (0,3 x 0,4 x 0,3) iki 3,66 (2,2 x 1,85 x 0,9) m³.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Saugomų teritorijų valstybės kadastras  
* Kulių riedulyne tęsiami gamtotvarkiniai darbai. – Ekonaujienos lt., 2011-03-25
EA Canada

**EA Canada** – Barnabyje, Britų Kolumbijoje (Kanada) įsikūrusi įmonė, kurianti kompiuterinius žaidimus. Įsteigta 1983-ųjų sausį ir yra didžiausia bei seniausia „EA“ studija. Vien tik šioje studijoje dirba apie 3000 darbuotojų, taip pat čia yra ir pasaulyje didžiausia žaidimų testavimo vieta. Studija daugiausiai kuria sporto simuliatorius, kuriuos leidžia „EA Sports“.

## Sukurti žaidimai
Kompiuterinių žaidimų sąrašas, kuriuos sukūrė „EA Canada“ ir „EA Black Box“.

### EA Games
Sukurti/kuriami žaidimai, kuriuos leidžia „EA Games“/„EA“ („EA“ panaikino „EA Games“ padalinį ir dabar naudoja tiesiog „EA“ prekinį ženklą):

## Šaltiniai
FK Iskra Smolensk

**Smolensko „Iskra“** – buvęs Rusijos futbolo klubas iš Smolensko.

## Istorija

1995 m. prijungta prie Kristall Smolensk klubo.

## Pasiekimai
* s pusfinalis (1985 m.)
* TSRS I lygos 7-oji vieta (1981 m.)
Šaltiniai:

## Lietuviai
* Stasys Danisevičius, saugas 1980
* Česlovas Kančelskis
* Antanas Ulevičius, vartininkas 1973–1974

## Išnašos

## Nuorodos
*
Fritz Walter

**Fricas Valteris** () – Vokietijos futbolininkas, 1954 m. pasaulio čempionų rinktinės kapitonas.

1954 m. trumpai viešėjo Vilniuje.

## Dalyvavimas čempionatuose

|}

## Išnašos

## Nuorodos
*
Japoninė reinutrė

**Japoninė reinutrė** arba ***japoninis pelėvirkštis, plačialapė reinutrė*** (*Fallopia japonica*, sin. *Reynoutria japonica*) – rūgtinių (*Polygonaceae*) šeimos stambus žolinis augalas, kilęs iš Rytų Azijos. Šnekamojoje kalboje dar vadinamas „bambuku“ (nors jiems negiminingas).

Augalas daugiametis iki 3-4 m aukščio, tvirtu, lanksčiu, segmentuotu stiebu. Lapai išaugę pražangiai, laikosi ant ilgų rausvų lapkočių. Lapai paprastieji, ovalūs, lygiakraščiai, 7-14 cm ilgio ir 5-12 cm pločio. Žiedai smulkūs, balti arba kremiški, susitelkę ant 6-15 cm ilgio stačių šluotelių. Žydi vasaros pabaigoje arba rudens pradžioje.

Augalas labai vešlus, sparčiai plintantis šaknų pagalba. Auga upių pakrantėse, pakelėse, dykrose, sudaro tankius sąžalynus. Lietuvoje vietomis auginamas soduose, darželiuose kaip dekoratyvinis augalas. Pripažintas pavojinga invazine rūšimi. Tvirta japoninio pelėvirkščio šaknų sistema ardo grindinius, kelius, statinių pamatus, alina dirvožemį. Nereiklus dirvos rūgštumui, mėgstą drėgną, derlingą žemę, pavėsingas vietas, nors žiemą antžeminė dalis sušąla ir išdžiūva, bet šaknys pakelia iki -35 °C šaltį. Nupjautas greitai atauga. Naikinamas herbicidais. JAV, Kanadoje, daugelyje Europos šalių japoniniai pelėvirkščiai sudaro ištisus sąžalynus.

Japoninė reinutrė medinga, vertinga bitininkystėje, nes žydi, kuomet daugelis augalų jau nužydėję. Jauni augalo ūgliai valgomi, skoniu primena rabarbarą (kaip ir pastarasis, turi oksalo rūgšties, todėl dideli kiekiai gali būti kenksmingi). Šaknyse yra emodino, todėl kinų ir japonų liaudies medicinoje jos naudojamos kaip laisvinamieji vaistai.


Image:Fallopia japonica01.jpg|Lapai
Image:Fallopia japonica 04 ies.jpg|Žiedynai
Image:Reynoutria japonica4.jpg|Ūgliai
Image:Fallopia overgrows train.jpg|Invazija Nyderlanduose


## Šaltiniai
Florinas (reikšmės)

**Florinas** arba **fiorinas**, **forintas** gali reikšti:
* Asmenys, turėję pavardę Florinas:
* Rumuniškas vyriškas vardas;
* Viduramžių piniginis vienetas florinas – auksinė moneta, kaldinta 1252–1523 m. Florencijoje, išplitusi po visą Europą. Jos lokalūs variantai, dažnai vadinami florinais, buvo:
** guldenas (daugybė jo variantų), kursavęs Šventojoje Romos Imperijoje;
** florinas, kursavęs Vengrijos karalystėje 1325–1553 m;
** auksinis zlotas, kursavęs Abiejų Tautų Respublikoje 1496–1795 m.;
** dvigubas leopardas, kaldintas Anglijos karalystėje 1343–44 ir 1352–55 m.;
* XIX–XX a. piniginis vienetas, vadintas florinu:
** Austrijos-Vengrijos guldenas, pagrindinis Austrijos-Vengrijos piniginis vienetas 1754–1892 m., dar vadintas forintu;
** florinas, pagrindinis Toskanos Didžiosios Kunigaikštystės piniginis vienetas 1826–59 m.;
** florinas, pagrindinis Lombardijos-Venecijos karalystės piniginis vienetas 1857–66 m.;
** florinas, kaldintas kaip 2 šilingų nominalo moneta 1849–1971 m. ir buvęs Didžiosios Britanijos, Airijos, Australijos, Naujosios Zelandijos, Fidžio svarų smulkesniu vienetu;
** Vengrijos forintas, pagrindinis Vengrijos piniginis vienetas nuo 1946 m.;
** Arubos florinas, pagrindinis Arubos piniginis vienetas nuo 1986 m.;
Kvatrinas

**Kvatrinas** (, iš  'keturi denarai') – smulki sidabrinė ar varinė Italijos moneta, kaldinta daugelyje Italijos valstybių XIV-XVII a. Žinomiausi buvo popiežiaus valstybės kvatrinai. Nuo Klemenso VIII laikų kvatrinus kaldino iš vario. 

Kvatrinas paprastai buvo lygus 4 pikolams. Toskanoje kvatrinais iki 1859 m. vadino 1/3 soldo monetas. 

Nustotas naudoti 1861 m. suvienijus Italiją, kai buvo įvesta Italijos lira. 


File:Quattrino Macerata.jpg|Biloninis Maceratos kvatrinas, svoris 0,66 g. Leistas apie 1447-1471 m.
File:1603-quattrino-milanese.jpg|1603 m. Milano kvatrinas. 
File:Ferrara-Stemma - Quattrino del 1381.jpg |1381 m. kvatrinas.
File:Quattrino Ancona.jpg|XIV a. Ankonos kvatrinas. (Skersmuo 17 mm, svoris - 0,54 g).


## Nuorodos
* Каттрино
Emma Thompson

**Ema Tompson** (*Emma Thompson*, g. 1959 m. balandžio 15 d.) – britų aktorė, komikė ir scenaristė.

Pripažinimą pelnė 1987 m. už vaidmenis dviejuose BBC televizijos serialuose, „Tutti Frutti“ ir „Fortunes of War“. Jos pirmasis svarbus vaidmuo kine buvo 1989 m. romantinėje komedijoje „The Tall Guy“. 1992 m. Thompson pelnė keletą apdovanojimų, įskaitant Oskarą bei BAFTA apdovanojimą „Geriausios aktorės“ kategorijoje už vaidmenį britų dramoje „Hovards Endas“. Po metų Thompson buvo dukart nominuota Oskarui „Geriausios aktorės“ kategorijoje už pagrindinį vaidmenį filme „The Remains of the Day“ ir už antraplanį vaidmenį filme „Vardan tėvo“.

1995 m. ji vaidino filme „Protas ir jausmai“, kurio scenarijų pagal to paties pavadinimo Džeinės Ostin romaną pati ir parašė. Filmo sėkmė jai pelnė Oskarą už geriausią scenarijų ir BAFTA apdovanojimą už geriausią pagrindinį vaidmenį.

Ji taip pat yra žinoma dėl kitų savo vaidmenų televizijoje ir kino filmuose, kaip kad „Hario Poterio“ filmų serija, „*Wit*“ (2001 m.), „Tegyvuoja meilė“ (2003 m.), „Angelai Amerikoje“ (2003 m.), „Auklė Makfi“ (2005 m.), „Sukurtas Haroldas“ (2006 m.), „Paskutinis šansas įsimylėti“ (2008 m.), „An Education“ (2009 m.) bei „Auklė Makfi ir didysis sprogimas“ (2010 m.).

## Filmografija
* 1989: *Henry V*
* 1989: *The Tall Guy*
* 1991: *Vėl mirusi*
* 1991: *Impromptu*
* 1992: *[[Hovards Endas]]*
* 1992: *Peter’s Friends*
* 1993: *Daug triukšmo dėl nieko*
* 1993: *The Remains of the Day*
* 1993: *[[Vardan tėvo]]*
* 1994: *Jaunėlis*
* 1995: *Carrington*
* 1995: *[[Protas ir jausmai (filmas)|Protas ir jausmai]]*
* 1997: *The Winter Guest*
* 1998: *Primary Colors*
* 1998: *[[Judo bučinys (1998 filmas)|Judo bučinys]]*
* 2000: *Galbūt, mažyte*
* 2002: *Lobių planeta*
* 2003: *Imagining Argentina*
* 2003: *[[Tegyvuoja meilė]]*
* 2004: *[[Haris Poteris ir Azkabano kalinys]]*
* 2005: *Auklė Makfi*
* 2006: *Sukurtas Haroldas*
* 2007: *[[Haris Poteris ir Fenikso brolija (filmas)|Haris Poteris ir Fenikso brolija]]*
* 2007: *[[Aš esu legenda]]*
* 2008: *Brideshead Revisited*
* 2008: *Paskutinis šansas įsimylėti*
* 2009: *An Education*
* 2009: *Laivas, kuris veža*
* 2010: *Auklė Makfi ir didysis sprogimas*
* 2011: *[[Haris Poteris ir Mirties relikvijos. 2 dalis]]*
* 2012: *Karališka drąsa*
* 2012: *[[Vyrai juodais drabužiais III]]*
* 2014: *[[Vyrai, moterys ir vaikai]]*

## Nuorodos

* 
* Emma Thompson  profilis Obuolys.lt svetainėje
Grūdėtoji varškė

**Grūdėta varškė** – mažo riebumo pieno produktas. Šiuo atveju tai minkšti, nenokinti, baltos spalvos sūrio grūdeliai, pagaminti iš lieso pieno. Gamybos eigoje sūrio grūdeliai sumaišomi su pasūdyta grietinėle. Šis produktas gali būti vartojamas atskirai arba kaip sudėtinė įvairių patiekalų dalis, desertai ir pan.

Pagal savo struktūrą grūdėta varškė užima tarpinę padėtį tarp įprastos varškės ir sūrio. Ji turi visas naudingas varškės savybes, bet yra mažiau kaloringa, negu sūris. Paprastai grūdėtos varškės riebumas neviršija 9 %. Be to ji gali būti ilgiau laikoma.

## Sudėtis
Grūdėtos varškės sudėtyje yra:
* pieno baltymai – vyrauja kazeinas;
* aminorūgštys – metioninas, lizinas, cholinas;
* mineralinės medžiagos – kalcis, fosforas;
* vitaminai – grupės B, taip pat C, PP.
Dėl didelio baltymų kiekio ir mažo riebumo ši varškė vartojama kaip dietinis produktas, ji populiari ir sportininkų mityboje.

## Gamybos technologija
 
Paprasta ir grūdėta varškė viena nuo kitos niekuo nesiskiria, tik – skirtingais gamybos būdais. Priklausomai nuo naudojamos gamybos technologijos, gaminami dviejų dydžių grūdėtos varškės grūdeliai. Gaminant mažai riebalų turintį produktą, galima naudoti liesą grietinėlę. Grūdeliai gali būti gaminami trumpai (4 – 5 val.), vidutinio ilgumo (6 – 8 val.) ir ilgai (8 – 16 val.) rauginant. Rauginimo laikas priklauso nuo raugo ar probiotikų dozavimo ir užraugiamo pieno temperatūros. Nuo panaudojamų raugų rūšies priklauso varškės skoninės savybės, aromatas. Esant optimaliam rauginimo procesui, antrinis rūgimas yra minimalus, pieno rūgšties raugai užtikrina reikalingą grūdelių drėgmę, konsistenciją, pastovią galutinę pH reikšmę.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Grūdėta varškė 
* Grūdėta varškė (rusų k.) 

## Taip pat skaitykite
* Varškė
* Sojų varškė
* Varškės sūrelis
Zlotas (reikšmės)

**Zlotas** ( 'auksinis') gali reikšti:
* Viduramžių piniginis vienetas, naudotas Lenkijoje ir Abiejų Tautų Respublikoje 1496–1795 m., kilęs iš auksinio florino. Egzistavo keletas zlotų rūšių:
** auksinis zlotas () – aukso moneta, dar vadinama *florinu*, *[[dukatas|dukatu]]*;
** sidabrinis zlotas arba *lenkų zlotas* () – piniginis nominalas, atitikęs 30 grašių, pagrindinis piniginis vienetas, kurio santykis su auksiniu zlotu kito. Kaip moneta (timfas) kaldintas labai trumpai XVII a. vid. Dar vadinamas *pirmuoju zlotu*;
** Reinguldenas, ATR dar vadinamas *Reino zlotu* ();
* XIX–XX a. piniginis vienetas, vadintas *zlotu* ir kilęs iš sidabrinio zloto:
** Varšuvos kunigaikštystės zlotas – pagrindinis Varšuvos kunigaikštystės piniginis vienetas 1807-15 m.;
** Krokuvos zlotas – Krokuvos laisvojo miesto piniginis vienetas 1835-46 m.;
** Kongresinis zlotas – Lenkijos kongreso karalystės piniginis vienetas 1816-50 m.;
** Lenkijos zlotas – naudojamas Lenkijoje nuo 1924 m. Jo raida skirstoma į šiuos etapus: antrasis zlotas (1924-39), Liublino zlotai (1944-50), trečiasis zlotas (1950-95) ir ketvirtasis zlotas (nuo 1995 m.).


Vaizdas:Zlote krakowskie.jpg|5 grašių ir 1 Krokuvos zloto monetos
File:Polish banknote 100 zloty from Kościuszko Uprising.PNG|100 zlotų kupiūra (Kosciuškos sukilimo laikai)
File:Królestwo Polskie- Mikołaj I 30 kopiejek 2 złote 1836.JPG|1836 m. 2 kongresiniai zlotai
File:1925 Polen 20 Zloty.JPG|Auksinė 1925 m. 20 zlotų moneta
File:500 zł 1940 awers v2.jpg|1940 m. išleistas 500 zlotų banknotas (Vokiečių okupacijos laikai)
File:POL 5 złotych rybak 1958.jpg|1973 m. 5 zlotų moneta su žvejo atvaizdu
Diplomatinės misijos Pietų Sudane

Iš karto po Pietų Sudano nepriklausomybės paskelbimo 2011 m. liepos 9 d. įvairios šalys pranešė apie planus vykdyti šalyje **diplomatines misijas**.

## Ambasados
Pietų Sudane veikia šių šalių ambasados.

*  Egiptas
*  Eritrėja
*  JAV
*  Jungtinė Karalystė
*  Kenija
*  Kinija
*  Prancūzija
*  Sudanas
*  Vokietija
*  Nyderlandai 
* Norvegija
*  PAR
*  Turkija 
*  Uganda

Ketina atidaryti:

*  Rusija

## Konsulatai
*  Indija
*  Libija

## Šaltiniai
Tešmuo

**Tešmuo** – žinduolių patelių pieno liaukos su speniais.

## Žodžio kilmė

Žodis kilęs nuo veiksmažodžio *tėšti* (esamasis laikas *tešia*), kuris reiškia „tvinkti, pildytis pieno, storėti“ (plg. želmuo nuo *želti*).

## Šaltiniai
Dvarčininkai (Skuodas)

**Dvarčininkai** – buvęs kaimas pietinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, 4 km į vakarus nuo Notėnų, abipus Notės žemupio.

## Etimologija

Pavadinimas kilo nuo žodžio . Vietovardis rašomas , , , , .

## Geografija

Kaimo žemės plyti į šiaurės rytus nuo Salanto ir Notės santakos, abipus pastarojo upelio. Vakariniu pakraščiu praeina keliukas Dvarčininkai–Šniukščiai, skiriantis kaimą nuo Kretingos rajono savivaldybei priklausančios Dvarčininkų dalies. Centrine dalimi eina retai naudojamas keliukas Dvarčininkai–Baidotai. Šiaurės rytiniame pakraštyje auga *Raisto miškas*. Kaimas ribojasi su Dvarčininkais, Nerėpais, Šniukščiais, Baidotais ir Laiviais. 

## Istorija

Dvarčininkai susiformavo XVIII a. Nerėpų rytiniame pakraštyje, bendro naudojimo žemėje. Priklausė Platelių dvarui. 

1923 m. buvo 13 ūkių.

Per 1959 m. administracinio-teritorinio suskirstymo reformą šiaurinė ir rytinė kaimo dalis buvo perduota Skuodo rajonui, o kita palikta Kretingos rajonui.

XX a. 8 dešimtmetyje kaimo sodybos nugriautos. 1999 m. sausio 1 d. kaimas išbrauktas iš Skuodo rajono savivaldybės gyvenviečių (vietovių) sąrašo. 

### Gyventojai

## Šaltiniai
Barnabis

**Barnabis** () – miestas Britų Kolumbijoje (Kanada), įsikūręs prie pat Vankuverio rytinės pusės. Trečias miestas provincijoje pagal gyv. skaičių (216 tūkst., 2007 m. duomenys) po Sarėjaus ir Vankuverio. Šiaurėje miestas ribojasi su Barardo įlanka, pietuose su Freizerio upe ir rytuose su Naujuoju Vestminsteriu ir Kokitlamu. 

Yra Simono Freizerio universitetas ir Britų Kolumbijos Technologijų Institutas.

## Istorija
Įkurtas 1892 m. ir praėjus šimtui metų, t. y. 1992 m. gavo miesto statusą.
Čamdo oro uostas

**Čamdo Bangda oro uostas** (IATA – **BPX**, ICAO – **ZUBD**) (kin. *昌都邦达机场*, pin. *Chāngdū Bāngdá Jīcháng*) – oro uostas, esantis netoli Tibeto Čamdo miesto. Šis oro uostas iki 2013 m. pirmavo pasaulyje pagal aukštį virš jūros lygio, kuriame yra įrengtas (4334 m virš jūros lygio). Jį aplenkė kitas Kinijos oro uostas Sičuane.

Dėl žemo oro slėgio lėktuvams yra sunkiau leistis, todėl ir kilimo/tūpimo kelias yra ypač ilgas. 2013 m. senasis 5500 m ilgio kilimo/tūpimo takas buvo uždarytas ir pastatytas naujas 4500 m ilgio takas. 

Oro uostas yra nutolęs apie 2,5 val. kelio kalnų keliais nuo Čamdo miesto. Tai buvo vienintelė galima plokščia vietovė oro uosto statyboms aplink miestą. 

Reguliariai šiuo oro uostu naudojasi Kinijos *[[Air China]]* bendrovė.

## Šaltiniai
Eysarcoris

***Eysarcoris*** – skydblakių (*Pentatomidae*) šeimos blakių gentis.

## Rūšys

Europoje gyvena 7 rūšys, Lietuvoje rastos tik 2:
* Baltataškė skydblakė (*Eysarcoris aeneus*) (Scopoli, 1763). Gyvena Lietuvoje.
* *Eysarcoris confusus* (Fuente, 1971)
* *Eysarcoris hispalensis* (Fuente, 1971)
* *Eysarcoris luisae* (Fuente, 1971)
* *Eysarcoris uniformis* (Fuente, 1971)
* *Eysarcoris ventralis* (Westwood, 1837)
* Raiboji skydblakė (*Eysarcoris venustissimus*) (Schrank, 1776). Gyvena Lietuvoje.
Lubantunas

**Lubantunas** () – senovės majų miesto liekanos pietų Belize, Toledo rajone, 42 km į šiaurės vakarus nuo Punta Gordos, šalia San Pedro Kolumbijos miestelio.

Miestas datuojamas Mezoamerikos klasikiniu laikotarpiu, ir klestėjo maždaug 730–890 mūsų eros metais. Apleistas X a. Originalus miesto pavadinimas nežinomas. Žodis „Lubantunas“ suteiktas dabartinių majų ir reiškia „sugriūvusių akmenų vieta“.

Lubantuno architektūra išsiskiria iš kitų klasikinio laikotarpio majų lygumų miestų. Būdingi statiniai iš didelių akmenų luitų, sudėliotų nenaudojant skiedinio. Be to, vietoje klinties naudoti skalūnai. Yra piramidžių kompleksas, centre – dirbtinis paaukštinimas tarp dviejų upelių. Rasta daug smulkios keramikos.

Lubantuno griuvėsių imta ieškoti XX a. pr., oficialiai apie jų atradimą pranešta 1905 m. Po dešimties metų miestą tyrinėjo Harvardo universiteto ekspedicija. 1924 m. čia lankęsis anglų keliautojas F. A. Mitchell-Hedges siejamas su krištolinės kaukolės „atradimu“.