Ana Kijevietė

**Ana Kijevietė**, arba **Ana Jaroslavna** (, apie 1030–1075 m.) – Kijevo Rusios kunigaikštytė, Prancūzijos karalienė (nuo 1051 m., po vestuvių su karaliumi Henriku I), Prancūzijos regentė jų sūnaus Pilypo I nepilnametystės metais, nuo 1060 m. iki kontraversiškos antrosios santuokos su grafu Ralfu IV Valua. Ana buvo Senli šv. Vincento abatijos fundatorė. XX–XXI a. karalienė Ana tapo svarbiu modernaus ukrainiečių tautinio identiteto elementu, Kijevo Rusios ryšių su Vakarų Europa simboliu.

## Vaikystė

Ana buvo Kijevo kunigaikščio ir Naugardo kunigaikščio Jaroslavo Išmintingojo ir jo antrosios žmonos Švedijos karaliaus dukros Ingridos Olofsdotir () dukra. Tiksli gimimo data nežinoma, prancūzų tyrinėtojas F. Delormas () kaip tikėtiną datą siūlo 1027 m., ukrainiečių tyrinėtojas Andrejus Grigorovičius labiau tikėtina laiko 1032 m., cituodamas Kijevo kronikos įrašą apie tais metais gimusią Jaroslavo dukrą.

Tiksli gimimo vieta nežinoma, manoma, kad ji buvo jauniausias vaikas šeimoje. Apie vaikystę ir išsilavinimą tikslių duomenų nėra, manoma, kad ji buvo raštinga, bent jau gebėjo parašyti savo vardą. Toks įrašas kirilica išliko 1061 m. sudarytame dokumente. Prancūzų istorikas F. Delormas nurodo, kad Jaroslavas įkūrė keletą mokyklų, kas leidžia manyti, kad jis vertino išsilavinimą, siekė jį suteikti ir savo vaikams. Gregorovičius daro prielaidą, kad Ana, rengdamasi vedyboms, mokėsi prancūziškai.

## Sužadėtuvės
Derybos dėl Anos santuokos su aštuoniolika metų vyresniu Henriku vyko XI a. penktajame dešimtmetyje, po Henriko pirmosios žmonos Matildos Fryzietės ir jų vienintelio vaiko mirties. Spaudžiamas poreikio susilaukti palikuonių ir neigiamo bažnyčios požiūrio į net ir tolimų giminaičių santuokas, Henrikas ieškojo giminystės ryšiais nesusijusios žmonos. Tuo metu Kijevo Rusia susisiejo pirmaisiais giminystės ryšiais su Vakarų Europa – Jaroslavas Išmintingasis ištekino keletą savo dukrų už Vakarų Europos valdovų, taip siekdamas mažinti Bizantijos imperijos įtaką.

1049 m. rudenį arba 1050 m. pavasarį Henrikas pasiuntė Miu vyskupą Gauthier de Meaux, taip pat Goscelin de Chauny ir keletą kitų neįvardintų patarėjų į Jaroslavo dvarą. Tikėtina, kad tuo metu buvo surengta dar viena diplomatinė misija, kurioje dalyvavo Rožė iš Šalono ().

Apie piršlybų derybas ar kraitį įrašų neišliko, užfiksuota tik, kad Ana į Prancūziją atvyko su „daug dovanų“. Gregorovičius teigia, kad Ana į Prancūziją atsivežė hiacinto brangakmenį, kurį vėliau abatas Siužė () įmontavo į Sen Deni vienuolyno relikvijorių. Ana iš Kijevo į Reimsą išvyko 1050 m. vasarą ar rudenį.

## Karaliavimas

Anos ir Henriko vestuvės įvyko 1051 m. gegužės 19 d., sekminių šventės metu. Netrukus po vestuvių Lietbertas tapo Kambro vyskupu ir karūnavo Aną. Ji tapo pirmąja Prancūzijos karaliene, karūnuota Reimso katedroje.

Per devynis bendro gyvenimo metus Ana ir Henrikas susilaukė trijų sūnų: Prancūzijos karaliumi vėliau tapusio Pilypo, vaikystėje mirusio Robero ir Vermandua grafu tapusio Hju. Anai priskiriama iniciatyva Vakarų Europoje pradėti naudoti graikišką vardą Pilypas. Tikėtina, kad 1055 m. gimė jų dukra Ema, apie kurią nežinoma, ar ji užaugo, ištekėjo ir kada mirė. Henrikas ir Ana laikomi palaimintosios Edignos tėvais.

Nėra užfiksuota duomenų apie Anos dalyvavimą valstybės valdyme iki Henriko mirties. Išliko 1058 m. įrašas, kuriuo Henrikas suteikė teisę į keletą kaimų, buvusių prie Saint-Maur-des-Fossés vienuolyno, „su mano žmonos Anos ir mūsų sūnų Pilypo, Robero ir Hju sutikimu“. Manoma, kad Ana tiesiogiai valdė keletą dvarų, kaip savo kraičio dalį.

1059 m. Henrikas pradėjo konfliktuoti su Katalikų bažnyčia dėl Grigaliaus reformos. Išliko šiuo laikotarpiu popiežiaus Mikalojaus II Anai siųstas laiškas, kuriame ji raginama sekti savo sąžine ir stabdyti teisėtą smurtą, taisyti blogybes ir raginti savo vyrą valdyti nuosaikiau. Kai kurie istorikai tai laiko skatinimą Anai priimti Romos katalikų tikėjimą.

## Regentė

1060 m. rugpjūčio 4 d. mirus Henrikui, sostą paveldėjo nepilnametis Pilypas. Nors Pilypo globėju buvo paskirtas Henriko sesers Adelės vyras Flandrijos grafas Boduinas V, Ana greičiausiai aktyviai dalyvavo politiniame gyvenime; 1060 m. dokumente jos vardas yra įrašytas iš karto po Pilypo vardo. Kituose dokumentuose jos vardas sutinkamas keturis kartus dažniau nei Boduino. Pilypui ji pasamdė graiką mokytoją.

Šiuo laikotarpiu užfiksuotas vienintelis Anos parašas. Suasone šv. Krepino Didžiojo abatui išduotame dokumente, dabar saugomame Prancūzijos nacionalinėje bibliotekoje, kirilica įrašyta prancūziška formuluotė „Ana Reina“.

Anos dalyvavimo valstybės valdyme įrodymai išnyksta po 1061 m., kai ji dar kartą ištekėjo. Jos antruoju vyru tapo Valua grafas Ralfas IV. Ši santuoka laikyta kontraversiška, nes Ralfas buvo Henriko pusbroliu, o santuokos sudarymo metu vis dar buvo susituokęs su antrąja žmona Haquenez. Už šias nuodėmes Ralfas buvo ekskomunikuotas.

Karaliaus Pilypo patarėjai greičiausiai skatino jį nusisukti nuo savo motinos, greičiausiai nepasitikėdami Ralfu. Septintame dešimtmetyje Ralfas save pradėjo tituluoti karaliaus įtėviu. Jam mirus 1074 m., Ana antrą kartą liko našle.

1062 m. Ana finansavo apleistos šv. Vincento koplyčios Senli miestelyje atstatymą. Koplyčios išlaikymui ji paskyrė keletą kaimų ir pajamas iš jų. Dovanojimo laiške ji naudojo graikiškas, o ne lotyniškas formuluotes, kas rodo jos dvare dominavusią stačiatikių tradiciją.

## Mirtis ir įamžinimas

Tiksli Anos mirties data nežinoma. F. Delormo teigimu, tai buvo rugsėjo 5 d. netrukus po paskutinio jos pasirašyto dokumento, kiti autoriai mirties datą nukelia į 1080 m. Vėliausia data (*terminus ante quem*) laikomi 1089 m., kai Pilypo I išduotame dokumente nurodoma, kad Ana jau buvo mirusi.

1682 m. jėzuitas antikvaras Claude-Francois Menestrier paskelbė suradęs Anos kapą Vilje () cistersų abatijoje. Atradimas vėliau buvo ginčijamas, nes ši abatija buvo pastatyta tik XIII a., nors gali būti, kad palaikai galėjo būti pervežti. Joje buvęs paminklas buvo sunaikintas Prancūzijos revoliucijos metu.

XVIII ir XIX a. intensyvėjant Prancūzijos ir Rusijos ryšiams išaugo susidomėjimas Anos asmenybe, buvo paskelbta keletas biografijų. XX a. Ana tapo ukrainiečių tautinio naratyvo dalimi. 1978 m. SSRS buvo sukurtas filmas „Jaroslavna, Prancūzijos karalienė“. Ukrainiečių išeivis kompozitorius Antinas Rudnickis 1968 m. sukūrė operą „Anna Yaroslavna“; pirmą kartą ji buvo atlikta Niujorko Karnegio salėje. 1998 m. Ukrainoje išleistas Anai skirtas pašto ženklas. 2005 m. Ukrainos vyriausybė finansavo Senli abatijoje atidengtą karalienės Anos skulptūrą (2005 m. birželio 22 d. ją atidengė prezidentas Viktoras Juščenka). 2024 m. Prancūzijoje parengtai Ukrainos kariuomenės brigadai suteiktas karalienės Anos vardas.

## Išnašos