open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Alaušas

**Ãlaušas** – ežeras, telkšantis Utenos rajone, Lietuvoje. Alaušo gylis siekia net 42 m. Ežere yra 2 salos, kurių bendras plotas 6,11 ha (šiaurėje 5,98 ha priekrantės sala ir pietuose 0,13 ha salelė). Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 5,9 km, plotis – iki 2,7 km, kranto linijos ilgis – 23 km, vandens tūris 125,5 mln. m³. Altitudė 138,1 m. Ežero dubuo sudarytas iš dviejų rinų. Dugnas duobėtas, atabrade ir seklumose smėlėtas. Šiaurvakarinis ir pietvakarinis krantai aukšti, pietrytinis ir šiaurrytinis – žemi. Iš rytų ežerą supa Ruklių ir Ąžuolaušio miškai, kitose pakrantėse plyti pievos ir dirbami laukai. Ežerą maitina palyginti nedidelis baseinas (52 km²), todėl vandens lygis svyruoja neženkliai – apie 30–40 cm per metus, o vandens skaidrumas vasarą siekia 4–6 m. Nors ežeras gilus, tačiau plačiaerdvis, vėjo gerai išmaišomas, ir vandens temperatūra dugne per metus svyruoja nuo 2 iki 8 °C.

Šiaurėje iš Alksno ežero įteka Alksnaitė, pietvakariuose – Šiekštelė iš Šiekščio ežero, pietuose Giedrė iš Giedrio ežero, bei dar 2 bevardžiai upeliai (iš Varnakėlių ir Bagdoniškio ežerų). Iš šiaurinės dalies išteka Alauša (Šventosios intakas).

Ežere sugaunama 11 žuvų rūšių: verslinės – seliavos, lydekos; kitos – karšiai, kuojos, lynai, karosai, aukšlės, raudės, ešeriai, pūgžliai, kirtikliai.

Pakrantėse įsikūrę kaimai: Sudeikiai, Alaušai, Šeimyniškiai, Bikuškis, Maneičiai, Salos, Alkų viesėdis. Veikia 15 kaimo turizmo sodybų. Vakarine pakrante eina kelias , pietine – Nr.4912 (Sudeikiai – Rukliai – Antandraja), šiaurine – . Rytinėje pakrantėje stūkso Maneičių piliakalnis, vakarinėje pakrantėje yra buvusio Bikuškio dvaro sodyba.

## Istorija
Ežero pavadinimas kildinamas iš šaknies *al-* (alėti = „tekėti, varvėti“).

Šiaurinė ežero pusė anksčiau priklausė valstybiniam Užpalių dvarui. Apie 1830 metus (galbūt po I sukilimo) į šiaurinę pusę buvo atkelti (arba atsikėlė) daug naujakurių, kuriems skirta žemės nuosavybės teise. Nuo tada dvaro sąrašuose atsiranda Alaušų kaimas.

Įdomu, kad dabar tankiu eglynu apaugęs šiaurinėje pusėje esantis kalnas anksčiau buvo tuščias ir smėlingas, o vietiniai gyventojai galėjo džiaugtis nebent dideliais ganyklų plotais. Tarybiniais metais ši teritorija aktyviai užsodinama, pastatoma plytinė, kasamas molis (dar ir dabar viena iš kalvų vadinama Moliakalniu), atsiradusiose duobėse veisiamos žuvys.

## Nuorodos
* 

## Šaltiniai
Meropė

**Meropės** graikų mitologijoje – 6 personažų vardas.

# Viena iš heliadžių.
# Edipo motina, Polibo žmona.
# Viena iš okeanidžių, Okeano ir Tetijos dukra, Faetono (su Heliju) motina.
# Viena iš plejadžių, ištekėjusi už mirtingojo Sizifo. Su Sizifu turėjo vieną sūnų – Glauką.
# Oinopiono mylimoji / dukra iš Kios. Ją įsimylėjo Orionas, bet Oinopionas, Meropės tėvas, nenorėjo vestuvių. Orionas išprievartavo Meropę. Keršydamas Oinopionas nugirdė Orioną ir išdūrė jam akis, ir išmetė jį į jūrą. Hefaistas pasigailėjo aklo Oriono ir davė jam vedlį berniuką Kedalioną. Berniukas nuvedė nuvedė Orioną į rytus, kur kylanti saulė grąžino Orionui regėjimą. Tada Orionas nusprendė užmušti Oinopioną, bet Hefaistas pastatė karaliui požeminius rūmus. Orionas negalėjo rasti karaliaus ir nuvyko į Delą, kur jį užmušė Artemidė.
# Mesenijos karaliaus Kresfonto žmona. Polifontas nužudė jos vyrą, ją vedė bei užėmė sostą.

## Literatūra
Pilkoji žiurkė

**Pilkoji žiurkė** (*Rattus norvegicus*) – pelinių (*Muridae*) šeimos graužikas. Graužikas stambus, kūnas 170-280 mm ilgio ir 220-415 g svorio. Nugara rusvai pilka, kailiukas metalinio blizgesio. Pilvas gelsvai pilkas, plaukų viršūnės juodos. Uodega trumpesnė už kūną. Ausys, užlenktos į priekį, nesiekia akių. 

Lietuvoje dažna, invazinė rūšis. Gyvena trobesiuose, sandėliuose, šiukšlių dėžėse. Vasarą dalis žiurkių išeina į sodus, daržus, paupius, o žiemai grįžta į gyvenvietes. Naikina ir apteršia maisto produktus, apgraužia medžio ir odos gaminius. Paukštidėse pjauna paukščių jauniklius, išgeria kiaušinius.
Leliūnai

**Leliūnai** – miestelis Utenos rajono savivaldybėje, prie kelio , 13 km į pietvakarius nuo Utenos. Seniūnijos, parapijos ir seniūnaitijos centras. Stovi Leliūnų šv. Juozapo bažnyčia (pastatyta 1905 m.), veikia Leliūnų pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-28027), tautodailininko Vytauto Valiušio keramikos muziejus, Leliūnų dvaro rūmai.

## Etimologija

Liaudies etimologija byloja, kad miestelio pavadinimas kilęs nuo žodžio „liūnas“ – esą tame liūne nuskendusi prancūziškai kalbėjusi dvaro ponia (prancūzų kalboje prieš vyriškosios giminės daiktavardžius pridedamas artikelis *le*, t. y. gavosi *le liūnas*).

## Geografija

Pro miestelį teka Asiūklė. Yra mitologijos paminklas – Leliūnų akmuo su dubeniu. Miestelį supa Leliūnų kaimas. Į vakarus nuo miestelio telkšo Leliūnų tvenkinys.

## Istorija

Nuo XVII a. pradžioje minimas Leliūnų dvaras ir kaimas. Pirmoji Leliūnų bažnyčia pastatyta 1698 m. Miestelis pradėjo augti, kai pro Leliūnus buvo nutiestas plentas Kaunas–Zarasai. 1853 m. minima parapinė mokykla, o 1788 m. buvo pastatyta antroji – Šv. Juozapo parapijinė bažnyčia. 1863 m. miestelio apylinkėse kovėsi K. Lukošiūno sukilėlių būrys. XIX a. Leliūnai buvo miestelis ir dvaras Vilkmergės apskrities Alantos valsčiuje. Vietos gyventojai prisidėjo prie lietuviškų knygų platinimo spaudos draudimo laikais, dalyvavo 1905 m. revoliucijos įvykiuose. 

XX a. tarpukariu miestelyje veikė urėdija. 1941 m. apie 50 Leliūnų žydų nužudyta prie Utenos. 1941–1944 m. naciai miestelio mokykloje įsteigė karo belaisvių stovyklą. Pirmaisiais sovietinės okupacijos metais leliūniškiai rėmė Lietuvos partizanus ir patys aktyviai dalyvavo pasipriešinimo kovose.1949 m. lapkričio mėn. Leliūnų valsčiuje buvo įrengtas Vytauto apygardos Liūto partizanų rinktinės partizanų štabo bunkeris, 1950 m. aptiktas saugumo darbuotojų. Sovietmečiu buvo kolūkio centrinė gyvenvietė. 1945 m. įkurta biblioteka, kultūros namai, senelių globos namai, medicinos punktas.

XX a. 8-ajame dešimtmetyje prijungtas Leliūnų kaimas, vėliau vėl atskirtas nuo miestelio. 1998 m. ant parapijos namų sienos atidengta lenta nužudytų partizanų atminimui. 2004 m. patvirtintas Leliūnų herbas.

2021 m. Leliūnų šventoriaus koplyčia tapo pritaikyta edukacijoms ir parodoms. 

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
Leliūnuose gimė:
* Juozas Karosas (1890–1981) – kompozitorius, vargonininkas, dirigentas ir pedagogas.
* Juozas Strolia (1897–1969) – smuikininkas, kompozitorius ir muzikologas.
* Jonas Danyla (1905–2000) – Lietuvos jėzuitų provincijolas.
* Vytautas Augustinas (1912–1999) – fotografas.
* Klemensas Gutauskas (1915–2022) – Panevėžio katedros klebonas.
* Kazimieras Meškauskas (1917–2011) – ekonomistas, habilituotas socialinių mokslų daktaras.
* Algimantas Baltakis (1930–2022) – rašytojas.

## Šaltiniai

## Literatūra
* 

## Nuorodos
* Utenos krašto enciklopedija 
* Vytauto Valiušio keramikos muziejus
Miuonas

**Miuonas**, μ- – elementari dalelė. Leptonas. Fermionas. Turi neigiamą elektrinį krūvį, lygų elektrono krūviui. Seniau buvo vadinami μ – mezonais, nors su mezonais jie neturi jokio ryšio. Miuonai atrasti 1936 kosminiuose spinduoliuose (pirmasis užfiksavo Karlas Andersenas). Miuonas gyvuoja apie 2.2μs. Tai pati stabiliausia iš visų nestabilių dalelių, išskyrus neutroną.

Miuonas yra antrosios leptonų kartos partneris elektronui (pirmoji karta) ir taonui (trečioji karta). Jis daug masyvesnis už elektroną, tačiau lengvesnis už taoną.

Antidalelė (μ+) turi priešingą krūvį.

Kitos charakteristikos:
* Gyvavimo trukmė 2,2x10-6s
* Leptoninis μ krūvis +1
Nestabili. Skilimo schema:
μ=e-+ντeμ

## Miuonų šaltiniai
Miuonui sukurti reikia net 105 MeV energijos taigi jie negali susidaryti nei įprastinio radioaktyvaus skilimo, nei branduoliniuose reaktoriuose ir ginkluose vykstančių branduolinių virsmų metu. Susiliejant kai kuriems branduoliams išsiskirtų pakankamai energijos, tačiau miuonai visgi nesusidaro. Tačiau Žemėje daugybę miuonų nuolat sukuria kosminiai spinduliai, daugiausia susidedantys iš protonų, daugelis iš kurių atvyksta iš gilaus kosmoso ir turi labai dideles energijas. Jiems susiduriant su Žemės atomu, susidaro pionai kurie greitai (nulėkę vos kelis metrus) skyla į miuonus. Dėl didelės masės miuonai labai skvarbūs - jie pralekia atmosferą ir aptinkami net kelių šimtų metrų gylyje po žeme. Jei nebūtų reliatyvistinių efektų, miuonai suskiltų nulėkę apie 0.66 km, tačiau jie įveikia daug didesnius atstumus nes dideliu greičiu skriejančiam miuonui laikas bėga lėčiau.

Per minutę kiekvieną Žemės paviršius kvadratinį metrą pasiekia apie 10,000 miuonų.

## Miuoninis atomas
Neigiamai įkrautas miuonas gali saveikauti su atomo branduoliu panašiai kaip elektronas, suformuodamas trumpaamžį atomą. Dėl didelės masės miuonas būna daug arčiau branduolio nei elektronai.

Teigiamai įkrautas miuonas (antimiuonas) gali saveikauti su elektronu, suformuodamas trumpaamžį atomą, kuriame miuonas elgiasi kaip branduolys. Tokia medžiaga vadinama miuonumu. Ji labai lengva (miuonas devynis kartus lengvesnis už protoną), tačiau atomų matmenys ir cheminės savybės artimos vandeniliui. Cheminėse formulėse šis atomas žymimas ženklu Mu . Miuono gyvavimo laiko pakanka suformuoti paprastiems cheminiams junginiams, tokiems kaip miuonumo chloridas (MuCl) ar natrio muonidas (NaMu)

## Šaltiniai
Taonas

**Taonas** (tauonas, tau-leptonas), τ- – elementari dalelė, leptonas, fermionas. Turi neigiamą elektrinį krūvį, lygų elektrono krūviui.

Taonas yra trečiosios leptonų kartos partneris elektronui (pirmoji karta) ir miuonui (antroji karta). Tai masyvi dalelė, kurios masė šiek tiek didesnė už protono. Taonas yra vienintelis leptonas, galintis skilti į hadronus - kiti leptonai neturi tam pakankamos masės. Kaip ir kiti galimi skilimai, skilimas į hadronus vyksta per silpnąją sąveiką.

Kaip ir elektronas bei miuonas, taonas atrodo panašus į taškinį elektros krūvį - nėra pavykę nieko nustatyti apie jo vidinę struktūrą.

Antidalelė (τ+) turi priešingą krūvį.

Kitos charakteristikos:
* Masė apie 1780 MeV
* Gyvavimo trukmė 3x10-13
* Leptoninis τ krūvis +1
Nestabili. Skilimo schemos:

:  \tau^- = e^- + \nu_e+ \nu_\tau 

:  \tau^- = \mu^- + \nu_\mu+ \nu_\tau 

Iš pradžių buvo numatytas taoninio neutrino egzistavimas (XX a. pabaigoje tai patvirtina praktiškai, DONUT eksperimento metu). Iš to teoretikai padarė prielaidą, kad turi egzistuoti ir dalelė taonas.
Wilhelm Dilthey

**Vilhelmas Diltėjus** (, 1833 m. lapkričio 19 d. – 1911 m. spalio 1 d.) – vokiečių filosofas, istorikas, psichologas, sociologas, hermeneutikos teoretikas.

## V. Diltėjaus filosofija
V. Diltėjus siūlė kurti sistematiškas ir moksliškas interpretacijas, išlaikant jų kūrėjo kontekstą. V. Diltėjus aiškinimui bandė suteikti filosofinį pamatą, aptardamas jį kaip metodologinį humanitarinių mokslų pagrindą, ir kaip konstitucinį gyvenimo tikrovės elementą.

Nuo V. Diltėjaus hermeneutikos disciplina atsiskyrė nuo savo pagrindinės užduoties ir išplėtė spektrą iki visų tekstų, įskaitant daugialypę terpę ir reikšmių pagrindų supratimo.
Dead Kennedys

**Dead Kennedys** – hardcore punk grupė iš San Francisko. Viena punk muzikos pradininkių. Aktyvi veikla – 1978–1986.

## Sudėtis
* Jello Biafra – vokalas
* East Bay Ray – gitara
* Klaus Flouride – bosinė gitara
* Bruce Schlesinger, vėliau D. H. Peligro – būgnai.

## Diskografija

### Studijiniai albumai
* *Fresh Fruit for Rotting Vegetables* (1980)
* *Plastic Surgery Disasters* (1982)
* *Frankenchrist* (1985)
* *Bedtime for Democracy* (1986)

### Live albumai
* *Mutiny on the Bay* (2001)
* *Live At The Deaf Club* (2004)

### Albumai – rinkiniai
* *Give Me Convenience or Give Me Death* (1987)

### EP
* *In God We Trust, Inc.* (1981)

### Singlai
* *California Über Alles* (1979)
* *Holiday In Cambodia* (1980)
* *Kill The Poor* (1980)
* *Too Drunk To Fuck* (1981)
* *Nazi Punks Fuck Off!* (1981)
* *Bleed for Me* (1982)
* *Halloween* (1982)

## Nuorodos

* Oficiali Dead Kennedys svetainė
* Dead Kennedys biografija 
* Dead Kennedys lyrika 
*
Šiaurinė

**Šiaurinė** () – ryškiausia Mažųjų Grįžulo Ratų žvaigždė (tiksliau, trijų žvaigždžių sistema), esanti arčiausiai šiaurinio dangaus poliaus (nutolusi per 45'). Geltona. Matoma visame Šiaurės pusrutulyje ištisus metus. 

Navigacinė žvaigždė, jos aukštis virš horizonto laipsniais rodo vietos geografinę platumą. Pagal Šiaurinę galima rasti šiaurės kryptį. Ji randama, apie 5 kartus pratęsus dvi kraštines Didžiųjų Grįžulo Ratų žvaigždes (β *Umi* ir α *Umi*). 

*Hubble* teleskopo pagalba šiuo metu nustatyta, jog žvaigždė yra trinarė. 

Didžiausia šios sistemos žvaigždė (Šiaurinė A) yra milžinė cefeidė. Jos šviesumas keičiasi 3,97 paros periodu, kuris kasmet pailgėja maždaug aštuoniomis sekundėmis. Šios žvaigždės šviesumas pamažu didėja: manoma, kad ji dabar daugiau kaip dvigubai ryškesnė nei kai ją stebėjo Ptolemėjus. Ryškumo svyravimų apimtis mažėja (nuo 1900 m. iki dabar svyravimai susilpnėjo nuo 8 % iki 2 %). Ši milžinė nelabai ryški tik todėl, kad yra gana toli. 

Didžioji žvaigždė turi labai arti skriejantį mažą palydovą Šiaurinę Ab ir daug toliau esančią Šiaurinę B (stebėtą jau Viljamo Heršelio 1780 metais). Abu šie palydovai yra geltonosios nykštukės.

Kituose kataloguose Šiaurinė dar žymima 1 UMi, HD 8890 arba HR 424.

Kadangi Šiaurinė žvaigždė danguje turi pastovią vietą, ji vadinama *Vinimi*. Šiaurinę žvaigždę lietuviai dar vadino *[[marios|Marių]] žvaigžde* arba *Jūreivių žvaigžde*, *Jūra-žvaigžde*, nes pagal ją orientavosi žvejai ir jūrininkai. Manoma, jog ši žvaigždė buvo žinoma ir pirmykščiam žmogui. Visos Europos ir Azijos tautos ją laikė dangaus centru. Tai, kad apie Šiaurinę žvaigždę sukasi Mažieji ir Didieji Grįžulo Ratai, sudarė pagrindą gausiems mitams ir legendoms. Kartais Šiaurinę žvaigždę slavai vadindavo *Kuolu*, aplink kurį vaikščioja arklys.

Pietų pusrutulyje tokios ryškios „Pietinės“ žvaigždės nėra.

## Literatūra
* Hubble atranda Šiaurinę Ab

## Šaltiniai
Hans-Georg Gadamer

**Hansas Georgas Gadameris** (*Hans-Georg Gadamer*, 1900 m. vasario 11 d. – 2002 m. kovo 13 d.) – vokiečių filosofas, hermeneutinės krypties kūrėjas, geriausiai žinomas dėl traktato *Tiesa ir metodas* (Wahrheit und Methode, 1960).

## H. G. Gadamerio filosofija
Gadameris aiškina teksto skaitymą kaip mūsų pasaulio plėtrą, ne tik kaip pažinimą. Jis teigia, kad tekstas turi būti suprastas kaip hermeneutinė sąvoka, tai reiškia, kad jis matomas ne kaip galutinis produktas. Jei nevisiškai suprantame tekstą – tada vyksta nuolatinis dialogas. Kai mes kažko nesuprantame, bandome tai įsisavinti ir ten vyksta supratimas. O ten kur mes viską suprantame interpretacija nevyksta, nesiplėtoja.

Gadameris teigė, kad supratimas visuomet yra santykis tarp žmogaus ir tradicijos, o ne tarp žmogaus ir pasaulio, nes žmogus niekada negali pabėgti nuo savo tradicijos.

Gadameris hermeneutinės sąrangos ieškojo mene, istorijoje. Meno kūrinys pasirodo kaip istorinė duotybė ir kartu kaip galimas mokslinio tyrimo objektas.

## Nuorodos
* Hansas Georgas Gadameris Stanfordo filosofijos enciklopedijoje
* Hanso Georgo Gadamerio tinklalapis 
* Gadamerio kūriniai
Gobio dykuma

**Gobio dykuma** (, ) – didelė dykuma pietiniame Mongolijos ir šiauriniame Kinijos regionuose. 2014 m. buvo rašoma jog dykumos plotas yra 2.3 mln. km². Po Sacharos tai antroji pagal dydį karštoji pasaulio dykuma.

Per metus Gobyje vidutiniškai iškrenta 10–250 mm kritulių. Kritulių kiekis vakarinėje dykumos dalyje mažesnis ir būna tik 10 mm per metus, o rytuose siekia iki 250 mm. Kritulių daugiausia būna vasarą. Gobio dykuma yra labai akmenuota, joje mažai smėlingų plotų. Šioje dykumoje dar galima pamatyti laukinių asilų.

Gobio dykumoje rasta daug paleontologijos mokslui svarbių fosilijų, įskaitant ir dinozaurų fosilijas.

## Geografija
Gobio dykuma apima didžiają dalį Mongolijos plynaukštės. Ji yra išsidėsčiusi pietinėje ir rytinėje Mongolijos dalyje, o Kinijoje užima vakarinę Vidinės Mongolijos dalį, Gansu provincijos šiaurės rytinį pakraštį bei Sindziango provincijos šiaurinę dalį.
    
Vakaruose dykuma pereina į Kazachų stepę, o pietvakariuose - į Taklamakano dykumų sistemą. Šiaurėje ją uždaro Altajaus kalnai ir Mongolijos stepės (Selengos baseinas bei Amūro baseinas), o rytuose - Hingano kalnai. Į pietus nuo dykumos yra Hesi koridorius ir Tibeto plynaukštė. Ryčiau plyti Šiaurės Kinijos lyguma, nuo kurios dykumą istoriškai skiria Didžioji Kinijos siena.

Dykuma nėra vieninga. Pagrindinės jos išskiriamos dalys yra Altajaus Gobis, Rytų Gobis, Alašanas, Gurbantiungiutas, ir Ordosas.

## Pavadinimas

„Gobio“ pavadinimas yra dvireikšmis, nes Kinijoje ir Mongolijoje šis žodis vartojamas ne konkrečiai teritorijai apibrėžti, o kaip bendrinis uolėtos centrinės Azijos dykumos, kaip landšafto formos, apibūdinimas. Smėlėtos dykumos kiniškai vadinamos „šamo“, iš čia kilęs ir kitas Gobio dykumos pavadinimas (Šamo).

Kiniškai regionas dar vadinamas *han-hai* („išdžiūvęs ežeras“).

## Išsaugojimas, ekologija
Dykumoje ir aplink ją esančiose žemėse gyvena daug gyvūnų, tokių kaip juodauodegė gazelė ir marmurinis šeškas. Atklysta ir snieginiai leopardai, rudosios meškos ir vilkai. Dykumoje taip pat auga prie sausros adaptavęsi krūmai ir žolė.

Teritorija yra jautri per ją važinėjančioms transporto priemonėms ir čia besiganančioms naminių gyvulių bandoms (žmogaus poveikis akivaizdesnis rytinėje Gobio dykumos dalyje, kur daugiau lietaus ir dėl to auginama daugiau gyvulių). Mongolijoje žolynai buvo nuėsti ožkų, kurias klajokliai piemenys augina kaip kašmyro vilnos šaltinį. Gyvulių privatizavimas ir urbanistinės ekonomikos sugriuvimas paskatino žmones grįžti prie senovinio kaimiško gyvenimo būdo; dėl to Gobio dykumoje labai padaugėjo klajoklių piemenų ir gyvulių.

## Šaltiniai
SoccerProject

**SoccerProject** – nemokamas futbolo menedžeris internete, išleistas 2004 metais. Žaidime dalyvauja tūkstančiai žaidėjų (vadovų) iš įvairių pasaulio šalių. Žaidimui reikia tik standartinės interneto naršyklės. Tampama klubo vadovu, atsakant už savo darbuotojus, žaidėjus, stadioną, rungtynes, žaidėjų pirkimą - pardavimą, finansus ir kt. Tikslas – sukurti žymiausią futbolo klubą, nugalėti kitus varžovus.

Žaidimas valdomas per interneto naršyklę, o viskas kas vyksta žaidime – vyksta realiu laiku. Be paties žaidimo yra ir papildomi priedai, kurie padeda analizuoti savo komandą išjungus internetą.

Taip pat yra sukurta lietuvių bendruomenė apjungianti lietuviškus klubus, padedanti naujai įsikūrusiems lietuvių klubams savo patarimais, forumu, IRC ir kitais naudingais priedais. Lietuvių bendruomenė turi ir savo lygą.

SoccerProject yra keturios rungtynių rūšys - Lyga, Taurė, draugiškos rungtynės ir draugiškas turnyras. Lygos rungtynės vyksta pirmadienį - penktadienį, Taurės - trečiadienį, o draugiškos ir draugiški turnyrai - savaitgaliais.

### SoccerProject Futbolo Asociacija (SPFA)
SoccerProject Futbolo Asociacijos (SPFA) nariai turi daugiau funkcijų, nei paprasti nariai. Jais galima tapti parėmus žaidimą, ir padėjus išlaikyti visą projektą. Užsakyti SPFA  galima ir kitam vartotojui. SPFA nariai galės mėgautis: be reklaminių skydelių (banerių) apačioje, geresne statistikos sistema, didesnėmis draugiškų turnyrų organizacijomis (galės dalyvauti 32 komandos), nikų (pravardžių) uždėjimais žaidėjams, galimybe matyti trofėjus bei SPFA nario numerius, atostogomis trunkančiom 2 kartus ilgiau, rungtynių ataskaitomis, kurios bus atsiunčiamos el. paštu, favoritų sąrašu, geresniu dalyvavimu draugiškose rungtynėse (bus galima dalyvauti 9 draugiškose rungtynėse), geresne rinktinių sistema (bus galima sudaryti 4 rinktines), žaidėjų numeracija, galimybe rašyti pranešimus spaudai bei svečiams (svečiai galės matyti pranešimus, aplankę klubą), priminimais apie naują simuliaciją, bei galimybe gauti informaciją apie kitus SPFA narius.

### Trenirtuotės
Treniruotės yra svarbios, norint ugdyti ir palaikyti savo žaidėją. Treniravimui reikalingas treneris, kuris ugdys žaidėjus. Juos ugdyti gali treneris, arba pats vadovas. Yra keturi žaidėjų tipai (vartininkai, gynėjai, vidurio žaidėjai ir puolėjai) ir jie treniruojami skirtingais būdais. Tai yra, jei vienas žaidėjų tipas gali išsitreniruoti vieną funkciją, kitas, galbūt - ne.

## Nuorodos

* SoccerProject
* SoccerProject lietuvių bendruomenė
* SoccerProject UEFA ir SoccerProject Čempionų Lyga
* SoccerProject Management Tool
Plateliai

**Plateliai** – miestelis Plungės rajono savivaldybėje, 20 km į šiaurę nuo Plungės, vakariniame Platelių ežero krante. Seniūnijos centras, Ežero ir Žalioji seniūnaitijos, Žemaitijos nac. parko direkcija. Stovi medinė Platelių šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčia (pastatyta 1744 m., su varpine), Šv. Florijono paminklas-koplytstulpis (nuo 1923 m.), veikia Liepijų mokykla, paštas (LT-90036), biblioteka, ambulatorija, vaistinė, viešbutis, jachtų klubas, kraštotyros muziejus (1982 m. įkurtas dvaro svirne; ekspozicijoje daug vietos skiriama Užgavėnių tradicijoms), yra Platelių dvaras su parku.

## Etimologija

Liaudies etimologija pasakoja legendą, kad labai seniai Platelių ežeras tyvuliavęs toli vakaruose. Tačiau per audrą jį pasigriebęs viesulas ir ėmęs nešti į rytus. Iš to ežero-debesies labai smarkiai liję. Viena žemaitė stebėdamasi sušukusi: „Ale tai lej!.. Plate lej“ (t. y. plačiai lyja). Pasirodo, tai buvęs ežero-debesies slaptažodis, kurį ištarus visas jo vanduo sugarmėjęs į duburį tarp Žemaitijos kalvų.

## Geografija

Miestelis įsikūręs vakariniame Platelių ežero krante, čia yra jachtų klubas. Į vakarus nuo jo – parkas, 4 km pažintinis Šeirės takas. Įsteigtas Platelių kraštovaizdžio draustinis.

## Istorija

Pirmą kartą minimi 1450 m. Miestelio pradžia galėjusi būti Pilies saloje. XVI a. ant Šventorkalnio kalvos buvo pastatyta senoji Platelių bažnyčia, o greta esanti Dvaro kalva priglaudė dvarą. Platelių ežero dugne yra išlikusios medinio Platelių senovės tilto liekanos, kuris jungė Pilies salą su Šventorkalniu. XVII a. dvaras ir bažnyčia sudegė.

Nuo XVIII a. miestelyje apsigyveno žydai. 1773–1775 m. seimas Platelius atidavė Oginskiams. 1787 m. suteikta turgaus privilegija. 1792 m. vasario 24 d. Stanislovas Augustas Poniatovskis suteikė Magdeburgo teises ir herbą. XIX a. Plateliai – Telšių apskrities miestelis.

1804 m. įsteigta parapinė mokykla. 1879 m. pradėjo veikti paštas ir telegrafas, 1915 m. – pirmoji vaistinė. 1923 m. miestelis smarkiai degė.

Sovietmečiu buvo Platelių kolūkio centrinė gyvenvietė, garsėjusi Užgavėnių šventėmis, kurios paprastai buvo draudžiamos.

1991 m. miestelyje pradėjo veikti Žemaitijos nacionalinio parko direkcija.

1997 m. patvirtintas naujasis Platelių herbas. 1998 m. rugpjūčio 30 d. įvyko sraigtasparnio Mi-2 katastrofa Platelių ežere – didžiausia aviakatastrofa Lietuvoje (žuvo 11 žmonių). 2003–2008 m. miestelyje vykdavo vasaros festivalis „Roko naktys“.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Plateliuose mėgo vasaroti rašytojas Antanas Vienuolis (1882–1957).
* Platelių paprastų gyventojų skurdą XIX a. aprašė Kazys Saja tragikomedijoje „Ubagų sala“.
* Sofija Tyzenhauzaitė de Šuazel-Gufjė (1790–1878), pirmoji moteris rašytoja istorinėje Lietuvoje, rašiusi prancūzų kalba.

## Legendos

A. Vienuolis užrašė legendą apie taurią baudžiauninko Gervazo meilę Platelių kunigaikštytei. Įnoringa mergelė pažadėjo tekėti už baudžiauninko, jei šis suras nuskendusias ežere jos deimantines šukas. Ilgai nardė Gervazas, kol jas surado. Tačiau kunigaikštytė tik pasijuokė iš jaunuolio…

## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
* Monografija „Plateliai“
* Platelių istorija
Heliadai

Graikų mitologijoje **Heliadai** („saulės vaikai“) – saulės dievo Helijo, Klimenės ir Rodės, Afroditės dukros, vaikai. Jų vardai susija su šviesa ir švytėjimu.

Septyni vaikai gimė nimfai Rodei. Rodės vaikai garsėjo kaip išmintingi astrologai. Pavydėdami astronomijos talento, vieną jų broliai nužudė ir pabėgo į Mažąją Aziją, vieninteliai Ochimas ir Kerkafas nedalyvo žmogžudystėje, kurie liko valdyti Rodo salą.

Pagal skirtingus šaltinius minimas skirtingas heliadžių, Klimenės dukterų, skaičius nuo trijų iki septynių. Tačiau, manoma, kad buvo septynios heliadės.

Faetonas, vienintelis Klimenės ir Helijo sūnus, mirė mėgindamas važnyčioti tėvo vėžimą. Heliadės sielvartavo keturis mėnesius ir dievai pavertė jas tuopomis (arba jos pačios pavirto putpelėmis), o jų ašaros tapo gintaru. Jų ašaros krito į Eridano upę.

## Heliadai

* Klimenės vaikai:
# Aegijalė
# Aiglė
# Aiterija
# Helija
# Meropė
# Foebė
# Dioksipė
# Faetonas

* Rodės vaikai:
# Aktis
# Elektrio
# Ochimas
# Kerkafas
# Makaras (Makarėjas)
# Tenagas
# Triopas
# Kandalas

## Šaltiniai
* Ovidijus, *Metamorfozės* II, 340.
Kentauras

**Kentauras** gali reikšti:
* Kentauras – pusiauarklių pusiaužmonių rasė graikų mitologijoje; 
* Kentauras – žvaigždynas;
* Kentauras –  mažasis Saulės sistemos kūnas.
Aplodontas

**Aplodontas** arba **kalninis bebras** (*Aplodontia rufa*) – graužikų (*Rodentia*) būrio monotipinės **aplodontinių** (*Aplodontidae*) šeimos ir genties graužikas.

Gyvūnas paplitęs Šiaurės Amerikos vakarinėje dalyje.

## Paplitimas ir buveinė
Paplitęs Šiaurės Amerikos vakarinėje dalyje, teritorijoje, kuri tęsiasi nuo pietinės Britų Kolumbijos iki centrinės Kalifornijos (JAV). Nepaisant to, kad vadinamas „kalniniu“, vengia Uolinių kalnų ir labiau paplitęs žemesniuose aukščiuose. Buveinė – miškai su tankiu pomiškiu, kad galėtų pasislėpti. Svarbus vandens artumas. Urvų galima rasti upių pakrantėse arba pelkėse.

## Išvaizda
Ilgis 40 cm, uodega 2 cm, Sveria iki 1,2 kg. Kūno sandara primena ondatrą be uodegos. Stambus, cilindro formos, galūnės labai trumpos. Ausys ir akys mažos ir beveik paslėptos kailyje.

## Šaltiniai
Ąžuolinė miegapelė

**Ąžuolinė miegapelė** (*Eliomys quercinus*) – graužikų (*Rodentia*) būrio, miegapelinių (*Gliridae*) šeimos graužikas.

## Paplitimas pasaulyje
Savaime paplitusios didelėje Europos dalyje. Jų didžiausios populiacijos gyvena jos pietvakariuose – Pirėnų pusiasalyje, Prancūzijoje, Italijoje, pietų Vokietijoje. Kitose Europos dalyse iki Uralo kalnų jų populiacijos retos, aptinkamos fragmentiškai.

### Paplitimas Lietuvoje
Žinoma tik viena radimvietė Varėnos rajono Perlojos girininkijoje, kur šios miegapelės stebėtos 1957–1959 metais. Tuomet jos buvo įsikūrusios paukščiams iškeltuose inkiluose. Dabar manoma kad Lietuvoje ši rūšis išnykusi. Nuo 1989 iki 2019 m. buvo įrašyta į Lietuvos raudonosios knygos 0(Ex) kategoriją.

## Buveinė
Gyvena lapuočių miškuose, senuose soduose, parkuose. Ypač mėgsta miškingas vietoves su uolėtu ar akmenuotu reljefu. Gūžtos būna drevėse, uoksuose, paukščių inkiluose, kartais įsikuria kitų žvėriukų urvuose.

## Apibūdinimas
Kūnas 115–160 mm ilgio, svoris 60–140 g. Snukutis smailėjantis, akys ir ausys gana didelės. Galvos šonuose juodų plaukų ruoželis tęsiasi nuo ūsų, aplink akis, skruostu palei apatinį ausies kraštą ir išplatėjęs užsibaigia iškart už ausų. Kūno viršus pilkšvai rudas, apačia balsva ar balta. Uodega ilga 9–14 cm, jos gale ilgų plaukų kuokštas, kurio viršutinėje pusėje yra juoda dėmė, apatinė ir šonai balti. Užpakalinės letenos siauros ir ilgos, III ir IV pirštai ilgesni už kitus. Ausis dengia reti trumpi plaukai.

## Elgsena
Aktyvi naktį ir sutemose, o dieną miega uokse, inkile arba lizde. Lyginant su kitų rūšių miegapelėmis, ji dažniau nusileidžia iš medžių ir bėgioja žeme. Suaugusios ąžuolinės miegapelės sėslios, turi savo individualias teritorijas. Prieš žiemą užmiega ir miegas trunka iki 7 mėnesių.

Veisimosi sezonas trunka nuo gegužės iki spalio. Nėštumas trunka 22–28 dienas. Veda 2–7, bet dažniausiai 3–5 aklus ir plikus jauniklius. Jaunikliai praregi po 18–21 dienos, bet maitinami iki vieno mėnesio. Savarankiškai gyventi pradeda po dviejų mėnesių. Lytiškai subręsta kitais metais. Šiauriniame areale į metus veda vieną, pietiniame ir pietvakariniame arealuose dvi vadas.

## Mityba
Visaėdės. Minta stambesniais vabzdžiais – žiogais, vabalais. Taip pat sraigėmis, paukščių kiaušiniais ir jų jaunikliais, smulkiais graužikais, vorais, uogomis, vaisiais, riešutais, ypač ąžuolų gilėmis ir bukų riešutais. Tarp nubudusių iš žiemos miego, kartais tarp jų pasitaiko kanibalizmas.

## Amžius
Gyvena iki 5 metų.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* departments.bucknell.edu / Eliomys quercinus, *[[anglų kalba]]*
* raudonojiknyga.lt / Lietuvos Raudonoji Knyga – Žinduoliai
* grynas.delfi.lt / Lietuvos bioįvairovė. Ąžuolinė miegapelė | 2012 m. rugpjūčio 22 d.
* glis.lt / Didžioji miegapelė
* ekologija.lt / Susipažinkite – ąžuolinė miegapelė  | 2012.02.27
* youtube.com / Gartenschläfer
* google.co.uk / Eliomys quercinus

## Taip pat skaitykite
* Istoriniais laikais išnykusios vietinės Lietuvos žinduolių rūšys
Arachnė

Graikų mitologijoje **Arachnė** () – moteris, metusi iššūkį deivei Atėnei.

Arachnė gyrėsi esanti geriausia audėja, geresnė net už deivę Atėnę. Atėnė jai pasirodė apsimetusi sene ir liepė gailėtis dėl savo poelgio, bet ši vietoje to metė iššūkį pačiai Atėnei. Tada Atėnė priėmė iššūkį ir laimėjo varžybas. Arachnė slegiama kaltės ir apmaudo mėgino nusižudyti, bet Atėnė pavertė ją pirmuoju voru.

Žodis „arachnidai“ reiškiantis vorus kilo nuo jos vardo, kaip ir žodis reiškiantis vorų baimę „arachnofobija“.

## Šaltiniai
* Ovidijus „Metamorfozės“. 6 knyga, 5-54, 129–145.
Didžioji miegapelė

**Didžioji miegapelė** (*Glis glis*) – miegapelinių (*Gliridae*) šeimos graužikas.

Tai pati didžiausia Lietuvos miegapelė, kuri yra 140–190 mm ilgio ir 70–120 g svorio. Kailiukas pelenų spalvos, kartais rusvo atspalvio. Kūno apačia šviesesnė. Snukučio šonuose juodų ruožų nėra, tik akis juosia tamsesnių plaukų žiedas. Ausys apvalios, apaugusios trumpais plaukais. Uodega papurusi. Užpakalinės kojos šiek tiek ilgesnės už priekines, letenos trumpos ir plačios.

Gyvena lapuočių ir mišriuose miškuose netoli upių slėnių, ypač kur auga paprastųjų lazdynų trakas. Gūžtą įsirengia uokse, sename paukščio lizde, inkiluose, kartais kitų žvėrelių urvuose. Dažniausiai minta paprastojo lazdyno riešutais, bet jeigu jų derlius mažas ar visai neuždera, tada ir ąžuolo gilėmis. Rudenį jos tampa riebios, nes žiemai sukaupia dideles riebalų atsargas. Rudenį jos įsirausia į žemę maždaug apie pusmetrį gilyn ir šaltuoju laikotarpiu užmiega. Natūralūs jos priešai kiaunės, lapės, bei kartais joms gali pakenkti net šernai, kurie užuodę jas po žeme, išknisę gali tiesiog suėsti. Lietuvoje labai reta rūšis, įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Nesas

Nesas – graikų mitologijoje kentauras, Iksiono ir Nefelės sūnus.

Apakintas geismo, jis mėgino pagrobti Heraklio žmoną Dejanirą. Heraklis pamatė Nesą, mėginantį išprievartauti jo žmoną ir iš kito upės kranto iššovė nuodingą strėlę Nesui į krūtinę. Prieš mirdamas, Nesas pasakė Dejanirai, jog jo kraujas užtikrins, kad Heraklis liktų amžinai ištikimas jai. Ji patikėjo Neso melu, suvilgė Heraklio marškinius ir davė vyrui apsivilkti. Heraklis išvyko, ir tik tada Dejanira pamatė, kad kraujas buvo nuodai; nukritę ant grindų kraujo lašai, apšviesti kylančios saulės spindulių, ėmė rūkti ir graužti medį. Ji nusiuntė pasiuntinį perspėti Heraklio, bet jau buvo per vėlu. Heraklis gulėjo ant žemės ir raitėsi iš skausmo deginamas nuodų. Po mirties paimtas į dangų už savo gerus darbus tapo žvaigždynu.
Maros

**Maros** (*Dolichotis*) – jūrų kiaulyčių (*Caviidae*) šeimai priklausantys stambūs graužikai. Kūnas iki 75 cm, sveria iki 15 kg. Kojos ilgos. Išore panašūs į kiškį; labai greitai bėgioja. Gyvena Patagonijos stepėse.

Gentyje yra dvi rūšys:
*Patagoninė mara (*Dolichotis patagonium*)
**[[Dolichotis salinicola]]*


Image:Mara 2.jpg|Patagoninė mara (*Dolichotis patagonium*)
Aoidė

**Aoidė** ( 'daina; balsas') – Graikų mitologijoje viena iš trijų Pauzanijaus mūzų, dar vadinamų Bojotijos mūzų. Jos buvo pradinės mūzos, o tik vėliau atsirado devynios kanoninės mūzos. Jos seserys: Meletė ir Mnemė. Mūzos dažniausias buvo geros ir švelnios, bet kai joms būdavo metamas iššūkis jos tapdavo baisios kaip ir visos deivės.

Aoide buvo pavadintas vienas iš Jupiterio palydovų.
Europa (mitologija)

Graikų mitologijoje **Europa** – Finikijos karaliaus Agenoro ir Telefasos duktė.

## Mitas
Kartą Europa su draugėmis linksmai leido laiką Viduržemio jūros pakrantėje. Dzeusas pamatė Europą ir įsimylėjo ją bei nusprendė pagrobti. Jis pasivertė baltu jaučiu tam, kad apgautų pavydžią Herą, išniro iš jūros ir prisiartino prie Europos. Europa, pamačiusi priėjusį jautį, jį apkabino, pabučiavo ir juokais atsisėdo ant jo nugaros. Gyvulys pakilo ir metėsi į jūrą, kurią su Europa ant sprando perplaukė. Dzeusas merginą nusiplukdė į Kretą, kur pasirodė jai savo dieviškuoju pavidalu. Jiems gimė trys sūnūs: Minas, Radamantas ir Sarpedonas.

## Taip pat skaitykite
* Talos
Balmerio serija

**Balmerio serija** – vandenilio spektro linijų grupė, susiformuojanti vykstant kvantinams šuoliams iš būsenos np (n=3,4,5,…) į būseną n=2 (emisinės linijos). Balmerio serijos bangų dažniai ν:
:  \nu = R \left ( \frac{1}{2^2} - \frac{1}{n^2} \right ), n=3,4,5... 

Formulę 1885 užrašė šveicarų fizikas J. Balmeris.

(R – Rydbergo konstanta)
Jei vandenilio atomas sužadinamas iš pradinės būsenos, kurios pagrindinis kvantinis skaičius n=2, susidaro analogiškos absorbcinės linijos.

## Taip pat skaitykite
* Vandenilio linijinis spektras
* Laimano serija
* Pašeno serija

## Nuorodos
* Vandenilio spektrinių linijų serijos  (animacija su paaiškinimais anglų kalba)
Altayras

**Altayras** (α Aql, Alpha Aquilae) – balta  8-a pagal ryškumą naktinio dangaus žvaigždė Erelio žvaigždyne. Lietuvoje matomas vasarą, kartu su Denebu bei Vega sudaro „Vasaros trikampį“. Viena artimiausių Saulei žvaigždžių.

Apsisukimo aplink ašį periodas: 6,5-10,4 valandų. Dėl greito sukimosi žvaigždė suplota: pusiaujo skersmuo 14 procentų didesnis už poliarinį skersmenį.

### Pavadinimas
Arabų kalboje *„an-nasr aţ-ţāir“* – „skrendantis erelis“. 

Kinų mitologijoje – Niu Lang.

Kituose kataloguose –  53 Aquila, HD 187642, HR 7557, BD+08°4236, GCTP 4665.00, GJ 768, LHS 3490, HIP 97649.
Piritas

**Piritas** – labiausiai paplitęs sulfidų klasės mineralas, geležies disulfidas (FeS2).

Šis mineralas randamas įvairiose uolienose. Susidaro tiek metamorfinėse, tiek nuosėdinėse uolienose. Randamas kvarco gyslose asociacijose su kitais sulfidais (galenitu, sfaleritu, chalkopiritu ir kt.), oksidais. Taip pat gali metasomatiškai pakeisti kitus mineralus. Didelės šio mineralo sankaupos gali būti panaudotos geležies gamybai.

Žodis piritas kilo iš graikų kalbos žodžio, reiškiančio „ugnis“ (tikriausiai dėl pirito savybės žiežirbuoti, trinant su plienu). Piritas buvo naudojamas pirmųjų šaunamųjų ginklų saugikliuose. Dėl savo panašumo į auksą kartais vadinamas *kvailių auksu* (manoma, kad aukso karštligės metu buvo aukso ieškotojų, palaikiusių piritą auksu).

Piritas taip pat naudojamas juvelyrikoje, tačiau jo gaminių nėra daug, nes pirito kietumas yra mažas ir jis chemiškai reaguoja su aplinka.
Talas

Graikų mitologijoje ** Talas** arba **Talos** vardu buvo du personažai.

## Žmogus
**Talas** – Perdikso sūnus ir Dedalo sūnėnas, sukūrė pjūklą pagal gyvatės žandikaulį ar žiedžiamąjį ratą. Dedalas iš pavydo užmušė Talą, numesdamas nuo akropolio.

## Automatonas
**Talas** – bronzinis automatonas ar varinis milžinas, kurį Dzeusas padovonojo Europai.

Pasakota, kad jis buvo pagamintas Hefaisto ir kiklopų. Pagal Apolodoro „Argonautika“ jis buvo bronzinės kartos atstovas, išgyvenęs pusdievių erą. Europa pasiėmė jį į Kretą apsaugai ir jis ten pasiliko, sukdamas ratus tris kartus per dieną aplink salą. Talos mėtė akmenis į artėjančius laivus. Pasakojama, kad Talas pats užsidegė raudona ugnimi ir sugniaužė svetimšalius savo glėbyje, kai tik jie išsilaipino saloje.

Talas turėjo vieną veną, kuri ėjo nuo galvos iki kulkšnies, pritvirtinta viena bronzine (varine) vinimi. Jasonas ir argonautai plaukdami Argu artėjo prie Kretos, jau gavę aukso vilną. Talas saugodamas salą mėtė akmens luitus į Argą ir neleido prisiartinti prie salos. Talą sunaikino Medėja, kuri jį apgavo apsvaiginusi narkotiniais augalais, jis užkliudė aštrų akmenį ir nukraujavo, ar pagal kitą versiją Medėja apgavo Talą sakydama, kad ištraukęs bronzinę vinį jis taps nemirtingas (pagal Apolodorą). Argonautikoje, Medėja užhipnotizuoja jį iš Argo, sukeldama jam pamišimą, priversdama išsitraukti vinį ir taip jį užmušdama. Pasak kitos istorijos Talą užmušė Filokteto tėvas argonautas Pojantas, šovęs į Talą Heraklio lanku ir pataikęs į kulkšnį. Bet kuriuo atveju, kai vinis buvo ištraukta, Talos kraujuojantys pūliai išteka ir netekęs kraujo miršta. Po Talos mirties Argas galėjo saugiai priplaukti prie Kretos kranto.

## Literatūra
* Apolodoras. „Biblioteka“ I, 26;
* Apolonijas Rodietis. Argonautika. IV, 1638-93. Iš sen. graikų k. vertė Audronė Kudulytė-Kairienė. Vilnius, Mintis, 2012.
Safyras

**Safyras**, Al2O3 – korundo atmaina, aliuminio oksidas. Brangakmenis. Dažniausiai būna mėlynas, bet pasitaiko ir kitų spalvų variacijų – rožinis, geltonas, žalias, bespalvis, rudas, kelių spalvų. Pasitaiko ir skirtingų safyrų formų, tačiau populiariausia (juvelyrikoje) išlieka apvali.

Daugiausiai naudojamas juvelyrikoje.
## Radimvietės
Didžiausios radimvietės yra Azijoje – Indija, Šri Lanka, Tailandas, Mianmaras, Kambodža. Randamas ir Madagaskare, Nigerijoje, Australijoje.

## Didžiausi safyrai
# „Star of India“ (563ct)
# Mėlynos spalvos „Logan“ (423 ct)
# Tamsiai mėlynas „Midnight Star“
# „Star of Asia“ (330 ct)

## Variacijos
* Kašmyro, Rugiagėlių safyras – vaiskiai mėlynas
* Star safyras – pasižymintis asterizmu
* Padparadschach – oranžinis-rausvas
* Fancy safyras – jei spalva ne mėlyna
* Verneuil safyras – dirbtinis (naudojant Verneuil procesą)
* Australijos safyras – labai tamsiai mėlynas (beveik juodas)
* Ceilono safyras – šviesiai mėlynas
* Rytietiškas peridotas (Oriental Peridot) – geltonai-žalias, kokybiškas safyras
* Rytietiškas baltasis safyras (Oriental White Sapphire) -bespalvis, kokybiškas safyras

1902 m. gautas dirbtinis safyras (Verneuil procesas).

## Nuorodos
Belerofonas

Graikų mitologijoje **Belerofonas** arba **Belerofontas** („atlaikantis strėles“) – didvyris, nugalėjęs Chimerą. Jis buvo Korinto karaliaus Glauko sūnus, taip pat Sizifo anūkas ir Laodamijos tėvas su nežinoma moterimi.

Belerofono nuotykiai prasidėjo, kai jis buvo apkaltintas bandymu suvilioti karaliaus Protėjo žmoną. Jis buvo ištremtas į karaliaus Jobato, Protėjaus žento, valdomą Lykiją. Protėjas norėjo užmušti Belerofoną, bet Jobatas bijojo supykdyti dievus, todėl paskyrė Belerofonui neįvykdomą užduotį. Jam reikėjo užmušti ugnimi alsuojančią pabaisą Chimerą.

Yra ir alternatyvi istorijos versija apie Belerofono užduoties paskyrimą. Šią versiją aprašo Kunas graikų mitologijos rinkinyje. Esą, Protėjas nusiuntė Jobatui laišką, kuriame prašo užmušti Belerofoną. Lykija tuo metu buvo siaubiama maro, ir karalius, nenorėdamas karo, paskyrė jam neįvykdomą užduotį užmušti Chimerą.

Belerofonas nugalėjo Chimerą padedamas sparnuotojo žirgo Pegaso. Dievai suprato, kad Belerofonas vienas neįvykdys užduoties. Pagal kitus šaltinius, Atėnė arba Poseidonas atnešė ar nurodė, kaip rasti Pegasą. Belerofonas Pegasą rado geriantį iš Pieriano šaltinio. Poliidas (Polyidus) jam pasakė, kur rasti ir kaip prisijaukinti Pegasą.

Chimeros įveikimo aprašymai skiriasi: pagal vienus, Belerofonas tiesiog perdūrė ją ietimi, pagal kitus, ant ieties smaigalio Belerofonas pritaisė švino gabalą, kuris nuo Chimeros ugninio alsavimo išsilydė ir taip ją pražudė.

Įveikęs Chimerą, Belerofonas pergalingai grįžo pas karalių Jobatą. Jobatas negalėjo patikėti, kad toks dydvyris nusipelno mirti, todėl leido jam vesti savo dukterį Filonoją. Pagal kitą versiją, Jobato duktė Antėja mylėjo Belerofoną, bet jis atstūmė ją ir ši nusižudė. Su Filinoja jis turėjo romaną.
 
Pegasas taip pat padėjo Belerofonui, kai jis kovojo prieš amazones. Po Belerofono mirties, Pegasas sugrįžo į Olimpo kalną padėti dievams.
Laodamija

Graikų mitologijoje **Laodamijos** vardu vadinamos dvi moterys.
* **Laodamija** – Sarpedono motina nuo Dzeuso ir Belerofono sesuo arba dukra.
* **Laodamija** – Protesilauso žmona, Akasto ir Astidamėjos dukra. Ji nusižudė iš nevilties, kai jos vyras žuvo Trojos kare.
Ifiklas

Graikų mitologijoje **Ifiklo** vardu vadinami trys skirtingi vyrai.

* **Ifiklas** – Heraklio netikras brolis, Alkmenės ir Amfitriono sūnus. Jis buvo Heraklio važnyčiotojo Jolajo tėvas.
* **Ifiklas** – Testijo ir Leukipės arba Euritemidės sūnus, vienas iš argonautų, taip pat jis dalyvavo Kalidono šerno medžioklėje, kur mirė nuo Meleagero.
* **Ifiklas** – taip pat argonautas, tesalonietis, Filako ir Periklimėnės sūnus, Protesilajo ir Podarko tėvas.
Cinoberis (mineralas)

**Cinoberis** (graikų kalba κινναβαρι, lotynų kalba cinober) – gyvsidabrio sulfidas (HgS) mineralas. Dar vadinamas **cinabaritu**. Labiausiai paplitusi gyvsidabrio rūda. Pavadinimas kilo iš persų kalbos žodžio *zinjifrah*, reiškiančio „dingęs“.

Cinoberis buvo kasamas jau Romos imperijos laikais. Kelios to laikmečio kasyklos vis dar naudojamos. Šis mineralas randamas kaip gyslas užpildantis mineralas, vietose, susijusiose su ugnikalnių aktyvumu ir šarminėmis karštomis versmėmis. Cinoberis panašus į kvarcą, laužia šviesą. 

Naudojamas cinoberio dažų gamyboje. Nuo Romos laikų žinoma apie mineralo toksiškumą, kurį lemia gyvsidabris.
Nemezidė

Graikų mitologijoje **Nemezidė** – griežto teisingumo, pražuvimo, keršto deivė. Niktės dukra.

Graikų tragedijose Nemezidė pasirodydavo kaip keršytoja ir baudėja už nusikaltimus ir puikybę, panašiai kaip Atė ir erinijos. Kartais ji vadinama Adrastėja („ta, nuo kurios pabėgti neįmanoma“).
  
## Kultas
Jos garbei Atėnuose buvo švenčiamas festivalis Nemezėja (*Nemeseia*). Juo buvo siekiama išvengti mirtinos Nemezidės. Festivalis turėjo padėti nubausti gyvuosius, jei šie nukrypo nuo teisingo kulto kelio.

Nemezidę garbino nugalėję Romos generolai, imperijos laikais ji buvo laikoma gladiatorių ir kovotojų globėja, kurie kovojo arenoje su laukiniais žvėrimis. III a. rasta įrodymų, kad buvo garbinta visagalė Nemezidė-Fortūna. Ją garbino bendruomenė vadinusi Nemezijakais (*Nemesiaci*).
Šviesos sugertis

**Šviesos sugertis** (arba **šviesos absorbcija**) – procesas, kai medžiaga sklindančios šviesos intensyvumas mažėja. Jei sugertis vienoda visiems šviesos bangos ilgiams, ji yra *normali* arba *pilka*, jei labiau sugeriami tik tam tikrų ilgių spinduliai, sugertis vadinama *atrankioji* arba *selektyvi*.

Šviesos sugertį aprašo P. Bugerio dėsnis (dar vadinamas Lamberto dėsniu):

: I=I_0 e^{- \alpha x} \, 

(I – išėjusios šviesos intensyvumas, I0 – pradinis šviesos intensyvumas, α – sugerties koeficientas, priklausantis nuo medžiagos ir bangos ilgio, x – nueitas kelias). Šis dėsnis galioja tiesinėje optikoje. Didėjant pradiniam šviesos intensyvumui, sugerties koeficientas pradeda priklausyti ir nuo jo. Tokiu atveju sakoma, jog galioja netiesinės optikos dėsniai. Vienas iš tokių pavyzdžių yra saviindukuotas praskaidrėjimas, kai pasiekus atitinkamą sklindančios šviesos intensyvumą sugerianti medžiaga vėl tampa skaidri.
Leukipė

Graikų mitologijoje **Leukipės** vardu buvo vadinamos keturios veikėjos.

* **Leukipė** – viena iš miniadžių, kuri Dionisui liepus užmušė Hipasą.
* **Leukipė** – nimfa, kuri buvo kartu su Persefone, kai šią pagrobė Hadas.
* **Leukipė** – Testoro ir Megaros dukra.
* **Leukipė** – Evanoro žmona, Kleito motina.
Testijus

Graikų mitologijoje **Testijus** – Arėjo ir Demonikės arba Agenoro ir Epikastės sūnus. Jis su Leukipe buvo Ifiklo tėvas (arba jei Arėjas tėvas tai su Euritemide). Su Euritemide jis buvo Altajos, Euripilo, Evipo, Hipermnestros, Ledos ir Pleksipo tėvas. Jis buvo artimas su Tindarėju ir Ikaru.
Sauliamėgės voverės

**Sauliamėgės voverės** (*Heliosciurus*) – voverinių (*Sciuridae*) šeimos graužikų gentis. Taip pavadintos dėl to, kad gyvena aukštutinėse medžių šakose.

Paplitusios Centrinėje ir Rytų Afrikoje, į pietus iki Zambezės upės. Gentyje 6 rūšys:
* Gambinė voverė (*Heliosciurus gambianus*). **Pav.**
* Raudonkojė voverė (*Heliosciurus rufobrachium*)
ir kt.
Puošniosios voverės

**Puošniosios voverės** (*Callosciurus*) – voverinių (*Sciuridae*) šeimos graužikų gentis. Paplitusios pietryčių Azijoje, Filipinuose, Taivane.

Gentyje apie 14 rūšių:
* Dėmėtoji puošnioji voverė (*Callosciurus adamsi*)
* *[[Callosciurus baluensis]]*
* Auksanugarė puošnioji voverė (*Callosciurus caniceps*)
* *[[Callosciurus erythraeus]]*
* Finlaisono puošnioji voverė (*Callosciurus finlaysonii*)
* *[[Callosciurus inornatus]]*
* *[[Callosciurus melanogaster]]*
* *[[Callosciurus nigrovittatus]]*
* *[[Callosciurus notatus]]*
* Juodajuostė puošnioji voverė (*Callosciurus orestes*)
* *[[Callosciurus phayrei]]*
* Prevosto puošnioji voverė (*Callosciurus prevostii*)
* *[[Callosciurus pygerythrus]]*
* Andersono puošnioji voverė (*Callosciurus quinquestriatus*)
Auksaspalvis staras

**Auksaspalvis staras** (*Spermophilus lateralis*) – voverinių (*Sciuridae*) šeimos graužikas.

## Paplitimas
Paplitęs Šiaurės Amerikos vakaruose. Gyvena drėgnuose spygliuočių ir mišriuose miškuose.
Šinšilžiurkiniai

**Šinšilžiurkiniai** (*Abrocomidae*) – graužikų (*Rodentia*) šeima, kurioje dvi gentys ir 5 rūšys:
* Beneto šinšilžiurkė (*Abrocoma bennettii*)
* Bolivinė šinšilžiurkė (*Abrocoma boliviensis*)
* Pilkoji šinšilžiurkė (*Abrocoma cinerea*)
* *[[Abrocoma vaccarum]]*
* *[[Cuscomys ashaninka]]*

Šeimą pirmą kartą 1918 m. aprašė zoologas amerikietis Gerrit Smith Miller, Jr (1869–1956) ir jo kolega paleontologas ir zoologas James Williams Gidley (1866-1931).

## Paplitimas
Paplitę Pietų Amerikos pietvakarių Anduose – Peru pietuose, Bolivijoje, šiaurės vakarų Argentinoje ir šiauriniuose bei centriniuose Čilės regionuose.

## Išvaizda
Kūno ilgis 15–25 cm, uodegos 6–18 cm. Svoris 200–300 g. Panašios į žiurkes. Snukis smailas. Ausys ir akys apvalios ir didelės. Kailis ilgas ir minkštas, panašus į šinšilų, sidabriškai pilkos arba rusvos spalvos. Pilvas šviesesnis. Kojos trumpos. Priekinės pėdos keturpirštės, o užpakalinės – penkiapirštės. Uodega trumpesnė už kūną ir tankiai plaukuota.

## Elgsena
Šinšilžiurkės gyvena kalnuotose vietovėse iki 5000 m aukštyje virš jūros lygio. Grupuojasi į nedideles maždaug šešių gyvūnų grupes urvuose. Aktyvūs naktį ir labai gerai laipioja, dažnai ieško maisto medžiuose ir krūmuose. Minta sėklomis, vaisiais ir riešutais.

## Dauginimasis
Mažai žinoma, kaip šie gyvūnai dauginasi. Apskaičiuota, kad nėštumo laikotarpis trunka apie 120 dienų, atsiveda 1-2 jauniklius. Ilgiausias žinomas šinšilžiurkės amžius buvo kiek mažiau nei dveji su puse metų.

## Literatūra
* Ronald M. Nowak: *Walker's Mammals of the World*. Johns Hopkins University Press, 1999 
* Malcolm C. McKenna, Susan K. Bell: *Classification of Mammals: Above the Species Level*. Columbia University Press, 2000
Ilgauodegė šinšila

**Ilgauodegė šinšila** (*Chinchilla lanigera*) – šinšilinių (*Chinchillidae*) šeimos graužikas.

Ilgauodegės šinšilos panašios į trumpauodeges šinšilas, tačiau turi ilgesnę uodegą. Laukinių šinšilų populiacijų yra Čilėje. Poruojasi spalio, gruodžio mėnesiais.

## Išvaizda
Ilgis 22–23 cm, uodegos ilgis 13–18 cm. Svoris 450–850 g.
Lyguminė viskaša

**Lyguminė viskaša** (*Lagostomus maximus*) – šinšilinių (*Chinchillidae*) šeimos graužikas. Sveria iki 7 kg. Būdinga Argentinos pampai. Gyvena kolonijomis, rausia sudėtingus urvus.
Akis (mitologija)

Graikų mitologijoje **Akis** arba **Akidas** – Sikelijos (Sicilijos) upės dievas. Iš pradžių buvo sicilietis (kitur Pano ir nimfos Simaitidės sūnus.), dažnai laikomas Dioniso sūnumi. Jis mylėjo nimfą nereidę Galatėją, ir Galatėja pasirinko Akį vietoje Polifemo. Polifemas pamatęs Galatėją Akio glėbyje įniršo, metė luotą į Akį ir jį užmušė. Galatėja pavertė jo kraują į upę Sicilijoje Kitos personifikuotos Sicilijos upės: pietuose Simaitas ir Anapas, o vakaruose Krimisas.  

## Literatūra
Filonoja

Graikų mitologijoje **Filonojos** vardu buvo dvi moterys.

* **Filonoja**, Spartos karaliaus Tindarėjo ir Ledos dukra. Artemidė ją padarė nemirtinga.
* **Filonoja**, Lykijos karaliaus Jobato dukra, Belerofono žmona.
Hutiniai

**Hutiniai** (*Capromyidae*) – graužikų (*Rodentia*) šeima, paplitusi Karibuose. 

Joje yra šios gentys: 
*Nykštukinės hutijos (*Mesocapromys*) 
**[[Mysateles]]* 
*Kubinės hutijos (*Capromys*), 9 rūšys. 
*Trumpauodegės hutijos (*Geocapromys*), 2 rūšys 
*Zagučiai, arba haitinės hutijos (P*lagiodontia*), 1 rūšis.

## Aprašymas
Dauguma hutinių rūšių užauga nuo 21 iki 46 cm ir sveria mažiau negu 2 kg, nors Desmarito hutija užauga nuo 31 iki 60 cm ir sveria 2,8-8,5 kg. Gyvūnai kai kuriais aspektais yra panašūs į nutrijas. Turi uodegą, apkūnų kūną ir dideles galvas. Dauguma rūšių yra žolėdės, nors kai kurios maitinasi ir mažais gyvūnais. Kuria lizdus medžių ar uolų plyšiuose.

## Šaltiniai