open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Pranas Dūmanas

**Pranas Dūmanas** (1924 m. vasario 24 d. Daukniškių k., Panevėžio r. – 1989 m. spalio 23 d. Anykščiuose) – vargonininkas, chorvedys ir pedagogas.

## Biografija

Išmokęs vargonuoti, 1945–1948 m. vargonininkavo Kupreliškio (Biržų r.) bažnyčioje, 1948–1953 m. choro dirigavimo mokėsi Panevėžio muzikos mokykloje (dėst. M. Karka), lankė bendrojo lavinimo vakarinę mokyklą, vargonininkavo Panevėžio Švč. Trejybės bažnyčioje, vadovavo Panevėžio mėsos kombinato ir amatų mokyklos chorams. 1953–1960 m. dėstė muziką ir dainavimą Vabalninko vidurinėje mokykloje, vadovavo moksleivių, kultūros namų ir žemės ūkio mokyklos mišriesiems chorams. 

Nuo 1960 m. iki gyvenimo pabaigos jis gyveno Anykščiuose, dirbo šio rajono mokyklose. 1960–1986 m. buvo  muzikos ir dainavimo mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų, vokalinių bei instrumentinių ansamblių vadovas Anykščių J. Biliūno vidurinėje mokykloje. Nuo 1960 m. ilgą laiką jis taip pat dirbo Anykščių vaikų muzikos mokykloje mokytoju, buvo vienas iš pirmųjų šios mokyklos pedagogų. Vaikų choras parengtas šešioms respublikinėms dainų šventėms – 1964 ir 1977 m. moksleivių respublikinių dainų švenčių laureatas, o vyresniųjų klasių mergaičių choras 1967 m. respublikiniame moksleivių festivalyje laimėjo antrąją vietą. Vyresniųjų klasių moksleivių mišrusis choras 1969 m. respublikinės moksleivių dainų šventės konkurse pelnė antrąją vietą, o 1977 m. analogiškoje dainų šventėje pirmąją. Pirmąsias ir kitas prizines vietas choras laimėjo 1976, 1979 ir 1983 m. respublikinėse mokyklų chorų varžybose. Choras turėjo sudėtingesnį repertuarą, surengė nemaža koncertų, lankėsi Latvijoje.

P. Dūmanas nuolat vadovavo moksleivių skudučių ir vokaliniams ansambliams, su kuriais irgi konkursuose pelnė pirmųjų ir kitų prizinių vietų. Keletą metų pedagogas vadovavo Anykščių rajoninių kultūros namų mišriajam chorui ir kitiems meno mėgėjų kolektyvams. 1986–1989 m. mokytojavo Skiemonių ir Dabužių K. Sirvydo mokyklose, vadovavo vokaliniams ir skudučių ansambliams. Buvo Anykščių rajono dainų švenčių vyr. dirigentas ir muzikos mokymo metodinės komisijos pirmininkas, respublikinių dainų švenčių konsultantas, 1969 m. jis apdovanotas Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.

## Šaltiniai

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Danutė Einikienė-Dovydėnaitė

**Danutė Einikienė-Dovydėnaitė** (g. 1926 m. spalio 13 d. Ramygaloje, Panevėžio raj.) – choro dirigentė ir pedagogė.

## Biografija

Tėvas Romualdas Dovydėnas (1896–1946), vargonininkas ir chorvedys, buvo baigęs Klaipėdos konservatoriją, vargonininkavo Čedasuose, Palėvenėje ir Ramygaloje. Chorus parengdavo dainų šventėms Kaune ir Klaipėdoje. 1945 m. bolševikų ištremtas į Sibirą, kur ir mirė. Jo dukterys Danutė ir Dalia tapo muzikos pedagogėmis ir chorvedėmis.

Danutė, baigusi Ramygalos gimnaziją, 1946 m. įstojo į Vilniaus universitetą ir muzikos mokyklą. Atidarius Vilniuje konservatoriją, daugiau muzikoje pažengę moksleiviai tapo studentais. 1947–1952 m. Danutė choro dirigavimą studijavo Vilniaus ir Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. V. Žiliaus, doc. A. Budriūno ir doc. K. Kavecko klasės). Studijuodama vadovavo Vilniaus miesto vokaliniams ansambliams ir Miškų technikumo vyrų chorui.

1952–1954 m. Šiaulių muzikos mokyklos choro dirigavimo metodinės komisijos pirmininkė, dėstytoja ir moksleivių choro studijos vadovė. 1954–1984 m. Vilniaus J. Tallat-Kelpšos aukštesniosios muzikos mokyklos choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytoja, kurį laiką buvo moksleivių choro studijos chormeisterė, Vilniaus kultūros mokyklos ir Vilniaus valstybinio pedagoginio instituto Muzikos katedros dėstytoja. Per 32 pedagoginio darbo metus mokyklose išugdė daugiau kaip 80 jaunųjų chorvedžių, buvo Šiaulių miesto dainų švenčių dirigentė ir 1960 m. respublikinės dainų šventės konsultantė.

Sesuo Dalia Dovydėnaitė-Vilbrantienė taip pat kvalifikuota chorvedė ir pedagogė – ilgametė Vilniaus J. Tallat-Kelpšos aukštesniosios muzikos mokyklos choro dirigavimo dėstytoja.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Janina Juškutė-Eivienė

**Janina Juškutė-Eivienė** (g. 1940 m. sausio 3 d. Šventupiuose, Akmenės rajonas) – Lietuvos choro dirigentė ir pedagogė.

## Biografija
1956–1960 m. choro dirigavimo mokėsi Šiaulių muzikos mokykloje (dėst. Romanas Andriuškevičius). 1966–1969 m. choro dirigavimo studijas neakivaizdiniu būdu tęsė LSSR konservatorijoje (dėst. Liongino Abariaus klasė) ir 1974–1976 m. Klaipėdos fakultetuose (vyr. dėst. Romaldo Misiukevičiaus klasė).

1960–1962 m. Švenčionių vaikų muzikos mokyklos mokytoja, vaistažolių fabriko choro ir kitų meno mėgėjų būrelių vadovė. Vėliau vienerius metus buvo Akmenės kultūros namų meno vadovė, vadovavo kultūros namų ir rajkoopsąjungos mišriesiems chorams. 1962–1969 m. Mažeikių vaikų muzikos mokyklos mokytoja ir jaunių choro (60-80 dalyvių) vadovė, kultūros namų mišriojo choro „Draugystė" chormeisterė ir kitų meno būrelių vadovė.

Nuo 1969 m. rudens Klaipėdos pedagoginės mokyklos muzikos dėstytoja, 1970–1976 m. merginų choro (100 dalyvių) meno vadovė ir dirigentė. 1972, 1974 ir 1976 m. respublikinėse moksleivių chorų apžiūrose ir 1975 m. respublikinės dainų šventės konkurse merginų choras pelnė pirmąsias vietas, dalyvavo 1973 m. respublikiniame moterų ir vyrų chorų sąskrydyje Šiauliuose, Klaipėdos miesto dainų šventėse ir kituose kultūros renginiuose, išmoko nemaža įvairių autorių kūrinių. 1976–1982 m. ŠPI Klaipėdos ikimokyklinio auklėjimo fakulteto dėstytoja ir merginų choro vadovė. Chore dainavo 70-80 būsimųjų mokytojų, kurios 1977 m. II Stasio Šimkaus chorų konkurse pelnė antrąją vietą, o 1980 m. respublikinės dainų šventės konkurse tapo laureatėmis, dalyvavo 1981 m. Baltijos respublikų studentų dainų šventėje „Gaudeamus-VIII" Rygoje, dažnai koncertuodavo.

Nuo 1982 m. šio choro chormeisterė, nuo 1992 m. Klaipėdos universiteto Pedagogikos fakulteto Meno pedagogikos katedros vyr. asistentė, merginų choro chormeisterė. Kartu su Česlovu Mikučiu chorą parengė 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje. Pedagogė dirigavo rajonų ir Klaipėdos miesto dainų šventėse.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. – Vilnius, 1999.
Romualdas Eičas

**Romualdas Eičas** (g. 1940 m. rugsėjo 19 d. Tauragėje) – muzikos mokytojas ir chorvedys.

## Biografija
Turi vieną brolį Vytautą ir dvi seseris: Virginiją ir Reginą

1947–1957 m. mokėsi Tauragės 2-ojoje vidurinėje mokykloje. 1957 m. rudenį įstojo į Kauno J. Gruodžio muzikos mokyklą ir dvejus metus mokėsi trimituoti (dėst. M. Zaščiurinskas) ir solinio dainavimo (dėst. L. Staneika). 1969–1973 m. choro dirigavimo neakivaizdiniu būdu mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. B. Zubrickas). 1984–1989 m. muziką neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (diriguoti mokė doc. P. Jankauskas).

Nuo 1963 m. akompanavo Tauragės dainų ir šokių liaudies ansamblio „Jūra" šokėjams. 1964–1986 m. Tauragės politechnikumo moksleivių pučiamųjų orkestro vadovas. Specialiųjų vidurinių mokyklų meno mėgėjų konkursinėse apžiūrose orkestras pelnė pirmųjų ir kitų prizinių vietų. Keletą metų vadovavo ir Tauragės mėsos kombinato pučiamųjų orkestrui. 1981–1983 m. vadovavo Tauragės buitinio gyventojų aptarnavimo kombinato vyrų ir moterų vokaliniams ansambliams – respublikiniuose konkursuose jie laimėjo pirmųjų ir antrųjų vietų. 1978–1980 m. Tauragės vaisių – daržovių perdirbimo kombinato moterų choro vadovas: chorą parengė 1980 m. respublikinei dainų šventei.

1971–1990 m. Norkaičių (Tauragės r.) kultūros namų darbuotojas, kurį laiką mokytojavo Griešpelkių II (Tauragės r.) aštuonmetėje ir Tauragės 1-ojoje vidurinėje mokykloje.

Nuo 1990 m. rudens Tauragės moksleivių kūrybos centro berniukų choro (30 dalyvių) vadovas. Berniukai koncertuoja mokyklose ir kultūros bei švietimo įstaigose, gieda bažnyčioje.

Nuo 1992 m. Tauragės politinių kalinių ir tremtinių mišriojo choro (30 dalyvių) vadovas. Kolektyvą parengė 1994 m. I ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Vilniuje, 1993, 1995 ir 1997 m. Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių dainų šventėms Vilniuje, Panevėžyje ir Klaipėdoje, 1998 m. politinių kalinių ir tremtinių šventėms Ariogaloje ir Jurbarke.

R. Eičas pasireiškia ir kaip dainininkas (baritonas) solistas – buvo respublikinių konkursų „Sidabriniai balsai" laureatas ir prizininkas. 1980 m. dirigavo Tauragės rajono dainų šventėje.

## Šaltiniai

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Birutė Eišmontienė-Raudonytė

**Birutė Eišmontienė-Raudonytė** (g. 1945 m. vasario 11 d. Stuomenų k., Prienų r.) – choro dirigentė ir pedagogė.

## Biografija

1981 m. baigusi Plutiškių vidurinę mokyklą, mokėsi vienerių metų chorvedžių kursuose Marijampolės muzikos mokykloje (dirigavimą dėstė A. Uzėla). 1962–1966 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno J. Gruodžio muzikos mokykloje – technikume (dėst. l. Kuzmienė). 1974–1979 m. neakivaizdiniu būdu choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (dėst. R. Motiejūnas). 1966–1968 m. Kėdainių vaikų muzikos mokyklos akordeono mokytoja. 1968–1990 m. Alytaus politechnikumo dėstytoja; ten vadovavo merginų ir vaikinų vokaliniams ansambliams, kurie respublikinėse apžiūrose pelnė prizinių vietų. 1974 m. politechnikume suorganizavo moksleivių (dainavo ir dėstytojai) mišrųjį chorą (80-100 dalyvių) ir pasiekė ryškių meninių laimėjimų. Respublikinių dainų švenčių ir Stasio Šimkaus chorų konkursuose choras pelnė pirmųjų ir kitų prizinių vietų, dalyvavo rajoninėse, zoninėse, respublikinėse dainų šventėse bei įvairiuose festivaliuose, Alytaus ir Vilniaus miestų dainų šventėse, koncertų surengė Alytaus mieste ir rajone, koncertavo Užkaukazėje ir Suvalkų krašte. Choro repertuare buvo sudėtingesnių A. Lūdigo, A. Šenderovo, G. Verdi ir B. Smetanos kūrinių.

Nuo 1991 m. Alytaus 11-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, vyresniųjų klasių merginų choro vadovė. Kurį laiką vadovavo ir profesinės technikos mokyklos merginų chorui. Mokytojos parengtas 11-osios vidurinės mokyklos merginų choras dalyvavo Alytaus miesto, rajono ir zoninėse dainų šventėse, 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventėje Kaune ir Vilniuje. 1995 m. Panemunės vidurinėje (buvusi Alytaus 11-oji vidurinė) mokykloje įkūrė merginų choro studiją „Aušra“ ir išplėtojo plačią koncertinę veiklą. 1995 m. merginos koncertavo Norvegijoje ir I Dzūkijos kultūros kongrese Alytuje, 1996 m. Prancūzijoje, dalyvavo tarptautiniame festivalyje „Dainų versmė" ir jaunimo menų festivalyje Vilniuje, 1997 m. koncertavo Baltarusijoje – giedojo Pelesos Šv. Lino bažnyčioje ir lietuvių pagrindinėje mokykloje, dalyvavo 1997 m. Alytaus miesto ir Lietuvos moksleivių dainų šventėje Vilniuje, 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėje Vilniuje.

B. Eišmontienė – Alytaus miesto ir rajono dainų švenčių dirigentė ir vyr. dirigentė, 1985, 1990 ir 1994 m. zoninių dainų švenčių Prienuose dirigentė, 1995 m. I Dzūkijos kultūros kongreso Alytuje jungtinio choro dirigentė, nuo 1994 m. mokytoja metodininkė, nuo 1996 m. mokytoja ekspertė, muzikos mokytojų metodinės komisijos pirmininkė.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Manvilis Filipovas

**Manvilis Filipovas** (g. 1935 m. lapkričio 18 d. Kaune) – choro dirigentas ir pedagogas.

## Biografija

Baigęs Plungės vidurinę mokyklą, 1954 m. įstojo į Klaipėdos muzikos mokyklą ir vienerius metus choro dirigavimo mokėsi pas B. Daukintaitę-Razauskienę. 1955–1958 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje (dėst. V. Ūsevičius). 1958–1963 m. choro dirigavimo studijas neakivaizdiniu būdu tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. A. Krogerto klasė).

1958–1959 m. Plungės kultūros namų meno vadovas, subūrė moterų chorą ir vokalinį ansamblį. 1959–1962 m. Palangos vaikų muzikos mokyklos mokytojas ir akordeonų orkestro vadovas, dėstė dirigavimą metiniuose chorvedžių kursuose, akompanavo chorams. 1962–1964 m. Klaipėdos 1-osios vaikų muzikos mokyklos mokytojas, nuo 1964 m. Klaipėdos S. Šimkaus aukštesniosios muzikos mokyklos (konservatorijos) choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytojas, kurį laiką dėstė ir Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose. Pedagogas išugdė būrį jaunųjų chorvedžių.

M. Filipovas vadovavo Klaipėdos statybos tresto moterų chorui ir vokaliniams ansambliams, Lietuvos aklųjų draugijos Klaipėdos miesto kultūros namų moterų chorui (1968–1973) ir vyrų vokaliniam ansambliui. Konsultavo Tauragės, Šilutės ir Plungės rajonų meno mėgėjų kolektyvus. Žmona Angelina Grigaitytė-Filipovienė irgi muzikė – Klaipėdos 2-osios vaikų muzikos mokyklos mokytoja ir vaikų choro vadovė: chorą parengė 1980 ir 1985 m. respublikinėms bei Klaipėdos miesto dainų šventėms.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Mykolas Gadliauskas

**Mykolas Gadliauskas** (g. 1945 m. gegužės 30 d. Skirsnemunėje, Jurbarko raj.) – Lietuvos muzikos pedagogas, choro dirigentas.

## Biografija

Mokėsi Skirsnemunės vidurinėje mokykloje, akordeonu griežti mokė muzikos mokytojas Benediktas Vasiliauskas. 1961–1965 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno Juozo Gruodžio muzikos technikume (dėst. Jonas Januškevičius). 1965–1972 m. choro dirigavimo studijas neakivaizdiniu būdu tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. Algimanto Lopo ir dėst. Viktoro Budrevičiaus klasės).

1964 m. subūrė Jonavos baldų kombinato dainų ir šokių ansamblį ir jam vadovavo – parengė 1965 m. respublikinei dainų šventei ir konkursui. 1967–1972 m. – Kauno aklųjų mokyklos – internato muzikos ir dainavimo mokytojas. Parašė metodinį darbą „Brailio muzikinė sistema ir praktinis pritaikymas darbe“ (1972 m.).

1974–1985 m. – Kauno rajono Garliavos vaikų muzikos mokyklos direktoriaus pavaduotojas ir jaunių choro vadovas. Chorą parengė 1977 ir 1980 m. respublikinėms dainų šventėms, dalyvavo konkursuose. 1977–1992 m. – Garliavos gyvenvietės moterų choro vadovas. Kolektyvą parengė 1980 ir 1985 m. respublikinėms bei 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventėms, ne kartą pelnė pirmąsias vietas respublikiniuose konkursuose „Dainuoja darbo Lietuva“.

1974 m. įkūrė Kauno šilko kombinato dainų ir šokių ansamblį, jam vadovavo iki 1976 m., parengė 1975 m. respublikinei dainų šventei.

Nuo 1985 m. – Kauno 1-osios muzikos mokyklos akordeonų orkestro vadovas. Kolektyvas – 1987 m. respublikinės moksleivių dainų šventės konkurso laureatas, 1987 m. Baltijos respublikų vaikų muzikos mokyklų konkurse Tartu (Estija) pripažintas geriausiu orkestru. Jį parengė 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventei Vilniuje. 1997 m. subūrė Kauno miesto muzikos mokytojų akordeonų orkestrą, yra jo meno vadovas.

M. Gadliauskas – 1975 m. Kauno miesto dainų šventės dirigentas, 1977 m. Kauno rajono moksleivių dainų šventės vyr. dirigentas ir 1983 m. Kauno zonos dainų šventės Garliavoje vyr. dirigentas. 1996 m. jam suteikta muzikos mokytojo metodininko kvalifikacijos kategorija.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Zigmas Gaidamavičius

**Zigmas Gaidamavičius** (1920 m. liepos 13 d. Bajorų k., Ukmergės raj. – 1989 m. kovo 23 d. Vilniuje) – choro dirigentas.

## Biografija

Privačiai pramokęs muzikos, 1937–1941 m. studijavo Kauno konservatorijoje, kur mokėsi choro dirigavimo (dėst. Antanas Budriūnas), fortepijono (dėst. Balys Dvarionas), muzikos teorijos (dėst. Juozas Gruodis, Jurgis Karnavičius ir Vladas Jakubėnas). Buvo „Dainos“ draugijos mišriojo choro chormeisteris.

Aktyvesnę chorvedžio veiklą pradėjo nuo 1960 m. Vilniuje. 1960–1963 m. – Vilniaus geležinkelininkų kultūros rūmų meno vadovas, suorganizavo moterų chorą ir vokalistų būrelį, 1964–1967 m. – Vilniaus statybininkų kultūros rūmų meno vadovas, suorganizavo mišrųjį chorą ir parengė 1965 m. respublikinei dainų šventei.

Nuo 1964 m. – Vilniaus kailių pramonės gamybinio susivienijimo mišriojo choro vadovas – kolektyvą parengė 1965, 1970 ir 1975 m. respublikinėms dainų šventėms.

1968–1980 m. – Lietuvos vidaus reikalų ministerijos vyrų choro „Sakalas“ (1971 m.) meno vadovas ir dirigentas. Chorą parengė 1970, 1975 ir 1980 m. respublikinėms dainų šventėms, 1973 ir 1978 m. respublikiniams moterų ir vyrų chorų sąskrydžiams Šiauliuose. „Sakalas“ įvairiuose konkursuose pelnė pirmųjų ir kitų prizinių vietų, daug koncertavo Lietuvos miestuose ir miesteliuose, ne kartą dainavo Maskvoje, Minske ir Rygoje, o 1975 m. – Bulgarijoje. Choro repertuare buvo daug sudėtingų klasikinių ir šiuolaikinių kūrinių, kuriuos „Sakalo“ vyrai (60–70 dalyvių) visuomet interpretuodavo su dideliu patosu.

Z. Gaidamavičius dirigavo 1973 ir 1978 m. respublikiniuose vyrų ir moterų chorų sąskrydžiuose Šiauliuose, 1987 m. meno mėgėjų festivalyje Trakuose ir rajoninėse dainų šventėse bei festivaliuose. 1985 m. Minsko aukštosios milicijos mokyklos Vilniaus fakultete suorganizavo 40 dalyvių vyrų chorą ir keletą metų jam sėkmingai vadovavo. Harmonizavo keletą lietuvių liaudies dainų. 1987 m. apdovanotas Kultūros žymūno ženklu.

## Šaltiniai
Povilas Gabalis

**Povilas Gabalis** (g. 1934 m. balandžio 5 d. Dauginių kaime) – choro dirigentas ir pedagogas.

## Biografija

Baigęs Raudėnų septynmetę mokyklą, 1950–1954 m. choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos muzikos mokykloje (dėst. Klemensas Griauzdė ir Juozas Karosas). Mokydamasis vadovavo Klaipėdos rajoninės sviesto – sūrių bazės mišriajam chorui ir „Aušros" fabriko moterų chorui – 1954 m. miesto chorų apžiūroje pelnė antrąją vietą. Mokyklą baigęs su pagyrimu, 1954–1960 m. choro dirigavimo studijas su vienerių metų pertrauka tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. K. Griauzdės klasė). Studijų metais vadovavo Vilniaus lengvosios pramonės technikumo merginų chorui (1954–1957 m.), Kauno tuberkuliozės sanatorijos moterų chorui (1957–1958 m.), kuris 1958 m. Kauno medicinos darbuotojų chorų apžiūroje laimėjo pirmąją vietą. 1958–1959 m. buvo Vilniaus statybos technikumo vyrų choro vadovas, o 1959–1960 m. – Vilniaus valstybinio pedagoginio instituto studentų mišriojo choro chormeisteris – su juo dalyvavo 1960 m. respublikinės dainų šventės konkurse.

1960–1989 m. – Kauno Juozo Gruodžio aukštesniosios muzikos mokyklos choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytojas, 1969–1973 m. – muzikos teorijos disciplinų metodinės komisijos pirmininkas, 1973–1975 m. – direktoriaus pavaduotojas mokymo reikalams, 1975–1989 m. – direktorius, išugdė būrį jaunųjų chorvedžių. 1963–1964 m. vadovavo Kauno technologijos technikumo merginų chorui, 1964–1965 m. – Kauno mokytojų namų mišriajam chorui – su juo 1965 m. Kauno miesto chorų apžiūroje pelnė antrąją vietą, dalyvavo tų metų respublikinėje dainų šventėje Vilniuje. 1969–1971 m. – Kauno politechnikos instituto studentų dainų ir šokių ansamblio „Nemunas“ chormeisteris – ansamblis koncertavo Lenkijoje, Čekoslovakijoje, Latvijoje ir Uzbekijoje, 1970 m. respublikinės dainų šventės konkurse pelnė absoliučiai geriausio kolektyvo vardą. 1972–1973 m. – Kauno „Mados" fabriko mišriojo choro chormeisteris.

P. Gabalis buvo respublikinių dainų švenčių konsultantas, Kauno miesto liaudies deputatų tarybos deputatas – kultūros komisijos pirmininkas (1965–1975 m.), chorų apžiūrų ir konkursų žiuri narys, teikė metodinę paramą Kauno zonos vaikų muzikos mokykloms, 1988 m. jų direktoriams suorganizavo seminarą Rygoje, parengė paskaitų apie muzikinį jaunimo auklėjimą, užrašė ir harmonizavo lietuvių liaudies dainų. 1984 m. apdovanotas Kultūros žymūno ženklu. Yra Lietuvos muzikų draugijos narys.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Danguolė Galinauskienė-Urbanavičiutė

**Danguolė Galinauskienė-Urbanavičiūtė** (g. 1940 m. birželio 14 d. Butrimonių miestelyje, Alytaus r.) – choro dirigentė ir pedagogė.

## Biografija

Tėvas Viktoras Urbanavičius (1907–1944) buvo baigęs Stasio Šimkaus vadovaujamą Klaipėdos konservatoriją, mokytojavęs Alytuje. Danguolė, baigusi Utenos 1-osios vidurinės mokyklos aštuonias klases, 1955–1959 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje (dėst. D. Einikienė). 1959–1964 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. A. Lopo klasė). Kvalifikaciją kėlė Respublikiniame mokytojų tobulinimosi institute Vilniuje, Maskvos ir Leningrado konservatorijose.

1964–1968 m. mokytojavo Vilniuje, o nuo 1969 m. Kauno J. Gruodžio aukštesniosios muzikos mokyklos (konservatorijos) choro dirigavimo dėstytoja, nuo 1996 m. vyr. dėstytoja. 1974–1976 m. merginų choro vadovė. Išugdė per 50 jaunųjų chorvedžių, parašė metodinių darbų, dalyvavo mokslinėse konferencijose.

Be pedagoginio darbo, D. Galinauskienė vadovavo ir meno mėgėjų kolektyvams. 1970–1975 m. buvo Kauno dirbtinio pluošto gamyklos dainų ir šokių liaudies ansamblio choro vadovė. Ansamblis daug koncertavo, 1975 m. respublikinės dainų šventės konkurse savo grupėje pelnė geriausio kolektyvo vardą. 1975–1978 m. Kauno mišriojo choro „Mada" chormeisterė – su juo koncertavo Lietuvoje, Gruzijoje ir Vokietijoje, Stasio Šimkaus chorų konkurse Klaipėdoje laimėjo antrąją vietą, koncertuose atlikdavo solo partijas. 1978–1992 m. Romainių sanatorijos moterų vokalinio ansamblio vadovė. Ansamblis buvo Kauno zonos apžiūrų bei konkursų prizininkas. Pedagogė daug metų koncertavo kaip vokaliste solistė. 1975 m. dainų ir šokių liaudies ansamblių šventės Kaune dirigentė.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Petras Gasiūnas

**Petras Gasiūnas** (g. 1939 m. balandžio 17 d. Kaune) – choro dirigentas ir pedagogas.

## Biografija

Kaune baigęs vidurinės mokyklos aštuonias klases, 1953–1957 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno Juozo Gruodžio muzikos mokykloje (dėst. Andrius Kairys). 1957–1962 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. Aniceto Armino klasė). Vienerius metus dirbo mokytoju Ukmergės vaikų muzikos mokykloje.

1962–1975 m. – Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos aukštesniosios muzikos mokyklos choro dirigavimo dėstytojas, neakivaizdinio skyriaus vedėjas (1962–1964 m.), choro dirigavimo metodinės komisijos pirmininkas (1972–1975 m.) ir moksleivių choro studijos vadovas (1963–1967 m. ir 1971–1975 m.). Chorą išmokė nemaža lietuvių ir užsienio kompozitorių kūrinių, parengė valstybinių egzaminų programas, 1965 m. respublikinės dainų šventės konkurse pelnė antrąją vietą, o 1975 m. respublikinės dainų šventės konkurse – pirmąją.

1964–1967 – m. Vilniaus prekybos technikumo merginų choro vadovas – parengė 1965 m. respublikinei dainų šventei ir konkurse laimėjo antrąją vietą. 1976–1980 m. – Respublikinės bibliotekos moterų vokalinio ansamblio „Romuva“ vadovas. 1975–1986 m. – Vilniaus statybininkų kultūros rūmų moterų choro „Eglė“ chormeisteris – dirigentas. Choro meno vadovams padėjo parengti daug koncertinių programų, dirigavo koncertuose Lietuvoje ir svetur.

Nuo 1975 m. – Vilniaus M. K. Čiurlionio vidurinės meno mokyklos (nuo 1994 m. menų gimnazija) choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytojas, 1975–1979 m. ir 1982–1984 m. – choro dirigavimo metodinės komisijos pirmininkas. 1979–1982 m. ir nuo 1984 m. – direktoriaus pavaduotojas muzikos skyriui. 1993 m. suteikta muzikos mokytojo metodininko kvalifikacijos kategorija. 1999 m. liepos 1 d. Prezidento dekretu apdovanotas LDK Gedimino ordino medaliu.

Mokyklose išugdė būrį jaunųjų chorvedžių. Buvo respublikinių dainų švenčių konsultantas, meno mėgėjų apžiūrų ir chorų konkursų žiuri narys.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Dalia Gaspariūnienė-Kremenskaitė

**Dalia Gaspariūnienė-Kremenskaitė** (g. 1958 m. vasario 13 d. Panevėžyje) – choro dirigentė ir pedagogė.

## Biografija

Mokėsi Panevėžio 2-ojoje vidurinėje mokykloje ir vaikų muzikos mokykloje (K. Klygienės smuiko klasė). 1973–1977 m. choro dirigavimo mokėsi Panevėžio J. Švedo pedagoginėje muzikos mokykloje (dėst. N. Afanasjeva). Mokyklą baigusi su pagyrimu, 1977–1983 m. choro dirigavimo studijas neakivaizdiniu būdu tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. J. Barausko klasė).

1977–1986 m. Lietuvos aklųjų draugijos Panevėžio tarprajoninių kultūros namų mišriojo choro ir vokalinio ansamblio vadovė. Choras rengė koncertus Lietuvos aklųjų draugijos klubuose, dalyvavo miesto ir regiono dainų šventėse, propagavo lietuvių liaudies dainas. 1980 m. minėtuose kultūros namuose įkūrė vaikų muzikos studiją, kurioje vaikai buvo mokomi skambinti fortepijonu, groti akordeonu, solfedžiuoti ir dainuoti chore. Šis choras koncertavo Panevėžyje, Šiauliuose, Kaune ir kitur, dalyvavo vaikų šventėse. 1982–1986 m. Panevėžio J. Švedo pedagoginės muzikos mokyklos dėstytoja ir merginų choro „Obelėlė“ chormeisterė. Tuo metu dainavo ir Švietimo darbuotojų mišriajame chore „Nevėžis", buvo šio kolektyvo chormeisterė.

Nuo 1988 m. Panevėžio miesto savivaldybės Kultūros ir meno skyriaus vyr. specialistė.

Nuo 1987 m. Panevėžio akcinės bendrovės „Lietkabelis“ mišriojo choro „Čiūto“ meno vadovė ir dirigentė. Chorą išmokė daug lietuvių ir užsienio klasikų kūrinių, taip pat giesmių, kasmet su juo surengia po 10-15 koncertų, dalyvavo 1990 m. Lietuvos tautinėje dainų šventėje Vilniuje, 1994 m. I ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėse Kaune ir Vilniuje, daugelyje kitų kultūros renginių: 1993 ir 1996 m. J. Bendoriaus mišriųjų chorų festivalyje Marijampolėje, 1997 m. Aukštaitijos dainų šventėje Zarasuose. Konkursuose bei festivaliuose choras pelnė ir prizinių vietų, padarė įrašų Lietuvos radijui. 1988 m. koncertavo Jugoslavijoje (Belgrade), 1989 m. Ukrainoje (Kijeve), 1993 m. Lenkijoje, Slovakijoje, Čekijoje ir Vengrijoje. „Čiūto" gieda bažnyčiose ir dalyvauja sakralinės muzikos renginiuose.

D. Gaspariunienė – įvairių kultūros renginių organizatorė, Panevėžio miesto dainų švenčių dirigentė, 1997 m. Aukštaitijos krašto dainų šventės Zarasuose dirigentė.

1986 m. pagimdė pirmagimį sūnų Domantą, 1989 m. – dukrą Karilę, 1991 m. – sūnų Vismantą.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Rūta Gatelienė-Kemzuraitė

**Rūta Gatelienė-Kemzuraitė** (g. 1944 m. gruodžio 22 d. Utelių k., Raseinių r.) – muzikos mokytoja ir chorvedė.

## Biografija

Baigusi Tauragės 1-ąją vidurinę mokyklą, 1962–1965 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus kultūros – švietimo technikume (dėst. A. Žeimienė). 1972–1976 m. muziką neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (diriguoti mokė R. Gudelis).

1965–1968 m. Pagėgių kultūros namų meno vadovė, subūrė moterų vokalinį ansamblį.

Nuo 1968 m. rudens Saugų vidurinės mokyklos ir Šilutės 1-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, vyresniųjų klasių moksleivių mišriojo choro vadovė.

Nuo 1972 m. Šilutės vaikų muzikos (meno) mokyklos mokytoja, nuo 1977 m. jaunių choro vadovė, nuo 1979 m. direktoriaus pavaduotoja, nuo 1992 m. direktorė. Apie 15 metų lygia greta mokytojavo ir vadovavo vaikų chorui Pašyšių devynmetėje mokykloje – chorą parengė 1975 ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms. Daug metų vadovauja Šilutės meno mokyklos jaunių chorui, kurį parengė 1977, 1980, 1985 ir 1987 m. respublikinėms dainų šventėms, 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei, 1994 m. I ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėms. Mokyklos jaunučių chorą parengė 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventei. Jaunių choras dažnai koncertuoja, dalyvauja rajono, zonos ir regiono vaikų ir jaunimo festivaliuose bei dainų šventėse; choro vadovė yra minėtų dainų švenčių dirigentė.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Kostas Gaubis

**Kostas Gaubis** (1902 m. liepos 16 d. Leckavos miestelyje, Mažeikių apskr. – 1980 m. vasario 10 d. Čikagoje, IL, JAV) – vargonininkas ir chorvedys.

## Biografija

1914 m. atvyko į JAV ir apsigyveno Rochesteryje, NY. Muzikos mokėsi A. Pociaus Įkurtoje L. van Beethoveno konservatorijoje Čikagoje ir gavo magistro diplomą. Vėliau šioje konservatorijoje buvo fortepijono dėstytojas. Kartu vargonininkavo Šv. Dovydo, Šv. Juozapo, Dievo Apvaizdos ir nuo 1962 m. Šv. Jurgio parapijose Čikagoje. Visur buvo suorganizavęs ir chorus. Apie 15 metų vadovavo dideliam Dievo Apvaizdos parapijos chorui, nuo 1962 m. vargonininkavo ir vadovavo Šv. Jurgio parapijos chorui. Su chorais organizavo metinius koncertus, giedojo bažnyčiose, dalyvavo dainų šventėse ir kituose tautiniuose renginiuose.

Nuo 1933 m. buvo ALRK Vargonininkų sąjungos narys (šios sąjungos ir provincijos narys), 1945 m. išrinktas Centro Valdybos iždo globėju, o 1943 m. vicepirmininku. Sukūrė dainelių vaikams.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Audronė Simonaitytė-Gaižiūnienė

**Audronė Simonaitytė-Gaižiūnienė** (g. 1944 m. birželio 18 d. Šiauliuose) – Lietuvos chorvedė ir dainininkė (lyrinis sopranas).

## Biografija
Pirmoji muzikos mokytoja buvo motina – mokė skambinti fortepijonu. 1958–1963 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno Juozo Gruodžio muzikos technikume (dėst. Danguolė Vaitkutė), o 1965–1969 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (prof. Antano Budriūno ir doc. Povilo Bekerio klasės).

Chorvedės darbą pradėjo su Kauno medicinos mokyklos merginų choru, mokytojavo Palemono bendrojo lavinimo mokykloje, dirbo akompaniatore Kauno vakarinėje muzikos mokykloje.

1969 m. išvyko į JAV, kur 1971–1974 m. muzikos pedagogiką ir dainavimą studijavo Čikagos Ruzvelto universitete (baigė su pagyrimu) ir gavo bakalauro laipsnį. Dainavimą studijavo Northwesterno universitete Evanstone, Ilinojus. Aktyviai įsijungė į Čikagos lietuvių muzikinį gyvenimą: talkino Vyčių chorui, buvo tautinių šokių grupės „Grandis“ muzikos vadovė, su šokėjais 1973 m. koncertavo Karakase, Venesueloje, San Paule, Monrealyje, 1974 m. Bostone ir Niujorke, 1975 m. Čikagoje.

1973–1975 m. buvo Šv. Kryžiaus lietuvių parapijos vargonininkė ir choro vadovė Čikagoje, taip pat ir lietuvių tautinio meno ansamblio dirigentė. 1984–1994 m. Čikagos Lietuvių operos chormeisterė. 1989 m. vasario 26 d. dienraščio „Draugas“ 80 metų jubiliejaus koncerte dalyvavo ir choras, diriguojamas A. Gaižiūnienės.

Kaip solistė su „Dainavos“ meno ansambliu dainavo A. Jurgučio muzikiniuose spektakliuose „Pamario pasaka“, „Čičinskas“ ir „Vilniaus pilies legenda“, nemaža vaidmenų sukūrė Džakomo Pučini, Volfgango Amadėjaus Mocarto, C. M. Weberio, Džiuzepės Verdi, Džoakino Rosini, B. Smetanos, G. Donizetti operose Čikagos Lietuvių operoje, koncertavo su Rockfordo miesto ir kitais amerikiečių simfoniniais ir kameriniais orkestrais bei chorais, atlikdama kantatinio-oratorinio žanro kūrinių solo partijas. Dainavo daugelyje lietuvių kolonijų Amerikoje ir Kanadoje, taip pat ir Vokietijoje. Iš viso yra surengusi apie 230 solinių koncertų, solinio dainavimo konkursuose laimėjo įvairių premijų bei stipendijų.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. – Vilnius, 1999.
Stasys Gailevičius

**Stasys Gailevičius** (1904 m. lapkričio 28 d. Peterburge, Rusija – 1997 m. gegužės 4 d. Toronte, Kanada) – chorvedys ir kompozitorius, žinomo muziko Emeriko Gailevičiaus (1874–1949 m.) sūnus.

## Biografija

Pirmąsias muzikos žinias gavo iš tėvo, o 1920 m. su šeima grįžęs į Lietuvą, pradėjo studijuoti Kauno konservatorijoje – pas E. Laumenskienę ir prof. Vladimirą Ružickį – fortepijoną, o pas kitus pedagogus – muzikos teoriją ir kompoziciją. Vėliau dar tobulinosi Paryžiuje.

Nuo 1927 m. buvo Valstybės teatro muzikos reikalų tvarkytojas, dramos muzikos dalies vedėjas, apie 15 metų dirbo Operos koncertmeisteriu, akompanavo solistams. Dirigavimo meno mokėsi iš operos dirigentų M. Bukšos, Juozo Tallat-Kelpšos ir Vytauto Marijošiaus. Rašydamas muziką radijo vaidinimams, bendradarbiavo su Kauno radiofonu. Įsikūrus Vilniaus operai, nuo 1942 m. buvo jos dirigentas – dirigavo Džiuzepės Verdi operą „Rigoletto“.

1944 m. pasitraukęs į Vokietiją, vadovavo Spakenburgo stovyklos lietuvių chorui, koncertavo kaip solistų akompaniatorius. 1951 m. atvyko į Kanadą ir apsistojo Monrealyje pas dukrą ir motiną – Lietuvos operos koncertmeisterę.

1952 m. persikėlė į Torontą, kur 15 metų vargonininkavo Šv. Jono lietuvių parapijoje. Čia suorganizavo mišrųjį chorą (27 moterys ir 30 vyrų), kuris pasivadino „Varpo“ vardu. Su choru surengė apie 150 koncertų, jų programose buvo per 50 lietuviškų dainų, giesmių ir ištraukų iš klasikinių operų. Tai Stasio Šimkaus kantata „Atsisveikinimas su tėvyne“, Antano Vanagaičio „Laisvės varpas“, antrasis paveikslas iš Dž. Verdi operos „Aida“ ir kt.

„Varpas“ koncertavo Kanadoje ir JAV, išleido plokštelių, 1966 m. dalyvavo 3-ojoje JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėje Čikagoje – S. Gailevičius buvo šventės akompaniatorius. 1978 m. buvo 5-osios analogiškos dainų šventės Toronte komiteto pirmininkas ir dirigentas. Taip pat buvo 1975 m. 1-osios Kanados lietuvių dainų šventės Hamiltone garbės dirigentas. Kurį laiką vadovavo ir Toronto lietuvių vyrų vokaliniam kvartetui.

Sukūrė dainų ir giesmių chorams bei solistams. Dar Kaune 1939 m. buvo išleistos „Jaunųjų ūkininkų dainos“, o 1947 m. JAV – solo dainos „Klajūnai“, „Nauja daina“ ir „Juokdarys mėnulis“. Jo dainos „Tėvynės gėlės“, „Oi toli, toli“ ir „Iš visų kraštų“ skambėjo JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėse Čikagoje ir Toronte.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Gintautas Gaučys

**Gintautas Gaučys** (1942 m. birželio 26 d. Kamajuose, Rokiškio r. – 2019 m. liepos 10 d. Vilniuje) – muzikos mokytojas, vargonininkas, chorvedys, vargonininko ir chorvedžio Jono Gaučio sūnus.

## Biografija

1949–1960 m. Gintautas mokėsi Prienų Tojoje vidurinėje mokykloje. Pirmąsias muzikos žinias gavo iš tėvo, ir vėliau pavaduodavo jį prie vargonų, dainavo mokyklos chore ir vokaliniame ansamblyje, įvairiais instrumentais grojo pučiamųjų orkestre ir kaimo kapeloje. 1961–1968 m. su pertrauka (1962–1965 tarnavo sovietų armijoje, subūrė karių pučiamųjų orkestrą), muziką studijavo Vilniaus valstybiniame pedagoginame institute (diriguoti mokė A. Ilčiukas). Studijų metais vadovavo moksleivių ir suaugusiųjų instrumentiniams ansambliams, sekmadieniais nuvykdavo į Linkmenų (Ignalinos r.) bažnyčią pavargonuoti per šv. Mišias.

1992–1993 m. Lietuvos muzikos akademijoje lankė prof. L. Digrio ir D. Sverdiolo vadovaujamus vargonininkų kursus.

1968–1972 m. G. Gaučys buvo Lietuvos švietimo ministerijos Pedagogikos mokslinio instituto mokslinis bendradarbis, 1975–1977 m. „Vagos“ leidyklos Muzikos leidinių redakcijos korektorius, 1977–1993 m. Vilniaus B. Dvariono dešimtmetės muzikos mokyklos mokytojas, nuo 1993 m. rudens Vilniaus „Lyros" muzikos mokyklos mokytojas ir teorinio skyriaus vedėjas, 1995 m. jam suteikta vyresniojo muzikos mokytojo kvalifikacijos kategorija.

1968–1981 m. Vilniaus Švč. M. Marijos Nekalto Prasidėjimo bažnyčios vargonininkas ir choro vadovas. Chorą (35-40 dalyvių) išmokė sudėtingesnių mišių ir giesmių bei ištraukų iš G. F. Händelio, W. A. Mozarto, L. van Beethoveno ir D. Bortnianskio kūrinių, koncertavo Vilniaus, Kauno, Šiluvos, Kirdeikių ir kitose bažnyčiose. 1981–1983 m. vargonininkas ir choro vadovas Žiežmarių (Kaišiadorių r.) Šv. Jokūbo bažnyčioje. 1983–1995 m. šį darbą dirbo Šv. Edvardo bažnyčioje Švenčionėliuose. Su choru dalyvavo Lietuvos sąjūdžio ir kituose renginiuose, subūrė pučiamųjų instrumentų orkestrą, kuris talkino chorui per pamaldas. Choras giedojo Švenčionių, Šiluvos, Tverečiaus, Daugėliškiu, Labanoro, Saldutiškio ir Rieškutėnų bažnyčiose. 1995 m. pradėjo talkinti tėvui Prienų Kristaus Apsireiškimo bažnyčioje, o jam mirus nuo 1998 m. tapo šios bažnyčios vargonininku ir choro vadovu.

1982–1983 m. G. Gaučys vadovavo Lietuvos vargonininkų kursų chorui prie Kauno arkikatedros bazilikos. Chorą išmokė J. Naujalio „Missa in honorem Sanctorum Vulnerum Christi" ir giesmių, koncertavo Kaune, Vilniuje ir Šiluvoje. 1991 m. atgaivino Lietuvos vargonininkų draugijos Vilniaus skyrių (centras Kaune prie Šv. Antano bažnyčios), yra pirmininko pavaduotojas. Sukūrė mišių, giesmių, dainų vaikams ir pjesių lietuvių liaudies instrumentams.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Alfonsas Gečas

**Alfonsas Gečas** (1923 m. lapkričio 8 d. Lapkasių k., Vainuto valsč., Tauragės apskr. – 1999 m. kovo 29 d. Reedsburge, Vajominge), chorvedys ir akordeonistas.

## Biografija

Augo muzikalioje šeimoje. Tėvas Juozas Gečas vargonininkas ir chorvedys, dirbęs Judrėnuose ir Kvėdarnoje. Šeima buvo sudariusi savo orkestrą, kuris grojo vestuvėse ir gegužinėse. 1938 m. baigęs Švėkšnos „Saulės" gimnazijos penkias klases, Alfonsas iki Antrojo pasaulinio karo mokėsi Telšių ir Kauno kunigų seminarijoje. Telšiuose muzikos mokėsi pas A. Jasenauską ir giedojo jo vadovaujamame vyrų chore. 1944 m. pasitraukęs į Vokietiją – Bavariją, teologijos studijas tęsė aukštojoje filosofijos ir teologijos mokykloje Eichstätte. 1945 m. persikėlė į Rebdorfo pabėgėlių stovyklą ir pradėjo dirbti su choru, kuriam vadovavo Zenonas Jonušas. A. Gečas 1947 m. prie amerikiečių kariuomenės įsteigtoje sargybų kuopoje subūrė chorą ir vokalinį oktetą.

1949 m. atvykęs į JAV – Čikagą, IL, suorganizavo lietuvių tremtinių vyrų chorą, kuris vėliau pasivadino „Vyčio“ vardu. Kolektyvas nuo 17 vyrų išaugo iki 40 dainininkų. 1950 m. spalio 15 d. įvyko pirmas viešas choro koncertas, kuriame buvo atlikta 17 dainų. Chorą perėmus B. Jonušui, o vėliau V. Baltrušaičiui, A. Gečas buvo šių dirigentų asistentas. Dirbdamas su choru ir sykiu fizinius darbus, keletą metų muzikos žinias gilino pas kompozitorių V. Jakubėną. 1955 m. iš geresnių vyrų choro balsų buvo sudaręs vokalinį oktetą, o vėliau vadovavo Skautų veteranų vokaliniam oktetui, grojo akordeonu šokių orkestre. Kurį laiką talkino „Dainavos“ meno ansambliui (mokė vyrų chorą), vadovaujant S. Sodeikai, P. Armonui ir A. Simonaitytei. Taip pat padėjo mokyti Šv. Jurgio parapijos chorą Bridgeporte, CT. 1956–1987 m. buvo Čikagos Lietuvių operos nuolatinis chormeisteris (daugiausia mokė vyrų chorą). Per tą laikotarpį buvo pastatyta daug klasikinių operų, taip pat ir lietuvių kompozitorių: J. Karnavičiaus „Gražina“, K. Banaičio „Jūratė ir Kastytis“, J. Gaidelio „Dana“ ir „Gintaro šaly“, J. Kačinsko „Juodas laivas“, V. Marijošiaus „Priesaika“. Taip pat atliktas G. Verdi „Requiem“ ir B. Markaičio „Vilniaus varpai“. Operos choristai vyrai talkindavo Čikagos Lyric operai statant R. Wagnerio operą „Skrajojantis olandas".

A. Gečas parengė operos chorą 1966, 1971, 1978 ir 1983 m. JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėms Čikagoje ir Toronte, buvo 1983 m. 6-osios dainų šventės Čikagoje jungtinio vyrų choro dirigentas. 1987 m. išėjęs į pensiją, apsigyveno Reedsburge, WI, iš kur važinėjo į Madisono miestą ir akordeonu akompanavo tautinių šokių grupei „Žaibas“. Harmonizavo ir sukūrė keletą dainų. Išpopuliarėjo partizanų daina „Pražydo jazminai“, o daina „Aras" buvo atlikta 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventėje Vilniuje.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Vanda Lukošiūtė-Gečienė

**Vanda Lukošiūtė-Gečienė** (g. 1942 m. liepos 15 d. Telšiuose) – Lietuvos muzikos mokytoja ir chorvedė.

## Biografija
1960 m. baigusi Priekulės vidurinę mokyklą, kurį laiką buvo Lankupių (Šilutės raj.) kultūros namų direktorė. 1963–1966 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus kultūros-švietimo technikume (dėst. Kazimieras Kruopis). 1976–1979 m. neakivaizdiniu būdu muziką studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (diriguoti mokė Algis Zaboras).

1966–1971 m. Katyčių (Šilutės raj.) kultūros namų meno vadovė ir vidurinės mokyklos muzikos mokytoja. Kultūros namuose suorganizavo mišrųjį chorą ir parengė 1970 m. respublikinei dainų šventei. Mokykloje vadovavo vaikų chorams, kurie pirmavo Šilutės rajono meno mėgėjų apžiūrose, o jaunučių chorą parengė 1969 m. respublikinei moksleivių meno ir sporto šventei Vilniuje.

1971–1979 m. Žemaičių Naumiesčio profesinės technikos mokyklos merginų ir vaikinų vokalinių ansamblių vadovė. 1979–1982 m. Viešvilės (Jurbarko raj.) profesinės technikos mokyklos vokalinių ansamblių vadovė – merginų ansamblis respublikinės apžiūros laureatas. Dirbdama Viešvilės aštuonmetėje mokykloje, išugdė skambų vaikų chorą, kuris pirmavo Jurbarko rajono meno mėgėjų apžiūrose. Berniukų ir mišrusis vokaliniai ansambliai dalyvavo „Dainų dainelės“ konkursuose.

Nuo 1982 m. rudens Raudonės (Jurbarko raj.) vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, vaikų ir vyresniųjų klasių merginų bei mišriojo choro vadovė. Chorus paruošia rajono dainų šventėms ir kitiems kultūros renginiams. Vaikų choras dalyvavo 1985 m. respublikinėje dainų šventėje, mišrusis 1987 m. respublikinėje moksleivių dainų šventėje, o merginų 1990 m. Lietuvos tautinėje ir 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventėse bei Žemaitijos krašto chorų festivaliuose. Merginų choras parengtas ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje.

V. Gečienė – Šilutės ir Jurbarko rajonų dainų švenčių dirigentė. 1985 m. apdovanota Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.

Vyras – Stasys Gečas. Vaikai – Svajūnas, Solveiga bei Robertas. 

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. – Vilnius, 1999.
Liudas Gedgaudas

**Liudas Gedgaudas** (1911 m. lapkričio 13 d. Šiluvoje, Raseinių apskr. – 1990 m. kovo 28 d. Palangoje), vargonininkas, chorvedys, muzikos mokytojas.

## Biografija

Pas vietos vargonininką N. Mūrelį išmokęs vargonuoti, kurį laiką dirbo jo padėjėju. Vėliau lankė J. Naujalio vargonininkų kursus Kaune. 1932 m. savarankiškai vargonininkavo Šiluvoje, 1933 m. Juozapavoje, paskui Raudėnuose (Šiaulių r.), nuo 1938 m. – Lieplaukėje (Telšių r.). 1941 m. persikėlęs į Rietavą, vargonininkavo, mokytojavo vidurinėje mokykloje ir vadovavo chorams. Su bažnytiniu choru pastatė M. Petrausko operetę „Consilium facultatis".

Nuo 1950 m. vienerius metus muziką ir dainavimą dėstė Laukuvos vidurinėje mokykloje. Grįžęs į Rietavą, daug metų vadovavo kultūros namų mišriajam chorui, dėstė muziką ir dainavimą vidurinėje mokykloje, vadovavo moksleivių chorams ir vokaliniams ansambliams. Pokario metais buvo ir pirmasis choro vadovas Rietavo žemės ūkio technikume. Čia suorganizavo 50-55 merginų ir vaikinų chorą, dažnai pasirodydavo koncertuose, prizines vietas laimėdavo chorų apžiūrose, dalyvavo 1955 ir 1960 m. respublikinėse dainų šventėse. 1957 m. I respublikiniam jaunimo festivaliui L. Gedgaudas parengė 80 dalyvių kultūros namų ir technikumo jungtinį mišrųjį chorą. Suaugusiųjų ir moksleivių chorai dalyvaudavo ir rajoninėse dainų šventėse bei festivaliuose. Buvo šių švenčių dirigentas. 

1982 m. apsigyveno Palangoje ir iki mirties dalyvavo „Senolių" ansamblyje.

## Šaltiniai

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Rasa Brundzaitė-Gelgotienė

**Rasa Brundzaitė-Gelgotienė** (g. 1958 m. balandžio 11 d. Vilniuje) – Lietuvos choro dirigentė ir pedagogė.

## Biografija
1965–1976 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus M. K. Čiurlionio vidurinėje meno mokykloje (dėst. N. Kazakauskienė). 1976–1979 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. J. Motiekaičio klasė), 1979–1980 m. Leningrado N. Rimskio-Korsakovo valstybinėje konservatorijoje (prof. A. Michailovo klasė), o studijas baigė 1982 m. Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (prof. A. Jozėno klasė).

1977–1987 m. su pertrauka dirbo koncertmeistere Lietuvos valstybinėje konservatorijoje.

Nuo 1983 m. Vilniaus valstybinio universiteto Filologijos fakulteto merginų choro (60–70 dalyvių) „Virgo“ chormeisterė, nuo 1990 m. meno vadovė ir dirigentė. Chorą išmokė nemaža užsienio ir lietuvių kompozitorių kūrinių, atliko A. Martinaičio naują kūrinį „Cantus ad futurum“, koncertavo ir prizinių vietų pelnė tarptautiniuose konkursuose Belgijoje, Danijoje, Ispanijoje, Prancūzijoje, JAV ir Kanadoje, Kanarų salose, Italijoje, Portugalijoje, Šveicarijoje, Anglijoje, Graikijoje, taip pat 1995 m. X ir 1997 m. XI tarptautiniuose Stasio Šimkaus chorų konkursuose Klaipėdoje, 1994 m. I ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų švenčių konkursuose Vilniuje. „Virgo“ dalyvavo Baltijos šalių studentų dainų šventėse „Gaudeamus-XI“ ir „Gaudeamus-XII" Latvijoje ir Estijoje, Lietuvos aukštųjų mokyklų studentų festivaliuose Vilniuje, išleido dvi plokšteles, o 1996 m. Šveicarijoje įdainavo ir išleido kompaktinį diską. Merginos parengtos 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventei ir tų metų I tarptautiniam studentų chorų festivaliui Vilniuje.

Nuo 1983 m. R. Gelgotienė taip pat Lietuvos radijo ir televizijos vaikų choro chormeisterė.

Nuo 1995 m. Vilniaus universiteto studentų mišriojo choro „Gaudeamus“ (60–70 dalyvių) meno vadovė ir dirigentė. Sutvirtėjęs kolektyvas jau išmoko nemaža įvairių kūrinių, koncertavo Lietuvoje, Vokietijoje, Ispanijoje ir Bulgarijoje, 1997 m. universitetų chorų konkurse Slovakijoje laimėjo sidabro medalį. Choras dalyvavo Lietuvos aukštųjų mokyklų studentų festivaliuose, rengia tradicinius šv. Kalėdų ir šv. Velykų koncertus universiteto Vilniaus Šv. Jono bažnyčioje, dalyvavo 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėje Vilniuje; gerai pasirodė ir chorų konkurse.

Nuo 2004 m. vadovauja Vilniaus universiteto mišriam chorui „Pro Musica“.

R. Gelgotienė aranžuoja kūrinius moterų chorui, nuo 1995 m. Lietuvos chorų sąjungos prezidiumo narė, 1991 ir 1995 m. Baltijos studentų dainų švenčių „Gaudeamus-XI“ Rygoje ir „Gaudeamus-XII“ Tartu, 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventės Vilniuje dirigentė.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. – Vilnius, 1999.
Jonas Gaučys

**Jonas Gaučys** (1919 m. sausio 24 d. Kaimynų k., Užpalių valsčius, Utenos apskr. – 1997 m. gruodžio 21 d. Prienuose) – vargonininkas ir chorvedys.

## Biografija

1935 m. baigęs Užpalių progimnaziją, pradėjo mokytis muzikos pas vietos vargonininką S. Daunorą. 1947 m. Vilniuje lankė muzikos mokytojų ir chorvedžių kursus, harmonijos ir dirigavimo privačiai mokėsi pas P. Beinarį ir N. Martinonį.

Nuo 1937 m. vargonininkavo Avilių (Zarasų r.), 1939–1942 m. Kirdeikių (Utenos r.), 1942–1944 m. Kamajų (Rokiškio r.), 1944–1945 m. Dabužių (Anykščių r.), 1945–1947 m. Obelių (Rokiškio r.) parapijose. Visur turėjo subūręs ir chorus, kuriuos išmokė daug giesmių ir mišių. Kamajuose pastatė M. Petrausko operetę „Consilium facultatis", kurią parodė ir artimose parapijose. Kirdeikių parapijoje Kalėdų giesmes choras atlikdavo su pučiamųjų orkestru, kuriam jis pats vadovavo.

Nuo 1948 m. Prienų Kristaus Apsireiškimo bažnyčios vargonininkas ir mišriojo choro vadovas. Chore nuolat giedojo 30-40 žmonių, kuriuos vargonininkas išmokė apie 200 giesmių ir nemaža įvairių autorių sudėtingų mišių. J. Gaučys chorui paskyrė ir savo kūrybos keletą giesmių: „Kalėdų varpai“, „Triumfo aušra“, „Atėjo Kristus" ir kt. Iš viso sukūrė apie 20 giesmių ir gedulingas mišias. Choras yra giedojęs Kauno Arkikatedroje, Šiluvos bazilikoje, Jonavos, Marijampolės, Jurbarko, Šakių ir kitų parapijų bažnyčiose įvairių religinių švenčių progomis. J. Gaučio sūnus Gintautas taip pat muzikas – pedagogas ir vargonininkas.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.