Žemaičių vyskupija

**Žemaičių vyskupija** (XV–XVI a. ***Medininkų vyskupija***; 1840–1915 m. ***Telšių vyskupija***) – 1417–1926 m. Žemaitijoje veikusi vyskupija. Teritorija apėmė vakarinę LDK dalį ir beveik sutapo su Žemaičių seniūnija. Centras – Medininkai (Varniai), nuo 1864 m. – Kaunas. 1920–1922 m. leista Žemaičių vyskupijos kronika.

Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje tai buvo viena iš dviejų katalikiškų vyskupijų (kita – Vilniaus vyskupija), abi buvo pavaldžios Gniezno arkivykupijai. Rusijos imperijos sudėtyje Žemaičių vyskupija didžiąja dalimi sutapo su Kauno gubernija ir buvo pavaldi Mogiliavo arkivyskupijai. 

## Suskirstymas

Žemaičių vyskupijos dekanatų ir parapijų ribos daug kartų keitėsi. XVI a. viduryje buvo 43 parapijos, iki 1563 m. nustatytos parapijų ribos. 1587 m. vyskupija suskirstyta į 3 dekanatus (Luokės dekanatas, Viduklės dekanatas, Virbalio dekanatas). 1593–1597 m. vyskupijos bažnyčių sąraše nurodytos 55 parapinės bažnyčios ir 2 filijos. 1636 m. suskirstyta į 6 dekanatus (Joniškio dekanatas, Kražių dekanatas, Rietavo dekanatas, Skuodo dekanatas, Šeduvos dekanatas, Virbalio dekanatas), tada veikė 98 bažnyčios (iš jų 84 parapinės). Po 1740 m. vyskupas Antanas Domininkas Tiškevičius vyskupiją padalijo į 10 dekanatų (Alsėdžių dekanatas, Joniškio dekanatas, Krakių dekanatas, Rietavo dekanatas, Skuodo dekanatas, Šeduvos dekanatas, Šiluvos dekanatas, Varnių dekanatas, Veliuonos dekanatas, Viekšnių dekanatas). 1752 m. veikė 133 bažnyčios (tarp jų 107 parapinės), dar 9 bažnyčios priklausė vienuolynams.

1755 m. vyskupijoje buvo 10 dekanatų, juose veikė šios bažnyčios:
* Alsėdžių dekanatas: Alsėdžiai, Eigirdžiai, Kantaučiai, Nevarėnai, Pikeliai, Plateliai, Seda, Telšiai, Tirkšliai, Žemaičių Kalvarija, Žemalė, Židikai;
* Joniškio dekanatas: Gruzdžiai, Joniškis, Meškuičiai, Šakyna, Šiauliai, Žagarė;
* Krakių dekanatas: Ariogala, Baisogala, Butkiškė, Čekiškė, Dotnuva, Grinkiškis, Josvainiai, Kėdainiai, Krakės Pašušvys, Surviliškis;
* Rietavo dekanatas: Gardamas, Gargždai, Kuliai, Kvėdarna, Plungė, Rietavas, Švėkšna, Vainutas, Veiviržėnai, Žvingiai;
* Skuodo dekanatas: Darbėnai, Ylakiai, Kartena, Kretinga, Laukžemė, Lenkimai, Mosėdis, Palanga, Salantai, Skuodas;
* Šeduvos dekanatas: Joniškėlis, Klovainiai, Lygumai, Linkuva, Pakruojis, Pašvitinys, Pušalotas, Radviliškis, Rozalimas, Saločiai, Smilgiai, Šeduva, Šiaulėnai;
* Šiluvos dekanatas: Betygala, Girkalnis, Kelmė, Lyduvėnai, Lioliai, Pašaltuonys, Raseiniai, Šiluva, Tytuvėnai, Viduklė;
* Varnių dekanatas: Batakiai, Gaurė, Kaltinėnai, Kražiai, Laukuva, Luokė, Nemakščiai, Pajūris, Pavandenė, Šilalė, Tauragė, Tverai, Upyna, Užventis, Varniai, Žarėnai;
* Veliuonos dekanatas: Gelgaudiškis, Jurbarkas, Naumiestis, Plokščiai, Seredžius, Skirsnemunė, Veliuona, Vilkija, Virbalis, Zapyškis;
* Viekšnių dekanatas: Akmenė, Kuršėnai, Kurtuvėnai, Laižuva, Papilė, Raudėnai, Šaukėnai, Tryškiai, Viekšniai.

1774 m. vyskupijoje su katedra buvo 163 bažnyčios ir viešos koplyčios, iš jų 96 parapinės (9 vienuolynų), 40 filijų, 12 viešų koplyčių, 14 vienuolynų neparapinių bažnyčių, veikė 23 vienuolynai. 1795 m. iš vyskupijos ribų išbraukta Užnemunė, todėl Veliuonos dekanatas labai sumažėjo (liko tik dalis dešiniajame Nemuno krante), buvo panaikintas Krakių dekanatas ir sudarytas naujas Batakių dekanatas. 

1830 m. vyskupijoje buvo 11 dekanatų (Alsėdžių dekanatas, Batakių dekanatas, Joniškio dekanatas, Krakių dekanatas, Rietavo dekanatas, Skuodo dekanatas, Šeduvos dekanatas, Šiluvos dekanatas, Varnių dekanatas, Veliuonos dekanatas, Viekšnių dekanatas). 1849 m. gruodžio 27 d. Žemaičių vyskupija apėmė Kauno ir Kuršo gubernijas, prie jos prijungti Vilniaus vyskupijos latviški Kuršo ir Žiemgalos dekanatai, taip pat Breslaujos, Kauno, Kupiškio, Obelių, Ukmergės, Upytės dekanatai arba jų dalys, Pabaisko dekanato 2 parapijos. Iš viso vyskupijai priklausė 94 parapijos, joje buvo 19 dekanatų (Alsėdžių dekanatas, Batakių dekanatas, Joniškio dekanatas, Kauno dekanatas, Krakių dekanatas, Kuršo dekanatas, Obelių dekanatas, Panevėžio dekanatas, Rietavo dekanatas, Skuodo dekanatas, Šeduvos dekanatas, Šiluvos dekanatas, Ukmergės dekanatas, Utenos dekanatas, Varnių dekanatas, Veliuonos dekanatas, Viekšnių dekanatas, Zarasų dekanatas, Žiemgalos dekanatas), jie išliko iki 1915 m. 1852 m. be katedros buvo 213 parapinių bažnyčių, 116 filijų ir 14 koplyčių, turėjusių nuolatinius kunigus.

Po 1920 m. nuo vyskupijos atsiskyrė Latvijos parapijos, be to, 1920 m. Lenkija užėmė Zarasų dekanato 6 parapijas ir 7 filijas (jos 1925 m. prijungtos prie Vilniaus arkivyskpijos). 1924 m. sausio 1 d. Žemaičių vyskupija padalinta į 32 dekanatus.

## Istorija

1413 m. Vytautas Didysis ir Jogaila su lenkų kunigais krikštijo žemaičius, tačiau dėl Teutonų ordino magistro priešinimosi vyskupija nebuvo įsteigta. Ginčas dėl žemaičių priklausomybės ordinui atsidūrė Konstanco susirinkime. Vytauto ir Jogailos vardu 1414 m. į Konstancą atsiųsta delegacija, kurios dauguma narių buvo lenkai. Byla užsitęsė, 1415 m. pabaigoje į Konstancą atvyko ir žemaičių delegacija, kuri 1416 m. pradžioje posėdyje pateikė skundą dėl kryžiuočių daromas skriaudas neva krikšto tikslais. 1416 m. rugsėjį Konstanco susirinkimas paskyrė Lvovo arkivyskupą Joną ir Vilniaus vyskupą Petrą baigti žemaičių krikštą ir įgaliojo juos steigti vyskupiją. 1417 m. vasarą susirinkimo paskirti delegatai su Vytautu ir jo palyda atvyko į Žemaitiją, kur apie 3 mėnesius krikštijo gyventojus. Vyskupijos centru parinkti Medininkai (Varniai).

1417 m. spalio 23 d. Vytauto aktu patvirtintas vyskupijos įsteigimo faktas, o spalio 24 d. Konstanco susirinkimo atstovas Vilniaus katedros kleboną Motiejų Vilnietį (Trakiškį) konsekravo vyskupu ir paskyrė į Žemaitiją – tai oficiali vyskupijos įsteigimo data. Steigimo dokumentuose vyskupijos ribos nenurodytos, bet spėjama, kad apėmė Žemaitijos seniūnijos teritoriją. 1421 m. birželio 22 d. Žemaičių vyskupui Vytautas dovanojo Viržuvėnų, Moivėnų, Krakių valsčius, dalį Varnių valsčiaus, Kaltinėnų, Kražių, Viduklės, Raseinių ir Medininkų valsčius, Alsėdžių ir pusę Biržulio ežero. Kapitulai skirta dalis Baltininkų valsčiaus ir Stervo ežeras. Vėliau vyskupo ir kapitulos valdos keitėsi.

Vėliau vyskupija apėmė visą Žemaitijos seniūniją ir dalį Upytės pavieto. XVI a. imta vadinti Medininkų arba Žemaičių vyskupija. XVI a. pabaigoje minimos parapinės mokyklos Ariogaloje, Betygaloje, Krakėse, Kražiuose, Raseiniuose, Varniuose, Veliuonoje, Viduklėje.

Po 1795 m. vyskupija atiteko Mogiliavo arkivyskupijai, 1795 m. ji sumažėjo Užnemunėje likusia Veliuonos dekanato dalimi. 1798 m. spalio 16 d. priskirta Mogiliavo arkivyskupijai, 1799 m. dalis teritorijos perduota naujai Vygrių vyskupijai. Caro valdžia 1840 m. Žemaičių vyskupiją pavadino **Telšių vyskupija**, bet pavadinimas neprigijo. 1848 m. liepos 3 d. Rusijos imperijoje vėl buvo keičiamos vyskupijų ribos, Žemaičių vyskupijai atiteko Breslaujos, Kauno, Kupiškio, Kuršo, Obelių, Ukmergės, Upytės, Žiemgalos dekanatai ir dvi Pabaisko dekanato parapijos. 1854 m. caro valdžia planavo vyskupijos centrą perkelti iš Varnių į Kauną, bet dėl techninių kliūčių to neįgyvendino. Po 1863 m. sukilimo caro patvirtintu nutarimu, nesuderinus su popiežiumi, Žemaičių vyskupijos centras iš Varnių 1864 m. iškeltas į Kauną, bet tik 1883 m. popiežius Leonas XIII įteisino Žemaičių vyskupijos centro perkėlimą, oficialios perkėlimo iškilmės įvyko tik 1895 m.

1920 m. birželio 9 d. dalis teritorijos perduota Rygos vyskupijai, o 1921 m. perimta dalis Augustavo vyskupijos teritorijos. 1926 m. balandžio 4 d. Žemaičių vyskupija panaikinta, o jos teritorijoje įsteigta Lietuvos bažnytinė provincija, kurioje suformuotos Kauno arkivyskupija ir jai pavaldžios Vilkaviškio vyskupija, Telšių vyskupija ir Panevėžio vyskupija.

## Žemaičių vyskupai

Žemaitijos vyskupijos istorija traukia daugelio istorikų dėmesį. Vis dėlto klausimų, į kuriuos neatsakyta, lieka dar nemažai, nes trūksta dokumentų, kurie paaiškintų atskirus faktus, įvykius ilgoje Žemaičių vyskupijos gyvavimo istorijoje. Tas pats ir kalbant apie Žemaitijos vyskupus. Jų sąrašą yra pateikęs Motiejus Valančius, tačiau vėlesni istorikų tyrinėjimai parodė, kad jame išspausdinta vyskupų eilė nėra visai teisinga, ypač supainiota XV a. ir iš dalies XVI a. vyskupų eilė ir vyskupavimo datos.

Žemaičių vyskupų sąrašo sudarymui, dirbdamas Vatikano archyvuose, daug dėmesio yra skyręs istorikas Zenonas Ivinskis. Jo surinkti faktai apie Žemaičių vyskupus iki XVIII a. išspausdinti 1987 m. Romoje išleistoje Z. Ivinskio knygoje „Krikščionybė Lietuvoje“. Čia, kaip yra nurodęs Z. Ivinskis, visos pavardės dokumentuotos autentiškai pagal Vatikano archyvų šaltinius.

Žemaičių vyskupų charakteristiką, rašydamas habilitacinį darbą „Žemaičių vyskupija nuo XV iki XVII a. pradžios: sandara ir aprūpinimas“ yra tyrinėjęs ir lenkų istorikas G. Blaščikas (*Blaszczyk*). Konkretų XV–XVI a. Žemaičių vyskupų sąrašą pateikia ir 1984 m. Romoje išleisto „Codex mednicensis seu Samogitiae dioecesis” I dalis (sudarė Paulius Jatulis). Remiantis juo bei Z. Ivinskio ir G. Blaščiko pateiktais faktais, sudarytas šis Žemaičių vyskupų sąrašas.

Vieną naujausių, šiuo metu labiausiai vertinamų Žemaičių vyskupų sąrašų, išspausdintą 1996 m. Vilniuje, Lietuvos katalikų mokslo akademijos „Metraštyje“, t. 10. parengė akademikas, profesorius, kunigas Paulius Rabikauskas SJ.

### Vyskupai sufraganai
# 1628–1643 m. Jonas Višomirskis (Jan Wyszomirski)
# 1643–1647 m. Jonas Kazakevičius (Jan Kozakiewicz)
# 1647–1649 m. Jurgis Sapžinskis (Jerzy Sęporzyński)
# 1651–1677 m. Stanislovas Jackus Sviesickis (Stanisław Jacek Święcicki)
# 1680–1701 m. Benediktas Žuchovskis (Benedykt Żuchowski)
# 1701 m. Joachimas Skirmantas (Joachim Skirmunt)
# 1718–1730 m. Mykolas Jonas Zenkovičius (Michał Jan Zienkowicz)
# 1731–1774 m. Aleksandras Kazimieras Gorainis (Aleksander Horain)
# 1760–1762 m. Jonas Šemeta (Jan Szemiot)
# 1765–1803 m. Mykolas Chominskis (Michał Chomiński)
# 1776–1786 m. Juozapas Leonas Lopacinskis (Józef Leon Łopaciński)
# 1782–1816 m. Antoninas Malinovskis (Antonin Malinowski) 
# 1786–1796 m. Tadas Juozapas Bukota (Tadeusz Józef Bukaty)
# 1791–1802 m. Juozapas Arnulfas Giedraitis (Józef Arnulf Giedroyć) (koadiutorius)
# 1824–1829 m. Ignotas Giedraitis (Ignacy Giedroyć) (koadiutorius)
# 1804–1838 m. Simonas Giedraitis (Szymon Michał Giedroyć) (koadiutorius nuo 1829)
# 1848–1849 m. Kazimieras Dmochovskis (Kazimierz Dmochowski) 
# 1858–1883 m. Aleksandras Kazimieras Beresnevičius (Aleksander Kazimierz Bereśniewicz) 
# 1884–1897 m. Antanas Baranauskas (Antoni Baranowski)
# 1897–1910 m. Gasparas Cirtautas (Gaspar Felicjan Cyrtowt)
# 1919–1926 m. Juozapas Skvireckas (Józef Skwirecki)

## Šaltiniai