open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Balbieriškio dvaro parkas

**Balbieriškio dvaro parkas** – dendrologinę vertę turintis parkas, valstybinis gamtos paveldo objektas, esantis Prienų rajone, Balbieriškyje. Parkas užima 10,42 ha plotą. Išsidėstęs Peršekės vingyje ir apribotas pagrindinių miestelio gatvių ir jų sankryžos. Parkas yra pačiame miestelio centre. Į parką veda Mykolo Krupavičiaus vardu pavadinta medžių alėja, paženklinta originaliu stogastulpiu.

## Istorija

Balbieriškio dvarui XIX a. priklausė Balbieriškio miestelis ir 29 aplinkiniai kaimai. Dvarą supo 8 ha ploto angliškojo stiliaus parkas, įkurtas Peršėkės upelio kilpoje, jame suformuota amerikietiškųjų liepų alėja, auga totoriniai ir ginaliniai klevai, europiniai maumedžiai, uosiai. Tarpukariu ir vėliau tai buvo miestelio kultūrinių renginių vieta, čia atgaivą teikė ne tik upelis, bet ir iš jo suformuotas tvenkinys, vadinamoji senvagė, akmenimis grįstu dugnu.

Ilgą laiką Balbieriškio miestelio vaizdą gadino apleistas Balbieriškio dvaro parkas, dėl avarinės būklės čia stovintis nenaudojamas seklyčios pastatas (sovietmečiu – kultūros namai). Nesant miestelyje patrauklios vietos laisvalaikiui ir poilsiui organizuoti, 2013 m. rekonstruotas nenaudojamas dvaro seklyčios pastatas, įsigyti nauji baldai, sutvarkytos seklyčios prieigos – įrengtas privažiavimas prie pastato, mašinų stovėjimo aikštelė, teritorijos apšvietimas. Sutvarkyta ir dvaro parko aplinka – įrengta vasaros estrada su scena ir sėdėjimo vietomis, apšvietimas, pėsčiųjų takai, tiltelis per upės senvagę, sutvarkyti upės senvagės krantai.
Be to, žemyn nuo seklyčios įtaisyti laiptai, vedantys į stataus šlaito apačioje slūgsančią senvagę. Ši vieta svarbi tolimesniems vietos bendruomenės planams pritaikyti vietovę turizmo reikmėms. Planuojama išvalyti akmenimis grįstą tvenkinį, įrengti jame sistemą, leidžiančią reguliuoti vandens lygį, o visa tai – baidarininkų, vandens sporto mėgėjų patogumui.

Sutvarkius ir išplėtus dvaro parko infrastruktūrą, čia organizuojamos šventės, koncertai, kiti renginiai.

## Nuorodos

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras  
* Sutvarkytas Balbieriškio dvaro parkas 
* Balbieriškio seklyčia jau laukia šeimininkų 
* Lietuvos parkų schemos
Slobozija (Moldavija)

**Slobozijà**  (; ; ) – miestas Moldovoje, de facto nepripažintos Padniestrės valstybės. Slobozijos rajono administracinis centras. Miestas įsikūręs į pietryčius nuo Tiraspolio. 14 618 gyventojų (2014 m. duomenys). Beveik pusę miesto gyventojų sudaro moldavai, gyvena daug rusų, ukrainiečiai sudaro gyventojų mažumą.

## Šaltiniai
Grigoriopolis

**Grigoriopolis** (mold. (kirilica) ir , , ) – miestas Padniestrėje, Moldavijoje. Įsikūręs kairiajame Dniestro upės krante. Grigoriopolio rajono administracinis centras. 9 381 gyventojas (2014 m. duomenys).

## Tautinė sudėtis
Grigoriopolio tautinė sudėtis (2004 m. duomenis)
Klaipėdos Dragūnas

**Klaipėdos Dragūnas** – Lietuvos rankinio klubas iš Klaipėdos. Dalyvauja Lietuvos rankinio lygoje ir Baltijos rankinio lygoje. Vyriausiasis treneris Artūras Juškėnas. Namų rungtynes žaidžia Neptūno sporto salėje.

## Komandos sudėtis
*  Karolis Stropus
*  Mindaugas Dumčius
*  Jonas Truchanovičius
*  Mindaugas Meškauskas
*  Igor Kopishinskyi
*  Arvydas Bučius
*  Lukas Jurys
*  Jonas Geryba
*  Lukas Juškėnas
*  Šarūnas Ugianskis
*  Laurynas Simonavičius
*  Lukas Simėnas
*  Gediminas Vaitkus
*  Edvinas Vorobjovas
*  Šarūnas Mičiulis
*  Benas Vaicekauskas
*  Eivydas Račkauskas
*  Aistis Pažemeckas
*  Gražvydas Juška
*  Lukas Simanavičius

## Pasiekimai

* Lietuvos čempionai: 2010, 2011, 2013, 2014, 2015, 2017, 2018, 2019. 

## Nuorodos

* Tinklalapis
* Profilis www.rankiniolyga.lt 
* Profilis www.eurohandball.com
HC SM Garliava

**HC SM Garliava** – Lietuvos moterų rankinio klubas iš Garliavos. Dalyvauja Lietuvos moterų rankinio lygoje. Vyriausioji trenerė Rita Urnikienė. Namų rungtynes žaidžia Garliavos sporto ir sveikatingumo komplekse.

## Pasiekimai

* Lietuvos čempionės: 2011

## Nuorodos

* Profilis www.moterurankinis.lt 
* Profilis www.eurohandball.com
Vytautas Pakštas

**Vytautas Pakštas:**

* Vytautas Pakštas (1921) – chorvedys ir pedagogas;
* Vytautas Pakštas (1922) – Lietuvos partizanas.
Knygnešių šaltinis

**Knygnešių šaltinis** – šaltinis Vilkų kaime (Plungės rajonas), vakarinėje senojo Plungė-Žemaičių Kalvarija trakto (dabar Knygnešių g.) pusėje. 2016 m. paskelbtas valstybės saugomu gamtos paveldo objektu.

## Aplinka

Vilkų kaimas žinomas ir senesniu pavadinimu – Alkai. Toks kaimo pavadinimas neatsiejamas nuo kaime buvusio senovės baltų šventvietės komplekso (Vilkų alkakalnis, Knygnešių šaltinis, Alkupio ir Blindupio upelis). Remiantis istoriko Vykinto Vaitkevičiaus tyrimais, šį kompleksą sudarė alkas (šventvietė), vandens telkinys (upė, upelis, ežeras) ir šaltinis.

## Vandens fizinės ir cheminės savybės

2012 m. rugpjūčio 29 d. Lietuvos geologijos tarnyba atliko šaltinio vandens fizinių ir cheminių savybių tyrimą. Nustatyta, kad vanduo švarus, skaidrus ir bekvapis. Vandens temperatūra 8,3 °C. Vanduo silpnai šarminis (pH – 7,56). Savitasis elektros laidis (SEL – 437 mS/cm), vandens oksidacinis ir redukcinis potencialas (Eh=+25mV), deguonies kiekis (O2=,7 mg/l). Nėra geležies nuosėdų.

Šaltinio vanduo gėlas, turi mažai mineralinių medžiagų. Ištirpusių mineralinių medžiagų koncentracija 411 mg/l. Jis santykinai kietas, pasižymintis nedideliu karbonatiniu (5,14 mg-ekv/l), virinant lengvai pašalinamu, kietumu. Vandenyje aptikti nedidelis kiekis nitrato (3 mg/l) ir chlorido (11 mg/l) kiekis, nedaug organinės medžiagos (permanganato skaičius 2,2 mg/l). Ištirpusios vandenyje geležies koncentracija 0,0 mg/l.

Šaltinio vanduo priskiriamas kalcio, magnio hidrokarbonatiniam tipui.

## Pavadinimo kilmė

Senasis šaltinio pavadinimas nežinomas. Knygnešių šaltinio pavadinimą lėmė glaudus ryšys su knygnešyste. Šis šaltinis buvo knygnešių, einančių su draudžiamomis knygomis iš Rytų Prūsijos (Karaliaučiaus kr.) į Alsėdžius arba Žemaičių Kalvariją, sustojimo, poilsio vieta bei ženklas, kad gretimoje Bernotų sodyboje galima apsistoti poilsiui, paslėpti knygas. Šį šaltinį ir gretimą knygnešių globėjų Bernotų sodybą mini žinomas knygnešys Jurgis Gudas.

## Pasakojimai ir tikėjimai

Greta šaltinio stovi 1983 m. plungiškių Emilijos ir Algirdo Mikulskių pastangomis paslapčia pastatytas koplytstulpis bei 2014 m. Žemaitijos nacionalinio parko pastangomis įrengtas informacinis stendas.

Pasakojama, kad važiuojantys į Žemaičių Kalvarijos atlaidus, einančios ten eisenos nuo Plungės pusės visada šioje vietoje sustodavo pailsėti, pietaudavo, o kunigai organizuodavo pamaldas.

Pasak I. Končiaus – „vieta stebuklinga“. Sakoma, kad šio šaltinio vanduo turi gydomųjų savybių regėjimo negalias turintiems. Ir dabar prie šaltinio apsilanko jo gydomosiomis galiomis tikintys žmones. Kad vieta buvo saugoma, parodo ir pagal vietinių gyventojų pasakojimus prie šaltinio augusios didžiulės eglės, „kad net du žmones neapglėbs“.

Vietiniai gyventojai prisimena, kad „vasaros sausrų metu į šį šaltinį semtis vandens atvykdavo net iš Alsėdžių apylinkių“ (V. Vilnaitė. Vilkų km.).

## Šaltiniai

## Literatūra
* Knygnešių šaltinis
Šilų pelkė

**Šilų pelkė** – pelkė šiaurės Lietuvoje, Biržų rajone, 6,5 km į šiaurės vakarus nuo Papilio, Šilų miške. Plotas – 5,76 km². Slūgso dviejuose lygiagrečiuose moreniniuose tarpgūbriuose, kurie iš šiaurės į pietus nusidriekę 6 km (vakarinė dalis) ir 3 km (rytinė dalis). Vakarinėje dalyje tyvuliuoja užankantis ežerėlis (0,9 ha).

Didžiąją dalį Šilų pelkės sudaro plynraistinė tarpinio tipo pelkė ir aukštapelkė, likusioje dalyje – raistinė žemapelkė. Durpių klodo vidutinis storis 1,4 m (didžiausias – 3,2 m). 50 % durpių yra žemapelkinio pobūdžio, 26 % aukštapelkinio, 24 % tarpinio. Durpės pušinės-kimininės, alksninės, mediuminės, jų peleningumas 7,9 %, vidutinis drėgnumas 83 %. Šilų pelkės dugną dengia priesmėlis, o tarp jo ir durpių slūgso iki 4,5 m sapropelio sluoksnis.

## Šaltiniai
Andrius Pečkys

**Andrius Pečkys** (g. 1963 m. rugpjūčio 6 d. Kaune) – verslininkas, buvęs Vadovybės apsaugos departamento (VAD), Specialiųjų tyrimų tarnybos (STT) vadovas, „Skolų banko“ įkūrėjas.

## Biografija

1981 m. baigė Kauno 34-ąją vidurinę mokyklą.  Po to dirbo Kauno Radijo gamykloje. 1984-1986 m. tarnavo sovietinėje armijoje. Po armijos grįžo dirbti į gamyklą, taip pat įstojo į Vilniaus universitetą, kur neakivaizdiniu būdu studijavo istoriją. 

1988 m. susipažino su Sąjūdžio veikloje dalyvavusiais asmenimis, pats įsitraukė į Sąjūdžio veiklą. 1990 m. rinkimuose į Lietuvos Aukščiausiąją Tarybą išrinkus deputatus, kurie palaikė atsiskyrimą nuo SSRS, išvažiavo į Vilnių prisidėti prie Nepriklausomybės atkūrimo. Nuo 1990 m. dirbo Aukščiausiosios Tarybos Apsaugos skyriuje, buvo vienas iš pirmųjų 11 skyriaus darbuotojų, pradėjusių dirbti dar galiojant sovietiniams įstatymams.

1993 m. Aukščiausiosios tarybos Apsaugos skyrių reorganizavus į Vadovybės apsaugos departamentą prie Vidaus reikalų ministerijos, paskirtas šios institucijos direktoriumi. Dalyvavo nuo nulio kuriant VAD struktūrą. Dalyvavo apmokymuose JAV, stažuotėse Jungtinėje Karalystėje. 1997 m. suteiktas pulkininko laipsnis.

VAD direktoriumi buvo iki 1999 m., tuomet paskirtas STT direktoriumi. Išdirbęs 6 mėnesius, dėl nepriimtinos politinės situacijos savo noru pasitraukė iš pareigų.

2001-2004 m. dirbo „Achemos grupės“ saugos tarnybos „Budrus sakalas“ generaliniu direktoriumi. Nuo 2004 m. bendradarbiavo su tarptautine bendrove „Neo group“ Klaipėdos rajone statant plastiko granulių gamyklą „Klai-PET“. Investicijos į gamyklą siekė 500 mln. litų, ji veikti pradėjo 2006 m. Tais pačiais 2006 m. tapo gamyklos direktoriumi. „Klai-PET“ vadovavo iki 2008 m.

2008 m. pradėjo dirbti „Vision“ grupės bendrovėje, užsiimančioje tinklinio marketingo organizavimu. 6 mėnesius dirbo Vietname, Hošimino mieste, kur buvo atidaroma „Vision“ kompanijos atstovybė.

Nuo 2011 m. iki 2019 m. turėjo savo įmonę UAB „Domeu“,  kuri užsiiėmė saugos technologijų diegimu. Ši bendrovė yra sparčiausiai augančios Švedijos saugos kompanijos „Rapid Security“ atstovė Lietuvoje ir Rusijoje. Įmonė kitoms saugos tarnyboms bei pavieniams klientams siūlo užsienio bendrovių sprendimus, kamerų ir jų vaizdą analizuojančių algoritmų pagalba automatizuojančius teritorijų priežiūrą.

A. Pečkys yra išsiskyręs, turi dukrą Rūtą.

Laisvalaikiu domisi muzika, menu, sportu, kelionėmis. Mokydamasis vidurinėje mokykloje, baigė klasikinės gitaros mokyklą.

## Apdovanojimai

* 1992 m. Sausio 13-osios atminimo medalis;
* 2005 m. lapkričio 30 d. Lietuvos kariuomenės kūrėjų savanorių medalis.

## Šaltiniai
Šilų miškai

**Šilų miškai** – miškų masyvas šiaurės Lietuvoje, Biržų rajone, 6 km į pietryčius nuo Biržų. Priklauso Biržų miškų urėdijai, Šilų girininkijai. Apima 26,7 km² plotą.

Šilų miškų masyvą sudaro Šilų, Tabūno, Medžvalakių miškai. Būdingas lygus, vietomis kiek banguotas paviršius. Vyrauja velėniniai jauriniai glėjiški priesmėliai ir priemoliau, velėniniai glėjiški priesmėliai, įvairūs durpžemiai. Miškai priklauso Apaščios baseinui: šiauriniu pakraščiu teka Rovėja, o per mišką – jos intakai (Žirglaukis, Gylė, Upelis, Margeniškis), taip pat Apaščios intakas Paršupis. Telkšo Šilų pelkė, Liūno ežerėlis.

Medynai:
* beržynai: 33 %
* eglynai: 23 %
* pušynai: 22 %
* juodalksnynai: 12 %
* baltalksnynai: 6 %
* uosynai: 3 %
* drebulynai: 1 %

Jaunuolynai sudaro 21 % medynų, pusamžiai medžiai 45 %, pribręstantys 20 %, brandūs 14 %.

Šilų miškuose gausu elnių, briedžių yra šernų, stirnų, usūrinių šunų, lapių, kiškių, vilkų, voverių, kiaunių, slankų, jerubių, sutinkami plėšrieji paukščiai, pelkių paukščiai (juodieji gandrai, tetervinai, gervės).

Miško pietiniu kraštu eina kelias . Greta įsikūrę Beržiniai, Šliželiai, Obelaukiai, Benosiškis, Medžvalakiai, Marmakiškiai, Devynbalsiai, Žirgeliškiai, Svirgeliškiai.

## Šaltiniai
Tarybų Latvijos armija

**Tarybų Latvijos armija** () – DVRA armija, suformuota ir veikusi Latvijos teritorijoje Rusijos pilietinio karo metais. 

## Formavimas
1918 m. gruodžio 8 d. RTFSR DVRA glavkomo direktyva №&nbsp;436/ш buvo suformuota *Latvijos kariuomenės armijos grupė* (*'Армейская группа войск Латвии*), įėjusi į DVRA Vakarų armijos sudėtį.
Pagal 1918 m. gruodžio 27 d. glavkomo direktyvą №&nbsp;539/ш grupė Šiaurės fronto 1918 m. gruodžio 29 d. įsakymu №&nbsp;0752 buvo perkelta į 7-ąją armiją.

1919 m. sausio 4 d. RRKT nutarimu Latvijos armijos grupė reorganizuota į *Tarybų Latvijos armiją* (). 1919 m. sausio 5 d. glavkomo direktyva №&nbsp;606/ш Tarybų Latvijos armija tapo tiesiogiai pavaldi glavkomui.

1919 m. vasario 6 d. glavkomo direktyva №&nbsp;578/оп 771/ш armija operaciniu požiūriu pavaldi Šiaurės fronto vadovybei, o nuo 1919 m. vasario 19 d. įėjo į naujai suformuotą Vakarų frontą (1919 m. vasario 12 d. glavkomo direktyva №&nbsp;795/ш).

1919 m. birželio 7 d. glavkomo direktyva №&nbsp;2188/оп Tarybų Latvijos armija pervadinta į DVRA 15-ąją armiją.

Armijos štabas buvo įsikūręs Daugpilyje (Dvinske)..

## Kovos veiksmai
Tarybų Latvijos armija buvo suformuota išsyk po to, kai tarybinė kariuomenė užėmė Rygą. Ji visą sausį vykdė puolamąsias operacijas Latvijos teritorijoje prieš baltagvardiečius, vokiečių dalinius ir Latvijos respublikos kariuomenę. 
Sausio pabaigoje Latvijos STR kariuomenė buvo užėmusi beveik visą Latvijos teritoriją, išskyrus Liepoją ir jos apylinkes. 1919 m. vasarį tarybinė kariuomenė perėjo prie gynybos, o Tarybų Latvijos armijai teko kautis ir su Estijos kariuomene, kam teko sustiprinti dešinįjį sparną. Taip buvo dėl tarybinės Estliandijos armijos nesėkmingų kovos veiksmų kautynėse su Estijos Laikinosios vyriausybės kariuomene 1919 m. vasarį. 

Remiantis 1919 m. birželio 1 d. RTFSR Centrinio vykdomojo komiteto dekretu „Apie Rusijos, Ukrainos, Latvijos, Lietuvos ir Baltarusijos tarybinių respublikų suvienijimą kovai su tarptautiniu imperializmu“ (*Об объединении советских республик России, Украины, Латвии, Литвы и Белоруссии для борьбы с международным империализмом*) Tarybų Latvijos armija buvo pervadinta DVRA 15-ąja armija.

## Sudėtis
Tarybų Latvijos armiją sudarė:
* štabas (valdyba),
* 1-oji Tarybų Latvijos armijos šaulių divizija (*1-я стрелковая дивизия Армии Советской Латвии*) – 1919 m. sausis-birželis,
* Yptingoji internacionalinė divizija (*Особая интернациональная дивизия*), kuri nuo 1919 m. vasario 12 d. vadinosi – 2-oji Tarybų Latvijos armijos šaulių divizija (*2-я стрелковая дивизия Армии Советской Латвии*) – 1919 m. sausis-birželis,
* 2-oji Novgorodo šaulių divizija (*2-я Новгородская стрелковая дивизия*) – 1919 m. sausis, 
* Lietuvių šaulių divizija (*Литовская стрелковая дивизия*) – 1919 m. gegužė,
* Alūksnės (Marienburgo) kariuomenės grupė – 1919 m. gegužė-birželis.

## Vadovybė
Vadai:
* 1919-01-06 – 1919-03-10 Jukumas Vacietis
* 1919-03-10 – 1919-06-07 Peteris Slavenas (*Пётр Антонович Славен*)

Štabo viršininkas:
* 1919-01-06 – 1919-06-07 Parfenijus Maiguras (*Парфений Матвеевич Майгур*)

## Nuorodos
Vlado Knašiaus krepšinio mokykla

**Vlado Knašiaus krepšinio mokykla** – krepšinio mokykla Klaipėdos mieste, pavadinta krepšinio trenerio Vlado Knašiaus (1927–1976) garbei. Mokyklos auklėtiniai dalyvauja Lietuvos moksleivių krepšinio lygoje.

## Žymesni auklėtiniai

* Modestas Paulauskas
* Rimas Girskis
* Saulius Štombergas
* Eurelijus Žukauskas
* Arvydas Macijauskas
* Tomas Delininkaitis
* Deividas Gailius
* Donatas Zavackas
* Artūras Gudaitis
* Simas Galdikas
* Mindaugas Girdžiūnas
* Arvydas Šikšnius
* Arnas Butkevičius
* Deividas Pukis
* Valdas Vasylius
* Eglė Šikšniūtė
* Inesa Visgaudaitė
* Marina Solopova

## Nuorodos

* Tinklalapis
Eden Hazard

**Edenas Maiklas Valteris Azaras** (; g. 1991 m. sausio 7 d.) – Belgijos rinktinės futbolininkas, žaidęs tokiuose klubuose, kaip „Chelsea“ ar „Real Madrid“. Jis žaidė krašto saugu. Jis pasižymėjo savo kamuolio perdavimo sugebėjimais ir buvo dažnai lygintas su FIFA „Auksinio kamuolio“ laimėtojais Lioneliu Mesiu ir Krištianu Ronaldu.

## Karjera
E. Azaras – buvusio Belgijos futbolininko sūnus. Jis pradėjo savo futbolininko karjerą Belgijoje žaisdamas vietiniuose klubuose „Royal Stade Brainois“ ir „Tubize“. 2005 m. jis persikėlė į Prancūziją ir pradėjo žaisti Lilio klube „Lille“. 2012 m. birželį, po daugiau nei aštuonerių metų, E. Azaras paliko klubą Lilyje, ir po daug spekuliacijų prisijungė prie anglų klubo „Chelsea“. 2019 m. už maždaug 100 mln. eurų perėjo į Madrido „Real“, tačiau ten dėl traumų ir prastos sportinės formos rungtyniavo labai mažai.

Edeno brolis Torganas – taip pat Belgijos rinktinės futbolininkas.

## Dalyvavimas čempionatuose

|}

## Laimėjimai
;Lille
* Ligue 1: 2010–11 m.
* Coupe de France: 2010–11 m.
;Chelsea
* Premier League: 2014–15, 2016–17 m.
* FA taurė: 2017–18 m.
* Anglijos lygos taurė: 2014–15 m.
* UEFA Europos lyga: 2012–13, 2018–19 m.
;Real Madrid
* La Liga: 2019–20, 2021–22 m.
* Ispanijos futbolo supertaurė: 2021–22 m.
* UEFA Čempionų lyga: 2021–22 m.
* FIFA Pasaulio futbolo klubų taurė: 2022 m.
* UEFA supertaurė: 2022 m.
* Ispanijos futbolo taurė: 2022–2023 m.

;
* Pasaulio futbolo čempionatas: 3 vieta – 2018 m.

## Išnašos

## Nuorodos
*
Stanislovas Ravera Potockis

**Stanislovas Ravera Potockis** (, 1579–1667 m. vasario 27 d.) – Lenkijos valstybinis ir karinis veikėjas, pulko vadas, Podolės pakamaris (1621), Haličo seniūnas (1627), Kameneco kaštelionas (1628), Braclavo (1631–1636), Podolės (1636–1655), Kijevo (1655–1658) ir Krokuvos vaivada (1658–1667), Karūnos lauko etmonas (1652–1654), Karūnos didysis etmonas (1654–1667), Radomo, Krasnostavsko, Medicko, Baro, Grodecko, Kolomeisko, Ropčicko, Mostisko, Drachimo, Letičevsko ir Dolynos seniūnas. Jo garbei buvo pavadintas jo sūnaus įkurtas Andžejaus Potockio Stanislavo miestas, dabar Ivano Frankivskas.

## Biografija
Karaliaus rotmistro, Podolės pataurininkio ir Kameneco kašteliono Andžejaus Potockio (m. 1609) ir Sofijos Piaseckytės antrasis sūnus. Kilo iš magnatų Potockių giminės, valdė dideles žemes Galicijoje ir Podolėje.

Jaunystėje perėjo iš kalvinizmo į katalikybę. Gavo gerą išsilavinimą tėvynėje ir užsienyje, aplankė Prancūziją ir Olandiją. 1607 metais pradėjo savo karinę karjerą, kartu su savo tėvu ir dėdėmis Lenkijos karaliaus Žygimanto Vazos pusėje dalyvavo Guzovo mūšyje su Zebžidovskio rokošiečiais. 1608 metais dalyvavo savo dėdės Stepono Potockio kariniame žygyje į Moldaviją, kur į sostą buvo pasodintas Konstantinas Movila. 1609–1611 metais dalyvavo Lenkijos-Lietuvos karių Smolensko apgulty. Kovėsi su turkais Cecoro mūšyje 1620 metais ir Chotyno mūšyje 1621 metais.

Užėmė aukštus ATR vyriausybinius postus. Nuo 1627 metų buvo Haličo seniūnu, nuo 1628 metų Kameneco kaštelionu, nuo 1631 metų Braclavo ir nuo 1636 metų Podolės vaivada.

1637–1638 metais vadovavo Lenkijos kariniams daliniams kazokų sukilimų (Pavliuko, Ostrianino ir Gunios) malšinimo metu. Zborovo mūšyje išgelbėjo karalių iš pavojingos padėties, dėl ko tapo vienu iš jo favoritų. 1652 metais buvo paskirtas Karūnos lauko etmonu, 1653 metais – Kijevo vaivada.

Nuo 1654 metų – Karūnos didysis etmonas.

1665 metais kariavo Lenkijos karaliaus Jono Kazimiero Vazos pusėje prieš sukilusį Karūnos lauko etmoną Jurgį Sebastijaną Liubomirskį ir patyrė pralaimėjimą nuo jo Čenstochovo mūšyje. Savo karinės karjeros metu dalyvavo keturiasdešimt šešiuose mūšiuose. Mirė 1667 metų vasarį Podgaicuose.

## Šeima
Stanislovas Potockis buvo vedęs du kartus. Jo pirmoji žmona buvo Sofija Kalinauskaitė (m. po 1645). 1658/1661 metais vedė antrą kartą Aną Movilaitę (m. apie 1665), Moldavijos pono Jeremejaus Movilos (m. 1606) dukterį, nuo santuokos su kuria vaikų neturėjo.

### Vaikai
* Andžejus Potockis (m. 1691) – Krokuvos kaštelionas ir Karūnos lauko etmonas.
* Feliksas Kazimieras Potockis (1630–1702) – Krokuvos kaštelionas ir Karūnos didysis etmonas.
* Viktorija Elžbieta Potockytė (+ po 1670) – 1-mas vyras – Karūnos lauko raštininkas Adomas Jeronimas Seniavskis, 2-ras vyras – Braclavo vaivada Andžejus Potockis (m. 1663).
* Ana Potockytė – 1-mas vyras Rogatinsko seniūnas Janas Zigmantas Ostrorugas, 2-ras vyras Seradzo vaivada Maksimilianas Pržerebskis.

## Nuorodos

|-
Joël Dicker

**Žoelis Dikeris** (; g. 1985 m. birželio 16 d. Ženevoje, Šveicarijoje) – Šveicarijos rašytojas. 2013 metais Ž. Dickeris tapo Europos sensacija, pardavęs beveik milijoną savo romano „La vérité sur l’affaire Harry Quebert“ egzempliorių Prancūzijoje.

Ž. Dikeris savo autoriaus karjerą pradėjo vaikystėje. Būdamas dešimties metų jis įsteigė mėnesinį žurnalą apie laukinius gyvūnus „La Gazette des animaux“. Jis buvo jo vyriausiasis redaktorius septynerius metus. Eidamas šias pareigas, jis laimėjo „Cuneo“ premiją už gamtos apsaugą ir „Genève Tribune“ jį pavadino „Šveicarijos jauniausiu vyriausiu redaktoriumi“. Sulaukęs 19 metų išvyko į dramos mokyklą „Cours Florent“ Paryžiuje. Po vienerių metų jis grįžo į Šveicariją ir įstojo į teisės mokyklą Ženevos universitete, kur jis įgijo savo teisės magistro laipsnį.

2010 m. Ž. Dikeris laimėjo Ženevos rašytojų premiją „Prix des Ecrivains Genevois“. Po apdovanojimo Paryžiaus redaktorius Bernardas de Falua () įsigijo iš Ž. Dikerio teisę išleisti romaną „Les Derniers jours de nos Pères“ ir jį išleido 2012 m. pradžioje. Po šešių mėnesių de Falua išleido romaną „La vérité sur l’affaire Harry Quebert“. Geri romano atsiliepimai prasidėjo 2012 m. Frankfurto knygų mugėje, kur užsienio redaktoriai puolė pirkti iš de Falua teisę versti romaną, kuris dabar išverstas į 32 kalbas.
Radijas 9

**Radijas 9** – komercinė radijo stotis, veikusi Klaipėdoje. Transliuota 91,4 MHz dažniu.

„Radijas 9“ įsteigtas 2004 m. balandžio 22 d. Transliacijas ši radijo stotis pradėjo 2004 m. rugpjūčio 2 d. 93,3 Mhz dažniu. 2005 m. vasario 2 d. radijo stočiai atiteko 91,4 MHz radijo dažnis. Transliacijas naujuoju radijo dažniu „Radijas 9“ pradėjo 2005 m. gegužės 1 d.

2009 m. drauge su leidykla „Druka“ pristatė naują kultūrinį projektą – radijo laidų ciklą „Istoriniai maršrutai po senąją, gerąją, gražiąją Klaipėdą“.

Skelbėsi besiorientuojanti į 25–50 metų amžiaus klausytojų auditoriją.

Radijo stotis nebetransliuojama.

## Išnašos

## Nuorodos
* Informacija apie įmonę
Raduga

**Raduga** ( – vaivorykštė) – komercinė radijo stotis rusų kalba, veikianti Klaipėdoje nuo 2001 m. rugsėjo 1 dienos iki 2024 m. sausio 17 d. Transliuodama 100.8 MHz dažniu.

Iš pradžių radijo stoties „Laluna“ eteryje transliuota tik atskira laida rusakalbiams, atkreipus dėmesį, kad auditorija auga, nutarta įkurti specializuotą radijo stotį.

Nuo 2022 m. vasario 25 d. nutraukė Rusijos atlikėjų muzikos transliaciją.

2024 m. sausio 17 d. stoties transliacija nutraukta ir 100.8 (MHz) dažnyje pradėjo transliuoti radijo stotis 'M-1 Dance'.

## Laidos
* Nauja Diena
* Non Stop
* Geriausias Laikas
* 100 Ir 8 Malonumai
* Užvesk!
* Rožinė Spalva
* TOP-20

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Parbėg laivelis

**Parbėg laivelis** – tarptautinis folkloro festivalis, vykstantis kas dvejus metus Klaipėdoje birželio ir liepos mėnesiais. Šis CIOFF (Tarptautinei folkloro festivalių organizavimo tarybai prie UNESCO) priklausantis festivalis rengiamas nuo 1992 metų. Festivalio renginių metu didelis dėmesys skiriamas pasaulio tautų savitumui – ryškiausi šalių tradicinio muzikavimo, dainavimo, tautinio šokio, tautinių kostiumų bruožai, papročiai, atskleidžiamos unikalios Klaipėdos regiono bei šalies tradicijos, folkloras, kraštui būdingi amatai.

## Šaltiniai
Klaipėdos muzikinis pavasaris

**Klaipėdos muzikinis pavasaris** – seniausias Lietuvos muzikinis festivalis, pradėtas rengti 1976 m. tuometinio Lietuvos nacionalinės filharmonijos direktoriaus kompozitoriaus Rimvydo Žigaičio iniciatyva. Iki 2003 m. jį organizavo Lietuvos nacionalinės filharmonijos Klaipėdos skyrius, vėliau Klaipėdos muzikos centras. Festivalio metu dėmesys skiriamas klasikinei, akademinei muzikai, darniai tradicijų ir naujovių sintezei, žymiausių Klaipėdos, Lietuvos ir užsienio atlikėjų pasirodymams.

## Šaltiniai
Klaipėdos pilies džiazo festivalis

**Klaipėdos pilies džiazo festivalis** – džiazo muzikos festivalis, organizuojamas Klaipėdoje nuo 1994 metų, kuriam suteiktas Klaipėdos pilies vardas. Festivalis vyksta kiekvienų metų vasaros pirmąjį savaitgalį, pasižymintis stilistine įvairove, sukviečiantis iškiliausius džiazo muzikos atlikėjus iš viso pasaulio. Festivalyje yra koncertavę tokie atlikėjai kaip Maynard Ferguson, Toots Thielemans, Billy Cobham, Mike Mainieri, Victor Bailey, Chico & the Gypsies, Soweto Kinch, Nikki Yeoh, Candy Dulfer.

Klaipėdos pilis, kaip festivalio simbolika buvo pasirinkta siekiant kuo plačiau garsinti tuomet labai aktyviai pradėtus pilies atstatymo darbus, padaryti ją vienu ryškiausių miesto kultūrinio paveldo akcentu, su viltimi, jog ateis laikas, kuomet tada dar restauruojama pilis taps ir vienu pagrindinių festivalio renginių vyksmo vieta. 

## Nuorodos

* Tinklalapis

## Šaltiniai
Memeler Volksstimme

**Memeler Volksstimme** (*Klaipėdos liaudies balsas*) – socialistinės pakraipos dienraštis ėjęs Klaipėdoje vokiečių kalba 1919–1924 metais. 

## Istorija

Pirmas laikraštis išleistas 1919 m. gruodį. Buvo spausdinamas Vokietijos socialdemokratų partijos lėšomis. Laikraščio redaktorius buvo Erich Bührig. 1924 m. lapkričio 1 d. išspausdintas straipsnis *Die Volksschule ist in Gefahr!* (Liaudies mokykla pavojuje). Straipsnis buvo apie lietuvį mokytoją, kažkurioje krašto mokykloje parašiusį lentoje sakinį: „Lietuva – mūsų tėvynė!“ Straipsnyje nenurodyta nei mokytojo pavardė, nei mokykla. Straipsnyje rašoma: „Mes klausiame, nuo kada Lietuva mūsų tėvynė, nuo kada nėra mūsų gražiojo Klaipėdos krašto?“ bei „Lietuva negali niekada būti mūsų tėvynė, kol mes dar branginame ir gerbiame savo kultūrą!“. 1924 m. pabaigoje laikraščio pavadinimas pakeistas į *Memelländische Volkszeitung* (Klaipėdos krašto liaudies laikraštis).

## Literatūra

* Siegfried Mielke. Gewerkschafter in den Konzentrationslagern Oranienburg und Sachsenhausen.: Biographisches Handbuch.. Edition Hentrich Druck. p. 133. ISBN 978-3-89468-268-2.
* Kurt Koszyk (1966). Die Presse der deutschen Sozialdemokratie. sn. p. 141.
* Wilhelm Matull (1973). Ostdeutsche Arbeiterbewegung. Holzner Verlag. p. 373.

## Šaltiniai
Baltischer Beobachter

**Baltischer Beobachter** (*Baltijos apžvalgininkas*) – dienraštis ėjęs Klaipėdoje vokiečių kalba 1936–1938 metais. Buvo leidžiamas kaip lietuviško laikraščio Lietuvos keleivis atitikmuo vokiečių kalba.

## Istorija

1934-1935 m. dienraštis vadinosi „Ostsee-Beobachter“ (*Baltijos jūros apžvalgininkas*), 1935 m. „Memeler Beobachter“ (*Klaipėdos apžvalgininkas*). Visų šių laikraščių redaktoriumi dirbo Jonas Endrikis Grigolaitis. Laikraštis buvo leidžiamas kiekvieną dieną, išskyrus sekmadienius. Laikraštį leido spaudos bendrovė Rytas. Paskutinis laikraštis išleistas 1938 m. rugsėjo 30 dieną. 

## Literatūra

* Karl Bömer, Handbuch der Weltpresse, Leipzig 1937
* Karl O. Kurth, Handbuch der Presse de Heimatvertriebenen, Göttingen 1953

## Šaltiniai
BMW i8

**BMW i8** – 2-jų durų kupė, elektra varomas sportinis Gran Turismo automobilis. Jį nuo 2014 iki 2020 m. gamino vokiečių BMW kompanija. i8 modelis turi 7,1 kWh ličio jonų bateriją, leidžiančią vien elektra nuvažiuoti 37 km.

Automobilis iki 100 km/val. įsibėgėja per 4,4 sek. ir gali pasiekti maksimalų 250 km/val. greitį. Vidutinės degalų sąnaudos yra 2,1 l/100 km.

Šio modelio prototipas pirmą kartą buvo pademonstruotas 2009 m. Frankfurto automobilių parodoje, o 2013 m. ten pat parodyta ir galutinė modelio versija. Vokietijoje šis modelis pasirodė 2014 m. birželį, o JAV – tų pačių metų rugpjūtį.

Šis modelis kartu su mažesniu BMW i3 2014 m. tapo Formulės E čempionato saugos automobiliu.

2020 m. kovą šio modelio pardavimai visame pasaulyje viršijo 20 000 vienetų ir pagal tai jis tapo populiariausiu sportiniu elektromobiliu pasaulyje.

2020 m. birželį šio modelio gamyba buvo sustabdyta.

## Šaltiniai
Červionka-Leščynos

**Červionka-Leščynos** (; ) – miestas Silezijos regione, Lenkijoje. Įsikūręs prie Beravkos upės (Odros intakas), Silezijos aukštumoje. Priklauso aukštutinės Silezijos aglomeracijai. Rybniko priemiestis. 27 955 gyventojai (2012 m. duomenys).

## Istorija
Nuo 1999 m. priklauso Silezijos vaivadijai, prieš tai buvo Katovicų vaivadijoje, o dar anksčiau – Silezijos vaivadijoje. Červionka-Leščynos įkurtas 1962 m., sujungus Červionkos ir Leščynų miesto tipo gyvenvietes bei Čuchovos kaimą. Dėl politinių priežasčių 1975 m. pavadinimas buvo pakeistas į *Leščynos* (). 1992 m. sausio 1 d. pakeistas į dabartinį *Červionka-Leščynos*.
Medicinos sesuo ir didieji manevrai

**Medicinos sesuo ir didieji manevrai** () – 1978 m. itališka erotinė komedija, juostos „Karo ligoninės gydytoja“ tęsinys. Joje pasakojama apie gydytoją Evą Mančini, armijoje atliekančią tyrimą apie karių seksualinį elgesį.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Edwige Fenech – gydytoja Eva Mančini
* Renzo Montagnani – pulkininkas Fiasčenta
* Alvaro Vitali – Alvaro
* Michele Gammino – Džanluka
* Lucio Montanaro – Salvarorė
Nekaltybė ir geismas

**Nekaltybė ir geismas** () – 1974 m. Italijoje sukurta romantinė komedija. 

## Turinys

Jaunas seminaristas grįžta atostogų į gimtąjį Sicilijos kaimelį, kad dar kartą apsvarstytų savo pašaukimą. Čia jam tenka susidurti su įvairiomis pagundomis, kurių didžiausia – jo naujoji pamotė Karmela... 

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Edwige Fenech – Karmela
* Vittorio Caprioli – Vinčenzo
* Roberto Cenci – Tonino
* Lionel Stander – Salvatorė
* Anna Maria Pescatori – Lola
Gydytoja kariuomenėje

**Medicinos sesuo kariuomenėje** () – 1977 m. Italijoje sukurta komedija. 

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Edwige Fenech – gydytoja Eva Marini
* Renzo Montagnani – pulkininkas Fiasčenta
* Alvaro Vitali – Alvaro
* Michele Gammino – Gavivo
* Mario Carotenuto – pulkininkas Farina
AB Grąžtai

**Akcinė bendrovė „Grąžtai“** – grąžtų ir frezų gamybos įmonė, 1996 m. perėmusi **Vilniaus grąžtų gamyklos** teises ir prievoles. Įmonės būstinė – Birželio 23-iosios g. 10, Vilnius.

## Istorija
Vilniaus grąžtų gamykla įkurta 1957 m. Pagrindinė produkcija – ilgieji spiraliniai grąžtai su cilindriniu kotu (pirmaisiais metais pagaminta virš 100 tūkstančių vienetų) bei grąžtai su kūginiu kotu. Gamybiniai pajėgumai išaugo 1960–1965 m., kuomet buvo įsisavinti nauji gaminiai, technologiniai procesai, vyko gamybos automatizavimas. 1965 m. buvo gaminami ilgieji, pailginti, normalūs ir trumpieji standartiniai, specialūs spiraliniai su cilindriniu kotu bei centravimo grąžtai. 1966 m. įsisavinta ilgų specialių grąžtų gamyba, o 1968 m. įkurtas smulkių grąžtų gamybos cechas. 1979 m. sukurta ir pagaminta daugiau kaip 40 originalių staklių, savos konstrukcijos automatų ir pusautomačių.

1981–1989 m. gamykla specializavosi gaminti spiralinius ir sraigtinius HSS/HSSCo grąžtus metalui bei vienalyčius smulkius kietmetalio grąžtus spausdintoms plokštėms gręžti, taip pat grąžtų rinkinius skirtus buičiai, atsargines dalis žemės ūkio mašinoms, įrengimus bei įrangą grąžtų gamybai. 1988 m. pradėta vienplunksnių frezų, skirtų lengvųjų metalų ir plastikų gręžimui ir frezavimui, gamyba.

1996 m. kovo 6 d. visuotinio akcininkų susirinkimo nutarimu buvo įkurta AB „Grąžtai“, valstybinės gamyklos teisių ir prievolių perėmėja. Nuo 2003 m. bendrovės pagrindinis akcininkas yra ŽŪB „Džeirana“.

1957–2003 m. buvo pagaminta apie milijardą grąžtų. 2002 m. įdiegta kokybės valdymo sistema pagal ISO 9001:2000 standartą, 2006 m. įmonė apdovanota Lietuvos metų gaminio sidabro medaliu. 2007 m. Raseiniuose pradėti terminio apdirbimo cecho statybos darbai. Baigus statybas, pirminis grąžtų gamybos procesas, ruošinių kapojimas ir terminis metalo apdirbimas perkeltas į naująjį cechą.

## Darbuotojų skaičius
* 1957 m. – 275 darbuotojai;
* 1960 m. – 731 darbuotojai;
* 1965 m. – 2278 darbuotojai;
* 2014 m. – 74 darbuotojai.

## Nuorodos

* Vilniaus gražtų gamykla

## Šaltiniai
Idealus nuotykis

**Idealus nuotykis** () – 1982 m. Italijoje sukurta komedija. 

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Edwige Fenech – Patricija Reda
* Diego Abatantuono
* Lui Bosisio
* Mauro Di Francesco

## Turinys

Žurnaliste dirbanti Patricija pavargo nuo jai  skiriamų kvailų ir nereikšmingų užduočių. Norėdama įrodyti savo vertę ir talentą, ji meta iššūkį leidėjui, kad sugebės parašyti dėmesio vertą straipsnį apie eilinio italo seksualines fantazijas. 

Priešingu atveju ji pasižada permiegoti su leidėju...
Daniel Olbrychski

**Danielis Marcelis Olbrychskis** (; g. 1945 m. vasario 27 d., Lovičiuje, Lenkijoje) – Lenkijos aktorius. Jis išgarsėjo vaidmeniu 2010 m. filme „Salt“ ir vaidmenimis daugelyje režisieriaus Andžej Vaidos filmų. Pasirodė daugiau nei 200 filmų.

## Biografija

D. Olbrychskis studijavo Stepono Batoro vardo mokykloje ir gimnazijoje Varšuvoje. Atliko vaidmenis tiek teatre, tiek televizijoje. Jo vaidyba sulaukė iš kritikų daug gerų atsiliepimų. 1971 m. septintajame Maskvos tarptautiniame kino festivalyje laimėjo geriausio aktoriaus apdovanojimą už Boleslavo vaidmenį A. Vaidos filme „Beržas“ ().

1986 m. D. Olbrychskis buvo apdovanotas Prancūzijos Garbės legiono ordinu. 2007 m. apdovanotas Rusijos Konstantino Stanislavskio premija.

D. Olbrychskis 1967 m. vedė Moniką Dzienišievič. Tačiau jų santuoka nebuvo sėkminga ir jie išsiskyrė 1977 m.
1978 m. vedė Zuzaną Lapicką. Jie taip pat išsiskyrė 1988 m. 2003 m. vedė Krystyną Demską. Jis turi tris vaikus.
Šilmeižių–Ramuvos miškai

**Šilmeižių–Ramuvos miškai** – miškų masyvas vakarų Lietuvoje, Šilutės rajone, 4 km į šiaurės vakarus nuo Žemaičių Naumiesčio, 5 km į rytus nuo Šilutės. Priklauso Šilutės miškų urėdijai, Šilutės girininkijai. Apima 15,2 km² plotą.

Šilmeižių–Ramuvos miškų masyvą sudaro Šilmeižių ir Ramuvos miškai. Būdingas banguotas paviršius. Vyrauja jauriniai smėliai ir priesmėliai. Miškais teka Šyšos baseino upės (Šustis, Upalis, Jovaris, Pilupis) ir Tenenio baseino upės (Peklalė).

Medynai:
* pušynai: 78 %
* beržynai: 13 %
* eglynai: 8 %
* juodalksnynai: 1 %

Jaunuolynai sudaro 46 % medynų, pusamžiai medžiai 39 %, pribręstantys 9 %, brandūs 6 %.

Šilmeižių–Ramuvos miškuose gyvena šernai, briedžiai, stirnos, kiškiai, kiaunės, lapės, usūriniai šunys.

Prie miškų įsikūrusios gyvenvietės: Šilmeižiai, Ramuva, Didšiliai, Žagatai, Bartininkai, Grabupėliai.

## Šaltiniai
Šilinės–Klevyčios miškai

**Šilinės–Klevyčios miškai** – miškų masyvas pietryčių Lietuvoje, Šalčininkų rajone, Dieveniškių „iškyšulyje“, 14 km į rytus nuo Šalčininkų. Priklauso Šalčininkų miškų urėdijai, Poškonių ir Dieveniškių girininkijoms. Apima 45,5 km² plotą.

Šilinės–Klevyčios miškų masyvą sudaro Klevyčios, Kreivosios, Šilinės, Būkiškių, Geležių, Kaziuliškių, Barovkos miškai. Būdingas kalvotas paviršius. Vyrauja jauriniai silpnai nujaurėję smėliai bei velėniniai jauriniai priemoliai ir priesmėliai. Gausu riedulių. Miškai patenka į Gaujos upės baseiną.

Medynai:
* pušynai: 63 %
* beržynai: 18 %
* eglynai: 15 %
* juodalksnynai: 2 %
* drebulynai: 2 %

Jaunuolynai sudaro 46 % medynų, pusamžiai medžiai 43 %, pribręstantys 9 %, brandūs 2 %.

Šilinės–Klevyčios miškuose gyvena šernai, briedžiai, stirnos, kiškiai, kiaunės, lapės, usūriniai šunys, voverės, barsukai, tetervinai, plėšrieji paukščiai. Miškuose (90, 91 ir 113 kvartaluose) yra pilkapių Pietryčiuose yra Šilinės botaninis draustinis.

Miškus kerta Dieveniškių–Klevyčios kelias. Prie miškų įsikūrusios gyvenvietės: Paginai, Liudvinavas, Šetylos, Jokūbiškės, Ureliai, Gureliai, Vėjeliai, Biržė, Antaniškės, Ažumedis, Kreivoji, Geležiai ir kt.

## Šaltiniai
Philipp Neumann

**Filipas Noimanas** (; g. 1992 m. vasario 20 d. Kelne) – Vokietijos krepšininkas, žaidžiantis Oldenburgo „EWE Baskets“. 

Ūgis – 2,10 m.

## Karjera

Kai jam buvo 18 m., F. Noimanas pasirašė profesionalų kontraktą su Bambergo klubu „Brose Baskets“. Per 2009–2010 m. sezoną buvo labai mažai naudotas, tačiau vis tiek tapo Vokietijos lygos ir taurės laimėtoju su klubu „Brose Baskets“.
Kituose sezonuose jis vėl laimėjo čempionatą ir taurę. Laimėjęs Vokietijos čempionatą ir taurę nusprendė nedalyvauti NBA naujokų biržoje.

2013 m. gruodžio mėnesį F. Noimanas buvo paskolintas Oldenburgo klubui „EWE Baskets“. 2014 m. birželio mėnesį pasirašė sutartį su „EWE Baskets“.
Šilavoto kalvagūbris

**Šilavoto kalvagūbris** – Lietuvos pietinėje dalyje besidriekiantis kalvagūbris. Nutįsęs 40 km iš pietvakarių į šiaurės rytus ir atskiria Jiesios lygumą nuo Peršėkės lygumos. Gūbrys užsibaigia lėkštomis pakilumomis, nusitęsusiomis link Pakuonio.

Kalnagūbris sudarytas iš 3 moreninių kalvų grandinių. Pietvakariuose tarp šių grandinių įsiterpę pelkėti tarpgūbriai su nuo Amalvo, Palių, Žuvinto paliomis. Šiaurės rytuose tarpgūbriai siauresni, vietomis jų visai nėra. Šiaurės rytinė Šilavoto kalvagūbrio dalis aukščiausia (iki 144 m, ties Ingavangiu).

Kalvas sudaro nedaug perplautas sluoksniuotas smėlis ir priesmėlis, dengiamos moreniniu priemoliu, vietomis apneštos smėliu. Riedulių negausu. Šiaurės vakariniuose kalvagūbrio šlaituose (ypač Šilavoto, Jiestrakio apylinkėse) matoma Jiesios lygumoje buvusio prieledyninio ežero krantų žymių.

Ant kalvagūbrio įsikūrę Daukšiai, Igliauka, Šilavotas, Klebiškis, Bačkininkai.

## Šaltiniai
Andrius Kazimieras Zaviša

**Andrius Kazimieras Zaviša** (apie 1614–1678 m. birželio 23/26 d.) – LDK valstybinis veikėjas, Lietuvos didysis raštininkas (1650–1678). Minsko (nuo 1638), Čečersko ir Slanimo senūnas.

## Biografija
Lietuvos bajorų Zavišų giminės atstovas, herbo „Łabędź“ savininkas. Lietuvos dvaro ir didžiojo maršalkos, Vilniaus kašteliono Kristupo Zavišos (apie 1600–1670) ir Katerinos Tiškevičiūtės vyresnysis sūnus. Jaunesnysis brolis – Breslaujos seniūnas Janas Jurgis Zaviša (apie 1620–1671).

Nuo 1650 iki 1678 metų užėmė Lietuvos didžiojo raštininko pareigybę. 1655 metais įstojo į Tyšovecko konfederaciją, įkurtą Lenkijos-Lietuvos magnatų kovoje prieš Švedijos armiją.

Palaidotas Bernardinų vienuolyne Minske.

## Šeima ir vaikai

Apie 1645 metus vedė Aleksandrą Oginskaitę, Minsko vaivados ir Trakų kašteliono, kunigaikščio Aleksandro Oginskio (apie 1585–1667) ir Katerinos Palubinskaitės dukterį. Jų vaikai:

* Jonas Mykolas Zaviša (1658–1685), Minsko seniūnas
* Kristupas Stanislovas Zaviša (1660–1721), Minsko vaivada
 

## Nuorodos
* Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. / рэд. Г. П. Пашкоў і інш. Т. 1: Абаленскі – Кадэнцыя. – Мінск: Беларуская Энцыклапедыя, 2005. – 684 с.: іл. ISBN 985-11-0314-4.
Vislavas

**Vislavas** (Višeslavas, m. ~700 m.) – bodričių ir visos obodritų sąjungos didysis kunigaikštis. Pagal I. F. Chimnico paskaičiavimus valdė 36 metus, tai yra nuo 664 iki 700 metų. Jo žmona greičiausiai buvo saksų princesė Adola, kas iš dalies tvirtinama tuo, kad jo sūnaus vardas Aribertas (Oritbertas) turi saksų kilmę.

## Literatūra
* *Меркулов В. И.* Откуда родом варяжские гости? 

## Nuorodos
* Obodritų istorija
Aribertas I

**Aribertas I** (*Oribertas I*, m. 724 m.) – obodritų sąjungos didysis kunigaikštis (700–724 m.).

## Biografija

Aribertas I buvo Vislavo sūnus, po mirties kurio, greičiausiai, jis ir atėjo į sostą, tai yra valdė jis intervale nuo 700 iki 724 metų. Galbūt, po jo mirties kurį tai laiką valdė vienas iš jo nežinomas pagal vardą brolis.

Oriberto vardas, kaip teigė I. F. Chemnicas, turi langobardų kilmę, kas pilnai tikėtina, nes jo motina buvo nežinomo vardo langobardų karaliaus dukra.

## Literatūra
* *Меркулов В. И.* Откуда родом варяжские гости? 

## Nuorodos
* Obodritų istorija
Šiferis

**Šiferis** – statybinė medžiaga, gaminama iš asbestcemenčio. Tai banguoti arba lygūs lakštai (paprastai standartinio išmatavimo), naudojami stogų dengimui, sienų įtvirtinimui ir apdailai.

Lietuvoje šiferis labai plačiai naudotas tarybiniais laikais. Sovietmečiu jį gamino „Akmenės cementas“ ir Daugėlių statybinių medžiagų gamybinis susivienijimas.

Šiferyje esantis asbestas yra kancerogeniškas. Tačiau šiferis žmogaus sveikatai pavojų gali kelti tik tada, kai yra laužomas ir kyla dulkės. Ant stogo padengtas šiferis savaime yra visiškai nepavojingas.

Šiferio privalumai: pigi, paprastai montuojama, lengvai apdirbama, ilgaamžė medžiaga, gerai sulaikanti triukšmą, nerūdijanti, nepraleidžianti elektros, nedegi.

Šiferio trūkumai: trapi, pakankamai sunki medžiaga.

## Šaltiniai
Walter A. Shewhart

**Volteris Endriu Šuhartas** (; g. 1891 m. kovo 18 d. Niukantone, Ilinojaus valstijoje – m. 1967 m. kovo 11 d.) – JAV fizikas, inžinierius ir statistikas.
Jo tėvai – Entonis ir Esta Barni Šuhartai.

V. Šuhartas lankė Ilinojaus universitetą ir Kalifornijos universitetą Berklyje. 1917 m. įgijo fizikos daktaro laipsnį Kalifornijos universitete. Dirbo telekomunikacijos įmonėje „Bell Telephone Laboratories“ nuo 1925 m. iki 1956 m. Spausdino straipsnių seriją moksliniame žurnale „Bell System Technical Journal“.

V. Šuhartas pristatė savo darbą 1931 m. išleistoje knygoje „Economic Control of Quality of Manufactured Product“.
Šiemetis

**Šiemetis** – ežeras Lietuvoje, Elektrėnų savivaldybėje, 5 km į pietryčius nuo Vievio. Ilgis iš šiaurės į pietus 1,23 km, plotis iki 0,8 km. Altitudė 115,2 m. Giliausia vieta siekia 16 m. Ežero pavidalas ties viduriu susiaurėjantis. Pietvakariuose yra mišku apaugusi 0,5 ha sala. Krantai daugiausia aukšti, o vakarinis žemas ir pelkėtas. Aplinkui plyti dirbami laukai, vakarinėje pakrantėje daugiausia auga miškeliai.

Šiaurės vakaruose išteka upelis pro Šiemetuko ežerą link Brado upelio (Bražuolės baseinas).

Rytinėje Šiemečio pakrantėje yra Keliakiemio kaimas, pakrante praeina kelias . Pietiniu krantu eina riba su Trakų rajonu, prie to kranto įsikūręs Meiriškių kaimas. Šiaurinėje pakrantėje įsikūręs vandenlenčių pramogų parkas.

Ežero pavadinimas kildinamas iš šaknies **šėm-*, kuri galimai kilusi iš *šėmas* („šviesiai, melsvai pilkas“).

## Šaltiniai
Šiekštys

**Šiekštys** – ežerai Lietuvoje:

* Šiekštys – Utenos rajone;
* Šiekštys – Švenčionių rajone.
Giedraitiškių ąžuolas

**Giedraitiškių ąžuolas** – išskirtinio amžiaus ąžuolas, augantis Elektrėnų savivaldybėje, Elektrėnų seniūnijoje, Giedraitiškių kaime. Paskelbtas savivaldybės saugomu botaniniu gamtos paveldo objektu 2008 m.

Ąžuolas auga apie 2 km į pietus nuo magistralės , pasukus į Abromiškes, į rytus nuo Orio ežero pakrantės. Priešingame krante įsikūrusi Abromiškių reabilitacijos ligoninė. Medis pasiekiamas praeinant privačios sodybos kiemu. Pažymėtas informacine rodykle.

## Duomenys

* Medžio rūšis – paprastasis ąžuolas (*Quercus robur L.*)
* Kamieno apimtis 1,3 m aukštyje – 5,25 m  (2 m aukštyje šakojasi į 2 kamienus)
* Aukštis – 26,50 m
* Lajos aukštis - 26 m
* Lajos plotis - 35 m
* Amžius – apie 400 metų

## Nuorodos

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras
Šiekštys (Švenčionių r.)

**Šiekštys** – ežeras Lietuvoje, Švenčionių rajone, 4 km į pietryčius nuo Labanoro, greta šiaurės rytinio Peršokšnų galo, Labanoro regioniniame parke. Ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius 1,06 km, plotis iki 0,33 km. Altitudė 144,8 m. Krantai aukšti, aplink dunkso Labanoro giria.

Pro Šiekštį iš šiaurės rytuose telkšančio Minadžio ežero į Peršokšnus teka upelis (Lakajos intako Peršokšnos baseinas).

Vakarinėje ir šiaurinėje ežero pakrantėje yra Pašekščio kaimas. Veikia kaimo turizmo sodyba.

Ežero pavadinimas kildinamas iš *šiekšta, šiekštas* („žemėje arba vandenyje gulėjęs kelmas, stuobrys“).

## Šaltiniai
Šekštys

**Šekštys** arba **Šiekštys** – ežeras Lietuvoje, Utenos rajone, 2 km į šiaurės vakarus nuo Sudeikių, 0,5 km nuo pietvakarinio Alaušo kranto. Ilgis iš šiaurės į pietus 0,9 km, plotis iki 0,32 km. Altitudė 139,5 m. Krantai daugiausia žemi, pietvakarinis aukštesnis. Pakrantės apaugusios krūmokšniais ir medžiais, daug kur plyti pievos.

Pro Šekštį iš Šekštelio ežero į Alaušą teka upelis.

Pietinėje ežero pakrantėje yra Samanės kaimas.

Ežero pavadinimas kildinamas iš *šiekšta, šiekštas* („žemėje arba vandenyje gulėjęs kelmas, stuobrys“).

## Šaltiniai
Streipūnų ąžuolas

**Streipūnų ąžuolas** – išskirtinio amžiaus ąžuolas, augantis Elektrėnų savivaldybėje, Elektrėnų seniūnijoje,  Abromiškių senosiose kapinėse. tarp Žebertonių ir Streipūnų kaimų. Paskelbtas savivaldybės saugomu botaniniu gamtos paveldo objektu 2013 m.

Ąžuolas auga apie 1 km į šiaurę nuo magistralės , pasukus ties Abromiškėmis. Stūkso netoli kelio , senųjų Abromiškių kapinių pakraštyje. Informacine rodykle nepažymėtas. Medžiui yra apie 230 metų, jis džiūstantis, be viršūnės.

## Duomenys

* Medžio rūšis – paprastasis ąžuolas (*Quercus robur L.*)
* Kamieno apimtis 1,3 m aukštyje – 3,65 m 
* Aukštis – 15,50 m
* Amžius – apie 230 metų

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Elektrėnų krašto paveldas (Europos kultūros paveldo metams). Elektrėnų savivaldybės GPO *esvb.lt*
* Gamta. Streipūnų ąžuolas *visit-elektrenai.lt*
Elžbieta Sofija Hohencolern

**Elžbieta Sofija Hohencolern** (; 1589 m. birželio 4 d., Berlynas – 1629 m. gruodžio 24 d., Frankfurtas prie Oderio) – Brandehburgo princesė, ištekėjus – kunigaikštienė Radvilienė ir Saksen-Lauenburgo hercogienė.

## Biografija

Elžbieta Sofija – Branderburgo kurfiursto Johano Georgo ir jo trečios žmonos Elžbietos Angaltskaitės duktė, kunigaikščio Joachimo Ernesto Angaltskio anūkė.

Pirmą kartą Elžbieta Sofija ištekėjo 1613 m. kovo 27 d. už Jonušo Radvilos Berlyne. 1628 metais Elžbieta Sofija pardavė skirtas jai valdas – miestą ir Lichtenbergo pilį Baireito kunigaikštystėje savo broliui markgrafui Kristianui Hohencolernui. Kunigaikštis Jonušas 1617 metais įgijo valdas savo žmonai našlystės atvejui už 100 tūkstančių guldenų iš Valdenfelcų.

Antruoju Elžbietos Sofijos vyru 1628 m. vasario 27 d. tapo Julius Henrikas Saksen-Lauenburgas. Elžbieta Sofija palaidota Šv. Marijos bažnyčioje, Frankfurte.

## Vaikai
Nuo pirmos santuokos Elžbieta Sofija pagimdė sūnų Boguslavas Radvila (1620–1669), kuris vedė princesę Aną Mariją Radvilaitę (1640–1667). Antroje santuokoje taip pat gimė sūnus Francas Erdmanas Saksen-Lauenburgas, vedęs princesę Sibilę Hedvygą Saksen-Lauenburgę (1625–1703).

## Literatūra
* F. A. W. Dünnemann: *Stammbuch der brandenburgisch-preussischen Regenten*, Nauck, 1831, S. 105
* Christian von Stramberg, Anton Joseph Weidenbach: *Denkwürdiger und Nützlicher rheinischer Antiquarius*, Band 1, Teil 3, R. F. Hergt, 1853, S. 338

## Nuorodos
Klaipėdos brass kvintetas

**Klaipėdos brass kvintetas** – varinių pučiamųjų ansamblis iš Klaipėdos. Ansamblio nariai – Vilmantas Bružas (vadovas, trimitas), Alius Maknavičius (trimitas), Steponas Sugintas (trombonas), Algirdas Ulteravičius (valtorna), Jurgis Dargis (tūba). Jie yra Klaipėdos universiteto, Eduardo Balsio menų gimnazijos, Stasio Šimkaus konservatorijos pedagogai, jie – pirmieji balsai Muzikinio teatro ir Mažosios Lietuvos simfoniniame orkestruose.

## Istorija

Pirmasis koncertas surengtas 1986 m. Muzikos kritikai pavadino jį „debiutantu, pranokusiu visus lūkesčius“. 1988 m. Saratove varinių pučiamųjų kvintetų konkurse kvintetas pelnė trečiąją vietą, o iš tarptautinio „Philips Jones“ konkurso Vengrijoje grįžo su diplomu. 1994 m. kolektyvas dalyvavo viename prestižiškiausių Europos kamerinių ansamblių konkursų Prancūzijoje, Elzase.

Kvinteto repertuare – renesanso ir XX a. autorių muzika, džiazo kompozicijos. Ansambliui ne vieną kūrinį dedikavo uostamiesčio kompozitoriai: Alvidas Remesa – Regtaimą, „Jomarką“, siuitą „Paskutiniam kuršiui atminti“, R. Šileika – kvintetą „Graviūra varyje”.

Su pūtikais yra koncertavę dainininkai V. Vadoklienė, N. Grigalavičiūtė, Š. Juškevičius, saksofonininkas P. Vyšniauskas, klarnetininkas P. Mateika. Ne kartą ansamblis koncertavo Vokietijoje, Danijoje, Olandijoje, Prancūzijoje, Lenkijoje.

## Šaltiniai
Camerata Klaipėda

**Camerata Klaipėda** – nuo 2004 m. iki 2011 m. egzistavęs kamerinis orkestras iš Klaipėdos, nuo 2011 m. pakeitė pavadinimą į *Camerata Palatina Vilnensis* ir tapo Lietuvos valdovų rūmų orkestru.

## Istorija
Orkestras su 13 narių įkurtas 2004 m., įkūrėjas Vilhelmas Čepinskis. Didžioji dalis orkestro narių buvo Lietuvos muzikos ir teatro akademijos studentai. „Camerata“ surengė daugiau kaip 200 koncertų garsindama uostamiesčio vardą Lietuvoje ir užsienyje, išleido kompaktinių diskų. Tačiau sunkmečiu Klaipėda neatnaujino sutarties su ansambliu ir šis persikėlė į Vilnių.

## Nuorodos
* Po miesto sparnu patenka ne visi 
* „Camerata Klaipėda“ įkūrėjas V.Čepinskis: „Noriu pralenkti save“

## Šaltiniai
Klaipėdos kamerinis orkestras

**Klaipėdos kamerinis orkestras** – kamerinis orkestras iš Klaipėdos.

## Istorija
1992 m. susibūręs stygininkų ansamblis nuolatinę erdvę kūrybinei veiklai ir administracinę paramą rado Klaipėdos koncertų salėje. Koncertų sezonuose ir trijuose kasmetiniuose festivaliuose orkestras kas mėnesį publikai pristato naujas programas kaip reziduojantis salės kolektyvas. Į šio kamerinio orkestro repertuarą įeina įvairių epochų muzikiniai stiliai ir žanrai, pradedant baroku ir baigiant šiais laikais. 2009 m. meno vadovu tapo violončelininkas Mindaugas Bačkus. Orkestras yra koncertavęs daugelyje Lietuvos festivalių, Kauno ir Vilniaus filharmonijose, Vokietijoje, Lenkijoje, Ukrainoje, Latvijoje, Estijoje, Suomijoje, Italijoje, Šveicarijoje.

## Šaltiniai