open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Paupariai

:: *Apie kaimą Šiaulių rajone žr. [[Paupariai (Šiauliai)]]*.

**Paupariai** – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 6 km nuo Žemaičių Naumiesčio.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Bronislovas Balčytis (1926–2018), matematikas, profesorius, habilituotas socialinių mokslų daktaras.
* Eduardas Balčytis (1937–2021) – valtornininkas, chorvedys, muzikologas, pedagogas, humanitarinių mokslų (muzikologijos) habilituotas daktaras.

## Šaltiniai
Paupis (Šalčininkai)

**Paupis** – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Jašiūnų. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Paupuliai

**Paupuliai** – buvęs kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 3 km į pietus nuo Kretingalės. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pauolis

**Pauolis** – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės vakarus nuo Vaikutėnų.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Paurai

**Paurai** – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurės rytus nuo Kintų. Eina kelias .

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pauriškiai

**Pauriškiai** – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 5 km į pietvakarius nuo Svėdasų, prie Jaros ir Uosintos santakos ir plento  (atšaka į Grikiapelius).

## Istorija

XIX a. pradžioje Pauriškiai buvo Svėdasų dvaro palivarkas. Vėliau palivarkas parduotas vietos ūkininkams. XX a. pr. veikė plytinė. Tarpukaryje Pauriškiuose veikė Pavasarininkų, Angelaičių draugijos, Šaulių sąjunga. 1927–2011 m. veikė Pauriškių pradinė mokykla (2001–2011 m. kaip Svėdasų vidurinės mokyklos skyrius). Nuo XX a. vidurio iki 1992 m. veikė Pauriškių biblioteka.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Ipolitas Žilinskas – gydytojas (g. 1882 m.),
* Stasys Baliūnas – filologas muzikas (g. 1927 m.).

## Šaltiniai
Pauželiškiai

**Pauželiškiai** – buvęs kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Smalvų.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Paužnykiai

**Paužnykiai** – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 14 km į pietvakarius nuo Kriūkų, prie Ilguvinės girios, netoli Nykutės upelio. Greta eina plentas .

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pavabalkšnis

**Pavabalkšnis** – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, 5 km nuo Gudelių, 2 km į šiaurės vakarus nuo Plutiškių, prie Vabalkšnės aukštupio (Pavobelkės). Keliai į Subačiškes, Plutiškes, Kuprius. Veikia žemės ūkio įmonė.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pavadakščiai

**Pavadakščiai** – buvęs kaimas Akmenės rajono savivaldybėje, 5 km nuo Klykolių.

## Istorija

Klykolių apylinkės Pavadakščių kaimas 1984 m. liepos 25 d. panaikintas LTSR AT Prezidiumo įsaku.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pavadžiai

**Pavadžiai** – viensėdis Šalčininkų rajono savivaldybėje, 2 km nuo Milkūnų.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pavainiškė

**Pavainiškė** – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 2 km nuo Šaukėnų.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pavaitupiai

**Pavaitupiai** – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 7 km nuo Griškabūdžio. 

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Pavaitupiuose 1890 m. liepos 13 d. gimė pedagogas, kultūros istorikas, rašytojas, vertėjas Antanas Valaitis.

## Šaltiniai
Pavajuonis (Ignalina)

**Pavajuonis** – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 5,5 km į pietvakarius nuo Ignalinos, Švenčionių rajono paribyje, Vajuonio šiauriniame krante, prie Pavajuonio miško. Toliau šiaurės rytuose telkšo ežeras Pravalas.

## Etimologija
Priešdėlio *pa-* vedinys iš ežero vardo *Vajúonis*. Ankstesnis ***Cegelnės*** pavadinimas – iš  <  ʻplytinėʼ.

## Istorija
XX a. buvo du Cegelnės užusieniai (vienas jų – Marcinkonio valda) Švenčionių apskrities Daugėliškio valsčiuje.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pavarėnys

:: *Apie kaimą Varėnos rajone žr. [[Pavarėnis]]*.

**Pavarėnys** – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 7 km į vakarus nuo Pivašiūnų, prie kelio . 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pavardaunys

**Pavardaunys** – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurės vakarus nuo Senosios Varėnos, prie Vardaunios upelio, Vardaunios ir Medvėko ežerų bei Pavardaunio tvenkinio. Eina keliukas Druckūnai–Ežeriekai. Yra sodininkų bendrija „Pavardonys“.

## Etimologija
Vietovė, pavadinta pagal *Vardaunios* upelį.

## Istorija

Iki XX a. vid. – palivarkas.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Kazimieras Lukša (1906–1983) – ekonomistas.
* Antanas Ališauskas (1936–2024) – fotožurnalistas.

## Šaltiniai
Pavarės I

**Pavarės I** – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 8 km nuo Anykščių.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pavarpiai

**Pavarpiai** – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 5,5 km į pietryčius nuo Visalaukės I. Įsikūręs miškų ir raistų apsuptyje, prie Jusinės aukštupio. Šalimais praeina vieškelis . Kaimui būdingos tradicinės architektūros sodybos.

Greta buvo ir Pavarpiai II.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pavarteliai

**Pavarteliai** – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 8 km į pietryčius nuo Vištyčio, netoli Vištyčio ežero kranto, Lenkijos ir Rusijos sienų. Praeina kelias , atsišakoja keliukai į Pakalnius, Pavištytis. Šiaurėje dunkso miškas Šilelis, netoliese – Vartelių ežeras ir Pakalnių ežeras.

## Etimologija
Priešdėlio *pa-* vedinys nuo gretimo *[[Varteliai (Vištytis)|Vartelių]]* kaimo vardo.

## Istorija

XIX a. pab. buvo kaimas Vilkaviškio apskrities Vištyčio valsčiuje ir parapijoje.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pavartės

**Pavartės** – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 4 km nuo Rimėnų.

## Istorija

1887 m. Pavarčių užusienis turėjo 1 sodybą ir 10 gyventojų, katalikų. Bajorkaimis ir apylinėse esančios žemės priklausė Chodykinų šeimai.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pavasakė

**Pavasakė** – kaimas Marijampolės savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Igliaukos.

## Istorija

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Pavasakėje 1925 m. rugpjūčio 8 d. gimė veterinarijos gydytojas mikrobiologas, biomedicinos mokslų daktaras Juozas Bartninkas.

## Šaltiniai
Pavasarėliai

**Pavasarėliai** – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 2 km nuo Variekos. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pavasijai

**Pavasijai** – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 10 km nuo Sintautų, šalia kelio .

## Gyventojai

1923 m. pirmojo visuotinio Lietuvos gyventojų surašymo duomenimis buvo 21 ūkis (kiemas) su 142 gyventojais.

## Šaltiniai
Pavašuokiai I

**Pavašuokiai I** – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 10 km į rytus nuo Miežiškių.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pavašuokiai II

**Pavašuokiai II** – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 5 km į vakarus nuo Subačiaus miestelio, prie Vašuokos ir kelio .

## Gyventojai

## Šaltiniai
Paveisejai

:: *Apie kaimą Lazdijų rajone žr. [[Paveisiejai]]*.

**Paveisejai** – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Antazavės.

## Istorija

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pavembriai

**Pavembriai** – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 6 km į pietus nuo Vilkaviškio, prie kelio .

## Istorija

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Augustas Rogalis (1880–1941), Lietuvos seimo narys 1923–1926 m., vokiečių kultūros puoselėtojas Lietuvoje.

## Šaltiniai
Pavengrys

**Pavengrys** – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 8 km į šiaurės vakarus nuo Tytuvėnų.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Paventys

**Paventys** – buvęs viensėdis Kelmės rajono savivaldybėje, 5 km į vakarus nuo Šaukėnų.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Jersikos piliakalnis

**Jersikos piliakalnis su senoviniu miestu** () – piliakalnis Latgaloje, Lyvanų savivaldybės teritorijoje, Jersikos valsčius, Latvija, 48 km į šiaurę nuo Daugpilio, 9 km į pietus nuo Lyvanų. Saugomas valstybės, valstybinės reikšmės kultūros paminklas, VKPAI Nr. 1909. Pasiekiamas nuo kelio A6 (Latvija) Ryga – Daugpilis ties Gumertgraveriais pasukus vakarų kryptimi, už 200 m.

## Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas 18 m aukščio Dauguvos dešiniajame krante atskiroje kalvoje, perskirtoje giliu grioviu. Piliakalnyje ir aplink jį buvo senovinis miestas. Piliakalnio aikštelėje išskirta api 10 kultūrinių sluoksnių.

2,4 km į pietus nuo piliakalnio yra Jersikos senkapiai.

## Istorija
Jersikos piliakalnis – viduramžiais tarptautiniu mastu garsus Latgalos politinis, ekonominis ir prekybos centras () kelyje „nuo variagų į graikus“. Žinomas XIII a. Jersikoje gyvenęs Latgalos karalius Visvaldis. Jersika istoriniuose šaltiniuose minima nuo 1203 iki 1375 m. 1209 m. miestą užėmė Livonijos ordinas. 1281 m. tarp Livonijos ordino ir Lietuvos didžiojo kunigaikščio Traidenio kariuomenių įvyko lietuvių laimėtas Jersikos mūšis.

Šiais laikais piliakalnis yra bendruomenės švenčių vieta ir tarptautinio turizmo objektas.

## Šaltiniai
Paverkniai II

**Paverkniai II** (iki 2017 m. ***Paverkniai***) – kaimas Birštono savivaldybėje, 2 km į pietryčius nuo Jundeliškių.

## Istorija

2017 m. rugsėjo 13 d. patikslintas kaimo pavadinimas iš Paverknių į Paverknius II.

## Gyventojai

## Šaltiniai

*
Paverkniai (Prienai)

**Paverkniai** – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 5 km į vakarus nuo Jiezno, Verknės dešiniajame krante.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Paverkšnis

**Paverkšnis** – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 1 km nuo Raseinių.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Paversmės

**Paversmės** – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Jauniūnų.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Paversmis (Švenčionys)

**Paversmis** – buvęs kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurę nuo Pakretuonės.

## Istorija

Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai, Vilniaus vaivadijai, Švenčionių apskričiai.

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai
Paversmis

:: *Apie kaimą Švenčionių rajone žr. [[Paversmis (Švenčionys)]]*.

**Paversmis** – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 7,5 km į pietryčius nuo Ignalinos, 6 km į šiaurę nuo Ceikinių, pamiškėje. Praeina keliukas Kūjiškė–Bendoriškė. Yra Paversmio karjeras. Kaimas sunykęs.

## Etimologija
Pavadinimas kilęs nuo žodžio *pavérsmis* ʻpažliugusi, niekad neišdžiūstanti, žiemą neužšąlanti vieta palei versmęʼ.

## Istorija
XX a. pr. buvo Paversmio užusienis Švenčionių apskrities Daugėliškio valsčiuje.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Paviekšniai

**Paviekšniai** – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Kašonių. Priklauso Darsūniškio (Kaišiadorių r.) parapijai.

## Gyventojai

Kaime belikusios 5 sodybos, nuolat gyvena 4-5 gyventojai. Daug sodybų buvo iškelta kolūkių laikais melioruojant žemes, kitos nyksta natūraliai, mirus jų šeimininkams. Iš šio kaimo kilę profesorius Algirdas Sausanavičius, doc. Angelė Bartkienė.

## Šaltiniai
Paviešečiai

**Paviešečiai** – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 6 km nuo Berčiūnų. Yra Paviešečių tvenkinys.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pavygailiai

**Pavygailiai** – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurę nuo Šedbarų.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pavikalnis

**Pavikalnis** – viensėdis Kelmės rajono savivaldybėje, 1 km į rytus nuo Karklėnų, prie Spirgių miško. Eina kelias .

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pavilionys

**Pavilionimis** vadinamos dvi miesto dalys Vilniaus miesto šiaurės vakaruose:

* vadinamus Perkūnkiemiu,
* Pašilaičių seniūnijoje.
Paviliotė

**Paviliotė** – kaimas Mažeikių rajono savivaldybėje, 1 km į pietus nuo Židikų, prie kelio .

## Gyventojai

## Šaltiniai

*
Pavilkaujai

**Pavilkaujai** – kaimas Lietuvos pietvakariuose, Vilkaviškio rajono savivaldybėje, Šeimenos seniūnijoje. Kaimas yra **apie** 9 km į rytus nuo Vilkaviškio miesto, maždaug 30 km į vakarus nuo Marijampolės ir apie 150 km į pietvakarius nuo Vilniaus. 

Apylinkėse išteka Vilkaujos upė. Pavilkaujai yra nedidelė gyvenvietė, kurioje vyrauja žemės ūkio naudmenos ir sodybos. Administraciškai kaimas priklauso Šeimenos seniūnijai, kuri tvarko vietos reikalus ir infrastruktūrą.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pavilktiniai

**Pavilktiniai** – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 2 km nuo Sintautų, šalia kelio .

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Justinas Juodaitis (1899–1969) – Telšių kunigų seminarijos profesorius, rektorius, vyskupijos valdytojas, kanauninkas, politinis kalinys.
* Juozas Kaunas (1870–1936) – mokytojas, politikas, pirmasis Jonavos burmistras.

## Šaltiniai
Pavingrupiai

**Pavingrupiai** – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 2 km nuo Žvirgždaičių, šalia kelio  su atšaka  sankryžos.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pavinkšniai (Panevėžys)

**Pavinkšniai** – viensėdis Panevėžio rajono savivaldybėje, 9 km nuo Smilgių.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Troškūnėliai

**Troškūnėliai** – viensėdis Anykščių rajono savivaldybėje, 1 km nuo Troškūnų. Troškūnų girininkija (Anykščių miškų urėdija), kurioje nuo 2000 m. veikia miškų muziejus. Nuo 2005 m. prie girininkijos imtas kurti arboretumas ir skulptūrų parkas.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Aknystos piliakalnis

**Aknystos piliakalnis**, **Susėjos piliakalnis** () – piliakalnis Latvijoje, Jekabpilio savivaldybės teritorijoje, Aknystos valsčiuje, 1 km į šiaurę nuo Aknystos. Saugomas valstybės, valstybinės reikšmės kultūros paminklas, VKPAI Nr. 882. Pasiekiamas keliu P73 Subatė – Vecumniekai, bei Aknystės Lyvanų gatve. 

## Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje Susėjos ir Šaltupės santakoje.

## Tyrimai
1899 m. apylinkes tyrinėjo Fiodoras Pokrovskis, jo ataskaitoje pažymėti rasti akmeniniai kirviai, bronzos amžiaus radiniai. Tačiau po 1922 m., kai Aknystę Lietuvos Respublika perdavė Latvijai, piliakalnis buvo užmirštas. Piliakalnis žvalgytas 1987 m. Netoli piliakalnio yra IX a. – XIII a. senkapiai.

## Šaltiniai
Burbiškio dvaras (Anykščiai)

**[[Burbiškis|Burbiškio]] dvaras** ir parkas – vėlyvojo klasicizmo stiliaus rūmai prie Anykštos upelio, pastatyti 1853–1857 m. Sodybą sudaro rūmai su parku, oficina, kumetynas ir tvartas. Rūmai romantizuoto klasicizmo formų, vienaukščiai, su antresole, portiku ir dviaukščiais rizalitais; fasadai su lieto ketaus balkonais. Viduje išliko klasicistinių krosnių ir židinių.

Dvaras priklausė VU, nuo XIX a. vidurio iki 1932 m. – Venslovavičiams, kurie pastatė ir įrengė naujus dvaro rūmus, pasodino parką. Giminės koplyčia buvo pastatyta Anykščiuose. 

## Istorija

Nuo 1690 m. Vilniaus vaivadijos dūmų sąraše minimas Burbiškio dvaras. XVII a. – XVIII a. dvaras priklausė Vilniaus akademijai, XVIII a. pabaigoje – Minsko seniūnui. XIX a.–XX a. pradžioje jį valdė Venclavovičiai. Anupras Venclavovičius pastatydino rūmus, pasodino parką, dvare įkūrė gobelenų dirbtuvę. Po Venclavovičių dvarą valdė Petras Kriaučionis, 1932 m. sodybą nupirko iš JAV grįžęs kunigas Pranciškus Zabiela; jis rūmuose įkūrė bažnyčią, kleboniją bei pradinę mokyklą. 1954 m. bažnyčią iškėlus rūmuose veikė mokykla.

## Parkas

Dvaro 20 ha parke auga 30 rūšių medžiai, dalis iš jų introdukuoti. Parką supa Anykštos upė, jame žaliuoja eglių ir beržų alėjos. Parke auga 22 vietinės ir 24 introdukuotos medžių bei krūmų rūšys, jį puošia tvenkinys su 7 salomis, kanalais, tilteliais.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Burbiškio dvaras
Ūžėniškės

**Ūžėniškės** – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 9 km į vakarus nuo Salako, prie Ligajų ežero, Gražutės regioniniame parke, prie kelio . Stūkso Ūžėniškių piliakalnis. Yra kaimo turizmo sodyba.

## Istorija

## Gyventojai

## Šaltiniai
Sveti Stefanas

**Sveti Stefanas** (, ) – kurortinis miestelis Juodkalnijoje, Adrijos jūros pakrantėje, Budvos opštinoje, 5 km į pietryčius nuo Budvos. Virš 400 gyventojų. Įsikūręs nedidelėje salelėje, kuri atoslūgio metu virsta pusiasaliu. Dabar sausumą ir salą jungianti nerija nebeužliejama. Verčiamasi iš turizmo.

## Istorija

XV a. Sveti Stefanas buvo žvejų kaimelis. Iki XX a. vid. gyventojai iškeldinti, o sala paversta ištaigingu kurortu. Nors tradicinė architektūra išsaugota, pastatų viduje įrengti prabangūs apartamentai.
Petrovacas (Juodkalnija)

**Petrovacas** () arba **Petrovacas prie Jūros** (, ) – miestelis Juodkalnijoje, Budvos savivaldybėje, Adrijos jūros pakrantėje. Įsikūręs pusiaukelėje tarp Budvos ir Baro, prie kelio atšakos į Podgoricą. Kaip ir kituose Adrijos pakrantės miestuose, Petrovace vystomas turizmas. Miestelyje yra du smėlio paplūdimiai, kazino, naktinis klubas, venecijietiškas senamiestis. Prie Petrovaco esančioje įlankoje yra dvi salelės – Katičiaus ir Sveta Nedelios. Vienoje jų stovi koplyčia.

## Istorija

Gyvenvietė žinoma nuo romėnų laikų. Tuo metu buvo pastatyta keletas vilų Medinskio kyšulyje. Po Šv. Ilijo bažnyčia rastos IV a. mozaikinės grindys, vilos, pirčių liekanos. Vėliau čia įsikūrė slavų kaimas. XVI a. venecijiečiai mieste pastatė tvirtovę. Dabartinį pavadinimą miestas gavo XX a., kuomet pavadintas serbų karaliaus Petro I garbei.

## Sportas
* OFK Petrovac – futbolas
Barenės piliakalnis

**Barenės piliakalnis** () – piliakalnis Latvijoje, Sėloje, Jekabpilio savivaldybės teritorijoje, Garsenės valsčiuje, 22 km į šiaurės rytus nuo Rokiškio. Saugomas valstybės, valstybinės reikšmės kultūros paminklas, VKPAI Nr. 701. Pasiekiamas keliu P73 Subatė – Vecumniekai, ties Zujų ežeru pasukus pietvakarių kryptimi link Garsenės, už 1,5 km – į rytus. 

## Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje (altitudė – 126,8 m) 1,6 km į pietryčius nuo Dienvidsusėjos ir Upytės santakos.

## Šaltiniai
Kurmiškių piliakalnis

**Kurmiškių piliakalnis** () – piliakalnis Sėloje, Aknystos savivaldybės teritorijoje, Garsenės valsčius, Latvija,  22 km į šiaurės rytus nuo Rokiškio. Saugomas valstybės, valstybinės reikšmės kultūros paminklas, VKPAI Nr. 901. Pasiekiamas keliu P73 Subatė – Vecumniekai, ties Zujų ežeru pasukus pietvakarių kryptimi link Garsenės, už jos 1,5 km – į pietus, 1,2 km nuo sienos su Lietuva. 

## Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje (altitudė – 130,3 m) Dienvidsusėjos intako Lačupytės krante.

## Šaltiniai
Kojai

**Kojai** – viena iš septynių šiaurės albanų genčių, gyvenančių Malesijoje (Albanija ir rytų Juodkalnija). Kojai yra albanų katalikų gentis, dar vadinama *Koja e Kuçit*. *Kuçit* nurodo, kad gentis susijusi su Kučio kalnu. Kojų genties žmonės yra kilę iš Kelmendo genties.

Serbiškai ir juodkalniškai kojas vyras vadinamas *kojan*, o kojė moteris – *kojane*.

Kojai kartu su kitais albanais krikščionimis ir slavais šimtus metų kovojo prieš osmanų okupaciją, stengėsi išlaikyti katalikišką tapatumą. Kojas *Pretash Zeka Ulaj* buvo vienas iš Malesijos pajėgų vadų, 1911 m. vadovavusių Dečičo mūšyje, kartu su garsiuoju hotu *Ded Gjo Luli*. *Dokë Preci Krcaj*, *Cakë Uci Ivanaj*, *Gjeto Toma Kolcaj*, *Tomë Uci Ivanaj*, *Kolë Doka Marashaj*, *Marash Leca Gjokaj* ir *Gjeto Gjeka Ivanaj*, žuvę Dečičo mūšyje, vadinami *Septyniais kojų didvyriais*.

## Kojų genties pavardės
* *Ulaj* (serbiškas variantas – *Uljaj* ar *Ul(j)ević*) – genties vėliavininkai. Kilę iš *Vukël* gyvenvietės šiaurės Albanijojue. Jų giminaičiai yra *Ahmetajt / Ahmetovići*, *Bruçajt / Bručevići*, *Çelajt / Čelići*, *Goçaj / Gočević*, *Gjonbalajt / Đonbalići*, *Lekajt / Lekovići*, *Selimajt / Selimovići*, *Qosajt / Ćosovići*, *Vuçetajt / Vučetovići* (visi gyvena Plavo ir Gusinės apylinkėse).
* *Kolçaj* (serbiškas variantas – *Koljčević*) – kilę iš *Marashajt / Maraševići*.
* *Nucullaj* (serbiškas variantas – *Nuculović*) – *Nikajt/Nikići* ir *Pajajt/Pajovići* yra šios giminės atšaka.
* *Marashaj* (serbiškas variantas – *Marašević*)
* *Ivanaj* (serbiškas variantas – *Ivan(ov)ić*) – dalis jų palikuonių persikėlė į Plavą ir Gusinę.
* *Lucaj* (serbiškas variantas – *L(j)ucević*, *Ljucović*)
* *Krcaj* (serbiškas variantas – *Krcić*) – *Gorvokaj / Gorvoković* klano atšaka. Dalis persikėlė į Plavą ir Gusinę.
* *Gjokaj* (serbiškas variantas – *Đokić*)
* *Gjeloshaj* (serbiškas variantas – *Đelošević*)
* *Gorvokaj* – šio kalno atšaka yra *Krcaj / Krcić* klanas
* *Nikaj* (serbiškas variantas – *Nikić*) – *Nucullaj / Nuculović* klano atšaka.
Sutomorė

**Sutomorė** (, ) – kurortinis miestelis Juodkalnijoje, Adrijos jūros pakrantėje, Baro opštinoje, maždaug 10 km į šiaurės vakarus nuo Baro. Virš 1 800 gyventojų. Gyvenvietė įsikūrusi prie Belgrado-Baro geležinkelio bei Adrijos plento.

Sutomorėje yra 2 km ilgio paplūdimys. Miestelis mėgiamas vidutines pajamas gaunančių gyventojų, kadangi yra pigesnis nei Budva ir lengvai pasiekiamas iš Podgoricos.

## Istorija

Viduramžiais gyvenvietė priklausė Venecijai ir vadinta **Spica**. Dar XX a. pr. čia gyveno keletas venecijiečių šeimų.
Sveti Nikolos sala

**Sveti Nikolos sala** () – sala Adrijos jūroje, priešais Juodkalnijos miestą Budvą, nuo sausumos nutolusi per 1 km. Sala yra 2 km ilgio, užima 36 ha plotą. Aukščiausia salos vieta – klifo viršūnė (121 m). Aplink salą driekiasi 3 paplūdimiai, kurių bendras ilgis 840 m. Centrinėje salos dalyje gyvena elniai.

Sveti Nikolos sala pasiekiama valtimis.
Petrovacas

**Petrovacas** gali reikšti šias vietoves:

* Petrovacas – miestas Juodkalnijoje;
* Petrovacas – miestas Serbijoje;
* Bački Petrovacas – miestas Serbijoje;
* Bosanski Petrovacas – miestas Bosnijoje ir Hercegovinoje;
* Petrovacas – miestas Bosnijoje ir Hercegovinoje, Serbų respublikoje.
Goran Jerković

**Goran Jerkovic** (g. 1986 m. lapkričio 10 d.) – serbų kilmės Prancūzijos futbolininkas, puolėjas.

## Karjera
Atstovavo Prancūzijos ir Belgijos žemesnių divizionų ekipoms. 

2010 m. birželio mėnesį A lygos rungtynių metu su „Šiauliais“ futbolininkas patyrė sunkią priekinio kryžminio raiščio ir vidinio menisko traumą ir iškrito iš rikiuotės mažiausiai pusei metų. Atsigavęs po traumos 2011 m. sezone pratęsė kontraktą su „Žalgiriu“, tačiau vėliau kontraktas abipusiu susitarimu buvo nutrauktas.. 

Tarpsezonio metu puolėjas pasirašė kontraktą su Tauragės „Tauro“ ekipa. Atstovaudamas "Tauro" ekipai puolėjas įmušė net 17 įvarčių.

2012 m. perėjo į Irano klubą Esteghlal. 

Rungtyniavo Tailande, kur atstovavo Buriram United FC.

## Išnašos

## Nuorodos
*
Radanovičiai

**Radanovičiai** () – gyvenvietė Juodkalnijoje, Kotoro opštinoje, tarp Adrijos jūros ir Lovčeno kalno. Įsikūrusi pusiaukelėje tarp Budvos ir Kotoro. Virš 600 gyventojų.

## Gyventojai
2011 m. gyveno 752 žmonės. Serbais save laikė 479 asmenys (63,69%); juodkalniečiais – 159 (21,14%).

## Sportas
* FK Grbalj – futbolo klubas;
* Stadion Donja Sutvara – stadionas, kurio talpa 1,5 tūkst. žiūrovų.

## Išnašos
Kaldabrūnos piliakalnis

**Kaldabrūnos piliakalnis su gyvenviete** () – piliakalnis Sėloje, Jėkabpilio savivaldybės teritorijoje, Rubenės valsčius, Latvija,  22 km į šiaurės rytus nuo Rokiškio. Saugomas valstybės, valstybinės reikšmės kultūros paminklas, VKPAI Nr. 932. Pasiekiamas keliu P72 Ilūkstė – Jėkabpilis, už Vaveriešių ties Saulrietais pasukus šiaurės rytų kryptimi, už 0,4 km, prie Sėlių kapinių. 

## Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje (altitudė – 107,2 m, nuo papėdės 8 m) Pūdanupės kairiajame krante. Piliakalnį žvalgęs archeologas Janis Grauduonis rado I a. pirmosios pusės gyvenimo pėdsakų. Piliakalnio aikštelė 50 m ilgio, pietinėje jos pusėje rasta įtvirtinimų su akmenimis pėdsakų. Įėjimas buvo iš rytų pusės, kur terasa nulėkštinta. Piliakalnio trijose pusėse yra senovės gyvenvietė, kurios kultūrinis sluoksnis siekia 1 m. Piliakalnyje jis plonesnis.

Piliakalnis stovi privačioje žemėje.

## Šaltiniai
Perastas

**Perastas** (, ) – mažas miestelis Juodkalnijoje, Kotoro opštinoje, Kotoro įlankos pakrantėje, keli kilometrai į šiaurės vakarus nuo Kotoro. Apie 350 gyventojų.

Miestelis įsikūręs Šv. Elijo kalno (873 m) papėdėje, kyšulyje, skiriančiame du įlankos užutėkius. Kotoro įlankoje priešais Perastą yra dvi salelės – Sveti Džordžės (su benediktinų vienuolynu) ir Gospa od Škrpelos (su koplyčia). Pats Perastas turi turtingą Venecijos laikų paveldą: 16 baroko stiliaus rūmų, 17 katalikų bažnyčių, 2 cerkves. Nors gynybinės sienos miestas neturi, bet jame yra 9 gynybiniai bokštai. XVIII a. Peraste bazavosi kelių šimtų laivų Venecijos laivynas.

Perastas įeina į Kotoro regiono pasaulio paveldo teritoriją.


Perast0902.JPG|Bažnyčios ir rūmai
Montenegro-perast02.jpg|Miestelio gatvė
Kęstutis Šapka

**Kęstutis Šapka** (1949 m. lapkričio 15 d. Vilniuje – 2025 m. spalio 11 d. ten pat) – Lietuvos lengvosios atletikos sportininkas, kuris specializavosi šuolio į aukštį rungtyje. 2007 m. pateko į LLAF sudarytą geriausių šalies trenerių sąrašą.

1971 m. Europos lengvosios atletikos čempionate iškovojo auksą, o 1974 m. sidabro medalį. Pastaraisiais metais lengvaatletis tapo ir Europos uždarų patalpų čempionu. Šapkos asmeninis rekordas – 2,25 m pasiektas Romoje, Europos pirmenybių metu, ilgą laiką buvo nacionalinis rekordas. Sportininkas tapo pirmuoju šuolininku į aukštį lietuviu, kuris dalyvavo olimpinėse žaidynėse. Po pasitraukimo iš didžiojo sporto tapo Vilniaus olimpinio sporto centro lengvosios atletikos treneriu.

## Pasiekimai

## Išnašos
Šv. Jurgio sala

**Šv. Jurgio sala** () – maža salelė Juodkalnijoje, Kotoro įlankoje, priešais Perasto miestelį. Greta yra Gospa od Škrpjelos salelė. Sala natūrali (priešingai ne gretima). Visą jos plotą užima XII a. benediktinų Šv. Jurgio vienuolynas ir Perasto didikų kapinės.
Gospa od Škrpela

**Uolų Dievo Motina** arba **Gospa od Škrpela** (, ) – mažytė salelė Juodkalnijoje, Kotoro įlankoje, priešais Perasto miestelį. Greta yra Šv. Jurgio sala. Salelė dirbtinė, sukrauta iš uolų, akmenų ir laivų liekanų. Joje yra vienintelis statinys – Uolų Dievo Motinos katalikų bažnyčia.

Pasak legendos, salą sukrovę jūreiviai. Jie po sėkmingos kelionės grįžę į gimtąjį uostą į vietą, kurioje kaip pasakojama, rasta Madonos su kūdikiu ikona, vis kraudavę po akmenį. Tradicija krauti akmenis aplink salą išlikusi iki šių dienų. Kasmet, liepos 22 d. saulėlydį, apylinkių gyventojai sėda į valteles ir nuplukdo po akmenį į salą.

Yra žinoma, kad pirmoji bažnyčia (cerkvė) saloje pastatyta 1452 m. Vėliau ji užimta katalikų ir 1632 m. pastatyta dabartinė Uolų Dievo Motinos bažnyčia. Joje yra 68 barokiniai paveikslai, nutapyti vietinio dailininko Tripo Kokolios. Taip pat yra keletas italų paveikslų, viena ikona, 25 metus austas vertingas gobelenas.
Dignajos piliakalnis

**Dignajos piliakalnis ir gyvenvietė** () – piliakalnis Sėloje, Jėkabpilio savivaldybės teritorijoje, Dunavos valsčius, Latvija. Saugomas valstybės, valstybinės reikšmės kultūros paminklas, VKPAI Nr. 891. Pasiekiamas keliu Kūliniai – Jėkabpilis, 600 m už Putramų, prie Kusinių ir Balinių. 

## Piliakalnis
Dignajos piliakalnis − tai atskira kalva (altitudė – 103,8 m), esanti apytiksliai už 500 m į vakarus nuo Dauguvos kairiojo kranto. Anot vietos legendų, šį piliakalnį ir kitapus upės stūksantį Jersikos piliakalnį sieja požeminis kelias. 

1924 m. Dignajos piliakalnį žvalgė Ernestas Brastinis. 1939 m. jį tyrė Elvyra Šnuorė. Nustatyta, kad piliakalnyje gyventa jau II tūkstm. pr. m. e. viduryje. Pirmiausia kalno šlaitai esą naudoti tik apsaugai nuo vėjų, vėliau kurta medinių įtvirtinimų sistema, statyti stačių rastų sienų pastatai. Tuos laikus primena rastas Augšzemės tipo akmeninis kirvis. Vėliau apgyvendinta piliakalnio aikštelė. 

Piliakalnio papėdėje buvusioje Dignajos senovės gyvenvietėje intensyviausiai gyventa V–IX a., kuomet žemių ir mediniai įtvirtinimai pasiekė Dauguvos krantą. Tuo metu gyvenvietė išsiplėtė, jos teritorijoje ankstesnis žemės paviršius vietomis užpiltas iki 1 m storio grunto sluoksniu, uždengusiu ankstesnių laikų terasas ir pylimus. XI–XII a. papilio gyvenvietė sunyko, tuo tarpu Dignajos medinę pilį statę sėliai, taip pat Polocko kunigaikštystės rusėnai ir kiti šių vietų gyventojai šioje pilyje gyveno bei Dignajos piliakalnį gynybai naudojo bent iki XIII a. pradžios.

XIV a. ant Dignajos piliakalnio savo pilį buvo pasistatęs Livonijos ordinas.

## Literatūra
* Šnore, E. Dignājas pilskalns: īss pārskats par 1939 g. izrakumiem. / Senatne un māksla. Rīga, 1939., T. 4, p. 46-64.
* Шноре, Э. Асотское городище. Рига, 1961.
* Vasks, A. Izrakumi Dignājas pilskalna apmetnē. / ZAM 1988 un 1989. Rīga, 1990, p. 
* Vasks, A. Dignājas pilskalna apmetnē. / ZAM 1988 un 1989. Rīga, 1992, p. 107-109.

## Šaltiniai
Dunavos valsčius

**Dunavos valsčius** – teritorinis vienetas Jėkabpilio savivaldybėje, Dauguvos kairiajame krante. Centras Dunava. 895 gyventojai (2005 m.)

## Geografija
Dunavos valsčius siejasi su Jėkabpilio savivaldybės Rubenės, Zasų ir Dignajos valsčiais bei Ilūkstės savivaldybės Dvietės valsčiumi, taip pat Dauguvos upe – su Lyvanų savivaldybės Jersikos ir Daugpilio savivaldybės Nycgalės valsčiais.

**Gyvenvietės:** Cukuriniai, Dunava, Sudrabkalnis, Tadenava.

**Upės:** Dauguva, Egluona, Melnupytė, Olajos upytė, Puntouka, Skujupytė.

## Žymūs žmonės
* Rainis (Jānis Pliekšāns) – latvių rašytojas, dramaturgas, g. 1865 m. rugsėjo 11 d. Varslavanuose, gyveno Tadenavoje.
Risanas

**Risanas** (, , , ) – miestelis Juodkalnijoje, Kotoro opštinoje, Kotoro įlankos pakrantėje, į šiaurės rytus nuo Kotoro. Virš 2 000 gyventojų. Per Risaną eina Adrijos plentas, yra atšaka į Grahovą. Risanas įsikūręs prie tolimiausio Kotoro įlankos galo, apsuptas stačių Orjeno kalnų skardžių. Risano apylinkės yra drėgniausia Europos vieta (>5000 mm kritulių per metus). Verčiamasi turizmu ir medienos eksportu (iš Bijela Goros miško).

## Istorija

Risanas yra seniausia Kotoro įlankos regiono gyvenvietė. Rašytiniuose šaltiniuose minima nuo IV a. pr. m. e. Čia stovėjo pagrindinė ilyrų tvirtovė, kurioje Ilyrų karų metu slėpėsi karalienė Teuta. Jos valdymo metais Risanas (Rizonas) buvo imperijos sostine. Graikai dabartinę Kotoro įlanką vadino Rizono įlanka. Romėnų laikais per Riziniumą () driekėsi du romėnų keliai. Yra išlikusios 5 mozaikos iš I–II a. laikotarpio. Vėliau miesto reikšmė sumenko.


Risan panorama 2.jpg|Miestelio panorama
Cerkiew św. Piotra i Pawła.jpg|Šv. Petro ir Pauliaus bažnyčia
Medieval fortress Risan Montenegro.jpg|Viduramžių tvirtovės liekanos 
Risan, Bahía de Kotor, Montenegro, 2014-04-19, DD 07.JPG|Risanas
Gribtainių piliakalnis

**Gribtainių, Gribtanių piliakalnis, Saukos piliakalnis** () – piliakalnis Latvijoje, Sėloje, Jekabpilio savivaldybės teritorijoje, Elkšnių valsčiuje, Saukos ežero rytiniame krante. Saugomas valstybės, valstybinės reikšmės kultūros paminklas, VKPAI Nr. 900. Pasiekiamas keliu Druvos – Sauka – Viesytė ties Mazgribtainiais. 

## Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas 11 m aukščio atskiroje kalvoje Saukos ežero rytiniame krante, iš pietų ir šiaurės apsaugotoje nedidelių upelių, iš rytų – pelkės. Piliakalnį 1898 m. lankė Augustas Bilenšteinas, 1924 m. birželio 20 d. žvalgė Ernestas Brastinis, 1968 m. nedidelius tyrimus atliko Janis Grauduonis. Nustatyta, kad piliakalnis apgyvendintas II a., vėliau daug kartų tvirtintas, todėl aikštelė ir šlaitai gerokai pakeisti. Rasta šiek tiek keramikos.

Piliakalnio vakarų šlaitą skalauja ežero vandenys. Į rytus nuo piliakalnio yra kitas kalnelis, kuris, kaip manoma, buvo naudojamas kulto reikalams. 1,3 km į rytus yra akmuo su „velnio pėda“, 1,7 km – 165,4 m aukščio Ormanių kalnas.

## Šaltiniai
Orjenas

**Orjenas** () – kalnų masyvas vakarų Juodkalnijoje bei pietų Bosnijoje ir Hercegovinoje, priklauso Dinarų kalnų sistemai. Masyvas driekiasi 25 km ir užsibaigia stačiais klifais Kotoro įlankos pakrantėje ties Risanu. Aukštis iki 1894 m (Zubački Kabao kalnas). Kalnuose gausu ledyninių darinių – trogų, karų, aštriabriaunių viršukalnių. Masyvą supa karstinės plynaukštės (polės). Orjene iškrinta daugiausia kritulių visoje Europoje (>5000 mm per metus), tačiau vanduo nuteka kartsinėmis ertmėmis gilyn, todėl ežerų ar kitų gėlo vandens baseinų stinga. Kalnai sudaryti iš grynos kreidos periodo klinties, todėl čia aktyviai vyksta karstiniai reiškiniai, gausu smegduobių, olų, plyšių.

Orjeno šlaituose auga ąžuolai, klevai, aukščiau – kėniai, baltažievės pušys. Aukštikalnėse vyrauja tundra, o jūros pakrantės šlaituose – makvijos ir garigos krūmynai. Pagrindiniai miškų masyvai auga Bijela Goros plokščiakalnyje.

Orjenas dėl sudėtingų gamtinių sąlygų apgyvendintas labai retai. Tėra keletas ganykline gyvulininkyste besiverčiančių žmonių kaimelių.
XIV Europos futbolo čempionato atranka/A grupė

**[[Euro 2012|XIV Europos futbolo čempionato]] atrankos** A grupės rezultatai.

## Turnyrinė padėtis

* Lietuvos rinktinė 2012 m. Europos futbolo čempionato atrankoje

## Rezultatai


----



----



----



----



----



----



----



----



----



----


----


----


----


----


----



----



----


----

----


----


----

----


----


----


----



----


----


----



----
Pod Goricom stadionas

**Pod Goricom stadionas** ( – „stadionas prie Goricos“) – daugiafunkcis stadionas Juodkalnijos sostinėje Podgoricoje, Goricos kalno papėdėje. Talpa – 17 tūkst. vietų. Stadione daugiausia žaidžiamos futbolo rungtynės. Čia rungtyniauja FK Budućnost Podgorica klubas ir Juodkalnijos vyrų futbolo rinktinė. Stadione tarptautines varžybas žaidžia ir kiti Juodkalnijos klubai, kadangi tai vienintelis Juodkalnijos stadionas, atitinkantis UEFA standartus, čia vyksta Juodkalnijos futbolo taurės finalinės rungtynės.

## Istorija

Stadionas pastatytas 1947 m. Iki II pasaulinio karo Podgoricos komandos žaidė aikštėje netoli dabartinio stadiono. 1989 m. įrengtas dirbtinis apšvietimas.

2018 m. šiame stadione  0-2 pralaimėjo Juodkalnijos rinktinei.

## Šaltiniai
Knavų piliakalnis

**Knavų piliakalnis su gyvenviete** () – piliakalnis Sėloje, Viesytės savivaldybės teritorijoje, Elkšnių valsčius, Latvija. Pasiekiamas keliu P73 Ilūkstė – Vecumniekai, per Drūvinias pasukus į šiaurę, už Cyrulių – rytų kryptimi. 

## Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas 20 m aukščio atskiroje kalvoje, aikštelės 60x40 m ploto, nuolaidesnė šiaurės vakarų kryptimi. Visame piliakalnyje ir 100 m aplink jį yra kultūrinis sluoksnis. Aikštelėje yra įtvirtinimų pėdsakų.

## Šaltiniai
Strolienė

**Strolienė** − lietuviška moteriškosios giminės pavardė.

Šios pavardės vyriškosios giminės formos yra: Strolia, Strolis arba Strolys. 

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

* Birutė Strolienė (1906-1997) – Lietuvos fortepijono pedagogė;
* Kazimiera Strolienė (g. 1960) – žinoma Lietuvos biatlonininkė ir slidininkė, olimpietė, Lietuvos slidinėjimo rinktinės vyriausioji trenerė.
Christian Olsson

**Kristianas Olsonas** (g. 1980 m. sausio 25 d. Geteborge) – Švedijos šuolininkas, kuris dažniausiai varžosi trišuolio rungtyje. 2003 m. ir 2004 m. apdovanotas Europos metų lengvaatlečio titulu. Šiuo metu gyvena Monake.

## Biografija
K. Olsonas savo tarptautinę karjerą pradėjo 2000 m. dalyvaudamas olimpinėse žaidynėse. Sidnėjuje vykusiose varžybose sportininkas 16,64 m nuotolį ir likęs aštuntoje vietoje savo grupėje į finalą nepateko. Lengvaatlečiai daug geriau sekėsi po metų vykusiame 2001 m. pasaulio čempionate, kuriame sportininkas netikėtai iškovojo sidabro medalį. 2002 m. šuolininkas tapo Europos čempionu atviro stadiono ir uždarų patalpų čempionu. 2003 m. žiemos sezono metu pasaulio uždarų patalpų čempionate nušokęs 17,70 m. Olsson iškovojo auksą. Sėkmingai pradėjęs vasaros sezoną šuolininkas vėl pateko į pasaulio čempionatą, kuriame 44 cm aplenkęs trišuolininką iš Kubos tapo pasaulio pirmenybių čempionu. Po metų K. Olsonas antrą kartą dalyvavo 2004 m. vasaros olimpinėse žaidynėse, kur pagerinęs savo atviro stadiono asmeninį rekordą pelnė auksą. Vėliau lengvaatletis padarė karjeros pertrauką ir nedalyvavo varžybos dvejus metus. 2006 m. Europos čempionate gimtajame Getebroge sportininkui buvo sėkmingas ir Olsson iškovojo savo antrąjį senojo žemyno pirmenybių auksą. 2010 m. pasaulio uždarų patalpų čempionate šuolininkas liko tik ketvirtoje vietoje.

## Nuorodos
* Christian Olsson IAAF svetainėje
Anicetas Puškorius

**Anicetas Puškorius** (g. 1911 m. lapkričio 23 d. Skaudalių k., Kretingos raj. – 1994 m. gruodžio 19 d. Kretingoje) – tautodailininkas, skulptorius, Kretingos rajono garbės pilietis, visuomenės veikėjas.

## Biografija
1924 m. baigė Skaudalių pradinę mokyklą, liko gimtajame kaime, užsiėmė medžio drožyba. 1928 ir 1929 m. dalyvavo Kretingos ir Skuodo žemės ūkio parodose, kuriose jo medžio kūriniai pelnė apdovanojimus.

Vėliau dalyvavo liaudies menininkų sąjungos kūrime, eksponavo darbus Lietuvoje, sovietų Rusijoje, Čekoslovakijoje, Vengrijoje, Italijoje. 1937-1940 m. dirbo „Marginių“ bendrovėje, vėliau – Kauno „Dailės“ kombinate, o nuo 1947 m. – Klaipėdos „Dailėje“.

Tarpukariu Anicetas Puškorius buvo aktyvus Kalnalio parapijos visuomenės veikėjas, Lietuvių katalikų jaunimo federacijos „Pavasaris“ Kalnalio valdybos narys, vyrų kuopos vadas. Jis iš savo lėšų 1940 m. balandį užsakė Vilniaus lietuviams „Pavasario“ žurnalą, kartu su bendraminčiais leido Kalnalio pavasarininkų laikraštėlį „Velkė“.

1958-1962 m. mokėsi Vilniaus dailės instituto drožybos kursuose, 1960 m. tapo Lietuvos liaudies meno draugijos nariu. 1961 m. persikėlė į Kretingą.

Didelę jo kūrybos dalį sudaro pasaulietinio turinio drožiniai senovės gyvenimo, žmogaus veiklos, socialinių negerovių (girtuoklystės, vagystės, tinginystės), globalinių problemų (bado, karo, žmogaus ir planetos likimo) motyvais, Užgavėnių kaukės, įvairūs suvenyrai. Nemaža Užgavėnių kaukių kolekcija saugoma Kretingos muziejaus rinkiniuose.

Jis sukūrė vyskupo Motiejaus Valančiaus, poeto Antano Strazdo ir kitų žymių asmenybių biustus.

A. Puškorius kūrė sakralinio meno kūrinius. Jo darbo šventųjų skulptūros 1930-1944 m. papuošė Salantų valsčiaus Imbarės kaimo kapinių koplyčią, Kūlsodžio kaimo kapinių–Kapkalnio koplytėlę ir pakelėje prie Blendžiavos upės pastatytą koplytstulpį, Kretingos valsčiaus Voveraičių pakelės koplytėlę ir Daktarų kaimo koplytėlę. Vėliau Kretingos Viešpaties Apreiškimo Švč. Mergelei Marijai bažnyčiai išdrožė apaštalų, Nidos katalikų bažnyčiai – Šv. Pranciškaus, Klaipėdos Marijos Taikos Karalienės bažnyčiai – Šv. apaštalų Pauliaus ir Petro skulptūras. Kalnalio Šv. Lauryno bažnyčioje tebėra prieš karą sukurta Nukryžiuotojo skulptūra. Paskutinis meistro darbas buvo apie 4 metrų aukščio Kristaus skulptūra.

Jis turėjo literatūrinių gabumų. 1938 m. *Svajoklio* slapyvardžiu sukūrė dramas „Plyšo mylinti širdis“ ir „Didysis Vilniaus žygis“, 1943 m. *Audros Sūnaus* slapyvardžiu parašė lyriškų eilėraščių pluoštelį „Poezija Birutei“.

1981 m. jam įteikta Kultūros ministerijos Pauliaus Galaunės vardo premija, o
1989 m. suteiktas Kretingos rajono Garbės piliečio vardas.

Mirė Kretingoje. Palaidotas Kretingos senosiose kapinėse.

## Šaltiniai

* Vida Kanapkienė. Žmogus kaip šviesa: In memoriam. – Švyturys (Kretinga), 1994, gruod. 24
* Juozas Šorys. Juodojo ąžuolo tvermės meistras. – Liaudies kultūra, 2006, Nr. 5, p. 73-81
Kunai

**Kunai** () – japoniškas, panašus į peilį, įrankis, kaip manoma, kilęs nuo mūrininko mentės. Yra dvi kunai rūšys: *trumpasis kunai* (少苦無, *shō-kunai*) bei *didysis kunai* (大苦無, *dai-kunai*). Geras pavyzdys, kaip paprastas įrankis, gali tapti daugiafunkciniu ginklu, kovos menų eksperto rankose. Šis įrankis dažnai siejamas su nindzėmis, kurie jį naudoja išskaptuoti skylėms tvorose.

## Konstrukcija
Kunai paprastai būdavo gaminamas nuo 20 cm iki 60 cm ilgio. Kunai buvo naudojamas paprastų žmonių, kaip daugiafunkcinis sodo įrankis arba akmenskaldžių bei mūrininkų. Kunai nėra peilis, bet labiau gimingas laužtuvui. Kunai ašmenys buvo neaštrūs, daromi iš minkšto metalo, nes įrankis buvo skirtas daužyti tinkui ir medienai, kasti žemei arba vietoj laužtuvo. Paprastai, nugaląsdavo tik viršūnėlę. Būdai, kuriais kunai buvo naudojamas būtų galėję sunaikinti tokį termiškai apdorotą ir išgaląstą ginklą, kaip peilį.

Kunai paprastai turėjo lapo formos ašmenis ir rankeną su žiedu ant buoželės, kurį buvo galima pakabinti ant virvutės arba diržo. Tai leisdavo kunai surišti su pagaliu ir pagaminti tiesią ietį. Taip pat buvo galima kunai pririšti prie rankos ir šitaip užmaskuoti ginklą. Arba naudoti vietoj inkaro arba kobinio, vąšo.

Priešingai paplitusiai nuomonei, kunai nebuvo mėtomas ginklas, bet naudojamas kaip pjaunamasis ar duriamasis ginklas. Vis dėlto jį buvo galima ir mėtyti.

## Pritaikymas kovai

Priešingai nei Šaolino vienuoliai Kinijoje, dauguma nindzių naudojo ginklus, kurie buvo kilę iš žemdirbystės įrankių. Kadangi kunai buvo pigiai gaminami, patogaus svorio, lengvai išgalandami žemdirbių įrankiai, iš jų buvo galima greitai pagaminti paprastus ginklus.

Kaip ir su šurikenais bei ninjutsu, senovės nindzių legendų išpūtimas suvaidino svarbų vaidmenį, kuriant šiuolaikinį pop kultūrinį kunai įvaizdį. Nindzių mitologijoje kunai vaizduojamas, kaip japoniškas peilis, naudojamas, kaip mėtomas bei duriamas ginklas.

Kaip ginklas, kunai yra daug didesnis ir sunkesnis už šurikeną bei, turėdamas rankeną, gali būti naudojamas artimoje kovoje daug efektyviau už šurikeną.

Yra kelio kunai rūšys: *trumpasis kunai*, *ilgasis kunai*, *siaurų ašmenų tipo kunai*, *dantytas kunai* ir *plačiašmenis kunai*. Kai kuriais atvejai, kunai bei *shikoro* – plačiaašmenis pjūklas, su durklo tipo rankena, yra labai sunkūs atskirti.

## Populiariojoje kultūroje
Kunai dažnai yra vaizduojamas mangoje/anime bei kompiuteriniuose žaidimuose, kaip nindzių ginklas.

* Kartais veikėjai kaunasi su aštuoniais kunai iš karto – po keturis kiekvienoje rankoje, suimant juos tarp pirštų. (kaip Kasuga iš *[[Sengoku Basara 2]]* arba Larxene iš *[[Kingdom Hearts: Chain of Memories]]*)

* Skorpionas iš *[[Mortal Kombat]]* bei veikėjai iš ''Tenchu'' kompiuterinių žaidimų serijos naudoja kunai, pririštą prie rankos.

* *[[Naruto]]* anime serijose veikėjai dažnai naudoja kunai, kaip artimos arba tolimos kovos ginklus.

## Taip pat skaitykite
* Šurikenas
Gusinė

**Gusinė** (; ) – miestelis Plavo opštinoje (Juodkalnija), kuriame 2003 m. gyveno 1 704 gyv.

## Istorija
Gusinės istorija iki osmanų užkariavimo nežinoma. Iki Plavo-Gustinės regioną užimant osmanams jis priklausė įvairioms albanų katalikų gentims. Osmanai regioną užkariavo XIV a.

Šiandieninės Gusinės įkūrėjas yra albanas katalikas *Dedë Shala*. 1455 m. jis atsivertė į islamą ir tapo *Omer-aga Šala*. Šala buvo osmanų valdžios apdovanotas žemėmis tame regione. Vienas jo sūnus *Hasan-aga Omeragaj* pastatė pirmą Gusinės namą virš Grnčaro upės (kitas Limo pavadinimas) ir taip įkūrė Omeragajų atšaką Gusinėje. Kitas jo sūnus *Tahir-aga Omeragaj* įkūrė Omeragajų atšaką Plave. Omeragajai (suslavintas variantas – *Omeragičiai* (*Omeragići*)) valdė Gusinę nuo 1461 m. iki 1590 m.

Osmanų valdymo laikais osmanai gebėjo atversti nemažai gyventojų katalikų į islamą. Daugelis Plavo ir Gusinės gyventojų buvo albanų kilmės, todėl dauguma gyventojų buvo katalikai, tik nedidelė dalis jų buvo stačiatikiai. Apie 1700 m. virš 75 % Plavo ir Gusinės gyventojų buvo musulmonai.

Turkai valdžią Gusinėje 1878 m. Berlyno kongreso nutarimu turėjo būti perduota Juodkalnijai. Tačiau šis sprendimas buvo nepopuliarus vietinių gyventojų tarpe. Nuo 1878 m. iki 1912 m. Plavas ir Gusinė buvo *de facto* nepriklausoma valstybė.

## Gyventojai
Gusinės gyventojų skaičiaus kitimas:
* 1948 m. – 2 402 gyv.
* 1953 m. – 2 555 gyv.
* 1961 m. – 2 756 gyv.
* 1971 m. – 2 695 gyv.
* 1981 m. – 2 625 gyv.
* 1991 m. – 2 472 gyv.
* 2003 m. – 1 704 gyv.

Gyventojų pasiskirstymas pagal tautybes (2003 m.)
Edvardas Lenkauskis

**Edvardas Lenkauskis-Lenkauskas** (1903 m. kovo 18 d. Skaudaliuose, Salantų vls., Telšių aps., Kauno gub. – 1942 m. rugpjūčio 28 d. Sverdlovske, RTFSR) – Lietuvos teisininkas, žurnalistas, visuomenės veikėjas.

## Biografija
Mokėsi Salantų pradinėje mokykloje, Skuodo progimnazijoje, Kauno Tumėno suaugusiųjų gimnazijoje. 1920–1921 m. tarnavo savanoriu Lietuvos kariuomenėje, 1923 m. dalyvavo Klaipėdos krašto sukilime. Už tai jam buvo suteiktas Lietuvos kariuomenės kūrėjo savanorio vardas ir apdovanojimas.

Studijavo teisę Lietuvos universiteto Teisės fakultete. Drauge su bendraminčiais įsteigė akademinio žemaičių jaunimo korporaciją „Samogitia“. Baigęs mokslus gyveno Kaune. Dirbo valstybės kontrolės revizoriumi Susisiekimo ministerijoje, aktyviai dalyvavo visuomeninėje veikloje. Buvo Lietuvių tautininkų sąjungos vyriausiosios valdybos reikalų vedėjas, Lietuvos tautinio jaunimo „Jaunoji Lietuva“ sąjungos centro valdybos narys. 1932–1934 m. redagavo jaunalietuvių leidinį „Jaunoji karta“. 1935 m. už nuopelnus jaunalietuviams apdovanotas II laipsnio Trijų Liepsnų žymeniu.

1941 m. birželio 14 d. kartu su žmona Elena ir šešiamete dukrele Aldona buvo suimtas ir išvežtas į Sevurallagą, Garių rajonas, Sverdlovsko sritis (Rusija). SSRS Vidaus reikalų liaudies komisariato Ypatingojo pasitarimo 1942 m. birželio 27 d. nuteistas mirti. Sušaudytas 1942 m. rugpjūčio 28 d. Sverdlovsko kalėjime.

Žmona su dukra ištremtos į Svetloozerskojė, Srostkų rajonas, Altajaus kraštas.

## Šaltiniai

* Julius Kanarskas. Visuomenės veikėjas, žurnalistas Edvardas Lenkauskis. – Kretinga: Švyturys, 1992, spal. 14
* Julius Kanarskas. Studėntu kuorpuoracėjės „Samogitia“ steigies. – A mon sakaa? 1992, nr. 6, p. 1
Lietuvos rinktinė 2012 m. Europos futbolo čempionato atrankoje

: *Apie kitas rungtynes skaitykite straipsnyje [[XIV Europos futbolo čempionato atranka]]*
Lietuvos futbolo rinktinės atrankinės varžybos į 2012 m. vykusį **[[Euro 2012|2012 m. Europos futbolo čempionatą]]** Lenkijoje ir Ukrainoje. Lietuva žaidė I grupėje.
## Turnyrinė padėtis

## Lietuva – Škotija

## Čekija – Lietuva

## Ispanija – Lietuva

## Lietuva – Ispanija

## Lichtenšteinas – Lietuva

## Lietuva – Lichtenšteinas

## Škotija – Lietuva

## Lietuva – Čekija
Stanislawa Walasiewicz

**Stanisława Walasiewicz**, dar žinoma kaip **Stefania Walasiewicz**, **Stella Walsh** (g. 1911 m. balandžio 3 d. – m. 1980 m. gruodžio 4 d.) – Lenkijos lengvosios atletikos sportininkė, olimpinė čempionė. Po sportininkės mirties ištirta, kad ji turėjo tiek vyriškas, tiek moteriškas genitalijas.

Per savo karjerą Walasiewicz pasiekė virš 100 rekordų: 51 Lenkijos nacionalinį rekordą, 18 pasaulio rekordų, 8 Europos rekordus.

## Šaltiniai
LKL 2010–2011 m. sezonas

**[[LKL]] 2010–2011 metų sezonas** – 18-tas lygos sezonas, kuriame dalyvavo 13 klubų. Reguliarusis sezonas prasidėjo rugsėjo 28 dieną ir tęsėsi iki balandžio 13 dienos. Atkrintamosios varžybos vyko balandžio 18 – gegužės 19 dienomis. Čempionate nugalėjo Kauno „Žalgiris“.

## Klubų kaita

Prieš 2010–2011 m. sezoną iš lygos buvo pašalinta Marijampolės „Sūduvos“ ekipa, nes neatitinko LKL keliamų kriterijų, t. y. nelikvidavo finansinių įsipareigojimų žaidėjams bei neturėjo klubo struktūros. Tačiau LKL rungtyniauti išliko rekordinis klubų skaičius – 13, nes į lygą sportiniu principu buvo priimtas praėjusių metų NKL čempionas Palangos „Naglis-Adakris“. Palangos klubas gavo vietą LKL, jos neapgynus ir nekovojus pereinamose rungtynėse paskutine pripažintai Kauno „Triobet“ ekipai, kuri buvo suspendavusi savo dalyvavimą praeitame sezone.

## Sezono nutarimai

LKL valdybos nariai taip pat patvirtino nuostatus, pagal kuriuos 2010–2011 metų sezone paskutiniąją vietą užėmusi komanda automatiškai iškrenta į žemesniąją lygą (NKL), o 12 vietą užėmusi ekipa dalyvauja pereinamosios serijos varžybose su NKL čempionu, jei NKL čempionas turi LKL reikalavimus atitinkančią areną.

LKL valdybos nariai taip pat patvirtino tolimesnę lygos strategiją, pagal kurią LKL klubai, turintys problemines arenas (tuo metu be „Sūduvos“, probleminėmis salėmis pripažintos Kėdainių „Nevėžio“, Prienų „Rūdupio“ ir Vilniaus „Sakalų“ namų, „Ekinstos“ salė“) po dvejų metų turės žaisti visus LKL reikalavimus atitinkančiose arenose, kitu atveju, gali netekti galimybės dalyvauti LKL čempionate..

LKL valdybos nariai taip pat nusprendė, jog lygos klubai nuo šio sezono privalės turėti aiškią savo struktūrą ir tam tikras būtinas pareigybes – vyriausiojo trenerio, trenerio asistento, fizinio rengimo trenerio, gydytojo, direktoriaus, vadybininko ir atstovo spaudai. Jei visi šie išvardinti reikalavimai dėl arenų ir klubo struktūros nebūtų vykdomi, LKL valdyba gali įspėti klubą, o situacijai nesikeičiant, pašalinti jį iš LKL čempionato.

## Transliacijos
Čempionatą ir toliau transliavo dvi televizijos: Sport1 ir Lietuvos Ryto televizijos kanalai. SPORT1 didelį dėmesį skyrė „Žalgirio“, o „Lietuvos ryto“ – to paties pavadinimo klubo kovoms.

## Reguliarusis sezonas

## Atkrintamosios varžybos

### Ketvirtfinaliai

----

----

----

----

### Pusfinaliai

----

----

### Dėl trečios vietos

----

----

### Finalas

----

----

----

----

## Individualūs apdovanojimai

## Šaltiniai

## Nuorodos
Mirko Vučinić

**Mirko Vučiničius** (g. 1983 m. spalio 1 d.) – buvęs Juodkalnijos futbolininkas, puolėjas, nors kartais žaidė kairiuoju saugu. 

## Karjera
### Klubinė karjera
1999 m. pradėjo futbolininko karjerą ir atstovavo gimtojo miesto FK Sutjeska Nikšić. 2000 m. išvyko į Italiją, rungtyniavo US Lecce klubą, kuriame tapo vienu iš atakų lyderių. 2006 m. žaidėjas perėjo į vieną iš Serie A lyderių AS Roma. Pirmame sezone rungtyniavo nedaug, gydėsi traumas. Vėliau pasikeitus komandos taktiniam planui Vučiničius įsitvirtino pagrindinėje sudėtyje ir tapo rimta grėsme varžovų gynėjams. 

2014 m. liepos 4 d. pasirašė sutartį su Al Jazira Club (JAE).

### Rinktinės karjera
2005 m. debiutavo Serbijos ir Juodkalnijos rinktinėje ir buvo pretendentas dalyvauti 2006 m. pasaulio čempionate, bet dėl traumos ten nedalyvavo. 

Atsiskyrus Serbijai ir Juodkalnijai, tapo Juodkalnijos rinktinės lyderiu ir kapitonu. Įmušė pirmąjį juodkalniečių įvartį rinktinės istorijoje ir buvo rezultatyviausiu rinktinės žaidėju.

## Išnašos

## Nuorodos
*