open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Greitatrauka

**Greitatrauka** () – kovinė sporto šaka, kurios esmė kuo sparčiau iš užsegto dėklo išsiimti pistoletą ir iššauti į taikinį.

Greitatraukos sportas pagrįstas romantiniu JAV Laukinių vakarų šaulių (), ginkluotų revolveriais, įvaizdžiu. Gebėjimas sparčiai išsitraukti ginklą yra praktiškas įgūdis, tačiau dabartinės greitatraukos varžybos yra pagrįstos daugiau vesternais, negu realiomis XIX a. šaulių kovomis.

Greitatraukos varžybose ir treniruotėse naudojami tuštieji šoviniai ar šoviniai su parafininėmis kulkomis. Tuo skiriasi nuo *Vesternų veiksmo šaudymo* (), kur šaudoma koviniais šoviniais.

Vienose greitatraukos varžybose nugalėtojai nustatomi varžantis poromis – kuris greitesnis, tas laimėjo, kitose naudojami laikmačiai, ir matuojamas laikas.

Greitatraukos varžybose šauliai pradeda su revolveriu užsegtame dėkle, ranka dėklo neliečia. Davus garsinį ir vizualinį signalą įjungiamas chronometras. Naudojant šovinius su vaškinėmis kulkomis šaudoma į taikinius metalines plokštes, o naudojant tuščiuosius šovinius šaudoma į oro balionus. Laikmatis nustatytas taip, kad užfiksuotų laiką tuo momentu, kai kulka pataiko į plokštę ar sprogsta balionas.
Varžybose gali būti šaudoma ne į vieną taikinį, o į kelis, gali skirtis šaulių pozicijos – gali šaudyti stovėdami ar eidami, arba pradėti stovėdami nugara į taikinį.

Greitrauka yra vienas sparčiausių sporto šakų. Pasaulinės klasės šaulys gali išsitraukti revolverį ir iššauti sparčiau nei per pusę sekundės. Dabartinis pasaulio rekordas šaudant tuščiaisiais šoviniais stovint yra 0,208 sekundės. Į šį laiką įeina ir reakcijos trukmė (vidutinė žmogaus reakcijos trukmė yra 0,20-0,25 s), kol šaulys sureaguoja į duotą signalą. Geriausių greitatraukos šaulių reakcijos trukmė yra 0,145 s, tad revolverį ištraukti, atlaužti gaiduką, nusitaikyti nuo klubo ir iššauti trunka apie 0,06 s.

Pasaulinė greitatraukos asociacija užregistruoja rekordą, jeigu tose pačiose varžybose šaulys sugeba iššauti dar kartą panašia į rekordinę sparta (antroji trukmė turi būti didesnė ne daugiau kaip 0,03 s). Taip siekiama išvengti atvejų, kai šaulys nuspėja, kada pasigirs signalas. Varžybose, kur šaunami du šūviai į skirtingus taikinius, tarpas tarp šūvių trunka mažiau kaip 0,10 s.

Panaši greitojo ginklo išsitraukimo ir atakos sporto šaka yra japoniškasis *[[iaido]]* – katanos išsitraukimas ir ataka.
Taksila

**Taksila** (, ) − archeologinis kompleksas Pakistano šiaurės rytuose, Pandžabo provincijoje; 32 km į šiaurės vakarus nuo Islamabado. Senovėje − Gandharos karalystės sostinė; svarbus budizmo centras.

Miestas buvo įsikūręs trijų prekybinių kelių sankirtoje. Ramajanos poemoje, Taksilos įkūrėju vadinamas jaunesnysis Ramos brolis Bharata, o pavadintas miestas jo sūnaus Takšos garbei. Manoma, kad Taksiloje pirmą kartą buvo atlikta Mahabharata.

Budistų literatūroje, Taksila vadinama dideliu universitetiniu centru, kuriame mokėsi ir dėstė įžymūs budistų mąstytojai. Čia buvo aptikti vieni iš seniausių Budos atvaizdų.

1980 m. Taksila įrašyta į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.

## Nuorodos

* Taksilos nuotraukos
2011 m. Jaroslavlio aviakatastrofa

**2011 m. Jaroslavlio aviakatastrofa** – aviakatastrofa, įvykusi 2011 m. rugsėjo 7 d. 16:02 vietos laiku, Rusijoje, Jaroslavlio srityje, šalia Tunošnos oro uosto. Keleivinis lėktuvas Jakovlev Jak-42 užsakomuoju skrydžiu gabenęs Jaroslavlio „Lokomotiv“ ledo ritulio komandą tuoj pakilęs iš oro uosto nukrito. Katastrofos metu žuvo 44 žmonės, 1 sunkiai sužeistas.

Katastrofą patyręs lėktuvas Jakovlev Jak-42D (serijinis nr. 4520421301017) nuo 1993 m. buvo naudojamas oro linijų bendrovės „Tatarstan Airlines“, vėliau perduotas užsakomųjų skrydžių bendrovei „Yak-Service“, kuri ir vykdė šį skrydį.

2011 m. rugsėjo 7 d. Jaroslavlio „Lokomotiv“ komanda ruošėsi vykti į Minską, kur turėjo vykti 2011–2012 m. Kontinentinės lygos sezono atidarymo varžybos su Minsko „Dinamo“ komanda. Tačiau lėktuvas itin sunkiai pakilo nuo Tunošnos oro uosto (išnaudojo visą pakilimo taką) ir kliudė oro uosto bokšto anteną. Po susidūrimo lėktuvas užsidegė, pakrypo į dešinįjį šoną ir nukrito į Volgos upę (2,5 km nuo oro uosto).

Avarijos metu žuvo praktiškai visa Jaroslavlio „Lokomotiv“ komanda bei lėktuvo įgulos nariai. Rasti išgyvenę tik žaidėjas Aleksandras Galimovas ir skrydžio inžinierius Aleksandras Sizovas. Tarp žuvusiųjų yra daug garsių Rusijos, Čekijos, Latvijos, Slovakijos, Ukrainos, Švedijos, Baltarusijos ledo ritulininkų (Stenlio taurės, pasaulio čempionato, jaunimo čempionato, olimpinių žaidynių nugalėtojų): Josef Vašíček, Stefan Liv, Kārlis Skrastiņš, Pavol Demitra, Karel Rachůnek, Nikita Kliukinas, Jan Marek, Sergejus Ostapčiukas, Ruslanas Salejus, Ivanas Tkačenka, Aleksandras Vasiunovas, Aleksandras Vyuchinas ir kt. Taip pat žuvo kanadietis treneris Brad McCrimmon su visa trenerių brigada.

Po kelių dienų Aleksandras Galimovas nuo sunkių sužalojimų ligoninėje mirė.
Šalimaro sodai

**Šalimaro sodai** () yra Pakistane, šalia Lahoro miesto.

Šalimaro sodai įkurti 1641 m. Didžiųjų Mogolų imperijos imperatoriumi Džahanšachu. Tai trijų terasų sodai su čiurlenančiu vandeniu ir žaliu, žydinčiu rytų parko gamtovaizdžiu. Šie sodai tęsiasi 660 m iš šiaurės į pietus ir 260 m iš rytų į vakarus. Šalimaro soduose gausu vandens telkinių, tačiau tarp parko landšafto stebuklų yra beveik 61 m ilgio vandens baseinas su 410 fontanų, salelių, maudymosi vietų, su paviljonais ir marmuriniais pėsčiųjų takeliais. Mogolai ir miesto kilmingieji karščiausią vasaros dalį praleisdavo gretimuose rūmuose ir svečių namuose.

1981 m. Šalimaro sodai įtraukti į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

## Nuorodos
* Šalimaro sodai (anglų k.)
Tirič Miras

**Tirič Miras** () − kalnas Pakistano šiaurėje, aukščiausia Hindukušo viršukalnė.

Tirič Miras išsidėstęs už 240 km į šiaurės vakarus nuo Nanga Parbato kalno ir apie 300 km nuo Kabulo ir Pešavaro. Kalnas atsišakoja į visas puses ir tos atšakos jungia jį su kitomis viršukalnėmis. Tarp šių viršukalnių yra stambūs ledynai.

1950 m. pirmą kartą į Tirič Mirą užkopė norvegų ekspedicija, vadovaujama Arnė Neso (*Arne Næss*).
Kurcinai

**Kurcinai** (arba ***Korcynas***) – buvęs viensėdis šiaurės rytiniame Kretingos rajono savivaldybės pakraštyje, Tuzuose (Imbarės seniūnija), 1 km į pietryčius nuo kelio .

## Istorija

Po 1861 m. žemės reformos Gintališkės dvarui paliktai Tuzų kaimo žemei administruoti buvo įkurtas *Korcyno* palivarkas, priklausęs dvarininkui Leduchovskiui. Jo sodyba iškilo Tuzų kaimo pietrytiniame pakraštyje, į pietus nuo Patuzių. 

1923 m. palivarke buvo 1 kiemas ir 23 gyventojai. Lietuvos žemės reformos metu palivarkas išparceliuotas, žemė priskirta Tuzams. Palivarko sodyboje įkurtas *Kurcinų* vienkiemis.

Oficialiame Lietuvos administracinio-teritorinio suskirstymo žinyne paskutinį kartą vienkiemis minimas 1959 m. Apie 1970 m. melioracija jį sunaikino, žemė prijungta prie Tuzų kaimo.
 

 
## Gyventojai

## Šaltiniai
Serpantinas

**Serpantinas** ( 'gyvatė') – tai sąvoka  , kuri reiškia:

* **serpantinas** – labai vingiuota kalnų kelio dalis
* **serpantinas** – figūra, savo išvaizda primenanti S raidės ar gyvatės formą
* **serpantinas** – senovinis šokis

Panašūs:

* serpentinai  – dėmėtų, tamsiai žalių mineralų, savo išvaizda primenančių gyvatės odą, grupė
* serpentinitas – serpantinų grupei priklausantis mineralas


Vaizdas:Passo del Rombo hairpins 2.jpg|Kelias kalnuose
Vaizdas:Dressurviereck - Dreifache Schlangenlinie quer.svg|Jojimo figūra treniruočių aikštelėje
Vaizdas:Serpentyn, 2Polska.jpg|Serpentinas
Vaizdas:Serpentinite 4318.JPG|Serpentinitas


## Šaltiniai
Didžioji tuja

**Didžioji tuja**, (*Thuja plicata*) – kiparisinių (*Cupressaceae*) šeimos medžių rūšis. Tai vienas masyviausių medžių.

## Paplitimas
Auga Šiaurės Amerikos žemyno vakarų pakrantėje, dabartinių JAV (Vašingtono, Oregono, šiaurės Kalifornijos), šiaurės Aidaho, vakarų Montanos valstijose) ir Kanados (Britanijos Kolumbija) teritorijose.

Introdukuotos vidutinių platumų klimato zonoje, įskaitant ir vakarų Europą, Australiją (į šiaurę iki pat Sidnio), Naujojoje Zelandijoje, rytinėje JAV pakrantėje (jos šiaurėje iki centrinės Niujorko valstijos dalies ir Havajų salų kalnuotose vietose. Natūralizuota Jungtinėje Karalystėje, taip pat introdukuota Lietuvoje (retai auginama parkuose, prie sodybų).

## Požymiai
Savo natūralaus paplitimo areale dažniausiai pasitaiko iki 30-53 m, didžiausias šių medžių aukštis iki 65–75 m. Kamienai iki 3–4 m skersmens, didžiausio skersmens iki 6,04 m. Didžiausio tūrio šios rūšies medis – 500 m³.

## Amžius
Dažnai pasitaiko gyvenančių iki 800–1000 metų, yra žinomas 1460 metų turintis medis.


Image:QuinaultLakeCedar_7274c.jpg|Kinaulto ežero didžiosios tujos kamienas
Image:Thuja_plicata_bark.png|Paveikslėlyje indėnų moterys lupančios didžiosios tujos žievę


## Nuorodos

* theplantlist.org / ''Thuja plicata'' Donn ex D.Don
* plants.usda.gov / Thuja plicata, Thuja plicata, PDF
* na.fs.fed.us / Thuja plicata 
* conifers.org / Thuja plicata
* efloras.org / Thuja plicata
* greentimbers.ca / Western Redcedar 
* linnet.geog.ubc.ca / Thuja plicata
Kvapusis kėnis

**Kvapusis kėnis** (*Abies procera*) – pušinių (*Pinaceae*) šeimos, kėnių (*Abies*) genties medis. 

## Paplitimas
Savaime paplitęs Šiaurės Amerikos žemyno vakarų pakrantėje. Tai JAV esančiose Vašingtono, Oregono valstijų vakarinėse dalyse ir Kalifornijos valstijos šiaurės vakarų pakraštyje. Paprastai auga JAV esančiuose Kaskadiniuose ir Ramiojo vandenyno pakrantės kalnuose 300–1500 metrų aukštyje virš jūros lygio ir retai kada aptinkami medžių augimo riboje.

## Matmenys ir amžius
Savaiminio paplitimo areale paprastai užauga apie 40–80 m aukščio ir iki 220 cm, bet retai iki 2,7 m skersmens kamienu. Dabar auga aukščiausias **87,48 m** aukščio. Praeityje buvo žinomas **99,06** m aukščio medis, kurį sunaikino  1980 m. gegužės 18 d. galingai išsiveržęs Šv. Elenos kalno ugnikalnis. Kitas, bet jau nudžiuvęs buvo 89,9 m aukščio, 192 cm kamieno skersmes, 87,7 m³ tūrio.

Kvapieji kėniai gyvena daugiau kaip 300 metų.

## Požymiai
Medžio laja  siaura, kūginio pavidalo. Jauno medžio žievė lygi, pilkšvai ruda, su sakingomis pūslelėmis. Subrendusių medžių žievė tampa rausvai ruda, stora ir giliai raižyta. Kankorėžiai yra patys didžiausi iš visų žinomų kėnių genties medžių, kurių ilgis 10-24 cm ir 5-7 cm skersmens.  Sėklos 12 mm ilgio ir 6 mm pločio, rausvai rudos, o jų sparneliai truputį ilgesni nei pati sėkla ir šviesiai rudi.  

## Panaudojimas
Mediena lengva, kieta, stipri, tad dėl šių priežasčių praeityje buvo naudojama lėktuvų konstravime, darydavo iš medienos kopėčias. Dabar mediena naudojama popieriaus pramonėje. Pats medis puošiamas kaip kalėdinė eglutė.

## Nuorodos
* Papildomai apie Kvapųjį kėnį skaityti per conifers.org, *Anglų k.*
* Papildomai apie Kvapųjį kėnį skaityti per plants.usda.gov, *Anglų k.*
* Papildomai apie Kvapųjį kėnį skaityti per fs.fed.us, *Anglų k.*
* Per pinetum.org žiūrėti Kvapiojo kėnio nuotraukas, *Anglų k.*
* Interaktyvus Kvapiojo kėnio paplitimo arealo žemėlapis , *Anglų k.*
* Noble Fir (google.co.uk)

## Galerija


Image:Abies_procera_seeds.jpg|Kvapiojo kėnio sėklos
Image:Male_Cones_of_Noble_Fir.JPG|Vyriški kankorėžiai
Image:Abies_procera_cone.jpg|Kankorėžis
Japoninis kėnis

**Japoninis kėnis** (*Abies veitchii*) – pušinių (*Pinaceae*) šeimos, kėnių (*Abies*) genties medis. 

## Paplitimas
Savaime paplitęs Japonijos Honšiu ir Šikoku salose. Introdukuotas  Lietuvoje.

## Požymiai
Užauga iki 35 m aukščio. 

Yra trijų porūšių:
* *Abies veitchii var. veitchii* endeminė rūšis Honšiu saloje. Spygliukai 1.5–3 cm ilgio.
* *Abies veitchii var. sikokiana* (Nakai) Kusaka. Endeminė rūšis Šikoku saloje. Spygliukai 1–2 cm ilgio.
* *Abies sikokiana*. Japoniniam kėniui kryžminantis su korėjiniu kėniu, jos hibridinės rūšys vadinamos *Abies sikokiana*.
100 000 eurų grynais

**100 000 eurų grynais** – TV žaidimas Lietuvoje, rodytas TV3 kanalu 2011–2012 m. Žaidimo tikslas buvo atsakyti į aštuonis klausimus rizikuojant savo pastatytais pinigais. Kiekvienam klausimui duodami keturi galimi atsakymo variantai, vėliau – tik trys. Lietuvoje niekam nepavyko laimėti didžiojo prizo. Laida kuriama pagal formatą „*The Million Pound Drop Live*“. Filmavimai vyksta Taline (Estija), dalyvius į filmavimus atveža laidos organizatoriai.

## Kitose šalyse

## Nuorodos
* 100000 Eurų Grynais(LT)

## Šaltiniai
Čekijos futbolas 1939–1940 m.

**[[Čekija|Čekijos]] futbolo varžybos [[1939]]–[[1940]] m.**
*  prasidėjo 1939 m. rudenį, baigėsi 1940 m. pavasarį;
* s turnyras prasidėjo 1939 m. rudenį, finalas įvyko 1940 m. pavasarį.

## 1939–1940 m. čempionatas
* **Národní liga 1939/40**.

### Galutinė lentelė

|}

## 1939–1940 m. [[Čekijos futbolo taurė]]
* **[[Čekijos futbolo taurė]]** – pagrindinis taurės turnyras Čekijoje.
* Vyksta kasmet nuo 1939 metų.

#### Finalo ir pusfinalio rungtynės

## Išnašos

## Nuorodos
* RSSSF duomenų bazė:
: Čekijos čempionų sąrašai
: Čekijos futbolo taurės turnyrai
: RSSSF istorija
* Foot.dk archyvas (arch.)
Betūtis šovinys

**Betūtis šovinys** (, ) – šovinys, kuris vietoj tūtos (tūtelės) turi tūtos pavidalo presuoto parako užtaisą, prie kurio priklijuoti kulka (sviedinys) ir padegamoji kapsulė. Kitas variantas – kulka yra presuoto parako blokelio viduje.

Ginklai, pritaikyti naudoti betūčius šovinius, gali būti lengvesni ir paprastesnės konstrukcijos, kadangi jiems nereikia tūtelių išmetimo įtaiso. Tiesa, išmetiklis reikalingas išmesti šoviniams, kurie dėl kokių nors priežasčių neiššauna.

Betūtis šovinys naudojamas kai kurių šiuolaikinių tankų pabūkluose.

Betūčių šovinių privalumai:
* Sumažėja šovinio masė, nes tūtelė sudaro apie pusę jos. Taip kareivio nešiojamas šovinių komplektas palengvėja arba karys gali panešti didesnį kiekį šaudmenų.
* Supaprastėja ginklų betūčiams šoviniams konstrukcija, o todėl padidėja jo patikimumas.
* Padidėja maksimali šaudymo sparta, nes šūvio cikle nebėra tūtelės išmetimo stadijos.
* Nebūna ginklo užsikirtimo įstrigus iššautai tūtelei.

Patikimų ir efektyvių betūčių šovinių sukūrimas pasirodė esąs sudėtingas uždavinys. Dabartinių šovinių tūtelės veikia kaip savotiška pakuotė, sauganti šovinio parako užtaisą nuo aplinkos poveikių (drėgmės, oksidacijos), per ankstyvo užsiliepsnojimo nuo ankstyvesnių šūvių įkaitusiame šovinio lizde bei nuo parako dujų prasiveržimo pro spyną. Šoviniuose nebenaudojant tūtelių šiuos uždavinius reikia spręsti kitais būdais.

## Šoviniai su parako užtaisu kulkoje

Pirmieji betūčiai šoviniai, kurių parako užtaisas būdavo tuščiavidurėje kulkoje, atsirado XIX a. viduryje JAV. Jie buvo naudojami daugiašūviuose pistoletuose *Volcanic*. Jų yda buvo ta, kad tuščiavidurėje kulkoje tilpdavo mažai parako, todėl šie šoviniai buvo per menko galingumo. Dėl šios priežasties jie ir nepaplito.

Tokius šovinius vėl kūrė Antrojo pasaulinio karo metais. III Reiche buvo sukurti betūčiai pistoletų šoviniai, bet jų taip ir nepradėjo gaminti.
XX a. 8-tą dešimtmetį tokius šovinius sukūrė Italijos kompanija *[[Fiocchi Munizioni]]*, o juos naudojantį pistoletą kulkosvaidį Benelli CB M2 – kompanija *[[Benelli]]*. Šio ginklo naudojami 9 mm kalibro pistoletiniai šoviniai yra galingesni už standartinius 9×19 mm Parabellum šovinius. Tačiau tuo metu buvo sumažėjusi paklausa pistoletams kulkosvaiodžiams, kadangi masiškai plito šturmo šautuvai, naudojantys tarpinius šovinius.

Betūčius šovinius su užtaise galinėje sviedinio dalyje naudojo ir Japonijos aviacinė patranka *[[Ho-401]]*. Šių šovinių sviedinių balistika buvo prasta dėl mažo greičio, tad jie tiko tik antžeminiams taikiniams apšaudyti iš arti.

Nepaisant to, kad betūčių šovinių sviediniuose esantis nepakankamas parako kiekis yra per mažo galingumo, betūtes granatas naudoja kai kurie granatsvaidžiai – povamzdiniai GP-25 ir GP-30 bei automatiniais AGS-40 Balkan.

## Nuorodos
Vantinė konstrukcija

**Vantinė konstrukcija** yra architektūrinė konstrukcija, kurios pagrindas – įtempti plieno trosai, kurie gali būti apibetonuojami. Ši konstrukcija laiko tik tempiančias apkrovas, trosams reikia atramų. Vantinės konstrukcijos labai lengvos, galima išgauti įdomias formas, tačiau jas būtina deramai prižiūrėti. Tokios konstrukcijos panaudotos Vilniaus Sporto rūmų stoge, Vingio parko estradoje ir kitur.

## Nuorodos
Chundžerabo perėja

**Chundžerabo perėja** (, ) – kalnų perėja Karakorumo kalnų masyvo šiaurės vakaruose, Pakistano (Gilgitas-Baltistanas) ir Kinijos (Sindziangas) pasienyje. Aukštis 4700 m (kitais duomenimis 4655 m, 4693 m, 4934 m). Šia perėja eina Karakorumo plentas, jungiantis Islamabadą su Kašgaru.

Chundžerabo perėja yra aukščiausia pasaulyje kalnų perėja, kuria nutiestas asfaltuotas kelias. Tai taip pat aukščiausia perėja Karakorumo kalnuose. Žiemą perėja būna gausiai užsnigta ir eismas ja uždaromas. Planuojama per Chundžerabo perėją nutiesti geležinkelį. Pakistano pusėje įsteigtas Chundžerabo nacionalinis parkas.

## Šaltiniai
Die Brücke

:: Panašias reikšmes žr. čia

**Die Brücke** ( 'tiltas') – dailininkų grupė, 1905–1913 m. veikusi Vokietijoje, vokiečių ekspresionizmo pradininkai.

## Istorija
Grupę „Tiltas“ 1905 m. Drezdene įkūrė keturi architektūros studentai  :
* Fritz Bleyl
* Ernst Ludwig Kirchner
* Erich Heckel
* Karl Schmidt-Rottluff
Skirtingais metais šiam judėjimui priklausė tiek vokiečių (Emil Nolde, Max Pechstein, Otto Mueller), tiek ir užsienio šalių tapytojai (iš viso 75 nariai):
* šveicaras Cuno Amiet
* suomis Akseli Gallen-Kallela
* olandas Kees van Dongen
* čekas Bohumil Kubišta
Grupės dailininkai vasaros mėnesiais kartu išvažiuodavo tapyti į vaizdingas Drezdeno, Oldenburgo apylinkes, Nidą (tuomet Rytų Prūsijoje), Baltijos Fėmarno salą. Grupė, kilus vidiniams prieštaravimams tarp jos narių, skandalingai iširo 1913 m.

## Stilius
Dar grupės susikūrimo pradžioje jos nariai savo kūrybai sumanė pritaikyti savotišką „grupinį stilių“. Jo dėka kuriami paveikslai buvo tiek panašūs savo tapymo technika, siužetais, kad sunku buvo nustatyti konkretaus darbo autorystę. Tai buvo kūrybinis protestas prieš įprastą „vienišo genijaus“ sampratą to meto visuomenėje. Kita šio stiliaus ypatybė – sąmoningai supaprastinta formos ir turinio estetika (deformuoti kūnai, platūs kontrastingi potėpiai su paryškintais kontūrais), siekiant atkreipti žiūrovo dėmesį, padaryti jam stipresnį įspūdį. „Tilto“ grupės dailininkai neigė stilizaciją, bet kokį simbolizmą.

Berlyne nuo 1968 m. veikia „Tilto“ grupės kūrybai skirtas muziejus.

## Lietuvoje
1999 m. įkurta Nidos menininkų asociacija „Tiltas“. Ekspresionistinės „Brücke“ kartos tradicijos tęsiamos Nidoje kasmet rengiamame tarptautiniame tapybos plenere „Nidos ekspresija“  (nuo 1995 m.). Čia siekiama atnaujinti iki 1945 m. Nidoje veikusios garsios Nidos menininkų grupės kūrybinę nuotaiką. Rytų Prūsijos laikais Nidoje lankėsi daugelis Europos menininkų, tarp kurių buvo ir žinomiausi „Tilto“ grupės tapytojai. Šiandien meno istorijoje jų Nidoje tapytos drobės su Nidos motyvais yra laikomos vienomis žymiausių, jos eksponuojamos garsiausiuose pasaulio muziejuose ir galerijose.

## Šaltiniai

## Literatūra
* Saulius Kruopis *NIDA. BRÜCKE. Ekspresionistinės tapybos plenerų antologija* Leidykla „Tiltas“, 2009 m., 604 psl. ISBN-7561146

## Nuorodos
* 
* Die Brücke muziejus
* Apie Brücke Nidoje
Kveta

**Kveta** (, brah. *Koŧá*) – miestas vakarų Pakistano vakaruose, į vakarus nuo Multano; Beludžistano provincijos centras. Miestas įsikūręs Brahujų kalnuose, beveik 1700 m aukštyje, atskiri kalnai iškilę paties miesto teritorijoje (netoliese – Bolano perėja). Tai vienintelis Pakistano didmiestis, įsikūręs kalnuose; seismiškai itin nestabilioje srityje. Kvetoje gyvena daugiausia puštūnai, yra beludžių, pandžabų, brahujų, išeivių iš Afganistano. Keliai ir geležinkeliai miestą jungia su Karačiu, Pešavaru, Lahoru, Zahedanu, yra oro uostas.

Vystoma chemijos (sieros), cemento, tekstilės, metalo apdirbimo, maisto pramonė. Amatai (kilimų audimas, veidrodžių gamyba ir kt.). Apylinkėse verčiamasi klajokline gyvulininkyste ir drėkinamąja žemdirbyste (vaismedžių auginimas), kasamos akmens anglys. Atitiestas dujotiekis iš Sui gamtinių dujų telkinio. Kvetoje veikia 1970 m. įkurtas Beludžistano universitetas, geofizikos institutas, archeologijos ir geologijos muziejai. Yra karinė bazė.

## Istorija

Kveta nuo seno buvo gyvenama puštūnų genties kasi. Rašytiniuose šaltiniuose Kveta minima nuo XI a., kai buvo užkariauta Mahmudo Gaznevi. XVI a. miestą valdė Mogolai. Vakariečiai miestą aplankė 1828 m., jį aprašė kaip pastatytą iš 3000 molinių namų apsuptų moline siena. Valdant britams Kveta tapo svarbiu strateginiu postu, čia įrengta nauja infrastruktūra. 1935 m. gegužės 31 d. stiprus žemės drebėjimas visiškai suniokojo miestą, žuvo ~40 tūkst. žmonių. Vėliau miestas atstatytas, prisijungė prie Pakistano ir tapo Beludžistano provincijos sostine.

## Galerija

Image:Quetta Railway Station - 40311.jpg|Geležinkelio stotis


## Šaltiniai
Bielsko apskritis

**Bielsko apskritis** () – apskritis šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje. Centras – Bielskas. Apskritis ribojasi su Balstogės, Hainuvkos, Semiatyčių ir Mazovijos Vysokio apskritimis.

## Istorija

Nuo V a. pr. m. e. iki X a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. XIII a.-XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. Apskrities pietryčiuose esančio Bočkų valsčiaus pietrytinėje dalyje esantys keli kaimai ir toliau priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei iki 1795 metų. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose.

Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamentui. 1807–1842 m. priklausė Rusijos imperijos, Balstogės sričiai, 1842–1914 m. Gardino gubernijai. Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Oberosto sričiai. 1919–1939 m. priklausė Lenkijos tarpukario Balstogės vaivadijai. 1939–1941 m. priklausė Tarybų Sąjungos, Baltarusijos TSR, Balstogės sričiai. 1941–1944 m. priklausė Trečiojo reicho, Balstogės sričiai. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1945–1999 m. priklausė Balstogės vaivadijai. 2010 m. sausio 27 d. pradėtas naudoti Bielsko apskrities herbas.

## Administracinis suskirstymas

Apskrityje yra 8 valsčiai:

## Gyventojai

Pagal 2005 m. birželio 30 d. surašymo duomenis:

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Bielsko apskrities tinklalapis (lenk.) .
Panoterių seniūnija

**Panoterių seniūnija** – istorinis teritorinis-administracinis vienetas, buvęs Jonavos rajono savivaldybės teritorijos šiaurės rytinėje dalyje.

## Istorija

Įkurta 1919 m. 1940 m. pab. pavadinta apylinke. 1941 m. birželio mėn. atkurta. 1944 m. pab. performuota į Panoterių apylinkę.
 
Seniūnijai vadovavo seniūnijos kaimų atstovų sueigoje (krivulėje) renkamas seniūnas, o jį pavadavo seniūno padėjėjas.

Administracinis centras: Panoteriai.

Seniūnai: Balsys Jasiūnas (1932 m.)

## Šaltiniai
Kohistanai

**Kohistanai** – Azijos tautų grupė, gyvenanti šiaurės Pakistane, Kohistano istoriniame regione (daugiausia Indo kilpoje ir gretimuose kalnų rajonuose) bei Afganistane. Populiacija – apie 350 000 žmonių. Kalba indoeuropiečių kalbų šeimai priklausančiomis kohistanų kalbomis (dardų kalbų grupė), taip pat vartoja regionines kalbas (urdu, puštūnų, šinų). Tikinčiųjų dauguma – musulmonai sunitai.

## Gentys

Pagrindinės gentys:
* kalamiai – 40 tūkst. žmonių
* torvaliai – 60 tūkst.
* Indo kohistanai – 220 tūkst.
* bateriai – 30 tūkst.
* čilisai – 2000
* gabarai – 200

## Kultūra

Verčiasi ganykline gyvulininkyste (augina daugiausia avis, ožkas) bei žemdirbyste (Indo ir jo intakų slėniuose – ariamąja, kalnų šlaituose – terasine) Augina miežius ir kitus javus, kukurūzus. Taip pat verčiasi sodininkyste, renka laukines uogas, vaisius. Būdinga gentinė gimininė santvarka, sudaro grupes, panašias į puštūnų gimines (cheli). Išlaikę ikiislaminio tikėjimo elementų.

## Šaltiniai
Piliakalnių apylinkė

**Piliakalnių apylinkė** – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.

## Istorija

Apylinkė įkurta 1940 m. pabaigoje vietoje Piliakalnių seniūnijos, atkurta 1944 m., priklausė Panoterių valsčiui. Panaikinta iki 1948 m.

## Šaltiniai
Ladako kalnagūbris

**Ladako kalnagūbris** – kalnagūbris Indijoje, Džamu ir Kašmyro valstijoje (Ladake), ir Kinijoje, įsiterpęs tarp Himalajų ir Karakorumo. Driekiasi iš šiaurės vakarų į pietryčius 600 km. Aukštis iki 6267 m.

Ladako kalnagūbris sudarytas iš prekambro ir paleozojaus metamorfinių uolienų, iškilęs kainozojinės kalnodaros metu. Reljefas alpinis. Yra sniegynų, ledynų. Pietrytine kalnagūbrio dalimi teka Indas (iš Kailaso kalnagūbrio). Jis kerta Ladako kalnagūbrio centrinę dalį, tektoniniu slėniu teka kalnagūbrio šiaurės vakarine papėde ir skiria Ladako kalnagūbrį nuo Himalajų. Šiaurės vakaruose Indo intakas Šajokas skiria Ladako kalnagūbrį nuo Karakorumo.

Būdingas subtropinis žemyninis klimatas, per metus iškrenta ~100 mm kritulių. Plyti kalnų pusdykumių ir kalnų stepių augalija. Turizmas (lankomi Tibeto budizmo vienuolynai). Ladako kalnagūbryje yra Ladako sostinė – Lė.

## Šaltiniai
1938 m. Huanghės potvynis

**1938 m. Huanghės potvynis** () buvo Kinijos nacionalistų vyriausybės pradiniame Antrojo Kinijos-Japonijos karo etape sukeltas Huanghės upės potvynis, kuriuo siekta sustabdyti greitą Japonijos pajėgų veržimąsi.

## Strateginis sprendimas ir potvynis

Prasidėjus Antrajam Kinijos-Japonijos karui 1937 m. Japonijos imperatoriškoji armija sparčiai veržėsi į Kinijos teritoriją. 1938 m. birželio mėn. Japonija kontroliavo visą Šiaurės Kiniją. Birželio 6 d. jie užėmė Henano sostinę Kaifeną ir ėmė grėsti Džengdžou. Džengdžou buvo svarbių Pinghano ir Longhajaus geležinkelių jungtis ir japonams sėkmingai užėmus miestą būtų kilusi grėsmė svarbiems Uhano ir Siano miestams.

Siekdamas sustabdyti japonų veržimąsi į vakarinę ir pietinę Kinijos dalį Čiang Kai-ši, patarus Čen Guofu, nusprendė atidaryti Huanghės užtvankas prie Džengdžou. Pirminis planas buvo sunaikinti užtvanką prie Žaokou, tačiau dėl sunkumų toje vietoje birželio 5 ir 7 d. buvo sugriauta užtanka prie Chuajuankou, pietiniame krante. Vanduo užliejo Henaną, Anhui ir Dziangsu. Kilęs potvynis užliejo ir sunaikino tūkstančius kvadratinių kilometrų dirbamos žemės ir Huanghės žiotis pastūmė į pietus. Buvo sugriauti ar sunaikinti tūkstančiai gyvenviečių, o keletas milijonų gyventojų liko be namų ir tapo pabėgėliais. Oficiali pokarinė nacionalistų komisija nustatė, kad 800 000 žmonių nuskendo, tačiau tai gali būti sumažintas skaičius.

## Vertinimas

Strateginis potvynio vaidmuo yra ginčytinas. Japonijos armijos potvynis nepalietė nei šiaurėje, nei rytuose, nei pietuose. Jų veržimasis į Džengdžou buvo sustabdytas, tačiau spalio mėnesį jie užėmė Uhaną puldami iš kitos pusės. Japonai didžiosios dalies Henano neužėmė iki pat vėlyvosios karo stadijos, o japonų okupacija Anhui ir Dziangsu buvo ribota. Daugelis miestų ir transporto linijų užtvindytoje teritorijoje jau buvo užimti japonų; po potvynio jie negalėjo konsoliduoti savo valdžios šioje teritorijoje ir didelės šios teritorijos dalys buvo apimtos partizaninio judėjimo. Potvynio aukų skaičius išlieka ginčytinas, tiek Kinijos valdžios, tiek kitų tyrinėtojų vertinimai buvo tikslinami ir po kelių dešimtmečių po potvynio.

## Nuorodos

## Šaltiniai
* Diana Lary, „Drowned Earth: The Strategic Breaching of the Yellow River Dyke, 1938,“ *War In History* 2001 Apr 1;8(2): 191–207. In: Academic Research Library [database on the Internet] [cited 2010 Sep 21]. Available from: http://www.proquest.com/; Document ID: 1082337951.
* Steven I. Dutch, "The Largest Act of Environmental Warfare in History, " *Environmental & Engineering Geoscience* 15.4(November 2009): 287–297.
Gilgitas (miestas)

**Gilgitas** () – miestas šiaurės Pakistane, Karakorumo kalnų slėnyje prie Gilgito upės, šalia jos santakos su Indu. Gilgito-Baltistano teritorijos administracinis centras. Pro miestą eina Karakorumo plentas, yra oro uostas. Veikia Karakorumo universitetas. Gilgitas yra svarbus turistinis šiaurės Pakistano centras – iš čia dažnai vykdomos ekspedicijos į Karakorumo viršukalnes, aplinkinius slėnius.

## Istorija

Gilgitas buvo vienas iš šilko kelio centrų, per jį į Centrinę ir Rytų Aziją plito budizmas. Gilgite rasti V-VI a. budistiniai rankraščiai, įrašyti ant beržo tošies sanskrito kalba (šarados raštu). Iki XIX a. pr. miestą valdė Trakhanų dinastija.

## Šaltiniai
Baltoro ledynas

**Baltoro ledynas** – slėninis dendritinis ledynas pietiniuose Karakorumo šlaituose, netoli Čogorio (K2) viršukalnės, šiaurės Pakistane (Baltistanas). Ilgis 62 km, plotas 775 km². Leidžiasi į Braldu slėnį (Indo baseinas) iki 3500 m aukščio virš jūros lygio.

Baltoro ledynas yra vienas ilgiausių pasaulyje ne poliariniuose regionuose esančių ledynų.

## Šaltiniai
Karakorumo plentas

**Karakorumo plentas** () – automobilių kelias Pietų ir Centrinėje Azijoje, jungiantis Pakistano miestą Hasan Abdalą (netoli Abotabado) ir Kinijos miestą Kašgarą. Oficialus kelio numeris Pakistane yra **N-35**, Kinijoje – **G314**. Karakorumo plentas kerta Karakorumo kalnų grandinę per Chundžerabo perėją (4693 m) – aukščiausią pasaulyje asfaltuotu keliu kertamą perėją. Ilgis – 1300 km.

## Istorija
Karakorumo plentas jungtinėmis Kinijos ir Pakistano pastangomis pradėtas statyti 1959 m., užbaigtas 1979 m., o viešai naudojamas nuo 1986 m. Statybų metu žuvo apie 810 pakistaniečių ir 200 kinų, daugiausia dėl nuošliaužų arba nukritę. Kelio trasa eina vienu iš senųjų šilko kelio maršrutų.

## Būklė
Nors kelias gerai prižiūrimas, dėl ekstremalių geologinių ir klimatinių sąlygų keliaujant juo iškyla pavojų. Karakorumo plentas eina ypatingai seismiškai aktyvia sritimi, todėl čia pasitaiko žemės drebėjimų, galinčių sukelti nuošliaužas ar akmenų griūtis. Ypač pavojingas laikotarpis yra vasaros musono metu (liepa-rugpjūtis), kuomet kyla purvo nuošliaužos ir upių potvyniai. Žiemą dažnai eismas keliu uždaromas dėl storos sniego dangos. Be to, Pakistanui priklausanti kelio dalis eina per ginkluotais konfliktais pasižymintį Kašmyro regioną.

## Turizmas
Karakorumo plentas pastaruoju metu tampa svarbia turistine atrakcija, mat jis driekiasi itin vaizdingais kraštovaizdžiais. Nuo kelio galima išvysti vienus aukščiausių pasaulio kalnų Nanga Parbatą, Rakapošį, Diraną, Ultar Sarą ir kt., vienus ilgiausių pasaulyje kalnų ledynų (Baltorą, Pasu, Gulkiną). Kelias kerta Indo, Hunzos, Gilgito upes, eina šalia Karakulio, Atabado ežerų. Pakistano pusėje esančiose olose galima išvysti 7000 m. senumo petroglifų.

Prie plento įsikūrę miestai: Bešamas, Čilasas, Gilgitas, Karimabadas, Nagaras, Gulmitas, Pasu, Sustas (Pakistanas), Taškurganas, Upalas, Kašgaras (Kinija).

## Galerija

Image:Karakorum-carretera-d08.jpg|Plentas Kinijoje
Image:Baltistan.jpg|Plentas Indo pakrantėje Baltistane
Image:Khunjerab Pass.jpg|Ties Chundžerabo perėja
image:Landslide 2.jpg|Nuošliauža kelyje
Hainuvkos apskritis

:: *Apie 1940–1945 m. Baltarusijos TSR egzistavusi rajoną žr. [[Hainuvkos rajonas]]*.
**Hainuvkos apskritis** () – apskritis šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje. Apskrities centras – Hainuvkos miestas. Apskritis ribojasi su Balstogės, Bielsko, Semiatičės apskritimis ir Gudija. Apskrityje yra 9 valsčiai.

## Apskrities valsčiai
Apskrityje yra 9 valsčiai:

## Istorija

Nuo V a. pr. m. e. iki X a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. XIII–XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XII–XIV a. iki 1513 m. priklausė LDK Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki Liublino unijos – Palenkės vaivadijai. Po unijos rytinė apskrities dalis ir toliau priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Bresto vaivadijai iki 1795 metų, o vakarinė ir pietvakarinė dalis 1569–1795 m. buvo ATR Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose. Rytinė apskrities dalis 1795–1796 m. priklausė Rusijos imperijos Slanimo gubernijai, 1796–1801 m. Lietuvos gubernijai ir nuo 1801 m. iki 1914 m. priklausė Gardino gubernijai. Vakarinė apskrities dalis 1795 m. iki 1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamentui ir nuo 1807 m. prijungta prie Rusijos imperijos Balstogės srities. Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Oberosto sričiai. 1919–1939 m. priklausė Lenkijos tarpukario Balstogės vaivadijai. 1939–1941 m. priklausė Tarybų Sąjungos Baltarusijos TSR Bresto sričiai. 1941–1944 m. priklausė Trečiojo reicho Balstogės sričiai. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1945–1999 m. priklausė Balstogės vaivadijai. XXI a. pradžioje pradėtas naudoti dabartinis herbas.

## Gyventojai

Pagal 2005 m. birželio 30 d. surašymo duomenis:

## Tarptautinis bendradarbiavimas

*  – Kraslavos rajonas.

## Nuorodos
* Hainuvkos apskrities tinklalapis (lenk.).

## Šaltiniai
Triptikas

**Triptikas** ( 'trigubai sudėtas') – tai viršutinė puošnaus altoriaus dalis iš 3 paveikslų, iš kurių vidurinysis yra nejudantis, šoniniai gali būti varstomi; meno kūrinio (tapybos, grafikos, skulptūros) kompozicija iš 3 dalių; 3 panašios kompozicijos, artimos viena kitai siužetu, tema, idėja.

## Istorija
Triptikų taikymo mene pradžia laikomas ankstyvasis krikščioniškasis viduramžių menas – tuomet tai buvo paplitusi paveikslų, kabinamų prie bažnyčių altorių, kūrimo praktika. Jais buvo puošiamos sienos aplink altorius Europoje ir tolesniuose kraštuose. Savo darbais šiuo stiliumi garsėjo bažnytinio vitražo meistrai. Žymūs to meto tapytojai, skulptoriai savo darbuose taip pat naudojo triptiką.

## Pavyzdžiai

     
Tapyboje triptikais garsėjo M. K. Čiurlionis: „Fantazija“, „Vasara“, „Raigardas“, „Pasaka“, „Mano kelias“, „Karalaičio kelionė“, „Rex“.

Triptiko muzikoje  pavyzdžiai:
* Kompozitorius Ottorino Respighi, įkvėptas dailininko Sandro Botticelli paveikslų, parašė instrumentinį muzikos kūrinį triptiką „Botičelis“. Triptiko dalys atitinka paveikslų pavadinimus: ”Pavasaris”, ”Veneros gimimas”, ”Išminčių pagarbinimas”.
* Kompozitoriaus Paul Hindemith simfonijos ”Dailininkas Matis” trys dalys atitinka dailininko Matthias Grünewald trijų paveikslų pavadinimus: „Angelų  koncertas“, „Guldymas į karstą“, „Šv. Antano gundymas“.
* Operoje – Džiakomo Pučinio triptikas („Apsiaustas“, „Sesuo Andželika“, „Džanis Skikis“).
* Balete – Stasio Domarko triptikas („Artisto gyvenimas“, „Sirenos“, „Bolero“).
* Adde Adesokan triptikai .

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Čiurlionio triptikai
* Reljefinės grafikos triptikas
* Triptikai

## Taip pat skaitykite

* Diptikas
* Poliptikas
Willi Stoph

**Vilis Štofas** (,  1914 m. liepos 9 d. Berlyne – 1999 m. balandžio 13 d. Berlyne) – VDR politikas, tarptautinio komunistinio judėjimo veikėjas, buvęs VDR Valstybės tarybos pirmininkas ir dukart – VDR Ministrų tarybos pirmininkas. VDR armijos generolas.

## Biografija
Nuo 1928 m. buvo Vokietijos komunistinio jaunimo sąjungos, o nuo 1931 m. – Vokietijos komunistų partijos narys. 1935–1937 ir 1940–1945 m. tarnavo vermachte, 1942 m. fronte buvo sužeistas ir apdovanotas Geležiniu kryžiumi.

Po karo dirbo Centrinėje pramonės valdyboje (Tarybinės karinės administracijos Vokietijoje vykdomasis organas).

1950–1953 m. buvo Vokietijos Vieningosios socialistų partijos CK sekretorius, nuo 1950 m. – VDR Liaudies Rūmų deputatas, Ekonomikos komisijos pirmininkas. 1952–1955 m. buvo VDR Vidaus reikalų ministras, 1956–1960 m. – Nacionalinės gynybos ministras. 1959 m. jam suteiktas armijos generolo karinis laipsnis.

1954–1964 m. V.Štofas buvo VDR Ministrų tarybos pirmininko pavaduotojas, 1964–1973 m. ir 1976–1989 m. – VDR Ministrų tarybos pirmininkas. 1973–1976 m. buvo VDR Valstybės tarybos pirmininkas.

## Papildoma informacija
* Vadovaudamas VDR vyriausybei pradėjo suartėjimo su VFR procesą, 1970 m. kovo 19 d. Erfurte susitiko su kancleriu Viliu Brandtu (vadinamasis Willi-West ir Willi-Ost susitikimas).
* 1986 m. V.Štofas nusiuntė M.Gorbačiovui padėties VDR analizę siūlydamas atleisti iš šalies vadovo posto E.Honekerį.
* 1989 m. lapkričio 7 d., po masinių demonstracijų, V. Štofo vadovaujama vyriausybė atsistatydino. Gruodžio mėn. jis buvo apkaltintas korupcija bei piktnaudžiavimu tarnyba ir suimtas. Netrukus iš kalėjimo paleistas dėl sveikatos būklės.

## Nuorodos
* Biografija (vokiečių kalba)

## Šaltiniai

|-

|-

|-
Genolapis

**Genolapis** (angl. linkage map) yra schema, parodanti genų išsidėstymo tvarką chromosomoje. 

Genolapis neatspindi fizinių atstumų, o parodo santykinę genų padėtį. Genų išsidėstymo tvarka nustatoma lyginant kaip dažnai tam tikruose lokusuose esantys genai yra paveldimi kartu. Kuo arčiau yra tam tikri du genai (mažesnė tikimybė jiems atsiskirti), tuo dažniau jie paveldimi kartu. Genai, esantys skirtingose chromosomose, paveldimi nepriklausomai vienas nuo kito. Atstumas tarp genų genolapyje matuojamas centimorganomis (cM). Viena centimorgana - tai atstumas tarp tokių genų, kurie vykstant mejozei atsiskiria vieną kartą iš šimto. Tačiau tai teisinga tik tarp arti esančių genų; sudedant atstumus tarp tolimų genų jie gali siekti šimtą ir daugiau.

Nustatant nežinomo geno vietą chromosomoje, stebima, su kokiais žinomoje vietoje esančiais genais jis dažniausiai paveldimas kartu. Tie žinomi genai gali lemti išoriškai stebimą požymį (akių spalvą ir pan) tačiau šiuo metu dauguma "genų" yra tiesiog žinomos, tarp individų beiskiriančios bei galimos laboratorijoje nustatyti DNR sekos (genetiniai markeriai).
Frankfurto knygų mugė

**Frankfurto knygų mugė** () – knygų mugė, kasmet spalio mėn. vidury vykstanti Frankfurto mugės komplekse, Vokietijoje. Ją organizuoja antrinė Vokietijos leidėjų ir knygų pardavėjų asociacijos įmonė. Mugė sutraukia apie 300 000 lankytojų iš viso pasaulio. Pirmąsias tris dienas mugėje gali apsilankyti tik profesionalūs lankytojai, kitas dvi dienas mugė yra atvira visiems.

Mugėje pristatomos būsimos knygos, aptariamos leidybos teisės, licencijų mokesčiai, teikiami įvairūs apdovanojimai ir pan. Frankfurto knygų mugė laikoma svarbiausia pasaulyje.

Nuo 1976 m. yra pristatomas *garbės svečias*. Ta proga organizuojama speciali literatūrinė programa (skaitymai, menų parodos, viešos diskusijos, teatro spektakliai, radijo ir TV programos). Šaliai, išrinktai *garbės svečiu*, suteikiama atskira parodų salė (paviljonas). 2002 m. Lietuva buvo išrinkta *garbės svečiu*.

## Istorija
Frankfurto knygų mugės tradicija gyvuoja jau daugiau kaip 500 metų. Pirmoji mugė buvo surengta vietinių knygų pardavėjų dar tada, kai Maince, netoli Frankfurto, Johanas Gutenbergas išrado spausdinimą kilnojant raides. Iki XVII a. tai buvo svarbiausia bei didžiausia knygų mugė Europoje. Dėl įvairių politinių ir kultūrinių pokyčių pasekmių, ją Apšvietos amžiuje nustelbė Leipcigo knygų mugė. Mugė vėl buvo surengta 1949 m., po II pasaulinio karo, ir atgavo buvusią poziciją.

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
Diptikas

**Diptikas** ( 'dvigubas, dukart sudėtas')  –  vaškuota senovės graikų ir romėnų 2 dalių rašymo lentelė; 2 dalių meno kūrinio (tapybos, skulptūros ir pan.) kompozicija, kurios sudedamosios dalys panašios viena su kita siužetu, tema, idėja.

## Istorija

Graikai ir romėnai diptikais vadino dvi tarpusavyje sujungtas lenteles, kurios galėjo būti iš medžio, metalo, dramblio kaulo. Jų vidinės užverčiamosios pusės buvo padengtos vašku ir skirtos užrašams, laiko, kelio žymėjimams. Išorinės, tuo tarpu, buvo įmantriai papuoštos. Tokios užrašų knygos, turinčios daugiau įdėtinių lentelių, vadintos triptikais (*triptychos*, 3 dalių), pentaptikais (*pentaptychos*, 5 dalių) ar tiesiog poliptikais (*polyptichos*, iš daugelio dalių).

Vėlyvosios antikos laikais raižyto dramblio kaulo diptikai buvo užėmę svarbią vietą tometiniame mene, jie buvo įteikiami tampant Romos konsulu. Ankstyvojoje krikščioniškoje literatūroje minimi diptikai, kurių lentelės naudotos bažnytiniams įrašams apie gyvuosius (vienoje pusėje) ir mirusiuosius (kitoje pusėje). Šis terminas išlikęs šiuolaikinėse Rytų krikščionių bažnyčiose. 

Bažnytiniame mene svarbią vietą užėmė tapyti diptikai. Šiuo terminu apibūdinamos ir dviejų dalių varstomos ikonos, turėjusios privalumą keliaujant: užverti šventųjų atvaizdai kelionės metu buvo saugesni.

## Kiti pavyzdžiai

* Spektaklių diptikas: komp. Jono Sakalausko „Izadora“ ir „Džiokeris“ 
* Felikso Bajoro simfonija diptikas, 1984 m.
* Fotografijos diptikas 
* Šaškių kompozicijų diptikas 

## Šaltiniai

 

## Nuorodos

* Olandų diptikai 
* Apie diptiką Katalikų enciklopedijoje

## Taip pat skaitykite

* Triptikas
* Konsulinis diptikas
* Poliptikas
Šovininė

**Šovininė** () – kareivio ekipuotės dalis, odinė ar kitokios standžios medžiagos dėklas šoviniams nešioti. Paprastai tvirtinama prie juosmens diržo, nors gali būti ir tvirtinamos prie perpetės, taktinės liemenės. Klasikinėse šovininėse būdavo nešiojami šoviniai apkabose. 

Klasikinės šovininės būdavo odinės. Karo metais gamindavo ir pigias brezentines šovinines. 

Dėklas, kuriame nešiojamos dėtuvės su šoviniais, yra *dėtuvinė*.
Antenos stiprinimas

**Antenos stiprinimas** – dydis, nusakantis antenos kryptingumą ir elektrinį naudingumą. Šis dydis parodo kaip efektyviai antena siunčia ar priima elektromagnetinius virpesius tam tikra kryptimi. Matuojamas decibelais (dBi).
Apskaičiuojamas dalinant antenos išspinduliuojamą galią per apibrėžtą plotą tam tikra kryptimi iš izotropinės antenos išspinduliuojamos galios per apibrėžtą plotą ta pačia kryptimi.
G={\left({P\over S}\right)_{ant}\over{\left({P\over S}\right)_{iso}}}
Fideris

**Fideris** – radijo anteną maitinanti linija, sujungianti anteną su siųstuvu arba imtuvu.

Siųstuvo antenoje fideris perduoda radijo dažnio (RF) elektros srovę iš siųstuvo į anteną, kuri skleidžia ją radijo bangų pavidalu. Imtuvo antenoje fideris perduoda mažą RF įtampą, kurią sukelė antena gavusi radijo bangą. Siekiant RF srovės perdavimo efekyvumo fiderio linijos yra gaminamos iš specialių kabelių - perdavimo linijų. Populiariausi naudojami fiderio tipai: bendraašis kabelis, dvigubo švino ir mikrobangų dažniuose - bangolaidis.
Tušas (reikšmės)

**Tušas**  – ši sąvoka gali reikšti:
* tušas (, )  – juodas ar spalvotas dažas, naudojamas braižyboje, tapyboje, piešime, kaligrafijoje, dekoratyvinėje kosmetikoje; tapybos technika
* tušas () – muzikos terminas  : trumpas muzikinis pasveikinimas, paprastai atliekamas pučiamųjų instrumentų orkestro per iškilmes
* Tušas () – Garonos upės intakas
* **Tušas** – lietuviška pavardė:
**Donatas Tušas – klubo SK Saulininkas Šiauliai žaidėjas

Panašūs:
* Tusas – Persijos senovės miestas Irano *Razavi Khorasan* provincijoje
* **tūsas** – jaunimo žargone: linksmas vakarėlis
* Tūsas – internetinė radijo stotis

## Šaltiniai


Vaizdas:Tinte1.JPG|Tušas 
Vaizdas:Mascara de pestañas.jpg|Kosmetinis tušas 
Vaizdas:David Baker (far left) leading the Smithsonian Jazz Masterworks Orchestra.jpg|Per ceremonijas sugrojamas tušas
Vaizdas:Natasja Delanghe 021.JPG|Tušo technika atliktas piešinys
Vaizdas:20050809panoTouch.JPG|Tušo upė
Davide Santon

**Davidas Santonas** (; g. 1991 m. sausio 2 d.) – Italijos futbolininkas, Newcastle United ir Italijos nacionalinės rinktinės gynėjas.

2011 m. rugpjūčio 30 d. pasirašė penkerių metų sutartį su Newcastle United klubu.

## Išnašos

## Nuorodos
*
Izotropinė antena

**Izotropinė antena** – antena, vienodai visomis kryptimis visose plokštumose siunčianti arba priimanti elektromagnetinius virpesius. Tokios antenos stiprinimas yra 0 dBi. Izotropinės antenos teorinis modelis paprastai yra naudojamas palyginimui su kitų tipų antenų charakteristikomis.
Wilhelm Pieck

**Vilhelmas Pikas** (,  1876 m. sausio 3 d. Gubine, Vokietija – 1960 m. rugsėjo 7 d. Berlyne) – socialdemokratinio ir komunistinio judėjimo veikėjas, pirmasis ir vienintelis VDR prezidentas.

## Biografija

Į Vokietijos socialdemokratų partiją įstojo 1895 m. , buvo kairiojo partijos sparno atstovas. Vėliau įstojo į marksistinę Spartako sąjungą. Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui buvo pašauktas į armiją, už antikarinę agitaciją suimtas, tačiau dar prieš teismą pabėgo ir emigravo į Nyderlandus.

Po karo grįžo namo, 1918 m. buvo vienas Vokietijos komunistų partijos (VKP) steigėjų. 1921 m. V.Pikas išrinktas į Komunistinio internacionalo Vykdomąjį komitetą, tapo Prūsijos landtago deputatu. 1928 m. išrinktas į Vokietijos Reichstagą.

Atėję į valdžią nacistai 1933 m. liepos 14 d. paskelbė 33-jų žmonių sąrašą, kuriems atimama Vokietijos pilietybė. Tarp jų buvo ir V. Pikas. 1934 m. jis emigravo į Paryžių, vėliau persikėlė į Maskvą. Vokietijos-TSRS karo metu dirbo agitacinį darbą tarp vokeičių karo belaisvių.

1946 m. susijungė Vokietijos Komunistų ir Socialdemokratų partijos, V. Pikas bei Otas Grotevolis tapo Vokietijos Vieningosios socialistų partijos (VVSP) pirmininkais.

Sukūrus Vokietijos Demokratinę Respubliką 1949 m. spalio 11 d. V.Pikas išrinktas pirmuoju VDR prezidentu. Šis postas buvo nominalus, iš tikro šalį valdė VVSP CK Generalinis sekretorius Valteris Ulbrichtas. Po V. Piko mirties VDR prezidento postas panaikintas, šias pareigas atliko VDR Valstybės tarybos pirmininkas.

## Papildoma informacija
* 1961–1990 m. VDR Gubeno miestas buvo vadinamas *Wilhelm-Pieck-Stadt Guben*.

|-

|-

## Nuorodos
* Biografija (vokiečių kalba)
* V.Piko atvaizdas ant 20 VDR markių monetos 

## Šaltiniai
Abotabadas

**Abotabadas** () – miestas šiaurės Pakistane, Chaiber Pachtunchvos provincijoje, Orašo slėnyje, 50 km į šiaurės rytus nuo Islamabado. Miestas įsikūręs kalnų apsuptyje, pasižymi maloniu klimatu. Netoli Abotabado prasideda Karakorumo plentas į Kiniją. Verčiamasi maisto, lengvąja pramone, apylinkėse yra kurortų. Veikia Hazaros universitetas, karo akademija, medicinos, technologijų kolegijos.

## Istorija

Abotabadas pavadintas Britų Indijos armijos generolo Džeimso Aboto (*James Abbott*) garbei, kuris miestą įkūrė 1853 m. Britų valdymo laikais Abotabadas buvo Hazaros rajono centru. Miestas tapo svarbiu kariniu centru bei kurortu, tapo prestižiniu miestu. 2005 m. miestas apgriautas žemės drebėjimo. 2011 m. Abotabade rastas ir JAV specialiųjų pajėgų karių nukautas teroristinės grupuotės „al Kaeda“ vadeiva Osama bin Ladenas.

## Šaltiniai
Federaciškai valdomos genčių žemės

**Federaciškai valdomos genčių žemės** () – pusiau autonominė teritorija Pakistano šiaurės vakaruose. Driekiasi Afganistano pasienyje, taip pat ribojasi su Chaiber Pachtunchva ir Beludžistanu. Administruojamos iš Pešavaro.

## Geografija

Paviršius daugiausia kalnuotas, sausringas, apaugęs skurdžia augmenija.

## Istorija

Teritorija apima istorinį Vaziristano regioną. Pastaraisiais dešimtmečiais regione aktyviai veikia Talibanas.

## Gyventojai

Teritorija apgyvendinta įvairių puštūnų genčių, plačiausiai vartojama puštūnų kalba. Kraštas pasižymi mažiausiu raštingumu šalyje. Beveik visi gyventojai gyvena kaimuose, tik 3,1 % miestuose. Federaciškai valdomose genčių žemėse yra šie didesni miestai: Miranšahas, Alizajus, Landi Kotalas, Džamrudas, Vana, Charas, Bara.

## Administracinis suskirstymas
 
Federaciškai valdomos genčių žemės padalintos į 7 rajonus (atstovybes) ir 6 pasienio regionus (skliaustuose – administracinis centras):

* Badžauro atstovybė (Charas)
* Mohmando atstovybė (Ghalanajus)
* Chaibero atstovybė (Landi Kotalas)
* Orakzajaus atstovybė (Hangu)
* Kuramo atstovybė (Paračinaras)
* Šiaurės Vaziristano atstovybė (Miranšahas)
* Pietų Vaziristano atstovybė (Vana)
* Pešavaro pasienio regionas (Pešavaras)
* Kohato pasienio regionas (Kohatas)
* Banu pasienio regionas (Banu)
* Laki Marvato pasienio regionas (Laki Marvatas)
* Tanko pasienio regionas (Tankas)
* Dera Ismail Chano pasienio regionas (Dera Ismail Chanas)
Rytų Saseksas

**Rytų Saseksas** () – grafystė Pietryčių Anglijoje. Jis ribojasi su Kentu, Sariu ir Vakarų Saseksu, o pietuose su Lamanšo sąsiauriu. Grafystės administracinis centras – Luisas. Svarbesni miestai: Braitonas, Istbornas, Heistingsas, Pajūrio Bekshilis, Niuheivenas.
Gašerbrumas II

**Gašerbrumas II**, dar žinomas kaip **K4** – viršukalnė Karakorume, Gašerbrumo masyve, stūkso ties Pakistano (Gilgitas-Baltistanas) ir Kinijos (Sindziangas) sienų sandūra. Aukštis – 8035 m (13-as pagal aukštį kalnas pasaulyje).

Į kalną pirmą kartą įkopta 1956 m. liepos 7 d. (Austrijos ekspedicija – Fritz Moravec, Josef Larch ir Hans Willenpart).

## Išnašos
Gašerbrumas

**Gašerbrumas** – atoki viršukalnių grupė Karakorumo kalnuose, ties šiaurės rytiniu Baltoro ledyno pakraščiu. Stūkso ties Pakistano (Gilgitas-Baltistanas) ir Kinijos (Sindziangas, Šaksgamo slėnis) siena. Gašerbrumo masyve stūkso trys 8000 m aukštį viršijančios viršūnės. Pavadinimas „Gašerbrumas“ baltų kalba reiškia „gražus kalnas“.

Viršūnės:
* Gašerbrumas I – 8080 m
* Brod Pikas – 8047 m
* Gašerbrumas II – 8035 m
* Gašerbrumas III – 7952 m
* Gašerbrumas IV – 7925 m
* Gašerbrumas V – 7147 m
* Gašerbrumas VI – 6979 m

1856 m. britų leitenantas Thomas George Montgomerie sukartografavo Karakorumo viršukalnes būdamas nuo jų nutolęs per 200 km. Jis viršukalnes žymėjo iš eilės nuo K1 iki K5. K1 dabar žinomas kaip Mašerbrumas, K3 – Brod Pikas, K4 – Gašerbrumas II ir K5 – Gašerbrumas I. Tik K2 tebevadinamas taip pat.