open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Albertas Gerutis

**Albertas Gerutis** (1905 m. liepos 21 d. Ryga – 1985 m. gruodžio 1 d. Bernas) – Lietuvos diplomatas, spaudos darbuotojas, teisės daktaras.

## Biografija
Tėvas amatininkas iš Tirkšlių, motina nuo Viekšnių nuo 1875 m. gyveno Rygoje. Albertas augo tarp jį 9 metais vyresnio brolio Jono ir jaunesnės sesers Frančeskos. Ketvirtas vaikas mirė labai jaunas. Albertui buvo tik 14 metų, kai mirė jo tėvas. Mokėsi Rygos gimnazijoje. 1919 m. Latvijos kariuomenės savanoris, dalyvavo kovose su bermontininkais. Vienas Rygos lietuvių draugijos „Rūta“ steigėjų. Baigė Rygos gimnaziją ir 1924 m. persikėlė į Kauną. Studijavo Lietuvos, vėliau Berlyno universitete, 1933 m. baigė Berno universitetą. 1933 m. teisės daktaras.

Daug rašė į laikraščius „Lietuva“, „Lietuvos žinios“, „Lietuvos aidas“, „Ūkininko patarėjas“. Nuo 1928 m. laikraščio „Lietuvos aidas“, vėliau ir Eltos (t. p. Latvijos naujienų agentūros Leta ir Estijos – Eta) korespondentas Berlyne. 1933–1935 m. dirbo Klaipėdos krašto gubernatūroje; vienas Prekybos instituto steigėjų. Bendradarbiavo Klaipėdos lietuvių leidiniuose „Lietuvos keleivis“, „Vakarai“, „Darbininkų balsas“, dalyvavo visuomenės gyvenime, buvo Lietuvos žurnalistų sąjungos Klaipėdos skyriaus pirmininkas. 

Nuo 1936 m. dirbo Lietuvos užsienio reikalų ministerijoje. 1937–1940 m. Ženevoje Lietuvos delegacijos prie Tautų Sąjungos sekretorius. 1940–1946 m. Lietuvos pasiuntinybės Berne pirmasis sekretorius. Vadovavo Lietuvių spaudos biurui. Šveicarijos lietuvių bendruomenės veikėjas, tarybos pirmininkas, nuo 1980 m. garbės narys, 1948 m. „Šveicarijos lietuvių žinių“ redaktorius. 1946 m. Lietuvių bibliografinio archyvo, kuriame surinkta apie 2500 pavadinimų leidinių apie Lietuvą ir Rytų Europą iniciatorius ir vedėjas; archyvas po jo mirties perduotas Vilniaus universitetui. Nuo 1948 m. Lietuvos pasiuntinys Šveicarijoje, nuo 1954 m. pasiuntinybės patarėjas, nuo 1980 m. įgaliotasis ministras. Kad galėtų išlaikyti šeimą dirbo šveicarų daržininkystės ir gėlininkystės firmoje VATTER A.G. Berno centre. Baltų draugijos Vokietijoje valdybos, lietuvių sekcijos pirmininkas, nuo 1981 m. garbės pirmininkas. 1974 m. surengė Europos lietuvių studijų savaitę Liucernoje. Bendradarbiavo JAV lietuvių laikraštyje „Dirva“.

## Bibliografija
* Lietuvos, Latvijos ir Estijos valstybių vadovų teisinis statusas (*Die staatsrechtliche Stellung des Staatsoberhauptes in Litauen, Lettland und Estland*) 1933 m., disertacija
* Mažų šalių tarp Rusijos ir Vokietijos likimas (*Kleinstaatliches Schicksal zwischen Russland und Deutschland*) 1943 m.
* Baltijos problemos (*Die baltischen Probleme*) 1944 m.
* Dr. Albertas Gerutis. Lietuvos kaimynas Latgala
* Petras Klimas: valstybininkas, diplomatas, istorikas, kankinys, 1978 m.
* Kazys Škirpa – sukilimo inspiratorius, 1981 m.
* Dovas Zaunius: Mažosios Lietuvos sūnus – Nepriklausomos Lietuvos valstybės užsienių reikalų ministras, 1982 m.
* Lithuania. 700 Years, 1983 m.

## Šaltiniai
Jadvyga Gervytė-Tvarijonavičienė

**Jadvyga Gervytė-Tvarijonavičienė** (1938 m. gegužės 18 d. Žliobiškiuose, Viešintų valsčius – 2016 m. kovo 3 d. Vilniuje) – Lietuvos dailininkė tekstilininkė.

## Biografija
Gimė ūkininkų ir amatininkų šeimoje, kuri turėjo 30 hektarų žemės. Augo keturių vaikų šeimoje, Žliobiškiuose. 1946–1948 m. mokėsi Sedeikių pradinėje mokykloje Pelyšos dvare, kol tėvai, vengdami gresiančios tremties į Sibirą, 1948 m. persikėlė į Vilnių. 

1948–1957 m. baigė Vilniaus Antano Vienuolio vidurinę mokyklą, papildomai mokėsi piešimo. 1964 m. baigė Lietuvos dailės instituto  Tekstilės fakultetą. Mokytojai – Juozas Balčikonis, Vladas Daujotas. 1964–1974 m. dirbo Panevėžio „Lino“, Vilniaus „Dailės“ kombinatuose.

Palaidota Vilniaus Rokantiškių kapinėse.

## Kūryba
Sukūrė dekoratyvinių audinių projektų pramoninei gamybai, sienų ir grindų rištinių kilimų, batikos, gobelenų („Žalias langas“ 1970 m., „Ryto rasos“ 1974 m., „Ruduo“ 1978, „Obuoliai“ 1982 m.), monumentalių dekoratyvinių gobelenų visuomeninių pastatų interjerams („Laukai laukeliai“ 1976 m., Satkūnų kultūros namuose, Panevėžio raj., „Lietuva“, sanatorijoje „Lietuva“, Druskininkai 1980 m., „Tulpės“ Klaipėdos santuokų rūmuose, 1985 m., „Vėliavos“ su N. Žeberskyte, radijo gamykloje „Banga“ Kaune 1988–1989 m.). Viena pirmųjų pradėjo austi smulkiąją tekstilę, naudojo siuvinėjimo, aplikacijos, pynimo technikas. Dešimtame dešimtmetyje gobeleno technika išaudė 6 liturgines vėliavas Vilniaus arkikatedrai ir Vilniaus Šv. arkangelo Rapolo bažnyčiai, išsiuvinėjo 20 vėliavų Lietuvos miestų savivaldybėms, draugijoms. Nuo 1964 m. dalyvavo parodose Lietuvoje ir užsienyje.

## Šaltiniai
Europos komisijos Jungtinis mokslo centras

**Jungtinių tyrimų centras** (JTC),  prie Europos Komisijos - pagrindinė Europos Sąjungos mokslo ir jo taikymų institucija, vienas iš Europos Kommisijos generalinių direktoratų ().

## Struktūra, institutai
JTC priklauso 7 mokslo institutai: 3 Šiaurės Italijoje (netoli Milano, Ispra vietovėje), vienas Ispanijoje - Sevilijoje, vienas - Vokietijoje, Karlsruhe ir po vieną Belgijoje bei Olandijoje. JTC centrinis aparatas - Briuselyje (apie 60-70 darbuotojų).

## Nuorodos
* Jungtinių tyrimų centro tinklalapis
Laba

**Laba** (, ) – upė pietų Rusijoje; Kubanės kairysis intakas. Prasideda Kaukazo kalnuose, susiliejus Mažajai Labai ir Didžiajai Labai (teka Karačajų Čerkesija). Ilgis 214 km, su Didžiąja Laba 347 km. Teka į šiaurės vakarus Krasnodaro kraštu, nuo vidurupio sudaro Krasnodaro krašto ir Adygėjos ribą. Įteka į Kubanę ties Ust Labinsku.

Didžiausi intakai – Čamlykas (dešinysis), Farsas (kairysis). Upės vanduo naudojamas drėkinimui. Prie Labos įsikūrę Labinsko, Kurganinsko miestai.

## Šaltiniai
Gibaičių kapinynas

**Gibaičių kapinynas** – buvęs kapinynas Šiaulių rajono savivaldybės teritorijoje, Gibaičių kaimo (Meškuičių seniūnija) pietvakariniame pakraštyje, Kulpės dešiniajame krante.

## Tyrimai
Gibaičių kapinynas suardytas ariant ir kasant žvyrą. 1932 m. Šiaulių kraštotyros draugija (tyrimų vadovas Balys Tarvydas) ištyrė dalį kapinyno, 1964 m. Šiaulių Aušros muziejus (tyrimų vadovas Julius Naudužas) dar 80 m² jo ploto. 1932 m. rasta 10 apardytų ir keliolika suardytų III a. – VI a. ir XVII a. – XVIII a. (mirusieji laidoti karstuose) kapų. Mirusieji laidoti nedeginti su įkapėmis. Rasta papuošalų: žalvarinių antkaklių kūginiais, kilpiniais, dėželiniais ir šaukštiniais galais, juostinių apyrankių, lankinių segių, geriamojo rago apkalų, puoštų emaliu, darbo įrankių: peilių, žirklių ir ginklų: geležinių įmovinių kirvių, ietigalių. Aptiktos 3 ugniavietės, viena su apdegusiais paukščio, kitos su žmogaus ir arklio kaulais. 1964 m. rastos kelių suardytų kapų vietos ir pavienių radinių. 1968 m. kapinyno žvalgomuosius tyrimus atliko Istorijos instituto archeologai. Radinius saugo Šiaulių Aušros muziejus ir Vytauto Didžiojo karo muziejus.

## Šaltiniai
Anjebis

**Anjebis** () yra vienas iš 19 Dramblio Kaulo Kranto regionų. Regiono sostinė – Agbovilis. Regiono plotas 9080 km², gyventojų (2002 m.) – 720 000.

## Departamentai
* Agbovilis
* Adzopė
Rimas Vaina

**Rimas Vaina** (1944 m. spalio 16 d. Vilniuje – 2007 m. birželio 14 d. Varšuvoje) – Varšuvos politechnikos instituto dėstytojas ir Lenkijos lietuvių visuomenės veikėjas.

## Biografija
Gimė ir augo žinomoje Lenkijos lietuvių visuomenės veikėjo mokyt. Juozo Vainos ir mokyt. Elenos Vainienės šeimoje. Dar Antrojo pasaulinio karo metais šeima persikelia į Lenkija, į Vidugirius, o 1947 m. – į Suvalkus. Mokyklą pradėjo lankyti Punske, bet dėl ginčų su lenkų kalbos mokytoja turėjo mokslus tęsti Seinuose, kur 1962 m. baigė licėjų. Studijavo matematiką Varšuvos universitete, nuo 1978 m. iki pat išėjimo į pensiją dėstė Varšuvos politechnikos institute.

Aktyviai dalyvavo tautinėje veikloje, kartu su bendraminčiais inicijavo nepriklausomo lietuviško žurnalo „*Varsnos*“ leidimą. Žinomą visuomenininką į savo štabą pakvietė Lenkijos Solidarumo lyderis Lechas Valensa, Rimas Vaina buvo atsakingas už ryšius su Lietuvos Sąjūdžiu. 1988 m. prie „Solidarumo“ įsteigta Mareko Edelmano vadovaujama Lenkijos Tautinių mažumų komisija, kurios nariu buvo ir R. Vaina.

Palaidotas Punsko kapinėse.

## Nuorodos
*
Gintaras Gesevičius

**Gintaras Gesevičius** (g. 1952 m. spalio 25 d. Kaune) – Lietuvos grafikas, tapytojas.

## Biografija
1976 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1986–1992 m. dirbo leidykloje „Vyturys“ Vilniuje.

## Kūryba
Kūrybai įtakos turėjo Mikalojus Konstantinas Čiurlionis, jo tapyba ir grafika. Sukūrė ekslibrisų, estampų (ciklas „Tebūnie“ 1984 m.), plakatų („Lietuvos dokumentinis kinas“, V. Žalakevičiaus filmui „Savaitgalis pragare“, abu 1988 m., Ž. Ofenbacho operetei „Gražioji Elena“ 1989 m.), iliustravo knygų (Sigitas Geda. Karalaitė ant svarstyklių 1989 m., Močiutės dainos 1991 m., Selemonas Paltanavičius. Tai mes, pelės! 2004 m.).

Nuo 1991 m. tapo. Kūryba simbolistinė, yra siurrealizmo bruožų, gausu Rytų ir Vakarų kultūrų įvaizdžių (piramidė, bokštas, kolona ir kt.), vyrauja poetinė nuotaika, filosofijos idėjos. Nuo 1976 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje; pelnė apdovanojimų, tarp jų – Baltijos plakatų parodos Vilniuje Didysis prizas, 1992 m. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus.

## Šaltiniai
JAV valstybės sekretorius

**JAV Valstybės sekretorius** () – JAV Valstybės departamento (Užsienio reikalų ministerijos atitikmuo) vadovas.

Departamentas įkurtas 1789 m. JAV Valstybės sekretorius atitinka daugelio šalių Užsienio reikalų ministro pareigas. JAV Valstybės sekretorius – ketvirtas pagal svarbą ir eilę pavaduoti prezidentą, pareigūnas.

Valstybės sekretorių skiria JAV prezidentas, o po klausymo Senato Užsienio reikalų komitete jį patvirtina JAV Senatas. Valstybės sekretorius kartu su JAV iždo sekretoriumi, JAV gynybos sekretoriumi ir JAV generaliniu prokuroru paprastai laikomi keturiais svarbiausiais ministrų kabineto nariais dėl jų atitinkamų departamentų svarbos.

Šiuo metu JAV Valstybės sekretoriaus pareigas eina Marco Rubio. Jis yra 72-asis istorijoje JAV Valstybės sekretorius.

## Taip pat skaitykite
* Jungtinių Valstijų valstybės sekretorių sąrašas

## Šaltiniai

## Nuorodos
JAV valstybės depatramento tinklapis
Dregovičiai

**Dregovičiai** (arba ***drėgvai***; , ) – rytų slavų genčių sąjunga, IX–XII a. gyvenusi dabartinių Baltarusijos Gomelio, Bresto, Minsko sričių teritorijose.

Dregovičių pavadinimas, manoma, kilo iš senosios slavų *дрегва* ar *дрягва* (*dregva* ar *driahva* 'pelkė'), kadangi dregovičiai gyveno pelkingose vietovėse.

Rytiniai dregovičių kaimynai buvo radimičiai, šiaurės rytų – krivičiai, pietiniai – drevlianai.

## Istorija
Apgyvendindami Baltarusiją dregovičiai judėjo iš pietų į šiaurę (prie Nemuno), tai, manoma, rodo pietinę jų kilmę. Konstantinas VII Purpurinis žinojo dregovičius kaip *druguvitus* (), Rusiai pavaldžią gentį.

Dregovičiai gyveno šone nuo kelio iš variagų į graikus, todėl senovės Rusios istorijoje mažai žinomi. Metraščiai mini, kad dregovičiai turėjo savo kunigaikščius. Dregovičių kunigaikštystės centras buvo Turovas. Kijevo kunigaikščiai dregovičius tikriausiai prisijungė X a. Vėliau dregovičių žemėse susikūrė Turovo kunigaikštystė, o šiaurės vakarų žemės tapo Polocko kunigaikštystės dalimi.

## Kultūra
Žinomi IX–X a. dregovičių archeologiniai paminklai – žemdirbių gyvenviečių likučiai, pilkapiai (kurganai) su sudegintų kūnų palaikais, nedideli piliakalniai. Tipiškiausias etninės priklausomybės dregovičiams bruožas – stambūs metaliniai karoliai, padengti prilituotais rutuliukais ().

## Nuorodos
Rimtautas Gibavičius

**Rimtautas Vincentas Gibavičius** (1935 m. rugsėjo 22 d. Kaunas – 1993 m. gruodžio 16 d. Vilnius, palaidotas Antakalnio kapinėse) – Lietuvos grafikas, scenografas.

## Biografija
1960 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1962–1993 m. Lietuvos dailės instituto (nuo 1990 m. Vilniaus dailės akademija) dėstytojas. Nuo 1991 m. profesorius.

Mokiniai Romualdas Čarna, Danguolė Dauknytė ir kiti.

## Šeima
Tėvas – Simas Gibavičius (1906–1969 m.), motina – Julijona (1911–2006 m.). Broliai: Algis Juozas Gibavičius (1934-1991 m.), Kęstutis Gibavičius (1940–2008 m.). Sesuo – Aldona Gibavičiūtė (1939–1979 m.).

Sūnus – Simas Gibavičius.

## Kūryba
Ankstyviesiems grafikos kūriniams būdinga liaudies meno įtaka (medžio raižinių ciklai „Jaunystė“ 1960 m., „Vilnius“, 1964–1988 m.). Nuo septintojo dešimtmečio pabaigos cinkografijos technika sukurti kūriniai pasižymi lakoniška linijine raiška. Sukūrė estampų ciklų („Pilnaties langai“ 1970 m., „Vaikystės prisiminimai“ 1977–1982 m.), plakatų, ekslibrisų, iliustravo knygų (Judita Vaičiūnaitė. Pakartojimai 1971 m., Balys Sruoga. Į mėlynus tolius 1981 m.). Sudarė ir apipavidalino seriją albumų „Lietuvių grafika“ (1962 m., 1964 m., 1966 m., 1968 m., 1971 m.), leidinį „Knyga ir dailininkas“ (su A. Gedminu, 1966 m.). Atliko monumentaliosios tapybos darbų: restoranui „Jūra“ Klaipėdoje 1976 m., Vilniaus universitete (sgrafitai „Devynios mūzos“, 1969 m., „Istoriniai portretai“ 1980–1990 m., abu Filologijos fakultete).

Derino klasikines ir modernias meninės raiškos priemones. Kūrybai būdingas naujas liaudiškų temų ir motyvų traktavimas, romantinė poetinė nuotaika, dekoratyvumas, ritmiška kūrinio elementų kompozicija. Nuo 1960 m. dalyvavo parodose. Individualios parodos: Maskva, Varšuva, abi 1973 m., Belgradas 1974 m., Sarajevas, Dubrovnikas, abi 1975 m., Magdeburgas 1977 m., Talinas 1979 m., Veimaras 1980 m., Vilnius 1986 m., 2003 m. Jo kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Lietuvos teatro, muzikos ir kino muziejus, Vilniaus universiteto grafikos kabinetas, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus, Puškino dailės muziejus, Tretjakovo galerija (Maskvoje), Ermitažas (Sankt Peterburge).

## Scenografija
* E.Labišas. Šiaudinė skrybėlaitė, komedija, Panevėžio dramos teatras, režisierius J.Miltinis, kostiumų dailininkė D.Jurginienė 1975 m.
* V.Petkevičius. Penktas vežimo ratas, drama, Panevėžio dramos teatras, 1976 m.
* Eduardas Balsys. Eglė žalčių karalienė, baletas, Lietuvos operos ir baleto teatras, 1976 m.
* W.Šekspyras. Audra, drama, Panevėžio dramos teatras, 1978 m.
* Volfgangas Amadėjus Mocartas. Don Žuanas, opera, Kauno muzikinis teatras, režisierius G.Žilys, dirigentas S.Sondeckis 1980 m.
* Džakomas Pučinis. Bohema, opera, Lietuvos operos ir baleto teatras, 1983 m.

## Įvertinimas
* 1968 m. – LTSR valstybinė premija

## Šaltiniai
Jonas Gydas

**Jonas Gydas** (g. 1946 m. spalio 22 d. Batakiuose) – Lietuvos inžinierius technologas, medienos apdirbimo specialistas, technologijos mokslų daktaras.

## Biografija
1969 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1992 m. technologijos mokslų daktaras.

Nuo 1969 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas, 1993–2002 m. Medienos mechaninės technologijos katedros vedėjas; nuo 1993 m. docentas.

Tyrimų sritys – medienos apdailos procesai, įtempių relaksacija polimeruose.

## Bibliografija
* Medienos apdailos medžiagos, 1992 m.

## Šaltiniai
Alytaus Anzelmo Matučio pradinė mokykla

**Alytaus [[Anzelmas Matutis|Anzelmo Matučio]] pradinė mokykla** – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Alytuje, Daugų g. 5a, vykdžiusi pradinio, priešmokyklinio ir neformaliojo ugdymo programas. Įstaigos kodas 191053138, steigėjas – Alytaus miesto savivaldybė.

## Istorija

1970 m. gruodį Alytuje atidarytas lopšelis-darželis „Sigutė“. 1994 m. gegužės 11 d. Alytaus miesto valdybos potvarkiu jis pertvarkytas į pradinę mokyklą-darželį, kuri ėmė veikti nuo 1994 m. rugsėjo 1 d. Pradinei mokyklai-darželiui vadovavo Laima Kirkliauskienė. 2001 m. gegužės 3 d. Alytaus miesto savivaldybės tarybos sprendimu, Anzelmo Matučio darželis-mokykla pertvarkytas į pradinę mokyklą.

2009 m. pradinė mokykla reorganizuota į Dzūkijos vidurinės mokyklos Anzelmo Matučio pradinio ugdymo skyrių, kurs 2010 m. uždarytas.
  	
## Šaltiniai
Tuniso vilajetai

Tunisas yra suskirstytas į 24 vilajetus. Vilajetai yra suskirstyti į 264 rajonus.

## Nuorodos
* Tunisia: Administrative Division (Citypopulation.de)
* Governorates of Tunisia (Statoids.com)
Antanas Grigutis

**Antanas Grigutis** (1924 m. birželio 11 d. Klevuose, dab. Seinų valsčius – 2008 m. spalio 10 d. Vilniuje) – Lietuvos aklųjų ir silpnaregių sąjungos veikėjas, socialinių mokslų daktaras.

## Biografija
Gimė ūkininkų šeimoje, mokėsi Klevų pradinėje mokykloje. Iki 1940 m. tarnavo pas vietinius ūkininkus, vokiečių okupantų buvo išvežtas darbams į Vokietiją. 1941 m. pavasarį kartu su tėvu (motina mirė 1933 m.) repatrijavo į Lietuvą, apsigyveno Šunskų kaime (Marijampolės apskritis). Tų pačių metų rugsėjo mėnesį, neatsargiai elgdamasis su rasta granata, sunkiai susižeidė ir prarado regėjimą.

1944 m. rudenį pradėjo mokytis Kauno aklųjų mokykloje-internate, kurioje 1948 m. birželio 10 d. tapo pirmuoju LAD (Lietuvos aklųjų draugija) pirminės organizacijos pirmininku. Vėliau tęsė mokslus Leningrade, kur 1952 m. baigė suaugusių aklųjų vidurinę mokyklą. 1953–1955 m. Lietuvos aklųjų draugijos (LAD) Kauno gamybinio mokymo kombinato direktorius. 1955–1962 m. LAD centro valdybos pirmininkas. 1962–1965 m. LAD Vilniaus gamybinio mokymo kombinato direktorius. 1967–1973 m. eksperimentinės įmonės skyriaus viršininkas. Nuo 1973 m. LAD centro valdybos darbingumo atkūrimo ir įdarbinimo skyriaus viršininkas.

1974 m. baigė Šiaulių pedagoginio instituto Defektologijos fakultetą, įgijo pagalbinės mokyklos mokytojo ir logopedo specialybes. 1979 m. Maskvoje, SSRS defektologijos mokslinio tyrimo institute, apgynė disertaciją „Sutrikusios regos asmenų profesinės darbinės veiklos išplėtojimas materialinės gamybos sferoje“. 1983 m. LTSR nusipelnęs socialinio aprūpinimo darbuotojas. Prieš išeidamas į pensiją 1987–1998 m. vadovavo Lietuvos aklųjų istorijos muziejui. 1993 m. jam suteiktas socialinių mokslų daktaro laipsnis.

## Bibliografija
* Keliai, mano keleliai. – Vilnius: Mintis, 1997.

## Šaltiniai
Petras III

**Petras III** (, 1728 m. vasario 21 d. Kylyje – 1762 m. liepos 17 d. Ropšoje, prie Sankt Peterburgo) – Rusijos imperatorius 1761–1762 m., pirmasis Šlezvigo-Holnšteino Romanovų šeimos atstovas Rusijos soste. Nuo 1745 m. – Holšteino hercogas.

## Biografija

Petro I anūkas, carienės Anos Petrovnos ir Holšteino hercogo Karlo Frydricho sūnus. Tėvo linija buvo švedų karaliaus Karolio XII antros kartos sūnėnas ir vaikystėje buvo auklėjamas kaip Švedijos sosto įpėdinis.

## Valdymas

Sustabdė sentikių persekiojimą. Priėmė dvarininkijos laisvės manifestą. Išbuvus pusę metų Rusijos caru, per rūmų perversmą buvo nuverstas ir greit nužudytas. Sostas atiteko jo žmonai Jekaterinai II. Petro III asmenybę ir veiklą istorikai ilgą laiką vertino neigiamai. Jekaterinos II valdymo metu Rusijoje buvo daug apsišaukėlių, pasivadinusių Petro III vardu (užfiksuota apie 40 atvejų). Žinomiausias apsišaukėlis – Jemeljanas Pugačiovas.

## Nuorodos

## Galerija
Lūpakojai

**Lūpakojai** (sin. **Kojažandžiai**) (*Chilopoda*) – šimtakojų klasė. Viename kūno segmente turi vieną galūnių porą. Išskirtinis lūpakojų bruožas – nuodingi nagučiai šalia burnos, susiformavę iš pakitusios pirmos galūnių poros. Jų įkandimo pasekmės, priklausomai nuo rūšies, kinta nuo menko diskomforto iki gyvybei pavojingų atvejų. Visi lūpakojai plėšrūs, tai vieni svarbiausių sausumos bestuburių plėšrūnų.

Įprastinės lūpakojų spalvos – blankiai rudos, kartais su raudonais atspalviais. Po žeme gyvenantys lūpakojai gali neturėti pigmento, tuo tarpu tropinėms *Scolopendromorpha* būrio rūšims būdingos ryškios įspėjamosios spalvos. Dydžiai svyruoja nuo kelių milimetrų iki 30 cm.

Dabar yra aprašyta apie 3000 rūšių, manoma, kad galėtų būti apie 8000. Lūpakojai labai plačiai paplitę pasaulyje – randami daugelyje sausumos buveinių, nuo dykumų iki drėgnųjų atogrąžų miškų; sutinkami net už poliarinio rato. Tačiau visiems lūpakojams reikalingas drėgnas mikroklimatas, nes jie lengvai netenka vandens. Dėl šios priežasties jie randami po lapų danga, akmenimis, išvirtusiais medžiais, dirvoje.

## Lietuvoje

Lietuvoje aptinkamos šios lūpakojų rūšys:

Būrys – *Geophilomorpha*
:Šeima – *Geophilidae*
::*Geophulus carpofagus*
::*Geopfilus electricus*
::*Geophulus flavus*
::*Geophilus proximus*
::*Geophilus truncorum*
::*Pachymerius ferrugineus*
:Šeima – *Linotaeniidae*
::*Strigamia acuminata*
:Šeima – *Schendylidae*
::*Schendyla nemorensis*
Būrys – *Lithobiomorpha*
:Šeima – *Lithobiidae*
::*Lithobius borealis*
::*Lithobius lapidicola*
::*Lithobius erythrocephalus*
:: Akmenlindė, *Lithobius forficatus*
::*Lithobius lucifugus*
::*Lithobius melanops*
::*Lithobius tenebrosus*
::*Lithobius mutabilis*
::*Lithobius pelidnus*
::*Lithobius crassipes*
::*Lithobius curtipes*
::*Lithobius microps*

## Šaltiniai
Voluinėnai

**Voluinėnai**, arba **volynėnai** (, ), – rytų slavų genčių sąjunga, minima seniausiuose Rusios ir Bavarijos metraščiuose. Pagal pastaruosius voluinėnai X a. turėjo apie 70 tvirtovių. Kai kurie istorikai mano, kad voluinėnai ir bužanai buvo dulebų palikuonys.

Voluinėnai gyveno Voluinės regione, kuris apėmė šių dienų rytų Lenkiją, vakarų Ukrainą ir pietų Baltarusiją.

Pagrindiniai Voluinėnai miestai buvo Voluinė ir Voluinės Volodymyras. Archeologiniai tyrinėjimai rodo, kad voluinėnai užsiminėjo žemdirbyste ir gausiais amatais, pvz., kalvyste, metalo liejimu, puodininkyste.

981 m. genčių sąjunga buvo Kijevo kunigaikščio Vladimiro I pajungta ir tapo Kijevo Rusios dalimi. Vėliau voluinėnų teritorijoje susikūrė Haličo-Voluinės kunigaikštystė.
Putliosios ląstelės

**Putliosios ląstelės** (dar žinomos kaip **mastocitai** arba **labrocitai**) - vienos iš jungiamojo audinio ląstelių. Tai ovalios ar sferiškos formos, 20 - 30 µm dydžio, citoplazmoje turinčios daug granulių, joms būdinga metachromazija. Granulėse yra heparino, histamino ir neutraliųjų proteazių. Ląstelės turi endoplazminį tinklą, mažą Goldžio kompleksą, nedaug mitochondrijų. Putliosios ląstelės išsidėsto pavieniui arba grupėmis jungiamajame audinyje aplink arterioles, venules ir kapiliarus.



## Vieta organizme
Putliosios ląstelės yra randamos gleivinės ir epiteliniame audinyje visame kūne, vietose, kur antigenas gali patekti į organizmą - virškinimo trakte, odoje, kvėpavimo sistemos epitelyje. Taip pat jų būna ir po epiteliu jungiamajame audinyje, kuris supa kraujo ląsteles, lygiuosius raumenis, gleivių ir plaukų folikulus.

## Funkcijos
Putliosios ląstelės reikalingos imuninei organizmo gynybai, nes greitai atpažįsta svetimus baltymus ir sukelia vietinį imuninį atsaką. Aktyvintos ląstelės greitai išlaisvina granulėse sukauptus uždegimo tarpininkus - mediatorius ir lėčiau - citokinus, kurie mobilizuoja kitas ląsteles dalyvauti imuninėje reakcijoje. Putliųjų ląstelių granulės prieš išsiliedamos į išorę jungiasi tarpusavyje, šis vyksmas vadinamas sudėtingąja egzocitoze.

Putliųjų ląstelių membrana turi receptorius jautrius imunoglobulinui E. IgE išskiria plazmocitai, šie IgE surišami putliųjų ląstelių membranos receptorių. Putliosios ląstelės antigenui pakartotinai patekus į kraują aktyvinasi ir sukelia silpną ir vietinį arba anafilaksinį atsaką.

Putliosios ląstelės taip pat turi įtakos žaizdų gijimui, imuninei tolerancijai ir kraujo-smegenų barjero funkcijai.

Putliųjų ląstelių gyvenimo ciklas ilgas, jos atsinaujina lėtai.
Kelias iš variagų pas graikus

**Kelias iš variagų pas graikus** () – vandens (upių ir jūrų) kelias iš Skandinavijos, per Rytų Europą iki Bizantijos, naudotas VIII–XIII a. Tai vienas iš variagų (rytų vikingų) ekspansijos ir prekybos kelių. Šiuo keliu taip pat naudojosi ir slavų pirkliai prekybai su Konstantinopoliu ir Skandinavija.

Šis kelias iš Baltijos jūros ėjo Nevos upe, Ladogos ežeru, Volochovu, Ilmenio ežeru, toliau Lovate, Vakarine Dvina, toliau sausuma laivai būdavo pervelkami iki Dniepro (jame įveikdavo sudėtingą slenksčių ruožą), kuriuo būdavo pasiekiama Juodoji jūra. Prieš kertant jūrą laivai sustodavo pasipildyti atsargų Berezanės saloje ir traukdavo link Konstantinopolio. Lygiagrečiai egzistavo ir kitas vandens kelias per Volgą ir Kaspiją „Iš variagų pas persus“. Vakariniu keliu palei Atlanto vandenyno pakrantes vikingai pasiekdavo Vakarų Europą, Viduržemio jūros pakrantes.

Pradžioje šis kelias pasitarnavo grobiamiesiems žygiams į Bizantiją ir kitas labiau išsivysčiusias Europos šalis. Vėliau jis tapo svarbiu prekybiniu maršrutu tarp turtingosios Bizantijos iš Rytų bei Šiaurės Europos kraštų. Variagai palaipsniui palei šį kelią steigė kolonijas (Naugardas, Senoji Ladoga, Smolenskas, Kijevas), davusias pradžią Riurikaičių dinastijai ir Rusios susikūrimui.

Vėliau kelio reikšmė sumenko: iškilo Rusios valstybė, prasidėjo skandinavų centralizacija, žlugo Bizantija, prasidėjo genčių iš rytų antpuoliai.

Egzistavo ir senesnis kelio iš variagų pas graikus variantas. Jis ėjo Dauguvos upe, o vėliau laivai būdavo pervelkami į Dnieprą. Tą įrodo Gniozdovo kurganai, siejami su skandinaviškąja ir slaviška kultūromis.
Matmintinis

**Matmintinis** – tarptautinis mintino skaičiavimo konkursas.

## Konkurso eiga
Konkursas vykdomas interaktyviai, jame dalyvaujama prisijungus prie konkurso puslapio. Dalyvauja mokyklų mokiniai trijose amžiaus kategorijose: 1-3 klasės, 4-6 klasės, 7-12 klasės (mergaitės), 7-12 klasės (berniukai), bei yra suaugusiųjų kategorija – „13 klasė“. Didžioji dauguma dalyvių – mokiniai. Konkursas dažniausiai prasideda žiemą, o baigiasi pavasarį. Vyksta trys etapai, kurių metu dalyviai turi surinkti kuo daugiau taškų atlikdami vieno pobūdžio aritmetinius veiksmus. Lietuvoje į respublikinį finalą kviečiami dalyviai, daugiausiai surinkę taškų sumuojant jų dviejų sėkmingiausių etapų rezultatus. Respublikinis finalas vyksta konkurso rengimo vietoje, Lietuvoje tai – VU MIF, IF KTU . Geriausiai pasirodžiusieji patenka į tarptautinį etapą.

## Istorija
Matmintis gimė Estijoje. Konkurso svetainės buvo sukurtos ir kitoms Europos šalims, tačiau ne visose sulaukė susidomėjimo, todėl šiuo metu palikti tik kelių šalių Matmintinio internetiniai internetinės svetainės – Estijos (estų ir rusų kalbomis), Latvijos, Lietuvos, Slovėnijos, D. Britanijos. 2005-aisiais metais konkursas buvo populiariausias Estijoje, kiek mažiau – Latvijoje, ir dar mažiau – Lietuvoje. 2011-aisiais konkursas populiariausias Estijoje, kiek mažiau – Lietuvoje, Latvijoje ir Slovėnijoje.

## Pastabos

Konkurso negalima vienareikšmiškai vadinti mintino skaičiavimo konkursu. Dalyviai spręsdami pateiktus veiksmus naudojasi virtualia klaviatūra ir turi atsakymo įrašymo eilutę, į kurią rašo skaičius iš kairės į dešinę. Pateiktą apskaičiuoti operaciją dalyvis gali skaidyti mintyse į kelias pakopas, o pakopų rezultatus rašyti į atsakymui skirtą eilutę. Pavyzdžiui, atliekant dviejų n-ženklių skaičių sudėties veiksmą, dalyvis sudeda abiejų skaičių n-tosios eilės skaitmenis, ir patikrinęs, ar n-1-osios eilės skaitmenų suma neviršija 8, gautą sumą įrašo. Toliau skaičiuoja n-1-osios eilės skaitmenų sumą, atsižvelgdamas į n-2-osios eilės skaitmenų sumą ir t. t. Toks būdas yra paprastesnis už tikrą mintiną skaičiavimą, nes nereikalauja didelės operatyviosios atminties.

## Nuorodos
* 

## Kita
Pasaulio mintino skaičiavimo taurė
Kazimieras Giedra

**Kazimieras Giedra** (1936 m. sausio 10 d. Kutiškiuose, Radviliškio valsčiuje – 2020 m. rugpjūčio 13 d. Kaune) – Lietuvos inžinierius mechanikas, technologijos mokslų daktaras.

## Biografija
1960 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1993 m. technologijos mokslų daktaras.

Nuo 1960 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos (nuo 1996 m. Lietuvos žemės ūkio universitetas) dėstytojas, 1975–1992 m. Traktorių ir automobilių katedros vedėjas; nuo 1979 m. docentas.

Mokslinio darbo sritis – traktorių dinaminių ir ekonominių parametrų tobulinimas. Visuotinės lietuvių enciklopedijos straipsnių autorius.

Palaidotas Tabariškių kapinėse.

## Bibliografija
* Traktoriai ir automobiliai, vadovėlis, su kitais, 1969 m., 2 leid. 1995 m.
* Traktoriai ir automobiliai, vadovėlis, su kitais, 1982 m.; LTSR valstybinė premija 1984 m.
* Automobiliai, vadovėlis, su kitais, 2000 m.
* Traktoriai, su kitais, 1974 m., 3 leid. 1987 m.

## Šaltiniai
Proskyna

**Proskyna** – siaura tiesi iškirsto miško juosta. Proskynos ariamos tiesiomis linijomis, vienodais atstumais lygiagrečiai ir statmenai, dažnai neatsižvelgiant į reljefo sudėtingumą. Proskynų linijos mišką suskirsto į kvartalus. Proskyna dar vadinama kvartaline linija. Topografiniuose ir sportiniuose žemėlapiuose žymima ilga punktyrine linija.
Izolinija

**Izolinija** - linija, jungianti vienodos reikšmės taškus plokštumoje. Pavyzdžiui, vandens telkinio vienodo gylio taškus žemėlapyje jungianti linija vadinama izobata. Kiti izolinijų pavyzdžiai: izohipsė, izobarė, izoterma. Idealios izolinijos kraštuotoje plokštumoje gali nusitiesti iki susilietimo su plokštuma kraštų arba sudaryti uždarus kontūrus. Idealios izolinijos uždaroje plokštumoje (pavyzdžiui, sferoje) sudaro tik uždarus kontūrus. Izolinijos problema iškyla tada, kai plokštumoje vienodos reikšmės taškai sudaro plotą, o ne liniją. Informaciškai apkrautoje plokštumoje, nelikus vietos žymėti izoploto, per jo kontūro vidurį pravedama izolinija. Pavyzdžiui, esant vietovėje idealiai plokščiai 100 metrų kalno viršūnei, ji bus žymima 100 metrų uždaro kontūro izohipse.
Leyton Orient FC

**Leyton Orient FC** – Anglijos futbolo klubas iš rytų Londono.

## Istorija

Leyton Orient buvo įkurtas 1881 m. *Glyn* kriketo klubo, kurio nariai buvo Homertono koledžo buve studentai.

„Brisbane Road“ stadionas dar vadinamas „Matchroom Stadium“, po tai kai tapo klubo savininku Barry Hearn 1995 m. nusipirkęs klubą už penkis svarus iš buvusio klubo savininko Tony Wood.

2009 m. vasario 5 d. klubo vyr. treneriu tapo Geraint Williams pakeitęs Martin Ling, kuris 2009 m. sausio 18 d. buvo atleistas iš pareigų.

## Pasiekimai

## Sezonai

|}

## Rekordai
* **Didžiausias laimėjimas:** 8-0 prieš Crystal Palace FC Pietų trečiasis divizionas 1955 m. lapkričio 12 d., 8-0 prieš Rochdale AFC 4 divizija 1988 m. spalio 4 d., 8-0 prieš Doncaster Rovers 3 divizija
* **Didžiausias pralaimėjimas:** 0-8 prieš Aston Villa FA Taurės ketvirtame rate 1929 m. sausio 30 d.
* **Didžiausias žiūrovų skaičius:** 38 219 žaidžiant prieš Spurs 2 divizija 1929 m. kovo 16 d. (neoficialiomis žiniomis 63 000 prieš Manchester City FC FA Taurės šeštame rate 1926 m. kovo 6 d.)
* **Daugiausiai lygos ivarčių per sezoną:** 35 Tommy Johnston 1958-1959 m. sezonas 2 divizija
* **Iš viso daugiausiai lygos ivarčių:** 121 Tommy Johnston 1956-1958 m., 1959-1961 m.
* **Didžiausia pinigų suma gauta:** 1 000 000 svarų sterlingų už Gabriel Zakuani. 2006 m. liepą futbolininką nusipirko Londono Fulham FC
* **Didžiausia pinigų suma sumokėta:** 175 000 svarų sterlingų už Paul Beesley. 1989 m. spalį. Žaidėjas buvo nupirktas iš Wigan Athletic FC
* **Dubonnet taurės laimėtojai:** 1912 m. Paryžiuje, (Prancūzija) žaidė prieš Millwall FC
* **Žemiausia vieta pasiekta:** 19 vieta
* Greičiausias ivartis buvo įmuštas sužaidus 28 sekundes prieš Blackpool FC 2001 m. gegužę

## Išnašos

## Nuorodos
* oficiali klubo svetainė
Astana FK

:: *Astanos FK vardu taip pat yra vadinęsis [[FK Ženis]] klubas.*

**Astana FK** arba **Astanos futbolo klubas** () – Kazachijos futbolo klubas iš Astanos. Rungtyniauja Premier Ligasy.

## Istorija
Klubas įkurtas 2009 m. Astanoje, susijungus dviem klubams iš Almatos – FK Almaty (iširo dėl finansinių sunkumų) ir Megasport Almaty. Kadangi pastarieji klubai 2008 m. sezone žaidė aukščiausiajame divizione, tai naujasis klubas 2009 m. irgi gavo licenciją žaisti aukščiausioje lygoje. 

Nuo 2009 m. klubas vadinosi Astanos „Lokomotiv“, o 2011 m. pervadintas Astanos futbolo klubu.

2014 m. tapo šalies čempionais. Šį pasiekimą pakartojo ir 2015, 2016, 2017, 2018 bei 2019 m. 

## Spalvinė gama

## Emblema

LokoAstana.png|2009-2011 m. „Lokomotyvo“ emblema
FK Astana (2009) emblema.png|Nuo 2011 m. „Astanos“ logotipas
FK Astana iš Nur-Sultano.png|Nur_Sultan


## Apranga

## Pasiekimai
 **Kazachstano čempionatas**
*  **Čempionai (7):** 2014, 2015, 2016 , 2017, 2018, 2019, 2022 
*  **Sidabro medaliai (4):** 2009, 2013, 2021, 2023
*  **Bronzos medaliai (1):** 2020,

 **[[Kazachstano futbolo taurė|Taurė]]**
*  **Nugalėtojai (3):** 2010, 2012, 2016
*  **Finalininkai (1):** 2015

**[[Kazachstano futbolo supertaurė|Supertaurė]]**
*  **Laimėtojai (6):**  2011, 2015, 2018, 2019, 2020, 2023
*  **Finalininkai (4):** 2013, 2016, 2017, 2021

## Sezonai
; Pastarųjų metų sezonai

|}

## Stadionas

**Astana Arena** () – futbolo stadionas Astanos mieste (Kazachstane). Talpina 30 tūkst. žiūrovų.

## Garsesni žaidėjai
* 

## Lietuviai
* Kipras Kažukolovas, gynėjas (2024– m.)

## Taip pat skaitykite
* Astana FK – apie klubo pagrindinę moterų komandą;

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
* facebook paskyra
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
Kazakmys Sa̋tbaev FK

**Kazakmys Sa̋tbaev FK** – Kazachijos futbolo klubas iš Satbajevo.

## Istorija

## Pasiekimai
* I lygos čempionas (2007, 2008 m.)

## Sezonai

|}

## Išnašos

## Nuorodos
* RSSSF duomenų bazė (Čempionai ir sezonai)
* RSSSF duomenų bazė (Taurės turnyrai)
* RSSSF duomenų bazė (Pirmos lygos sezonai)
Aujėdas

**Aujėdas** – ežeras Lietuvoje, Elektrėnų savivaldybės vakaruose, 2 km į pietvakarius nuo Kietaviškių. Ilgis rytų-vakarų kryptimi 1,55 km, plotis – iki 0,51 km. Rytuose išsišakoja į dvi atšakas. Gylis siekia 6,5 m. Altitudė 98,3 m. Krantai aukšti, statūs, tik pietinis krantas žemas ir pelkėtas, apaugęs medžiais ir krūmynais. Aplinkui plyti pievos ir dirbami laukai. Ežeru iš pietvakarių į šiaurės rytus prateka Spengla (Strėvos intakas).

Prie Aujėdo įsikūrę Kloninių Jagelonių, Kareivonių ir Šuolių kaimai.

Ežerėvardį *Aujė̃das* bandoma sieti su  „šaltinis, srovė, srautas“, iš jo kilusiu  „šaltinis“.

## Šaltiniai
Kasikas (upė)

**Kasikas** – upė Jurbarko rajone, Viešvilės (Nemuno baseinas) kairysis intakas. Ilgis 13 km. Išteka iš Leipgirių miško. Teka į pietvakarius, nuo Antupių upė tampa melioruota. Įteka į Viešvilę 1 km nuo jos žiočių. Prieš santaką įrengtos dvi užtvankos.

Spėjama, kad upėvardis galimai susijęs su žodžiu *kastis* („raustis“).

## Šaltiniai
Ot Serca k Nebu

**Ot Serca k Nebu** (*От сердца к небу*; 'iš širdies į dangų') – ketvirtasis Rusijos pagoniško metalo grupės Arkona albumas. Išleistas 2007 m.

## Kūriniai
# „Покровы Небесного Старца“ – 7:34
# „Гой, Купала“ – 3:42
# „От Сердца к Небу“ – 5:06
# „Ой, Печаль-Тоска“ – 5:33
# „Гутсулка“ – 2:44
# „Стрела“ – 6:16
# „Над пропастью лет“ – 6:40
# „Славься, Русь!“ – 4:00
# „Купала и Кострома“ – 2:29
# „Цигулар“ – 2:29
# „Сва“ – 6:31
# „Катится Коло“ – 10:16
Rai akmenys

**Rai akmenys** – dideli, apskriti disko formos akmenys, pagaminti iš klinties, paplitę Japo saloje. Vietiniai žmonės šiuos akmenis naudojo kaip neįprastą valiutos formą.

## Forma ir gamyba
Rai akmuo yra apskritas disko formos akmuo, iškaltas iš klinties, su didele skyle viduryje. Daugelis labai dideli, didžiausias žinomas akmuo sveria apie 7,6 tonos. Šie akmenys buvo gaminami be jokių metalinių ar bent jau kieto akmens įrankių – vien kriauklių kiaukutais. Suteikus formą, akmenys buvo poliruojami. Skylė viduryje buvo naudojama transportuojant. Žaliava akmenims buvo randama aplinkinėse salose, ten jie buvo ir gaminami.

Pagamintus atvežti to meto transporto priemonėmis, kelis šimtus kilometrų per dažnai neramią jūrą, irgi buvo sunku bei rizikinga. Buvo naudojamos lengvos kanojos, sujungtos katamarano forma. Yra žinomi nuskendę akmenys, ir gilesnėje jūroje jų greičiausiai yra dar daugiau.

Manoma jog šie akmenys yra „didžiausi pinigai“ pasaulyje, nors tarp jų pasitaiko ir mažų, tik keleto centimetrų skersmens.

## Naudojimas

Akmenys buvo naudojami užtvirtinti socialiniams susitarimams: vestuvėms, paveldėjimams, politiniams sandėriams, sąjungų ženklams, išpirkoms ar tiesiog keitimui į maistą. Tradiciškai, mokant šiais pinigais, jie nepakeičia buvimo vietos, bet šeimininkas visada žino, kurie pinigai priklauso jam ir juos prižiūri. Aprašytas didelis akmuo kuris nuskendo jį pervežant. Nors to akmens seniai niekas nematė, visi sutinka, jog jis turėtų tebeslūgsoti ten, kur nuskendo. Todėl akmuo tebenaudojamas mokėjimui, kaip ir bet kuris kitas.

## Šaltiniai
Siera Leonės sportas

Sportas yra svarbi **Siera Leonės** visuomenės dalis, o futbolas yra populiariausia sporto šaka šalyje. Be futbolo šalyje dar populiarios šios sporto šakos: lengvoji atletika, kriketas, boksas ir krepšinis.

### Futbolas
Futbolas laikomas populiariausia sporto šaka šalyje. Siera Leonės nacionalinė futbolo rinktinė, valdoma Siera Leonės futbolo asociacijos, atstovauja savo šaliai įvairiose vietinėse ir tarptautinėse varžybose. Ši rinktinė plačiai žinoma Leonės žvaigždžių vardu. Nors rinktinė niekada nepateko į FIFA pasaulio čempionatą, tačiau du kartus (1994 ir 1996 m.) jiems teko dalyvauti Afrikos taurės varžybose. FIFA reitinge šalis užima 124-ąją vieta (2008 m. lapkričio duomenys).

### Krepšinis
Siera Leonės nacionalinė krepšinio komanda atstovauja šalį įvairiose vietinėse ir tarptautinėse krepšinio varžybose. FIBA nare šalis tapo 1991 m., o pasaulio rinktinių reitinge šalies ekipa užima 75-ąją vietą.

### Kriketas
Siera Leonės kriketo komanda atstovauja šalį įvairiose varžybose. Šalis 2002 m. tapo Tarptautinės kriketo tarybos nare. Debiutas tarptautinėse varžybose komandai buvo 2004 m. Afrikos čempionatas, kuriame Siera Leonės ekipa baigė paskutinėje 8-oje vietoje.

### Dalyvavimas Olimpinėse žaidynėse
Siera Leonės sportininkai dalyvavo visose vasaros Olimpinėse žaidynėse nuo 1968 m. (išskyrus 1972 ir 1976 m. Olimpiadas). Tiesa, šios šalies atletams dar nėra pavykę laimėti Olimpinio medalio. Nei vienas sportininkas iš Siera Leonės dar nėra dalyvavęs žiemos Olimpinėse žaidynėse.
Izohipsė

**Izohipsė** (*horizontalė*) ( = vienodas, *hypsos* = aukštis) – izolinija, jungianti vietovės vienodo aukščio taškus. Izohipsės skirstomos į pagrindines, pastorintas, pagalbines.

## Spalvinis žymėjimas
Paprastai izohipsės žemėlapiuose žymimos ruda, kartais pilka ar tamsiai žalia spalva.
Plotas, apribotas dviem gretutinėmis *pagrindinėmis izohipsėmis*, esant nedideliam pagrindinių izohipsių skaičiui, dažnai spalvinamas. Aukščiau esantys plotai žymimi rudesne ar raudonesne spalva, o žemiau esantys plotai oranžine, geltona, žalia, tamsiai žalia.
Aukšlės

**Aukšlėmis** vadinamos karpinių šeimos dviejų pošeimių kai kurių genčių žuvys:

*Alburninae* pošeimis:
* Juodapilvės aukšlės (*Acanthalburnus*):
** Juodapilvė aukšlė *Acanthalburnus microlepis*
* Srovinės aukšlės (*Alburnoides*):
** Srovinė aukšlė (*Alburnoides bipunctatus*)
** Syrdarjos srovinė aukšlė (*Alburnoides taeniatus*)
** Taškentinė srovinė aukšlė (*Alburnoides oblongus*)
* Paprastosios aukšlės (*Alburnus alburnus*) (*Alburnus*):
** paprastoji aukšlė – paplitusi Lietuvoje
** Kuros aukšlė (*Alburnus filippi*)

*Rasborinae* pošeimis:
* Kininės aukšlės (*Aphyocypris*):
** Kininė aukšlė (*Aphyocypris chinensis*)
FKK Šiauliai

**Šiaulių futbolo ir krepšinio klubas „Šiauliai“** (arba ***FKK Šiauliai***) – buvusi Lietuvos futbolo komanda iš Šiaulių.

## Istorija

Futbolo komanda buvo suburta 1995 m. prie Šiaulių krepšinio klubo. 

Tuo metu buvo **Šiaulių futbolo ir krepšinio klubas „Šiauliai“**. Krepšinio komanda Šiauliai nuolatos dalyvavo LKL pirmenybėse ir eilę metų buvo viena iš stipriausių krepšinio komandų Lietuvoje. Tuo tarpu FKK „Šiaulių“ futbolo komanda žaidė žemesniuosiuose divizionuose (trečioje pakopoje). 

Lemtingais tapo 2003 m., kai po nesėkmingo A lygos sezono apie bankrotą paskelbė FK Sakalas Šiauliai (2001).

Galiausiai, buvo nuspręsta, kad reikia sukurti atskirą futbolo klubą, o nebūti FKK Šiauliai dalimi. 

2004 m. pradžioje  buvo įkurta VšĮ „Šiaulių futbolo klubas“ (kitaip FK Šiauliai), o **FKK Šiauliai** darinys likviduotas. Liko atskiras krepšinio klubas, o futbolo komanda išformuota.

## Emblema

Vaizdas:FKK_Siauliai.gif | FKK „Šiauliai“ emblema


## Sezonai
* Žaidė regioninėse pirmenybėse. (Nemaišyti su 2004 m. įkurtu FC Šiauliai.)


## Šaltiniai
Šlaitas

**Šlaitas** – stebimos plokštumos forma, kurios visi taškai turi tokias savybes:
* bet kuri per tašką išvesta atkarpa vienam gale turi aukščiausios reikšmės tašką, o kitame gale – mažiausios.
* bent viena per tašką išvesta atkarpa turi skirtingas galinių taškų reikšmes.
* atkarpos taškų reikšmės išsidėsčiusios tolydžiai.
Dažniausiai žodžiu *šlaitas* apibūdinama reljefo forma. Stebima reljefo plokštuma sudaryta iš aibės taškų, turinčių skirtingą absoliutinį arba santykinį aukštį.

## Formos
Šlaitai skirstomi į lygius, įgaubtus, išgaubtus, banguotus. Šlaitai būna nuožulnūs arba statūs. Statesnius reljefo šlaitus yra sunkiau įveikti ratuotoms priemonėms, lengviau – vikšruotoms, dar lengviau – galūninėms.

## Apskaičiavimas

Reljefo lygaus šlaito lygybė:
: a = l(\sin\,\alpha),
kur l yra šlaito ilgis, a – šlaito aukštis (reikšmių tarp šlaito apačios ir viršaus skirtumas), α – kampas tarp horizonto ir šlaito. Kampas α vadinamas šlaito statumu.
Šlaito aukščio apskaičiavimo pavyzdys lauke: stovėdami šlaito apačioje žiūrime į mūsų akių lygio tašką šlaito viršuje ir su eklimetru nustatome šlaito polinkio kampą α. Su matavimo juosta arba matavimo rulete išmatuojame tiesų atstumą nuo šlaito apačios iki viršaus, sužinome reikšmę l.
Šlaito statumas taip pat matuojamas procentais.

## Literatūra
* Kontvainas R. Topografija. Mokymo priemonė geografijos specialybės studentams. V., 2000. p 69-73.
Bergštrichas

**Bergštrichas** () – trumpa atkarpa (štrichas), liečianti izohipsę ir nurodanti šlaito žemėjimo kryptį. Bergštrichas žymimas statmenas izohipsei, izohipsės spalva. Vienas galas liečia izohipsę, o antras galas rodo reljefo formos žemėjimo kryptį.
Chor al Adaidas

**Chor al Adaidas** (, *Khawr al Udayd* arba *Khor al Adaid*) – nedidelė įlanka Persijos įlankoje, Kataro pietryčiuose, pasienyje su Saudo Arabija. Vietiniai ją vadina *vidine jūra*.

Chor al Adaidas yra didelė potvynio (ir atoslūgio) įlanka su sudėtinga pakrantės linija, apie 15 km iš šiaurės į pietus ir iki 12 km iš rytų į vakarus. Su Persijos įlanka ji sujungta palyginti siauru, gilių kanalu, apie 10 km ilgio.

## Pasaulio paveldo sąrašas
2008 m. kovo 18 d. Chor al Adaido įlanka buvo pateikta UNESCO, kad būtų įtraukta į „Pasaulio paveldo sąrašą“.

## Turizmas

Chor al Adaido paplūdimys yra populiari turistų traukos vieta. Pagrindiniai keliai į paplūdimį yra per Mazrat Turainą ir Mesaidą.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* UNESCO informacija apie Chor al Adaidą
Aukrakštis

**Aukrakštis** – ežeras Lietuvoje, Alytaus rajono pietryčiuose, 2,5 km į pietvakarius nuo Daugų miesto. Giliausia vieta siekia 11,5 m. Dubuo išgulėtas negyvojo ledo luisto. Kranto linija vingiuota. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,86 km, plotis – iki 0,81 km. Altitudė 139 m. Krantai aukšti, sausi, daugiausiai apaugę siauru medžių ir krūmų ruožu. Šiaurėje prieina Daugų miškas. Pietuose išteka upelis į Miesčionkos upelį (Suvingio ežero intakas).

Šalia Aukrakščio ežero įsikūrę Karliškių, Daugų kaimai. Pietinėje pakrantėje yra Makariškių alkakalnis.

## Etimologija

Ežerėvardis *Aũkrakštis* sudarytas iš *auka*(?) ir *rakštis* (iš *rakštus* „dygus, aštrus, duriantis“).

## Šaltiniai
Finkolas

**Finkolas** () – aukščiausias kalnas Mikronezijos Federacinėms Valstijoms priklausančioje Kosraės saloje. Aukštis siekia 633 m.

## Šaltiniai

* Bendure, G. & Friary, N. (1988) *Micronesia:A travel survival kit.* South Yarra, VIC: Lonely Planet.
Izabela Trainauskaitė

**Izabela Trainauskaitė** (1928 m. gegužės 28 d. Lenkijoje, dab. Seinų valsčiaus Rakelijos kaime – 2003 m. lapkričio 22 d. Vilniuje) – Lietuvos botanikė, biomedicinos mokslų daktarė.

## Biografija
Mokėsi Aradnykų pradinėje mokykloje, vėliau baigė Vilniaus Salomėjos Nėries gimnaziją. 1949–1954 m. studijavo Vilniaus universiteto Gamtos fakultete ir įsigijo botanikės – chemikės specialybę. Dirbti mėgiamą darbą trukdė įgimta liga. 1965 m. pradėjo dirbti Botanikos institute ir studijuoti aspirantūroje. Aplankė 250 Lietuvos ežerų ir 100 kitų vandens telkinių tirdama menturdumblius () ir kitus dumblius. 1971 m. sausio 17 d. Vilniaus universitete apsigynė botanikos mokslų kandidatinę disertaciją tema *„[[Maurabraginiai]] dumbliai Lietuvos vandenyse“* ir toliau tęsė mokslinius tyrimus Botanikos institute. Dalyvaudavo visuomeninėje veikloje – dėstė Drūkšių Ekologinio ugdymo mokykloje, rėmė Punsko licėjaus moksleivius.

= Nuorodos =
* Biografija
Vincas Češkevičius

**Vincas Češkevičius** (1896 m. gegužės 30 d. dab. Lenkijoje, Seinų valsčiaus Aradnykų kaime – 1972 m. Vilniuje) – Lietuvos ūkininkas ir tautosakininkas.

## Biografija

Anksti netekus tėvų teko išmėginti visus žemės ūkio darbus kaime. 1917 m. lapkričio pabaigoje užsirašė savanoriu į Lietuvos kariuomenę. 1924 m. vedė, buvo išrinktas Aradnykų seniūnu. Vienas iš Seinų „Rūtos“ kooperatyvo steigėjų, Šv. Kazimiero draugijos Aradnykų skyriaus pirmininkas. 1940 m. vokiečių kalintas. 1941 m. buvo priverstas išvykti į Lietuvą, į Vilkaviškio apskr. Bartninkų valsčiaus Geisteriškių kaimą. Išrinktas kaimo seniūnu, o po karo – susikūrusio kolūkio pirmininku. Kartu su dukra pervažíavo į Širvintų rajoną, Čiobiškį, kur dirbo vaikų namų daržininku. 1960 m. su dukra Aldona persikėlė į Vilnių, jame gyveno iki pat mirties.

Rinkti tautosaką paskatino žinomas kraštotyrininkas Jurgis Dovydaitis. Surinktą medžiagą užrašė sąsiuviniuose, kuriuos atidavė dukrai Aldonai Vaičiūnienei. Daugiau kaip po trisdešimties metų ši Seinų krašto liaudies kūryba buvo išleista atskira knyga.

## Bibliografija
* Vincas Češkevičius. Iš tikrovės ir iš pasakų, Aušra, Punskas, 2008.

## Nuorodos
* Biografija
Sopotas

**Sòpotas**  (, ) – miestas-apskritis šiaurės Lenkijoje, Pomeranijos vaivadijoje, Baltijos pajūryje, prie Gdansko įlankos. Drauge su Gdansku ir Gdynia sudaro Trimiesčio aglomeraciją. 39,8 tūkst. gyventojų (2006 m.). Pajūrio kurortas. Yra vietinio geležinkelio sistema. Sopote yra ilgiausias Europoje medinis molas (515,5 m), moderniosios architektūros „kreivasis namas“. Mieste vyksta kasmetinis Sopoto dainų festivalis, savo masiškumu Europoje nusileidžiantis tik Eurovizijai.

Turizmo ir poilsio centras: smėlėtas paplūdimys, viešbučiai, poilsio namai, kempingai. Pajūrio klimato ir balneologijos kurortas; gydoma judamojo aparato deformacijos ir funkcijų sutrikimai, reumatologinės, širdies ir kraujagyslių, kvėpavimo takų ligos, osteoporozė.

## Istorija

Sopotas įkurtas kaip pajūrio slavų tvirtovė VII a. Pirmą kartą šaltiniuose minimas 1283 m. Nuo XVI a. čia pradėjo kurtis didikų poilsio vilos.

## Sportas
* Trefl Sopot – krepšinis

## Miestų partnerystė
*  Frankentalis, Vokietija
*  Raceburgas, Vokietija
*  Peterhofas, Rusija
*  Karlshamnas, Švedija
*  Pajūrio Sautendas, JK
*  Nestvedas, Danija
*  Aškelonas, Izraelis
*  Zakopanė, Lenkija

## Galerija

Poczta w Sopocie.PNG|Sopoto paštas
Sopot Twisted House 2003.png|„Kreivasis namas“


## Šaltiniai
Taukminas

**Taukminas** (*Myroxylon*) – pupinių (*Fabaceae*) šeimos gentis, kurioje yra dvi rūšys.

Auga Pietų Amerikoje. Iš jų gaunamas balzamas naudojamas parfumerijoje ir medicinoje, skauduliams, žaizdoms, odos ligos gydyti.

## Rūšys
* Balzaminis taukminas *(Myroxylon balsamum)*
* *Myroxylon peruiferum*
Semionas Budionas

**Semionas Budionas** (; 1883 m. kovo 25 d. Rostovo srityje – 1973 m. spalio 26 d. Maskvoje) – tarybinis karinis veikėjas, vienas pirmųjų Tarybų Sąjungos Maršalų, triskart Tarybų Sąjungos didvyris.

* 1903 m. pradėjo tarnybą carinėje armijoje. Dalyvavo 1904–1905 m. Rusijos-Japonijos kare. Čia susipažino su Karlu Manerheimu;
* Pirmojo pasaulinio karo metais už drąsą apdovanotas visų keturių laipsnių Georgijaus kryžiumi;
* Nuo 1917 m. bolševikų pusėje, Pilietinio karo metais – Raudonosios Armijos Pirmosios raitelių armijos vadas;
* 1935 m. buvo tarp penkių pirmųjų kariškių, gavusių laipsnį Tarybų Sąjungos maršalas;
* Aktyvus stalininių represijų prieš kariškius dalyvis;
* Nuo 1940 m. – TSRS Gynybos ministro pavaduotojas.
1958, 1963 ir 1968 m. suteiktas Tarybų Sąjungos didvyrio vardas. Buvo tik trys asmenys, kuriems šis vardas suteiktas triskart: S. Budionas, Ivanas Kožedubas bei Aleksandras Pokryškinas.

Palaidotas prie Kremliaus sienos Maskvoje.
Bandos salos

**Bandos salos** () – vulkaninės kilmės dešimties salų grupė Bandos jūroje, apie 140 km nuo Seramo salos ir apie 2000 km į rytus nuo Javos. Priklauso Indonezijos Molukų provincijai. Pagrindinis miestas ir administracinis centras yra Bandanaira, esantis to paties pavadinimo saloje.

Pirmieji europiečiai atradę salas 1511 m. buvo portugalai (Antonio d'Abreva). 1599 m. juos iš salų išvarė olandai. Vietiniams gyventojams alfurams nužudžius admirolą Verhoesveną, iki 1626 m. olandai išžudė salų gyventojus ir galutinai užvaldė Bandos salas. Didžiulius muskatinių riešutų medžių plotus olandai išnuomojo perkeneriams (plantacininkams), kurie darbui atsivežė vergų. 1860 m. vergija buvo panaikinta.

Salų gyventojai alfurai ir amboniečiai, iš įvairių Indonezijos salų atvežtų vergų palikuonys. Tarpukaryje buvo apie 7000 gyv., dabar - 15 000 gyv.