open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
2012–2013 m. UEFA Europos lyga

**[[UEFA Europos lyga]] 2012–2013 m.** – 4-asis UEFA Europos lygos taurės turnyras (55-asis įskaitant UEFA ir Mugių taurę). Prasidėjęs 2012 m. liepos 3 d. ir pasibaigęs 2013 m. gegužės 15 d. Turnyro finalas vyko Amsterdam Arena stadione (Amsterdamas, Nyderlandai). Čempionais tapo Chelsea FC futbolininkai.

## Pirmasis atrankos etapas (1/512 finalo)

|}

## Antrasis atrankos etapas (1/256 finalo)

|}

## Trečiasis atrankos etapas (1/128 finalo)

|}

## Ketvirtasis atrankos etapas (1/64 finalo)

|}

## Grupių etapas (1/32 finalo)

### A grupė

### B grupė

### C grupė

### D grupė

### E grupė

### F grupė

### G grupė

### H grupė

### I grupė

### J grupė

### K grupė

### L grupė

## Šešioliktfinalis
Iš UEFA Čempionų Lygos pateko:
*Chelsea
*CFR Cluj
*Olympiacos
*Benfica
*Zenit St. Petersburg
*BATE Borisov
*Dynamo Kyiv
*Ajax

|}

## Aštuntfinalis

|}

## Ketvirtfinalis

|}

## Pusfinalis

|}

## Finalas

## Išnašos

## Nuorodos
* UEFA informacija
* RSSSF duomenys
*
Antakalnio dešimtkamienė liepa

**Antakalnio dešimtkamienė liepa (Grigaliūno liepa)** – Antakalnio kaimo centre, Rumšiškių sen., Kaišiadorių raj., auganti liepa, turinti 10 kamienų. Savivaldybės gamtos paveldo objektas.  Aplinkos apsaugos ministro įsakymu 1999 m. lapkričio 3 d. „Dėl valstybės saugomų gamtinių kraštovaizdžio objektų paskelbimo” valstybės saugomu botaniniu kraštovaizdžio objektu paskelbta ši R. Grigaliūno privačiame sklype auganti liepa. Prie medžio įrengtas informacinis skydas.

Iš kitų medžių ši liepa išsiskiria kamienų gausa. Daugiau nei prieš 90 metų šios liepos motininis kamienas buvo nupjautas, tačiau jis išleido 10 kamienų – liepaičių. Ploniausios liepaitės kamieno skersmuo tiktai 18 cm, o storiausias – 53 cm. Visų dešimties kamienų apimtis sudaro 11,78 m, o jų bendras skersmuo – 375 cm.

## Duomenys

* Medžio rūšis – mažalapė liepa ()
* Kamienų skaičius – 10
* Storiausias kamienas grupėje – 53 cm
* Kamienų bendra apimtis – 11,78 m
* Kamienų bendras skersmuo – 375 cm
* Didžiausias medžio aukštis grupėje – 21 m

## Nuorodos

* Antakalnio dešimtkamienė liepa
Gastilionių ąžuolas

**Gastilionių ąžuolas** – storiausias medis Kauno marių regioniniame parke, Rumšiškių sen., Kaišiadorių raj. Valstybinis gamtos paveldo objektas nuo 2008 m. Ąžuolas auga mišriame miške šalia buvusios kirtavietės, nedidelėje lomelėje, kurioje visada susikaupia daugiau drėgmės, negu toliau esančiame sausame Gastilionių atodangos šlaite. Medis pasiekiamas pagal nuorodas prie atodangos skardžio pradžios.

## Duomenys

Medis simetriškai išsišakojęs, gebantis galynėtis su stipriais vėjais, pučiančiais nuo Kauno marių. Kamieno apatinėje dalyje veši ąžuolinės pinties vaisiakūniai.
* Kamieno apimtis – 550 cm
* Kamienų skaičius – 1
* Medžio aukštis – 25 m

## Nuorodos

* Gastilionių ąžuolas
* Kauno marių regioninio parko Gamtos paveldo objektų sąrašas
Fegerašas

**Fegerašas** () – miestas vidurio Rumunijoje, Brašovo apskrityje, prie Olto upės, Fegerašo kalnų papėdėje. Yra tvirtovė, katalikų ir reformatų bažnyčios.

## Istorija

Miestas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1222 m. XIII a. vid. čia pradėjo kurtis vokiečiai. Vengrų valdymo metais Fegeraše išliko rumunų dauguma.

Miesto pavadinimo kilmė neiški: kildinimas iš rumunų žodžio *fag*, reiškiančio buką, vengrų *fogor*, reiškiančio putpelę, bei pečenegų *Fagar šu*, reiškiančio pelenų vandenį.
Augustavo apskritis (1837–1919)

**Augustavo apskritis** () – viena iš Rusijos imperijos Augustavo ir Suvalkų gubernijų apskričių. Centras – Augustavas. Iki I pasaulinio karo apskritis ribojosi su Suvalkų gubernijos Suvalkų ir Seinų apskritimis, Lomžos gubernijos Ščučino apskritimi, Gardino gubernijos Balstogės, Sokulkos ir Gardino apskritimis bei Prūsijos karalyste.

## Istorija

Apskritis įkurta 1837 m. Augustavo gubernijoje, nuo 1867 m. prijungta prie naujai sudarytos Suvalkų gubernijos. I pasaulinio karo metu 1915 m. apskritį užėmė Vokietijos imperija ir prijungė prie Oberosto Lietuvos srities. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį beveik visa apskrities teritorija buvo priskirta Lietuvos Respublikai.

## Administracinis suskirstymas

1913 m. apskrityje buvo :
* Didžiosios Balios valsčius, Barglavo valsčius, Valavičaucų valsčius, Halynkos valsčius, Dembovo valsčius, Dauspudos valsčius, Kolnicos valsčius, Kuriankos valsčius, Labnos valsčius, Petropavlovsko valsčius, Štabino valsčius, Ščebros-Olšankos valsčius.

## Gyventojai

Pagal 1897 m. Rusijos imperijos gyventojų surašymą apskrityje gyveno 79 214 žmonės. Augustave gyveno 12 743 žmonės.

### Tautinė sudėtis
* Lenkai – 49,1 % (38 921);
* Gudai – 32,4 % (25 712);
* Žydai – 11,5 % (9 167);
* Rusai – 5,7 % (4 251);
* Vokiečiai – 0,4 % (318);
* Ukrainiečiai – 0,27 % (221);
* Čeremisai – 0,23 % (183);
* Lietuviai- 0,22 % (180);
* Totoriai – 0,19 % (153);
* Kiti – 0,13 % (108).

## Šaltiniai

*
Daugavgryvos tvirtovė

**Daugavgryvos tvirtovė** (lat. *Daugavgrīva* 'Dauguvos žiotys', vok. *Dünamünde*, rus. *Усть-Двинск*, lenk. *Dyjament*) – prie Dauguvos upės žiočių pastatyta tvirtovė, apsauganti Latvijos sostinę Rygą iš jūros pusės. Nuo 1959 m. – Rygos miesto rajonas.

1205 m. šioje vietoje cistersų ordino vienuoliai įkūrė pirmąją gyvenvietę. Vienas pirmųjų naujojo vienuolyno vadovų tapo Rygos vyskupo Alberto brolis Ditrichas, o po 1210 m., bet prieš 1220 m. – grafas Lippe Bernhard II. 1228 m. latvių genčių sukilimo metu vienuolynas ir kapai buvo visiškai sunaikinti. Vienuoliai atstatė savo būstinę, o 1305 m. pardavė jį kalavijuočių ordinui, kuris šioje vietoje pradėjo *Dünamünde* tvirtovės statybas.

1329 m. kalavijuočių pilį perėmė Rygos miesto gyventojai, tačiau 1435 m. turėjo grąžinti Daugavgryvos tvirtovę ordinui. 1481 m. kalavijuočiai, norėdami sunaikinti Rygos prekybą, ištempė geležinę grandinę tarp Dauguvos krantų, nepraleisdami laivų iš/į Rygą. Reaguodami į tai, miestelėnai užėmė ir sunaikino tvirtovę. Riteriai ją atstatė po 8 metų.

1561 m., po Septynerių metų karo Daugavgryva bei visa Livonija buvo prijungta prie Abiejų Tautų Respublikos. 1582 m. Steponas Batoras įsakė pastatyti įtvirtinimus. Lenkijos-Švedijos karo metu, 1608 m. liepos mėn. po trumpos apgulties tvirtovė pasidavė grafo Frederiko Joachimo Mansfeldo vadovaujamai Švedijos armijai. 1609 m., nors 250 švedų karių gynė tvirtovę, Lietuvos didysis etmonas Jonas Karolis Chodkevičius grąžino tvirtovę Respublikai. 1617 švedai nesėkmingai bandė atgauti tvirtovę. Tai pavyko 1622 m. Gustavui Adolfui, kuris įsakė tvirtovę perstatyti. Olandiško stiliaus tvirtovę 1641 m. suprojektavo generolas Rothenburg. Nuo 1680 m. švedai pradėjo vadinti tvirtovę *Neumünde*.

Šiaurės karo metu tvirtovę užėmė rusai, kurie ją visiškai perstatė. Čia 1742 m. buvo įkalinta regentė Ana Leopoldovna, jos vyras Antonas Ulrichas fon Braunšveigas ir jos sūnus, būsimas caras Ivanas VI. 1775 m. vietos liuteronų bažnyčia buvo perstatyta į stačiatikių cerkvę.

1893 m. Rusijos vyriausybė pakeitė tvirtovės pavadinimą į *Усть-Двинск*. Tuo metu ten gyveno vien rusų kareiviai. Iki Pirmojo pasaulinio karo įtvirtinimai buvo visiškai atstatyti, tačiau karo metu intensyviai bombarduojami Vokietijos oro pajėgų. Netrukus, 1917 m., Daugavgryvą užėmė vokiečiai, o imperatorius Vilhelmas II ją asmeniškai patikrino.

Po kelerių metų Latvijos vyriausybė sunaikino tvirtovės įtvirtinimus. Šaltojo karo metu šioje vietoje buvo sovietų karinė bazė. Šiandien Daugavgryva – Latvijos sostinės Rygos rajonas.
Golubio pilis

**Golubio pilis** (lenk. *Zamek w Golubiu*) – keturių sparnų gotikinio-renesansinio stiliaus Vokiečių ordino pilis, pastatyta XIII a. pradžioje–XIV a. pabaigoje Golubio-Dobžyno mieste Kujavijos Pamario vaivadijoje, Lenkijoje.

Iš pradžių šioje vietoje buvo medinė tvirtovė, saugojusi perkėlą per Drvencos upę. 1293 m. tvirtovė buvo perduota Vokiečių ordinui.

Mūrinė pilis, kaip komtūro buveinė, statyta 1305–1311 m. Po Trylikos metų karo čia buvo seniūno Ulriko Raudonakio buveinė.

Pilis perstatyta po 1422 m., kai papilio pusėje buvo pastatyti du apvalios formos bokštai (šiuo metu išlikęs tik vienas). 1616–1623 pilį perstatinėjo karalaitė Ana Vazaitė, kuri liepė pridėti vėlyvojo renesanso atikus ir pastatą prie vartų. Pilis nusiaubta švedų karų metu ir XIX a., kai 1867 m. uraganinis vėjas iš dalies sugriovė atikus.

Po Antrojo pasaulinio karo pilis buvo atstatyta ir restauruota 1959–1967 ir 2006 m. (stilius – renesansas). 1987 m. pilyje įvyko viena pirmųjų Lenkijoje istorinė rekonstrukcija – riterių turnyras. Šiuo metu pilyje veikia muziejus, viešbutis bei restoranas.
Suvalkų apskritis (1867–1919)

**Suvalkų apskritis** () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas, viena iš Augustavo ir Suvalkų gubernijų apskričių 1866–1919 metais. Centras – Suvalkai. Iki I pasaulinio karo apskritis ribojosi su Suvalkų gubernijos Augustavo, Kalvarijos, Seinų ir Vilkaviškio apskritimis bei Prūsijos karalyste.

## Istorija

Apskritis sudaryta 1867 m. Augustavo gubernijoje iš vakarinės Seinų apskrities dalies. Nuo 1867 m. prijungta prie naujai sudarytos Suvalkų gubernijos. I pasaulinio karo metu 1915 m. apskritį užėmė Vokietijos imperija ir prijungė prie Oberosto. Po I pasaulinio karo apskričiai tapus II Lenkijos respublikos dalimi prie jos buvo prijungta pietvakarinė Seinų apskrities dalis bei atskirtas šiaurės rytuose buvęs Mockavos valsčius, kuris vienintelis iš visos apskrities atiteko Lietuvai. 1919 m. Mockavos valsčius buvo panaikintas ir visa jo teritorija įtraukta į naujai sukurtą lietuvišką Punsko valsčių su centru Sangrūdoje.

## Gyventojai

Pagal 1897 m. Rusijos imperijos gyventojų surašymą apskrityje gyveno 92 910 žmonės. Suvalkuose gyveno 22 648 žmonės.

### Tautinė sudėtis
* Lenkai – 66,8% (62 076);
* Žydai – 11,2% (10 468);
* Lietuviai- 8,4% (7 877);
* Rusai – 7,8% (7 309);
* Vokiečiai – 4,2% (3 974);
* Ukrainiečiai – 0,59% (553);
* Gudai – 0,24 % (226);
* Totoriai – 0,2% (195);
* Čiuvašai – 0,12% (119);
* Čeremisai – 0,01 % (14);
* Kiti – 0,10 % (99).

## Administracinis suskirstymas

1913 m. apskrityje buvo 15 valsčių:
* Andrejavo valsčius, Čostkuvo valsčius, Jeleniavo valsčius, Kadariškių valsčius, Koniecburo valsčius, Kukuvo valsčius, Mockavos valsčius, Pavluvkos valsčius, Pilypavo valsčius, Prieraslio valsčius, Seivų valsčius, Ūtos valsčius, Vižainio valsčius, Vulkos valsčius ir Žabariškės valsčius

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Seinų apskritis (1807–1919)

**Seinų apskritis** () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas, viena iš Lomžos departamento, Augustavo vaivadijos ir Augustavo bei Suvalkų gubernijų apskričių 1807–1919 m. Centras – Seinai. Iki I pasaulinio karo apskritis ribojosi su Suvalkų gubernijos Augustavo, Kalvarijos ir Suvalkų apskritimis, Gardino gubernijos Gardino apskritimi bei Vilniaus gubernijos Trakų apskritimi.

## Istorija

Seinų apskritis sudaryta 1807 m. performavus Vygrių apskritį, kaip Varšuvos kunigaikštystės, Lomžos departamento apskritis. 1816–1837 m. priklausė Rusijos imperijos, Lenkijos Kongreso karalystės Augustavo vaivadijai, 1837–1867 m. Augustavo gubernijai, 1867–1915 m. Suvalkų gubernijai. Reformų metu 1866 m. vakarinė apskrities dalis buvo atskirta kaip Suvalkų ujezdas. I pasaulinio karo metu 1915 m. apskritį užėmė Vokietijos imperija ir prijungė prie Oberosto. 1915–1916 m. apskritis įėjo į Oberosto Suvalkų, 1917 m. – Vilniaus-Suvalkų, 1917–1918 m. Lietuvos sritį.

Po I pasaulinio karo pietvakarinė apskrities dalis tapo II Lenkijos Respublikos dalimi ir buvo prijungta prie Suvalkų apskrities, o šiaurės rytinė atiteko Lietuvai, kur buvo įkurta Seinų apskritis su centru Lazdijuose.

## Suskirstymas

1913 m. apskrityje buvo 13 valsčių:
* Berznyko valsčius, Kapčiamiesčio valsčius, Krasnavo valsčius (centras – Galiniai), Krasnapolio valsčius, Kudrėnų valsčius (centras – Barzdžiūnai), Leipalingio valsčius, Lazdijų valsčius, Metelių valsčius, Miroslavo valsčius, Pokrovsko valsčius (centras – Gibai), Šventežerio valsčius, Seirijų valsčius ir Veisiejų valsčius.

1919 m. pagal paskutinį Suvalkų gubernijos administracinį paskirstymą į Seinų apskritį įėjo Berznyko, Alnų, Kapčiamiesčio, Klevų, Krasnavo, Krasnapolio, Kučiūnų, Leipalingio, Lazdijų, Metelių, Miroslavo, Pakrausko, Seirijų, Šventežerio, Veisiejų valsčiai ir Seinų miestas.

## Gyventojai

Pagal 1897 m. Rusijos imperijos gyventojų surašymą apskrityje gyveno 81 924 žmonės. Seinuose gyveno 3 778 žmonės.

### Tautinė sudėtis
* Lietuviai- 59,6% (48 867);
* Lenkai – 22,8% (18 754);
* Žydai – 11,8% (9 684);
* Rusai – 4,3% (3 565);
* Vokiečiai – 1,17% (961);
* Gudai – 0,04% (38);
* Ukrainiečiai – 0,01% (16);
* Totoriai – 0,001% (1);
* Kiti – 0,04% (38).

Garsaus Lietuvos teisininko, istoriko, publicisto, redaktoriaus, diplomato, užsienio reikalų ministro, signataro Petro Klimo surinktais duomenimis, 1889 m. Seinų ujezde lietuviškai šnekėję apie 97 proc. apskrities gyventojų.

## Literatūra
* 
* }}
* }}
* 
* 

## Šaltiniai
Macumoto pilis

**Macumoto pilis** () – XVI a. pilis Japonijoje, Macumoto mieste, Nagano prefektūroje. Ji viena iš keturių pilių, įtrauktų į Japonijos nacionalinių vertybių sąrašą (kitos trys: Baltojo garnio, Hikonės ir Inujamos) ir turinti seniausią donžoną šalyje. Dėl savo juodai dažytos išorės, pilis taip pat žinoma ir Varnos () vardu.

Pilis pastatyta iš akmens ir medžio, lygumoje, netoli upės. Per savo istoriją nebuvo nė karto sugriauta, todėl išlikę daug autentiškų architektūros detalių.

## Istorija

Pilis buvo įkurta išplėtus nuo 1504 m. stovėjusį fortą. Tai inicijavo Tokugava Iejasu pavaldinys Išikava Kazumasa. Pagrindinės statybos buvo pradėtos XVI a. pabaigoje ir baigtos 1597 m. Nuo to laiko pilis išliko mažai pakitus.

Po Meidži revoliucijos pilį dėl pinigų trūkumo buvo planuota nugriauti, tačiau vietiniai gyventojai sugebėjo ją perpirkti ir išsaugoti. Karo metais, skirtingai nuo daugelio kitų Japonijos istorinių objektų, Macumoto pilis išvengė sugriovimo ir 1952 m. buvo įtraukta į Nacionalinių vertybių sąrašą. Šiuo metu ji atvira lankytojams, joje įkurtas ginklų muziejus.

## Galerija

Vaizdas:Matsumoto Castle Nagano Prefecture.JPG
Vaizdas:Matsumoto Castle07n4200.jpg
Vaizdas:130608 Matsumoto Castle Matsumoto Nagano pref Japan01bs5.jpg
Vaizdas:Matsumoto castle 05.jpg


## Šaltiniai
Inujamos pilis

**Inujamos pilis** () – XV a. pilis Japonijoje, Inujamos mieste, Aičio prefektūroje. Ji viena iš keturių pilių, įtrauktų į Japonijos nacionalinių vertybių sąrašą (kitos trys: Baltojo garnio, Hikonės ir Macumoto) ir viena iš dvylikos iki šių dienų išlikusių pilių, pastatytų prieš Edo laikotarpį. 

Pilis stovi ant 40 m aukščio kalvos, netoli Kiso upės. 

## Istorija

Inujamos pilis yra viena seniausių Japonijoje. Jos istorija siekia 1440 m., kada šioje vetoje buvo įkurtas fortas. Vėliau, 1537 m., Oda Nobunaga dėdės Oda Nobujasu pastangomis jis peraugo į pilį. XVII a. pilis atiteko Naruse klanui, tačiau po Meidži revoliucijos nuosavybę perėmė valstybė. 1891 m. pilis stipriai nukentėjo nuo Nobi žemės drebėjimo ir 1895 m. buvo grąžinta Naruse šeimos nariams su sąlyga, kad jie pilį suremontuos ir prižiūrės. Ilgą laiką Inujama buvo vienintelė pilis Japonijoje, kuri priklausė privatiems asmenims. 2004 m. ji perduota Aiči prefektūros įsteigtam fondui.

## Galerija

Vaizdas:Inuyama castle scenery.jpg
Vaizdas:Inuyama Castle sakura.JPG
Vaizdas:Inuyama Castle.jpg


## Šaltiniai
Hikonės pilis

**Hikonės pilis** () – XVII a. pilis Japonijoje, Hikonės mieste, Šigos prefektūroje. Ji viena iš keturių pilių, įtrauktų į Japonijos nacionalinių vertybių sąrašą (kitos trys: Baltojo garnio, Inujamos ir Macumoto). 

## Istorija

Hikonė pilis buvo pastatyta tarp 1603 ir 1622 metų, vietoje, kurioje prieš tai stovėjo Išidai Mitsunari priklausiusi Savajamos pilis. Jam pralaimėjus Sekigaharos mūšį, pilis buvo sugriauta, o vieta perduota Naomasai I, vienam iš Tokugava Iejasu generolų. Jis planavo čia pastatyti naują pilį, tačiau mirė 1602 m., o statybą perėmė jo sūnus Naocugu I.

Po Meidži revoliucijos pilis buvo nacionalizuota. 1952 m. įtraukta į Japonijos nacionalinių vertybių sąrašą.

## Galerija

Vaizdas:Flickr - yeowatzup - Hikone Castle, Hikone, Shiga, Japan.jpg
Vaizdas:Hikone castle18s3200.jpg


## Šaltiniai
Akademijos galerija (Venecija)

:*Šis straipsnis apie galeriją Venecijoje. Apie kitą galeriją Florencijoje skaitykite [[Akademijos galerija (Florencija)]]*

**Akademijos galerija** () – meno galerija Venecijoje. Joje sukaupta reikšminga Venecijos ir kt. Italijos dailės mokyklų dailininkų darbų kolekcija nuo XIV a. iki XVIII a.

## Apie galeriją

Galerija yra Venecijos meno akademijos, įkurtos 1750 m., padalinys ir įsikūrusi buvusių *Canonici Lateranensi* vienuolyno ir *Scuola Grande di Santa Maria della Carità* pastatų patalpose. Galerijos kolekcija buvo reikšmingai praplėsta XIX amžiuje. Akademijos galerija pasiekiama per Akademijos tiltą (), kuris gavo nuo jos savo pavadinimą, per Didįjį kanalą.

Šiuo metu Akademijos galerija yra stambiausias venecijietiškos dailės muziejus. Jame reprezentuoti pagrindiniai Venecijos dailės mokyklos meistrai: Ticianas, Džordžonė, Džovanis Belinis ir kt. Vitorės Karpačo žymiausiam dailės darbų ciklui Šv. Uršulės gyvenimo tema skirtas atskiras kambarys. Ekspozicijoje dominuoja religinės tematikos darbai. Galerijoje saugojamas pagarsėjęs Leonardo da Vinčio piešinys „Vitruvijaus žmogus“ (eksponuojamas tik išskirtiniais atvejais).

## Galerijos eksponatai

Keletas iš žymiausių galerijos eksponatų:


Giorgione, The tempest.jpg| Džordžonė. „Audra“ 
Accademia - Sogno di sant'Orsola - Vittore Carpaccio.jpg| Vitorė Karpačas. „Šv. Uršulės sapnas“ 
Image:The Feast in the House of Levi by Paolo Veronese (edited 2).jpg| Paolas Veronezė. „Puota Levio namuose“
Accademia - Pietà by Titian.jpg|  Ticianas. „Pieta“


## Nuorodos

Oficiali svetainė
Akademijos galerija (Florencija)

:*Šis straipsnis apie galeriją Florencijoje. Apie kitą galeriją Venecijoje skaitykite [[Akademijos galerija (Venecija)]]*

**Akademijos galerija** () – meno galerija Florencijoje. Dar vadinama tiesiog Akademija (), įsikūrusi Ricasoli gatvėje (Via Ricasoli) 58-60. Žymiausias galerijos eksponatas – Mikelandželo „Dovydo“ skulptūra.

## Apie galeriją

Galerijos ištakos siekia 1561 m., kai Florencijoje buvo įkurta Meno ir dizaino akademija, pirmoji tokio pobūdžio institucija Europoje. Tarp akademijos įkūrėjų buvo žymūs to meto Florencijos menininkai: Giorgio Vasari, Agnolo Bronzino, Bartolomeo Ammanati ir kt. Akademijos globėjais buvo Mikelandželas ir Toskanos kunigaikštis Kozimas I Medičis. 

1784 m. visos Florencijos dailės mokyklos buvo suvienytos į šią akademiją. Tuo pat metu buvo pradėti kaupti kūriniai akademijos dailės kolekcijai. 1873 m. į Akademiją buvo perkelta originali Mikelandželo „Dovydo“ statula (dabar yra specialiai jai sukurtoje patalpoje). Buvo sumanymas čia įkurti Mikelandželo muziejų. Šiuo metu galerija labiau orientuota į ankstyvąjį XIV-XV a. florentietiškąjį meną. Yra senovinių muzikinių instrumentų galerija. Iš skulptūrų galerijoje yra Mikelandželo „Išsilaisvinančių vergų“ statulos ir Džambolonjos originalus „Sabinės pagrobimo“ statulos modelis.

2008 m. galeriją aplankė per 1,3 mln. lankytojų.

## Galerijos eksponatai

Keletas iš žymiausių galerijos eksponatų:


Image:David de Miquel Àngel, Galeria de l'Acadèmia de Florència.JPG| Mikelandželo „Dovydo“ statula Akademijoje
Image:Botticelli, madonna del Mare.jpg| Sandras Botičelis. „Madona prie jūros“ 
Image:Lorenzo monaco, polittico della madonna in trono.jpg| Lorencas Monakas. „Madona soste“ poliptikas
Image:Maestro della madonna strauss, annunciazione, 1390s.jpg| Nežinomas menininkas. „Geroji naujiena“


## Išnašos

## Nuorodos

*Oficiali svetainė
*Florencijos muziejai
Laoso demografija

Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie **[[Laosas|Laoso]] demografiją**.

**Gyventojų skaičius:** 6 586 266 (2011 m. apskaičiavimai) 

**Struktūra pagal amžių:**
**0–14 m.:* 36,7 % (1 197 579 vyrai ir 1 181 523 moterys)
**15–64 m.:* 59,6 % (1 908 176 vyrai ir 1 950 544 moterys)
**65 m. ir vyresni:* 3,7 % (107 876 vyrai ir 131 513 moterys) (2011 m. apsk.)

**Gyventojų amžiaus [[mediana]]:**
**bendras:* 21 m.
**vyrų:* 20,7 m.
**moterų:* 21,3 m. (2011 m. apsk.)

**Metinis populiacijos prieaugis:** 1,655 % (2011 m. apsk.)

**[[Gimstamumas]]:** 25,68 gimimų/1000 gyv. per metus (2011 m. apsk.)

**[[Mirtingumas]]:** 7,99 mirčių/1000 gyv. per metus (2011 m. apsk.)

**[[Migracijos indeksas]]:** –1,14 migrantų/1000 gyv. per metus (2011 m. apsk.)

**[[Urbanizacija]]:**
* *mieste gyvenančių žmonių skaičius:* 33 % (2010 apsk.)
* *mieste gyvenančių žmonių procento metinis kitimas:* 4,9 % (2010–15 m. apsk.)

**Lyčių pasiskirstymas:**
**Gimimo metu:* 1,04 vyro vienai moteriai
**Jaunesniems nei 15 metų:* 1,01 vyro vienai moteriai
**15–64 metų:* 0,98 vyro vienai moteriai
**65 metų ir vyresniems:* 0,82 vyro vienai moteriai
**Visai populiacijai:* 0,98 vyro vienai moteriai (2011 apsk.)

**Kūdikių [[mirtingumas]]:**
**bendra:* 57,77 mirčių/1000 gimimų
**vyrų:* 63,68 mirčių/1000 gimimų
**moterų:* 51,62 mirčių/1000 gimimų (2011 m. apsk.)

**[[Vidutinė gyvenimo trukmė]]:**
**bendra:* 62,77 m.
**vyrų:* 60,85 m.
**moterų:* 64,76 m. (2011 apsk.)

**[[AIDS]]/[[ŽIV]]:**
**paplitimas tarp suaugusiųjų:* 0,2 % 
**bendras skaičius:* 8500
**mirčių skaičius:* >200 (2009 m. apsk.)

**15 m. ir vyresnių gyventojų [[raštingumas]]:**
**bendras:* 73 %
**vyrų:* 83 %
**moterų:* 63 % (2005 m. surašymas)

**[[Religija|Religijos]]:**
* *budistai:* 67 %
* *krikščionys:* 1,5 %
* *kiti:* 31,5 % (2005 m. surašymas)

## Šaltiniai
*Laosas CŽV pasaulio faktų knygoje (anglų kalba)
Omano demografija

Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie **[[Omanas|Omano]] demografiją**.

**Gyventojų skaičius:** 3 090 150 (2011 m. apskaičiavimai) 

**Struktūra pagal amžių:**
**0–14 m.:* 31,2 % (484 292 vyrai ir 460 066 moterys)
**15–64 m.:* 65,7 % (1 133 329 vyrai ir 856 701 moteris)
**65 m. ir vyresni:* 3,1 % (47 786 vyrai ir 45 785 moterys) (2011 m. apsk.)

**Gyventojų amžiaus [[mediana]]:**
**bendras:* 24,1 m.
**vyrų:* 25,5 m.
**moterų:* 22,4 m. (2011 m. apsk.)

**Metinis populiacijos prieaugis:** 2,043 % (2011 m. apsk.)

**[[Gimstamumas]]:** 24,33 gimimų/1000 gyv. per metus (2011 m. apsk.)

**[[Mirtingumas]]:** 3,42 mirčių/1000 gyv. per metus (2011 m. apsk.)

**[[Migracijos indeksas]]:** –0,47 migrantų/1000 gyv. per metus (2011 m. apsk.)

**[[Urbanizacija]]:**
* *mieste gyvenančių žmonių skaičius:* 73 % (2010 apsk.)
* *mieste gyvenančių žmonių procento metinis kitimas:* 2,3 % (2010–15 m. apsk.)

**Lyčių pasiskirstymas:**
**Gimimo metu:* 1,05 vyro vienai moteriai
**Jaunesniems nei 15 metų:* 1,05 vyro vienai moteriai
**15–64 metų:* 1,31 vyro vienai moteriai
**65 metų ir vyresniems:* 1,03 vyro vienai moteriai
**Visai populiacijai:* 1,22 vyro vienai moteriai (2011 apsk.)

**Kūdikių [[mirtingumas]]:**
**bendra:* 14,95 mirčių/1000 gimimų
**vyrų:* 15,25 mirčių/1000 gimimų
**moterų:* 14,63 mirčių/1000 gimimų (2011 m. apsk.)

**[[Vidutinė gyvenimo trukmė]]:**
**bendra:* 74,47 m.
**vyrų:* 72,61 m.
**moterų:* 76,43 m. (2011 apsk.)

**[[AIDS]]/[[ŽIV]]:**
**paplitimas tarp suaugusiųjų:* 0,1 % 
**bendras skaičius:* 1100
**mirčių skaičius:* <100 (2009 m. apsk.)

**15 m. ir vyresnių gyventojų [[raštingumas]]:**
**bendras:* 81,4 %
**vyrų:* 86,8 %
**moterų:* 73,5 % (2003 m. surašymas)

**[[Religija|Religijos]]:**
* *ibadi musulmonai:* 75 %
* *kiti (sunitai, šiitai, hinduistai):* 25 %

## Šaltiniai
*Omanas CŽV pasaulio faktų knygoje (anglų kalba)
Singapūro demografija

Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie **[[Singapūras|Singapūro]] demografiją**.

**Gyventojų skaičius:** 5 353 494 (2011 m. apskaičiavimai) 

**Struktūra pagal amžių:**
**0–14 m.:* 13,8 % (338 419 vyrai ir 314 704 moterys)
**15–64 m.:* 77 % (1 774 444 vyrai ir 1 874 985 moterys)
**65 m. ir vyresni:* 9,2 % (196 101 vyras ir 242 084 moterys) (2011 m. apsk.)

**Gyventojų amžiaus [[mediana]]:**
**bendras:* 40,1 m.
**vyrų:* 39,6 m.
**moterų:* 40,6 m. (2011 m. apsk.)

**Metinis populiacijos prieaugis:** 1,993 % (2011 m. apsk.)

**[[Gimstamumas]]:** 7,72 gimimų/1000 gyv. per metus (2011 m. apsk.)

**[[Mirtingumas]]:** 3,41 mirčių/1000 gyv. per metus (2011 m. apsk.)

**[[Migracijos indeksas]]:** 15,62 migrantų/1000 gyv. per metus (2011 m. apsk.)

**[[Urbanizacija]]:**
* *mieste gyvenančių žmonių skaičius:* 100 % (2010 apsk.)
* *mieste gyvenančių žmonių procento metinis kitimas:* 0,9 % (2010–15 m. apsk.)

**Lyčių pasiskirstymas:**
**Gimimo metu:* 1,07 vyro vienai moteriai
**Jaunesniems nei 15 metų:* 1,05 vyro vienai moteriai
**15–64 metų:* 0,96 vyro vienai moteriai
**65 metų ir vyresniems:* 0,82 vyro vienai moteriai
**Visai populiacijai:* 0,96 vyro vienai moteriai (2011 apsk.)

**Kūdikių [[mirtingumas]]:**
**bendra:* 2,65 mirčių/1000 gimimų
**vyrų:* 2,76 mirčių/1000 gimimų
**moterų:* 2,53 mirčių/1000 gimimų (2011 m. apsk.)

**[[Vidutinė gyvenimo trukmė]]:**
**bendra:* 83,75 m.
**vyrų:* 81,47 m.
**moterų:* 86,2 m. (2011 apsk.)

**[[AIDS]]/[[ŽIV]]:**
**paplitimas tarp suaugusiųjų:* 0,1 % 
**bendras skaičius:* 3400
**mirčių skaičius:* <100 (2009 m. apsk.)

**15 m. ir vyresnių gyventojų [[raštingumas]]:**
**bendras:* 92,5 %
**vyrų:* 96,6 %
**moterų:* 88,6 % (2000 m. surašymas)

**15–24 m. amžiaus gyventojų [[nedarbo lygis]]:**
**bendras:* 12,9 %
**vyrų:* 9,9 %
**moterų:* 16,6 % (2009 m. apsk.)

**[[Religija|Religijos]]:**
* *budistai:* 42,5 %
* *musulmonai:* 14,9 %
* *daoistai:* 8,5 % 
* *katalikai:* 4,8 %
* *kiti krikščionys:* 9,8 %
* *kiti:* 0,7 %
* *netikintys:* 10 % (2000 m. surašymas)

**[[Etninė grupė|Etninės grupės]]:**
* *kinai:* 76,8 %
* *malajai:* 13,9 %
* *indai:* 7,9 %
* *kiti:* 1,4 % (2000 m. surašymas)

## Šaltiniai
*Singapūras CŽV pasaulio faktų knygoje (anglų kalba)
Linksmosios kapinės

**Linksmosios kapinės** () – kapinės, esančios Sapantos miestelyje, Maramurešo apskrityje, Šiaurės Rumunijoje, netoli sienos su Ukraina. Vieta garsėja savo spalvingais antkapiais su originaliu ir poetišku būdu pavaizduotais piešiniais ant jų, apibūdinančiais čia palaidotus žmones bei scenas iš jų pačių gyvenimų. Linksmosios kapinės yra tapusios muziejumi po atviru dangumi ir nacionaline turistų traukos vieta.

Šių kapinių neįprastas bruožas yra tas, kad jų nuotaika skiriasi nuo tarp Europos šalių paplitusio įsitikinimo – tikėjimo, kuris mirtį mato kaip labai rimtą ir formalų įvykį. Ši idėja yra siejama su vietinio Dakijos regiono kultūra, kurios filosofiniai įsitikinimai garantuoja ir pažada sielos nemirtingumą bei ramybę, o mirtį laiko momentu, kupinu džiaugsmo bei geresnio ir gražesnio gyvenimo laukimo.

## Istorija
Kapinių įkūrimo pradžia siejama su Stanu Ioanu Petrašu, vietiniu menininku, kuris sukūrė pirmuosius antkapių kryželius. 1935 m. jis išdrožė pirmąją epitafiją, o jau apie 1960 m. kapinėse buvo galima išvysti apie 800 skirtingų spalvotų ąžuolinių kryžių. Užrašas ant jo paties antkapio kryžiaus:

## Galerija


Vaizdas:Cimitirul_Vesel_de_la_Sapanta6.jpg
Vaizdas:Săpânța.jpg
Vaizdas:Cimitirul Vesel, MM.jpg
Vaizdas:Săpânța_Cimetière_Joyeux.jpg
Vaizdas:Săpânța Cimitirul Vesel.jpg
Vaizdas:Săpânța Merry Cemetery.jpg
Vaizdas:Rumunia, Sapanta, Wesoły Cmentarz -Aw58- 28 kwietnia 2012 r..jpg
Vaizdas:Rumunia, Sapanta, Wesoły Cmentarz -Aw58- 28 IV 2012 r..jpg
File:Rumunia, Sapanta, Wesoły Cmentarz DSCF7032.jpg
File:Rumunia, Sapanta, Wesoły Cmentarz DSCF7030.jpg


## Nuorodos

* Kapinių nuotraukos „Picasa” žiniatinklio albumuose
* Daug kapinių epitafijų bei nuotraukų (rumuniškai)
Milkovas

**Milkovas** () – Rytų Rumunijos upė; Putnos upės intakas. Prie šios upės buvo Fokšanio miestas, tačiau dėl potvynių upės vaga pasislinko kelis kilometrus į pietus, tolyn nuo miesto.

1482 m. Moldavijos kunigaikštis Steponas III paskelbė Milkovą riba tarp Valakijos ir Moldavijos.

XIX a. susivienijimo šalininkai upę laikė Valakijos ir Moldavijos nesantaikos simboliu. Milkovas nustojo būti siena 1859 m., kai Moldavija ir Valakija susijungė į Jungtines kunigaikštystes.
Arasas (miestas)

**Arasas** () – miestas šiaurės Prancūzijoje, Aukštutinės Prancūzijos administraciniame regione, į pietvakarius nuo Lilio, Pa de Kalė departamento centras. Pro Arasą eina Lilį ir Paryžių jungiantys geležinkelis ir automobilių kelias. Išplėtotas cinko ir švino lydymas, stipri metalo apdirbimo, mašinų gamybos, dirbtinio pluošto gamybos, tekstilės, maisto pramonė. Iki XX a. 9-ojo dešimtmečio šalia Araso buvo kasama akmens anglis.

## Istorija
Žinoma, kad dabartinio Araso vietoje I a. buvo keltų genties atrebatų gyvenvietė, kurią 57 m. nukariavo Cezario vadovaujama romėnų kariuomenė. Nuo IV a. plėtojosi audimo verslas. V a. įvesta krikščionybė. Nuo 843 m. priklausė Vakarų Frankų karalystei. IX a. kentėjo nuo vikingų puolimų. Apie 900 m., kartu su visu Artua regionu atiteko Burgundijos kunigaikštystei. 1093 m. tapo vyskupijos centru. Dėl šio regiono kelis amžius varžėsi Prancūzija ir Ispanija. XIV a. tapo reikšmingu gobelenų (vadinamųjų arasų) gamybos centru. 1482 m. sudaryta Araso taika tarp Prancūzijos karaliaus Liudviko XI ir Šventosios Romos imperijos Maksimilijono I, pagal kurią Burgundijos grafystė atiteko Prancūzijai, o Flandrija – Šventajai Romos imperijai. Tačiau 1493 m. miestas vėl atiteko Maksimilijonui I. 1579 m. pasirašyta Araso unija, pagal kurią pietinės Nyderlandų provincijos pripažino lojalumą Ispanijos karaliui. Tik 1640 m., valdant Liudvikui XIII Arasas galutinai buvo prijungtas prie Prancūzijos. 1758 m. Arase gimė Prancūzijos revoliucijos veikėjas Maksimiljanas Robespjeras. Miestas labai nukentėjo per Pirmąjį ir Antrąjį pasaulinius karus.

## Architektūra
Araso senamiestyje yra dvi aikštės – Didžioji ir Mažoji. Mažojoje aikštėje stovi XVI a. vėlyvosios gotikos stiliaus rotušė. Yra katedra, benediktinų vienuolynas. XVII a. antros pusės Araso citadelė. Miesto rotušės bokštas ir citadelė 2008 m. buvo įtraukti į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.

## Šaltiniai
Arasas (reikšmės)

Žodis ***Arasas*** gali reikšti:

* Arasas –  miestas Prancūzijos šiaurėje.
* arasas – Araso mieste gobeleno technika išaustas audinys.
Huasongo tvirtovė

**Huasongo tvirtovė** () – gynybinės paskirties pastatų kompleksas Suvono mieste, Pietų Korėjoje. Jį XVIII a. pabaigoje pastatė Džosono dinastijos karalius Džongdžo, savo tėvo princo Sado atminimui ir palaikų saugojimui. Tvirtovė turėjo didelės įtakos tolimesniam Korėjos architektūros vystymuisi ir yra vienas iš išskirtiniausių tokio tipo statinių Rytų Azijoje. 1997 m. ji buvo įtraukta į pasaulio paveldo sąrašą.

Tvirtovė buvo statoma 1794–1796 m. Bendras jos sienų ilgis – 5,52 km, aukštis – 4-6 metrai. Į keturias pasaulio šalis atsiveria pagrindiniai vartai, yra virš 40 kitų struktūrinių elementų: mažesnių vartų, bokštelių, sargybos postų, aikštelių šauliams, stebėjimo bokštų.

Korėjos karo metu Huasongo tvirtovė buvo apgriauta, tačiau iki šių dienų beveik pilnai restauruota.

## Galerija

Vaizdas:Hwaseong Fortress Map.PNG|Žemėlapis (angl. k.)
Vaizdas:Paldalmn.jpg|Pietiniai vartai
Vaizdas:Hwasgph1.jpg|Šiaurės rytų stebėjimo bokštas
Vaizdas:Banghwasuryujeong - Hwaseong Fortress - Daytime - 2008-10-17.JPG|Paviljonas
Vaizdas:Hwaseong Fortress-001.jpg|Sienos fragmentas


## Susiję pasaulio paveldo objektai
*  Himedži pilis (1993)
*  Gusuku vietovės ir susiję Riūkiū karalystės teritorijos (2000)
*  Ho dinastijos citadelė (2011)
*  Namhano kalnų tvirtovė (2014)

## Susiję straipsniai
* UNESCO pasaulio paveldo objektų Azijoje sąrašas

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficialus puslapis 
* Aprašymas UNESCO puslapyje
Betmenas (animacinis serialas)

**Betmenas** ( – JAV animacinis serialas apie „DC Comics“ superherojų Betmeną. Serialas oficialiai buvo rodomos nuo 1992 m. rugsėjo 5 d. iki 1995 m. rugsėjo 15 d.

## Sukūrimas

Serialą sukurti paskatino Tim Burton filmai „Betmenas“ ir „Betmeno sugrįžimas“, Frank Miller komiksų knyga „“ bei visuotinai pripažinta „Supermeno animacija“, pateikta „Fleischer Studios“ 1940 m.

## Serijos

## Išnašos
Ježegodnik po agrarnoi istoriji Vostočnoi Jevropy

**Ježegodnik po agrarnoi istoriji Vostočnoi Jevropy** () – tęstinis leidinys, ėjęs 1959–1979 m.

## Istorija

Leido TSRS mokslų akademija, Estijos, Ukrainos, Latvijos, Baltarusijos, Lietuvos, Moldavijos mokslų akademijos, universitetai, kuriuose vyko Rytų Europos agrarinės istorijos simpoziumo mokslinės sesijos. Išspausdinti Juozo Jurginio, Mečislovo Jučo, Leono Mulevičiaus, Vytauto Merkio, Antano Tylos, Valentino Neupokojevo, Dmitrijaus Pochilevičiaus ir Nikolajaus Ulaščiko pranešimai Lietuvos agrarinės istorijos klausimais. Išėjo 13 knygų. Tiražas – 500–2000 egz.

## Šaltiniai
Putna (Siretas)

**Putna** () – Rumunijos upė, Sireto upės intakas Vrančos apskrityje (istoriniame Moldovos regione).

## Hidrogeologiniai upės baseino ypatumai
Hidrogeologiniai tyrimai parodė, kad upės baseine yra daug vandeniu turtingų vandeningųjų sluoksnių. Apie 30% upės gaunamo vandens yra požeminės kilmės. Nors pagrindinis vandens šaltinis yra krituliai, tačiau Vrančos kalnuose vandens papildymas iš požeminių vandenų yra labai svarbus.

Kai kur gruntiniai vandenys turi iki 0,5 g/l druskų.

Upės vandenys turi daug mineralinių medžiagų, ypač sieros, karbonatų ir geležies junginių. Šiuos mineralinės medžiagos į upę patenka iš šlaitų prie Putnos krioklio, šiaurinių *Porcului* kalnagūbrio šlaitų (ties Tišicos įtekėjimo vieta), Mišinos upės slėnyje, ties *Pietricica* žiotimis.

## Hidrografija
Putnos upės baseino plotas yra 2720 km². 31% šio ploto užima kalnuoti rajonai – rytinis Vrančos kalnų kraštas. Kalnuotąją baseino dalį sudaro du orohidrografiniai mazgai. Svarbiausias yra Vrančos kalnų vakarinio kalnagūbrio centrinis sektorius, kuriame yra *Lăcăuţi-Arişoaia* kalnagūbris, iš kurio išteka Putna ir Zebala. Antrasis mazgas yra šiaurinis *Paisele* kalnagūbrio galas, kur išteka Neruža ir maži upeliai, priklausantys aukštutiniams Putnos, Tišicos ir Neružos baseinams.

Putnos upės ilgis 144 km. Jos ištakos yra šiauriniame *Lăcăuţi-Arişoaia* kalnagūbrio šlaite, 1700 m virš jūros lygio aukštyje. Nuo ištakų iki kalnuotosios zonos ribos Putnos ilgis apie 30 km, teka dideliu puslankiu, apytiksliai į šiaurę. Vagos skerspjūvis V raidės pavidalo. Toliau slėnis platėja, nes kerta 9 km pločio *Lepşa-Greşu* depresiją. Žemiau Lepšos (*Lepşa*) Putna turi vaizdingą 7 km ilgio tarpeklį smiltainio kloduose, kur turi daug slenksčių ir Putnos krioklį.

### Intakai
* Kairieji: *Baba, Şipotu, Valea lui Ilie River, Stogu, Babovici, Pârâul Mărului, Greşu, Călinu, Slatina, Lepşa, Streiu, Mocearu*;
* Dešinieji: *Pârâul de sub Aristoaia, Pârâul Bradului, Zburătura, Pârâul Ţiganului, Cireşu*, Tišica, *Pârâul Porcului, Pârâul Câinelui, Carhagău, Coza*, Zebala, *Milkovas*, *Putna Seacă, Râmna*.

## Miestai ir kaimai
Putna teka pro šias gyvenvietes – *Greşu, Lepşa, Tulnici, Negrileşti, Bârşeşti, Valea Sării, Vidra, Garoafa, Vânători*.
Badchyzas

**Badchyzas** () – aukštuma pietryčių Turkmėnistane (Maro velajate), Paropamizo priekalnėse, Tedženo ir Murgabo tarpupyje. Aukštis iki 1267 m. Būdingas kalvotas paviršius – skliautkalvės, atkirstos slėnių (takyrų). Aukštuma sudaryta daugiausia iš liosinio smiltainio. Slėniuose yra druskožemių, druskos ežerų.

Vyrauja dykumos ir pusdykumės, vietomis yra pistacijų sąžalynų. Teritorijoje sutinkami reti gyvūnai – kulanai, džeiranai, leopardai, dryžuotosios hienos, kalniniai avinai, bitėdžiai barsukai, karakalai, strazdai, palšieji grifai, nykštukiniai ereliai ir kt. Badchyzas 1941 m. paskelbtas draustiniu (plotas 877 km²).

## Šaltiniai
Baidaratos užutėkis

**Baidaratos užutėkis** () – Karos jūros įlanka, įsiterpusi tarp Jamalo pusiasalio rytuose ir Jugros pusiasalio vakaruose. Ilgis 180 km, plotis ties žiotimis 78 km, gylis iki 20 m. Įteka Karos, Baidaratos, Juribėjaus ir kt. upės. Nuo spalio iki birželio užutėkis beveik ištisai padengtas ledu. Vasarą vanduo įšyla iki 5–6 °C. Pagrindinė pakrančių gyvenvietė – Ust Kara.

## Šaltiniai
Baidaro slėnis

**Baidaro slėnis** (, ) – tarpukalnių dubuma Krymo pusiasalio (Ukraina) pietuose, Balaklavos rajone, Krymo kalnų pagrindinio kalnagūbrio priekalnėse, Čiornos upės aukštupyje. Ilgis 16 km, plotis iki 8 km. Būdingi sodai, vynuogynai. Rytinėje dalyje yra Skelos urvas, pietuose slėnis užsibaigia Baidaro Vartų perėja. Baidaro slėniu driekiasi Jaltos–Sevastopolio kelias.

## Šaltiniai
Baidaro Vartai

**Baidaro Vartai** (, , ) – kalnų perėja Krymo pusiasalio pietuose, kerta Krymo kalnų pagrindinį kalnagūbrį. Jungia Baidaro slėnį su Krymo pietiniu krantu. Aukštis – 503 m. Perėja eina plentas Jalta–Sevastopolis. 1848 m. šio kelio statybai įamžinti pastatytas vartų formos paminklas. Nuo perėjos atsiveria vaizdinga panorama į Juodosios jūros pakrantę.

## Šaltiniai
Um ar Rasas

**Um ar Rasas** () – archeologinė vietovė Jordanijoje, Madabos muchafazoje. Joje yra rasta Bizantijos, Senovės Romos bei ankstyvųjų musulmonų civilizacijų griuvėsių. Didelė dalis viso regiono dar nėra iškasinėta ar ištirta, išskyrus vieną karinę stovyklą bei keletą bažnyčių. Um ar Rasas dėl savo unikalumo ir svarbos 2004 m. buvo įtrauktas į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.

Vienas svarbiausių atradimų vietovėje yra mozaikinės Šv. Stepono bažnyčios grindys, sukurtos 785 m., o atrastos po 1986 m. Puikiai išlaikiusi mozaika yra viena didžiausių Jordanijoje. Vienoje plokštėje yra pavaizduota medžioklės ir žvejybos scena, o kitoje vaizduojami patys svarbiausi tuometiniai regiono miestai, įskaitant Filadelfiją (dab. Amanas), Madabą, Aeropolį (dab. Maanas), Jeruzalę, Nablusą, Gazą ir kt. Mozaikos rėmas ypač dekoratyvus. Darbas yra pasirašytas šešių mozaikos meistrų: Staurakijaus iš Esbuso, Euremijaus, Elijaus, Konstantino, Germano bei Abdelo. Mozaika buvo padengta ant kitos sugadintos mozaikos, sukurtos anksčiau, 587 m., bažnyčios vyskupo Sergejaus. Iškasinėtos ir ištirtos yra ir kitos netoliese esančios keturios bažnyčios, kuriose taip pat buvo rasta mozaikos dekoravimo pėdsakų.

## Mozaikos

Vaizdas:Umm Rasas Cebactic.jpg
Vaizdas:Umm Rasas decorative mosaic.JPG
Vaizdas:Church of the Lions.JPG
Vaizdas:Umm_Rasas_Fisherman.JPG
Vaizdas:Umm Rasas city mosaic.JPG


## Griuvėsiai

Vaizdas:20100924 umm er rasas14.jpg
Vaizdas:20100924 umm er rasas20.jpg
Vaizdas:20100924 umm er rasas19.jpg
Vaizdas:20100924 umm er rasas22.jpg
Vaizdas:20100924 umm er rasas25.jpg
Vaizdas:20100924 umm er rasas42.jpg
Vaizdas:20100924 umm er rasas38.jpg


## Taip pat skaitykite
* Kasr Amra
* Petra
* Vadi Rumas
Šiaurės Dobrudža

**Šiaurės Dobrudža** (; ) - Dobrudžos dalis dabartinėje Rumunijoje, esanti tarp Dunojaus žemupio ir Juodosios jūros, pietuose besiribojanti su Bulgarijai priklausančia Pietų Dobrudža.  

## Geografija
Šiaurės Dobrudžos teritorijoje dabar yra Konstancos ir Tulčos apskritys, jų suminis plotas yra 15 500 km², o gyventojų skaičius šiek tiek viršija milijoną.

### Miestai
*Konstanca
*Tulča
*Medžidija
*Mangalija

### Upės
*Kasimča
*Slava
*Taica
*Telica

### Ežerai
* Krapina
* *[[Jijiei Lake]]*
* Trajanas
* Babadagas
* Razimas
* Zmeika
* *[[Sinoe]]*
* Tašaulis
* Tekirgiolis

### Dunojaus delta

Dunojaus deltoje yra daug ežerų. Iš jų svarbiausi:
* *Roşu*
* *Isac*
* *Gorgova*
* *Furtuna*
* *Ledeanca*
* *Tatanir*
* *Merhel*
* *Matiţa*
* *Uzlina*
* *Dranov*
* *Lumina*
* *Puiu*
* *Puiuleţ*
Lomžos gubernija

**Lomžos gubernija** (, ) – buvęs Rusijos imperijos administracinis-teritorinis vienetas, viena iš Lenkijos Kongreso karalystės gubernijų 1867–1915 m. Centras – Lomža. Buvo dabartinės Lenkijos šiaurės rytuose. Plotas 9 845 km². Gubernija ribojosi su Gardino gubernija, Plocko gubernija, Sedlcų gubernija, Suvalkų gubernija ir Varšuvos gubernija bei Prūsijos karalyste. 

## Istorija

Įsakymas apie Lomžos gubernijos sudarymą išleistas 1866 m. gruodžio 31 d., įsigaliojo 1867 m. sausio 13 d. Gubernija suformuota iš dalių Augustavo ir Plocko gubernijų, kai iš jų sudarytos trys naujos gubernijos: Lomžos, Plocko ir Suvalkų gubernijos. Iš Augustavo gubernijos į naujai sudarytą guberniją pateko Ščučyno, Kolno, Lomžos ir Mazovijos Vysokio apskritys, o iš Plocko gubernijos pateko Ostrolenkos, Ostruvo, Makuvo ir Pultusko apskritys. 1870 m. vasario 26 d. pradėtas naudoti Lomžos gubernijos herbas. 1894 m. Pultusko apskritis buvo priskirta Varšuvos gubernijai.

## Administracinis suskirstymas

1913 m. gubernijoje buvo 7 apskritys. Čia buvo 72 valsčiai, 1309 seniūnijos, 6 miestai, 3014 kitų gyvenviečių.

## Gyventojai

Pagal 1897 m. Rusijos imperijos gyventojų surašymo duomenis gubernijoje gyveno 579 592 gyventojai. Miestuose gyveno 74 824 gyventojai, o kaimuose 504 768 gyventojai.

### Tautinė sudėtis

* Lenkai - 77,3% (448 065);
* Žydai - 15,7% (91 236);
* Rusai - 4,8% (24 460);
* Vokiečiai - 0,8% (4 651);
* Ukrainiečiai - 0,6% (3 831);
* Latviai - 0,4% (2 509);
* Totoriai - 0,07% (431);
* Gudai - 0,04% (271);
* Lietuviai - 0,02% (148);
* Čigonai - 0,01% (115);
* Kiti - 0,06% (394).

### Gyventojų tautinė sudėtis pagal apskritis

Gubernijos gyventojų tautinė sudėtis atskirose apskrityse pagal 1897 m. surašymą:

### Gyventojų skaičius apskrityse

Gubernijos gyventojų skaičius apskrityse ir miestuose pagal 1897 m. surašymą.

## Gubernatoriai

### Vicegubernatoriai

## Nuorodos

*
Geležiniai Vartai

**Geležiniai Vartai** (, ) – tarpeklis, esantis Dunojaus upėje, Serbijos ir Rumunijos pasienyje. Plačiąja prasme Geležiniai Vartai apima 134 km ilgio kelią, siaurąja – tik paskutinį šio kelio barjerą, esantį kiek toliau už Rumunijos miesto Oršovo. Į šį barjerą įeina dvi hidroelektrinės užtvankos.

Tarpeklis yra išsidėstęs Rumunijos šiaurinėje bei Serbijos pietinėje dalyse. Šioje vietoje upė atskiria pietinę Karpatų dalį nuo vakarinės Stara Planina kalnų papėdės. Rumunų, vengrų, slovakų, turkų, vokiečių ir bulgarų kalbomis šis tarpeklis vadinamas Geležiniais vartais, pavadinimas vartojamas įvardijant visą tarpeklių sritį. Rumunijoje esanti dalis sudaro Geležinių Vartų nacionalinį parką, o Serbijai priklausanti dalis yra Derdapo nacionalinis parkas.


Vaizdas:Breakthrough Iron Gate.JPG

Vaizdas:Danube near Iron Gate 2006.JPG
Vaizdas:RC174-Tabula Traiana.JPG


## Taip pat skaitykite

* Dunojus
* Bikazo tarpeklis

## Nuorodos
* Serbijos Derdapo nacionalinio parko puslapis 
* Rumunijos Geležinių Vartų nacionalinio parko puslapis
Baja (Rumunija)

**Baja** (; ) – miestas Sučavos apskrityje, Rumunijoje. Sudarytas iš Bajos ir Bogatos kaimų, įsikūrusių ant Moldovos upės kranto; 2002 m. gyventojų skaičius siekė 6 793. Tai viena iš ankstyvųjų miesto tipo gyvenviečių Moldavijoje. Įkurta germanų. Pavadinimas iš vengrų kalbos pažodžiui išsiverčia kaip „kasykla“, bet gali būti, jog vengrai pavadinimą pasiskolino iš rumunų kalbos, kadangi nėra įrodymų, jog kadaise šioje teritorijoje būta kasyklų. Taip pat manoma, kad pavadinimas kilęs iš termino *bania* 'banas' (kilmingųjų titulas).

## Šaltiniai
Tokijo imperatoriškieji rūmai

**Tokijo imperatoriškieji rūmai** () – Japonijos imperatoriaus rezidencija Tokijo centre, Čijodos seniūnijoje. Jie buvo įkurti senosios Edo pilies vietoje, užima 3,41 km² plotą ir susideda iš centrinių rūmų, imperatoriškosios šeimos gyvenamųjų namų, archyvo, muziejaus, administracinių pastatų, parkų, sodų. Japonijos imperatorius į šią vietą persikėlė iš Kioto po Meidži revoliucijos, 1868 m.

## Istorija

Tokijo imperatoriškųjų rūmų vietoje anksčiau stovėjo XV a. Edo pilis, Edo laikotarpiu naudojama kaip Tokugavos šiogūnato rezidencija. Po šiogūno atsistatydinimo ir Meidži revoliucijos į čia iš Kioto persikėlė imperatorius. 1873 m. pilį nuniokojus gaisrui, 1888 m. buvo pastatyti nauji rūmai, tačiau jie stipriai nukentėjo po 1945 m. gegužę įvykusių miesto bombardavimų. Dabartinių tradicinio stiliaus pastatų statyba buvo baigta 1968 m. Juos supa nuo Edo pilies laikų likusi aukšta gynybinė siena.

## Struktūra

* Pagrindininiai rūmai () susideda iš kelių tarpusavyje sujungtų pastatų, kurie naudojami svečių priėmimui, oficialių ceremonijų rengimui. Rūmuose įrengtos kelios priėmimų salės, imperatoriaus darbo kambarys. Čia taip pat įsikūrusi Imperatoriškosios šeimos agentūra. Į rūmų teritoriją lankytojams leidžiama patekti du kartus per metus: per imperatoriaus gimtadienį ir Naujųjų Metų dieną.

* Fukiage sodas (), kuriame stovi imperatoriškosios šeimos gyvenamieji namai. Lankytojai neleidžiami.

* Rytinis sodas (), kuriame susitelkę dauguma administracinių pastatų, taip pat archyvas, muziejus, koncertų salė. Teritorija atvira lankytojams.

* Kitanomaru parkas () yra viešas parkas šiaurinėje dalyje, jame įsikūrusi Japonijos kovos menų arena.

* Imperatoriškos rezidencijos sodas () - viešas parkas pietrytinėje dalyje.

## Galerija

Vaizdas:Houmei-Den of Meiji Palace.JPG|Senųjų (1988-1945 m.) rūmų interjeras
Vaizdas:Imperial Palace Tokyo Imperial Household Agency.JPG|Imperatoriškosios šeimos agentūra
Vaizdas:Tokyo Imperial Palace seimon.jpg|Pagrindiniai vartai


## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficialus puslapius

## Susiję straipsniai
* Japonijos imperatorius
Kataro demografija

Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie **[[Kataras|Kataro]] demografiją**.

**Gyventojų skaičius:** 1 951 591 (2011 m. apskaičiavimai) 

**Struktūra pagal amžių:**
**0–14 m.:* 21,8 % (95 240 vyrų ir 89 446 moterys)
**15–64 m.:* 76,7 % (460 673 vyrai ir 189 914 moterų)
**65 m. ir vyresni:* 1,5 % (7 311 vyrų ir 5 432 moterys) (2011 m. apsk.)

**Gyventojų amžiaus [[mediana]]:**
**bendras:* 30,8 m.
**vyrų:* 32,9 m.
**moterų:* 25,5 m. (2011 m. apsk.)

**Metinis populiacijos prieaugis:** 4,93 % (pirma vieta pasaulyje) (2011 m. apsk.)

**[[Gimstamumas]]:** 10,23 gimimų/1000 gyv. per metus (2011 m. apsk.)

**[[Mirtingumas]]:** 1,55 mirčių/1000 gyv. per metus (paskutinė vieta pasaulyje) (2011 m. apsk.)

**[[Migracijos indeksas]]:** 40,62 migrantų/1000 gyv. per metus (pirma vieta pasaulyje) (2011 m. apsk.)

**[[Urbanizacija]]:**
* *mieste gyvenančių žmonių skaičius:* 96 % (2010 apsk.)
* *mieste gyvenančių žmonių procento metinis kitimas:* 1,6 % (2010–15 m. apsk.)

**Lyčių pasiskirstymas:**
**Gimimo metu:* 1,02 vyro vienai moteriai
**Jaunesniems nei 15 metų:* 1,03 vyro vienai moteriai
**15–64 metų:* 4,15 vyro vienai moteriai
**65 metų ir vyresniems:* 1,5 vyro vienai moteriai
**Visai populiacijai:* 3,29 vyro vienai moteriai (2011 apsk.)

**Kūdikių [[mirtingumas]]:**
**bendra:* 6,81 mirčių/1000 gimimų
**vyrų:* 7,08 mirčių/1000 gimimų
**moterų:* 6,53 mirčių/1000 gimimų (2011 m. apsk.)

**[[Vidutinė gyvenimo trukmė]]:**
**bendra:* 78,09 m.
**vyrų:* 76,11 m.
**moterų:* 80,12 m. (2011 apsk.)

**[[AIDS]]/[[ŽIV]]:**
**paplitimas tarp suaugusiųjų:* <0,1 % 
**bendras skaičius:* <200
**mirčių skaičius:* <100 (2009 m. apsk.)

**15 m. ir vyresnių gyventojų [[raštingumas]]:**
**bendras:* 96,3 %
**vyrų:* 96,5 %
**moterų:* 9,54 % (2010 m. sapsk.)

**15–24 m. amžiaus gyventojų [[nedarbo lygis]]:**
**bendras:* 1,6 %
**vyrų:* 0,7 %
**moterų:* 7,5 % (2007 m. apsk.)

**[[Religija|Religijos]]:**
* *musulmonai:* 77,5 %
* *krikščionys:* 8,5 %
* *kiti:* 14 % (2004 m. surašymas)

**[[Kalba|Kalbų]] vartojimas:**
* *arabų (oficiali)*
* *anglų (dažnai vartojama kaip antroji kalba)*

**[[Etninė grupė|Etninės grupės]]:**
* *arabai:* 40 %
* *indai:* 18 %
* *pakistaniečiai:* 18 %
* *iraniečiai:* 10 %
* *kiti:* 14 %  (2004 m. surašymas)

## Šaltiniai
*Kataras CŽV pasaulio faktų knygoje (anglų kalba)
Irreplaceable

**„Irreplaceable“** – antrasis tarptautinis R&B atlikėjos Beyoncé Knowles singlas, iš albumo „B'Day“. Dainą kūrė Knowles, Shaffer „Ne-Yo“ Smith, Tor Erik Hermansen, Mikkel S. Eriksen, Espen Lind, Amund Bjørklund, ir prodiusavo Stargate ir Knowles. „Irreplaceable“ buvo išleista 2006 m. gruodžio 5 d. JAV kaip trečiasis albumo singlas. „Pitchfork Media“ ir „Rolling Stone“ dainą įvardijo kaip vieną geriausių 2000-aisiais. Daina laimėjo daug apdovanojimų, tarp jų kaip *Geriausia RNB/Soul daina* per *Soul Train Music Awards*, bei buvo nominuota *Metų kūrinio* kategorijoje per *50th Grammy Awards*. „Irreplaceable“ tapo ketvirtuoju soliniu Numeris #1 JAV, kuri išbuvo dešimt savaičių ir daugelyje pasaulio šalių daina tapo multiplatinine.

## Pozicijos topuose

1 Irreemplazable – Latin Version

### Metų topai

### Dešimtmečio topai

### Sertifikatai

{|class="wikitable sortable plainrowheaders"

|-

|-

! width="140" scope="col"| Regionas

! width="110" scope="col"| Sertifikatas

|-

! colspan="2"| Skaitm. siuntimas

|-

!scope="row"| Australija

|align="center"| Platinum

|-

!scope="row"| Kanada

|align="center"| Platinum

|-

!scope="row"| Danija

|align="center"| Gold

|-

!scope="row"| N. Zelandija

|align="center"| Platinum

|-

!scope="row"| JAV

|align="center"| 2× Platinum

|-

! colspan="2"| Skamb. melodija

|-

!scope="row"| Kanada

|align="center"| Platinum

|-

!scope="row"| JAV (RIAA)

|align="center"| 3× Platinum

## Šaltiniai
Juozas Balčikonis

**Juozas [[Balčikonis]]**:

* Juozas Balčikonis (1885) – kalbininkas, vertėjas
* Juozas Balčikonis (1924) – dailininkas tekstilininkas, pedagogas
Juozas Balčiūnas

**Juozas [[Balčiūnas]]**:
* Juozas Balčiūnas-Švaistas – rašytojas, redaktorius, karininkas
* Juozas Balčiūnas (1893) – visuomenės veikėjas, spaudos darbuotojas