open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Rita Vilienė-Abromaitytė

**Rita Vilienė-Abromaitytė** (1948 m. gruodžio 18 d. Stettene, Vokietijoje), pedagogė ir chorvedė.

## Biografija

Vaikystę ir jaunystę praleido Čikagoje ir Lemonte, IL. Pirmoji muzikos mokytoja buvo motina Ona Mačernytė-Abromaitienė, savo dukrą mokiusi skambinti fortepijonu. Vėliau studijavo „Chorai eduction“ ir tęsė fortepijono studijas Kanadoje. Studijų metais giedojo Montrealio, PQ Aušros Vartų parapijos chore. 1971 baigė Montrealio universitetą ir gavo prancūzų kalbos mokytojos diplomą, o 1993 muzikos mokytojos diplomą MeGill universitete Montrealyje. 1977 pradėjo dėstyti muziką pradžios mokykloje Lonono mieste (Kanada). Apie 10 metų dainavo Londono, OH, Pro Musica chore, o vėliau perėjo į „Gerald Fagan Singers“ chorą. Persikėlusi į Londoną, OH, vargonininkavo ir vadovavo chorui Šiluvos Dievo Motinos lietuvių parapijoje. Taip pat kelerius metus vadovavo „Baltijos“ vokaliniam ansambliui. 1977 įkūrė „Pašvaistės" chorą (11 moterų ir 8 vyrai) Londone, OH. Choras nuo 1978 dalyvavo JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėse bei kituose tautiniuose renginiuose.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Kotryna Vinciūtė

**Kotryna Vinciūtė** (1882 m. sausio 20 d. Čikagoje, IL – 1973 m. gruodžio 1 d. Niujorke – JAV), vargonininkė, pianistė, chorvedė, pedagogė, tapytoja.

## Biografija

Iš mažens mėgo muziką ir dailę. Pirma baigė lenkų Nazaretho Akademiją, kuri 1903 įsikūrė Kenoshoje, WI. Iki 1910 vargonininkavo ir vadovavo chorui Šv. Petro lietuvių parapijoje Kenoshoje. Su choru rengė koncertus, statė operetes ir kitus scenos veikalus. 1910 grįžusi į Čikagą, pradėjo mokytis skambinti fortepijonu Holy Family Academy, o vargonavimą studijavo pas prof. J. Singerbergsą, St. Francis, WI. Bažnytinę muziką ir chorvedybą studijavo pas prof. Ray Flashą Kenoshoje ir Chantmusic pas prof. MeSrath Niujorke. 1915 baigė The American Conservatory of Music ir įgijo fortepijono mokytojos diplomą. Dar studijavo grigališkąjį giedojimą Immaculate Conception, Cathedral Hall, Syracuse, NY. 1937 baigė Institute of Photograph Coloring Course Niujorke. Taip pat studijavo tapybą Arts Institute.

Šalia visų studijų, K. Vinciūtė aktyviai dalyvavo lietuvių muzikiniame gyvenime. 1917 pradėjo vargonininkauti Šv. Juozapo lietuvių parapijoje Binghamtone, NY. Čia suorganizavo didelį chorą, rengė koncertus, vaidinimus, statė operetes. Taip pat vadovavo dideliam vaikų chorui, kuris pamaldų metu giedojo bažnyčioje. Vėliau vargonininkavo Šv. Jurgio lietuvių parapijoje Uticoje, NY, ir vadovavo chorui. Dirbo Art Studio (foto studija) Syracuse. 1946 įstojo į ALRK Vargonininkų sąjungos skyrių, o nuo 1948 buvo Centro sąjungos narė. Rūpinosi lietuvių kompozitorių kūrinių leidyba – savo lėšomis išleido L. Šimučio ir J. Žilevičiaus chorinių dainų, rėmė žurnalo „Muzikos žinios" leidybą, buvo Muzikos komisijos pirmininkė, aukojo pinigus dainų švenčių ir kitos kultūrinės veiklos barams plėtoti. Didelį savo natų rinkinį padovanojo Lietuvių Muzikologijos archyvui ir Vargonininkų sąjungai.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Vincas Vinikaitis

**Vincas Vinikaitis** (1929 m. rugpjūčio 4 d. Rudaminos miestelyje, Lazdijų r.), vargonininkas, pedagogas, chorvedys.

## Biografija

Dar vaikystėje pas Rudaminos bažnyčios vargonininką J. Andziulį išmoko vargonuoti. 1945–1948 mokėsi Lazdijų gimnazijoje, dainavo chore ir berniukų vokaliniame ansamblyje (vadovavo muzikos mokytojas V. Launikonis). 1948–1952 choro dirigavimo mokėsi Kauno J. Gruodžio muzikos mokykloje (dėst. N. Martinonis, A. Kairys, J. Bielionis, A. Budriūnas). 1952–1955 Alytaus 1-osios ir 1952–1977 2-osios vidurinių mokyklų muzikos ir dainavimo mokytojas, berniukų, mergaičių ir vyresniųjų klasių moksleivių mišriojo choro vadovas – parengė 1955 respublikinei dainų šventei. 1958–1970 vadovavo „Tvirtovės" kolūkio mišriajam chorui, su kuriuo dalyvavo 1960 respublikinėje dainų šventėje. 1963–1970 vadovavo Alytaus buitinio gyventojų aptarnavimo kombinato mišriajam chorui – parengė 1965 respublikinei dainų šventei. Su moksleivių ir suaugusiųjų chorais surengė nemaža koncertų. 1971–1980 V. Vinikaitis mokytojavo Krokialaukio vidurinėje mokykloje, 1971–1990 vadovavo Krokialaukio kultūros namų kaimo kapelai, kurią paruošė 1980 ir 1985 respublikinėms dainų šventėms, įvairiuose konkursuose pelnė prizinių vietų, surengė koncertų daugelyje Dzūkijos ir Aukštaitijos miestų. 1957–1968 dėstė Alytaus metiniuose chorvedžių kursuose, 1961–1975 dainavo Respublikiniame muzikos mokytojų mišriajame chore.

Nuo 1993 V. Vinikaitis Alytaus Švč. M. Marijos Krikščionių Pagalbos bažnyčios vargonininkas ir choro vadovas. Sukūrė dainų ir giesmių mišriesiems ir vaikų chorams. Padėjo surengti Alytaus miesto ir rajono 1995 ir 1996 bažnytinių chorų šventes, buvo jų dirigentas.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Rapolas Napoleonas Vindašius

**Rapolas Napoleonas Vindašius** (1919 m. gruodžio 28 d. Ylakiuose, Skuodo raj. – 1996 m. spalio 18 d. Kaune) – choro dirigentas ir pedagogas.

## Biografija

Mokėsi Plungės, Mažeikių ir Skuodo gimnazijose. Iš vietos muzikantų pramokęs smuikuoti ir skambinti pianinu, subūrė jaunimo mišrųjį chorą ir kurį laiką jam vadovavo.

1940 m. įstojo į Kauno universiteto Statybos fakultetą, bet studijas nutraukė prasidėjęs Antrasis pasaulinis karas. 1955–1960 m. choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. Algimanto Lopo klasė).

1950–1957 m. – Ylakių vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių mišriojo choro vadovas. Pastarąjį parengė 1955 m. respublikinei dainų šventei. Į chorą buvo įtraukęs mokyklos pedagogus ir moksleivių tėvus.

1950 subūrė Ylakių miestelio 40 dalyvių mišrųjį chorą, kuris Mažeikių apskrities dainų šventėje pelnė pirmąją vietą ir buvo atrinktas į 1950 m. respublikinę dainų šventę Vilniuje.
1952 m. birželio 1 d. suorganizavo pirmąją Ylakių apylinkės dainų šventę – joje dalyvavo apie 400 meno mėgėjų.

Po dainų šventės susibūrė 120 dalyvių dainų ir šokių liaudies ansamblis, kuris Lietuvos kultūros ministerijos ir konsultantų pastangomis buvo parengtas 1954 m. Lietuvių literatūros ir meno dekadai Maskvoje. Ansamblis koncertavo Piotro Čaikovskio, Michailo Lomonosovo universiteto, Didžiojo teatro salėse ir turėjo didelį pasisekimą. Jis buvo paruoštas 1955 m. respublikinei dainų šventei ir 1957 m. I respublikiniam jaunimo festivaliui Vilniuje – pelnė pirmąją vietą.

Nuo 1957 m. (apie 5 metus) chorvedys buvo Kauno 15-osios vidurinės mokyklos muzikos mokytojas, vaikų (100 dalyvių) ir merginų (80 dalyvių) chorų vadovas. Abu kolektyvus parengė 1960 m. respublikinei dainų šventei. 1960–1980 m. Kauno Juozo Gruodžio aukštesniojoje muzikos mokykloje dėstė choro dirigavimą ir kitas disciplinas, 1962–1970 m. buvo neakivaizdinio skyriaus vedėjas. 1980 m. išėjęs į pensiją, dar iki 1987 m. dirbo dėstytoju valandininku. Išugdė būrį jaunųjų chorvedžių.

1962–1969 m. vadovavo Kauno medicinos darbuotojų dainų ir šokių liaudies ansambliui. Surengė nemaža koncertų, su ansambliu dalyvavo dainų šventėse ir kituose kultūros renginiuose. 1983–1987 m. – Kauno aukštųjų mokyklų veteranų mišriojo choro „Absolventas“ vadovas. Būdamas pensininku, dar kurį laiką vadovavo Kauno 3-osios ligoninės moterų vokaliniam ansambliui.

R. Vindašius buvo Skuodo rajono ir Kauno miesto dainų švenčių dirigentas, respublikinių dainų švenčių konsultantas, Kauno miesto chorvedžių tarybos narys.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Antanas Virbickas

**Antanas Virbickas** (1902 m. lapkričio 22 d. Blėkoniuose, Linkuvos valsčius, Šiaulių apskr. – 1966 m. liepos 15 d. Vilniuje, palaidotas Panevėžio katedros kapinėse) – Lietuvos vargonininkas, chorvedys, kompozitorius.

## Biografija
Baigęs Laborų (Pakruojo raj.) pradžios mokyklą, ketino mokytis Linkuvos gimnazijoje, bet tėvai neturėjo pinigų mokėti už mokslą. Tada Linkuvos bažnyčios vargonininkas ir gimnazijos muzikos mokytojas K. Jovaiša patarė mokytis vargonuoti. Antanas iš K. Jovaišos išmoko ne tik vargonuoti, bet ir groti pučiamaisiais instrumentais. Jaunystėje su broliais grojo vestuvėse, kaimo vakarėliuose ir gegužinėse.

1923 m. rudenį buvo pašauktas į Lietuvos kariuomenę – husarų pulką. Už gerą tarnybą apdovanotas sidabriniu laikrodžiu ir gavo viršilos laipsnį.

1925 m. įstojo į Kauno muzikos mokyklą (Kauno konservatoriją), kur vargonuoti mokėsi pas Juozą Naujalį ir Nikodemą Martinonį, o kompozicijos – pas Juozą Gruodį. Dažnai akompanuodavo Konrado Kavecko diriguojamam Kauno arkikatedros chorui, pasireikšdavo ir kaip solistas vargonininkas bei geras improvizatorius.

Baigęs konservatoriją, vadovavo aviacijos kursų vyrų chorui, Kauno kunigų seminarijoje dėstė choralinį giedojimą ir kitas muzikos disciplinas. 1940 m. įkūrus Lietuvos valstybinės filharmonijos mišrųjį chorą, kurį laiką buvo meno vadovo ir vyr. dirigento B. Budriūno padėjėju.

Pokario metais visą laiką vargonininkavo ir vadovavo chorui Panevėžio Šv. Petro ir Povilo bažnyčioje. Choras buvo sukaupęs didelį ir turiningą repertuarą, o pats maestro dažnai išvykdavo vargonuoti ir į kitų parapijų bažnyčias. Buvo sukaupęs nemažą muzikinės literatūros archyvą, turėjo mokinių, kuriuos mokė vargonuoti, harmonijos ir kompozicijos, pats kūrė ir harmonizavo liaudies dainas. Sukūrė dainų ir giesmių chorams, vokaliniams ansambliams ir solistams.

1939 m. išrinktas į Lietuvos muzikų draugijos vargonininkų sekciją, o 1940 m. kovo 1-2 d. Vilniuje vykusiame Lietuvos muzikų draugijos suvažiavime išrinktas į valdybą.

Bolševikai Antano mamą Petronėlę Virbickienę (Paliulytę), brolį Juozą ir seserį Eleną ištrėmė į Sibirą. Brolis ir sesuo iš tremties grįžo, o mamą, kuomet buvo pranešta apie amnestiją, iš džiaugsmo ištiko širdies priepuolis, teko palaidoti Sibire (Krasnojarsko kraštas). Liucijai Virbickaitei bei Pranui Virbickui pasisekė išvengti tremties likus gyventi Lietuvoje, dar vienas brolis Jonas Virbickas išvengė tremties emigruodamas į JAV. Pats Antanas Virbickas nuolat buvo persekiojamas ir visų pamirštas.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. - Vilnius, 1999.
Jonas Viržonis

**Jonas Vžesniauskas** (nuo 1943 m. **Viržonis**) (1899 m. lapkričio 22 d. Alantoje, Molėtų r. – 1999 m. lapkričio 16 d.) – vargonininkas, chorvedys ir pedagogas. 

## Biografija
Iš pradžių muzikos mokė tėvas, vėliau aklas muzikantas A. Pagalys. 1912 m. Alantoje apsigyveno būsimieji kompozitoriai Juozas Gruodis ir Juozas Karosas, kurie pastebėjo jaunuolio muzikinius gabumus ir pradėjo intensyviai mokyti muzikos. 1914 m. J. Viržonis savarankiškai ėmė vargonininkauti ir vadovauti chorui Alantoje – chorą parengė 1924 m. pirmajai visos Lietuvos dainų šventei Kaune. 1926 m. dirbo muzikos mokytoju Giedraičiuose, subūrė jaunimo chorą. 1927–1929 m. vargonininkavo ir vadovavo chorui Vabalninke, kartu lankė Juozo Naujalio vargonininkų kursus Kaune. Vėliau apie dvejus metus dirbo Biržuose. 1932–1939 m. vargonininkavo ir vadovavo chorui bei orkestrui Kelmėje. Dirbo ir pats mokėsi: pirmiausia Klaipėdos muzikos mokytojų kursuose, vėliau muzikos mokykloje. 

1940 m. Krakėse buvo įsteigta progimnazija ir Jonas Viržonis tapo jos pirmuoju mokytoju.  Dėl mokytojų stygiaus mokė ne tik muzikos, bet ir rusų kalbos, bei vedė fizinio lavinimo pamokas (išdirbo iki 1948 m.).  Jo įkurtas moksleivių choras koncertavo ne tik Krakėse,  bet ir Šėtoje, Montviliškyje, Kėdainiuose ir kituose aplinkiniuose miesteliuose. 1948 m. persikėlė dirbti į Dotnuvą.

Nuo 1950 m. dėstė muziką ir dainavimą Kėdainių Juozo paukštelio vardo vidurinėje mokykloje. Taip pat vadovavo Kėdainių ir Dotnuvos kultūros namų ir kitiems mėgėjų chorams, organizavo koncertus.

Jonas Viržonis apie 60 metų paskyrė muzikiniam darbui, daug prisidėjo prie Lietuvos chorinės kultūros ugdymo ir jaunimo muzikinio estetinio auklėjimo. Konsultavo įvairius meno mėgėjų kolektyvus, dirigavo Kėdainių rajono dainų šventėse. 1969 m. jam suteiktas nusipelniusio kultūros – švietimo darbuotojo garbės vardas, o 1997 m. Lietuvos mokyklos 600 metų proga chorvedys apdovanotas Gedimino 1-ojo laipsnio medaliu. Už nuopelnus Kėdainių miestui Jonui Viržoniui suteiktas Kėdainių miesto garbės piliečio vardas.

Jo sūnus Vytautas Viržonis – Lietuvos muzikos akademijos profesorius, ilgametis Lietuvos nacionalinio operos ir baleto teatro dirigentas. Vyresnioji duktė Rita Vaitkevičienė-Viržonytė – chorvedė ir muzikos pedagogė, ilgametė Nacionalinio Mikalojaus Konstantino Čiurlionio menų mokyklos pedagogė. Jaunesnioji dukra Filomena Viržonytė – buvusi Kauno valstybino muzikinio teatro solistė.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* A Raila, V. Laumakys, A Morėnas. „Gyvenimas dainai“, Kėdainių kronika Nr. 3, 1971. II. Kėdainių kinostudija ”Mėgėjas”
Rasa Viskantaitė

**Rasa Viskantaitė** (1961 m. rugpjūčio 19 d. Vilniuje), choro dirigentė ir muzikos mokytoja.

## Biografija

Žinomo muziko Felikso Viskanto duktė. 1968–1979 choro dirigavimo mokėsi Vilniaus M. K. Čiurlionio vidurinėje meno mokykloje (dėst. M. Gaižauskienė). 1979–1984 choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. T. Šumsko klasė).

Nuo 1984 Vilniaus 4-osios vaikų muzikos mokyklos choro dirigavimo ir kitų disciplinų mokytoja, nuo 1996 vyresnioji muzikos mokytoja, vaikų chorų chormeisterė. 1988–1992 vadovavo moterų vokaliniam kvartetui, kuris buvo R. Mažulio ir R. Kabelio kai kurių kūrinių pirmasis atlikėjas.

Nuo 1980 R. Viskantaitė Vilniaus inžinerinio statybos instituto akademinio choro „Gabija“ chormeisterė ir koncertmeisterė, 1986–1993 šio instituto Estetikos katedros dėstytoja ir talkino „Gabijos" chorui, dažnai diriguodavo ir akompanuodavo koncertuose.

Nuo 1995 pabaigos Vilniaus Gedimino technikos universiteto studentų mišriojo choro „Gabija“ meno vadovė ir dirigentė. Choras ir toliau tęsia čia susiformavusias kūrybinio bei koncertinio darbo tradicijas. Ilgamečio choro meno vadovo ir dirigento F. Viskanto atminimui „Gabija“ įdainavo ir išleido pirmąją savo audiokasetę, dalyvavo tarptautiniame studentų meno festivalyje „Studentiškas pavasaris-96“ Šiauliuose, 1997 koncertavo Budapešte (Vengrija). 1997 tarptautiniame studentų mišriųjų chorų konkurse „Juventus-VIII“ Kaune „Gabija“ laimėjo trečiąją vietą ir prizą už geriausiai atliktą liaudies dainą. Su pasisekimu „Gabija“ koncertavo I tarptautiniame chorų festivalyje Lenkijoje – Gdanske ir Sopote. Dirigentė studentų chorą parengė 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje – chorų konkurse savo kategorijoje laimėjo antrąją vietą. „Gabija" dalyvavo 1998 I tarptautiniame studentų chorų festivalyje Vilniuje.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Antanas Visminas

**Antanas Visminas** (1894 m. rugsėjo 17 d. Viekšnių miestelyje, Mažeikių apskr. – 1979 m. rugsėjo 24 d. Woodside, NY – JAV), vargonininkas, chorvedys, visuomenės veikėjas.

## Biografija

1910–1912 m. mokėsi J. Naujalio vargonininkų kursuose Kaune. J. Naujalis mokė ir choralo, J. Štarka chorvedybos, T. Brazys harmonijos ir muzikos istorijos. Kartu lankė „Saulės“ mokytojų kursus. Prieš Pirmąjį pasaulinį karą atvyko į JAV ir pradėjo vargonininkauti Aušros Vartų lietuvių parapijoje New York Cityje, NY. Dainuoti mokėsi pas M. Petrauską, o 1925 m. baigė Pius X Institute of Liturgical Music. Taip pat mokėsi ir Švenčiausios Širdies muzikos kolegijoje. Vargonininkavo ir vadovavo chorams daugelyje lietuvių parapijų: Šv. Petro ir Povilo Homesteade, PA, ir Elizabethe, NJ, Šv. Jurgio Klyvlende, OH, Šv. Juozapo Waterbury, CT, Šv. Kazimiero Amsterdame, NY, Angelų Karalienės ir Apsireiškimo Brooklyne, NY, ir Worcesker, MA, Šv. Pranciškaus Lawrence, MA, Viešpaties Atsimainymo Maspethe, NY, ir kitur. Visur buvo subūręs chorus, rengė koncertus, dainavo per radiją, statė operetes ir kitus stambesnius muzikinius veikalus, daug dėmesio skyrė bažnytinės muzikos propagavimui. Ne kartą pastatė Th. Dubois oratoriją „Septyni Kristaus žodžiai", chorus išmokė daug mišių, mišparų, giesmių ir dainų. Organizavo Vyčių chorus, Lawrence subūrė vargonininkų chorą, kuris koncertavo daugelyje JAV lietuvių kolonijų. 1936 m. suorganizavo Lawrence apskrities dainų šventę, 1952 m. New Yorko ir New Jersio apskričių dainų šventę (dalyvavo 14 chorų). Su chorais dalyvavo 1939 ir 1964 m. Pasaulinių parodų Niujorke Lietuvių dienų šventėse, festivaliuose, buvo 1964 m. paro dos Dainų dienos muzikos sekcijos vadovas.

Priklausė įvairioms lietuvių organizacijoms, da lyvavo BALF’o LB veikloje, nuo 1914 m. ALRK Vargonininkų sąjungos narys, taip pat New Yorko-New Jersio provincijos narys, nuo 1921 m. kelis kartus buvo renkamas Centro valdybos raštininku, 1932–1934 m. rinktas Centro valdybos pirmininku, nuo 1936 m. vicepirmininku, 1934 m. Vargonininkų sąjungos narių ekskursijos į Lie tuvą organizatorius ir vadovas. Sukūrė dainų ir giesmių chorams bei solistams, vaidinimą „Šventoji naktis“, šaržą „Mulkinyčia" ir kt.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Aldona Visockienė-Guščaitė

**Aldona Visockienė-Guščaitė** (1936 m. rugsėjo 10 d. Pakalnės k., Ukmergės r.) – choro dirigentė ir pedagogė.

## Biografija

1952–1956 choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje (dėst. B. Piekarskis). 1958–1963 choro dirigavimo studijas neakivaizdiniu būdu tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. A. Armino klasė). 1983 stažavo Talino valstybinėje konservatorijoje.

1956 pradėjusi dirbti Biržų rajoninių kultūros namų meno vadove, subūrė moterų chorą, o 1960–1970 vadovavo mišriajam chorui, kuris 1965 respublikinės dainų šventės konkurse pelnė prizinę vietą, dalyvavo ir 1970 respublikinėje dainų šventėje. Choras dainavo per Rygos televiziją, padarė įrašų Lietuvos radijui, surengė kompozitoriaus A. Budriūno kūrinių koncertą.

1967–1974 Biržų 1-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, vyresniųjų klasių moksleivių mišriojo choro vadovė. 1962–1974 Biržų vaikų muzikos mokyklos mokytoja ir jaunių choro vadovė – parengė 1969 respublikinei moksleivių meno ir sporto šventei Vilniuje.

1974–1986 A. Visockienė Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetų vyr. dėstytoja, pedagoginės praktikos vadovė. 1974–1988 Klaipėdos žemės ūkio buhalterinės apskaitos technikumo merginų choro (70-80 dalyvių) meno vadovė ir dirigentė. Kolektyvą parengė Klaipėdos miesto, 1975, 1980, 1985 ir 1987 respublikinėms dainų šventėms, pirmųjų ir kitų prizinių vietų pelnė respublikinėse apžiūrose, dažnai koncertuodavo. 1986–1989 Klaipėdos S. Šimkaus aukštesniosios muzikos mokyklos (konservatorijos) direktoriaus pavaduotoja užklasiniam darbui, 1989–1992 direktoriaus pavaduotoja ugdymo reikalams, nuo 1992 rudens choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytoja; parengė 15 jaunųjų chorvedžių.

A. Visockienė – Biržų rajono dainų švenčių organizatorė ir vyr. dirigentė, rajono muzikos mokymo metodinės komisijos pirmininkė, Klaipėdos miesto dainų švenčių dirigentė.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Irena Visockienė-Šumauskaitė

**Irena Visockienė-Šumauskaitė** (1949 m. gruodžio 19 d. Pošvenčio k., Prienų r.), choro dirigentė.

## Biografija

Baigusi Prienų aštuonmetę mokyklą, 1964–1968 choro dirigavimo mokėsi Vilniaus kultūros mokykloje (dėst. A. Žeimienė). 1968–1976 su pertrauka choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje koncervatorijoje (dėst. A. Žeimienės klasė). Studijų metais vadovavo Vilniaus elektromechanikos technikumo moksleivių mišriajam chorui (parengė 1970 respublikinei dainų šventei), talkino kultūros mokyklos merginų chorui ir Respublikinių profsąjungų kultūros rūmų (1968–1972 dirbo meno skyriuje) mišriajam chorui „Tauras".

1976 suorganizavo Vilniaus radijo matavimo prietaisų gamykloje mišrųjį chorą ir iki 1989 su juo kūrybingai dirbo. Choras nemažai koncertavo, pirmųjų ir kitų prizinių vietų pelnė meno mėgėjų apžiūrose, 1981 V Stasio Šimkaus chorų konkurse Klaipėdoje laimėjo trečiąją vietą, dalyvavo 1980 ir 1985 respublikinėse dainų šventėse. Taip pat buvo Vilniaus inžinerinio statybos instituto studentų mišriojo choro „Gabija" chormeisterė ir daugelio sostinės vokalinių ansamblių vadovė. Su šiais kolektyvais dažnai koncertavo, meno mėgėjų apžiūrose laimėjo ir pirmųjų vietų.

1989 pradėjusi dirbti Vilniaus miesto vyrų choro „Varpas“ chormeistere, nerūkus subūrė berniukų chorą – studiją „Varpelis“, kuris 1992 pasivadino „Ryto“ vardu. Kolektyvą (60 dalyvių) ėmė globoti Lietuvos liaudies kultūros centras, pagyvėjo jo kūrybinė – koncertinė veikla. Berniukai dalyvavo 1990 ir 1991 vaikų ir jaunimo chorų festivalio renginiuose „Dainuok, jaunoji Lietuva“, 1992 Pietryčių Lietuvos vaikų ir jaunimo šventėje Vilniuje, 1993 Lietuvos mažojoje jaunimo dainų šventėje ir 1994 I Pasaulio lietuvių dainų šventėje Vilniuje. Dirigentė su savo berniukais dainavo ir giedojo Vilniaus miesto koncertų salėse, Vilniaus Šv. Mikalojaus, Vilniaus Šv. Jokūbo, Vilniaus Šv. Kazimiero bažnyčiose, taip pat Druskininkuose, Palangoje, Alytuje, Šilutėje, Širvintose, Vilkaviškyje, Šakiuose, Jurbarke ir kitur. 1992 berniukai giedojo pamaldų metu penkiose Rheino (Vokietija) miesto bažnyčiose, kur atliko J. Concone „Petite Messe“ („Mažąsias Mišias“). 1995 Vilniaus berniukai keturis koncertus surengė Salzburge (Austrija), 1996 koncertavo Italijoje (Romoje-Pantheone ir kituose miestuose), berniukus Vatikane priėmė popiežius Jonas Paulius II. 1997 „Ryto" berniukai koncertavo Londone (Didžioji Britanija) – giedojo Lietuvių bendruomenės bažnyčioje, 1998 koncertavo Budapešte (Vengrija) – giedojo senojoje Jaki bažnyčioje. Berniukų choro koncertų programose Lietuvių ir užsienio klasikų muzika, taip pat ir šiuolaikinių kompozitorių kūriniai.

I. Visockienė buvo Vilniaus miesto meno mėgėjų apžiūrų žiuri pirmininkė ir narė, 1986 apdovanota Kultūros žymūno ženklu, o 1996 Vatikano bronzos medaliu. Yra Lietuvos muzikų draugijos narė.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Regina Vitkauskienė-Tindžiulytė

**Regina Vitkauskienė-Tindžiulytė** (g. 1940 m. rugpjūčio 4 d. Pandėlyje, Rokiškio apskrityje) – muzikos mokytoja ir chorvedė.

## Biografija

Baigusi Pandėlio vidurinę mokyklą, 1960–1963 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus kultūros – švietimo technikume (dėst. Kazimieras Kruopis). 1975–1980 m. muziką neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (diriguoti mokė Stasys Juščius).

Nuo 1963 m. – Kulautuvos (Kauno raj.) vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, jaunučių ir jaunių chorų bei vokalinių ansamblių vadovė. Jaunių chorą parengė 1987 m. respublikinei moksleivių, 1990 m. – Lietuvos tautinei, 1997 m. – Lietuvos moksleivių dainų šventėms ir 1998 m. – II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje, dalyvavo su juo konkursuose ir kituose kultūros renginiuose.

Moksleivių vokalinius ansamblius ir jaunuosius solistus parengia respublikiniams „Dainų dainelės“ konkursams – pelnė ir laureatų vardus. Mokykloje įrengė pavyzdingą muzikos kabinetą. Dirbo ir vaikų darželio muzikos vadove, ir folklorinio ansamblio vadove.

R. Vitkauskienė – Kauno rajono dainų švenčių dirigentė. 1982 m. jai buvo suteiktas mokytojos metodininkės vardas, o 1994 m. – vyresniosios muzikos mokytojos ir metodininkės kvalifikacijos kategorija. 1987 m. apdovanota Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Juozas Vokietaitis

**Juozas Vokietaitis** (1872 m. rugsėjo 30 d. Bevardiškiuose, Padovinio valsčius – 1931 m. gruodžio 15 d. Berlyne, Vokietija) – Lietuvos pedagogas, chorvedys, visuomenės veikėjas.

## Biografija
Mokėsi Daukšių pradžios mokykloje, 1887–1890 m. Veiverių mokytojų seminarijoje. Mokytojavo Lenkijoje, Lodzės apskrities mokyklose, 1907 m. persikėlė dirbti į Kauną. 1907–1914 m. vadovavo „Saulės“ draugijos mokytojų kursams, dėstė muziką ir vadovavo chorui. Pirmojo pasaulinio karo metais su kursais pasitraukė į Voronežą (Rusija) – dėstė mokytojų kursuose ir Martyno Yčo lietuvių mergaičių gimnazijoje, vadovavo chorui.

1918 m. gruodžio mėn. išrinktas į Kauno miesto tarybą. Rūpinosi lietuvių mokytojų rengimu, pertvarkė „Saulės“ mokytojų kursus į „Saulės“ mokytojų seminariją. 1918–1925 m. „Saulės“ draugijos mokytojų seminarijos direktorius. Daugiausia dėstė psichologiją, pedagogiką ir pedagogikos istoriją. Propagavo krikščioniškos minties pedagogiką. 1919–1931 m. LR Švietimo ministerijos Pradžios mokslo departamento direktorius. 1931 m. liepos-gruodžio mėn. Kauno miesto burmistras.

Priklausė Lietuvių mokslo draugijai, „Dainos“ draugijai, Lietuvių draugijai nukentėjusiems nuo karo šelpti, buvo vienas iš Lietuvių mokytojų sąjungos Lenkijoje ir Voroneže steigėjų. Rašė pedagoginio turinio straipsnius, kurie buvo spausdinami leidiniuose „Vilniaus žinios“, „Lietuvos ūkininkas“, „Šaltinis“, „Tėvynės sargas“, „Rytas“, „Švietimo darbas“ ir kt.

Palaidotas Kauno senosiose kapinėse. 1934 m. J. Vokietaičio kapą papuošė skulptoriaus Vinco Grybo sukurtas paminklas su užrašu „Lietuvos mokyklos kūrėjui“. Sovietmečiu kapinės ir paminklas sunaikinti, J. Vokietaičio palaikai buvo perkelti į Panemunės kapines.

Brolis Antanas Vokietaitis (1877–1950).

## Įvertinimas
* 1928 m. DLK Gedimino 3 laipsnio ordinas
* 1931 m. DLK Gedimino 2 laipsnio ordinas

## Atminimo įamžinimas
* 1931 m. Kauno Žaliakalnio mikrorajono gatvė pavadinta burmistro Juozo Vokietaičio vardu
* 1938 m. Kauno Šančių pradinei mokyklai buvo suteiktas Juozo Vokietaičio vardas
* 1989 m. Kauno Žaliakalnio mikrorajono gatvė pavadinta brolių Antano ir Juozo Vokietaičių vardu
* 1996 m. Kauno Naujamiesčio mikrorajone ant jo gyvenamo namo (M. Dobužinskio g. 3) atidengta memorialinė lenta 

## Šaltiniai

|-
Antanas Vokietaitis

**Antanas Vokietaitis** (1877 m. lapkričio 12 d. Bevardiškiuose, Padovinio valsčius – 1950 m. lapkričio 19 d. Kaune) – Lietuvos pedagogas, chorvedys.

## Biografija
1897 m. baigęs Veiverių mokytojų seminariją, mokytojavo Lenkijoje. 1907–1913 m. Žagarės pradžios mokyklos mokytojas ir vaikų choro vadovas. Mokykloje įkūrė meteorologijos stotį, kurios stebėjimų duomenis reguliariai siuntinėjo į Peterburgą. Suorganizavo ir suaugusiųjų mišrųjį chorą, rengė spektaklius. Nuo 1913 m. buvo Vyriausiosios fizikos observatorijos Peterburge korespondentas. Pirmojo pasaulinio karo metais mobilizuotas į Rusijos kariuomenę.

1918–1919 m. Rietavo progimnazijos mokytojas. 1919–1932 m. Kauno apskrities, 1932–1938 m. Kauno miesto pradžios mokyklų inspektorius. 1938–1940 m. ir 1941–1944 m. pirmasis Ukmergės mokytojų seminarijos direktorius. 1940–1941 m. Trakų mokytojų seminarijos, 1944–1950 m. Kauno mokytojų seminarijos ir Kauno 4-osios darbininkų jaunimo mokyklos mokytojas.

Daugiau kaip dešimtmetį vadovavo pedagoginiams kursams, dėstė darbinio mokymo ir kraštotyros metodiką, dalyvavo Lietuvių mokytojų sąjungos, Šaulių sąjungos, Vilniui vaduoti sąjungos ir kitų draugijų veikloje. Pedagogikos klausimais rašė straipsnius leidiniams „Naujoji mokykla“, „Švietimo darbas“, „Tautos mokykla“ ir kt.

Palaidotas Panemunės kapinėse.

## Atminimo įamžinimas
* 1989 m. Kauno Žaliakalnyje prie A. Vokietačio gyvenamo namo (Kalniečių g. 78) atidengta memorialinė lenta
* 1989 m. Kauno Žaliakalnio gatvė pavadinta brolių Antano ir Juozo Vokietaičių vardu 

## Šaltiniai
Petras Visockis

**Petras Visockis** (1908 m. vasario 7 d. Lapiškiuose, Biržų raj. – 1974 m. lapkričio 27 d. Kaune) – dainininkas (bosas), pedagogas ir chorvedys.

## Biografija

1920–1928 m. mokėsi Biržų gimnazijoje, kur iš mokytojo Apolinaro Likerausko pramoko ir muzikos. 1928–1938 m. Kauno muzikos mokykloje ir konservatorijoje studijavo dainavimą (dėst. O. Marini klasė), chorvedybą (Nikodemo Martinonio klasė). Studijuodamas dainavo vyrų kvartete, (Stepas Graužinis, Pranas Sližys, Julius Duršliokas, Petras Visockis), Kauno Darbo rūmų operetėje ir kitur, daug koncertavo.

Vėliau vadovavo Aleksoto šaulių būrio chorui (90 dalyvių), kurį paruošė 1938 m. Klaipėdoje vykusiai dainų šventei, surengė koncertų. Padėjo organizuoti ir įsteigti Kauno muzikinį teatrą ir buvo vienas iš pirmųjų operetės solistų.

1942–1948 m. dainavo Kauno operos ir baleto teatre, 1948–1952 m. – Klaipėdos muzikiniame dramos teatre. Minėtuose teatruose sukūrė nemaža įsimintinų vaidmenų. Klaipėdos muzikos mokykloje dėstė dainavimą, buvo choro dirigavimo skyriaus vedėjas ir choro vadovas, vadovavo medicinos mokyklos merginų chorui.

Nuo 1952 m. – Kauno miesto daugelio įstaigų ir įmonių mėgėjų chorų, vokalinių ansamblių ir solistų mokytojas. Po keletą metų buvo Kauno politechnikos instituto studentų mišriojo choro „Jaunystė“ ir Kauno vyrų choro „Perkūnas“ chormeisteris. Apie 20 metų vadovavo Kauno mokytojų namų moterų vokaliniam ansambliui, kuris daug koncertavo ir buvo vienas iš geriausių meno mėgėjų kolektyvų Kauno mieste. Taip pat ilgai dirbo su Kazlų Rūdos miškų ūkio mišriuoju choru, kuris irgi rengė koncertus, dalyvavo rajonų ir respublikinėse dainų šventėse. Nuo 1969 m. dėstė dainavimą Marijampolės kultūros mokykloje.

Išaugino sūnų muziką Virgilijų; muziko – dirigento kelią pasirinko ir vaikaitis, taip pat Virgilijus. 1998 m. spalio 17 d. Miko ir Kipro Petrauskų namuose Kaune pažymėtas P. Visockio gimimo 90-metis.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Bronius Voveris

**Bronius Voveris** (1913 m. spalio 19 d. Brocktone, MA – 1989 m. balandžio 4 d. Pitstone, PA, JAV) – vargonininkas, chorvedys, pianistas.

## Biografija

Pradinį muzikos mokslą gavo iš Bruklino vargonininko P. Sako. Iš pradžių baigė Tėvų Marijonų Marijanpolio aukštesniąją mokyklą Thompsone, CT, paskui lankė New England konservatoriją Bostone. Jaunuolio muzikinius sugebėjimus pastebėjęs muzikas Jonas Banys patarė siekti muzikos mokslų aukštumų.

Apie 1935 m. išvyko į Lietuvą ir ketverius metus Kauno konservatorijoje studijavo vargonus ir dainavimą. Studijuodamas talkino Nikodemo Martinonio vadovaujamiems Šaulių sąjungos ir „Kauno audinių“ mišriesiems chorams, akompanavo chorams ir solistams, dainavo Valstybės operos chore, su chorais buvo išvykęs į Taliną ir Rygą.

1939 m. grįžo į JAV ir pradėjo vargonininkauti Šv. Kazimiero lietuvių parapijoje Patersone, NJ, ir vadovauti Šv. Cecilijos draugijos chorui. Paminėtinas didelis 1940 m. gegužės 5 d. chorų koncertas, kuriame dalyvavo kelių parapijų chorai (taip pat mergaičių choras).

1941 m. persikėlė vargonininkauti į Šv. Kazimiero lietuvių parapiją Pitstone, kur suorganizavo didelį chorą. Choras rengė koncertus, statė operetes ir kantatas, dalyvavo 1964 m. Pasaulinės parodos Niujorke Lietuvių dienoje ir kituose tautiniuose renginiuose. Kai 1941 m. vasario 9 d. buvo šventinami Šv. Kazimiero bažnyčios nauji vargonai, iškilmėse dalyvavo du B. Voverio vadovaujami chorai.

1946 m. pradėjo vadovauti „Kinghts College“ vyrų chorui, o vėliau ir „Knights of Columbus" bei „Lions“ chorams. Iš viso su chorais surengė per 800 koncertų JAV, Puerto Rike ir Europoje. Pasižymėjo kaip geras vargonininkas ir pianistas akompaniatorius.

Nuo 1940 m. – ALRK Vargonininkų sąjungos narys, 1944 m. išrinktas Centro valdybos iždo globėju, buvo šios sąjungos ir Scrantono, PA, vyskupijos provincijos narys.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Antanas Zakarauskas

**Antanas Zakarauskas** (1917 m. liepos 3 d. Sisere – 2007 m. gegužės 29 d.) – JAV lietuvių kunigas ir chorvedys.

## Biografija

Skambinti fortepijonu ir vargonuoti mokėsi pas O. Skirkitę Sisere. Muzikos teoriją, harmoniją ir dirigavimą studijavo Ruzvelto jaunimo koledže, o grigališkąjį giedojimą ir polifoniją Šv. Marijos seminarijoje Mandeleine. Baigęs teologijos mokslus, 1941 m. buvo įšventintas į kunigus, įgijo kelis mokslinius laipsnius. Dar būdamas studentu, pavadavo Šv. Antano lietuvių parapijos vargonininką A. Mondeiką. Vadovavo kunigų chorui, kuris giedodavo per kunigų laidotuves. Būdamas vikaru Švč. Mergelės Marijos Gimimo lietuvių parapijoje Čikagoje, suorganizavo 50 dalyvių mergaičių chorą. Choras giedodavo bažnyčiose ir koncertuodavo kitose lietuvių parapijose. Kartu vadovavo 60 muzikantų orkestrui. 1944 m. „Draugo“ koncerte *Orchestra Hali* dirigavo Šv. Kazimiero aukštesniosios mokyklos mergaičių chorui. 1950 m. Šv. Jurgio lietuvių parapijoje Čikagoje suorganizavo 40 dalyvių berniukų chorą, kuris giedodavo bažnyčioje. 1965 m. tapo Šv. Kryžiaus ligoninės kapelionu. 1970–1988 m. buvo Švč. Mergelės Marijos Gimimo lietuvių parapijos klebonas Čikagoje, rūpinosi bažnytiniu giedojimu ir parapijos choru. 1988 m. išėjęs į pensiją, kaip klebonas emeritas talkino Švč. Mergelės Marijos Gimimo parapijai laikydamas Šv. Mišias ir giedodamas.

## Šaltiniai

## Literatūra
* Boleslovas Zubrickas. *Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas*. Vilnius, 1999.
Zenona Makarskaitė-Zakienė

**Zenona Makarskaitė-Zakienė** (g. 1942 m. liepos 20 d. Jodaugiuose, Zarasų rajonas) – Lietuvos chorvedė ir pedagogė.

## Biografija
Baigusi Dusetų K. Būgos vidurinės mokyklos aštuonias klases, 1956–1960 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje (dėst. Antanas Ilčiukas), 1960–1965 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. Algimantas Lopas).

1965–1970 m. Radviliškio rajoninių kultūros namų meno vadovė ir mišriojo choro dirigentė (talkino V. Narbutas). Chorą lankė iki 60 dainininkų, kurie buvo parengti 1970, 1975 ir 1980 m. respublikinėms dainų šventėms, dalyvavo rajoninėse ir zoninėse dainų šventėse bei konkursuose, koncertavo savo ir kituose rajonuose, dainavo ir Estijoje. 1966, 1971 ir 1976 m. surengė kolektyvo gyvavimo 15-mečio, 20-mečio ir 25-mečio koncertus. 1983–1985 m. Radviliškio medicinos darbuotojų moterų choro vadovė – jį parengė 1985 m. respublikinei dainų šventei.

Nuo 1970 m. Radviliškio vaikų muzikos mokyklos fortepijono mokytoja, 1972–1994 m. jaunučių ir jaunių chorų vadovė. Jaunių chorą parengė 1975, 1977, 1980, 1985, 1987 ir 1990 m. respublikinėms dainų šventėms, o merginų choras dalyvavo 1993 m. Lietuvos mažojoje moksleivių dainų šventėje Vilniuje. Populiarūs buvo vaikų choro koncertai su liaudies instrumentų orkestru. Taip pat vadovavo įvairiems vokaliniams ansambliams, kurie dalyvaudavo koncertuose ir „Sidabrinių balsų“ konkursuose. 1995 m. suorganizavo Radviliškio politinių kalinių ir tremtinių 40 dalyvių mišrųjį chorą „Versmė“. Choras koncertuoja įvairiuose renginiuose, dalyvavo 1997 m. IV tremtinių ir politinių kalinių dainų šventėje Klaipėdoje, 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėje Vilniuje.

Z. Zakienė nuo 1965 m. Radviliškio rajono dainų švenčių organizatorė ir vyr. dirigentė, 1979 m. zoninės dainų šventės Kėdainiuose dirigentė, rajono chorų ir vokalinių ansamblių konsultantė ir akompaniatorė. Mokytoja apdovanota Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. – Vilnius, 1999.
Rūta Zandavaitė

**Rūta Zandavaitė** (g. 1949 m. liepos 6 d. Akmeniškiuose, Katyčių valsčiuje) – lietuvių choro dirigentė.

## Biografija
Pirmąsias muzikos žinias gavo iš savo tėvo pedagogo. 1969 m. baigė Žemaičių Naumiesčio vidurinę mokyklą, 1970–1971 m. skambinti fortepijonu mokėsi Šilutės vaikų muzikos mokyklos vakariniame skyriuje (mokyt. L. Kasputis). 1971–1972 m. choro dirigavimo mokėsi Šiaulių aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. V. Žvirblis), o 1972–1976 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (dėst. S. Jareckaitė).

1976–1980 m. Šilalės rajoninių kultūros namų meno vadovė. Pirmiausia suorganizavo švietimo darbuotojų mišrųjį chorą, kuris 1977 m. respublikiniame konkurse „Dainuoja darbo Lietuva“ laimėjo antrąją vietą. Paskui subūrė moterų chorą ir jį parengė 1980 m. respublikinei dainų šventei. 1978–1979 m. muziką ir dainavimą dėstė Upynos vidurinėje mokykloje.

Apsigyvenusi Vilniuje, 1980–1983 m. privačiai pas D. Krestjanovaitę ir D. Dabeckienę mokėsi skambinti fortepijonu, o pas muzikologę O. Servaitę – muzikos teorijos ir kompozicijos dalykų, savarankiškai studijavo muzikos partitūras ir svajojo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje studijuoti kompoziciją. Svajonėms neišsipildžius, 1983 m. nuvyko į Kaišiadoris ir pradėjo dirbti rajoninių kultūros namų vyr. dirigente. Netrukus čia suorganizavo moterų chorą, kurį per daugelį metų išugdė į gana pajėgų kolektyvą. Chorą parengė 1985 m. respublikinei dainų šventei, 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei ir 1994 I Pasaulio lietuvių dainų šventei Kaune ir Vilniuje. Kolektyvas įvairiose apžiūrose ir konkursuose pelnė prizinių vietų, išmoko sudėtingesnių kūrinių, koncertų surengė ligoninėse ir sanatorijose, dalyvavo savo rajono įvairiuose kultūros renginiuose. Neilgą laiką vadovavo Kaišiadorių profesinės technikos mokyklos merginų chorui ir miesto vokaliniams ansambliams, 1991–1992 m. mokytojavo Kaišiadorių 2-ojoje vidurinėje mokykloje, subūrė vaikų vokalinį ansamblį, kurį parengia respublikiniams „Dainų dainelės“ konkursams, su juo koncertuoja savo ir kituose rajonuose.

R. Zandavaitė – Šilalės ir Kaišiadorių rajonų dainų švenčių organizatorė ir vyr. dirigentė, kultūros renginių organizatorė ir konsultantė. Parašė instrumentinių kūrinių, dainų chorams ir vokaliniams ansambliams. Minėtinos dainos moterų chorui „O koks gilus dangus“ ir „Rasa“, vaikų chorui „Verkia duonelė“, preliudas fortepijonui c – moll.

## Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Romas Zenkevičius

**Romas Zenkevičius** (1937 m. gruodžio 21 d. Kaune) – inžinierius ir chorvedys.

## Biografija

1943 su šeima pasitraukė į Vokietiją ir apsigyveno Stuttgarte. Gyvendamas lietuvių stovykloje, baigė pradžios mokyklą ir pirmą gimnazijos klasę. 1949 atvyko į Australiją, 1950 apsigyveno Geelonge (Viktorijos valstija). 1950–1955 mokėsi Geelongo St. Joseph College, 1955–1959 studijavo Gordon Institute of Technology, įgijo mechaniko inžinieriaus specialybę. Papildomą discipliną pasirinko fortepijoną, kuriuo skambinti mokėsi penkerius metus pas įvairius pedagogus. 1950–1952 privačiai mokėsi skambinti fortepijonu pas R. Norvydą, išmoko griežti akordeonu ir vargonuoti. Studijuodamas fortepijonu ir akordeonu grojo „Saints" kapeloje, kuri griežė pokyliuose, šokiuose ir Lietuvių namuose. Kaip inžinierius dirbo Melburne, Geelonge ir kitur. Būdamas aukšto ūgio, žaidė krepšinį, tinklinį, golfą lietuvių ir australų komandose.

1956 R. Zenkevičius Geelonge subūrė nedidelį moterų chorą, kuris, pasipildęs vyrų balsais, vėliau tapo mišrusis. Pirmasis ryškesnis choro pasirodymas įvyko 1960 m. rugsėjo 8 d. Tautos šventės minėjimo proga per pamaldas bažnyčioje. Chorą buvo pradėjęs rengti 1962 Australijos lietuvių dainų šventei Adelaidėje, bet tų metų rudenį iš choro vadovo pareigų pasitraukė. Chorui vėl vadovavo 1966–1969 metais. Jį išmokė J. Naujalio „Jaunimo giesmę“, A. Vanagaičio „Laisvės varpą“, V. Paulausko „Miškų gėlę“, J. Gudavičiaus „Kur giria žaliuoja“, Č. Sasnausko „Kur bėga Šešupė“, J. Neimonto „Pasisėjau žalią rūtą" ir kt. Choras giedojo bažnyčiose šv. Kalėdų, šv. Velykų ir kitų švenčių progomis, dalyvaudavo įvairiuose tautiniuose renginiuose. 1967–1973 R. Zenkevičius vadovavo lietuvių vokaliniam sekstetui, su kuriuo pasirodydavo koncertuose, dalyvaudavo radijo laidose.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Vladas Zinkevičius

**Vladas Zinkevičius** (1923 m. vasario 4 d. Kauno priemiestyje Šančiuose – 1982 m. sausio 26 d. tragiškai žuvo Maskvoje) – Lietuvos pedagogas, chorvedys ir vargonininkas.

## Biografija
Augo muzikalioje šeimoje. 1932–1936 m. mokėsi Šančių pradžios mokykloje, 1936–1941 m. Kauno 2-ojoje progimnazijoje, dainavo moksleivių chore, kuriam tada vadovavo A. Jankauskas ir F. Svirskis.

Vokiečių okupacijos metais dirbo Kauno pašto siuntinių skyriuje. 1945–1949 m. mokėsi Kauno mokytojų seminarijoje. 1956–1961 m. neakivaizdiniu būdu choro dirigavimą studijavo Juozo Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje (dėst. Jonas Narvidas, Lionginas Abarius, Boleslovas Piekarskis, Antanas Jozėnas, Danutė Einikienė-Dovydėnaitė).

Nuo 1949 m. Kupiškio vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas (įrengė pavyzdingą muzikos kabinetą) ir moksleivių chorų vadovas. Mokykloje visą laiką vadovavo trims chorams ir vokaliniams ansambliams. Kūrybiškai dirbo su vyresniųjų klasių moksleivių mišriuoju choru, į kurį sutelkdavo iki 100 dainininkų. Mišrusis ir vaikų chorai nuolat dalyvaudavo respublikinėse dainų šventėse, konkursuose pelnydavo pirmąsias ir kitas prizines vietas.

1954–1965 m. vadovavo Kupiškio rajono švietimo darbuotojų mišriajam chorui, į kurį taip pat suburdavo iki 100 dainininkų. Kolektyvą parengė 1955, 1960 ir 1965 m. respublikinėms dainų šventėms, zoniniuose ir respublikiniuose konkursuose pelnė prizinių vietų, daug koncertavo, dalyvavo rajono dainų šventėse ir festivaliuose.

1961 m. suorganizavo Kupiškio pensininkų chorą, kuris 1965 m. tapo plačiai pagarsėjusių „Kupiškėnų vestuvių“ pagrindiniu branduoliu. 1965 m. respublikinei dainų šventei parengė prie Kupiškio kultūros namų sutelktą trijų kolūkių mišrųjį chorą. Taip pat suorganizavo Šimonių etnografinį ansamblį. 1970 m. respublikinei dainų šventei parengė 65 dainininkų kolektyvą, sudarytą iš „Kupiškėnų vestuvių“, Šimonių etnografinio ansamblio ir kitų rajono vietovių dainos mėgėjų, gražiai su juo pasirodė Vilniaus Kalnų parke ansamblių vakare. 1975 m. išėjęs į pensiją, vargonininkavo Šančiuose ir Kulautuvoje.

V. Zinkevičius atliko didelį visuomeninį darbą. Buvo Kupiškio rajono dainų švenčių ir festivalių organizatorius ir vyr. dirigentas, rajono muzikos mokymo metodinės komisijos pirmininkas, chorvedžių ir muzikos mokytojų seminarų organizatorius. 1961 m. suteiktas nusipelniusio kultūros-švietimo darbuotojo garbės vardas.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.

## Literatūra
* Ilgėjęsis pasaulio: chorvedys Vladas Zinkevičius (sud. Vidmantas Jankauskas). - Vilnius: V. Stefanovičiaus personalinė įmonė, 2008. - 168 p.: iliustr. - ISBN 978-9986-9311-7-1
Deimantė Zlatkauskienė-Uselytė

**Deimantė Zlatkauskienė-Uselytė** (g. 1962 m. gegužės 26 d. Vilniuje) – choro dirigentė ir muzikos mokytoja.

## Biografija

Mokėsi Vilniaus 15-ojoje vidurinėje mokykloje ir 3-ojoje vaikų muzikos mokykloje (A. Pociaus smuiko klasė).

Nuo pat pirmos klasės dainavo mergaičių chore „Liepaitės“. 1977–1981 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. V. Ūsevičius). 1981 m. respublikinio jaunųjų atlikėjų konkurso Panevėžyje laureatė. 1981–1986 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. A. Krogerto ir prof. K. Kavecko klasės). 1980–1986 m. vadovavo „Liepaičių" II–III klasių mergaičių chorui.

1986–1991 m. Ignalinos vaikų muzikos mokyklos mokytoja, nuo 1986 m. Ignalinos rajoninių kultūros namų mišriojo choro, vokalinio ansamblio ir vaikų populiariosios muzikos choro vadovė. Mišrusis choras buvo parengtas 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei, 1994 m. I ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Vilniuje (talkino B. Jasiulionis). Koncertų choras surengė savo ir kituose rajonuose, dalyvavo Ignalinos, Zarasų, Švenčionių rajonų ir Visagino miesto dainų šventėse, chorų konkursuose pelnė pirmųjų ir kitų prizinių vietų.

D. Zlatkauskienė – Ignalinos rajono dainų švenčių organizatorė ir vyr. dirigentė. Yra Lietuvos chorų sąjungos narė.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Pranas Žakevičius

**Pranas Žakevičius**  g. 1928 m. kovo 7 d. Tautvilų k. (Panevėžio raj.)) – pedagogas ir chorvedys.

## Biografija

1947–1956 m. (su pertraukomis) choro dirigavimo mokėsi Panevėžio muzikos mokykloje (dėst. Mykolas Karka ir Aleksandras Liberis).

1956–1991 m. – Laukuvos vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų, vokalinių ansamblių, pučiamųjų orkestro ir skudučių ansamblio vadovas. Vaikų chorą parengė 1965 m. respublikinei dainų šventei, o skudučių ansamblį – 1985 m. respublikinei dainų šventei ir konkursui.

Ypač sėkmingai dirbo su vyresniųjų klasių moksleivių mišriuoju choru (60–70 dalyvių), kurį paruošė 1964 ir 1969 m. respublikinėms moksleivių dainų šventėms, dalyvavo mokyklų chorų zoninėse varžybose.

Nuo 1980 m. vadovavo vyresniųjų klasių merginų chorui. Vokalinius ansamblius ir solistus parengdavo rajono ir zonos „Dainų dainelės“ konkursams. Buvo Šilalės rajono muzikos mokymo metodinės komisijos pirmininkas.

Be pedagoginio darbo, P. Žakevičius daug metų vadovavo ir suaugusiųjų chorams bei vokaliniams ansambliams. 1956–1960 m. būdamas Laukuvos kultūros namų direktoriumi, suorganizavo mišrųjį chorą. 1961–1965 m. vadovavo Laukuvos mokytojų ir moksleivių tėvų mišriajam chorui, kurį parengė 1965 m. respublikinei dainų šventei. 1965–1967 m. – Laukuvos kultūros namų moterų choro, vėliau – vėl mišriojo choro vadovas, pastarąjį parengė 1980 m. respublikinei dainų šventei. 1993–1995 m. dirbo su mokytojų mišriuoju vokaliniu ansambliu, vėliau giedojo bažnyčios chore.

Nuo 1957 m. pradėjo organizuoti Laukuvos apylinkės dainų šventes ir jose diriguoti, buvo Šilalės rajono dainų švenčių dirigentas. 1964 m. mokytojas apdovanotas Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Juozas Zauka

**Juozas Zauka** (1862 m. vasario 23 d. Baisogaloje, Radviliškio raj.– 1943 m. gruodžio 3 d. Obeliuose, Rokiškio raj.), vargonininkas, chorvedys, knygnešys.

## Biografija

Pramokęs skaityti, rašyti ir kiek vargonuoti, prelato A. Daugėlos padedamas išvyko į Peterburgą Rusijoje, kur 1880–1908 m. mokėsi vargonuoti, pradėjo vargonininkauti ir vadovauti chorui katalikų bažnyčioje. Platino draudžiamą spaudą, kurią gaudavo iš Tilžės per Švediją ir Suomiją. Dalyvavo Peterburgo Lietuvių savišalpos draugijų veikloje, organizavo lietuviškus vakarus, režisavo ir vaidino. 1889 m. subūrė lietuvių chorą ir su juo nuo 1892 m. pradėjo platesnę kultūrinę veiklą. J. Zauka chorą mokė ne tik giesmių, bet ir dainų, dalyvavo latvių ir lietuvių dainų šventėse bei vakaruose – koncertuose. Peterburge įkūrė Lietuvių savitarpinės pagalbos draugiją, buvo jos valdybos narys ir choro vadovas. Kaip dainininkas, deklamatorius ir vaidintojas dalyvavo lietuvių vakaruose – koncertuose.

Dėl ligos 1906 m. J. Zauka nuvyko į Gatčiną, o 1908–1910 m. gyveno ir dirbo Subatėje, Latvijoje. Čia vadovavo lietuvių chorui ir rengė vakarus – koncertus. Grįžęs į Lietuvą, nuo 1910 m. keletą metų buvo Obelių kooperatyvo vedėjas, dalyvavo kultūrinėje veikloje. Pirmojo pasaulinio karo metais vėl apsigyveno Peterburge, veikė Mažaturčių lietuvių savitarpinės pagalbos draugijoje, vadovavo chorui ir organizavo koncertus. 1918–1932 m. gyveno ir dirbo įvairų kultūrinį darbą Subatėje. Įkūrė lietuvių jaunimo „Šviesos“ draugiją ir pradžios mokyklą, 1919–1920 m. buvo jos mokytojas. 1932 m. grįžo į Lietuvą ir apsigyveno gimtinėje – Obeliuose. Įvairiais kultūrinio gyvenimo klausimais rašė „Žemaičių ir Lietuvos apžvalgoje“, „Tėvynės sarge“, „Lietuvių laikraštyje“, „Vilniaus žiniose“ ir kituose periodiniuose leidiniuose. 1925 m. „Rygos balse“ paskelbė atsiminimų apie kalbininką K. Būgą, o 1931 m. „Lietuvių balse" – apie lietuvių gyvenimą Peterburge.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.