open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
1920 m. Lietuvos Seimo rinkimai

**1920 m. [[Lietuvos Respublikos Seimas|Lietuvos Respublikos Seimo]] rinkimai** (**Steigiamojo Seimo rinkimai**) įvyko 1920 m. balandžio 14–15 d., pagal 1919 m. priimtą Rinkimų įstatymą. Tai buvo pirmieji visuotiniai, lygūs, slapti, tiesioginiai rinkimai Lietuvoje. Balsuoti atėjo 90 proc. visų balso teisę turėjusių piliečių. Iš 112 išrinktų Steigiamojo Seimo narių, 59 priklausė krikščionių demokratų blokui, 29 – Lietuvos socialistų liaudininkų demokratų partĳos ir Valstiečių sąjungos blokui, 12 – Lietuvos socialdemokratų partĳai. Likusius mandatus pasidalĳo tautinių mažumų (žydų, lenkų, vokiečių) atstovai Seime.

1920 m. gegužės 15 d. iškilmingam Seimo posėdžiui Kauno miesto teatro rūmuose pirmininkavo Lietuvos visuomenės veikėja Gabrielė Petkevičaitė-Bitė. Tą patį vakarą Steigiamojo Seimo nariai Seimo Pirmininku išrinko Aleksandrą Stulginskį bei vienbalsiai patvirtino Nepriklausomybės rezoliucĳą.

## Rinkimų aplinkybės ir eiga
1917 m. rugsėjo 18–22 d. Vilniuje vykusi Lietuvių konferencija numatė būtinybę sušaukti visų Lietuvos gyventojų išrinktą Steigiamąjį Seimą. Tai pabrėžta ir 1918 m. vasario 16 d. Lietuvos Tarybos priimtame Nepriklausomybės Akte.

1919 m. lapkričio 20 d. Lietuvos Taryba priėmė Lietuvos Steigiamojo Seimo rinkimų įstatymą, įsigaliojusį 1919 m. gruodžio 2 d. Pagal jį į Steigiamąjį Seimą turėjo būti išrinkti 229 atstovai. Tačiau Lenkijos okupuotose teritorijose, kuriose numatyta išrinkti 108 narius (Vilniaus apygardoje – 30, Lydos – 29, Balstogės – 27 ir Gardino – 22 nariai), rinkimai nevyko. Rinkimai neįvyko ir Klaipėdos krašte (9 nariai), kurio valdymą nuo 1920 m. vasario 15 d. perėmė Prancūzija.

Steigiamojo Seimo rinkimai vyko 1920 m. balandžio 14–16 d. Rinkimų teisę turėjo Lietuvos piliečiai, sulaukę 21 metų. Per pirmus Lietuvoje visuotinius, lygius, slaptus, tiesioginius rinkimus pagal proporcinę sistemą išrinkta 112 Steigiamojo Seimo narių. Rinkimuose dalyvavo apie 90 % rinkėjų.

## Rezultatai

### Steigiamojo Seimo sudėtis

## Šaltiniai
Boguslavas Bielskis

**Boguslavas Bielskis** – Lvovo vėliavininkas 1738-1758, Lvovo pataurininkis 1736-1738, Rbštyno seniūnas 1730 metais.

Buvo Rusios vaivadijos konfedracijos kancleris, įtvirtintos  1733 metų gruodžio 10 d. ginti Stanislovą Leščinskį laisvuse rinkimuose. 

## Literatūra

* Akta grodzkie i ziemskie z czasów Rzeczypospolitej Polskiej z archiwum tak zwanego bernardyńskiego w dalszym ciągu Wydawnictwa fundacyi Al. hr. Stadnickiego. Ogłaszane przez Towarzystwo Naukowe we Lwowie. T.23. Lauda sejmikowe wiszeńskie, lwowskie, przemyskie i sanockie 1731-1772, oprac. Antoni Prochaska, Lwów 1928.
* Urzędnicy województwa ruskiego XIV-XVIII wieku (ziemie halicka, lwowska, przemyska, sanocka). Spisy, oprac. K. Przyboś, Wrocław 1987
Išlik savimi

**Išlik savimi** () – 1978 m. Italijoje sukurta romantinė drama.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Marcello Mastroianni – Džulijus
* Nastassja Kinski – Frančeska
* Francisco Rabal – Lorenzo
* Giuliana Calandra – Teresė
* Barbara De Rossi – Ilarija
* Ana Pieroni – Cecilija
* Monica Randall – Luiza

## Turinys

Audringos praeities landšafto dizaineris Džulijus susipažįsta su gerokai jaunesne mergina Frančeska. Po trumpo nuotykio jis sužino, kad kažkada susitikinėjo su šios motina, todėl nusprendžia nutraukti artimus santykius, nes abejoja ar ši nėra jo duktė. Paties Džulijaus šeima tėra formali: žmona susitikinėja su kitais vyrais ir to neslepia, o vos 18-metė duktė laukiasi.

Tarp judviejų susiklosto keisti santykiai: Frančeska nesupranta, kodėl ją traukia gerokai vyresnis vyras, o šis įvairiais būdais mėgina išsiaiškinti ar nėra merginos tėvas. Galiausiai savo dvejonėmis jis pasidalina su Frančeska, tačiau dėl to santykiai tampa tik dar labiau komplikuoti. Galiausiai Frančeska nusprendžia nutraukti judviejų santykius taip, kaip pasielgė jos motina – palikti Džulijų kino teatre...
Mykolas Liubomirskis

Kunigaikštis **Mykolas Liubomirskis** (, 1752 m. – 1825 m. Dubne) – stambus Lenkijos magnatas, Lenkijos armijos generolas-leitenantas.

## Biografija
Kilo iš kunigaikščių Liubomirskių giminės Višnioveckių linijos. Kijevo vaivados Stanislovo Liubomirskio (1704–1793) ir Liudvikos Pociejūtės (m. 1786) jaunesnysis (ketvirtas) sūnus.

1779–1794 m. – 13-to pėstininkų pulko vadas. 1785 m. buvo paskirtas Ukrainos ir Podolės divizijos generolu-majoru. Po to gavo generolo-leitenanto laipsnį Voluinės ir Kijevo divizijose, po to Voluinės-Podolės divizijoje.

1784 m. kunigaikštis Mykolas Liubomirskis buvo išrinktas masonų ložės vietininku Mažojoje Lenkijoje.

Švento Stanislovo (1784) ir Baltojo erelio ordinų kavalierius (1790).

1792 m. generolas-leitenantas kunigaikštis Mykolas Liubomirskis dalyvavo ATR-Rusijos kare, kur vadovavo savo asmeniškai divizijai (4500 žm.). Dėl neryžtingumo ir konkurencijos tarp vadų Juozapo Antano Pniatovskio ir generolo-leitenanto Mykolo Liubomirskio Lenkijos armija patyrė pralaimėjimą rusų kariams netoli Zelencų ir Dubenkos. Po Lenkijos karaliaus Stanislovo Augusto Poniatovskio kapituliacijos Mykolas Liubomirskis prisijungė prie Targovicos konfederacijos.

## Šeima ir vaikai
1782 m. kunigaikštis Mykolas Liubomirskis vedė Luiudviką Magdeleną Račinską (1765–1845), kuo dar labiau padidino savo turtą. Santuokoje turėjo keturis sūnus ir vieną dukterį:

* Juzefas (1785–1870), senatorius, slaptasis patarėjas.
* Marselinas (1782–1809)
* Kazimieras
* Edvaradas (1796–1823)
* Terezė Liubomirska (1793–1847), žmona nuo 1811 m. kunigaikščio Maksimilijono Jablonovskio (1785–1846)
Nuoga mergina, nužudyta parke

**Nuoga mergina, nužudyta parke** () – 1972 m. sukurtas giallo filmas.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Robert Hoffmann – Kristas Bajeris
* Pilar Velazquez – Ketrina Valenberg
* Irina Demick – Magda Valenberg
* Teresa Gimpera – Kristė Bajer
* Patrizia Adiutori – Barbara Valenberg
* Adolfo Celi – inspektorius Huberis
* Philippe Leroy – Martinas

## Turinys

Vaikiškame atrakcione randamas negyvas verslininkas Johanas Valenbergas. Žūties vieta bei tai, kad prieš kelias valandas jis apdraudė gyvybę didele pinigų suma, sukelia įtarimų draudimo bendrovei, kuri nusamdo detektyvą Krisą Bajerį ištirti visas aplinkybes. Jis susipažįsta su viena iš velionio dukterų Ketrina, kuri prisipažįsta telefonu gaunanti grasinimus nužudyti. Apsilankęs jos namuose, Krisas susipažįsta su jos motina ir seserimi Barbara.

Likęs naktį namuose su trimis moterimis, Krisas susiduria su visų jų paslaptimis ir tampa Barbaros meilužiu. Kai ji parke randama nužudyta, pagrindine įtariamąja tampa motina, tačiau ši, naktį pamačiusi savo vyro „vėlę“, nukrinta nuo balkono ir užsimuša. Galiausiai išaiškėja, kad tikrasis žudikas – Krisas, o nužudytasis Valenbergas karo metu susprogdino jo motiną, bet jos sūnus išgyveno ir dabar nusprendė atkeršyti. Tam jis į pagalba pasitelkia savo žmoną Kristę, tačiau pastaroji su savo meilužiu taip pat turi planą atsikratyti Krisu…
Diplomatija (2014 filmas)

**Diplomatija** () – 2014 m. sukurta karinė drama, laimėjusi Cezario apdovanojimą už geriausią scenarijų. Interneto svetainėje Rotten Tomatoes ji vertinama 93 % teigiamų atsiliepimų.

Juosta paremta tikrais įvykiais.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* André Dussollier – diplomatas Raoul Nordling
* Niels Arestrup – generolas Dietrich von Choltitz
* Burghart Klaußner – kapitonas Werner Ebernach
* Robert Stadlober – leitenantas Bressensdorf
* Jean-Marc Roulot – Jacques Lanvin
* Stefan Wilkening – Mayer
* Thomas Arnold – leitenantas Hegger

## Turinys

1944 m. rugpjūtis, Paryžius. Sąjungininkų kariuomenei artėjant prie Prancūzijos sostinės, Adolfas Hitleris duoda įsakymą visiškai sugriauti miestą. Miesto komendantas generolas Ditrichas fon Štolticas įsako parengti planą ir užminuoti pagrindinius miesto statinius.

Paskutinę naktį prieš sprogdinimą generolo kambaryje, pasinaudodamas slaptu įėjimu, pasirodo švedų diplomatas Raulis Nordlingeris. Abu vyrai visą naktį praleidžia besiginčydami ir nurodami savo argumentus, kodėl nereikia sugriauti miesto ir kodėl būtina paklusti įsakymams. Generolo Vokietijoje šeima yra kaip įkaitai, tačiau kuomet diplomatas įtikina galįs pasirūpinti jos saugumu, jis sutinka atšaukti savo įsakymą…
Kruvinas mėnulis (filmas)

**Kruvinas mėnulis** () – 1981 m. režisieriaus Jesus Franco sukurtas filmas, uždraustas Jungtinėje Karalystėje.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Olivia Pascal – Anžela
* Christoph Moosbrugger – Alvaro
* Nadja Gerganoff – Manuela
* Alexander Waechter – Migelis
* Jasmin Losensky – Inga
* Corinna Drews – Laura
* Ann-Beate Engelke – Eva

## Turinys

Prieš 5 metus jaunuolis vardu Migelis, išsiskiriantis dalinai apdegusiu veidu, vakarėlio metu išprievartavo ir nužudė merginą. Po šio įvykio jis buvo uždarytas į psichiatrinę ligoninę, iš kurios jį dabar išleido, pavedant sesers Manuelos priežiūrai. Pastaroji kartu su neįgalia teta vadovauja specializuotai mokyklai Ispanijos kurorte, kurioje kalbų mokosi iš įvairių Europos šalių atvykusios merginos. Čia apsistoja ir Migelis, kuris netrunka įsimylėti Amandą – vieną iš mokinių, sutiktų dar traukinyje.

Netrukus prasideda virtinė šiurpių žmogžudysčių, kurių aukomis tampa čia besimokančios merginos. Kuomet atrodo, jog dėl visko kaltas prie „senų įpročių“ grįžęs Migelis, pasirodo, kad tai Manuelos ir jos draugo Alvaro darbas, o viso to tikslas – Migelio mirtis ir jam priklausančio turto dalies paveldėjimas...
Inuitų raštas

**Inuitų raštas** (*Qaniujaaqpait*) – rašto sistema, naudojama užrašyti inuitų kalbai (inuktitutui). Tai XIX a. pab. sukurta abugida, naudojama inuitų žemėse Kanadoje (daugiausia Nunavute).

XIX a. vid. moraviečių misionieriai pirmieji mėgino užrašyti inuitų kalbą – pradžioje jie tai darė lotyniškais rašmenimis, bet vėliau pritaikė Džeimso Evanso skiemeninį raštą, skirtą kri kalbai. 1856 m. šiuo raštu išleistas pirmas inuitiškas leidinys – Evangelijos ištraukos. Tiesa, inuitų raštas paplito tik Nunavute, o Aliaskoje, Makenzio deltoje inuitų kalba pradėta užrašinėti lotyniškai.

1976 m. raštas kiek pakeistas ir paskelbtas vienu iš oficialių inuitų raštų.

Inuitų abėcėlė priklauso Unicode skirsniui, skirtam Kanados aborigenų rašto variantams (U+1400 – U+167F, ). Visi abėcėlės rašmenys turi Unicode kodus.

## Raštas

Rašto ženklai skirstomi į žyminčius trumpuosius garsus ir žyminčius ilguosius (su tašku).

## Nuorodos
* Inuitų šriftai
Nintendo Switch

**Nintendo Switch** () – Japonijos bendrovės „Nintendo“ hibridinė kompiuterinių žaidimų konsolė, išleista 2017 m. kovo 3 d.

„Switch“ konsolė pirmą kartą pristatyta 2016 m. spalio 20 d. Anksčiau ji buvo žinoma kodiniu pavadinimu „Nintendo NX“. 2017 m. sausio 12 d. buvo pranešta, kad „Switch“ pasirodys rinkoje 2017 m. kovo 3 d. pasauliniu mastu.

„Nintendo Switch“ sudaryta iš planšetės pavidalo pačios konsolės su LCD liečiamuoju ekranu, doko stotelės konsolės baterijos įkrovimui ir pajungimui prie TV ekrano bei dviejų žaidimų valdymo pultelių „JoyCon“. Valdymo pulteliai gali būti prijungti prie pačios planšetės, naudojami atskirai su pridėtomis rankos riešo juostelėmis arba sujungiami į vieną su pridėtu laikikliu. Alternatyviai, žaidėjai gali žaidimus žaisti naudodami tradiciškai atrodantį „Pro“ pultelį, kuris parduodamas atskirai.

Vartotojas gali naudotis konsole kaip nešiojamąja (delnine), o įstatęs ją į doką žaisti žaidimus dideliame TV ekrane. Žaidimai yra žaidžiami iš mini kartridžo kortelių. Vidinės atminties dydis − 32 GB. Nintendo Switch grafikos procesorius gali atlikti 0.5 TFLOPS operacijų. Išleidimo metu JAV buvo galima įsigyti tik 9 žaidimus, tarp kurių „1-2-Switch“, „The Legend of Zelda: Breath of the Wild“, „Skylanders Imaginators“ ir „Just Dance 2017“.

2022 m. III ketvirčio duomenimis, „Switch“ išplatinta apie 30 mln. vnt. tiražu. Pagrindiniai rinkos konkurentai yra „Sony PlayStation 5“ ir „Microsoft Xbox Series X ir Series S“.

## Techniniai duomenys


Nintendo Switch Console.png|„Switch“ planšetė, įstatyta į doko stotelę ir „JoyCon“ pulteliai, sujungti į vieną
Nintendo-Switch-Dock-Front.jpg|„Nintendo Switch Dock“ doko stotelė, kurioje įkraunamas įrenginys
Nintendo Switch Joy-Con Controllers.png|Pilkos spalvos „Joy-Con L“ ir „Joy-Con R“ pulteliai
Nintendo-Switch-JoyCon-Grip-FL.jpg|Neono raudonos ir mėlynos spalvos „Joy-Con“ pulteliai, sujungti su „Joy-Con Grip“ laikikliu
Nintendo-Switch-Pro-Controller-FL.jpg|Neprivalomas, bet labiau įprastas „Pro Controller“ pultas
Nintendo-Switch-Cartridge.jpg|„Nintendo Switch“ žaidimų kasetės (kartridžai)


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
Kenigzė

**Kenigzė** () – ežeras pietryčių Vokietijoje, Bavarijoje, netoli pasienio su Austrija. Didžioji ežero dalis telkšo Berchtesgadeno nacionaliniame parke, Berchtesgadeno Alpėse. Nutįsęs 7,7 km šiaurės pietų kryptimi. Plačiausia ežero vieta yra maždaug 1,7 km. Trečias pagal gylį šalyje. Didžiausias gylis – 190 m.

Susiformavo ledynmečiu.

1968 m. šalia ežero pastatyta pirmoji pasaulyje dirbtinė ledo trasa – Kenigzės ledo trasa.


Insel Christlieger.jpg|Sala
Koenigssee - St. Bartholomew's Church 01.jpg
Bartholomae-2005.jpg
Koenigssee - passenger boat.jpg


## Šaltiniai
Borkumas

**Borkumas** () – sala bei savivaldybė Lėro rajone, Žemutinėje Saksonijoje, šiaurės vakarų Vokietijoje. Yra į rytus nuo Rotumerogo ir į vakarus nuo Juisto. Saloje yra vienintelė gyvenvietė tokiu pačiu pavadinimu. 5473 gyventojai (2015 m. duomenys).

Borkumas yra didžiausia bei labiausiai į vakarus nutolusi Rytų Fryzų sala, esanti Šiaurės jūroje. Nutolusi į šiaurę nuo Groningeno provincijos (Nyderlandai).

Reguliariai kursuoja keltai iš Emdeno (Vokietija) ir Iemshaveno uosto (Nyderlandai).


Borkum Bahnhof-8790.jpg|Stotis
Borkum Feuerschiff Borkumriff-9381.jpg
Borkum Strandkoerbe 20070712.jpg


## Nuorodos

* Oficiali svetainė
Nebūk blogas (filmas)

**Nebūk blogas** () – 2015 m. Italijoje sukurta kriminalinė drama, išrinkta atstovauti šalį Oskaro konkurse, tačiau nepelniusi nominacijos.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Luca Marinelli – Čezarė
* Alessandro Borghi – Vitorio
* Roberta Mattei – Linda
* Silvia D'Amico – Viviana
* Alessandro Bernardini – Brutas
* Valentino Campitelli – Grasas 

## Turinys

Filmas pasakoja apie Romos priemiestį Ostiją ir eilinius čia gyvenančius žmones. Du vaikystės draugai Čezarė ir Vitorio, kilę iš neturtingų šeimų, leidžia dienas ieškodami būdų uždirbti, o naktis – klubuose, svaiginasi narkotikais ir alkoholiu. Jų aplinkoje taip pat daugelis pažįstamų verčiasi nelegalia veikla, kurią organizuoja vietinis vadeiva Brutas, tačiau jie vieni kitus dangsto ir padeda. Čezarė gyvena su motina ir sesers, kuri mirė nuo AIDS, dukterimi Debora.

Kartą Vitorio, apsvaigęs nuo tablečių, nusprendžia pakeisti savo gyvenimą, susiranda darbą statybose ir kalbina tuo pačiu keliu pasukti Čezarę. Prie naujo gyvenimo ir iššūkių sunku priprasti, tačiau jie pamažu keičiasi: Čezarė ima gyventi su buvusia Vitorio mergina Viviana, o šis persikrausto pas Lindą ir jos sūnų. Galiausia draugus supriešina rastas heroino paketas. Po dukterėčios Deboros mirties Čezarė mėgina apiplėšti parduotuvę, tačiau pašaunamas ir vėliau miršta Vivianos namuose.

Po metų Vitorio vis dar gyvena su Linda, tačiau šios sūnus, ieškodamas uždarbio, kreipiasi pagalbos į Brutą. Pastarasis įspėja Vitorio ir kalbina jį patį grįžti, tačiau šis atsisako. Nusprendęs aplankyti seniai matytą Vivianą, šią randa auginančią Čezarės sūnų... 

## Pagrindiniai apdovanojimai
Michiai

**Michiai** (, sav. *Ayüükjä'äy*) – indėnų tauta, gyvenanti Meksikoje, Oachakos valstijos šiaurės rytuose ir pietų Verakruse. Populiacija ~118 tūkst. žmonių (XX a. II pusėje – 75 tūkst.). Jų vartojama michių kalba priskiriama negausiai michių-sokių kalbų šeimai. Pagrindinės tarmės – rytų ir vakarų. Tikintieji – katalikai.

Svarstoma, kad michių–sokių tautų protėviai yra olmekų civilizacijos (II tūkstm. pab.–I tūkstm. vid. pr. m. e.) steigėjai. Tiesa, labiau tikėtina, kad michiai–sokiai I tūkst. pr. m. e. buvo išstumti iš pietų Pueblos ir šiaurės Oachakos į pietus ir rytus, kur prisidėjo prie olmekų civilizacijos užkariavimo. I tūkst. m. e. sapotekų kraustymasis į pietus perskyrė michius ir sokius. Turėjo sukūrę savo valstybes (centrai – Ajutla, Čimalapa), o XVI a. tapo pavaldūs actekams. 1522 m. michiai nuožmiai priešinosi ispanų užkaravimui.

Michių tradicinis verslas – rankinė lydiminė žemdirbystė, kai kur – dirvoninė (kukurūzai, pupelės, moliūgai, agavos, pomidorai, ananasai, papajos, ropinės gumbapupės, manijokai, dažinės urlijos, nuo XIX a. vid. – kava pardavimui). Laiko kiaules, naminius paukščius, vietomis arklius, karves, verčiasi žvejyba (naudojant nuodus), medžiokle, bitininkyste. Išvystyti amatai: puodininkystė, audimas rankinėmis staklėmis, pynimas, kabančiųjų tiltų gamyba iš lianų. Dabar dirba samdiniais ūkiuose, kavos plantacijose.

Tradicinis michių būstas įrengiamas ant neaukštos žemių platformos, stačiakampis, dažnai užapvalintais kampais, stačiu šiaudiniu stogu. Iš fasado pusės – veranda su židiniu. Kieme statoma klėtis ant stulpų, virtuvė, garinė pirtis (kartais kaip priestatas). Būdingos medinės tuščiavidurės taburetės, turinčios zoomorfinių motyvų.

Michų vyrų apranga panaši į kitų meksikiečių, o moterys vilki ilgus klostuotus sijonus, palaidines–apsiaustus. Viršutinė kūno dalis apnuoginta, miestuose vilki iš sapotekų perimtus uipilius.

Tradicinė šeima – didžioji, dabar – mažoji. Santuoka patrilokalinė, rečiau neolokalinė. Paplitusi poligamija, atidirbimas už nuotaką (iki 1 metų). Kai kuriuose kaimuose išlikęs dalinimasis į dvi bendruomenes.
 
Michiai išlaikę ikikrikščioniškosios tikybos bruožų – tikėjimas dvasiomis–sergėtojomis (nagualizmas), gerbiamos vietovių dvasios (čanekai), paplitęs šamanizmas, raganavimas, atnašavimas. Gyduoliai atlieka gydimo apeigas garinėje pirtyje, naudoja haliucinogeninius grybus, vijoklių sėklas. Žinomi michių mitai apie dvynius-didvyrius, griaustinio, požemio, kukurūzų dievus

## Šaltiniai
Kafas (reikšmės)

**Kafas** gali reikšti:

* Miestus:
** Kafas () – miestas Tunise.

* Senovės raštų raides:
** Finikiečių rašto raidę – „𐤊“;
** Nabatėjų rašto raidę;
** Senovės egiptiečių kalbos rašto simbolį.

## Taip pat skaitykite
* Kapa (raidė).
Sokiai (tauta)

**Sokiai** (, sav. *O`depüt, Angpøn*) – indėnų tauta, gyvenanti Meksikoje: šiaurės Čiapase, rytų Oachakoje ir pietų Tabaske. Populiacija >85 tūkst. žmonių (XX a. II pusėje – 60 tūkst.). Jų vartojama sokių kalba priskiriama negausiai michių-sokių kalbų šeimai. Pagrindinės tarmės – Kopainalos. Okotopeko, Ostuako. Taip pat kalba ispaniškai. Tikintieji – katalikai.

Svarstoma, kad michių–sokių tautų protėviai yra olmekų civilizacijos (II tūkstm. pab.–I tūkstm. vid. pr. m. e.) steigėjai. Tiesa, labiau tikėtina, kad michiai–sokiai I tūkst. pr. m. e. buvo išstumti iš pietų Pueblos ir šiaurės Oachakos į pietus ir rytus, kur prisidėjo prie olmekų civilizacijos užkariavimo. I tūkst. m. e. sapotekų kraustymasis į pietus perskyrė michius ir sokius.

Sokiai augina kukurūzus, pupeles, moliūgus, daržoves, pardavimui – kavą, kakavą, bananus. Laiko vištas, kalakutus, verčiasi puodų žiedimu, maišų, tinklų, krepšių pynimu iš agavos pluošto.
 
Būstas stačiakampio plano, vienos patalpos, dvišlaičiu čerpiniu (Simohoveloje) arba žoliniu stogu, su sienomis iš žagarų, sutvirtintų lianomis ir apteptų moliu, su plūkta asla. Kartais prie namo pristatoma virtuvė. Priešais namą paprastai įrengiama stoginė arba keturšalė galerija.
 
Šiaurės sokių vyrai dėvi baltas medvilnines kelnes ir marškinius, moterys – mėlynus klostuotus sijonus, uipilius trumpomis rankovėmis ir nedidelėmis iškirptėmis, dideles baltas skaras. Pietuose vyrai ant baltų kelnių dar velkasi zomšines kelnes iki kelių, papuoštas raštais ir kišenėmis; marškinių atlapai puošiami raudonais išsiuvinėjimais. Moterys ten vilki kelissyk aplink liemenį apsuktus sijonus, juodai ties pečiais ir atlapais išsiuvinėtus uipilius. Nešioja auskarus, karolius.

Sokių virtuvėje vyrauja kukurūzų, pupelių, daržovių ir mėsos patiekalai.

Atokesniuose rajonuose išlikusios sokių seniūnų tarybos. Paplitęs žemės ūkio ir statybų talkų paprotys. Šeima mažoji, patriarchalinė. Nors santuokos dažniausiai savanoriškos, lemiamą vaidmenį sudarant santuoką turi jaunųjų tėvai. Dabar sokiai ženkliai asimiliavęsi su meksikiečiais.

Sokiai išlaikę ikikrikščioniškosios tikybos bruožų – tikėjimas dvasiomis–sergėtojomis (nagualizmas), vaiduokliais, raganavimas, būrimas. Po talkų rengiamos gausios vaišės. Tradiciniai šokiai patyrę ryškią ispanų įtaką.

## Šaltiniai
Ragasnapiai krankliai

**Ragasnapiai krankliai** (*Corvultur*) – varninių (*Corvidae*) šeimos, varnų (*Corvus*) genties pogentė. Kita ornitologų dalis juos išskiria į visiškai atskirą varninių šeimos gentį. 

## Paplitimas
Ragasnapių kranklių pogentės dvi rūšys išplitusios rytų ir pietryčių Afrikos kalnuotose vietovėse.   

## Rūšys
Pogentėje dvi rūšys: 
* Baltapakaušis ragasnapis kranklys (*Corvus crassirostris* sin. *Corvultur crassirostris*); Stambiausia pogentės rūšis. Savaime paplitę nedidelėje Rytų Afrikos dalyje – Eritrėjoje, Etiopijoje, Somalio šiaurės vakaruose bei Sudano rytuose. 
* Baltakaklis ragasnapis kranklys (*Corvus albicollis* sin. *Corvultur albicollis*); Rūšis paplitusi Afrikos žemyno didelėje pietryčių dalyje. 

## Matmenys ir išvaizda
Ragasnapiai krankliai labai dideli, stambūs paukščiai. Varninių (*Corvidae*) šeimoje už juos didesnis tik paprastasis kranklys. Iš kitų varnų genties rūšių išsiskiria ypač stambiu snapu. Jų kojos gana ilgos, prisitaikiusios puikiai vaikštinėti žeme. Kūno plunksninis apdaras beveik visas juodas su rausvais, violetiniais atspalviais. Baltapakaušis ragasnapis kranklys nuo jam artimos rūšies stambesnis (kūno ilgis įskaitant uodegą iki 64 cm, svoris iki 1,5 kg. ) ir skiriasi ant pakaušio ir kaklo gale gerai pastebima, neįprastai atrodančia balta ar balsva dėme. Baltakaklio ragasnapio kranklio kaklo užpakalinėje dalyje pereinančioje į nugarą yra ryški balta dėmė. 

## Mityba
Ragasnapiai krankliai yra visalesiai ir maistui neišrankūs, nors daugiausiai minta gyvulinės kilmės maistu – smulkesniais stuburiniais ir bestuburiais, įskaitant skėriais, vabalais ir mėšle esančiomis jų lervomis, kirmėlėmis, žmonių išmetamomis maisto atliekomis, smulkiais ropliais. Neatsisako dvėselienos. Lesa ir augalinį maistą – grūdus, riešutus. 

## Elgsena
Ragasnapiai krankliai yra varninių šeimoje, kurios paukščiai, anot tyrinėtojų, būdingas vienas aukščiausių intelekto koeficientų tarp visų gyvūnų, prilygstantis delfinams, drambliams, žmogbeždžionėms. 

Monogamai. Lizdus sukasi klifų iškyšose, rečiau medžiuose.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* hbw.com / Corvultur, *[[Anglų kalba|anglų k.]]*
Masahvai

**Masahvai** (, sav. *Tetjo ñaa jñatjo*) – indėnų tauta, gyvenanti Meksikoje, kalnuotose srityse Meksiko valstijos vakaruose ir rytų Mičoakane. Populiacija >320 tūkst. žmonių (XX a. II pusėje – 120 tūkst.). Masahvų kalba priskiriama otomangų kalboms (yra keletas tarmių), masahvai taip pat kalba ispaniškai. Tikintieji – katalikai, yra protestantų.

Masahvų tradicinis verslas – rankinė lydiminė žemdirbystė (kukurūzai, pupelės, moliūgai, aitrieji pipirai, agavos). Nuo XIX a. paplito plūginė ir kaplinė žemdirbystė (kviečiai, tabakas, kava, miežiai). Laiko avis (vilnai), ožkas, kiaules (daugiausia pardavimui), mulus, jaučius, vištas, kalakutus. Medžioja triušius, elnius, gaudo vėžius, rankioja opuncijų vaisius ir lapus, laukinių agavų lapus, vabalų lervas). Išvystyti amatai: puodininkystė, audimas rankinėmis staklėmis, odos apdirbimas, pynimas iš šiaudų, agavos pluošto (dembliai, krepšiai, kepurės, virvės, tinklai). Dirba samdiniais ūkiuose, miestuose.

Tradicinis masahvų būstas panašus į kitų Centrinės Amerikos tautų. Būstas vienos ar dviejų patalpų, statytas iš plaušplyčių, su keturšlaičiu šiaudiniu arba čerpiniu stogu. Priešais fasadą – veranda ant stulpų. Namo viduje įrengta klėtis, šalimais – aukštos gardinės jaujos kukurūzams džiovinti, kartais ir krosnys čerpių degimui. Šiaurėje paplitusios pusiau požeminės pirtys.

Masahvų vyrų apranga panaši į kitų meksikiečių – namie austi marškiniai su apskritu kaklo iškirpimu, dažnai išsiuvinėti, kelnės baltos, parištos juosmens juosta, sandalai, šiaudinė kepurė, kaklaskarė, raštuotas krepšys, vilnonė serapė. Moterys nešioja tunikos pavidalo marškinius trumpomis rankovės, spalvingai išsiuvinėtus, ilgus klostuotus sijonus arba keletą sijonų, apsiaustus, raštuotus krepšius.
 
Tradicinė šeima – didžioji, patriarchalinė, dabar – mažoji. Santuoka patrilokalinė arba neolokalinė. Paplitusi nuotakos išpirka, kartais – grobimas.
 
Masahvai išlaikę ikikrikščioniškosios tikybos bruožų – tikėjimas dvasiomis–sergėtojomis (nagualizmas), gerbiamos lietaus, olų, šulinių dvasios, paplitęs šamanizmas, magija, aukų lydimos žemdirbystės apeigos. Katalikų švenčių metu vyksta spalvingi vaidinimai, karnavalai (biblinėmis, istorinėmis temomis). Išsaugoję tautosaką – dainas, legendas, pasakas apie saulę, mėnesį, stebuklingas olas, lietaus nykštukus ir kt.


ArteSano2014 002.JPG|Masahvai
ExpoIndigenous2015 009.JPG|Masahvų tekstilė
MazahuaBraceletsArteSano2.jpg|Masahvų apyrankės 


## Šaltiniai
Gamtinė aplinka

**Gamtinė aplinka** – iš gamtos gyvųjų ir negyvųjų sandų savaimiškai susidariusi visuma. Gamtinė aplinka skirstoma į vietinę, regioninę ir visuotinę. Pagrindinės sudedamosios visumos dalys: klimatas, oras, vanduo, žemė, gamtiniai ištekliai ir gyvasis pasaulis.
Jagulis

**Jagulis** () – archeologinė vietovė pietų Meksikoje, Oachakoje, į pietryčius nuo Oachakos miesto, Tlakolulos apylinkėse. Tai senovės sapotekų miesto–valstybės griuvėsiai.

Miesto pavadinimas sapotekų kalba reiškia „senas medis“. Vietovė apgyvendinta vėlyvajame ikiklasikiniame laikotarpyje, maždaug tarp 500 ir 100 m. pr. m. e., o jo klestėjimas prasidėjo ~500–700 m. m. e., kai pradėtos statyti piramidės. ~800 m. žlugus Monte Albanui, į Jagulį atsikėlė daug naujakurių. Vėlyvuoju poklasikiniu laikotarpiu čia gyveno ~6000 žmonių. Vėliau miestas užkariautas ispanų, o jo gyventojai įsikūrė apylinkėse (pvz., Tlakoluloje).

Miestas įsikūręs slėnyje, saugomas kalvų ir griovių. Jagulyje aptikta žaidimo kamuoliu aikštė, labirintiškos sandaros rūmai, kapavietės, atkastos gatvės, kiemai. Statiniai puošti mozaikomis, akmeninėmis figūromis.

Jagulio apylinkėse rasti bent prieš 6000 metų apgyvendinti urvai su uolų tapyba. Gila Nakico, Kueva Blankos, Geo Šiho urvuose rasta išsilaikiusių moliūgų, pupelių, kukurūzų liekanų, taip pat akmeninių įrankių, gyvūnų kaulų. Šie radiniai rodo perėjimą nuo medžiotojų–rankiotojų į žemdirbių visuomenę.

2010 m. Jagulis drauge su šalimu Mitlos senovės miestu įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Tustlos kalnai

**Tustlos kalnai** () – vulkaninis kalnų masyvas Meksikoje, Verakruso valstijoje, Meksikos įlankos pakrantėje, į vakarus nuo Koacakoalkoso. Šis vulkaninis masyvas stūkso atokiau tiek nuo Kordiljerų, tiek nuo Neovulkaninės Kordiljeros. Tustlos kalnai sudaryti iš bazalto, čia stūkso keletas smarkiai sudūlėjusių ugnikalnių kūgių – San Martinas (1700 m), San Martin Pachapanas (1100 m), El Vichija (800 m). Viename vulkaniniame duburyje telkšo didelis Katemako ežeras (72 km²). Kalnuose nemaža krioklių (žymiausias – Ejipantlos krioklys).

Tustlos kalnai apaugę drėgnaisiais atogrąžų miškais, kuriuose yra retų, endeminių augalų ir gyvūnų rūšių. Įsteigtas biosferos rezervatas.

Tustlos kalnai nuo seno buvo apgyvendinti olmekų (pagrindinis jų miestas – Tres Sapotesas). Iš kalnuose skaldomo bazalto jie gamino žymiąsias olmekų akmenines galvas. Dabar pagrindinis šių kalnų miestas – San Andres Tustla.
Juistas

**Juistas** () – sala bei savivaldybė Auricho rajone, Žemutinėje Saksonijoje, Vokietijoje. Viena iš septynių gyvenamų Rytų Fryzų salų, tarp Borkumo vakaruose, Memerto pietvakariuose bei Nordernėjaus rytuose. Pietiniai krantai skalaujami Vatų jūros, o šiauriniai Šiaurės jūros. Juistas yra 17 km ilgio ir 500 m iki 1 km pločio (priklausomai nuo potvynių ir atoslūgių lygio). Saloje įsikūrę du kaimai: Juistas ir Lugas. 1596 gyventojai (2015 m. duomenys). Pagrindinis pragyvenimo šaltinis yra turizmas.

Aukščiausi salos pastatai yra vandens bokštas, senasis viešbutis bei nenaudojamas švyturys. Paukščių migracijos metu, vakarinėje salos dalyje, smėlėtoje seklumoje pastebimi juodkrūčiai bėgikai, jūriniai sėjikai ir islandiniai bėgikai. Saloje yra nedidelis ežeras, kuris ilgainiui tapo gėlavandenis.

Sala pasiekiama lėktuvu arba keltu. Motorinėmis transporto priemonėmis naudojasi tik ugniagesiai, Vokietijos Raudonasis Kryžius bei daktarai. Traktorių naudojimui reikalingas leidimas. Saloje susisiekiama dviračio arba arklio ir karietos pagalba.


JuisterVerkehrsrecht.jpg|Kelio ženklas
Flug Juist 2010 PD 099.JPG|Lugo kaimas
Juist-Strand-Panorama.jpg|Papludimys
Tenzorinis procesorius

**Tenzorinis procesorius** ( arba *TPU*) – specialios paskirties integrinis grandynas, sukurtas išskirtinai kompiuterio mokymuisi. 

## Apžvalga
Apie tenzorinį procesorių buvo paskelbta 2016 m. gegužės mėn. Google I/O renginio metu, kai įmonė pranešė, kad TPU jų duomenų centruose buvo naudojamas daugiau nei metus. Pasak Google inžinieriaus Normano Jouppi, TPU ASIC yra montuojami į aušinimo įrenginio vietą, kuri telpa į standžiojo disko ertmę duomenų centro stove. Lustas buvo specialiai sukurtas Google TensorFlow sistemai - simbolinei matematinei bibliotekai, naudojamai mašininio mokymosi taikymams, kaip pavyzdžiui neuroninių tinklų mokymui. Tačiau „Google“ vis dar naudoja centrinius ir grafinius procesorius kitų tipų kompiuteriniam mokymuisi. Kiti mokymosi greitininmo dizainai atsiranda iš kitų tiekėjų yra labiau orientuoti į integruotų valdiklių ir robotikos rinkoms.

„Google“ pranešė, kad jos sukurtas tenzorių apdorojimo lustas buvo naudojamas Go žaidime žaidžiant AlphaGo prieš Lee Sedol.

Lyginant su grafiniu procesoriumi, tenzorinis procesorius yra suprojektuotas išskirtinai didelės apimties riboto tikslumo skaičiavimams (pvz., sumažinant iki 8 bitų tikslumo), taipogi jame nėra įrangos, skirtos vaizdui generuoti.

## Nuorodos
* Google TPU mikroprocesoriaus ir elektroninės schemos nuotrauka 
* Google TPU v2 elektroninės schemos nuotrauka 
* Google TPU v3 elektroninės schemos nuotrauka 
* Google TPU v2 serveryno nuotrauka 

## Šaltiniai
Specialios paskirties integrinis grandynas

**Specialios paskirties integrinis grandynas** ( arba *ASIC*) – integrinis grandynas, pritaikytas specifiniams uždaviniams spręsti. Kiekvieną ASIC grandyną rūpestingai pritaikęs konkrečios operacijos atlikimui, kompiuterinės įrangos kūrėjas gali sukurti mažesnį, pigesnį ir spartesnį lustą, kuris, be to, suvartoja mažiau elektros energijos nei mikroprocesorius. ASIC lusto pavyzdys gali būti personalinio kompiuterio grafinės kortos procesorius, kuris apdoroja grafinius vaizdus nuo 10 iki 100 kartų didesne sparta, nei tai padarytų bendros paskirties procesorius.

## Šaltiniai
2016 m. spalio žemės drebėjimai centrinėje Italijoje

**2016 m. spalio žemės drebėjimai centrinėje [[Italija|Italijoje]]** įvyko 2016 m. spalio 26 d. ir spalio 30 d. Pirmasis drebėjimas įvyko spalio 26 d. 19:11 val. vietos laiku netoli Selano miestelio centrinėje Italijoje. Šis smūgis siekė 5,5 Mw stiprumą ir vyko 10 km gylyje. Antrasis drebėjimas įvyko tą pačią dieną 21:18 vietos laiku ir buvo 6,1 Mw stiprumo. Šio drebėjimo epicentras buvo netoli Viso miestelio Markės regione.

Abu šie žemės drebėjimai įvyko tarp vietovių, kuriose buvo 2016 m. rugpjūčio ir 1997 m. drebėjimai – šioje vietoje stipresnių žemės drebėjimų nevyko 157 metus.

Spalio 30 d. įvyko trečiasis žemės drebėjimas – jis siekė 6,5 Mw stiprumą ir buvo didžiausias žemės drebėjimas šalyje nuo 1980 m.

Žemės drebėjimų smūgiai buvo juntami ir sostinėje Romoje.

Šių žemės drebėjimų pasekoje sugriuvo kai kurie pastatai, buvo nutrauktas elektros ir telefono ryšio tiekimas. Pagal oficialią ataskaitą, pirmųjų žemės drebėjimų metu žuvo vienas žmogus, patyręs širdies infarktą. Dar dvi moterys nuo širdies smūgių mirė spalio 30 d. žemės drebėjimų metu.

## Žemės drebėjimų bangos



(Šaltinis: Istituto Nazionale di Geofisica e Vulcanologia)


## Šaltiniai
Tustepekas

**Tustepekas**, pilnai – ***San Chuan Bautista Tustepekas*** () – miestas pietų Meksikoje, Oachakos valstijos šiaurėje, prie Papaloapano upės; antras pagal dydį valstijos miestas. Geležinkelio stotis, kelių mazgas (į Oachaką, Minatitlaną, Chučitaną, Alvaradą, Verakrusą). Į vakarus nuo Tustepeko yra užtvankų kompleksas. Maisto (cukraus, alaus, mėsos, vaisių), bioetanolio, popieriaus pramonė, žvejyba. Žemės ūkio regiono prekybinis centras. Yra teatras, kultūros namai, Šv. Jono Krikštytojo katedra.

## Istorija

Miesto pavadinimas kilęs nuo , reiškiančio „triušiakalnis“. Gyvenvietė čia buvo jau actekų laikais. 1876 m. Tustepeke kilo generolo Porfirijaus Diaso vadovaujamas sukilimas. 1944 m. miestą visiškai užtvindė Papaloapano potvynis.

## Miestų partnerystė
* Tiera Blanka, Meksika
* Tlakotalpanas, Meksika

## Šaltiniai
Tres Sapotesas

**Tres Sapotesas** () – archeologinė vietovė Meksikoje, Verakruso valstijoje, vakarinėje Tustlos kalnų pašlaitėje, prie Huejapano upelio. Tai buvo vienas svarbiausių olmekų kultūros centrų (drauge su La Venta ir San Lorenso Tenočtitlanu).

Gyvenvietė įkurta II tūkstm. pr. m. e. pab., o iškilo viduriniajame vystymosi amžiuje (maždaug 900–800 m. pr. m. e.), žlungant San Lorenso Tenočtitlanui. Tuo metu čia taip pat tašytos olmekų akmeninės galvos (~1,5 m aukščio; mažesnės ir skirtingo braižo nei kituose olmekų miestuose). IV a. pr. m. e., nykstant klasikinei olmekų civilizacijai, Tres Sapotesas nesunyko, o toliau dar klestėjo keletą šimtmečių (vadinamasis epiolmekų laikotarpis). Tres Sapoteso keramika, skulptūros pamažu keitėsi nuo įprasto olmekams braižo, ėmė panašėti į Isapos meną. Epiolmekų laikotarpiu Tres Sapotese naudotas vadinamasis „sąsmaukos raštas“, panašus į majų ženklus, taip pat atsirado ilgojo skaičiavimo kalendoriaus įrašų.

Maždaug III a., iškilus klasikinei Verakruso kultūrai, Tres Sapotesas išliko srities centras, bet jo reikšmė palaipsniui menko. ~IX a. miestas buvo galutinai apleistas.

Tres Sapoteso radiniai (akmeninės galvos, stelos, skulptūros) saugomi Tres Sapoteso muziejuje.
Brutalizmas

**Brutalizmas** – architektūrinis stilius, klestėjęs XX a. 6–8-ajame dešimtmečiuose. Brutalizmo ištakos – XX a. pradžios modernizmas. Stiliaus pavadinimas kilęs iš prancūzų kalbos *béton brut* 'neapdorotas betonas'. Šiais žodžiais Le Corbusier apibūdino pastatų išorinio paviršiaus apdailos technologiją, kurią jis taikė daugumai savo paskutinio laikotarpio statinių. Pagal šį apibūdinimą britų architektūros kritikas Reyneris Banhamas pasiūlė terminą *brutalizmas* (pradžioje – *naujasis brutalizmas*), kad įvardytų naująjį architektūros stilių. 

Brutalizmas buvo populiarus administraciniuose, aukštuminės architektūros, prekybos centrų, viešosios paskirties pastatuose, švietimo įstaigose (ypač aukštosiose mokyklose). Daug brutalizmo  pavyzdžių turima Britanijoje, Prancūzijoje, Vokietijoje, Japonijoje, JAV, Italijoje, Kanadoje, Brazilijoje, Filipinuose, Izraelyje ir Australijoje. Pastatai pasižymi stambiomis formomis, masyvumu (net jei nėra dideli), primena tvirtoves, vyrauja atviros betono konstrukcijos, „mūrinio brutalizmo“ atveju derinamos nedidelės plytos ir betonas. Viena iš mėgstamų brutalizmo konstrukcijų – apversta ir ant atramų pakelta laiptuota piramidė. Vienas ryškesnių brutalizmo pavyzdžių Lietuvoje – Vilniaus sporto rūmai.

Brutalizmo pastatų tvirtumas, patogumas ir paprasta priežiūra gali būti vertinami kaip jaunesniosios kartos atsakas į kai kurių XX a. 4-ojo ir 5-ojo dešimtmečių architektų lengvabūdišką, optimistišką ir nerūpestingą nuotaiką. R. Banhamas brutalizmą yra įvertinęs ne tiek kaip stilių, o labiau kaip architektų moralinės rimties išraišką. Žodis „brutalizmas” ne visada vartojamas kaip vienareikšmis architektūros terminas, patys architektai dažnai iš viso jo vengia. Visai neseniai kasdienėje kalboje brutalistiniais pradėti vadinti dideli ir nepopuliarūs XX a. pabaigos pastatai – čia *brutalistinis* pasakoma kaip epitetų *atgrasus*, *grubus*, *brutalus* sinonimas.
## Galerija

Vaizdas:Geisel library.jpg|Kalifornijos universiteto Geizelio biblioteka, San Diegas, JAV
Vaizdas:DHHS2 by Matthew Bisanz.JPG|thumb|300px|JAV Sveikatos ir socialinių reikalų ministerija, Vašingtonas.
Vaizdas:Trellick Tower2.jpg|thumb|Treliko bokštas, Londonas, Anglija 
Vaizdas:Jugotours Beograd Dec 2003.jpg|thumb|left|Vakariniai miesto vartai, Belgradas, Serbija.
Vaizdas:Royal National Theatre London SouthBankCentre02.jpg|thumb|300px|Nacionalinis karališkasis Londono teatras
Vaizdas:UMN-MoosTower.jpg|thumbnail|275px|Malkolmo Moso bokštas, Minesotos universitetas, JAV
Vaizdas:Jatiyo Sangshad Bhaban, Dhaka (2).jpg|Parlamento pastatas Dakoje, Bangladešas
Vaizdas:BarcoSummer.jpg|Teisės fakulteto Barko Lū pastatas Pitsburgo universitete, JAV 
Vaizdas:Robarts front 750px.jpg|Robertso biblioteka, Torontas, Kanada
Vaizdas:Boston City Hall 2004.jpg|Bostono rotušė, JAV
Vaizdas:Takamatsukagawa Gymnasium1.JPG|Gimnastikos salė Kagavos prefektūroje, Japonija


## Išnašos
Epiolmekų raštas

**Epiolmekų raštas** arba ***sąsmaukos raštas*** – ankstyva Mezoamerikos rašto atmaina, apie V a. pr. m. e. – V a. m. e. naudota Tehuantepeko sąsmaukoje gyvavusios vėlyvosios olmekų (epiolmekų) kultūros. Epiolmekų raštas savo sandara panašus į majų raštą – viena eilė vaizduoja logogramas, kita – priebalsius.

Su šiuo raštu rasta keletas paminklų: stela iš La Mocharos, statulėlė iš Tustlos kalnų, stela iš Tres Sapoteso, Teotihuakano braižo kaukė, keletas įrašų ant suirusių stelų iš Sero de las Mesaso, keletas ženklų ant keramikos duženų iš Čiapa de Korso.

La Mocharos stelą bandyta dešifruoti – Džonas Džastisonas ir Terensas Kaufmanas pasiūlė versiją, kad epiolmekų raštu užrašyta michių-sokių kalba. Visgi, jų pasiūlytas dešifravimas susilaukė nemažai kritikos.
Olmekų raštas

**Olmekų raštas** – spėjamas olmekų civilizacijos raštas, rastas ant vadinamojo Kaskachalio bloko.

1999 m., tiesiant kelią, dabartiniame Meksikos Verakruso valstijos Lomas de Takamičapano kaime, esančiame buvusiose olmekų civilizacijos žemėse, rastas akmens luitas (11,5 kg, 36 cm × 21 cm × 13 cm) su jame išraižytais ženklais. Šis blokas rastas tarp kitų molinių šukių, priskiriamų senajai, San Lorenso Tenočtitlano laikotarpio olmekų civilizacijai.

Ant akmens pavaizduoti 62 įrantai (glifai), dalis jų primena ananasus, kukurūzus, gyvūnus, žuvis. Kiti ženklai – abstraktesnės geometrinės figūros, gniužulai. Šie ženklai neprimena jokių vėlesnių Mezoamerikos raštų – majų, epiolmekų ir kt., kurie būdavo rikiuojami į statmenas tieses. Jei pasitvirtintų, kad šie ženklai yra raštas, tai būtų seniausias žinomas raštas Amerikoje – datuojamas ~IX a. pr. m. e. Kaskachalio blokas aplenktų seniausius žinomus sapotekų įrašus iš V a. pr. m. e.

Dalis mokslininkų išreiškė abejones dėl Kaskachalio bloko įrašų, teigdami, kad pavaizduoti ženklai neprimena jokios vėlesnės rašto sistemos, o pats radinys rastas ir datuotas be archeologinio konteksto.

Vienoje olmekų archeologinėje vietovėje – San Andrese – taip pat rasta įrantų, kuriuos galima aiškinti kaip rašto ženklus.

## Šaltiniai
Kopenhagos sutartis (1660)

**Kopenhagos taika** – taikos sutartis tarp Danijos ir Švedijos, sudaryta 1660 m. birželio 6 d. Kopenhagoje, kuria buvo užbaigtas 1658–1660 m. vykęs Danijos ir Švedijos karas.

## Sutarties sąlygos
Pagal Kopenhagos taikos sutartį didele apimtimi buvo patvirtintоs 1658 m. sudarytos Roskildės taikos sąlygos. Didžiausių problemų sudarant naują taikos sutartį kilo dėl Bornholmo salos, kurios gyventojai 1658 m. buvo sukilę prieš Švedijos valdymą. Po derybų Bornholmas buvo grąžintas Danijai, o Trondheimo rajonas  – Norvegijai. Buvo atšauktas Roskildės taikos draudimas nepraleisti pro Danijos sąsiaurius į Baltijos jūrą Švedijai priešiškų šalių laivų. Faktiškai Kopenhagos taikos sutartimi buvo nustatytos dabartinės Švedijos, Danijos ir Norvegijos valstybių sienos. Kopenhagos sutartimi buvo dar kartą patvirtintos Danijos ir Švedijos anksčiau sudarytos sutartys.

## Šaltiniai
Memertas

**Memertas** () – nedidelė sala Žemutinėje Saksonijoje, priklauso Rytų Fryzų saloms. Nutolusi į šiaurę nuo Vokietijos krantų ir į pietus nuo Juisto salos. Plotas – 5,2 km². Sala yra negyvenama, joje yra tik vienas namas, skirtas paukščių stebėjimui. Kartais iš aplinkinių salų atvyksta poilsiautojai. Memertas oficialiai yra saugoma teritorija (draustinis).


Memmert view.JPG|Memertas
Memmert in AUR.svg|Sala žemėlapyje
Eurasian Spoonbill.jpg|Girnovė
2016 m. Australijos motociklų Grand Prix

**2016 m. Australijos motociklų Grand Prix** – 16-tasis 2016 m. MotoGP sezono etapas. Jis vyko 2016 m. spalio 23 d. Phillip Island Grand Prix Circuit trasoje, Filipo saloje.

## Klasifikacija
### MotoGP

### Moto2

* Álex Márquez pasitraukė iš lenkynių dėl riešo ir nugaros traumų patirtų per avariją apšilimo metu. 
* Isaac Viñales per avariją kvalifikacijos metu patyrė peties traumą. 

### Moto3
Lenktynės turėjo trukti 23 ratus, tačiau po 5 ratų dėl avarijos buvo parodyta raudona vėliava ir vėliau lenktynės pradėtos iš naujo 10 ratų.

## Čempionato pozicijos po lenktynių

### MotoGP

;Lenktynininkų čempionato pozicijos

## Nuorodos
Katemako ežeras

**Katemako ežeras** () – gėlavandenis ežeras Meksikoje, Verakruso valstijoje, Tustlos kalnuose. Tai trečias pagal dydį gamtinis gėlavandenis ežeras Meksikoje. Ežeras telkšo 340 m virš jūros lygio aukštyje, susidaręs dėl lavos patvankos. Plotis 12 km, ilgis iki 9 km. Ežeras seklus (vid. 7,6 m gylio). Iš ežero išteka Grande de Katemako upė, priklausanti Papaloapano baseinui. Katemako ežero lygis valdomas Katemako upėje įrengtomis užtvankomis. Ežere yra keletas salų.

Ežere gyvena 12 žuvų rūšių, vykdoma žvejyba. Pakrantėje įsikūręs Katemako miestas.

## Šaltiniai
Nordernėjus

**Nordernėjus** () – viena iš septynių gyvenamų Rytų Fryzų salų, į šiaurę nuo Vokietijos krantų. Nordernėjaus savivaldybė kartu su visa sala priklauso Auricho rajonui (Žemutinė Saksonija). 5935 gyventojai (2015 m. duomenys).

Salos plotas – 26,29 km². Yra 14 km ilgio ir maždaug 2,5 km pločio. Nordernėjus yra dešimta pagal dydį šalies sala. Išsidėsčiusi tarp Juisto 3 km į vakarus ir Baltrumo apie 800 m į rytus. Šiaurinė salos dalis turi 14 km smėlėtą pakrantę.

Rytinė salos dalis priklauso Žemutinės Saksonijos Vatų jūros nacionaliniam parkui. Dėl jame esančios laukinės gyvūnijos patekimas į šią teritoriją yra ribotas. Taip pat saloje yra ribojamas automobilių eismas. Saloje yra nedidelis oro uostas. Kilimo ir tūpimo tako ilgis – 1000 m. Reguliariai kursuoja keltai iš *Norddeich* prieplaukos, netoli Nordeno.

Nordernėjaus gyvenvietei savivaldybės teisės suteiktos 1946 m. Turi savo herbą ir vėliavą.


NY Wiedaschstraße.jpg|Nordernėjaus gyvenvietė
Weiße Düne Norderney.jpg|Paplūdimys
Norderney Promenade - panoramio.jpg


## Nuorodos

* Oficiali svetainė
Antanas Juzakėnas

**Antanas Juzakėnas** (slapyvardis **Liūtas**; 1913 m. Sudeikiuose (dab. Anykščių rajonas) – 1948 m. gegužės 3 d.) – antisovietinio pasipriešinimo dalyvis, ėjęs Antano Žilio-Žaibo būrio skyriaus vado pareigas.

Gimė pasiturinčiųjų ūkininkų šeimoje. Tėvas – 100 ha prastos žemės turįs stambus ūkininkas. A. Juzakėnas tarnavo Lietuvos kariuomenės dragūnų pulke. Grįžęs įsikūrė ir ūkininkavo Jusiškio kaime.

Antrosios sovietinės okupacijos metais vengdamas mobilizacijos į Raudonąją Armiją pasitraukė partizanauti. 1945 m. Traupio ir Jusiškio kaimo apylinkėse subūrė Liūto būrį, sudarytą iš 15–20 laisvės gynėjų. Žuvus Juliui Miškiniui perėmė būrio vadovavimui. 1946 m. Liūto būrys įsijungė į Šarūno rinktinės Butageidžio kuopą. Vėliau iki gyvenimo pabaigos buvo Vyčio apygardos Antano Žilio-Žaibo būrio vadas.

Laisvalaikiu eiliavo, buvo muzikalus.

Žuvo kovų metu gimtojo kaimo teritorijoje. Palaidojimo vieta nenustatyta, spėjama, jog Taujėnų mokyklos teritorijoje, nes šiame miestelyje buvo numestas velionio kūnas.

## Išnašos
Kazuko Shiraishi (1931)

**Kadzuko Širaiši** (; 1931 m. vasario 27 d. – 2024 m. birželio 14 d.) – Kanadoje gimusi japonų poetė, vertėja. Tikras vardas (Kazuko) užrašomas hieroglifais 嘉壽子.

## Biografija
Gimė Vankuveryje, Kanadoje, tačiau būdama septynerių persikraustė į Japoniją.

Shiraishi kūrybai didžiausią įtaką padarė modernistinės ir siurrealistinės srovės. Savo poetinę karjerą pradėjo Katsue Kitazono poetų kuopelėje „VOA“. Buvo įstojusi studijuoti į Vasedos universitetą, tačiau studijas metė. Pirmasis poezijos rinkinys „Miestas, kur lyja kiaušiniais“ išleistas 1951 m. Kurį laiką buvo susituokusi su japonų režisieriumi Masahiro Shinoda. Po pertraukos, 1960 m., buvo išleista antroji autorės knyga – „Tigro žaidimas“, o už 12-ą knygą „Šventojo gašlūno sezonas“ buvo apdovanotas H premija. Kitos gautos premijos – *Mugen* premija už knygą „Kanoja grįžtame į ateitį“ (1978 m.), Tōson atminimo fondo premija už „Smėlio gentis“ (1982 m.), Jun Takami vardo premija ir Jomiuri apdovanojimas už „Pasirodysiantieji“ (1997 m.), 1998 m. – ir Japonijos valstybinis apdovanojimas – medalis su violetiniu kaspinu, 2003 m. – Sendai apdovanojimas už „Plūduriuojanti motina. Miestas“. Jomiuri apdovanojimą pelnė ir antrąkart, 2009 m. už „Eilėraščio panorama. Poeto portretas“.

Savo poeziją autorė yra skaičiusi ir per džiazo pasirodymus, taip pat yra dalyvavusi poezijos skaitymuose įvairiose pasaulio šalyse. Vyrauja erotiniai, ypač meilės tarp moterų motyvai, nesvetimos radikaliojo feminizmo idėjos (ypač aštuntame dešimtmetyje rašytuose raštuose).

Buvo 9-ojo straipsnio draugijos judėjimo palaikytoja.

## Šaltiniai
Bad Homburgas

**Bad Homburgas** () – miestas Heseno žemėje, Vokietijoje. Įsikūręs pietinėje Taunuso kalnų papėdėje. Ribojasi su Frankfurtu prie Maino, Oberurzeliu, kt. Bad Homburgas priklauso Frankfurto Reino-Maino regioninei institucijai (urbanistinei zonai). Miestas gerai žinomas dėl jame esančių mineralinių vandenų, kurortų ir kazino. 53 244 gyventojai (2015 m. duomenys).

## Istorija
Rašytiniuose šaltiniuose, Homburgas paminėtas 1180 m. 1330 m. suteiktos teisės prekybai. 1866 m. atiteko Prūsijai. XIX a. vid., Homburgas tapo populiariu kurortu. 1841–1842 m. pastatyta pirmoji sanatorija ir kazino. 1912 m. prie miestelio pavadinimo buvo pridėtas *Bad* priešdėlis, reiškiantis 'pirtį' (prausimasį). 1860 m. sujungtas geležinkelio linija su Frankfurtu.

## Miestų partnerystė
* Kūras, Šveicarija
* Dubrovnikas, Kroatija
* Ekseteris, Anglija
* Marianske Laznės, Čekija
* Mairhofenas, Austrija
* Peterhofas, Rusija
* Teračina, Italija
* Mondorf le Benas, Liuksemburgas
* Kabūras, Prancūzija

## Galerija

White Tower Bad Homburg Germany.JPG
Bad-homburg-kurpark-kaiser-wilhelms-bad-002.jpg
Schloss-hg-eingang001.jpg
Ahausas

**Ahausas** () – miestas ir savivaldybė Borkeno rajone, Šiaurės Reino-Vestfalijos žemėje, Vokietijoje. Įsikūręs prie pat pasienio su Nyderlandais, nutolęs maždaug 20 km į pietryčius nuo Enschedės. 39 277 gyventojai (2015 m. duomenys).

## Galerija

Ahaus Georgsbrunnen.jpg|Šv. Jurgio fontanas
Ahaus, Schloss Ahaus -- 2014 -- 2353 -- Ausschnitt.jpg
Ammelner Kapelle.jpg
2016 m. Nobelio premijos laureatai

**2016 m. [[Nobelio premija|Nobelio premijos]] laureatai** buvo paskelbti 2016 m. spalio 3-10 dienomis. Premija paskirta šiems asmenims:

### [[Sąrašas:Nobelio chemijos premijos laureatai|Chemijos]]

### [[Nobelio ekonomikos premija|Ekonomikos]]

### [[Nobelio literatūros premija|Literatūros]]

### [[Nobelio taikos premija|Taikos]]

### [[Sąrašas:Nobelio fizikos premijos laureatai|Fizikos]]

### [[Sąrašas:Nobelio fiziologijos ir medicinos premija|Fiziologijos ir medicinos]]

## Nuorodos
* Nobelio fondas apie 2016 m. laureatus  

## Šaltiniai