open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Bamakas

**Bamakas** () – miestas Malio pietvakariuose, šalies sostinė ir didžiausias miestas. Šalia teka Nigerio upė. 2,45 mln. gyventojų (2018 m.). Tai pagrindinis administracinis, verslo, finansų, gamybos ir transporto centras šalyje. Mieste išvystyta įvairi pramonė: medvilnės apdirbimas, variklių gamyba, maisto pramonė, žemės ūkio technika, metalo pramonė, statybinės medžiagos. Geležinkeliu miestas yra sujungtas su Dakaru Senegale, šitaip susisiekdamas su Atlanto vandenynu. Mieste taip pat yra mokslinių tyrimų insitutai, vadybos, inžinerijos, medicinos, odontologijos koledžai.

## Istorija
Malio imperijos laikais (XI-XV a.) miestas buvo svarbus musulmonų mokslo centras, tačiau palaipsniui jo svarba mažėjo, o 1883 metais, kai miestą užėmė prancūzų karinės pajėgos, vadovaujamos Žozefo Simono Galjenio (*Joseph Simon Gallieni*), Bamakas tebuvo kaimas. 

1908 m. jis buvo paskelbtas Prancūzijos Sudano (kolonijinis Malio pavadinimas) administraciniu centru, o 1960 m. tapo nepriklausomo Malio sostine.

1991 m. kovo 22 d. per protestus buvo nužudyta virš 300 žmonių. Po keturių dienų buvo nuverstas Traore, 1992 m. prezidentu oficialiai tapo Alfa Oumaras Konari.

2015 m. lapkričio 20 d. du ginkluoti vyrai įsiveržė į Radisson Blu viešbutį ir paėmė 140 žmonių įkaitais. Per septynias valandas apgulties 21 įkaitas ir abu užpuolikai žuvo.

## Sportas
* Djoliba AC – futbolo klubas;
* Stade Malien – futbolo klubas;
* Yéelen Olympique – futbolo klubas;
* Kovo 26-osios stadione (), talpina 35 tūkst. žiūrovų.
* „Hérémakono“ sporto komplekso stadionas (), talpina 35 tūkst. žiūrovų.
* Stade Malien (krepšinis) – krepšinio klubas;

## Galerija

File:Monument de l'hospitalité Bamako Mali.JPG|l'hospitalité paminklas
File:Bamako_Entrance_Arch.jpg|Bamako oro uosto kelio sveikinimo ženklas
File:Place de la liberté - Bamako.jpg|Laisvės paminklas
File:Monument Al Quoods - Bamako.jpg|Al Quoods paminklas
File:L'obélisque des idéogrammes, Hamdallaye - Bamako.jpg|Hamdallaye obeliskas
File:Gustave Borgnis-Desbordes - Statue place des explorateurs - Koulouba - Bamako.jpg|Gustave Borgnis-Desbordes statula
File:Pyramide du souvenir - Bamako.jpg|Suvenyrų piramidė


## Išnašos
Dakaras

**Dakaras** () – miestas vakarų Senegale, sostinė ir didžiausias šalies miestas. Išsidėstęs ant Žaliojo Kyšulio pusiasalio (labiausiai į vakarus nutolusio Afrikos žemyno taško), prie Atlanto vandenyno. 2,35 mln. gyventojų (2007). 

Dakare yra vienas geriausių uostų Vakarų Afrikoje, su šiuolaikine laivų pakrovimo įranga. Miestas yra labai svarbioje strateginėje vietoje, pusiaukelėje tarp Europos ir Pietų Afrikos bei Europos ir Pietų Amerikos, todėl tai svarbus oro ir jūrų uostas. Dakaras taip pat gerai sujungtas oro ir geležinkelio linijomis su kitais Afrikos miestais. Pagarsėjęs Dakaro raliu.

Pastaraisiais dešimtmečiais ypač vystoma žvejybos pramonė (ypač tuno). Taip pat išvystyta žemės riešutų, cukraus apdirbimas, alaus varymas, muilo gamyba, tekstilės pramonė. Itin modernūs yra meno muziejus ir didelis medicinos centras. Katalikų arkivyskupijos centras. Universitetas įkurtas 1949 m.

## Istorija

Dakarą 1857 m. įkūrė prancūzai, kai Gorė salos nebeužteko priimti prekybos laivus. Kaip verslo centras jis įgijo svarbą apie 1885 m., nutiesus geležinkelį. 

1902 m. Dakaras pakeitė Sen Lui miestą, kai tapo Prancūzijos Vakarų Afrikos administracinu centru. 

Antrojo pasaulinio karo metu miestą valdė prancūzų Viši režimas, kol 1942 m. miestą iki karo pabaigos užėmė JAV kariuomenė.

## Sportas
### Futbolas
; Futbolo klubai
* AS Douanes – futbolo klubas;
* Génération Foot – futbolo klubas;
* US Gorée – futbolo klubas;
* Oslo FA – Oslo futbolo akademija; rungtyniavo stipriausiame šalies divizione.
; Stadionai
* Stovi Leopoldo Sedaro Sengoro (80 tūkst.), Demba Diopo stadionai (15 tūkst.).
### Krepšinis
* US Ouakam – krepšinio ekipa.
* AS Forces Armées - krepšinio ekipa;
* ASCC Bopp – krepšinio ekipa; turi vyrų ir moterų ekipas.
* DUC Dakar – Dakaro Universiteto krepšinio klubas; turi vyrų ir moterų ekipas.
* Université Gaston Berger – universiteto krepšinio ekipa;
* ASC Jeanne d'Arc (krepšinis) – klepšinio ekipa;

## Miestų partnerystė
*  Vašingtonas, JAV

## Taip pat skaitykite
* Gorė sala

## Išnašos
Sen Lui

**Sen Lui** () – miestas šiaurės vakarų Senegale, Vakarų Afrikoje, Sen Lui saloje, prie Senegalo upės žiočių. 176 tūkst. gyventojų (2005 m.). Jūrų uostas, komercinis ir transporto centras Senegalo upės slėnyje.

## Istorija

Sen Lui 1659 m. įkūrė prancūzai kaip tvirtovę. Tai viena iš seniausių europiečių įkurtų gyvenviečių Vakarų Afrikoje. Nuo 1885 iki 1902 m. miestas buvo Prancūzijos Vakarų Afrikos sostinė, o nuo 1902 iki 1958 metų buvo Senegalo ir Mauritanijos sostinė.


Image:Saintlouis mosquée2.jpg|Didžioji mečetė
Image:Saintlouis ile pecheur2.jpg|Laivų prieplauka
Image:Saint-Louis maisons coloniales.jpg|Kolonijiniai rūmai
Moronis

**Moronis** () – miestas Komoruose, Didžiojo Komoro salos (*Grande Comore*) pietvakariuose, šiaurinėje Mozambiko sąsiaurio dalyje. Tai sostinė ir didžiausias šalies uostas. Pagrindinis importas – maisto prekės; eksportas – vanilė, kakava, kava. Miestas turi arabišką kultūrą, daug gražių mečečių. Apylinkėse yra Princo Saido Ibrahimo oro uostas.

## Istorija
Jau XVI a. Moronis buvo žymus kaip arabų pirklių uostas. XIX a. miestą užgrobė prancūzai, 1947–1975 m. jie buvo Komorų kolonijos centras, o vėliau tapo nepriklausomybę gavusių Komorų salų valstybės sostine.

## Sportas
* US Zilimadjou – futbolo klubas;
* Volcan Club de Moroni – futbolo klubas;
* Namų rungtynes žaidžia Moronio stadione (), talpinančiame 3 tūkst. žiūrovų.

## Šaltiniai
Oenotropajos

**Oenotropajos** () 'keičiančios vyną') – trys Anijo dukterys: Spermo, Oeno ir Elaisa. Spermo – grūdų deivė; Oeno – vyno deivė; Elaisa – aliejaus deivė.
Stulgys

**Stulgys**, sin. **dubeltas** (, vok. *Doppelschnepfe*) – tilvikinių (*Scolopacidae*) šeimos paukštis, kuris pagal išvaizdą labai panašus į perkūno oželį, tik apatinė kūno dalis išmarginta daugiau. Kūnas iki 28 cm ilgio, svoris – 62-74 g. Krūtinės šonai ir pilvas su skersinėmis dėmelėmis, uodegos šonai balti. Snapas platus ir trumpas.

Lietuvoje reta rūšis. Gyvena pelkėse. Lizdą suka ant žemės. Deda 4 pilkus ar gelsvus kiaušinius, išmargintus tamsiomis dėmėmis. Peri 22-24 dienas. Minta vabzdžių lervomis, kirmėlėmis.

Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

## Šaltiniai
Cirkliškis

**Cirkliškis** – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, prie plento , 3 km į pietvakarius nuo Švenčionių. Seniūnijos centras, 2 seniūnaitijos, biblioteka.

## Etimologija

Kaimo vardas yra asmenvardinis vietovardis – gyvenvietė kūrėsi prie dvaro, kuris buvo vadinamas Tirklio (tarmiškai – *Cirklio*) vardu. Kaimas dar vadinamas ***Cirkliške***.

## Istorija

Cirkliškio vietovės istorija prasideda nuo „archeologinės senovės“: parko pakraštyje, prie nedidelio ežerėlio, medžiuose dunkso didingas IV–XIV a. Cirkliškio piliakalnis – Perkūno kalnas. Vėliau šalia atsiradęs Cirkliškio dvaras buvo vadinamas Tirklio (tarmiškai – *Cirklio*) vardu. Jį valdė Lietuvos didysis kunigaikštis, XV a. – Goštautai, vėliau Radvilos. XVIII a.–XIX a. valdant Mostovskiams pastatyti iki dabar išlikę dvaro rūmai. XIX a. Cirkliškis buvo dvaras ir kaimas Švenčionių apskrities Mikalavo valsčiuje, seniūnijos centras.

1959 m. įkurtas Žemės ūkio technikumas, nuo 1976 m. tarybinis ūkis – technikumas, nuo 1990 m. Žemės ūkio mokykla), nuo 2000 m. Švenčionių profesinio rengimo centras. Veikia žuvų perdirbimo įmonė „Jolada“.

|}

## Architektūra
* XIX a. Cirkliškio dvaro sodyba:
** Vėlyvojo klasicizmo formų rūmai, su 6 dorėniškųjų kolonų portiku pagrindiniame fasade. Pastatydinti 1830 m. D. ir E. Mostovskių, nuo 1999 m. restauruojami pagal 1974 m. archit. K. Gibavičiaus projektą.
** Ledainė – klasicizmo laikotarpio apskrito plano statinys su kūginiu stogu.
** Klasicistinių formų kalvė su puskolonių portalu pagrindiniame fasade.
** 34,5 ha parkas, įkurtas XIX a. pradžioje, turi angliškojo parko bruožų, jame yra Cirkliškio piliakalnis ir 11 ha ežeras.
* Iki 1947 m. kaime stovėjo XVIII a. grafų Mostovskių mauzoliejinė koplyčia, sovietinės okupacijos metais susprogdinta, vietoje jos įrengtos TSRS karių perlaidojimo kapinės.
* 7 neveikiančios kapinės.
* Per nacių okupaciją 1941 m. kaime nužudyta grupė žydų vyrų, žudynių vietoje pastatytas memorialinis paminklas.

## Gyventojai

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Miesteliai.lt
Juodšiliai

**Juodšiliai** – miestelis Vilniaus rajono savivaldybėje, 12 km į pietus nuo Vilniaus, abipus Vilniaus–Lydos geležinkelio. Seniūnijos centras, 4 seniūnaitijos (Baltosios Vokės, A. Mickevičiaus, Reisleravos, Šv. Uršulės). Veikia 2 vidurinės mokyklos („Šilo“ ir U. Leduchovskos), Valčiūnų mokyklos pagrindinio ugdymo skyrius, biblioteka, Juodšilių Palaimintojo Mykolo Sopočkos bažnyčia, ligoninė, ambulatorija, vaistinė, paštas (LT-14001).

## Etimologija

Gyvenvietė kūrėsi XX a. pradžioje ir iš pradžių vadinosi ***Reslerava*** – asmenvardinis vietovardis pagal to meto Polesės geležinkelio valdybos direktoriaus Reslerio pavardę. 1920 m. pavadinta ***Juodšiliais***, kadangi gyvenvietė įkurta buvusio Juodojo Šilo miško plotuose.

## Geografija

Gyvenvietė įsikūrusi pušyne, prie Baltosios Vokės durpyno. Šiaurės vakariniu pakraščiu teka nedidelis bevardis Vokės intakas, jis užtvenktas maudymuisi. Yra Juodšilių geležinkelio stotelė, 1,5 km į pietus nuo Juodšilių yra Valčiūnų geležinkelio stotis. Juodšilius aptarnauja VVT – 82 maršrutas (Juodšilių I ir Juodšilių II st.).

## Istorija

Kaime yra Juodšilių pilkapiai. 1908 m. dėl būsto brangumo Vilniaus mieste, Polesės geležinkelio vadovybė nusprendė įrengti gyvenvietę savo darbuotojams už miesto. Iki Pirmojo pasaulinio karo ir tarpukariu Juodšiliai buvo populiarus vilniečių kurortas, mėgiamas dėl pušynų ir Vokės slėnio. Gyvenvietė ir netrukus įrengta geležinkelio stotelė pavadinta iki 1920 m. buvo vadinama ***Reslerava***. Lenkijos valdymo metais buvo vienuolynas, prie kurio veikė našlaičių prieglauda ir pradžios mokykla. Ne sykį čia lankėsi garsi vienuolė, šventoji Uršulė Leduchovska. 1940 m. Juodšiliai įtraukti į kurortinių vietovių sąrašą.

Sovietmečiu veikė durbių perdirbimo įmonė, durpyno kontora, pieninė. 2025 m. suteiktas miestelio statusas.

|}

### Žymūs žmonės

Juodšiliuose gimė:
* Petras Auštrevičius (1963), diplomatas, Lietuvos politikas, nuo 2014 m. Europos Parlamento narys.

## Gyventojai

## Sportas
* FK Rasika Juodšiliai (futbolas)

## Šaltiniai
Marijampolis

**Marijampolis** – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 19 km į pietus nuo Vilniaus miesto centro. Seniūnijos centras, 2 seniūnaitijos. Veikia Marijampolio Meilės Lukšienės gimnazija, paštas (LT-13210), žemės ūkio bendrovė „Migūnai“.

Per Marijampolį teka Juodė, įteka į Prūdiškių tvenkinį. Šalia kaimo nutiestas plentas . Stūkso mitologijos paminklas Marijampolio akmuo su „velnio pėda“.

## Etimologija

Kalbininkas Algirdas Sabaliauskas manė, kad kaimą tikriausiai įkūrė atvykėliai iš Marijampolės, nuo Šešupės ir Jevonio upių.

## Istorija

Lenkijos okupacijos metais kaime veikė lietuvių Šv. Kazimiero draugijos skyrius, 1936 m. uždarytas. Nuo 1957 m. veikia Marijampolio vidurinė mokykla dėstomąja lietuvių kalba, nuo 2006 m. pradinė mokykla dėstomąja lenkų kalba, yra lopšelis-darželis, kultūros namai, ambulatorija, Marijampolio koplyčia, 1960 m. įkurta biblioteka. 2004 m. įkurtas Švietimo raidos centras-muziejus.

1988 m. prijungti Naudžiai. 2024 m. patvirtintas Marijampolio herbas.

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai
Didžioji Riešė

**Didžioji Riešė** – miestelis Vilniaus rajono savivaldybėje, prie kelio , 12 km į šiaurę nuo Vilniaus. Riešės seniūnijos ir parapijos centras, 4 seniūnaitijos. Stovi Riešės Švč. Mergelės Marijos Vardo bažnyčia (pastatyta 1939 m.), yra Riešės pagrindinė mokykla (nuo 1995 m.), laisvalaikio centras, paštas.

Aptarnauja 26 ir 87 maršruto autobusai (Kiparisų, Samanų, Lauko, Kooperatyvo, Kaštonų, Didžiosios Riešės st.).

## Istorija

Ldk Aleksandras Jogailaitis Riešės palivarką su bravoru 1500 m. atidavė Vilniaus kapitulai. XIX a. Didžioji Riešė buvo Vilniaus apskrities miestelis ir dvaras, valsčiaus ir seniūnijos centras.

1950–1992 m. buvo tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė, kaime įkurtas Vilniaus valstybinis žirgynas. 1929 m. pastatyta Riešės bažnyčia. 1938–1939 m. parapijiečių rūpesčiu pastatyta Riešės Švč. Mergelės Marijos Vardo bažnyčia.

2017 m. patvirtintas Didžiosios Riešės herbas. 2025 m. suteiktas miestelio statusas.

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Riešės bendruomenės svetainė
Rukainiai

**Rukainiai** – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, prie senojo kelio Vilnius–Ašmena (kelias ) ir Rukainės upelio. Seniūnijos centras, Rukainių seniūnaitija. Stovi Rukainių Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia (pastatyta 1823 m.), veikia Rukainių gimnazija, pradinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-13016), vaikų darželis, ambulatorija, kultūros centras, girininkija, kiti visuomeninės paskirties objektai. Stovi Jėzaus Kristaus skulptūra Krikščionybės 2000‑ųjų metų jubiliejui įamžinti (pastatyta 1999 m., skulptorius Edvardas Podberiozkinas).

Į rytus nuo kaimo prasideda Rukainių miškas, yra Kenos hidrografinis draustinis, į pietryčius – Mūrininkų piliakalnis ir pilkapynai.

## Etimologija

Rukainiai – vandenvardinis vietovardis, kilęs nuo čia pratekančio Rukainės upelio (kairysis Kenos intakas) vardo.

## Istorija

Rukainiai pirmą kartą buvo paminėti 1435 metais. 1538 m. pastatyta medinė bažnyčia, dabartinės mūrinės bažnyčios prototipas. 1775 m. buvo 110 sodybų. 1812 m. Rukainius nusiaubė prancūzų kariuomenė. 1838 m. Rukainiuose suimtas sukilėlis Simonas Konarskis. XIX a. 2-ojoje pusėje Rukainiai – Vilniaus apskrities miestelis, valsčiaus centras, pradinė mokykla, pašto stotis.

1949 m. įkurta biblioteka. Sovietmečiu buvo tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė (specializacija – bulvių auginimas). 1968 m. prie Rukainių prijungti Rukainių I ir Rukainių II kolonijų kaimai. 2024 m. patvirtintas Rukainių herbas.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Tadeusz Wasąg (1926–2021), chemikas

## Galerija

Rukainiai, gatvė.JPG|Pagrindinė gatvė – kelias 
Rukainiai, Kristus.JPG|Kristaus skulptūra (skulpt. Edvard Podberiozkin, 1999 m.), skirta Krikščionybės 2000-ųjų metų jubiliejui. Šalia pasodinta 12 sidabrinių eglučių, simbolizuojančių 12 apaštalų


## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
*
Zujūnai

**Zujūnai** – miestelis Vilniaus rajono savivaldybėje ir vakarinis Vilniaus priemiestis. Seniūnijos centras, Zujūnų seniūnaitija. Pietinė kaimo dalis prijungta prie miesto. Veikia Zujūnų vidurinė mokykla, biblioteka, spaustuvė „Spaudos kontūrai“, lietuvių liaudies instrumentų gamybos dirbtuvės. Gyvenvietę aptarnauja 32 nr. VVT autobusų maršrutas.

## Etimologija

Zujūnai – asmenvardinis vietovardis, kildinamas nuo asmenvardžio *Zujū́nas* (plg. pavardes *Zùjis, Zùjus*).

## Istorija

XIX a. Zujūnai – kaimas Vilniaus apskrities Riešės valsčiaus Pilaitės seniūnijoje.

Sovietmečiu veikė felčerių ir akušerių punktas, devynmetė mokykla, biblioteka.

2022 m. patvirtintas Zujūnų herbas. 2025 m. suteiktas miestelio statusas.

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai
Jolajas

Graikų mitologijoje **Jolajas** buvo Ifiklo ir Automedūsos sūnus, Heraklio sūnėnas. Jis buvo Heraklio draugas ir važnyčiotojas, kartu su juo dalyvavo daugelyje žygių, kartais vadinamas Heraklio meilužiu. Herakliui kovojant su Lernos hidra, Jolajus padėjo nugalėti pabaisą. Jis pridegindavo nukirstos galvos kaklą, kad ši neataugtų. Tokiu būdu buvo įveikta Lernos hidra.

Ovidijus IX, 394.
Kebrenas

Graikų mitologijoje **Kebrenas** – upės dievas, Okeano ir Tetijos sūnus. Jis buvo Steropės (Asteropės), Hesperijos ir Oenonės tėvas. Kebreno upė tekėjo šalia Trojos.
Ašmena

**Ašmenà**  (, ) – miestas Baltarusijoje, 50 km į pietryčius nuo Vilniaus. Ašmenos rajono centras. Išsidėstęs kalvotose, derlingose vietose, prie Ašmenos upės. Per miestą eina plentas . Yra stačiatikių cerkvė, Ašmenos šv. arkangelo Mykolo katalikų bažnyčia. Veikia lengvoji ir maisto pramonė. Yra kraštotyros muziejus.

## Etimologija

Miesto pavadinimas yra lietuviškos kilmės (susijęs su žodžiu „ašmuo, ašmenys“).

## Istorija

Minima nuo 1340 m. kaip Vilniaus kunigaikštystės miestas, nuo 1384 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio dvaras. Po 1387 m. pastatyta Švč. Mergelės Marijos Dangun Ėmimo katalikų bažnyčia, viena pirmųjų Lietuvos Didžiojoje kunigaikštystėje, kurią administravo pranciškonai. 1505 m. bažnyčia sudegė, atstatyta, 1812 m. pastatyta mūrinė, XIX a. sunyko.

XV a. per Ašmeną ėjo Hanzos pirklių keliai. XV a. pradžioje – XVIII a. pabaigoje Ašmenoje būta rezidencinės pilies. 1432 m. rugsėjo 1 d. sąmokslininkai Ašmenoje nuvertė nuo sosto Švitrigailą. 1432 m. gruodžio 8 d. prie miestelio įvyko Ašmenos mūšis. XVI a. pradžioje miestui suteikta Magdeburgo teisė, nuo XVI a. pradžios iki 1940 m. buvo Ašmenos apskritis. 1519 ir 1655 m. Ašmena buvo užimta rusų kariuomenės, dėl sugriovimų ir nuskurdusių gyventojų 1655, 1661 ir 1677 m. atleista nuo mokesčių. 1566–1940 m. buvo Ašmenos apskrities centras. 1792 m. Stanislovas Augustas Ašmenai suteikė herbą, 1795 m. ji prijungta prie Rusijos imperijos. Caro laikais miestas priklausė Vilniaus gubernijai, buvo Ašmenos apskrities centras.

1667 m. dominikonai pastatė Šv. Mykolo bažnyčią. 1797 m. ji sudegė, atstatyta, 1850 m. uždaryta, 1904–1938 m. vėl atstatyta. 1794 m. Ašmenoje buvo J. Jasinskio sukilėlių štabas, suformuotas M. K. Oginskio būrys. 1812 m. Ašmeną užėmė Napoleono kariuomenė, vyko mūšiai, dalis miesto sudegė. Per 1831 m. sukilimą Ašmeną nusiaubė Rusijos imperijos kariuomenė, kuri bažnyčioje nužudė apie 150 žmonių. XIX a. antroje pusėje pastatyta stačiatikių cerkvė, smuklė (karčema). 1912 m. pastatyta sinagoga. Pagal 1920 m. Lietuvos sutartį su Sovietų Rusija Ašmena atiteko Lietuvai, bet 1920 m. ją okupavo Lenkija. 1939 m. užimta sovietų, priskirta Baltarusijos SSR. 1942–1944 m. priklausė Lietuvos generalinei sričiai.

Sovietmečiu buvo linų ir maisto pramonės centras.

## Gyventojai

### Tautinė sudėtis

2009 m. gyveno 14 813 žmonės:
* Baltarusiai – 88,36% (13 089);
* Lenkai – 5,69% (843);
* Rusai – 4,25% (630);
* ukrainiečiai – 0,58% (86);
* Kiti – 1,12% (165).

### Lietuviai

Ašmenos apylinkėse nuo seno gyveno lietuviai. Per XVII a. šeštojo dešimtmečio ir XVIII a. pradžios karus, badą ir marą daug gyventojų išmirė. Į jų vietą atkelta gudų. Pirmiausia lietuviai pradėjo slavėti palei traktą Minskas–Ašmena–Vilnius, ypač greta Ašmenos. XIX a. viduryje Ašmenos apylinkių žmonės lietuviškai jau nebekalbėjo. Lenkijos statistikos duomenimis, 1919 m. Ašmenoje buvo 10 lietuvių, 1931 m. liko tik 6.

## Sportas
### Futbolas
* FK Ašmena-BDUFK (buvęs futbolo klubas);
* FAK stadionas, kurio talpa 525 žiūvovai.

## Šaltiniai
Mozambikas (miestas)

**Mozambikas** (, ) – miestas šiaurės rytų Mozambike, jūrų uostas mažoje koralinėje **Mozambiko saloje** (dar vadinama Ilja, *Ilha*) Mozambiko kanale. 42,2 tūkst. gyventojų (1997). Nutolęs 5 km nuo žemyne esančio Lumbo miesto, kuriame yra geležinkelio terminalas.

Mozambiko miestas yra prekybos centras, eksportuojama mediena ir riešutai. Mieste yra įvairi architektūra. Šis miestas davė pavadinimą visai šaliai.
## Istorija

Mozambikas – vienas seniausių Rytų Afrikos miestų, įkurtas apie X a. musulmonų svahilių pirklių, kurie platino savo civilizaciją po rytines Afrikos pakrantes. Šis miestas buvo svarbus tarpinis taškas tarp Kilvos ir Sofalos. Čia susiformavo savarankiškas politinis darinys: prekybinis miestas-valstybė.

Portugalai miestą užėmė 1505 metais. 1522 m. jie čia pastatė bažnyčią, kuri laikoma pirmuoju europiečių statiniu pietiniame pusrutulyje. Iki 1907 m. jis buvo Portugalijos Rytų Afrikos kolonijos administracinis centras. Yra išlikę trys fortai, gubernatoriaus rūmai.

Po to, kai XVII a. šiaurinėje Svahilių kranto atkarpoje įsigalėjo Omano imperija, Mozambikas tapo šiauriausiu portugalų įtvirtinimu.

## Susiję pasaulio paveldo objektai
* : Kilva Kisivanis ir Songo Mnara (1981)
* : Zanzibaro akmeninis miestas (2000)
* : Lamu senamiesis (2001)
* : Gedžio istorinis miestas ir archeologinė vietovė (2024)
Bandžulis

**Bandžulis** (; iki 1973 m. ***Baterstas***, ) – miestas vakarų Gambijoje, prie Gambijos upės žiočių, kur ji įteka į Atlanto vandenyną. Šalies sostinė, didžiausias miestas, ekonomikos ir švietimo centras. Svarbiausias Gambijos transporto centras, veikia uostas, Bandžulio tarptautinis oro uostas. 44,2 tūkst. gyventojų (1994). Išsidėstęs Bandžulio salos (anksčiau – Šv. Marijos sala, *Saint Mary's Island*) smėlėtame pusiasalyje. Miestą su pietine šalies dalimi jungia tiltai, su šiaurine – keltai. Pagrindinės pramonės šakos – žemės riešutų, žuvies apdirbimas, brangakmenių ir audinių pramonė. Mieste veikia Gambijos nacionalinis muziejus, kelios mečetės ir bažnyčios.

## Etimologija

Miestas 1816 m. pavadintas Baterstu – anglų kolonijinės atstovybės sekretoriaus, grafo Henry Bathurst (1762–1834) garbei. 1973 m. suteiktas Bandžulio vardas, siejamas su kažkokio žmogaus Bandžugu vardu. Kita versija teigia, kad sostinės vardas kilęs nuo mandinkų žodžių *Bang julo*, reiškiančio „virvės pluoštas“.

## Istorija

1651 m. miestas išnuomotas kaip Kuršo kolonija. 1816 m. jį perėmė anglai – kaip uostą ir prekybos vergais centrą. Kurį laiką jis priklausė britų Siera Leonės kolonijai, kol 1889 m. tapo Britų Gambijos kolonijos ir protektorato centru. 1965 m. tapo nepriklausomos Gambijos sostine. XX a. 8-ajame dešimtmetyje buvo labai modernizuotas uostas.

## Sportas
* Wallidan FC – futbolo klubas;
* Real de Banjul FC – futbolo klubas;
* Gambia Ports Authority FC – futbolo klubas;
* Gambia Armed Forces FC – futbolo klubas;
* Starlight Banjul – futbolo klubas;
* Hawks Football Club – futbolo klubas;
* Gamtel FC – futbolo klubas;
* Adonis FC – buvęs futbolo klubas;
* Elite United FC – futbolo klubas.

## Galerija

Gambia banjul arch22.JPG|Miesto arka
Banjul ferry.jpg|Bandžulio uoste
1014046-Banjul Albert Market-The Gambia.jpg|Alberto turgus
Gambia Banjul 0012.jpg|Miesto gatvė


## Šaltiniai
Bingervilis

**Bingervilis** () – miestas pietryčių Dramblio Kaulo Krante prie Ebrijė (*Ébrié*) lagūnos. 28,7 tūkst. gyventojų (1988). Iš pradžių buvęs turgaus miestu, 1909 m. jis tapo Prancūzijos kolonijos administraciniu centru, kuris po 1934 m. perkeltas į Abidžaną. Miestas pasižymi botanikos sodais, senoviniais nuo prancūzų laikų išlikusiais pastatais.

## Pavadinimo kilmė
Miestas pavadintas prancūzų kolonizatoriaus Lui-Giustavo Bingerio (*Louis-Gustave Binger*) vardu, pridedant miesto galūnę ().
Jamusukras

**Jamusukras** () – miestas pietryčių Dramblio Kaulo Krante, oficialioji šalies sostinė. 155,8 tūkst. gyventojų (1998). Vietos ekonomika priklauso nuo žvejybos, miško ir kvepalų pramonės. Yra regioninis oro uostas, į Abidžaną eina automagistralė.

Miestas ypač žinomas kaip kultūros ir religijos centras, kuriame yra didžiausia pasaulyje krikščionių bažnyčia – Jamusukro Taikos Mergelės bazilika (pastatyta 1985–1989 m., Jono Pauliaus II pašventinta 1990 m. rugsėjo 10 d.), laikoma aukščiausia pasaulyje (149 m aukščio, pranokusi Šv. Petro baziliką Vatikane, pagal kurią ir buvo suplanuota). Oficialiai teigiama, kad pats F. Hufujė-Buanji paaukojo 150 mln. dolerių ir bažnyčią įvardijo kaip dovaną Vatikanui. Jamusukre taip pat yra didelė mečetė, Valstybinis aukštųjų technologijų mokymo centras (įkurtas 1975 m.).

Jamusukre gimė ir ilgą laiką gyveno pirmasis ir ilgametis (1960–1993 m.) nepriklausomo Dramblio Kaulo Kranto prezidentas Félix Houphouët-Boigny, kuris 1983 m. ir nusprendė perkelti sostinę iš prie pajūrio esančio Abidžano į labiau žemyne esantį jo gimtąjį miestą. Nors šalies sostinė ir Jamusukras, tačiau daugelis administracinių veiklų atliekamos Abidžane.

## Etimologija

XX a. pradžioje kaimą valdė karalienė Yamoussou. Tuo metu jis vadinosi *N'Gokro*, bet apie 1909–1919 m. buvo pervadintas Jamusukru. Šis pavadinimas reiškia „Jamusu miestas“ (baulių kalba *kro* reiškia „miestas“).

## Istorija

Iki XX a. 2-osios pusės Jamusukras tebuvo nedidelis kaimas, 1950 m. čia gyveno 500 žmonių. 1983 m. kovą šalies prezidentas Félix Houphouët-Boigny, gimęs šiame kaime, paskelbė Jamusukrą šalies sostine. Nuo tada miestas ėmė smarkiai plėstis, pastatyti nauji objektai – tarptautinis oro uostas, bazilika, parlamento rūmai, platūs prospektai.

## Sportas
* Société Omnisports de l'Armée sporto klubas;
* „Stade de Yamoussoukro“ (stadionas).

## Šaltiniai
Alkionė

**Alkionė** ( – „tulžys“) graikų mitologijoje – 2 personažų vardas.
* Eolo ir Enaretės arba Aigijalės duktė, Tesalijos karaliaus Keiko žmona.
** Jų tarpusavio melė buvo tokia stipri, kad vyrui iš jūrų kelionės negrįžus namo, Alkionė puolė į jūrą (kita vers. tik kai Keikas žuvo sudužus laivui, jo žmonai nusižudė). Tai matydami dievai juos pavertė tulžiais (paukščiais). Pagal kitą variantą Keikas buvo paversta žuvėdra, o Alkionė – tulžiu.
** Pagal dar kitą variantą, jie buvo paversti paukščiais dėl per didelio didžiavimosi savo laiminga santuoka, nes vienas kitą vadino Dzeusu ir Hera.
* Nimfa, viena iš septynių plejadžių. Atlanto ir Plejonės dukra. Su Liku susilaukė Hirėjo.
Taigetė

Graikų mitologijoje **Taigetė** () – viena iš septynių plejadžių, Atlanto ir Plejonės duktė. Pagal Apolodorą, ji buvo Artemidės palydovė. Su Dzeusu susilaukė Lekedemono.

Aistros pagautas Dzeusas vijosi Taigetę, ši gelbėdamasi kvietėsi Artemidės. Deivė pavertė Taigetę stirna, bet Dzeusas nesustojo ir nimfą išprievartavo stirnos pavidale. Vėliau Taigetė pagimdė Lekedemoną, mitinį Spartos įkūrėją.
Plejonė

Graikų mitologijoje **Plejonė** – Kilenės kalno Arkadijoje okeanidė. Ji buvo Okeano ir Tetijos dukra, titano Atlanto žmona ir septynių dukrų, vadinamų plejadėmis, motina. Deivė, kuri prižiūrėjo galvijų bandas. Jos anūkas Hermis buvo gyvulininkystės dievas.
Penelopė

**Penelopė** () – Ikarijo (Spartos karaliaus Tindaro brolio) duktė, Odisėjo žmona. 20 m. nesulaukdama iš Trojos karo grįžtančio vyro, Penelopė išsaugojo jam ištikimybę, nepaisant to, kad jos grožis patraukė į Itakę gausybę jai besipiršusių jaunikių. Jau Antikoje jos vardas buvo tapęs sutuoktinių ištikimybės simbolių, ji dažnai vaizduota tapyboje.

Po Odisėjo mirties ištekėjo už Telegono.

Penelopės vardu graikų mitologijoje buvo ir viena iš nimfų, dievo Pano motina.

## Šaltiniai

* Apolodoras „*Biblioteka*“ (III, 10, 6) ;
* Homeras „*Odisėja*“
Admetė

Graikų mitologijoje yra du personažai vardu **Admetė** ():
* Euristėjo dukra. Ji paprašė tėvo liepti Herakliui gauti jai Hipolitės juostą. Tai buvo vienas iš dvylikos Heraklio žygdarbių.
* Nimfa, okeanidė. Okeano ir Tetijos dukra, Persefonės palydovė.
Eurinomė

Graikų mitologijoje **Eurinomės** vardu – septyni (arba mažiau) personažai.
# Ofiono žmona, okeanidė.
# Okeanidė, charičių motina.
# Megaros karaliaus Niso duktė, su Poseidonu Belerofono motina. (Hesiodas ir Higinas)
# Leukotėjos motina, Helijo mylimoji. (Ovidijus „Metamorfozės“)
# Likurgo iš Arkadijos žmona, Amfidamo, Epocho, Ankaėjo ir Jaso motina. (Apolodoras)
# Ifito duktė, su Talausu (Talajumi) Adrasto iš Argo motina.
# Viena iš Penelopės moterų Odisėjoje.
 
*Pirmoji ir antroji Eurinomė galėjo būti tas pats asmuo.*
Eidija

Graikų mitologijoje **Eidija** – okeanidė, Kolchidės karaliaus Ajeto žmona. Ji buvo Medėjos ir Apsirto motina. Eidija buvo jauniausia okeanidė.
Sparta

**Sparta** – miestas pietinėje Graikijoje, Peloponeso pusiasalyje. Lakonijos nomo centras. Spartos miestas driekiasi centrinėje Lakonikos dalyje, dešiniajame Euroto upės krante. Yra archeologijos muziejus.

## Istorija

Sparta buvo vienas svarbiausių antikinės Graikijos miestų, pats galingiausias Peloponeso Polis, kuriam priklausė Lakonika ir Mesenija. Miestą apie 1000 m. pr. m. e. įkūrė dorėnai.

### Spartietiška dvasia
Spartoje vergų (helotų) buvo daug daugiau nei tikrų spartiečių – karių, todėl jie turėjo būti visada pasiruošę jų sukilimams. Juos kovos menų mokydavo nuo septynerių (dar sakoma, kad nuo trejų) metų. Gyvendavo kareivinėse. Visus metus vilkėdavo tik ploną apsiaustą, miegodavo ant šiurkščių nendrių. Berniukams buvo skirta fizinių pratimų, skirtų lavinti kūną, pvz., bėgioti per šakas, žarijas. Be to, juos skaudžiai plakdavo rykštėmis, kad priprastų prie skausmo. Kad galėtų bet kokiomis sąlygomis prasimaitinti, paaugliai vagiliavo. Nutvėrus vagiant nubausdavo ne už vagystę, bet už tai, kad buvo sugauti. Taip ruošti kariai buvo puikūs ir įgudę.

Mergaitėms taip pat buvo skiriama daug dėmesio. Jos buvo taip auklėjamos, kad galėtų gimdyti stiprius, sveikus vaikus. Jei vaikas gimdavo silpnas ar ligotas, kūdikį numesdavo nuo skardžio.

### Įžymiausias spartiečių mūšis
Geriausias Spartos karių karingumo įrodymas, tai Termopilų (ugninių vartų) mūšis, kuriame prieš maždaug 120 000 persų surinktų iš visos Persijos imperijos stojo maždaug 300 spartiečių. Visa spartiečių gudrybė buvo patogi padėtis, kuri leido tik mažiems persų kiekiams stoti prieš spartiečius ir, žinoma, fizinis pasirengimas. Spartiečių karalius Leonidas, žinodamas, kad eina į mirtį, vis tiek stojo į mūšį, kurį, deja, pralaimėjo, tačiau spartiečiai prasilaikė dvi dienas ir gal būtų laimėję, jei ne tai, kad persų armija juos apsupo, tik tada spartiečiai puolė. Tačiau visą savo gyvenimą Spartos berniukai buvo mokomi, kad žūti mūšyje arba Spartos tarnyboje yra didžiausia garbė. Mitas teigia, jog išeinantiems į karą Spartos vyrams moterys sakydavo: „Grįžk su skydu ar ant jo“.

## Sportas
### Futbolas
* AU Sparta FC futbolo klubas.
* Miesto stadionas

## Nuorodos
* GTP – Sparta (anglų kalba)
* GTP – Antikinė Sparta (anglų kalba)
* Sparta's Journal – Akademinis žurnalas apie Spartos miestą  (anglų kalba)
* Traveljournals.net – Spartos vieta pasaulio žemėlapyje
Vaisodžiai

**Vaisodžiai** – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, į šiaurės rytus nuo Alytaus ir 10 km į pietus nuo Punios. Seniūnaitijos centras. Pro kaimą eina kelias . Yra biblioteka.

## Istorija
Kaimas įkurtas tarpukariu Raganiškių dvaro žemėse.

LTSR laikais buvo Raižių tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė ir Punios apylinkės centras. Veikė Raižių felčerių ir akušerių punktas, Taučionių mokykla (1926–1949 m. pradinė, 1949–1961 m. septynmetė, 1961–1986 m. aštuonmetė, vėliau devynmetė). 1992–2012 m. veikė Vaisodžių pagrindinė mokykla.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Nemunaitis

**Nemunaitis** – miestelis Alytaus rajono savivaldybėje, 18 km į pietus nuo Alytaus, 9 km į vakarus nuo kelio , dešiniajame Nemuno krante. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi mūrinė Nemunaičio Švč. Mergelės Marijos Gimimo bažnyčia (pastatyta 1904 m.), buvusi Nemunaičio pagrindinė mokykla (yra mokyklos muziejus), veikia biblioteka, paštas (LT-64021), bendrosios praktikos gydytojo kabinetas. Yra senosios žydų kapinės, Nemunaičio mineralinė versmė, stūkso Nemunaičio piliakalnis.

Paminklas „Žuvusiems už Lietuvos nepriklausomybę“ – Lietuvos nepriklausomybės paminklas, atidengtas 1990 m. vasario 16 d. Mokytojo Antano Saulevičiaus iniciatyva į Nemunaitį 1939 m. buvo pakviestas žymus skulptorius Vincas Grybas. Jis sukūrė paminklą jau prasidėjus II pasauliniam karui, dėl to paminklas ilgus metus buvojo įvairiose vietose. Tai buvo paskutinis V. Grybo darbas. Vietos bendruomenės iniciatyva 1989 m. skulptūra buvo išlieta iš naujo (restauravo skulptorius Jonas Naruševičius, postamentą suprojektavo architektė Irena Gudaitytė).

## Etimologija

Miestelio vardas yra vandenvardinis vietovardis – priesagos *-aitis* vedinys iš Nemuno, kurio pakrantėje įsikūręs miestelis, vardo.

## Geografija

Miestelį supa Nemunaičio miškas, netoliese įsikūręs Nemunaičio kaimas, atsiveria klintinių tufų Nemunaičio atodanga, prie miestelio stūkso Nemunaičio piliakalnis. Šiaurės vakariniame pakraštyje stūkso Klebono akmuo, apylinkėse atsiveria Nemunaičio atodangos, Nemunaičio mineralinė versmė, įsteigtas Balkasodžio botaninis draustinis.

## Istorija

1384 m. Kryžiuočių karo kelių aprašymuose minima Nemunaičio pilis, kuri buvo svarbus Lietuvos gynybos centras, nuo 1387 m. minimas miestelis. Po Žalgirio mūšio, atkovojus iš Ordino Užnemunę, Nemunaičiui atiteko miškai iki pat sienos su Prūsija. Tuo metu miestelis, minimas nuo 1519 m., tapo svarbiu miško ruošos ir prekybos centru. 1549 m. Ldk Žygimantas Augustas Nemunaitį užrašė Barborai Radvilaitei.

1792 m. kovo 19 d. Ldk Stanislovas Augustas Nemunaičiui suteikė Magdeburgo teises ir herbą. Po kelių mėnesių dėl politinės suirutės savivalda buvo panaikinta. Vietos gyventojai nenorėjo su tuo susitaikyti ir su Rusijos valdžia bylinėjosi beveik iki XIX a. vidurio, bet prarastų teisių nebeatgavo. XIX a. Nemunaitis ėmė garsėtis mineralinėmis versmėmis, tačiau kurortu vietovė nepaskelbta. Tuo metu tai buvo miestelis Trakų apskrities Alovės valsčiuje.

1934 m. atidarytas Nemunaičio pranciškonų vienuolynas, uždarytas XX a. 6-ajame dešimtmetyje. Sovietmečiu nuo 1950 m. buvo kolūkio centrinė gyvenvietė, pastatytas kultūros centras, netoliese įkurta tarprajoninė pionierių stovykla. 1958 m. Nemunaityje vyko 4-asis visos Lietuvos turistų sąskrydis.

1999 m. patvirtintas dabartinis Nemunaičio herbas.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Algimantas Gudaitis (1934–2024) – vertėjas.

### Šnekta

Nemunaičio apylinkių šnektą, priklausančią pietų aukštaičiams, dar prieš I pasaulinį karą aprašė rusų kalbininkas Borisas Larinas.

## Sportas

Miestelyje žaidžia FK Nemunaitis futbolo klubas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
* Nemunaičio istorija ir herbas
Makniūnai

:: *Apie kaimą Šalčininkų rajone žr. [[Makniūnai (Šalčininkai)]]*.

**Makniūnai** – kaimas Alytaus rajono savivaldybės pietryčiuose, 24 km į pietus nuo Alytaus, 11 km į šiaurės vakarus nuo Merkinės. Raitininkų seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Veikia biblioteka, laisvalaikio salė, bendrosios praktikos gydytojo kabinetas.

Šalia Makniūnų tyvuliuoja Apsingio ežeras ir Makniūnų ežeras. Praeina keliai  ir .

## Etimologija
Pavadinimas sietinas su asmenvardžiais *Maknys, Maknevičius, Maknavičius*.

## Istorija

1766 m. Makniūnų seniūniją Trakų paviete sudarė Makniūnų dvaras ir Smarliūnų bei Šadžiūnų vaitijos. Kraštą valdė Karolis Žultovskis, vėliau iš jo nusipirko Boričevskis. XIX a. buvo Makniūnų dvaras ir palivarkas Merkinės valsčiuje, seniūnijos centras. Makniūnų dvaras apėmė 3496 dešimtines žemės, į jo valdas pateko Raitininkai, Lydekininkai, Savilionys, Veismūnai.

Po I pasaulinio karo, 1920–1922 m. Makniūnuose vyko lietuvių ir lenkų partizaninės kovos. Tarpukariu veikė LKP kuopelė, o II pasaulinio karo metais Makniūnų miške buvo viena pagrindinių „Dainavos partizano“ būrio stovyklų.

1926 m. įsteigta pradžios mokykla, 1953–1986 m. septynmetė, aštuonmetė, 1986–1992 m. vidurinė, 1992–1997 m. devynmetė, 1997–2001 m. vidurinė, nuo 2001 m. Makniūnų pagrindinė mokykla. Sovietmečiu buvo kolūkio centrinė gyvenvietė, 1956 m. įkurta biblioteka, veikė lentpjūvė, parduotuvė, kultūros namai (nuo 1955 m.).

|}

## Gyventojai

1838 m. buvo 5 kiemai.

### Žymūs žmonės

Daug vertingos kraštotyrinės medžiagos apie Makniūnus ir jo apylinkes surinko žymus kraštotyrininkas Vladas Ulčinskas.

## Šaltiniai
Dzūkai (Lazdijai)

**Dzūkai** – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 3,5 km į šiaurės vakarus nuo Rudaminos, į pietus nuo kelio , prie pat Aštriosios Kirsnos. Būdviečio seniūnijos centras.

## Istorija
Susidarė išparceliavus Aštriosios Kirsnos dvarą, augo kaip daugiabučių kvartalas prie Aštriosios Kirsnos tarybinio ūkio gyvenvietės.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Rudamina (Lazdijai)

**Rudamina** – miestelis Lazdijų rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurės vakarus nuo Lazdijų, prie kelio , Sūduvos aukštumoje. Seniūnaitijos centras. Stovi Rudaminos Švč. Trejybės bažnyčia (pastatyta 1592 m.), jos šventoriuje palaidotas klebonas Juozas Zdebskis. Veikia Rudaminos pagrindinė mokykla, biblioteka. Pietuose, apie 1 km nuo miestelio, stūkso Rudaminos piliakalnis, yra XVIII a. statyti Rudaminos dvaro rūmai.

Apylinkėse įsteigtas Rudaminos kraštovaizdžio istorinis draustinis.

## Etimologija

Vietovardis galimai kilęs iš ankstesnės formos *Rudamenà*, kuri iš liet. *rudamenà*, plg. *rùdmenos, rudmuõ* 'ruda dėmė, rūdys', t. y. vieta, kur rūdinga žemė. Taip pat gali būti, kad Rudamina – vandenvardinis vietovardis, kadangi pro gyvenvietę prateka upelis *Rudamina*.

## Istorija

Žinoma nuo XVI a., nors Rudaminos piliakalnyje gyventa jotvingių dar X–XIII a. 1576 m. kaimą įsigijo Masalskių šeima, kuri čia pasistatė dvarą ir pradėjo kirsti aplinkinius miškus. 1592 m. *Masalskiai* finansavo Rudaminos Švč. Trejybės bažnyčios statybas. XVII a. gyvenvietei buvo suteiktos Magdeburgo teisės, tačiau miestelis niekada per daug neišsiplėtė, kadangi buvo užgožtas šalia esančių didesnių Lazdijų ir Šeštokų miestelių.

XIX a. 2 dešimtmetyje joje veikė parapinė mokykla, alaus darykla ir špitolė. XIX a. kaimas ir palivarkas, Kalvarijos apskrities Rudaminos valsčiaus centras. 1906 m. įsikūrė Žiburio draugijos skyrius.

Pokario metais apylinkėse veikė Tauro apygardos Birutės partizanų rinktinės Lietuvos partizanai. Jie 1945 vasario 3 d. miestelį puolė. 1950–1978 m. Rudamina – apylinkės centras.

2018 m. patvirtintas Rudaminos herbas.

|}

## Gyventojai

Rudaminos šnektą, kuri priklauso pietų aukštaičių tarmei, intensyviai tyrė Elzė Mikalauskaitė.

### Žymūs žmonės
* Jonas Koščicas Vitkevičius (1881–1958), lietuvių kilmės lenkų architektas, istorinių paminklų restauratorius.
* Jonas Giniūnas (1887-?), politinis ir visuomenės veikėjas.
* Zigmas Starkus (1892–1944), politinis bei visuomenės veikėjas.
* Jonas Starkus (1895–1968), katalikų kunigas, pedagogas, bažnytinės teisės daktaras.
* Andrzej Rudolf Czaykowski (1912–1953), Armijos Krajovos kovotojas, Varšuvos sukilimo dalyvis, Lenkijos kariuomenės majoras.
* Vytas Jonas Greblikas (1934–), žurnalistas, redaktorius.
* Deividas Jursevičius (1982–), žurnalistas.

## Galerija

Rudamina hill fort (09-06-13)1.jpg|Rudaminos piliakalnis
Rudamina hill fort (09-06-13)3.jpg|Ant Rudaminos piliakalnio
Rudamina church.jpg|Švč. Trejybės bažnyčia


## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
* Rudaminos žemėlapiai ;
Kučiūnai

:: *Apie kaimą Varėnos rajone žr. [[Kučiūnai (Varėna)]]*.

**Kučiūnai** – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 10 km į pietus nuo Lazdijų, į vakarus nuo Galsto ežero, 2,5 km nuo sienos su Lenkija. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Per kaimą teka Zapsio intakas Alna, praeina kelias . Kaime stovi Kučiūnų Šv. Kazimiero bažnyčia, yra parduotuvė, kapinės.

## Istorija

Istoriniuose šaltiniuose Kučiūnai pirmą kartą paminėti 1685 m. XIX a. pab. kaimas priklausė Seinų apskrities Alnų valsčiui, veikė pradinė mokykla. 1907 m. įkurta parapija. 1938 m. pradėta statyti Kučiūnų Šv. Kazimiero bažnyčia, užbaigta (architektas Algimantas Mikėnas) ir pašventinta 1996 m. 1918 m. įsteigta pradžios mokykla, vėliau uždaryta, 1930–1945 m. pradžios mokykla, 1945–1999 m. septynmetė, nuo 1999 m. Kučiūnų pagrindinė mokykla. Pokario metais apylinkėse veikė Dainavos apygardos, Šarūno partizanų rinktinės partizanai.

1950–1995 m. buvo kolūkio centrinė gyvenvietė. 1950 m. įkurta biblioteka, 1959 m. kultūros namai, medicinos punktas, paštas.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės

Kaime gimė:
* Vytautas Bendoravičius, karo gydytojas, pulkininkas leitenantas.

### Šnekta

Kučiūnų šnekta priklauso pietų aukštaičių tarmei. Ji yra išsamiai aprašyta 2006 m. išleistame leidinyje „Kučiūnų krašto šnektos tekstai“ (autorė Asta Leskauskaitė).

## Literatūra
* Kučiūnų parapijos istorija (sud. Lina Pileckienė). – Alytus: Albagrafija, 2007. – 40 p.: iliustr. – ISBN 978-9986-639-12-1
* Kučiūnų krašto šnektos tekstai (sud. Asta Leskauskaitė). – Vilnius: Lietuvių kalbos institutas, 2007. – 428 p.: iliustr. + 1 elektron. opt. diskas (CD-ROM). – ISBN 978-9955-704-19-5

## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
* Kučiūnų parapijai 100 metų
Šventežeris

**Šventežeris** – miestelis Lazdijų rajono savivaldybėje, 9 km į rytus nuo Lazdijų, šalia kelio , Sūduvos aukštumoje. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi Šventežerio Švč. Mergelės Marijos Gimimo bažnyčia (pastatyta 1882 m.), veikia Šventežerio vidurinė mokykla (joje yra kraštotyros muziejus), biblioteka, veikia plastikinių langų ir durų gamykla „Megrame“.

Į šiaurę nuo miestelio telkšo Šventežerio ežeras, pagal kurį ir buvo pavadintas miestelis. Priešingame ežero krante ir ratu apie miestelį įsikūręs Šventežerio kaimas.

## Istorija

Iki XVI a. vietovė buvo negyvenama, plytėjo dykra. 1511 m. dabartinio Šventežerio apylinkes Ldk Žygimantas Senasis padovanojo Trakų kaštelionui Jurgiui Radvilai, kuris čia įkūrė Seirijų dvaro palivarką, vėliau pavadintą Šventežeriu. Jo palikuonys 1598 m. miestelyje pastatė evangelikų-reformatų bažnyčią ir padarė miestelį parapijos centru. Pagal 1650 m. inventorių Šventežeryje buvo turgaus aikštė, ir jame gyveno 78 šeimos.

Šiaurės karo metu (1655–1661 m.) Šventežeris nukentėjo, jame teliko teliko 47 šeimos (1663 m.). 1663 m. evangelikų-reformatų bažnyčią užėmė katalikai. 1746 m. buvo pastatyta nauja bažnyčia, bet ji sudegė 1863 m. Naujoji neoklasicizmo stiliaus bažnyčia buvo pastatyta 1882 m. ir stovi iki šiol. 1744 m. Šventežerio parapijai priklausė dvaras ir 10 kaimų. 1783 m. Radvilos neteko Šventežerio nuosavybės teisių. 1863 m. katalikų bažnyčios valdos nusavintos.

Nuo XIX a. pradžios iki 1950 m. buvo valsčiaus centras. 1880 m. įsteigta pradinė mokykla (nuo 1953 m. vidurinė). XIX a. pabaigoje Šventežeris – kaimas ir palivarkas Seinų apskrityje, valsčiaus centras.

Prieš I pasaulinį karą veikė „Žiburio“ ir Blaivybės draugijos skyriai. 1920–1930 m., kai buvo padalintas buvęs dvaras, miestelio gyventojų truputį padaugėjo. Tarpukariu buvo valsčiaus valdyba, mokykla, paštas, policijos nuovada, sveikatos punktas, vaistinė, šaulių ugniagesių komanda, vartotojų kooperatyvas „Artojas“, pieninė, motorinis malūnas ir elektrinė, aliejaus spaudykla, kelios krautuvės, amatininkai. Šventežeryje žydai negyveno (tik kurį laiką valdė dvarą).

1945 m. įsteigta biblioteka. LTSR laikais Šventežeris buvo Šventežerio apylinkės centras ir „Spartuolio“ kolūkio centrinė gyvenvietė.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Samuelis Boguslavas Chilinskis (apie 1631–1668), Biblijos vertėjas į lietuvių kalbą, gimė Šventežeryje. Jo vertimas buvo pirmasis, kuris buvo pradėtas spausdinti;
* Karolė Požėraitė, rašytoja.

## Literatūra

Rašytojas Kazys Saja 1971 m. parašė pjesę „Šventežeris“ apie sovietmečių kolūkius.

## Šaltiniai
Teizai

**Teizai** – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, prie kelio . Seniūnaitijos centras. Yra Šventežerio vidurinės mokyklos skyrius, biblioteka (nuo 1956 m.). Kaime yra poilsio aikštelė šalia Teizų ežero. Vakaruose yra kalvų ir kalvagūbrių, už kelių kilometrų į rytus telkšo Dusia. Aptiktas Teizų senkapis.

## Istorija

XIX a. pabaigoje priklausė Šventežerio parapijai ir valsčiui.

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai
Noragėliai

**Noragėliai** – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės rytus nuo Seirijų. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Veikia biblioteka. Praeina kelias .

## Etimologija
Pavadinimas kildinamas nuo žodžio *[[noragas|norãgas]]* ʻpridedamoji plūgo ar arklo smailuma; žagrėʼ.

## Istorija

Minimi nuo 1590 m. XIX a. Noragėliai buvo kaimas Seinų apskrityje, priklausęs Seirijų parapijai ir valsčiui. Sovietmečiu tapo apylinkės centru, buvo kolūkio pagalbinė gyvenvietė.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Noragėliuose gimė inžinierius technologas, tekstilininkas, profesorius, habilituotas technologijos mokslų daktaras Algirdas Matukonis (1920–2013).

## Galerija

Noragėliai, Lithuania - panoramio (5).jpg|Kryžius Noragėliuose
Noragėliai, partizanų žūties vieta.jpg|Partizanų kautynių ir žūties vieta
Noragėliai, bendruomenės namai.jpg|Bendruomenės namai


## Šaltiniai
Panočiai

**Panočiai** – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, prie pat sienos su Baltarusija. Kaniavos seniūnijos ir Panočių seniūnaitijos centras. Yra Panočių pagrindinė mokykla (nuo 1922 m.), biblioteka, Panočių koplyčia (nuo 1991 m.), bendrosios praktikos gydytojo kabinetas, kapinaitės, fermų kompleksas. Rytiniu pakraščiu teka Nočia, skirianti kaimą nuo Baltarusijos.

Pro kaimą eina vieškelis , atsišakoja .

## Etimologija

Vietovardis kilęs nuo netoliese tekančios *Nočios* upės.

## Istorija
Panočių kaimas greičiausiai pradėjo kurtis po valakų reformos, tačiau pirmą kartą minimas 1641 m. (minima Panočių apygirė ir Trecekovos valdomas Panočių dvaras). Kaimui priklausė 7 valakai žemės. 1655–1661 m. Panočiai ir gretimas Kaniavos dvaras sudeginti. 1672 m. tebuvo likę 3 dūmai ir 1 valakas dirbamos žemės.

1795 m. buvo 9 sodybos, kuriose gyveno Plinkos, Kraulaidžiai, Vaitoniai, Bartkevičiai, Bruzgelevičiai, Staseliai. 1850 m. minimos pavardės Plinkos, Kraulaidžiai, Vaitoniai, Valackos, Čeniai, Staseliai, Sužiedėliai, Pekoriai, Maliukevičiai, Bruzgelevičiai, Vaškeliai, Kalonai, Kovalskiai (Kavaliauskai).

XIX a. kaimas buvo Lydos apskrities Kaniavos valsčiuje ir seniūnijoje, buvo Kaniavos dvaro valda.

1982 m. prijungtas Slučajaus kaimas. LTSR metais buvo Kaniavos apylinkės centras.

|}

## Gyventojai

Pagal lenkų valdžios 1921 m. atliktą surašymą kaime gyveno 111 žmonių, iš kurių visi užsirašė lietuviais.

## Šaltiniai
Vydeniai

**Vydeniai** – kaimas Varėnos rajono savivaldybės rytuose, prie kelio . Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Yra biblioteka. Pietiniu pakraščiu teka Uosupis (dešinysis Ūlos intakas). Telkšo Vydenių tvenkinys.

## Etimologija
Vietovardis greičiausiai kilęs iš spėtino asmenvardžio **Vydenis*. Šis būtų iš su regėjimu susijusios šaknies *vid-/vyd-* (*výsti-výda* „pamatyti, patirti“, *vydỹs* „vyzdys“ ir kt.), tad *Vydenis* maždaug reikštų „regėtojas, aiškiaregys, raganius“.

## Istorija

Vydeniai minimi XVIII a. pirmoje pusėje, pateko į Nočios parapiją. 1850 m. minimos tokios vydeniškių pavardės: Bartaševičiai, Petrušiai, Voroniai, Ramaškevičiai, Kiesos, Miklušiai, Lasauskai, Valiukevičiai, Martūnai, Rimšos, Sukackai, Keruciai, Vaitoniai, Šaukiniai, Varanavičiai, Šilingos, Parafinavičiai, Loliai, Taraškevičiai, Praškevičiai.

XIX a. pabaigoje minimi du Vydenių kaimai Lydos apskrities Kaniavos valsčiuje, Čepelūnų apylinkėje. Vienas priklausė Kaminskių Kijučių dvarui, kitas Eišiškių dvarui.

LTSR laikais kaimas buvo tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė. 1952–2020 m. veikė Vydenių pagrindinė mokykla.

|}

## Gyventojai

Pagal lenkų valdžios 1921 m. atliktą surašymą kaime gyveno 256 žmonės, iš kurių 239 užsirašė lietuviais, 13 lenkais ir 4 žydais.

;Kaime gimė
* Daiva Ulbinaitė (1970 m.) – žurnalistė, politikė.

## Šaltiniai
Sizifas

**Sizifas** – graikų mitologijoje Korinto įsteigėjas, Enaretės ir Eolo sūnus, Meropės vyras. 

## Legenda
Pagal legendą Sizifas, Dievo Austrio sūnus, įkūrė Korinto miestą, kuris senovėje buvo vadinamas Efire.

Atvykus mirties Dievui Tanatui, Sizifas klastingai jį apgavo ir sukaustė grandinėmis. Nuo tada žmonės nustojo mirti. Dzeusas atsiuntė karo Dievą Arėją, kuris Tanatą išlaisvino.

Antrąkart Sizifas Dievus apgavo žmonai liepęs nustoti aukoti požemio Dievams, ir išsaugoti jo kūną - nelaidoti. Atėjęs pas Hadą šis paprašė jį leisti į Žemę, kad įsakytų žmonai aukoti aukas. Išleistas taip ir pasiliko Žemėje.

Galop Tanatas išplėšė bepuotaujančiam Sizifui širdį. Nuo tada pomirtiniame gyvenime Sizifas turi amžinai ritinti didžiulį akmenį į aukštą statėjantį kalną. Kai viršūnė jau arti - akmuo išsprūsta iš rankų ir nurieda žemyn, o pasmerktasis vėl turi pradėti viską iš naujo.

Dabar Sizifo vardas arba Sizifo Akmuo yra tapę bendriniais terminais apibūdinančiais beviltiškus veiksmus be pabaigos.
Sendvaris

**Sendvaris** – Klaipėdos miesto dalis, esanti į rytus nuo miesto centro, į pietus nuo Paupių. Išlikę dvaro rūmai, kiemas, ūkiniai pastatai.

## Etimologija

Sendvaris tikriausiai pavadintas pagal tai, kad čia stovi seniausias Klaipėdos apylinkių dvaras – Sendvario dvaras, susidaręs iš XIV a. minimo Klaipėdos pilies gyvulių kiemo.

## Istorija

Minimas nuo 1376 m. Pilies poreikiams čia buvo laikomi įvairūs gyvuliai. Po Ordino sekuliarizacijos atiteko Klaipėdos valsčiui. XVI a. viduryje įkūrus Naujadvarį senajam palivarkui prigijo Sendvario pavadinimas. 1723 m. tapo valsčiaus centru. XIX a. suteiktas bajoriškojo dvaro statusas.

Prie Klaipėdos miesto prijungtas 1996 m. kovo 12 d.

## Gyventojai

## Sportas
* FK Sendvaris (futbolas)

## Šaltiniai