open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Tošikacu Macuoka

**Tošikacu Macuoka** (,  1945 m. vasario 25 d. Kumamoto prefektūroje, Aso mieste – m. 2007 m. gegužės 28 d.) – Japonijos politikas, teisininkas, buvęs žemės ūkio ministras, kilęs iš Kumamoto prefektūros.

## Biografija
Tošikacu Macuoka gimė ūkininkų šeimoje, kuriems priklausė ferma. Baigęs vidurinę, būsimas politikas įstojo į Tottori universitetą Tottori prefektūroje studijuoti agrokultūros mokslų. Universitetą baigė 1969 m., tuomet įsidarbino Japonijos Žemės ūkio ministerijoje, kur iki 1988 m. užėmė įvairias pareigas.

## Politinė karjera

Priklausydamas Japonijos liberalų demokratų partijai, Tošikacu Macuoka buvo išrinktas į Žemuosius parlamento rūmus 6 kartus (pradedant 1990 m. ir baigiant paskutiniąja, 2005 metų kadencija).

2007 m. gegužės 28 d. jis bandė pasikarti parlamentarų gyvenamuosiuose apartamentuose, o išvežtas į ligonę, išgyventi nesugebėjo.. Ministro savižudybė siejama su politine įtampa Vyriausybėje ir skandalu, kuomet buvo nemokamai išnuomotas biuras, nors buvo deklaruojamos didžiulės sumos lėšų (~28 mln. jenų). Dar prieš nusižudant, jis viešai apgailestavo už nuslėptą finansinę buhalteriją.

## Šaltiniai
Pavirvytė (Mažeikiai)

**Pavirvytė** – kaimas Mažeikių rajono savivaldybėje, 6 km į pietus nuo Gyvolių, Ventos RP, dešiniajame Virvytės krante, šalia kelio . Nutiestas Pavirvytės tiltas. Išlikęs medinis Pavirvytės dvaro pastatas, parkas.

## Gyventojai

## Nuorodos
* 

## Šaltiniai
Užhorodas

**Užhorodas** *arba* **Užgorodas** (, , , ) – miestas vakarų Ukrainoje, prie Užo upės; Užkarpatės srities administracinis centras. Visai netoli miesto (už beveik 3 km) yra Slovakija. Toliau į pietus yra kita Ukrainos kaimynė – Vengrija. Į šiaurę nuo miesto plyti rytiniai Karpatų kalnai.

## Gyventojai
* Ukrainiečiai (77.8 %)
* Rusai (9.6 %)
* Vengrai (6.9 %)
* Slovakai (2.2 %)
* Čigonai (1.5 %)

## Miestai partneriai

## Sportas
* FK Zakarpattâ Užgorod (futbolo klubas);
* FK Užhorod (futbolo klubas);
* „Avanhardo“ stadionas, kuris talpina 12 tūkst. žiūrovų.

## Vaizdai

Image:Uschhorod synagoge.jpg
image:Ukraine-Uzhhorod-Railway Station-5.jpg


## Nuorodos
* Informazinis turizmo centras  (angl., ukr.k.)

## Šaltiniai
Žalieji ežerai

**Žalieji ežerai** – šeši ežerai Vilniaus miesto šiaurės rytinėje dalyje, Verkių regioniniame parke:
* Balsys;
* Gulbinas;
* Mažasis Gulbinas;
* Akis;
* Raistelis;
* Baraukos akis.

Kraštovaizdžio draustinis. Ežerai telkšo labai giliuose stačiašlaičiuose rininės kilmės dubakloniuose. Ežerai išsiskiria ryškiai žalia spalva, kuri susidarė dėl didelio karbonatų kiekio požeminiame vandenyje, kuriuo maitinami Žalieji ežerai. Balsio ežero statūs, miškingi šlaitai iškilę virš vandens iki 40 m, beveik tiek pat nusileidžia po vandeniu, tiesiog smigdami žemyn. Jų dubaklonius – rinas – išgraužė tekantys tirpstančio ledyno vandenys maždaug prieš 18 tūkst. metų.

## Išnašos
Moteraitis

**Didžiųjų Burbiškių piliakalnis**, arba **Moteraitis** – piliakalnis Telšių rajono savivaldybės teritorijoje, 1,05 km nuo Pavandenės kaimo, Varnių seniūnijoje, Varnių regioniniame parke, Pavandenės kraštovaizdžio draustinyje. Pasiekiamas nuo Pavandenės važiuojant į plentą Užventis – Varniai kairesniu keliu iki trikampės sankryžos rytinio kampo, nuo jos pasukus į kairę rytų kryptimi, yra priekyje už 300 m.

## Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas didelės netaisyklingos kalvos netoli Gludo ežero aukščiausioje centrinėje dalyje (altitudė 218,8 m). Aikštelė ovali, pailga pietryčių – šiaurės vakarų kryptimi, 60x35 m dydžio, per 6 m iškiliu viduriu. Joje rasta lipdytos keramikos. 3 m žemiau jos šiaurinio krašto yra 25x9 m dydžio terasa iškiliu viduriu, pietiniame šlaite yra 3 m pločio terasa. Vakarinis šlaitas viršuje, 1 m aukštyje statintas. Šlaitai statūs, 12-30 m aukščio.Piliakalnis apardytas arimų, aikštelės viduryje stovi kryžius, įrengtas trianguliacijos reperis. Jis dirvonuoja, vakarinis šlaitas nukirstas, rytinis šlaitas apaugęs lapuočiais. 

## Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1949 m. ir 1964 m. atliko Lietuvos istorijos institutas. Kalno terasoje esančiame kultūriniame sluoksnyje rasta I tūkstantmečio lipdytinės keramikos. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu.

Manoma, kad pavadinimas kilęs iš piliakalnio silueto, primenančio  gulinčios moters figūrą. Kita versija, neva kad ant šio kalno moterys susirinkdavo palydėti savo vyrus į karą. Taip pat spėjama ir kita pavadinimo kilmė – piliakalnyje buvo įrengti rūsiai, kuriuose užpuolus priešams slėpdavosi moterys ir vaikai. 

## Šaltiniai

* Lietuvos kultūros ir gamtos paminklų atlasas. Enciklopedijų leidykla, Vilnius, 1991 m., p 78.
* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.189
* Krzywicki L. Żmudz starożytna. Dawni Żmudzini i ich warownie. Warszawa, 1906. p. 24, 55.
* Покровский Ф. В. Археологическая карта Ковенской губернии. Вильна, 1899.
* Motiejus Valančius. Pasakojimas Antano Tretininko // Raštai. V., 1972. T. I, p. 319–402.

## Nuorodos
* Lietuvos piliakalniai 
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Semeru

**Semeru** () – aukščiausias ir aktyviausias ugnikalnis Javos saloje. Vulkanas dar vadinamas **Mahameru** ('Didysis kalnas'), yra stačiais šlaitais, nuo rytinės Javos salos pakrantės plokštumos staigiai kyla aukštyn. Semeru garsėja savo išsiveržimais: nuo 1818 m. užfiksuoti mažiausiai 55 išsiveržimai, kai tekėjo lava ir būta piroklastų srautų. Nuo 1967 m. iki Semeru buvo netoli išsiveržimo būsenos, o smulkūs išsiveržimai vykdavo kas 10 minučių. 2021 m. ugnikalnis pradėjo veržtis, nuniokodamas pašlaičių gyvenvietes.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Nuotrauka iš palydovo Google Maps
Kalvarijos

**Kalvarijos** – Vilniaus miesto dalis, esanti Vilniaus Jeruzalės pietuose, dešiniajame Neries krante, Verkių regioniniame parke. Į Kalvarijas iš sostinės centro veda Kalvarijų gatvė. Netoliese teka Baltupis (Cedronas); dešinysis Neries intakas).

Iškilusi Kalvarijų Šv. Kryžiaus atradimo bažnyčia ir Europoje neturintis analogų kryžiaus kelias – Verkių Kalvarijos. Veikia Vilniaus Šv. Juozapo kunigų seminarija. Katalikiškos piligrimystės vieta Vilniaus arkivyskupijoje.

## Istorija

XVII a. 2-ojoje pusėje Verkių valdose sumanyta įrengti Kristaus kančios kelio stotis, iš kurių vėliau susiformavo Verkių kalvarijos. Apylinkių kalneliai buvo pervadinti Golgotos, Marijos, Siono ir Alyvų kalno vardais, o Baltupio upeliui suteiktas Cedrono vardas. XVIII a. pastatyta dabartinė Kalvarijų bažnyčia.

1866 m. Kalvarijose gyveno 14 gyventojų. 1905 m. Riešės valsčiaus Kalvarijų gyvenvietėje (vienuolyne) gyveno 9 žmonės.

1962–1963 m. sovietai išsprogdino ir nugriovė kalvarijas, 1990–2002 m. koplyčios buvo atstatytos.

## Šaltiniai

*
Sekigaharos mūšis

**Sekigaharos mūšis** () – mūšis, vykęs 1600 m. spalio 21 d. Japonijoje, nulėmęs šiogūnų Tokugavų dinastijos valdymą daugiau kaip 250 metų. Nors prireikė dar 3 metų visiškai įveikti Toyotomi klaną, būtent Sekigaharos mūšis yra laikomas (neoficialiai) Tokugavos šiogūnato pradžia.

Mūšyje kovojo rytiniai Japonijos klanai, ištikimi Tokugavai Iejasu, ir vakariniai klanai, ištikimi Toyotomi Hideyori (Toyotomi Hideoshi sūnui).
Rytinėms pajėgoms vadovavo pats Iejasu, o vakarinėms – Ishida Mitsunari.

## Pajėgos

Jėgų santykis buvo beveik lygus. Tokugavos pusėje kovojo apie 89 tūkst. karių, o Hideyori pusėje apie 82 tūkst. Didelę įtaką mūšio baigčiai turėjo Kobayakawa Hideaki, kuris vadovavo 15,6 tūkst. karių, išdavystė. Kobayakawa išdavė Išidą ir perėjo kovoti į Tokugavos pusę.

Vakarinė (Toyotomi klanui ištikima) pusė turėjo strateginę persvarą, tačiau Tokugavos (rytinė) turėjo žmonių persvarą ir Tokugava Iejasu daugeliui vakarinių kunigaikščių buvo pažadėjęs žemių ir valdžios jose po mūšio, todėl jie tyčia stengėsi neįsijungti į kovą ir kitaip neakivaizdžiai padėti Tokugavai.

## Baigtis

Sekigaharos mūšis baigėsi aiškia rytinės sąjungos pergale. Kai kurie vakarinės sąjungos vadai nusižudė, kiti (įskaitant ir vieną lyderių – Išidą) buvo paimti į nelaisvę. Iejasu dosniai atlygino visiems jam padėjusiems vakarinės sąjungos vadams.

Nors pasipriešinimas nebuvo visiškai sunaikintas, Iejasu Tokugavą daugelis pripažino teisėtu Japonijos valdovu.
CMT (laivai)

**CMT** – Belgijos, Nyderlandų ir Prancūzijos 9 dešimtmetyje gamintas laivų tipas – minų ieškotojas.

Tokio tipo minininkai buvo statomi pagal bendrą trijų valstybių projektą. Belgija buvo atsakinga už elektroniką, Nyderlandai – už konstrukciją, Prancūzija – už minų paieškos įrangą.

* CMT minininkus turi (vnt.):
**  Belgija – 10
**  Nyderlandai – 15
**  Prancūzija -15

## Duomenys
* Ilgis: 54 m
* Vandentalpa: 600 t

Tokio tipo laivas – CMT *Croix du Sud* (M646) – 2007 m. gegužės 28 d. po NATO pratybų Baltijos jūroje apsilankė Klaipėdos uoste.

## Šaltiniai
Baru

**Baru** (), **Čirikė** (*Volcán de Chiriqui*) – aukščiausias vulkanas Panamoje, kurio aukštis 3474 metrų. Šis neveikiantis ugnikalnis yra Kordiljerose (Talamankos Kordiljeroje), Čirikės provincijos vakaruose ir yra apsuptas derlingų plotų, kuriuos drėkina Čirikės ir Kalderos upės. Į vakarus nuo ugnikalnio yra miestai Vulkanas ir Sero Punta, o į rytus Boketė. Ugnikalnio viršūnė dažnai sauso sezono metu padengiama sniegu, o minimali oro temperatūra dažnai nukrenta žemiau 0 °C. Nuo Baru ugnikalnio matomas tiek Ramusis vandenynas, tiek Karibų jūra.

## Nuorodos
* Ugnikalnių duomenų bazė
Smigis

**Smigis** () – trumpa strėlė, skirta svaidyti ranka. Paprastai priekis su antgaliu ir pasunkintas, o galas – plunksnotas.

Europoje smigiai buvo naudojami retai. Romėniški smigiai vadinosi *[[plumbata|plumbatos]]*, juos naudojo Romos legionieriai kaip papildomą ginklą. Ypatingus sunkius smigius naudojo makedoniečių kariuomenė – jie būdavo svaidomi ne ranka, o naudojant *kestrą* – specialią svaidyklę.

Lietuviškas terminas *smigis* nesutampa su anglišku *dart*. Angliškasis *dart* reiškia bet kokius smailius plunksnotus strėlės tipo šaudmenis (bet ne lankų ar arbaletų strėles) – pradedant nuo masyvių balistų strėlių ir baigiant mažutėmis sarbakanų strėlytėmis.

Šiais laikais smigiai naudojami pramogai ar sportuoti, paprastai žaisti smiginį.

## Nuorodos
* How to Make a Late Roman Plumbata
* ARMAMENTARIUM ROMANUM. PLUMBATAE 
* John Conyard. GUIDELINES FOR THE GENERAL USE OF PLUMBATAE 

Iliustracijos
* Plumbata
*
Alfa procesas

**Alfa procesas**  – viena iš dviejų branduolių sąlajos reakcijų grandinių, kurių metu helis žvaigždėse virsta sunkesniaisiais elementais. Iš esmės tai yra **alfa dalelių pagavimo** reakcija. Kita reakcijų grandinė yra trijų alfa dalelių procesas.
Alfa proceso reakcijoms reikia ne tik helio, bet ir sunkesnių elementų:
:

:

Visos šios reakcijos vyksta labai lėtai, todėl neįneša esminio indėlio energijos gamyboje žvaigždėse. Elementams, kurių atominis skaičius > 20 (Sunkesni, nei neonas), šios reakcijos vyksta dar sunkiau, nes didėja Kulono barjeras (elektrostatinių jėgų sukuriamas energijos barjeras, kurį reikia įveikti branduoliams, kad vyktų branduolių sąlajos reakcijos).

**Alfa proceso elementai** (arba **alfa elementai**)  yra taip vadinami, kadangi jie yra gausiai paplitę ir tarsi sudaryti iš helio branduolių (alfa dalelių) blokelių (elemento masės skaičius yra kartotinis helio branduolio masei). Jais paprastai laikomi tie, kurių Z>22: (C,O), Ne, Mg, Si, S, Ar, Ca, (Ti) ir yra sintezuojami alfa dalelių pagavimo reakcijose. Silicis ir kalcis yra grynai **alfa proceso** elementai. Magnis gali būti iš dalies sudeginamas protonų pagavimo reakcijos metu. Vieni autoriai įjungia deguonį į alfa elementų sąrašą, kiti ne. Deguonis tikrai yra alfa elementas mažai metalingos II populiacijos (arba sferoido populiacijos) žvaigždėse. Kadangi jis gaminamas SNe II (antro tipo supernovos), jo padidėjusi gausa gerai koreliuoja su padidėjusia kitų alfa elementų gausa. Kai kas laiko, kad anglis ir azotas taip pat yra alfa elementai, kadangi jie yra sintezuojami alfa dalelių pagavimo reakcijose.

Astronomijoje elementų gausa paprastai nusakoma logaritminiu dydžiu 
: [\alpha/Fe] = \log_{10}{\left(\frac{N_{\alpha}}{N_{Fe}}\right)_{Zvaigzde}} - \log_{10}{\left(\frac{N_{\alpha}}{N_{Fe}}\right)_{Saule}} ,
Kur N_{\alpha} ir N_{Fe} yra alfa elementų ir geležies elementų skaičius tūrio vienete. Teoriniai galaktikos evoliucijos modeliai pranašauja, kad ankstyvosiose evoliucijos stadijose turėjo būti daugiau alfa elementų, palyginus su geležimi, kadangi tuo metu geležį daugiausia gamino tik SNe II (antro tipo supernovos). Vėliau  [\alpha/Fe] santykis smarkiai sumažėjo, kadangi SNe I (pirmo tipo supernovos) gamino daugiau geležies. SNe II daugiausia gamina deguonį ir alfa elementus, tuo tarpu SNe Ia daugiausiai gamina geležies gūbrio elementus (V, Cr, Mn, Fe, Co ir Ni). Masyvesnės ir metalais praturtintos SNe II gamino kartotinius alfa dalelėms elementus Na ir Al taip pat.
Vemblio stadionas

**Vemblio stadionas** () – futbolo ir regbio stadionas bei viešų renginių arena Vemblio mikrorajono parke, Londone, Anglijoje. Tai šalies nacionalinis stadionas, talpinantis 90 tūkstančių žiūrovų (105 000 sėdimų ir stovimų vietų kartu sudėjus), ir yra antrasis pagal dydį futbolo stadionas Europoje (didesnis yra tik Camp Nou Barselonoje). Stadione tarptautines namų varžybas žaidžia Anglijos vyrų futbolo rinktinė. Stadione vyksta FA Taurės pusfinaliai ir finalas. Stadionas priklauso Futbolo Asociacijai, kuri yra prižiūri Anglijos futbolą.

## Istorija

Stadionas pastatytas vietoje senojo, 1923 m. pastatyto ir 2003 m. nugriauto Vemblio stadiono, kuris savo laiku buvo vienas žinomiausių stadionų pasaulyje. Atidarytas 2007 m.

Šiame stadione žaistos finalinės 2012–2013 m. UEFA čempionų lygos rungtynės.

## Galerija

Wembley Stadium.jpg
Wembley Stadium interior.jpg
Tokyngton, Wembley stadium.jpg
Wembley Stadium - USA v England.jpg


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
Trapistų alus

**Trapistų alus** (prancūziškai *bière trappiste*, olandiškai *Trappistenbier*) - tai belgiško alaus rūšis, kuri gaminama vienuolių cistersų (trapistų) vienuolynuose.

Šiuo metu 7 vienuolių trapistų vienuolynai gamina alų - 6 jų yra Belgijoje, 1 Nyderlanduose:

* **Achel** - vienuolynas Achelio miestelyje (Limburgo provincijoje). Vienuolynas gamina šviesų ir tamsų alų statinėse (5 % alkoholio tūrio), taip pat *Dubbel* (7 %) ir *Trippel* (9,5 %) buteliuose.
* **Chimay** - *Scourmont* vienuolynas Eno provincijoje. Gamina *ambrée* (gintarinį, 7 % alkoholio tūrio, ruda etiketė), šviesųjį *Trippel* (8 % alkoholio tūrio, balta etiketė), tamsųjį (9 % alkoholio tūrio, mėlyna etiketė), bei auksinį (4,8 % alkoholio tūrio, auksinė etiketė; šis alus pardavinėjamas ribotai).
* **Orval** - vienuolynas Liuksemburgo provincijoje. Gamina dvigubos fermentacijos 6,2 % alų iš specialių, vienuolių ruošiamų mielių. Yra ir lengvesnė šio alaus versija *Orval vert*.
* **Rochefort** - Saint-Remy abatija Namiūro provincijoje. Gamina trijų rūšių alų: „6“ (raudona etiketė, 7,5 % alkoholio tūrio), „8“ (žalia etiketė, 9,2 % alkoholio tūrio) ir „10“ (mėlyna etiketė, 11,3 % alkoholio tūrio).
* **Westmalle** - vienuolynas įsikūręs *Malle* miestelyje Antverpeno provincijoje. Verdamas 2 rūšių alus - tamsusis *Dubbel* (7 % alkoholio tūrio) ir šviesusis *Trippel* (9,5 % tūrio). *Westmalle* vienuoliai laikomi *dubbel* ir *trippel* alaus rūšių išradėjais.
* **Westvleteren** - vienuolynas Sint Sikste, Vakarų Flandrijos provincijoje. Verdamas 3 rūšių alus - šviesusis (7,8 % alkoholio tūrio), *ambrée* (gintarinis, 8 % alkoholio tūrio) ir tamsusis (10,2 %). Šis vienuolynas pagamina labai mažai alaus, todėl jo galima nusipirkti tik pačiame vienuolyne, pirkėjai privalo įsipareigoti alaus neperparduoti.
* **La Trappe** (kitaip *Koningshoeven*; Nyderlanduose) - vienuolynas *Koningshoeven* miestelyje prie Tilburgo. 1999-2005 m. šiam vienuolynui buvo atimta teisė naudotis trapistų logotipu. Nuolat gamina 4 alaus rūšis (tarp jų - vienintelį baltą trapistų alų).

Šie vienuolynai yra susivieniję į tarptautinę trapistų asociaciją, savo produkciją žymi specialiu logotipu *Authentic Trappist Product *. Trapistų alui keliami tokie reikalavimai:

* Alus privalo būti pagamintas trapistų vienuolyno teritorijoje arba kontroliuojant vienuoliams;
* Alaus darykla, jos valdymas ir komerciniai sprendimai turi priklausyti vienuoliams
* Alaus gamybos ekonominis tikslas turi būti vienuolyno ir jo veiklos išlaikymas, o ne pelnas.

## Istorija
Trapistų ordinas atsirado 1664 m. cistersų *la Trappe* vienuolyne Prancūzijoje, kai šio vienuolynu abatas įvedė naują, griežtesnę regulą cistersų vienuoliams. Iš pradžių trapistai gerdavo tik vandenį, vėliau taisyklės kiek sušvelnėjo, trapistų vienuolynuose (kaip ir daugelyje kitų vienuolynų) imta virti alų - tiek vienuolyno poreikiams, tiek ir vienuolyno veiklai finansuoti. Ilgainiui trapistai tapo aktyviausiais iš vienuolių aludariais.
Stambulo Fenerbahçe

**Stambulo Fenerbahçe** – Turkijos sporto klubas, turintis kelių skirtingų sporto šakų komandas:

* Krepšinio klubas;
* Futbolo klubas.
Ledo alus

**Ledo alus** (, ) – šviesiojo alaus porūšis. Kilęs iš Vokietijos iš "eisbock" tipo alaus. XX a. pabaigoje masiškai pradėtas gaminti Kanadoje dviejų alaus gamyklų "Labatt" ir "Molson". Pasižymi labai šviesia spalva, silpnu itin švelniu skoniu, turi nedaug alkoholio. Gaminamas apatinės fermentacijos būdu  po fermentacijos sušaldant alų ir pašalinant dalį ledo.
Vemblis

**Vemblis** () – Londono miesto dalis, įsikūrusi 13 km į šiaurės vakarus nuo miesto centro – Čaring Kroso. Labiausiai žinomas dėl Vemblio stadiono, vieno garsiausių pasaulyje.

## Istorija

Anksčiau buvęs užmiestis, XIX a. nutiesus geležinkelį pradėjo urbanizuotis. 1894 m. Vemblį pasiekė Londono metropolitenas. 1924–1925 m. Vemblyje vyko Britanijos imperijos paroda, jai buvo pastatytas senasis Vemblio stadionas, ilgainiui tapęs vienu žymiausių pasaulyje. 1965 m. Vemblis prijungtas prie Londono. 2003 m. nugriautas senasis Vemblio stadionas, 2007 m. atidarytas dabartinis Vemblio stadionas.

## Šaltiniai
Pektusanas

**Pektusanas** (, ) – ugnikalnis Šiaurės Korėjos ir Kinijos (Dzilino provincija) pasienyje. 2744 m aukščio. Korėjos ir Kinijos gyventojų laikomas šventuoju kalnu. Paskutinį kartą išsiveržė 1903 m.

Ugnikalnio krateryje yra Tianči ežeras.

Pektusanas minimas Šiaurės Korėjos ir Pietų Korėjos himnuose.

Kinijoje kalnas vadinamas Baitoušaniu (白头山) arba Čanbajšaniu (长白山).

## Šaltiniai
Jeja

**Jeja** () – upė pietų Rusijoje, Krasnodaro krašte. Prasideda Stavropolio aukštumos pakraštyje, teka plačiu slėniu į šiaurės vakarus Kuros-Paazovės žemuma. Įteka į Azovo jūros, Taganrogo įlankos Jejos limaną. Žemupio slėnis užpelkėjęs.

Vanduo druskingas. Upė vasarą vietomis išdžiūsta. Vaga sureguliuota, įrengti tvenkiniai.

Didžiausi intakai: Sosyka (kairysis), Kugojeja (dešinysis).

Prie upės žiočių, palei Jejos limaną įsikūręs Jeisko uostas.

## Šaltiniai
Žavari

**Žavari** (, ) – upė Amazonijoje, Brazilijoje ir Peru; Amazonės dešinysis intakas. Prasideda Peru, Divisoro kalnuose (tolimas Andų kalnagūbris), La Montanijos vietovėje. Aukštupyje vadinama Žakirina (*Yaquirina*). Teka į šiaurę Amazonės žemuma, beveik per visą savo ilgį sudaro sieną tarp Peru (Loreto reg.) ir Brazilijos (Amazonės valst.). Įteka į Amazonę ties Benžamin Konstanto miestu.

Didžiausi intakai: Galvesas, Javari Mirinas (kairieji), Bata, Kurusa, Ituji/Itakvaji (dešinieji).

Žavari laivuojama nedideliais laivais 500 km nuo žiočių.

Prie upės įsikūrę miestai: Pelotones de Froteira, Estiran du Ekvadoras, Atalaja do Nortė, Benžamin Konstantas.

Upėvardis kilęs iš njeengatu kalbos žodžio *iauarí*, reiškiančio vietinę palmių rūšį (brazilinė astrokarija).

## Šaltiniai
Stambulo Beşiktaş (krepšinio klubas)

**Stambulo „Beşiktaş Emlakjet**“ – Turkijos krepšinio klubas iš Stambulo (Bešiktašo rajono), žaidžiantis Turkijos krepšinio lygoje. „Beşiktaş“ sporto organizacijos, kuriai priklauso ir „Beşiktaş“ futbolo klubas, dalis.

## Istorija
„Beşiktaş“ krepšinio sekcija atidaryta 1967 m. Nuo pat to laiko visą laiką varžėsi aukščiausioje Turkijos lygoje, išskyrus 1988–89 m., kai iškrito į antrąją lygą, bet ją tą patį sezoną laimėjo. Sėkmingiausiai rungtyniavo 1972–1983 m. laikotarpiu, kai 5 kartus užėmė 2 vietą, o 1975 m. laimėjo čempionatą. Nuo 1998 m. beveik visada patenka į Turkijos lygos ketvirtfinalį ar pusfinalį. Ypač sėkmingai sužaidė 2011–12 m. sezoną, kai laimėjo Turkijos lygą, taurę ir Europos Iššūkio taurę.

## Klubo pasiekimai

* Turkijos krepšinio čempionatas: 1974, 2012 m.
* Turkijos krepšinio taurė: 2012 m.
* Turkijos Prezidento taurė: 2012 m.
* Europos Iššūkio taurė: 2012 m.
* II Turkijos krepšinio lyga: 1989 m.

## Pavadinimų kaita

* Beşiktaş Cola Turka: 2005–2011 m.
* Beşiktaş Milangaz: 2011–2012 m.
* Beşiktaş Integral Forex: 2013–2015 m.
* Beşiktaş Sompo Japan: 2015–2020 m.
* Beşiktaş Icrypex: 2021–2022 m.
* Beşiktaş Emlakjet: 2022– m.

## Lietuviai
* Virginijus Praškevičius (1998–2000 m.)
* Gediminas Orelik (2022–2023 m.)

## Treneriai


*  Cavit Altunay: 1967–70, 1973–74 m.
*  Aydan Siyavuş: 1970–71, 1986–87 m.
*  Ünal Büyükaycan: 1971–73 m.
*  Ateş Çubukçu /  Tom Davis: 1974–75 m.
*  Ateş Çubukçu /  Tom Davis /  Tanju Feyzioğlu: 1975 m.
*  Mehmet Baturalp: 1975–79 m.
*  Fehmi Sadıkoğlu: 1979–85 m.
*  Hurşit Baytok: 1985–86, 1987–89 m.
*  İren İmre: 1989–90, 1991–93 m.
*  Mehmet Baturalp: 1990–91 m.
*  Hakan Yavuz: 1993–94 m.
*  Cem Akdağ: 1994–95 m.
*  Tolga Tuğsavul: 1995–96 m.
*  Erman Kunter: 1996–97, 2012–13 m.
*  Ahmet Kandemir: 1997–03, 2013–15, 2020–2022 m.
*  İhsan Bayülken: 2003–05 m.
*  Burak Bıyıktay: 2005, 2009–11, 2020 m.
*  Murat Didin: 2005–07 m.
*  Ufuk Sarıca: 2007, 2016–18 m.
*  Ergin Ataman: 2007–08, 2011–12 m.
*  Hakan Demir: 2008–09 m.
*  Henrik Dettmann: 2015–16 m.
*  Yağızer Uluğ: 2016 m.
*  Duško Ivanović: 2018–20 m.
*  Igor Miličić: 2022–2023 m.
*  Dušan Alimpijević: 2023– m.



## Šaltiniai
Bakumacu

**Vėlyvasis Tokugavos šiogūnato laikotarpis** (jap. Bakumatsu) – periodas tarp 1853 m. (komadoro Matthew C. Perry pasirodymas prie Tokyo krantų) iki 1867 m. (Tokugavos Jošinobu atsistatydinimas). Bakumatsu laikotarpiu Japonija baigė savo izoliacinę (sakoku) politiką ir iš feodalinės Tokugavos politikos perėjo prie modernios, vakarietiškos Meidžio vyriausybės. Pagrindinės politinės - ideologinės frakcijos buvo imperialistai ("Ishin - shishi") ir šiogūnato pajėgos, įskaitant ir elitines "Shinsengumi". Nors tik šios dvi grupės buvo dvi labiausiai matomos jėgos, daugelis kitų jėgų bandė pasinaudoti chaosu ir taip padidinti savo asmeninę galią. Lemiamas smūgis šiogūnatui buvo suduotas per Boshin karą ir Toba-Fushimi mūšį.

## Izoliacijos pabaiga

1853 m. prie Edo uosto (Tokyo uosto) pasirodė keturi amerikiečių „juodieji laivai“, vadovaujami komadoro Matthew C. Perry. 1854 m. buvo pasirašyta sutartis, kuri leido Amerikiečiams laisvai prekiauti dviejuose Japonijos uostuose. 1858 m. – analogiškos sutartys su Nyderlandais, Rusija, Britanija, Prancūzija, 1860 – su Portugalija.

Japonija pradėjo savo modernizaciją ir jau 1855 m. Nagasakyje buvo įsteigta vakarietiško tipo karo mokykla, kurioje dirbo olandų instruktoriai. Po metų buvo pradėtos versti vakarietiškos knygos.

Taip buvo pabaigta daugiau negu 200 metų trukusi izoliacija, kuri sustabdė Japonijos progresą.

## Užsienio misijos

Šiogūnatas išsiuntė kelias delegacijas už Japonijos ribų, kad jos daugiau sužinotų apie Vakarų civilizaciją. 1860 m. į JAV buvo išsiųstas primasis Japonijos ambasadorius, o 1862 m. - į Europą.

## Modernizacija ir konfliktai

Paskutiniais Bakumatsu metais šiogūnas ėmėsi ryžtingų veiksmų išlaikyti savo valdžiai ir kartu modernizuoti Japoniją, kad ji prisivytų Vakarų šalis.

Armija ir laivynas buvo modernizuotas. Daugelis karių buvo išsiųsti mokytis į Vakarus. Buvo pasamdyti prancūzų laivų statybininkai, kurie turėjo pastatyti daug modernių laivų. 1867 m. šiogūnatas jau turėjo 8 modernius, vakarietiško tipo laivus, kurie kariavo Bošino kare.

Iškeldami imperatorių kaip vienybės simbolį, ekstremistai kovojo prieš šiogūnatą, kunigaikščius ir užsieniečius. Tuometinė feodalinė valdžia dar bandė atlikti modernizacijos reformas, tačiau nesėkmingai. 1867 m. mirė Imperatorius Kōmei, kurio sostą paveldėjo Imperatorius Mutsushito (Meiji).

Po įvairių kovų ir sukilimų, 1867 m. atsistatydino paskutininysis šiogūnas Tokugawa Yoshinobu ir simbolinė valdžia perleista jaunajam imperatoriui. Pro - imperialistinių jėgų vadai tapo naujosios Meidži vyriausybės vadovais.

Meidži era tęsėsi iki pat Imperatoriaus Meidži mirties 1912 m.
Žekitinjonja

**Žekitinjonja** () – upė rytų Brazilijoje. Prasideda netoli Diamantinos miesto, Espinjaso kalnuose, 1200 m aukštyje. Teka Minas Žeraiso valstija, Brazilijos plokščiakalniu šiaurės, šiaurės rytų kryptimi. Ties Salto do Divisa upę perkerta 43 m aukščio Salto Grandės krioklys. Žemupyje teka žemuma, kerta Bahijos valstiją ir įteka į Atlanto vandenyną ties Belmonte. Vaga slenkstėta.

Svarbiausi intakai: Arasuajus, Piaui, San Migelis, Itakanbirasu, Salinasas, San Pedras ir San Fransiskas.

Upė dažnai smarkiai patvinsta ir nusiaubia slėnį. Vandeningiausia gruodį–kovą. Žekitinjonjos žemupys (~100&nbsp;km) laivuojamas. Ant upės įrengtos kelio hidroelektrinės (didžiausios: Itapebi ir Irapė). Svarbiausi miestai prie upės: Itinga, Itaobinas, Žekitinjonja, Almenara, Žasintas, Itapebi, Belmontė.

Kolonistiniu laikotarpiu Žekitinjonja vadinta *Rio das Virgens* („Mergelių upė“).

## Šaltiniai
Sutkai (Tauragė)

**Sutkai** – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurę nuo Mažonų, 13 km nuo Tauragės ir 5 km nuo Sungailiškių. Kaimo vakariniu pakraščiu teka Irtuona, kaimą į dvi dalis skiria jos intakas Girupis. Sutkuose gyvena apie 30 žmonių, anksčiau kaimas buvo vienas iš gausesnių rajone, bet dauguma gyventojų 1977–1978 m. buvo priversti persikelti į Mažonus, nes vykdant melioracijos darbus buvo griaunamos gyventojų sodybos. Sutkų miške stovi kryžius 1951 m. žuvusiems „Aušrelės" būrio partizanams.

## Istorija

Kaime buvo Sutkų dvaro centras, iki 1918 metų jis priklausė carinės Rusijos kariškiui Feliksui Šaucilovui, vėliau savininku tapo Sungevičius. Prieš Antrąjį pasaulinį karą dvaras atiteko broliams Kiniuliams. Dvaro pastatai nugriauti apie 1935 m., pokario metais, nuo 1948 metų ten veikė pradinė mokykla, o nuo 1954 m. – plytinė.

Kaime yra senos neveikiančios kapinaitės, jose stovi kryžius, drožtas Vaičekausko ir pastatytas 1953 metais. Taip pat kaime stovi liaudies dailės paminklas, statytas XIX a. pradžioje – koplytėlė su ornamentuotu kryželiu, Marijos Sopulingosios ir dviejų angelų skulptūrėlėmis.

Buvusios Alijošių žemės riboje su Černauskų sodyba iki 2012 m. kovo 10-osios augo pušis, kurios amžius siekė daugiau nei 200 metų.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vilja Krespas

**Vilja Krespas** () – kvartalas, esantis centrinėje Argentinos sostinės Buenos Airių dalyje. 

Kvartalas apribotas *Vías del F. San Martín, Dorrego, Warnes, Paysandú, San Martín* gatvių. Tai vidurioniosios klasės kvartalas, išaugęs aplink 1888 m. pastatytą *Fábrica Nacional de Calzado*. Pavadintas Buenos Airių mero Antonio F. Crespo garbei. 1894 m. atidaryta Šv. Bernardo bažnyčia. Vilja Krespe gyveno nemaža žydų bendruomenė, yra kelios sinagogos. Vilja Krespe įsikūrusi Club Atlético Atlanta futbolo komanda.
Gintaras Žilėnas

**Gintaras Žilėnas** (g. 1959 m. birželio 2 d. Radviliškyje) – ūkininkas, Lietuvos ir Radviliškio rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija
Baigė Sidabravo vidurinę mokyklą, 1983 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, veterinarijos gydytojas. Žemės ūkio kooperatyvo „Dobilas“ įkūrėjas.

Tėvynės sąjungos Radviliškio rajono skyriaus narys.

2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Radviliškio rajono savivaldybės tarybos narys.

1998 m. Sidabravo Metų žmogus, 2008 m. – Sidabravo miestelio Garbės pilietis. 2011 m. gruodžio mėn. sulaikytas kartu su kitais, susijusiais su AB „Panevėžio energija“ vykdytais galimai neskaidriais viešaisiais pirkimais.

Sutuoktinė Laimutė, vaikai Aistė, Mantas.

## Šaltiniai
Kaziškė

**Kaziškė** – buvęs kaimas Tauragės rajono savivaldybėje. Dabar gyventojų nebėra, kadangi XX a. 8-ajame dešimtmetyje visi gyventojai dėl vykdomos melioracijos buvo iškelti į naująją kolūkio gyvenvietę – Mažonus. Buvusioje Kaziškės vietoje dabar yra tik miškas, o jame žymima buvusi Kęstučio apygardos štabo vadavietė, pastatytas paminklas. Šalia buvusio kaimo užtvenkti du upeliai, tvenkinys vadinamas *Rojaus kampeliu* – tai pamėgta Tauragės gyventojų poilsio vieta.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Mineikiškiai

**Mineikiškiai** – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 4 km į rytus nuo Mažonų, važiuojant žvyrkeliais nuo Tauragės iki jų susidaro apie 10 km. Kitoje Jūros pusėje yra Alangos (Jocių) atodanga, šalia jos pastatyta regykla.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Ringiai

**Ringiai** – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, prie pat Pagramančio, dešiniajame Jūros upės krante. Per upę, šalia santakos su Ringe, veda transporto Ringių–Gudlaukio tiltas ir kabantis pėsčiųjų tiltas. Ringiuose įsikūrusi Pagramančio regioninio parko direkcija. Visai šalia kaimo yra tauragiškių pamėgta stovyklavietė „13-tas kilometras“, kadangi nuo Tauragės iki Ringių yra būtent 13 km. Aptiktas senovės pilkapynas.

## Istorija

Čia buvusiame kapinyne rasta III–V a. dirbinių, tai įrodo jog Ringiai – labai sena gyvenvietė. Pirmą kartą Ringiai (Ringelauken) minimi 1395 m. kryžiuočių sudaryto kelio į Žemaitiją aprašyme kaip tarpinis punktas pakeliui iš Greižėnų į Kaltinėnų apylinkes . 1561 m. kaime buvo 5 ūkiai, gyveno 7 gyventojai. Ilgainiui Ringiuose susidarė stambi privati valda – dvaras. XIX–XX a. pradžioje jį valdė Volmeriai. 1846 m. dvarui priklausė Ringių, Gudlaukio, Kuturių ir Pakuturių kaimai, iš viso net 1300 dešimtinių (1420 ha) žemės. 1927 m., vykdant žemės reformą, jau gerokai sumažėjęs dvaras panaikintas, jo valdos išdalytos naujakuriams bei girininkijai.

Pokario metais apylinkėse veikė Kęstučio apygardos, Butigeidžio partizanų rinktinės Lietuvos partizanai.

1956–1961 m., nepaisant jokių gamtosauginių normų, prie pat Jūros ir Akmenos santakos pastatytas gyvulininkystės kompleksas. Kelios jo kiaulidės, buvusi karvidė teberiogso iki šiol.

Iš šiaurinės Ringių dalies – Antringio – kilęs kalbininkas Petras Jonikas (1906–1996). 1944 m. jis pasitraukė į Vakarus, tačiau dar 1939 m. spėjo pagarsinti gimtąjį kraštą išleisdamas knygą „Pagramančio tarmė“. Vartojant šiuolaikinius terminus joje aprašyta raseiniškių patarmės šnekta, kuria kalba šių apylinkių žmonės. Kalbininko gimtoji sodyba išlikusi, pažymėta koplytstulpiu.

## Gyventojai

## Galerija

JūrosIrAkmenosSantaka.JPG|Akmenos ir Jūros santaka Ringiuose
Ringiai, medžio kamienas.JPG|Pagrindinė kaimo gatvė
Lankytojų centras. Pagramančio RP Ringiuose.JPG|Regioninio parko direkcija
Ringių-Gudlaukio tiltas – pėsčiųjų.JPG|Pėsčiųjų tiltas į Gudlaukį
Ringiai, ferma.JPG|Fermos pastatas su dekoracijomis


## Šaltiniai
Antšunijai

**Antšunijai** – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, apie 2 km nuo Mažonų ir apie 5 km nuo Tauragės. Kaimas išsidėstęs kairiajame Šunijos ir, kartu, Jūros krante. Praeina kelias , stovi Mažonų tiltas. Neretai juos painioja su Papušyne, kurioje yra naujosios Tauragės miesto kapinės. Kaime gyvena 7 žmonės. Kaimo miške stovi žydų genocido aukų kapavietė ir paminklas. Juos galima pamatyt važiuojant nuo Tauragės prieš pat Šuniją, kairiojoje pusėje. Yra vietos sustoti, taip pat pakelėje auga keletas ąžuolų. Ant Šunijos upelio kranto, miškelyje yra nedidelės evangelikų liuteronų kaimo kapinės, kuriose pradėta laidoti XIX a., XX a. devintą dešimtmetį jis buvo uždarytos, o nuo 1990 metų jose vėl leista laidoti.

## Istorija

1923 metais kaime gyveno 40, 1991 – 1 žmogus. Per Antrąjį pasaulinį karą, pirmaisiais vokiečių okupacijos mėnesiais Tauragės ir apylinkių žydai buvo suvaryti į 7-ojo pėstininkų pulko kareivines (Tauragė, Vytauto g.). 1941 metais rugsėjo 6 d. apskrities policijos viršininkas Vl. Mylimas išleido žydų izoliavimo ir pilietinių teisių netekties nurodymus. Po pirmojo vasaros kruvino genocido prasidėjo rudens žudynės. Rugsėjo 12 d. vokiečiai žiedu apsupo mišką, Tauragės – Šilalės plentą ir tiltą per Šunijos upelį. Nuo ryto iki pietų mašinomis žmones vežė į **Antšunijų** kaimo miško pakraštį, čia moterys, vaikai buvo sušaudyti ir užkasti dviejose duobėse. Kruviname genocide dalyvavo ir vietiniai fašistų pagalbininkai. Antšunijų kaime sušaudyta apie 300 žydų.

1965 m. prie abiejų žydų šaudymo duobių pastatyti betoniniai paminklai. 1991 metais pastatytas gražus ir prasmingas paminklas, taip tauragiškiai pagerbė genocido aukas.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Rekstukai

**Rekstukai** – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, kairiajame Jūros krante, apie 5 km nuo Mažonų, važiuojant žvyrkeliu. Kaime yra Rekstukų kapinės (knygnešio A. Pakutinsko ir kitų kapai), įspūdinga atodanga. Taip pat Rekstukų pašonėje stovi paminklas Reksčių ir Rekstukų partizanams ir tremtiniams. Kaime stūkso piliakalnis atrastas 2008 m. Kaimo pašonėje – Reksčiuose – stūkso kitas Reksčių piliakalnis.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Griaužai (Tauragė)

**Griaužai** – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Šakviečio. Miške netoli kaimo rytų – vakarų kryptimi išsidėsčiusi stovi stabinė šventvietė, mitologinių akmenų grupė, vadinamasis Vaitimėnų Velnio stalas.

## Istorija

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vilja del Parkė

**Vilja del Parkė** () – kvartalas, esantis vakarinėje Argentinos sostinės Buenos Airių dalyje. 

Kvartalas apribotas *Joaquín V. González, Miranda, Álvarez Jonte, Gavilán, Arregui, San Martín, Francisco Beiró* gatvių. Per kvartalą eina San Martino geležinkelis. Kvartalas įkurtas 1908 m.
Milfordo įlanka

**Milfordo įlanka** arba **Milfordo užutėkis** (, ) – siaura, giliai įsiterpusi įlanka (fjordas) Ramiajame vandenyne, prie Naujosios Zelandijos Pietų salos pietvakarinių krantų, Fjordlando nacionaliniame parke.

Milfordo įlanka − tai siaura jūros įlanka nuo Tasmano jūros besitęsianti į sausumą 15 km. Gylis iki 512 m (prie žiočių). Pietiniame fjordo krante iškilusi 1692 m Mitrės viršūnė − vienas aukščiausių tiesiai iš jūros kylančių kalnų. Kalno papėdėje žaliuoja vidurinių platumų drėgnieji miškai. Tai viena drėgniausių N. Zelandijos vietų, joje labai gausiai palyja. Dėl gausių kritulių stačiais įlankos krantais krenta kriokliai.

Į pagrindinį įlankos slėnį suteka Artūro and Kledo upės, į šoninius – Bauenas, Sinbadas, Harisonas ir Sterlingas.

Europietišką pavadinimą Milfordo fjordui XIX amžiaus trečiame dešimtmetyje suteikė Džonas Gronas (*John Grono*), ruonių medžioklės laivo kapitonas iš Velso, pavadindamas jį savo gimtojo miesto Milford Heiveno vardu. Tačiau maoriai, atvykdavę į sąsiaurio žiotyse esančią Anitos įlanką rinkti nefrito, šią vietą vadino *Piopiotahi* („vienišo strazdo prieglobsčiu“).

Milfordo įlanka – populiarus turistinis objektas. Po fjordą plaukiojama valtimis. Įlanka pasiekiama per nedidelį oro uostą, esantį Milford Saundo gyvenvietėje (viena iš nedaugelio nuolatinių gyvenviečių regione).

## Šaltiniai

## Nuorodos
Milfordo sąsiauris
Vilja Devotas

**Vilja Devotas** () – kvartalas, esantis vakarinėje Argentinos sostinės Buenos Airių dalyje. 

Kvartalas apribotas *Campana, San Martín, Francisco Beiró, Joaquín V. González, Baigorria, Lope de Vega, General Paz* gatvių. Per kvartalą eina San Martino ir Urkizos geležinkeliai. Kvartale gausu medžių, žaliųjų zonų. Pavadintas buvusio kvartalo žemių savininko Antonio Devoto garbei. Yra išlikę XIX a. Devoto rūmai - italų architektūros šedevras. Kvartale įsikūręs General Lamadrid futbolo klubas.
KSVK

**KSVK** – Rusijos stambaus kalibro (12,7 mm) snaiperinis šautuvas (*КСВК*; *Крупнокалиберная Снайперская Винтовка Ковровская*), kartais priskiriamas priešsnaiperiniams šautuvams, kartais – prieštechnikiniams šautuvams ().

Šautuvas sukurtas Kovrovo ZID gamykloje (*ЗИД*, *Завод имени Дегтярева*), konstruktoriai V. Negrulenko (*В.И. Негруленко*), J. Žuravliovas (*Е.В. Журавлев*), M. Kučinas (*М.Ю. Кучин*) ir J. Ovčinikovas (*Ю.Н. Овчинников*). Pradinis šautuvo variantas vadintas SVN-98 (*СВН-98*, *снайперская винтовка Негруленко*). Senesnis KSVK pavadinimas buvo ASVK.

KSVK naudoja įvairūs specialios paskirties daliniai. Numatytas naudoti kovai su nusikaltėliais, dėvinčiais neperšaunamas liemenes, stabdyti mašinas
Manoma, kad buvo naudojamas Čečėnijoje kaip priešsnaiperinis šautuvas, kurio kulka pramuša medines ar plytines sienas.

Naudoja rusiškus 12,7x108 mm šovinius, dar žinomus kaip *.50 Russian*. Šiuo šovinius naudoja kulkosvaidžiai DŠK (*ДШК*), DŠKM (*ДШКМ*), NSV (*НСВ*). Kulkosvaidžių šoviniai būna su kelių rūšių kulkomis: padegamosiomis MDZ (*МДЗ*, *мгновенного действия зажигательная* 'akimirksninio veikimo padegamoji'), šarvamušėmis B-32 ir šarvamušėmis padegamosiomis trasuojančiomis BZТ-44 (БЗТ-44, бронебойно-зажигательно-трассирующие). KSVK iššauta B-32 tipo kulka už 2 km pramuša kareivišką neperšaunamąją liemenę. Mažesniais nuotoliais pramuša daugelio lengvai šarvuotų taikinių šarvus.
 Pranešama, kad Tulos šovinių gamykla KSVK šautuvui gamina specialius snaiperinius šarvamušius šovinius SPB-12,7 (*СПБ-12.7*), pasižyminčius geru glaudumu šaudant. Šaudant paprastais kulkosvaidžių 12,7 mm šoviniais šautuvo taiklumas nėra didelis (300 m nuotoliu kulkos pataiko į 16 cm skersmens apskritimą).

KSVK yra *[[bullpup]]* konstrukcijos, pertaisomas, užtaisomas 5 šovinių dėtuve. Vamzdžio gale yra masyvus laibgalio įtaisas, kuris veikia kaip laibgalio stabdis (apie 2,5 karto sumažina atatranką) ir liepsnos slopintuvas. Ant šautuvo uždedami įvairūs dieniniai ir naktiniai taikikliai. Turi ir paprastą taikiklį kaip atsarginį variantą.

## Nuorodos
* KSVK 12.7 mm (Russia) 
* Снайперская винтовка КСВК (СВН-98)
Tongas

**Tongas** () – bendras pavadinimas kinų kilmės amerikiečių kriminalinėms organizacijoms, veikiančioms kinų kvartaluose (daugiausiai JAV). Pažodžiui verčiant reiškia „halė“.

Pirmieji tongai susikūrė XIX a. antroje pusėje ir buvo skirti bendrai apsaugai, ypač, nuo rasistų, nacių ar kitų priešiškai nusiteikusių kaimynų. Dauguma jų narių buvo iš neprestižinių šeimų ir negalėjo jungtis prie pripažintų verslo gildijų ar asociacijų, todėl pagal triadų modelį sukurdavo savas sąjungas.

Pagrindinės tongų veiklos sritys yra prostitucija, azartiniai lošimai, reketas ir nelegalių migrantų gabenimas.

Tarp 1850 ir 1920 metų San Fransiske, Los Andžele ir Klivlande buvo ypač dažni tongų tarpusavio karai dėl pelno, teritorijos ir įtakos. Nuo 1930 metų tongų karų pradėjo mažėti, kaip ir apskritai smurtinių veiklos metodų. Organizacijos ir jų padaliniai pradėjo legalizuotis, į savo veiklą įtraukti daugiau teisininkų, verslininkų ir kitų profesionalų.

## Žymesni tongai

* Hip Sing Tong (San Fransiskas)
* Bing Kong Tong (Niujorkas)

## Nuorodos

* Asian Organized Crime Groups – Tongs and street gangs
Vilja Luganas

**Vilja Luganas** () – kvartalas, esantis pietvakarinėje Argentinos sostinės Buenos Airių dalyje. 

Kvartalas apribotas *Eva Perón, Gral. Paz, José Barros Pazos, Lisandro de la Torre, Cnel Roca, Escalada* gatvių. Kvartalas įkurtas 1908 m. ir pavadintas jo įkūrėjo José Ferdinando Francisco Soldati gimtojo miesto Lugano (Šveicarija) garbei. 1909 m. įkurta geležinkelio stotis, o 1910 m. pirmasis aerodromas šalyje.
Vilja Luras

**Vilja Luras** () – kvartalas, esantis vakarinėje Argentinos sostinės Buenos Airių dalyje. 

Kvartalas apribotas *Emilio Castro, Escalada, Juan B. Alberdi, Medina, Corro, Juan B. Justo, Lope de Vega, Álvarez Jonte, Irigoyen, Juan B. Justo* gatvių. Vilja Lurą taip pat kerta Sarmiento geležinkelis. Kvartale yra keletas istorinių aikščių.
Naujininkai (Tauragė)

**Naujininkai** – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje. Naujininkų laukai matosi vos užvažiavus ant Pagramančio įkalnės, važiuojant nuo Tauragės. Naujininkuose auga vienas iš 10 „Tūkstantmečio parkų“, taip pat kaime stūkso sunkiai prieinamas ir menkai prižiūrimas Naujininkų (Kuturių) piliakalnis.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Bauhaus

**Bauhaus** ( – statyba, *Haus* – namas) – sutrumpintas *Staatliches Bauhaus*, architektūros ir meno mokyklos, veikusios nuo 1919 iki 1933 m. Vokietijoje pavadinimas.

Terminas taip pat reiškia šios mokyklos ideologija pagrįstą kultivuotą ir sukurtą architektūros bei dizaino stilių. *Bauhaus* stilius tapo viena įtakingiausių modernizmo architektūros srovių.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Bauhauso meno mokykla (anglų k.)
Vilja Mitrė

**Vilja Mitrė** () arba **Vilja Cheneral Mitrė** (*Villa General Mitre*) – kvartalas, esantis centrinėje Argentinos sostinės Buenos Airių dalyje. 

Kvartalas apribotas *Condarco, Gaona, Tte. Gral. Donato Álvarez, Juan B. Justo, San Martín, Álvarez Jonte* gatvių. Yra keletas aikščių.
Neil Armstrong

**Neilas Oldenas Armstrongas** (; 1930 m. rugpjūčio 5 d. Ohajo valstijoje – 2012 m. rugpjūčio 25 d. Ohajo valstijoje) – JAV astronautas.

## Biografija
1955 m. baigė Purdu universitetą, aeronautikos inžineriją. Korėjos karo metu atliko 78 kovinius skrydžius. Po universiteto baigimo dirbo Edwardso karinių oro pajėgų bazėje lakūnų bandytoju. 1962 m. buvo priimtas į NASA kosmonautų rengimo kursus. 1966 m. kovo 16 d. skriejo erdvėlaiviu „Gemini 8“, kuris pirmą kartą susijungė su kitu nepilotuojamu erdvėlaiviu. 1969 m. liepos 16–24 d. erdvėlaiviu „Apollo 11“ kartu su astronautais B. Oldrinu ir M. Colinsu pirmą kartą nuskrido į Mėnulį ir jame išsilaipino (liepos 21 d.). Kosmose išbuvo 21 val. 36 min. Ant Mėnulio paviršiaus išbuvo 2 val. 31 min. Dirbo NASA iki 1971 m. Po to dėstė aeronautikos inžineriją Sinsinačio universitete.

## Šaltiniai

## Nuorodos
Vilja Ortusaras

**Vilja Ortusaras** () – kvartalas, esantis centrinėje Argentinos sostinės Buenos Airių dalyje. 

Kvartalas apribotas *La Pampa, Forest, Elcano, Del Campo, Combatientes de Malvinas, Triunvirato* gatvių. Yra keletas aikščių. Kvartalą kerta generolo Urkisos geležinkelis.
Vilja Puejredonas

**Vilja Puejredonas** () – kvartalas, esantis šiaurės vakarinėje Argentinos sostinės Buenos Airių dalyje.

Kvartalas apribotas *Salvador María del Carril, Constituyentes, Gral. Paz, Campana* gatvių. Yra Leandro Alemo aikštė.
Bona Sforca

: *Apie Vokietijos miestą žr. [[Bona]]*.

**Bona Sforca Aragonietė** (; 1494 m. vasario 2 d. Vidževanas, Milano hercogystė – 1557 m. lapkričio 19 d. Baris, Neapolio karalystė) – Lenkijos karalienė ir Didžioji Lietuvos kunigaikštienė (nuo 1518 m.). Žygimanto Senojo žmona, Žygimanto Augusto motina.

## Biografija

Karalienė Bona kilusi iš galingos italų hercogų Sforcų giminės. Ji buvo šeštojo Milano hercogo Džano Galeaco Sforcos duktė ir Bjankos Marijos Sforcos, kuri 1493 m. ištekėjo už Šventosios Romos Imperijos imperatoriaus Maksimiliano I, dukterėčia. Bona, imperatorienės dukterėčia, buvo Renesanso kultūros globėja, ji taip pat laikoma šiuolaikinės Lenkijos ir Lietuvos virtuvės motina, iš Italijos į Lenkiją ir Lietuvą atvežusia pomidorus, bulves ir agurkus.

Po savo vyro mirties 1548 m. ji palaikė Katalikiškos Lenkijos ir Lietuvos daugumą, priešindamasi savo sūnaus, Žygimanto Augusto vedyboms su Barbora Radvilaite, manoma, nors įrodymų ir nėra, kad būtent ji nunuodijo naująją karalienę, mirusią praėjus trumpam laikui po karūnavimo.

Su Žygimantu Augustu susipykusi Bona Sforca 1556 m. su pinigais ir brangenybėmis išvyko į Bario kunigaikštystę. Mirė apvogta tarnų, daugiausia savo įgaliotinio G. L. Papakodos, kuris nuodais pasunkino jos ligą.

## Galerija

Bona Sforza's seal.png|Bonos Sforzos antspaudas
Bona Sforza in 1517.jpg|Bona Sforca (1517 m.)
Jan Matejko-Poisoning of Queen Bona.jpg |Bonos Sforzos nunuodijimas 
Bari basilica BonaSforza tomb.jpg|Bonos sforcos karstas


## Vaikai

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Bonos Sforzos genealogija 

|-

|-
Sofijos Lukoil Akademik

**Sofijos Lukoil Akademik** – Bulgarijos krepšinio klubas, dukart (1958 ir 1959 m.) pasiekęs Eurolygos finalą.

## Pasiekimai

* Bulgarijos čempionas: 1957, 1958, 1959, 1963, 1968, 1969, 1970, 1971, 1972, 1973, 1975, 1976, 2000, 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012;
* Bulgarijos taurės laimėtojas: 1952, 1954, 2002, 2003, 2004, 2006, 2007, 2008.

## Nuorodos

* Oficialus klubo tinklalapis
Andrius Kardišauskas

**Andrius Kardišauskas** (1893 m. balandžio 15 d. Kelminė, Sasnavos valsčius, Marijampolės apskritis, Rusijos imperija – 1974 m. lapkričio 27 d. Marijampolėje) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija

Mokėsi privačiai. 1914 m. įstojo į Marijampolės „Žiburio“ gimnaziją, bet po metų, Marijampolę užėmus vokiečiams, mokslai nutrūko.

1919 m. vienas Lietuvos darbo federacijos kūrėjų. Kandidatavo į Steigiamąjį Seimą Marijampolės rinkiminėje apygardoje. Į Steigiamąjį Seimą pateko 1921 m. balandžio 5 d. vietoj atsistatydinusio Vinco Katiliaus. Buvo Lietuvos darbo federacijos frakcijos, įėjusios į Lietuvos krikščionių demokratų partijos bloką, narys. 1922 m. lapkričio 13 d. – 1923 m. kovo 13 d. Pirmojo Seimo, 1923 m. birželio 5 d. – 1926 m. birželio 2 d. Antrojo Seimo atstovas.

1926 m. ėmė ūkininkauti Rūdžiuose. 1946 m. už atsisakymą stoti į kolūkį ištremtas į Kazachstaną. Po metų paleistas, grįžo į Lietuvą. 1949 m. išrinktas Černiachovskio kolūkio (centras – Mokolai) pirmininku, bet jam neleista eiti šių pareigų, surengti nauji rinkimai. Vėliau dirbo šio kolūkio brigadininku, paukščių fermos vedėju.

## Literatūra
* Kardišauskas Andrius, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 28.
* Kardišauskas Andrius, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1957, t. 10, p. 536.
* Veilentienė A., Kardišauskas Andrius, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 183–184.
* Veilentienė A., Kardišauskas Andrius, Lietuvos Lietuvos Respublikos Seimų I (1922–1923), II (1923–1926), III (1926–1927), IV (1936–1940) narių biografinis žodynas, sud. Aivas Ragauskas, Mindaugas Tamošaitis, Vilnius, 2007, p. 310–311.
* Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sudarytojai A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, Vilniaus pedagoginio universiteto leidykla, 2006, ISBN 978-9955-20-146-5.

## Šaltiniai
Vilja Realis (Buenos Airės)

**Vilja Realis** () – kvartalas, esantis vakariniame Argentinos sostinės Buenos Airių pakraštyje. 

Kvartalas apribotas *Lope de Vega, Baigorria, Irigoyen, Nogoyá, Gral. Paz* gatvių. Yra automobilių muziejus. Vyrauja žemi pastatai.
Chtoninės dievybės

**Chtoninės dievybės** () – požemio dievybių ir dvasių grupė. Pavadinimas kilęs iš senovės graikų mitologijos. Graikiškas *khthon* turi kelias reikšmes: viena iš jų – „žemė“, kuris reiškia žemę kaip jos gelmes, o ne Gają – Žemę kaip gyvenamą paviršių.

Chtoninių dievybių sfera būdavo žemės gelmės, kartu ir mirusiųjų požeminis pasaulis, derlingumas. Chtoninės dievybės garbintos siejant jas su žemės derlingumu (nors chtoninės dievybės ne vienintelės prižiūri derlingumą) ir jų požemio karalystėje atliekamomis funkcijomis.

Labiausiai garbintos graikų chtoninės dievybės: Demetra, Hadas, Hekatė, Gaja, Persefonė.

Lietuvių mitologijoje chtoninių būtybių pavyzdys yra Velinas.