open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Mažasis poliarinis kiras

**Mažasis poliarinis kiras** (*Larus glaucoides*) – kirinių (*Laridae*) šeimos paukštis. Išvaizda ir dydžiu panašiausias į didijį poliarinį kirą, bet už jį truputį mažesnis (mažesnis ir už sidabrinį kirą). Baltijoje stebimi tik žiemos apdaru. Šių dviejų rūšių ypatumas, kad tai vieninteliai iš stambiųjų kirų, kurių didžiosios plasnojamosios plunksnos nė kiek nėra juodos. Suaugusių paukščių žiemos apdaru mantija šviesiai pilka (kaip sidabrinio kiro). Galva, kaklas ir dalis krūtinės išmarginti tokiomis nekontrastingomis pilkai rudomis dėmelėmis ar juostelėmis. Balasas labai panašus į sidabrinio kiro, tik kiek aukštesnis.

Nuo labai panašaus suaugusio didžiojo poliarinio kiro skiriasi mažesne ir apvalesne galva ir ne tokiu masyviu snapu. Kojos (taip pat jauniklių ir nesubrendusių paukščių) rusvos. Pirmamečiai jaunikliai margi. Visas jų kūnas nusėtas smulkiomis pilkai rudomis ir šviesiai balsvomis mažomis dėmelėmis. Sparnų viršuje dėmės stambesnės ir ryškesnės. Jauniklių snapo galas juodas, o pamatas pastebimai šviesesnis. Antrają žiemą jauni paukščiai daug šviesesni už pirmamečius jauniklius. Nugaroje jau matomi suaugusiam paukščiui būdingos šviesiai pilkos mantijos lopai. Galva ir kaklas panašiai dryžuoti kaip suaugusio paukščio. Trečiais metais apdaras būna dar panašesnis į suaugusių paukščių. Galutinai suaugusį apdarą įgauną ketvirtais metais.

Gyvena jūrose ir kituose vandens telkiniuose. Lietuvoje labai retai aptinkamas Baltijos jūroje.
Partizanas

**Partizanas** () − vietos gyventojų savanoriškų karinio pasipriešinimo būrių, veikiančių priešo užnugaryje, dalyvis  Partizanais gali tapti profesionalūs kareiviai, nespėję pasitraukti su savo daliniais ir užsilikę priešo užnugaryje. Partizanais gali būti vadinami kovotojai, kurie karinėmis priemonėmis ir naudodami partizaninio karo taktikas kovoja prieš savo šalyje veikiančius okupantus: priešiškos šalies vyriausybę arba karinę vadovybę, jų pasiuntinius ar dalinius įsiveržusius jėga ar kitais neteisėtais, laisvę varžančiais būdais.

## Taip pat skaitykite
* Specialiųjų operacijų junginys
* Lietuvos partizaninis judėjimas po Antrojo pasaulinio karo
Solė

Skandinavų mitologijoje **Solė** (**Sol**, **Sola**) – Saulės deivė, Mundilfario ir Glaurės dukra. Manio mėnulio personifikacijos sesuo, Gleno žmona.

Kiekvieną dieną Saulė keliauja dangumi savo vežimu, kurį traukia du arkliai Alsvidas ir Arvakas. Visą dieną ją vejasi vilkas Skolas ketindamas suėsti. Saulės užtemimas reiškia, kad Skolui beveik pavyko pagauti Saulę, tačiau galiausiai ji pasprunka. Yra nulemta, kad ragnaroko metu Skolas pagaus ir suės Saulę, tačiau vėliau ją pakeis dukra. Žemę nuo viso Solės karščio saugo deivė Svalinė, kuri stovi tarp Žemės ir Solės. Skandinavai tikėjo, kad šviesą teikia ne Saulė, o jos arklių Alsvido ir Arvako karčiai.
Philip Pullman

**Filipas Pulmanas** (; g. 1946 m. spalio 19 d. Norviče, Rytų Anglijoje) – britų rašytojas, fantastinių knygų autorius.

Gimė Norviče, Rytų Anglijoje, visa jo vaikystė prabėgo kelionėse po visą pasaulį, nes jo tėvas ir patėvis tarnavo Karališkosiose Oro Pajėgose. Dalį vaikystės gyveno Australijoje, kur pirmąkart susipažino su komiksais, mėgstamiausi jo komiksų herojai buvo Supermenas ir Betmenas.

Kai Filipui sukako 11 metų, jis grįžo atgal į Didžiąją Britaniją, į Šiaurės Velsą. Tais laikais vaikams leisdavo bastytis visur, žaisti gatvėse, klajoti kalvomis, ir jis taip pat tuo naudojosi. Jo anglų kalbos mokytoja, Enid Jones, turėjo jam didelę įtaką, ir jis vis dar nusiunčia jai savo knygų kopijų.

Baigęs mokyklą studijavo anglų kalbą Ekseterio koledže, Oksfordo universitete. Baigęs studijas, dirbo daug atsitiktinių darbų, vėliau grįžo į Oksfordą ir tapo anglų kalbos mokytoju. Išdirbęs 12 metų keliose miesto mokyklose, gavo anglų literatūros dėstytojo vietą, bet jautė, kad negalės kartu dėstyti ir rašyti knygas, todėl išėjo iš universiteto ir atsidėjo kūrybai.
Pirmieji išleisti jo romanai buvo parašyti suaugusiems, bet dirbdamas mokytoju pradėjo rašyti vaikams. Kai kurie romanų vaikams buvo paremti jo sukurtomis pjesėmis mokyklinio amžiaus vaikams, tokiomis kaip „Rubinas dūmuose“.

Filipas tebegyvena Oksforde ir rašo knygas sodo namelyje, kuriame yra dvi patogios kėdės, keletas šimtų knygų, 6 pėdų ilgio žiurkė iš jo pjesės vaikams, gitara, saksofonas ir kompiuteris. Pastarieji du puošti šviesiomis dirbtinėmis gėlėmis.

Su žmona Džiude turi du sūnus: Džeimį ir Tomą. Džeimis – smuikininkas, o jaunesnysis sūnus Tomas studijuoja muziką universitete.

Pasak jo paties, Filipas Pulmanas yra „vidutiniškai nekenksmingas ir naudingas”. Jis tenori tęsti tai, kuo užsiima dabar, ir neatrodo, kad kas nors jam galėtų sutrukdyti, bet jeigu būtų išleistas įstatymas, draudžiantis rašyti, jis nė akimirkai nedvejodamas tą įstatymą pažeistų.
Svarbiausias Filipo Pulmano darbas yra trilogija „Jo tamsiosios jėgos”, kurią sudaro knygos „Auksinis kompasas”, „Aštrusis peilis” ir „Gintarinis žiūronas”. Be romanų, jis dar yra parašęs pjesių vaikams.

2002 m. už „Gintarinį žiūroną“ autorius buvo apdovanotas prestižine *Whitebread* premija. Tai pirmas atvejis, kai tokį svarbų literatūrinį apdovanojimą pelnė knyga, skirta vaikams ir jaunimui. Visos trilogijos knygos taps pagrindu filmams. Pirmasis jų kino teatruose pasirodys jau 2007m. gruodžio mėnesį. 2004 metų kovą Didžiosios Britanijos karalienė Elžbieta II įšventino jį į riterius.

## Bibliografija
Vertimai į lietuvių kalbą:
* Auksinis kompasas/iš anglų kalbos vertė Vytautas Petrukaitis– Vilnius: Tyto Alba, 2003. – 458 p.
* Aštrusis peilis/iš anglų kalbos vertė Vytautas Petrukaitis – Vilnius: Tyto Alba, 2003. – 376 p.
* Gintarinis žiūronas/ iš anglų kalbos vertė Vytautas Petrukaitis – Vilnius: Tyto Alba, 2003. – 604 p.
Kalniškės mūšis

**Kalniškės mūšis** (1945 m. gegužės 16 d.) – vienas didžiausių Lietuvos partizanų mūšių su reguliaria sovietų kariuomene. 

Apie Kalniškės miške (1 km į pietryčius nuo Krosnos) susibūrusius partizanus NKVD iš savo informatorių ir agentų sužinojo 1945 m. balandžio mėn. NKVD ėmė ruošti puolimui ir apie Simne besitelkiančius priešus partizanai sužinojo gegužės 15 d. Savo operaciją Alytaus apskrities Simno valsčiaus NKVD kariuomenės 220-asis Kutuzovo ordino pulkas (vadovavo majoras Jasenka bei štabo viršininkas majoras Buiničius), talkinant Simno stribams pradėjo gegužės 16 d. NKVD kariuomenė apsupo 60–120 partizanų, vadovaujamų J. Neifaltos-Lakūno. Nuo puolančiųjų partizanai gynėsi įsitvirtinę gana aukštoje Meškakalnio kalvoje stačiais šlaitais. Tuo tarpu reguliari rusų kariuomenė traukė ir traukė glaudžiu žiedu apsupdama Kalniškės mišką. Partizanai miške buvo labai plačiai pasklidę. Sužinoję, kad yra supami priešo, visi susirinko prie pagrindinio atramos punkto – kalno. Vadas Jonas Neifaltas-Lakūnas partizanus suskirstė į keturis būrius. Mūšis vyko visą dieną. Pirmasis būrys užėmė tolimesnes pozicijas, kiti – arčiau kalno. Vykstant mūšiui partizanai susirinko kalno viršūnėje ir traukėsi Sūsninkų link. Partizanai iš apsupimo prasiveržė tik sutemus. Žuvo daugiau nei 40 partizanų ir apie kelis šimtus jų priešų. Žuvusių partizanų palaikai atvežti į Simną ir išniekinti aikštėje. Po trijų dienų užkasti Simno ežero pakrantėje netoli Simno kapinių.

## Atminimas
1988 m. palaidojimo vietoje pastatytas kryžius. Vietą pažymėjo ir kryžių pagamino bei pastatė Kalniškės mūšio dalyvis Edmundas Austrevičius. 1989 m. partizanai perlaidoti Simno kapinėse, pastatytas paminklas. 1990 m. žuvusiems partizanams pastatytas paminklas Kalniškės mūšio vietoje. 

Kiekvienais metais nuo 1988 m. gegužės viduryje Simne susirenka Kalniškės mūšio veteranai, žuvusiųjų giminės ir artimieji. 2005 m. dalyvavo prezidentas Valdas Adamkus.

## Išnašos
Liepakojų mūšis

**Liepakojų mūšis** – mūšis, įvykęs 1945 m. vasario 21 d. tarp Lietuvos didžiojo kunigaikščio Kęstučio skrajojančios partizanų grupės (apie 100 žmonių, vadas kapitonas A. Kušlis, slap. Vilkas) ir NKVD 94–to pasieniečių būrio bei 35 Simno stribų (vadovavo Antanas Kvederavičius) Liepakojuose (Simno valsčius). 

## Istorija
Dar 1945 m. vasario 12 d. partizanai, ginkluoti kulkosvaidžiais, automatais puolė Miroslavą, nukovė 20 stribų bei milicininkų, nusiaubė NKVD ir valsčiaus komiteto pastatus, paėmė daug įvairių ginklų, tarp jų 4 kulkosvaidžius, 5 automatus, dokumentų, apvalių ir kampinių antspaudų (spaudų). NKVD iš savo informatorių sužinojo, kad partizanai ruošiasi pulti Simną. Vasario 21 d. 6 val. ryto ūkininko Gaulės sodyboje apsistoję partizanai buvo apsupti okupacinės kariuomenės, įnirtingos kautynės vyko – 2 valandas. Kareiviai padegė kaimo pastatus. Dalis partizanų dūmų priedangoje pasitraukė į Palias (pelkė prie Žuvinto ežero), 22 žuvo, tarp jų ir A. Kušlis. Kareivių žuvo mažiau. 

Pasak NKVD raporto, partizanai atkakliai priešinosi, sužeisti užuot pasidavę į nelaisvę nusišaudavo. Partizanų lavonai niekinti Simne, suimti žuvusiųjų tėvai buvo priversti juos mesti į bendrą duobę Simno ežero pakrantėje ir užkasti. 1989 m. jų palaikai buvo perlaidoti Simno kapinėse. 

## Atminimas
1990 m. partizanų palaidojimo vietoje pastatytas paminklas su žuvusiųjų pavardėmis, 2006 m. mūšio vietoje – tipinis atminimo ženklas. 

Liepakojų mūšis minimas partizanų kurtose dainose.

## Nuorodos
* Lietuvos partizanų kovos ir jų slopinimas MVD–MGB dokumentuose 1944–1953 metais: Dok. rinkinys /N. Gaškaitė ir kt. – K.: LPKTS, 1996. – 722 p.: iliustr.

## Šaltiniai
Liepakojai

**Liepakojai** – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurę nuo Verebiejų. Kaimas yra šiaurės vakariniame Simno seniūnijos pakraštyje, į rytus nuo Žuvinto ežero. Liepakojus kerta plentas . Kaimui atminti pastatytas kryžius Riečių piliakalnio aikštelėje (2001 m., Ignas Gaulė).

## Istorija

1945 m. vasario 21 d. Lietuvos partizanų Kęstučio grupę užpuolus enkavedistams, čia vyko Liepakojų mūšis.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kalesninkai (Simnas)

**Kalesninkai** – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 2 km į pietus nuo Simno, abipus plento  (nusidriekęs 3 km), Spernios dešiniajame krante. Seniūnaitijos centras. Veikia Simno vidurinės mokyklos skyrius. Prie kaimo prieina Kalesninkų miškas, kur pastatytas paminklas partizanams, 1949 m. išduotiems MGB agentų.

## Istorija

Sovietmečiu kaime įkurta Simno žuvivaisos įmonė.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Kalesninkuose gimė rašytojas Ksaveras Sakalauskas-Vanagėlis (1863–1938).

## Galerija

Kalesninkai1.JPG| Kalesninkai nuo Simno pusės
Kalesninkai, riboženklis.JPG|Kaimo riboženklis
Kalesninkų tvenkiniai, 2.JPG|Kalesninkų žuvininkystės tvenkiniai


## Šaltiniai
Oktava

Muzikoje **oktava** – vadinamas intervalas tarp dviejų garsų, kurių dažniai skiriasi du kartus. Pavyzdžiui, jei nata yra 440 Hz, tai per oktavą nuo jos yra 220 Hz ir 880 Hz natos. Taigi, dažnių santykis, atitinkantis oktavą, yra 2:1. Tolimesnės oktavos nuo natos yra atitinkamai 2, 4, 8, 16 ir t. t. kartų didesnio dažnio garsai nei pagrindinė nata. Taigi, 110 Hz ir 1760 Hz garsai yra nutolę per dvi oktavas nuo pradinės natos. Kita vertus, 1320 Hz nėra oktava, nors ir yra 440 Hz harmonika.

Oktava yra antrasis pagal paprastumą muzikinis intervalas po unisono. Žmogaus ausiai garsai, esantys oktavos skirtumu vienas nuo kito, atrodo labai panašūs, todėl vakarietiškoje muzikos notacijoje natos, besiskiriančios per oktavą, yra vadinamos tuo pačiu vardu – nata, esanti oktava aukščiau už „lia“ taip pat yra „lia“. Tai yra vadinama oktaviniu ekvivalentumu ir yra ganėtinai artima sąvoka harmonikoms.

Be to, kad žymi intervalą tarp natų, oktava gali reikšti ir tam tikrą seką natų tarp poros, kurią skiria oktavos intervalas. Diatoninėje gamoje į šį intervalą patenka aštuonios natos, iš ko ir kilo pavadinimas „oktava“ (*[[italų kalba|it.]]* **octo** – „aštuoni“). Chromatinėje gamoje į šį intervalą patenka trylika natų, nors įprasčiau laikyti, kad ją sudaro dvylika garsų (neskaičiuojant paskutinės intervalo natos). Kitos oktavos gali turėti dar kitokį natų skaičių duotajame intervale, tačiau terminas išlieka toks pats. Vakarietiškoje muzikoje oktavos yra suskirstomos į dvylika pustonių, išdėstytų taip, kad tarp visų gretimų pustonių būtų vienodas dažnių santykis.

Grojant muzikos instrumentais, terminas „oktava“ taip pat gali reikšti specialų efektą, išgaunamą grojant dvi natas, kurias skiria oktavos intervalas, tuo pačiu metu. Šis efektas gali būti sukuriamas specialiai, tačiau kai kurie muzikos instrumentai yra specialiai sukurti, kad būtų išgaunamas toks efektas, tarkime, dvylikastygės gitaros arba oktavinės armonikos.

Ženklas **8va** kartais yra rašomas penklinės viršuje norint pažymėti, jog reikia kūrinį groti oktava aukščiau nei parašyta. Analogiškai rašoma **8vb**, jei reikia nurodyti groti oktava žemiau. Jei kūrinys turi būti grojamas dviem oktavom aukščiau nei užrašyta, naudojamas simbolis **15ma"**. Užrašas *coll’ottava* nurodo muzikantui groti melodijos segmentą oktavomis. Bet kuri iš šių nuorodų gali būti atšaukta užrašu *loco*, tačiau dažniausiai jų galiojimo laikas nurodomas punktyrine linija virš penklinės.

Muzikos teorijoje oktavos intervalas dar gali būti žymimas **P8**.

## Šaltiniai
Kalkinės pintys

* Calcinea
* Calcaronea

**Kalkinės pintys** (*Calcarea*) – tai vienintelės pintys, turinčios skeleto spikules, sudarytas iš kalcio karbonato (aragonito arba kalcito, iš kurio moliuskai augina savo kriaukles). Forma įvairi. Lyginant su kitomis pintimis, šios dažniausiai smulkios – retai didesnės nei 15 cm ir neišvaizdžios, jas sunku pastebėti (pvz., kalkinė pintis), tačiau yra ir kelios ryškiaspalvės rūšys.

Visos šios pintys yra jūrinės. Plačiai paplitusios pasaulyje, tačiau dauguma rūšių sutinkamos sekliuose tropiniuose vandenyse. Gyvena sekliame vandenyje: plyšiuose, po uolų atbrailomis, ant jūrinių dumblių.

## Klasifikacija
Iš maždaug 15 000 pinčių rūšių tik 400 priklauso kalkinėms pintims.  

Kalkinės pintys atsirado Kambre, o didžiausia jų rūšinė įvairovė buvo Kreidos periode. Pagal naujausius molekulinius tyrimus galima spręsti, kad kalkinių pinčių klasė turėtų būti laikoma atskiru tipu, pirmuoju išsiskyrusiu iš gyvūnų karalystės (*Animalia*); kitos klintys priklausytų *[[Silicarea]]* tipui.

Kalkinės pintys skirstomos į du poklasius ir septynis būrius:

Klasė ***Calcarea***
* Poklasis *[[Calcinea]]*
** Būrys *[[Clathrinida]]*
** Būrys *[[Leucettida]]*
** Būrys *[[Murrayonida]]*
* Poklasis *[[Calcaronea]]*
** Būrys *[[Baerida]]*
** Būrys *[[Leucosolenida]]*
** Būrys *[[Lithonida]]*
** Būrys *[[Sycettida]]*

## Nuorodos

*UCMP: Calcarea
ČK

**ČK** (, sutrumpinimas iš  − Visos Rusijos Ypatingoji komisija kovai su kontrrevoliucija ir sabotažu prie Liaudies komisarų tarybos) − Ypatingoji komisija, įkurta Rusijoje 1917 m. gruodžio 20 d.

Pirmasis ČK pirmininkas – Feliksas Dzeržinskis. ČK paskirtis – kovoti prieš kontrrevoliuciją, vykdyti revoliucinės partinės vadovybės potvarkius ir nurodymus.

ČK vykdė terorą prieš savo liaudį,  įvairiose pasaulio valstybėse, naudojo politines žmogžudystes kaip priemonę savo tikslams įgyvendinti. Atsakinga už milijonų žmonių genocidą. Ji yra Tarybų Sąjungos ir Rusijos saugumo struktūrų GPU, NKVD, NKGB, KGB, FSB pirmtakė, perėmusi carinės Rusijos slaptosios policijos, vadintos *[[ochranka]]*, funkcijas.

1922 m. vasario 6 d. ČK buvo likviduota ir reorganizuota į GPU − Vyriausiąją politinę valdybą.

## Tarnautojai
 
Šios struktūros tarnautojai vadinami *čekistais*. Kartais *čekistais* pavadinami ir vėlesni Tarybų Sąjungos saugumo darbuotojai. *Čekistai* pirmąją egzekuciją be teismo ir be nuosprendžio įvykdė 1918 m. vasario 24−25 d. Nuo tol ČK vykdydavo ir policinio teismo, ir budelio funkcijas. Be to, *čekistams* buvo patikėta skirstyti maisto korteles, konfiskuoti turtą, išaiškinti „liaudies priešus“ ir t. t. Laikraščių ir žurnalų redakcijos privalėdavo pateikti ČK po 3 egzempliorius savo leidinių.

1918 m. kovo mėnesį tarybų valdžios būstinę perkėlus iš Petrogrado į Maskvą, ČK oficialiai dirbo 120 darbuotojų. Į naująją sostinę persikėlė ir ČK vadovybė. Jos žiniai buvo atiduotas draudimo draugijos pastatas Lubiankoje. Tarpukario laikotarpiu labai išsiplėtusi Lubianka ir šiandien yra Rusijos federalinės saugumo tarnybos pagrindinė rezidencija.

Per pirmąjį 1918 m. pusmetį buvo įkurta daugiau kaip 400 regioninių ČK skyrių. Tų pačių metų liepos mėnesį vieno Jekaterinburgo namo rūsyje ČK nužudė carą Nikolajų II kartu su žmona, vaikais ir keletu tarnų.

Neįmanoma nustatyti tikslaus ČK aukų skaičiaus. Manoma, kad pilietinio karo metu ČK aukomis tapo 50 000 žmonių. Labiausiai paplitusi egzekucijos forma buvo sušaudymas. Prieš sušaudant aukas versdavo pačias kasti sau bendrą kapą. Nuosprendis dažniausiai priklausydavo nuo vietinio ČK skyriaus vadovo nuotaikos .

1920 m. gruodžio mėnesį ČK turėjo 70 000 darbuotojų. Ilgainiui ČK visiškai atsiskyrė nuo armijos ir tapo pavaldi tik Lubiankos centrui Maskvoje. Karinis pralaimėjimas prieš Lenkiją 1920 m. sąlygojo įkūrimą specialaus ČK skyriaus, vykdančio karinės žvalgybos funkcijas. Jo vadovu tapo Dzeržinskio pavaduotojas Janis Berzinis. Iš to palyginti nedidelio karinio ČK skyriaus vėliau išaugo Vyriausioji žvalgybos valdyba (GRU).

Sprendžiant iš turimos istorinės medžiagos, ČK buvo „valoma“, ir jos pačios nariai tikriausiai nebuvo tikri dėl savo likimo.

Didėjant Tarybų Rusijos gyventojų nepasitenkinimui ir neapykantai ČK, 1922 m. vasario 6 d. Leninas ir Dzeržinskis likvidavo ČK ir reorganizavo ją į GPU.

## Išnašos

## Nuorodos
* ČK  (anglų k.)
* TSRS represiniai organai (rusų k.)
Tranšiniai

**Tranšiniai** (*Aulacomniaceae*) – lapsamanių (*Bryopsida*) šeima. Tai tankiomis vejomis augančios samanos, kurių stiebas status, tankiai apaugęs lapais.

Lietuvoje auga viena gentis – tranšė (*Aulacomnium*) ir dvi jos rūšys:
* Pelkinė tranšė (*Aulacomnium palustre*)
* Kelminė tranšė (*Aulacomnium androgynum*)
Minkštūnė

**Minkštūnė** (*Tortula*) – potijinių (*Pottiaceae*) šeimos samanų gentis. Stiebas paprastas arba dvišakis. Lapai į viršų platėjantys, gysla pasibaigia šereliu. Auga vejomis arba nedideliais kupsteliais.

Lietuvoje žinomos 6 rūšys; žalsvoji minkštūnė (*Tortula virescens*) įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.


Vaizdas:Tortula subulata1.jpg|Smailioji minkštūnė (*Tortula subulata*)
Vaizdas:Tortula muralis resize.jpg|Mūrinė minkštūnė (*Tortula muralis*)
Image:Tortula ruralis1.jpg|Stoginė minkštūnė (*Tortula ruralis*)
Tujinutė

**Tujinutė** (*Thuidium*) – tujinutinių (*Thuidiaceae*) šeimos samanų gentis. Stiebas plunksniškai šakotas. Lapai kiaušiniški, stiebu nuaugę žemyn. Lapo gysla baigiasi lapo viršūnėje arba netoli jos. Auga puriais kilimais.

Lietuvoje žinomos 5 rūšys; mažoji tujinutė (*Thuidium minutulum*) įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.


Image:Thuidium tamariscinum 2005.03.31 12.06.31.jpg|Daugiašakė tujinutė (*Thuidium tamariscinum*)
Žiopsa

**Žiopsa** (*Schistidium*) – grimijinių (*Grimmiaceae*) šeimos samanų gentis. Tai smulkios epilitinės samanos, augančios vejomis arba kupsteliais.

Lietuvoje žinomos dvi rūšis, iš jų **uolinė žiopsa** (*Schistidium agassizii*) labai reta.
Sanionija

**Sanionija** (*Sanionia*) – bukasnapinių (*Amblystegiaceae*) šeimos samanų gentis, kurioje vienintelė Lietuvoje auganti rūšis – **riestalapė sanionija** (*Sanionia uncinata*). Stiebas šliaužiantis arba kylantis, plunksniškai šakotas. Auga tankiais patiesalais ar kilimais.
Sakinys

**Sakinys** – kalbinis vienetas, sudarytas iš vieno ar daugiau žodžių. Daugumoje kalbų sakinį galima identifikuoti pagal tai, kad jame yra bent vienas veiksmažodis.

## Sakinių struktūra
Mokslas, tiriantis sakinių struktūrą ir sudedamąsias dalis, yra vadinamas sintakse. Tradiciškai laikoma, kad kiekvienas sakinys turi veiksnį ir tarinį, net jei jie yra tik numanomi, todėl šios sakinio dalys yra vadinamos pagrindinėmis sakinio dalimis, o sakinyje kartu sudaro gramatinį centrą. Be jų dar sutinkami papildiniai, pažyminiai ir aplinkybės. Kartais visos konkretaus sakinio dalys, išskyrus veiksnį, dar yra vadinamos predikatu. Jei sakiniui trūksta kurios nors sakinio dalies ir todėl nebesudaro sakinio, toks junginys vadinamas žodžių junginiu.

## Sakinių klasifikacija

### Klasifikacija pagal kalbėtojo tikslą
* **Tiesioginiai**, kuriais pasakomas tam tikras faktas ar teiginys.
* **Klausiamieji**, kuriais užduodamas tam tikras klausimas.
* **Šaukiamieji**, kurie yra tariami pakelta intonacija ir yra emocingesni nei tiesioginiai.
* **Liepiamieji**, kuriais yra duodamas tam tikras nurodymas, skatinama.

### Klasifikacija pagal struktūrą
* **Vientisiniai**, turintys vienintelį gramatinį centrą.
* **Sudėtiniai sujungiamieji**, turintys kelis gramatinius centrus, sujungtus sujungiamaisiais jungtukais.
* **Sudėtiniai prijungiamieji**, turintys kelis gramatinius centrus, kurių vienas yra prijungtas prie kito prijungiamaisiais jungtukais, įvardžiais arba rečiau prieveiksmiais. Skirtingai nuo sujungiamųjų sakinių, išskaidžius tokius sakinius dėmenimis, negaunami du prasmingi sakiniai.
* **Sudėtiniai bejungtukiai**, kurių gramatiniai centrai yra jungiami be jungtukų.
* **Sudėtiniai mišrieji**, kuriuose yra kelių skirtingų rūšių jungčių.

## Nuorodos
Potija

**Potija** (*Pottia*) – potijinių (*Pottiaceae*) šeimos samanų gentis, kuriai priklauso smulkios, ant dirvožemio augančios samanos. Jų lapai kiaušiniški ar kitokios formos.

Lietuvoje žinomos 5 rūšys, iš jų dvi įrašytos į Lietuvos raudonąją knygą:
* Brijinė potija (*Pottia bryoides*)
* Davalio potija (*Pottia davalliana*)
Gegužlinis

**Gegužlinis** (*Polytrichum*) – (*Polytrichales*) eilės gegužlinių (*Polytrichaceae*) šeimos augalų gentis.

Stiebas dažniausiai būna 10-20 centimetrų ilgio, bet gali pasiekti iki 40. Apatinėje dalyje aptrauktas rizoidų sluoksniu. Lapai lancetiški, su dantytais pakraščiais. 

Auga tamsiai žaliomis vejomis.

## [[Lietuva|Lietuvos]] rūšys

Žinomos 4 rūšys, iš jų:
* Paprastasis gegužlinis (*Polytrichum commune*)
* Durpyninis gegužlinis (*Polytrichum strictum*)
* Liekninis gegužlinis (*Polytrichum formosum*) 
* Smiltyninis gegužlinis (*Polytrichum juniperinum*)
Svalinė

Skandinavų mitologijoje **Svalinė** – deivė, stovinti tarp Saulės ir pasaulių apačioje, sauganti Žemę nuo viso Solės, Saulės personifikacijos, karščio.

Svalinė vaizduojama skydu, saugančiu nuo Solės karščio. Buvo manoma, kad jei Svalinė pasitrauks iš savo vietos, visi devyni pasauliai (išskyrus Muspelheimas) sudegs liepsnose.
Surtas (mitologija)

Skandinavų mitologijoje **Surtas** – ugnies milžinas, ugnies pasaulio Muspelheimo valdovas. Ragnaroko metu Muspelheimo ugnies milžinai, vadovaujami Surto atkeliaus iš pietų į Vygrydą, degindami viską aplinkui. Surtas užmuš dievą Freirą. Sakoma, kad Surtas, nešinas kardu, ryškesniu už Saulę, išdegins pačią žemę ir sunaikins pasaulį. Pagal pranašystę jis nukirs Igdrasilo medį ir tai taps pasaulio žūties pradžia. Vienintelis Hodimimio miškas išliks nepaliestas, kadangi tai vienintelė vieta, kur jo ugninis kardas netenka savo galios.
Ahmet Necdet Sezer

**Ahmet Necdet Sezer** (g. 1941 m. sausio 13 d., Afionoje) – dešimtasis ir dabartinis Turkijos Respublikos prezidentas. Turkijos Didysis Nacionalinis Medžlisas (*Türkiye Büyük Millet Meclisi*) jį išrinko 2000 m. gegužės 16 d. kuomet pasibaigė dešimtmetį šalį valdžiusio Süleyman Demirel kadencija. Sezeras yra sekuliaristas, dėl to kartais kyla nesutarimų su proislamiškų pažiūrų ministru pirmininku Recep Tayyip Erdogan.

1958 m. Sezeras pabaigė gimtojo miesto mokyklą, 1962 m. baigė Ankaros universiteto Teisės fakultetą. Ankaroje pradėjo dirbti teisėju.
Irako Kurdistano demokratinė partija

**Irako Kurdistano demokratinė partija** (**KDP**, kurdiškai – *Partî Dêmokratî Kurdistan / Irak *, arabiškai – *Hizb al – Dimuqrati al – Kurdistani 'Iraq*) – Kurdistano socialinės demokratijos krypties partija, veikianti Irake, Irane (Irano Kurdistano demokratinė partija), Sirijoje ir Libane.

## Istorija

Įsteigta 1946 m. rugpjūčio 16 d. Mahabade (Iranas) Mahabado respublikos generolo Mulos Mustafos Barzanio ir jo draugų iniciatyva. Irano kariuomenei užėmus Mahabadą M. Barzanis su 520 kovotojų pabėgo į TSRS, vėliau atkūrė partijos grupes visame Irako Kurdistane. 1953 m. susiformavo partijos marksistinė ideologija.

1958 m. nuvertus Irake monarchiją KDP legalizuota, jos nariai dalyvavo kuriant arabų ir kurdų valstybės konstituciją. Tačiau 1961 m. Irako armija pradėjo kovą prieš kurdus, pareikalavusius didesnės autonomijos. KDP pradėjo kurti savo Revoliucinę armiją. 1963 m. partija skilo, vadinamoji Politbiuro grupė pradėjo derybas su Irako prezidentu, o 1966 m. ir ginkluotą kovą su KDP. 1970 m. buvo pasiekta taika, tačiau kurdų susipriešinimą Irako valdžia toliau skatino.

1991 m. su PUK sudarė Kurdistano vyriausybę, dalyvavo renkant demokratinę Nacionalinę asamblėją. 1994 m. pašlijus santykiams su PUK tęsė ginkluotą kovą prieš Iraką visame krašte. 1998 m. Vašingtone buvo pasirašyta PUK ir KDP taikos sutartis, leidusi sustiprinti kovą prieš S. Huseino režimą.

2003 m. nuvertus S. Huseino režimą partija buvo legalizuota, dalyvavo Irako valdančiosios tarybos darbe. 2005 m. parlamento rinkimams su PUK ir mažesnėmis Kurdai|kurdų partijomis sudarė Kurdistano demokratinį patriotinį aljansą, kuris laimėjo 25,6 % balsų ir 53 vietas iš 275 parlamento vietų.

## Pirmininkai

* 1946 m. Mustafa Barzanis,
* 1979 m. Masudas Barzanis.
Irako Kurdistano patriotinė sąjunga

**Irako Kurdistano patriotinė sąjunga** (**PUK**/YNK, kurdiškai – *Yekîtî Nîstimanî Kurdistan*, arabiškai – *Ittihad al – Watani al – Kurdistani*) – Kurdistano demokratinio socializmo krypties partija, veikianti Irako Kurdistane.

Įsteigta 1975 m. birželio 1 d., Irakui numalšinus kurdų sukilimą. Pagrindinis tikslas tuo metu buvo skelbti pasauliui tiesą apie kurdų judėjimą siekiant nepriklausomos demokratinės valstybės. 1976 m. vėl pradėtos kurti ginkluotos pasipriešinimo grupės, kurios tęsė kovą iki 2003 m. JAV karo prieš Sadamo Huseino režimą. 1991 m. JAV karo prieš Iraką metu kartu su Irako Kurdistano demokratine partija (KDP) sudarė Kurdistano vyriausybę ir 1992 m. gegužės mėn. demokratiškai išrinko 105 narių Nacionalinę asamblėją, kurioje abi partijos gavo po 50 vietų, dar 5 buvo skirtos Asirijos bendruomenei.

1994 m. partijų santykiai atšalo ir abi sudarė atskiras vyriausybes savo kontroliuojamose zonose. PUK teritorija apėmė šiaurinę krašto dalį. JTO 986-oji rezoliucija sudarė sąlygas Kurdistane kurti mokyklas, darželius, ligonines, nors visą laiką vadinamojoje neskraidymo zonoje nesiliovė Irako provokacijos. Partijos koviniai daliniai turėjo apie 20 000 karių. 1998 m. Vašingtone buvo pasirašyta PUK ir KDP taikos sutartis, leidusi užsitikrinti Vakarų šalių politinę paramą Kurdistanui.

2003 m. nuvertus S. Huseino režimą PUK veikla legalizuota, partijos pirmininkas Džalalas Talabanis įėjo į Irako laikinąją vyriausybę, o 2005 m. balandžio 6 d. buvo išrinktas Irako prezidentu. PUK kartu su Irako Darbininkų partija, Kurdistano socialdemokratų partija, konservatoriais ir Kurdistano Islamo sąjunga sudarė *Kurdistano demokratinį patriotinį aljansą* ir suformavo regioninę vyriausybę, kurios valdžia apėmė Suleimanijos, Kirkuko ir Irbilo provincijas. Teritorijoje pradėjo eiti 30 laikraščių ir žurnalų, įsisteigė 8 televizijos stotys. Moterims buvo suteikta rinkimų teisė, įteisinta ištuoka, pradėtos kitos demokratinės reformos.

2004 m. sunitų šahidai susprogdino partijos būstinę Irbilyje. 2005 m. parlamento rinkimuose į aljansą įėjo ir KDP. Rinkimuose kurdai laimėjo 25,6 % balsų ir 53 vietas iš 275 parlamento vietų.

Socialistų Internacionalo (SI) narė stebėtoja nuo 2003 m. spalio 27 d.

Generalinis sekretorius nuo 1975 m. Džalalas Talabanis.
Pamusiai (Širvintos)

**Pamusiai** – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 6 km į vakarus nuo Musninkų. Kaime 1990 m. pastatytas A. Balsevičiaus iš lauko akmenų mūrytas paminklas nukentėjusiems pokario metu. Pro kaimą teka Musės upė.

## Gyventojai

### Žymūs žmonė
* Jonas Dambrauskas (1892–1982) – kompozitorius, vargonininkas ir choro dirigentas.

## Šaltiniai
Irano Kurdistano demokratinė partija

**Irano Kurdistano demokratinė partija** (**PDKI**, Kurdiškai – *Partî Dêmokratî Kurdistan – Iran*, persiškai – *Hezb – e Demokrat – e Kordestan – e Iran*) – Kurdistano demokratinio socializmo krypties politinė partija, veikianti Irane.

## Istorija

Įsteigta 1946 m. rugpjūčio 16 d. Mahabade vietoje 1942 m. įkurtos Kurdistano atgimimo tarybos. 1947 m. sausio 22 d. ji paskelbė Kurdistano Respubliką su sostine Mahabade. Tačiau ši respublika gyvavo vos 11 mėnesių. Po Irano ir TSRS pakto Irano armija 1947 m. gruodžio 17 d. Kurdistaną užėmė, o PDKI lyderius – partijos pirmininką ir šalies prezidentą Gazį Mohamedą, gynybos ministrą M. Hoseiną Seifi Gazį, parlamento narį Abulgasemą Sadri Gazį pakorė respublikos sostinėje. Su kitais buvo susidorota Sakeze ir Bukane.

Po dvejų metų partijos veikla buvo atnaujinta, surengti masiniai streikai visame Kurdistane. 1953 m. nuvertus Mosadžio vyriausybę, visame Irane buvo suvaržytos žmonių teisės ir laisvės, buvo imtasi represijų ir prieš kurdus. Nauji policiniai reidai pasikartojo 1959 m. ir 1964 m., kai apie 300 partijos narių buvo įkalinti ilgiems metams. 1989 m. liepos 13 d. Vienoje (Austrija) buvo nužudyti PDKI Generalinis sekretorius dr. Abdul Rahmanas Gasemlu ir du jo bendradarbiai. 1992 m. rugsėjo 17 d. Berlyne nužudytas ir Gasemlu įpėdinis dr. Sadegas Šarafkandis, atvykęs į Socialistų Internacionalo kongresą.

## Ideologija

Pagrindinis partijos siekis: „Demokratiją Iranui ir autonomiją Kurdistanui“. PDKI atmeta bet kokį terorizmą ir ginkluotos kovos būdus. Ji siekia sukurti socialinę demokratinę visuomenę ir laukia paramos iš viso pasaulio taikos ir laisvės siekiančių organizacijų.

Socialistų Internacionalo (SI) narė stebėtoja nuo 1996 m. rugsėjo 9 d.

## Struktūra

Aukščiausias organas yra Centro komitetas, kurį sudaro 10 nuolatinių ir 21 nenuolatinis narys. CK iš savo tarpo renka 7 narių Politinį biurą, į kurį įeina ir kongrese išrinktas partijos Generalinis sekretorius. PDKI kongresai vyko 1945, 1964, 1971, 1980, 1982, 1984, 1985, 1988, 1992, 1995, 1997, 2000 ir 2004 m.

## Pirmininkai
 
* 1999 m. – Abdula Hasanzade Machmudas,
* 2003 m. – Khosrovis Abdolahis.

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Pamusiai

**Pamusiai** – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, prie Musės (Muselės) upelio, prie Pamusių įtekančio į Varėnę. Praeityje čia buvo Pamusių dvaras. Pro kaimą eina žvyrkelis į Onuškį ().

## Etimologija
Vietovė pavadinta pagal *Musės* upelį.

## Istorija
Pamusių kaimas iki Antrojo pasaulinio karo priklausė Onuškio valsčiui.

### Pilkapiai

Musės dešiniajame kranto Pamusių miške (Vežionių girininkijoje) yra didelis pilkapynas (apie 100 pilkapių) (unikalus kodas – 3689), apie 200 m. į rytus nuo Pamusių kaimo arba 500 m. į vakarus nuo Pamusėlių kaimo.

Pilkapynas kaip archeologinis paminklas buvo žinomas nuo XIX a. pab. 1889 m. jį tyrinėjo Eduardas Volteris. Čia ištyrė 22 pilkapius. Tyrimus tęsė Vandalinas Šukevičius, 1889–1890 ir 1893 m. ištyręs dar 12 pilkapių. Informacija apie Pamusių pilkapyną buvo pateikta ir Fiodoro Pokrovskio sudarytame „Vilniaus gubernijos archeologiniame žemėlapyje“, išleistame 1893 m. bei 1928 m. išleistame kapitaliniame Petro Tarasenkos darbe „Lietuvos archeologijos medžiaga“. 1968 m. Onos Kuncienės vadovaujama archeologinė espedicija pilkapyne ištyrė 13 pilkapių. Pamusių pilkapynas yra didžiausio archeologų dėmesio sulaukęs ir geriausiai ištirtas apylinkių archeologinis paminklas.
Jame buvo rasta degintinių kapų: sudeginto žmogaus kaulai būdavo išrenkami iš pelenų, sudedami į krūveles, o viršuje apdedami įkapėmis. Buvo radinių (apyrankės, segės) iš V-VII a., nemažai ginklų.

Pilkapypyno tyrimų medžiaga yra apibendrinta ir paskelbta acheologės Onos Kuncienės. Antrojo pasaulinio karo metais pilkapyno vietoje buvo iškirtas miškas, išrauti medžių kelmai. Raunant kelmus, daug pilkapių buvo sunaikinta, kapai išardyti, todėl neretai pilkapių vietoje galima rasti išbarstytų sudegintų žmonių kaulų liekanų. Iki 1968 m. tyrinėjimų čia buvo išlikę dar 70 pilkapių.

Pamusio pilkapiai yra dvejopi: su akmenų vainikais ir be jų. Su akmenų vaikinais būdingi V–VII amžiaus, o be akmenų vainikų – VIII–XI mažiaus.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Alžyro socialistinių jėgų frontas

**Alžyro socialistinių jėgų frontas** (**FFS**, pranc. – *Front des forces socialistes*) – socialinės demokratijos ideologijos Alžyro politinė partija.

Įsteigtas 1963 m., įteisintas 1996 m. spalio 2 d. Didžiausią įtaką turi Kabilijos provincijoje. 1997 m. Nacionalinės liaudies asamblėjos rinkimuose gavo 20 vietų iš 380. 2002 m. rinkimus boikotavo, protestuodamas prieš demokratijos suvaržymus šalyje.

SI narys nuo 1996 m.

Pirmininkas nuo 1963 m. Hocine Aita Ahmedas.
Barbadoso leiboristų partija

**Barbadoso darbininkų (leiboristų) partija** (**BLP**, *Barbados Labour Party*) – Barbadoso kairiojo centro demokratinio socializmo partija, nuo 1994 m. šalies valdančioji partija.

BLP yra buvusi Socialistų Internacionalo narė stebėtoja.

## Istorija

Įkurta 1938 m. kovo 31 d. Džeimso Martino namuose susirinkus demokratinių permainų siekusiems studentams ir Profesinė sąjunga|profsąjungų lyderiams. Partijos pirmininku buvo išrinktas Krisas Bradvaitas, jo pavaduotoju – Grantlis Adamsas. Kolonijiniu laikotarpiu siekė nepriklausomybės, orientuodamasi į marksistines pozicijas. Pirmą kartą dalyvavo rinkimuose jau 1940 m., bet didelio pasisekimo neturėjo.

1955 m. iš jos atsiskyrė kairioji Barbadoso demokratinė leiboristų partija. 1976–1986 m. BLP sudarė vyriausybes, kurioms vadovavo Grantlis Adamsas ir B. Sent Džonas. Jiems vadovaujant šaliai, Barbadosas siekė koordinuoti Karibų baseino šalių politinį kursą – 1979 ir 1981 m. pagal Adamso doktriną šalies kariai malšino revoliucinius įvykius Juniono ir Dominikos salose, 1983 m. Grenadoje.

1981 m. parlamento rinkimuose gavo 52,2 % balsų, tačiau pernelyg kietas partijos kursas kaimynu atžvilgiu, nesiimant Ekonomika|ekonominių reformų šalies viduje, nepatiko rinkėjams, todėl 1986 m. jie surinko tik 40,3 % balsų ir gavo tik 3 vietas parlamente bei liko opozicijoje.

1988 m. partijos pirmininku buvo išrinktas Geris Fordas, kuriam pasisekė sustiprinti partijos įtaką. 1994 m. partijos lyderiu tapo populiarus politikas ir ekonomistas Ovenas Arturas. BLP rinkimuose gavo daugumą balsų ir buvo sudaryta Oveno Arturo vyriausybė. 1999 m. parlamento rinkimuose BLP gavo 26 vietas 28 vietų Asamblėjoje, 2003 m. – 23 vietas.

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Stiklapintys

**Stiklapintys** (*Hexactinellida*) – bestuburių gyvūnų klasė. Jų spikulės paprastai sukibusios tarpusavyje ir sudaro standžią, neretai dailią, į stiklą panašią masę. Tai trapūs dariniai, todėl tralu į paviršių iškelti gėlavandenių rūšių skeletai lengvai suyra. Paplitusios šaltuose vandenyse, jūrose. Pasitaiko iki 1 m skersmens ir iki 1 m aukščio stiklapinčių. Kai kurios rūšys yra renkamos kaip puošmenos.

Stiklapinčių pasaulyje yra apie 500 rūšių.
Spikulė

**Spikulė** – į adatą panašus pinčių smaigalys, sudarytas iš silicio dioksido arba kalcio karbonato. Spikulė sudaro dalį pinčių vidinio skeleto. Gali būti įvairių formų.

## Formavimasis

Spikulės suformuojamos iš specializuotų ląstelių – sklerocitų, kurie atsiranda iš archaeocitų. Sklerocitas prasideda su organiniu filamentu ir jame yra pridedamas silicio dioksidas. Spikulės paprastai auga 1-10 μm per valandą greičiu. Kai tik spikulė pasiekia tam tikrą ilgį ji išsikiša iš sklerocito ląstelės kūno, bet lieka ląstelės membranoje.
Tikrosios pintys

* *[[Homoscleromorpha]]*
* *[[Tetractinomorpha]]*
* *[[Ceractinomorpha]]*

**Tikrosios pintys** (*Demospongiae*) – bestuburių gyvūnų klasė. Šios pintys sudaro apie 90 procentų visų pinčių rūšių. Daugelis jų yra kauburėlio arba žiauberės formos. Kai kurios smulkios pintys įsigręžia į moliuskų kriaukles ir šios tampa išvarpytos smeigtuko dydžio kiaurymių. Tikrosios pintys gali siekti daugiau kaip 1 m aukščio arba skersmens. Jos dažnai ryškiai spalvotos ir sudaro povandeninius „sodus“, kurie savo akinančiomis spalvomis varžosi su koralais. Paplitusios sekliuose vandenyse ir gelmėse ant įvairių kietų substratų.

Ši klasė gana gausi rūšių skaičiumi – maždaug 9500 rūšių.

* **Graikinė pintis**. Jos populiacija šiuo metu kenčia dėl pernelyg intensyvaus rinkimo.

## Lietuvoje gyvenančios rūšys
* Ežerinė durlė (). Šakota, su ilgomis pirštuotomis išaugomis. Gyvena prisitvirtinusi prie nendrių stiebų, į ežerą nuvirtusių medžių.
* *[[Eunapius fragilis]]*. Išaugų neturi. Ištisiniu sluoksniu dengia substratą.
* Upinė durlė (). Kūnas gelsvas, kartais būna kumščio dydžio. Aptinkama po akmenimis. Dumblėtose upėse nuolat gyventi negali, nes dumblas užkemša kanalų angas.
Argentinos socialistų partija

**Argentinos socialistų partija** (**PSA**, isp. – *El Partido Socialista de la Argentina*) – Argentinos kairioji socialinės demokratijos ideologijos politinė partija.

Įkurta 1896 m. birželio 28 – 29 d. Chuano B. Chusto (Juan B. Justo), kuris iki mirties 1942 m. ir vadovavo partijai, iniciatyva. Žymiausias to meto lyderis – Alfredas Palacijus, 1904 m. tapęs pirmuoju socialistu parlamentaru Amerikoje, 1935 m. tapęs senatoriumi.

Iš pradžių laikėsi marksistinių pozicijų, bet po I pasaulinio karo, kai nuo jos atskilo *Internacionalinė socialistų partija*, vėliau tapusi komunistų partija, pasuko reformistiniu keliu.

1961–1965 m. skilo į S*ocialistų* (PSA), *Argentinos demokratinių socialistų partiją* (PSD) ir *Argentinos socialistų liaudies partiją* (PSP). Po 1966 m. karinio perversmo buvo uždrausta. 2002 m. PSA ir PSD vėl susijungė į PSA.

Nuo 1987 m. išlaiko mero postą Rosarijaus mieste. 2005 m. rinkimuose sąjungoje su socialistais radikalais gavo 5 vietas žemuosiuose rūmuose.

Leidžia laikraštį *La Vanguardia*. SI narė nuo 1992 m.

Pirmininkas nuo 1999 m. Rubenas Džiustinjanis.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Argentinos radikali pilietinė sąjunga

**Argentinos radikali pilietinė sąjunga** (**URC**, isp. – *Unión Cívica Radical*) seniausia veikianti Argentinos politinė partija.

Įkurta radikalių liberalų 1891 m. Jos lyderis Ipolitas Irigojenas 1916–1922 m. ir 1928–1930 m. buvęs Argentinos prezidentu, nacionalizavo JAV priklaususias naftos versloves, įvedė 8 val. darbo dieną. Jo darbus tęsė kitas radikalų lyderis Marcelas T. de Alvearas, valstybės valdymą ir partijos veiklą sutvarkęs pagal prancūzų pavyzdį. Tačiau šias reformas panaikino 1930 m. po JAV inspiruoto perversmo prezidentu tapęs A. Chustas.

1936 m. kairiosios partijos susibūrė į Liaudies frontą, tačiau atsispirti JAV ekspansijai jos nesugebėjo. Demokratines reformas pratęsė tik 1946 m. prezidentu išrinktas Chuanas Peronas, tačiau jis įkūrė savo partiją (nuo 1958 m. Chustisialistų partija). Po 1955 m. perversmo šalį valdė kariškiai, tačiau jau 1958 m. pirmuosiuose laisvuose rinkimuose prezidentu buvo išrinktas radikalas A. Frondisis. 1963 m. jį pakeitė Arturas Ilija. Bet 1966 m. valdžią vėl užėmė kariškiai. Tik 1973 m. rinkimuose kairiosios partijos susibūrė į Revoliucinį liaudies frontą, jo atstovas E. Kampora buvo išrinktas prezidentu. 1973 m. prezidentu vėl tapo Ch. Peronas, o po jo mirties 1974 m. – jo našlė ir viceprezidentė M. Martines de Peron.

Po karinio perversmo radikalai politinę veiklą atnaujino tik 1983 m., kandidatu į prezidentus pirmuosiuose demokratiniuose rinkimuose iškėlę Raulį Alfonsiną. Jis buvo perrinktas ir 1989 m. Politiniai siekiai apėmė platų spektrą – nuo liberalizmo iki socialdemokratijos. 1997 m. sudarius koaliciją su FREPASO, 1999 m. prezidentu išrinktas Fernando de la Rúa. 2001 m. Deputatų rūmuose gavo 71 vietą iš 257, 2005 m. liko antrąja partija, laimėjusi 10 vietų iš 127 Nacionaliniame kongrese ir 2 vietas iš 24 senate.

## Struktūra
Vadovaujantis organas – Nacionaliniame konvente renkamas 15 narių Nacionalinis komitetas. Veikia Jaunųjų radikalų, Darbininkų radikalų organizacijos, Regionų komitetas ir Deputatų blokas. Socialistų Internacionalo konsultacinė narė nuo 1996 m. rugsėjo 9 d., tikroji narė nuo 1999 m. lapkričio 8 d.

## Pirmininkai
* 1999 m. Fernando de la Rúa,
* 2003 m. Angelas Rozas (Chaco),
* 2006 m. Cherardas Moralesas.

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Bolivijos kairysis revoliucinis judėjimas

**Bolivijos kairysis revoliucinis judėjimas** (Naujoji dauguma), (**MIR**, isp. – *Movimiento de la Izquierda Revolucionaria – Nueva Mayoría*) – Bolivijos kairioji demokratinio socializmo ideologijos politinė partija.

## Istorija

Įkurtas 1971 m. susijungus kairiosioms partizaninėms grupėms, iki 1978 m. buvo pogrindyje. 1978–1980 m. prezidento rinkimuose palaikė bendrą kairiųjų jėgų kandidatą Ernaną Silesą Suaso. 1982–1983 m. įėjo į koalicinę vyriausybę, Chaimė Paz Zamora tapo viceprezidentu, 6 MIR nariai tapo ministrais. Vykdė demokratines reformas, stiprino valstybės sektorių ekonomikoje, užsienio prekyboje, priešinosi JAV diktatui. 1983 m. nesutarę su komunistais socialistai išėjo iš vyriausybės, bet 1984 m. balandžio mėn. grįžo. Tačiau atsirado nesutarimai partijos viduje, išsiskyrė 3 frakcijos, vadovaujamos Ch. Paz Zamoros, A. Aranibabos ir V. Delgadiljo.

1985 m. rinkimuose laimėjo 8,9 % balsų, 1989 m. koalicijoje su kitais kairiaisiais – 19,6 %, 1993 m. senate gavo 4 vietas iš 27, deputatų rūmuose 17 vietų iš 130, 1997 m. senate turėjo 7 vietas, deputatų rūmuose 26. Vėliau rinkimuose pralaimėdavo.

1989–1993 m. Chaime Paz Zamora buvo išrinktas Bolivijos prezidentu. Tačiau jo valdymo metu Boliviją ištiko ekonominė krizė. Jis ir jo bendražygiai JAV CŽV buvo apkaltinti prekyba kokainu. Oskaras Eidas kalėjo 4,5 metų, keli bičiuliai kalėjime buvo nužudyti.

Socialistų Internacionalo konsultacinis narys nuo 1986 m.

Pirmininkas nuo 1978 m. Chaimė Paz Zamora.
Bosnijos ir Hercegovinos nepriklausomų socialdemokratų sąjunga

**Bosnijos ir Hercegovinos nepriklausomų socialdemokratų sąjunga** (**SNSD**, serb. – *Savez Nezavisnih Socijaldemokrata*) – kairioji Bosnijos ir Hercegovinos politinė partija.

## Istorija

Įkurta 1996 m. kovo 10 d. steigiamajame sobore kaip *Nepriklausomų socialdemokratų partija*, (*Stranka nezavisnih socijaldemokrata*) (SNS). 2000 m. nuo *Serbijos Respublikos socialistų partijos* atskilo Nebojšos Radmanovičiaus vadovaujama *Demokratinė socialistinė partija*, kuri 2002 m. susijungė su SNS ir sudarė SNSD.

## Laimėjimai

2002 m. rinkimuose gauta 19 vietų Serbijos Respublikos skupščinoje, 3 vietos Bosnijos ir Hercegovinos parlamento Atstovų rūmuose bei 1 vieta Bosnijos ir Hercegovinos skupščinoje.

## Struktūra

Organizuota teritoriniu principu. Asamblėja, kurią sudaro savivaldybių delegatai, parlamento nariai ir praėjusioje asamblėjoje rinkti organų nariai, šaukiama kas dveji metai, 4 metams renka 141 nario Valdybą, į kurią įeina ir iš regionų atstovų sudaryta 32 narių Vykdomoji valdyba, Partijos pirmininką, Revizijos ir Statuto komisijas.

Veikia jaunimo organizacija Mladi socialdemokrati (MSD), 2003 m. pirmininkas Ozrenas Trišičius.

Leidžia laikraštį „Odgovor“. Būstinė Banja Luka|Banja Lukoje.

Socialistų Internacionalo konsultacinė narė nuo 2003 m. spalio 27 d.

## Pirmininkai
* 1996 m. – Miloradas Dodikas,
* 2003 m. – Neboiša Radmanovičius.

## Nuorodos

Oficiali svetainė
Stiklo pluoštas

**Stiklo pluoštas** – apvalaus arba kitokio skerspjūvio pluoštas, gaminamas iš stiklo lydalo.

Būna ištisinis ir kuokštinis. Pagal plaušelių storį ir paskirtį skiriamas tekstilinis (storis 3–11 μm), termoizoliacinis (0,5–20 μm), plastikams armuoti (5–20 μm) ir specialusis (9–100 μm). Stiklo pluoštas yra labai stiprus (tempimo stiprio riba 3–5 GPa), nedega, gerų optinių, dielektrinių ir izoliacinių savybių, atsparus cheminėms medžiagoms, trapus. Ištisinis formuojamas stiklo lydalą spaudžiant pro filjeres, kuokštinis – į stiklo lydalą pučiant karštą orą arba garus. Naudojamas izoliacinėms, konstrukcinėms, filtravimo medžiagoms, aukštatemperatūrės technikos elementams, stiklo plastikams, stiklūnui gaminti, skaidulinėje optikoje.

## Istorija
Galimybės gaminti stiklo pluoštą atsirado tik išradus tikslias mašinas. 1893 m. Edward Drummond Libbey pademonstravo suknelę, kurioje buvo įkomponuoti stiklo pluošto siūleliai, savo skersmeniu ir tekstūra atitinkantys šilko siūlus. Tai, ką šiuo metu paprastai suprantame kaip stiklo pluoštą, buvo išrasta Russell Games Slayter 1932–1933 m. kaip statybinė izoliacinė medžiaga.

## Šaltiniai
Brazilijos demokratinė darbininkų partija

**Brazilijos demokratinė darbininkų partija** (**PDT**, portug. – *Partido demokratįko trabalhista*) – Brazilijos kairiojo centro socialinės demokratijos krypties politinė partija.

## Istorija
Įkurta 1979 m. birželio 17 d. emigracijoje Lisabonoje, reorganizavus *Brazilijos darbininkų partiją*, 1965 m. įkurtą Getulo Vargo ir Žoao Goularto (*Partido trabalhista brazileiro*). Partijos lyderiu tapo Leonelis Brizola. Partijos dokumentus padėjo parengti portugalų socialistų lyderis Marijas Soarešas, atstovavęs SI.

## Ideologija

1980 m. gegužės 25 d. priimtoje programoje orientuojamasi į demokratinį socializmą, numatant bankų ir svarbiausių ekonomikos sričių nacionalizavimą, planinę ekonomiką, visišką užimtumą, socialinį ir sveikatos draudimą. Socialistų Internacionalo konsultacinis narys nuo 1986 m., tikrasis narys nuo 1989 m.

## Veikla
 
1980 m. gegužės 12 d. L. Brizola po 15 metų tremties grįžo į Braziliją ir atgaivino partijos veiklą šalyje. Didžiausią įtaką turi Rio de Žaneire – valstijos gubernatoriumi jau pirmuosiuose demokratiniuose rinkimuose 1982 m. buvo išrinktas partijos lyderis L. Brizola. Senate 1982 m. gavo 2, kongrese 24 vietas, ir jas išlaikė iki 2002 m., kai laimėjo 5 vietas iš 81 senate ir 21 vietą iš 513 vietų Deputatų rūmuose. 2004 m. savivaldybių rinkimuose surinko 5,5 mln. balsų ir gavo 100 merų vietų bei 3252 vietas savivaldybių tarybose.

## Partijos pirmininkai
 
* 1989 – 2004 m. Leonelis Brizola Socialistų Internacionalo vicepirmininkas.
* nuo 2004 m. Karlosas Robertas Lupis.

Adresas: Rua Sete de Setembro, 141, 4º andar, Centro, Rio de Janeiro.

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Haris Poteris ir Ugnies taurė

**„Haris Poteris ir Ugnies Taurė“** – ketvirta Hario Poterio serijos knyga, parašyta Dž. K. Rouling. Išleista 2000-ųjų liepos 8-ąją, ši dalis susilaukė visuotinio dėmesio. Didesnio atgarsio susilaukė tik kitos serijos knygos – „Haris Poteris ir Fenikso brolija“, „Haris Poteris ir Netikras Princas“ bei „Haris Poteris ir Mirties relikvijos“. „Ugnies Taurė“ pritraukė dar daugiau susidomėjimo autorei pranešus, jog vienas iš veikėjų bus nužudytas.

Apysaka pelnė 2000 metų Hugo apdovanojimą. Pagal ją sukurtas filmas, kurio pasaulinė premjera įvyko 2005 metų lapkričio 18 dieną.

## Siužetas

Prieš penkiasdešimt metų dėl Ridlių žmogžudystės apklaustas jų sodininkas Frenkas Braisas, vidury nakties pabunda ir senojo šeimos dvaro lange pamato šviesą. Viduje jis išgirsta, kaip Valdovas Voldemortas ir Piteris Trumpulis (Kirmis) planuoja nužudyti Harį Poterį. Frenką aptinka besiklausantį už durų ir jį užmuša Voldemortas Avada Kedavros kerais. Tuo metu, kitoje šalies dalyje, su skaudamu randu iš košmaro pabunda Haris, regėjęs senuko mirtį.

Vėliau Haris, Hermiona Įkyrėlė ir Vizlių šeima (išskyrus Molę) kartu su keliais pažįstamais burtininkais išvyksta į Pasaulio kvidičo taurės pirmenybes. Po rungtynių, žiūrovų stovyklą nusiaubia keliolika Mirties Valgytojų (Valdovo Voldemorto parankiniai), sukeldami visuotinį sąmyšį ir paniką. Haris pastebi, jog prarado lazdelę ir ima nerimauti. Jis Ronis ir Hermiona pasitraukia į mišką, kuriame kažkas į nakties dangų paleidžia Voldemorto Mirties ženklą. Akimirksniu į vietą atvyksta Tarptautinio magų bendradarbiavimo departamento vadovas Bartemijus Susitraukėlis su grupe burtininkų ir pareiškia trijulei įtarimus, išbūrus Mirties ženklą. Tačiau neilgai trukus, tarp medžių jis suranda savo paties namų elfę Vinkę, laikančią Hario lazdelę. Susitraukėlis nusprendžia griežtai nubausti Vinkę, taip sukeldamas Hermionos pyktį ir užsitraukdamas jos nemalonę.
Leonel Brizola

**Leonelis de Mora Brizola** (, 1922 m. sausio 22 d. Kruzinjoje – 2004 m. birželio 21 d. Rio de Žaneire) – inžinierius, Brazilijos politinis veikėjas.

## Biografija

1945 m. vedęs būsimojo Brazilijos prezidento Žoao Gularto seserį Neusą, įstojo į jo ir 1930–1945 m. bei 1950–1954 m. šalį valdžiusio Žetulo Dorneleso vadovaujamą *Brazilijos darbo partiją*. Nuo 1955 m. ne kartą buvo renkamas savivaldybės tarybos nariu, 1959–1963 m. buvo Pietų Rio Grandės valstijos gubernatorius.

1964 m. po karinio perversmo emigravo į Urugvajų, JAV, Portugaliją. 1979 m. grįžo į Braziliją. 1980 m. įkūrė Brazilijos demokratinę darbininkų partiją.

1983–1987 m. ir 1991–1994 m. Rio de Žaneiro valstijos gubernatorius. 1989 ir 1994 m. nesėkmingai kandidatavo prezidento rinkimuose.

Nuo 1989 m. vienas iš Socialistų Internacionalo vicepirmininkų, nuo 1999 m. SI Garbės pirmininkas.

## Šaltiniai