open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Virgilijus Juodakis

**Virgilijus Juodakis** (g. 1934 m. gegužės 12 d. Šilutėje) – žurnalistas, fotografas, pirmasis Lietuvos fotografijos istorikas, humanitarinių mokslų daktaras.

## Biografija
1941–1947 m. su tėvais gyveno tremtyje Komijoje. 1954 m. baigė Kauno 1-ąją berniukų vidurinę mokyklą ir Juozo Gruodžio muzikos mokyklą, įgydamas muzikos mokytojo ir orkestro artisto specialybes. 1954–1957 m. LSSR konservatorijoje studijavo violončelę. 1957–1958 m. politinis kalinys, kalėjo Mordovijoje. 1958–1959 m. grojo violončele Vilniaus filharmonijos orkestre. 1959–1963 m. Gamtos apsaugos komiteto fotografas ir kino operatorius, fotografavo laukinius žvėris bei paukščius, gamtos paminklus. 1963–1965 m. Vilniaus televizijos teleoperatorius. 1964 m. Vilniaus universiteto Istorijos-filologijos fakultete baigė žurnalistiką.

1965–1970 m. žurnalo „Moksleivis“ fotožurnalistas ir mokslo populiarinimo skyriaus vedėjas. 1970–2000 m. Vilniaus universitete dėstė žurnalistiką: 1970–1990 m. Istorijos fakultete, 1990–2000 m. Komunikacijos fakultete; nuo 1985 m. docentas. Mokslinių interesų sfera – fotožurnalistika. 1973 m. apgynė disertaciją „Fotografijos istorijos Lietuvoje bruožai iki 1940 m.“, istorijos mokslų kandidatas. Tai buvo pirmas mokslinis darbas iš Lietuvos fotografijos istorijos mūsų šalyje. Nuo 1993 m. dienraštyje „Lietuvos rytas“ rengė savaitinį puslapį sodininkams mėgėjams „Sodo lapas“. 1997 m. įsteigė viešąją įstaigą „Fotoreporterių gildija“ kūrybiniams fotožurnalistiniams konkursams rengti.

Nuo 1961 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos narys. 1969 m. dalyvavo kuriant Lietuvos fotografijos meno draugiją, jos organizacinio komiteto narys. Jam ir Antanui Diliui bendradarbiaujant, 1973 m. Šiauliuose įkurtas visuomeninis Fotografijos meno draugijos fotografijos muziejus. Nuo 1982 m. Europos fotografijos istorijos asociacijos narys. Tarptautinė meninės fotografijos federacija (FIAP) suteikė visuomenininko garbės vardą (ESFIAP). Parašė mokslinių straipsnių apie fotožurnalistikos raidą, jos žanrus, daugiaaspektę analizę ir kūrybinių konkursų specifiką.

## Bibliografija
* Išrasta Lietuvoje… – Vilnius: Mintis, 1968. – 39 p.: iliustr.
* Lietuvos fotografija, kn. 2 / dail. Alfonsas Augaitis. – Kaunas, 1969. – 182 p.: iliustr.
* Balys Buračas: albumas / dail. Vilius Ambrazevičius. – Vilnius: Vaga, 1971. – 160 p.: iliustr.
* “Fotografijos painiavos”, *Literatūra ir menas,* 15.11.1980, p. 8-9.
* Fotožurnalistikos žanrų sistema ir jos struktūra: mokymo priemonė. – Vilnius, 1987. – 108 p.: iliustr.
* Lietuvos fotografijos istorija, 1854–1940 / Virgilijus Juodakis; sud. Stanislovas Žvirgždas, dail. Vilius Armalas. – Vilnius: Austėja, 1995. – 166 p.: iliustr. – ISBN 9986-464-06-4
* Susipažinkime: specialybės dalykų dėstytojai 1949–1999 metais: žurnalistikos specialybei Vilniaus universitete 50 metų: jubiliejinis leidinys. – Vilnius: Fotoreporterių gildija, 1999. – 112 p.: iliustr. – ISBN 9986-9347-0-2

## Įvertinimas
* 2007 m. medalis „Už nuopelnus žurnalistikai“ (Lietuvos žurnalistų sąjunga)

## Šaltiniai
Švokštonių dvaras

**Švokštonių dvaras** – dvaras, buvęs Švokštoniuose, Pasvalio raj.

## Istorija

1805 m. Švokštonių kaime () buvo Juozapo Kaškelio, Martyno Stumbrio, Jono Stakausko, Andriaus Levano ir Augustino Stakausko ūkiai. 1831 m. baronas Brink Švokštonių dvarą pardavė Stanislovui Rudaminai. 1832 m. Švokštonių palivarką (*Folwark Szwoksztanski*) valdė Stanislovas Rudamina (g. apie 1810 m.), kilęs iš senos dusetiškių bajorų Rudaminų giminės. Minimi ponai: Ferdinandas Krzesniewskis, Barbora Baranowska, taip pat Karolina Ilbrantaitė. Švokštonių kaime buvo Antano Kazakevičiaus, Martyno Stumbrio, Motiejaus Vališiūno, Juozapo Puzino ir Juozapo Kaškelio ūkiai.

1847 m. Švokštonių dvare tarnavo: Juozapas Satkauskas (Satkowski), Juozapas Puzynas, Karolina (Gudvilowska), Rozalija (Lapinska), Elžbieta Kaškelytė, Joana Kaškelytė. Švokštonių kaime buvo Povilo Stumbrio, Juozapo Puzyno, Dominyko Naboroko, Andriaus Puzyno ir Antano Kazakevičiaus ūkiai.

Dvare tarnavo: Juozapo Puzyno šeima, Joana Kaškelytė. Švokštonių kaime buvo Povilo (Martyno sūnaus) Stumbrio, Juozapo (Ignoto sūnaus) Puzyno, Dominyko (Adomo sūnaus) Naboroko, Andriaus (Jokūbo sūnaus) Puzyno, Jokūbo (Jokūbo sūnaus) Puzyno ūkiai.

Dvare gyveno ar tarnavo bajoras Petras Paslovskis. Tarnavo: Vladislovas Kostanblockis, Jurgis Puzynas, Petras Stumbris, Teofilė Misevičienė, jos sūnus Juozapas, Barbora (Raickaja), Viktorija Raickaja. 1866 m. dvare  tarnavo: Vladislovas Kostanblockis, Jurgis Puzynas, Juozapas Kaškelis, Teofilė Misevičienė, jos sūnus Juozapas, Konstancija (Muravska), Ieva Vališiūnaitė, Ona Blinkevičiūtė. 1865 m. Švokštonių kaime buvo Nikodemo Kaškelio, bajoro Mykolo Korženiausko, Dominyko Naboroko, dvaro tarno Vincento Stumbrio, Povilo Stumbrio ūkiai. 1878 m. Švokštonių dvare gyveno Stanislovas Rudamina su žmona Felicija Ruščicaite. Jo sūnus Zigmantas su žmona Aleksandra Vaitkevičiūte (Vaitkevič). Zigmanto dukterys: Eugenija, Marija, Felicija, Teresė.

XIX a. pabaigoje Švokštonių dvare darbavosi nuomininkai Juozapas ir Marijona Nakvosaitė Juozapavičiai. 1894 m. Švokštonių dvare gimė Antanas Juozapavičius. Dvaras turėjo 196,87 ha žemės. XX a. Švokštonių dvarą valdė latvis Martynas Sturinis. 1944 m. jis pasitraukė į Vakarus. 1929 m. Švokštonių dvare gyveno ordinarininkų: Antano Narkevičiaus, Vincento Narkevičiaus, Pranciškaus Burkevičiaus, Antano Zavadskio, Povilo Rašinsko, Onos Juknienės, darbininko Bronislovo Samulionio šeimos.
Vladas Juodeika

**Vladas Juodeika** (1900 m. rugpjūčio 25 d. Grinkiškyje, Kauno gubernija – 1977 m. rugsėjo 11 d. Los Andžele, JAV) – Lietuvos ekonomistas, ekonomikos daktaras, spaudos darbuotojas, visuomenės veikėjas.

## Biografija
1919 m. baigė Kauno karo mokyklą, savanoriu dalyvavo Lietuvos nepriklausomybės kovose. 1923 m. baigė Kauno „Aušros“ gimnaziją. 1927 m. Graco universitete baigė socialinius mokslus, 1927 m. ekonomikos daktaras.

1928–1932 m. LR finansų ministerijos, 1932–1935 m. Valstybės Tarybos referentas, 1935–1940 m. kainų tvarkytojas, dalyvavo kuriant standartizacijos sistemą. 1933 m. su kitais įsteigė Socialinių ir politinių mokslų institutą Kaune, 1933–1940 m. jo valdybos narys. Nuo 1935 m. priklausė Lietuvos žurnalistų sąjungai. 1936–1940 m. žurnalo „Tautos ūkis“ vyr. redaktorius. 1940–1941 m. Pramonės departamento direktorius. 1942–1944 m. Vytauto Didžiojo universiteto Filosofijos fakulteto dėstytojas. Nacių okupacijos metais dalyvavo pasipriešinimo judėjime.

1946 m. išvyko į JAV. Dėstė politinius mokslus Šv. Benedikto koledže (Ačisonas, Kanzaso valstija), Briar Klifo koledže (Siu Sitis, Ajovos valstija), 1949–1974 m. Portlendo universitete, nuo 1949 m. profesorius. 1970 m. Lietuvos katalikų mokslų akademijos narys.

Parengė Lietuvos ūkio tvarkymo įstatymų projektų (akcizo ir valstybinių monopolių), ūkio pertvarkymo planų (mūrinės statybos, alaus, tabako pramonės). Bendradarbiavo periodiniuose leidiniuose „Tautos ūkis“, „Vairas“, „Židinys“, „Naujoji Romuva“, „Rytas“, „Lietuvos aidas“, „Ost-Europa Wirtschaft“ ir kituose. Svarbiausiame veikale „Didžioji iliuzija – marksizmas teorijoje ir tikrovėje“ (2 t., išsp. 1978–1979 m. Bostone ir Brukline) kritikavo Karlo Markso teoriją.

## Šaltiniai
Gražina Juodeikienė

**Gražina Juodeikienė** (1951 m. balandžio 2 d. Kaune) – Lietuvos maisto technologė, habilituota technologijos mokslų daktarė. Tarptautinės grūdų chemijos asociacijos (*International Cereal Chemistry Association* – ICCA) vykdomojo komiteto narė.

## Biografija
1974 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1992 m. technikos mokslų daktarė.

Nuo 1974 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1993 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytoja, nuo 1993 m. profesorė. Lietuvos standartizacijos departamento Technikos komiteto „Grūdai, grūdų produktai ir pašarai“ pirmininkė.

## Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų svarbiausia sritis – akustinių metodų taikymas poringų maisto produktų tekstūrai nustatyti ir maisto produktų saugai garantuoti. Taikydama įvairias biochemijos priemones sukūrė naujų technologijų vietinėmis sąlygomis augintos grūdinės žaliavos perdirbimo efektyvumui didinti, fermentuotų produktų naudojimo įvairioms duonos rūšims kepti, bioetanoliui iš augalinių atliekų gaminti. Paskelbė straipsnių Lietuvos ir užsienio moksliniuose žurnaluose. 9 išradimų autorė.

## Bibliografija
* Ultragarso naudojimas vaflių tekstūrai tirti, su kitais, 1995 m., anglų k.

## Šaltiniai
Petras Juodelė

**Petras Juodelė** (1924 m. gegužės 20 d. Pakriauniuose, Obelių valsčiuje – 2015 m. gegužės 15 d. Vilniuje) – Lietuvos birbynininkas, dirigentas, pedagogas.

## Biografija
1944 m. Lietuvos Vietinės rinktinės karys savanoris. 1944–1946 m. dirbo Bajorų, Svėdasų mokyklose. 1946–1952 m. griežė Valstybiniame liaudies dainų ir šokių ansamblyje. 1952 m. baigė Lietuvos konservatorijos P. Samuičio ir J. Švedo klasę.

1952–1966 m. dėstė Šiaulių muzikos technikume, 1958–1966 m. direktorius. Vadovavo liaudies instrumentų, pučiamųjų orkestrui ir jo paties 1958 m. įkurtam simfoniniam orkestrui, 1953 m. įkurtam Šiaulių dainų ir šokių ansambliui „Jovaras“. 1966–1995 m. dėstė Vilniaus J. Tallat Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje, 1966–1985 m. direktorius, 1967–1971 m. dar ir Lietuvos konservatorijoje. 1975–1980 m. vadovavo Vilniaus medikų dainų ir šokių ansambliui „Rūta“. Su įvairiais muzikos kolektyvais koncertavo Lietuvoje ir užsienyje. 1965 m., 1970 m., 1975 m., 1980 m., 1985 m. Lietuvos dainų švenčių, festivalio „Skamba skamba kankliai“ vyr. dirigentas. Nusipelnęs Lietuvos kultūros veikėjas, Lietuvos nepriklausomųjų rašytojų sąjungos narys, karys savanoris. Šv. Kazimiero ordino Garbės kancleris.

## Bibliografija
* Skamba kankliai, muzikantų biografijų knyga, 1994 m.,
* Muzikos instrumentų karalijoj knygą ir muzikinė kasetė vaikams, 1996 m., 2 leid. 1997 m.
* Vai dalužė dalia, eilėraščių rinkinys, 1999 m.
* Bitelių pasakėlė, eilėraščių rinkinys, 2005 m., 2 leid. 2013 m.
* Rudens taku, eilėraščių rinkinys, 2008 m.
* Tiesa – ne visa, eilėraščiai, epigramos, 2008 m.
* Pėdos kelyje, poezija ir proza, 2009 m.
* Sugrįžtančios mintys, eilėraščiai, 2014 m.

## Šaltiniai
Bronius Juodelis

**Bronius Juodelis** (1924 m. lapkričio 16 d. Dusetose – 2015 m. balandžio 1 d. Čikagoje) – Lietuvos ekonomistas, pedagogas, JAV lietuvių visuomenės veikėjas.

## Biografija
Per Antrąjį pasaulinį karą pasitraukė į Vokietiją. Kempteno karo pabėgėlių stovykloje baigė lietuvių gimnaziją, redagavo skautų leidinius „Geležinio Vilko balsas“ (1947 m.) ir „Baltijos banga“ (1948 m.). 1949 m. persikėlė į JAV. 1955 m. baigė ekonomikos studijas Ilinojaus universitete, vėliau studijavo De Paulio universitete Čikagoje, 1965 m. baigė JAV aukštąją skautų vadovų mokyklą. 1972 m. baigė Šiaurės rytų universitetą (Ilinojaus valstija), pedagogikos magistras.

1969–1972 m. dirbo Čikagos Švietimo tarybos koordinatoriumi, asistentu. 1972–1974 m. Lemonto lituanistinės mokyklos mokytojas. 1973–1992 m. dėstė Čikagos aukštesniojoje komercijos mokykloje. Nuo 1974 m. Pedagoginio lituanistikos instituto dėstytojas, Pedagogikos skyriaus vedėjas. JAV lietuvių bendruomenė]]s veikėjas, 1976–1980 m. Švietimo tarybos pirmininkas, 1985–1989 m. Krašto valdybos vicepirmininkas finansams. 1976 m. Lietuvių tautinių šokių festivalių korporacijos steigėjas, iki 2001 m. direktorių tarybos pirmininkas, 1976 m. V lietuvių tautinių šokių šventės komiteto pirmininkas. 1990–1995 m. Lituanistikos tyrimo ir studijų centro vicepirmininkas. Nuo 1993 m. fondo „Draugas“ direktorių tarybos pirmininkas.

## Bibliografija
* Kelionė į nežinią, 1993 m.

## Įvertinimas
* 2003 m. Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Karininko kryžius 

## Šaltiniai
Petras Juodelis

**Petras Juodelis** (1909 m. liepos 1 d. Aukštadvaris – 1975 m. rugpjūčio 24 d. Vilnius, palaidotas Naujosios Vilnios kapinėse) – Lietuvos dailės istorikas, muziejininkas, literatūros kritikas.

## Biografija
Mokslus pradėjo Aukštadvario vidurinėje mokykloje, Vilniaus lietuvių gimnazijoje, vėliau Kauno „Aušros“ gimnazijoje, kurią baigė 1927 m. 1927–1931 m. Vytauto Didžiojo universitete (iki 1930 m. Lietuvos universitetas) studijavo slavistiką, 1942 m. baigė Vilniaus universitetą.

1929–1931 m. leido ir redagavo literatūrinį žurnalą „Pjūvis“, jame skelbė neoromantizmo idėjas, kritikavo keturvėjininkus. Žurnale bendradarbiavo Jonas Aistis, Juozas Banaitis, Henrikas Ernestas Blazas, Viktoras Katilius, Antanas Miškinis ir kiti. Vėliau pirmosios žmonos Onos Kmitaitės veikiamas bendradarbiavo LKP remiamuose literatūriniuose žurnaluose „Literatūra“, almanache „Prošvaistė“. 1931–1940 mokytojavo Virbalio, Panevėžio, Vilniaus mokyklose. 1940–1941 m. Švietimo liaudies komisariato Meno reikalų valdybos viršininkas. Nuo 1941 m. su pertrauka dirbo Vilniaus dailės muziejuje, 1944–1946 m. direktoriaus pavaduotojas, 1961–1969 m. Tapybos ir skulptūros skyriaus vedėjas. 

Vokiečių suimtas ir kelis mėnesius išlaikytas Lukiškių kalėjime, kankintas, kaip nepagydomas psichinis ligonis išleistas laisvėn. Pasveikęs grįžo dirbti į muziejų ir skaitė meno istorijos paskaitas ten prisiglaudusioje nelegalioje meno mokykloje. 1944–1946 m. dėstė Vilniaus universitete, dalyvavo pasipriešinime sovietiniam okupaciniam režimui. Po triukšmingo rašytojų suvažiavimo, kuriame jis drąsiai stojo ginti literatus Petrą Vaičiūną, Putiną ir kitus, suimtas, kalintas Vorkutoje. Antroji žmona Danutė Gumovskytė su dvejų metų dukrele Vandute ir senais savo tėvais buvo išvežti į Krasnojarsko krašte, pas juos nuvyko ir P. Juodelis. 1959 m. šeima grįžo į Lietuvą.

Parengė dailės albumų, Vilniaus dailės muziejaus katalogų. Parašė straipsnių apie lietuvių ir užsienio literatūrą, knygų recenzijų. Išvertė lenkų rašytojų romanų.

## Bibliografija
* Lietuvos tapyba XV1-XIX a., albumas, su P. Svičiuliene, 1970 m.
* Vakarų Europos XV–XIX a. tapyba Vilniaus paveikslų galerijoje, albumas, 1973 m.
* Vilniaus paveikslų galerija, su kitais, 1968 m.
* Lietuvos dailė 1907–1940 m., su J. Zvicevičiūte, 1968 m.
* Lietuvos dailė XVI-XlX a. 1969 m.

## Šaltiniai
Jaronimas Kastytis Juodikaitis

**Jaronimas Kastytis Juodikaitis** (1932 m. vasario 1 d. Degučiai, Obelių valsčius – 2000 m. balandžio 1 d. Grigiškės) – Lietuvos grafikas.

## Biografija
1960 m. baigė Lietuvos dailės institutą. Sukūrė, daugiausia medžio raižinio ir linoraižinio technika lakštinės grafikos kūrinių (estampų ciklas „Ratas“ 1969 m.), ekslibrisų (Judita Vaičiūnaitė, Vytautas Jurkūnas, abu 1968 m.). Jie kruopščios meistriškos raižysenos, konstruktyvaus sudėtingo piešinio. Būdinga ekspresija, dekoratyvumas. Vėlesnio laikotarpio iliustracijos dinamiškos kompozicijos, savitos plastikos.

## Iliustruotos knygos
* Justas Paleckis. Gyvenimo vardu, 1961 m.
* Valerija Valsiūnienė. Žemė audžia pavasario dainą, 1962 m.
* Justinas Marcinkevičius. Kraujas ir pelenai, 1963 m.
* Mykolas Sluckis. Aš vėl matau vėliavą, 1966 m.
* Ieva Simonaitytė. Vilius Karalius, 1967 m.
* Laisvės daina, lietuvių poezijos rinkinys, 1967 m.
* Pranas Mašiotas. Ir aš mažas buvau, 1969 m.
* Menu menu mįslę, lietuvių liaudies pasakos, 1970 m.
* Salomėja Nėris. Mama! Kur tu?, 1971 m.
* Kazys Saja. Devynbėdžiai, 1974 m.
* Pablas Neruda. 20 eilėraščių apie meilę ir viena nevilties diena, 1987 m.

## Šaltiniai
Danguolė Juodikaitytė

**Danguolė Juodikaitytė-Adamkevičienė** (1942 m. liepos 28 d. Šešuolėliuose – 2020 m. liepos 4 d. Vilniuje) – Lietuvos dainininkė (sopranas).

## Biografija
Vyras dainininkas Valentinas Adamkevičius. Baigė Vilniaus 23-ają vidurinę mokyklą, 1970 m. baigė Lietuvos valstybinę konservatoriją, V. Adamkevičiaus solinio dainavimo klasę. 1970–2000 m. Lietuvos nacionalinio operos ir baleto teatro solistė. Nuo 2000 m. šio teatro operų režisieriaus asistentė. Koncertavo ir kaip kamerinė dainininkė. Gastroliavo JAV, Kanadoje, Prancūzijoje, Italijoje, Vokietijoje, Latvijoje, Estijoje, Rusijoje.

## Vaidmenys
* Violeta, Džilda – Džiuzepė Verdis. Traviata, Rigoletas
* Liučija, Adina – Gaetanas Donicetis. Liučija di Lamermur, Meilės eliksyras
* Rozina – Džoakinas Rosinis. Sevilijos kirpėjas
* Zofija – Stanislovas Moniuška. Halka
* Fraskita – Žoržas Bizė. Karmen
* Malvina – Jurgis Gaižauskas. Buratinas
* Marių mergelė – Jurgis Juozapaitis. Marių paukštė
* Rozalindė – Johanas Štrausas. Šikšnosparnis

## Šaltiniai
Aleksandras Gerasis

**Aleksandras Gerasis** (; m. 1432 m. sausio 1 d.) – nuo 1400 m. iki 1432 m. Moldavijos vaivada (princas), Romano I Musato sūnus.

1402 m. kaip vasalas prisiekė Jogailai. Sutartis buvo atnaujinama 1404, 1407, 1411 ir 1415 metais.

Dalyvavo Žalgirio (1410m.) ir Marienburgo puolimo 1422 m. mūšiuose prieš kryžiuočius.

Dėl teritorinių pretenzijų Lenkijai ir sutarties nevykdymo iš Jogailos pusės, kai 1420 m. Osmanų imperija jį užpuolė, Aleksandras puolė Lenkiją Lietuvos vidaus karo metu (1431–1435 m.). Puolimas baigėsi Sučavos sutartimi (1431 m. lapkričio 18 d.)

## Santuokos ir vaikai

Aleksandras buvo vedęs keturis kartus:
# 1394−1400 − Margarita Banfi, Išvano Banfi duktė; 
# nuo 1405 − kunigaikštytė Ana Jurjevna Podolskaja (Neakša) (m. 1420), Karijoto anūkė;
# nuo 1419 (išsiskyrė 1421) − didžioji kunigaikštytė Rimgailė, Kęstučio (1367/1369 − m. 1430) duktė;  
# Marena (Marina, Marija).

Aleksandras Gerasis turėjo 7 vaikus.

Nuo pirmos žmonos:
* Romanas (m. 1432);
* Aleksandras (m. 1432).
Nuo antros žmonos:
* Ilja I (1409−1448) − Moldavijos kunigaikštystės gospodaris 1432−1433 ir 1435−1443.
* Vasilisa (m. apie 1447) − Valachijos gospodariaus Vlado II žmona 
* Štefanas II (m. 1447), Moldavijos kunigaikštystės gospodaris 1433−1435, 1436−1447.
Nuo ketvirtos žmonos:
* Petras II (m. 1449), Moldavijos kunigaikštystės gospodaris 1448−1449;
* Kjažna (m. 1479).

## Išnašos

## Nuorodos
* Aleksandro Gerojo Šeimos medis.
Juozas Juodis

**Juozas Juodis** (1923 m. liepos 18 d. Kastulinoje, Leliūnų valsčiuje – 2019 m. sausio 31 d. Kačerginėje) – Lietuvos agronomas, biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija
1947 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1969 m. žemės ūkio mokslų kandidatas.

1953–1961 m. žemės ūkio ministerijos dirvožemio tyrimo grupės vadovas. 1961–1970 m. Žemėtvarkos instituto grupės vadovas, nuo 1970 m. vyriausiasis dirvožemininkas.

## Mokslinė veikla
Mokslinio tyrimo kryptys: dirvožemių klasifikacija, bonitavimas, kartografavimas ir ekonominis vertinimas.

## Bibliografija
* Lietuvos TSR žemės kadastras, su kitais, 1970 m.
* Žemė ir gamyba, su kitais, 1977 m.
* Naujas žemės vertinimas Lietuvos TSR, su kitais, 1985 m.
* Žemės kadastras, su kitais, 1989 m.
* Lietuvos dirvožemių klasifikacija, su kitais, 2001 m.
* Lietuvos dirvožemiai, su kitais, 2001 m.

## Įvertinimas
* 1978 m. LTSR valstybinė premija už knygas „Lietuvos TSR žemės kadastras“, „Žemė ir gamyba“
* 1985 m. LTSR valstybinė premija, su kitais

## Šaltiniai
Kęstutis Jonas Juodkazis

**Kęstutis Jonas Juodkazis** (g. 1939 m. balandžio 6 d. Šiauliuose) – Lietuvos elektrochemikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.

## Biografija
1962 m. baigė Vilniaus universitetą. Nuo 1962 m. Vilniaus universiteto, nuo 1965 m. Chemijos ir chemijos technologijos instituto (nuo 1992 m. Chemijos institutas) bendradarbis. 1968 m. chemijos mokslų kandidatas. 1976–1993 m. Chemijos instituto Funkcinės galvanotechnikos, 1993–1999 m. Brangiųjų metalų elektrochemijos laboratorijos, nuo 1999 m. Metalų elektrochemijos skyriaus vadovas. 1996 m. Biochemijos institute apgynė disertaciją „Elektrodinių procesų difuzinės kinetikos dėsningumai. Indžio ir aukso elektrocheminės reakcijos“, habilituotas fizinių mokslų daktaras.

## Mokslinė veikla
Tyrimų sritys – elektrochemijos procesų kinetika, tauriųjų metalų elektrocheminis išskyrimas. 9 išradimų autorius.

## Šaltiniai
Vaclovas Juodpusis

**Vaclovas Juodpusis** (g. 1938 m. kovo 28 d. Kapėnuose, Viekšnių valsčius) – Lietuvos muzikologas, radijo, televizijos ir spaudos darbuotojas.

## Biografija
1962 m. baigė Lietuvos konservatoriją, K. Griauzdės muzikos teorijos klasę.

1959–1960 m. Lietuvos radijo muzikos redaktorius. 1961–1967 m. Lietuvių kalbos ir literatūros instituto vyr. laborantas, Fonogramų kabineto vedėjas. 1967–1968 m. savaitraščio „Kalba Vilnius“ muzikos redaktorius, 1968–1986 m. Lietuvos televizijos Muzikos redakcijos vyresnysis, 1974–1976 m. vyriausiasis redaktorius, 1976–1986 m. – šios redakcijos vyresnysis redaktorius. 1986–1991 m. Kultūros ministerijos Repertuaro redakcinės kolegijos narys. 1989–1996 m. laikraščio „Muzikos barai“ vyr. redaktorius.  1992–2001 m. Kultūros ministerijos vyr. specialistas muzikai. Nuo 2003 m. S. Vainiūno namų direktorius. 1991–2002 m. Lietuvos radijo laidos „Tautiečių balsai“ autorius ir vedėjas. 2005 m. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymu jam suteiktas meno kūrėjo statusas.

## Mokslinė veikla
Užrašė 4000 liaudies dainų melodijų. Redagavo „Lietuvių liaudies dainyno“ t. 3-4, 10, 14 ir parengė šio dainyno t. 7 ir 13, „Lietuvių tautosakos“ t. 3 ir 5 melodijas. Harmonizavo lietuvių liaudies dainų chorams ir balsui su fortepijono pritarimu.

Sudarė ir parengė J. Indros, J. Pakalnio, V. Jakubėno, A. Kačanausko, A. Mikulskio, A. Belazaro, G. Gudauskienės vokalinės muzikos rinkinių, parengė melodijų knygoms, tarp jų – J. Dovydaičio „Lietuvių liaudies pasakos su dainuojamais intarpais“ (1997 ir 2000 m.), „Muzikos barų kalendorių“ (1991–1998 m.), „Muzikos kalendorių“ (1999–2005 m.). Visuotinės lietuvių enciklopedijos straipsnių apie muziką ir muzikus autorius.

## Bibliografija
* Juozas Pakalnis, monografija, 1972 m.
* Čiurlionio ansamblis 1949–1991. Onos Mikulskienės dienoraštis, 2005 m.

## Įvertinimas
* 1993 m. – Vlado Jakubėno premija;
* 1998 m. – Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino ordino 1-ojo laipsnio medalis;
* 2008 m. – Tautinių mažumų ir išeivijos departamento prie LR Vyriausybės aukso garbės ženklas „Už nuopelnus“;
* 2008 m. – Kultūros ministerijos publicistikos premija.

## Šaltiniai
Vasaros olimpinės žaidynės

**Vasaros [[olimpinės žaidynės]]** – tarptautinės žaidynės, rengiamos kas ketverius metus nuo 1904 m. ir yra organizuojamos Tarptautinio olimpinio komiteto. Medaliais yra apdovanojami kiekvienos sporto šakos nugalėtojai. Pirmą vietą užėmęs sportininkas gauną aukso medalį, antrą vietą sidabro medalį, bronzos medalį gauną trečią vietą užėmęs sportininkas.

## Olimpinės sporto šakos

## Vasaros olimpinių sporto žaidynių sąrašas

## Taip pat skaitykite

* Žiemos olimpinės žaidynės

## Pastabos

## Nuorodos

* http://www.olympic.org/uk/index_uk.asp
Bonero vėliava

**Bonero [[vėliava]]** – Bonero salos simbolis, stačiakampė vėliava, kurią sudaro didelis mėlynas trikampis apatiniame dešiniajame kampe ir mažesnis geltonas trikampis viršutiniame kairiajame kampe. Trikampiai atskirti balta įstriža juosta, kurioje yra juodas kompasas ir raudona šešiakampė žvaigždė. Mėlynas ir geltonas trikampiai vaizduoja jūrą ir saulę, o skiriamoji balta juosta – dangų. Spalvos: raudona, balta ir mėlyna, taip pat parodo Bonero ištikimybę Nyderlandų Karalystei. Juodas kompasas vaizduoja Bonero populiaciją, kuri atsirado iš keturių pasaulio kampų. Raudona šešiakampė žvaigždė vaizduoja šešias Nyderlandų Antilų salas: Sint Marteną, Sint Eustatijų, Sabą, Arubą, Kiurasao ir Bonerą.

Vėliavos diena paskelbta rugsėjo 6-oji.

## Taip pat skaitykite
* Nyderlandų Antilų vėliava

## Šaltiniai
Titas Tacijus

**Titas Tacijus** (*Titas Tatijus*, *Titus Tatius*; m. 748 m. pr. m. e.) – legendinis sabinų Kureso (*Cures*) miesto karalius pagal senovės Romos tradiciją.

Titas Tacijus po sabinių pagrobimo užpuolė Romą ir, padedamas išdavikės Tarpėjos (*Tarpeia*), užėmė Kapitolijų. Sabinės moterys įtikino Tacijų ir Romulą susitaikyti ir po to jie pakaitomis bendrai valdė romėnus ir sabinus. Pagal susitarimą Roma išlaikė savo pavadinimą, o visi jos gyventojai buvo vadinami *romėnais*, tuo tarpu visa bendruomenė buvo vadinama 'kviritais* (*Quirites*), sabinai tapo valstybės dalimi, jie buvo priimami į gentis ir kurijas.
<br />Susitarimas galiojo penkerius metus, jis pasibaigė žuvus Tacijui, kurį iš keršto nužudė Laviniumo (*Lavinium'') gyventojai. Toliau Romą valdė tik Romulas, ir Tacijaus pagal tradiciją nelaiko vienu iš septynių Romos karalių.

Pagal T. Momseną Tacijaus mirties istorija primena istorinį kraujo keršto uždraudimo perpasakojimą. Tacijus, kai kuriais aspektais primenantis Remą, yra eponiminis religinės Titijų kolegijos herojus. Titijus apie kolegiją pateikė du tradicinius aiškinimus – (a) kolegiją įkūrė pats Tacijus tam, kad išsaugotų sabinų kultą Romoje, (b) kolegiją įkūrė Romulas tam, kad pagerbtų Tacijų, ant kurio kapo kolegijos nariai kiekvienais metais atlikdavo aukojimą. Kolegija buvo nustojusi veikti respublikos laikų pabaigoje, ji vėl atgaivinta Augusto laikais ir egzistavo iki II a.
Hausų kalba

**Hausų kalba** – Čado kalboms priklausanti kalba. Ja šneka apie 41 mln. žmonių. Kalbama Benine, Burkina Fase, Kamerūne, Ganoje, Nigeryje, Nigerijoje, Sudane ir Toge. Pagrindinės tarmės: Kano, arba rytų, ir Sokoto, arba vakarų. Kano tarme remiasi literatūrinė hausų kalba.

Hausų kalbai būdingas muzikinis kirtis, turintis gramatinę reikšmę, dvi giminės, linksnių nebuvimas, griežta žodžių tvarka sakinyje. Nuo XI–XIII a. vartojami arabų, nuo XIX a. pabaigos – lotynų rašmenys.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
*
Aista

**Aista** – upė Lietuvoje, Suvalkijoje, daugiausia Vilkaviškio rajone; dešinysis Širvintos intakas.

Ištakos į pietvakarius nuo Aistiškių, į pietus nuo Vidgirio kalno (269 m), Kalvarijos savivaldybėje. Teka Kalvarijos savivaldybėje ir Vilkaviškio rajone. Prie upės įsikūrę: Kuosėnai, Bartninkai, Piliakalniai (šiame kaime prie upės stūkso Piliakalnių piliakalnis). Įteka į Širvintą 34 km nuo jos žiočių, šiauriau Sausininkų.

Intakai:
* Gražupis (dešinysis), Šiulė (kairysis).

Upėvardis siejamas su  „judantis, greitai judėti“ (plg. ,  „slysta, juda, kruta, skuba“, sen.  „skubiai lėkti“).

## Šaltiniai
Juodsodės kapinynas

**Juodsodės kapinynas** arba *Gargždo lauko kapinynas* – kapinynas Telšių rajono savivaldybės teritorijoje, Juodsodės kaimo (Degaičių seniūnija) pietryčių dalyje, kalvoje Pateklos (Tausalo) kairiajame krante.

## Tyrimai
1898 m. Michalas Eustachijus Brenšteinas ištyrė 3 apardytus IX a. – XI a. kapus. Kapinynas buvo niokojamas: kasami rūsiai, vežamas žvyras. 1958 m. ir 1960 m. Telšių kraštotyros muziejaus (dab. Žemaičių muziejus Alka) darbuotojai (tyrimų vadovas Vitas Valatka) ištyrė 224 m² plotą. Aptikti 36 apardyti VIII a. – XI a. kapai. Mirusieji laidoti su įkapėmis. Rasta darbo įrankių ir papuošalų – žiedinių ir kryžinių smeigtukų, pasaginių segių, ramentinė antkaklė. 1898 m. tyrimų radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus, 1958 ir 1960 m. – muziejus „Alka“. Rastieji dirbiniai būdingi žiemgaliams.

## Šaltiniai
Šeimena

**Šeimena** – upė pietvakarių Lietuvoje, Vilkaviškio rajone, dešinysis Širvintos intakas.

Ilgis 49 km, baseino plotas 648 km², vidutinis debitas aukščiau jos intako Širvintos – 1,27, žiotyse – 3,68 m³/s.

Prasideda Būdviečių apylinkėse, 15 km į pietryčius nuo Vilkaviškio. Teka per Vilkaviškį į šiaurės vakarus. Įteka į Širvintą 8 km nuo jos žiočių, 5 km į pietvakarius nuo Kudirkos Naumiesčio.

Žymesni tiltai: Eucharistinio kongreso tiltas, Vilkaviškio Gedimino gatvės tiltas.

## Intakai
* Dešinieji: Vilkauja, Mockupis, Žilupis, Kampupis.
* Kairieji : Širvinta, Vembrė, Kastinė, Šaltupis, Vilkupis, Juodupė.

## Etimologija

Upėvardis laikomas labai archajišku, ką parodo priesaga *-(m)en-*. Jis sietinas su pavadinimu *Kaimena* (baltų kalbose pastebima ''š''–''k'' kaita). Tada upėvardis būtų kildintinas iš žodžių *kaimas, kiemas* (t. y. semantika suprastina kaip „kaimo, kiemo upė“).


Vaizdas:Šeimena.jpg|Šeimena Vilkaviškio parke
Vaizdas:Šeimena2.jpg|Šeimena Vilkaviškyje
Vaizdas:Klausuciu uztvanka.JPG|Šeimenos užtvanka Klausučiuose


## Nuorodos
* [Szejmena [Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografinis žodynas|Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne], Tom XI, psl. 886 (lenk.)]

## Šaltiniai
Širvinta (Šeimena)

**Širvinta** – upė pietvakarių Lietuvoje, Vilkaviškio rajone; dešinysis Šeimenos intakas (Šešupės baseinas). Prasideda Armudiškių kaime, Gražiškių seniūnijoje, Sūduvos aukštumoje. Teka į šiaurę. Įteka į Šeimeną 13 km nuo jos žiočių, į rytus nuo Šūklių kaimo.

* Dešinieji: Dotamas, Aista, Mergupis
* Kairieji: Lankupa, Zanyla, Obelupis, Brideikis

Iki XIX a. Širvinta buvo Šešupės intakas, dabartinės Senaširvintės upės aukštupys. Tačiau ties Alvitu iškasus perkasą Širvintos vaga nukreipta į Šeimenos intaką Vailiškį. Ties Vaičlaukiu didelė dalis Širvintos vandens Kastinės kanalu nukreipta į Paežerių ežerą. Dėl to žemiau šio kanalo upės vaga sekli. Vidurupis įeina į Širvintos hidrografinį draustinį.

Upėvardis kildinamas iš žodžio *širvas* („širmas, šyvas, pilkšvas“).

## Nuorodos
* [Szyrwinta [Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografinis žodynas|Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne], Tom XII, psl. 126 (lenk.)]

## Šaltiniai
Vakarų Afrika

**Vakarų Afrika** – labiausiai į vakarus nutolusi Afrikos žemyno dalis. Jungtinės Tautos Vakarų Afrikai priskiria 16 šalių, kurių bendras plotas – 5 mln. km²:

* Beninas
* Burkina Fasas
* Dramblio Kaulo Krantas
* Žaliasis Kyšulys
* Gambija
* Gana
* Gvinėja
* Bisau Gvinėja

* Liberija
* Malis
* Mauritanija
* Nigeris
* Nigerija
* Senegalas
* Siera Leonė
* Togas

Visos šios šalys, išskyrus Mauritaniją, priklauso Vakarų Afrikos valstybių ekonominiam susivienijimui. Jungtinės Tautos prie Vakarų Afrikos taip pat priskiria Šv. Elenos salą.

## Šaltiniai
Baltauodegė pempė

* *Charadrius leucurus* Lichtenstein, 1823
* *Chettusia leucura* (Lichtenstein, 1823)
* *Vanellochettusia leucura* (Lichtenstein, 1823)

**Baltauodegė pempė** (*Vanellus leucurus*) – sėjikinių  (*Charadriidae*) šeimos paukštis. Paprastos pempės dydžio, apie 30 cm ilgio, 200-250 g svorio. Kūno viršutinė pusė pilko atspalvio, uodega balta su plačia juoda juosta, kojytės pailgos, oranžinės spalvos.

Šių pempių kolonijos dažniausiai veisiasi Irako, Irano bei pietų Rusijos pelkėse. Žiemą emigruoja į Azijos pietus, Artimuosius rytus ir Afrikos šiaurės rytus. Minta įvairiais pelkių vabzdžiais. Deda apie 4 kiaušinius.

Baltauodegė pempė daug skraido, tačiau kartais su savo kolonija ieškosi maisto pėščiomis.

Taip pat paukštis saugomas Afrikos-Eurazijos emigruojančių paukščių saugumo konvencijos.


Image:White tailed Lapwing I IMG 9916.jpg
Image:White-tailed Lapwing I MG 9541.jpg
Image:Vanellus leucurus01.jpg 


Image:White-tailed Lapwing (Vanellus leucurus) at Sultanpur I Picture 217.jpg
Image:White-tailed Lapwing (Vanellus leucurus) at Sultanpur I Picture 200.jpg
Image:White-tailed Lapwing I IMG 9540.jpg


Image:White tailed Lapwing I IMG 9928.jpg
Image:White tailed Lapwing Im IMG 9984.jpg
Tulas Hostilijus

**Tulas Hostilijus** (valdė 673 m. pr. m. e. – 641 m. pr. m. e.) – trečiasis iš legendinių Romos karalių, jis valdė po Numos Pompilijaus.

Jo sėkmingi karai su Alba Longa (*Alba Longa*), Fidene (*Fidenae*) ir Veju (*Veius*) buvo tolesnio lotynų žemių užkariavimo ir romėnų teritorijos plėtimo pirmtakai. Jo valdymo metu vyko kautynės tarp Horacijų (*Horatii*) ir Kuriacijų (*Curiatii*), Romos ir Alba Longos atstovų. Pasakojama, kad jį nutrenkė žaibas už jo išdidumą.

Tulą Hostilijų senatoriai išrinko Romos karaliumi kadangi jis buvo romėnas ir jo senelis kartu su Romulu kovėsi su sabinais. Mirus Numai Pompilijui taikos dvasia, atrodė, silpnėja. Draugiški romėnų ryšiai su Alba Longos kaimiečiais kalvose už Romos sienų ėmė virsti kivirčais, nes romėnai ir albalongiečiai ėmė puldinėti vieni kitų laukus grobdami pasėlius ir galvijus.

Kai Alba Longos valdovas pasiskundė Tului Hostilijui, šis atkirto, kad priešiškumus pradėjo patys albalongiečiai, o ne romėnai. Albalongiečių ir romėnų kariuomenės pasiruošė kautynėms. Pasiūlius Alba Longos diktatoriui Metijui Fufecijui (*Mettius Fufetius*) abi pusės sutarė kivirčą išspręsti kautynėmis tarp trijų brolių romėnų ir trijų brolių albalongiečių. Pralaimėjusi pusė pasiduoda laimėjusios valiai. Romėnai broliai Horacijai kautynėse kalavijais ir skydais nugalėjo albalongiečius brolius Kuriacijus, gyvas liko vienintelis Horacijus. Albalongiečiai tapo Romos pavaldiniai.

Vėliau albalongiečiai atsisakė padėti romėnams vienose kautynėse, todėl Hostilijus įsakė Albos diktatorių Metijų Fufecijų dviem kovos vežimais perplėšti pusiau. Alba Longa kaip politinis vienetas buvo sunaikinta, albalongiečiai buvo apgyvendinti Celijaus kalvoje (*Mons Caelius*).

Legenda teigia, kad Tulas buvo tiek užsiėmęs vienu po kito sekusiais karais, jog užmiršo dievus. Negandos užklupo romėnus, ir net Tulas susirgo, todėl jis nutarė slapta aukoti Jupiteriui, kad išmelstų jo palankumą ir pagalbos. Tačiau jis tinkamai nepabaigė ritualo, ir dievas nutrenkė jį žaibu dėl netinkamų religinių ritualų.

Romėnai tai suprato kaip ženklą, kad geriau naujus karalius rinkti taikesnius, kaip kad Numa Pompilijus. Jie išrinko Anką Marcijų (*Ancus Marcius*), Numos Pompilijaus anūką.
Eglė Juodvalkė

**Eglė Juodvalkytė-Juodvalkė** (1950 m. sausio 28 d. Ist Čikaga, Indiana – 2020 m. kovo 28 d. Čikaga) – JAV lietuvių poetė, žurnalistė.

## Biografija
1973 m. Čikagos universitete (*University of Chicago*) baigė slavistiką ir lietuvių kalbą, vėliau Pietų Ilinojaus universitete (*Southern Illinois University*) Karbondeilyje studijavo Baltijos šalių teatro meną. 1975 m. laimėjo universiteto premiją už geriausią moters pagalbinį vaidmenį vienaveiksmėje pjesėje. 1976 m. vaidino universitete anglų kalba pastatytoje Antano Škėmos pjesėje „Ataraksija“, taip pat Vinco Krėvės dramoje „Skirgaila“. 1976–1995 m. dirbo Laisvosios Europos radijo lietuvių skyriuose Niujorke ir Miunchene.

Nuo 1976 m. Užsienio lietuvių rašytojų draugijos Čikagoje narė. Nuo 1991 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narė. Korporacijos Neo-Lithuania narė. Bendradarbiavo periodinėje spaudoje, dalyvavo federacijos „Santara-Šviesa“ veikloje.

## Kūryba
Pirmuosiuose poezijos rinkiniuose žymi modernių literatūros srovių įtaka, vyrauja tautinės aspiracijos, moters brendimo ir savivokos motyvai. Rašė ir anglų kalba.

## Bibliografija

* Jei tu paliesi mane: eilėraščiai / redagavo A. Dundulis. – Čikaga: Pedagoginis lituanistikos institutas, 1972. – 41 p.
* Pas ką žiedas žydi: eilėraščiai. – Čikaga: Ateitis, 1983. – 96 p.
* Mnemosinės vėrinys: eilėraščiai / dail. Linas Spurga. – Vilnius: Vaga, 1996. – 131 p.: iliustr. – ISBN 5-415-00371-1
* Cukraus kalnas, arba Lietuvės cukrininkės nuotykiai Amerikoje ir kitose egzotiškose šalyse: memuarai. – Vilnius: Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, 2000. – 275 p. – ISBN 9986-39-156-3
* Veidrodis ir tuštuma = *The mirror and the void*: eilėraščiai lietuvių ir anglų kalbomis. – Vilnius: Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, 2002. – 108 p. + 1 garso diskas. – ISBN 9986-39-244-6
* Sakalai naktį nemiega: eilėraščiai. – Vilnius: Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo centras, 2011. – 100 p.: iliustr. – ISBN 978-609-8037-08-1


## Šaltiniai

## Nuorodos
* Legendos. Šiandien ir visados. Eglė Juodvalkė lietuvybės niekada nepamiršo: negalėjau būti kuo nors kitu (LRT laida)
Sofija Juodvalkienė

**Sofija Juodvalkienė-Grybauskaitė** (1902 m. lapkričio 14 d. Chersonas, Ukraina – 1986 m. lapkričio 26 d. Vilnius) – Lietuvos pianistė, pedagogė.

## Biografija
1918 m. baigė Chersono muzikos mokyklą, iki 1921 m. Odesoje muzikos mokėsi privačiai. 1922 m. studijavo Leipcigo, 1923–1927 m. Berlyno J. Šterno konservatorijoje. 1927–1928 m. ir 1930–1939 m. dėstė Klaipėdos muzikos mokykloje, 1939–1945 m. – Šiaulių muzikos mokykloje, 1946–1947 m. – Vilniaus dešimtmetėje muzikos mokykloje, 1945–1949 m. – Vilniaus konservatorijoje, 1949–1966 m. – Lietuvos konservatorijoje, nuo 1961 m. docentė. Koncertavo Lietuvoje kaip solistė, su kameriniais ansambliais ir simfoniniais orkestrais, surengė pedagoginių koncertų.

## Šaltiniai
Sabaliauskas

;Sabaliauskas
* Adolfas Sabaliauskas – kunigas kanauninkas, tautosakininkas, vertėjas, poetas
* Algirdas Sabaliauskas (1929) – kalbininkas, vertėjas
* Algirdas Sabaliauskas (1949) – fotožurnalistas
* Antanas Sabaliauskas (1905) – kunigas, spaudos darbuotojas
* Antanas Sabaliauskas (1907) – teisininkas, žurnalistas
* Antanas Sabaliauskas (1930) – istorikas, politologas
* Artūras Sabaliauskas – politikas
* Juozas Sabaliauskas – poetas, žurnalistas, publicistas, redaktorius
* Linas Sabaliauskas – verslo teisės advokatas
* Stasys Sabaliauskas – futbolininkas, krepšininkas, lengvaatletis
* Šarūnas Sabaliauskas – architektas
* Vytas Sabaliauskas – rašytojas, publicistas
* Zigmas Sabaliauskas – futbolininkas

;Sabaliauskienė
* Rožė Sabaliauskienė – tautosakos pateikėja

;Sabaliauskaitė
* Genovaitė Sabaliauskaitė – baleto artistė, choreografė
* Kristina Sabaliauskaitė – rašytoja, dailės istorikė

Pavardė dažna visoje Lietuvoje, kilusi iš , ,  < *соболь* ('sabalas'), *собольщик* ('sabalininkas, prekybininkas sabalo kailiais').

## Šaltiniai
Antanas Juodvalkis

**Antanas Juodvalkis** (g. 1937 m. gruodžio 5 d. Suginčiuose, Kuktiškių valsčius) – Lietuvos miškininkas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija
1955 m. baigė Utenos pirmąją vidurinę mokyklą. 1960 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1982 m. žemės ūkio mokslų daktaras.

1960–1988 m. dirbo Miškų ūkio institute, 1973–1988 m. Miško biologijos ir miškininkystės laboratorijos vedėjas. Nuo 1988 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos (nuo 1996 m. Lietuvos žemės ūkio universitetas) dėstytojas, 1988–1993 m. Miškininkystės ir gamtos apsaugos katedros vedėjas, 1993–2004 m. prorektorius, nuo 1988 m. profesorius. 1989 m. Lietuvos miškininkų sąjungos viceprezidentas.

Sudarė maksimaliai produktyvių medynų modelius ir parengė naujus ugdymo kirtimų normatyvus. Parašė mokslinių straipsnių iš medynų formavimo, jų struktūros, rūšių santykių tyrimo, medynų tankumo optimizavimo, pagrindinių kirtimų. Visuotinės lietuvių enciklopedijos straipsnių autorius.

## Bibliografija
* Miškininkystė, vadovėlis, su kitais, 1979 m.
* Etaloniniai medynai ir jų formavimas, su kitais, 1985 m.

## Įvertinimas
* Apdovanotas trimis Sąjunginės liaudies ūkio pasiekimų parodos bronzos medaliais
* 2005 m. Lietuvos mokslo premija, su kitais

## Šaltiniai
Plėšrioji žuvėdra

**Plėšrioji žuvėdra** (*Sterna caspia*) – žuvėdrinių (*Sternidae*) šeimos paukštis. Didžiausias savo gentyje, 127 - 140 cm ilgio sparnai, 48 - 56 cm kūnas ir sveria apie 574 - 782 g. Kojos juodo atspalvio, viršutiniai sparnai pilki, baltos spalvos krūtinė ir kaklas, galvutė juoda su ryškiai raudonu snapu. Garso tembras panašus į garnio.

Šios žuvėdros dažniausiai veisiasi pavasarį ir vasarą prie didelių ežerų, jūrų pakrančių Šiaurės Amerikoje, Europoje, Azijoje, Afrikoje bei Australijoje. Jauniklių inkubacija trunka apie 27 d. Žiemą žuvėdros emigruoja į pietų pakrantes, Indiją ir Pietų Ameriką.

Maitinasi daugiausiai žuvimi, retkarčiais vabzdžiais, kitų paukščių kiaušiniais. Gali skraidyti 60 km nuotoliu nuo savo kolonijos, kad susirastų maisto.

Pasaulyje apytiksliai 50 000 plėšriųjų žuvėdrų, Baltijos jūros pakrantėse 1 400 - 1 475 porų.


Vaizdas:Sterna caspiaPCCA20031225-0908B.jpg
Vaizdas:Sterna caspia with chicks.jpg
Vaizdas:Hydroprogne caspia in flight.jpg
File:Skräntärna - Sterna caspia - 2011.jpg|thumb|Adult - juvenil.


## Nuorodos

* http://www.sdakotabirds.com/ Tinklalapis apie plėšriąsias žuvėdras. (Angl.)
Metijus Fufecijus

**Metijus Fufecijus** () – Alba Longos miesto centrinėje Italijoje, netoli Romos, karalius.

Prieš jį Alba Longą valdė karalius Gajus Kluilijus (*Gaius Cluilius*).

Titas Livijus rašė, kad Metijus Fufecijus kautynėse išdavė romėnus, kurių sąjungininku buvo. Už tai jis Romos karaliaus Tulo Hostilijaus įsakymu buvo dviem kovos vežimais perplėštas pusiau, o Alba Longos miestas – panaikintas.

Metijus buvo romėnų sąjungininkas ir kartu varžovas, ir svarbiose kautynėse jis nesuteikė romėnams paramos, už ką ir buvo nubaustas. Šitą išdavystę ir bausmę Vergilijus paminėjo „Eneidoje“.

Kautynėse Metijus išprovokavo Fidenės (*Fidenae*) gyventojus atakuoti romėnus, o pats su Alba Longos jėgomis pasitraukė į kalvas ir laukė, kieno pajėgos laimės. Jis ketino prisijungti prie laimėtojų.
Advokatų garbės teismas

**Advokatų garbės teismas** – advokatų profesinės savivaldos institucija, garbės teismas. Nagrinėja advokatų drausmės bylas, sprendžia profesinės etikos klausimus. Advokatų garbės teismą paprastai steigia Advokatų rūmai. Teismo sprendimai gali turėti reikšmę sprendžiant, ar advokatas gali toliau eiti savo pareigas.

## Lietuva
Lietuvoje Advokatų garbės teismas susideda iš 5 narių. Įgaliojimų laikas – 3 m. Teismas gali nagrinėti bylas, jeigu yra paskirti bent 3 teismo nariai. Advokatų garbės teismo nariu gali būti advokatas, turintis ne mažesnį kaip 8 metų advokato veiklos stažą. Į Advokatų garbės teismą 3 narius iš advokatų renka visuotinis advokatų susirinkimas, o 2 narius iš advokatų skiria Lietuvos teisingumo ministras. Susirinkę į pirmąjį posėdį, Advokatų garbės teismo nariai renka teismo pirmininką ir teismo sekretorių. Visi Advokatų garbės teismo posėdžiai yra protokoluojami.

## Vokietija
Vokietijoje Advokatų garbės teismai () veikia prie visų advokatų rūmų atitinkamose federalinėse žemėse. Advokatų tribunolas  veikia apeliacine instancija (§§ 142, 143 BRAO), o 
Vokietijos Aukščiausiojo Teismo tribunolas advokatų byloms () yra aukščiausioji instancija.

## Taip pat skaitykite
* Notarų garbės teismas

## Nuorodos
* LR advokatūros įstatymas
Baltabruvis nykštukas

:  perimvietės
:  sėslus
:  žiemavietės

* *Regulus ignicapillus*

**Baltabruvis nykštukas** (*Regulus ignicapilla*) – žvirblinių paukščių (*Passeriformes*) būrio, nykštukinių (*Regulidae*) šeimos, nykštukų (*Regulus*) genties paukščių rūšis. Tai viena mažiausių Lietuvos ir Europos paukščių rūšių.

## Paplitimas
Europoje paplitęs nuo Pirėnų pusiasalio iki šiaurės Ukrainos ir Karpatų. Šiaurėje arealas siekia Daniją, Estiją, pietuose – Krymą, Balkanus, Viduržemio jūrą. Taip pat gyvena Britų ir Viduržemio jūros salose, Mažojoje Azijoje, Šiaurės Afrikoje, Kanadoje.

Į Lietuvą užklysta labai retai) (stebėtas Ventės rage, Marijampolės rajone).

## Išvaizda
Kūno ilgis 9 cm, skersmuo tarp išskleistų abiejų sparnų galų 13–16 cm, sveria 4–7 g. Labai panašus į paprastąjį nykštuką, nuo jo skiriasi ryškiu baltu antakiu, tamsesniais skruostais ir ryškesniu viršugalviu.

## Elgsena
Gyvena eglynuose ir pušynuose, mišriuose miškuose, kadagynuose. Lizdą krauna spygliuočių šakose. Deda 7-11 kiaušinių. Peri 14-15 dienų.

## Porūšiai
Išskiriami 4 porūšiai:
* *Regulus ignicapilla ignicapilla* Temminck, 1820; **[[Nominuota rūšis|nominuotas porūšis]]**. Gyvena vakarų, vidurio ir pietų Europoje, bei Mažojoje Azijoje. Taip pat ir Lietuvoje.
* *Regulus ignicapilla balearicus* von Jordans, 1923; gyvena Balearų salose ir šiaurės vakarų Afrikos pakraštyje.
* *Regulus ignicapilla caucasicus* Stepanyan, 1998; gyvena Vakarų Kaukaze.
* *Regulus ignicapilla tauricus* Red’kin, 2001; gyvena Kryme.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* birdsoftheworld.org / Common Firecrest ''Regulus ignicapilla''
* putni.lv /  Sārtgalvītis ''Regulus ignicapilla'' | *[[Latvių kalba|latviškai]]*
Vokietijos advokatūros įstatymas

**Vokietijos advokatūros įstatymas** (, pažodžiui - 'Sąjungos advokatų tvarka') - Vokietijos federalinis įstatymas, reguliuojantis advokatūrą Vokietijoje, advokatų veiklą, teise ir pareigas, nustatantis advokatų profesinę savivaldą. Priimtas 1959 m. rupgjūčio 1 d., įsigaliojo 1959 m. spalio 1 d. Analogiškas teisės aktas Lietuvos teisėje - LR advokatūros įstatymas.

## Struktūra
# dalis. Advokatas 
# dalis. Teisė verstis advokato veikla
# dalis. Advokato teisės ir pareigos bei profesinis bendradarbiavimas su advokatais
# dalis. Advokatų rūmai
# dalis. Advokatų garbės teismas, Advokatų tribunolas bei Vokietijos Aukščiausiojo Teismo tribunolas advokatų byloms
# dalis. Advokatų garbės teismo sankcijos pažeidus pareigas
# dalis. Advokatų garbės teismo procesas
# dalis. Teisė teikti advokato paslaugas atstovaujant Vokietijos Aukščiausiame Teisme
# dalis. Vokietijos advokatų rūmai 
# dalis. Teismo išlaidos advokatų bylose
# dalis. Advokatų garbės teismo paskirtų priemonių vykdymas bei išlaidos
# dalis. Advokatai iš kitų valstybių
# dalis. Pereinamosios ir baigiamosios nuostatos.

## Nuorodos
* Vokietijos advokatūros įstatymo tekstas
Rimantas Juodvalkis

**Rimantas Juozapas Juodvalkis** (1940 m. vasario 15 d. Kaune – 2010 m. lapkričio 18 d. Vilniuje) – Lietuvos kino operatorius.

## Biografija
1968–1971 m. studijavo žurnalistiką Vilniaus universitete. 1957–1974 m. Lietuvos televizijos, 1974–1992 m. Lietuvos kino studijos operatorius. Nufilmavo apie 15 vaidybinių, dokumentinių filmų, televizijos apybraižų. Parašė apsakymų, apysakų. Palaidotas Antakalnio kapinėse.

## Filmografija
**Televizijos vaidybiniai filmai**:
* 1973 m. Tadas Blinda, 4 serijos, rež. Balys Bratkauskas
* 1978–1979 m. Veidas taikinyje, 2 serijos, rež. Almantas Grikevičius
* 1984 m. Devyni nuopuolio ratai, rež. Bronius Talačka

**Kino filmai**:
* 1967 m. Surask mane, rež. Algirdas Araminas, antrasis operatorius
* 1968 m. Mes – Lietuva, dokumentinis, rež. Adakris Marcinkus
* 1969 m. Kurmio dienoj gimęs, dokumentinis, rež. Rimantas Juodvalkis
* 1969 m. Kas vyrams belieka, dokumentinis, rež. Rimantas Juodvalkis
* 1969 m. Tiltas, dokumentinis, rež. Adakris Marcinkus
* 1969 m. Egzaminas „Okeane“, dokumentinis
* 1973 m. Tu girele, tu žalioji, dokumentinis
* 1974 m. Žvangutis, rež. Gytis Lukšas
* 1975 m. Atpildo diena, rež. Algimantas Puipa, Stasys Motiejūnas
* 1977 m. Vaikinas iš Darbo gatvės, rež. Algirdas Dausa
* 1977 m. Mano vaikystės ruduo, rež. Gytis Lukšas
* 1979 m. Muzikinis maratonas, rež. Andrius Šiuša, Romualdas Poškaitis
* 1982 m. Vasara baigiasi rudenį, rež. Gytis Lukšas
* 1982 m. Anglų valsas, rež. Gytis Lukšas
* 1984 m. Vakar ir visados, rež. Gytis Lukšas
* 1986 m. Traukinys į Bulzibarą, rež. Algirdas Araminas
* 1987 m. Amžinoji šviesa, rež. Algimantas Puipa
* 1988 m. Geležinė princesė, rež. Algirdas Araminas
* 1989 m. Žuvies diena, su Vytautu Survila, rež. Algimantas Puipa
* 1990 m. Bilietas iki Tadž Mahalo, rež. Algimantas Puipa
* 1991 m. Ir ten krantai smėlėti, su Vytautu Survila, rež. Algimantas Puipa
* 1992 m. Autobusas, rež. Vytautas Balsys.

## Bibliografija
* Dviratis be vieno rato: apysaka. – Vilnius: Gimtasis žodis, 2006. – 157 p. – ISBN 9955-16-085-3
* Žūklonių kaimo lobiai: romanas. – Vilnius: Gimtasis žodis, 2007. – 317 p. – ISBN 978-9955-16-161-5
* Brandenburgo vartai: romanas. – Vilnius: Gimtasis žodis, 2009. – 266 p. – ISBN 978-9955-16-297-1

## Įvertinimas
* 1985 m. LSSR valstybinė premija (su kitais)

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Rimantas Juodvalkis. Gyvenimas kaip kine. Tekstai
* Rimantas Juodvalkis. Lietuviškų filmų centras
Kalvalių piliakalnis

**Kalvalių piliakalnis** taip pat **Miegė** – piliakalnis Šilalės rajono savivaldybės teritorijoje, Kalvalių kaime.

## Piliakalnis

Piliakalnio aikštelė trikampė, pailga šiaurės - pietų kryptimi, 50 m ilgio ir 34 m pločio šiauriniame gale, 3 m žemesne rytų  pusėje. Šiauriniame gale supiltas 2 m aukščio ir 16 m pločio pylimas, kurio išorinis 8 m aukščio šlaitas leidžiasi į 18 m pločio ir 2 m gylio griovį. Pietiniame aikštelės krašte supiltas 0,8 m aukščio, 7 m pločio pylimas.

Pietinėje ir šiaurinėje papėdėse, 1 ha plote yra papėdės gyvenvietė.

## Nuorodos
* Kalvalių piliakalnis
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Stanislava Juonienė

**Stanislava Zuzana Ivanauskaitė-Juonienė** (g. 1938 m. vasario 21 d. Kaune) – lietuvių visuomenės veikėja, istorikė, istorijos mokslų kandidatė.

## Biografija
1960 m. baigė Vilniaus universitetą, 1960–1962 m. jame dėstė. 1965–1967 m. dirbo LSSR centriniame valstybiniame archyve, 1967–1971 m. Partijos istorijos institute prie LKP CK. 1967 m. istorijos mokslų kandidatė. 1971–1981 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto dėstytoja, 1975–1981 m. Mokslinio komunizmo katedros vedėja, 1976 m. docentė. 1981–1989 m. Vilniaus pedagoginio instituto dėstytoja.

1988 m. prisidėjo prie prosovietinės organizacijos „Jedinstvo“ kūrimo, veikė prieš Lietuvos nepriklausomybės atkūrimą, 1989 m. gegužės mėn. išstojo. 1989 m. gruodžio mėn. su kitais liko LKP (SSKP) organizacijoje, nuo 1989 m. gruodžio mėn. jos laikinojo CK, nuo 1990 m. – LKP (SSKP) CK ir CK biuro narė, Taip pat leidinio „Lygūs ir drauge“ redaktorė. 1990–1991 m. rugpjūčio mėn. LKP laikraščio „Tarybų Lietuva“, spausdinto Baltarusijoje, vyr. redaktorė. Maskvoje žlugus 1991 m. rugpjūčio pučui, iš Lietuvos pasitraukė. Gyvena Baltarusijoje, veikė prieš Lietuvos valstybę.

## Bibliografija
* Vietiniai valstybinės valdžios organai Lietuvoje 1940–1951 m. – Vilnius, 1976. – 159 p.
* Komunistų partijos vadovaujančio vaidmens didėjimas brandžioje socialistinėje visuomenėje: tarpinstitut. mokslinės konferencijos, skirtos Didžiosios Spalio socialistinės revoliucijos 60-mečiui, tezės (1977 m. gruodžio 19 d.). – Vilnius, 1977. – 84 p.
* Socialistinis gyvenimo būdas ir ideologinė kova: iš ciklo „Gyvenimo būdo problemos dabarties ideologinėje kovoje“: medžiaga lektoriui. – Vilnius, 1987. – 23 p.

## Šaltiniai