open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Balkanų karai

**Balkanų karai** buvo du karai pietryčių Europoje 1912–1913, kurių metu Osmanų imperija prarado beveik visas savo valdas Europoje.Balkanų Lyga (Bulgarija, Juodkalnija, Graikija ir Serbija) iš pradžių užkariavo Osmanų imperijos valdomą Makedoniją ir didžiąją Trakijos dalį, o vėliau buvę sąjungininkai kovojo tarpusavyje dėl nepasidalintų teritorijų.

## Priežastys
Rusija rėmė ir ragino Balkanų valstybes susivienyti ir kovoti prieš Turkiją. Bet Turkijai pralaimėjus, nesutarimus tarp pačių pietų slavų valstybių sukurstė Austrija-Vengrija bei Italija.
Karų pagrindas buvo nevisavertis XIX a. vykęs nacionalinių valstybių kūrimosi Osmanų imperijos pakraštyje procesas. Serbai dideles teritorijas gavo per Rusijos-Turkijos karus 1877-1878 m., graikai 1881 m. užėmė Tesaliją (nors 1897 m. nedidelę jos dalį vėl prarado), o Bulgarija (autonominė kunigaikštystė nuo 1878 m.) prisijungė anksčiau atskirą Rytų Rumelijos provinciją (1885 m.). Visos šios valstybės bei nedidelė Juodkalnijos valstybė siekė papildomų teritorijų Osmanų valdomuose regionuose bendru Rumelijos pavadinimu. Rumelija susidėjo iš Rytų Rumelijos, Albanijos, Makedonijos ir Trakijos.

Įtampa tarp Balkanų valstybių dėl jų pretenzijų į Makedoniją ir Trakiją šiek tiek sumažėjo XIX a. viduryje įsikišus didžiosioms valstybėms, kurios siekė geriau ginti provincijos krikščionių daugumą ir išsaugoti status quo. Osmanų valdžios regione klausimas vėl iškilo po Jaunųjų turkų revoliucijos 1908 m. liepą, kai sultonas buvo priverstas atkurti suspenduotą Osmanų imperijos konstituciją.

Austrija-Vengrija pasinaudojo Osmanų imperijos politiniu nestabilumu ir aneksavo buvusią Osmanų imperijos provinciją Bosniją ir Hercegoviną, kurią buvo okupavusi nuo 1878 m., Bulgarija pasiskelbė nepriklausoma karalyste (1908 m. spalį), o Kretos graikai paskelbė apie susijungimą su Graikija, nors didžiųjų valstybių įsikišimas šį susijungimą sutrukdė.

Nusivylusi tuo, kad šiaurėje Austrija-Vengrija inkorporavo Bosniją su jos 825 000 stačiatikių serbų (ir daugelių kitų tikybų žmonių prijautusių Serbijai) ir 1909 m. kovą priversta pripažinti aneksiją ir apriboti anti - habsburgišką agitaciją tarp serbų nacionalistinių grupių, Serbijos vyriausybė atsisuko į anksčiau serbiškas teritorijas pietuose, „Senąją Serbiją“ (Sandžakas ir Kosovas).

1909 m. rugpjūčio 28 d. grupė Graikijos karininkų demonstrantų, siekusių konstitucinių reformų, karališkosios šeimos įtakos kariuomenei apribojimo ir labiau nacionalistinės užsienio politikos, privertė pakeisti į jų siekiams labiau prijaučiančią vyriausybę, iš kurios tikėtasi palankaus Kretos klausimo sprendimo ir revanšo dėl 1897 m. pralaimėjimo. Bulgarija, kurios nepriklausomybę Osmanų imperija pripažino 1909 m. balandžio mėn., palaikė gerus santykius su Rusija ir taip pat tikėjosi išplėsti teritoriją į Osmanų Trakiją ir Makedoniją.

1910 m. rugpjūčio mėnesį Juodkalnija pasekė Bulgarijos pavyzdžiu ir pasiskelbė karalyste.

**Plačiau apie Balkanų karus žr. [[Pirmasis Balkanų karas]] ir [[Antrasis Balkanų karas]].**

## Nuorodos
Libido

**Libido** (iš lot. 'potraukis', 'aistra') – psichoanalizėje vartojama sąvoka, apibrėžianti gyvybės (*[[erosas|eros]]*) ir mirties (*thanatos*) instinktų visumą. Ją pirmasis įtraukė Z. Froidas, kuris *libido* laikė lytinių potraukių, daugiausia nesąmoningų, visuma. Pasak Z. Froido, *libido* lemiąs žmonių psichoseksualinio vystymosi fazes, kurias apibūdina potraukio objekto kitimas (nuo autoerotizmo iki išorinio objekto). Froido teigimu, *libido* lemia psichoseksualinės raidos tarpsnius (oralinė stadija, analinė stadija, falinė stadija, latentinė stadija ir genitalinė stadija). *Libido* slopinimas (sublimacija) sukeliąs įvairių formų patologinę regresiją, neurozę, fiksaciją.

K. G. Jungas *libido* suprato kaip bendrą, nekryptingą psichinę energiją. Pasak jo, tai psichinio proceso intensyvumas, psichinė vertė, energija, veikianti psichėje. Libido skatina visą veiklą (biologinę, kultūrinę, kūrybinę, seksualinę).

## Šaltiniai
Vaišvydava

**Vaišvydava** – Kauno miesto dalis pietrytiniame miesto pakraštyje, į pietryčius nuo Panemunės. Netoliese yra Kauno marios. Pietrytinė gyvenvietės dalis, neprijungta prie Kauno, priklauso Samylų seniūnijai. Vaišvydavoje gyvena apie 4000 gyventojų.

Vaišvydavos mikrorajone veikia aktyvi bendruomenė, įkūrusi savo bendruomenės centrą, yra Kauno Vaišvydavos pagrindinė mokykla. Stovi paminklas-kryžius ąžuolinė skulptūra „Laiminantis Kristus“ (autorius – tautodailininkas Viktoras Žilinskas), skirta Kauno marių užlietiems kaimams atminti;

## Etimologija

Legendos byloja, kad kadaise Nemuno slėnio žemės priklausiusios garsiam valdovui Vaišvydui, kuris čia turėjęs medinę Pakalniškių pilį. Dabartinis gyvenvietės vardas ir galėjęs kilti prie valdovo vardo pridedant vietovardinę priesagą *-ava* (asmenvardinis vietovardis).

## Istorija

Istoriniuose šaltiniuose pirmą kartą Vaišvydavos vardas paminėtas 1384 m. Kryžiuočių žygių į Lietuvą aprašymuose. XVI a. viduryje ar vėliau įkurta palivarkas, kuris 1694 m. priklausė dvarui prie Marvos ir Kauno seniūnijai. Buvo Vaišvydavos dvaras.

Iki 1960 m. statant Kauno HE prie Vaišvydavos prijungta dalis Pakalniškių kaimo.

## Gyventojai

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Bendruomenės svetainė
Algirdas (vardas)

**Algirdas** – lietuviškas vyriškas vardas, kilęs iš lietuviškų šaknų *al-* (plg. aliai vienas) ir *gird-*, kartu reiškiančių „visa girdintis“. Vardadienis vasario 11 d. ir liepos 9 d.

## Variantai
Lenkiškas šio vardo variantas *Olgierd* ir dabar vartojamas Lenkijoje.

Latviškas variantas - *Oļģerts*, ukrainietiškas  ir rusiškas – *Ольгерд*. Rusijoje Olgerdas labai retas vardas.

## Žmonės

### Įžymesnieji Algirdai
* Algirdas, Lietuvos kunigaikštis.
* Algirdas Antanas Avižienis, informatikos profesorius.
* Algirdas Mykolas Brazauskas – 4-as Lietuvos prezidentas, 1-asis Lietuvos prezidentas po nepriklausomybės atkūrimo.
* Algirdas Brazys – lietuvis krepšininkas, treneris.
* Algirdas Dainavičius, Lietuvos nacionalinio dramos teatro aktorius.
* Algirdas Julius Greimas, semiotikos profesorius.
* Algirdas Gurevičius, Lietuvos keliautojas, filmų kūrėjas.
* Algirdas Kaulėnas, dramaturgas.
* Algirdas Kaušpėdas, architektas, grupės „Antis“ lyderis ir dainininkas.
* Algirdas Kazragis, literatas.
* Algirdas Klova, muzikologas.
* Algirdas Lekavičius, botanikas.
* Algirdas Martinaitis, kompozitorius.
* Algirdas Monkevičius, Lietuvos Respublikos Seimo narys, buvęs Švietimo ir mokslo ministras.
* Algirdas Pocius, prozininkas.
* Algirdas Saudargas – Lietuvos politikas, signataras.
* Algirdas Sysas – Lietuvos politikas, ekonomistas.
* Algirdas Šocikas, boksininkas.
* Algirdas Utkus, Vilniaus universiteto Medicinos fakulteto dekanas.
* Aleksandras Algirdas Abišala – Lietuvos politikas, verslininkas, signataras.
* Jonas Algirdas Kronkaitis – generolas majoras, buvęs Lietuvos kariuomenės vadas, JAV armijos karininkas.

### Žmonės, kurių vardai yra vardo ''Algirdas'' variantai
* Olgierd Cecil Zienkiewicz – vienas baigtinių elementų metodo (*Finite element method*) kūrėjų.
* Karol Olgierd Borchardt (1905-1986) – lenkų rašytojas ir laivo kapitonas.
* Olgierd Budrewicz – lenkų rašytojas, žurnalistas.
* Olgierd Łukaszewicz – lenkų kino ir teatro aktorius.
* Olgerd Bochkovsky – ukrainiečių sociologas, vienas pirmųjų tyręs nacijas, įvedė srities pavadinimą *natiology*, jo monografijos (išleistos ukrainietiškai) – *National Idea* (1918), *Natiology and Natiography* (1927), *Foreword to Natiology* (1934).
* Olgerdas Kravcovas (*Ольгерд Тихонович Кравцов*, 1912-1993) – inžinerijos pulkininkas, Tarybų Sąjungos didvyris (1945).
* Olgerdas Olginas (*Ольгерд Ольгин*) – rusų rašytojas fantastas.
* Olgerdas Ostenbergas (*Olģerts Ostenbergs*, 1925-2012) – Latvijoje gyvenęs ir dirbęs tarybinis architektas.
* Olgerdas Voroncovas (*Ольгерд Воронцов*, g. 1927) – rusų kino operatorius, vėliau – režisierius.

Personažai
* Olgierd Jarosz – veikėjas kažkada populiariame lenkų daugiaserijiniame filme „Keturi tankistai ir šuo“ (*Czterej pancerni i pies*). Janušo Pšimanovskio (*Janusz Przymanowski*) knygoje „Keturi tankistai ir šuo“, pagal kurią pastatytas filmas, šis veikėjas buvo ne lenkas, o rusas, ir jo vardas buvo kitoks.

## ''Algirdas'' ir jo variantai kitur
* Algirdai – kaimas Ukmergės raj.

## Šaltiniai
Ašoka

**Ašoka** (304 m. pr. m. e., Patna, Indija – 232 m. pr. m. e., ten pat) – Maurjų imperatorius, valdė nuo 273 m. pr. m. e. iki mirties. Maurijų imperijos valdovas, suvienijęs Indiją. Atsisakė įvairios prabangos dėl savo imperijos gerovės. Savo valdymo metu bandė išpopuliarinti budizmą.

Viename iš savo Ediktų, kurio originalą ligi šiol galima perskaityti iškaltą uoloje, budistas imperatorius Ašoka skelbia:

„Niekas neturėtų gerbti vien savo religijos ir smerkti kitų religijas, bet kiekvienas turi gerbti kitų religijas, dėl vienos ar kitos priežasties. Taip darydamas, kiekvienas padės savajai religijai augti ir kartu parems kitas religijas. Veikdamas priešingai, kiekvienas kas duobę savo religijai ir kenks kitoms religijoms. Jeigu kas nors gerbia savo religiją ir smerkia kitas religijas, iš tiesų taip elgiasi, kadangi iš atsidavimo savo religijai galvoja: „Aš šlovinu savo religiją“. Bet tiktai priešingai, taip elgdamasis jis kuo rimčiausiai kenkia savo religijai. Tad santarvė yra gėris: tegu visi klausosi ir būna linkę klausytis kitų skelbiamus religinius mokymus.“ (cit.pagal W. Rahula „What the Buddha Taught“)
Monoteizmas

**Monoteizmas** ( – vienas + *θεός* – Dievas) – religijos atmaina, tikėjimas, kad yra vienas Aukščiausiasis Dievas. Vakarų kontekste monoteizmo sąvoka yra smarkiai paveikta abraominių religijų ir Neoplatonizmo dievo sąvokos. Monoteizmas dažnai apibrėžiamas priešinant su politeizmu ir jis kartais iš dalies tapatinamas su vieningumo sąvokom, tokiom kaip monizmas.

Monoteistinės religijos yra judaizmas, krikščionybė, islamas, Bahajų tikėjimas, sikhizmas, kai kurie tyrinėtojai dar priskiria ir zoroastrizmą. Monoteizmo bruožų yra hinduizmo srovėse (vaišnavizme, šaivizme).

## Išnašos
Petrašiūnų seniūnija

**Petrašiūnų seniūnija** – buvęs administracinis-teritorinis vienetas Kauno miesto savivaldybės rytinėje dalyje, prie vandens jėgainės. Tai buvo didžiausia Kauno miesto seniūnija pagal plotą, tačiau pati mažiausia pagal gyventojų skaičių.

Vyravo pramoniniai ir gamybiniai pastatai, veikė Kauno termofikacinė elektrinė, „Okseta“ naftos produktų terminalas. Buvo Kauno VI fortas, prekybos miestelis „Urmas“, Kauno šv. Vincento Pauliečio bažnyčia, Pažaislio bažnyčia ir Pažaislio vienuolynas, Palemono bažnyčia, Petrašiūnų bažnyčia, Petrašiūnų kapinės, Slaugos ligoninė, jachtų klubas, Palemono geležinkelio stotis. Amaliuose buvo daug kolektyvinių sodų.

## Geografija

Seniūnija užėmė 2846 ha plotą. Ribojosi su Dainavos ir Gričiupio seniūnijos vakaruose bei Panemunės seniūnija pietvakariuose. Apėmė Petrašiūnus, Amalius, Naujasodį ir Palemoną. Nuo šiaurės rytų iki pietų seniūniją skalavo Kauno marios, Pažaislyje prie jų įrengtas paplūdimys. Buvo Pažaislio šilas, šiaurėje plytėjo Biruliškių miškas.

Per seniūniją ėjo Vilniaus–Kauno geležinkelis, nuo kurio Palemone šakojosi Palemono–Jiesios geležinkelis. Vakarinėje dalyje buvo daug pramonės įmonių, per kurias driekėsi pramoniniai geležinkeliai. Šiauriniu pakraščiu ėjo magistralė , Ateities plentas buvo rytinio Kauno aplinkkelio dalis.

## Istorija

Seniūnija įkurta 2000 m. vasario 24 d. Kauno miesto savivaldybės tarybos nutarimu Nr. 20. 2020 m. gegužės 20 d. administracija persikėlė iš Kalantos g. 57 į T. Masiulio g. 10. Panaikinta 2025 m. gruodžio 1 d. prijungiant prie naujos Petrašiūnų-Gričiupio seniūnijos.

|-
| 2001-04  || || 16 558 ||
|-
| 2011 m.  || || 14 382 ||
|-
| 2021 m.  || 28 || 12 835 ||
|}

## Seniūnai
* Algimantas Vilkevičius, 2006 m.
* Asta Chanko, 2022 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Petrašiūnų seniūnijos gatvės. Kaunas21.lt
Peru-Čilės lovys

**Peru-Čilės lovys** (dar vadinamas Atakamos loviu) – povandeninė įduba Ramiojo vandenyno rytuose, maždaug 160 km nuo Peru ir Čilės pakrantės. Lovio ilgis – iki 5 900 m (kai kurie šaltiniai nurodo mažiau), vidutinis plotis 65 km, užimamas plotas – apie 590 000 km², didžiausias gylis – 8 180 m.

Lovys susidarė Naskos ir Pietų Amerikos tektoninių plokščių destruktyviajame pakraštyje, ties kuriuo į rytus judanti vandenyninė Naskos plokštė nyra po Pietų Amerikos plokšte (subdukcijos zona) ir, ją keldama, formuoja Andų kaln

Kadangi tai geologiškai labai aktyvi teritorija, Peru-Čilės lovio zonoje dažni galingi žemės drebėjimasi, tarp kurių paminėtinas stipriausias užregistruotas 9,5 magnitudės Didysis Čilės žemės drebėjimas 1960 m. gegužės 22 d.

Peru-Čilės lovys daro ryškų poveikį Pietų Amerikos vakarinės pakrantės jūrinei ekosistemai. Šiame regione pučiantys pasatai stumia į vakarus šiltą paviršinį Ramiojo vandenyno vandenį, o į jo vietą iš Peru-Čilės lovio gelmės kyla šaltas vanduo, prisotintas mineralinių medžiagų, kurios duoda pradžią mitybinei jūros ekosistemos grandinei (vadinamasis El Ninjo efektas, arba El Ninjo anomalija (isp. *El Niño*). Todėl iki šiol Peru ir Čilės pakrantės buvo viena iš žuvingiausiųjų Pasaulinio vandenyno vietų. Tačiau pastaruoju metu ši vandens apykaita pradėjo keistis, atitinkamai prasidėjo žuvų rūšių migracija ir/arba nykimas, ir tai sukėlė rimtų problemų Peru ir Čilės žvejybos verslui.
Oro kondicionierius

**Oro kondicionierius** – patalpas vėsinantis prietaisas. Bendresne prasme kondicionierius yra prietaisas, vėdinantis patalpas ir palaikantis patalpose nustatytas sąlygas: temperatūrą ir drėgnumą.

Šiuolaikinio **oro kondicionieriaus** pagrindas yra šilumos siurblys, panašus į buitinį šaldytuvą. Įprastame režime kondicionierius šaldo į kambarį įleidžiamą orą jo šilumą perduodamas išleidžiamam į lauką orui. Kai kurie kondicionieriai turi ir šildymo režimą kai šiluma perduodama priešinga kryptimi.

## Istorija
Pirmieji oro vėsinimo prietaisai naudoti Persijoje prieš tūkstančius metų, kur stoge buvo įrengiamos orlaidės, gaudančios vėją, kuris vėliau praeidavo per vandens talpyklą ir šitaip atvėsintas oras patekdavo į pastatą.

XIX amžiuje britų mokslininkas M. Faradėjus atrado, kad spaudžiant orą ir verčiant tam tikras dujas į skystą pavidalą, vėliau leidžiant šiam skysčiui garuoti, vėsinamas oras. Tačiau idėja nebuvo panaudota praktiškai.

Pirmieji modernūs oro kondencionieriai sukurti XX a. – Willis Havilandas Carrieris 1902 metais sukūrė elektrinį oro kondicionierių vienai Niujorko spaustuvių. Šis įtaisas ne tik vėsino patalpas, bet ir išlaikė žemą oro drėgnumo lygį. 1911 metais W. H. Carrieris atskleidė oro kondicionieriaus formulę, 1915 metais sukūrė Carrier kompaniją, gaminančią oro kondicionierius biurams. 1922 m. Carrier nustatė, jog oro gaivintuve panaudojus centrinį kompresorių būtų galima gaminti mažesnio pajėgumo įtaisus, tinkančius ir individualiems butams.

Patį oro kondicionavimo terminą pirmasis panaudojo tekstilės inžinierius Stuartas H. Crameris 1906 metais, terminas panaudotas oro drėkinimo sistemai įvardinti.

Pirmųjų kondicionierių šaldymo sistemoje, kaip ir to laiko šaldytuvuose, buvo naudojamos nuodingos dujos (amoniakas, metilo chloridas), kurios atsiradus nuotekiui galėjo sukelti mirtinus apsinuodijimus. 1928 metais Thomas Midgley, Jr. sukūrė šaldymo sistemas, naudojančias chlorofluorokarbono dujas (freoną), kuris nebuvo kenksmingas žmonėms, bet kenkė atmosferos ozono sluoksniui.

## Oro kondicionieriai gyvenamuosiuose namuose
Gyvenamųjų namų oro kondicionavimo sistemos yra ypač paplitusios turtingose Rytų Azijos šalyse (Japonija, Pietų Korėja, Taivanas ir kt.). Šiame regione dėl aukštos temperatūros vasarą ir gana aukšto pragyvenimo lygio oro kondicionavimas laikomas būtinybe, o ne prabanga.

JAV gyvenamojo būsto kondicionavimo sistemos labiau paplitusios pietinėse ir Rytų pakrantės valstijose, kur jų skaičius siekia Rytų Azijos šalių lygį. Vakarinėje pakrantėje, nepaisant klimato sąlygų oro kondicionavimas tebelaikomas prabanga.

Europoje oro kondicionieriai gyvenamuosiuose pastatuose mažiau paplitę, dėl to karščio bangos nusineša daug gyvybių, kaip kad per 2003 m. karščio bangą.

## Šaltiniai
Imiras

Skandinavų mitologijoje **Imiras** (**Imis**; *Ymir*, „dvilytis“) – milžinas, pirmoji būtybė, iš kurios kūno buvo sukurtas pasaulis. Iš Imiro kilo šerkšno milžinų rasė. Jis buvo viena iš svarbiausių kosmogoninių skandinavų mitologijos figūrų. Ginungagape susitiko ledai iš šiaurės, Niflheimo, ir ugnies kibirkštys iš pietų, Muspelheimo. Jie suformavo eitrą (eterį), iš kurio greitai susiformavo pirmoji būtybė milžinas Imiras ir pirmapradė karvė Audumla. Imirui gyvybę įpūtė Muspelheimo ugnies žiežirbos. Audumla laižė sūrius ledo blokus, o pienu maitino Imirą. Iš po apšerkšnijusių ledų atsirado dievų protėvio Būrio kūnas. (vers. iš Audumlos laižomų akmenų) Kai Imiras miegojo, iš jo prakaito susikūrė milžinų rasė. Po kaire ranka užaugo vyras, po dešine – moteris, o tarpo kojų – šešiagalvis sūnus Trudgelmis.

Būris susilaukė sūnaus Boro, kuris su žmona Bestla turėjo tris sūnus Odiną, Vilį ir Vė. Boro sūnūs užmušė Imirą. Imiro kraujyje nuskendo beveik visi Imiro vaikai šerkšno milžinai, išsigelbėjo tik du milžinai Imiro anūkas Bergelmiras (Trudgelmio sūnus), ir jo žmona. Iš Bergelmiro ir jo žmonos kilo naujos šerkšno milžinų kartos.

## Pasaulio sukūrimas
Odinas su broliais iš Imiro kūno Ginungagapo centre sukūrė pasaulį Midgardą. Jo kūnas tapo žeme, kraujas – jūromis ir ežerais (juose ir paskęsta Imiro vaikai), kaulai – kalnais, dantys ir kaulų fragmentai – akmenimis. Iš plaukų išaugo miškas ir vikšrai, iš blakstienų pastatomos Midgardo sienos. Iš kūno kilo nykštukų rasė. Dievai paėmė Imiro kaukolę ir pakabino virš Ginungagapo ir sukūrė dangaus skliautą, kurį laiko keturi nykštukai: Nordris („šiaurė“), Sudris („pietūs“), Austris („rytai“) ir Vestris („vakarai“). Odinas sukūrė vėjus iš vieno Imiro sūnų, pavertęs ereliu, kurį padėjo pasaulio krašte. Odinas metė Imiro smegenis į vėją ir jie tapo debesimis.

Vėliau Boro sūnūs paėmė Muspelheimo kibirkštis ir išsklaidė po visą Ginungagapą, taip sukūrė žvaigždes ir šviesą Žemei ir Dangui. Iš rąstigalių trys Boro sūnūs sukūrė žmones, vyrą pavadino Asku, o moterį – Embla.
Žuvintas

**Žuvintas** – didelis ežeras pietų Lietuvoje, Alytaus rajone, 8 km į šiaurę nuo Simno. Ilgis šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi 5,67 km, plotis iki 3,06 km. Altitudė 86,8 m. Žuvintas labai seklus, užžėlęs, sunku rasti ribą tarp ežero ir pelkės. Pietrytinėje ežero dalyje yra sala, kurios plotas – 0,13 km². Be to, ežere daug nepastovių, plūduriuojančių augalijos sąžalynų, vadinamų kinimis. Dugnas lėkštas, prižėlęs augalų. Mažiau apaugusi tik pietrytinė ežero dalis, kurioje ir giliausia ežero vieta – 2,5 m. Duburys yra tarp 3, įvairios krypties galinių morenų ruožų. Dugnas molingas, vietomis slūgso karbonatingas sapropelis. Jo sluoksnio storis ~2,3 m (didžiausias 3,7 m). Iš vakarų prieina Palių Balos miškas.

Į Žuvintą savo vandenis plukdo Dusios, Giluičio, Simno ežerai. Iš jų suteka Bambenos, Kiaulyčios ir dar 3 upeliai, išteka Dovinė, priklausanti Šešupės baseinui.

Žiemą ežeras kartais įšąla iki dugno. Beveik visas ežeras apaugęs vandens augalija (švendrais, nendrėmis, lūgnėmis, plūdėmis, vandens lelijomis ir kt.). Čia rastos net 138 augalų rūšys, dalis jų – itin retos. Augalijos raizginiai sudaro nepastovias, plūduriuojančias salas. Ežeras gausus ir gyvūnijos įvairove: yra 77 zooplanktono, virš 1000 bestuburių, 18 žuvų rūšių (būdingesnės žuvys – lydeka, karšis, raudė, kuoja, plakis, ešerys, karosas). Ežere ir jo pakrantėse peri daug paukščių rūšių, čia lankosi daug retų, migruojančių paukščių.

Pietrytinėje pakrantėje įsikūrę Aleknonių, Grinkiškių ir Žuvintų kaimai, yra įrengtas ežero gamtinis takas su paukščių stebėjimo bokšteliu.

Ežerėvardis kilęs nuo gyvūno pavadinimo *žuvis*.





Nuo 1928 m. Žuvinto ež. ir jo apylinkėse 1 km atstumu uždrausta medžioti vandens paukščius. 1937 m. ežere ir gretimoje pelkėje įvestas rezervato režimas. Nuo 2002 m. ežeras ir aplinkinės pelkės paskelbtos Žuvinto biosferos rezervatu.

## Nuorodos
* Dovinės upės baseino žemėlapis
Simno ežeras

**Simno ežeras** – ežeras pietų Lietuvoje, Alytaus rajone, Dovinės baseine.

Ilgis šiaurės-pietų kryptimi 2,8 km, plotis iki 1,3 km. Altitudė 92 m. Tai seklus ežeras – vidutinis gylis 2,3 m. Krantai vakaruose ir pietuose lėkšti, kitur – statesni. Ežerą iš pietų, vakarų ir šiaurės supa ~ 110 ha dydžio Simno ežero Balos pelkė. Ežero atabradas platus, ypač rytuose ir šiaurės rytuose (iki 100 m pločio). Ežero dugne yra susikaupęs storas dumblo sluoksnis (vidutinis 4,54 m, storiausias 6,5 m). Pakrantės gausiai užžėlusios vandens augmenija. Šiaurės rytinėje pakrantėje yra molio karjerų. Aplink ežerą daugiausia plyti dirbami laukai. Ežero vandens apykaita 0,585 metų.

Į ežerą įteka Spernia ištekanti iš Dusios ir Simnyčia, plukdanti Giluičio vandenis. Išteka Bambena į Žuvintą. Pietiniame ežero krante įsikūręs Simnas. Aplink ežerą įsikūrę kaimai: Kolonistai, Pasimniai, Skituriai.

## Šaltiniai
Čebatoriai

**Čebatoriai** – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 2 km į rytus nuo Krūminių, rajono pakraštyje, prie Taurupio upelio. Tai vienas didesnių Matuizų seniūnijos kaimų, seniūnaitijos centras. Čebatorius kertantys keliai –  ir . Kaimas patenka į Taurupio kraštovaizdžio draustinio teritoriją.

## Etimologija

Kaimo pavadinimas kilęs nuo žodžio *čebatõrius* ( – „kurpius, batsiuvys“).

## Istorija

1551 m. Valkininkų dvare buvo įsteigta šaunamųjų ginklų kalykla, įsikūrė įvairių specialybių amatininkų. 1555–1556 m., per valakų reformą, aplink Valkininkus įkurti amatininkų kaimai: Čebatoriai, Kalviai, Puodžiai ir kiti. Jie su miesteliu sudarė funkciniu požiūriu vientisą teritorinį kompleksą – pramoningiausią Lietuvos didžiųjų kunigaikščių dvarų.

XIX a. pab. kaimas pateko į Trakų apskrities Valkininkų valsčių, buvo apylinkės centras.

2005 m. vasarą kaimas šventė 450 metų jubiliejų.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Sia dinastija

**Sia dinastija** () – pirmoji kinų istoriografiniuose šaltiniuose aprašyta Kinijos dinastija. Nėra tvirtų įrodymų, kad Sia iš tiesų egzistavo, šaltiniuose nurodoma, kad ji valdė apie 2070 – 1600 m. pr. m. e. Prieš Sia valdė legendiniai valdovai, po jos – Šangų dinastija. Istoriografijoje minimi septyniolika valdovų.

## Laikotarpio bruožai

Ilgą laiką neabejota Sia dinastijos realumu, tačiau archeologinių įrodymų nebuvo, kol 1959 m. buvo rasta bronzos amžiaus kultūra Erlitou vietovėje Henan provincijoje. Dauguma kinų archeologų laiko Erlitou radinius Sia egzistavimo įrodymu, tačiau Vakarų archeologai ne visada linkę sieti juos su Sia.

Bet kuriuo atveju Sia periodas atspindi pereinamąją stadiją tarp vėlyvojo neolito kultūrų ir miestų civilizacijos, būdingos Šang dinastijai. Sia laikotarpiu turėjo vystytis žemdirbystė, pradėti gaminti alkoholiniai gėrimai, patobulinta gyvulininkystė. Sia naudojo bronzą ginklams bei indams.

Sia periodu šeimos ir klanai ima kontroliuoti visas gyvenimo sritis. Atsirado valdymo sistema, kurioje šiaip atlaidi civilinė valdžia už pažeidimus galėdavo skirti griežtas bausmes. Atsirado ankstyvieji įstatymų kodeksai. Valdovai galbūt užsiiminėdavo šamanistine praktika.

## Sia dinastijos valdovai

Pirmasis Sia valdovas buvo Ju. Iš viso buvo septyniolika valdovų per keturiolika kartų. Paskutinį valdovą Dzie nuvertė Tangas, Šangų tautos, gyvenusios rytuose, vadas.

## Nuorodos
* Xia Dynasty 夏朝 (2,205 - 1,806 B.C.)
* Chinese History - Xia Dynasty 夏 (20th to 17th cent. BC) kings and rulers

## Išnašos
Kalbos kultūra

**Kalbos kultūra** – kalbos kokybės charakteristika, įvertinanti taisyklingumą, sakinių logiškumą, bendrinės kalbos normų atitikimą. Skiriama sakytinė ir rašytinė kalbos kultūra, iš kurių pastaroji yra reglamentuojama griežčiau. Buitinės kalbos reikalavimai mažesni arba ji net nereglamentuojama.

Kalbos kultūra siaurąja reikšme – kalbos taisyklingumas, siekimas vartoti įteisintus žodžius ir normines jų reikšmes, taisyklingus žodžių junginius bei sakinius. Sakytinei kalbai taip pat svarbu gera tartis ir taisyklingas kirčiavimas, o rašytinei – norminė rašyba ir skyryba.

Kalbos kultūra plačiąja prasme dar apima kalbos estetiką (vaizdingumą, gražumą, įtaigumą), tuo priartėdama prie kalbos etikos ir etiketo, kuriems rūpi, kad kalba būtų ne tik taisyklinga, graži, bet ir kultūringa, mandagi.

Kalbos kultūra svarbiausia yra bendrinei kalbai, nes tai – visai tautai bendra viešojo bendravimo kalba. Šiuo požiūriu labai svarbu suderinti bet kuriai kalbai itin svarbią tikslingumo funkciją su taisyklingumu. Tai labiausiai pajuntame, kai susiduriame su gausybe naujų svetimkalbių terminų, kurių nenusistovėjęs vartojimas sudaro nemažai keblumų.

Kalbos kultūra glaudžiai susijusi su stilistika ir retorika: geras stilius ar iškalba neįmanomi, ignoruojant kalbos kultūros normas.

Už lietuvių kalbos politiką atsako Valstybinė lietuvių kalbos komisija.

## Termino istorija
Terminas kalbos kultūra Lietuvoje palyginti naujas, pradėtas plačiau vartoti sovietmečiu – matyt, pagal rusų kalbos terminą „культура речи“.

## Nuorodos
* Apie kalbos kultūrą
Žuvintas (reikšmės)

**Žuvintu** vadinama:
* ežeras Utenos rajone;
* ežeras pietryčių Lietuvoje;
* prie šio ežero esanti pelkė – Žuvinto palios;
* aplinkui įkurtas Žuvinto biosferos rezervatas.
Glūkas (ežeras)

**Glūko ežeras** yra Varėnos rajone, 4 km į šiaurės rytus nuo Senosios Varėnos, 0,7 km į šiaurės vakarus nuo kelio . Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 1,39 km, plotis – iki 0,67 km. Altitudė 109,5 m. Glūko ežeras ypatingas skaidriu vandeniu, dideliais (iki 37 m) gyliais, stačiais, sausais ir mišku apaugusiais krantais. Ežerą supa Varėnos ir Glūko miškai. Iš Glūko ežero išteka V-1 upeliukas, už keliasdešimties metrų įtekantis į Varėnio ežerą. Vakariniame ežero krante įsikūręs Glūko kaimas.

## Žuvys
Ežeras labai traukia žvejus, nes garsėja stambiais ešeriais, karšiais ir lydekomis. Tačiau ežeras, kaip ir dauguma giliavandenių, gana įnoringas ir sunkiai prognozuojama, kuri žuvų rūšis kibs. Paskutiniais metais jame tiek išplito aukšlės, kad pradėjo trūkti maisto kitoms žuvims. Todėl ežere rengiamos sportinės aukšlių gaudymo varžybos.

## Poilsis
Prie ežero mėgsta lankytis varėniškiai, o vasarą palapinėse įsikuria ir iš toliau atvykę poilsiautojai. Ežero pakrantėje įrengta erdvi stovyklavietė „Glūkas“, yra poilsio namai „Žibuoklė“.

## Apylinkės
Netoli ežero yra Glūko girininkijos pastatas. Glūko miške buvo įrengta Lietuvos valstybinė džiovos sanatorija, 1944 m. sugriauta vokiečių. Greta yra Varėnės ežeriukas, per kurį prateka Varėnė. Į šiaurę nuo ežero yra žemyninių kopų, vietomis dar išliko lekiojančio smėlio ploteliai. Šalia Glūko ežero yra kelios akmens ir geležies amžių gyvenvietės, kuriose rasta kultūriniai sluoksniai, titnaginių radinių, keramikos šukių ir pan.. Pietvakarių pusėje nuo ežero stūkso per Varėnę nutiesto Glūko geležinkelio tilto liekanos.

Į rytus nuo Glūko ežero miškuose slepiasi dar du nedideli ežeriukai – Glūkaitis ir Ašarėlis.

## Žodžio kilmė
Ežerėvadis *Glū̃kas* (ir nuo jo padarytas *Glūkáitis*) laikomas slavizmu iš  ir  („atkampus, nuošalus, gūdus, aklinas“).

## Galerija

Image:Glukas.jpg
Image:Glukas1.jpg
Image:Gluko ezeras.jpg
Image:Glukas 2.jpg


## Nuorodos
* Informacija apie Glūko ežerą 

## Šaltiniai
Ylelis

**Ylelis** (Ylelio ežeras) buvo 2 km į šiaurės vakarus nuo Giluičių ežero (Alytaus rajonas). Priklausė Dovinės baseinui. Iš jo į Giluitį tekėjo Ylyčia. Po melioracijos mažas Ylyčios upelis virto dideliu kanalu, iš kurio kėlimo stotis permeta vandenį į Giluitį. Dabar ežero vietoje ir aplink plyti mišku apaugusi ~ 15 ha pelkė.

Ežeras visiškai sunaikintas 1973 metais, tačiau kartografų žymimas žemėlapiuose.

## Nuorodos
* Sunaikintas ežeras
Kėnutė

**Kėnutė** (*Abietinella*) – tujinutinių (*Thuidiaceae*) šeimos samanų gentis.

Lietuvoje auga viena šios genties rūšis – **dirvoninė kėnutė** (*Abietinella abietina*). Tai labai sausų vietų samana, užimanti nemažus plotus. Stiebas 5-12 cm, kylantis arba beveik status, gana taisyklingai išsišakoję. Lapai ovaliniai, nusmailėję, su 2-4 išilginėmis raukšlėmis. Sporogono kotelis gelsvai raudonas, sporinė palinkusi, cilindrinė, su nusmailėjusiu dangteliui. Sporifikuoja retai.

Auga sausose vietose, ant žemėmis apneštų akmenų gelsvai arba rausvai žalio atspalvio vejomis.
Lapūnė

**Lapūnė** () – mnijinių (*Plagiomnium*) šeimos samanų gentis. Lietuvoje auga 7 rūšys. Stiebas status arba kylantis. Lapai kiaušiniški, su smailia viršūne. Auga patiesalais arba puriomis vejomis.


Vaizdas:Mnium seligeri resize.jpg|Seligerio lapūnė (*Plagiomnium elatum*, sin. *Mnium seligeri*)
Vaizdas:Mnium cuspidatum1 resize.jpg|Smailialapė lapūnė (*Plagiomnium cuspidatum*)
Antoni Kepinski

**Antoni Kępiński** (*Antonis Kepinskis*, 1918 m. lapkričio 16 d. – 1972 m. liepos 8 d.) – lenkų psichiatras.

## Biografija
Mokėsi Krokuvoje, kurioje baigė vieną geriausių humanitarinio profilio vidurinę mokyklą ir nuo 1936 metų pradėjo studijuoti mediciną Jogailaičio Universitete. Antrojo pasaulinio karo pradžia nutraukė jo studijas prieš pat kurso pabaigą, jis tapo Lenkijos Armijos savanoriu, stojusiu ginti šalį nuo Nacių invazijos. Tuomet jis buvo internuotas į Vengriją, kurioje jis pabėgo su pora lenkų burių, poto kai į Lenkiją įsiveržė Vokiečių armija. 1940 metais jis vadovavo pabėgimui iš internavimo ir patraukė į Prancūziją, po to Ispaniją, kur jį sugavo fašistai ir uždarė į *Miranda del Ebro* koncentracijos stovyklą. Vėliau trumpą laiką tarnavo britams su lenkų aviacijos divizija. 1944–1945 metais jis pratęsė savo medicinos studijas Edinburge ir baigė jas 1946 metais. Netrukus grįžo į Lenkiją ir Medikų Kolegijos Krokuvos Psichiatrijos Klinikoje ėmėsi psychiatrijos.

Kritikavo mistinę Jungo pasaulėžiūrą ir jo tipologiją, sukurdamas savo teoriją. *Informacinis metabolizmas* – tai sąvoka, kurią jis sukūrė ir pateikė savo knygoje *Neurozės psichopatologija*. Jo nuomone ši teorija skelbia taisykles, kurios paaiškina santykių tarp žmonių egzistavimą. Taip pat sukūrė aksiologinės psichiatrijos teoriją. Jo darbus sudaro virš 140 publikacijų ir kelios knygos.

## Knygos
* *Psychopatologia nerwic* (*Neurozės psichopatologija*)
* *Schizofrenia* (*Šizofrenija*)
* *Melancholia (*Melancholija*)
* *Psychopatie (*Psichopatalogijos*)
* *Lek* (*Baimė*)
* *Podstawowe zagadnienia wspolczesnej psychiatrii*
* *Poznanie chorego*
* *Rytm zycia* (Gyvenimo ritmas)
Ašies valstybės

**Ašies valstybės**, **Ašies jėgos** arba tiesiog **Ašis** (, , , ) – karinė bei politinė sąjunga, Antrojo pasaulinio karo metu kovojusi prieš Sąjungininkus. Ją sudarė trys pagrindinės valstybės: nacistinė Vokietija, fašistinė Italija ir imperialistinė Japonija. Ši sąjunga save vadino „Romos–Berlyno–Tokijo Ašimi“. Jų zenito laikotarpiu, Ašies jėgos dominavo didelėje Europos ir Azijos-Okeanijos dalyje, tačiau Antrojo pasaulinio karo pabaigoje jos buvo nugalėtos. Terminas pirmą kartą buvo pavartotas 1936 metų lapkričio mėnesį Benito Musolinio kalboje apie 1936 metų spalio 25 d. sutartį dėl bendradarbiavimo tarp Italijos ir Vokietijos.

Ašis ir jos užimtos šalys bei sąjungininkės:

* 
* 
* 


Image:NS administrative Gliederung 1944.png
Image:Kingdom_of_Italy_1942_with_provinces.svg
Greater Asian Co-prosperity sphere (orthographic projection).svg


Rytų Europa:
*  Vengrijos karalystė
*  Suomijos Respublika
*  Slovakijos Respublika


Image:Hungary map 1941.png
Image:Map of Finnish areas ceded to Soviet Union 1940.png
Image:Slovakia1941 02.png


Balkanai:
*  Rumunijos karalystė
*  Bulgarijos karalystė
* Jugoslavija
* Serbija
* Albanija
*  Nepriklausoma Kroatijos valstybė
* Graikija
* Makedonija
* Juodkalnija


Image:Romania1941.png
Image:Yugoslavia1936physical.jpg
Image:Serbia1941 1944 01.png
Image:Ndh 1941.png
Image:Greece Prefectures 1941-44.png
Image:Greater Macedonia.png
Image:Montenegro during ww2.png


Vakarų Europa:
* Prancūzija
* Norvegija
* Danija
* Ispanija
* San Marinas
* Monakas


Image: France map Lambert-93 with regions and departments-occupation.svg


Azija:
* Irakas
*  Tailando karalystė
* Mandžiūrija
* Birma
* Filipinai
* Indija
* Vietnamas
* Kambodža
* Laosas


Image:Manchukuo map.png
Image:Manchukuo map 1939.svg


## Šaltiniai
Sąjungininkai (Antrasis pasaulinis karas)

**Sąjungininkai** () – valstybių grupė, Antrojo pasaulinio karo metu kovojusi prieš Ašies sąjungą.

Jungtinė Karalystė ir Prancūzija buvo sąjungininkėmis dar po Pirmojo pasaulinio karo, kuriame sudarė Antantės šerdį. 1938 m. Čekoslovakija sudarė formalią sąjungą su TSRS ir Prancūzija. Tačiau tuo metu Jungtinei Karalystei ir Prancūzijai nepavyko sudaryti sąjungos su TSRS, kuri įsivėlė į konfliktus su Japonija. Norėdamos išvengti karo viena su kita, Vokietija ir Sovietų Sąjunga 1939 m. rugpjūčio 23 d. pasirašė Vokietijos-TSRS nepuolimo paktą, vadinamąjį (Molotovo-Ribentropo paktą). Formali karinė sąjunga tarp Jungtinės Karalystės, Prancūzijos ir Lenkijos buvo sudaryta 1939 m. balandžio 6 d.

Po to, kai 1939 m. rugsėjo 1 d., nacistinė Vokietija įsiveržė į Lenkiją, Europoje prasidėjo Antrasis pasaulinis karas. Rugsėjo 3 d. Jungtinė Karalystė ir Prancūzija (taip pat Australija ir Naujoji Zelandija; Pietų Afrika ir Kanada prisijungė po kelių dienų) paskelbė karą Vokietijai. Tačiau realių karo veiksmų prieš Vokietiją, Prancūzija ir Jungtinė Karalystė nesiėmė - vyko vadinamasis Keistasis karas. Vokietijos-TSRS nepuolimo sutartis galiojo iki 1941 m. birželio 22 d., kai Vokietija užpuolė TSRS. Po Pearl Harboro atakos 1941 m. gruodžio 7 d., prie Sąjungininkų prisijungė ir JAV. Nors Kinija ilgiausiai kariavo tarp Sąjungininkų (prieš Japoniją), oficialiai prisijungė tik po Perl Harboro atakos.

Remiantis 1942 m. sausio 1 d. buvo priimta Jungtinių Tautų deklaracija, susivienijo 26 Sąjungininkų valstybės. Neoficialaus vadinamajo Didžiojo Trejeto () aljanso, kurį sudarė Jungtinė Karalystė, Tarybų Sąjunga ir Jungtinės Valstijos, priimti sprendimai turėjo lemiamos reikšmės sąjungininkų strategijai karo metu visame pasaulyje.
Pusiaukampinė

Geometrijoje **pusiaukampinė** - tiesė, dalijanti kampą pusiau. Dažniausiai yra išskiriami šie pusiaukampinių tipai: kampo pusiaukampine ir trikampio pusiaukampinė.

## Kampo pusiaukampinė

Kampo pusiaukampine vadinamas spindulys, išeinantis iš to kampo viršūnės ir dalijantis kampą pusiau.

Norint padalyti kampą skriestuvu ir liniuote, nubrėžiamas apskritimas, kurio centras yra kampo viršūnėje. Kampo kraštuose gaunami 2 nauji taškai. Kiekvieną iš šių taškų naudojant kaip centrą, nubrėžiami kiti du tokio pat dydžio apskritimai. Šių apskritimų sankirtoje nubrėžiama tiesė, kuri ir yra kampo pusiaukampinė.

Kiekvienas kampo pusiaukampinės taškas yra lygiai nutolęs nuo to kampo kraštinių. Ir atvirkščiai: jeigu kampo vidaus taškas yra vienodai nutolęs nuo kampo kraštinių, tai jis priklauso kampo pusiaukampinei.

## Trikampio pusiaukampinė

**[[Trikampis|Trikampio]] pusiaukampine** vadinama trikampio kampo pusiaukampinės atkarpa, jungianti trikampio viršūnę su prieš ją esančios kraštinės tašku.

Trikampis turi tris pusiaukampines. Visos trikampio pusiaukampinės susikerta viename taške, kuris yra įbrėžtinio apskritimo centras.

Trikampio pusiaukampinė dalija priešingą kraštinę į dvi, kitoms trikampio kraštinėms, proporcingas dalis: m : n = b : c, kur *m* ir *n* - trikampio kraštinės *a* atkarpos ir *b*, *c* - kitos 2 kraštinės. Pusiaukampinės ilgį l_a apskaičiuoti galima pagal formulę:
: l_a = \sqrt{bc - mn}

## Šaltiniai
TCP

**TCP** () – tai vienas iš pagrindinių protokolų, esančių *Internetinių protokolų rinkinyje* ().

TCP yra tarpinis lygis tarp IP ir aplikacijos bei priklauso transportavimo lygmeniui, pagal OSI kompiuterinių tinklų modelį. Naudodamos šį protokolą, aplikacijos gali sukurti jungtis tarp viena kitos ir dalintis duomenimis. Priešingai nei UDP, šis protokolas užtikrina patikimą duomenų perdavimą tarp dviejų tinklo taškų: duomenys gaunami ta pačia tvarka kuria buvo siunčiami (paketai rūšiuojami pagal sekos numerį) ir (jei apskritai yra ryšys) visada pasiekia adresatą. Negautas ar gautas su klaida paketas persiunčiamas. Tačiau visa tai pasiekiama dėka TCP jungties (angl *connection*), kuriai sukurti tenka siųsti papildomus paketus. Kartą sukurta, tokia jungtis egzistuoja, kol kuri nors pusė jos nenutraukia (galima ir pusiau nutraukta jungtis kuomet siųsti gali tik viena pusė). Serveris gali palaikyti didelį (tūkstančius), tačiau ribotą kiekį TCP jungčių. TCP naudoja efemerinius portus.

## Protokolo specifikacija

Galimi požymiai (*flags*):
* SYNc – užklausa sinchronizuoti sekos numerius
* ACK – patvirtinimo numeris yra veikiantis
* RST – panaikinti sujungimą
* FIN – duomenų siuntimo pabaiga
* URG – pirmumo rodyklės požymis
* PSH – prašoma, kad gavėjas perduotų proceso duomenis nelaukdamas, kol užsipildys buferis

## Pažeidžiamumas
TCP gali būti pažeidžiamas įvairiomis atakomis. Dažniausia SYN ataka, paplitusi po 1996 metų, kai keli žurnalai išspausdino jos aprašymus su atakuojančio kodo pavyzdžiais. 

Paplitusi taip pat numatytos sekos ataka, kai sesijos metu puolanti pusė pasiunčia paketą neva nuo vieno sesijos dalyvių. Toks paketas gali nutraukti TCP jungtį, nors visiškai ją perimti sudėtinga. Numatytos sekos ataka buvo lengvesnė, kuomet pradinis numeris buvo lengvai numatomas (šiuo metu seka pradedama nuo atsitiktinio skaičiaus).

## Nuorodos
* RFC793
* IANA portų priskyrimai
Glūkas

**Glūkas** – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Senosios Varėnos, 800 m nuo kelio , vakariniame Glūko ežero krante, prie Varėnės. Prie Glūko ežero įrengta poilsiavietė.

Glūko miške yra nuo 1926 m. pagal paskirtį nenaudojamos Glūko geležinkelio stoties pastatas, kuriame buvo įrengta Džiovos sanatorija, vėliau – Glūko girininkijos pastatas. Greta yra Varėnio ežeras, per kurį prateka Varėnė. Prie upės stūkso Glūko geležinkelio tilto liekanos, tolėliau – buvusio kelio tilto liekanos. Į šiaurę nuo ežero yra žemyninių kopų, vietomis dar išliko lekiojančio smėlio ploteliai. Šalia Glūko ežero yra kelios akmens ir geležies amžių gyvenvietės, kuriose rasta kultūriniai sluoksniai, titnaginių radinių, keramikos šukių ir pan.

## Istorija
Cariniais laikais ties Glūku įkurtas Varėnos artilerijos poligonas. Iki kaimo nutiestas Užnemunės geležinkelis.

## Etimologija
Kaimo pavadinimas kilęs nuo Glūko ežero.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Glūko caro armijos stovyklose pas savo tėvą generolą vasaras leido M. K. Čiurlionio bičiulis dailininkas Mstislavas Dobužinskis (išlikę rašytiniai prisiminimai).

## Šaltiniai

* „Glūkas 10 – epipaleolito stovykla ir neolito gyvenvietės prie Varėnės upės“, *Lietuvos archeologija*, Vilnius, 2002, t. 23, p. 197–238.
Vasaris (vardas)

**Vasaris** – lietuviškas vyriškas vardas; moteriška vardo forma – **Vasarė** (Vasarės vardo diena – birželio 21 d.).

Vardas gali būti kildinamas tiek iš vasario mėnesio pavadinimo, tiek iš vasaros, metų laiko, pavadinimo (mat ir vardadienis prieš pat vasaros saulėgrįžą).

Vasaris – pagrindinis Vinco Mykolaičio-Putino romano „Altorių šešėly“ veikėjas.
Silezija

**Silezija** (*[[sileziečių kalba|szl.]] Ślůnsk*, , , ) – regionas Vidurio Europoje, esantis Lenkijos pietvakariuose ir Čekijos šiaurėje. Aukštutinė Silezija (pietų Lenkijoje) yra svarbus pramoninis regionas. Pagrindiniai regiono miestai: Bytomas, Glivicai, Katovicai, Legnica, Opolė, Valbžychas, Vroclavas.

## Istorija

### Silezijos kunigaikštystės

Nuo VI a. čia gyveno slavai. Spėjama, kad pirmieji iš jų apsigyveno baltieji kroatai, kurių dalis vėliau migravo į pietus, tapdami kroatų protėviais. Iki X a. teritorija buvo valdoma Didžiosios Moravijos, Bohemijos. Vėliau inkorporuota į Lenkijos karalystę.

Nuo XII a. prasidėjo regiono skaidymasis, kurio metu susikūrė daugybė smulkių kunigaikštysčių:

Image:Silesia 1172-1177.jpg|1172/3–1177
Image:Silesia 1177-1185.jpg|1177–1185
Image:Silesia 1185-1201.jpg|1185–1201
Image:Silesia 1201-1202.jpg|1201–1202



Image:Silesia 1206-1217.jpg|1206–1217
Image:Silesia 1217-1230.jpg|1217–1230
Image:Silesia 1241-1243.jpg|1241–1243
Image:Silesia 1243-1248.jpg|1243–1248
Image:Silesia 1248-1249.jpg|1248–1249
Image:Silesia 1249-1273.jpg|1249–1273
Image:Silesia 1273-1277.jpg|1273–1277
Image:Silesia 1277-1278.jpg|1277–1278
Image:Silesia 1278-1281.jpg|1278–1281
Image:Silesia 1281-1284.jpg|1281–1284
Image:Silesia 1284-1287.jpg|1284–1287
Image:Silesia 1287-1290.jpg|1287–1290
Image:Silesia 1290-1291.jpg|1290–1291
Image:Silesia 1294-1296.jpg|1294–1296
Image:Silesia 1296-1301.jpg|1296–1301
Image:Silesia 1306-1309.jpg|1306–1309
Image:Silesia 1309-1311.jpg|1309–1311


### Čekijos [[Karūna (karalystė)|karūnos]] žemė
1335 m. regionas prijungtas prie Čekijos karalystės, vėliau tapusios Habsburgų monarchijos dalimi.

### Vokietijos dalis
1742 m. Sileziją po Silezijos karų užkariavo Prūsija ir jos valdymą įtvirtino Hubertusburgo sutartimi. Po 1871 m. tapo suvienytosios Vokietijos dalimi.

### Padalinimas
Po Pirmojo pasaulinio karo, pagal Versalio taikos sutartį Sileziją pasidalijo Vokietija, Lenkija ir Čekoslovakija. Šias dalybas lydėjo neramumai, lenkų sukilimai ir kiti konfliktai, dalyje Silezijos surengtas plebiscitas. Po Miuncheno suokalbio 1938 m. didžioji dalis čekoslovakiškos Silezijos prijungta prie Vokietijos. Lenkiškoji Silezija taip pat buvo okupuota vokiečių (1939–1945 m.), tačiau po Antrojo pasaulinio karo Lenkijai atiteko didžioji vokiškosios Silezijos dalis.
Kampala

**Kampala** () – Ugandos sostinė ir didžiausias miestas, įsikūręs šalies pietuose, netoli Viktorijos ežero. Mieste vyrauja su žemės ūkiu susijęs verslas: gyvulių, kailių, medvilnės, kavos, cukranendrių prekyba. Miltų, cukraus, kavos, tekstilės, cigarečių, cemento, medvilnės pramonė, odų rauginimas. Maždaug 10 km į pietryčius nuo miesto, prie Viktorijos ežero, yra Belo uostas (*Port Bell*), sujungtas su Kampala geležinkeliu ir keliais. Tarptautinis oro uostas yra gretimame Entebės mieste.

Kampaloje daug administracijos pastatų, yra nacionalinis teatras, Ugandos muziejus su unikaliu muzikos instrumentų rinkiniu. Ant senosios Kampalos kalvos yra lentelė su užrašu apie tai, kad čia britai 1890 m. įkūrė tvirtovę. Ant Kasubio (*Kasubi*) kalvos yra Bugandos kabakų (karalių) kapai. Mieste yra *Makerere* universitetas (įkurtas 1922 m.), Ugandos technikos kolegija (įk. 1954 m.), *Rubaga* katedra.

## Istorija
Miesto pavadinimas kildinamas iš lugandų *Akasozi ke’Empala* – „impalos kalnas“.

Tradicinė Bugandos karalystės (iširusios 1967 m.) sostinė buvo Mengas (*Mengo*), esantis į pietvakarius nuo Kampalos.

Dabartinės Kampalos vietoje 1890 m. britų karinį fortą įkūrė Frederikas Lugardas. 1900–1905 m. Didžiosios Britanijos Ugandos protektorato administracinis centras. 1949 m. gavo miesto teises; paspartėjo miesto plėtra. Kampala Ugandos sostine tapo 1962 m. gavus nepriklausomybę, perkėlus sostinę iš netoliese esančios Entebės.

Nukentėjo per Ugandos pilietinį karą.

## Sportas
; Futbolas
* Kampala Capital City Authority FC – futolo klubas;
* Uganda Revenue Authority SC – futbolo klubas;
* Express FC – futbolo klubas;
* SC Villa – futbolo klubas;
* Maroons FC – futbolo klubas;
; Krepšinis
* City Oilers – krepšinio klubas;

## Šaltiniai
Magnetitas

**Magnetitas** – oksidų klasės geležies (II, III) oksidų mineralas Fe3O4 arba FeO·Fe2O3. Neretai minerale yra titano priemaišų.

## Savybės
Magnetitas yra feromagnetinis mineralas. Jo sukuriamas magnetinis laukas yra pats stipriausias iš visų gamtoje randamų mineralų. Kietumas pagal Moso skalę 5,5-6,5. Specifinis tankis 5,17-5,18.

Mineralo spalva juoda arba pilkai juoda. Tai neskaidrus mineralas, blizgesys – metalinis. Kristalai dažniausiai oktaedro formos. Magnetitas randamas pavieniais kristalais arba drūzomis.

## Radimvietės
Magnetitas randamas magminėse ir metamorfinėse uolienose. Kartais magnetito randama ir nuosėdinėse uolienose, dažniausiai smėlio sąnašynuose. Dideli telkiniai randami granituose, siderituose, dunituose, skalūnuose.

Magnetito telkinių yra Rusijoje, JAV, Švedijoje, Norvegijoje, Vokietijoje.

## Panaudojimas
Magnetitas daugiausia naudojamas kaip geležies rūda. Taip pat – įvairių kompasų gamyboje.
Viktorijos ežeras

**Viktorijos ežeras** ( arba *Victoria Nyanza*, lug. *Nalubaale*) – didžiausias Afrikos ežeras, antrasis pagal plotą pasaulyje gėlavandenis ežeras. Plotas 69,4 tūkst. km², ilgis 410 km, plotis 250 km, gylis 84 m. Plyti vidurio-rytų Afrikoje, prie Ugandos, Tanzanijos ir Kenijos sienos. Tradiciškai Viktorijos ežeras laikomas Nilo ištakomis.

Ežeras telkšo negilioje įduboje, jo šiaurinę ežero dalį kerta pusiaujas. Krantai netaisyklingos formos, daug smulkių salelių. Įteka daug upių (didžiausia – Kagera, tačiau gausiausiai ežerą papildo lietaus vanduo (daugiau negu visi intakai). Išteka Baltasis Nilas). Prie Oveno krioklio (*Owen Falls*) esančioje užtvankoje yra vandens jėgainė ir išgaunama elektros energija.

Ežero baseinas gana tankiai apgyvendintas, intensyviai dirbamos žemės, daug žuvies (nors nuo 1980 m. žuvų ištekliai sumažėjo dėl intensyvios žvejybos ir Nilo ešerio įveisimo). Reguliarus vandens transportas (iš Entebės, Mvanzos, Bukobos, Kisumu).

## Istorija
Pirmasis europietis, išvydęs Viktorijos ežerą (vietinių vadintą *Ukerewe*), buvo anglų keliautojas Džonas Spikas (*John Speke*), aplankęs ežerą 1858 m. 1875 m. regioną intensyviai tyrinėjo Henris Stenlis.

## Šaltiniai
Lusaka

**Lusaka** – miestas vidurio Zambijoje, šalies sostinė ir Lusakos provincijos administracinis centras. 1,27 mln. gyventojų (2005). Išsidėsčiusi plynaukštėje apie 1300 m virš jūros lygio, turi švelnų malonų klimatą. Tai šiuolaikinis miestas, pagrindinis šalies administracinis, finansų, transporto ir gamybos centras. Įvairios pramonės šakos naudoja daug elektros energijos, pagamintos Karibos (*Kariba*) vandens jėgainėje prie Zambezės upės: maisto apdirbimas, mašinų surinkimas, apranga ir elektronika. Geležinkeliu Lusaka susisiekia su Livingstonu šalies pietuose ir Ndola, esančia Vario juostos provincijoje šiaurėje, kuri išgaunama daug rūdų. Lusakoje yra tarptautinis oro uostas. 1965 m. įkurtas Zambijos universitetas, yra Nacionalinis viešojo administravimo institutas (įk. 1963 m.), *Evelyn Hone* taikomųjų menų ir verslo kolegija (įk. 1963 m.).

## Istorija
Miestą 1905 m. įkūrė europiečiai ir pavadino vietos vaduko vardu. 1935 m. ji pakeitė Livingstoną kaip britų Šiaurės Rodezijos kolonijos administracinis centras, o 1964 m. Lusaka tapo nepriklausomos Zambijos sostine.

## Sportas
* Zanaco FC – futbolo klubas. Superlygos dalyviai, daugkartiniai šalies čempionai.
:: Namų rungtynes žaidžia Sunset stadione (), talpinančiame 10 000 tūkst. žiūrovų.
* Green Buffaloes FC – futbolo klubas. Superlygos dalyviai, daugkartiniai šalies čempionai.
:: Namų rungtynes žaidžia Nepriklausomybės stadione (), talpinančiame 30 000 tūkst. žiūrovų.
* Red Arrows FC – futbolo klubas. Superlygos dalyviai, daugkartiniai šalies čempionai.
:: Namų rungtynes žaidžia Nkolomos stadione (), talpinančiame 5 000 tūkst. žiūrovų.
* Nkwazi FC – futbolo klubas;
:: Namų rungtynes žaidžia Edwin Imboela stadione (), talpinančiame 6 000 tūkst. žiūrovų.
* NAPSA Stars FC – futbolo klubas;
:: Namų rungtynes žaidžia „Vudlando“ stadione (), talpinančiame 14 000 tūkst. žiūrovų.
* City of Lusaka FC – futbolo klubas, 1968 m. tapo šalies čempionais.
* Atletico Lusaka – futbolo klubas; rungtyniavo Superlygoje.

## Miestai partneriai
*  Los Andželas, JAV (1968)

## Išnašos
Liepa (reikšmės)

**Liepa** vadinami:
* Liepa – mėnuo;
* Liepa (augalas) – medis.

## Vardas

**Liepa** (vardadieniai liepos 1 d.) – lietuviškas moteriškas vardas. Baltiškos kilmės, apeliatyvinis asmenvardis.

Šį vardą turi:
* Liepa – atlikėjos Liepos Norkevičienės sceninis vardas.

## Pavardės
**Liepa** − lietuviška ar latviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Liepienė (ištekėjusi moteris) ir Liepaitė (mergautinė pavardė).

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

* Andris Liepa (g. 1962) – latvių kilmės rusų baleto artistas, baletmeisteris;
* Ilzė Liepa (g. 1963) – latvių kilmės baleto artistė, teatro aktorė;
* Maris Rudolfas Liepa (1936–1989) – latvių kilmės baleto artistas, baletmeisteris, pedagogas;
* Rimantas Liepa – politikas;
* Vytautas Liepa – politikas.

## Gyvenvietės
* Liepos.