open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kurskas

**Kurskas** () – Rusijos miestas, ~520 km į pietus nuo Maskvos, prie Seimo upės; Kursko srities administracinis centras. Žinomas dėl netoliese vykusio Kursko mūšio (1943 m.), yra Kursko magnetinė anomalija.

Yra oro uostas, geležinkelių mazgas (linijos į Maskvą, Kijevą, Voronežą, Simferopolį), plentai į Maskvą, Charkovą, Voronežą, Hluchivą. Mašinų gamyba, metalo apdirbimo, elektrotechnikos, radiotechnikos, chemijos (cheminio pluošto, farmacijos, gumos) ir naftos chemijos, medicinos, tekstilės (trikotažo), odos ir avalynės, statybinių medžiagų, maisto (duonos, mėsos, pieno, konditerijos, gėrimų) pramonė.

Mieste veikia pedagoginis, medicinos, technikos universitetai, žemės ūkio akademija, humanitarinis ir technikos, socialinis ir kiti institutai, kraštotyros, Kursko mūšio karo istorijos muziejai, paveikslų galerija, dramos, jaunojo žiūrovo, lėlių teatrai, filharmonija, cirkas. Išlikusi Švč. Trejybės vienuolyno Viršutinė (1695–1703 m.) ir Apatinė (1740 m.), Mykolo (1767 m.) cerkvės, Šv. Sergijaus‑Kazanės (1752–78 m.), Znamenskio vienuolyno (1816–26 m.) soborai. Netoli Kursko yra Švč. Mergelės Marijos Gimimo vienuolynas (1579 m.).

## Istorija

Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose Kurskas minimas Teodosijaus iš Pečioros gyvenime (*Житие Феодосия Печерского*), datuojamame ne anksčiau kaip 1036 m., kai kairiakrantis Dniepras perėjo Jaroslavo Išmintingojo valdžiai. Metraščiuose pirmą kartą minimas 1095 m. Pavadinimas kilęs iš gyvenvietės išsidėstymo prie Kuros upelio įtekėjimo į Tuskarės upę. Kuros hidronimas susijęs su liaudišku terminu *курья* – „upės įlanka, siaura upės prataka“.

Nuo 1360 m. iki XV a. Kurskas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.

XVI-XVII a. Kurskas priklausė Maskvos valstybei ir buvo pasienyje su Abiejų Tautų Respublika ir neapgyvendinta stepe. 1596 m. pastatyta nauja tvirtovė. XVII a. Kurską ne kartą puolė lenkų-lietuvių kariuomenė, Krymo totoriai, nogajai.

1708 m. priskirtas Kijevo gubernijai, 1727 m. – Belgorodo gubernijai, nuo 1779 m. Kursko vietininko būstinė, 1797 m. Kursko gubernijos centras.

Nuo XIX a. 7-to dešimtmečio Kurskas – geležinkelio mazgas. XIX a. pab. Kurskas tampa stambiu pramonės centru.

Nuo 1934 m. Kursko srities centras.

Antrojo pasaulinio karo metu buvo okupuotas vokiečių (1941–1943 m.), smarkiai sugriautas. 1943 m. vasarą netoli miesto vyko Kursko mūšis.

Kurske gimė lietuvių kilmės kino aktorius Sergejus Puskepalis.

## Sportas

### Futbolas
* Kursko „Avangardo“ futbolo klubas
* „Darbo rezervų“ stadionas

## Mikrorajonai, priemiesčiai
* Centrinis (*Центральный*)
* Geležinkelio (*Железнодорожный*)
* Seimo (*Сеймский*)

## Išnašos
Likeris

**Likeris** () – stiprus, saldus alkoholinis gėrimas, gaunamas maišant spiritinius gėrimus su įvairiais sirupais, trauktinėmis, vynais, sultimis.

Likerių stiprumas būna labai įvairus: nuo 18 iki 80% etilo alkoholio. Skoniui pagerinti į likerius pilama cukraus sirupo, tirštumui (konsistencijai) išlaikyti – krakmolo sirupo.

Kai kurie likeriai, kaip ir trauktinės, gali būti išlaikomi iki kelerių metų, kad įgytų geresnį skonį. Dėl didelio cukraus kiekio, paprastai laikoma stikliniuose ar metaliniuose induose, o ne statinėse.

## Istorija
Pirmieji likeriai buvo pradėti kurti dar XII-XIII amžiuose, iš karto po alkoholio distiliacijos išradimo. Likeriai itin išpopuliarėjo XIX amžiuje, atsiradus pigioms spirito gamybos technologijoms.

## Rūšys

Tai labai plati alkoholinių gėrimų grupė. Likeriai skirstomi į stiprius, desertinius ir kremo likerius.

* Advokatas (*Advocaat*) – gaminams iš kiaušinių trynių. Kilęs Nyderlanduose. Stiprumas 15–18%.
* Alasch (*[[Alasch Kuemmel]]*) – gaminamas iš kmynų. Kilęs Latvijoje.
* Amaretas (*Amaretto*) – gaminamas iš migdolų. Kilęs Italijoje. Stiprumas 25–28%.
* Barenfang – gaminamas iš medaus. Kilęs Vokietijoje. Stiprumas ~25%.
* Benediktinas – 1510 m. Prancūzijos vienuolių benediktinų sukurtas likeris. Stiprumas ~40%.
* Cacao-Choix – gaminamas iš kakavos. Gaminamas įvairiose šalyse. Stiprumas 25–35%.
* Chartreuse – nuo 1737 m. Prancūzijos vienuolių gaminamas likeris. Stiprumas 43%.
* Cointreau – gaminamas iš apelsinų. Kilęs 1885 m. Prancūzijoje. Stiprumas 40%.
* Curaçao – gaminamas iš apelsinų. Kilęs Karibų salose.
* Drambuie – gaminamas iš medaus ir žolelių. Nuo 1745 m. tradicinis škotiškas likeris.
* Frangelico – gaminamas iš riešutų. Kilęs XVIII a. Italijoje.
* Galliano – gaminamas iš žolelių. Kilęs XIX a. pabaigoje Italijoje.
* Get 27 – gaminamas iš mėtų. Kilęs 1776 m. Prancūzijoje.
* Goldwasser – gaminamas iš žolelių. Kilęs Vokietijoje. Stiprumas 30–38%.
* Grand Marnier – gaminamas iš apelsinų. Kilęs 1880 m. Prancūzijoje. Stiprumas 40%.
* Irish Cream ('Airiška grietinėlė') – gaminamas iš grietinėlės. Kilęs Airijoje. Stiprumas 18–25%.
* Irish Mist – gaminamas iš medaus. Kilęs Airijoje. Stiprumas 35%.
* Krupnikas – gaminamas iš medaus. Kilęs Lietuvoje.
* Liqueur 43 – tradicinis Ispanijos likeris.
* Marasquin – gaminamas iš laukinių vyšnių. Kilęs Italijoje.
* Marie Brizard – grupė tradicinių prancūziškų likerių. Kilęs 1755 m.
* Qenepy – gaminamas iš alpinio pelyno. Kilęs Šveicarijoje.
* Sambuka (*Sambuca*) – gaminamas iš anyžiaus ir šeivamedžio uogų. Kilęs Italijoje. Stiprumas 40%.

## Vartojimas
Likeriai gali būti geriami gryni arba maišomi su kitais gėrimais, įeina į alkoholinių kokteilių sudėtį, tinka gerti su bet kokiomis sultimis. Jie plačiai naudojami konditerijoje.

Kaip desertinis gėrimas likeris patiekiamas pavalgius, su kava ar arbata.
Duobagyviai

**Duobagyviai** (*Cnidaria*) – tikrųjų daugialąsčių (*Eumetazoa*) gyvūnų tipas.

Kūnas vamzdelio tipo, viename gale atviras, kitame – aklinas, sudarytas iš dviejų ląstelių sluoksnių: ektodermos ir entodermos, tarp kurių yra mezoglėja. Vidinė kūno ertmė išklota entoderma, vadinama gastraline ertme. Priekiniame jos gale atsiveria burnos anga, kuri spinduliškai apsupta čiuopiklių su dilgiosiomis ląstelėmis – knidocitais. Todėl duobagyvių kūno simetrija vadinama spinduline. Maistas pro burną patenka į gastralinę arba žarninę ertmę ir pradedamas virškinti. Maistas visiškai suvirškinamas entodermos ląstelėse, o nesuvirškinti likučiai pašalinami pro burną, nes nėra analinės ertmės.

Nervų sistema difuzinio tipo, sudaryta iš padrikai po visą kūną išsidėsčiusių nervinių ląstelių, kurios tarpusavyje jungiasi ataugomis ir sudaro nervinių ląstelių rezginį.

Dauginasi nelytiniu ir lytiniu būdu. Nelytinis dauginimosi būdas vadinamas pumpuravimusi. Po jo dažnai susidaro didelės individų kolonijos (pvz., koraliniai polipai).

Duobagyviai – vandens gyvūnai. Dažniausiai gyvena jūrose, kai kurios rūšys aptinkamos ir gėluose vandenyse. Dauguma jų sėslūs, gyvena prisitvirtinę prie vandenyje panirusių daiktų. Kai kurie, lankstydami savo kūną, sugeba lėtai judėti (pvz., hidra) arba plaukioti reaktyviniu būdu (pvz., medūzos). Koraliniai polipai turi tvirtus skeletus ir sudaro dideles kolonijas – rifus, atolus (Didysis barjerinis rifas).

Yra žinoma daugiau, kaip 11 tūkstančių duobagyvių rūšių.

Pagrindinės klasės:

* Koraliniai polipai (*Anthozoa*)
** Aktinijos (*Actiniidae*)
** Koralai
* Kubomedūzos (*Cubozoa*)
** Jūrų širšės
* Hidragyviai (*Hydrozoa*)
** Hidra (*Hydra vulgaris*)
* Scifomedūzos (*Scyphozoa*)

* **Jūrų plunksna** (*Pennatula*). Taip pavadinta dėl savo panašumo į rašomąją plunksną. Atskiri organizmai-polipai gyvena kolonijomis, kurių apatinė dalis panirusi į smėlį ar dumblą. Kolonijos dažniausiai siekia iki 40 cm, retais atvejais – iki 1,5 m aukščio. Viršutinė jūrų plunksnos dalis sudaryta iš daugelio polipų, kurie gaudo praplaukiantį maistą. Kūno centre išsidėstę keturi violetiniai dauginimosi organai, o iš abiejų pusių jūrų plunksna apaugusi dilgiais nuodingais polipais. Paplitusi visur.

* **Velelija** (*Vellela*) – disko pavidalo iki 8 cm skersmens organizmas. Kūno pakraščiuose išsidėstę nuodingi čiuptuvai. Minta mažais jūriniais gyvūnais. Gali nukeliauti daugiau kaip 100 km. Plūduriuoja vandens paviršiuje, virš kurio kyšo kolonijos trikampė burė. Po audros pakrantėse gali būti iki milijono kolonijų. Gyvena visose šiltose jūrose.

## Išnašos
Knidocitas

**Knidocitas** – duobagyvių dilgiosios ląstelės, išsidėsčiusios aplink burną esančiuose čiuopikliuose. Iš kiekvienos kyšo jautrusis plaukelis. Kiekviename knidocite yra pūslelės formos darinys, vadinamas *nematocista*, kurioje glūdi spirale susisukęs dygliuotas siūlas su užkarpėlėmis. Palietus siūlas iššauna į išorę ir praduria aukos odą. Knidocitai naudojami sušvirkšti nuodus ir pritraukti grobį prie burnos. Kai kurios medūzos gali skaudžiai nudilginti. Australijos pakrantėse paplitusios jūrų širšės (*Chironex fleckeri*) čiuopikliai gali netgi mirtinai nudilginti.
Nacionalinis interesas

**Nacionaliniai interesai**, t. p. prancūziškasis atitikmuo **raison d'état** – valstybės ekonominiai, kariniai arba kultūriniai siekiai ir tikslai. Sąvoka svarbi tarptautinių santykių teorijai ir yra viena iš politinio realizmo teorijos pagrindų.

Nacionaliniai interesai susideda iš daugelio sudėtinių dalių.

Tarp pagrindinių kiekvienos valstybės nacionalinių interesų paprastai išskiriami:
* Nacijos, kaip laisvos, nepriklausomos valstybės egzistavimas
* Ekonominis vystymasis ir nacijos gerovė
* Karo vengimas ir suverenumo gynimas
* Sąjungininkų paieška ir jų paramos garantijos
* Valstybės prestižo tarptautinėje arenoje išsaugojimas ir didinimas

Struktūriškai nacionalinius interesus sudaro:
# pastovus fundamentalių dalykų – teritorijos, gyventojų, valstybinių institutų gynimas nuo užsienio grėsmės, užsienio prekybos plėtimas, investicijos, kapitalo užsienyje gynimas, bendradarbiavimo su sąjungininkais stiprinimas;
# kintantys ir tarpiniai dalykai – išgyvenimo, išlikimo interesai žlungant ir esant grėsmei valstybės egzistavimui;
# gyvybiniai interesai – pasiruošimas padengti nuostolių nacijos gerovei, saugumai tikimybes;
# svarbūs interesai – nuostoliai padėčiai, prestižui;
# periferiniai interesai – smulkūs, lokalinio pobūdžio (kanalai tarp upių ir pan.)
Šukuočiai

Čiuopikliniai šukuočiai (*Tentaculata*)

Bečiuopikliai šukuočiai (*Nuda*)

**Šukuočiai** (*Ctenophora*) – daugialąsčių gyvūnų tipas. Jiems priklauso nedideli skaidrūs jūriniai gyvūnai, turintys radialinę ar dvišonę kūno simetriją. Vanduo sudaro iki 98 procentų kūno masės, todėl lengvai plūduriuoja vandenyje. Čiuopikliuose išsidėsčiusios lipniosios ląstelės (koloblastai). Šukuočiai juda šukučių pagalba, kurios išsidėsčiusios juostomis išilgai kūno. Sutartini šukučių mostai stumia šukuotį pirmyn. Kūnas ovalus, jo paviršių ir ryklę dengia ektoderminės kilmės epitelis. Ryklė suplota, už jos – trumpa stemplė, kuri atsiveria į suplotą skrandį. Nuo skrandžio atsišakoja radialiniai kanalai, kurie dar šakodamiesi sudaro gana sudėtingą gastrovaskuliarinę sistemą.

Nervų sistema difuzinė, sudaryta iš nervinių kamienų. Ji labai svarbi šukuočiams judant, nes priekinėje kūno dalyje esantys kalcio fosfato akmenėliai remiasi į kurį nors lankelį ir impulsas nervų sistema sklinda į šukutes. Šios, intesnyviai dirbdamos, atstato kūno pusiausvyrą.

Maistą gaudo šakotais čiuopikliais. Smulkūs jūriniai gyvūnėliai prilimpa prie sudėtingos sandaros lipniųjų ląstelių. Virškinti pradedama raumeningoje ryklėje, po to skrandyje ir kanaluose. Virškinti baigiama virškinimo sistemos ląstelėse. Todėl šukuočių virškinimas yra tarpląstelinis ir viduląstelinis. 

Šukuočiai – hermafroditai. Tame pačiame organizme yra ir moteriškos, ir vyriškos lytinės ląstelės – gonados. Jų pagamintos lytinės ląstelės apvaisinamos išoriškai.

Šukuočiai skirstomi į dvi klases:
* Bečiuopikliai šukuočiai (*Nuda*). 
* Čiuopikliniai šukuočiai (*Tentaculata*).

Žinoma apie 100 rūšių. Paplitę tropikuose, kiti šiaurėje. Tai jūriniai gyvūnai.
Molibdenas

**Molibdenas** – cheminis periodinės elementų lentelės elementas, žymimas **Mo** (), eilės numeris 42.

## Savybės
Molibdenas yra sunkiai lydomas, kietas, pilkai plieninės spalvos metalas, milteliuose – tamsiai pilkas. Ore stabilus, bet kaitinant iki 400–500&nbsp;°C pradeda oksiduotis.

## Paplitimas

Molibdenas randamas tokiuose mineraluose kaip vulfenitas, povelitas. Komercinis molibdeno šaltinis yra mineralas molibdenitas. 

## Panaudojimas
Molibdenas priklauso retų, sunkiai lydomų metalų grupei, tačiau pastaruoju metu jis dažnai naudojamas pramonėje. Jis yra beveik visuose plieno lydiniuose, ypač tuose, kurie yra sunkiai lydomi, atsparūs korozijai bei rūgščių poveikiui. Plienas, kuriame yra molibdenas, plačiai naudojamas radiotechnikoje, elektrotechnikoje bei kompiuterinėje pramonėje, o kiti molibdeno junginiai – buitinės chemijos, lakų bei dažų gamyboje, taip pat – naftos apdirbimo pramonėje.

## Biologinė reikšmė
Molibdenas užima gana svarbią vietą gyvūnų audiniuose, bet jo biologinis vaidmuo iki šiol neišaiškintas. 

## Molibdeno poveikis žmogaus organizmui
Pagrindinis molibdeno poveikis žmogui, dirbančiam su pačiu metalu arba jo junginiais, vyksta per kvėpavimo takus metalo aerozoliui patekus į orą.

Apie 5-7 % visų darbininkų, dirbančių pramonėje, kur naudojamas molibdenas turi su profesija susijusį plaučių susirgimą – pnevmokoniozę (kraujo išsiliejimas iš plaučių kapiliarų, skausmai krūtinėje, kosulys, apsunkintas kvėpavimas, sausi karkalai plaučiuose). Molibdeno druskos lengvai absorbuojamos gyvųjų audinių ir juos dažo.

Taip pat galimi inkstų skausmų ir baltymo atsiradimo šlapime atvejai pas darbuotojus, kurie dirba su molibdenu ir jo junginiais.

## Pavadinimo kilmė

Molibdenas dažnai randamas švino rūdose ( – švinas). Pats metalas iš švino junginių buvo išgautas 1782 metais.
Scifomedūzos

* Sėsliosios medūzos (*Stauromedusae*)
* Skiautaburnės medūzos (*Semaestomae*)
* Šakniaburnės medūzos (*Rhizostomaeae*)
* Žiedinės medūzos (*Coronatae*)

**Scifomedūzos** (*Scyphozoa*)&nbsp;– duobagyvių (*Cnidaria, Coelenterata*) tipo daugialąsčių gyvūnų klasė.

## Sistematika

Scifomedūzų yra apie 200 rūšių. Jos skirstomos į 4 būrius:
* Sėsliosios medūzos (*Stauromedusae*)
* Skiautaburnės medūzos (*Semaeostomeae*)
** Ausytoji medūza (*Aurelia aurita*). Skėčio skersmuo siekia iki 30-40 cm, sutinkamos ir Baltijos jūroje.
** Geltonplaukė medūza (*Cyanea capillata*). Iki 2 m skersmens varpą išaugančios geltonplaukės medūzos yra vienos didžiausių pasaulio medūzų. Jų gausūs ilgi čiuopikliai kelia nemažą pavojų plaukikams ir net išmestos į krantą jos dar ilgai gali nudilginti. Aptinkamos šiaurės jūrose.
* Šakniaburnės medūzos (*Rhizostomeae*)
* Žiedinės medūzos (*Coronata*)

## Anatomija
Kryžiažodis

**Kryžiažodis** – žaidimas, kuriame spėjami žodžiai ir įrašomi į tam tikru būdu piešiamus langelius. Dažniausiai žodžiai susikerta.

Nestandartinių kryžiažodžių rūšys:
* Japoniškas kryžiažodis – uždavinys, kur pagal pateiktus skaičius reikia atkurti paslėptą paveikslėlį.
* Ratažodis

## Istorija
Pirmieji kryžiažodžiai pasirodė XX a. pradžioje, nors kažkas panašaus į susikertančius žodžius rasta ir iš pelenų atkastos Pompėjos sienose. Trys valstybės (JAV, Anglija ir Pietų Afrika) kovoja dėl teisės vadintis šalimi, kurioje buvo sukurtas pirmasis kryžiažodis.

Amerikiečio Arturo Uino (*Arthur Wynne*) sukurtas kryžiažodis pasirodė 1913 metų gruodžio 21 d. laikraščio „New York World“ priede „Fun“, skirtame Kalėdoms. Ši data ir laikoma oficialia kryžiažodžio gimimo diena ir yra įtraukta į Gineso rekordų knygą.
Branduolys

**Branduolys** – bendrinis terminas, skirtas vientisai vidinei objekto (ląstelės, vaisiaus, žvaigždės ir pan.) daliai žymėti. Dažnesni šio termino naudojimo atvejai:
* Kompiuterių moksle, operacinės sistemos branduolys – Branduolys;
* Biologijoje – Ląstelės branduolys;
* Astronomijoje – Žvaigždės branduolys, Žvaigždžių spiečiaus branduolys, Planetos branduolys;
* Fizikoje – Atomo branduolys.
Cassini-Huygens

**Cassini-Huygens** – NASA, Europos kosmoso agentūros (ESA) ir Italijos kosmoso agentūros (ASI) paleista kosminė stotis tirti Saturnui, ir jo palydovams Febei, Titanui ir Enceladui. Pavadintas prancūzų astronomo Giovanni Domenico Cassinio ir olandų matematiko, fiziko, astronomo Christiaan Huygenso vardu.

## Techniniai parametrai

„Cassini-Huygens“ masė yra apie 5600 kg. Pagrindinė dalis – orbitinis modulis, sumontuotas cilindro formos korpuse su viename gale įrengta kryptine parabolinė antena, kitame – raketiniais varikliais. Elektros energiją tiekia radioizotopiniai termoelektriniai generatoriai.

Prie orbitinio modulio šono pritvirtintas disko formos *Huygens* zondas Saturno palydovui Titanui tirti. Orbitiniame modulyje įrengti prietaisai tarpplanetinei terpei, Saturno žiedams, Saturno ir jo palydovų atmosferų cheminei sudėčiai ir fizikinėms savybėms, Saturno matgnetiniam laukui tyrinėti, bei nuotraukoms daryti.
  

## Misijos tikslai ir eiga
Erdvėlaivio dalis – zondas „Huygens“ 2004 m. gruodžio 25 buvo paleistas į Saturno palydovą Titaną, ant kurio paviršiaus nusileido 2005 m. sausio 14 d. ir į Žemę atsiuntė šio palydovo paviršiaus nuotraukų ir atmosferos stebėjimo rezultatus.

Saturno palydove Encelade dar 2005 m. liepą „Cassini“ užfiksavo didžiulius ledo dalelių ir garų debesis, kylančius iš po palydovo paviršiaus. Tai leidžia daryti prielaidą, jog po Encelado paviršiumi slypi skystas vandenynas.

Pagal duomenis, gautus iš „Cassini“ automatinio erdvėlaivio, mokslininkai šiuo metu tikina, kad skysto vandens ištekliai yra vos kelių dešimčių metrų gylyje, mažo (vos 500 km skersmens), bet aktyvaus, Saturno palydovo Encelado paviršiuje.

Dabartinis (2008 m. 11 mėn.) mokslininkų sumanymas – pasiųsti zondą skrieti pro šiuos debesis bei aplink patį palydovą (Enceladą), siekiant surasti papildomų gyvybės egzistavimo požymių. Vienas patikimiausių tokių požymių būtų sudėtingesnių anglies pagrindu sudarytų organinių molekulių egzistavimas. Dabartinė mokslininkų nuomonė yra ta, kad tokiame vandenyne gyvenančios gyvybės formos turėtų išskirti metaną arba jam analogiškas dujas – būtent jas turėtų sugebėti aptikti „Cassini“.

2016 m. lapkričio 26 d. erdvėlaivis praskriejo Titaną ir taip prasidėjo paskutinė misijos fazė, pasibaigusi „Cassini" susidūrimu su planeta. 2017 m. rugsėjo 15 d. erdvėlaivis įskriejo į Saturno atmosferą.  Manoma, jog „Cassini" visiškai sudegė per 45 sekundes.

## Nuorodos

* Oficiali Cassini-Huygens svetainė  
* „Jet Propulsion Laboratory“ Cassini-Huygens svetainė
Folio rūgštis

**Folio rūgštis** (sintetinė **Folato,** natūraliai esančio kai kuriuose maisto produktuose, forma; taip pat ir **vitaminas M, vitaminas B9**) – vitaminams priskiriami keli vienodą poveikį turintys junginiai.

## Savybės
Šis B grupės vitaminas tirpsta vandenyje, šviesoje bei šiluma apdorojant maistą didelė dalis folio rūgšties prarandama.

Folio rūgšties vartojimo kontraindikacijų nenustatyta, tačiau geresnis jos pasisavinimas pasiekiamas vartojant maisto produktuose esančią jos formą.

### Funkcijos
Folio rūgštis svarbi baltymų apykaitai, nukleorūgščių sintezei, augimo ir vystymosi procesams, taip pat dalyvauja ląstelių dalijimosi ir atsinaujinimo procesuose. Kartu su vitaminu B12 folio rūgštis reikalinga raudonųjų kraujo kūnelių brendimui kaulų čiulpuose.

### Šaltiniai
Kadangi folio rūgštis augaluose naudojama fotosintezės procesuose, daugiausiai jos yra lapinėse daržovėse (petražolės, špinatai, salotų lapai ir kt.). Taip pat jos yra kepenyse, inkstuose, kiaušiniuose, motinos ir karvės piene, alaus mielėse.

### Poreikis
Suaugusiems rekomenduojama folio rūgšties paros norma yra 240 µ g. Nėščioms, žindančioms bei kontracepcinius preparatus vartojančioms moterims šios rūgšties reikia daugiau: nėščioms – 400 µ g per dieną, žindyvėms – 480 µ g.

Nustatyta, kad folio rūgštis gali padėti išvengti kai kurių vėžio formų ir širdies ir kraujagyslių ligų. Folio rūgštis gali palengvinti depresijos simptomus.

Folio rūgšties daugiau reikia sergant žarnyno ligomis ar epilepsija, vartojant kontraceptinius preparatus, sergant alkoholizmu ir narkomanija, kepenų ligomis, mažakraujyste, nėštumo ir maitinimo krūties pienu laikotarpiu, sutrikus virškinimo trakto veiklai.

Folino normos skiriasi, nes 1 µ g maistinio folino atitinka 0,6 µ g folio rūgšties.

### Trūkumas
Dažniausiai trūkumas pasireiškia nėščioms moterims, nes pirmiausiai folio rūgštis paskirstoma augančiam vaisiui, dėl to motinai vitamino trūksta.

### Perteklius
Nuolat viršijant rekomenduojamą paros normą gali kamuoti nemiga, pablogėti savijauta. Labai didelė folio rūgšties dozė gali maskuoti vitamino B12 trūkumą.

Nėštumo metu naudojant per daug folio rūgšties gali gimti neišnešiotas arba negyvas kūdikis.
Šoninė linija

**Šoninė linija** – žuvų jutimo organas, registruojantis silpnus vandens svyravimus bei sroves. Tai leidžia žuviai aptikti grobį, plėšrūnus ir bet kuriuos panirusius daiktus. Kaulinių žuvų ta linija kartu su **neuromastais** nugrimzdusi į odą ir virtusi kanalu, kuris atsiveria į paviršių gausiomis angelėmis. Šoninė linija išsidėsčiusi išilgai kūno. Ji matoma plika akimi kaip taškelių eilė. Ji gali būti kiek vingiuota ar lenkta. Kiekvienas taškas – tai angelė (neuromastas) su daugybe jautrių ląstelių su juntamaisiais plaukeliais. Būtent juos ir dirgina vibracija. Todėl žuvys ir pajaučia aplinkos pokyčius.
Mažieji šikšnosparniai

**Mažieji šikšnosparniai** – nesistematinė šikšnosparnių (*Chiroptera*) grupė, kuriai priklauso nedideli, 3-14 cm ilgio smulkūs trumpasnukiai žvėreliai. Minta vabzdžiais, bet yra grobuonių ir kraujasiurbių. Turi mažas akis, tačiau labiau išsivystęs garsinės lokacijos aparatas. Senesnėje biologinėje klasifikacijoje ilgą laiką mažieji šikšnosparniai buvo laikomi vienu iš dviejų šikšnosparnių pobūrių moksliniu pavadinimu *Microchiroptera* (kitas pobūris buvo didieji šikšnosparniai, *Megachiroptera*). Tačiau vėlesni tyrimai parodė, kad šis išoriniais panašumais paremtas skirstymas neatitinka tikrųjų evoliucinių ryšių, ir tokios klasifikacijos buvo atsisakyta.

Tradiciškai mažiesiems šikšnosparniams buvo priskiriama apie 800 rūšių, priklausančių šioms pagrindinėms šeimoms:

* Pasaganosiniai (*Rhinolophidae*);
* Lapanosiniai (*Phyllostomidae*);
* Tikrieji vampyrai (*Desmodontidae*);
* Lygianosiniai (*Vespertilionidae*).

## Išnašos
Glindė

**Glindė** (*Pedicularis*) – notreliažiedžių (*Lamiidae*) poklasio džioveklinių (*Orobanchaceae*) šeimos augalų gentis.

Daugiametės, retai vienmetės bei dvimetės žolės – tarpiniai parazitai. Savo šaknimis prisisiurbia prie kitų žolinių augalų šaknų, dažniausiai varpinių arba viksvų. 

Auga Šiaurės pusrutulyje, ypač Centrinės Azijos kalnuose.

Gentyje apie 600 rūšių. Lietuvoje auga 4 rūšys:
* Kaufmano glindė (*Pedicularis kaufmannii*) Įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
* Pelkinė glindė (*Pedicularis palustris*)
* Karališkoji glindė (*Pedicularis sceptrum-carolinum*) Įrašyta į Lietuvos raudonąją knyga.
* Miškinė glindė (*Pedicularis sylvatica*) Įrašyta į Lietuvos raudonąją knyga.

Visos glindės rūšys turi stipriai raminančių ir atpalaiduojančiu savybių.
Samanė

:: *Apie kaimą Utenos rajone žr. [[Samanė (Utena)]]*.

**Samanė** – tradicinis, 40-80 % stiprumo lietuvių spiritinis gėrimas, gaminamas nuo XVI a. Samanė varoma iš rugių, kartais – kviečių, į grūdų ir vandens mišinį (raugą) pridedant salyklo. Distiliacija vykdoma du, rečiau – tris kartus. Kai kada kelerius metus išlaikoma ąžuolinėse statinėse (Starka). Gėrimas pasižymi labai stipriu rugių kvapu, dažniausiai gaminamas nelegaliai, „sau ir savo draugams“.

## Istorija
Pirmosios degtinės varyklos Lietuvoje atsirado dar XIV-XV amžiuose, tačiau 1529 įsigaliojęs Lietuvos Statutas apribojo degtinės gamybą bei įvedė mokesčius alkoholiniams gėrimams, todėl gana greitai ėmė rastis nelegalių varyklų, su kuriomis ir siejamas *samanės* atsiradimas. Iki XIX a. pradžios legaliose varyklose degtinė buvo varoma iš grūdų, dažniausiai – rugių, gautą spiritą atskiedžiant vandeniu. Tačiau, atsiradus spirito rektifikacijos metodams, vystantis pramonei, didėjant degtinės gamybos apimtims, tapo daug paprasčiau gaminti degtinę, skiedžiant vandeniu prastesnį – runkelių, bulvių ir pan. spiritą. Tokios degtinės kokybė buvo prasta, tačiau savikaina – kelis kartus mažesnė. Dalis tradicinės degtinės gamintojų persiorientavo ir ėmė gaminti išlaikytą degtinę – starką. Dėl suprastėjusios gamyklinės degtinės kokybės bei didelių mokesčių Lietuvos kaimuose ėmė labiau plisti namudinė degtinės gamyba, naudojant tradicinius, dar XV-XVI amžiuose atidirbtus metodus. Naminės degtinės gamyba labiau suklestėdavo karo bei draudimų metais, ypač smarkiai suklestėjo XX a. 9-ame dešimtmetyje, Tarybų Sąjungoje įvedus alkoholio draudimus. Nors, gaminant itin pigią, nelegalią degtinę, būdavo naudojamos ir itin nekokybiškos žaliavos (bulvės, ropės, burokai, cukrus ir t. t.), tradiciniai *samanės* gamybos būdai išliko.

## Dabartis
Nelegali degtinė būdavo varoma daugelyje kitų Europos ir pasaulio šalių, tačiau kokybiškos naminės degtinės samprata ilgainiui išliko tik kai kuriuose kraštuose, pvz., Škotijoje, kur nelegalios naminės degtinės tradicijos XIX a. davė pradžią kokybiškų viskių atsiradimui. Gana panaši situacija susidarė ir Lietuvoje, kur, skirtingai, nei aplinkinėse šalyse, naminės degtinės sąvoka siejama su aukštesne kokybe, o nelegali samanė kartais kainuoja brangiau, nei valstybinė.

Šiuo metu samanė gaminama daugelyje Lietuvos vietų, geriausia samanės kokybe garsėja Dzūkija. Kai kurie ūkininkai savo reikmėms daro ir ąžuolinėse statinėse išlaikytą samanę – starką. Pramoniniu būdu kelių rūšių samanę gamina Alitos gamykla. Lietuvos Seime kartas nuo karto keliamas klausimas dėl samanės legalizavimo, kuris leistų dekriminalizuoti kokybiškos samanės gamintojus bei šį gėrimą pozicionuoti pasaulinėje rinkoje, tačiau kol kas tokie įstatymai nepriimami.
Eršketžuvės

**Eršketžuvės** (*Acipenseriformes*) – stipinpelekių žuvų būrys. Būdingiausi požymiai: ilgas rostrumas, todėl žiotys snukio apačioje, galvos šonuose yra po švirkštą, uodegos pelekas heterocerkinis. Poriniai pelekai nors ir yra horizontalūs, tačiau jų vidinis skeletas labai sunykęs. Liemens odoje išsidėsčiusios eilės stambių kaulinių plokštelių, rečiau oda būna plika. Smulkūs rombiniai žvyneliai yra tik ant užriestos į viršų uodegos šonų.

Stuburą sudaro tik kremzliniai lankai; chorda gerai išsivysčiusi. Eršketinės žuvys turi žiaunadangčius, tačiau žiauninės pertvaros dar pakankamai didelės. Plaukimo pūslė jungiasi iš viršaus su priekine žarna, labai sutrumpėję kiaušintakiai (Miulerio latakai).

Erškėtžuvės paplitusios šiaurinio pusrutulio gėluose vandenyse ir jūrose. Būryje dvi šeimos:
* Šeima. Eršketinės (*Acipenseridae*)
* Šeima. Irklanosinės (*Polyodontidae*)
Starka

:: *Apie kaimą Šalčininkų rajone žr. [[Starka (Šalčininkai)]]*.

**Starka** – iš Lietuvos kilęs alkoholinis gėrimas. Stiprumas 30-50 %. Gaminama iš dvigubo ar trigubo varymo (nerektifikuoto) rugių spirito (samanės), išlaikant ąžuolinėse statinėse, į kurias kartais įberiamas nedidelis kiekis obelų lapų ir liepžiedžių. Skoniui pagerinti, kartais naudojamos ąžuolinės statinės, netekusios taninų, t. y. jau naudotos vynui, alui ar konjakui brandinti. Yra manoma kad gėrimo pavadinimas gali būti kilęs nuo slaviško žodžio senė, močiutė, "starká".

## Istorija
*Starkos* istorija siejama su degtinės gamybos pradžia Lietuvoje XIV-XV a., kai, siekiant pagerinti degtinės skonį, ji buvo išlaikoma (brandinama) ąžuolinėse statinėse.

*Starkos* gamyba Lietuvoje suklestėjo XIX amžiuje, kai ruginę degtinę pakeitė pigi, varoma iš bulvių ir pan. Orientuodamiesi į aukštesnės kokybės pageidaujančius pirkėjus, tradicinius gamybos metodus praktikavę bravorai ruginę degtinę ėmė dažniau pardavinėti tik subrandintą.

Iki XX a. vidurio *starka* buvo vienas populiariausių alkoholinių gėrimų Lietuvoje. Po Antrojo pasaulinio karo, Tarybų Sąjungai okupavus Lietuvą, brandintos *starkos* atsargos buvo sunaikintos, dauguma starką gaminusių nedidelių gamyklų uždarytos, o vieninteliu *starkos* pavadinimu platinamu gėrimu tapo „Stumbro“ gamykloje gaminama lapų trauktinė.

## Dabartis
Šiuo metu kelios Lietuvos gamyklos gamina obelų, beržų ir pan. lapų trauktines, kurios platinamos *starkos* pavadinimu, tačiau tokie gėrimai nėra priskirtini tikrosioms, tradicinėms *starkoms*, kadangi yra gaminami iš rektifikuoto spirito, nėra brandinami. Tradicinės *starkos* skoniui imituoti į tokius gėrimus maišomas vynas, brendis, koncentruoti beržų, ąžuolų ir obelų lapų antpilai ir pan.

Kelias tradicinių starkų rūšis gamina Lenkijos gamyklos (žinomesnės rūšys – 10 ar daugiau metų brandintos „Starka Jubileuszowa“, „Starka Piastowska“, „Starka Patria“). Rusijoje, Latvijoje *starkos* pavadinimas naudojamas nekokybiškiems antpilams. Artimas tradicinėms *starkoms* gėrimas yra „Ąžuolinė samanė“, gaminama „Alitos“ gamykloje, tačiau dėl sukompromituoto *starkos* prekinio pavadinimo, su *starkomis* ji dažniausiai nesiejama.

Gana neretai tikra tradicinė *starka* gaminama namuose, iš samanės, ją kelerius ar keliolika metų išlaikant ąžuolo statinėse.
Karpžuvės

**Karpžuvės** (*Cypriniformes*) – kaulinių žuvų būrys. Pasižymi didele formų įvairove ir prisitaikymu gyventi įvairiomis sąlygomis. Tipiški būrio požymiai: gerai išvystyti pelekai, riebalinio peleko neturi, plaukiojamoji pūslė susideda iš dviejų ar trijų kamerų, tačiau be vidinių pertvarų.

## Sistematika
*Pobūris. *Cobitoidea*  
**Plokštieji vijūnai (*Balitoridae*)
**Čiulpikinės, sin. bizonžuvinės (*Catostomidae*)
**Vijūninės (*Cobitidae*)
**Indonezinės siurbenės (*Gyrinocheilidae*)
*Pobūris. Cyprinoidea
**Karpinės (*Cyprinidae*)
Plokštieji vijūnai

**Plokštieji vijūnai** (*Balitoridae*) – karpžuvių (*Cypriniformes*) būrio žuvų šeima. 

Šeimoje yra 60 genčių ir apie 600 rūšių.
## Sistematika
* Pošeimis. Balitorinae
** *[[Annamia]]*
** Balitoros (*Balitora*)
** *[[Beaufortia]]*
** Bavanijos (*Bhavania*)
** *[[Crossostoma]]*
** *[[Cryptotora]]*
** *[[Dienbiena]]*
** *[[Erromyzon]]*
** Siurbtukapelekės (*Gastromyzon*)
** *[[Glaniopsis]]*
** *[[Hemimyzon]]*
** Plokščiapelekės (*Homaloptera*)
** *[[Homalosoma]]*
** *[[Hypergastromyzon]]*
** *[[Jinshaia]]*
** *[[Katibasia]]*
** *[[Lepturichthys]]*
** *[[Liniparhomaloptera]]*
** *[[Metahomaloptera]]*
** *[[Neogastomyzon]]*
** *[[Neohomaloptera]]*
** *[[Paraprotomyzon]]*
** *[[Parhomaloptera]]*
** *[[Plesiomyzon]]*
** *[[Protomyzon]]*
** Nikolso siurbtukapelekės (*Pseudogastromyzon*)
** *[[Pseudohomaloptera]]*
** *[[Sectoria]]*
** *[[Sewellia]]*
** Kininės siurbtukapelekės (*Sinogastromyzon*)
** *[[Sinohomaloptera]]*
** Horos plokščiapelekės (*Travancoria*)
** Vanmanenijos (*Vanmanenia*)
* Pošeimis. *Nemacheilinae*
** *[[Aborichthys]]*
** *[[Acanthocobitis]]*
** Barbatulės (*Barbatula*)
** *[[Barbucca]]*
** *[[Dzihunia]]*
** *[[Ellopostoma]]*
** *[[Heminoemacheilus]]*
** *[[Ilamnemacheilus]]*
** *[[Indoreonectes]]*
** Aštuonūsiai šlyžiai (*Lefua*)
** *[[Longischistura]]*
** *[[Mesonoemacheilus]]*
** *[[Micronemacheilus]]*
** *[[Nemacheilus]]*
** *[[Nemachilichthys]]*
** Šlyžiai (*Neonoemacheilus*)
** *[[Nun]]*
** *[[Oreonectes]]*
** *[[Orthrias]]*
** *[[Oreias]]*
** *[[Paracobitis]]*
** *[[Paranemachilus]]*
** *[[Physoschistura]]*
** *[[Protonemacheilus]]*
** *[[Schistura]]*
** *[[Seminemacheilus]]*
** *[[Sphaerophysa]]*
** *[[Sundoreonectes]]*
** *[[Traccatichthys]]*
** Triūsiai šlyžiai (*Triplophysa*)
** *[[Tuberoschistura]]*
** *[[Turcinoemacheilus]]*
** *[[Vaillantella]]*
** *[[Yunnanilus]]*
Skorpenžuvės

**Skorpenžuvės** (*Scorpaeniformes*) – kaulinių žuvų (*Osteichthyes*) būrys. Šių žuvų plaukimo pūslė uždara. Pelekuose yra kietų spyglių. Pilviniai pelekai tarp krūtininių. Galvos skeleto kaulai dygliuoti.

Lietuvoje aptinkamos šios skorpenžuvės:
*Builis (*Myoxocephalus scorpius*)
*Ragys (*Myoxocephalus quadricornis*)
*Paprastasis kūjagalvis (*Cottus gobio*)
*Raibapelekis kūjagalvis (*Cottus poecilopus*)
*Ciegorius, arba jūrų rupūžė (*Cyclopterus lumpus*)
 
## Sistematika
Būryje apie 30 šeimų ir 700 daugiausia jūrose gyvenančių rūšių. 
* Pobūris. Dactylopteroidei
** Šeima. Sparnapelekinės (*Dactylopteridae*}
* Pobūris. Scorpaenoidei
** Šeima. Skorpeninės (*Scorpaenidae*)
** Šeima. Mažosios velvetės (*Caracanthidae*)
** Šeima. Velvetinės (*Aploactinidae*)
** Šeima. Australinės velvetės (*Pataecidae*)
** Šeima. Raudonosios velvetės (*Gnathanacanthidae*)
** Šeima. Kiauliasnukinės (*Congiopodidae*)
** Šeima. Karpuotinės (*Synanceiidae*)
** Šeima. Šarvuotieji jūrgaidžiai (*Peristediidae*)
** Šeima. Jūrgaidinės, Triglinės (*Triglidae*)
* Pobūris. Platycephaloidei
** Šeima. Plokščiagalvinės (*Bembridae*)
** Šeima. Paprastosios plokščiagalvės (*Platycephalidae*) 
** Šeima. Spygliuotosios plokščiagalvės (*Hoplichthyidae*)
* Pobūris. Anoplopomatoidei
** Šeima. Angliažuvinės (*Anoplopomatidae*)
* Pobūris. Hexagrammoidei
** Šeima. Terpūginiai (*Hexagrammidae*)
* Pobūris. Normanichthyiodei
** Šeima. Čilinės plernės (*Normanichthyidae*)
* Pobūris. Cottoidei
** Šeima. Kiauliaakinės plernės (*Rhamphocottidae*)
** Šeima. Jūrgaidinės plernės (*Ereuniidae*)
** Šeima. Plerninės, sin. kūjagalvinės (*Cottidae*)
** Šeima. Skaidriosios plernės (*Comephoridae*)
** Šeima. Baikalinės plernės (*Cottocomephoridae*)
** Šeima. Gėlavandeniai kūjagalviai (*Abyssocottidae*)
** Šeima. Plaukuotosios plernės (*Hemitripteridae*)
** Šeima. Jūrų laputės (*Agonidae*)
** Šeima. Buožgalvinės plernės (*Psychrolutidae*)
** Šeima. *[[Bathylutichthyidae]]*
** Šeima. Apvaliapelekinės (*Cyclopteridae*)
** Šeima. Gleiviažuvinės (*Liparidae*)
Vijūninės

**Vijūninės** (*Cobitidae*) – karpžuvių (*Cypriniformes*) būrio žuvų šeima. Nedidelės gėlavandenės žuvys. Lūpos mėsingos, su ūseliais. Plaukimo pūslė bent iš dalies telpa kaulinėje kapsulėje. 

Lietuvos vandenyse gyvena vijūnas, kirtiklis ir šližys.

Šeimoje yra apie 200 rūšių.
## Gentys
**[[Acanthopsoides]]*
*Dygliaakiai vijūnai (*Acanthophthalmus*)
*Dygsnės (*Acantopsis*)
*Botijos (*Botia*)
**[[Chromobotia]]*
*Kirtikliai (*Cobitis*)
**[[Enobarbichthys]]*
**[[Formosiana]]*
**[[Iksookimia]]*
**[[Koreocobitis]]*
**[[Kottelatlimia]]*
**[[Lepidocephalichthys]]*
*Mažagalviai kirtikliai (*Lepidocephalus*)
*Mandžiūriniai kirtikliai (*Leptobotia*)
*Vijūnai (*Misgurnus*)
**[[Neoeucirrhichthys]]*
*Nivelės (*Niwaella*)
**[[Pangio]]*
**[[Parabotia]]*
*Džujės (*Paralepidocephalus*)
**[[Paramisgurnus]]*
**[[Protocobitis]]*
**[[Sabanejewia]]*
**[[Serpenticobitis]]*
**[[Somileptes]]*
**[[Syncrossus]]*
**[[Yasuhikotakia]]*

## Nuorodos
*''Family Cobitidae – Loaches''
Elektriniai šamai

**Elektriniai šamai** (*Malapteruridae*) – šamažuvių (*Siluriformes*) šeima. Gyvena Afrikoje.

Šeimoje yra dvi gentys: Elektriniai šamai (*Malapterurus*) bei *[[Paradoxoglanis]]*, kuriose 17 rūšių.

## Šaltiniai
Pūsliažuvės

**Pūsliažuvės**, **suaugtažandės žuvys** (*Tetraodontiformes*) – kaulinių žuvų būrys. Artimos ešeržuvėms, tačiau gyvena tarp koralinių rifų ir minta kietu maistu. Žiotys labai mažos. Viršutiniai žandikauliai suaugę su priešžandiniais kaulais. Pirmasis nugarinis ir pilviniai pelekai sunykę arba iš jų likę tik pavieniai labai kieti spygliai. Žvynai labai pakitę, virtę įvairaus didumo aštrriais dygliais arba suaugę į ištisinį kaulinį šarvą. Išorinės žiaunų angos labai mažos.

Paplitusios šiltose jūrose, kai kurios gyvena upėse. Būryje 10 šeimų, apie 360 rūšių:

* Šeima. Rytinės dėžiažuvės (*Aracanidae*) 
* Šeima. Raguotinės (*Balistidae*) 
* Šeima. Dvidantės pūsliažuvės (*Diodontidae*) 
* Šeima. Mėnulžuvinės (*Molidae*) 
* Šeima. Vienaraginės (*Monacanthidae*) 
* Šeima. Dėžiažuvinės (*Ostraciidae*) 
* Šeima. Keturdantės pūsliažuvės (*Tetraodontidae*) 
* Šeima. Ilgauodegės triragės raganugarės (*Triacanthidae*) 
* Šeima. Trumpauodegės triragės raganugarės (*Triacanthodidae*)
* Šeima. Tridantės pūsliažuvės (*Triodontidae*)
Johanas Štrausas

**Johanas Štrausas Jaunesnysis** (; 1825 m. spalio 25 d. – 1899 m. birželio 3 d.) – austrų kompozitorius ir dirigentas.

## Biografija

Johanas Štrausas Jaunesnysis buvo kompozitoriaus, bendravardžio Johano Štrauso Vyresniojo sūnus. Taip pat kompozitoriais buvo ir jo broliai Jozefas Štrausas () bei Eduardas Štrausas (), tačiau jie nesulaukė tokio populiarumo. Pirmąjį savo valsą J. Štrausas Jaunesnysis parašė dar būdamas 6 metų, tačiau tėvas nenorėjo, kad jis taptų muzikantu, o tikėjosi, kad jis padarys banko tarnautojo karjerą. Dėl to rimčiau muzikos studijomis J. Štrausas galėjo užsiimti tik nuo 1842 m. 1844 m. rugsėjį įkūrė 24 muzikantų orkestrą. Jo valsais sulaukė didelio populiarumo ir jis imtas laikyti rimtu savo tėvo konkurentu. Johanas Štrausas Jaunesnysis su savo tėvu nesusitaikė iki pat pastarojo mirties 1849 m. Po tėvo mirties gavo *Hofballmusikdirektor* (rūmų pokylių muzikinio direktoriaus) postą. Su dvaro orkestru koncertavo Paryžiuje, Berlyne, Londone, Sankt-Peterburge, kur susilaukė milžiniško pasisekimo.

1862 m. vedė dainininkę Jetty Treffz.

## Kūryba

Štrausas sukūrė keletą polkų ir maršų, operečių, tačiau labiausiai yra žinomas savo valsais, kuriuos taip ištobulino ir išpopuliarino, kad net buvo pramintas „didžiuoju valsų karaliumi“. Ypač populiarus tapo jo valsas „Žydrasis Dunojus“. Jo valsai – begalinis džiaugsmas ir sukimasis iki svaigulio, aistra ir svajonė, lyrika ir ilgesys. J. Štrauso valsų lengva klausytis, jie labai melodingi, tačiau kartu ir sudėtingi, įvairių tempų ir kontrastingos dinamikos su kulminacijomis ir atoslūgiais, juose daug skirtingų dalių ir melodijų.

### Operetės

(pasirinktinai)
* *Indigo und die 40 Räuber* (1871)
* *Die Fledermaus* (1874)
* *Cagliostro* (1875)
* *Prinz Methusalem* (1877)
* *Blindekuh* (1878)
* *Das Spitzentuch der Königin* (1881)
* *Der lustige Krieg* (1881)
* *Eine Nacht in Venedig* (1883)
* *Der Zigeunerbaron* (1885)
* *Simplicius* (1887)
* *Wiener Blut* (1899)

### Valsai
(pasirinktinai)
* *Künstlerleben* (1867)
* *An der schönen blauen Donau* (1867)
* *Geschichten aus dem Wienerwald* (1868)
* *Kaiserwalzer* (1888)

### Polkos
* *Tritsch-Tratsch-Polka* (1858)
* *Annen-Polka* (1852).
Plekšniažuvės

**Plekšniažuvės** (*Pleuronectiformes*) – stipinpelekių žuvų būrys. Plokščiais šonais, nesimetriškos jūrų žuvys. Dugne guli ant šono. Abi akys yra tik toje kūno pusėje, kuri atgręžta į viršų, kai žuvis guli ant dugno. Nugarinis ir analinis pelekai labai ilgi. Ikrai pelaginiai. Jaunikliai iš pradžių būna simteriški. Daugelio plekšniažuvių spalva atitinka jūros dugno spalvą, dėl to jas sunku pastebėti.

**Mityba:** Mailius minta zooplanktonu,  suaugusios plekšnės - moliuskais, vėžiagyviais, kirmėlėmis ir kitais gyvūnais, kai kurios plekšninių rūšys plėšrios. Dantys stiprūs, todėl jos gali misti ir gyvūnais su tvirtu kiautu.

Verslinės žuvys.

Iš viso daugiau nei 400 rūšių. Lietuvoje gyvena 2 šeimos ir 4 rūšys:
* Didysis otas
* Upinė plekšnė
* Jūrinė plekšnė
* Limanda.

## Plekšniažuvių sistematika
* **Pobūris. Psettodoidei**
** Aštriapelekiai otai (*Psettodidae*)
* **Pobūris. Pleuronectoidei**
** Didžiažvynės plekšnės (*Citharidae*)
** Otinės (*Scophthalmidae*)
** Rombinės plekšnės (*Bothidae*)
** Plekšninės (*Pleuronectidae*)
** Paltusžuvės (*Paralichthyidae*)
** Antarktinės bepelekės plekšnės (*Achiropsettidae*)
** Dešiniaakės plekšnės (*Samaridae*)
* **Pobūris. Soleoidei**
** Dešiniaakiai jūrų liežuviai (*Soleidae*)
** *[[Achiridae]]*
** Kairiaakiai jūrų liežuviai (*Cynoglossidae*)
Šamažuvės

**Šamažuvės** (*Siluriformes*) – kaulinių žuvų būrys. Oda plika arba šarvuota kaulinėmis plokštelėmis. Apie žiotis kelios poros ilgų ūsų. Krūtinės pelektas prasideda labai kietu kauliniu spygliu.

Šiltavandenės gėlų vandenų žuvys, daugiausia paplitusios Pietų Amerikoje, Afrikoje ir Pietų Azijoje. Būriui priklauso 34 šeimos, 410 genčių ir virš 2400 rūšių. Pagal rūšių skaičių tai antras arba trečias būrys tarp visų stuburinių. Maždaug viena iš keturių gėlųjų vandenų žuvų rūšių, viena iš dešimties visų žuvų rūšių ir viena iš 20 stuburių rūšių priklauso šamažuvių būriui.

Lietuvoje 2 šeimos ir 2 rūšys: šamas ir amerikinis šamukas – introdukuotas į Lietuvos vandenis, retas.

## Šamažuvių šeimos
*Srovinės katžuvės (*Akysidae*)
*Storauodegiai šamai (*Amblycipitidae*)
*Afrikiniai minkštapelekiai šamai (*Amphiliidae*). Tai Afrikos kalnų upelių šamai.
*Jūriniai šamai (*Ariidae*)
*Plačiagalviai šamai (*Aspredinidae*). Kai kurios rūšys auginamos akvariumuose.
*Grotiniai šamukai (*Astroblepidae*)
*Didžiaakiai šamai (*Auchenipteridae*). Daugiausia su vandenyje esančia mediena susiję šamai, auginami ir akvariumuose.
*Dygiosios katžuvės (*Bagridae*)
*Šarvuotieji šamukai (*Callichthyidae*). Daug rūšių auginama akvariumuose
*Parazitinės katžuvės (*Cetopsidae*)
*Plačiažiočiai šamukai (*Chacidae*). Kelios rūšys auginamos akvariumuose.
*Šamai plėšikai (*Clariidae*). Šeimai priklauso oru kvėpuojantys ir sausuma vaikštantys šamai.
*Klarotai (*Claroteidae*)
*Kininės šamažuvės (*Cranoglanididae*)
*Pietų Amerikos šamai (*Diplomystidae*)
*Šarvakūniai šamai (*Doradidae*). Kelios rūšys auginamos akvariumuose.
*Žemaakiai šamai (*Hypophthalmidae*)
*Šiaurės Amerikos katžuvinės, katžuvinės (*Ictaluridae*). Akvariumuose auginamas kanalinis šamukas.
*Dygieji skujažvyniai šamukai (*Loricariidae*). Kelios labai populiarios rūšys auginamos akvarimuose.
*Elektriniai šamai (*Malapteruridae*)
*Plunksnaūsiai šamai (*Mochokidae*)
*Kalninės katžuvės (*Nematogenyidae*)
*Rykliniai šamai (*Pangasiidae*). Viena rūšis auginama akvariumuose.
**[[Parakysidae]]*
*Urviniai šamukai (*Pimelodidae*). Kelios labai populiarios rūšys auginamos akvariumuose.
*Unguruodegiai šamai (*Plotosidae*)
*Paprastieji stikliniai šamai (*Schilbeidae*). Akavriumuose dažniausiai auginama viena rūšis.
*Dygliuotosios nykštukinės katžuvės (*Scoloplacidae*)
*Šaminės (*Siluridae*)
*Kalniniai šamai (*Sisoridae*). Tai Azijos kalnų upelių žuvys, kurių kelios rūšys neseniai pasirodė akvariumuose.
*Genitalijų šamukai (*Trichomycteridae*)
Unguriažuvės

**Unguriažuvės** (*Anguilliformes*) – stipinpelekių žuvų būrys. Kūnas gyvatiškas, labai lankstus; stubure yra daugiau kaip 100 slankstelių. Pelekai minkšti, nugarinis ir analinis susilieję su uodeginiu. Nėra pilvinių pelekų. Dauguma ungurių žvynų visai neturi, o kai kurių rūšių maži žvynai yra odoje. Vystosi su metamorfoze. Lervos, vadinamos **leptocefalais**, gluosnio lapo formos, iš šonų smarkiai suplotos, skaidrios.

Gyvena ir veisiasi jūrose. Tik gėlavandenių ungurių jaunikliai plaukia maitintis iš jūrų į upes ir ten užaugę vėl grįžta į jūras. Būryje 19 šeimų, apie 350 rūšių. Lietuvoje 1 rūšis – ungurys.

Būrys skirstomas į keturis pobūrius, kuriuose 19 šeimų, 110 genčių ir apie 400 rūšių.
## Sistematika
* Pobūris. *Anguilloidei*
** Upiniai unguriai (*Anguillidae*)
** Netikrosios murenos (*Chlopsidae*)
** Paprastieji kirmėliniai unguriai (*Heterenchelyidae*)
** Kirmėliniai unguriukai (*Moringuidae*)
** Mureninės (*Muraenidae*)
** Šv. Elenos salos unguriai (*Myrocongridae*)
* Pobūris. *Nemichthyoidei*
** Siūlauodegiai unguriai (*Nemichthyidae*)
** Pjūklagomuriai unguriai (*Serrivomeridae*)
* Pobūris. *Congroidei*
** Trumpauodegiai jūriniai unguriai (*Colocongridae*)
** Jūriniai unguriai (*Congridae*)
** Murenlydinės (*Muraenesocidae*)
** Ančiasnukiai unguriai (*Nettastomatidae*)
** Apykakliniai unguriai (*Derichthyidae*)
** Aštriauodegiai unguriai (*Ophichthidae*)
* Pobūris. *Synaphobranchoidei*
** Suaugtažiauniai unguriai (*Synaphobranchidae*)
Velniažuvės

**Velniažuvės**, **kojapelekės žuvys** (*Lophiiformes*) – stipinpelekių žuvų būrys. Gyvena jūros dugne. Galva didelė, liemuo trumpas. Plaukimo pūslė uždara. Paprastai ropoja gruntu pasistūmėdamos pakitusiais krūtininiais pelekais. Šie pelekai pasidavę toli atgal, turi pailgėjusią siaurą pamatinę dalį ir lankstosi per vidurį, kaip sausumos stuburinių kojos. Pilviniai pelekai būna priešais krūtininius. Pirmasis galvos srityje esantis laisvas nugarinio peleko spindulys virtęs ilga meškere grobiui prisivilioti. Gyvenančių didesnėje gelmėje šio būrio žuvų tokios meškerės gale kartais būna žibintas.

## Velniažuvių šeimos
Būryje 18 šeimų, apie 200 rūšių.

*Klounžuvės (*Antennariidae*)
*Australinės klounžuvės (*Brachionichthyidae*)
*Gauruotieji meškeriotojai (*Caulophrynidae*)
*Dygieji tykotojai (*Centrophrynidae*) 
*Gelminiai meškeriotojai (*Ceratiidae*) 
*Dygliuotosios klounžuvės (*Chaunacidae*)
*Dvidygliai gelminiai meškeriotojai (*Diceratiidae*)
*Ilgameškeriai jūrų velniai (*Gigantactinidae*)
*Kamuolžuvinės (*Himantolophidae*)
*Barzdotieji jūrų velniai (*Linophrynidae*)
*Lophichthyidae
*Velniažuvinės (*Lophiidae*)
*Juodieji meškeriotojai (*Melanocetidae*) 
*Didžiadančiai meškeriotojai (*Neoceratiidae*)
*Šikšnosparninės (*Ogcocephalidae*)
*Jūrų velniai (*Oneirodidae*)
*Tetrabrachiidae
*Vilkiniai meškeriotojai (*Thaumatichthyidae*)
Šaminės

**Šaminės** (*Siluridae*) – šamažuvių (*Siluriformes*) šeima. Stambios žuvys, *Silurus glanis* užauga iki 5 m ilgio ir sveria iki 330 kg. Galva didelė, plokščia iš viršaus. Oda plika. Apie žiotis 3 poros ūsų, iš jų pora labai ilgų. Analinis pelekas ilgas, susiliejęa su uodeginiu.

Daugiausia gėlavandenės žuvys, nors europinės rūšys įplaukia ir į silpnai sūrius () vandenis. Tai plėšrios priedugninės žuvys. Akvariumuose auginamas stiklinis šamukas (*Kryptopterus bicirrhis*). Lietuvoje gyvena šamas.

Šeimoje yra 12 genčių, apie 100 rūšių.
## Gentys
**[[Belodontichthys]]* 
**[[Ceratoglanis]]* 
**[[Hemisilurus]]* 
**[[Hito]]* 
*Indiniai stikliniai šamai (*Kryptopterus*) 
**[[Micronema]]* 
*Dvidėmiai stikliniai šamai (*Ompok*) 
*Rytiniai šamai (*Parasilurus*) 
**[[Pterocryptis]]* 
*Didžiagalvės šamažuvės (*Silurichthys*) 
*Paprastieji šamai (*Silurus*) 
*Valagai (*Wallago*) 

## Šaltiniai
Lašišažuvės

**Lašišažuvės** (*Salmoniformes*) – stipinpelekių žuvų būrys. Artimos silkinėms, tačiau šoninė linija visada gerai išsivysčiusi išilgai viso žuvies šono. Tarp nugarinio ir uodeginio pelekų daugelis turi nedidelį be spindulių riebalinį peleką. Gyvena jūrose ir gėluose vandenyse, daugelis rūšių praeivės.

Būryje viena lašišinių (*Salmonidae*) šeima:
*Atlantinė lašiša (*Salmo salar*). Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
*Upėtakis (*Salmo trutta*):
**Šlakis (*Salmo trutta trutta*)
**Margasis upėtakis (*Salmo trutta fario*)
*Vaivorykštinis upėtakis (*Oncorhynchus mykiss*)
*Nerka (*Oncorhynchus nerka*)  
*Alpinė šalvis (*Salvelinus alpinus*)  
*Amerikinė palija (*Salvelinus fontinalis*)  
*Taimenis (*Hucho*)  
*Kiršlys (*Thymallus thymallus*) 
*Sykas (*Coregonus lavaretus*). Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
*Seliava (*Coregonus albula*) 
*Čyras (*Coregonus nasus*) 
*Peledė (*Coregonus peled*) 
*Muksunas (*Coregonus muksun*) 

## Išnašos
Silkiažuvės

**Silkiažuvės** (*Clupeiformes*) – stipinpelekių žuvų būrys. Tai primityviausios dabartinės kaulinės žuvys. Kūnas aptakus, suplotas iš šonų. Dauguma jų sidabriškos spalvos, o nugara žalio ar mėlyno atspalvio. Žvynai cikloidiniai, lengvai iškrintantys. Pelekai be kietų spindulių, pilviniai toli nuo krūtininių. Šoninė linija trumpa, tik per 2-5 žvynus. Vidinė kaukolė ne visai sukaulėjusi, joje dar daug kremzlės. Plaukimo pūslė jungiasi su žarnynu. Minta planktoniniais organizmais (dažniausiai vėžiagyviais bei jų lervomis, kuriuos nufiltruoja iš vandens išžiojusios didelę burną ir atidengdamos žiaunų šepetėlius. 

Plačiai paplitusios jūrose, kai kurios plaukia neršti į upes. Dažnai gyvena didžiuliais būriais. Jos yra labai svarbi jūrų mitybinės grandinės grandis ir turi didelę reikšmę kai kurių pajūrio šalių ekonomikai.

Būryje yra 6 šeimos, apie 300 rūšių.
## Silkiažuvių šeimos
* Dantytasilkinės (*Denticipitidae*)
* Ančiuvinės (*Engraulidae*)
* Kirvukinės silkės (*Pristigasteridae*)
* Vilkasilkinės (*Chirocentridae*)
* Silkinės (*Clupeidae*)
* Salanksinės (*Sundasalangidae*)
Lydekžuvės

**Lydekžuvės** (*Esociformes*) – kaulinių žuvų būrys, kuriame dvi šeimos: lydekinės ir umbrinės. Paplitusios gėluose vandenyse Europoje ir Šiaurės Amerikoje.

* Šeima. Lydekinės (*Esocidae*)
* Šeima. Umbrinės (*Umbridae*)

## Nuorodos
*Order Summary for Esociformes
Menkiažuvės

**Menkiažuvės** (*Gadiformes*) – stipinpelekių žuvų būrys. Menkiažuvių pelekai minkšti, kūną dengia smulkūs cikloidiniai žvynai. Plaukimo pūslė uždara. Pilviniai pelekai prie galvos, prieš krūtininius pelekus. Apie žiotis yra bent vienas ūselis. 

Verslinės žuvys. Daugiausiai paplitusios šiauriniame pusrutulyje.

## Menkiažuvių šeimos
*Tasmaninės menkytės (*Euclichthyidae*)
*Vėgėlinės (*Lotidae*)
*Grenadieriai (*Macrouridae*)
*Gelminės menkės (*Moridae*)
*Juodosios menkytės (*Melanonidae*)
*Vienaragės menkės (*Bregmacerotidae*)
*Parketžvynės menkės (*Muraenolepididae*)
*Siūlapelekės vėgėlės (*Phycidae*)
*Lydekinės menkės (*Merlucciidae*)
*Menkinės (*Gadidae*)
Dygliažuvės

**Dygliažuvės** (*Gasterosteiformes*) – kaulinių žuvų būrys. Smulkios, šarvuotais šonais, uždara plaukimo pūsle žuvytės. Snukis vamzdelio formos. Pilviniai pelekai arti prie krūtinininų. Gyvena seklumose, dažniausiai tarp žolių. Patinai saugo ikrus arba nešioja juos sterblėje. 

Gyvena jūrose, kai kurios rūšys nevengia ir gėlo vandens. Būryje 5 šeimos ir apie 25 rūšys. 

## Dygliažuvių šeimos
*Ilgasnukės dyglės (*Aulorhynchidae*)
*Dyglinės (*Gasterosteidae*)
*Trumpapelekiai tobiai (*Hypoptychidae*)
*Adatinės dyglės (*Indostomidae*)
*Pegasinės (*Pegasidae*)

## Nuorodos
*Order Summary for Gasterosteiformes