open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Šaulys (jachta)

**Šaulys** - didžiausia tarpukario Lietuvos jachta, priklausiusi jūros šauliams.

Jachta pirkta 1936 m. rudenį iš Latvijos geležinkelių vyr. gydytojo, seno buriuotojo Aleksandro Grinupio. Pirmoji 400 km šaulių kelionė jūra iš Rygos į Klaipėdą, jachtą pargabenant, įvyko 1937 m. gegužės 13-17 d. Įgulą sudarė Labanauskas, Galvanauskas, L. Balkis, E. Šaltis ir kiti jūrų šauliai.

1937 m. buriavimo sezoną pradedant, tą dieną pakrikštytoji jachta gerai pasirodė kelionėje į Juodkrantę, aplenkusi visas kartu plaukusias jachtas.

Būrio vadui Labanauskui išvykus į Prancūziją, „Šaulį“ perėmė Kuizinas, vėliau - Galvanauskas. Iki sezono galo tais metais buvo dalyvauta keliose regatose jūroje ir mariose Klaipėdoje bei prie Palangos, atlikta nemažai praktikos plaukiojimų.

1938 m. vasarą „Šaulio“ vadu paskirtas Kristupas Plonaitis. Jo vadovaujamas „Šaulys“ dalyvavo tarptautinėje Lietuvos olimpinėje regatoje Klaipėdoje, užimdamas savo klasėje pirmą vietą. Tą vasarą atlikta viena ilgesnė kelionė į Dancigą , ne kartą plaukta į Palangą, dalyvauta vietinio pobūdžio regatose.

1939 m. kovo mėn 22 d. Klaipėdą prijungus prie Vokietijos, „Šaulys“ su kitomis jachtomis buvo ištrauktas į krantą ir liko Klaipėdoje.

Dalis į Šventąją atsikėlusių jūros šaulių siekė atgauti „Šaulį“. Išgilinus Šventosios uostą, birželio pabaigoje Kristupo Plonaičio vadovaujamas „Šaulys“ buvo atgabentas ir perduotas pirmajam jos vadui Labanauskui.

1939 m. vasarą, Jūros šventės proga, „Šaulys“ pirmą kartą iš Šventosios išėjo lydėdamas mažųjų jachtų regatą į Palangą. Po to buvo dvi kelionės į Liepoją, kiekvieną kartą įgulą sudarė 14 žmonių iš jūros šaulių ir jūros skautų buriavimo kursų dalyvių.

Įdomiausią kelionę 1939 m. vasarą „Šaulys“ atliko į Švedijos salą Gotlandą, kur apsistojo Slitenhamn uoste.

S. Šemerys savo atsiminimuose rašė, kad pirmaisiais pokario metais Lietuvos jūrų jachtklubo atstovai E. Ingaunis ir S. Marcinkevičius lankėsi Liepojoje ir ten uosto kanale pamatė nugrimzdusią jachtą „Šaulys“, kuri iki karo priklausė Šaulių vandens sporto klubui. Lietuviai nutarė susigrąžinti kadaise mums priklausiusį burlaivį ir ėmėsi konkrečių žygių. Kaip liudija išlikę dokumentai, Latvijos respublikiniam jachtklubui buvo net pervesta 1000 rublių, kaip kompensacija už jachtos „išsaugojimą“, tačiau latviai, atrodo, nebuvo linkę taip lengvai atsisakyti lietuvių jachtos, nežinia kada ir kaip pas juos atsidūrusios. E. Ingaunis raštu kreipėsi pagalbos dėl jachtos atgavimo į Lietuvos respublikinį Kūno kultūros ir sporto komitetą, tačiau iš ten atsakymo nesulaukė. Taip be pėdsakų dingo pati didžiausia tarpukario Lietuvos jūrinė jachta.  

## Išnašos

## Nuorodos
* Buriavimo sportas Šaulių Sąjungoje. Fiziškas auklėjimas. 1940, Nr.6-7
Atgimimas (JAV)

**Atgimimas** – Amerikos lietuvių tautinės bažnyčios mėnesinis laikraštis, ėjęs 1917–1918 m. Lorense. Redaktorius Konstantinas Norkus.

## Šaltiniai
Atmosferos apsauga nuo užteršimo

**Atmosferos apsauga nuo užteršimo** – tęstinis mokslo darbų leidinys, ėjęs 1974–1983 m. Vilniuje.

## Istorija

Pirmuosius sąsiuvinius išleido Fizikos ir matematikos institutas, o jį reorganizavus leidinio leidybą perėmė Fizikos institutas. Tiražas – 500–700 egz.

## Redaktoriai

* Boleslovas Styra
* Kazimieras Šopauskas

## Šaltiniai
Sakalos aukštuma

**Sakalos aukštuma** () − moreninė aukštuma Estijos pietuose, Viljandžio apskrityje, į vakarus nuo Vertsjervo ežero.

Aukštumos ilgis (iš šiaurės į pietus) yra 50 km. Aukščiausia vieta − Rutaus kalva (145 m).

Aukštumos pavadinimas išliko nuo viduramžių, kai tose vietose gyveno viena iš aštuonių didžiausių estų genčių – *sakala*.

## Išnašos
Hallyu

**Hallyu** arba **Korėjos srovė** (, hanja: 韓流) – terminas, skirtas įvardinti Pietų Korėjos kultūros paplitimui pasaulyje. Šį pavadinimą 1999 metų viduryje  sugalvojo Pekino žurnalistai, nustebinti greitai augančio Korėjos pramogų pasaulio populiarumo Kinijoje. Šis neologizmas yra sudarytas iš dviejų skiemenų: *han* (한 / 韓), reiškiančio „korėjiečių“, ir *ryu* (류 / 流), reiškiančio „srautas“ arba „banga“.

2011 metais „Korėjos srovės“ eksportas į šalies biudžetą įnešė apie 4,2 mlrd. JAV dolerių.

Korėjos banga apima įvairius Pietų Korėjos kultūros aspektus, įskaitant filmus ir televiziją, populiariąją korėjiečių muziką K-pop, korėjietiškus komiksus manhwa, korėjiečių kalbą ir kulinariją. Kai kurie autoriai Korėjos bangos dalimi taip pat laiko visą tradicinę Korėjos kultūrą. 

Pirmiausiai paskatinta K-dramų ir K-pop sėkmingo plitimo visoje Rytų, Pietų ir Pietryčių Azijoje, Korėjos banga iš regioninės plėtros virto globaliu reiškiniu, kurio sklaidai padėjo internetas ir socialinė žiniasklaida. Korėjos banga nuo XXI amžiaus pradžios tapo įtakingu pasauliniu reiškiniu, stipriai paveikusiu kitas šiuolaikines kultūras, muzikos industriją, kino bei televizijos pramonę. Nuo 2019 m. Korėjos bangos lyderiaujančia sritimi tapo K-pop su tokių išskirtinių atlikėjų, kaip BTS ir Blackpink, populiarėjimu.

Korėjos bangos sėkmę iš dalies lemia socialinių tinklų ir internetinių vaizdo dalijimosi platformų plėtra, kurios leido Korėjos pramogų pramonei pasiekti nemažą užsienio auditoriją. Korėjos dramos yra plačiai prieinamos svetainėse, teikiančiose transliavimo paslaugas, kurios taip pat dažnai pateikia subtitrus įvairiomis kalbomis. Daugelis K-dramų tapo prieinamos visame pasaulyje, o kai kurios padarė didelę įtaką ir kitų šalių kultūrai. K-dramos visame pasaulyje patraukė dėmesį savo stiliumi ir kultūriniais elementais. Socialinė žiniasklaida palengvino įvairių Korėjos pramogų, ypač K-Pop, prieinamumą, platinimą ir vartojimą, taip prisidedant prie Korėjos bangos populiarumo didėjimo. 

## Šaltiniai
Monblano tunelis

**Monblano tunelis** – automobilių tunelis, 1965 m. iškastas po didžiausiu Europos Sąjungos Monblano kalnu ir jungiantis Prancūziją ir Italiją. 11,6 km ilgio (iš jų 7,6 km Prancūzijoje) tunelis yra vienas pagrindinių Alpių transporto sistemos elementų. Šiuo tuneliu Italija perveža apie trečdalį visų savo prekių į šiaurinę Europą.

Tunelį prižiūri dvi valstybinės įmonės – ATMB (*Autoroutes et tunnels du Mont-Blanc*) iš Prancūzijos pusės ir SITMB (*Società italiana per azioni per il Traforo del Monte Bianco*) – iš Italijos.

1999 m. kovo 24 d. tunelyje įvykio vieno iš juo važiavusių sunkvežimių iš Belgijos gaisras. Šios avarijos metu tunelyje žuvo 39 žmonės.

## Šaltiniai

## Nuorodos
Atžala (almanachas)

**Atžala** – pedagogikos ir literatūros almanachas, išleistas 1917 m. Vilniuje.

## Istorija
Išleido Lietuvių katalikų mokytojų sąjunga. Paskelbta Liudo Giros, Fausto Kiršos, Jurgio Talmanto eilėraščių, dailės ir pedagogikos straipsnių. Tiražas – 1000 egz.

Rengėjas Klemensas Ruginis.

## Šaltiniai
Audra (almanachas)

**Audra** – literatūros almanachas, išėjęs 1928 m. Rygoje.

## Istorija
Išspausdino Kazio Borutos, Vytauto Montvilos, Antano Venclovos kūrinių, Sergejaus Jesenino, Linardo Laiceno, V. Vitmano poezijos vertimų, straipsnių literatūros ir meno klausimais.

Redaktorius Kazys Boruta.

## Šaltiniai
Baltijos glintas

**Baltijos glintas** (, ) – tai erozinė klinčių atodanga (klifas), kuria užsibaigia žemyno pakrantė ir daug Baltijos jūros salų Estijoje ir Rusijos Leningrado srityje.

## Geografija

Teritorija, kur atsiveria glintas tęsiasi apie 1200 km nuo Elando salos Švedijoje, per Estijos salas ir žemyninę dalį iki Ladogos ežero Rusijoje, kur pasislepia po jaunesnėmis nuosėdomis.

Aukščiausias klifas (55,6 m v.j.l.) atsiveria šalia Ontikos kaimo, Rytų Viru apskrityje.

Baltijos glinto klifą kerta nemažai upių, įskaitant ir Narvos, Ižoros, Tosnos upes. Kai kurios jų suformuoja krioklius (iš kurių aukščiausias – Valastės krioklys).
1836 Komarov

**1836 Komarov** (1971 OT) – Asteroidų žiedo asteroidas, žymimas numeriu 1836. 1971 m. liepos 26 d. Krymo astrofizikos observatorijoje jį atrado rusų astronomas Nikolajus Černychas.

Absoliutinis ryškis – 11,3. Vidutinis atstumas nuo Saulės – 2,7855 astronominio vieneto. Asteroido vidutinis orbitinis greitis lygus 17,85845203 km/s, ekscentricitetas – 0,1914, o žvaigždinis periodas per kurį jis apskrieja kitą kūną lygus 1698 dienoms (4,65 metų). 1836 Komarov posvyris siekia 7,0195° laipsnio.

Asteroidas pavadintas TSRS kosmonauto Vladimiro Komarovo garbei.

## Šaltiniai
1855 Korolev

**1855 Korolev** (1969 TU1) – asteroidų žiedo asteroidas, žymimas numeriu 1855. 1969 m. spalio 8 d. Krymo astrofizikos observatorijoje jį atrado TSRS astronomė Liudmila Černych.

Absoliutinis ryškis – 12,5. Vidutinis atstumas nuo Saulės – 2,247373 astronominio vieneto. Asteroido vidutinis orbitinis greitis lygus 19,86661157 km/s, ekscentricitetas – 0,0835792, o žvaigždinis periodas per kurį jis apskrieja kitą kūną lygus 1230,83 dienoms (3,37 metų). Aplink savo ašį asteroidas apsisuka per 4 val. 39 min. ir 24 sek. 1855 Korolev posvyris siekia 3,07458° laipsnio.

Asteroidas pavadintas TSRS raketų konstruktoriaus Sergejaus Koroliovo garbei.

## Šaltiniai
Bialoviežos rūmai

**Bialoviežos rūmai** () – rūmai pastatyti 1894 m. Belovežo girioje, Bialoviežos kaime, Rusijos imperijos caro Aleksandro III įsakymu.

## Istorija

Apie 1426 m. netoli kaimo, šalia *Lutovnios* upelio buvo pastatyti mediniai rūmai, kuriuose medžioklės metu apsistodavo karaliaus Jogaila, vėliau ir karaliai Žygimantas Augustas ir Steponas Batoras. Rūmai buvo nudažyti balta spalva ir tapo būsimo kaimo ir girios pavadinimo pretekstu, nes išvertus iš lenkų kalbos *Białowieża* reiškia *Baltas bokštas*. Vėliau rūmai priklausė Vazų dinastijai. XVIII a. buvo pastatyti nauji rūmai, kuriuose 1752 m. buvo apsistojęs karalius Augustas III. Apie 1831 m. rūmai buvo nugriauti. 1889 m. Rusijos imperijos caro Aleksandro III įsakymu buvo pradėti statyti nauji rūmai, kurių architektas buvo *Mikalojus de Rochefortas*. Rūmų statyba kainavo 542,000 rublių. Rūmų viduje buvo iškaltos medinės apdailos. Ant sienų kabėjo įvairių medžioklės tematikos paveikslų. Rūmų rūsyje buvo įrengta vyno saugykla. 1895 m. įkurtas rūmų parkas angliškuoju stiliumi, architektas Walerian Kronenberg. Parke iškasti du tvenkiniai su salomis. 1897 m. šalia rūmų nutiesta geležinkelio linija ir pastatyta Białowieża Pałac geležinkelio stotis. Per I pasaulinį karą į Rusijos imperiją buvo išvežtas beveik visas rūmų turtas. 1930 m. rūmuose buvo apsistojęs Lenkijos prezidentas Ignacy Mościcki. II pasaulinio karo metu, medžioklės metu, rūmuose buvo apsistoję Hermann Göring ir Heinrich Himmler. 1958 m. Lenkijos komunistų valdžia nusprendė nugriauti rūmus, kurie 1961 m. buvo nugriauti. Vėliau šioje vietoje buvo įkurtas Belovežo girios nacionalinio parko administracijos pastatas. Pastate veikia muziejus, restoranas ir viešbutis.


Vaizdas:Bialowieza-wzgorze1820.jpg|Rūmai 1821 m.
Vaizdas:Bialowiezabpn2.jpg|Vietoje rūmų pastatytas pastatas
Vaizdas:Brama pałacowa (Białowieża).JPG|Išlikę rūmų vartai


## Literatūra

* Tomasz Samojlik, "Ochrona i Łowy. Puszcza Białowieska w czasach królewskich" Zakład Badania Ssaków PAN, Białowieża 2005, ISBN 83-907521-5-8

* Rūmų nuotraukos (lenk.);
* Aprašymas apie rūmų vartus (lenk.);
* Aprašymas apie rūmus (lenk.) .
Vinsono masyvas

**Vinsono masyvas** – aukščiausias Antarktidos kalnas, siekiantis 4892 m aukštį. Vinsono masyvas yra Elsvorto kalnų dalis. Šis masyvas yra apie 1200 km atitolęs nuo Pietų ašigalio. 1961 m. Vinsono masyvas buvo pavadintas Jungtinių Valstijų Atstovų rūmų nario Carl Vinson garbei.

2006 m. buvo nutarta, kad Vinsono masyvas ir Vinsono kalnas yra skirtingi objektai.

Vinsono kalnas yra 4892 m aukščio. Šis aukštis išmatuotas 2004 m., naudojantis GPS sistemomis. Jis yra šiaurinėje pačio masyvo dalyje.

Pirmą kartą Vinsono masyvą pastebėjo JAV karinio lėktuvo įgula 1958 m. Pirmą kartą į kalną 1966 m. įkopė JAV alpinistas Nicholas Clinch. 1994 m. gruodžio 5 d. į viršūnę įkopė ir ten Lietuvos trispalvę iškėlė lietuvių alpinistas Vladas Vitkauskas. 2001 m. ekspedicija pirmą kartą įkopė į masyvą rytiniu maršrutu ir pirmą kartą išmatavo masyvo aukštį naudojant GPS sistemas. Iki 2010 m. vasario į Vinsono masyvą bandė įkopti 1400 alpinistų.

Įkopimas į Vinsono kalną nėra techniškai sudėtingas, tačiau sukelia kitų Antarktidai priklausančių sunkumų. Ši viršūnė yra įtraukta į Septynių viršūnių sąrašą. Kelios įmonės siūlo įkopimo į Vinsoną paslaugas, kurios žmogui kainuoja apie 45 000 dolerių, įskaitant transportavimą iš Čilės.

## Šaltiniai
Atžala (Voronežas)

**Atžala** – žurnalas, ėjęs 1916–1917 m. Voroneže.

## Istorija
Išėjo trys numeriai. Leidėjas ir redaktorius Julius Janonis.

## Šaltiniai
Luis Váez de Torres

**Luisas Vaesas de Toresas** (*Luis Váez de Torres*; g. ~1565 m. – m. po 1607 m.) – Ispanijos keliautojas, pirmasis atradęs sąsiaurį, skiriantį Australiją nuo Naujosios Gvinėjos.

Nėra žinoma nei tiksli keliautojo gimimo data nei vieta. Nors Toresas dažnai įvardijamas kaip portugalų keliautojas, nėra jokių tai patvirtinančių duomenų, visai tikėtina, kad jis buvo galisas. Tapo jūrininku, pateko į Pietų Ameriką. Rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1606 m., kaip vienas iš Pedro Fernandeso de Kiroso ekspedicijos laivo kapitonų.

Toresas, valdydamas laivą *San Pedro* 1605 m. gruodžio 21 d. išvyko iš Kaljao uosto. Ekspedicijos tikslas buvo atrasti *[[Terra Australis]]*. 1606 m. gegužę keliautojai pasiekė Vanuatu salyną. Ten Kirosas atsiskyrė nuo kitų laivų ir vėliau grįžo į Meksiką. Luisas Vaesas de Toresas tuo tarpu tęsė kelionę į vakarus. Jis pasuko ekspediciją link Manilos, bet stiprūs priešiniai vėjai ją nubloškė šalia Naujosios Gvinėjos. Keliautojai praplaukė Luiziadų salyną, ten ne kartą konfliktavo su vietiniais gyventojais, paėmė keletą belaisvių. Toliau jie pasiekė pačią Naująją Gvinėją, plaukė Papua įlankos pakrante. Toresas praplaukė sąsiauriu, kuris dabar pavadintas jo vardu, tačiau nėra žinoma, matė jis Australiją ar ne. Kelionės užrašuose tik paminėta, kad „toliau pietuose taip pat yra salų“. Keliautojas apiplaukė visą Naujosios Gvinėjos pietinę pakrantę, ją paskelbė Ispanijos Karūnos valda, toliau pro Seramą, Misoolą 1607 m. sausį pasiekė Prieskonių salas (Ternatę). Gegužės 22 d. Luisas Vaesas de Toresas atplaukė į Manilą. Iš ten jis norėjo plaukti į Ispaniją, bet Filipinų valdytojas to neleido. Po to, apie Toresą daugiau nieko nėra žinoma.

## Šaltiniai
Pedro Fernández de Quirós

**Pedras Fernandesas de Kirosas** arba **Keirušas** (, ; 1563–1614 m.) – portugalų keliautojas, tarnavęs Ispanijai, Ramiojo vandenyno tyrinėtojas.

## Biografija
Gimė 1563 m. Portugalijos mieste Evoroje, jaunystėje įstojo į Ispanijos laivyną. 1595 m. dalyvavo Alvaro de Medanjos de Neiros ekspedicijoje po Ramųjį vandenyną. Vėliau grįžo į Europą, 1600 m. lankėsi Romoje, gavo audienciją pas popiežių.

1603 m. iš Kaljao uosto Peru išvyko su trijų laivų ekspedicija, kurios tikslas buvo rasti mitinę *[[Tierra Australis]]* ir paskelbti ją Ispanijos valda. Kiroso ekspedicija praplaukė Tuamotu salas, 1606 m. sausio 26 d. atrado Diusi salą, o vėliau pasiekė Vanuatu salas. Kirosas pamanęs, kad atrado ieškotąjį žemyną, žemę pavadino *Austrialia del Espíritu Santo* (dabar Espiritu Santas). Ten ispanai bandė įkurti Naujosios Jeruzalės koloniją, bet dėl tarpusavio nesutarimų ir vietinių antpuolių, ji buvo greitai apleista. Vėliau dėl blogo oro laivai išsiskyrė – Luiso Vaeso de Toreso vadovaujami laivai nuplaukė toliau į vakarus, o Kirosas grįžo į Akapulką.

1607 m. Pedras Fernandesas de Kirosas grįžo į Ispaniją, gyveno skurde. Siekė gauti iš karaliaus paramą naujai kelionei, siuntė daugiau kaip 65 laiškus 7 metų laikotarpyje. Vėliau išvyko į Ameriką, kur 1614 m. ir mirė.

XIX a. Australijos katalikai bandė išpopuliarinti teoriją, kad Kirosas buvo pirmuoju Australijos atradėju. Jis taip pat laikomas vietovardžio „Australija“ autoriumi.

## Šaltiniai
Bialoviežos-Piererovo pasienio punktas

**Bialoviežos-Piererovo pasienio punktas** () – Baltarusijos-Lenkijos valstybinės sienos pasienio punktas, šalia Bialoviežos kaimo, Bialovežos valsčiuje, Hainuvkos apskrityje iš Lenkijos pusės ir šalia *Piererovo* kaimo iš Baltarusijos pusės. 2003 m. buvo nuspręsta šioje vietovėje atidaryti pasienio punktą, kuris pradėjo veikti 2005 m. balandžio 16 dieną. Punktas buvo pastatytas už Europos sąjungos pinigus. Pasienio punktas skirtas pėstiesiems, dviratininkams ir lengvosioms mašinoms. Kertant pasienio punktą be vizos reikia iš anksto užsisakyti Baltarusijos gido paslaugas. Punktas veikia nuo balandžio 1 d. iki rugsėjo 30 d. 8.00-20.00 valandomis ir nuo spalio 1 d. iki kovo 31 d. 8.00-18.00 valandomis. Ties pasienio punktu baigiasi vaivadijos kelias Nr. .


Vaizdas:Białowieża - Międzynarodowe drogowe przejście graniczne 2.JPG
Vaizdas:Białowieża - Międzynarodowe drogowe przejście graniczne.JPG
Hainuvkos geležinkelio stotis

**Hainuvkos geležinkelio stotis** () – geležinkelio stotis Hainuvkos mieste, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Hainuvkos apskrityje, Hainuvkos valsčiuje. Per stotį eina Sedlcos-Siemianuvka geležinkelio linija ir Levkai–Bialovieža Tovarova geležinkelio linija. 

## Sedlcos-Siemianuvka geležinkelio linija

Nuo stoties iki Ožeškovo geležinkelio stotelės yra 7,5 km ir iki Novosadų geležinkelio stoties yra 8,2 km.

## Levkai–Bialovieža Tovarova geležinkelio linija

Iki Chytros geležinkelio stotelės yra 4,8 km ir iki Nieznany Buro geležinkelio stotelės yra 3,4 km.


Hajn%C3%B3wka-train-station--210827-18.jpg


## Nuorodos
* Aprašymas apie stotį (lenk.).
António de Andrade

**Antonijus de Andradė** (*António de Andrade*; g. 1580 m. – m. 1634 m. kovo 19 d.) – Portugalijos jėzuitų misionierius, keliautojas, pirmasis europietis, patekęs į Tibetą.

Gimė Oleirušo miestelyje Portugalijoje. 1596 m. įstojo į jėzuitų ordiną. 1600 m. išvyko į portugalų koloniją Indijoje Goa, ten lankė seminariją, buvo įšventintas kunigu. Pradžioje dirbo jėzuitų misijoje Agroje, buvo jos vadovu. Tačiau 1624 m. jis išvyko į Delį, kur su broliu jėzuitu Manueliu Markešu ir grupe hinduistų piligrimų leidosi į kelionę į Badrinatho šventyklą dabartinio Utarakhando šiaurėje.

Andradė tapo pirmuoju europiečiu, pasiekusiu Tibetą. Jis buvo draugiškai priimtas Gugės karalystės sostinėje Caparange, todėl netrukus išvyko atgal į Goa gauti vyskupo leidimo steigti misiją Tibete. 1625 m. gavęs leidimą Andradė su grupe jėzuitų grįžo į Caparangą ir įkūrė misiją. Čia jis atvertė nemažai žmonių į krikščionybę, buvo remiamas vietinio karaliaus. Tačiau 1629 m. Andradei grįžus į Goa, Gugė buvo nusiaubta ladakiečių antpuolio, krikščionys pradėti persekioti, o 1640 m. misija visai uždaryta.

Andradė tapo vyriausiuoju tėvu Goa jėzuitų provincijoje, bet 1634 m. mirė (kaip manoma, buvo nunuodytas vieno inkvizicijos persekiojamo portugalo nurodymu). 1624–1626 m. Antonijaus de Andradės Tibeto aprašymai buvo išspausinti Lisabonoje, netrukus išversti į įvairias Europos kalbas.
Poličnos geležinkelio stotelė

**Poličnos geležinkelio stotelė** () – geležinkelio stotelė Poličnos kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Hainuvkos apskrityje, Kleščelių valsčiuje. Per stotelę eina Sedlcos-Siemianuvka geležinkelio linija. Nuo stotelės iki Dobrovodos geležinkelio stotelės yra 3,8 km ir iki Vitovo geležinkelio stotelės yra 6,9 km.

## Nuorodos
* Aprašymas apie stotelę (lenk.)
Čeremchos geležinkelio stotis

**Čeremchos geležinkelio stotis** () – geležinkelio stotis Čeremchos kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Hainuvkos apskrityje, Čeremchos valsčiuje. Per stotį eina Sedlcos-Siemianuvka geležinkelio linija, Čeremcha-Balstogė geležinkelio linija ir Čeremcha–Brestas geležinkelio linija.

## Siedlcos-Siemianuvka geležinkelio linija

Nuo stoties iki Borovikų geležinkelio stotelės yra 10,7 km ir iki Dobrovodos geležinkelio stotelės yra 5,8 km.

## Čeremcha–Balstogė geležinkelio linija

Iki Kleščelės geležinkelio stoties yra 5,6 km.

## Čeremcha–Brestas geležinkelio linija

Iki Staviščės geležinkelio stotelės yra 1,6 km.

## Nuorodos
* Aprašymas apie stotį (lenk.).
Šibos parkas

yra viešasis parkas Minato seniūnijoje, Tokijuje, įkurtas aplink Zodžodži šventyklą. Atidarytas 1873 m. spalio 19 d. Parko teritorija apima 122 501,09 kvadratinių metrų.

Šibos parkas įsikūręs tarp Minato savivaldybės kontoros ir garsiojo Tokijo bokšto. Šis parkas yra populiari vieta rengti pasimatymus. Taipogi šią vietovę galima išvysti daugelyje TV laidų ar filmų.
Carlos Roa

**Karlosas Anchelis Roa** (*Carlos Ángel Roa*; g. 1969 m. rugpjūčio 15 d.) – buvęs Argentinos futbolininkas, vartininkas.

## Karjera

Karjerą padėjo 1988 m. Argentinos klube „Racing Club de Avellaneda“, tapo jo pagrindiniu vartininku. 1994 m. perėjo į „Club Atlético Lanús“, su juo 1996 m. laimėjo CONMEBOL taurę. Nuo 1997 m. pradėjo rungtyniauti Ispanijos klube „RCD Mallorca“, ir nors šis iškrito iš La Ligos, bet su juo žaidė *[[Copa del Rey]]* finale bei laimėjo Ispanijos supertaurę. Po 1999 m. sezono Roa dėl religinių priežasčių (buvo aktyvus Septintosios dienos adventistų bažnyčios narys) paskelbė apie karjeros pabaigą. Beveik po metų jis visgi grįžo į „RCD Mallorca“, bet jau buvo atsarginiu vartininku, užleisdamas poziciją tautiečiui Leo Frankui. 2002 m. Roa perėjo į „Albacete Balompié“ ir padėjo šiam klubui po ilgos pertraukos patekti į La Ligą. Tačiau kitą sezoną Roa buvo diagnozuotas vėžys, jis buvo operuojamas, jam taikyta chemoterapija, todėl žaisti nebegalėjo. Vėliau žaidėjas dar žaidė mėgėjiškuose Balearų klubuose, o 2006 m. baigė karjerą Argentinos klube „Olimpo de Bahía Blanca“.

Karlosas Roa už Argentinos nacionalinę rinktinę žaidė vos dvejus metus, tačiau buvo pagrindiniu komandos vartininku 1998 m. pasaulio čempionate. Jame Roa ypač pasižymėjo sėkmingu žaidimu 11 m baudinių serijoje prieš Angliją, o grupės etape nepraleido nei vieno įvarčio.

Baigęs futbolininko karjerą, Roa dirbo „Club Atlético Brown“ vartininkų treneriu, vėliau „Club Sportivo Ben Hur“ trenerio asistentu.

Karlosas Roa turėjo pravardę *Lechuga* („salota“), todėl, kad griežtai laikėsi vegetariškos dietos.

## Laimėjimai
* **[[Racing Club de Avellaneda|Racing]]**:
** Supercopa Sudamericana: 1988 m.

* **[[Club Atlético Lanús|Lanús]]**
** Copa CONMEBOL: 1996 m.

* **[[RCD Mallorca|Mallorca]]**:
** Supercopa de España: 1998 m.
** Ricardo Zamora trofėjus: 1997–98 m.

## Dalyvavimas čempionatuose

|}

## Išnašos

## Nuorodos
*
Šaolino kovos menas

**Šaolino kovos menas** () – tradicinė kultūrinė sistema susiformavusi Songšano () kalnų budistinėje kultūrinėje terpėje, Šaolino vienuolyne, Henano provincijoje. Šis mokymas paremtas budistiniais tikėjimais ir yra Čan (, jap. Zen) budistų mokyklos išminties atspindys. Todėl, skirtingai nei kituose kinų kovos menuose, Šaolino kovos menų tradicijoje siekiama, kad „kovos meno praktikos tikslu tapu Čan suvokimas“.

Šaolino kovos menas susideda iš daugiau nei trijų šimtų Ušu () stilių, įvairių ginklų valdymo būdų, kūno tobulinimo, meditacijos ir gyvybinės energijos Či () mobilizavimo būdų.
 
Praktikuojantieji Šaolino kovos meną tradiciškai turi peržengti tris stadijas:
# Pradžioje adeptas praktikuoja išorinę formą.
# Tarpinėje stadijoje jis patiria „sąmonės ir kumščio integraciją”, keisdamas tai, kas apčiuopiama, į tai kas, neapčiuopiama, taisykles paversdamas taisyklių nebuvimu, paklusdamas taisyklėms vėliau jų nebesilaiko ir neapčiuopdamas kontroliuoja priešininką.
# Aukščiausia Šaolino kovos meno pakopa – savo „širdies“ įsiklausymas, kova „širdyje“ vietoj kovos „formoje“.

## Nuorodos
* Daugiau informacijos apie Šaolino kovos menus lietuvių kalba
Ušu

**Ušu** () – kovos menų sporto šaka; kinų tradicinė asmenybės ugdymo sistema, pagrįsta įvairiais fiziniais pratimais ir kovos veiksmais su įvairiais ginklais ar be jų. Terminas *ušu* susideda iš dviejų hieroglifų – 武 (U), reiškiančio „kovinis“ arba „karinis“ ir 術 (Šu), kuris verčiamas – „disciplina, mokėjimas, metodas arba menas“.

Yra įvairių ušu plėtotės krypčių. Sporte kultivuojami trys pagrindiniai stiliai: taolu, sanga ir tradicinis ušu. Rungiamasi plikomis rankomis, su trumpaisiais (peiliu, dviašmeniu kardu) ir ilgaisiais (lazda, vėzdu, ietimi) ginklais 8 × 14 m dvikovų aikštelėse. Dažniausiai būna 3 raundai po 2 minutes. Vertinama 10 balų sistema.

1990 m. įkurta Tarptautinė ušu federacija, tais pačiais metais surengtas pirmasis Europos čempionatas. 1991 m. įvyko pirmasis pasaulio ušu čempionatas.

## Rungtys
Tradicinės ušu sporto rungtys:

## Lietuvoje
2006 m. įkurta Lietuvos ušu federacija.

Vienintelė realiai veikianti ušu organizacija Lietuvoje iki 2013 m. buvo Lietuvos ušu asociacija „Shaolin“. 2013 m. gruodžio 14 d. Lietuvos tradicinio ušu asociacijos „Shaolin“ pastangomis surengtos pirmosios ušu varžybos Lietuvoje – Lietuvos ušu taurė, kuriose dalyvavo atstovai iš penkių klubų. 2014 m. sausio mėn. įkurta Lietuvos sportinio ir tradicinio ušu federacija vienijanti ir atstovaujanti ušu entuziastus Lietuvoje. 2014 m. surengtas pirmasis atviras Lietuvos ušu čempionatas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Lietuvos tradicinio ušu asociacijos „Shaolin“ svetainė
* Lietuvos ušu federacijos svetainė
Juan José Pérez Hernández

**Chuanas Chosė Peresas Ernandesas** (*Juan José Pérez Hernández*; g. ~1725 m. – m. 1775 m. lapkričio 3 d.) – ispanų keliautojas, pirmasis europietis, pasiekęs dabartinės Kanados pietvakarius.

## Biografija

Gimė Maljorkoje. Tarnavo kapitonu Ispanijos laivyne, žymiajame Manilos galeonų maršrute tarp Meksikos ir Filipinų. 1768 m. buvo priregistruotas San Blaso uoste (Naujoji Ispanija), gavo ensaino laipsnį.

Dar Vaskas Nunjesas de Balboa visą vakarinę Amerikos pakrantę buvo paskelbęs Ispanijos valda, tačiau ispanai nesisikubino ištyrinėti jos atšiaurių sričių. Tačiau XVIII a. rusų ir britų ekspedicijoms pradėjus lankytis Aliaskos pakrantėse, ispanai susirūpino įtvirtinti savo pretenzijas. 1774 m. Naujosios Ispanijos vicekaralius Antonijus Marija Bukarelis i Ursua surengė ekspediciją, kuriai paskyrė vadovauti Chuaną Peresą. Ekspedicijos tikslas buvo pasiekti 60° šiaurės platumą, rasti galimas rusų ir britų kolonijas ir jas paskelbti Ispanijos valda.

1774 m. liepą Peresas pasiekė Karalienės Šarlotės salas, tačiau dėl maisto trūkumo ir blogos jūreivių sveikatos pasuko atgal. Pakeliui ekspedicija užsuko į Nutkos užutėkį Vankuverio saloje, ten užmezgė prekybą su vietiniais. Keliautojai taip pat išvydo Olimpo kalną, kurį jie pavadino *Cerro Nevado de Santa Rosalía*. Rugpjūtį Peresas grįžo į San Blasą.

1775 m. keliautojas dalyvavo Bruno de Hesetos ir Chuano Fransisko de la Bodegos ekspedicijoje kaip laivo vairininkas. 1775 m. lapkričio 3 d. žuvo ekspedicijai grįžtant, atkarpoje tarp Monterėjaus ir San Blaso. Palaidotas jūroje.

Chuano Pereso garbei pavadintas užutėkis Morsbio saloje (Haida Gvai).

## Šaltiniai
Akasaka (Tokijas)

yra gyvenamųjų kvartalų ir komercijos zona Minato seniūnijoje, Tokijuje. Šis rajonas įsikūręs į vakarus nuo pagrindinio valdžios centro Nagatačo ir į šiaurę nuo Ropongio naktinio gyvenimo rajono.
 
Akasaka, kartu su šalimais esančiu Aojamos rajonu, nuo 1878-ųjų iki 1947-ųjų buvo atskira Tokijo seniūnija. Minato seniūniją atstovaujanti valdžia įsikūrusi būtent Akasakoje.
Čeremchos–Vysokajės pasienio punktas

**Čeremchos-Vysokojės pasienio punktas** () - nebenaudojamas Baltarusijos-Lenkijos valstybinės sienos pasienio punktas, šalia Čeremchos kaimo, Čeremchos valsčiuje, Hainuvkos apskrityje iš Lenkijos pusės ir šalia Vysokojės miesto iš Baltarusijos pusės. Tai buvo traukinių transportui skirtas pasienio patikros punktas. Per punktą ėjo Čeremcha–Brestas geležinkelio linija. Nuo pasienio punkto iki Staviščės geležinkelio stotelės yra 4,5 km.

## Šaltiniai

* Aprašymas apie pasienio punktą (lenk.) .
Kleščelių geležinkelio stotis

**Kleščelių geležinkelio stotis** () – geležinkelio stotis Kleščelės mieste, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Hainuvkos apskrityje, Kleščelės valsčiuje. Per stotį eina Čeremcha-Balstogė geležinkelio linija. Nuo stoties iki Čeremchos geležinkelio stotelės yra 5,6 km ir iki Suchovolcės geležinkelio stotelės yra 7,3 km.


Kleszczele stacja kolejowa wejscie.jpg


## Nuorodos
* Aprašymas apie stotį (lenk.)
Nieznany Buro geležinkelio stotelė

**Nieznany Buro geležinkelio stotelė** () – geležinkelio stotelė šalia Hainuvkos miesto, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Hainuvkos apskrityje, Hainuvkos valsčiuje. Per stotelę eina Levkai–Bialovieža Tovarova geležinkelio linija. Nuo stotelės iki Hainuvkos geležinkelio stoties yra 3,4 km ir iki Čerlonkos geležinkelio stotelės yra 7,3 km.


Nieznany Bór.JPG
NieznanyBor-schemat.svg


## Nuorodos
* Aprašymas apie stotelę I (lenk.);
* Aprašymas apie stotelę II (lenk.);
* Aprašymas apie geležinkelio liniją (lenk.).
Čerlonkos geležinkelio stotelė

**Čerlonkos geležinkelio stotelė** () – geležinkelio stotelė Čerlonkos kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Hainuvkos apskrityje, Bialovežos valsčiuje. Per stotelę eina Levkai–Bialovieža Tovarova geležinkelio linija. Nuo stotelės iki Nieznany Buro geležinkelio stotelės yra 7,2 km ir iki Grudkų geležinkelio stotelės yra 7,4 km.

## Nuorodos
* Aprašymas apie stotelę (lenk.)
Možės geležinkelio stotelė

**Možės geležinkelio stotelė** () – nebenaudojama geležinkelio stotelė Možės kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Hainuvkos apskrityje, Čyžų valsčiuje. Per stotelę ėjo Levkai–Bialovieža Tovarova geležinkelio linija. Nuo stotelės iki Orlankos geležinkelio stotelės yra 3,3 km ir iki Stare Berezovo geležinkelio stotelės yra 4,1 km.

## Nuorodos
* Aprašymas apie stotelę (lenk.)
Ankštakių-Senkų kapinynas

**Ankštakių, Senkų kapinynas** (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas – 6265, senas registro kodas – A1712, senas kultūros paminklų sąrašo numeris – AV542) – kapinynas pietvakarinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Ankštakių kaime, ties riba su Senkais (Kretingos seniūnija), kairiajame Tenžės krante.
  
## Kapinynas
Įrengtas aukštumos kyšulyje, esančiame Tenžės ir bevardžio intako santakoje. Šiaurinė teritorijos dalis apaugusi mišku, o pietinė – dirvonuoja. Skersai kapinyno praeina riba tarp Ankštakių ir Senkų kaimų, kurią ženklina palaidų lauko akmenų pylimas.

Išaiškintas 1950 m. 1972 m. paskelbtas vietinės reikšmės archeologijos paminklu, 2003 m. – kultūros vertybe, 2005 m. pripažintas valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.

Teritorijos plotas – 1,31 ha.

120 m į šiaurę yra Senkų piliakalnis, 1,6 km į pietvakarius – Ankštakių kapinynas, 1,72 km į šiaurę – Senkų kapinynas.

## Tyrimai
1950 m. žvalgė Ignas Jablonskis, 1959 m. – Juozas Mickevičius, 1982 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (tyrimų vadovas Romas Olišauskas), 1992 m. – Lietuvos kultūros paveldo mokslinis centras (ekspedicijos vadovas Vilnius Morkūnas).

1986 m. Ignas Jablonskis ištyrė 75 m² plotą, rado 2 griautinius III a. antrosios pusės – IV a. pradžios, 2 griautinius ir 6 degintinius XI – XII a. žmonių kapus bei žirgo galvos auką ir akmenų krūsnį.

Radinius saugo Kretingos muziejus.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Kultūros vertybių registras
* Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1986 ir 1987 metais
Kongo Demokratinės Respublikos provincijos

**[[Kongo Demokratinė Respublika]]** administraciškai padalinta į 26 **provincijas**. Šios provincijos savo ruožtu padalintos į teritorijas. Dabartinės provincijos sudarytos 2015 m. administracinės reformos metu iš ligtolinių 11 provincijų.

## Pagal 2005 m. konstituciją numatytos provincijos

## 1988–2015 m. provincijos

## Nuorodos
* Congo (Dem. Rep.) (Citypopulation.de)
* Provinces of the Democratic Republic of Congo (Congo Kinshasa) (Statoids.com)
Bialovieža Tovarovos geležinkelio stotis

**Bialovieža Tovarovos geležinkelio stotis** () – geležinkelio stotis Bialoviežos kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Hainuvkos apskrityje, Bialoviežos valsčiuje. Stotis priklauso Levkai–Bialovieža Tovarova geležinkelio linijai ir Bialovieža Tovarova-Bialovieža Palacas geležinkelio linijai.

## Levkai–Bialovieža Tovarova geležinkelio linija

Iki Grudkų geležinkelio stotelės yra 3,4 km.

## Bialovieža Tovarova-Bialovieža Palacas geležinkelio linija

Iki Bialovieža Palaco geležinkelio stoties yra 3,4 km.


Bialowieza towarowa 1 beentree.jpg
Białowieża Restauracja Carska 04.jpg
Białowieża Restauracja Carska 05.jpg


## Nuorodos
* Aprašymas apie stotį (lenk.);
* Stoties restorano ir viešbučio tinklalapis (lenk.).
Bandundu (provincija)

**Bandundu provincija** () – buvusi provincija Kongo Demokratinės Respublikos vakarinėje dalyje. Ribojosi su Kinšasa ir Žemutiniu Kongu vakaruose, su Kongo Respublika – šiaurės vakaruose, su Pusiaujo provincija – šiaurėje, su Vakarų Kasajumi – rytuose bei su Angola – pietuose. Administracinis centras – Bandundu.

2015 m. panaikinta išskirsčius į kelias naujas provincijas.

## Istorija
Po bantų migracijų visa teritorija buvo apgyvendinta bantų genčių. Bandundu savanos istoriškai sudarė buferinę zoną tarp aukštesnio lygio Kongo civilizacijos vakaruose ir Afrikos savanų valstybių į pietryčius.

Didžiuma dabartinių gyventojų atsikėlė iš rytų, t. y. iš Lundos karalystės. Svarbiausios šiuo metu gyvenančios gentys yra bajakai, bapende, basuku ir daugybė kitų. Kai kurios jų XVII–XVIII a. sukūrė savo valstybinius junginius, agresyviai puldinėjo Kongo imperiją.

Pačioje XIX a. pabaigoje, kolonijinėms valstybėms dalijantis Afriką, šių genčių teritorijos priskirtos Belgijai ir tapo Laisvosios Kongo valstybės dalimi, o vėliau – Belgijos Kongo dalimi. Iš pradžių dabartinės provincijos teritorija sudarė dalį Belgijos Kongo Leopoldvilio provincijos. Kaip atskira provincija sukurta 1966 m. Nuo 2005 m. planuojama provinciją padalinti į tris smulkesnes provincijas.

## Geografija
Kraštovaizdžiui daugiausia būdinga lyguma, padengta savanos augmenijos su džiunglių plotais upių slėniuose. Teritoriją kerta Kongas bei jo intakai – Kasajus, Kvangas, Kvilu, Kvengė, Lukenijė. Šiaurėje telkšo didelis Mai Ndombės ežeras.

## Administracinis suskirstymas
 
Provincija buvo padalinta į 4 rajonus (skliaustuose – administracinis centras):
* Kvango rajonas (Kengė)
* Kvilu rajonas (Kikvitas)
* Mai Ndombės rajonas (Inongas)
* Plynaukštės rajonas (Bandundu)
Vidurinis Kongas

**Vidurinio Kongo provincija** (, iki 2015 m. – *Žemutinis Kongas*) – provincija Kongo Demokratinės Respublikos vakarinėje dalyje. Ribojasi su Kongo Respublika ir Kinšasa – šiaurėje, su Kvangu – rytuose, su Angola – pietuose ir vakaruose (Kabindos anklavas), taip pat vakaruose siauru ruožu prieina prie Atlanto vandenyno. Administracinis centras – Matadis.

## Istorija
Po bantų migracijų visa teritorija buvo apgyvendinta bantų, ir čia konsolidavosi svarbiausia etninė provincijos grupė bakongai, davę pavadinimą visai šaliai. Didžioji dalis bakongų taip pat gyvena pietinėje Kongo Respublikoje ir šiaurinėje Angoloje. Žemutinio Kongo teritorija – vienas iš svarbiausių Užsachario Afrikos civilizacijos židinių. Čia prasidėjo Kongo civilizacija. Iki XV a. bakongai sukūrė galingą Kongo imperiją. Didelę dalį dabartinės provincijos teritorijos kontroliavo vasalinės Ngojo ir Kakongo karalystės.

XV a. teritoriją pasiekė Portugalija. Iš pradžių buvo užmegzti draugiški santykiai su bakongais, tačiau ilgainiui jie išsigimė: jų pagrindu tapo vergų prekyba, kurios dėka portugalai į Pietų Amerikos kolonijas išgabeno daugybę imperijos gyventojų. Nepaisant to, dėl apsunkintos krašto prieigos nuo jūros, europiečiai jo netyrinėjo. Pirmasis europietis, pasiekęs šią teritoriją buvo Henry Morton Stanley 1878 m., kuris, tiesa, atvyko iš kitos pusės, plaukdamas Kongo upe žemyn.

Pačioje XIX a. pabaigoje, kolonijinėms valstybėms dalijantis Afriką, bakongų etninės žemės buvo padalintos tarp trijų kolonijinių imperijų. Vidurinė jų dalis, atitekusi Belgijai, ir tapo Žemutine Kongo provincija. Iš pradžių ji sudarė dalį Belgijos Kongo Leopoldvilio provincijos.

Kaip atskira provincija atskirta 1966 m. 1971–1997 m. teritorija vadinta ***Žemutiniu Zayru***, 1997–2015 m. ***Žemutiniu Kongu***.

## Geografija
Teritoriją užima daugiausia pelkėta, miškinga žemuma, išvagota Kongo upės ir jos intakų.

## Administracinis suskirstymas
 
Provincija padalinta į 3 rajonus (skliaustuose – administracinis centras):
* Slenksčių rajonas (Mbanza Ngungu)
* Lukajos rajonas (Kisantu)
* Žemutinės Upės rajonas (Čela)

Atskirų miestų statusą turi:
* Matadis
* Boma

## Šaltiniai
Bialovieža Palaco geležinkelio stotis

**Bialovieža Palaco geležinkelio stotis** () – geležinkelio stotis Bialoviežos kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Hainuvkos apskrityje, Bialoviežos valsčiuje. Stotis priklauso Bialovieža Tovarova-Bialovieža Palacas geležinkelio linijai. Nuo stoties iki Bialovieža Tovarovos geležinkelio stoties yra 1,9 km.

## Nuorodos
* Aprašymas apie stotį I (lenk.);
* Aprašymas apie stotį II (lenk.) .
Hainuvkos sinagoga

**Hainuvkos sinagoga** () – nebeegzistuojanti sinagoga, stovėjusi Hainuvkos mieste, *ul. ks. Wierobieja* gatvėje.

## Istorija

Medinė sinagoga buvo pastatyta prieš Pirmąjį pasaulinį karą. Jos ilgis buvo 20 m, o plotis 12 m, aukštis 5 m. 1941 m. birželio 25 d. Vokietijos kariuomenė sinagogą sudegino. Šiuo metu sinagogos vietoje veikia elektros transformatorinė.

## Nuorodos

* Vietos kurioje stovėjo sinagoga nuotrauka ;
* Sinagogos aprašymas ir jos nuotraukos (lenk.) ;
* Aprašymas apie miesto žydus (lenk.).
Pusiaujo provincija (1888–2015)

**Pusiaujo provincija** () – buvusi provincija Kongo Demokratinės Respublikos šiaurės vakarinėje dalyje. Ribojosi su Centrinės Afrikos Respublika – šiaurėje, su Rytų provincija – rytuose, su Rytų Kasajumi, Vakarų Kasajumi bei Bandundu – pietuose ir Kongo Respublika – vakaruose. Administracinis centras – Mbandaka.

2015 m. buvusios Pusiaujo provincijos teritorijoje sudarytos 5 naujos provincijos.

## Geografija

Teritoriją užima daugiausia lyguma, apaugusi tropinėmis džiunglėmis bei miškinga savana. Vakaruose daug pelkėtų plotų. Svarbiausia upė – Kongas, į kurį teka daug intakų: Ubangis, Lulonga, Rukis, Čuapa ir kt. Yra nemažas Tumbos ežeras.

## Administracinis suskirstymas
 
Provincija padalinta į 5 rajonus (skliaustuose – administracinis centras):
* Pusiaujo rajonas (Mbandaka)
* Šiaurės Ubangio rajonas (Gbadolitė)
* Pietų Ubangio rajonas (Gemena)
* Mongalos rajonas (Lisala)
* Čuapos rajonas (Boendė)

Atskirų miestų statusą turi:
* Mbandaka
* Gbadolitė
* Zongas
Vakarų Kasajus

**Vakarų Kasajaus provincija** () – buvusi provincija Kongo Demokratinės Respublikos centrinėje dalyje. Ribojosi su Pusiaujo provincija – šiaurėje, su Rytų Kasajumi – rytuose, su Bandundu – vakaruose, su Katanga ir Angola – pietuose. Administracinis centras – Kananga.

2015 m. padalinta į Kasajaus ir Vidurinio Kasajaus provincijas.

## Geografija

Teritoriją užima daugiausia lyguma, apaugusi tropinėmis džiunglėmis bei miškinga savana. Svarbiausios upės – Kasajus, Lulua, Sankuru, Lukenijė.

## Administracinis suskirstymas
 
Provincija padalinta buvo į 2 rajonus (skliaustuose – administracinis centras):
* Kasajaus rajonas (Luebas)
* Lulua rajonas (Kananga)

Atskirų miestų statusą turi:
* Kananga
* Čikapa
Hainuvkos mūšis

**Hainuvkos mūšis**, **Hainuvkos gynyba** () – 1939 m. rugsėjo 17 d. šalia Hainuvkos miesto įvykęs mūšis tarp Lenkijos ir Trečiojo Reicho kariuomenių.

## Mūšis

Rugsėjo 16 d. lenkų kareiviai išsidėstė apie 1 km linijoje nuo Lipinų kaimo iki Hainuvkos šiaurės vakarinės dalies. Rugsėjo 17 d. anksti ryte vokiečių kariuomenė puolė šią gynybos liniją ir po neilgos kovos pralaužė šią liniją bei įžengė į Hainuvkos miestą. Lenkų kareiviai atsitraukė toliau į rytus nuo miesto.

## Nuorodos

* Aprašymas apie mūšį I (lenk.);
* Aprašymas apie mūšį II (lenk.).

## Literatūra

* Witold Tatarczyk -„Dzieje Hajnówki do 1944 roku“ ISBN 83-905048-2-0 Wydawca: Miejska Biblioteka Publiczna w Hajnówce, Towarzystwo Przyjaciół Hajnówki. Rok wydania: 2000
* Borys Nikitiuk – „Ziemia hajnowska (1939–2003)“ ISBN 83-914635-5-9 Wydawca: Starostwo Powiatowe i Urząd Miejski w Hajnówce. Rok wydania: 2004
Pronar Parkiet Hajnówka

**Pronar Parkiet Hajnówka** - tinklinio klubas įkurtas 2002 m. spalio 2 d. Hainuvkos mieste. 2004 m. sezone pateko į antrąją pagal pajėgumą Lenkijos I lygą. 2008/2009 m. nukrito į II lygą. 2008 m. pateko į I lygą ir užėmė 5 vietą. Namų apranga geltonos spalvos marškinėliai ir mėlynos spalvos šortai, išvykų apranga mėlynos spalvos marškinėliai ir mėlynos spalvos šortai.

## Nuorodos
* Klubo tinklalapis (lenk.) ;
* Lenkijos tinklinio federacijos tinklalapis (lenk.).
Šinbaši (Tokijas)

yra vienas iš rajonų Minato seniūnijoje, Tokijuje. Rajonas išsidėstęs Ginzos pietuose, Tsukidži vakaruose, Toranomon rytuose ir Hamamatsučo šiaurėje.
Išlakioji araukarija

**Išlakioji araukarija** (*Araucaria columnaris*) – araukarijinių šeimos, araukarijų genties augalas.

## Pavadinimas
Pilnas lotyniškas rūšies pavadinimas *Araucaria columnaris* Hook (*William Jackson Hooker* (1785–1865)).

Turi šiuos sinonimus:

## Paplitimas
Naujosios Kaledonijos ir keleto aplinkinių salų endeminė medžių rūšis. Introdukuota kitose pasaulio vietose – Havajuose, Australijoje (Kvinslande), Šiaurės Naujojoje Zelandijoje, Meksikoje.

## Augavietės
Auga 0-50 m aukščio altitudėse ir drėgnuose miškuose.

## Medžio matmenys
Užauga iki 50, rečiau iki 60 m aukščio. Stambiausių medžių kamieno skersmuo iki 1,5 m. *Ulupalakua* (Havajai)
yra žinomas medis pasiekęs 48,8 m aukštį ir su 1,20 m skersmens kamienu (pagal *Robert Van Pelt*, 1998.03.18 duomenis).

## Apibūdinimas
Kūgio pavidalo su tiesiu kamienu aukštas, amžinai žaliuojantis medis. Moteriški kankorėžiai 10-15 cm ir 7-11 cm apimties, vyriški kankorėžiai mažesni – 5-10 cm ir 1,5-2,2 cm skersmens.

## Panaudojimas
Plačiai sodinamas gatvėse kaip dekoratyvinis medis šilto klimato šalyse. Taip pat kaip dekoratyvinis medis sodinamas soduose, botanikos soduose.

## Galerija

File:Starr_061224-2857_Araucaria_columnaris.jpg|Šakelė su kankorėžiais iš Maui salos (Havajai)
File:Starr_061206-1993_Araucaria_columnaris.jpg|Išlakiosios araukarijos iš Maui salos (Havajai)
File:Araucaria_columnaris_01_by_Line1.jpg|Išlakiosios araukarijos šakelė ir lapai
File:0_Araucaria_columnaris_New_Caledonia.jpg| Dalis Naujosios Kaledonijos ir aplinkinių salų pakrančių, apaugusios Išlakiųjų araukarijų miškais


## Nuorodos

* Išlakiosios araukarijos lotyniškas mokslinis pavadinimas per ipni.org svetainę, *[[Anglų kalba|Anglų k.]]*
* Išlakiosios araukarijos lotyniškas mokslinis pavadinimas ir sinonimai per theplantlist.orgg svetainę, *[[Anglų kalba|Anglų k.]]*
* Plačiau apie Išlakiąją araukariją per conifers.org svetainę, *[[Anglų kalba|Anglų k.]]*
* Plačiau apie Išlakiąją araukariją per endemia.nc svetainę, *[[Prancūzų kalba|Prancūzų k.]]*
* Papildomai apie Išlakiąją araukariją per ntbg.org svetainę , *[[Anglų kalba|Anglų k.]]*
* Papildomai apie Išlakiąją araukariją per evergreenspecies.com svetainę, *[[Anglų kalba|Anglų k.]]*
* Papildomai apie Išlakiąją araukariją per tree-species.com svetainę , *[[Anglų kalba|Anglų k.]]*
Azavadas

**Azavadas** (, , tif. ⴰⵣⴰⵓⴷ) arba **Azavado Nepriklausoma Valstybė** () – nepripažinta valstybė Vakarų Afrikoje, 2012 m. balandžio 6 d. vienašališkai paskelbusi nepriklausomybę nuo Malio. Apima visą šiaurės rytinę Malio dalį, o sostinę skelbia esant Gao mieste.

Priešingai nei likusioje Malio dalyje, kur gyvena daugiausia juodaodžiai, Azavade dominuoja berberams priklausanti klajoklių tauta tuaregai. Jie ne kartą rengė sukilimus prieš Malio bei kaimyninių šalių valdžią. Tačiau 2012 m. tuaregų sukilimo metu patys maliečiai nuvertė savo prezidentą Amadu Tumani Turė, o tuo pasinaudojęs Azavado išlaisvinimo nacionalinis judėjimas (MNLA) užvaldė pagrindinius šiaurinio Malio miestus – Gao, Timbuktu ir Kidalį.

Azavado kol kas nepripažino jokia valstybė, Afrikos Sąjunga, Europos Sąjunga, Prancūzija pasmerkė tokius MNLA veiksmus ir nepriklausomybės deklaraciją įvardino bereikšme.

## Išnašos
Saldžioji stevija

**Saldžioji stevija** (*Stevia rebaudiana*) – astrinių (*Asteraceae*) šeimos, stevijų (*Stevia*) genties augalų rūšis.

## Pavadinimas
Dabartinio mokslinio lotyniško rūšies pavadinimo autorius šveicarų botanikas *Moisés de Santiago Bertoni*, 1884 emigravęs į Pietų Ameriką, gyvenęs 1857–1929 metais.

## Paplitimas
Natūraliai auga Pietų Amerikos žemyne – Paragvajaus plokščiakalniuose. Kaip cukraus pakaitalas introdukuota daugelyje šalių, įskaitant ir Lietuvą.

## Augavietės
Šis augalas natūraliai auga pusiau drėgno klimato Paragvajaus regione. Ten metinis kritulių kiekis apie 1500–1700 mm. Tad augalas puikiai ištveria drėgmę, bet neatlaiko sausros, kuri tiesiogiai pakenkia saldžiosios stevijos lapeliams. Ganėtinai pakanti žemesnei temperatūrai, nors žiemos periodu jų augimas lėtesnis. Idealiausia temperatūra sėklų sudaiginimui + 20ºC.

## Morfologija
Iš pirmo žvilgsnio labai panašiai atrodo į Lietuvoje gerai žinomas mėtų genties augalus, nors pagal mokslinę klasifikaciją priklauso skirtingoms augalų šeimoms. Užauga 70-100 cm aukščio su 2-3 cm ilgio lapeliais. Žydi baltais, smulkiais žiedeliais.

## Istorija ir panaudojimas
Pietų Amerikos indėnų gentis gvaraniai nuo seno šį augalą naudojo kaip saldiklį. O europiečiams tapo žinoma nuo XVI a., kada ten apie jos kaip saldiklio savybes pirmieji sužinojo ispanų konkistadorai. Vėliau ją apie 1888 metus tyrinėjo į Pietų Ameriką emigravęs šveicarų botanikas *Moisés de Santiago Bertoni*, kurią 1899 metais aprašė botaniškai.

Dėl lapų saldumo laikoma vienu saldžiausių pasaulyje augalu. Jos lapai 10-15 kartų saldesni už paprastą cukrų. O iš jos lapų išskiriamas natūralus, nemaistingas saldiklis neturintis kalorijų žinomas kaip steviozidas 250–300 kartų saldesnis už cukrų. Labai tinka vartoti sergantiems cukriniu diabetu. Saldžioji stevija dabar plačiai vartojama Japonijoje, Kinijoje ir kaip nuo seno – Pietų Amerikoje.

## Nuorodos
* Mokslinis lotyniškas rūšies pavadinimas per theplantlist.org svetainę, *[[Anglų kalba|Anglų k.]]*
* Mokslinis lotyniškas rūšies pavadinimas per ipni.org svetainę, *[[Anglų kalba|Anglų k.]]*
* Apie Saldžiosios stevijos panaudojimą per stevija.lt svetainę 
* Saldžioji žolė , Straipsnelis apie Saldžiąją steviją iš laikraščio „Valstietis“, *2011 balandžio mėn. 18 d.*
* Saldžioji mįslė, Straipsnelis apie Saldžiąją steviją iš laikraščio „Kauno diena“, *2006 balandžio mėn. 25 d.*
* Plačiau pasiskaityti apie Saldžiąją stevija per stevia-paraguay.com svetainę , *[[Ispanų kalba|Ispanų k.]]* ir *[[Anglų kalba|Anglų k.]]*
* Plačiau pasiskaityti apie Saldžiąją stevija per rebaudiana-stevia.com svetainę, *[[Prancūzų kalba|Prancūzų k.]]*
* Apie Saldžiąją steviją per steviarebaudiana.com svetainę, *[[Anglų kalba|Anglų k.]]*
* Apie Saldžiąją steviją per steviainfo.com svetainę , *[[Anglų kalba|Anglų k.]]*

## Galerija

|Saldžioji stevija ir jos plantacijos Paragvajaus pašto ženklelyje
File:Steviablüte_Stevia_blossom.JPG|Žydinti stevija
File:Stevia_rebaudiana_leaves_dry.JPG|Saldžiosios stevijos sudžiovinti lapeliai
File:Feuille_de_stevia_en_poudre.jpg|Saldžiosios stevijos susmulkinti lapeliai
2012 m. pasaulio treko čempionatas

**2012 m. [[pasaulio treko čempionatas]]** – geriausių pasaulio dviračių treko sportininkų varžybos, vykusios 2012 m. balandžio 4 - balandžio 8 dienomis Melburne, Australijoje.

## Rezultatai

## Medalių lentelė

## Lietuvos dalyvavimas

: NBG* - sportininkė nebaigė rungties dėl dviračių susidūrimo, DSQ(7) – sportininkės užėmė septintą vietą, bet dėl taisyklių pažeidimo teisėjai skyrė paskutinę vietą, F2L - sportininkė laimėjo antrą važiavimą, bet teisėjai pergalės neužskaitė.

## Nuorodos
*Oficiali svetainė
Grudekas

**Grudeku** () vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:

* Grudekas (Balstogė);
* Grudekas (Sokoluvas);
* Grudekas (Vysokis).

## Kitos reikšmės
* Haradzecas

## Nuorodos
*
Galvė (reikšmės)

**Galvė** – plačiai žinomo vandens telkinio Trakų istoriniame nacionaliniame parke pavadinimas. Jo vardas naudojamas pavadinti įvairiems gaminiams (čiužiniai, baldai), paslaugų teikimo įmonėms (kavinės, viešbučiai), tradicinėms baidarių ir kanojų irklavimo varžyboms (Galvės regata) ir pan. Žinomos šios sąvokos reikšmės:

* Galvė – ežeras apie 2&nbsp;km į šiaurę nuo Trakų, 
* Galvė – Trakų ir Elektrėnų krašto laikraštis,
* Galvė – Trakų rajono liaudies kapela,
* **Galvė** – Trakų krašto ledo ritulio klubas.