open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Juodaičiai

**Juodaičiai** – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 9 km į pietvakarius nuo Ariogalos, kelių  ir  sankryžoje. Seniūnijos centras, yra Centro, Gausantės ir Paupio seniūnaitijos. Stovi Juodaičių Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia (pastatyta 1931 m.), yra Juodaičių pagrindinė mokykla, biblioteka, Klausučių kultūros centro Juodaičių skyrius, paštas (LT-74042), medicinos punktas. Stovi paminklas partizanų žūties vietoje, pastatytas 1998 m.

Per kaimą teka Mituvos intakas Paupys.

## Etimologija

Pagal žmonių pasakojimus, senovėje čia buvusi vien *juoda giria*. Pirmieji gyventojai atvykę nuo Ariogalos pusės, įsteigę kaimelį *Juodgiriais* vadinamą. Tuo metu prie vietovės dar buvęs ir nedidelis *Juodžio ežerėlis*, vėliau išnykęs ar nuleistas. Nuo šio ežerėlio vietovė gavusi naują vardą ir buvusi Juodaičiais vadinama.

## Istorija

Kaimas 1614 m. dovanotas Ariogalos klebonijai. 1780 m. pastatyta medinė koplyčia, 1862 m. – pirmoji Juodaičių bažnyčia, 1915 m. ji sudegė, 1917 m. pastatyta laikina bažnyčia, 1931 m. pastatyta Juodaičių Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia, restauruota 1944 m. XIX a. Juodaičiai – Kauno apskrities Ariogalos valsčiaus kaimas.

Juodaičiai kiek pakilo nepriklausomybės metais. Išvesti geresni keliai, įruošti betoniniai tiltai, pagerintas žemės dirbimas. Buvo mokykla (įsteigta 1919 m.), lentpjūvė (nuo 1929 m.), malūnas, pašto agentūra, 3 privačios krautuvės, kelios kultūrinės ir jaunimo organizacijos. II pasaulinio karo metu Juodaičiai kiek nukentėjo.

Apylinkėse veikė Kęstučio apygardos Vaidoto rinktinės partizanai, 1948 m. prie Juodaičių NKVD sunaikino partizanų štabo slėptuvę, žuvo rinktinės vadas Juozas Čeponis, partizanai A. Geležius, A. Mileris. Žūties vietoje 1998 m. pastatytas paminklas.

Nuo 1947 m. veikia biblioteka, nuo 1957 m felčerių ir akušerių punktas, 1961 m. pastatyti kultūros namai, 2002 m. medicinos punktas. 1950–1992 m. buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Antanas Jokimas, architektas

## Galerija

Juodaiciu_gatves.jpg|Juodaičių gatvė
Juodaiciu_gatves_02.jpg|Juodaičių gatvė
Juodaičiai, kultūros namai.JPG|Kultūros namai


## Šaltiniai

*
Girdžiai

**Girdžiai** – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 9 km į šiaurę nuo Jurbarko. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi medinė Girdžių Šv. Marijos Magdalietės bažnyčia (pastatyta 1926 m.), yra Girdžių pagrindinė mokykla (su krašto muziejumi), biblioteka, Jurbarko kultūros centro Girdžių skyrius, paštas (LT-74015). Miestelis garsėja Šv. Onos atlaidais.

Kaimas įsikūręs Mituvos dešiniajame krante, prie kelio . Prie kaimo 1976 m. suformuotas Girdžių tvenkinys. Žemupyje stovi Girdžių tiltas.

## Istorija

Girdžiai minimi 1554 m., kai kaimas dovanotas Veliuonos klebonui. 1813 m. sudegė. Nuo 1842 m. valstybinė valda. XIX a. pradžioje pastatyta koplyčia, 1926 m. – medinė Girdžių Šv. Marijos Magdalietės bažnyčia. XIX–XX a. sandūroje Girdžiai – kaimas Raseinių apskrities Jurbarko valsčiuje.

Sovietmečiu buvo paukštininkystės tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė. Tuo metu įsteigta biblioteka, medicinos punktas, kultūros centras. 1977 m. užtvenkus Mituvos upę susidarė Girdžių tvenkinys.

2013 m. gruodžio 2 d. patvirtintas Girdžių herbas.

2025 m. atidengtas paminklas „Mūsų atmintis – Laisvei“. Iš metalo ir lauko akmenų skulptoriaus Vlado Urbanavičiaus sukurtas išskirtinis kryžius –  7 m aukščio, 9 t svorio.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės

Girdžiuose gimė:
* Zigmas Aleksandravičius (1911–1965), kompozitorius, vargonininkas, chorvedys, pedagogas.
* Pranas Juškys (1871–1939), draudžiamosios lietuviškos spaudos platintojas.

## Šaltiniai

*
Jurbarkai

**Jurbarkai** – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, Jurbarko šiaurinis priemiestis, įsikūręs prie kelio . Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Veikia Jurbarkų mokykla-darželis, biblioteka, paštas (LT-74006), Jurbarkų kaimo bendruomenės centras, ŽŪB, vandens jėgainė.

## Geografija

Kaimas yra į šiaurės vakarus nuo Jurbarko, netoli Mituvos žiočių, upės kairiajame krante.

## Istorija

1950–1993 m. buvo kolūkio centrinė gyvenvietė, dabar žemės ūkio bendrovė. 1977 m. įsteigtas lopšelis-darželis, nuo 1994 m. pradinė mokykla, mokykla-darželis. 1989 m. atidarytas paštas. 2005 m. pradėta eksploatuoti 0,675 MW Jurbarkų hidroelektrinė. 2019 m. patvirtintas Jurbarkų herbas.

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai
Bužumbūra

**Bužumbūra** (, iki 1962 m. ***Usumbura***) – miestas vakarų Burundyje, prie šiaurės rytinio Tanganikos ežero kranto. Iki 2019 m. – Burundžio sostinė. 1,09 mln. gyventojų (2019). Bužumbūra yra šalies prekybinis centras, vandens kelių keltais sujungtas su Kigoma ir Udžidžiu (*Kigoma-Ujiji*), Tanzanijos uostu. Iš pastarojo miesto geležinkeliu prekės keliauja į Dar es Salamą. Bužumbūros regione auginama medvilnė, taip pat išvystyti amatai, žvejyba, alaus, kailių, cemento, vaistų pramonė. Svarbus gyventojų užsiėmimas yra žvejyba ežere. Mieste yra žuvies ir kavos apdirbimo fabrikai. 1960 m. čia įkurtas Burundžio universitetas.

## Etimologija

Spėjama, kad Bužumbūros vardas yra kilęs nuo šalies rytuose esančių kalnų vardo. Iki 1962 m. ji vadinosi *Usumbura*.

## Istorija

1871 m. gyvenvietę aplankė Deividas Livingstonas ir Henris Mortonas Stenlis. Tai buvo svarbi vokiečių Rytų Afrikos kolonizatorių armijos stovyklavietė. 1923 m. miestas tapo Ruandos-Urundžio mandatinės teritorijos (nuo 1946 m. globojama teritorija), priskirtos Belgijai, administraciniu centru, o 1962 m. tapo nepriklausomo Burundžio sostine. 1993 m. nužudžius šalies prezidentą Melchiorą Ndadaję (*Melchior Ndadaye*) prasidėjo etniniai konfliktai ir žudynės. Tūkstančiai žmonių paliko miestą, ir jis tapo tutsių armijos tvirtove. Nesutarimai tęsiasi, ir tarp tutsių bei hutų vis dar pasitaiko konfliktų, ypač Bužumbūros priemiesčiuose.

2007 m. buvo išsakyti planai sostinę perkelti į buvusią karališkąją sostinę Gitegą, 2019 m. parlamento balsavimu tai buvo įtvirtinta oficialiai.

## Sportas
* Rukinzo FC – futbolo klubas;
:: Namų rungtynes žaidžia „Intvario“ stadione (, talpinančiame 22 tūkst. žiūrovų.
* Muzinga FC – futbolo klubas; rungtyniavo pajėgiausiame šalies futbolo divizione.

## Šaltiniai
Tanganika

**Tanganika** () turi dvi reikšmes:
# Ežeras centrinėje Afrikoje – Tanganika;
# Buvusi šalis Rytų Afrikoje – Tanganika.
Raudėnai

**Raudėnai** – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, šalia kelio . Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi medinė Raudėnų Šv. apaštalo Baltramiejaus bažnyčia (nuo 1881 m.), Raudėnų koplyčia, veikia Raudėnų mokykla, biblioteka, paštas (LT-81009). Pietiniame pakraštyje yra Raudėnų geležinkelio stotis. Pro kaimą teka Rauda, apylinkėse vyrauja eglynai.

Kaime kasmet švenčiama Jurginių šventė.

## Etimologija

Kaimo pavadinimas – vandenvardinis vietovardis, kilęs nuo Raudos upės, abipus kurios jis įsikūręs. Pastarosios vardas kilęs nuo žodžio *rauda, raudojimas*.

## Istorija

Vietovė minima nuo XVI a. 1550 m. pastatyta koplyčia, 1611 m. – pirmoji apaštalo Šv. Baltramiejaus bažnyčia. 1681 m. jau minimas Raudėnų miestelis. XIX a. jis buvo Šiaulių apskrities Kuršėnų valsčiuje.

1968 m. spalio 23 d. Raudėnų miestelis sujungtas su Raudėnų kaimu ir bendra gyvenvietė pavadinta Raudėnų kaimu, tad liko be miestelio statuso.

2000 m. patvirtintas Raudėnų herbas.

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai

* 

## Literatūra
* Raudėnų kraštas: straipsnių rinkinys (sud. Irena Seliukaitė ir kt.). – Vilnius: Diemedis, 2007. – 495 p.: iliustr. – ISBN 978-9986-23-134-9
Guostagalis

**Guostagalis** – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurės rytus nuo Linkuvos. Seniūnijos ir Centrinės seniūnaitijos centras. Veikia paštas (LT-83040), Guostagalio žemės ūkio bendrovė. Kaime yra mitologinis akmuo – „Velnio krėslas“, technikos paminklas – Guostagalio vėjo malūnas.

## Etimologija

Vietovardis kildinamas nuo asmenvardžio *Guostas* (plg. Pakruojo istorinį asmenvardį *Stanisław Guostaytis*) ir lietuviško žodžio *galas* („vieta, kur baigiasi koks ilgesnis daiktas; daikto kraštinė dalis (pradžia, pabaiga); kraštas, siena; riba“).

## Istorija

Kaimas istoriniuose šaltiniuose pirmą kartą minimas 1584 m. XIX a. buvo kaimas Panevėžio apskrities Linkuvos valsčiuje.

1928 m. įkurta Guostagalio pagrindinė mokykla, 1953 m. biblioteka, 1958 m. kultūros namai, felčerių punktas. Sovietmečiu buvo kolūkio centrinė gyvenvietė. 2010 m. uždaryta mokykla. 2017 m. patvirtintas Guostagalio herbas.

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Vidmantas Povilionis. Guostagalis iki XVIII amžiaus pabaigos
Tanganika (ežeras)

**Tanganika** () – antrasis pagal dydį Afrikos ežeras (32 890 km²), esantis Rytų Afrikoje, prie Tanzanijos, Kongo Demokratinės Respublikos, Zambijos ir Burundžio sienų. Tai vienas ilgiausių ežerų pasaulyje – jis yra 680 km ilgio ir 72 km pločio. Be to, tai antrasis pagal gylį (1430 m) gėlavandenis ežeras pasaulyje (po Baikalo). Iš ežero išteka Lukugos (*Lukuga*) upė (Atlanto vandenyno baseinas).

Ežeras susiformavęs Didžiajame riftiniame slėnyje.

Ežere daug hipopotamų ir krokodilų, gausu žuvies. Garlaiviais galima susisiekti su pagrindiniais Tanganikos uostais.

1871 m. ežerą tyrinėjo Deividas Livingstonas ir Henris Stenlis. Pirmojo pasaulinio karo metu vyko keletas nedidelių jūrų mūšių tarp Anglijos ir Vokietijos armijų.

## Šaltiniai
David Livingstone

**Deividas Livingstonas** (*David Livingstone*; 1813 m. kovo 19 d. Blantaire, Škotijoje – 1873 m. gegužės 1 d. nuo dizenterijos) – britų misionierius ir Afrikos geografijos tyrinėtojas.

## Biografija
Gimė darbininkų šeimoje. Nuo dešimties metų dirbo audimo fabrike. Savarankiškai išmoko lotynų ir graikų kalbas, domėjosi misionieriavimu bei kelionėmis. Stratklaido universitete studijavo mediciną. 1840 m. jis išplaukė iš Škotijos į Pietų Afriką kaip medicinos misionierius. Nuo to laiko jis praleido Afrikoje 33 metus ir išgarsėjo tiek kaip misionierius, tiek ir kaip keliautojas. Vienas iš svarbiausių jo žygių – 1855 m. pasiektas Viktorijos krioklys. 1871 m. jį aptiko žurnalistas Henris Stenlis, su kuriuo jie kartu keliavo dvejus metus (aptiko Tanganikos ežerą), o praėjus metams po D. Livingstono mirties H. Stenlis jo palaikus sugrąžino į Angliją, kur 1874 m. balandžio 18 d. jis buvo palaidotas (Vestminsterio vienuolyne).

### Mirtis
D. Livingstonas mirė 1873 m. gegužės 1 d. Afrikos lūšnyne. Jo širdis buvo išimta ir palaidota po medžiu, o jo balzamuotas kūnas buvo transportuotas atgal į Britaniją.

## Šaltiniai
Viktorijos krioklys

**Viktorija** () arba **Mosioatunija** (tng. *Mosi-oa-Tunya*) – krioklys pietų Afrikoje, ant Zambezės upės, krentantis iš 108,3 m aukščio ir esantis 1,6 km pločio. Jis yra pasienyje tarp Zambijos ir Zimbabvės valstybių. Krioklyje gausu salelių, kurios dalija jį į daug mažų krioklių. Tirštas rūkas ir garsus šniokštimas yra girdimas maždaug 40 km spinduliu.

Pirmasis europietis, aptikęs krioklį (1855 m.), buvo Deividas Livingstonas, škotų keliautojas, kuris jį pavadino tuometinės Anglijos karalienės Viktorijos garbei. Krioklys įeina į dviejų nacionalinių parkų teritoriją ir pritraukia daug turistų. Šie parkai įtraukti į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.

Dabar apie krioklių susidarymo procesą žinoma daugiau negu Livingstono laikais. Centrinis Zambijos plokščiakalnis – tai didžiulis 300 m storio klodas bazaltinės lavos, vulkano išlietos prieš 200 mln. metų, daug anksčiau prieš susiformuojant Zambezei. Išsilydžiusioms uolienoms auštant, jos kietėjo ir skeldėjo, susidarė įtrūkių tinklas. Šiuos įtrūkius užpildė minkštesnės medžiagos sudarydamos daugmaž lygų sluoksnį. Tačiau maždaug prieš pusę milijono metų, kai plokščiakalniu pradėjo tekėti Zambezė, ji susidūrė su vienu iš tų įtrūkių. Vanduo ėmė plauti minkštą užpildą grauždama griovį. Upė tvindė jį griausmingai plakdamasi ir keldama purslų debesis, kol pradėjo veržtis per žemesnįjį plyšio kraštą ir toliau – į siaurą tarpeklį. Taip atsirado pirmas krioklys. Tačiau procesas tuo nesibaigė. Nepaliaujama tėkmė per vandenkričio briauną silpniausioje vietoje pradėjo griauti uolos kraštą. Triukšmingi vandens srautai vis labiau graužė sprūdį ardydami upės dugną prieš srovę – taip formuodami naują siaurą tarpeklį, nusidriekiantį įžambiai pirminiam tarpekliui. Taip nuožulniai besitraukdama upė rado kitą įtrūkį iš rytų į vakarus ir išplovė minkštą jo užpildą. Per įtrūkių tinklą braudamasi prieš srovę, upė sukūrė zigzaginių tarpeklių virtinę, išsidėsčiusią pasroviui nuo krioklių.

Šiandien pasroviui galima pamatyti septynis tokius tarpeklius: kiekvienas jų yra jau išnykusio vandenkričio pėdsakas. Aštuntasis tarpeklis – dabartinio Viktorijos krioklio, tačiau ir šis pamažėl irsta. Erozija šių tarpeklių kelyje vyksta apie 1,6 km per 10 000 metų tempu. Galimas daiktas, kad devintoji besitraukiančio krioklio vieta bus vakariniame krašte esantis *Velnio slenkstis*.

Šalia krioklio pastatyta Livingstono statula, o ties *Verdančiu katilu* tarpeklis perdengtas tiltu, kuris 1905 m. pastatytas geležinkeliui, nutiestam iš Bulavajo. 1938 m. žemupio link buvo pastatyta elektrinė, o vėliau, 1969 m., – *Peilio ašmenų* pėsčiųjų tiltas. Jis jungia pagrindinį žemyną su stulbinančiu kyšuliu, suteikdamas turistams galimybę gėrėtis nuostabiais reginiais.

Sausasis laikotarpis, trunkantis nuo rugpjūčio iki gruodžio, leidžia stebėti klasikinę Viktorijos krioklio panoramą nuo kranto iki kranto, tačiau vandens lygis tuomet gali būti labai žemas. Potvynių sezonas (kovą – gegužę) – tai tikros dramos metas. Tada Zambezė pritvinksta siautėjančių vandenų ir pasiekia nežabotos galios tūrį, 15 kartų didesnį nei sausuoju laikotarpiu.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Pirmosios Viktorijos krioklių nuotraukos (1891)
Zambezė

**Zambezė** () – ketvirta pagal dydį Afrikos upė bei didžiausia, kuri įteka į Indijos vandenyną iš Afrikos. 2574 km ilgio upė išteka iš Zambijos ir teka per Angolą, šalia Namibijos ir Botsvanos sienų, Zimbabvę bei Mozambiką, kur įteka į Mozambiko sąsiaurį Indijos vandenyne.

Prasideda šiaurės vakarų Zambijoje, kalvose, apie 1500 m aukštyje. Aukštupyje Zambezė teka bazaltinėmis plynaukštėmis, vidurupyje – plokštikalnėmis (čia yra ir Viktorijos krioklys), o žemupyje teka pro plačius slėnius. Upėje gausu didesnių ir mažesnių krioklių, slenksčių (Katimos, Kebrebasos) kurie apsunkina jos navigaciją, nors vietiniai gyventojai nedideliais atstumais upe plaukioja. Zambezės upėje buvo suformuotas Karibos ežeras tarp Zambijos ir Zimbabvės, vienas didžiausių dirbtinių ežerų pasaulyje. Zambezės krantai yra derlingi ir tankiai apgyvendinti. Upė turi didelį hidroenergijos potencialą; yra nedidelė jėgainė ant Viktorijos krioklio ir viena didžiausių Afrikoje vandens jėgainių Karibos ežere. Žemupyje patvenkta Kabora Basos užtvanka.

Upės vagos plotis svyruoja tarp 1600 m (ties Livingstonu) ir 40 m. Į upės baseiną patenka Malavio ežeras. Poplūdis tęsiasi nuo gruodžio iki balandžio. Metinis nuotėkis – 106 km³.

Svarbiausi intakai:
* Kambopas, Kafuė, Luangva, Širė (dešinieji), Lungvebungu, Luanginga, Kvandas (kairieji).

Didžiausi miestai prie upės: Mongu, Katima Mulilas, Livingstonas, Tetė.

## Šaltiniai
Viktorija

**Viktorija** gali reikšti:

* asmenybės:
** Deivė Viktorija, romėnų pergalės deivė;
** Karalienė Viktorija (1819–1901), Anglijos karalienė;
** Viktorija – žmogaus vardas;
* geografiniai objektai:
** Viktorijos krioklys Pietų Afrikoje;
** Viktorijos ežeras Rytų Afrikoje;
** Viktorijos sala Kanados Arktyje;
** Viktorija – upė šiaurės Australijoje;
** Viktorija – viena iš šešių Australijos valstijų;
** Viktorija – Kanados provincijos Britanijos Kolumbijos sostinė;
** Viktorija – Argentinos miestas;
** Viktorija – Seišelių salų sostinė;
** Viktorija – JAV miestas Teksase;
** Viktorija – Ispanijos miestas, Baskų krašto sostinė, isp. Viktoria-Gasteiz;
** Siudad Viktorija – Meksikos miestas;
** Viktorija de las Tunasas – Kubos miestas;
** Viktorija arba Siangangdao – didžiausias Honkongo rajono miestas;
** Viktorija – buvęs Limbės miesto Kamerūne pavadinimas;
** Viktorija – miestas Maltoje;
** Viktorija – miestas Grenadoje;
** Viktorija – gyvenvietė Gajanoje
* augalas:
** Viktorija.

## Taip pat skaitykite
* La Viktorija
Kigoma

**Kigoma** () – miestas vakarų Tanzanijoje, uostas prie Tanganikos ežero. Čia baigiasi geležinkelis, nutiestas iš Dar es Salamo 1914 metais. Laivais Kigoma susisiekia su Kongo DR ir Burundžiu. Žuvies ir maisto apdirbimo pramonė. Prekybinis centras (ryžiai, medvilnė, aliejus).

## Istorija
1850–1890 m. Kigoma buvo svarbi gyvenvietė arabų ir svahilių pirkliams (ypač dramblio kaulo ir vergų pirkliams). Apie 1890 m. regioną užkariavo vokiečiai. Kurį laiką Kigoma buvo sujungta su Udžidžiu (*Ujiji*) į vieną miestą. 1994–1996 metais, Burundžio pilietinio karo metu, į Kigomą sparčiai kraustėsi pabėgėliai iš Burundžio.

## Sportas
* Mashujaa FC – futbolo klubas;
* „Tanganikos“ stadionas, talpinantis 3 500 žiūrovų.

## Šaltiniai
Didysis Menderesas

**Didysis Menderesas** (), senovėje **Meandras** () – upė, tekanti pietvakarinėje Turkijos dalyje. Prasideda Anatolijos plokščiakalnyje, netoli senovinio Frygijos miesto Keleanajos (dabartinis Dinaras), teka į vakarus, įtekėdama į Egėjo jūrą, netoli senovinio Jonijos miesto Mileto, sudaro deltą. Vandeninga žiemą. Naudojama drėkinimui. Žemupyje Didysis Menderesas sudaro meandras, nuo to ir kilo šis terminas.
Klitemnestra

**Klitemnestra** () – graikų mitologijos veikėja, graikų achajų armijos vado Trojos kare, Mikėnų ir Argo karaliaus Agamemnono žmona, Ifigenijos, Elektros ir Oresto motina, Tindarėjo ir Ledos dukra.

Prašydamas palankaus vėjo plaukti į Troją, Agamemnonas paaukojo deivei Artemidei dukrą Ifigeniją. Kai Agamemnonas išplaukė į Troją, Aigistas privertė Klitemnestrą būti jo meiluže. Keršydama už dukros paaukojimą, Klitemnestra nužudė iš karo grįžusį Agamemnoną. Su Aigistu valdė Mikėnus, kol juodu nužudė Orestas – svetur užaugęs jos ir Agamemnono sūnus, keršydamas už tėvo mirtį.
Helenas

Graikų mitologijoje **Helenas** – Priamo ir Hekubos sūnus, turintis pranašo sugebėjimų. Kasandra ir Helenas buvo dvyniai. Pranašo galių jis įgavo dėka Apolono šventykloje paliktų gyvačių. Jis bandė atkalbėti Parį, ketinantį pagrobti mylimają Helenę. Pariui mirus jis su Deifobu susiginčijo dėl Helenės rankos, nugalėjo Deifobas.

Trojos karo metu, graikai pagrobė Heleną ir kankino tol kol šis pasakė, ką reikia padaryti, norint įveikti Troją. Jis pasakė: „reikia gauti Heraklio nuodingų strėlių (tuo metu jas turėjo Filoktetas), paimti Atėnės Paladės statulą, esančią Atėnės Trojos šventykloje (persirengęs elgeta Odisėjas pavogė statulą), įtikinti Achilo sūnų Neoptolemą prisijungti prie karo (graikai nuvyko ir pargabeno jį iš Skiro)“. Kita mito versija pasakoja, Helenas pasakė graikams, kad jiems reikia užmušti Troilijų, Heleno netikrą brolį, Apolono ir Hekubos sūnų, iki jam sueis 20 metų. Achilas surengė pasalą ir užmušė Troilijų bei jo seserį Polikseną.

Po to kai graikai laimėjo karą ir jo tėvai buvo užmušti, Helenas tapo Neoptolemo vergu, buvo nuvežtas į Epirą. Kai Neoptolemą užmušė Orestas, Helenas paveldėjo dalį karalystės ir vedė Andromachę, brolio Hektoro našlę, kuri taip pat buvo Neoptolemo vergė.
Oksimoronas

**Oksimoronas** ( – skvarbus, aštrus + kvailas, bukas) – iš dviejų vienas kitam prieštaraujančių savo prasmėmis sąvokų sudarytas tropas ar objekto apibūdinimas jo įprastinei sampratai prieštaraujančiais požymiais; pati save paneigianti ar sau prieštaraujanti sąvoka, eklektiškas žodžių ar terminų junginys. Oksimoronas rodo nestandartinį, nuostabą keliantį pasaulio matymą.

Paprastai tai epitetas ar požymis loginiu požiūriu prieštaraujantis pažymimajam žodžiui, pavyzdžiui: sistemiškas chaosas, atsitiktinė tvarka, vieša paslaptis, baisiai gražus, karštasis šaltinis, plastikinė stiklinė, vegetariškas mėsainis, vegetariškas kebabas, kojų rankšluostis.

## Vartosena
* „Aš visuomet pasiruošęs mokytis, nors aš ne visuomet linkęs būti mokomu.“ Winston Churchill
* „Aš niekuomet neleidau savo išsimokslinimui trukdyti mano išsilavinimui.“ Mark Twain 
* „Juokas yra labai rimtas dalykas.“ Winston Churchill
* „Melancholija yra malonumas būti liūdnu.“ Victor Hugo 
* „Norėdamas vadovauti žmonėms – sek jiems iš paskos.“ Lao-Tzu
* „Nepakeliama būties lengvybė“ Milan Kundera
* „Protingas kvailys“ Iš lietuvių tautosakos
* „Mažiau yra daugiau." Robert Browning

## Taip pat skaitykite
* Prieštaravimas
* Antonimas

## Nuorodos
* http://www.oxymoronlist.com/
* Oxymorons.info

## Šaltiniai
* Tarptautinių žodžių žodynas, (c) Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985
Meliboja

Graikų mitologijoje **Melibojos** vardu – vadinami du personažai.
* Vienintelė iš niobidų likusi gyva, kitus išžudė Apolonas ir Artemidė. Ji buvo tokia nusiminusi, kad net pasikeitė vardą į Chloris (Chloridė) (išblyškusioji).
* Okeanidė, Okeano ir Tetijos dukra, su Pelasgu susilaukė Likaono.
Aukštieji kursai

**Aukštieji kursai** (**AK**) – pirmoji nepriklausomos Lietuvos aukštojo mokslo įstaiga, 1920–1922 m. veikusi Kaune.

## Istorija

Lietuvos Vyriausybei 1919 m. pradžioje persikėlus į Kauną, susirūpinta aukštosios mokyklos kūrimo reikalais. 1919 m. gegužės 26 d., vykstant kovoms su bolševikais, lenkais, bermontininkais, paskelbta krašto mobilizacija, apimanti ir aukštųjų mokyklų studentus. Mobilizacija ir lėšų trūkumas lėtino pirmojo lietuviško universiteto steigimą, nors būtinybė turėti tokią įstaigą buvo akivaizdi.

Paaiškėjus, jog valstybė nepajėgs greitu laiku atidaryti universiteto, matematikas Zigmas Žemaitis sutelkė organizacinę grupę, kurios nariai – gamtininkas Tadas Ivanauskas, teisininkas ir istorikas Augustinas Janulaitis, psichologas Jonas Vabalas-Gudaitis, botanikas Liudas Vailionis – svarstė visuomeninės aukštosios mokyklos steigimo planus ir galimybes. Spalio mėn. pradžioje sudaryta vykdomoji komisija, į kurią dar įtraukti Jurgis Alekna, Kazimieras Vasiliauskas ir Eduardas Volteris. Ši komisija parengė Aukštųjų kursų statuto projektą, kurį 1920 m. sausio 5 d. patvirtino Švietimo ministerija.

1920 m. sausio 27 d. dabartiniame Kauno Maironio universitetinės gimnazijos pastate (Gimnazijos g. 3) iškilmingai atidaryti Aukštieji kursai su šešiais skyriais: Humanitarinių mokslų, Teisės, Matematikos-fizikos, Gamtos, Medicinos ir Technikos. Į kursus įstojo 522 klausytojai, iš kurių 244 – tikrieji, turintys brandos atestatus. Paskaitas skaitė daugiau kaip 40 dėstytojų.

## Studijos
Aukštuosiuose kursuose buvo mokomasi pagal universitetų nuostatas ir programas. Jiems išlaikyti įsteigta aukštųjų mokslų draugija, kurios pirmininku išrinktas Povilas Matulionis. Apie pusę lėšų kursų išlaikymui sudarė visuomeninės aukos, kitas davė Lietuvos Vyriausybė. Aukštieji kursai paruošė dirvą 1922 m. įkurtam Lietuvos universitetui – subūrė pirmuosius mokslo kadrus, surinko būsimų studentų kontingentą, parengė universiteto statuto projektą. 1920 m. kursams vadovavo Zigmas Žemaitis, 1921–1922 m. – Jonas Gudaitis-Vabalas.

## Šaltiniai

## Nuorodos

*
Teneniai

**Teneniai** – miestelis Šilalės rajono savivaldybėje, 20 km į vakarus nuo Šilalės. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi medinė Tenenių šv. Barboros bažnyčia (pastatyta 1782 m.), veikia Tenenių pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-75023). Miestelio šiaurėje, kur suteka Tenenys ir Melmentas yra kapinės, kuriose stovi akmeninis koplytstulpis ir daug tradicinių liaudies paminklų. Dar šiauriau yra Tenenių gyvulininkystės ūkiai. Šiauriau bažnyčios, už Tenenio yra išlikęs dvaro parkas.

Netoli Tenenių mokyklos, prie kelio į Pajūralį stovi keturkampė mūrinė koplytėlė. Jos viduje yra kryžių nešančio Kristaus skulptūra. Koplytėlė papuošta klasicizmo elementais, panaši į esančią Bikavėnuose. Ji pastatyta apie 1860 metus. Sovietmečiu, 1985 m. apgriuvusi koplyčia buvo slapčia atnaujinta per vieną naktį.

Rugpjūčio pirmąjį sekmadienį vyksta Porciunkulės atlaidai, vakare vyksta koncertas, kuris baigiasi šokiais iki paryčių. Taip pat būna ir kitokių pramogų, ši šventė sutraukia apie tūkstantį ir daugiau vietinių bei apylinkių žmonių.

Per miestelį teka upelis Tenenys, pagal kurį ir pavadintas miestelis. Miestelyje į jį įteka Melmentas, piečiau miestelio – Dūrupis. Apylinkėse plyti Tenenių miškai. Saugomas Tenenių ąžuolas.

## Etimologija

Teneniai – vandenvardinis vietovardis, kilęs nuo čia pratekančio upelio Tenenio. Upėvardį Tenenys kalbininkai kildina iš senų žodžių *tenė* – vieta upėje, kur vanduo neteka, ir žodžio *tenėti* – tirštėti, stingti.

## Istorija

Pirmoji data kai paminėti Teneniai – 1585 m., tuomet jau egzistavo Jonui Stankevičiui priklausęs Tenenių dvaras, kurio žemėse, kūrėsi ir kaimas. XVIII a. pirmoje pusėje Tenenius valdė Vaitkevičiai, vėliau Teneniai atiteko Bilevičiams. 1771 m. dvarininkai išrūpino atlaidų teisę. Adomas Bilevičius 1782 m. pastatė naują bažnyčią (tai perstata koplyčia), o 1789 m. skyrė žemės bei lėšų jos išlaikymui. Tai sudarė sąlygas sudaryti atskirą Tenenių parapiją. Tenenius valdė ir Pilsuckiai, Juzefo Pilsuckio prosenelis čia turėjo dvarą.

XIX a. pabaigoje Teneniai buvo miestelis Raseinių apskrities Žemaičių Naumiesčio valsčiuje.

1923 m. visuotinio surašymo duomenimis čia buvo 48 sodybos ir 191 gyventojas. Sovietmečiu Teneniai tapo kolūkio centru, keliolika metų čia buvo apylinkės centras. Tarp 1972 ir 1976 m. suteiktas miestelio statusas. 1979 m. gyventojų skaičius pasiekė beveik 400.

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
* Tenenių apylinkės
Bilioniai

**Bilioniai** (arba ***Bilionys***) – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 5 km į pietryčius nuo Laukuvos, prie Žemaičių plento . Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Bilionių piliakalnio papėdėje Jono Rupšlaukio etnografinė sodyba – valstybės saugomas architektūros paminklas. Išlikę autentiški namas, svirnas, jauja-tvartas, malkinė, šulinys. Aplink yra tvenkiniai, auga seni ąžuolai, beržai, gluosniai. Šalia Bilionių įrengta kalnų slidinėjimo trasa „Aukštagirės kalnas“.

## Istorija

Iš rytų prieina Varnių regioninis parkas, kuriame yra Bilionių piliakalnis, įsteigtas Bilionių kraštovaizdžio draustinis. 1940 m. rugpjūčio 10 d. buvo įkurta Lietuvai vaduoti sąjunga. Pokario metais apylinkėse veikė Kęstučio apygardos,Butigeidžio partizanų rinktinės Lietuvos partizanai. 1950–1992 m. buvo kolūkio centrinė gyvenvietė. 1924 m. įsteigta pradžios mokykla, dab. Laukuvos gimnazijos pradinio ugdymo skyrius. 1967 m. įkurti kultūros namai, biblioteka, medicinos punktas. 2021 m. patvirtintas Bilionių herbas.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės

Kaime gimė:
* Zenonas Mikutis, Kelmės rajono politinis ir visuomenės veikėjas.

## Galerija

Bilioniai, ženklas.JPG|Įvažiavimas nuo Žemaičių plento
Bilioniai, gatvė.JPG|Vampialaukio gatvė, įamžinusi neeilinę vietovę
Bilioniai. paminėjimo akmuo.JPG|Riedulio „saulutėje“ – datos apie Bilionių paminėjimą istoriniuose šaltiniuose
Bilioniai, akmuo 1952 m. žuvusiems partizanams.JPG|Akmuo atminti 1952 m. žuvusiems Bilionių partizanams


## Šaltiniai
Žadeikiai (reikšmės)

**Žadeikiais** vadinami kaimai:

* Joniškio rajone;
* Klaipėdos rajone;
* Kretingos rajone;
* Kupiškio rajone;
* Mažeikių rajone;
* Pasvalio rajone:
** Krinčino seniūnijoje,
** Pasvalio apylinkių seniūnijoje;
* Šilalės rajone (seniūnijos centras).
Palentinis

**Palentinis** – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 8 km į šiaurę nuo Kaltinėnų, abipus Raudžio upelio. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Yra biblioteka.

## Istorija

Sovietmečiu buvo Medvėgalio tarybinio ūkio pagalbinė gyvenvietė.

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai
Dionizas Poška

**Dionizas Poška** (1764 m. Lėlaičiuose (Telšių apylinkėse) – 1830 m.) – XIX a. lietuvių rašytojas, vienas žymiausių kultūros veikėjų. Žymiausias D. Poškos kūrinys – „Mužikas Žemaičių ir Lietuvos“.

## Biografija
D. Poška gimė 1764 m. Telšių paviete, Žemalės parapijoje, Lėlaičių dvare, krikštytas 1764 metų spalio 13 d. Kurį laiką (iki motinos mirties) gyveno gimtinėje, vėliau su tėvu ir pamote persikėlė į Maldūnus. Apie 1773–1780 m. mokėsi Kražių kolegijoje, paskui pasirinko teisininko kelią, praktikavosi Raseinių palestroje. 1786 m. jam pripažintas advokato vardas. Būdamas 17-18 metų pradėjo dirbti Žemaitijos žemės teisme Raseiniuose, iš pradžių advokatu, paskui teismo regentu, ežių teismo sekretoriumi, žemės teismo raštininku. Nuo 1790 m. iki mirties gyveno Bardžiuose, kaimelyje šalia Bijotų, turėjo baudžiauninkų. Bijotuose stovi garsieji D. Poškos „Baubliai“ (senienų muziejus, Šilalės Vlado Statkevičiaus muziejaus padalinys). Valdė apie 500 ha žemės, turėjo 40 baudžiauninkų. Greičiausiai 1792 m. vedė Uršulę Sasnauskytę, kuriai buvo dėkingas „už jos jausmų pastovumą, gerą ir gailestingą širdį, mokėjimą išsaugoti namų židinio ramybę, už šeimininkės darbštumą ir rūpestingumą“.

Mirė D. Poška 1830 m. balandžio 30 d. (gegužės 12 d.) Bardžiuose, palaidotas Kaltinėnų parapijos kapinėse šalia anksčiau mirusios žmonos Uršulės. Senas užrašas ant kapo byloja:

## Bibliografija
* Eilės / sp. parengė V. Kamantauskas. – Kaunas: Švyturys, 1926. – 32 p.
* Mužikas Žiemaytcziu yr Lietuwos / paruošė A. Žirgulys. – Vilnius: Valst. grož. lit. leidykla, 1947.
* Mužikas žemaičių ir Lietuvos: poema (Mokinio biblioteka). – Vilnius: Valst. grož. lit. leidykla, 1951. – 7 p.
* Raštai / surinko V. Laurynaitis; tekstą paruošė D. Urbas. – Vilnius: Valst. grož. lit. leidykla, 1959.
* Mužikas Žemaičių ir Lietuvos. – Vilnius: Vaga, 1965. – 15 p.
* *Der Muschik Schemaitens und Litauens* (vokiečių k.). – München: Fink, 1967. – 21 p.
* Mužikas Žemaičių ir Lietuvos: poema. – Vilnius: Vaga, 1978. – 48 p.

## Literatūra
* Vytautas Vanagas. *Dionizas Poška*: monografija. Vilnius: Pradai, 1994.
* Vincas Laurynaitis. *Lūkesčių metai*: apysaka apie Dionizą Pošką. Vilnius: Gimtasis žodis, 2005. 

## Nuorodos

* Dionizas Poška. Lietuvių klasikinės literatūros antologija
* Dionizui Poškai – 250. Maironio lietuvių literatūros muziejus
* Baublių muziejus
Šerkšnėnai

**Šerkšnėnai** – kaimas Mažeikių rajono savivaldybėje, prie kelio  ir Šerkšnės upės. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Veikia Šerkšnėnų mokykla-daugiafunkcis centras, biblioteka, yra kapinaitės. Į vakarus nuo kaimo telkšo Šerkšnėnų HE tvenkinys.

## Etimologija

Šerkšnėnai – vandenvardinis vietovardis, pavadintas pagal čia tekančios Šerkšnės upėvardį.

## Istorija

Minimi nuo 1558 m. XIX a. pabaigoje tai kaimas ir Šerkšnėnų dvaras Telšių apskrityje. XIX–XX a. veikė vandens malūnas.

Sovietmečiu buvo „Šerkšnės“ kolūkio centrinė gyvenvietė. Veikė felčerių ir akušerių punktas (nuo 1960 m.), pradinė mokykla (nuo 1920 m.), kultūros namai (nuo 1957 m.), biblioteka.

2025 m. sausio 28 d. patvirtintas Šerkšnėnų herbas.

|}

## Gyventojai

## Galerija

Seksnenai. Seniunija, 2006-09-02.jpg|Šerkšnėnų seniūnijos administracijos pastatas ir paštas
Serksnenai, 2006-09-02.jpg|Šerkšnėnai
Serksnenai. Koplytele sodyboje, 2006-09-02.jpg|Koplytėlė gyvenvietės sodyboje
Serksnenu kapinaites.jpg|Šerkšnėnų kapinaitės


## Šaltiniai

*
Grumbliai

**Grumbliai** – kaimas Plungės rajono savivaldybėje, 12 km į šiaurės rytus nuo Plungės, į pietus nuo Alsėdžių. Paukštakių seniūnijos ir Grumblių seniūnaitijos centras. Veikia Alsėdžių mokyklos pradinio ugdymo skyrius, biblioteka. Yra lurdo grota (2017 m.), akmenų parkas privačioje sodyboje.

## Geografija

Netoli kaimo eina kelias  (). Eina rajono kelias į Kulskius o toliau įeina į. Netoli kaimo nutiesta geležinkelio ruožas Kretinga–Šiauliai, tačiau stotis nebuvo pastatyta. Artimiausia yra Tarvainių geležinkelio stotis.

## Istorija

XIX a. minimi kaip kaimas Telšių apskrities Bernotavo valsčiuje.

1950–1992 m. buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės

Kaime gimė:
* Antanas Daukša, ekonomistas.

## Galerija

Grumbliai, ženklas.JPG|Riboženklis
Grumbliai, lurdas.JPG|Lurdo grota
Akmenų parkas, Grumbliai.JPG|Akmenų parkas


## Šaltiniai
Stalgėnai

**Stalgėnai** – kaimas Plungės rajono savivaldybėje, prie kelio , taip pat eina rajono kelias iš Stalgėnų į Luknėnus. Seniūnijos centras, Stalgėnų seniūnaitija. Stovi medinė Stalgėnų Šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčia (nuo 1918 m.), veikia Stalgėnų pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-90021). Kaime stūkso Stalgėnų piliakalnis, šalia teka Minija į kurią ties Stalgėnais įteka Sausdravas ir Lukna. Stovi Stalgėnų tiltas.

## Etimologija

Kaimas įkurtas XX a. pradžioje, kai Stalgo kaimo ūkininkai būsimai bažnyčiai padovanojo savo ūkį. Bažnyčia pastatyta 1918 m., tada ir suteiktas *Stalgėnų* pavadinimas.

## Istorija

Kaimas pagarsėjęs naminės degtinės varymo tradicijomis. TSRS laikais „stalgėniške“ vadinamą samanę į Rusiją veždavo Plokštinės bazėje tarnavę kariai.

2018 m. patvirtintas Stalgėnų herbas ir vėliava.

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
* Stalgėnų seniūnija
Daugėdai

**Daugėdai** – kaimas Rietavo savivaldybėje, į šiaurę nuo Rietavo, 3 km į rytus nuo kelio Rietavas–Plungė. Seniūnijos centras, 2 seniūnaitijos (Daugėdų ir Minijos). Kiek į šiaurę nuo Daugėdų teka Minija, 2 km į pietus telkšo Daugėdų ežeras. Stovi Daugėdų koplyčia.

## Istorija

Kaimas minimas nuo 1586 m. Yra 300 metų senumo kapinaitės. 1946 m. įsteigta pradinė mokykla, dab. Rietavo gimnazijos pradinio ugdymo skyrius, kultūros namai, medicinos punktas, biblioteka.

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai
Degaičiai

**Degaičiai** – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, į rytus nuo Telšių, prie geležinkelio Šiauliai–Kretinga, prie kelio . Seniūnijos ir Anulėnų seniūnaitijos centras. Yra paštas (LT-88001), Degaičių Šv. Petro ir Pauliaus bažnyčia, Telšių aerodromas.

## Etimologija
Pavadinimas kilęs iš asmenvardžio *[[Degaitis|Degáitis]]*.

## Istorija

XIX a. Degaičiai buvo kaimas ir dvaras Telšių apskrities Gadūnavo valsčiuje.

Iki 1940 m. Degaičiuose buvo Degaičių dvaras, likęs jo Degaičių parkas. 1950–1995 m. buvo „Tausalo“ kolūkio centrinė gyvenvietė, Anulėnų paukštininkystės tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė.

1954 m. atidaryti kultūros namai, 1955 m. įkurta biblioteka. 1956 m. įsteigta pradžios mokykla, 1957–1995 m. septynmetė, aštuonmetė, devynmetė, nuo 1995 m. Degaičių pagrindinė mokykla. 1994 m. kultūros namų pastate įkurta koplyčia, kurioje vyko pamaldos. 2012 m. ji tapo bažnyčia.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Antanas Kontrimas, buvęs Degaičių seniūnas, tvirčiausios barzdos pasaulyje savininkas

## Šaltiniai
Gadūnavas

**Gadūnavas** – miestelis Telšių rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės rytus nuo  kelio, 9 km į šiaurę nuo Telšių. Seniūnijos centras. Per Gadūnavą teka Subedis (Šerkšnės baseinas). Stovi 1901 m. pastatyta Gadūnavo Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia. Netoliese yra Gadūnavo kaimas.

## Etimologija

Gadūnavas išaugo iš ***Degenių*** kaimo, minimo nuo 1638 m. Kai šiose vietose įsikūrė iš Livonijos atsikėlę bajorai Jurgis ir Eleonora Gadonai ir 1783 m. pastatydino medinę bažnyčią, kaimas pradėtas vadinti Gadūnavu (dvarininkinis vietovardis).

## Istorija

Degenių kaimas minimas nuo 1638 m., 1765 m. pastatyta Degenių kaimo koplyčia. Kai šiose vietose įsikūrė iš Livonijos atsikėlę Jurgis ir Eleonora Gadonai ir 1783 m. pastatė medinę bažnyčią, kaimas pradėtas vadinti Gadūnavu. Prie bažnyčios išaugo gyvenvietė. 1817 m. įsteigta parapija. 1841 m. minimas miestelis, 1886 m. – kaimas. XIX a. Gadūnavas buvo Telšių apskrities kaimas, valsčiaus centras.

1901 m. pastatyta nauja neogotikinė Gadūnavo Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia. 1909 m. įsteigta pradžios mokykla.

Po II pasaulinio karo Gadūnavo apylinkėse veikė Žemaičių apygardos Šatrijos partizanų rinktinės Lietuvos partizanai. 1949 m. atidaryta biblioteka, 1960 m. medicinos punktas.

2014 m. gruodžio 3 d. patvirtintas Gadūnavo herbas.

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
* Gadūnavo žemėlapiai
Šarnelė

**Šarnelė** – kaimas Plungės rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Žemaičių Kalvarijos, Žemaitijos nacionaliniame parke. Praeina kelias . Išlikę daug žemaitiško tipo sodybų. Netoli Šarnelės yra Švedų piliakalnis, Šarnelės ežeras, teka Šarnelės upelis.

Seniūnaitijos centras. Tai palyginti didelis, beveik 20 km² vienkieminis kaimas, garsėjantis ūksmingomis sodybomis. Kaimas yra ilgas, jame išskiriama bajoriškoji ir valstietiškoji dalis.

## Istorija

Šarnelės vietoje rasta IV–II tūkstm. pr. m. e. radinių, čia buvo senovės gyvenvietė. Kaimas minimas nuo 1575 m., XVI a. pabaigoje jau buvo Šarnelės dvaras. 1651–1842 m. čia buvo dominikonų dvarelis. 1902 m. įkurta pradžios mokykla. Antrojo pasaulinio karo metu Kerpauskų sodyboje buvo slepiami žydai.

TSRS laikais buvo Varduvos kolūkio pagalbinė gyvenvietė.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės

Gimė:
* Brunonas Bagužas (1920–2008), Lietuvos katalikų bažnyčios kunigas, politinis kalinys, tremtinys, disidentas.
* Vytautas Mačernis (1921–1944, Šarnelėje ir palaidotas), Lietuvos poetas, labai mylėjęs savo gimtąjį kaimą, savo vaikystės įspūdžius aprašęs poezijoje (Žemaičių Kalvarijoje yra V. Mačernio muziejus).

## Kultūros paveldas
* Šarnelės piliakalnis.
* Šarnelės senosios kapinės, vad. Maro kapeliais.

## Galerija

Sarneles piliakalnis.JPG|Šarnelės piliakalnis
Informacine lenta.JPG|Piliakalnio ir senovės gyvenvietės anotacinis ženklas


## Šaltiniai
Žlibinai

**Žlibinai** – kaimas Plungės rajono savivaldybėje, prie kelio Plungė–Varniai. Seniūnijos centras, Sausdvaro seniūnaitija. Stovi medinė Švč. Mergelės Marijos Krikščionių Pagalbos bažnyčia (nuo 1897 m.), veikia I. Končiaus pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-90009). Į vakarus nuo kaimo teka Sausdravas, per upę pastatyti du tiltai.

## Istorija

XVII a. kaimas vadinosi ***Ryvėnais***. 1773 m. pastatyta pirmoji Žlibinų bažnyčia. XIX a. minimi kaip kaimas ir Žlibinų dvaras Telšių apskrities Bernotavo valsčiuje.

1929 m. įsteigta parapija.

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai

## Literatūra
* Žlibinai (sud. Pranas Rumbutis). – Akademija (Kėdainių r.): P. Rumbutis, 2011. – 128 p.: iliustr. – ISBN 978-609-408-167-5
* 

## Nuorodos
* Žlibinų seniūnija 
* Žemėlapiai
Traupis

**Traupis** – miestelis Anykščių rajono savivaldybėje, prie kelio . Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi neoklasicistinio stiliaus mūrinė Traupio šv. Onos bažnyčia (pastatyta 1892 m., 30 m aukščio bokštas), Lietuvos nepriklausomybės dešimtmečio paminklas – kryžius, pastatytas 1928 m. bažnyčios šventoriuje, per okupaciją nesunaikintas. Veikia biblioteka, paštas (LT-29293), gaisrinė, dvi parduotuvės, buvusi Traupio pagrindinė mokykla. Prie mokyklos yra vienintelis Lietuvoje ir unikalus mokyklinis botanikos sodas (virš 5000 augalų rūšių), kurį 1989 m. įkūrė tuometinis mokyklos direktorius Sigutis Obelevičius. Aplink Traupį gausu dvarų, išlikęs Žiurlių vėjo malūnas. Veikia Traupio kapinės.

Traupis – pirmasis miestelis, pro kurį teka Nevėžis. Nuo Kavarsko į Traupį veda Šventosios-Nevėžio kanalas. Po nepriklausomybės atgavimo siurblinė Kavarske veikė tik epizodiškai per sausras, pastaruoju metu kanalas apleistas.

## Etimologija

Vietovardis veikiausiai kilęs iš upės vardo Traupė arba asmenvardžio *Traupys*. Miestelio vardą Steponas Kolupaila ir Česlovas Kudaba kildina nuo žodžio *tri-upis* – vietovė galėjusi būti taip pavadinta dėl trijų upių santakos.

## Istorija

Gyvenvietė minima nuo XV a. XVI a. pradžioje minimas Traupio dvaras, 1515 m. Traupyje buvo įsteigta Romos katalikų parapija ir pašventinta pirmoji Traupio bažnyčia. 1568 m. gauta miestelio privilegija. Parapinė mokykla įsteigta 1777 m. XIX a. Traupis – miestelis ir dvaras Vilkmergės apskrities Raguvos valsčiuje.

1922 m. senajame kelyje į Taujėnus pastatytas pirmas pastovus, gelžbetoninis Traupio tiltas.

Pokario metais apylinkėse veikė Algimanto apygardos, Šarūno partizanų rinktinės Lietuvos partizanai.

1989 m. Traupyje buvo pradėtas veisti vienintelis Lietuvoje mokyklinis botanikos sodas.

2008 m. patvirtintas Traupio herbas.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės

Traupyje yra gimę:

* Julius Panka, politikas
* Bronius Sližys, vargonininkas
* Pranas Sližys, vargonininkas
* Vytautas Ulevičius, medžio drožėjas

## Galerija

Vaizdas:Nevėžio tiltas Traupyje.JPG|Traupio tiltas
Vaizdas:Traupis, gatvė.JPG|Nevėžio gatvė
Vaizdas:Traupis, kapinės.JPG|Traupio kapinės
Vaizdas:Malūnas Traupyje.JPG|Buvęs malūnas


## Šaltiniai

## Literatūra
* Traupio ekologinis pažintinis takas ir senoviniai prieskoniniai augalai (sud. Sigutis Obelevičius). – Kaunas: Lututė, 2007. – 24 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-37-003-1
* 
* 

## Nuorodos
* Miestelio svetainė
Patroklas

**Patroklas** (gr. Πάτροκλος „garbingasis tėvas“), graikų mitologijoje, Menotėjo sūnus. Achilo pusbrolis.

Jaunystėje Patroklas buvo argonautų narys. Jis buvo vedęs mažiausiai keturis kartus.

Trojos karo metu jis užsidėjo Achilo šarvus ir taip išgąsdino trojėnų kariuomenę. Achilas liepęs Patroklui trojėnus tik nuvyti nuo laivų ir neiti prie Trojos sienų, nes būgštavo, jog Patroklas žūsiąs. Patroklas nepaklausė ir nuėjo prie Trojos ir ten žuvo nugalėtas Hektoro.
Orestas

Graikų mitologijoje **Orestas** (gr. Ὀρέστης) buvo Agamemnono ir Klitemnestros sūnus.

Prieš Trojos karą Orestas per savo pusbrolį Menelają buvo susižadėjęs su Hermione. Tačiau, Menelajas norėjo, kad ji ištekėtų už Neoptolemo. Orestas ir Neaptolemas susikovė dėl jos ir Neaptolemas buvo nužudytas. Vedęs Hermionę Orestas tapo viso Peloponeso valdovu.
Hekuba

Graikų mitologijoje **Hekuba** (**Hekabė**) buvo Trojos karalienė, Dimo (Dimanto) duktė.

Su vyru, karaliumi Priamu, Hekuba turėjo dvidešimt vaikų, įskaitant Hektorą, Antifą, Deifobą, Heleną, Parį ir Kasandrą.

Su dievu Apolonu, Hekuba turėjo sūnų Troilijų. Orakulas išpranašavo, kad Troja nebus nugalėta, jei Troilijus sulauks dvidešimties gyvas. Jis ir jo sesuo Poliksena pakliuvo į pasalą ir buvo nužudyta Achilo Trojos karo metu.
Sitkūnai

:: *Apie kaimą Pakruojo rajone žr. [[Sitkūnai (Pakruojis)]]*.

**Sitkūnai** – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, 17 km į šiaurę nuo Kauno, šalia magistralės . Veikė Sitkūnų pagrindinė mokykla, biblioteka (nuo 1952 m.), medicinos punktas, Sitkūnų radijo stotis (nuo 1951 m.), žemės ūkio technika prekiaujanti įmonė UAB „Olsen Baltic“.

Prie magistralės yra rengiamas Industrijos parkas. Stovi Sitkūnų viadukas pervažiuoti magistralę ir Via Baltica sankryžos viadukas.

## Istorija

XIX a. pab. buvo Sitkūnų kaimas, palivarkas, dvaras ir smuklė Kauno apskrityje.

1938 m. surengtas konkursas statyti naują radijo stotį Kaune, Sitkūnų gyvenvietėje. Stotį įrengti pavesta anglų firmai „Standart“, antenos įrenginius pagaminti – prancūzų firmai „SFR“, elektrinę – šveicarų firmai „Gebrueder Sulcer“. Stotis pastatyta 1939 m., tačiau, prasidėjus Antrajam pasauliniam karui, nebuvo įrengta, o pabaigta statyti 1950 m.

1991 m. sausio 13 d. stotis buvo apginta nuo sovietų karinės agresijos, nors rugpjūčio 19 d. sovietų kariai buvo ją trumpam užėmę. Čia pastatytas rūpintojėlis J. Vaidotui (aut. R. Puškorius), kuris mirė 1991 m. sausio 13 d. naktį saugant radijo stotį nuo sovietų agresijos, taip pat yra paminklas su paminkline lenta Sausio 13-osios įvykiams atminti.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Rytai

**Rytai** – pasaulio šalis ir geopolitinis terminas (dabar dažnai kritikuojamas kaip eurocentristinis). Žemėlapiuose paprastai jie yra dešinėje.

Į rytus sukasi žemė, iš tenai, mums atrodo, kyla saulė.

Politine prasme, terminas rytai gali būti vartojamas kaip apibrėžimas Rytų Azijos kultūroms (kinų, japonų, indų ir kt.) arba kaip apibrėžimas anksčiau komunistinėms valstybėms (buv. Tarybų Sąjungos, Varšuvos Pakto šalims).

## Taip pat skaitykite

* Rytų filosofija
* Ex oriente lux
* Lietuvos ir Japonijos architektūros forumas „Rytai-Rytai“.
Procentas

**Procentas** (arba ***nuošimtis***) – šimtoji kurio nors kiekio ar skaičiaus dalis. Jis dažnai žymimas procento ženklu, „%“, arba santrumpa „proc.“

Norint skaičių užrašyti procentine išraiška, reikia skaičių padauginti iš 100, o norint rasti skaičių pagal procentinę išraišką, reikia procentinę išraišką padalinti iš 100. Pavyzdžiui, 45 % („keturiasdešimt penki procentai“) yra lygu 45/100 arba 0,45. Panaši sistema, kuri žymi tūkstantąsias kurio nors kiekio ar skaičiaus dalis, vartoja sąvoką „promilė“.

Procentai naudojami norint palyginti tam tikrus kiekius, kurie paprastai būna susiję. Pavyzdžiui, prekės kainos pakilimas 0,15 Lt nuo pradinės 2,50 Lt yra lygus kainos padidėjimui 0,15/2,50 = 0,06. Išreikštas procentais, ši padidėjimas lygus 6 %. Žodis „procentas“ reiškia „nuo šimto“.

Procentai įprastai naudojami apibūdinant dydžius tarp nulio ir vieneto, tačiau procentais galima išreikšti bet kokį santykį, pavyzdžiui, 111 % yra 1,11, o −35 % yra −0,35.

## Istorija
Senovės Romoje, dar prieš dešimtainės sistemos išradimą, skaičiavimai būdavo dažnai atliekami naudojant trupmenas, kurios yra 1/100 kartotiniai. Pavyzdžiui, Augustas rinko 1/100 mokesčius nuo prekių, kurios būdavo parduodamos aukcione. Šie mokesčiai dar žinomi kaip *centesima rerum venalium*. Matematiniai veiksmai su šiomis trupmenomis panašūs į veiksmus su procentais. Viduramžiais, daugėjant piniginių nominalų, skaičiavimai naudojant vardiklį 100 tapo vis dažnesni, o nuo XV a. pabaigos iki XVI a. pradžios dauguma aritmetinių vadovėlių naudojo šiuos skaičiavimus. Didžioji jų dalis taikė šiuos metodus skaičiuoti pelnui bei nuostoliui, palūkanų normoms, proporcijoms. 1584 m. belgų mokslininkas S. Stevin pirmą kartą paskelbė procentų lentelę, tuo įvesdamas dešimtaines trupmenas Europoje. Nuo XVII a. palūkanų normos paprastai būdavo apibūdinamos šimtosiomis.

### Procento ženklas
Žodis „procentas“ kilęs iš lotynų *per centum*, reiškiančio „pagal šimtą“. Procento ženklas atsirado trumpinant italų terminą *per cento*, reiškiančio „šimtui“. Žodis „per“ buvo dažnai trumpinamas į „p.“ ir vėliau išnyko. „Cento“ buvo žymimas kaip du apskritimai, perkirsti horizontalia linija, iš kurios ir atsirado dabartinis procento ženklas „%“.

## Šaltiniai
Troilijus

Graikų mitologijoje **Troilijus** (**Troilas**) – Apolono ir Hekubos sūnus. Orakulas išpranašavo, kad Troja nebus įveikta, jei Troilijus sulauks 20 metų. Tai sužinojęs Achilas surengė pasalą ir užmušė Troilijų buvusį kartu su seserimi Poliksena.
Titonas

Graikų mitologijoje **Titonas** – Eos mylimasis. Titonas su Eos susilaukė Memnono ir Emationo.

Eos pagrobė Ganimedą ir Titoną trokšdama juos padaryti savo meilužiais. Bet pačiam Dzeusui patiko Ganimedas ir jis atiteko vyriausiam dievui. Dzeusas atsimokėdamas Eos pasiūlė išpildyti vieną norą, ši panorėjo, kad Titonas būtų nemirtingas, bet pamiršo paprašyti amžinos jaunystės. Titonas tapo nemirtingas, bet laikui einant seno ir seno, galiausiai taip paseno, kad maldavo mirties jį pasiimti.
Oginskio kanalas

**Oginskio kanalas** – Lietuvos didžiosios kunigaikštystės (LDK) kanalas, 1783 m. sujungęs Baltijos ir Juodosios jūrų baseinus. Per karus (1916 ir 1944 m.) Oginskio kanalas sugriautas, vėliau rekonstruotas.

Pastatytas LDK kunigaikščio Mykolo Kazimiero Oginskio (1728–1800) rūpesčiu ir asmeninėmis lėšomis Polesėje, Lietuvos Brastos vaivadijoje (dabar Baltarusija) 1765–1783 m. tarp dviejų Nemuno ir Dniepro intakų – Jaseldos ir Ščiaros. Ilgis – 54 km. Apie 15 metrų pločio ir 1,5 metrų gylio Oginskio kanalas turėjo 10 medinių užtvankų (šliuzų), 2 pakeliamus tiltus ir kirto 2 natūralius ežerus – Vulko ir Vyganų. Pastarasis, esantis kanalo aukštupyje, sumanytas kaip natūralus vandens lygį reguliuojantis rezervuaras. Pagrindinė kanalo prieplauka ir jo valdyba įkurta Celiachanuose.

Kunigaikštis kanalo statybai paaukojo 12 milijonų zlotų asmeninių lėšų. Išlaidoms (12 milijonų zlotų) padengti, Abiejų Tautų Respublikos Seimo nutarimu M. K. Oginskiui atiduotas valdyti Lahišino miestelis, jo naudai nustatytas 8 zlotų mokestis nuo kiekvieno kanalu praplaukiančios valties irklo. Valstybė, parodydama ypatingą pagarbą kanalo statytojui M. K. Oginskiui, jam priklausančių Sluškų rūmų kieme, kunigaikščiui gyvam esant pastatė paminklą.

Laivai iš Baltijos jūros kanalu galėjo pasiekti Juodąją jūrą, neplaukdami aplink Europą. Sutrumpėjus keliui, labai pagyvėjo laivyba, sparčiau ėmė augti vienas didžiausių šio vandens kelio miestų – Kaunas.

Oginskio kanalas ir mediniai jo įrenginiai smarkiai apgriauti Pirmojo, bet galutinai sugadinti Antrojo pasaulinių karų metu. 1942 m. jo konstrukcijas sugriovė sovietiniai partizanai. Po karo galutinai apleistas ir nenaudojamas. Šiuo metu atskiromis Oginskio kanalo atkarpomis naudojasi vandens turistai. Tiesa, pastarąjį dešimtmetį Baltarusija ieško būdų atstatyti ir turizmui pritaikyti bent jau šio kanalo aukštupį.

## Literatūra
* Čaplinskas T. LDK šilko kelias //Intelligent life, 2014, N. 8, P. 128–129.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Oginskio kanalas (baltarusių k.)
* Oginskio kanalo istorija ir vaizdai (lenkų k.)
Memnonas

Graikų mitologijoje **Memnonas** – Etiopijos karalius, deivės Eos ir Titono sūnus. Trojos kare vadovavo Trojos gynybai ir buvo užmuštas Achilo. Dzeusas padarė Memnoną nemirtingu po mirties, kadangi negalėjo atsilaikyti prieš Eos ašaras.
Detmoldas

**Detmoldas** () – miestas šiaurės vakarinėje Vokietijoje, Šiaurės Reino-Vestfalijos žemėje. 73,9 tūkst. gyventojų (2004). Vasaros kurortas. Pasižymi baldų pramone. Yra XVI a. bažnyčia (dabar – muziejus). Miestas yra šiaurinėje Teutoburgo miško pašlaitėje. Netoliese pastatytas (9 mūsų eros metais) didelis paminklas germanų karvedžiui Arminijui (*Hermannsdenkmal*).

## Žymūs žmonės

Detmolde 1946–1953 m. gyveno ir mirė garsus lietuvių kultūros veikėjas Vydūnas.