open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Juozas Jankus

**Juozas Jankus** (1912 m. kovo 4 d. Sereikoniai, Pumpėnų valsčius – 1999 m. lapkričio 5 d. Vilnius) – Lietuvos scenografas.

## Biografija
1936 m. Kauno meno mokykloje baigė skulptūros specialybę. 1937-1940 m. dirbo Šiaulių mokytojų seminarijoje, 1942-1953 m. – Šiaulių, Klaipėdos ir Vilniaus dramos teatruose; 1953-1975 m. – Lietuvos operos ir baleto teatro vyr. dailininkas.

## Kūryba
XX a. 5-6 dešimtmečio kūryboje rėmėsi daugiausia realizmo, vėliau – konstruktyvizmo, kitų modernizmo srovių principais. Svarbiausiems kūriniams būdinga vientisas stilius, darni, raiškios struktūros kompozicija, ryškių kontrastingų spalvų koloritas. Parodose dalyvavo nuo 1936 m. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Lietuvos teatro, muzikos ir kino muziejus.

Už nuopelnus dailininkas 1962 m. buvo apdovanotas Valstybine premija, jam buvo suteikti Lietuvos nusipelniusio meno veikėjo (1954) ir Lietuvos liaudies dailininko (1957) vardai, taip pat daug kitų premijų bei apdovanojimų.

## Scenografija
Klaipėdos dramos teatras:
* Kazys Jurašūnas. Eglė žalčių karalienė, 1946 m.

Lietuvos akademinis dramos teatras:
* Augustinas Gricius. Liepto galas, 1950 m.
* Vsevolodas Višnevskis. Neužmirštamieji 1919-ieji metai, 1951 m., TSRS valstybinė premija 1952 m.
* Viljamas Šekspyras Hamletas, 1959 m.
* Johanas Volfgangas Getė. Faustas, 1965 m.

Kauno dramos teatras:
* Juozas Grušas. Herkus Mantas, 1957 m.

Kauno valstybinis muzikinis teatras
* F Zupė operetė „Dona Žuanita, 1967 m.“

**Operos:**
* Vytautas Klova. Pilėnai, 1956 m.
* Sergejus Prokofjevas. Meilė trims apelsinams, 1963 m.
* Antanas Račiūnas. Saulės miestas, 1965 m.
* Stanislovas Moniuška. Halka, 1972 m.

**Baletai:**
* Juozas Indra. Audronė, 1957 m.
* Eduardas Balsys. Eglė žalčių karalienė, 1960 m.
* Karlas Punis. Paryžiaus katedra, 1962 m.
* Antanas Rekašius. Aistros, 1971 m.
* Julius Juzeliūnas. Ant marių kranto, 1975 m.

## Šaltiniai
Špitolė

:: *Apie kaimą Kelmės rajone žr. [[Špitolė (kaimas)]]*.

**Špitolė** (lenk. szpital < vok. Spital < lot. ho-spitalis) – viduramžių prieglauda, ligoninės pirmtakė, vyravusi XVI–XVIII amžiais Lietuvoje. Jomis naudodavosi beturčiai, pagyvenę, neįgalūs, susirgę žmonės. Špitolės daugiausia buvo išlaikomos iš aukų, kurias suaukodavo ar užrašydavo įvairūs asmenys. Tačiau, nors ir gerai aprūpintos, jose ligoniai buvo laikomi prastomis sąlygomis. Tai vykdavo dėl to, kad špitoles buvo užvaldę dvasininkai, jie pasisavindavo žymią špitolių pajamų dalį. Ypatingu špitolių fondų grobstymu pasižymėjo Vilniaus vyskupas Masalskis. Tai pastebėję Vilniaus kapitulos organizuodavo špitolių patikrinimus, tokios revizijos atliktos: 1625, 1627, 1733, 1739 metais.

## Istorija

Iki XVI a. Lietuvoje nebuvo ne tik jokių gydymo įstaigų, bet ir sėsliai gyvenančių gydytojų, turinčių aukštąjį medicininį išsilavinimą. Išsilavinę gydytojai gyvendavo tik magnatų dvaruose arba Vilniuje ir liaudžiai buvo neprieinami.

Pirmoji špitolė Lietuvoje įkurta Vilniuje 1514 m. Steigėjas medicinos daktaras Martynas Dušnickis (iš Dušnikų). Jis savo ir suaukotomis lėšomis Gedimino aikštės pietinėje dalyje pastatė namą, kuriame įsikūrė pirmoji špitolė. Joje buvo 10 lovų, turėjo savo vaistinę, virtuvę, koplyčią ir patalpas aptarnaujančiam personalui. Miręs steigėjas paliko visą savo turtą šiai špitolei.

Vėliau atidarytos špitolės: 1519 m. 12 lovų ir dar viena 1676 m. Kaune, 1536 m. 70-ties lovų – Šv. Trejybės. Ši špitolė buvo gavusi privilegiją rinkti mokestį už naudojimąsi vieninteliu tiltu per Nerį Vilniuje – Žaliuoju tiltu, buvo ir privilegija, draudusi statyti kitą tiltą. 1560 m. įkurta Šv. Spaso. 1635 m. atidaryta špitolė psichiniams ligoniams. 1709 m. atidaryta Šv. Roko špitolė, kurioje steigėjas ir dar 7 padėjėjai mirė nuo maro slaugydami juo sergančius ligonius. 1723 m. – Šv. Jokūbo špitolė, vėliau tapusi pirmąja ligonine Lietuvoje. 1744 m. atidaryta didžiausia – 150 lovų Gailestingųjų Seserų – špitolė.

Plintant reformacijai buvo steigiamos ir reformatų špitolės. Eustachijus Valavičius įkūrė ne vieną špitolę – Šv. Mykolo gatvėje ir 1583 m. – Naujamiestyje, Upytės paviete. XVIII a. žydai LDK taip pat steigė savo špitoles. 1775 m. Lietuvos-Lenkijos seimas įsteigė „špitolių komisiją“ ir pavedė jai prižiūrėti tvarką špitolėse. Pirmuoju pirmininku paskirtas vyskupas Masalskis.

1791 m. įsteigta „policijos komisija“, kuri prižiūrėjo daugumą visuomeninių įstaigų, tarp jų ir špitoles. Pabrėžtina, jog valdžia špitolių visiškai nerėmė. 1796 m. valdžios organų potvarkiu įvykdyta Vilniaus ligoninių reforma: senos ir nuskurdusios špitolės buvo sujungtos ir su savo fondais bei ligoniais pavestos reorganizuotai Šv. Jokūbo ligoninei. Taigi XVIII a. pabaigoje baigiasi neformalių ligoninių – špitolių laikotarpis ir Šv. Jokūbo špitolė tampa didžiausia bei pirmąja ligonine Lietuvoje.

## Šaltiniai
Jurgis Jankus

**Jurgis Jankus** (1906 m. rugpjūčio 9 d. Biliūnai, Baisogalos valsčius – 2002 m. birželio 12 d. Ocean City prie Vašingtono; palaidotas Ročesteryje, JAV) – Lietuvos rašytojas.

## Biografija
Mokėsi 1925–1927 m. Kėdainių ir 1927–1929 m. Šiaulių mokytojų seminarijose. 1929 m. Lietuvos universitete studijavo germanistiką ir pedagogiką. Vėliau dirbo mokytoju kaimo mokyklose. 1944 m. pasitraukė į Vakarus, 1950 m. persikėlė į JAV, dirbo fabrikuose Ročesteryje. 1991 m. rudenį rašytojas pirmą kartą po daugelio metų atvyko į Lietuvą. Buvo surengta daug susitikimų, literatūros vakarų, kuriais jis buvo labai patenkintas. Gale gyvenimo gyveno pas sūnaus našlę Redford, Michigan.

## Kūryba
Rašytoją išgarsino du romanai. Romane „Egzaminai“ vaizduojama mokytojų seminariją baigusių jaunuolių savarankiško gyvenimo pradžia, romane „Be krantų“ – kaimo mokytojo egzistencinis vienišumas. Buvo parašęs ir trečią romaną „Jeronimas“, kurio rankraštis liko ir pražuvo Lietuvoje. Emigracijoje sukurtuose kūriniuose vaizduojamas XX a. Lietuvos gyvenimas, atskleidžiama žmogaus būties dramatizmas per Pirmąjį ir Antrąjį pasaulinį karus, sovietinę okupaciją, emigrantų gyvenimas, jų aistros, doriniai nuopuoliai. Pasakojimų knygoms būdingi įvairių žanrų (apsakymas, apysaka, feljetonas, sakmė, legenda) bruožai. Išleido knygų vaikams, sukūrė dramų („Audronė“, pastatyta išeivijoje Kanadoje ir JAV, „Peilio ašmenimis“ 1967 m.) Jo kūryba išsiskiria savita realizmo ir fantazijos sampyna, intriguojančiu veiksmu, gyvais dialogais, dvasingumu.

Periodikoje, daugiausia laikraštyje „Draugas“ paskelbė straipsnių, esė. Kūrinių išversta į anglų, vokiečių, latvių kalbas.

## Bibliografija
* Egzaminai, romanas, 1938 m.
* Be krantų, 1938 m.
* Naktis ant morų, novelių romanas, 1948 m.
* Pirmasis rūpestis 1951 m.
* Paklydę paukščiai, romanas, 2 d. 1952 m.
* Po raganos kirviu, pasaka, 1953 m.
* Namas geroj gatvėj, romanas, 1954 m.
* Senas kareivis Matatutis, apysaka pasaka, 1955 m.
* Peilio ašmenimis, 1967 m. išleido Darbininkas
* Užkandis, 1973 m.
* Ir nebepasimatėm, 1977 m.
* Anapus rytojaus, romanas, 1978 m.
* Kol esu čia, 1979 m.
* Paparčio žiedas, 1982 m.
* Klajojančios liepsnos 1984 m.
* Tėvas Venancijus ir jo Matilda 1988 m.
* Grigo ratai, Kalėdų pasaka, išl. 1995 m. Vilniuje
* Papelkių Skirpstūnas. – Pasakojimas. – Šiauliai: almanacho „Varpai“ biblioteka, Nr. 4. – 1996. – ISBN 9986-499-27-5
* Auksinis vabaliukas, pasakų rinkinys, 1997 m.
* Pušis, romanas, išl. 2004 m. Vilniuje
* Severiukas, apysaka, išl. 2000 m. Vilniuje
* Niekam nereikalingi, romanas. "VARPAI-2006", "VARPAI-2007","VARPAI-2008","VARPAI-2009", "VARPAI-2010", "VARPAI-2011", "VARPAI-2012", "VARPAI-2013".

## Šaltiniai

Leonas Peleckis-Kaktavičius. JURGIS JANKUS: gyvenimas ir kūryba. – Monografija. – Šiauliai: Varpai, 2008. – 304 p., 52 iliustr. – ISBN 978-9955-667-10-0
Linas Julijonas Jankus

**Linas Julijonas Jankus** (1946 m. birželio 29 d. Priekulėje – 2014 m. liepos 13 d.) – Lietuvos tapytojas.

Lietuvos dailininkų sąjungos, Lietuvos kariuomenės kūrėjų savanorių sąjungos narys, Mažosios Lietuvos reikalų tarybos Klaipėdos skyriaus pirmininkas. KU Menų fakulteto Dailės katedros vedėjas.

## Biografija
Tėvas – itin charizmatiška asmenybė – buvo baigęs kariūnų mokyklą, vėliau Šiaulių mokytojų seminariją. Dirbo mokytoju. Mama buvo kilusi iš inteligentiškos šeimos. Kadangi jos tėvas buvo felčeris, ji baigė medicinos studijas, nors ir norėjo mokytis menų, bei dirbo medicinos seserimi.

Į mokyklą Linas J. Jankus pradėjo eiti jau Saugose, nes ten visa šeima persikėlė, kai tėvas buvo paskirtas vaikų namų ir tuometinės septynmetės mokyklos direktoriumi. Tačiau jau po kelerių metų visa šeima persikraustė į Švėkšnos vaikų namus Vilkėnuose, vėliau – į Pjaulius, šalia Priekulės. Baigė Priekulės Ievos Simonaitytės vidurinę mokyklą. Vėliau, 1964 m. įstojo į tuometinį Dailės institutą, o 1969 m. jį baigė. Mokytojai Jonas Švažas, Algirdas Petrulis. Baigęs studijas liko gyventi Vilniuje. Pradėjo rengti personalines parodas, įstojo į Lietuvos dailininkų sąjungą, aktyviai kūrė. Tačiau, laikui bėgant, aktyvus sostinės gyvenimas Linui J. Jankui galiausiai pabodo. Ir 1999 m. jis su žmona – televizijos režisiere – Jūrate Šimkute ir dukrele Helena grįžo į Pjaulius. Šeima apsigyveno jau šimtą metų stovinčios pradinės mokyklos pastate, tame pačiame, kuriame mokytojavo ir Lino J. Jankaus tėvas.

1979–1980 m. Vilniaus universiteto dėstytojas. 1982–1999 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto (nuo 1990 m. Vilniaus Gedimino technikos universitetas) dėstytojas, 1986–1995 m. Architektūros fakulteto Dailės katedros vedėjas. Nuo 1999 m. Klaipėdos universiteto dėstytojas, nuo 2004 m. Menų fakulteto Dailės katedros vedėjas. Nuo 1993 m. docentas.

2014 m. liepos 13 d. mirė nuo širdies vožtuvo prolapso.

Palaidotas Priekulės kapinėse.

## Kūryba
Nuo 1970 m. dalyvavo parodose Lietuvoje ir užsienyje. Nutapė daugiau nei 1000 darbų.
Individualios parodos surengtos Klaipėdoje, Vilniuje ir kitur:
* Vilniuje – 1976 m., 1980 m., 1982 m., 1991 m., 1993 m., 1996 m.,
* Klaipėdoje – 1993 m., 1996 m.
* Plungėje – 1996 m.

Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus. Darbų įsigijo LR kultūros ministerija ir muziejai, buvusi SSRS kultūros ministerija, SSRS Parodų direkcija, muziejai, privatūs kolekcionieriai Lietuvoje, JAV, Vokietijoje, Danijoje, Islandijoje, Prancūzijoje, Norvegijoje, Izraelyje.

Nutapė pamario peizažų („Drevemos prieplaukoje“, „Tiltas“, abu 1975 m.; „Klaipėdos jachtklubas“, 1979 m.; „Gilijos kaime“, 1982 m.; „Mažoji Lietuva“, 1984 m.) Ankstyvieji peizažai ramių, giedrių spalvų, nuo devintojo dešimtmečio tamsesnio kolorito, šiurkštesniu potėpio, perteikiantys atšiaurios gamtos grožį, kasdienybe. Sukūrė portretų („Kaimyno Peterio portretas“, 1985 m.; „Senieji pamario žvejai Marija ir Martynas Gelšiai“, 1996 m.)

## Įvertinimas
* 2001 m. skirta Ievos Simonaitytės vardo premija

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Lino Julijono Jankaus darbų svetainė 
* Linas Julijonas Jankus. Klaipėdos krašto dailės galerija
Lionginas Jankus

**Lionginas Jankus, Jankauskas** (1912 m. sausio 27 d. Pagomerčiai, Pašušvio valsčius – 1968 m. vasario 4 d. Niujorkas) – Lietuvos kunigas, visuomenės veikėjas.

## Biografija
1933 m. baigė Kauno aukštesniąją komercijos mokyklą, 1939 m. – Telšių kunigų seminariją. 1939–1944 m. kunigavo Švėkšnoje, Skuode, Kretingoje. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1944–1945 m. Lichtenfelso lietuvių kapelionas ir Reino Frankonijos srities dekanas; rūpinosi lietuvių šalpa ir globa. 1945–1949 m. Hanau lietuvių gimnazijos kapelionas, skautų ir ateitininkų dvasios vadovas, „Caritas“ pirmininkas. 1950 m. apsigyveno JAV (Kalifornija). Amerikos lietuvių Romos katalikų federacijos, „Kunigų vienybės“ veikėjas. Nuo 1958 m. dirbo BALF centre Niujorke. Jo iniciatyva imta rūpintis ir šelpti lietuvių tremtinius visame pasaulyje, ypač Sibire. 1959 m. iš Sibiro tremtinių gavo maldaknygės „Marija, gelbėk mus“ rankraštį ir per kelerius metus išleido jį 9 kalbomis.

## Bibliografija
* Šiluva, atsiminimai, 1966 m.
"Apaštalavimo keliu. Primicijų dovanėlė" 1939 m., p.32, iliustr.

## Šaltiniai
Kordofano kalbos

**Kordofano kalbos** – Nigerio-Kongo kalbų makrošeimos pošeimė ar grupė. Tai labiausiai izoliuota grupė nuo visų kitų šios šeimos kalbų. Ji paplitusi tik Kordofane (dab. Sudane), ir šiomis kalbomis šneka vienos primityviausių Afrikos genčių. Kalbos rašto neturi.

Nėra vieningai nuspręsta, ar visos šios kalbos yra priskirtinos vienai grupei, bet tokį priskyrimą lemia jų geografinis artumas.

## Klasifikacija
Kordofano kalbos skirstomos į keturias dideles grupes:
* Heibanų (kaum vernių kalbos (pietryčiai), koalibų, larų, heibanų, otorų, švajų, logolų (centras), morų ir tirų (vakarai))
* Katlų (katlų ir tinų kalbos)
* Rašadų (tegalių, tagojų, tingalų kalbos)
* Talodžių (talodžių, lafofų, masakinų, točų kalbos)

## Taip pat skaitykite
* Kordofanas

## Nuorodos
* 
* Ethnologue informacija
* Nuba kalvų svetainė
Nijolė Jankutė-Užubalienė

**Nijolė Jankutė-Užubalienė** (1929 m. rugpjūčio 26 d. Panevėžyje – 2011 m. lapkričio 20 d. Sidnėjuje) – lietuvių rašytoja.

## Biografija
1944 m. pasitraukė į Vakarus. 1949 m. persikėlė į JAV. 1956–1957 m. De Paulio universitete Čikagoje studijavo verslo administravimą. 1968 m. baigė Pedagoginį lituanistikos institutą Čikagoje.

1957–1960 m. dirbo draudimo bendrovėje, 1969–1979 m. – medicinos įstaigų raštinėse. 1963–1965 m. Čikagos K. Donelaičio aukštesniosios mokyklos mokytoja, 1966–1978 m. dėstė Pedagoginiame lituanistikos institute. Nuo 1987 m. dirbo laikraštyje „Draugas“.

Nuo 2004 m. gyveno Sidnėjuje.

## Kūryba
Bendradarbiavo laikraštyje „Draugas“, žurnaluose „Laiškai lietuviams“, „Mūsų Vytis“, „Skautų aidas“. Kūryba daugiausia skirta išeivių vaikams, jų kalba nesudėtinga, veikėjai grupuojami į teigiamus ir neigiamus. Romane jaunimui „Nuo devynių iki pirmos“ vaizduojamas 1964–1970 m. JAV didmiesčio gyvenimas, keliamos lietuvių išeivijai svarbios temos – mišrios šeimos, santykiai su kitais tautybėmis ir rasėmis, svetimos kultūros įtaka. Novelių rinkinyje „Saulėgrąžų tvanas“ gilinamasi į kartų susvetimėjimo problemas. Parašė muzikinę pjesę „Kūlgrinda“, radijo ir scenos vaizdelių.

## Bibliografija
* Žebriuko nuotykiai miške, vaikams, 1963 m.
* Danutė stovyklauja, vaikams, 1966 m.
* Kaip Algiukas vėjo ieškojo, vaikams, 1967 m.
* Šamo ežero sekliai, vaikams, 1972 m., 3 leid. Vilnius, 1991 m.
* Nuo devynių iki pirmos, romanas, 1973 m.
* Kelionė į septintą stotį, vaikams, 1973 m.
* Kamilė ir jos draugai, vaikams, 1990 m.
* Saulėgrąžų tvanas, novelės, 1990 m.
* Atvirukai, kelionių įspūdžiai, 1999 m.
* Vasara išeina, vaikams, 2002 m.

## Šaltiniai
KamAZ-53205

**KamAZ-53205** – bazinio sunkvežimio važiuoklė gaminama Kamos automobilių gamykloje (KamAZ) Tatarstane (Rusija).

## Techniniai duomenys
* Ratų formulė – 6x4
* Svorio parametrai
** Sunkvežimio masė, kg – 6520
** Leidžiama masė su kroviniu, kg – 8930
** Pilna masė, kg – 15600
* Variklis
** Modelis – KAMAZ 740.51-240 (Euro-2)
** Tipas – dyzelinis su turboįputimu
** Galia kW(a.j.) – 176(240)
** Cilindrų skaičius ir išdėstymas – 8, V-formos
** Darbinis tūris, l – 10,85
* Pavarų dėžė
** Tipas – mechaninė
** Pavarų skaičius – 10
* Kabina
** Tipas – įrengta virš variklio
** Įranga – be miegamosios vietos
* Ratai ir padangos
** Ratų tipas – diskiniai
** Padangų tipas – pneumatinės, kamerinės
** Padangų dydis – 10.00 R20 (280 R508)
* Bendros charakteristikos
** Didžiausias greitis, km/h – 90
** Maksimali galima sunkvežimio įveikimo įkalnė, % ne mažiau, – 25
** Posūkio spindulys, m – 9,3

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
N-bromsukcinimidas

**''N''-Bromsukcinimidas** (, **NBS**) - cheminis reagentas, naudojamas organinės chemijos reakcijose. Kaip reagentas *N*-bromsukcinimidas yra naudojamas radikalinio pakeitimo ir elektrofilinio prisijungimo reakcijose, norint prijungti bromo radikalą į anglies grandinę.

## Cheminės savybės

Brominimas į alilines ir benzilines padėtis vyksta paveikus alkeną NBS, kai naudojamas tirpiklis yra tetrachlormetanas (CCl4), ir esant radikalų inciatorių (pavyzdžiui, peroksidų), bromo radikalas prijungiamas ne prie dvigubo ryšio, kaip įprasta alkenams, o į alilinę padėtį, t. y. prie anglies atomo, esančio šalia dvigubo ryšio. Vyksta radikalinis pakeitimas, t. y. vandenilis pakeičiamas bromu.

## Literatūra
* Fieser & Fieser, Reagents for Organic Synthesis 12.
Samuelis

**Samuelis**, **Shmu’el** () – Senojo Testamento pranašas, Elkanos ir Onos sūnus, paskutinis Izraelio teisėjas ir pirmasis pranašas. Pirmoji Samuelio knyga pasakoja apie Samuelio darbus ir gyvenimą. Samuelis gyveno maždaug XI a. pr. m. e. Samuelis valdė Izraelį per visą savo gyvenimą, užtikrino taiką. Pasenęs savo sūnus paskyrė teisėjais. Teigiama, kad žmonės nesijautė laimingi ir reikalavo karaliaus. Iš pradžių Samuelis tam priešinosi, bet Dievas liepė jam patepti karaliumi Saulių. Kai Saulius nepakluso Dievui, Samuelis patepė karaliumi Dovydą.

Teigiama, kad Samuelio gimimu Dievas atsiliepė į nuoširdžią Onos maldą. Atsilygindama ji tesėjo pažadą Dievui ir atidavė Samuelį į Silo šventyklą auklėti kunigui Heliui.

Pasakojama, kad kartą naktį Dievas pranešęs Samueliui, kad Helio šeima bus nubausta už sūnų piktadarybes. Kai Helis mirė, Samuelio reikalai pablogėjo. Izraelį buvo užkariavę filistinai, todėl žmonės nebetikėjo, kad Dievas jais rūpinasi. Samuelis ragino juos sudaužyti savo stabus ir nusilenkti Dievui.

## Šaltiniai
Izaijas

**Izaijas** (**Ješajas**) – vienas iš didžiųjų žydų pranašų.

Jo vardu vadinama Senojo Testamento knyga yra pati pirmoji tarp visų pranašų knygų, kurioje Izaijas išpranašauja, kada ateis Dievo tarnas – Mesijas.

Izaijas gyveno Jeruzalėje, kai ją valdė Ozijas, Joatamas, Achazas ir Ezekijas. Dievui pašaukus Izaiją pranašauti, meldėsi šventykloje. Jam buvo pasiųstas Dievo, Vienintelio Šventojo, regėjimas ir buvo atleistos nuodėmės. Nuo tada jis galėjo skelbti žmonėms Dievo žodį.

Izaijas vedė pranašę ir su ja susilaukė 2 sūnų, kuriuos pavadino ypatingais vardais, parodančiais, ko Dievas iš jų pageidauja.

Asirų kariuomenei apgulus Jeruzalę, Izaijas paragino karalių Ezekiją pasikliauti Dievu ir nepasiduoti. Šiam sunkiai susirgus, Izaijas pasimeldė ir Dievas per Izaiją pranešė, kad Ezekijas gyvens dar 15 metų. Tai Judėjos gyventojams suteikė vilties, nors jie negalėjo išvengti savo nepaklusnumo Dievui padarinių, bet žinojo, kad ateis laikas, ir Dievas sunaikins juos užpuolusį priešą, o juos pačius grąžins iš tremties.

Talmudo teigimu, Izaiją karaliaus Manaso įsakymu perpjovė mediniu pjūklu.

## Šaltiniai
Pajagvai

**Pajagvai** – gvajkurų gentis, gyvenusi Šiauriniame Čiake, į vakarus nuo Paragvajaus upės, nuo Pantanalio šiaurėje iki dabartinės Čiako provincijos pietuose. Pajagvai kalbėjo gvajkurų šeimai priklausančia pajagvų kalba (kartais laikoma gvajkurų kalbos dialektu).

Tai buvo klajokliai, besivertę medžiokle ir žvejyba, su savo kanojomis dominavę Paragvajaus upėje. Kariavo su dešiniajame krante gyvenusiais gvaraniais, vogdavo jų derlių. 1537 m. su pajagvais ties Kandelarija susidūrė ispanų keliautojas Juan de Ayolas, kitais metais buvo jų nužudytas, kuomet grįžo iš savo ekspedicijos po Gran Čiaką. Įkūrus Asunsjoną puldinėdavo ispanų laivus.

1719 m. pajagvų gentys *sarigués, cadigué, kadigué* sudarė sąjungą su kitais gvajkurais ir užpuolė portugalų teritorijas Pantanalyje. *Tacumbú* gentis 1750 m. sudarė taiką su gubernatoriumi Rafael de la Moneda.

Mirusius laidojo Paragvajaus upės salose.

Manoma, kad nuo pajagvų kilo Paragvajaus upės, o vėliau ir valstybės pavadinimas, kadangi *Payaguá-y* gvaranių kalba reiškia „pajagvų upė“.

## Šaltiniai
Juan de Ayolas

**Chuanas de Ajolasas** (; g. 1493 ar 1510 m. Burgose – m. 1538 m. dab. Paragvajuje) – ispanų keliautojas, konkistadoras. Tyrinėjo La Platos baseiną.

## Biografija
Buvo Pedro de Mendoza ekspedicijos, 1535 m. išvykusios iš Sanlukar de Barmedos, narys. 1536 m. kaip de Mendosos mažordomas dalyvavo Buenos Airių miesto įkūrime. Išsiųstas tyrinėti Paranos upės pakrančių. Tų pačių metų birželį prie šios upės įkūrė *Corpus Cristi* fortą. Toliau pasiekė Paragvajaus upę, ja ieškojo kelio į mitinius Sidabro kalnus. Ties dabartiniu Lamabarės miestu kovojo su gvaraniais.

1537 m. vasario 2 d. Paragvajaus upės pakrantėje įkūrė Kandelarijos uostą (dabar Fuerte Olimpas), o žuvus de Mendosai tapo Naujosios Andalūzijos valdytoju. Ajolsas toliau keliavo per Čiaką link Peru valstybės. Pasiekė dabartinę Boliviją. Grįžęs rado 1538 m. Kandelarijos uostą sugriautą, netrukus užpultas ir nužudytas indėnų pajagvų.

Chuano de Ajolaso garbei pavadintas Ajolaso miestas Paragvajuje.
Paladžio moneta

**Paladžio moneta** – moneta, nukalta iš sidabro baltumo metalo paladžio.

Iš paladžio kalamos atmintinės monetos, kurių nominalas paprastai žymiai mažesnis negu tikroji monetos (jos metalo) vertė.

Tarptautiniame standarte ISO 4217 paladis pripažintas valiutos forma. Pirmąsias paladžio monetas ėmė kaldinti Siera Leonė (1966 m.) ir Tonga (1967 m.; paladžio hau). Nuo tada paladžio monetas kaldino Kanada, TSRS, Prancūzija, Rusija, Kinija, Australija, Slovakija, Čilė, Portugalija, Šveicarija, JAV, Meno sala, Samoa.

Žinomiausia paladžio moneta laikomas Australijos *paladžio emu*.

1988 m. pirmas paladžio monetas nukaldino TSRS.
Nuo 1992 m. Rusijos monetų kalyklos išleido 24 paladžio monetas, kurių nominalai 5 rubliai (1/4 uncijos paladžio), 10 rublių (1/2 uncijos) ir 25 rubliai (1 uncija). Monetos buvo kaldintos serijose „Švietimo epocha. XVIII a.“ (*Эпоха просвещения. XVIII век*), „Olimpinis Rusijos amžius“ (*Олимпийский век России*), „Rusijos baletas“ (*Русский балет*), Geografijos serija, Istorijos serija.

## Taip pat skaityti
* Sidabro moneta
* Aukso moneta
* Platinos moneta

## Nuorodos

* Rene Frank: „*Catalogue of Palladium Coins 2007*“, moneytrend, Vienna (Austria) 2006, ISBN 3-9501620-7-0
* René Frank: „*Palladium Coin Catalog 2010*“, Battenberg/Gietl (Germany) 2010, ISBN 978-3-86646-830-6
* List of all Palladium coins (1966–2009)
Reglanas

**Reglanas** – ypatingo sukirpimo drabužis (paltas, megztinis, marškiniai ar kitas), kurio rankovės yra vientisos su pečiais. Reglanu vadina ir paties drabužio ar rankovės (tokia rankovė dar vadinama *pleištinė rankovė*) sukirpimą, kur rankovės viršutinė dalis siekia apykaklę, o su likusiu drabužiu susiuvama dviem ilgomis įstrižomis siūlėmis nuo pažasties iki apykaklės. Reglano rankovės dažnai naudojamos sportiniuose ir laisvalaikio drabužiuose.

Teigiama, kad toks sukirpimas buvo sukurta D. Britanijos feldmaršalui Ficrojui Somersetui Reglanui (*FitzRoy Somerset, 1st Baron Raglan*), kad padėtų paslėpti amputuotą dešinę ranką.

## Nuorodos
Stotinka

**Stotinka** - smulki Bulgarijos moneta, 1/100 levo.

Pirmosios stotinkos nukaldintos 1881 m. Dabar apyvartoje naudojamos 1, 2, 5, 10, 20 ir 50 stotinkų monetos.


File:Stotinki-1883.jpg|50 stotinkų (1883 m.). Moneta su skyle, nes buvo pakabinta ant vėrinio.

File:Bulgarian Coin 50 Stotinki 1937 Reverse.jpg|50 stotinkų (1937 m.) reversas

File:Bulgaria 20 stotinka.JPG|20 stotinkų moneta
Targumas

**Targumas** ( - „vertimas“, dgs. - *Targumim*, santrumpa - **Tg.**) - Senojo Testamento vertimai iš hebrajų į kitas kalbas, ypač aramėjų. Kaip ir Septuaginta targumas pasitelkiamas tiriant hebrajų masoretinius Biblijos tekstus. Seniausias šių vertimų yra Jobo knygos Targumas, kurio fragmentai buvo aptikti Kumrane. 

## Šaltiniai

* Michael L. Klein: *The Fragment-Targums of the Pentateuch according to their Extant Sources. Bd. 1: Texts, Indices and Introductory Essays. Bd. 2: Translation. (Analecta Biblica 76.)* Rom 1980.
* A. Sperber: *The Bible in Aramaic Based on Old Manuscripts and Printed Texts*, I-IV a. Leiden 1959-1968.

## Nuorodos
* Targumas „Onkelos“
Lietuvos futbolas 1995 m.

**Lietuvos futbolo varžybos 1995 m.** – futbolo varžybos, vykusios Lietuvoje 1995 metais. Nuo vasaros Lietuvos lygose įvesta 3 taškų už pergalę sistema (anksčiau už pergalę būdavo skiriami 2 taškai).

## Lygos

Pagrindinės pirmenybės organizuotos vieningoje lygoje.

## Taurės

## Tarptautinė arena
### UEFA klubiniai turnyrai

UEFA turnyruose žaidė 3 Lietuvos komandos:
* Vilniaus „Žalgiris“ (Taurių taurė);
* Kauno „Inkaras-Grifas“ (UEFA taurė);
* Vilniaus „Panerys“ (Intertoto taurė).

### Rinktinė

Lietuvos vyrų futbolo rinktinė sužaidė 12 rungtynių.

## Moterys

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Lithuania 1994/95 (Rsssf.org)
Pulstakai

**Pulstakai** – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, šalia kelių  ir  sankirtos. Seniūnaitijos centras. Stūkso Pulstakų akmuo (gamtos paminklas). Netoliese prasideda upelis Kubanka.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Bruknynė

**Bruknynė** – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurę nuo Šalčininkų, Šalčininkėlių–Stasylų miškuose, netoli plento . Kolektyviniai sodai. Išlikę buvusio Bruknynės dvaro rūmai.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Skubėtai

**Skubėtai** – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 3 km į vakarus nuo Šalčininkėlių, prie Visinčios. Seniūnaitijos centras. Yra Skubėtų pilkapynas.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Ūkininkų sąjunga

**Ūkininkų sąjunga**, *Lietuvos ūkininkų sąjunga* – 1919–1940 m. veikusi katalikiškos pakraipos ūkinė, nuo 1923 m. ir politinė ūkininkams atstovaujanti organizacija.

## Istorija
1919 m. gruodžio 28 d. įkūrė Lietuvos krikščionių demokratų veikėjai. 1919 m. turėjo 5 skyrius, 1925 m. – 380, 1927 m. – 124 skyrius. Steigė kooperatyvus, kooperatines pienines, vaisių ir linų perdirbimo, gyvulių kergimo, javų valymo punktus, žemės ūkio produktų supirkimo sandėlius, kūrė nedidelius bankus. sąjungos žinioje veikė jos įsteigtos ekonominės organizacijos: Centralinis ūkininkų bankas (1924–1930 m.), Lietuvos kooperatyvų centras (1926–1930 m.), Pieno sąjunga (1926–1928 m.), Lietuvos ūkininkų kooperatyvų sąjunga (1927–1928 m.).

Iš pradžių veikė pagal LKDP programą, 1923 m. pasiskelbė esanti savarankiška politinė partija, siekianti valdžios. Steigiamajame seime turėjo 18 atstovų, Pirmajame Seime – 12, Antrajame – 14, Trečiajame – 11 atstovų. Seimuose sudarė frakciją, kuri priklausė krikščionių demokratų blokui; šiam pralaimėjus Trečiojo Seimo rinkimus tapo opozicine partija. 1927–1930 m. daugelis A ekonominių organizacijų žlugo arba buvo sužlugdytos, kai atsisakė prisidėti prie tautininkų įtakos veikiamų koop. centrų. Nuo 1930 m. faktiškai neveikė, nors ir nebuvo uždaryta. 1940 m. birželio mėn. TSRS okupavus Lietuvą Liaudies vyriausybės uždaryta, daugelis vadovų įkalinta, ištremta. Antrojo pasaulinio karo pabaigoje kai kurie ūkininkų sąjungos veikėjai pasitraukė į Vakarus, prisidėjo prie pasipriešinimo sovietinės okupacijos režimui organizacijų – Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto ir kitų veiklos. 1989 m. šiuo pavadinimu įsteigta Lietuvos ūkininkų sąjunga.

Leido laikraščius: „Ūkininkas“ (1918–1940 m.), „Gerovė“ (1928–1929 m.).

## Pirmininkai
* Aleksandras Stulginskis – 1919–1922 m.
* Eliziejus Draugelis – 1922–1940 m.

## Žymesni veikėjai
Jonas Pranas Aleksa, Petras Butkus, Kazimieras Jokantas, Vincas Karoblis, Petras Karvelis, Feliksas Mikšys, Stasys Šilingas, Dionizas Trimakas.

## Šaltiniai
Lietuvos ūkininkų sąjunga

**Lietuvos ūkininkų sąjunga** – Lietuvos ūkininkų interesus ginanti ir visose valstybinės valdžios ir savivaldybių institucijose jiems atstovaujanti visuomeninė organizacija.

Lietuvos ūkininkų sąjunga įregistruota 1919 m. gruodžio 20 d., savo veiklą vykdė iki 1940 m. sovietinės okupacijos. Sąjungos pirmasis pirmininkas buvo Aleksandras Stulginskis. 1989 m. LŪS atkūrimą inicijavo A. Paštukas, J. Miliauskas, J. Čiulevičius, M. Treinys, V. Knašys, V. Ramanauskas, E. Grakauskas, A. Baležentis ir kt. 

## Veikla
Remiasi Europos valstybių – Švedijos, Danijos, Norvegijos, Suomijos, Prancūzijos, Didžiosios Britanijos, JAV, Kanados žemės ūkio organizacijų patirtimi ir parama. Kartu su Lietuvos žemės ūkio konsultavimo tarnyba kasmet organizuoja geriausių ūkininkų konkursus „Metų ūkis“, jų nugalėtojams rengia pažintines išvykas į Europos šalių ūkininkų ūkius. Lietuvoje ir kitose šalyse rengia ūkininkų mokymus, teorinius bei praktinius seminarus. Bendradarbiauja su Lietuvos Respublikos žemės ūkio rūmais.

Nuo 2004 m. Lietuvos ūkininkų sąjungos nariai yra juridiniai asmenys – 43 rajoniniai skyriai. 2004 m. Lietuvai įstojus į Europos Sąjungą Lietuvos ūkininkų sąjunga tapo Europos ūkininkų sąjungos asociacijos ir Generalinės ūkininkų kooperatyvų konferencijos nare.

## Pirmininkai
* Povilas Paštukas – 1989 m. vasario mėn. – 1990 m. liepos mėn. 
* Jonas Čiulevičius – 1990 m. liepos mėn. – 2000 m. lapkričio mėn.
* Vidmantas Butkus – 2000 m. lapkričio mėn. – 2001 m. balandžio mėn.
* Virgilijus Šironas – 2001 m. gegužės mėn. – 2001 m. rugsėjo mėn.
* Saulius Cironka – 2001 m. rugsėjo mėn. – 2002 m. birželio mėn.
* Genutė Staliūnienė – 2002 m. birželio mėn. - 2008 m. liepos mėn. 
* Jonas Talmantas – 2008–2021 m.
* Raimundas Juknevičius – nuo 2021 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Lietuvos ūkininkų sąjungos svetainė
Slot

**СЛОТ** (**Slot**) – Rusijos alternatyvaus roko/ nu metal grupė. Įkurta 2002 Maskvoje.

## Nariai
* Darija Stavrovič (Nookie) – vokalas
* Igoris Lobsnovas (Cache) – MC
* Sergėjus Bogoliubskis (ID) – gitara
* Michailas Petrovas (MiX) – bosinė gitara
* Kirilas Kačianovas (Mr. Dude) – būgnai

## Diskografija

### Albumai
* Slot 1 (2003)
* Slot 1 (perleidimas + „Nakties sargyba“ garso takelis, 2004)
* 2 войны (2006)
* 2 Войны (perleidimas, 2007)
* Тринити (2007)

### Singlai
* Мёртвые Звёзды (2007)
* Тринити (2007)
* Alfa-Ромео + Beta-Джульетта (2009)

### Rinkiniai
* СЛОТ_festival v.1 (2007)
* киСЛОТа (remiksų rinkinys, 2008)
* Extreme Girlzz Fest (2008)

## Nuorodos
*
Mikališkės (Šalčininkai)

**Mikališkės** (arba ***Michailiškės***) – viensėdis Šalčininkų rajono savivaldybėje. Yra žvyro telkinys.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Rūta Janonienė

**Rūta Janonienė** (g. 1960 m. liepos 14 d. Vilniuje) – Lietuvos dailėtyrininkė, humanitarinių mokslų daktarė.

## Biografija
Vyras Palemonas Gintaras Janonis. 1983 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1994 m. apgynė disertaciją „Jono Rustemo ir jo mokinių veikla XIX a. I pusėje“, humanitarinių mokslų daktarė.

1983–1989 m. dirbo Lietuvos dailės muziejuje, 1989–1990 m. Istorijos instituto Meno istorijos skyriuje, 1990–1994 m. Kultūros ir meno institute. Nuo 1993 m. Vilniaus dailės akademijos mokslo darbuotoja, nuo 1994 m. jos Dailėtyros instituto direktorė.

## Mokslinė veikla
Mokslinių tyrinėjimų pagrindinės sritys: XIX a. Lietuvos dailės istorija, Vilniaus meno mokyklos profesorių ir mokinių kūryba, pranciškonų observantų meninis palikimas Lietuvoje. Paskelbė nemažai straipsnių Lietuvos ir užsienio periodinėje menotyros spaudoje, straipsnių rinkiniuose, dalyvauja mokslinėse konferencijose Lietuvoje ir užsienyje. Kartu su bendraautoriais rengia Lietuvos dailės istorijos vadovėlius, vadovus po Lietuvos kultūros paminklus.

## Bibliografija
* Jonas Rustemas, Vilniaus dailės akademijos leidykla, 1999 m., ISBN 9986-571-49-9
* Kazimieras Jelskis 1782–1867, Vilniaus dailės akademijos leidykla, 2003 m.
* Kanutas Ruseckas: paesaggi italiani, Versus aureus, 2007 m. ISBN 978-9955-699-92-7

## Šaltiniai
Palemonas Gintaras Janonis

**Palemonas Gintaras Janonis** (g. 1962 m. sausio 11 d. Trakuose) – Lietuvos tapytojas, dailininkas restauratorius.

## Biografija
Žmona Rūta Janonienė. 1986 m. baigė Lietuvos dailės institutą. Nuo 2001 m. Vilniaus dailės akademijos (iki 1990 m. Lietuvos dailės institutas) dėstytojas. Nuo 1988 m. restauruoja sienų tapybą, nuo 2001 m. aukščiausios kategorijos dailininkas restauratorius. 1997 m. stažavo Florencijoje.

## Kūryba
Paveikslams („Miesto angelas“ 1990 m., „Žaliasis kambarys“ 1991 m., „Mergaitė ir sfinksas“ 1996 m.) būdinga spalvinė ekspresija, įtaigi emocijų raiška, pastozinė tapyba.

Nuo 1986 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje – Vengrijoje, Latvijoje, Suomijoje, Danijoje, Lenkijoje, Prancūzijoje, Rusijoje, Estijoje, Vokietijoje. Surengė daugiau kaip 25 individualių parodų (Ryga – 1991 m., Snekas, Olandija – 1992 m., Bremenas – 1995 m., Vilnius – 2002 m.) Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus, Alytaus kraštotyros muziejus, Vilniaus Gaono žydų muziejus, JAV muziejai.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* 2012 m. tapybos paroda Vilniuje
Jon Voight

**Džonas Voitas** (*Jon Voight*, g. 1938 m. gruodžio 29 d.) – Jungtinių Amerikos Valstijų televizijos ir kino aktorius. Apdovanotas „Oskaru“, „Auksiniu gaubliu“, BAFTA apdovanjimu, Kanų kino festivalio apdovanojimu. Daugelio filmų pagrindinis veikėjas, vaidinęs tokias asmenybes kaip popiežius Jonas Paulius II, Franklinas Ruzveltas, Džordžas Vašingtonas, Jurgenas Štropas.

Džonas Voitas yra aktyvus Respublikonų partijos remėjas.

Jo dukra Andželina Džoli taip pat žymi aktorė.

## Filmografija

## Nuorodos
* IMDB profilis (anglų k.)
Lietuvos futbolas 1996 m.

**Lietuvos futbolo varžybos 1996 m.** – futbolo varžybos, vykusios Lietuvoje 1996 metais.

## Lygos

Pagrindinės pirmenybės organizuotos vieningoje lygoje.

## Taurės

## Tarptautinė arena
### UEFA klubiniai turnyrai

UEFA taurėse žaidė 4 Lietuvos komandos:
* Šiaulių „Kareda“ (Taurių taurė);
* Kauno „Inkaras-Grifas“ (UEFA taurė);
* Vilniaus „Žalgiris“ (UEFA taurė);
* Kauno FBK (Intertoto taurė).

### Rinktinė

Lietuvos vyrų futbolo rinktinė sužaidė 10 rungtynių.

## Moterys

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Lithuania 1995/96 (Rsssf.org)
Juozas Janonis (1962)

**Juozas Janonis** (1962 m. gegužės 9 d. Mažiūnai, Alytaus raj. – 1991 m. liepos 31 d. Medininkuose) – policininkas, Lietuvos nepriklausomybės gynėjas, viena Medininkų žudynių aukų.

## Biografija
1986 m. baigė Daugų žemės ūkio technikumą.

1985–1987 m. Alytuje Valstybinės automobilių inspekcijos inspektorius, 1986 m. nežinybinio apsaugos skyriaus darbuotojas. 1988–1991 m. Valstybinės automobilių inspekcijos inspektorius Vilniuje, nuo 1991 m. birželio mėn. – kelių policijos pareigūnas.

1991 m. liepos 31 d. budėjo Medininkų pasienio poste. Nužudytas su kitais budėjusiais, manoma, Rygos ypatingosios paskirties milicijos rinktinės OMON, pavaldžios TSRS Vidaus reikalų ministerijai (spėjama, jos nurodymu), kariškių.

Palaidotas Vilniuje, Antakalnio kapinėse.

## Apdovanojimai
* 1991 m. Vyčio kryžiaus 1 laipsnio ordinas (po mirties).

## Šaltiniai
Goodison Park

**Goodison Park** – futbolo stadionas Liverpulyje, Anglijoje. Dabartiniai nuomininkai yra Everton FC. Stadionas sudarytas iš 4 tribūnų: Main Stand (pastatyta 1971 m., talpinanti 12 664 žiūrovus), Bullens Road (pastatyta 1926 m. ir talpinanti 10 784 žiūrovus), Gwladys Street End (pastatyta 1938 m. ir talpinanti 10 788 žiūrovus) ir The Park End (pastatyta 1994 m. ir talpinanti 5 922 žiūrovus). Viso šiose tribūnose telpa 38 414 žiūrovai.

## Istorija

Stadionas buvo įkurtas kaip Mere Green, 1892 m. rugpjūčio 24 d. oficialiai buvo atidarytas. 1892 m. rugsėjo 3 d. buvo sužaistos pirmos lygos varžybos, prieš Nottingham Forest FC. Rungtynės baigėsi lygiosiomis, rezultatu 2–2. Pirmą pergalę Everton iškovojo sutriuškinęs Newton Heath rezultatu 6–0.

1940 m. stadionas bombarduotas. 1966 m. čia vyko 5 VIII pasaulio futbolo čempionato rungtynės.

2025 m. gegužės 18 d. „Everton“ sužaidė paskutines rungtynes šiame stadione (2–0 įveikė Southampton FC). Nuo 2025–2026 m. sezono komanda persikėlė į naują stadioną. „Goodison Park“ stadioną buvo planuojama nugriauti, tačiau naujieji klubo savininkai nusprendė jį išsaugoti, perkeldami į jį „Evertono“ moterų komandą.

Pavadinimų kaita:
* Mere Green (*pirmasis pavadinimas*)
* The Grand Old Lady (*neoficialus pavadinimas*)
* Goodison Park (*dabartinis pavadinimas*)

## Taip pat skaitykite
* Everton FC
* Everton FC (moterys)

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Stadiono istorija (anglų kalba)
Bronius Janonis

**Bronius Janonis** (1905 m. gegužės 19 d. Ryga – 2003 m. kovo 13 d. Kaunas) – Lietuvos veterinarijos gydytojas, biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija
1937 m. baigė Vienos veterinarijos akademiją. 1950 m. veterinarijos mokslų kandidatas.

1937–1940 m. dirbo veterinarijos gydytoju Šiauliuose, Kaune ir Vilniuje. 1940–1990 m. dėstė Lietuvos veterinarijos akademijoje; 1941–1979 m. Vidaus ligų katedros vedėjas. Nuo 1966 m. profesorius.

## Bibliografija
* Arklių diegliai, 1952 m.
* Naminių gyvulių vidaus ligų klinikinė diagnostika, 1950 m., 2 leid. 1959 m.
* Žemės ūkio gyvulių medžiagų apykaitos ligos, 1971 m., 2 leid. 1982 m.

## Šaltiniai
Arvydas Janonis

**Arvydas Janonis** (g. 1960 m. lapkričio 6 d. Kėdainiuose) – Lietuvos futbolininkas.

## Biografija

Tėvas Aleksandras Janonis 1959–1960 m. žaidė Vilniaus „Spartake“ gynėju (11 rungtynių).

Pirmasis treneris Z. Juška.

1978 m. baigė Kėdainių 2 - ąją vidurinę mokyklą ( dabar ,,Atžalyno" gimnazija ).

1986 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą. Žaidė gynėju Lietuvos, Rusijos ir Austrijos klubuose. Gyvena ir dirba Vienoje.

## Komandos
* 1978–1990 m. – „Vilniaus Žalgiris“
* 1990–1991 m. – Maskvos „FK Lokomotiv Moskva“
* 1991–1994 m. – Sankt Piolteno „SKN Sankt Pölten“ (Austrija)
* 1979 m., 1990 m., 1992–1993 m. – Lietuvos vyrų futbolo rinktinė, rinktinės kapitonas
* 1986–1988 m. – Tarybų Sąjungos vyrų futbolo rinktinė

## Sportiniai pasiekimai
* 1987 m. TSRS futbolo čempionatas – bronzos medalis
* 1987 m. Universiada, Jugoslavija, čempionas (TSRS atstovavo Vilniaus "Žalgirio" komanda)
* 1988 m. Seulo olimpiada, su TSRS rinktine – olimpinis čempionas

## Išnašos
Vairas (grupė)

**Vairas** – žinoma Lietuvos muzikos grupė, susikūrusi 1960 m. kovo 8 d. Šiauliuose kaip miesto dviračių ir variklių gamyklos „Vairas“ darbuotojų ansamblis, pasivadinęs gamyklos vardu. Jis koncertuodavo gamyklos šventėse, draugams ir giminaičiams, o 1982 m. vadovaujant Vytautui Katiliui pasirodė profesionalioje scenoje ir išpopuliarėjo visoje Lietuvoje.

## Istorija
Nuo 1982 iki 1991 m. grupei vadovavo Vytautas Katilius. Pradėję koncertuoti ir sulaukę populiarumo gamyklos darbuotojai tapo muzikantais ir paliko savo darbus gamykloje. 1983 m. grupė tapo Šiaulių miesto estradinių ansamblių apžiūros nugalėtoja. Taip pamažu „Vairas“ įžengė į profesionalią sceną.

Nuo 1993 m. grupei vadovavo Vadimas Kamrazeris.

1996 m. grupė iširo. 2000 m. „Vairas“ sugrįžo į sceną. Tais pačiais metais buvo išleistas albumas „Karaliai be karūnų / 2000-ųjų kolekcija“.

2002 m. kovo 20 d. grupė pristatė naujų dainų albumą „Sapnas“, sulaukusį didelio klausytojų dėmesio. Po metų grupė išleido dar vieną naujų dainų albumą „Neliūdėk, neverta“, po to – dar vieną diską „Vairas“. 

2010 m. kovo mėn. mirus vokalistui Edmondui Čivinskui, grupė liko su keturiais nariais ir sėkmingai koncertuoja iki šiol. 2013 m. buvo išleistas dar vienas naujų dainų albumas, pavadintas „Mums viskas gerai“.  

## Grupės sudėtis
* Rolandas Janušas – klavišiniai instrumentai, vokalas
* Darius Vaitoška (indėnas) – bosinė gitara, vokalas
* Virgilijus Butkevičius – gitara, vokalas
* Vytautas Mundinas – mušamieji instrumentai
*Audrius Jonaitis – saksofonas, klavišai

## Apdovanojimai
* 1984 m. gautas padėkos raštas festivalyje „Neringos vėtrungės – 84“.
* 1984 m. Moldavijoje „Vairas“ laimėjo Centrinės televizijos jaunųjų atlikėjų konkurse „Su daina per gyvenimą“ žiūrovų prizą. Finaliniame koncerte Maskvoje grupė apdovanota SSRS valstybinio televizijos ir radijo komiteto žiuri diplomu.
* 1985 m. Šiaulių m. estradinių ansamblių apžiūroje „Vairas“ pripažintas geriausiu kolektyvu.
* 1985 m. laimėtas kelialapis į Maskvą, į XII pasaulinį jaunimo ir studentų festivalį.
* 1994 m. festivalyje „Nida 94“ už „Ūdrio arijos“ iš Vytauto Klovos operos „Pilėnai“ atlikimą su Veronika Povilioniene grupė apdovanota „Gintariniu unguriu“.

## Literatūra
* Legendinį „Vairą“ mačiau iš arti: klubo vedėjo prisiminimai / Bronislovas Saulius Tarabilda, Žilvinas Skačkauskas. – Šiauliai: Tarabildų šeimos kultūros klubas-archyvas: Man įdomu, 2013. – 160 p.: iliustr. – ISBN 978-609-95381-0-5

## Nuorodos
* Grupės „Vairas“ interneto svetainė
Egmontas Jansonas

**Egmontas Georgas Jansonas** (1939 m. rugpjūčio 2 d. Kaune – 2007 m. spalio 2 d. Vilniuje) – Lietuvos teatrologas, kritikas, žurnalistas.

## Biografija
Nuo 1946 m. mokėsi Vilniaus, Lekėčių (Šakių rajonas) pradinėse mokyklose, 1958 m. baigė Kulautuvos vidurinę mokyklą. 1957–1958 m. Kulautuvos sanatorijos „Kregždutė“ pedagogas, muzikos vadovas. 1958–1963 m. studijavo A. Lunačiarskio teatro meno institute Maskvoje. 1963–1968 m. Maskvos kultūros valdybos Teatro skyriaus inspektorius, skyriaus viršininko pavaduotojas, vėliau sargas.

1969–1970 m. Lietuvos mokslų akademijos Istorijos instituto aspirantas. 1972–1974 m. savaitraščio „Literatūra ir menas“ korespondentas. 1974–1978 m. dirbo Geležinkelininkų kultūros rūmuose ir Respublikinėje bibliotekoje Vilniuje, 1978–1981 m. kroviku LKP CK spaustuvėje ir sanitaru Naujosios Vilnios psichiatrijos ligoninėje. 1981–1991 m. Istorijos instituto ir Filosofijos, sociologijos ir teisės instituto Kultūrologijos ir meno skyriaus jaunesnysis mokslinis bendradarbis, dėstė Vilniaus valstybinio universiteto žurnalistikos studentams teatro teoriją ir kritiką.

1991–1994 m. dienraščio „Respublika“ reporteris, 1994–1996 m. „Diena“ specialusis korespondentas. 1996–2000 m. banko „Hermis“ atstovas spaudai. 2000–2005 m. Lietuvos nacionalinio dramos teatro meno vadovas.

Paskelbė teatro kritikos straipsnių.

## Bibliografija
* Etiudai apie teatrą: straipsnių rinkinys. – Vilnius: Vaga, 1988. – 245 psl. – ISBN 5-415-00080-1
* Teatras ir žiūrovas: medžiaga lektoriui. – Vilnius: Žinija, 1989. – 26 psl.

## Šaltiniai
Rudolfas Jansonas

**Rudolfas Jansonas** (g. 1947 m. kovo 2 d. Joniškyje) – Lietuvos teatro aktorius.

## Biografija
Nuo 1961 m. lankė Panevėžio dramos teatro studiją, Juozo Miltinio mokinys. 1964 m. baigęs vidurinę mokyklą, studijavo mediciną Kaune. 1966-2014 m. vaidino Panevėžio dramos teatre (nuo 1995 m. J. Miltinio dramos teatras), nuo 1995 m. ir Panevėžio muzikiniame teatre. 1987 m. baigė Lietuvos konservatoriją. Sukūrė epizodinių vaidmenų Lietuvos, Baltarusijos, Rusijos kino ir TV filmuose. Visuotinės lietuvių enciklopedijos straipsnių apie teatrą vienas autorių.

## Svarbiausi vaidmenys
* Julius – Juozas Grušas. Pražūtingas apsvaigimas, 1967 m.
* Bazilijus Pjeras Ogiustenas Bomaršė. Sevilijos kirpėjas, 1971 m.
* Brakas – Henrikas Ibsenas. Heda Gabler, 1972 m.
* Kurtas – Augustas Strindbergas. Mirties šokis, 1976 m.
* Edipas – Sofoklis. Edipas karalius, 1977 m.
* Gorodničius – Nikolajus Gogolis. Revizorius, 1977 m.
* Ringelė – Vincas Krėvė. Žentas, 1983 m.
* Argantas – Moljeras. Skapeno klastos, 2004 m.
* Baronas – Maksimas Gorkis. Dugne, 2004 m.
**Operetėse:**
* Zeta – Fransis Leharas. Linksmoji našlė, 1995 m.
* Leopoldas – Imrė Kalmanas. Silva, 1999 m.

## Filmografija
* 1969 m. Ave, Vita, rež. Almantas Grikevičius
* 1971 m. Paskutinis „Albatroso“ reisas, rež. Leonidas Pčiolkinas, k/s Ekran
* 1974 m. Sadūto tūto, rež. Almantas Grikevičius
* 1991 m. Jatrinsko ragana, rež. Borisas Šadurskis, Belarusfilm
* 2008 m. Pilotas, rež. Saulius Vosylius
* 2012 m. Aurora, rež. Kristina Buožytė, Lietuva, Prancūzija, Belgija

## Įvertinimas
* 1987 m. LTSR nusipelnęs artistas 

## Šaltiniai
Mbajai

**Mbajai** – gvajkurų gentis, gyvenusi abipus Paragvajaus upės, dabartinio Paragvajaus šiaurėje ir šiaurės vakaruose, Argentinoje iki Bermecho upės. Taip pat gyveno Brazilijoje, Pietų Mato Grose – ten dabartiniai mbajų palikuonys vadinami kaduvėjais. Kalbėjo matakų-gvajkurų grupei priklausančia kalba.

Pavadinimas mbajai kilo iš šios genties priešų gvaranių kalbos ir reiškia baidykles, laukinius.

Išskiriamos trys mbajų grupės: *epicua – yiqui* – šiaurėje, *napin – yiqui* – rytuose, *taqui – yiqui* – pietuose.

Kaip ir dauguma kitų gvajkurų, mbajai prisijaukino konkistadorų atvežtus arklius ir jais siaubė ispanų ir gvaranių gyvenvietes. 1542 m. Alvar Núñez Cabeza de Vaca kartu su gvaraniais atakavo mbajų žemes. 1609 m. jėzuitai Roque González de Santa Cruz ir Vicente Grifi kirto Paragvajaus upę ir įsikūrė gvajkurų mbajų žemėse tarp Jabiberi ir Pilkomajo upių. 1610 m. jie įkūrė *Nuestra Señora María de los Reyes* misiją. 1613 m. Pedro Romero ir Antonio Moranta įkūrė Guasutingos redukciją, kuri veikė iki 1626 m. Vėliau jėzuitai apleido mbajų žemes.

*Apacachodegodegi* grupė nuo 1670 m. iš Šiaurinio Čiako persikėlė prie Apos upės, iš kur atakavo gyvenvietes, esančias prie Ipanės ir Žežujaus upės. 1759 m. kasikas Lorenzo Mbayá sudarė taiką su Asunsjonu ir leido steigti jėzuitų misijas. 1760 m. jėzuitas Joseph Sánchez Labrador mbajų ir kitų gvajkurų žemėse įkūrė *Nuestra Señora de Belén* misiją prie Ipanės upės. 1767 m. jėzuitai buvo išvaryti, o misijos uždarytos.

1844 ir 1854 m. jėzuitai atakavo ispanų fortus prie Apos ir Akidabano upių.

## Šaltiniai
Eugenijus Arvydas Janulaitis

**Eugenijus Arvydas Janulaitis** (g. 1942 m. rugsėjo 26 d. Panevėžyje) – Lietuvos biochemikas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija
1960–1964 m. mokėsi Kauno medicinos institute, 1967 m. baigė Leningrado universitetą. 1985 m. biologijos mokslų daktaras, nuo 1987 m. Lietuvos mokslų akademijos narys korespondentas. Nuo 1993 m. Europos akademijos narys, 1994 m. Švedijos karališkosios inžinerinių mokslų akademijos užsienio narys.

1975–2003 m. dirbo Taikomosios enzimologijos institute (nuo 1992 m. Biotechnologijos institutas „Fermentas“, nuo 1995 m. Biotechnologijos institutas), 1975–1988 m. skyriaus vedėjas, 1989–1992 m. direktorius, 1992–2003 m. vyr. moksl. bendradarbis. Nuo 2003 m. bendrovės „Fermentas“ mokslo direktorius. 1985–2002 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 1986 m. profesorius.
Kauno technologijos universiteto tarybos pirmininkas.

## Mokslinė veikla
Mokslinio darbo pagrindinė kryptis – DNR restrikcijos ir modifikacijos fermentų bei medicininės paskirties rekombinantinių žmogaus baltymų fundamentiniai ir taikomieji tyrimai. Jie padėjo pagrindus pirmosioms Lietuvoje moderniosios biotechnologijos įmonėms, bendrovėms „Fermentas“ ir „Biofa“, įsteigti 1995 m. Tarptautinėje spaudoje paskelbė apie 60 mokslinių straipsnių.

## Bibliografija
* Restrikcijos modifikacijos fermentai ir jų panaudojimas, monografija, 1989 m., rusų k.

## Įvertinimas
* 1994 m. Lietuvos mokslo premija
* 2007 m. Nacionalinė pažangos premija

## Šaltiniai
Nazretas

**Nazretas** arba ***Adama*** (, ) – miestas centrinėje Etiopijos dalyje, buvusi Oromijos regiono sostinė. Nazretas yra 1712 metrų aukščiau jūros lygio, maždaug 100 km į pietryčius nuo Adis Abebos.

2005 m. duomenimis Nazrete gyveno 228 623 gyventojai (114 255 vyrai ir 114 368 moterys). 1994 m. šiame mieste gyveno 127 842 gyventojai (61 965 vyrai ir 65 877 moterys).

## Istorija

Imperatorius Haile Selasijas pavadino miestą Nazretu, taip jis buvo vadinamas iki XXI amžiaus. 2000-aisiais miestui oficialiai grąžintas originalus Oromų kalbos pavadinimas – Adama, bet „Nazretas“ ir toliau liko plačiai vartojamas.

2000 m. Etiopijos valdžia perkėlė Oromijos regiono sostinę iš Adis Abebos į Nazretą. Kritikai teigė, jog valdžia norėjo sumažinti Adis Adebos reikšmę Oromijos regione, tačiau valdžia aiškino, jog Adis Adaba netinka plėtoti Oromijos regiono kalbos, kultūros, istorijos.

2005 m. Oromijos sostinė vėl perkelta į Adis Abebą.

## Sportas
* Adama City FC (Adama Ketema) – futbolo klubas; rungtyniavo Etiopijos Premjer lygoje.
* Adama miesto stadionas; kitaip – Adama Abebe Bikila vardo stadionas, talpinantis 4 tūkst. žiūrovų.

## Išnašos
Kaduvėjai

**Kaduvėjai** (*kadiguedogui, kadiwéus*) – indėnų gvajkurų gentis, gyvenanti Brazilijoje, Pietų Mato Grose, Paragvajaus pasienyje, į vakarus nuo Mirandos upės. Jų gyvenamos teritorijos įeina į Kadiveu indėnų rezervatą. 1995 m. gyveno ~1200 kadivėjų, įsikūrusių trijose bendruomenėse Bodokenos kalnuose. Kalba matakų-gvajkurų grupei priklausančia kaduvėjų kalba.

Kaduvėjai laikomi mbajų genties palikuonimis. Mbajai *beaquéo, cataguéo* ir *guatiedéo* taip pat gyvenę Brazilijoje jau išnyko.

Kaip ir kiti mbajai prisijaukino arklius, plėšdavo kolonizatorių ir gvaranių gyvenvietes. Buvo aukšti ir stiprūs. Moteris galėjo turėti vaikų tik kas 6 metai.

Sudarydavo sąjungas su brazilų bandeirantais ir patraukdavo į Čaką, kur plėšdavo misijas ir kaimus. Trigubo Aljanso karo metu kaduvėjai taip pat veržėsi į Paragvajų iki pat Konsepsjono. Jų gyvenamos teritorijos po karo priskirtos Brazilijai. Iki pat XX a. antros pusės jie kariavo prieš kitas indėnų gentis – iširus ir guanus.