open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Vertas

**Vertas** (, limb. *Wieërt*) – miestas pietryčių Nyderlanduose, Limburge, į pietryčius nuo Eindhoveno, netoli Belgijos sienos. Savivaldybės centras. Stotis prie Eindhoveno–Mastrichto geležinkelio. Praeina Pietų Viljamo kanalas. Yra Šv. Martyno bažnyčia.

Verte vartojama atskira limburgiečių kalbos šnekta.

## Istorija

Miesto teisės Vertui suteiktos 1414 m.

## Galerija

Weert, Sint Martinuskerk foto4 2011-03-20 14.46.JPG|Šv. Martyno bažnyčia
Weert, ophaalbrug en modern woonpand foto4 2011-03-20 15.00.JPG|Miesto gatvė
Ronde stenen beltmolen van opzij gefotografeerd - AMR Molenfoto - 20539143 - RCE.jpg|Vėjo malūnas
Jurgis Ivanovičius Iljiničius

**Jurgis Ivanovičius Iljiničius** (? – 1526) – LDK valstybinis veikėjas.

## Biografija
Smolensko vietininko Ivano ir Onos Daugirdaitės sūnus, brolis Mikalojus.

Dvaro maršalka ir Lydos vietininkas (1500).

Lietuvos didysis kunigaikštis Aleksandras 1502 metais atėmė iš jo Lydos vietininkystę ir atidavė savo favorito Mykolo Glinskio giminaičiui Andrejui Driozdui, kas sukėlė konfliktą tarp Glinskio ir giminės bajorų.

Vėl Lydos vietininkas (nuo 1507), Kauno (1514), Bresto ir tuo pat metu Lietuvos dvaro maršalka (nuo 1519).

1510 metais pastatė Myriaus pilį.

## Šeima

Vedė Jadvygą Zaberezinskaitę, Jono Jurgaičio Zaberezinskio dukterį, kuri gavo dalį motinos palikimo: buvusį Mikalojaus Nasutos dvarą – Šarašovą Bresto paviete, Belają Palenkėje ir kitus dvarus.

Turėjo keturis sūnus, kurie po Jurgio Ivaovičiaus mirties pasidalino jo turtus.

## Literatūra
* Насевіч В. Іллінічы // Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. Т.1: Абаленскі – Кадэнцыя / Рэдкал.: Г.П. Пашкоў (гал.рэд.) і інш.; Маст. З.Э. Герасімовіч. – Мн.: БелЭн, 2005. – 688 с.: іл. С. 666. ISBN 985-11-0315-2 ISBN 985-11-0314-4 (т. 1)

## Nuorodos

|-
Jurgis Iljiničius

**Jurgis Iljiničius** (1533–1569) – LDK magnatas, Myriaus grafas, Myriaus pilies valdytojas iš Iljiničių giminės.

## Biografija

Ščasno Felikso Iljiničiaus sūnus, Jurgio Ivanovičiaus Iljiničiaus anūkas. Po tėvo mirties 1540 metais, o netrukus ir motinos Sofijos Radvilaitės mirties Jurgis paliko našlaitis ir didžiulio turto savininkas. Mažamečiui Jurgiui globėju buvo paskirtas jo dėdė – Mikalojus Radvila Rudasis.

Mokėsi Mikalojaus Radvilos dvare, galbūt, kaip ir jo globėjas išpažino kalvinizmą. 1553 metais Radvila Juodasis, važiuodamas pasiuntiniu į Austrijos rūmus pas Ferdinandą Habsburgą, paėmė kartu dvylikametį Jurgį Iljiničių. Rugpjūčio 10 d. Jurgis Iljiničius gavo Myriaus pilies grafo titulą.

Neturėdamas žmonos ir vaikų, Jurgis Iljiničius didelę gyvenimo dalį praleido Radvilų Nesvyžiaus rūmuose; kai 1565 metais Mikalojus Radvila Juodasis mirė, Iljiničius tapo jo vaikų globėju. Turėdamas silpną sveikatą ir nujausdamas artėjančią mirtį, Iljiničius 1568 m. rugpjūčio 26 d. parašė testamentą, kuriame pagrindinis Iljiničių giminės įpėdinis palieka turtą vyriausiajam Radvilos Juodojo sūnui – Mikalojui Kristupui Radvilai Našlaitėliui. 1569 metais Jurgis Iljiničius mirė Breste. Myriaus grafystė kartu su pilimi perėjo į Radvilų rankas.

## Literatūra
* Калнін В. В. Мірскі замак = The Mir Castle/В. В. Калнін;пер. На англ. мову А. І. Казека. Мастак К. У. Хацяноўскі. – 2-ое выданне. Мн.:Беларусь, 2005. – 159 с.:іл. ISBN 985-01-0589-5

|-
Juozapas Sialickis

**Juozapas Sialickis** (? – 1791 m. balandžio 12 d.) – LDK valstybinis veikėjas.

## Biografija
Kilo iš neturtingų bajorų Sialickių, tarnavusių Polocko vaivadijoje, giminės. LDK kanceliarijos regento Mykolo Sialickio sūnus.

1765 m. kovo 3 d. tapo Polocko vaiskiu, bet kažkur 1769 metais gavo Choclavo seniūniją. Antano Tyzenhauzo remiamas tapo pasiuntiniu į 1773, 1776, 1782 metų seimus.

1777 metais buvo paskirtas LDK kanceliarijos regentu. 1784 metais Stanislovui Augustui Poniatovskiui prašant užleido Tadui Žabai Polocko vaivados postą, o pats tenkinosi Polocko kašteliono pareigybe.

1788 metų rugsėjį dėkodamas susitariant su Tadu Žaba, sugebėjo organizuoti savo sūnaus Antano išrinkimą pasiuntiniu į Ketverių metų seimą.

Nuo 1789 metų Polocke rimtai sirgo. Mirė 1791 m. balandžio 12 d.

Švento Stanislovo (1778) ir Baltojo erelio (1788 m. vasaris) ordinų kavalierius.

Valdė Juškų folvarką Vitebsko vaivadijoje ir Choclavo seniūniją. 
## Šeima

Buvo vedęs Marianą Cechanovecką. Turėjo 2 vaikus – sūnų Antaną ir dukterį Eleonorą.

## Literatūra
* Zofia Zelinska. Sielicki Józef // Polski Słownik Biograficzny. Tom XXXVI W-wa-Krakow 1995–1996, с. 592–593

|-
Senegalo vyrų krepšinio rinktinė

**Senegalo vyrų krepšinio rinktinė** – krepšinio komanda, tarptautinėse varžybose atstovaujanti Senegalo valstybei.

Dalyvavo 3 olimpiadose, 5 pasaulio čempionatuose, 30 Afrikos čempionatų. 5 kartus Afrikos čempionai.

## Pasiekimai olimpiadose
* 1968 – 15 vieta
* 1972 – 15 vieta
* 1980 – 11 vieta

## Pasiekimai Afrikos čempionatuose

* 1962 – 
* 1964 – 5 vieta
* 1965 – 4 vieta
* 1968 – 1 vieta 
* 1970 – 2 vieta 
* 1972 – 1 vieta 
* 1974 – 2 vieta 
* 1975 – 2 vieta 
* 1978 – 1 vieta 
* 1980 – 1 vieta 
* 1981 – 5 vieta
* 1983 – 3 vieta 
* 1985 – 4 vieta
* 1987 – 6 vieta
* 1989 – 3 vieta 
* 1992 – 2 vieta 
* 1993 – 3 vieta 
* 1995 – 2 vieta 
* 1997 – 1 vieta 
* 1999 – 7 vieta
* 2001 – 7 vieta
* 2003 – 4 vieta
* 2005 – 2 vieta 
* 2007 – 9 vieta
* 2009 – 7 vieta
* 2011 – 5 vieta
* 2013 – 3 vieta 
* 2015 – 4 vieta
* 2017 – 3 vieta 
* 2021 – 3 vieta 
* 2025 – 3 vieta 

## Pasiekimai pasaulio čempionatuose
* 1978 – 14 vieta
* 1998 – 15 vieta
* 2006 – 22 vieta
* 2014 – 16 vieta
* 2019 – 30 vieta

## Treneriai
*  Abdourahmane N’Diaye – 2005
*  Sam Vincent – 2007
*  Parfaito Adjivon – 2009
*  Abdourahmane N’Diaye – 2009–10
*  Alain Weisz – 2011
*  Cheikh Sarr – 2012–2015
*  Porfirio Fisac – 2016–2017
*  Moustapha Gaye – 2019–2020
*  Boniface N'Dong – 2020–

## Garsesni žaidėjai
* DeSagana Diop
* Gorgui Dieng
* Maurice Ndour
* Mouhamed Sene
* Mathieu Faye
* Hamady N'Diaye
* Pierriá Henry
* Khalifa Diop

## Išnašos

## Nuorodos
* FIBA svetainė
Darnaus vystymosi tikslai

**Darnaus vystymosi tikslai** (**DVT**) – tai siekių, susijusių su ateities tarptautine plėtra, rinkinys. Jį sudarė Jungtinės Tautos, šiuos siekius propaguodamos kaip tarptautinius darnaus vystymosi tikslus. Ši programa pakeitė „Tūkstantmečio vystymosi tikslų“ programą, pasibaigusią 2015 m. DVT programa bus vykdoma nuo 2015 m. iki 2030 m. Suformuluota 17 tikslų ir 169 konkrečių užduočių tiems tikslams pasiekti.

## Tikslai

2015 m. rugpjūčio mėn. 193 šalys susitarė dėl šių 17 tikslų:
# Skurdui ne: Panaikinti bet kokį skurdą bet kurioje vietoje.
# Badui ne: Užbaigti badą, užtikrinti maisto saugumą ir pagerinti mitybą bei skatinti darniosios žemdirbystės kultūrą.
# Gera sveikata: Užtikrinti galimybę gyventi sveikai ir skatinti visų ir visų amžiaus grupių žmonių gerovę.
# Kokybiškas ugdymas: Užtikrinti įvairiapusį ir nešališką kokybišką ugdymą bei skatinti visiems prieinamą mokymąsi visą gyvenimą.
# Lyčių lygybė: Pasiekti lyčių lygybę ir paremti moteris bei mergaites.
# Švarus vanduo ir sanitarijos priemonės: Užtikrinti, kad švarus ir tinkamai kontroliuojamas vanduo būtų prieinamas visiems.
# Atsinaujinanti ir prieinama energija: Užtikrinti įperkamos, patikimos, tvarios ir modernios energijos šaltinių prieigą visiems.
# Geros darbo vietos ir ekonomika: Skatinti tvarią, visapusę ir darnią ekonomikos raidą, užtikrinti pilnutinį ir produktyvų aprūpinimą darbu ir tinkamą darbą kiekvienam.
# Inovacijos ir gera infrastruktūra: Sukurti lanksčią infrastruktūrą, skatinti visapusę ir tvarią pramonės plėtrą bei puoselėti naujoviškumą.
# Nelygybės sumažinimas: Sumažinti nelygybę tarp atskirų šalių.
# Tvarūs miestai ir bendrijos: Miestus ir gyvenvietes padaryti patogius, saugius, lanksčiai prisitaikančius prie aplinkybių ir tvarius.
# Atsakingas išteklių naudojimas: Užtikrinti tvarius naudojimo ir gamybos modelius.
# Klimato apsaugos veiksmai: Neatidėliojant imtis veiksmų klimato kaitai stabdyti ir jos padariniams šalinti.
# Tvarūs vandenynai: Saugoti ir atsakingai naudoti okeanus, jūras ir jų išteklius užtikrinant tvarią jų raidą.
# Darnus sausumos naudojimas: Tausoti ir atkurti sausumos ekosistemas, skatinti darnų jų naudojimą, atsakingai valdyti miškų išteklius, kovoti su dykumėjimu, sustabdyti ir atstatyti dirvožemio degradaciją, sustabdyti biologinės įvairovės nykimą.
# Taika ir teisingumas: Remti taikios ir tolerantiškos visuomenės plėtrą, suteikti galimybę visiems apginti savo teises teisėtomis priemonėmis ir įsteigti skaidriai ir efektyviai veikiančias daugiafunkces institucijas visuose lygiuose.
# Darnaus vystymosi partnerystė: Atgaivinti pasaulinę partnerystę siekiant tvarios raidos ir sustiprinti jos įgyvendinimo priemones.

## Šaltiniai
Gedminaičių dvaras

**Gedminaičių dvaras** – neišlikęs dvaras, buvęs Gedminaičiuose, Šilutės rajone.

## Istorija

### Iki XX a.
Gedminaičiai pirmą kartą paminėti 1644 m. Švėkšnos dvaro inventoriuje. Tuo metu kaime gyveno 9 šeimos, 1695 m. – 13. 1820 m. Švėkšnos dvaras buvo padalintas keturiems broliams grafams Broel-Pliateriams, Gedminaičių dvaras, iki tol buvęs Švėkšnos dvaro dalimi, tapo savarankišku ūkiniu vienetu. Tuomet Gedminaičiai ir keli šalia jo buvę kaimai atiteko grafui Jurgiui Broel-Pliateriui. Grafas dvare apsigyveno pasibaigus 1831 m. sukilimui. Kartu atvyko ji sekretorius, pagalbininkas rašytojas Simonas Stanevičius, dvare praleidęs trejus metus. Grafas Broel-Pliateris ir Stanevičius buvo sugalvoję surinkti visus iki to laiko išleistus šaltinius apie lietuvių praeitį ir kalbą, Gedminaičiuose įkurti Lituanistikos centrą.

1836 m. dvarą paveldėjo Jurgio Broel-Pliaterio sūnus Teodoras Antanas Juozas Broel-Pliateris, dvare gyvenęs ir miręs. Po Teodoro Broel-Pliaterio mirties (1899 m.) dvaras galimai priklausė Jurgiui Felicijonui Broel-Pliateriui.

### XX a.
1924 m. dvaras nacionalizuotas pagal Žemės reformos valdybos nutarimą Nr. 786. 1928 m. dvarą nusipirko Eduardas Jatulis, Lietuvos konsulas Tilžėje. Tuo metu dvarui priklausė 79,6666 ha žemės: 5,05 ha skirta sodybai, 51,4486 ha – dirbamai žemei, 19,525 ha – pievoms, 3,643 ha – keliams ir vandens telkiniams. Nupirktoje žemėje augo apie 123 vnt. kriaušių ir obelų, 17-50 m. amžiaus, bei dešimt pastatų:

E. Jatulis 1939–1945 m. buvo Lietuvos konsulas Mandžiūrijoje. Tuo metu dvare gyveno jo žmona Bronislava Jatulienė ir sūnūs Vytautas bei Gediminas Tautvydas. B. Jatulienė mirė 1943 m., sūnūs 1944 m. pasitraukė į Vakarus. Tarybinė valdžia dvarą paėmė į valstybinį fondą: Respublikinės žemės komisijos prie LTSR Ministrų Tarybos 1945–1948 m. byloje „Pabėgusių su priešais“ ūkio sąraše nurodyta: „Į valstybinį fondą paimta 80 ha žemės, 2 gyvenamieji namai, 2 tvartai, 2 kluonai, svirnas, nenurodytos paskirties pastatas“.

## Šaltiniai
Rėkučių pilkapynas

**Rėkučių pilkapynas** – pilkapynų grupė rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, į pietryčius nuo Ignalinos, tarp Rėkučių ir Paversmio kaimų, į vakarus nuo Vajuonio ežero.

Pilkapiai išsidėstę Pipiriškės miške, ~1,5 km ilgio ir 200–300 m ilgio rėžyje (šiaurės–pietų kryptimi), rytinėje geležinkelio ruožo Vilnius–Turmantas pusėje. Iš viso yra ~100 pilkapių.

Pilkapiai apjuosti pailgomis duobėmis, grioviais. Sampilai paplokščio pusrutulio pavidalo, 1,2–1,5 m aukščio, 12–15 m skersmens. Šiaurinėje dalyje yra 5 didesni pilkapiai kurių aukštis 2 m, skersmuo 20–22 m, aplink iškastas 2,5 m aukščio pylimas.

1907 m. Rėkučių pilkapyną tyrė Vladimiras Kaširskis. Jis 1 pilkapyje aptiko 3 degintinius kapus su VI–VII a. įkapėmis (jos saugomos Peterburgo Ermitaže).

Rastas geležinis pentinis siauraašmenis ornamentuotas kirvis, įmoviniai ietigaliai, peiliukai, diržo sagtys, trinariai geležiniai žąslai.

Šalimais yra Rėkučių senovės gyvenvietė, Rėkučių senovės gynybinis įtvirtinimas.

## Šaltiniai
Rėkyvos miškai

**Rėkyvos miškai** – miškų masyvas Lietuvoje, Šiaulių rajone, į pietvakarius nuo Šiaulių, į pietus nuo Rėkyvos ežero. Priklauso Šiaulių miškų urėdijai (Bubių ir Pakapės girininkijoms). Apima 3,37 km² plotą.

Masyvą sudaro Rėkyvos, Juškaičių, Dzidų, Barsukynės, Giriočių miškai. Paviršius lygus, pelkėtas. Dirvožemiai – velėniniai glėjiški sujaurėję priemoliai ir priesmėliai, aukštapelkiniai ir žemapelkiniai durpžemiai. Šiaurėje plyti Rėkyvos durpynas, pietuose – Skurvių pelkė. Miškais teka Dubysos intakai Šiaušė ir Tilžė.

Medynai:
* beržynai: 44 %
* eglynai: 26 %
* pušynai: 14 %
* juodalksnynai: 5 %
* drebulynai: 4 %
* uosynai: 4 %
* baltalksnynai: 3 %

Jaunuolynai sudaro 14 % medynų, pusamžiai medžiai 56 %, pribręstantys 21 %, brandūs 9 %.

Miškuose gyvena stirnos, šernai, bebrai, ondatros, jerubės, slankos, juodieji gandrai, tetervinai, vandens paukščiai, pelkių paukščiai. Šiaurinė dalis paskelbta Rėkyvos botaniniu-zoologiniu draustiniu. Šalia miško auga Visgirdų ąžuolas.

Šalia Rėkyvos miškų įsikūrę Aukštelkė, Visgirdai, Vaikšnėgala, Gastyniškiai, Rimeikiai, Jankaičiai, Skurviai, Vilkuriai, Trociškė, Dzidai.

## Šaltiniai
Rėkyvos–Dūkto miškai

**Rėkyvos-Dūkto miškai** – miškų masyvas Lietuvoje, Šiaulių rajone, į pietryčius nuo Šiaulių, į rytus nuo Rėkyvos ežero. Priklauso Šiaulių miškų urėdijai (Pakapės girininkijai). Apima 2,1 km² plotą.

Masyvą sudaro Rėkyvos ir Dūkto miškai. Paviršius lygus, pelkėtas, šiaurėje – nusausintas. Dirvožemiai – velėniniai glėjiški sujaurėję priemoliai, žemapelkiniai durpžemiai. Pietuose plyti Mėmlaukių pelkė, toliau prasideda Tyrulių pelkė. Vakariniu pakraščiu teka Šimša, šiaurėje kerta Banko kanalas.

Medynai:
* beržynai: 50 %
* eglynai: 30 %
* juodalksnynai: 6 %
* pušynai: 4 %
* baltalksnynai: 4 %
* drebulynai: 4 %
* uosynai: 2 %

Jaunuolynai sudaro 13 % medynų, pusamžiai medžiai 54 %, pribręstantys 23 %, brandūs 10 %.

Miškuose gyvena stirnos, šernai, briedžiai, elniai, lapės, kiškiai, kiaunės, voverės, usūriniai šunys, pelkių, plėšrieji paukščiai.

Šalia Rėkyvos-Dūkto miškų įsikūrę Šiauliai (Rėkyva, Margiai), Šilėnai, Mėmlaukiai, Žarniai, Einoraičiai.

## Šaltiniai
Rėkyvos durpynas

**Rėkyvos durpynas** – durpynas Lietuvoje, Šiaulių rajone, prie pietinių Šiaulių pakraščių, aplink Rėkyvos ežerą. Plotas – 26,08 km². Durpynas slūgso Dubysos ir Nevėžio vandenskyroje, pakraštinių moreninių darinių tarpgūbryje. Didžiąją dalį durpyno sudarė plynraistinė aukštapelkė, mažesnę – plyninė žemapelkė.

Iki pradedant durpių gavybą didžiausias nenusausinto durpių klodo storis buvo 9,3 m, vidutinis – 4,3 m. Pelkėje būta ~89,2 mln. m³ durpių. 68 % durpių aukštapelkinės (kimininės), 18 % žemapelkinės, 12 % mišrios, 2 % tarpinės. Jų vidutinis susiskaidymas 24 %, peleningumas 6,4 %, drėgnumas 89 %. Dugne slūgso smėlis, molis, o tarp dugno ir durpių – iki 0,7 m storio sapropelio sluoksnis.

Rėkyvos durpyne durpių gavyba pradėta 1967 m., iš jų gamintas trupininių durpių kraikas. Gavybą vykdė Šiaulių durpių įmonė (1985 m. pagamino 64 000 t kraiko). Dabar durpės kasamos durpyno pietrytinėje pusėje (kasa AB „Rėkyva“), šiaurinėje dalyje iškastos, o vakarinė pelkės pusė neliesta, paskelbta Rėkyvos botaniniu-zoologiniu draustiniu. Aplink plyti Rėkyvos miškai.

## Šaltiniai
Kepler-442b

**Kepler-442b** (dar vadinama **KOI-4742.01**) – egzoplaneta, 2015 m. sausio 6 d. atrasta Kepler kosminio teleskopo. Egzoplaneta yra panaši į Žemę, nes turi uolėtą paviršių. Sukasi aplink oranžinę nykštukę Kepler-442. Kepler-442b yra gyvybės zonoje.

## Egzoplanetos žvaigždė

Kepler-442 žvaigždė – oranžinė nykštukė. Masė yra 0,61 karto lengvesnė nei Saulės, spindulys yra 0,59 karto mažesnis nei Saulės. Žvaigždė įkaista iki 4129 °C laipsnių šilumos. Metalų kiekis -0,37 mažesnis nei Saulės. Žvaigždė mažesnė ir susiformavo anksčiau, maždaug prieš 15–30 milijardų metų (Saulė susiformavo prieš 10 milijardų metų).

Šios žvaigždės sistemos amžius nėra tiksliai žinomas, tačiau manoma, jog ji galėjo susidaryti prieš maždaug 2,7–8,1 milijardo metų (Saulės sistema susiformavo prieš 4,5 milijardus metų).

## Egzoplanetos apibūdinimas

Kepler-442b planetos spindulys už Žemės yra didesnis 1,34 karto, masė – 2,34 karto, o gravitacija 30 % stipresnė. Planeta apie savo žvaigždę apsisuka per 112,3 dienų.

## Gyvybė

Kepler-442b egzoplaneta yra gyvybės zonoje. Manoma, kad kai kur paviršiuje gali būti skysto vandens. Egzoplanetos panašumo į Žemę indeksas (ESI) yra 0,84.

## Nuorodos
Aleksandras Konstantinas Mykolas Pliateris

**Aleksandras Konstantinas Michailas Broel Pliateris** (1844 m., Šateikiai – 1922 m.) – grafas iš Pliaterių giminės, Vilkėno dvaro valdytojas.

## Biografija
Paveldėjo Vilkėno dvarą, kuriame nuolat gyveno, pats užsiėmė jo tvarkymu. 1897 m. pastatė rūmus, sutvarkė parką. Kartu su pusbrolio Adomo Broel Pliaterio šeima Švėkšnos Šv. apaštalo Jokūbo bažnyčios statyboms paaukojo 50 tūkst. rublių, visą reikiamą statybinę medžiagą bei padovanojo Austrijos Purgerio dirbtuvėse pagamintą centrinį altorių ir sakyklą. Mokėjo žemaičių kalbą, bendravo su valstiečiais.

## Šeima
Vedė Mariją Ciechanovską, su kuria susilaukė dviejų dukrų:
* Olga Marija Liudvika Kazimira Teodora, ištekėjusi už Adomo Zyberk Pliaterio;
* Janina Marija Liudvika Kazimiera Paul, 1912 m. rugsėjo 4 d. ištekėjusi už Jurgio Felicijono Broel Pliaterio.

## Šaltiniai
Šlavėnų dvaras

**Šlavėnų dvaras** – buvusi dvaro sodyba Šlavėnų kaime, Anykščių rajone, prie kelio . Pagrindiniai dvaro rūmai neišliko, yra nemažai tebenaudojamų ūkinių pastatų, galima įžiūrėti parko alėjas. Tebestovi tvartai, svirnas, klėtis, telkšo tvenkinys, susijungiantis su Šlavės upeliu. 1992 m. dvaro likučiai buvo grąžinti turto paveldėtojams Čepukams.

## Istorija

Istoriniuose šaltiniuose Šlavėnų dvarai minimi nuo 1596 m. XVIII a. ir XIX a. pradžioje Šlavėnų latifundiją sudarė trys dvarai ir kaimas prie jų, kuriuos valdė Ukmergės apskrities maršalka Juozapas Kušeliauskas (?–1806) ir kiti valdytojai.

Apie 1830–1840 m. latifundija buvo išskirstyta trims savininkams, dvarus perėmė ir įsigijo Mikuličiai, Mingailai ir Brazauskai. XIX a. antrojoje pusėje Mikuličių dvarą perpirko ir prie savo tėvonijos prijungė Gustavas Brazauskas (1841–1906), suformavęs Didžiųjų Šlavėnų Brazauskų dvarą, išlikusį ir XX a. pradžioje po jo mirties, kai jame toliau šeimininkavo G. Brazausko našlė Jadvyga Mikalauskaitė-Brazauskienė (1845–1915). Apie 1930 m. šį dvarą paveldėjo ir iki nacionalizacijos 1940 m. valdė Mašiotai (Ona Brazauskaitė-Mašiotienė). Pas Mašiotus 1930 m. lankėsi Lietuvos prezidentas Antanas Smetona. 

Mingailai nuo XIX a. vidurio iki 1940 m. valdė Mažuosius Šlavėnus. Dalį dvaro nuomojosi ir valdė Mašiotų ir Mingailų giminaičiai: Jurgis Čepukas, Vaišvilai, Bagdonas.

1923 m. Šlavėnų dvare buvo 4 sodybos – 77 gyventojai. 1949 m. Šlavėnų kaimas buvo įjungtas į „Piliakalnio“ kolūkį, vėliau, stambinant ūkius, jis pateko į Puntuko kolūkį. 

## Nuorodos

* Sąrašas:Lietuvos dvarai
* Šlavėnų dvaras Lietuvos dvarų duomenų bazėje 
* Šlavėnų dvaras (''anykstenai.lt'')
* Šlavėnai tapo patrauklūs ir anykštėnams (''anyksta.lt/'')
Pranciškus Pliateris

**Pranciškus Steponas Juozas Broel Pliateris** (1798 m. – 1867 m., Šateikiai) – grafas iš Pliaterių giminės, Šateikių, Vilkėno ir kelių kitų dvarų valdytojas, Vilkėno vandens malūno statytojas.

## Biografija
Kartu su broliais mokėsi Kražių gimnazijoje, paskui – Vilniaus universitete. Paveldėjo Šateikių, Vilkėno ir kelis kitus dvarus. XIX a. pirmoje pusėje patvenkus Švėkšnalės upelį, 1843 m. Pranciškus pastatė akmeninį Vilkėno vandens malūną, kurio pietinėje sienoje paliko savo inicialus F. H. P. (Francz Hrabia Plater – Pranciškus grafas Pliateris).

## Šeima
1840 m. vedė Kazimierą de Raes, dvarų Lietuvoje ir Vitebsko gubernijoje paveldėtoją. Susilaukė penkių sūnų ir trijų dukterų:
* Marija Ana Teklė (g. 1842 m.);
* Vladislovas Vilhelmas Jurgis (g. 1843 m.);
* Alina Pranciška Kazimiera (1841–1884);
* Aleksandras Konstantinas Mykolas, Vilkėno dvaro paveldėtojas;
* Konstantinas Jonas Julianas (1847–1899);
* Adomas Antanas Juozas
* Vilhelmas Karolis Lucijanas
* Olga Antanina Scholastika (g. 1853 m.)

## Šaltiniai

## Nuorodos
Marija Arsenjeva-Šilkarskytė

**Marija Justina Šilkarskytė-Aresnjeva** (, g. 1886 m. gruodžio 9 d. Juodžionyse, Pasvalio r. – m. 1921 m. rugpjūčio 16 d. ten pat) – Lietuvos filologė, profesorė.

Gimė Juodžionių dvare, dab. Pasvalio rajone, filosofo Vladimiro Šilkarskio sesuo. Baigė Mintaujos gimnaziją, 1904–1910 m. studijavo Sorbonoje (Paryžius). 1916 m. tapo Maskvos universiteto Romanų literatūros katedros privatdocente, 1918 m. – profesore. 1919–1921 m. Maskvos universiteto Istorijos-filologijos fakulteto Rusų kalbos ir rusų literatūros katedros profesorė. ~1920 m. norėjo prisidėti kuriant Lietuvos universitetą, bet gavusi pasiūlymą tapti prancūzų kalbos lektore, darbo atsisakė ir grįžo į Maskvą.

1919 m. ištekėjo už prof. Nikolajaus Arsenjevo.

## Šaltiniai
Dozor-B

**Dozor-B** () – šarvuotis, skirtas pasienio apsaugai. Taip pat jį galima naudoti štabo, patrulio, sanitarinėms bei žvalgybos funkcijoms atlikti.

## Naudotojai
*  – vienas bandomasis prototipas (2013 m.)
*  – 11 vnt. (2016 m.)

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Dozor-B Charkovo mašinų konstruktorių biuro tinklapyje
Samiras Džavadzadė

**Samiras Džavadzadė** (, tarimas: [sɑˈmiɾ dʒɑvɑdzɑˈdæ], g. 1980 m. balandžio 16 d. Baku) – Azerbaidžano pop dainininkas. Pirmasis šalies atstovas „Eurovizijos“ dainų konkurse.

1997 metais pradėjo mokytis Baku Tarptautinių ekonominių santykių institute. Jį baigė 2002 m.

2004–2007 metais buvo grupės „Sheron“ narys.

2008 metais su Elnuru Huseinovu atstovavo Azerbaidžanui 2008 m. „Eurovizijoje“, kur jų atlikta daina „Day After Day“ debiutuojančiai šaliai pelnė 8 vietą.

## Nuorodos

* Dueto ''Elnur & Samir'' tinklalapis – elnursamir.ru 

|-
Park Café

**„Park Café“** buvo Liuksemburgo pop ir džiazo grupė, gyvavusi 1986–1993 metais.

## Biografija

Grupė suformuota 1986 metais narių Maggie Parke (vokalas), Gast Waltzing (trimitas) ir Rom Heck (gitara). Maggie yra amerikietė, o Gast ir Rom gimė Liuksemburge.

1987 metais išleistas debiutinis albumas „Park Café“, o po metų muzikantai buvo festivalio *Le Printemps de Bourges* dalyviai.

1989 m. „Park Café“ laimėjo Liuksemburgo nacionalinę atranką į 1989 m. „Euroviziją“. Grupė, konkurse atlikusi dainą „Monsieur“ (), sugebėjo aplenkti tik du konkurentus ir užėmė 20 vietą. 5 taškus skyrė Prancūzija, 3 – Ispanija.

Trio gyvavo iki 1993 metų ir savo muzikinę veiklą vystė tik Liuksemburge. Per tą laiką išleido du albumus.

## Diskografija
* *Park Café* (1987)
* *Monsieur* (1989)

## Nuorodos
* Daina ''Monsieur''

|-
Stavros Sideras

**Stavros Sideras** (, g. 1948 m.) – Kipro muzikantas, kompozitorius ir režisierius.

Muzikinę karjerą pradėjo 1976 metais kaip pop dainininkas ir kompozitorius. Kartu su atlikėja Dina (tikr. vardas – Konstandina Konstantinou) 1983 metų „Eurovizijos“ dainų konkurse su daina „I agapi akoma zi“ () užėmė 16-ą vietą. Konkursinę dainą sukūrė pats Stavros Sideras.

Su roko opera „The Archon“ 1979 metais debiutavo kaip miuziklų ir muzikos klipų režisierius. Jo kūrinius buvo galima pamatyti JAV, Graikijoje bei Pietų Afrikoje. Paskutinio dešimtmečio viduryje dirbo privačiame televizijos kanale „Sigma TV“.

## Nuorodos
* Oficiali svetainė – sideras.info 

|-
Konstantina (dainininkė)

**Konstandina Konstantinou** (, g. 1963 m. spalio 6 d. Nikosijoje) – Kipro popmuzikos dainininkė ir kompozitorė.

Kartu su muzikantu ir kompozitoriumi Stavros Sideras 1983 metų „Eurovizijos“ dainų konkurse su daina „I agapi akoma zi“ () užėmė 16-ą vietą. Konkursinę dainą sukūrė S. Sideras.

1987 metais pasirodė jos debiutinis albumas. Ji yra 1997-ųjų „Eurovizijos“ konkurso Kipro atstovų Hara & Andreas Konstantinou dainos „Mana mu“ autorė, užėmusi penktą vietą.

## Diskografija
* *Τραγούδια για την Κωνσταντίνα (Lyra, 1987)*
* *Σε ζητώ (Lyra, 1988)*
* *Στον επόμενο τόνο…και άλλες επιτυχίες της (Lyra, 1989)*
* *Θα φύγω με τους φίλους μου για Κάιρο (Lyra, 1990)*
* *Δυο τριαντάφυλλα (Lyra, 1991)*
* *Μια Ελλάδα Φως (BMG, 1992)*
* *Η καρδιά μου τραγουδά τη Μεσόγειο (BMG, 1993)*
* *Χαμογελώ (BMG, 1994)*
* *Έρχομαι (MINOS – EMI, 1996)*
* *Δυνατά (MINOS, 1997)*
* *Σημείο Επαφής (MINOS, 1999)*
* *Λάθος (MINOS, 2002)*
* *Τι μπήκε ανάμεσά μας (V2 Records, 2006)*
* *Άγνωστο (V2 Records, 2009)*

## Nuorodos
* Oficiali svetainė – konstantina.gr 

|-
Darbėnų dvaras

**Darbėnų dvaras** – dvaras Darbėnuose, Kretingos rajone. Kultūros vertybė, objekto unikalus kodas .

## Istorija
Rašytiniuose šaltiniuose dvaras pirmą kartą minimas 1591 m. XVI a.-XVII a. pro Darbėnus ėjo pagrindinis pajūrį ir likusią Lietuvą jungiantis kelias. Dvaras buvo Palangos dvaro žemių administravimo centras, Darbėnų dvare gyveno Palangos dvaro savininkų paskirtas valdytojas. Darbėnus valdė Lietuvos didysis etmonas Jonas Karolis Chodkevičius, Palangos seniūnijos valdytojas Karolis Mirbachas, grafai Tiškevičiai ir kiti.

XIX a. pradžioje dvarą už savininkų skolas valstybei konfiskavo carinė Rusijos valdžia. Palangos valdas su Darbėnų dvaru iš valstybės nupirko rusų generolas Ksaveras Nesiolovskis, kuris valdytoju paskyrė Antaną Boguslovskį ir apgyvendino Darbėnų dvare. 1820 m. kairiajame Darbos krante pastatytas vandens malūnas. 1824 m. Biržų savininko Juozapo Ignoto Tiškevičiaus sūnus Mykolas Juozapas Tiškevičius iš Ksavero Nesiolovskio nusipirko Palangos valdą su Darbėnų ir Grūšlaukės dvarais. Šalia dvaro grafas pastatė Darbėnų girininkijos pastatą, kuriame gyvenęs girininkas prižiūrėjo Palangos dvaro savininkams priklausiusius Darbėnų miškus. 1891 m., po grafo Juozapo Tiškevičiaus mirties, Darbėnų, Grūšlaukės, Dimitravo dvarai liko jo žmonai Sofijai Horvataitei-Tiškevičienei.

Bolševikų kariuomenei įsiveržus į Lietuvą, 1918 m. pabaigoje Darbėnų girininkijos pastate kairiųjų pažiūrų darbėniškiai įrengė revoliucinio komiteto būstinę. 1919 m. vasarį komitetą panaikino Kretingos apskrities savanoriai bei jiems padėję vokiečių kariai. Tarpukaryje vykdytos žemės reformos metu, 1926 m. dvaras panaikintas, pastatai nacionalizuoti, žemė išdalinta savanoriams. Dvaro valdose susiformavo Juzumų kaimas. Girininkijos pastate įsikūrė Darbėnų girininkija, kuriai pastatas priklauso iki šiol. Gyvenamajame name XX a. pradžioje buvo pradžios mokykla.

2009 m. likę dvaro sodybos fragmentai – medinis gyvenamasis valdytojo namas, mūriniai ledainė, rūsys ir pieninė – įtraukti į Kultūros vertybių registrą. Iš dvarą supusio sodo ir parko liko klevų alėjos.

## Šaltiniai
Jonas Kristupas Pacas

**Jonas Kristupas Pacas** (g. 1650 m., Vilnius, m. 1702 m.) – Lietuvos didysis pakamaris.

## Biografija
Lietuvos bajorų Pacų giminės atstovas, herbo „Gozdawa“ savininkas. Bonifacijaus Teofilio Paco ir Katerina Pranskevič-Radziminskaitės sūnus.

Lietuvos didžiojo pakamario pareigybę gavo 1698 metais. Buvo karaliaus pulkininku nuo 1683 metų. Buvo taip pat Vilkmergės maršalka.

## Literatūra
* *Polski Słownik Biograficzny*, t. XXIV, s. 702.
Demir Demirkan

**Demir Demirkan** (g. 1972 m. rugpjūčio 12 d. Adanoje) – Turkijos dainininkas, kompozitorius ir dainų tekstų autorius.

## Biografija

Muzikuoti pradėjo būdamas 13-os, grojęs gitara įvairiose vietinėse grupėse. 1990 metais Demiras tapo heavy metal grupės „Pentagram“ (anksčiau ji vadinosi „Mezarkabul“) gitaristu, kurioje jis buvo iki 1998-ųjų.

1992 m. muzikantas persikėlė į Los Andželą studijuoti muzikos MI-Musician institute.

1996 m. grįžo į Turkiją ir savo veiklą pradėjo ir kaip dainų autorius, parašęs tekstus atlikėjoms Şebnem Ferah bei Sertab Erener.

2000 metais pasirodė pirmasis solinis albumas „Demir Demirkan“.

## Diskografija
* *Demir Demirkan* (2000)
* *Dünya Benim* (2002)
* *2004 İstanbul* (2004)
* *Gelibolu (Orijinal Film Müzikleri)* (2005)
* *Ateş Yağmurunda Çırılçıplak* (2007)
* *Yolun Yarısı* (2008)
* *Painted On Water (su [[Sertab Erener]])* (2010)
* *2000-2012* (27 Şubat 2012)
* *Hatırla* (2012)
* *Tam Ölmek de Değil* (2014)

## Nuorodos

* Oficiali svetainė – demirdemirkan.net (turkų, anglų k.)
Henrikas Liudvikas Liubomirskis

Kunigaikštis **Henrikas Liudvikas Liubomirskis** (1777 m. rugsėjo 15 d., Rovno – 1850 m. spalio 20 d., Drezdenas) – magnatas, politinis veikėjas, literatūrinis kuratorius, kunigaikščių Liubomirskių muziejaus Lvove įkūrėjas, 1-masis Pševorsko ordinatas (1825–1850).

## Biografija

Rusijos kunigaikščių Liubomirskių giminės atstovas, herbo „Družina“ savininkas. Kijevo kašteliono ir Lenkijos armijos generolo-leitenanto Juzefo Liubomirskio (1751–1817) ir Liudvikos Sosnovskos (1751–1836) vyresnysis sūnus. Jaunesnysis brolis – Frydrichas Vilhelmas (1779–1848).

Austrijos Pševorsko linijos Liubomirskių giminė pradininkas. 1825 metais tapo pirmuoju paveldimu Pševoro ordinartoriumi. 

Žinomas kaip Lvovo nacionalinės Osolinskių vardo bibliotekos kuratorius. 

Nuo 1813 metų – masonų ložės narys, Krokuvoje.

## Šeima ir vaikai

1807 m. gegužės 24 d. Korce vedė kunigaikštytę Terezę Čartoriskaitę (1785 m. liepos 13 d. – 1868 m. gruodžio 31 d.), Lietuvos didžiojo stalininko ir Lucko seniūno, kunigaikščio Juozapo Klemenso Čartoriskio (1740–1810), ir Barboros Liubomirskos (kunigaikštytė Jablonovskaitė) (1760–1844) dukrą. Sutuoktiniai turėjo keturis vaikus:

* Dorota (1807–1832)
* Izabelė Marija (1808–1890), vyras nuo 1829 metų kunigaikštis Vladislavas Jeronimas Sanguška (1803–1870)
* Jadvyga Julija Vanda (1815–1895), vyras nuo 1836 metų kunigaikštis Eugenijus fon Ligne (1804–1880)
* Jurgis Henrikas (1817–1872), vedęs nuo 1853 metų grafaitę Sesiliją Zamoiskytę (1831–1904)

## Palikuonys
Jo duktė Izabelė Maria buvo kunigaikščio Vladislovo Leono Sapiegos moteriškos linijos senelė. Vladislovas Leonas Sapiega buvo vyriškos linijos Sofijos Komorovskos (Sapiegaitės) senelis, o šios anūkė yra Belgijos karalienė Matilda d’Udekem d’Akoz. Tokiu būdu, kunigaikštis Henrikas Liudvikas Liubomirskis yra 7-tos kartos Belgijos karalienės Matildos prosenelis.

## Nuorodos
* Biogram Henryka Lubomirskiego 
* Henryk Ludwik ks. Lubomirski z Lubomierza h. Drużyna
* Родославная роспись князей Любомирских .

## Išnašos
Boguslavas Ernestas Denhofas

**Boguslavas Ernestas Denhofas** (*Bogusław Ernest Denhoff*, ? – 1734) – ATR valstybinis ir karinis veikėjas, Karūnos gvardijos pėstininkų pulko vadas (1699–1706), Lietuvos didysis pakamaris (1702–1734), Karūnos armijos generolas-leitenantas (1705), Lietuvos artilerijos generolas (1710–1725), LDK pėstininkų ir dragūnų pulkų vadas (1711), Sokolnicko seniūnas.

## Biografija

Lenkijos magnatų Denhofų giminės atstovas, herbo „Vepr“ savininkas. Lietuvos didžiojo pastalininkio Gerardo Denhofo (apie 1632–1685) ir Anos Beatos fon Holštein sūnus.

1699 metais Boguslavas Ernestas Denhofas buvo paskirtas Karūnos gvardijos pėstininkų pulko vadu, 1702 metais gavo Lietuvos didžiojo pakamario pareigybę. 1705 metais Boguslavas Ernestas Denhofas buvo paskirtas Lenkijos armijos generolu-leitenantu. 1710–1725 metais vadovavo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės artilerijos korpusui. 1711 metais vadovavo Lietuvos armijos pėstininkų ir dragunų pulkams.

## Šeima

1703 metais vedė Marijaną Bielinską (apie 1685–1730), Karūnos didžiojo maršalkos Kazimiero Liudviko Bielinskio (m. 1713) ir Liudvikos Marijos Morštyn (m. 1730) dukterį, nuo santuokos su kuria palikuonių neturėjo. Marijana Denhof buvo viena iš daugelio Lenkijos karaliaus ir Saksonijos kurfiursto Augusto Stipriojo meilužių. 1719 metais Marijana Denhof gavo iš Romos popiežiaus Klemento XI leidimą skirtis su vyru ir išvažiavo kartu su karaliumi Augustu į Dresdeną. Tais pačiais metais ji ištekėjo antrą kartą už Karūnos didžiojo vėliavininko, kunigaikščio Jurgio Ignoto Liubomirskio (1687–1753).

## Literatūra
* В. Пазднякоў. Дэнгафы // Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. Т.1: Абаленскі – Кадэнцыя / Рэдкал.: Г. П. Пашкоў (гал.рэд.) і інш.; Маст. З. Э. Герасімовіч. – Мн.: БелЭн, 2005. −688 с.: іл. С. 614. ISBN 985-11-0315-2 ISBN 985-11-0314-4 (т. 1)

## Nuorodos
2015 m. Rusijos Grand Prix

**2015 m. Rusijos Grand Prix** – 15-tas 2015 m. Formulės 1 sezono etapas. Jis vyko spalio 9-11 dienomis Sočio olimpinio parko trasoje. Tai buvo antrosios Rusijos GP lenktynės per visą Formulės 1 istoriją.

Lewis Hamilton laimėjo lenktynes, o jo atstovaujama Mercedes ekipa antrą kartą iš eilės tapo Formulės 1 konstruktorių čempione.

## Kvalifikacija

;Pastabos
*  – Fernando Alonso gavo 35 starto pozicijų baudą už įvairių jėgos agregatų komponentų keitimus.
*  – Roberto Merhi gavo 25 starto pozicijų baudą už įvairių jėgos agregatų komponentų keitimus.
*  – Carlos Sainz, Jr. nedalyvavo kvalifikacijoje dėl avarijos, patirtos paskutinėse treniruotėse. Teisėjai vėliau leido jam startuoti lenktynėse.

## Lenktynės

;Pastabos
*  – Kimi Räikkönen finišavo penktas, tačiau po lenktynių gavo 30 sekundžių baudą dėl avarijos su V. Bottas.
*  – Fernando Alonso finišavo dešimtoje vietoje, tačiau po lenktynių gavo 5 sekundžių baudą už išvažiavimus už trasos ribų.
*  – Valtteri Bottas ir Daniel Ricciardo buvo klasifikuoti kaipo finišavę, nes abu įveikė daugiau nei 90% distancijos.

## Čempionato įskaitos

;Lenktynininkų įskaita

;Komandų įskaita

* Rodomos tik pirmos 5 įskaitų vietos.

## Šaltiniai
Steponas Zahorovskis

**Steponas Zahorovskis (Zagorskis)** (m. 1685) – ATR valstybinis veikėjas, Voluinės kaštelionas nuo 1684 metų.
## Šeima
Žmona − Luškovska, vaikai: 
* Katerina − Volodimiro seniūno Vaitiekaus Časkio ir Kijevo pakamario Adomo Olizaro žmona
* Martynas − Volodimiro seniūnas, Voluinės vėliavininkas 

## Literatūra

* Jan Władysław Poczobutt Odlanicki, Pamiętnik, opracował Andrzej Rachuba, Warszawa 1987

|-
Andžejus Jeronimas Zamoiskis

**Andžejus Jeronimas Zamoiskis** (1716 m. vasario 12 d., Bežunis – 1792 m. vasario 18 d., Zamostė) – ATR stambus valstybinis veikėjas, Inovroclavo vaivada (1757–1764), Karūnos Tribunolo maršalka (1761), Karūnos didysis kancleris (1764–1767), Haličo, Liubelsko, Brodnicos ir Rostoko seniūnas.

## Biografija

Lenkijos magnatų Zamoiskių giminės atstovas, herbo „Jelita“ savininkas. Karūnos didžiojo medžioklio ir Smolensko vaivados Mykolo Zdislavo Zamoiskio (apie 1679–1735) antrasis sūnus nuo pirmos santuokos su Ana Dzialinskaite (n. 1719).

1757 m. įstojo į senatą; pirma laikėsi rūmų partijos, bet po to perėjo į taip vadinamą „Familija“, arba Čartoriskių pusę. Netrukus po Stanislovo Augusto Poniatovskio išrinkimo karaliumi Zamoiskis gavo Karūnos didžiojo kanclerio pareigybę, bet po Radomo konfederacijos susikūrimo 1767 metais, nenorėjo dalyvauti jos veikloje, atsisakė pareigybės ir bandė įkalbėti, tačiau nesėkmingai, savo kolegas-ministrus.

Pasitraukęs iš visuomeninės veiklos, jis užsiėmė žemės ūkiu.

Seimas 1776 metais įpareigojo Zamoiskį sudaryti Lenkijos įstatymų kodeksą. Darbas buvo atliekamas padedant Lietuvos pakancleriui Chreptavičiui, Plocko vyskupui Šembekui, juristams Grocholskiui, Vengžeckiui ir Juozui Vibickiui ir baigtas 1778 metų seimui, kuriame, deja, nebuvo įtraukta, nes karalius ir pats Zamoiskis nustatė, kad būtina iš pradžių paruošti bajorų protus numatytoms reformoms.

Nuo to laiko Zamoiskis atsidėjo asmeniniam gyvenimui. Po antrojo ATR padalijimo jo dvarai atsidūrė Austrijos imperijos valdose; Austrijos vadovybė skyrė jam grafo titulą. Bet Zamoiskis ir toliau buvo Lenkijos patriotu ir Ketverių metų seimo veiklos metu paaukojo Lenkijos kariniams tikslams 200 000 auksinų. Jo name kaip jo vaikų mokytojas gyveno žymus tos epochos publicistas Stanislovas Stašicius, kurį kiti laikė nesantuokiniu Zamoiskio sūnumi. Zamoiskio kodekso projektas išspausdintas 1778 m. Varšuvoje pavadinimu «Zbiór praw sądowych na mocy konstytucyi».

## Šeima
1768 metais vadė kunigaikštytę Konstanciją Čartoriskaitę (1742–1792), Karūnos didžiojo medžioklio, kunigaikščio Stanislovo Kostkos Čartoriskio (m. 1766) ir Anos Rybinskos (m. 1778) dukterį. Vaikai:

* Aleksandras Augustas (m. 1800), 11-tas Zamoistės ordinatas (1792)
* Stanislavas Kostka (1775–1856), 12-tas Zamoistės ordinatas (1800)
* Ana Jadvyga (1780–1859), žmona nuo 1794 metų Varšuvos kunigaikštystės ginklininko, kunigaikščio Aleksandro Antano Sapiegos (1773–1812).

## Literatūra
* Замойский, Андрей (старший) // Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона : в 86 т. (82 т. и 4 доп.). – СПб., 1890–1907
## Nuorodos
Kupolas (geometrija)

Geometrijoje **kupolas** – toks kūnas, kuris susidaro jungiant į briaunainį du daugiakampius, kurių vienas (pagrindas) turi dvigubai daugiau sienų negu kitas, o šiuos daugiakampius sieja lygiašonių trikampių ir stačiakampių juosta. Jei trikampiai yra lygiakraščiai, o stačiakampiai yra kvadratai, o pagrindas ir viršutinis daugiakampis yra taisyklingieji daugiakampiai, tuomet trikampiai, kvadratiniai ir penkiakampiai kupolai yra Džonsono kūnai ir gali būti sudaryti atitinkamai nupjaunant kuboktaedrą, rombinį kuboktaedrą ir rombinį ikosidodekaedrą.

Kupolą galima laikyti prizme, kurios vienas pagrindo daugiakampis buvo sumažintas per pusę, suliejant po dvi gretimas viršūnes.

Kupolą galima žymėti išplėstiniu Schläfli simboliu {*n*} &#124;&#124; t{*n*}, kuris reiškia taisyklingą daugiakampį {n} sujungtą su lygiagrečiai esančia jo paties nupjautine forma t{n} arba {2n}.

Kupolai yra prizmatoidų poklasis.

## Bikupolai
**Bikupolas** yra geometrinis kūnas, briaunainis, sudarytas iš dviejų kupolų, suglaudus jų pagrindus (didžiuosius daugiakampius).

Bikupolai būna dviejų formų, pagal tai, kaip priglaudžiamas antras kupolas: jei glaudžiasi vienodi pakraščio daugiakampiai (trikampiai prie trikampių ir stačiakampiai prie stačiakampių), tuomet bikupolas yra **ortobikupolas** ( – vietoje); o jei glaudžiasi skirtingi pakraščio daugiakampiai (trikampiai prie stačiakampių), tuomet bikupolas yra **girobikupolas** ( – pasuktas).

Kupolaų ir bikupolų yra be galo daug, kaip ir piramidžių, bipiramidžių, prizmių ir trapecoedrų.

Šešių bikupolų sienos yra taisyklingi daugiakampiai: trikampis (kai viršutinis daugiakampis yra lygiakraštis trikampis), kvadratinis ir penkiakampis (kai viršutinis daugiakampis yra lygiakraštis penkiakampis) – kiekvienas egzistuoja abiejų formų, kaip ortobikupolas ir kaip girobikupolas. Trikampis girobikupolas yra Archimedo kūnas, vadinamas kuboktaedru, o kiti penki yra Džonsono kūnai (J27–J31).

Bikupolai, kurių viršutinis daugiakampis turi daugiau negu 5 lygias kraštines, gali būti sudaromi tik iš lygiašonių trikampių ir stačiakampių, tad jie nebegali būti Džonsono kūnai.

Būdinga bikupolų ypatybė yra ta, kad kiekvienoje jų viršūnėje visada sueina keturi daugiakampiai. Tai reiškia, kad jiems dualūs briaunainiai visada turės keturkampes sienas. Geriausiai žinomas pavyzdys yra rombinis dodekaedras, kurį sudaro 12 rombinių sienų. Ortoformos (trikampio ortobikupolo) dualas taip pat yra dodekaedras, panašus į *rombinį dodekaedrą*, tik jis turi 6 trapecines sienas, kurių ilgoji ir trumpoji kraštinės keičia viena kitą einant pagal perimetrą.

## Šaltiniai
* Norman W. Johnson, „Convex Solids with Regular Faces“, Canadian Journal of Mathematics, **18**, 1966, pages 169&ndash;200. Čia yra originalus 92 Džonsono kūnų aprašymas.
*  Pirmas įrodymas, kad egzistuoja tik 92 Džonsono kūnai.
Rotonda (geometrija)

Geometrijoje **rotonda** – dvisienės simetrijos šeimos briaunainis. Rotonda yra panaši į kupolą, tik jos pagrindą su viršaus daugiakampiu jungia ne trikampiai ir stačiakampiai, kaip kupole, o trikampiai ir penkiakampiai. Penkiakampė rotonda (jei viršutinis penkiakampis yra taisyklingas) yra Džonsono kūnas.

Kitokio pavidalo rotondos gaunamos laikantis diedrinės simetrijos ir naudojant netaisyklingus lygiakraščius penkiakampius.

## Birotonda

**Birotonda** yra dvisienės simetrijos šeimos briaunainis, sudarytas iš dviejų rotondų, sudėjus jų pagrindus (didžiuosius daugiakampius). Jos yra panašios į bikupolus, tik vietoje pakaitomis einančių šoninių stačiakampių ir trikampių, čia eina penkiakampiai ir trikampiai. Jų būna dvi formos: **ortobirotonda** ( – vietoje) ir **girobirotonda** ( – pasukta); ortobirotondoje dvi rotondos sudėtos taip, kad glaudžiasi vienodi šoniniai daugiakampiai (kaip veidrodiniame atspindyje), o girobirotondoje viena rotonda pasukta kitos atžvilgiu ir glaudžiasi skirtingi daugiakampiai.

Penkiakampės birotondų sienos gali būti taisyklingieji daugiakampiai, tada susidaro:
* penkiakampė ortobirotonda, kuri yra Džonsono kūnas J34;
* penkiakampė girobirotonda (dar vadinama ikosidodekaedru), kuri yra *pustaisyklingis briaunainis*.

## Šaltiniai
* Norman W. Johnson, „Convex Solids with Regular Faces“, Canadian Journal of Mathematics, **18**, 1966, pages 169&ndash;200. Čia yra originalus 92 Džonsono kūnų aprašymas.
*  Pirmas įrodymas, kad egzistuoja tik 92 Džonsono kūnai.
Vladislovas Leonas Adomas Sapiega

Kunigaikštis **Vladislovas Leonas Adomas Feliksas Sapiega** (1853 m. gegužės 30 d., Krasičinas – 1920 m. balandžio 29 d., Lvovas) – Lenkijos žemvaldys, visuomeninis veikėjas, Haličo seimo ir Austrijos reichstago deputatas.

## Biografija
Lenkijos-Lietuvos kunigaikščių Sapiegų giminės atstovas, herbo „Lis“ savininkas. Adomo Stanislovo Sapiegos (1828–1903), ir Jadvygos Klementinos Sanguškaitės (1830–1918) vyresnysis sūnus. Jaunesnieji broliai – Leonas Povilas, Povilas Jonas, Jonas Petras, Adomas Steponas, seserys – Marija Jadvyga ir Elena Ana.

## Šeima ir vaikai
1881 metų birželio 30 d. Krokuvoje vedė grafaitę Elžbietą Konstanciją Evą Potulicką (1859 liepos 20 –1948), grafo Kazimiero Potulickio (1820–1880) ir grafaitės Marijos Zamoiskytės (1829–1861) dukterį. Jų vaikai:

* Kazimieras Leonas (1882 m. gegužės 20 d., Lvovas – 1909 m. vasario 23 d., Tenerifės Santa Krusas)
* Leonas Aleksandras Adomas (1883 m. gruodžio 19 d., Lvovas – 1944 m. rugsėjo 27 d., Žešuvas), žmona, grafaitė Katerina Potockytė (1890–1977)
* Juozefas Juzefatas Stanislovas Adomas (1887 m. liepos 7 d., Oleščicas – 1940 m. rugpjūčio 15 d., Praja da Rocha, Portugalija)
* Aleksandras Juzefatas Vladislovas Adomas (1888 m. rugsėjo 25 d., Oleščicas – 1980 m. gruodžio 16 d., Nica), 1-ji žmona nuo 1915 metų Elizabet Hamilton-Pein (1895–1971), 2-ji žmona nuo 1976 metų grafaitė Marija Anuisiata fon Opersford (1899–1990)
* Adomas Zigmantas (1892 m. gegužės 2 d., Heluanas, Egiptas – 1970 m. spalio 20 d.), žmona nuo 1918 metų grafaitė Tereza Sobanska (1891–1975)
* Vladislavas (1893 m. rugpjūčio 20 d., Krasičinas – 1956 m. kovo 8 d., Mentona), žmona nuo 1935 metų baronesė Ida Matilda Bornemisa de Kason (g. 1894)
* Adžejus Juzefas Adomas (1894 m. spalio 28 d., Krasičinas – 1945, Belgradas)
* Stanislovas Adomas (1896 m. gruodžio 16 d., Oleščicas – 1919 m. sausio 11 d., Lvovas)
* Ana (1901 m. gegužės 18 d., Krasičinas – 1965 m. balandžio 2 d., Kivu, Zairas), vyras nuo 1933 metų Romanas Bielskis (1906–1965)
* Tereza (1905 m. lapkričio 20 d., Krasičinas – 1995 m. sausio 16 d., Kalifornija), vyras nuo 1930 metų, kunigaikštis Bogdanas Druckis-Liubeckis (g. 1894).

## Literatūra
* Polski słownik biograficzny, Volume 35
* S. Kieniewicz, Adam Sapieha: (1828–1903), Zakład Narodowy im. Ossolińskich, 1939
* K. Krzeczunowicz, Leon Sapieha, 1883–1944, 1967

## Nuorodos
* Władysław ks. Sapieha-Kodeński z Krasiczyna h. Lis
* Генеалогия Сапег
* Władysław Leon Sapieha at thePeerage.com
Stanislovas Liubomirskis (1722)

**Stanislovas Liubomirskis ** (, 1722 m. gruodžio 25 d., Lancuta – 1783 m. rugpjūčio 12 d, Lancuta) – stambus Lenkijos magnatas ir ATR valstybinis veikėjas, Karūnos didysis sargybinis (1752–1766) ir Karūnos didysis maršalka (1766–1783), pasiuntinys į seimus (1752–1766), „Familijos“ magnatų grupuotės šalininkas. Lancuto, Višnicko ir Pševorsko seniūnas. Giminės Lacuto pilies valdytojas.

## Biografija
Kilo iš Lancuto linijos Lenkijos kunigaikščių Liubomirskių giminės. Černigovo vaivados Jozefo Liubomirskio (1676–1732) ir Terezos Mnišek (1690–1746) antrasis sūnus. Jaunesnysis brolis Krokuvos vaivados ir kašteliono, kunigaikščio Antonijaus Liubomirskio (1718–1782).

Stanislovas Liubomirskis buvo renkamas 1746 metais nuo Sandomiro vaivadijos, 1748 nuo Livinijos, 1758 metais vėl nuo Sandomiro vaivadijos į tų metų seimus. 1758 metais įkūrė lenkų masonų ložę «Aux Trois Etoiles» («Į Tris Žvaigždes»).

1752 metais Stanislovas Liubomirskis gavo Karūnos didžiojo sargybinio pareigybę. 1762 metais buvo ketvirtą kartą išrinktas pasiuntiniu į seimą. 1764 metų gegužį-birželį buvo Konvokaciniame seime reformų pravedimo vienas iš iniciatorių. Rugpjūtį-rugsėjį tų pačių metų elekciniame seime palaikė išrinkimą Stanislovą Augustą Poniatovskį į Lenkijos karaliaus sostą.

1766 metais buvo išrinktas pasiuntiniu į seimą nuo Sandomiro vaivadijos. Tais pačiais metais gavo Karūnos didžiojo maršalkos pareigybę. Baro konfederacijos metu (1768–1772) Stanislovas Liubomirskis kvietė ATR karalių Stanislovą Poniatovskį pereiti į sukilusių konfederatų pusę, kuri naudojosi Prancūzijos palaikymu, ir atsisakyti nuo politinės sąjungos su Rusijos imperija. 

1773–1775 metais Karūnos didysis maršalka Stanislovas Liubomirskis dalyvavo Padalijimo seimo darbe, sušaukto Lenkijos karaliaus Stanislovo Poniatovskio Rusijai, Prūsijai ir Austrijai spaudžiant, kur pasisakė prieš padalijimo akto patvirtinimą ir naujos ATR tvarkos. po pirmojo ATR padalijimo perėjo į magnatinę opoziciją karaliui ir dalyvavo Pastovios Tarybos, sukurtos 1775 metais, posėdžiuose.

Baltojo erelio (1757) ir Švento Stanislovo (1765) ordinų kavalierius.  

## Šeima ir vaikai
1753 metų birželio 9 d. vedė kunigaikštytę Izabelę (Elžietą Eleną Aną) Čartoriskaitę (1733–1816), Rusios vaivados (1731–1782), kunigaikščio-magnato Augusto Aleksandro Čartoriskio (1797–1782) ir Marijos Sofijos Seniavskytės (1699–1777) dukterį. Vaikai:

* Elžbieta (1755–1783), nuo 1773 metų Lietuvos didžiojo maršalkos Ignoto Potockio (1750–1809) žmona
* Julija (1764–1799), nuo 1785 metų Lenkijos rašytojo, grafo Jono Nepomuko Potockio (1761–1815) žmona
* Aleksandra (1760–1830), nuo 1776 metų generolo-majoro grafo Stanislovo Kostka Potockio (1755–1821) žmona
* Marija Konstancija (1763–1840), nuo 1783 metų Karūnos lauko etmono Severino Rževuskio (1743–1811) žmona.

## Literatūra
* Stanisław Lubomirski, Pod władzą księcia Repnina, opracował i wstępem poprzedził Jerzy Łojek, Warszawa 1971

## Nuorodos
* Родословная князей Любомирских
Vynohradivas

**Vynohradivas** () – miestas pietvakarių Ukrainoje, Užkarpatės srityje, Tisos kairiajame krante, netoli Rumunijos sienos. Rajono centras. Geležinkelių mazgas (pagrindinė linija į Čopą), plentai į Užhorodą, Chustą, Iršavą. Avalynės, siuvimo, maisto (konservų, vaisių), plastmasės dirbinių pramonė. Yra XIV a. buvę Perenio dvaro rūmai, XIV–XV a. pranciškonų bažnyčia ir vienuolynas, X–XIV a. Kanko pilies griuvėsiai.

2010 m. 82 % Vynohradivo gyventojų buvo ukrainiečiai, 13,5 % – vengrai, 3,8 % – rumunai, 0,6 % – čigonai.

## Istorija

Vynohradivas – viena seniausių Užkarapatės gyvenviečių. Šaltiniuose minima nuo IX a. Gyvenvietė XIII a. pab. tapo Vengrijos karalystės Ugočos komtato centru (vengriškai vadinta *Nagyszőlős*). 1514 m. ženkliai prisidėjo prie Georgijaus Dežo sukilimo. 1919 m. miestą užėmė rumunai, o vėliau – čekoslovakai. 1938 m. tapo Karpatų Rusios dalimi. Iki 1946 m. miestas vadintas ***Sevliušu*** ().


Vynohradiv Castle RB.jpg|Pilies liekanos
Палац Перені.jpg|Perenio rūmai
Nagyszöllös Izraelita templom ( וינוגרדוב, Виноградів) בית הכנסת בסעליש.JPG|Buvusi sinagoga


## Šaltiniai