open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Alfred Reginald Radcliffe-Brown

**Alfredas Redžinaldas Radklifas-Braunas** (*Alfred Reginald Radcliffe-Brown*, 1881 m. sausio 17 d. Birmingame, Anglija – 1955 m. spalio 24 d. Londone) buvo britų socialinės antropologijos pradininkas ir struktūrinio funkcionalizmo įkūrėjas.

## Gyvenimas

1904 m. gavo bakalauro laipsnį Kembridže. Jaunystėje buvo aktyvus anarchistas, draugų vadintas „Anarchy Brown“. Po studijų (psichologija ir ekonomika) išvyko į tiriamąją ekspediciją į Andamanų salas ir Vakarų Australiją. Vėliau dėstė įvairiuose universitetuose.

## Pasiekimai

Pagrindinis Radklifas-Braunas tyrimų klausimas buvo kokiu būdu žmonės galėtų gyventi be valdžios ir be valstybės.

Veikiamas savo mokytojo Emilio Diurkheimo ir filosofų Tomo Hobso ir Žano Žako Ruso jis tyrė neindustrinių visuomenių valdžios sistemą ir organizacijos formas. Radklifas-Braunas atmetė Hobso nuostatą (žmonėms reikia stiprios rankos, kitaip prasideda karas „visų prieš visus“) ir pratęsė Ruso nuostatas: žmonės gali gerai gyventi kartu ir be valstybės, jei laikosi vieną kartą priimtų kelių susitarimų.

## Bibliografija
Pagrindiniai veikalai:
* Andamanų salų gyventojai (*The Andaman Islanders*, 1922 m.)
* Australijos genčių socialinė organizacija (*The Social Organization of Australian Tribes*, 1931 m.)
* Tabu (*Taboo*, 1939 m.)
* Giminystės ir santuokos afrikietiškosios sistemos (*African Systems of Kinship and Marriage*, 1950 m.)
* Primityvios visuomenės struktūra ir funkcija (*Structure and Function in Primitive Society*, 1952 m.)
* Visuomenės gamtos mokslas (*A Natural Science of Society*, išleistas 1957 m.)
* Metodas socialinėje antropologijoje (*Method in Social Anthropology*, išleistas 1958 m.)
* Religija ir visuomenė (*Religion and Society*, išleistas 1967 m.)
Kirlikai (Šilutė)

**Kirlikai** – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 2 km į pietryčius nuo Šilutės, prie geležinkelio Pagėgiai-Klaipėda ir kelio Kaunas-Klaipėda. Eina vieškelis į Pagrynius. Kirlikų kaimo teritorija yra 17 metrų virš jūros lygio. Šiaurėje ribojasi su Šilutės miesto gyventojų kolektyviniais sodais „Draugyste“ ir „Poilsis“, vakaruose – su Pagrynių kaimu, pietuose – su Gaidelių kaimu, rytuose su Gaidelių mišku. Kaime yra dvejos evangelikų liuteronų senosios kapinės (1997 įtrauktos į Lietuvos Respublikos kultūros paveldo registrą).

## Istorija

Iki II pasaulinio karo pabaigos Kirlikų kaimas priklausė Gaidelių valsčiui, sovietmečiu – Jonaičių apylinkei, nuo 1997 – Šilutės seniūnijai. Baudžiavos laikais Kirlikai priklausė Barzdūnų dvarui.

1997 kaime buvo 23 ūkiai. Dauguma kaimo gyventojų dirba Šilutės įmonėse, dalis ūkininkauja – 9 smulkūs pienininkystės ūkiai (2003).

## Gyventojai

## Šaltiniai

* Šilutės kraštas. Enciklopedinis žodynas. Šilutė. 2000.
* Mažosios Lietuvos enciklopedija. T. I. Vilnius. 2000.
* Mažosios Lietuvos enciklopedija. T.II. Vilnius. 2003.
* Informacija apie vietovę
* LR kultūros paveldo registras 
* ŽŪIKVC informacijos puslapis 
* Šilutės apskrities kaimų sąrašas (1910) 
* Šilutės apskrities kaimų sąrašas (1925)
Dryžuotosios žiurkės

**Dryžuotosios žiurkės** (*Chrotomys*) – pelinių (*Muridae*) šeimos graužikų gentis. Kailis tankus, švelnus. Nugara pilkai ruda su plačia išilgine oranžine juosta, kuri iš šonų dar apjuosta beveik juodomis juostelėmis, nusitęsiančiomis nuo burnos iki uodegos galo. Pilvo pusė šviesios spalvos. Kūnas apie 20 cm, uodega – 11 cm ilgio. Uodega apaugusi retais plaukais. Pėda siaura, penktasis pirštas trumpas. 
Snukutis ištįsęs. Ausys vidutinio dydžio, apvalios. Akys nedidelės.

Paplitusios Luzono ir Mindanao salose Filipinų salyne. Apsigyvena kalnuotose vietose, maždaug iki 2500 m aukštyje virš jūros lygio. Minta įvairiomis žolėmis.

Gentyje yra 4 rūšys (kai kurie autoriai prie šios genties prijungia luzoninių vandeninių žiurkių (*Celaenomys*) gentį):
* Kalninė dryžuotoji žiurkė (*Chrotomys whiteheadi*)
* Lygumų dryžuotoji žiurkė (*Chrotomys mindorensis*)
* *[[Chrotomys gonzalesi]]*
* *[[Chrotomys sibuyanensis]]*

## Nuorodos
* http://www.fieldmuseum.org/philippine_mammals/Chrotomys_whiteheadi.htm  Kalninės dryžuotosios žiurkės (*Chrotomys whiteheadi*) nuotrauka.
* http://www.fieldmuseum.org/philippine_mammals/Chrotomys_gonzalesi.htm  *Chrotomys gonzalesi* nuotrauka.
Azijinės medpelės

**Azijinės medpelės** (*Chiromyscus*) – pelinių (*Muridae*) šeimos graužikų gentis, kurioje vienintelė rūšis – **azijinė medpelė** (*Chiromyscus chiropus*). Graužikas nedidelis, 12,7-16 cm ilgio ir uodega 20-24 cm ilgio. Kailis šiurkštus. Nugarinė pusė tamsiai geltonos spalvos su tamsiu atspalviu, o pilvas kreminės spalvos. Akys apsuptos juoda dėmė. Ausys rausvos, apaugusios retais plaukais. Uodegos plaukai ploni, trumpi ir reti. Pėda pritaikyta lapioti – praplatėjusi su dideliais pirštų mazoliais, o pirmasis pirštas priešpastatomas kitiems ir neturi nago. Kitų piršų nagai trumpi. Turi 4 poras spenių.

Paplitusios Mianmare, Tailande ir Indokinijos pusiasalyje. Gyvena miškuose medžiuose.
Aukštasis Atlasas

**Aukštasis Atlasas** – 760 km ilgio Atlaso kalnyno dalis centriniame Maroke. Kalnai tęsiasi nuo Atlanto vandenyno pakrantės iki Maroko–Alžyro sienos.

Kalnynas sudaro barjerą Sacharos klimato įtakai, o tai ypač jaučiama žiemą. Aukščiausiose kalnyno dalyse nuolat iškrenta sniegas, todėl čia galima užsiimti žiemos sporto šakomis.

Maždaug prieš 200 milijonų metų šios kalnyno uolos buvo senovinio Tetijos vandenyno dugnas, o prieš 60 mln. metų, susidūrus Afrikos ir Eurazijos plokštėms, pradėjo kilti ir šie kalnai. Galutinai kalnus suformavo paskutinis ledynmetis, kurio pėdsakai matomi ir Atlaso kalnuose.

Šiame kalnyne, kurio aukščiausias viršūnes dengia sniegas, prasideda Dadeso upė, kuri 350 km teka į pietvakarius, kol įsilieja į Dra upę ties Varzazato oaze. Nuo lapkričio iki sausio ar kovo mėnesių nesiliaujančios liūtys užplūsta Aukštąjį Atlasą, paversdamos menką srovelę ar visai išdžiūvusią upės vagą šėlstančiu srautu, kuris nuslūgsta tik po kelių valandų. Per trumpą laiką smarkios liūtys gali padidinti upės vagą dvidešimteriopai. Arabiškai šios trumpalaikės upės vadinamos ''vadėmis'' (*wadis*).

Dadeso tarpeklis yra maždaug 24 km nuo prekybinio Bumalnės miesto. Tarp miesto ir tarpeklio ant Dadeso upės krantų rikiuojasi senovinės tvirtovės (*kasbahs*) ir įtvirtinti kaimai (*ksour*), be to, čia graikinių riešutmedžių ir migdolų medžių pavėsyje plyti derlingos rausvos žemės laukai. Į šiaurryčius nuo Dadeso tarpeklio yra impozantiškas siauras Todros tarpeklis. Į jį nuo Tinerhiro vedantis kelias vingiuoja šalia skaidrių kaip krištolas Todros upės vandenų. Prie Todros tarpeklio kelias baigiasi, tačiau automobiliais keturiais varomaisiais ratais galima nusigauti į pačią Aukštojo Atlaso gilumą.

Dar prieš atsikraustant arabams, berberai šimtmečius gyveno šiame regione, versdamiesi klajokline gyvulininkyste. Manoma, kad jie yra įsiveržėlių iš Vakarų Azijos, išplitusių po Šiaurės Afriką, palikuonys. Maroką jie pasiekė maždaug X a. pr. m. e., o VIII m. e. a. pradžioje buvo atversti į islamą. Šie žmonės gyveno kalnuose, statydamiesi aukštumų tvirtoves, kur, kad ir kokios atšiaurios būtų sąlygos, jie turėjo laisvas rankas gyventi savaip, atsiriboję nuo viliojančių miesto malonumų.

## Galerija

Vaizdas:Morocco Africa Flickr Rosino December 2005 83450683.jpg 
Vaizdas:Toubkal 7.90965W 31.05231N.jpg
Vaizdas:Aït Benhaddou-de.jpg
Vaizdas:Schotts and wadis explained2.jpg|Atlaso kalnyno padėtis žemėlapyje
Vaizdas:Atlas-Mountains-Labeled-2.jpg|Aukštojo Atlaso padėtis žemėlapyje
Ulad Saidas

**Ulad Saidas** – oazė Alžyre, Sacharos dykumoje, Didžiajame Rytų Erge. Čia, Sacharos tyrlaukiuose, veša medžiai ir teka vanduo.

Palmių miškeliais ir čiabuvių daržais žaliuojantis Ulad Saidas yra nepaprastai patraukli vietovė, čia gatvėse raudonuoja namai, pastatyti iš dumblo, o tarp jų marguoja moterų drabužiai. Jis labai išsiskiria iš aplinkos – Didžiojo Rytų ergo, kuriame kyla didžiulės kopos, o oro temperatūra vasaros dienomis pakyla iki 49 °C ar daugiau. Žmogus, likęs be pavėsio ar vandens, per dvi paras numirtų nuo saulės smūgio ir dehidracijos.

Daugiausia Ulad Saide įsikūrusių žmonių yra sodininkai, kurie augina ir parduoda vaisius ir daržoves. Įdirbtuose drėkinamos žemės sklypeliuose jie augina daržoves, vynuoges, figas, persikus, apelsinus ir labiausiai branginamą dykumos augalą – datulių palmes. Šio medžio vaisiai – vienas pagrindinių produktų: datulės ne tik valgomos žalios, jas galima džiovinti ir sumalti į miltus. Neišmetama nė viena medžio dalis. Kamienas vartojamas medienai ir kurui, iš šiurkščios pluoštinės žievės vejamos virvės, lapkočiai naudojami tvoroms ir stogams, o iš lapų pinami krepšiai, šluotos, maišai ir sandalai. Panaudojami net datulių kauliukai – jie skrudinami ir sumalami, tokia „kava“ šaltais dykumos vakarais geriama vietoj arbatos.
Rytinės dygiosios žiurkės

**Rytinės dygiosios žiurkės** (*Maxomys*) – pelinių (*Muridae*) šeimos graužikų gentis.

Paplitusios pietryčių Azijoje. Gentyje yra 17 rūšių:
* Rudoji dygioji žiurkė (*Maxomys surifer*)
* *[[Maxomys moi]]*
* *[[Maxomys pagensis]]*
* *[[Maxomys panglima]]*
* Paprastoji dygioji žiurkė (*Maxomys rajah*)
* Helvaldo dygioji žiurkė (*Maxomys hellwaldi*)
* Dolmano dygioji žiurkė *(Maxomys dollmani*)
* Vatso dygioji žiurkė (*Maxomys wattsi*)
* Bartelso dygioji žiurkė (*Maxomys bartelsii*)
* Kalninė dygioji žiurkė (*Maxomys alticola*)
* Rudapilvė dygioji žiurkė (*Maxomys ochraceiventer*)
* Malaizinė dygioji žiurkė (*Maxomys inas*)
* Sumatrinė dygioji žiurkė (*Maxomys hylomyoides*)
* Mušenbroko dygioji žiurkė (*Maxomys musschenbroekii*)
* Mažoji dygioji žiurkė (*Maxomys baeodon*)
* *[[Maxomys whiteheadi]]*
* Storanosė dygioji žiurkė (*Maxomys inflatus*)

## Nuorodos
* http://www.nmnh.si.edu/vert/mammals/maxomys.jpg  Rudosios dygiosios žiurkės (*Maxomys surifer*) nuotrauka.
Aveljaneda

**Aveljaneda** () – miestas rytų Argentinoje, uostamiestis Buenos Airių provincijos šiaurėje, Avejanedos apygardos centras. 329 tūkst. gyventojų (partide).

Aveljaneda – Buenos Airių priemiestis, sujungtas keletu tiltų per Riačiuelo (*Riachuelo*) upę. Svarbus geležinkelių mazgas, pramonės ir prekybos centras. Maisto (mėsos ir grūdų), tekstilės, naftos perdirbimo, metalurgijos, laivų statybos pramonė. Prekyba žemės ūkio produkcija.

Miestas kurėsi kaip darbininkų gyvenvietė ir vadintas *Barracas al Sur* („lūšnynai į pietus“), 1817 m. nutiestas pirmasis tiltas per Riačiuelo upę, pradėtos statyti pirmosios gamyklos. 1904 m. pavadintas Argentinos prezidento Nikolaso Aveljanedos garbei.

Aveljanedoje gyvena daug išeivių iš užsienio, čia yra gausi išeivių iš Lietuvos bendruomenė. 1941 Avellanedoje apsigyvenusių lietuvių vienuolių marijonų pastangomis įsteigta lietuvių Aušros Vartų parapija, 1942 m. pastatyta bažnyčia. Nuo 1942 m. vienuolyne veikė lietuvių pradinė mokykla (vadovavo seserys kazimierietės). 1953 m. mieste gyveno ~5000 lietuvių. 1948–2002 m. marijonai leido laikraštį „Laikas“. Veikia Tautinis lietuvių muziejus (nuo 1956 m.), šokių, folkloro ansambliai.

## Sportas
* Club Atlético Independiente – futbolo klubas; rungtyniavo pajėgiausioje šalies futbolo lygoje.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* www.todoavellaneda.com.ar
* Lietuviai Argentinoje
Erta Alė

**Erta Alė** – ugnikalnis Danakilių regione, šiaurės rytų Etiopijoje; aukštis virš jūros lygio 613 m. Skersmuo – apie 50 km, ovalinės kalderos ilgis apie 1,6 km, plotis – apie 0,6 km. Dviejuose kalderoje esančiuose krateriuose nuolatos tyvuliuoja lavos ežerėliai. Teigiama, kad Erta Alė yra ilgiausiai be pertraukos veikiantis Žemės ugnikalnis. Jis aktyvus nuo 1967 m.

Erta Alė per pastaruosius 125 metus stipriai išsiveržė septynis kartus: 1873, 1903, 1904, 1940, 1960, 1967 metais (pirmosios trys datos apytikslės).

Ugnikalnis yra Didžiojo riftinio slėnio zonoje, kuri tęsiasi 6000 km per Rytų Afriką iki Mozambiko.

## Nuorodos
* Ugnikalnių stebėjimo ataskaitos
Australinės mažosios pelės

**Australinės mažosios pelės** (*Leggadina*) – pelinių (*Muridae*) šeimos graužikų gentis. Kūnas 5-9,7 cm, uodega 5-9 cm ilgio. Kailis švelnus. Nugarinė pusė šviesiai pilka, gelsvai ruda ar šviesiai ruda, o pilvas balsvas ar pilkai baltas. Galva plati, priekyje buka. Turi nedideles ausis, 2 poras spenelių.

Paplitusios Australijoje. Apsigyvena sausose žolėtose lygumose, pakrantėse, ant smėlėtų kalvų. Išsikasa nesudėtingus urvus, kuriuose iš sausos žolės įsirengia lizdo kamerą. Maitinasi sėklomis, augalų šaknimis ir kitomis dalimis. Dauginasi visus metus. Vadoje būna 3-4 jaunikliai.

Gentyje yra dvi rūšys:
* Forrestro mažoji pelė (*Leggadina forresti*)
* Leikdauninė mažoji pelė (*Leggadina lakedownensis*)

## Nuorodos
* http://www.massey.ac.nz/~darmstro/Leggadina.jpg  Leikdauninės mažosios pelės (*Leggadina lakedownensis*) nuotrauka.
* http://www.mammalogy.org/mil_images/images/mid/418.jpg  Forrestro mažosios pelės (*Leggadina forresti*) nuotrauka.
Karumo ežeras

**Karumo ežeras** – ežeras Danakilių įduboje, Etiopijoje.

Šis seklus mineralų prisodrinto druskingo vandens ruožas yra apie 120 m žemiau jūros lygio. Kiekvienais metais jis gali trumpam patvinti iki 72 km pločio; aplink jį trykšta verdančio vandens versmės, atsirandančios, kai į žemę prasiskverbiantis vanduo susiduria su išsilydžiusiomis uolienomis, kylančiomis iš Žemės centro.

Šimtmečiais Karumo ežero druska vietiniams gyventojams afarams leido išgyventi: darbuodamiesi lazdomis, jie iškelia luitus iš storos druskos plutos ir suskaldo į plytas. Paskui druska gabenama į įvairias Šiaurės ir Rytų Afrikos vietoves.
Putliauodegės žiurkės

**Putliauodegės žiurkės** (*Crateromys*) – pelinių (*Muridae*) šeimos graužikų gentis. Uodega gana ilga, 35-40 cm ilgio, apaugusi tankiais ilgais plaukais ir truputį primena voverės uodegą. Galūnės pritaikytos laipioti medžiais. Kailis labai ilgas ir švelnus, su pavilne. Spalva varijuoja – nuo tamsiai rudos iki tamsiai pilkos ar pilkos.

Paplitusios Filipinų salyne (Luzono ir kt. salose). Apsigyvena kalnų miškuose medžiuose. Aktyvios prietemoje ir naktį. Slėptuve būna drevė, įdubimai tarp šaknų. Minta jaunų pušų žieve ir pumpurais, taip pat įvairiais vaisiais.

## Rūšys
Gentyje yra 4 rūšys:
* *[[Crateromys australis]]* – paplitusi Lusone
* *[[Crateromys heaneyi]]* – Panajuje
* *[[Crateromys paulus]]*
* Putliauodegė žiurkė (*Crateromys schadenbergi*)

## Šaltiniai
Turkanos ežeras

**Turkanos ežeras** – ežeras Didžiajame riftiniame slėnyje Kenijoje (šiaurinis galas – Etiopijoje).

Nederlinguose Kenijos šiaurės vakaruose, priešais sieną su Etiopija. Glūdintis Turkanos ežeras yra labai atokus.

Iki XX a. 8-o dešimtmečio pradžios Turkanos ežeras buvo vadinamas **Rudolfo ežeru**. Pirmasis iš europiečių 1897 m. jį surado grafas *Samuel Teleki von Szek* ir pavadino Austrijos kronprinco vardu.

Į Turkanos ežerą (312 km ilgio) įteka kelios upės, tačiau nė viena neišteka. Senais laikais, kai upės buvo daug vandeningesnės, ežero lygis buvo apie 180 m aukštesnis nei dabar. Tada pro siaurą tarpeklį šiaurvakariniame gale jo vanduo tekėdavo į Nilą, tačiau dėl smarkių klimato pokyčių vandens lygis krito – dabar tarpeklis visiškai sausas.

Per šimtmečius iš ežerą supančių ugnikalnių veržėsi dideli pelenų ir lavos kiekiai. Nuplauti į ežerą, jie sudarė storus klodus mineralinių druskų, tarp jų natrio karbonato, plačiau žinomo kaip skalbiamoji soda.

Turkanos ežere ir aplink jį gyvena apie 12 000 krokodilų. Nors jie vieni didžiausių pasaulyje (iki 5,5 m ilgio), bet paprastai nepavojingi nei žmonėms, nei gyvuliams, nes minta didžiuliais Nilo ešeriais, kurių knibždėte knibžda ežere. Pagrindinė krokodilų veisimosi Turkanos ežere vieta yra *Centrinė sala* – vulkaninių kraterių grupelė palei vakarinį krantą. Čia jie dauginasi beveik taip pat, kaip ir prieš 130 milijonų metų.

Turkanos ežero apylinkėse antropologai rado vienus seniausių fosilinių dabartinio žmogaus protėvių palaikus. Jie įrodė, kad pirmykščiai žmonės prieš 2 milijonus metų klajojo po šią teritoriją jau stačiomis.

Fosilijų gausa šioje vietovėje aiškinama tuo, kad čia buvo laidojami tūkstančių kartų palaikai: formuojantis nuosėdų ir vulkaninės lavos klodams, jie suakmenėjo. Vėliau vykę žemės sprūdžiai tuos sluoksnius atvėrė – taip buvo sukurta laboratorija ankstyvųjų žmonių gyvenimui žalsvo ežero pakrantėse tyrinėti.

Iš visų šalia ežero gyvenančių genčių tik dvi, turkanų ir molų, naudojasi žuvų gausybe. Jie gaudo milžiniškus Nilo ešerius, kartais sveriančius iki 90 kg.


Flamingo Lake 01.jpg|Flamingo ežeras centrinėje saloje
File:Lake turkana.jpg|Turkanos ežero krantai
Series of lava rock pools at southern end of Lake Turkana.jpg|Lavos išsiveržimų sudaryti tvenkiniai
Turkana fishermen small.jpg|Vietiniai žvejai


## Nuorodos
 
* Turkanos ežeras
Palminės ilgauodegės pelės

**Palminės ilgauodegės pelės** (*Vandeleuria*) – pelinių (*Muridae*) šeimos graužikų gentis. Dydis 5,5-8,5 cm, uodega 9-13 cm ilgio. Kailis tankus, labai švelnus. Nugarinė pusė šviesiai geltona ar tamsiai ruda, pilvas baltas.

Paplitusios Pietų Azijoje. Gyvena medžiuose. Aktyvios naktį. Dieną tūno lizde, kurį įsirengia medžio drevėje ar ant šakų iš sausų lapų ar žolių. Vadoje būna 3-4, retai 6 jaunikliai. Minta vaisiais, pumpurais, medžių ir krūmų jaunais ūgliais.

Gentyje 3 rūšys:
* *[[Vandeleuria nolthenii]]*
* Palminė ilgauodegė pelė (*Vandeleuria oleracea*)
* *[[Vandeleuria nilagirica]]*

## Nuorodos
* http://ces.iisc.ernet.in/hpg/kartik/kartik4.gif, Palminės ilgauodegės pelės (*Vandeleuria oleracea*) nuotrauka.
Časkomusas

**Časkomusas** () – miestas rytų Argentinoje, Buenos Airių provincijoje, 120 km į pietus nuo Buenos Airių miesto centro, prie Buenos Airių–Mar del Platos greitkelio. Časkomuso partido centras.

Maisto, mašinų gamybos, chemijos, tekstilės pramonė. Turizmas (sportinė žūklė, povandeninis nardymas, vindserfingas, jodinėjimas, regatos). Pampos muziejus, aikštės (*Plaza Independencia*, *Plaza Libertad*), Švč. Maloningosios Dievo Motinos katedra, 1806 m. juodaodžių imigrantų įkurta koplyčia *Capilla de los Negros*, kiti kolonijinės architektūros statiniai.

Miestas įkurtas 1779 m. gegužės 30 d., kaip karinis fortas. Pavadinimas kilo nuo Časkomuso lagūnos (*Chadi-co-mu* indėnų araukanų kalba reiškia „labai sūrus vanduo“). Pradėjo augti 1865 m. nutiesus geležinkelį į pietus. Į miestą atvyko daug imigrantų iš Europos, Afrikos, arabų šalių. 1927 m. Časkomuse gimė Argentinos prezidentas Raulis R. Alfonsinas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* www.chascomus.gov.ar 
* www.chascomusturismo.com.ar 
* www.chascomus.com.ar
Žalčiakakliai vėžliai

**Žalčiakakliai vėžliai** (*Chelidae*) – vėžlių (*Testudines*) šeima. Kaklas ilgas. Paplitę Pietų Amerikoje, Afrikoje, Madagaskare, Australijoje, Naujojoje Gvinėjoje.

Šeimoje yra 11 genčių, virš 40 rūšių:

**Pošeimis. Chelodininae**
*Žalčiakakliai vėžliai (*Chelodina*): 
**Australijos ilgakaklis vėžlys (*Chelodina longicollis*) 
***[[Chelodina mccordi]]* 
***[[Chelodina reimanni]]* 
***[[Chelodina oblonga]]* 
***[[Chelodina expansa]]* 
***[[Chelodina kuchlingi]]* 
***[[Chelodina novaeguineae]]*
***[[Chelodina parkeri]]* 
***[[Chelodina pritchardi]]* 
***[[Chelodina rugosa]]* 
***[[Chelodina siebenrocki]]* 
***[[Chelodina steindachneri]]* 
**Elseya*:
***[[Elseya georgesi]]* 
***[[Elseya latisternum]]* 
***[[Elseya lavarackorum]]* 
***[[Elseya novaeguineae]]* 
**Irvino ilgakaklis vėžlys (*Elseya irwini*)
**Elusor*: 
***[[Elusor macrurus]]*
*Australijos trumpakakliai vėžliai (*Emydura*) :
***[[Emydura australis]]* 
***[[Emydura krefftii]]* 
***[[Emydura macquarii]]* 
**Raudonpilvis trumpakaklis vėžlys (*Emydura subglobosa*) 
***[[Emydura tanybaraga]]* 
***[[Emydura victoriae]]* 
*Vakarų trumpakakliai vėžliai (*Pseudemydura*): 
**Vakarų trumpakaklis vėžlys (*Pseudemydura umbrina*) 
**Rheodytes*: 
***[[Rheodytes leukops]]*
**Pošeimis. Chelidinae**
*Pietų Amerikos šonakakliai vėžliai (*Acanthochelys*) 
**Acanthochelys pallidipectoris 
**Acanthochelys spixii 
*Skarmalotieji vėžliai (*Chelus*): 
**Skarmalotasis vėžlys, arba mata-mata (*Chelus fimbriatus*) 
*Rupūžgalviai vėžliai (*Phrynops*): 
**Dalio rupūžgalvis vėžlys (*Phrynops dahli*) 
**Tamsusis rupūžgalvis vėžlys (*Phrynops geoffroanus*) 
**Rudasis rupūžgalvis vėžlys (*Phrynops rufipes*) 
***[[Phrynops gibbus]]* 
***[[Phrynops hilarii]]* 
***[[Phrynops hogei]]* 
***[[Phrynops nasutus]]* 
***[[Phrynops tuberculatus]]* 
***[[Phrynops vanderhaegei]]* 
***[[Phrynops wermuthi]]* 
***[[Phrynops williamsi]]* 
***[[Phrynops zuliae]]* 
*Plokščiavėžliai (*Platemys*): 
**Plokščiavėžlis (*Platemys platycephala*) 
***[[Platemys macrocephala]]* 
***[[Platemys radiolata]]* 
**Pošeimis. Hydromedusinae**
*Pietų Amerikos žalčiakakliai vėžliai (*Hydromedusa*): 
**Brazilinis žalčiakaklis vėžlys (*Hydromedusa maximiliani*) 
**Argentininis žalčiakaklis vėžlys (*Hydromedusa tectifera*)
Chuninas (Buenos Airės)

**Chuninas** () – miestas Argentinoje, Buenos Airių provincijos šiaurės vakaruose, 260 km į vakarus nuo Buenos Airių, prie Salado upės. Chunino apygardos centras. 82,4 tūkst. gyventojų.

Chuninas kūrėsi kaip gyvulininkystės centras. 1826 m. prezidento Bernardino Rivadavijos nutarimu pastatytos trys gynybinės tvirtovės. Miestas pradėjo sparčiai augti 1880 m. nutiesus geležinkelį.  

## Klimatas
Chunine vyrauja drėgnų subtropikų klimatas (Kepeno klimato klasifikacija *Cfa*). Liepa – šalčiausias mėnuo, vidutinė aukščiausia temperatūra 15,1°C, o vidutinė žemiausia temperatūra 4,2 C. Kartais šalčio bangų metu temperatūra nukrenta žemiau nulio, o per karščio bangas temperatūra pakyla iki 35 °C. 2009 m. rugpjūčio 29 d. buvo užfiksuota rekordinė 35,3°C temperatūra.

## Lankytinos vietos
**Laguna de Gómez* gamtos parkas, kuriame gausu gražių kraštovaizdžių (ežerai, parkai),
**Borchex* parkas, su sporto aištelėmis, restoranu,
*Istorijos muziejus, kuriame saugoma vedybų sutartis tarp Chunine augusios garsios politikės Evos Duarte Peron ir jos vyro, ilgamečio Argentinos prezidento Chuano Perono, taip pat paleontologiniai radiniai, rasti pampoje.

## Žymūs žmonės
Iš Chunino kilę šie žymūs žmonės:
* Eva Peron (1919–1952), Argentinos prezidento Chuano Perono žmona

## Šaltiniai

## Nuorodos
*www.junin.gov.ar
Ruvenzoris

**Ruvenzoris** – kalnynas Rytų Afrikoje, dar vadinamas *Mėnulio kalnais*. Uolingas jų masyvas driekiasi apie 96 km išilgai Ugandos ir Kongo Demokratinės Respublikos sienos. *Margerita*, viena iš *Stenlio* kalno viršūnių, yra 5110 m aukščio.

Daugiau kaip prieš 2000 metų graikų geografai rašė apie kalnus, kurių sniegynai ir versmės maitina Nilo ištakas. Aristotelis IV a. pr. m. e. minėjo Centrinėje Afrikoje stūksantį „sidabrinį kalną“, o Ptolemėjas pavadino juos Mėnulio kalnais. Dabar manoma, jog Ptolemėjo minėti kalnai ir yra Ruvenzoris. *Ruwenzori* bantų kalba reiškia „lietaus sukėlėjas“.

Snieguotą Ruvenzorio viršūnę beveik nuolatos dengia debesys. Kalno pamatinį granitą dengia žėručio skalūnas – blizganti, stambiagrūdė uoliena, transformuota galingo žemės judėjimo karščio ir slėgio. Ruvenzoris susidarė ne dėl vulkaninių procesų kaip Kilimandžaras ir Kenija. Čia mažiau nei prieš 10 mln. metų buvo iškeltas dėl Afrikos didžiojo rifto formavimosi. Geologiniu požiūriu tai – neilgas laikotarpis. Šis santykinis jaunumas ir lemia dantytą šio kalnyno profilį.

Ruvenzorio lietų ir ledynų nuotėkis sukūrė daug ramių ežerų, kuriuos supa įmirkę žali miškai. Tarp sumedėjusių paparčių ir vijoklių auga laukiniai bananai.

Ruvenzorio debesys, nusileisdami maždaug iki 2700 m, sukuria nepaprastai drėgną klimatą, o šlapiausią mėnesį, lapkritį, iškrinta net 500 mm kritulių. Nuolatinės miglos sukuria sąlygas, skatinančias vešlų augimą, augalai tarpsta iki neįtikėtinų dydžių. Tokie gamtos stebuklai daugiausia auga aukščiau medžių linijos – ir kaip tik tai, kad nėra medžių, padeda žoliniams augalams užaugti fenomenalių dydžių. Kitas veiksnys – rūgšti humusinga dirva, kurioje net sliekai išauga bemaž rankos ilgumo.

Ruvenzoryje yra nemažai keistų gyvūnų. Paukščiai žemyn lenktais snapais siurbia nektarą iš didžiulių lobelijų. Juodosios ir baltosios abisininės gverecos gyvena aukštai medžiuose, minta lapais ir retai nusileidžia ant žemės, o leopardai šmižinėja po mišką beveik iki sniego linijos. Keisčiausias gyvūnas – medinis damanas. Jis panašus į triušį, o kvykia kaip jūrų kiaulytė, tačiau nesiejamas nei su vienu, nei su kitu. Jo kojos su nagais. Galima sakyti, damanas giminingesnis drambliui. Tikrieji drambliai irgi lankosi Ruvenzoryje, tačiau tik prieškalnėse.

## Nuorodos
* Ruvenzoris
Australijos ilgakaklis vėžlys

**Australijos ilgakaklis vėžlys** (*Chelodina longicollis*) – žalčiakaklių (*Chelidae*) šeimos vėžlys. Kaklas labai ilgas. Aktyvus dieną. Gyvena Australijos upėse ir ežeruose.
Natrono ežeras

**Natrono ežeras** arba **Sodos ežeras** – Tanzanijoje, šiaurinėje ugnikalnio Ol Doinyo Lengai dalyje esantis ežeras.

Natrono ežeras yra 64 km ilgio ir 16 km pločio. Karštis išgarina iš ežero daugiau vandens, negu jis gauna iš kritulių (jų iškrinta vos 400 mm per metus). Ežero krantus juosia deginančios sodos nuosėdos, kurios vidurdienį gali įkaisti iki 65 °C. Ežeras dažnai spindi rožine spalva.

Sekliuose Natrono vandenyse daug sodos, o dugną nugulęs trąšus juodas dumblas. Žuvų čia nedaug, neauga beveik jokie augalai. Tačiau šarminiame tirpale gausu melsvai žalsvų dumblių, be to, yra daug mažyčių gyvūnėlių, mintančių dvokiančiu dumblu. Išskirtinis paukštis, pamėgęs šią aplinką – flamingas. Dažnai ežero pakrantes nutūpia rausvai mirguliuojanti aibė – per milijoną flamingų, besimaitinančių dumbliais ir smulkučiais organizmais.

Palyginti gėlo vandens aptinkama tik Natrono ežero karštosiose versmėse. Jose gyvena nykštukinių tiliapijų – vietinių žuvų, prisitaikiusių gyventi karštame vandenyje – rūšis. Po lietaus, kai soda ištirpsta, žuvys sparčiai plinta ir dauginasi. Seklumose jų susirenka milijonai, jų judėjimas net sukelia vandens bangavimą.
Lengajo kalnas

**Lengajo kalnas** arba ***Ol Doinjo Lengajas*** – Afrikos Didžiajame riftiniame slėnyne, Šiaurės Tanzanijos kraterių grandinės viduryje stūksantis veikiantis ugnikalnis. Tai masajiškas pavadinimas, reiškiantis „Dievo kalnas“.

Veikiantis ugnikalnis Ol Doinjo Lengajas tik 2856 m aukščio, o netoliese kyla didingesni kalnai, pavyzdžiui, Kilimandžaras. Tačiau užuot spjaudęsis ugnimi ir dūmais, jis purškia sodą. Nepaprastą jo lavą sudaro karbonatitai, turtingi natrio ir kalio karbonatų (reti mineralai gregoriitas ir nierereitas).

Ol Doinjo Lengajas vienintelis pasaulyje veikiantis karbonatinis vulkanas – tai, kas jo viršūnėje atrodo panašu į sniegą, iš tikrųjų yra balzgani pelenai po išsiveržimų. Tačiau išsilydžiusios uolienos vulkano židinyje yra juodos, ir, nors krateryje jos grėsmingai kunkuliuoja, išsiveržia tik perpus tokio karščio kaip normali lava, išmetamos per ugnikalnio žiotis jos beveik nešvyti. Vos pasiekusi orą, lava keičia spalvą ir cheminiu būdu virsta soda (ši rūšis tinka valyti ir balinti ir yra gana stipri – gali nudeginti).

Ol Doinjo Lengajas išsiveržė 1966 m. rugpjūčio 9 d., po dešimties dienų grėsmingo „virimo“, žemei drebant ir dundant ugnikalnis pratrūko, purkšdamas į 10 000 m aukštį juodus pelenus – jie nuklojo aplinkines lygumas. Per 48 valandas žemė nusidažė drumzlinai baltai: vėsdami pelenai keičia spalvą. Išsiveržimas tęsėsi net tris savaites. O 1967 m. įvyko dar vienas protrūkis. Mūsų dienomis ugnikalnis irgi neramus.

Tanzanijos ir Kenijos masajai, klajokliai galvijų ganytojai, tiki, kad krateriu vainikuotoje kalno viršūnėje griaudžia jų dievas *Engai*. Užėjus sausrai, masajai per saulės išdegintą pelenų spalvos kraštą keliauja į Ol Doinjo Lengajo papėdę melsti lietaus.

## Nuorodos
* Ol Doinyo Lengai
Skarmalotasis vėžlys

**Skarmalotasis vėžlys**, arba **mata-mata** (*Chelus fimbriatus*) – žalčiakaklių (*Chelidae*) šeimos vėžlys. Turi iki 45 cm ilgio šarvą. Kaklas su gausiomis odos išaugomis, todėl šis šviesos vengiantis vėžlys beveik nepastebimas tarp vandens augalų.

## Aprašymas

Karapakso ilgis gali siekti iki 45 cm. Jis pailgas, rudos arba juodos spalvos. Kraštai dantyti, viršuje eina tris išilginės dantytos juostos, suformuotos iš ant kiekvieno šarvo skydelio esančių kūgio formos iškilumų su smailiomis viršūnėmis. Plastronas mažas, be jungiamosios siūlės su karapaksu, siauras, gale išsišakojęs į dvi smailias dalis. Spalva kreminė, geltona ar ruda.

Galva neįprastos trikampės ir paplokščios formos su ilgu vamzdiniu nosimi. Ilgas kaklas šonuose turi eiles odinių išaugų – festonų. Panašios išaugos yra ir ant smakro bei nasruose. Tokia išvaizda suteikia gerą maskuotę ir natūralioj aplinkoj vėžlys tampa panašus į gulintį medžio rąstą, galva – į nukritusius medžio lapus. Suaugusių vėžlių svoris siekia iki 15 kg .

## Paplitimas

Gyvena lėtos tėkmės ar stovinčio vandens telkiniuose Pietų Amerikoje nuo Orinoko iki Amazonės upių baseino centriniuose ir šiaurės Brazilijos rajonuose, Venesueloje, rytinėje Kolumbijos, Ekvadoro ir Peru dalyje, šiaurės Bolivijoje, Prancūzijos Gvianoje, Gajanoje, Suriname ir Trinidade. Introdukuota Floridoje. Tai išskirtinai vandeniniai gyvūnai, bet mėgsta negilius vandenis, kur nosis gali lengvai pasiekti vandens paviršių. Vietomis nyksta dėl gyvenamųjų vietų naikinimo.

## Mityba

Skarmalotasis vėžlys yra plėšrūnas. Gamtoje daugiausia minta gyva žuvimi, kartais papuola buožgalviai, varlės, moliuskai ir plaukiojantys vandens paukščiai. Medžioja iš pasalų, staigiai įtraukdami gyvą auką įsiurbimo būdu. Dėl burnos sandaros kramtyti negali, tad praryja maistą visą.

## Dauginimasis
Patinai vilioja pateles ištiesdami galūnes bei galvą su pražiotais nasrais link patelės bei judindami šonines odos išaugas. Nuo spalio iki gruodžio patelės padeda po 12 iki 28 trapių, apvalių 35 mm kiaušinių. Inkubacinis periodas priklauso nuo temperatūros ir varijuoja nuo 60 iki 311 dienų.

## Auginimas nelaisvėje

Skarmalotąjį vėžlį laiko erdviuose akvaterariumuose, kuriuose yra užtamsintų plotų, nes vėžlys nemėgsta ryškios šviesos. Mėgsta šilumą, tad vandens temperatūra turėtų būti 28 – 30 °C laipsnių šilumos, oras 28 – 31 °C laipsnių šilumos. 24 °C laipsnių temperatūroje jau gali atsisakyt maitintis. Nelaisvėje vėžlys maitinamas žuvimi, varlėmis, esant aukštai temperatūrai ir pelėmis bei vištos mėsa. Maži vėžliukai maitinami mailiumi.

## Šaltiniai
Elektros krūvis

**Elektros krūvis** – fundamentali kai kurių subatominių dalelių savybė, kuri nusako elektromagnetinę sąveiką. *Elektros krūvis* yra kvantuotas dydis, elementariojo elektros *krūvio* e kartotinis: q = ± Ne (N yra sveikas sk.).

Elektros krūvis gali būti teigiamas arba neigiamas. Mažiausia dalelė, turinti neigiamą elementarųjį krūvį, vadinama elektronu, teigiamą elementarųjį krūvį – protonu.

Bendru atveju kūnai, turintys to paties ženklo krūvius, stumia vieni kitus, o kūnai, turintys priešingo ženklo krūvius, traukia vieni kitus. Šį reiškinį aprašo Kulono dėsnis.

*Krūvis* yra išsilaikantis dydis. Kai susikuria teigiamas *krūvis*, būtinai turi susikurti ir neigiamas *krūvis*. Todėl bendras teigiamų ir neigiamų *krūvių* skaičius lygus. **[[Elektros krūvio tvermės dėsnis]]** teigia, jog krūviams sąveikaujant jų suma lieka pastovi (kitaip tariant, izoliuotos sistemos bendras krūvis pastovus). Šis dėsnis teisingas visiems žinomiems fizikiniams procesams.
Dideliuose medžiagos kiekiuose *krūviai* susikompensuoja ir medžiaga yra elektriškai neutrali, tačiau gali būti poliarizuota, jei krūviai kūno srityse pasiskirstę netolygiai.

**Taškiniai krūviai** – įelektrinti kūnai, kurių matmenys yra daug mažesni už atstumą tarp jų.

Kas yra *krūvis*, kodėl jis yra ir kodėl elektros krūvis yra tvarus, mokslas šiuo metu dar negali atsakyti. Yra atrasta dalelių, kurios turi trupmeninį *krūvį* \pm\frac{1}{3} ir \pm\frac{2}{3}. Šios dalelės yra kvarkai.

Skirtingai nuo masės, kuri pagal reliatyvumo teoriją priklauso nuo greičio, elektros krūvis yra reliatyvistiškai invariantinis: dalelė turi tą patį krūvį nepriklausomai nuo to, kokiu greičiu ji juda (tai buvo matuojama eksperimentiškai).
Krūvį turinčios dalelės antidalelė visada turi priešingą elektros krūvį.

**Elektros krūvio savybės:**

* Krūvis neegzistuoja be dalelės ar kūno;
* Egzistuoja 2 rūšių krūviai:
** q (neigiamas krūvis);
** q>0  (teigiamas krūvis);
* Vienavardžiai krūviai vienas kitą stumia, o įvairiavardžiai traukia;
* Krūvis dalijasi

Mažiausias nedalomas krūvis  e=1,602\ 176\ 487 \times10^{-19}C

* Bet kurio kūno krūvis proporcingas elektrono krūviui

q=ne, kur n - trūkstamų arba perteklinių elektronų skaičius;

## Nuorodos
* Elektrostatika
Pagryniai

**Pagryniai** – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 4 km į pietus nuo Šilutės. Šiaurėje nuo Šilutės Pagrynius skiria Šyša. Gyvenvietėje yra 20 gatvių, eina keliai į Šilutę, Šlažus, Vileikius, Kirlikus. Pagryniai ribojasi su Šilutės miestu, Šlažų, Žalgirių, Kirlikų, Gaidelių kaimais. Šalia kaimo auga senas Pagrynių ąžuolas.

Seniūnaitijos centras. Yra Šilutės žemės ūkio mokykla, Šilutės raj. savivaldybės F. Bajoraičio viešoji bibliotekos filialas, medienos apdirbimo įmonė UAB „Pagrynių medis“, UAB „Pamario krašto projektai“, UAB „Bugama“, UAB „Šiaudenis“, bendruomenė (įsteigta 2006 m.), parduotuvė, kaimo turizmo Antano Vaišio sodyba, muzikos grupė „Karčema“ (susikūrė 1997 m.), trejos evangelikų liuteronų ir stačiatikių senosios kapinės (1997 m. įtrauktos į Lietuvos Respublikos kultūros paveldo registrą). 2009 m. atidengtas paminklinis akmuo Prezidento Kazio Griniaus 143‑iosioms gimimo metinėms pažymėti (architektas Mindaugas Kubaitis).

Pagryniuose matomos Šilutės kabelinės televizijos laidos. Yra vandentieko bokštas (nuo 2005 m. nenaudojamas). Ant bokšto yra sumontuotos mobiliojo ryšio antenos.

## Istorija

1890 m. Pagryniuose įsteigta pradinė mokykla. 1956–1960 m. pradinėje mokykloje buvo po dvi klases – viena lietuvių, kita rusų vaikams; 1960 m. įkurta Šilutės žemės ūkio technikumo mokomoji bazė (400 ha). 1982 m. dėl mažo mokinių skaičiaus uždaroma pradinė mokykla. 1985 m. iš Šilutės perkeltas Šilutės žemės ūkio technikumas, tam tikslui pastatytas mokamasis korpusas, trys bendrabučiai (šiuo metu vienas gyvenamasis, antras moksleivių ir vienas apleistas). Tais pačiais metais iš Užlieknių kaimo perkelta biblioteka, pradėjo veikti laisvalaikio salė. 1986 m. įsteigtas lopšelis-darželis, prie kurio 1992 m. atidaryta pradinė mokykla. 1989 m. įsteigtas medicinos punktas. 2005 m. dėl mažo vaikų skaičiaus darželis-mokykla likviduota. Po darželio-mokyklos uždarymo mokykla buvo restauruota. Vienoje darželio-mokyklos pastato dalyje yra Pagrynių biblioteka.

Sovietmečiu buvo Šilutės tarybinio ūkio technikumo centrinė gyvenvietė. 1997 m. kaime buvo 334 ūkiai, 2003 m. galvijus laikė 126 ūkiai (889 vienetus).

## Gyventojai

### Žymūs žmonės

Pagryniuose gimė poetė Ramunė Palekaitė (g. 1954), Mažosios Lietuvos kultūros veikėjo, rašytojo Vilhelmo Storostos-Vydūno tėvas Anskis Storosta (1837–1903), čia mirė jo senelis Dovydas Storosta (1802–1839).

## Galerija

Kaimas Pagryniai.jpg
Pagryniai.jpg


## Šaltiniai

## Nuorodos
* Šilutės kraštas. Enciklopedinis žodynas. Šilutė. 2000.
* Žemėlapis 
* Šilutės žemės ūkio mokyklos puslapis 
* LR kultūros paveldo registras 
* ŽŪIKVC informacijos puslapis 
* Žemaitijos rašytojai 
* Storostų giminės genealogija
Raudonpilvis trumpakaklis vėžlys

**Raudonpilvis trumpakaklis vėžlys** (*Emydura subglobosa*) – žalčiakaklių (*Chelidae*) šeimos vėžlys. 

Paplitęs Naujojoje Gvinėjoje, Australijoje.
Sujų dinastija

**Sujų dinastija** (, 581–618) – Kinijos dinastija, valdžiusi po Pietinių ir šiaurinių dinastijų laikotarpio. Ją pakeitė Tangų dinastija. Sui dinastijos sostinė buvo Čanganyje (dabartinis Sianis).

Sujai gyvavo neilgai: ją nualino kariniai žygiai į Korėją, maištai, sukilimai, žudynės. Nepaisant to ji laikoma viena iš didžiųjų Kinijos dinastijų, nes užbaigė keturių šimtmečių susiskaldymo laikotarpį po Han dinastijos, suvienydama Pietų ir Šiaurės Kiniją. Sui dinastija ypač prisimenama kaip pastačiusi Didįjį kanalą.

## Politika ir karinė ekspansija

Po kelis amžius trukusio susiskaldymo Kinija buvo suvienyta, nes vėl grėsė barbarų antpuoliai, buvo nemažų ekonominių problemų. Sui sugebėjo vėl sujungti Pietų ir Šiaurės Kiniją. Tam ypač pasitarnavo Didžiojo kanalo statybos ir 587–608 m. sukurtas laivybos kelių tinklas. Didysis kanalas – didžiausias senovinis kanalas pasaulyje – sujungė Pekiną su Hangdžou. Jo dėka intensyvėjo prekyba tarp Šiaurės ir Pietų, buvo paprasčiau permesti karines pajėgas, iškilus grėsmei.

Taip pat Sui dinastijos valdymo metais toliau buvo statoma Didžioji kinų siena, atstatomi sugriauti miestai ir statomi nauji. Apie 600 m. smarkiai perstatyti Čanganis ir Luojangas.

Sujų dinastija prasidėjo su imperatoriumi **Vendi**. Jis vedė šiaurės Džou imperijos valdovo dukrą, jėga paėmė valdžią ir pasiskelbė imperatoriumi. Vendi užsitikrino klajoklių paramą, pripažinęs jų titulus, tačiau prarado konfucianistų intelektualų pasitikėjimą. Padedamas klajoklių, Vendi išplėtė šiaurinę imperiją.

Vendi sūnus **Jangdi** vaizduojamas kaip neigiamas istorinis personažas. Manoma, kad jis galėjo nužudyti savo tėvą. Jis toliau plėtė imperijos valdas, tačiau užuot toliau rėmęsis klajokliais, vėl iškėlė konfucianistinį išsilavinimą bei egzaminų sistemą, orientuotą į biurokratus. Šitaip jis neteko klajoklių paramos. Jangdi pradėjo Didžiojo kanalo, kitas grandiozines statybas. Išlaidaudamas jis nusilpnino šalį. Be to, nepasisekė jo žygiai į Korėją (žr. žemiau), į Kiniją veržėsi turkai klajokliai, nuolat kildavo sukilimai. Galiausiai Jangdi prarado pavaldinių pasitikėjimą ir jį nužudė jo paties ministrai.

Imperatoriumi buvo paskelbtas Jangdi vaikaitis **Gongdi**, tačiau jis tebuvo regento **Li Juan** (*Li Juan*) marionetė. Li Juan po metų sukilo, užėmė Luojaną ir įkūrė Tang Dinastiją.

### Karai su Korėja

Viena iš svarbiausių Sui dinastijos žlugimo priežasčių buvo žygiai į Korėjos pusiasalį, t. y. vienos iš Trijų Korėjos karalysčių Kogūrijos puolimai. Tai buvo dideli ir brangūs karai: yra žinoma, kad viename jų dalyvavo 1,15 milijono pėstininkų, 50 000 raitelių, 3000 karo laivų ir kt.

Visos keturios kampanijos pasibaigė nesėkme. Karių sugrįždavo net mažiau nei pusė procento išžygiavusiųjų. Dalyvavę vasaros žygiuose grįždavo po kelerių metų, jeigu sugebėdavo išgyventi atšiaurią žiemą. Dėl priešo taktikos nemažai žūdavo nuo šalčio ir bado. Nemažai žalos pridarė korėjiečių lankininkai.

## Valdovai

## Nuorodos

* Žemėlapis
Šiluminis variklis

**Šiluminis variklis** – energijos rūšies keitimo įtaisas, variklis, dujų termo-mechaninę plėtimosi energiją verčiantis į mechaninę − sukimo momentą.

Šiluminio variklio naudingumo koeficientas:
: \eta=\frac{A}{Q}
čia yra atliktas darbas, o Q – *šiluminio varikliui* suteiktas šilumos kiekis.

Didžiausias naudingumo koeficientas gali būti:
: \eta_{max}=1-\frac{T_1}{T_2}.
T_1 yra *šiluminio variklio* aušintuvo temperatūra. T_2 yra darbinio kūno temperatūra. Toks naudingumo koeficientas yra tik Karno cikle.

## Klasifikacija
Šiluminių variklių klasifikacija:
* vidaus degimo varikliai (VDV), dvitakčiai ar keturtakčiai
** kibirkštinio uždegimo
** slėginio uždegimo
** kombinuotieji
* išorės degimo varikliai (IDV), stūmokliai ar turbininiai
** dujų
** garo
** reaktyviniai

## Šaltiniai
Lanusas

**Lanusas** () – miestas Argentinoje, Buenos Airių provincijoje, Buenos Airių aglomeracijoje, Lanuso partido centras. Geležinkelio mazgas. Svarbus pramonės centras. Chemijos, tekstilės, medienos apdirbimo, popieriaus, maisto, naftos perdirbimo pramonė. Miestas formavosi kaip pramoninis priemiestis.

Įkurtas Lanuso technikos universitetas (įkurtas 1997 m.), Šv. Teresės bažnyčia.

Pavadintas buviusių miesto žemių savininko Chuano Lanuso garbei.

1960 m. Lanuse gimė garsus Argentinos futbolininkas Diegas A. Maradona.

## Sportas
* Club Atlético Lanús (futbolas)

## Šaltiniai

## Nuorodos
* lanusmunicipio.com.ar
* www.todolanus.com.ar
* Atlético Lanús futbolo klubo puslapis
Minkštaodžiai vėžliai

**Minkštaodžiai vėžliai** (*Trionychidae*) – slaptakaklių vėžlių šeima. Būdingas šių gėlavandenių vėžlių bruožas – minkšta, be raginių skydelių oda. Kaulinis šarvas iš dalies redukuotas ir karapaksas su plastronu jungiasi netvirtai. Lūpos mėsingos. Šnervės yra judraus straubliuko gale. Minta žuvimis, moliuskais, vėžiagyviais.

Paplitę Afrikoje, Pietų Azijoje ir Šiaurės Amerikoje. Australijos rūšys išnykusios.

Šeimoje yra 25 rūšys:

**Pošeimis. Cyclanorbinae**
* *Cyclanorbis*:
** *[[Cyclanorbis elegans]]*
** *[[Cyclanorbis senegalensis]]*
* *Cycloderma*:
** *[[Cycloderma aubryi]]*
** *[[Cycloderma frenatum]]*
* *Lissemys*:
** *[[Lissemys punctata]]*
**Pošeimis. Trionychinae**
* *Amyda*:
** *[[Amyda cartilaginea]]*
** *[[Amyda nakornsrithammarajensis]]*
* *Apalone*:
** *[[Apalone ferox]]*
** *[[Apalone mutica]]*
** Dygusis minkštaodis vėžlys (*Apalone spinifera*)
* *Aspideretes*:
** *[[Aspideretes gangeticus]]*
** *[[Aspideretes hurum]]*
** *[[Aspideretes leithii]]*
** Juodasis minkštašarvis vėžlys (*Aspideretes nigricans*)
* *Chitra*:
** Dryžuotasis minkštašarvis vėžlys (*Chitra chitra*)
* *Dogania*:
** *[[Dogania subplana]]*
* *Nilssonia*:
** *[[Nilssonia formosa]]*
* *Palea*:
** *[[Palea steindachneri]]*
* *Pelochelys*:
** *[[Pelochelys bibroni]]*
* *Pelodiscus*:
** *[[Pelodiscus parviformis]]*
** Kinijos minkštašarvis vėžlys (*Pelodiscus sinensis*)
* *Rafetus*:
** Šanchajaus minkštašarvis vėžlys (*Rafetus swinhoei*)
** *[[Rafetus euphraticus]]*
* *Trionyx*:
** *[[Trionyx axenaria]]*
** Afrikos minkštašarvis vėžlys (*Trionyx triunguis*)

## Šaltiniai
Ngorongoras

**Ngorongoras** – užgesęs ugnikalnis yra Didžiajame riftiniame slėnyje, Žemės plutos rifto, vingiuojančio per Afriką nuo Mozambiko iki Sirijos, rytinėje atšakoje, Tanzanijoje. *Ngorongoro* reiškia „didelė duobė“.

Per milijonus metų milžiniški Žemės plutos slėgiai per silpnas rifto vietas ugnikalnių virtinėje – ji dabar sudaro *Rytų Afrikos Kraterių* grandinę – išstūmė magmą į paviršių. *Ngorongoras* yra vienas šių ugnikalnių. Kitados jis buvo kūgio pavidalo ir beveik dvigubai aukštesnis negu dabar. Tačiau kai maždaug prieš 2,5 mln. metų galų gale išsieikvojo jo paskutinio išsiveržimo galia ir visos po jo kūgiu buvusios magmos židinys ištuštėjo, kūgio viršūnė susmego į tuštumą. Dabar iš jo likusi tik *Apskritojo stalo* kalva šiaurės vakarinėje kraterio dalyje.

*Ngorongoras* yra šešta pagal dydį pasaulio kaldera – apie 18 km skersmens ir beveik taisyklingai apskrita. Be to, tai didžiausia kaldera su nepertraukiama ketera.

Ant kraterio dugno, užimančio 260 km², galima pamatyti vieną didžiausių Afrikoje gyvūnijos sankaupų, maždaug – 30 000 gyvūnų. *Ngorongoro* krateryje galima rasti įvairių gyvūnų. Čia laikosi apie 50 skirtingų didelių žinduolių rūšių, tarp jų liūtų, dramblių, raganosių, hipopotamų, žirafų, įvairių antilopių, pavyzdžiui, kanų ir impalų, žaliųjų markatų, babuinų ir hienų. Be to, įsikūrę daugiau kaip 200 paukščių rūšių. Iš tikro šis krateris – mažytis laukinio *Rytų Afrikos* gyvūnijos pasaulio pavyzdys. Dauguma *Ngorongoro* gyvūnų ištisus metus gyvena krateryje – čia vandens yra net sausuoju sezonu. Du šaltiniai ir dvi upės – *Mungė* ir *Lonjokė* – maitina daug pelkių ir pagrindinį seklų sodos ežerą, vadinamą Magadžiu.

Kasmet po ilgojo lietaus sezono – nuo gruodžio iki balandžio ar gegužės – kraterio pievos sodriai sužaliuoja, jas užtvindo derlingoje vulkaninėje dirvoje tarpstančios rausvos, geltonos, mėlynos ir baltos gėlės: petunijos, lubinai, saulutės ir reti mėlynieji dobilai. Nuo gegužės iki lapkričio krateris pamažu keičia spalvą iš žalios į geltoną, paskui gelsvai rudą ir šviesiai rudą.

Kraterio keteros atitvertiems nuo išorinio pasaulio, *Ngorongoro* gyvūnams nieko, ko reikia gyvenimui, nereikia ieškoti. Tik maža dalis gyvūnų iškeliauja iš kraterio senais, per jo keterą vedančiais takais. Jie susilieja su sausuoju sezonu lygumose migruojančiais gyvūnais, o vėliau sugrįžta. Šie migruojantys gyvūnai sudaro labai mažą procentą, bet jie susieja *Ngorongoro* gyvūniją su bendru genetiniu išorinio pasaulio fondu.

1979 m. Ngorongoras įtrauktas į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.

## Nuorodos

* Ngorongoras
Magadžio ežeras

**Magadžio ežeras** () – seklus sodos ežeras Didžiajame riftiniame slėnyje, Rytų Afrikoje, Kenijoje.

Magadžio ežeras tyvuliuoja atokioje pusdykumėje, dieną temperatūra čia pakyla iki 38&nbsp;°C, jo vanduo prisodrintas sodos.

Vanduo iš ežero neišteka, bet šimtmečiais garuoja, todėl jame daug druskos. Esant tam tikram apšvietimui, vanduo įgauna ryškiai mėlyną atspalvį. Tame vandenyje išgyvena tik dumbliai ir kai kurie vėžiagyviai, pavyzdžiui, krevetės, tačiau jis tinka didiesiems flamingams, randantiems čia maisto. Gyvena ir mažieji flamingai.

Mokslininkai mano, kad požeminių versmių vanduo riftinio slėnio dugne papildo ežerų sodos kiekį. Magadyje soda (mineralas trona) komerciniais tikslais išgaunama nuo XX a. pradžios, ir jos atsargos nemažėja. Karštuosius šaltinius ir garuojančius geizerius kaitina vulkaniniai procesai. Magadyje, kaip ir Natrono ežere karšti šaltiniai yra vienintelis palyginti gėlas vanduo; jame gyvena nykštukinių tiliapijų – vietinių žuvų, prisitaikiusių gyventi karštame vandenyje – rūšis.
Jūriniai vėžliai

**Jūriniai vėžliai** (*Cheloniidae*) – slaptakaklių vėžlių šeima. Galūnės virtusios stipriais irklais. Jų galuose yra trumpi kai kurių pirštų nagai. Kaulinis šarvas žemas, iš dalies redukuotas, ypač pakitusi jo apatinė dalis, siekia 1 m ilgį. Galva ir galūnės įtraukiamos po šarvu tik iš dalies.

Gyvena tropinėse jūrose.

Šeimoje 5 gentys, 6 rūšys:
* Logerhedas (*Caretta caretta*)
* Ridlėja (*Lepidochelys olivacea*)
* Atlantinė ridlėja (*Lepidochelys kempii*)
* Žaliasis vėžlys (*Chelonia mydas*)
* Bisa (*Eretmochelys imbricata*)
* *[[Natator depressus]]*

## Šaltiniai
Trudė

Skandinavų mitologijoje **Trudė** (**Thrudė**) (sen skand. *Þrúð*) – dievo Toro ir deivės Sivės duktė. Modžio sesuo, Magnio ir Ulo netikra sesuo. Ji yra valkirija, tarnaujanti Valhaloje einherijams.

Trudė buvo pažadėta nykštukui Alviui, už ją Alvis pagamino dievams ginklų. Toras sugalvojo būdą kaip sustabdyti Alvio ir jo dukters vedybas. Jis pasakė Alviui, kad jis esąs mažo ūgio, todėl privalo įrodyti, kad yra išmintingas. Alvis sutiko atlikti Toro išbandymus, kurie tęsėsi kol patekėjo saulė ir jis, kaip ir visi nykštukai, patekėjus saulei pavirto akmeniu. Taip Toras pergudravo nykštuką Alvį, pavertęs akmeniu, o jo duktė liko netekėjusi.

Ji minima Snorio Sturlusono Edoje (žr. Alvíssmál)
Tadžmahalas

**Tadžmahalas** (; ) – mauzoliejus Indijoje, Agros mieste. Jį 1631–1653 m. statė apie 20000 žmonių. Mogolų imperatorius Šahdžahanas jį pastatydino kaip mauzoliejų savo žmonos *Arjumand Banu Begum*, dar žinomos kaip *Mumtaz Mahal*, garbei.

Tadžmahalas laikomas įspūdingiausiu Mogolų imperijos statiniu, jame susipynę persų, indų, turkų bei islamo architektūros elementai. Žinomiausia Tadžmahalo vieta yra balto marmuro mauzoliejus, nors visą statinį sudaro ir daug kitų architektūros elementų. Visas kompleksas užima apie 17 ha plotą. 

1983 m. Tadžmahalas įtrauktas į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą. 

## Susiję pasaulio paveldo objektai
* : Maklio istoriniai paminklai (1981)
* : Humajuno kapas (1993)
* : Chodžos Achmedo Jasavio mauzoliejus (2003)
* : Askijos kapas (2004)
* : Šeicho Safi ad-Dino chanaka ir šventyklų ansamblis Ardabilyje (2010)

## Šaltiniai
Indas (upė)

**Indas** (, ) – upė Pietų Azijoje, viena ilgiausių ir svarbiausių regione. Prasideda Kinijoje (Tibete), Tibeto plokščiakalnyje, Kailašo kalnagūbryje, 5300 m aukštyje virš jūros lygio. Tarpekliais prasiveržia pro Hindukušo ir Himalajų kalnus. Teka į pietvakarius Indijos ir Pakistano teritorijomis, aliuvine Indo-Gangos žemuma kur skaidosi į daugybę protakų ir atšakų. Įteka į Arabijos jūrą, sudaro ~8000 km² ploto deltą.

Didžiausias intakai – Satledžas, Činabas, Kabulas, Gilgitas.

Indo aukštupyje vasarą tirpsta kalnų ledynai, o nuo Indijos vandenyno pučiąs musonas atneša daug lietaus. Potvynių metu debitas siekia 30 tūkst. m³/s. Žemupyje sausuoju laikotarpiu vietomis išdžiūsta. Vanduo naudojamas drėkinimui. Nereguliariai laivuojama iki Kabulo upės žiočių.

Prie Indo įsikūrę Haidarabado, Sukuro didmiesčiai.

## Pavadinimas
Upėvardis *síndhu-* gausiai minimas jau seniausiame indoarijų tekste – „Rigvedoje“. Tiesa, jis ten reiškia ne vien šią konkrečią upę, bet didelius plačius vandenis (didelę upę, jūrą) apskritai. Paties žodžio kilmė neaiški – kartais kildinamas iš šaknies *sidh-/sédhati* („ginti, varyti, atbaidyti“). Žodžiu *sapta- sindhu-* („septynios upės“) vadintas visas upingas karštas Pietų Azijos šiaurės vakaruose.

Iš supersinto upės pavadinimo (*Hind*) kilo Indijos vardas.

## Šaltiniai