open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Jonas Stanislovas Sapiega

**Jonas Stanislovas Sapiega** (1589 m. spalio 25 d., Molodečnas – 1635 m. balandžio 10 d., Liachovičiai) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės valstybės veikėjas. Lietuvos dvaro maršalka (1617–1621 m.), Lietuvos didysis maršalka (nuo 1621 m.).

## Biografija

Kilęs iš Sapiegų magnatų giminės Čerėjos–Ružanų linijos „Lapino“ herbo, Lietuvos didžiojo kanclerio Leono Sapiegos ir Dorotėjos Firlėj sūnus. Broliai Kristupas Mykolas Sapiega ir Kazimieras Leonas Sapiega.

Studijavo Vilniaus akademijoje ir jėzuitų kolegiume Brunsberge, taip pat Viurcburgo, Padujos ir Bolonijos universitetuose.

Ne kartą buvo renkamas pasiuntiniu į ATR seimą. 1605 m. – Slonimo seniūnas.

## Šeima
Buvo vedęs du kartus: 
* 1-oji žmona buvo Ona Scholastika Chodkevičiūtė,  
* 2-oji – Grasilda iš Vodinskių.

## Išnašos

## Literatūra
* А. Грыцкевіч, Сапегі // *Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя*. У 3 т. Т.2: Кадэцкі корпус – Яцкевіч / Рэдкал.: Г. П. Пашкоў (гал.рэд.) і інш.; Маст. З. Э. Герасімовіч. – Мн.: БелЭн, 2006. −792 с.: іл. С. 548. ISBN 985-11-0315-2, ISBN 985-11-0378-0 (т. 2)
* *Энцыклапедыя гісторыі Беларусі.* У 6 т. Т. 6. Кн. 1: Пузыны – Усая / Беларус. Энцыкл.; Рэдкал.: Г. П. Пашкоў (галоўны рэд.) і інш.; Маст. Э. Э. Жакевіч. – Мн.: БелЭн, 2001. – 591 с.: іл. ISBN 985-11-0214-8.

|-
Kunojus (gyvenvietė)

**Kunojus** (; ) – gyvenvietė Fareruose, Kunojaus saloje.

Įsikūręs salos vakarinėje dalyje, šalia 800 m aukščio kalnų, iš kurių aukščiausias yra *Kúvingafjall* (830 m). Į kitoje salos pusėje esantį Haraldssundą veda kelias tuneliu (įrentas 1988 m.). Seniau susisiekimas buvo galimas tik kalnų perėja. Palei kalnus plyti 0,78 ha plotą užimanti giraitė, kurioje pirmieji medžiai buvo susodinti 1914 m. Nuo 1949 m. giraitę prižiūri Kunojaus savivaldybė. Prie upelio *Myllá* stovi vandens malūnas, kurio stogą dengia žolė.

## Istorija
Pavadinimas *Kunoy* pirmą kartą paminėtas tarp 1350 ir 1400 m. įrašuose, dokumentuojančiuose šunų laikymą.

1867 m. pastatyta bažnyčia. Jos statyboje dalyvavo visi salos žmonės, darbams vadovavo Símun Ericsen iš Haraldssundo, kuris taip pat pastatė Klaksvuiko bažnyčią. Dabar bažnyčia paskelbta saugomu objektu.

## Išnašos
Norojaras

**Norojaras** ( arba *Norðoyar* 'Šiaurinės salos'; ) – šešių salų grupė Farerų salyno šiaurės rytuose. Salų grupę sudaro: Kalsojus, Kunojus, Borojus, Vijojus, Svuinojus ir Fuglojus. Bendras salų plotas yra ​​241 km². Tai trečias pagal dydį regionas Fareruose, po Streimojaus ir Eisturojaus, po jo eina: Vagaras, Suvurojus ir Sandojus.

Regiono administraciniu centru paprastai laikomas Klaksvuikas, kuris sudaro atskirą regioną.

Gyventojų:
* Klaksvuiko regionas: 5293
* Likusi Norojaro regiono dalis: 718
* Iš viso: 6011

Bendrai paėmus, Šiaurinėse salose yra daugiausiai aukščiausių kalnų ir uolų. Borojaus, Kunojaus ir Vijojaus salas jungia užtvankų ir tunelių tinklas, tuo tarpu Kalsojaus, Fuglojaus ir Svuinojaus salos sujungtos keltų linijomis. 2006 m. buvo atidarytas Šiaurės salų tunelis (*Norðoyatunnilin*), kurio ilgis siekia 6,2 km. Tai ilgiausias tunelis Fareruose. Jis sujungia Klaksvuiką su Eisturojaus saloje esančiu Leirviku.
Símun av Skarði

**Simunas av Skardis** (*Símun av Skarði*; 1872 m. gegužės 3 d. – 1942 m. spalio 9 d.) – Farerų poetas, politikas ir istorijos bei kalbų mokytojas. Įsteigė Farerų liaudies universitetą, buvo vienas iš pasisakiusiųjų už farerų kalbos priverstinio mokymo įvedimą.

Žymiausias jo, kaip poeto, darbas buvo sukurtas Farerų nacionalinis himnas *[[Farerų himnas|Mítt alfagra land]]*, paprastai vadinamas *Tú alfagra land mítt*, kadangi tai yra pirmieji himno žodžiai.

## Biografija
Gimė Skarde, Elzės (mergautinė pavardė *Matras Viðareiði*) ir Johaneso Johaneseno (*Johannes Johannessen*) šeimoje. Pavardę pasiskolino iš gyvenvietės pavadinimo.

1896 m. Skardis baigė Farerų mokytojų kolegiją. 1899 m. kartu su draugu Rasmusu Rasmusenu, su kuriuo susipažino Danijoje, Klaksvuike įsteigė Farerų liaudies universitetą (*Føroya Fólkaháskúli*) pagal Grundtvigo modelį ir jame dirbo direktoriumi nuo 1899 iki 1942 m. Universitete visi dalykai dėstyti farerų kalba.

1901 m. vedė Saną Jakobsen (*Sanna Jacobsen*), kurią pažinojo nuo pat mokytojų kolegijos Torshaune laikų. Su ja susilaukė dukters Sigridos (1908–1975), o 1911 m. ir sūnaus Johaneso.

Nuo 1906 iki 1914 m. jis buvo parlamento narys, priklausęs *Sjálvstýrisflokkurin* ('Savivaldos partija') partijai.

## Veikalai
* Tú alfagra land mítt. Farerų nacionalinis himnas
* *Jólasálmar og morgun- og kvøldsálmar*. Tórshavn: Fram 1913 (30 S., Weihnachtslieder und Morgen- und Abendlieder, zusammengetragen von Jákup Dahl und Símun av Skarði)
* *Vár: sjónleikur í fimm pørtum*. 2. Ausgabe – Tórshavn: Ungu Føroyar, 1960. (67 S. „Frühling: Schauspiel in fünf Teilen“)
* Turið Sigurðardóttir (Hrsg.): *Streingir, ið tóna*. (Gesammelte Werke, 7 Bände, herausgegeben von seiner Enkelin)
** *Streingir, ið tóna: Yrkingar.* Tórshavn, Forlagið Fannir, 1998. ISBN 99918-49-20-3. (176 S., Gedichte)
** *Streingir, ið tóna II: Søguligar greinir, skaldskapur og søga.* Tórshavn, Forlagið Fannir, 1999. ISBN 99918-49-25-4 (257 S. Geschichtliche Arbeiten, Dichtkunst und Geschichte)
** *Streingir, ið tóna III: Skald og skaldskapur, mál og upplýsing, mentan ….* Tórshavn, Forlagið Fannir, 2000. ISBN 99918-49-27-0 (446 S., Dichtung, Sprache, Kultur)
** *Streingir, ið tóna IV: Søgur og ævintýr.* Tórshavn, Forlagið Fannir, 2001. ISBN 99918-49-31-9 (274 S., Geschichten und Märchen)
** *Streingir, ið tóna V: Søgur og ævintýr.* Tórshavn, Forlagið Fannir, 2002. ISBN 99918-49-31-9 (102 S., Geschichten und Märchen)
** *Streingir, ið tóna VI: Vár og Víkingarnir á Hálogalandi.* Tórshavn, Forlagið Fannir, 2003. ISBN 99918-49-37-8 (161 S., zwei Stücke)
** *Streingir, ið tóna VII: Skaldsøgan Strondin bláa eftir Kristmann Guðmundsson.* Tórshavn, Forlagið Fannir, 2004. ISBN 99918-49-38-6 (290 S., av Skarðis Übersetzung von „Den blå kyst“ von Kristmann Guðmundsson)

## Šaltiniai
* *Løgtingið og høvundarnir 2: Løgtingið 150* (1-asis leidimas) p.&nbsp;350. Tórshavn Løgtingið 2002.
* Guðrun Gaard: *Højskolemændene Símun av Skarði (1872–1942) og Rasmus Rasmussen (1871–1962), en bio-bibliografisk undersøgelse.* Odense Universitet, Nordisk Institut: 1988 (37.41)
Dimapuras

**Dimapuras** (, ) – miestas rytų Indijoje, Nagalando valstijoje (didžiausias šios valstijos miestas). Įsikūręs prie Dhansirio upės, lygumoje, ~80 km į šiaurės vakarus nuo Kohimos. Miestą pasiekia vienintelis valstijoje geležinkelis (iš Guvahačio), yra vienintelis oro uostas. Keliai į Kohimą, Nagaoną ir Numaligarhą. Dimapuras yra svarbus prekybinis centras. Tai vienintelis Nagalando miestas, į kurį pateikti nereikia specialaus leidimo. Yra technologijų institutas, zoologijos sodas, arbatos ūkis (Čumukedimos priemiestyje). Veikia baptistų bažnyčia, Kali šventykla.

Apie pusę Dimapuro gyventojų sudaro nagai, likusieji – bengalai, dimasai, asamiečiai, orijai ir kt. Tai vienintelis Nagalando miestas, kur yra ženkli ne nagų dalis.

## Istorija

Dimapuras buvo dimasų valstybės Kačario dalimi, kurį laiką – jos sostine. Iki šių dienų išlikę šio senovinio miesto liekanų. 1854 m. miestą užėmė britai ir priskyrė Asamo kolonijai.
Tikrasis gelžmedis

**Tikrasis gelžmedis** (*Mesua ferrea*) – Pietų ir Pietryčių Azijoje auganti medžių rūšis. Tradiciškai priskiriama kliuzijinių (*Clusiaceae*) šeimai, nors dabar jungiama prie naujai išskirtos puiklapinių (*Calophyllaceae*) šeimos. Šio medžio arealas apima tropinę Indiją ir Nepalą, Šri Lanką, Mianmarą, Tailandą, Indokiniją, Malaiziją, Filipinus, Sumatrą.

Užauga iki 30 m aukščio, turi drūtą (iki 2 m skersmens) kamieną. Žievė pelenų pilkumo su rausvarudžiu spindesiu. Lapai paprastieji, priešiniai, stambūs, 7-15 cm ilgio ir 1,5–3,5 cm pločio. Apatinė pusė balkšva. Žiedai dvilyčiai, 4–7,5 cm skersmens, turi 4 baltus žiedlapius ir keletą oranžinių kuokelių. Vaisius – kiaušiniškas, su 1-2 sėklomis. Tikrojo gelžmedžio mediena labai kieta, tvirta, sunki. Jos tankis – nuo 940 iki 1195 kg/m³ (esant 14 % drėgnumui). Sunkiai apdirbama, todėl naudojama geležinkelių, stambių statinių statyboms. Augalo žiedai, lapai, šaknys, sėklos pasižymi maloniu aromatu, todėl naudojamos smilkalų gamybai, liaudies medicinoje.

Tikrasis gelžmedis auga drėgnuosiuose tropikų miškuose, ypač upių slėniuose. Rytų Himalajuose ir Vakarų Ghatuose auga iki 1500 m aukštyje, Šri Lankoje – iki 1000 m aukštyje.

Medis Indijoje žinomas kaip ***nagčampa*** (). Taip pat vadinamas *nāgakesara, nāgapuṣpa* („gyvačių gėlė“), Mianmare – *Kant Kaw*, Tailande – *bunnak*, Malaizijoje – *penaga*, Asame – *nahor*, angliški pavadinimai – *Ceylon ironwood, Indian rose chestnut* ir *Cobra’s saffron*.


File:Mesua ferrea 01a.JPG|Lapai
File:Mesua ferrea flower.jpg|Žiedas
File:നാഗപ്പൂവു്.jpg|Vaisiai
Vagaro tarptautinis oro uostas

**Vagaro oro uostas** (, ) (IATA kodas: **FAE**, TCAO kodas: **EKVG**) – vienintelis Farerų salų oro uostas, nutolęs 1,9 km į rytus nuo Siorvaguro. Oro uoste įsikūrusi Farerų nacionalinė aviakompanija – „Atlantic Airways“.

## Istorija

Vagaro saloje esantį Vagaro oro uostą Antrojo pasaulinio karo metu pastatė britų inžinieriai. Vieta buvo pasirinkta dėl prasto matomumo iš jūros pusės ir dėl galimo vokiečių karinių laivų antpuolio. 1942 m. pavasarį nutūpė pirmasis lėktuvas.

Po karo aerodromas buvo apleistas ir nenaudojamas. 1963 m. buvo atidarytas, kaip civilinis oro uostas dviejų Siorvaguro gyventojų, *Hugo Fjørðoy* ir *Lars Larsen*, kurie dirbo Islandijos oro linijų kompanijoje „Icelandair“, dėka. Iš Vagaro oro uosto buvo pradėti reguliarūs skrydžiai į Bergeno, Kopenhagos ir Glazgo oro uostus, naudojant *Douglas DC-3* lėktuvą. Vėliau skrydžius pradėjo vykdyti „Faroe Airways“ aviakompanija. 1967 m. rugsėjo 28 dieną įmonė nutraukė savo veiklą. Iki 2004 m. „Maersk Air“, kartu su „Atlanto Airways“, vykdė kelis skrydžius.

2011 m. buvo pratęsti kilimo–tūpimo takai nuo 1 250 metrų iki 1 799 metrų.

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
Okta (Kento karalius)

**Okta** (Octa arba Octha) – VI amžiaus pradžios Kento karalius. Sūnus arba giminaitis Chengesto arba Eskos, ir galimas Ermenriko tėvas. Tikėtinos valdymo datos  – nuo 512 iki 534 arba nuo 516 iki 540 metų.

## Literatūra

The Mabinogion / Transl. by J. Gantz. – New York: Penguin, 1987. – ISBN 0-14-044322-3
Edbertas I

**Edbertas** () – Kento karaliaus Vitredo sūnus, po jo mirties (725 metai), jis kartu su broliais padalino tėvo valdas. Savo teritorijoj jis valdė iki savo mirties (748 metai). Paveldėjo valdas jo sūnus Erdvulfas.

## Šaltiniai
* http://www.allmonarchs.net/uk/other/saxon/kent/aethelbert_ii.html 
* Lapidge et al (Hrsg.): *The Blackwell Encyclopaedia of Anglo-Saxon England*. Wiley-Blackwell, Oxford u.a. 2001, ISBN 978-0-6312-2492-1.
* John Cannon, Anne Hargreaves: *The Kings and Queens of Britain*, Oxford University Press, 2009 (2. überarb. Aufl.), ISBN 978-0-19-955922-0
* Eadberht 7 in Prosopography of Anglo-Saxon England (PASE)
* Eadberht in Foundation for Medieval Genealogy
* Kelly, S. E. 1995. Charters of St. Augustine’s Abbey Canterbury and Minster-in-Thanet. *Anglo-Saxon Charters* 4.
* Sawyer, P. H. 1968. Anglo-Saxon Charters: An Annotated List and Bibliography. *Royal Historical Society Guides and Handbooks* 8.
Bolesław Iwicki

**Boleslovas Ivickis** (1864 m. rugsėjo 23 d. Sokonyse, Rusijos imperija – 1931 m. rugpjūčio 9 d. Varšuvoje, Antroji Lenkijos Respublika) – inžinierius, žemvaldys.

## Biografija

Gimė 1864 m. rugsėjo 23 d. Sokonyse, dvarininkų Stepono Ivickio ir Stefanijos Mažeikaitės šeimoje. Baigė gimnaziją Vilniuje, vėliau mokėsi Dublianų žemės ūkio akademijoje. 1889 m. pradėjo ūkininkauti Bžozuvkoje, kur įdiegė moderniausias to meto žemės ūkio technologijas ir jo ūkis pagal duodamas pajamas buvo vienas iš pirmaujančių visame regione, tačiau I pasaulinio karo metu ūkis buvo sunaikintas ir atkurtas tik 1922 metais. Finansiškai prisidėjo prie kaimyninės Sežchovų kaimo gotikinės bažnyčios atstatymo. Mirė 1931 m. rugpjūčio 9 d. Varšuvoje, palaidotas Mazovijos Ravoje. Žmona Barbara-Jozefina Bogatko (1870-1952), sūnus Kazimierz Iwicki inžinierius, karininkas ir sūnus Feliks Iwicki medikas.

## Nuorodos
* Ivickių geneologija (lenk.) 

## Literatūra

* Archiwum Państwowe w Wilnie, akta stanu cywilnego
* Teki Pałygi, rkp., Biblioteka Miejska w Rawie
* Tadeusz Epsztein, Sławomir Górzyński, Spis Ziemian Rzeczypospolitej Polskiej w roku 1930, województwo warszawskie, Warszawa 1991
* Zygmunt Matuszewski, Powiat Rawsko Mazowiecki, Rawa Mazowiecka 1929
Genėtinių mūšis

**Genėtinių mūšis** – 1863 m. balandžio 21 d. Genėtinių kaime (dab. Panevėžio r.) įvykęs mūšis tarp sukilėlių ir Rusijos imperijos kariuomenės, vienos 1863 m. sukilimo kautynių.

## Mūšis

Rusijos Imperijos kariuomenės rinktinė buvo sudaryta iš kelių pėstininkų kuopų, ulonų eskadrono ir kazokų raitininkai, jai vadovavo majoras Kavro. Rinktinė žygiavo į Raguvos miškus, tuo tarpu sukilėlių būriai visą balandžio mėnesį rinkosi Kremeciškių apylinkės miškuose. Sukilėliams vadovavo Zigmantas Sierakauskas, perėjęs į sukilėlių pusę. Jo štabo viršininku buvo Stanislovas Laskauskis. Balandžio 18 d. prie Sierakausko prisijungė Boleslovo Koliškos vadovaujami sukilėliai, o naktį iš balandžio 18 d. į 19 d. ir kunigas Antanas Mackevičius. Pastarojo būrys buvo sudarytas daugiausia iš kaimo žmonių.

Sierakauskas, turėdamas daugiau kaip iš 300 žmonių sudarytą rinktinę, per Truskavą, Anciškį ir Vadoklius persikėlė į Raguvos miškus. Ties Genėtinių kaimu sukilėliai užėmė patogią poziciją šalikelėje. Palei jos krūmus pelkėtoje pievoje buvo prastas kelias.

Kairiajam sukilėlių sparnui vadovavo Koliška, viduryje buvo S.Sierakauskas, o dešiniajame sparne buvo sustatyti kunigo A. Mackevičiaus vedami dalgininkai. Jie turėjo pulti sumišusį priešą ir atkirsti jo atsitraukimą. Pasala buvo puikiai sumanyta ir puikiai pavyko. Priešakinę kazokų vorą sukilėliai praleido, tačiau puolė pasirodžiusius pėstininkus, kurie keliavo susėdę vežimuose ir nesitikėjo sutikti priešą tokioje nepatogioje kovai vietoje. Šaudydami į priešus, kariai pradėjo veržtis pro dešinįjį sukilėlių sparną, taip norėdami ištrūkti iš apsupties. Juos pasitiko kunigo Mackevičius būrys sudarytas iš dalgininkų. Rusai mėgino pulti sukilėlius durtuvais, bet dalgininkai 6 kartus atmušė priešo puolimus. Nepavykus prasilaužti, pakrikusios Kavro rinktinės pajėgos neorganizuotai ėmė trauktis, tačiau atsitraukimą trukdė užlietos pievos.

Kautynės pasibaigė visišku rusų pajėgų sutriuškinimu. Daugiau kaip 40 rusų karių buvo nukauta, per 60 sužeista. Didelis skaičius gerų šautuvų ir visa gurguolė buvo perimta sukilėlių. Parinkta S. Sierakausko pozicija buvo tiek patogi, kad pačių sukilėlių buvo nukauti tik 2 žmonės, o 4 sužeisti.

## Literatūra

* Mała Encyklopedia Wojskowa, 1967, Wydanie I.
* Stefan Kieniewicz: Powstanie styczniowe. Warszawa: Państwowe Wydawnictwo Naukowe, 1983. ISBN 83-01-03652-4.

## Šaltiniai
Martynas Šlikas

**Martynas Šlikas** (g. 1977 m. lapkričio 21 d. Rokiškyje) – ledo ritulininkas, ledo ritulio komandos „Hockey Punks" įkūrėjas, strategas ir treneris žaidžiantis puolėjo pozicijoje. Lietuvos vyrų ledo ritulio rinktinės narys, daugkartinis Lietuvos ledo ritulio čempionato nugalėtojas.

## Biografija

Gimė 1977 m. lapkričio 21 d. Rokiškyje. Tėvas Vytas Šlikas ledo ritulio treneris, brolis Karolis Šlikas taip pat ledo ritulininkas. Nuo 1995 m. žaidžia Elektrėnų Energijos komandoje.

## Nuorodos

* Martynas Šlikas: na, ir kiek gali žaisti iš meilės?
* Profilis www.eliteprospects.com
* Profilis www.eurohockey.net
Jolanta Vilutytė

**Jolanta Vilutytė** (g. 1969 m. gruodžio 14 d. Rokiškyje) – Lietuvos krepšininkė, ilgametė nacionalinės moterų krepšinio rinktinės narė, Europos čempionė (1997).

## Pasiekimai

* 2005 m. Moterų Eurolygos 3 vietos laimėtoja
* 2002, 2005 m. Baltijos Moterų krepšinio lygos 1 vietos laimėtoja
* 2002, 2005 m. Lietuvos Moterų krepšinio lygos 1 vietos laimėtoja
* 2001 m. Moterų Eurolygos 3 vietos laimėtoja
* 2001 m. Vengrijos moterų krepšinio taurės 1 vietos laimėtoja
* 2001 m. Vengrijos moterų krepšinio lygos 1 vietos laimėtoja
* 2000 m. Vengrijos moterų krepšinio taurės 1 vietos laimėtoja
* 2000 m. Vengrijos moterų krepšinio lygos 1 vietos laimėtoja
* 1999 m. Vengrijos moterų krepšinio taurės 1 vietos laimėtoja
* 1998 m. Vengrijos moterų krepšinio taurės 1 vietos laimėtoja
* 1998 m. Vengrijos moterų krepšinio lygos 1 vietos laimėtoja
* 1997 m. Vengrijos moterų krepšinio taurės 1 vietos laimėtoja
* 1997 m. Europos moterų krepšinio čempionato 1 vietos laimėtoja
* 1996 m. Vengrijos moterų krepšinio lygos 1 vietos laimėtoja
* 1995 m. Vengrijos moterų krepšinio lygos 1 vietos laimėtoja
* 1992 m. Vengrijos moterų krepšinio lygos 1 vietos laimėtoja

## Nuorodos

* Profilis www.basketnews.lt
* Profilis www.fibaeurope.com
* Profilis www.eurobasket.lt
Mažasis Duimunas

**Mažasis Duimunas** () – negyvenama sala tarp Suvurojaus ir Didžiojo Duimuno, priklausanti Farerų saloms. Pagal plotą, tai mažiausia iš 18-os Farerų salų. Salos plotas yra mažesnis nei 100 ha. Matoma nuo Hvalbos ir Sandviko kaimų.

Pietinėje salos dalyje yra stačios uolos, likusioje dalyje stūkso *Slættirnir* kalnas, kurio viršūnė siekia 414 metrų. Saloje ganosi avys, apsistoja jūriniai paukščiai. Į salą galima patekti tik kopiant virve.

## Nuorodos

* Nuotraukų galerija
Iš kur mes atėjome? Kas mes? Kur mes einame?

**Iš kur mes atėjome? Kas mes? Kur mes einame?** () – vienas žymiausių prancūzų dailininko postimpresionisto Polio Gogeno paveikslų. Autorius kūrinio pavadinimą užrašė prancūziškai be jokių skyrybos ženklų, didžiosiomis raidėmis. Sukurtas Taityje 1897–1898 m., šiuo metu esantis meno muziejuje Bostone, JAV.

## Istorija

Gogenas jaunystėje mokėsi *La Chapelle-Saint-Mesmin* dvasinėje seminarijoje šalia Orleano. Be kitų dalykų, čia buvo dėstoma katalikų liturgija. Pamokas vedė Orleano vyskupas Félix-Antoine-Philibert Dupanloup, diegęs mokiniams savo paties sukurtą požiūrį į gyvenimo prasmę. Mokytojo katekizme buvo keliami trys kertiniai klausimai: Iš kur atėjo žmonija? Kur ji eina? Koks žmonijos likimas? Nors vėliau Gogenas garsėjo antiklerikalinėmis pažiūromis, bet šie klausimai akivaizdžiai buvo užvaldę jo protą.

1891 m. Gogenas išvyko į Taitį, kurio visuomenėje buvo daugiau natūralumo ir paprastumo nei gimtojoje Prancūzijoje. Jis jau buvo nutapęs keletą kitų drobių, išreiškiančių jo individualistinę mitologiją, kai pradėjo šį paveikslą 1897 m. ir baigė 1898 m. Pats menininkas šį kūrinį laikė savo apmąstymų kulminacijos išraiška.

1898 m. Gogenas nusiuntė paveikslą dailininkui ir kolekcionieriui Georges-Daniel de Monfreid į Paryžių. Vėliau kūrinį perpirko ir įsigijo dar keli kolekcionieriai Europoje, o 1936 m. jį nupirko Mary Harriman galerija Niujorke. Bostono dailės muziejus paveikslą įsigijo iš Mary Harriman 1936 m. balandžio 16 d.

## Apie paveikslą

Nutapęs paveikslą Gogenas galvojo gyvenimą užbaigti savižudybe, nors tą padaryti buvo bandęs ir anksčiau. Jis nurodė, kad į paveikslą reikia žiūrėti iš dešinės į kairę – trys pagrindinės personažų grupės atspindi klausimus, kurie sudaro kūrinio pavadinimą. Trys moterys su vaiku vaizduoja gyvenimo pradžią; vidurinė grupė simbolizuoja kasdienę brandos egzistenciją; paskutinėje grupėje, pagal dailininko sumanymą, „sena moteris susitaikiusi su mirtimi, skendinti apmąstymuose“, šalia jos kojų „keistas baltas paukštis … įkūnija žodžių beprasmybę“. Antrame plane žydras stabas, matyt, vaizduoja tai, ką Gogenas aprašė kaip „pasaulį kitapus“. Gogenas yra sakęs, kad ši drobė pranoko visas jo ankstesnes, ir kad jis niekada nesukursiąs ką nors geresnio ar bent panašaus.

Paveikslas yra postimpresionistinis. Gogeno kūryba pabrėžė tikslų spalvų ir storų potėpių, impresionizmo principų panaudojimą, tuo pačiu siekiant perduoti emocinę ir ekspresionistinę jėgą. Ši meno kryptis atsirado kartu su kitomis XX a. avangardinėmis srovėmis, įskaitant kubizmą ir fovizmą.

## Nuorodos

* Bostono dailės muziejus
Nimfomanė

**Nimfomanė** (stilizuotai NYMPH()MANIAC, ) – 2013 m. dviejų dalių danų filmas, kurio scenarijaus autorius ir režisierius yra Lars von Trier. Pagrindinius vaidmenis atlieka Charlotte Gainsbourg, Stellan Skarsgård, Stacy Martin, Uma Thurman, Shia LaBeouf, Jamie Bell, Christian Slater ir Connie Nielsen.

Pasaulinė pirmosios neredaguotos penkių su puse valandų trukmės filmo dalies premjera įvyko 2014 m. vasario 16 d. Tarptautiniame Berlyno filmų festivalyje.

## Siužetas

„Nimfomanė“ yra laukinė, poetinė drama apie moters erotinę kelionę nuo gimimo iki 50-ies metų, kurioje savo istoriją pasakoja pati pagrindinė veikėja Joe, save identifikuojanti kaip nimfomanę. Šaltą žiemos vakarą senas charizmatiškas viengungis Seligmanas gatvėje randa sumuštą Joe. Jis parsiveda ją namo į savo butą, kur apžiūri jos žaizdas ir klausinėja apie jos gyvenimą. Jis įdėmiai klauso, kol Joe smulkiai papasakoja savo geidulingą labai erotinio gyvenimo istoriją. Seligmanas skaito daug knygų, kuriose jis įgijo daug bendrų žinių. Jis sujungia papasakotas istorijas su tuo, apie ką skaitė.

Istorija yra padalinta į dvi dalis ir aštuonis skyrius. Pirmoje dalyje jaunąją Joe vaidina Stacy Martin, o vyresniąją Joe Seligmano bute bei antroje dalyje vaidina Charlotte Gainsbourg.

;Pirmoji dalis
# „*The Compleat Angler*“
# „*Jerôme*“
# „*Mrs. H*“
# „*Delirium*“
# „*The Little Organ School*“

;Antroji dalis
# „*The Eastern and the Western Church (The Silent Duck)*“
# „*The Mirror*“
# „*The Gun*“

## Aktoriai

* Charlotte Gainsbourg – Joe
* Stellan Skarsgård – Seligman
* Stacy Martin – jaunoji Joe
* Shia LaBeouf – Jerôme
* Christian Slater – Joe tėvas
* Jamie Bell – K
* Uma Thurman – Mrs. H
* Willem Dafoe – L
* Mia Goth – P
* Sophie Kennedy Clark – B
* Connie Nielsen – Joe motina
* Michaël Pas – vyresnis Jerôme
* Jean-Marc Barr – skolininkas
* Udo Kier – padavėjas
* Jesper Christensen – Jerôme’o dėdė
* Jens Albinus – S
* Nicolas Bro – F
* Shanti Roney – vertėja
* Kate Ashfield – terapeutė
* Caroline Goodall – psichologė
* Saskia Reeves – seselė
* Tania Carlin – Renée
* Omar Shargawi – banditas
* Severin von Hoensbroech – skolininkas šiltnamyje
* Daniela Lebang – Brunelda
* James Northcote – jaunas vaikinas traukinyje

## Nuorodos
* Oficiali svetainė 
* 

## Šaltiniai
Baldredas

**Baldredas** () – Kento karalius (823–825).

Baldredas buvo paskutinis nepriklausomas Kento karalius. Apie 825 metus jis atsisakė paklusti Vesekso valdovui Egbertui ir buvo išvytas iš karalystės.

## Literatūra
* Англосаксонские хроники

## Išnašos
* 
* Kelly, S. E. (2004), «Baldred, king of Kent», *Oxford Dictionary of National Biography*, Oxford: Oxford University Press
Etelualdas

**Etelualdas** () – Kento karalius. Etelberto I sūnus, po tėvo mirties jis ir jo brolis Edbaldas padalino tėvo valdas. 639 metais Etelualdas mirė ir jo valdas užėmė jo brolis.

## Išnašos
*
Svefchardas

**Svefchardas** () – Kento karalius. Esekso karaliaus Sebio sūnus. 688 metais tėvo pagalba jis tapo Kento karaliumi. 692 metais Svefchardas buvo užmuštas Vitredo, teisėto Kento paveldėtojo.

## Šaltiniai
* http://www.allmonarchs.net/uk/other/saxon/kent/swaefheard.html 
* Lapidge et al. (Hrsg.): *The Blackwell Encyclopaedia of Anglo-Saxon England*. Wiley-Blackwell, Oxford u.a. 2001, ISBN 978-0-6312-2492-1.
* Barbara Yorke: *Kings and Kingdoms of early Anglo-Saxon England*, Routledge, London-New York 2002, ISBN 978-0-415-16639-3.
* Swæfheard 1 in Prosopography of Anglo-Saxon England (PASE)
* Swæberht 1 in Prosopography of Anglo-Saxon England (PASE)
Enibergo kyšulys

**Enibergo kyšulys** – šiauriausias Farerų geografinis taškas, esantis Vijojaus saloje. Kyšulys virš jūros lygio iškilęs 754 m. Pagal šį rodiklį tai yra viena aukščiausių jūros uolų Europoje. Kyšulio viršūnė įveikiama tik labai patyrusiems alpinistams.

Kaip ir kitas aukštikalnes Fareruose, Enibergo kyšulį dažnai apgaubia ilgai tvyrantis rūkas. Netoliese esančių 844 m aukščio Vilingadalsfjalo kalnų papėdėje plyti vaizdingas Vijaraijo miestelis.

Vasaromis Enibergo kyšulio link rengiamos išvykos laivais. Čia galima išvysti paukščių koloniją, kurioje kasmet sutinkama apie 50 000 jūrinių paukščių porų; apie 1900 m. – iki 100 000.

## Šaltiniai
Edbertas II

**Edbertas** () – Kento karalius. Etelberto II sūnus, pradėjo valdyti jo valdas nuo 762 metų. 764 metais jis mirė ir jo valdas paveldėjo jo brolis Ekbertas II.

## Nuorodos
* http://www.allmonarchs.net/uk/other/saxon/kent/sigered_eanmund_eadberht_ii.html 
* Lapidge et al (Hrsg.): *The Blackwell Encyclopaedia of Anglo-Saxon England*. Wiley-Blackwell, Oxford u.a. 2001, ISBN 978-0-6312-2492-1.
Sao civilizacija

**Sao civilizacija** – geležies amžiaus archeologinė kultūra, klestėjusi Kanem-Bornu istoriniame regione (dab. Čado pietvakariuose ir Kamerūno šiaurėje) X–XVI a.

## Bruožai
Civilizacija susiformavo derlinguose Šari ir Logonės upių slėniuose į pietus nuo Čado ežero. Ankstyviausi gyventojai čia identifikuoti iš V a. pr. m. e., ir tai laikoma Sao civilizacijos pradžia. Visame Čado ežero baseine būtent čia susiformavo tankiausiai gyvenama ir aukščiausio lygio priešistorinė civilizacija.

Manoma, kad IX a. civilizacija patyrė imigracijas. Atsikėlėliai kalbėjo Čado kalbomis ir iš pradžių gyveno Sacharos oazėse Bilmoje, Tadžerėje ir kt. Vėliau jie migravo į pietus, kur susimaišė su vietos gyventojais ir atnešė jiems kitokią kultūrą. Legendos kalba apie tris vieną po kitos sekusias migracijas, kas rodo, jog Sao kūrėjai buvo susimaišę iš skirtingos kilmės etninių grupių. Šios migracijos pradėjo klasikinį Sao laikotarpį. Anot legendų, tuo metu Sao žmonės gyveno pasidalinę į septynis klanus, tačiau suvienytus į vieną valstybę – hipotetinę **Sao imperiją**.

Civilizacija paliko apie 350 archeologinių vietovių, daugiausia pailgų pilkapių, kuriuose buvo laidojama, randama daug meno dirbinių. Kai kurie kapai turėdavo tris ar keturis sluoksnius. Didžiausio klestėjimo („klasikinio Sao“) laikotarpiu (XII–XV a.) kūnai buvo laidojami patalpinti į didžiulius molinius indus. Kultūrai būdingi gausūs terakotos dirbiniai, vaizduojantys žmones ir gyvūnus. Kai kurie jų pasiekia ypač aukšto meninio lygio, yra detalizuoti ir tikslūs. Be to, Sao kūrėjai gamino ir bronzos, geležies, dramblio kaulo dirbinius.

Nuo XIV a. civilizacijos likimas nėra aiškus. Vietos gyventojai neišvengiamai susidūrė su kitų, didesnių ir stipresnių regiono valstybių, tokių kaip Kanemas, Bagirmis, o vėliauir Borgu agresija. Kultūra sumenko. XVI a. Sao teritorijos buvo galutinai islamizuotos ir prijungtos prie Bornu valstybės. Jos gyventojų dalis greičiausiai migravo į pietus, į Adamavos regioną. Sao tautos palikuonimis šiuo metu save laiko kotokai ir sarai.

## Nuorodos
Puslapis apie Sao civilizaciją
Birutė Jakštienė

**Birutė Jakštienė** (g. 1959 m. spalio 15 d. Pentiškiuose, Šakių raj.) – tapytoja, tautodailininkė, restauratorė.

1977 m. Maskvoje vykusiame tapybos darbų konkurse „Šlovė darbui" apdovanota II laipsnio diplomu. 1998 m. – respublikinio tapybos konkurso, skirto Česlovo Kudabos atminimui, nugalėtoja. 1999 m. – respublikinio tapybos konkurso Adomo Varno premijai laimeti laureatė. Dalyvavo respublikinėse ir tarptautinėse parodose (Lenkijoje, Vokietijoje).

1984 m. tapybos kūrinį „Žydinti obelis" įsigijo Nacionalinis M.K. Čiurlionio dailės muziejus.

2010 m. su pagalbininkais Kudirkos Naumiestyje restauravo Prano Sederevičiaus skulptūrų ansamblio skulptūras.

## Organizacijos
Nuo 1981 m. – Lietuvos tautodailininkų sajungos narė.
Nuo 2006 m. – Lietuvos tautodailininkų sajungos kūrėjų asociacijos narė.

## Šaltiniai
Geltonasis Kristus

**Geltonasis Kristus** () – vienas žymiausių prancūzų dailininko postimpresionisto Polio Gogeno paveikslų. Sukurtas 1889 m. Pont-Avene (*Pont-Aven*, Bretanė). Kartu su kita Gogeno drobe „Žaliuoju Kristumi“ (*Le Christ vert*) laikomas vienu iš svarbiausių simbolizmo kūrinių tapyboje. Šiuo metu eksponuojamas *Albright–Knox* meno galerijoje Bafale (Niujorko valstija), JAV.

## Apie paveikslą

Gogenas pirmą kartą pabuvojo Pont-Avene 1886 m. Gogeno kūrybos bretaniškajam etapui, pertraukiamam išvykomis pas Vincentą van Gogą Arlyje (Provansas), būdinga keletas darbų religine tematika, tarp kurių ir „Geltonasis Kristus“.

Gogenas simbolistinį „Geltonąjį Kristų“ nutapė 1889 m. rudenį. Prancūzų publicistas Oktavas Mirbo šį paveikslą pavadino „*pavojingu ir pikantišku barbarų puošnumo, katalikų liturgijos, indų meditacijos, gotiškos išmonės ir subtilaus simbolizmo mišiniu *“.

Nukryžiuotas Kristus pavaizduotas trijų bretonių moterų, apsirengusių tradiciniais XIX a. tautiniais drabužiais, apsuptyje, įprasto prancūziško kaimo peizažo fone. Tvyranti ore rimtis, ramios, nuolankios moterų pozos, prisotintas saulėta geltona spalva peizažas su raudonuojančiais rudenį medžiais, valstietis, kiek toliau užsiėmęs savo darbais, negali nekonfliktuoti su tuo, kas vyksta ant kryžiaus. Visa tai smarkiai kontrastuoja su Jėzumi Kristumi, kurio veide atsispindi ta kančių stadija, kuomet ji pereina į apatiją, abejingumą supančiai aplinkai.

Rudeninė geltonos, raudonos ir žalios spalvos paletė kraštovaizdyje atkartoja dominuojantį Kristaus figūros geltonį. Ryškūs kontūrai ir formų plokštumos šiame paveiksle yra būdingos tapybos kluazonizmo stilistikai.

Kristaus begalinės kančios ir žmonių „nematymas“ to, neskaitant saujelės pasekėjų, menininko siekis suprasti ir pavaizduoti, bandyti atsakyti kaip dailininkui į svarbiausius religinius ir filosofinius klausimus – visa tai Gogeną suartina su kitais garsiais meistrais, nagrinėjusiais „amžinąją“ tematiką savo darbuose.

„Geltonojo Kristaus“ piešinys, atliktas pieštuku, saugomas Thyssen-Bornemisza muziejuje (Madridas). Akvarelinis eskizas yra Chapman kolekcijoje Niujorke.

## Literatūra
* *Gauguin et le Christ jaune*, Musée de Pont-Aven, (24 June – 2 October) 2000 ISBN 2-910128-21-0
* D. M. Field: Van Gogh. Chartwell Books, Inc., 2006, s. 291. ISBN 0-7858-2011-6

## Šaltiniai
Šario-Bagirmio regionas

**Šario-Bagirmio regionas** (, ) – administracinis regionas Čado pietinėje dalyje. Vakaruose turi sieną su Kamerūnu. Administracinis centras – Masenija. Regionas apima buvusias Bagirmio sultonato žemes.

## Geografija

Regionas yra Masenijos lygumoje. Vakariniu pakraščiu teka Šaris, plyti Logonės ir Tupurio įdubų šlapynės. Kraštas yra Sahelio gamtinėje srityje.

## Gyventojai

Regionas priklauso Kanem-Bornu kultūrinei zonai. Didžioji gyventojų dalis yra Centrinio Sudano kalba kalbantys bagirmiai, nuo XVI a. turėję savo atskirą sultonatą. Kiti regiono gyventojai: kanuriai, bei smulkiomis čadinėmis kalbomis kalbantys lagvanai, madžerai, sarua, gadangai ir kt.

## Administracinis suskirstymas

Šario-Bagirmio regionas padalintas į 3 departamentus (skliausteliuose – administracinis centras):
* Bagirmio departamentas (Masenija)
* Šario departamentas (Mandelija)
* Lug Šario departamentas (Busas)
Bahr El Gazelio regionas

**Bahr El Gazelio regionas** (, ) – administracinis regionas Čado centrinėje dalyje. Administracinis centras – Musoras.

Šis regionas sudarytas 2008 m. iš Kanemo regiono dalies (Bahr El Gazelio departamento).

## Geografija

Kraštas yra Sahelio gamtinėje srityje. Vyraujanti etninė grupė yra tubai (dazagai).

## Administracinis suskirstymas

Bahr El Gazelio regionas padalintas į 2 departamentus (skliaustuose – administracinis centras):
* Šiaurės Bahr El Gazelio departamentas (Salalis)
* Pietų Bahr El Gazelio departamentas (Musoras)
Geros regionas

**Geros regionas** (, ) – administracinis regionas Čado pietinėje dalyje. Administracinis centras – Mongas.

## Gyventojai

66 % regiono gyventojų yra hadžarajai, 21 % – arabai.

## Administracinis suskirstymas

Geros regionas padalintas į 4 departamentus (skliaustuose – administracinis centras):
* Geros departamentas (Mongas)
* Bahr Signakos departamentas (Melfis)
* Abtujuro departamentas (Bitkinė)
* Mangalmės departamentas (Mangalmė)
Puantilizmas

**Puantilizmas** () – tapybos technika, kai tapoma mažais taškeliais ar potėpiais, kurie susijungia į vieną, nedalomą visumą. Puantilizmo pradininkais buvo Žoržas Sera (*Georges Seurat*) ir Polis Sinjakas (*Paul Signac*) maždaug 1886 metais.

Vienas iš puantilizmo kūrinių yra 1887 metais Vincento van Gogo (*Vincent van Gogh*) nutapytas autoportretas.

Garsiausi tapytojai:
* Charles Angrand
* Chuck Close
* Henri-Edmond Cross
* Henri Delavallée
* Albert Dubois-Pillet
* Louis Fabien (pseudonimas)
* Georges Lemmen
* Maximilien Luce
* Camille Pissarro
* John Roy
* Georges Seurat
* Paul Signac
* Vincent van Gogh
* Théo van Rysselberghe
* Hippolyte Petitjean
* Eliseu Visconti
Krūtininis gvardijos ženklas

**Krūtininis gvardijos ženklas** () – krūtininis ženklas, anksčiau teiktas TSRS, dabar Rusijos Federacijos, Ukrainos, Baltarusijos ginkluotųjų pajėgų gvardijos dalinių kariškiams. 

## TSRS gvardija
1942 m. gegužės 21 d. įsteigtas krūtininis tarybinės gvardijos ženklas, teiktas DVRA (po to – Tarybinės Armijos) gvardijos dalinių, vėliau – ir karinio jūrų laivyno gvardijos dalinių ir laivų kariškiams. 

Teisę segėti gvardijos ženklelį turėjo kariškiai, tarnavę daliniuose ir junginiuose, kuriems buvos suteiktas Gvardijos garbės vardas. Pirmi tokie gvardijos junginiai pasirodė 1941 m. rugsėjo 18 d. Gvardijos vardas būdavo suteikiamas už ypatingus kovinius nuopelnus. 

Gvardijos dalinių kareiviai krūtininius gvardijos ženklelius turėjo segėti dešinėje krūtinės pusėje pirmą (jei kariškis turi kitų šioje pusėje segimų apdovanojimų), o laivyno gvardijos dalinių ir laivų kariškiai segėdavo specialias plokšteles su muarine oranžine juostele su išilginiais juodais dryžiais (gvardijos juosta). 

Nuo 1943 m. gvardijos ženklas būdavo prisegamas ir prie gvardijos dalinių bei junginių vėliavų (1943 m. birželio 11 d. TSRS AT Prezidiumo nutarimas). Po to Gvardijos ženklą ėmė piešti ir ant kovos mašinų. 

Gvardijos dalinių, laivų ir junginių vadai krūtininius gvardijos ženklelius kiekvienam kariškiui įteikdavo asmeniškai, prieš iškilmingą dalinio ar laivo personalo rikiuotę. Kariškis gvardijos ženklą turėjo teisę segėti tol, kol tarnavo gvardijos dalinyje (laive ar junginyje). 

Gvardijos ženklai būdavo įteikiami iki TSRS subyrėjimo. Į kariškio, kuriam buvo įteiktas gvardijos ženklas, karinį bilietą būdavo įrašomas atitinkamas įrašas, tvirtintas parašu ir antspaudu. Atsargos ir dimisijos kariškiai, tarnavę gvardijos daliniuose, gvardijos ženklus su uniforma nešioja iki šiol. 

## Aprašas
* Krūtinės ženklo dydis – 35х45 mm. Baltame skyde, apsuptame auksaspalviu lauro lapų vainiku, penkiakampė raudona žvaigždė. Iš vainiko apatinės dalies per žvaigždę įstrižai kyla vėliavos kotas, raudona vėliava išskleista virš skydo ir vainiko, vėliavoje auksinis užrašas „ГВАРДИЯ“ ('Gvardija'). Ženklelis tvirtinamas srieginiu strypeliu su užsukamu diskeliu..
* Ženklo autorius – dailininkas S. Dmitrijevas. Visus gvardijos ženklo projektus tikrino J. Stalinas. Pradžioje vietoj užrašo *ГВАРДИЯ* planuota įdėti V. Lenino portretą..
* Gvardijos armijų vėliavose gvardijos ženklo atvaizdą ąžuolo lapų vainikas.

## Kitų valstybių gvardijos ženklai

Vaizdas:Chest badge Guards Russian Federation.png|Rusijos Federacijos gvardijos ženklelis
Vaizdas:Belarusian guard unit badge.png|Baltarusijos gvardijos ženklelis
Vaizdas:Нагрудний знак «Гвардія».png|Ukrainos gvardijos ženklas


## Nuorodos
Martynas Rimeikis

**Martynas Rimeikis** (g. 1980 m.  balandis 10 d. ) – Lietuvos nacionalinio operos ir baleto teatro (LNOBT) vedantysis baleto solistas (primarijus), choreografas.

## Biografija
1999 m. baigė Nacionalinės M. K. Čiurlionio menų mokyklos Baleto skyrių.

Nuo 1999 metų LNOBT Baleto trupės solistas. Šoko Choreografinių projektų teatre „Vilniaus baletas“ (Teatro meno vadovas
Jurijus Smoriginas) – pirmoje spektaklio „Sulamitos“ choreografinėje redakcijoje, Anželikos Cholinos šokio teatre (choreografinė miniatiūra „Bolero“, „Karmen“, „Meilė“ ir kt.). Gastroliavo Didžiojoje Britanijoje, Italijoje, Ispanijoje, Lenkijoje ir kt. Vieno garsiausių pasaulyje baleto festivalio „Open Dance“ projekto „Neprilygstami baleto talentai“ dalyvis (kartu su Olga Konošenko, Nerijumi Juška).

2013 m. Auksinių scenos kryžių apdovanojimų pretendentas Šokėjo (-s) kategorijoje (už Čiurlionio vaidmenį, „Čiurlionis“, LNOBT).

## Vaidmenys
* Elijavas šokio spektaklyje „Sulamita“, „Vilniaus baletas“
* Solistas “Ateik, kad neateitum” kartu su Egle Špokaite, „Vilniaus baletas“
* Espada („Don Kichotas“)
* Yorgos („Graikas Zorba“)
* Hilarionas („Žizel“)
* Čekistas („Raudonoji Žizel“)
* Otelas („Dezdemona“), Choreografas Kirill Simonov, kompozitorius A. Šenderov
* Francas, Grafas („Žydrasis Dunojus“)
* Žygimantas Augustas („Barbora Radvilaitė“)
* Princas Citronas („Čipolinas“)
* Natanaelis („Kopelija“)
* Gurnas („Silfidė“)
* Karalius Markas, Rivalenas („Tristanas ir Izolda“)
* Čiurlionis („Čiurlionis“)
* Don Chozė („Karmen“)
* Vronskis, Rodiono Ščedrino baletas „Ana Karenina“
* kt.

## Choreografija
* 2013 m. „Kelionė“ (*Journey*)
* 2014 m. „Adagio for Strings, Op.11“
*2015 m. „Visur, kur mes nebuvom"
* 2016 m. „Vieni“ (*Alone*)
* 2017 m. baletas „Procesas“ (pagal Franco Kafkos romaną *[[Procesas (romanas)|Der Prozess]]*)
*2019 m. baletas „Dienos, minutės"
*2019 m. baletas „Eglė žalčių karalienė“, Klaipėdos valstybinis muzikinis teatras
*2020 m. baletas „Akli žodžiai“, Poznanės S. Moniuškos didysis teatras 
*2021 m. baletas ,,Šventasis pavasaris”
*2022 m. opera ,,Dievo avinėlis”
*2025 m. baletas ,,Kopelija”

## Apdovanojimai
* 2007 m. Metų baleto viltis, „Švyturių“ apdovanojimai
* 2011 m. Metų baleto solistas, „Švyturių“ apdovanojimai
* 2014 m. Konstantino Stašio premija
* 2015 m. Auksinis scenos kryžius - už baleto „Visur, kur mes nebuvom“ (Lietuvos nacionalinis operos ir baleto teatras) choreografiją
* 2018 m. Auksinis scenos kryžius - už baleto ,,Procesas” (Lietuvos nacionalinis operos ir baleto teatras) choreografiją
* 2020 m. Auksinis scenos kryžius - už baletų ,,Eglė žalčių karalienė” (Klaipėdos valstybinis muzikinis teatras) ir ,,Dienos, minutės” (Lietuvos nacionalinis operos ir baleto teatras) choreografiją.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*  Martynas Rimeikis šoka su Egle Špokaite (Tsai Performance Center, Bostono universitetas, 2010 m. vasario 17 d.; Youtube įrašas)
Galapagai (reikšmės)

**Galapagai** gali reikšti:
* Galapagai – Kolumbo salynas;
* „Galapagai“ – vienas iš didžiausių tarptautinių muzikos ir pramogų festivalių Lietuvoje.
Vilniaus baletas

**Vilniaus baletas** – baleto, choreografinių projektų teatras. Teatro įkūrėjas ir meno vadovas – choreografas Jurijus Smoriginas.

## Istorija
Teatro ištakos – 1980 metai, kuomet prasidėjo pirmieji Jurijaus Smorigino choreografiniai eksperimentai. Pirmoji jo scenos partnerė Rūta Railaitė padėjo suburti kitus šokėjus. Į veiklą įsitraukė Vijolė Parutytė, Aušra Gineitytė, Vytautas Budra, Jūratė Sodytė bei Raimundas Maskoliūnas, Loreta Bartusevičiūtė, Jolanta Valeikaitė. Kartu su jais choreografas sukūrė modernųjį šokį Lietuvos nacionalinis operos ir baleto teatro (LNOBT) scenoje. LNOBT nemokamai suteikdavo sceną, pasiūdavo kostiumus.
Vėliau į teatrą atėjo Eglė Špokaitė, Rūta Jezerskytė, Mindaugas Baužys, Aurelijus Daraškevičius, Rūta Kudžmaitė, Živilė Baikštytė, Igoris Zaripovas, iki šiol tęsiantys moderniojo šokio tradiciją.

1998 metais oficialiai įkurtas choreografinių projektų teatras „Vilniaus baletas“.

2001 metais pasirodė pirmasis naujojo teatro darbas – „Choreografo laiškai M.K.Č.“

2002 metais buvo sukurtas dramos ir šokio sintezės spektaklis „Barboros Radvilaitės testamentas„, bendras „Vilniaus Baleto“ ir Valstybinio Jaunimo teatro projektas.

2003 metais pagal Oscar Wilde knygą „Kalėjimo išpažintis“ (*De Profundis*) buvo pastatytas šokio spektaklis „boHema“. Tais pačiais metais sukurtas šokio spektaklis „Mano gyvenimas“ dedikuotas Lietuvos baleto pradininkei Olgai Malėjinaitei.

2005 metais pastatytas spektaklis „Sulamita" pagal biblinė poemą apie karalių Saliamoną.

2006 metais sekė pagal lietuvių kompozitoriaus Osvaldo Balakausko to paties pavadinimą sukurta kompozicija „Spengla Ūla“. 2007 metais sukurtas spektaklis „Idiotas“ pagal to paties pavadinimo Fiodoro Dostojevskio romaną.

2009 metų pradžioje sukurtas spektaklis „Jausmai“ skirtas bendramintei Vijolei Parutytei atminti ir atliekamas Vilniaus baleto studijoje užaugintų artistų. 2009 metų rudenį pasirodė spektaklis „Fedra“, paremtas antikine istorija, o 2010 metų pavasarį – „Geiša“ operos Madam Burterfly motyvais.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Vilniaus baletas
2013 m. Brazilijos Grand Prix

**2013 m. Brazilijos Grand Prix** – paskutinės 2013 m. Formulės 1 sezono lenktynės. Jos vyko lapkričio 22-24 dienomis Interlagos trasoje.

Šios lenktynės buvo paskutinės Formulėje 1 australui Mark Webber. Lenktynėse 9 pergalę iš eilės pelnė vokietis Sebastian Vettel.

Šiame sezone pirmą kartą nuo 1980 m. McLaren ekipa nė karto nefinišavo ant podiumo.

## Kvalifikacija

;Pastabos
: Sergio Perez kvalifikavosi 14 vietoje, tačiau buvo nubaustas 5 starto pozicijų bauda dėl pavarų dėžės keitimo.

## Lenktynės

## Čempionato įskaitos

;Lenktynininkų įskaita

;Komandų įskaita

* **Pastabos:** pateikti tik penki geriausi rezultatai.

## Šaltiniai
Šokio teatras

**Šokio teatras** – šokio meno forma, išplėtota XX amžiaus antroje pusėje. Skirtingai nuo klasikinio baleto (su savo itin stilizuota, tradicine judesio kalba), šokio teatrui būdingi eksperimentiniai judesio elementai. Jis ieško naujų žanrus peržengiančių formų šokio spektakliui. Čia yra itin pabrėžiamas teatro aspektas. Atstovai Rudolf Laban, Kurt Jooss, Mary Wigman; Pina Bausch, Reinhild Hoffman, Susanne Linke.

## Šokio teatrai Lietuvoje
* Anželikos Cholinos šokio teatras  (direktorė Greta Cholina)
* Neoklasikinio šokio teatras „RELEVE“
* Dansema (Vadovė Birutė Banevičiūtė-Ališauskienė)     
* Flamenko šokio teatras
* Gyčio Ivanausko teatras (Vadovas Gytis Ivanauskas)  
* Jaunimo miuziklo teatras
* Kauno šokio teatras AURA 
* Kauno KC „Tautos namai" neoklasikinio šokio teatras „Releve" (Vadovė Rasa Butrimavičiūtė)
* Kauno KC „Tautos namai" vaikų dainos ir šokio teatras „Vaidilutė" (Vadovas Edmundas Alseika)
* Kūrybinio Veiksmo Bendruomenė (Vadovė Giedrė Zaščižinskaitė)
* Loros Juodkaitės šokio teatras (Vadovė Loreta Juodkaitė)
* Low Air urbanistinio šokio teatras (Vadovas Laurynas Žakevičius)
* M. K. Čiurlionio menų mokyklos Šokio teatras 
* Marijampolės KC Mažasis šokio teatras „Vilga“    
* PADI DAPI Fish  (Vadovė Agnija Sarulienė)
* Šokio teatras AIROS (Vadovė Aira Naginevičiūtė-Adomaitienė)
* Šokio teatras comma 8 (Vadovė Rūta Butkutė)
* Vaikų šokio teatras Angel Project” 
* Kauno vaikų šokių teatras „Gijelė“
* Vilniaus tango teatras
* Visagino šokių teatras „ARABESKI“
* Vyčio Jankausko šokio teatras (Vadovas Vytis Jankauskas)

;Baleto teatrai
* Baltijos baleto teatras
* Lietuvos nacionalinis operos ir baleto teatras
* Valstybės teatras
* Vilniaus baletas

## Literatūra
* Birringer, Johannes 1991. Theatre, Theory, Postmodernism. Bloomington: Indiana University Press.
* Hoghe, Raimund 1980. The Theatre of Pina Bausch. Drama Review. 24(1), 63-74.
Sandvikas

**Sandvikas** () 'smėlėta įlanka') – kaimas šiaurinėje Suvurojaus salos dalyje, Fareruose. Iki 1913 m. kaimas buvo žinomas kaip *Hvalvikas* ( 'banginių įlanka'). Saloje buvo dar vienas kaimas su tokiu pat pavadinimu. Dėl per didelės painiavos pavadinimas buvo pakeistas į *Sandviką*, pirmykštį pavadinimą, atsiradusį dar vikingų laikais.

Sandviko centre yra nedidelis *„Húsið uttan Ánna“* () istorijos muziejus, įsikūręs tradiciniame fareriškame pastate su žole apaugusiu stogu.

## Žymus žmonės
* Martin Joensen (1902–1966) – rašytojas. Parašė du romanus: „Fiskimenn“ (), 1946 m. ir „Tað lýsir á landi“, 1952 m.
* Steinbjørn B. Jacobsen (1937–2012) – rašytojas, poetas, romanistas, pjesių rašytojas.

## Galerija

Sandvíkar kirkja..2.jpg|Sandviko bažnyčia
Sandvík.11.jpg|„Húsið uttan Ánna“ istorijos muziejus
Sandvík.9.jpg|„Húsið uttan Ánna“ muziejaus viduje
Martin Joensen Memorial Stone Sandvík Faroe Islands.JPG|Paminklas rašytojui Martin Joensen, kuris 1902 m. gimė Sandvike
Ásmundurstakkur.3.jpg|„Ásmundarstakkur“ uola jūros pakrantėje, į vakarus nuo Sandviko


## Šaltiniai

## Nuorodos
* Turizmo informacijos centras 
* Sandviko nuotraukų galerija flickr.com svetainėje
Boeing KC-135 Stratotanker

**Boeing KC-135 Stratotanker** – karinis kuro papildymo ore ir transportavimo orlaivis. Lėktuvas  sukurtas keleivinio lainerio Boeing 707 pagrindu. Pradėtas naudoti 1957 m. Šis orlaivis buvo intensyviai naudotas Vietnamo ir Persijos įlankos karuose, siekiant padidinti JAV naikintuvų ir bombonešių įveikiamą atstumą.

Nepaisant vis augančių kaštų skaičiuojama, kad Boeing KC-135 Stratotanker bus naudojamas iki 2040 m. Juos pakeis Boeing KC-46 Pegasus orlaiviai.

## Lietuvoje
2014 m. kovo 6 d. du Boeing KC-135 Stratotanker orlaiviai papildė NATO Baltijos oro policijos misiją ir nusileido Šiaulių Zoknių aerodrome. Kartu su jais misijoje dalyvavo ir JAV naikintuvai McDonnell Douglas F-15 Eagle.

## Šaltiniai
2013–2014 m. Baltijos krepšinio lyga

**[[BBL]] 2013–2014 metų sezonas** – 10-as lygos sezonas, kuriame dalyvauja 21 krepšinio klubas.

## Reguliarusis sezonas

A grupė

B grupė

C grupė

## Aštuntfinaliai

## Finalai

|* Prienų "TonyBet" ir Kėdainių "Nevėžis" abejas ketvirtfinalio varžybas žaidė svečių arenose.

## Nuorodos
* Oficialus BBL tinklalapis
Kuro papildymas ore

**Kuras papildymos ore** – kuro perpylimas iš vieno orlaivio į kitą jiems skrendant. Šis procesas leidžia priimančiajam lėktuvui prailginti savo skrydžio trukmę, atstumą ar sutaupyti laiką, pildantis kurą ant žemės. Taip pat dėl kuro papildymo ore galimybės, kylantys lėktuvai gali turėti daugiau krovinio – ginklų, personalo ar kitų daiktų. Šis procesas leidžia kilimui naudoti trumpesnį kilimo taką.

Kuro papildymas ore galimas dviem variantais – žarnos ir strypo tipo sistemomis.

Pirmasis sėkmingas kuro papildymas ore įvyko 1923 m. birželio 27 d. JAV, kai pilotai šiam tikslui panaudojo du biplanus Airco DH.4. Šis skrydis tuo metu tapo ilgiausiu ir tolimiausiu aviacijos istorijoje.

Pirmasis sėkmingas kovinio orlaivio papildymas kuru ore įvyko 1951 m. Korėjos karo metu, kai kuru buvo papildytas naikintuvas P-80 Shooting Star atlikęs objektų fotografavimo misiją Šiaurės Korėjoje.

## Šaltiniai
Lietuvos muzikos ir teatro akademijos Teatro ir šokio fakultetas

**LMTA Teatro ir šokio fakultetas** – Lietuvos muzikos ir teatro akademijos (LMTA) teatro, šokio, meno vadybos, menotyros studijų padalinys (fakultetas).
Fakultete rengiami dramos aktoriai, choreografai, baleto ir šiuolaikinio šokio specialistai, teatro, teatro ir muzikos vadybininkai bei teatrologai.

Adresas: Olandų g. 21A, LT-01100, Vilnius.

## Istorija
1952 m. įsteigta Aktoriaus meistriškumo katedra.

1960 m. prie Aktoriaus meistriškumo katedros įkurtas Mokomasis teatras.

1976 m. Konservatorijoje (Vilniuje) suformuotas vienas iš 3 fakultetų (greta Fortepijono ir teorijos, Orkestrinio) buvo Choro ir teatro meno.

1991 m. Aktoriaus meistriškumo katedra reorganizuota į Teatro ir kino fakultetą.

2004 m. Lietuvos muzikos akademija pervadinta į Lietuvos muzikos ir teatro akademiją (LMTA).

2024 m. Kino ir televizijos katedrai atsiskyrus nuo Teatro ir kino fakulteto, jis buvo pervadintas į Teatro ir šokio fakultetą.

## Dekanai
* 2012–2024 m. – lekt. Elona Bajorinienė
* nuo 2024 m. – Ilona Balsytė

## Katedros
* Vaidybos ir režisūros katedra, vedėja Virginija Kuklytė-Gedvilienė
* Meno istorijos ir teorijos katedra, vedėja dr. Goda Dapšytė-Šlektavičienė
* Šokio ir judesio katedra, vedėjas doc. Andrius Katinas
* Meno vadybos skyrius, vedėja Nomeda Sindaravičienė

## Nuorodos
* Fakultetas