open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
E (reikšmės)

Vienraidis žodis **E** gali reikšti:

* E – lotynų kalbos ir kitų kalbų lotyniškais rašmenimis raidė
* E – energija fizikoje
* E – aminorūgštis glutamo rūgštis
* E – vitaminas E
* E – labai didelių bei mažų skaičių užrašymo formos elementas. Pvz., *6.0221415E-11* yra lygus 6,0221415×10-11 arba 0,000000000060221415, o *7.15E08* yra lygus 7,15×108 arba 715000000.
* E – šešioliktainis skaitmuo, lygus 14.
* E – matematinė viltis
* E – matavimo vienetų dešimtainis priešdėlis eksa- (arba *exa-*), reiškiantis 1018
* E° – standartinis elektrodo potecialas
* E – muzikinė nata *mi*.
* e – konstanta e (e ≈ 2,71828)
* e<sup>-</sup> – elektronas
* e<sup>+</sup> – pozitronas

● E - Elektromagnetinė indukcija
* Exxx – kodas, žymintis maistų produktų priedus. Pvz., E260 (acto rūgštis)
* *E.coli* – žarnyno bakterija *[[Escherichia coli]]*.
* E sluoksnis – vienas iš jonosferos sluoksnių
* vitaminas E – vienas iš vitaminų
* e-paštas – elektroninis paštas
Algimantas Mikutėnas

**Algimantas Mikutėnas** (1949 m. gegužės 28 d. Juciai, Rokiškio rajonas) – Lietuvos kino operatorius. 

## Biografija
1977 m. baigė Maskvos kinematografijos instituto Kino operatorių fakultetą. 1974–1992 m. Lietuvos kino studijoje, vėliau kitose studijose nufilmavo daugiau kaip 50 vaidybinių ilgametražių ir trumpametražių filmų, reklaminių ir muzikos klipų, kino kronikos siužetų, dokumentinių, mokslo populiarinamųjų filmų. Kurdamas filmo nuotaiką, atskleisdamas personažų vidinę būseną jis meistriškai naudoja šviesą, spalvas, kadro kompoziciją. 

Žmona aktorė Gražina Baikštytė.

## Filmografija
**Dokumentiniai**
* Sveika, jaunyste, 1977 m., režisieriai Robertas Verba, Laima Pangonytė
* Kažkas atsitiko, su V. Radzevičiumi, 1986 m., režisierius Arturas Pozdniakovas
* Aktas, 2000 m., režisierė Janina Lapinskaitė
* Pastabos gyvenimo būdo paraštėse, 2002 m., režisierius Almantas Grikevičius
* Dienoraštis, 2003 m., režisierius O. Buraja
* Lengvas raganavimas, 2004 m., režisierė Inesa Kurklietytė
* Kad mano namai būtų pilni, 2007 m., režisierius Algimantas Maceina
* Šokanti ant stogų, 2008 m., režisierė Janina Lapinskaitė

**Vaidybiniai**
* Lošimas be kozirių, 1981 m., režisierius Algimantas Kundelis
* Mano mažytė žmona, 1984 m., režisierius Raimundas Banionis
* Elektroninė senelė, 1985 m., rež. Algimantas Puipa
* Žalčio žvilgsnis, 1990 m., režisierius Gytis Lukšas
* Ir jis pasakė jums sudie, 1993 m., režisierius Andrius Šiuša
* Rojuje irgi sninga, 1994 m., režisierius Audrius Juzėnas
* Mėnulio Lietuva, 1997 m., režisierius Gytis Lukšas
* Siklo šalis, 2004 m., režisierė Janina Lapinskaitė
* Debesėlis ir Faustas, 2005 m., režisierius Saulius Šaltenis
* Dievų miškas, 2005 m., režisierius Algimantas Puipa
* Nuodėmės užkalbėjimas, 2007 m., režisierius Algimantas Puipa 

## Šaltiniai
Laiškas romiečiams

**Laiškas romiečiams** – vienas iš trylikos, manoma, apaštalo Pauliaus parašytų laiškų.

Pasak Laiško romiečiams, kiekvienas žmogus nusideda, todėl visiems reikia Dievo pagalbos. Jėzus miręs už visus žmones; per jį Dievas suteikia savo malonę.

## Turinys
Laiške romiečiams teigiama, kad visi žmonės yra nuodėmingi, kalbama apie naują tikinčiųjų gyvenimą Jėzuje Kristuje. Aprašyti Dievo planai dėl Izraelio, pateikiami bendrieji nurodymai krikščionims, aptariamos pareigos valstybei ir kitiems žmonėms. Laiškas baigiamas linkėjimais ir pamokymais, šlovinimo malda.

## Parašymo laikas
Gali būti, kad Paulius parašė šį laišką apie 57 metus, antrą kartą lankydamasis Korinte. Jis ketino aplankyti Romoje gyvenančius krikščionis, tačiau aplinkybės jam sukliudė. Galiausiai jis atvyko į Romą kaip kalinys.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Laiškas romiečiams
Siunikas

: *Šis straipsnis – apie istorinį regioną. Apie dabartinės Armėnijos administracinį vienetą, žr. straipsnį [[Siuniko sritis]]*

**Siunikas** (, dar žinomas kaip **Siunia**, **Sisakanas**, azerbaidžaniečių vadinamas **Zangezuru**) – istorinis Didžiosios Armėnijos regionas, esantis dab. Armėnijos pietinėje dalyje ir gretimose teritorijose Azerbaidžane (Arcacho Respublikoje). Iki pat dabar jį savo istoriniu regionu laiko tiek armėnai, tiek azerbaidžaniečiai.

## Geografija
Siunikas buvo kalnuotas kraštas, geografiškai sutampantis su Zangezuro kalnagūbriu. Nuo Arcacho (Kalnų Karabacho) šiaurės rytuose jį skyrė Hekerio upė ir retai gyvenamas Karabacho kalnynas. Lygumų kraštas pietvakariuose priklausė istorinei provincijei Airaratui (dabar ten yra Nachičevanė). Didžiausia krašto upė yra Vorotanas, o pietuose regioną apriboja Araksas. Šiaurinė riba nėra aiški, kadangi senovėje Siunikas apėmė ir Sevano ežero teritorijas, o vėliau tik teritorijas į pietus nuo jo.

## Istorija
Protoarmėnai į regioną atsikėlė maždaug VI a. pr. m. e. 189 m. pr. m. e. jie sukūrė Armėnijos karalystę, o pirmasis valdovas Artašesas valdė ir Siuniką, nors šie turėjo ir savo vietinę dinastiją.

Armėnų karalystėje Siuniko provinciją (nachangą) sudarė 12 rajonų (gavarų): Erndžakas, Čagukas, Vajoc-dzoras, Gelakunis, Sotkas, Agachečkas, Cgakas, Gabandas, Bagkas, Dzorkas, Arevikas ir Kusakanas.

IV a. panaikinus Armėnijos karalystę, Siunikas atsidūrė tiesioginėje Sasnidų Persijos valdžioje. Nuo VII a. regioną kontroliavo Kalifatas.
 
IX a. Kalifatui byrant, armėnų kunigaikščiai sukūrė čia dvi karalystes: Vakarų ir Rytų Siuniką, formaliai buvusias Bagratidų Armėnijos dalimi. Būdamos pasienio teritorijoje, valstybės buvo ne kartą užkariautos musulmoniškų dinastijų: čia valdė Sadžidai, Salaridai.

XI a. regioną užkariavo Seldžiukai, vėliau čia valdė kitos musulmoniškos dinastijos: Eldegizidai, Ilchanidai, Timūridai, Kara Kojunlu, Ak Kojunlu, Safavidai. Timūridų laikais regioną valdė atskira vasalinė dinastija – Orbeliai.

XVIII a. II pusėje regionas priklausė Karabacho chanatui, kartu su kitais istoriniais regionais: Kalnų Karabachu. 1813 m. Chanatą prijungus prie Rusijos imperijos, regionas ne kartą keitė savo administracinę priklausomybę ir ne kartą buvo padalintas. Nuo 1868 m. jis priklausė Elizabetpolio gubernijai.

1918 m. naujai susikūrus Armėnijai ir Azerbaidžanui, regionas tapo ginčytina teritorija tarp dviejų valstybių. Tuo metu čia gyventojų dauguma buvo armėnai (apie 350 000), bet gyveno ir nemažai musulmonų (apie 180 000). 1919 m. Armėnija ėmė realiai kontroliuoti šį regioną, kaip ir gretimą Nachičevaną.

1920 m. Užkaukazę užvaldžius SSRS, vyko teritorijų perskirstymas. Armėnijai netekus beveik visų teritorijų, į kurias pretendavo, Siunikas buvo vienintelė, prijungta prie Armėnijos SSR. Sovietmečiu čia mažėjo musulmonų procentas ir buvo vykdoma krašto armėnizacija. Regionas padalintas į Siuniko, Vajocdzoro ir Gegarkuniko sritis.
Jennifer Aniston

**Jennifer Joanna Aniston** (g. 1969 m. vasario 11 d. Los Andžele, JAV) – amerikiečių aktorė. Labiausiai išgarsėjo atlikusi Rachel Greene vaidmenį situacijų komedijoje „Draugai“, už kurį pelnė „Emmy“, „Auksinį gaublio“ ir Ekrano aktorių gildijos apdovanojimus.

## Filmografija

### Televizija

## Apdovanojimai
* 1996: Ekrano aktorių gildijos apdovanojimai: geriausia vaidybinė trupė seriale *[[Friends]]*
* 2000: TV Gidas: redaktorių pasirinkimas
* 2001: Žmonių pasirinkimo apdovanojimas: mėgstamiausia aktorė
* 2001: Aftonbladet TV prizas (Švedija): geriausia užsienio TV asmenybė
* 2002: PrimeTime Emmy: geriausias pirmo plano vaidmuo
* 2002: Žmonių pasirinkimo apdovanojimas: mėgstamiausia aktorė
* 2002: Holivudo filmų festivalis: metų aktorė
* 2002: Paauglių pasirinkimas: geriausia TV komedijos aktorė
* 2002: Aftonbladet TV prizas (Švedija): geriausia užsienio TV asmenybė
* 2003: Auksinis gaublys: geriausia aktorė TV miuzikle arba komedijoje
* 2003: Žmonių pasirinkimo apdovanojimas: mėgstamiausia aktorė
* 2003: Paauglių pasirinkimas: geriausia TV komedijos aktorė
* 2003: Paauglių pasirinkimas: geriausia filmo komedijos aktorė
* 2003: Aftonbladet TV prizas (Švedija): geriausia užsienio TV asmenybė
* 2004: Logie apdovanojimai: populiariausia tarptautinė žvaigždė
* 2004: Žmonių pasirinkimo apdovanojimas: mėgstamiausia aktorė
* 2004: Paauglių pasirinkimas: geriausia TV komedijos aktorė
* 2004: Aftonbladet TV prizas (Švedija): geriausia užsienio TV asmenybė
* 2005: ShoWest Convention apdovanojimas: metų žvaigždė moteris
* 2006: Paauglių pasirinkimas: geriausia filmo pora (dalinosi su Vince Vaughn)
* 2007: Žmonių pasirinkimo apdovanojimas: mėgstamiausia filmų žvaigždė
* 2007: GLAAD Media apdovanojimai: avangardo apdovanojimas
* 2007: CineVegas tarptautinis filmų festivalis: geriausias trumpametražis filmas *[[Room 10]]* (režisavo).

## Nuorodos

*
Algirdas Mikutis

**Algirdas Mikutis** (g. 1957 m. balandžio 26 d. Stalino, Ukrainos TSR, TSRS) – Lietuvos lėlių teatro režisierius, dailininkas juvelyras.

## Biografija
1979 m. baigė aktorinį meistriškumą Lietuvos konservatorijoje, 1989–1990 m. studijavo Aukštuosiuose scenaristų ir režisierių kursuose Maskvoje ir Taline. 1979–1992 m. Vilniaus teatro „Lėlė“, 1989–1992 m. ir Telšių lėlių teatro studijos režisierius ir dailininkas.

Pastatė ir apipavidalino spektaklių Lietuvos televizijoje, Vilniaus teatre „Lėlė“, Vilniaus senamiesčio ir kituose teatruose.

Kuria papuošalus, prizus, suvenyrus, naudoja įvairi medžiagas (gintarą, dramblio kaulą, brangiuosius metalus, emalį, akmenis). Kūriniuose improvizuoja lietuvių pagoniškosios mitologijos, senųjų kultūrų meno temomis, kuria aptakių formų, subtilios modeliuotės mitologinių būtybių statulėles („Giltinė“ 2004 m., „Bangpūtys“, „Ragana“, „Šamano dvasios“, visi 2005 m.). Figūrinę vaizduoseną derina su abstrakčiosios dailės stilistika. Nuo 1985 m. dalyvauja parodose ir simpoziumuose Lietuvoje ir užsienyje (Vokietija, Ispanija, Gruzija); individualios parodos Vilniuje: 1994–1995 m., 2001 m., 2005 m., Nidoje: 1996 m.

## Pastatymai
* Vėžliuko sapnas, 1986 m. LTV
* Milžino širdis 1984 m., pagal L. Jakimavičių, ir dailininkas, „Lėlė“
* Jurgis Kunčinas. Lukošiukas, 1992 m., ir dailininkas, „Lėlė“
* Justinas Marcinkevičius. Voro vestuvės, 1994 m., ir dailininkas, „Lėlė“
* Pasaka apie vėžliuką, 1995 m., pagal Ž. Gryvą, ir dailininkas, „Lėlė“
* Sigitas Siudika. Trys paršiukai, 1999 m., „Lėlė“
* Jurgis Kunčinas. Ragana ir Lukošiukas 2006 m., „Lėlė“
* Žaliojo žąsinėlio teatras, 2002 m., pagal K. I. Galčynskį, Vilniaus senamiesčio teatras

## Parodos
**Personalinės:**
* 1994 m. – Mamutizrnas arba truputis erotikos. Galerija „Langas“, Vilnius.
* 1996 m. – Archeologinio gintaro lobis. Gintaro galerija, Nida.

**Grupinės**
* 1992 m. – Jūra. Galerija „Langas“, Vilnius.
* 1995 m. – Desmurgija – septyni paslapčių išgavimo būdai. Galerija „Skliautai“, Vilnius.
* 1996 m. – Spąstai. Negražiosios juvelyrikos paroda. Galerija „Skliautai“, Vilnius.
* 1996 m. – Vakarienė ten. Juvelyrinė instaliacija. Medalių galerija, Vilnius.
* 1997 m. – Jūros dugne. Gintaro galerija, Nida.

## Šaltiniai
EF

Žodis **EF** gali reikšti:

* EF – Ekonomikos fakultetas (pvz., VU EF)
* EF – elongacijos faktorius baltymų biosintezėje
* EF – radioelektroninei kovai specializuotas naikintuvas JAV karinės technikos kodavimo sistemoje (pvz., *EF-111A Raven*).

* EF – Fermio energija

* ef – raidė F abėcėlėje


File:081-EF-Tu-1ttt.jpg|Elongacijos faktorius EF-Tu
File:EF-111A Raven.jpg|Radioelektroninės kovos lėktuvas *EF-111A Raven*
File:Latin alphabet Ff.svg|Raidė F
Vytautas Mikutis

**Vytautas Mikutis** (1926 m. lapkričio 7 d. Rėzgaliuose, Kaltinėnų valsčiuje – 2021 m. gegužės 26 d. Kaune) – Lietuvos ekonomistas.

## Biografija
1957 m. baigė Vilniaus universitetą. 1968 m. ekonomikos mokslų kandidatas.

1962–1995 m. Lietuvos žemės ūkio akademijoje dėstė buhalterinę apskaitą; docentas. 1970 m.

## Moklsinė veikla
Mokslinių tyrimų sritis – žemės ūkio produkcijos savikainos kalkuliavimas ir apskaitos mechanizavimas. Paskelbė apie 120 mokslinių straipsnių. Parengė rekomendacijų buhalterinei apskaitai žemės ūkio įmonėse tobulinti.

## Bibliografija
* Išlaidų apskaita ir kiaulininkystės produkcijos savikainos analizė tarpūkinėse žemės ūkio įmonėse, monografija, 1982 m., rusų kalba
* Žemės ūkio buhalterinė apskaita, vadovėlis, su kitais, 1974 m. 4 leid. 1987 m.
* Skaičiavimo technika ir apskaitos mechanizavimas žemės ūkio įmonėse, vadovėlis, su kitais, 1984 m.
* Apskaitos automatizavimas agropramoninio komplekso įmonėse, vadovėlis, su K. Pučinsku, 1988 m.

## Šaltiniai
FB

Žodis **FB** gali reikšti:

* FB – futbolas, dažnai futbolo klubų pavadinimuose. Pvz., *[[União FB Lisboa]]* ar *[[Esbjerg fB]]*
* FB – naikintuvas-bombonešis JAV karinės technikos kodavimo sistemoje. Pvz., *FB-111A*.
* Hyundai FB – *Hyundai* autobusų linija, pavadinta pagal  'autobusas su varikliu priekyje'.
* FB – *[[Facebook]]* socialinis tinklas
Antanas Milaknis

**Antanas Milaknis** (1906 m. sausio 29 d. d. Mitragalys, Rokiškio valsčius – 1994 m. balandžio 10 d., palaidotas Kulver sity, Kalifornijos valstija) – Lietuvos veterinarijos gydytojas, veterinarijos daktaras.

## Biografija
1930 m. baigė Karo mokyklos kursus. 1930–1931 m. Vytauto Didžiojo universitete studijavo teisę, 1931–1932 m. – žemės ūkio akademijoje, 1932–1938 m. – Vienos Aukštojoje veterinarijos mokykloje. 1938 m. veterinarijos daktaras.

1938 m. dirbo žemės ūkio ministerijos veterinarijos departamente, 1939–1944 m. dėstė veterinarijos akademijoje; docentas. 1944 m. pasitraukė į Austriją, vertėsi veterinarijos praktika, 1945–1946 m. Haleino lietuvių komiteto pirmininkas. 1946–1947 m. Glasenbacho lietuvių gimnazijos mokytojas. 1947 m. persikėlė į JAV, vertėsi veterinarijos praktika.

Priklausė Lietuvių tremtinių veterinarijos gydytojų draugijai. Parašė studijas apie nuodingąsias museles (1942 m.), arklių babezijas ir jų platintojus (1944 m.) Lietuvoje. Paskelbė mokslinių straipsnių iš parazitologijos, zoologijos ir medicinos, bendradarbiavo Lietuviškojoje enciklopedijoje.

## Šaltiniai
Milano ediktas

**Milano ediktas** – imperatoriaus Licinijaus 313 m. Milane paskelbtas aktas, kuriuo Romos imperijoje įvesta visų religijų lygybė. 

Parengtas kartu su imperatoriumi Konstantinu I Didžiuoju. Garantavo tikybos laisvę krikščionims, grąžino jiems anksčiau atimtus kulto pastatus, turtus, panaikino jų teisių apribojimus. Kartu toleravo ir senuosius tikėjimus. Netrukus po Milano edikto Krikščionių bažnyčia gavo privilegijų, kurios sustiprino jos visuomeninę, politinę padėtį, padėjo įgyti valstybinės religijos statusą. 

## Šaltiniai
FW

Žodis **FW** gali reikšti:

* FW – Antrojo pasaulinio karo laikų Vokietijos *Focke-Wulf* kompanijos lėktuvų pavadinimas. Pvz., *Fw 190*.
* FW – aviakompanijos *Ibex Airlines* IATA kodas (gautas, kai kompanija dar vadinosi *Fairinc*).
* FW – FireWire sąsaja
* FW – ugniasienė ()
Pirmasis laiškas korintiečiams

**Pirmasis laiškas korintiečiams** – vienas iš trylikos, manoma, apaštalo Pauliaus parašytų laiškų.

Bažnyčią Korinte buvo įsteigęs Paulius. Jis nuliūdo išgirdęs apie bendruomenės susiskaldymą, nesantaiką ir nedorą elgesį. Korinto krikščionių bendruomenė tautiniu ir socialiniu požiūriu buvo labai mišri.

## Turinys
Laiške korintiečiams rašoma apie bendruomenės susiskaldymą, Dievo išmintį, santuoką ir susilaikymą. Kalbama apie tai, ar krikščionys gali valgyti stabams paaukotą mėsą. Taip pat rašoma apie elgesį pagal krikščionišką sąžinę, apie tai, ar moterys bažnyčioje turi prisidengti galvas, Viešpaties vakarienę, dvasines dovanas krikščioniškoje bendruomenėje. 13-ajame knygos skyriuje užrašytas himnas meilei. 14-ajame Laiško skyriuje rašoma apie dvasines dovanas per viešąsias pamaldas. Paskutiniame skyriuje kalbama apie pinigų rinkimą broliams krikščionims, Pauliaus ateities planus. Laišką užbaigia sveikinimai ir nurodymai.

## Parašymo laikas
Paulius buvo Korinte 50–51 metais aštuoniolika mėnesių. Tačiau vėliau jį pasiekė žinios, paskatinusios parašyti šį laišką. Jis galėjo būti parašytas tarp 54 ir 57 metų.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Pirmasis laiškas korintiečiams
Milas

**Milas** – storas veltas vilnonis drobinio arba satininio pynimo audinys. Buvo audžiamas namie 4, 6 arba 8 nytimis. Natūralios pluošto spalvos arba dažytas, buvo veliamas namie arba vėlyklose.

## Lietuvoje
Iki XX a. vidurio milą ausdavo kaimo moterys, iš jo valstiečiai siūdinosi šiltus viršutinius drabužius (radines, vyriškus kostiumus, paltus, švarkus). Archeologų rasta storo IX a. – XII a. austo milo fragmentų. XVI a. ir XVII a. rašytiniai šaltiniai mini, kad valstiečiai dėvėjo iš storo milo pasiūtas rudines. XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje milo drabužius dėvėjo ir miesto darbininkai. Iki XIX a. Lietuvoje milas buvo vienspalvis, daugiausia pilkas, juodas, rudas, vėliau raštuotas, įvairių spalvų siūlų, skirtingų metmenų ir ataudų. Nuo žodžio milas lietuvių kalboje kilo žodis milinė – kariškas paltas.

## Šaltiniai
Milano universitetas

**Milano universitetas** (), vienas didžiausių Italijos ir didžiausias Lombardijos universitetas. 

## Istorija
Įkurtas 1924 m. sujungus Mokslų ir literatūros akademiją (*Accademia Scientifico–Letteraria*, įkurta 1861 m.) ir Medicinos tobulinimosi institutą (*Istituti Clinici di Perfezionamento*, įkurtas 1906 m.). 1998 m. iš dalies Milano universiteto įsteigtas Milano–Bikokos universitetas (*Universita degli Studi di Milano–Bicocca*). 

## Struktūra
2008 m. veikė 9 fakultetai:
*Farmacijos,
* Filologijos ir filosofijos,
* Matematikos, fizikos ir gamtos mokslų,
* Medicinos ir chirurgijos,
* Politikos mokslų,
* Sporto ir kūno kultūros,
* Teisės mokslų,
* Veterinarijos mokslų,
* Žemės ūkio
* 19 doktorantūros ir 92 specializuotų studijų mokyklų. 

2007–2008 m. buvo 66 120 studentų, 2500 dėstytojų, iš jų 796 profesoriai. 

Universitetui priklauso 48 mokslo tyrimų institutai, 105 bibliotekos (tarp jų – Egiptologijos biblioteka ir archyvas, Papirusologijos biblioteka, joje yra viena iš penkių garsiausių pasaulyje III a. pr. m. e.– XI a. papirusų ir ostrakonų kolekcijų, apimanti daugiau kaip 1400 graikų, apie 100 hieratinio ir demotinio, daugiau kaip 20 koptų, apie 50 arabų rašto papirusų, 200 graikų, demotinio ir koptų raštų ostrakonų, apie 20 medinių ir vaškuotų lentelių ir kiti), Anatomijos, Astronomijos, Botanikos, Paleontologijos, zoologijos muziejai, Astronomijos observatorija (įkurta 1767 m.), 4 botanikos sodai (tarp jų – Breros botanikos sodas, kurį 1774 m. įkūrė Austrijos valdovė Marija Teresė; jame auga Europoje seniausias dviskiautis ginkmedis). Veikia simfoninis orkestras, choras. 

Universitetas leidžia apie 2400 leidinių per metus, žurnalus, *Gnida alle Senole di specializzione*, *Scientific Publications*, *Educazzione Permenente*.

## Ryšiai su Lietuva
Atkūrus Lietuvos nepriklausomybę su Milano universitetu bendradarbiauja Kauno medicinos universitetas, Mykolo Romerio universitetas, Vilniaus universitetas. 

Universitete dirbo ar studijavo:
*Ričardas Rotomskis

## Šaltiniai
Azerbaidžano Demokratinė Respublika

**Azerbaidžano Demokratinė Respublika** () – valstybė, egzistavusi dabartinio Azerbaidžano ir gretimų regionų teritorijoje 1918-1920 m. Tai buvo pirmoji Islamo pasaulyje sekuliari demokratinė valstybė, pralenkusi Turkiją.

Valstybei šis pavadinimas buvo parinktas nepaisant to, kad iki tol Azerbaidžanu buvo vadinamas gerokai platesnis regionas, įskaitant ir didelę dalį Irano (Pietinis Azerbaidžanas). Tai sukėlė įtarimų iš Irano, kuris įžvelgė Azerbaidžano ambicijas prisijungti Irano teritorijas. Siekiant išvengti konfliktų, oficialiuose šaltiniuose valstybė neretai buvo įvardijama kaip Kaukazo Azerbaidžanas.
## Vidaus raida
Iširus Užkaukazės Federacijai, 1918 m. gegužės 28 d. Azerbaidžanas pasiskelbė nepriklausoma demokratine Respublika. Jos sostine tapo Gandža, kadangi didžiausias ir svarbiausias miestas Baku tuo metu buvo kontroliuojamas anti-musulmoniškai nusiteikusių bolševikų, kurie iš pradžių ten įkūrė Baku komuną, o 1918 m. rugpjūtį ten įkurta Centrokaspijos diktatūra.

1918 m. gruodžio 4 d. valstybėje buvo sušauktas pirmasis parlamentas (*madžlis*). 1919 m. sausio 8 d. Azerbaidžanas pasiuntė savo delegaciją į Paryžiaus taikos konferenciją, 1920 m. sausio 12 d. buvo pripažintas *de facto* su jos trokštamomis teritorijomis. 1919 m. šalyje suteiktos teisės balsuoti moterims.

Valstybės politiniame gyvenime vyravo Musavat partija, pasikeitė penkios vyriausybės.

1920 m. į Azerbaidžaną įsiveržė Raudonoji armija. Balandžio 28 d. paskelbta Azerbaidžano TSR, kuri pabaigė Respublikos egzistavimą.

## Teritorija

Nuo pat pradžių Azerbaidžanui, kaip naujai atsirandančiai valstybei, iškilo daug teritorinių problemų, kadangi tautos Kaukaze gyveno sumišusios, o daugybė istorinių regionų buvo ginčytini. Svarbiausi ginčytini regionai buvo Kalnų Karabachas, Siunikas, Nachičevanas, Kazakas (su Armėnija), Zakatalos regionas (su Gruzija). Buvo ir teritorinis ginčas su Rusija dėl Derbento, kuris istoriškai buvo laikomas Azerbaidžano regiono dalimi.

Siekdamas išspręsti šiuos teritorinius konfliktus, Azerbaidžanas pasikvietė į pagalbą Turkiją, kuri 1918 m. rugsėjo 15 d. užėmė Baku (rugsėjo mėnesį jis paskelbtas valstybės sostine). Vėliau Baku užėmė anglai, kurie rėmė Azerbaidžano siekius, matydami šioje valstybėje būsimą užtvarą prieš komunizmo grėsmę. Jie norėjo, kad Azerbaidžanas taptų kuo didesnis, netgi paaukojant kitas tautines mažumas. 

Azerbaidžane pradėta intensyviai organizuoti armija, kuri 1919 m. rugpjūčio mėn. kiek praplėtė Azerbaidžano sienas. Nepaisant to, Gruzija užsitikrino savo pozicijas Zakataloje, Armėnija okupavo Nachičevanę ir Siuniką, o Kalnų Karabache 1920 m. prasidėjo pasipriešinimo karas.
Antrasis laiškas korintiečiams

**Antrasis laiškas korintiečiams** – vienas iš trylikos, manoma, apaštalo Pauliaus parašytų laiškų.

Šiame laiške apaštalas Paulius moko apie tarnavimo Jėzui Kristui esmę. Šis tarnavimas neturįs nieko bendra su žmonių raginimu laikytis įstatymų. Jo rezultatai priklausą vien nuo Šventosios Dvasios, o tikslas – sutaikyti žmones su Dievu per Jėzų Kristų. Kai tai įvyksta, pasak Pauliaus, vyrai ir moterys tampa naujais žmonėmis, kuriems Dievas suteikė galimybę gyventi visiškai kitą gyvenimą.

## Turinys
Antrasis laiškas korintiečiams pradedamas pasveikinimais ir padėka. Toliau rašoma apie Pauliaus kelionės planus, tikrąją dvasinę tarnystę, gyvenimą amžinybės šviesoje, krikščioniškos tarnystės kainą. Užrašytas apaštalo Pauliaus kreipimasis į bažnyčią. Laiškas baigiamas pamokymais ir palaiminimu.

## Parašymo vieta ir laikas
Gali būti, kad šį laišką Paulius parašė kur nors Makedonijoje, šiaurinėje Graikijos dalyje, kurios sostinė buvo Filipai, veikiausiai praėjus metams ar dvejiems nuo Pirmojo laiško korintiečiams parašymo. Atrodo, kad Korinto bažnyčios nepaveikė ankstesnis apaštalo kreipimasis, todėl Paulius dar sykį juos aplankė ir paskui pasiuntė antrą laišką. Pauliaus draugas Titas pranešęs jam, jog Korinto krikščionys nuoširdžiai priėmę jo pamokymus, taigi šis laiškas esąs malonus Pauliaus atsakymas korintiečiams.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Pirmasis laiškas korintiečiams
Juozas Milašiūnas

**Juozas Milašiūnas** (1852 m. Katlėriai, Anykščių valsčius – 1943 m. liepos 21 d. Panevėžys) – Lietuvos knygnešys.

## Biografija
Valstietis, dailidė. Nuo 1885 m. platino draudžiamąją lietuvišką spaudą, ją dažniausiai slėpė savo namuose Panevėžyje, platino Panevėžio, Biržų, Rokiškio ir Ukmergės apskrityse. Keletą kartų įkliuvo, bet buvo paleistas. Pergabeno spaudos už apie 8000 rublių. Platino įvairaus turinio spaudą, dažniausiai maldaknyges, elementorius, kalendorius. Bendradarbiavo su J. Bieliniu, K. Ūdru ir kiti knygnešiais. 1903 m. vengdamas suėmimo emigravo į JAV. Po 1904 m. lietuvių spaudos draudimo panaikinimo grįžo. Jo pavardė įrašyta Knygnešių sienelėje.

## Šaltiniai
Kazys Milašius

**Kazys Milašius** (1949 m. gegužės 2 d. Juodlaukis, Kelmės valsčius) – Lietuvos sporto darbuotojas, treneris, dėstytojas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras, Lietuvos slidinėjimo čempionas.

## Biografija
1972 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą. 1999 m. habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Nuo 1972 m. Vilniaus pedagoginio instituto (nuo 1992 m. Vilniaus pedagoginis universitetas) darbuotojas, nuo 1979 m. dėstytojas, nuo 2001 m. Sporto ir sveikatos fakulteto Sporto metodikos katedros vedėjas; nuo 2001 m. profesorius.

## Mokslinė veikla
Mokslinio darbo svarbiausia kryptis – sporto fiziologija, biochemija, organizmo adaptacijos prie fizinių krūvių dėsningumai, biologiškai aktyvių maisto papildų įtaka sportininkų adaptacijai prie fizinių krūvių, sporto treniruotės valdymas. Paskelbė daugiau kaip 70 mokslinių straipsnių.

## Sportinė veikla
1968–1980 m. Lietuvos slidinėjimo rinktinės narys, 1981–1988 m. rinktinės treneris, 1995–2001 m. rengė rinktinę žiemos olimpinėms žaidynėms. 19 kartų Lietuvos slidinėjimo čempionas.

## Bibliografija
* Ištvermę lavinančių sportininkų organizmo adaptacija prie fizinių krūvių, 1997 m.
* Sporto biochemija, vadovėlis, su B. Griniuviene, 1989 m.
* Sporto biochemija, vadovėlis, su A. Gailiūniene, 2001 m.
* Sporto fiziologija, vadovėlis, 2005 m.
* Slidinėjimas, vadovėlis, su kitais, 2005 m.
* Sportininkų vartojamų maisto papildų veiksmingumas, monografija, 2008 m.

## Šaltiniai
Laiškas galatams

**Laiškas galatams** – vienas iš trylikos, manoma, apaštalo Pauliaus parašytų laiškų.

Šis laiškas buvo parašytas, siekiant nuginčyti klaidingą idėją, kurios laikėsi kai kurie krikščionys žydai, – kad išganytas gali būti tik tas, kuris apipjaustytas ir laikosi Mozės Įstatymo. Šią idėją Paulius laikė grėsme visiems krikščioniškos Evangelijos pagrindams. Anot Pauliaus, norint būti išganytam, nebūtina laikytis Mozės Įstatymo. Kaip teigiama laiške, Kristus, mirdamas už žmoniją, padaręs viską, kad sutaikytų žmones su Dievu.

## Turinys
Laiškas galatams pradedamas pasveikinimu, kalbama apie vienintelę Evangeliją. Rašoma apie pirmuosius Pauliaus krikščioniško gyvenimo metus, priekaištaujama Petrui. Taip pat rašoma apie gyvenimą tikėjimu, apie tai, kodėl žmonių negali išgelbėti Įstatymas, apie Įstatymo galiojimą. Užrašytas kreipimasis į galatus, laisvės alegorija. Kalbama ir apie tikėjimą bei meilę, dvasią bei Įstatymą, praktinį krikščionio gyvenimą. Laiškas baigiamas Pauliaus ranka užrašytais pamokymais.

## Parašymo laikas
Gali būti, kad Paulius parašė šį laišką prieš pat Jeruzalės tarybos susirinkimą, kuriame svarstytas svarbiausias laiške aptariamas klausimas. Šiuo atveju Laiškas galatams galėjo būti parašytas 48 arba 49 metais ir laikytinas pirmuoju Pauliaus laišku. Vis dėlto taip pat tikėtina, kad šis klausimas liko aktualus ir kad laiškas buvo parašytas po kelerių metų, kaip ir Laiškas romiečiams (jame taip pat užsimenama apie tuos pačius dalykus), t. y. maždaug 54–57 metais.

Galatijos provincija – kraštas dabartinės Turkijos šiaurinėje dalyje (pastaroji aplinkybė liudytų apie vėlesnę datą: 48 metais Paulius ten nesilankė) arba gerokai didesnė šalis su tokiais iš Apaštalų darbų knygos žinomais miestais, kaip Pisidijos Antiochija ir Listra.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Laiškas galatams
Vida Mildažienė

**Vida Mildažienė** (g. 1956 m. liepos 21 d. Vilnius) – Lietuvos biochemikė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.

## Biografija
1979 m. baigė Vilniaus universitetą, 2001 m. habilituota biomedicinos mokslų daktarė.

1979–1997 m. dirbo Kauno medicinos instituto (nuo 1989 m. Kauno medicinos akademija, nuo 1998 m. Kauno medicinos universitetas) mokslo darbuotoja. Nuo 1997 m. Vytauto Didžiojo universiteto dėstytoja; nuo 2005 m. profesorė. Nuo 2003 m. VDU Gamtos mokslų fakulteto Aplinkos tyrimų centro vadovė, 2008–2015 m. VDU Botanikos sodo direktorė. 2004–2010 m. Lietuvos biochemikų draugijos pirmininkė.

## Mokslinė veikla
Mokslinės veiklos pagrindinės kryptys – oksidacinio fosforilinimo reguliacija širdies mitochondrijose, patologinių veiksnių ir ksenobiotikų poveikis mitochondrijų energetinėms funkcijoms, audinių ir organizmų gyvybingumo įvertinimas. Paskelbė daugiau kaip 80 mokslinių straipsnių.

## Bibliografija
* Ląstelės biologija, su kitais, 2004 m.

## Įvertinimas
* 2007 m. Lietuvos mokslo premija, su kitais

## Šaltiniai
Milda Mildažytė

**Milda Stanislava Mildažytė-Kulikauskienė** (g. 1937 m. sausio 18 d. Kaune) – Lietuvos dailininkė, muziejininkė.

## Biografija
1960 m. baigė Lietuvos dailės institutą, mokėsi pas Vladą Karatajų. Nuo 1960 m. (su pertrauka) Nacionalinio Čiurlionio dailės muziejaus darbuotoja, 1982–1997 m. M. K. Čiurlionio skyriaus vedėja. 1976–1980 m. Kauno J. Naujalio meno mokyklos mokytoja.

1987 m. su kitais įsteigė M. K. Čiurlionio draugiją. Sudarė lietuvių dailininkų kūrybos katalogų (Jonas Vaitys, Antanas Žmuidzinavičius), paskelbė straipsnių apie M. K. Čiurlionio kūrybą.

## Kūryba
Akvarele nuliejo peizažų („Pažaislis“ 1970 m., „Pavasaris už Kauno marių“ 1982 m., „Plungės parko tiltas“ 2007 m.), teminių kompozicijų („Grybautojos“ 1970 m., „Kazlų Rūdos lentpjūvė“ 1981 m.), architektūros paminklų vaizdų („Dvaras Burbiškėse“ 1997 m., „Paštuvos bažnytėlė“ 1998 m.), nutapė aliejinės tapybos kūrinių („Kelias į Braziukus“ 1971 m., ciklas „Raudonas dvaras“ 1997–1998 m.). Kūrybai būdinga dinamika, lyrizmas, ekspresija, laisvas potėpis, išgrynintų spalvų deriniai.

Nuo 1961 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje (Latvija, Lenkija, Vokietija); individualios parodos: Vilnius – 1971 m., 2008 m., Kaunas – 1971 m., Panevėžys – 2007 m., Druskininkai – 2008 m. Jos kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus.

## Bibliografija
* Mikalojus Konstantinas Čiurlionis: piešiniai, kompozicijų eskizai, grafika: [darbų katalogas]. – V.: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. – 500 p.: iliustr. – ISBN 5-420-01605-2
* Antanas Mildažis ir artimiausi jo bendražygiai. – Kaunas: Naujasis lankas, 2005. – 152 p.: iliustr. – ISBN 9955-03-271-5
* Sesers rūpestis. Valerijos Čiurlionytės-Karužienės gyvenimo ir darbų eskizai [sudarytoja]. - V. Mokslo ir enciklopedijų leidybos centras, 2012. - 560p. ISBN 978-5420-01-717-3

## Šaltiniai
Pietietiškas rokas

**Pietietiškas rokas** () – roko muzikos požanris, kilęs iš pietų JAV. Pietietiškas rokas jungia rokenrolo, kantri bei bliuzo elementus, šio žanro muzika labiau sukoncentruota į elektrinių gitarų skambesį bei vokalus. Pietietišką roką garsino grupės Lynyrd Skynyrd, The Allman Brothers Band bei daugelis kitų.

2008 metais išleistas Kid Rock singlas All Summer Long susilaukė populiarumo tiek JAV, tiek visame pasaulyje, keliose Europos šalyse užėmė pirmąsias topų vietas bei įrodė, kad žanras neprarado savo populiarumo iki šių dienų.
Dičiaus karjera

**Dičiaus karjera** – 1980 m. LRT susivienijime „Lietuvos telefilmas“ Teofilio Tilvyčio apsakymo „Dičius“ motyvais sukurtas miuziklas. Filmo trukmė – 64 min.

## Kūrybinė grupė
* Scenarijaus autorius – Vladas Šimkus
* Režisierius statytojas – Balys Bratkauskas
* Kompozitorius – Rimvydas Racevičius
* Orkestro dirigentas – Aloyzas Končius
* Operatorius statytojas – Algimantas Juknevičius
* Montažo režisierė – D. Zavackaitė
* Dailininkas statytojas – Algirdas Šiekštelė
* Kostiumų dailininkė – Daiva Jonaitienė.

## Vaidina
* Sigitas Jakubauskas – *Vladas Dičius*
* Juozas Jaruševičius – *jo tėvas*
* Birutė Didžgalvytė – *jo motina*
* Nijolė Oželytė – *Adelė*
* Kristina Kazlauskaitė – *Nina*
* Rimantas Siparis – *Varpa*
* Sigitas Račkys – *Algis*
* Sigitas Ramelis – *Vytas*
* Jonas Kavaliauskas – *Glemža*
* Ferdinandas Jakšys – *advokatas*
* Aleksandras Kernagis – *teisėjas*
* Kazimiera Kymantaitė, Stefa Nosevičiūtė – *ponios*
* taip pat Algirdas Zalanskas, Ramutis Rimeikis ir kiti.
 
## Muzikos atlikėjai
Viktoras Malinauskas, Gintarė Jautakaitė, Ona Valiukevičiūtė, A. Janušonis, Birutė Dambrauskaitė, Rimantas Siparis, Laimio Vilkončiaus vokalinis kvartetas. Solo saksafonu – Petras Vyšniauskas.

## Nuorodos
* Filmo svetainė
* Filmas "Dičiaus karjera" LRT Epikoje
Ilgys (Zarasų r.)

**Ilgys** arba **Ilgis** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, 10,5 km į šiaurės vakarus nuo Zarasų, į vakarus nuo kelio į Suvieką (). Išsitęsęs vakarų – rytų kryptimi 4,2 km, plotis iki 0,42 km. Altitudė 153,9 m. Giliausia ežero dalis yra vakarinė, jos gylis iki 18,8 m. Kranto linija vingiuota, jos ilgis 11,22 km. Būdingas krantų aukštis 0,5–2 m, šiaurės vakaruose iki 3–4 m. Pakrantėse auga medžiai ir krūmai, o įlankų pakrantės pelkėtos. Šiaurinėje pakrantėje stūkso Grybinės miškas, pietinė pakrantė taip pat miškinga. Į Ilgį suteka 11 griovių, išteka upelis į toliau vakaruose telkšantį Čičirio ežerą (Dauguvos baseinas).

Prie Ilgio įsikūrę kaimai: Mozūriškės, Grybinė, Ilgiai, Kamša.

Vakarinėje pakrantėje yra piligrimų lankoma Šv. Mergelės Marijos apsireiškimo vieta, pastatyta Kvintiškių koplyčia.

## Šaltiniai
Ilgis (Zarasų r., Antazavės sen.)

**Ilgis** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, Antazavės seniūnijoje, 3,5 km į šiaurę nuo Dusetų, 1,3 km į rytus nuo Sartų ežero. Ilgis šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi 1,4 km, plotis iki 0,31 km. Altitudė 102,2 m. Ežeras telkšo rininiame duburyje. Krantai žemi, apaugę mišku – iš šiaurės ežerą supa Ilgašilio miškas, iš pietų – Jaskoniškių miškas. Pietuose įteka bevardis upelis iš Ilgelio ežero, vakaruose išteka Ilgelė į Sartų ežerą.

Kiek atokiau nuo Ilgio įsikūrę Pasartės, Jaskoniškių ir Jasų kaimai.

## Šaltiniai
Kazys Kazlauskas

**Kazys Kazlauskas** (g. 1945 m. lapkričio 10 d. Talpūnai, Žaslių valsčius) – Lietuvos inžinierius, matematikas ir informatikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.

## Biografija
1966 m. baigė Kauno politechnikos institutą, 1967–1969 m. dirbo jo Vilniaus filiale. 1969–1972 m. Fizikos ir matematikos instituto aspirantas. 1999 m. habilituotas fizinių mokslų daktaras.

Nuo 1972 m. Matematikos ir informatikos instituto mokslo darbuotojas, nuo 1995 m. Technologinių procesų valdymo grupės vadovas; nuo 2000 m. vyr. mokslo darbuotojas. Nuo 1996 m. dar Vilniaus pedagoginio universiteto dėstytojas; nuo 2000 m. profesorius.

Mokslinių tyrimų sritys – skaitmeninis signalų apdorojimas ir taikomoji kriptografija. Paskelbė daugiau kaip 100 mokslinių straipsnių, dalį jų užsienio spaudoje.

## Bibliografija
* Duomenų apdorojimo skaitmeninės sistemos, monografija, su R. Puteikiu, 1991 m.

## Šaltiniai
Juozas Kazakevičius

**Juozas Kazakevičius** (1895 m. gegužės 6 d. Chorole, Poltavos sritis – 1992 m. sausio 1 d. Vilniuje) – Lietuvos gydytojas chirurgas, traumatologas, medicinos mokslų daktaras.

## Biografija
1921 m. baigė Petrogrado II medicinos institutą. 1921–1937 m. Petrogrado (nuo 1924 m. Leningrado II medicinos institutas) dėstytojas, 1935–1937 m. Traumatologijos ir ortopedijos katedros vedėjas; nuo 1937 m. profesorius. 1937 m. medicinos mokslų daktaras. 1937–1941 m. ir 1946–1951 m. Leningrado gydytojų tobulinimosi instituto Traumatologijos ir ortopedijos katedros, 1924–1941 m. ir 1946–1951 m. dar ir Centrinio traumatologijos ir ortopedijos instituto skyriaus vedėjas. 1941–1946 m. Raudonosios armijos chirurgas.

1951–1953 m. Vilniaus srities vyr. chirurgas. 1951 m. Vilniuje jo iniciatyva įkurtas pirmasis Lietuvoje traumatologijos ir ortopedijos skyrius. 1953–1972 m. Tuberkuliozės instituto Vilniuje direktoriaus pavaduotojas, nuo 1972 m. mokslinis konsultantas. 1961–1977 m. LSSR traumatologų ir ortopedų draugijos pirmininkas. Sukūrė judamojo aparato ligų ir sužeidimų diagnostikos ir chirurginio gydymo būdų. Paskelbė daugiau kaip 200 mokslinių straipsnių.

## Bibliografija
* Ankilozuotų sąnarių artroplastika, 1936 m., rusų kalba
* Klubo ir kelio bigių defektai, 1951 m., rusų kalba
* Uždarų stuburo sužalojimų klinika ir gydymas, 1954 m.
* Praktinė ortopedija, su J. Evsiejevičiumi, 1960 m.
* Tuberkuliozinis spondilitas, 1962 m.
* Lūžių ir išnirimų operacinis gydymas, 1966 m.
* Tuberkuliozės vadovas, su kitais, 1971 m.

## Įvertinimas
* 1961 m. LTSR nusipelnęs mokslo veikėjas

## Šaltiniai
Furšetas

**Furšetas** ( - 'šakutė') – pobūvis, organizuojamas įvairiomis progomis: po seminarų, konferencijų, oficialių pasitarimų, jubiliejų ir kitų švenčių proga.

Furšeto metu svečiai, naudodamiesi vieninteliu įrankiu - šakute, vaišinasi stovėdami prie stalo, apsitarnauja paprastai patys. Jis patogus tuo, kad nedidelėje patalpoje galima aptarnauti daug svečių. Gali būti organizuojamas namuose, restorane, aukštesnio lygio smuklėje, konferencijų salių fojė.

Paprastai rengiamas 18-20 val. Trunka apie 2-3 val. Jeigu po furšeto rengiamos gausesnės vaišės, jis turėtų trukti iki 30-40 minučių.

Pobūvio metu vaišinamasi stovint, todėl stalai turi būti 90-100 cm aukščio. Vienam žmogui skiriama apie 25-30 cm. Tarp stalų, stalų ir sienų turi būti bent 1,5 m tarpai. Nuošaliau nuo stalo būtina pastatyti kėdžių ir mažesnių staliukų neįgaliems ir vyresnio amžiaus žmonėms.

Stalai dengiami staltiesėmis, kurių kraštai nuleidžiami beveik iki žemės - 7-10 cm nuo grindų. Mėlyna spalva slopina apetitą, todėl reikėtų stengtis, kad jos aplinkoje būtų mažiau.

Rekomenduojama pastatyti keletą staliukų panaudotiems indams ir taurėms sudėti (15-20 svečių - 80x80, 90x90 cm dydžio stalas). 

Vienam svečiui skiriama po 1,5 vnt. lėkščių ir šakučių užkandžiams (pvz., 10 žmonių - 15 lėkščių) bei po vieną lėkštutę ir šakutę ir/ar šaukštelį desertui, 2-3 rūšių taures.

Vienam padavėjui, paduodančiam valgius, tenka apie 20-30 svečių, o siūlančiam gėrimus - apie 40 svečių. Aukšto rango furšetuose padavejų turi būti daugiau. Gėrimai siūlomi prie baro arba juos išnešioja padavėjai ant padėklų. Organizatoriai turi atidžiai stebėti ar ant stalų yra pakankamai maisto ir kad kuo greičiau būtų išnešti naudoti indai ir įrankiai.

Skirtingo amžiaus, išsilavinimo ir lyties žmonių pomėgiai yra skirtingi, todėl prieš sudarant valgiaraštį reiktų kuo daugiau sužinoti apie savo svečius. Tarp svečių gali būti ir vegetarų, todėl reiktų, kad būtų vegetariškų užkandžių. Valgiaraštį sudaro šaltieji ir karštieji užkandžiai, sumuštiniai, vėrinukai, užkandžių krepšeliai, sausainiai, sūrio rinkinukai, pyragaičiai, vaisiai, gėrimai.

Užkandžiai patiekiami mažomis porcijomis „vieno kąsnio“ dydžio, iki 10-15 g. Pasisotinęs žmogus jaučiasi suvalgęs apie 10 užkandėlių. Maistas ant stalo turi būti sudėlioti taip, kad būtų paprasta juos pasiekti. Valgiai parenkami ir paruošiami taip, kad jų skonis ir išvaizda išliktų bent 2-3 val. Furšeto stalui netinka gaminiai, kurie yra trapūs ir kieti arba su trapiais įdarais. 

Karštieji užkandžiai patiekiami po pusvalandžio nuo vaišių pradžios. Jie taip pat turi būti maži, kad būtų patogu pasmeigti šakute ar smeigtuku. Valgio visada geriau paruošti daugiau, ypač, jei nežinomas tikslus svečių skaičius.

Populiariausi gėrimai furšetui yra sausi ar pusiau sausi baltieji ir raudonieji vynai, brendis, degtinė, kava ir arbata, paprastas geriamasis vanduo. Rekomenduojama vengti stipraus ir įkyraus skonio gėrimų. 

Būtina pasirūpinti palapinėmis su pakeliamais kraštais, jeigu furšetas suplanuotas gamtoje. Po atskirą palapinę rekomenduojama turėti užkandžių stalui, karštos užkandėlės stalui, deserto stalui ir barui.

Svarbu pasirūpinti tinkama fonine muzika.
Romas Kaunietis

**Romas Kaunietis** (g. 1944 m. birželio 8 d. Buivydžiai, Pandėlio valsčius) – Lietuvos kraštotyrininkas.

## Biografija
1949 m. tėvus ištrėmus į Sibirą slapstėsi. 1965 m. baigęs Panevėžio politechnikumą dirbo miesto gamyklose, 1970–1985 m. – įvairių regionų kaimo statybose. 1991–2006 m. dirbo valstybės tarnyboje.

1965–1970 m. užrašinėjo tremtinių ir politinių kalinių prisiminimus, vėliau rinko medžiagą apie Aukštaitijos partizanus ir jų ryšininkus, NKVD, MGB, KGB nusikalstamą veiklą Aukštaitijoje. Prasidėjus atgimimui dalį surinktos medžiagos paskelbė Panevėžio Sąjūdžio skyriaus laikraštyje „Laisvės žodis“. 1996–2008 m. išleido 8 knygas su archyvų dokumentais, paremtais paaiškinamaisiais straipsniais, gausiomis partizanų, ryšininkų ir rėmėjų nuotraukomis, bunkerių schemomis.

## Bibliografija
* Aukštaitijos partizanų prisiminimai, 6 d. 1996–2008 m.
* Miškiniai, 2002 m.
* Aukštaitijos ir Žemaitijos partizanų prisiminimai, 2006 m.

## Įvertinimas
* 2005 m. Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Riterio kryžius

## Šaltiniai
Kęstutis Kasparas

**Kęstutis Kasparas** (g. 1960 m. liepos 30 d. Kaunas) – Lietuvos istorikas, pedagogas.

## Biografija
1987 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos fakultetą. 1983–1990 m. dirbo Kauno IX forto muziejuje. Nuo 1987 m. Kauno kolegijos, vidurinių mokyklų istorijos mokytojas. 1988–1992 m. dalyvavo Sąjūdžio veikloje, 1991–1992 m. savaitraščio „Kauno aidas“ vyr. redaktorius. 1993–1994 m. redagavo žurnalą „Fantastika. Detektyvai“. 1992–1995 m. dirbo Vytauto Didžiojo universitete, 1995–1997 m. – Lietuvos istorijos institute. Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos Tremties ir rezistencijos muziejaus Kaune direktorius.

## Mokslinė veikla
Tęstinio leidinio „Laisvės kovų archyvas“ iniciatorius, 1997–2006 m. vyr. redaktorius, suredagavo t. 1–2 ir 20–37. 1996–1999 m. parašė sudijų apie 1944–1945 m. lietuvius desantininkus, teorinę pasipriešinimo sampratą ir jo klasifikaciją, Didžiosios Kovos apygardos istoriografiją, lietuvių ir lenkų pogrindžių santykių genezę TSRS okupacijos pradžioje (1944–1945 m.). Suredagavo partizanų, politinių kalinių, tremtinių prisiminimų, poezijos knygų.

## Bibliografija
* Lietuvos karas, 1999 m.
* Lietuvos laisvės armija, 2002 m.
* Didžiosios kovos apygardos partizanai, su S. Abromavičiumi ir R. Trimoniene, 2007 m.
* Antanas Vokietaitis. Raštai, parengė, 2003 m.
* Juozas Daumantas (Lukša). Partizanai, parengė, su B. Ulevičiumi, 5 leid. 2005 m.
* Justinas Lelešius–Grafas. Partizanų kapeliono dienoraštis, parengė, 2006 m.

## Šaltiniai
Soterija (šventė)

**Soterija** („išsigelbėjimas“, „išsivadavimas“) helenistinėse religijose – bet kokia auka ar aukų serija, siekiant išsigelbėjimo, išsivadavimo ar atsidėkojant už išsivadavimą iš krizės. Aukojimai vykdavo didelio masto festivaliuose, taip pat vadinamuose **Soterijomis**. Aukojimai dažniausiai buvo skirti Dzeusui. Žinoma šešiolika Soterijų festivalių, iš kurių garsiausias Delfų, švęstas nugalėjus keltus 279–278 pr. m. e.
Albinas Kasparaitis

**Albinas Kasparaitis** (g. 1944 m. gegužės 18 d. Šukėtai, Griškabūdžio valsčius) – Lietuvos mechanikos inžinierius, matavimo prietaisų kūrėjas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

## Biografija
1967 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1991 m. technikos mokslų daktaras. 

1968–1991 m. Metalo pjovimo staklių instituto Vilniaus filialo inžinierius, mokslo darbuotojas, laboratorijos, skyriaus vadovas. Nuo 1991 m. „Precizika Metrology“ (iki 2008 m. „Brown and Sharpe–Precizika“) Koordinatinių matavimo mašinų departamento, vėliau rinkodaros ir inžinerijos direktorius. 1983–1988 m. Liaudies ūkio specialistų tobulinimosi instituto, nuo 1992 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto dėstytojas; nuo 1993 m. profesorius. 

## Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų sritys – precizinių mechatroninių matavimo sistemų tikslumo analizė ir sintezė, konstrukcijų kūrimas. Paskelbė daugiau kaip 150 mokslinių straipsnių; padarė 50 išradimų.

## Bibliografija
* Šiuolaikinių koordinatinių matavimo mašinų vystymas, su V. A. Gapšiu ir V. Ramanausku, rusų kalba, 1983 m.
* Koordinatinės mašinos ir jų panaudojimas, su kitais, rusų kalba, 1988 m.
* Matavimo teorija ir praktika, su S. Kaušiniu ir R, Kanapėnu, 2000 m.
* Matavimo informacinės sistemos, 2006 m.
* Metrologijos ūkio ir matavimų organizavimas, su A. Šukiu, 2008 m.

## Įvertinimas
* 1988 m. LTSR valstybinė premija

## Šaltiniai
Natalija Kasatkina

**Natalija Kasatkina** (1949 m. liepos 29 d. Odesa – 2008 m. kovo 10 d. Vilnius) – Lietuvos sociologė, socialinių mokslų daktarė, aktyvi Sąjūdžio veikėja, viena Atviros Lietuvos fondo steigėjų ir ilgametė valdybos narė.

## Biografija
1967–1972 m. studijavo Kauno politechnikos instituto Automatikos fakultete, 1989–1994 m. – Lietuvos mokslų akademijos Filosofijos, sociologijos ir teisės instituto aspirantūroje, 1993 m. stažavo Vienos humanitarinių studijų institute, 1997 m. – Centrinės Europos universitete Budapešte, 1998 m. – Atviros visuomenės institute Sankt Peterburge, 1999 m. – Rytų Europos ir Rusijos studijų institute Helsinkyje ir Aberdyno universitete. 1994 m. socialinių mokslų daktarė.

1995–2008 m. Vytauto Didžiojo universiteto Politikos mokslų ir diplomatijos instituto (nuo 2007 m. Politikos mokslų ir diplomatijos fakultetas) dėstytoja, 1998–2004 m. – ir Vilniaus universiteto Kultūros bendrijų studijų centro dėstytoja; nuo 2006 m. profesorė. 2002 m. socialinių tyrimų institute įkūrė Etninių tyrimų centrą ir iki 2008 m. jam vadovavo. 1990 m. viena Atviros Lietuvos fondo steigėjų. 1996–1998 m. tarptautinės programos „Vidurio ir Rytų Europos tarpetninių santykių gerinimas“, 2002–2004 m. – Jungtinių Tautų Socialinės raidos tyrimo instituto ekspertė. 2003–2007 m. mokslinio leidinio „Etniškumo studijos“ (*Ethnicity Studies*) steigėja ir vyr. redaktorė. Atgimimo metais aktyvi Sąjūdžio dalyvė.

## Mokslinė veikla
Mokslinės veiklos pagrindinės kryptys; visuomenės etninė struktūra, nacionalizmo ir politikos sociologija, etninių tyrimų metodologija, etninis ir rasinis nepakantumas, rusų mažumos tyrimai, migracijos teorija, komunikacijos tyrimo socialinė metodai. Etninių mažumų adaptacijos tyrimų pradininkė Lietuvoje. Paskelbė daugiau kaip 30 mokslinių straipsnių.

## Bibliografija
* Rusai Lietuvos Respublikos visuomenėje 1918-1940 m. : istorinės retrospektyvos konstravimas, su A. Marcinkevičiumi, 2009 m.
* Etniškumo tyrimai: tendencijos ir esminės sąvokos , 2007 m.
* Pyсскиe в совpeменной Литве : меньшинство, диаспора или часть гражданского общества, 2007 m.
* Visuomenės nuostatų dichotomija : tolerancija versus nepakantumas?, 2006 m.
* Адаптация русских в контексте этнической структуры современного общества Литвы, 2006 m.
* Biografinio metodo taikymo patirtis, 2005 m.
* The Adaptation of ethnic minority groups: defining the problem (case of Lithuania), 2004 m.
*  Lietuvos etninių grupių adaptacija: kontekstas ir eiga, su T. Leončiku, 2003 m.
*  "Istorinės" diasporos šiuolaikinėje Lietuvos visuomenėje , 2003 m.
*  Lietuvos etninių grupių adaptacijos ypatumai , 2002 m.
* Lietuvos etninių grupių adaptacijos kontekstas ir eiga. Tyrimo modelis, su T. Leončiku, 2000 m.
* Etniniai procesai šiuolaikinėje visuomenėje, mokomoji priemonė aukštosioms mokykloms, 1999 m.
* Tautinės mažumos : etnosocialinių problemų seminaro 1991-1992 m. medžiaga, 1992 m.

## Įvertinimas
* 2003 m. – Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Riterio kryžius

## Šaltiniai
Vytautas Kargaudas

**Vytautas Kargaudas** (g. 1939 m. gegužės 2 d. Kaunas) – Lietuvos statybos inžinierius, technologijos mokslų daktaras.

## Biografija
1962 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1972 m. technikos mokslų kandidatas. 1981 m. stažavo Maskvos valstybiniame M. Lomonosovo universitete.

Nuo 1962 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas; nuo 2002 m. profesorius.

## Mokslinė veikla
Mokslinių darbų svarbiausios sritys: hidrodinamika, statybinių ir kitokių konstrukcijų virpesiai, tamprių kūnų ir aplink juos esančio skysčio sąveika. Paskelbė daugiau kaip 50 mokslinių straipsnių. Dviejų išradimų autorius. Parašė 4 mokomąsias knygas iš teorinės mechanikos ir statybinės mechanikos.

## Šaltiniai
Kęstutis Kardelis

**Kęstutis Kardelis** (1944 m. kovo 21 d. Kaunas – 2020 m. balandžio 23 d.) – Lietuvos pedagogas, habilituotas socialinių mokslų daktaras, biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija
1969 m. baigė Lietuvos valstybinio kūno kultūros instituto Pedagogikos fakultetą. 1974 m. biologijos mokslų kandidatas, 1990 m. pedagogikos mokslų daktaras.

1969–1980 m. ir nuo 1992 m. Lietuvos valstybinio kūno kultūros instituto (nuo 1990 m. Lietuvos kūno kultūros institutas, nuo 1999 m. Lietuvos kūno kultūros akademija) dėstytojas, Kūno kultūros ir sporto socialinių problemų tyrimų laboratorijos vedėjas. 1980–1991 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas. Nuo 1991 m. profesorius.

## Mokslinė veikla
Mokslinės veiklos pagrindinės kryptys: edukologija, psichologija, sociologija, visuomenės sveikata. Paskelbė daugiau kaip 250 mokslinių straipsnių.

## Bibliografija
* Teigiamo moksleivių požiūrio į fizinį aktyvumą ugdymas, 1988 m.
* Mokyklinė kūno kultūra: realijos ir perspektyvos, su S. Kavaliausku ir V. Balzeriu, 2001 m.
* Pedagoginė komunikacija kūno kultūros veikloje, su L. Kardeliene, 2006 m.
* Būsimųjų kūno kultūros ir sporto specialistų identifikacijos: akademinė, sportinė ir profesinė, su kitais, 2009 m.
* Mokslinių tyrimų metodologija ir metodai. Mokomoji priemonė, 1997 m. 2 leid. 2002 m.
* Kursinio (diplominio) darbo turinys ir struktūra, su A. Zutkiu, 1980 m.
* Baigiamųjų darbų (kursinių, diplominių, magistro) rašymas ir įforminimas, su S. Bagočiūnu, 2000 m.
* Kūno kultūros ir sporto specialistų kompetencija: mokslo darbai ir profesinė kalba, su kitais, 2006 m.

## Šaltiniai
Diyarbakırspor

**Dijarbakyro SK** – Turkijos futbolo klubas iš Dijarbakyro.

## Istorija
Klubo ištakos siekia 1968 m. Rungtyniavo žemesniuose divizionuose.

1977 m. pirmą kartą pateko į aukščiasuią šalies lygą.

2009–2010 m. Superligoje buvo šešiolikti ir iškrito į Pirmą lygą.

## Pasiekimai

## Išnašos

## Nuorodos
* TFF svetainė
* Transfermarkt  
* Globalsportsarchive