open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Pranciškus Būčys

**Pranciškus Petras Būčys** (1872 m. rugpjūčio 20 d. Šilgaliuose, Naumiesčio apskrityje – 1951 m. spalio 25 d. Romoje, Italijoje) – Lietuvos Rytų apeigų (Unitų) vyskupas, teologas, marijonas, Lietuvių katalikų mokslų akademijos akademikas, teologijos daktaras.

## Biografija
1895 m. baigė Seinų kunigų seminariją, 1899 m. – Sankt Peterburgo dvasinę akademiją, įšventintas kunigu. 1899–1901 m. studijavo Fribūro universitete, teologijos daktaras.

1902–1916 m. su pertraukomis dėstė Sankt Peterburgo dvasinėje akademijoje; 1912–1915 m. ėjo rektoriaus pareigas, kaip ne lenkas rektoriumi nepaskirtas. 1905 m. su kitais parengė Lietuvių krikščionių demokratų sąjungos programos projektą; vienas Didžiojo Vilniaus Seimo pirmininkų. Nuo 1909 m. marijonas. 1915–1916 m. kunigavo lietuvių karo pabėgėlių kolonijoje prie Maskvos. 1916–1921 m. gyveno JAV, lietuviškų parapijų klebonas, nuo 1918 m. kazimieriečių vienuolyno Čikagoje kapelionas, 1918–1921 m. laikraščio „Draugas“ redaktorius.

1921 m. grįžo į Lietuvą. 1922–1927 m. dėstė Lietuvos universitete, 1924–1925 m. Lietuvos universiteto rektorius. 1927–1933 m. ir nuo 1939 m. marijonų kongregacijos gen. vyresnysis. 1930 m. Rytų apeigų vyskupas. Įkūrė marijonų namų Lietuvoje ir užsienyje, parašė instrukcijas vienuolijos nariams, statutus, pasauliečių apaštalavimo taisykles, vienuoliją suskirstė į provincijas. 1928–1935 m. ir nuo 1939 m. gyveno Romoje. Nuo 1929 m. popiežiaus komisijos Rusijai patarėjas; organizavo katalikų misijas tarp rusų. 1934 m. Harbine leido laikraštį „Katoličeskij vestnik“. 1935–1936 m. Telšių kunigų seminarijos dvasios vadas. 1936 m. išrinktas Lietuvių katalikų mokslų akademijos akademiku.

Bendradarbiavo leidiniuose „Vienybė lietuvninkų“, „Žemaičių ir Lietuvos apžvalga“, „Tėvynės sargas“, „Kosmos“ ir kt.), parašė atsiminimų.

## Bibliografija
* Apie Dievo buvimą, 1908 m.
* Tikėjimo dalykai, 1913 m.
* Trumpa apologetika, 1922 m., 1926 m.
* Fundamentali teologija, 1923 m., 1926 m.
* Teologijos enciklopedijos kursas, 1925 m.
* Jėzus Kristus, pasaulio Išgelbėtojas, 1930 m.
* Katalikų tikyba, 3 t. 1921-1932 m.
* Kunigai Gintauto ir Putino romanuose, 1936 m.
* Rusai stačiatikiai ir sentikiai Lietuvoje, 1936 m.

## Įvertinimas
* Gedimino 2 laipsnio ordinas (1928 m.)

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Biografija
Elena Nijolė Bučiūtė

**Elena Nijolė Bučiūtė** (1930 m. vasario 16 d. Kaune – 2010 m. kovo 12 d.) – Lietuvos architektė, pedagogė.

## Biografija
1947 m. baigė Rokiškio mergaičių gimnaziją. 1947–1953 m. studijavo Lietuvos dailės institute. 1968 m. architektūros mokslų kandidatė.

1953–1975 m. Miestų statybos projektavimo instituto architektė (1953–1958 m. vyr. architektė, 1958–1975 m. grupės vadovė, 1971–1975 m. vyriausioji projektų architektė). Nuo 1976 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto (nuo 1991 m. VGTU) dėstytoja; docentė (1982 m.), nuo 1989 m. profesorė. Nuo 1994 m. individualios N. Bučiūtės kūrybinės studijos vadovė. Suprojektavo apie 50 pastatų, daugiausia Vilniuje.

## Projektai
* Žemėtvarkos projektavimo instituto rūmai, 1967 m.
* Baldų paviljonas parduotuvė Mindaugo g. (1968 m.) ir jos renovacija – pritaikymas parduotuvei „Maxima“, 2000 m.
* Valstybinio plano komiteto pastatas (dab. Ūkio ministerija), 1973 m.
* Operos ir baleto teatro rūmai, 1974 m.
* Krašto apsaugos ministerijos Gynybos štabo pastatas, 1998 m.
* VGTU valgyklos pastato Saulėtekio al. rekonstrukcija – pritaikymas VGTU bibliotekai, 1998 m.
* Buitinio aptarnavimo pastatas, Naujoji Vilnia, 1988 m.
* Parengė Ukmergės (1963 m.), Rokiškio (1964 m.) gyvenamųjų rajonų, kolūkių gyvenviečių išplanavimo projektų.

## Įvertinimas
* 1974 m. LTSR nusipelniusi architektė
* 1980 m. LTSR valstybinė premija
* 1989 m. LTSR liaudies architektė

## Šaltiniai

## Nuorodos
Gličioji geltonpėdė

**Gličioji geltonpėdė** () – geltonpėdinių (*Gomphidiaceae*) šeimos, geltonpėdžių (*Gomphidius*) genties grybų rūšis.

Vaisiakūniai vidutinio dydžio. Kepurėlė 3–8 (12) cm skersmens, labai gleivėta, pilkai ruda, rudai violetinė, sena – su juodomis dėmėmis. Jauni lakšteliai būna pilkšvi, o seni – juodai dėmėti, beveik juodi, reti, stori, šakoti, nuaugtiniai. Kotas 5–9×1–2,5 cm dydžio, pilkšvas, pilkai rusvas, pamatinėje dalyje gražiai geltonas, netoli lakštelių su žiedo apvadu, gana gleivėtas. Sporos 18–23×5–6 μm.

Būdingi požymiai: kepurėlė ir kotas labai gleivėti, trama storoka, minkšta, balta, malonaus skonio. Kotas pamatinėje dalyje nusmailėjęs, ryškiai geltonas.

Auga rugpjūtį–spalį pavieniui ar po kelis vaisiakūnius, daugiausia eglynuose, ypač, samanotuose. Valgoma, malonaus skonio, tik išvirta pajuoduoja. Nereta. Apverdant truputį įdėti citrinos rūgšties – mažiau pajuoduos.

## Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 82 psl.
Vytautas Pranciškus Būda

**Vytautas Pranciškus Būda** (1928 m. vasario 3 d. Salantuose – 2007 m. sausio 15 d. Vilniuje) – Lietuvos kalbininkas, humanitarinių mokslų daktaras.

## Biografija
1953 m. baigė Vilniaus universitetą. 1953–1954 m. dirbo Lietuvių kalbos ir literatūros institute. 1954–1971 m. Eltos vertėjas, vertimų redaktorius. 1969 m. filologijos mokslų kandidatas. Disertacija „Lietuvių kalbos pažyminio šalutinių sakinių sintaksės funkcijos ir prijungimo ypatybės“; šia tema paskelbė straipsnių.

1971–1993 m. dėstė Vilniaus inžineriniame statybos institute (nuo 1990 m. Vilniaus technikos universitetas), 1979–1983 m. ir 1985–1987 m. rusų ir lietuvių kalbų katedros vedėjas; nuo 1977 m. docentas.

Iš rusų, lenkų, vokiečių, latvių kalbų išvertė į lietuvių kalbą grožinės literatūros kūrinių.

Apdovanotas sausio 13-osios atminimo medaliu už drąsą ginant Lietuvos nepriklausomybę 1991 sausio-rugsėjo mėnesiais. Nuo 1993 metų – Tėvynės sąjungos narys.

## Mokslinė veikla
Tyrė lietuvių kalbos pažyminio šalutinių sakinių sintaksines funkcijas. Išleido studijų vadovų.

## Bibliografija
* Lietuvių kalbos kultūros pradmenys, 1982 m.
* Lietuvių kalbos sudėtiniai prijungiamieji sakiniai, 1986 m.
* Lietuvių kalbos prijungiamieji sakiniai, 1987 m.
* Lietuvių kalbos kultūra aukštojoje technikos mokykloje, 1991 m.
* Lietuvių kalbos neveikiamojo dalyvio žodžių junginiai, 1992 m.
* Sudurtiniai ir priešdėlinės darybos žodžiai su tarptautiniais dėmenimis, 1994 m.

## Šaltiniai
Rožiaspalvė geltonpėdė

**Rožiaspalvė geltonpėdė** () – geltonpėdinių (*Gomphidiaceae*) šeimos, geltonpėdžių (*Gomphidius*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**
Pušynai, ypač sausuose, gūbriuotuose jų pakraščiuose.
* **Augimo laikas**
Ruduo.
* **Pagrindiniai požymiai**
Kepurėlė ir kotas švelnios rožinės spalvos, lakšteliai pilki.

Vaisiakūniai smulkesni negu gličiosios geltonpėdės ir visai negleivėti. Kepurėlė 3–5 cm skersmens, sausa, rausva, rožinio atspalvio. Lakšteliai pilki, pilkai rudi, stori, reti. Kotas iki 4 cm ilgio ir 1–1,5 cm storio, kepurėlės spalvos, ties pamatu gelsvas. Trama balta, švelnaus skonio. Sporos 15–21×5–7 μm.

**Būdingi požymiai:** auga pušynuose, ypač senesniuose ir retesniuose, vaisiakūniai negleivėti.

Dygsta pavieniui, rečiau po kelis vaisiakūnius. Valgoma, malonaus skonio, išvirta nejuoduoja. Nedažna.

## Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 83 psl.
Katy Perry

**Keiti Peri** (pilnas vardas *Katheryn Elizabeth Hudson*, g. 1984 m. spalio 25 d.) – JAV atlikėja, dainų rašytoja, aktorė, filantropė, verslininkė, kvepalų kūrėja.

Išgarsėjo 2008 m. su singlu „I Kissed A Girl“, kuris tapo numeriu 1 daugiau kaip 20-tyje šalių. 2008 m. ir 2009 m. K. Peri vedė MTV Europos muzikos apdovanojimus. Vėliau reitingų viršūnes pasiekė K. Peri daina „Hot N Cold”. 

2010–2011 m. penki iš eilės K. Peri singlai iš albumo „Teenage Dream” pasiekė pirmą poziciją Billboard Hot 100 dainų sąraše. K. Peri laikoma pirmąja pasaulio moterimi atlikėja bei antra atlikėja po Maiklo Džeksono pasiekusia šį rekordą. 

2012 m. Billboard korporacija paskelbė K. Peri metų moterimi. Ji tapo vienintele dainininke, sugebėjusia 69 savaites iš eilės išlikti Billboard Hot 100 top dešimtuke. Korporacija RIAA pavadino K. Peri trečia geriausia šiuolaikinės epochos atlikėja.

2013 m. K. Peri išleido didelės sėkmės sulaukusį albumą „Prism”. Atlikėja organizavo patį didžiausią 2014-2015 metų ir savo karjeros muzikinį turą „The Prismatic World Tour”, kurio metu pirmą kartą apsilankė Baltijos šalyse (Rygoje). 2015 m. tapo pačia pelningiausia pasaulio atlikėja ir užėmė trečią vietą Forbes 100 sąraše. Tapo pirmąja atlikėja moterimi, kurios muzikinis video „YouTube“ svetainėje surinko daugiau kaip milijardą peržiūrų (*Roar*), ir pirmoji pasaulyje atlikėja, turinti du muzikinius video su milijardu peržiūrų (*Roar* ir *Dark Horse*). 2017 m. dar du atlikėjos muzikiniai video peržengė milijardo peržiūrų ribą (*Firework* ir *Last Friday Night).* 

2016 m. K. Peri išleido singlą „Rise”, kuris tapo 2016 m. vasaros olimpinių žaidynių himnu.

2017 m. atlikėjo išleido naują albumą ,,Witness", kuris tapo ketvirtuoju dainininkės albumu pasiekusiu pirmą poziciją Bilboard 200 sąraše. 2017–2018 m. organizavo naują muzikinį turą ,,The Witness: World Tour“. 

2020 m. rugpjūčio 28 d. pasirodė aštuntasis atlikėjos albumas „Smile“.

K. Peri pardavė daugiau negu 140 mln. singlų ir išlieka viena populiariausių XXI amžiaus atlikėjų. 2023 m. duomenimis „Spotify“ platformoje atlikėjos dainos perklausytos daugiau nei 6 milijardus kartų.Katy Perry sukūrė naujas dainas kurios eis į jos naują albumą 143:

## Šeima
Gimė 1984 m. spalio 25 d. Vaikystę praleido Santa Barbaroje, Kalifornijoje. Tėvai – Maurice Keith Hudson ir Mary Christine Perry – pastoriai. Turi brolį David Hudson ir seserį Angela Hudson-Lerche. K. Peri turi portugališkų, vokiškų, airiškų ir angliškų šaknų. Baigė Dos Pueblos vidurinę mokyklą ir persikraustė į Los Andželo miestą.

## Albumai

## Singlai

## Apdovanojimai ir nominacijos
*Čia pateikti ne visi Katy Perry laimėjimai ir nominacijos. Iš viso jų yra 395.*

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Oficialus puslapis
* 
* Oficiali Twitter paskyra
Variaspalvė geltonpėdė

**Variaspalvė geltonpėdė** () – geltonpėdinių (*Gomphidiaceae*) šeimos, geltonpėdžių (*Gomphidius*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**
Pušynai, žolėtos vietos.
* **Augimo laikas**
Rugpjūtis - rugsėjis.
* **Pagrindiniai požymiai**
Kepurėlė sausa, lygi, blizganti, kotas kepurėlės spalvos, nusmailėjęs.

Vaisiakūniai vidutinio dydžio. Kepurėlė 3–5 cm, rečiau 8–12 skersmens. Kūgiška, sausa, vario spalvos, oranžiškai gelsvai rusva, blizganti. Lakšteliai šviesiai rudi. Kotas 5–10×1–2,5 cm dydžio, beveik kepurėlės spalvos, netoli lakštelių su žiedo liekanomis. Trama oranžinė, malonaus kvapo ir skonio. Sporos 15–22 (24)×5,5–7 μm.

**Būdingi požymiai:** vaisiakūniai vario spalvos

Auga pavieniui arba po kelis vaisiakūnius spygliuočių miškuose, dažniausiai sausuose, senuose pušynyose. Valgoma, išvirta nejuoduoja. Dažna.

## Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 84 psl.
Septynios dorybės

**Septynios dorybės** – katalikų bažnyčios priimtas septynių didžiųjų dorybių sąrašas, kuris yra atsvara septynioms mirtinoms nuodėmėms. Sudaro 4 svarbiausios dorybės ir 3 teologinės dorybės.

## Dorybių sąrašas
# Išmintis
# Teisingumas
# Saikas
# Drąsa
# Tikėjimas
# Viltis
# Dosnumas

Šis dorybių sąrašas kilo dar iš Platono laikų, ir vėliau buvo adaptuotas krikščionių teologų (Šv. Ambraziejaus, Šv. Augustino, Tomo Akviniečio).

## Septynios dangiškosios dorybės

Taip pat yra dar vienas dorybių sąrašas, kuris kilo iš romėnų krikščionių rašytojo Prudencijaus kūrinio *Psychomachia*. Jame kiekviena dorybė pateikta kaip priešingybė mirtinai nuodėmei. Šių dorybių laikymąsis išvaduoja nuo pagundų ir atveria Dangaus karalystę.
  
* Skaistybė, tyrumas
* Savikontrolė, abstinencija
* Gera valia, didžiadvasiškumas
* Darbštumas, atkaklumas
* Kantrybė, taikumas
* Geranoriškumas
* Nuolankumas, kuklumas, drovumas
Hermanas Budenzygas

**Hermanas Budenzygas** (, 1893 m. birželio 3 d. Eizenachas – 1976 m. gruodžio 12 d. Heidelbergas) – vokiečių vertėjas, literatūros tyrinėtojas, rašytojas.

## Biografija
Dalyvavo Pirmajame pasauliniame kare Rytų fronte, taip pat ir Rytų Lietuvoje, vėliau – Vakarų fronte; buvo sužeistas. Studijavo filosofiją Jenos, Heidelbergo universitetuose; 1920 m. daktaras. Nacių valdymo metais savo kūrinių nespausdino, buvo sulaikomas. Vertėsi filatelija. Nuo 1955 m. Adomo Mickevičiaus draugijos pirmininkas, 1955-1974 m. redagavo jos žurnale „Mickiewicz-Blätter“, kuriame daug vietos skiriama ir lietuvių literatūrai.

Parašė eilėraščių, poemų. 1967 m. lankėsi Lietuvoje.

## Bibliografija
* Murbus sucer, autobiografinė knyga, 1948 m.

**Išvertė ir išleido:**
* Adomas Mickevičius. Ponas Tadas, 1962 m.
* Kristijonas Donelaitis. Metai, 1966 m., patais. leid. 1970 m.
* Antanas Baranauskas. Anykščių šilelis, 1966 m.
* Dionizas Poška. Mužikas Žemaičių ir Lietuvos, 1967 m.
* Šota Rustavelis. Karžygis tigro kailiu, 1976 m.

## Šaltiniai
Benjaminas Budnas

**Benjaminas Budnas** (, m. po 1624 m.) – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės literatas, vertėjas.

## Biografija
Kilęs iš Lietuvos (giminystė su S. Budnu neįrodyta). Nuo 1588 m. studijavo Karaliaučiaus universitete, kur 1588 m. liepos 1 d. įsimatrikuliavo kaip *Beniamin Budneus, nobilis Lithuanus*. Jaunystėje jį globojo Jonas Kiška; nuo 1594 m. (iki mirties) tarnavo pas Kristupą Radvilą. Pagal Dž. Bokačio novelę „Istorija apie Barnabą“ parašė „Juokingą istoriją pirklio, kuris su kitu lokiu dėl savo žmonos dorybės susilažijo“ (*Historyja krotofilna o kupcu, który z drugim o swojej żony założyl* 1583 m.), pagal Plutarchą – „Trumpų pasakojimų, kurie graikiškai vadinami Apophthegmata“, keturias knygas (*Krótkych powieści, które pogrecku zową Apophthegmata, księgi IV* 1599 m., 1639 m.). Į lenkų kalbą išvertė Cicerono „Katoną, arba Apie senatvę“ (*Calo Maior de senectute* 1595 m.). Lotynų kalba paskelbė proginių raštų. Jo knygų egzempliorius turi Vilniaus universiteto biblioteka.

## Šaltiniai
Pontiac Tempest

**Pontiac Tempest** - automobilis, kurį gamino koncerno General Motors dukterinė markė Pontiac. Tempest buvo pristatytas 1960 metų rugsėjį, kaip 1961 metų modelis. Iš pradžių automobilis buvo kompaktinės klasės ir buvo gaminamas ant GM Y platformos, vėliau tapo vidutinės klasės automobiliu ir buvo gaminamas ant GM A platformos. 1988 metais Tempest grįžo į prekybą Kanados rinkoje, kur buvo pardavinėjamas kaip kompaktinės klasės automobilis Chevrolet Corsica pagrindu.
Vytautas Budnikas

**Vytautas Budnikas** gali būti:
*Vytautas Budnikas (1943) – gydytojas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras;
*Vytautas Budnikas (1951) – žurnalistas.
Simonas Budnas

**Simonas Budnas** (,  1530 m. sausio mėn. Budnėje, dab. Palenkės vaivadija – 1593 m. sausio 13 d. Višneve) – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės reformacijos veikėjas, Biblijos kritinės egzegezės pradininkas LDK.

## Biografija
Po studijų Krokuvos akademijoje nuo 1558 m. Vilniaus evangelikų reformatų bažnyčios katekistas, nuo 1560 m. Mikalojaus Radvilos Juodojo ir Jono Kiškos dvarų Klecke, Nesvyžiuje, Chouchloje, Zaslavlyje, Loske pamokslininkas. Nuo XVI a. septintojo dešimtmečio pradžios vienas žymiausių Lietuvos brolių (arijonų) ideologų. Skelbė protestantizmo idėjas Baltarusijoje.

Išvertė ir išleido lenkų kalba Bibliją (vadinama *Nesvyžiaus Biblija*; NT – 1570 m., 1574 m. 1589 m.?, ST – 1572 m.). Rašė lenkų, lotynų, baltarusių kalbomis. Už veikaluose reikštas radikalias antitrinitorių teologines pažiūras 1584 m. pašalintas iš arijonų bendruomenės.

Spėjamas Benjamino Budno tėvas.

## Bibliografija
* Apie nuodėmingo žmogaus išteisinimą prieš Dievą (*O oprawdanii hriesznaho czelowieka pried Bohom*), 1562 m.
* Dėl Simlerio argumento… (*Ad argumenta Simleri…*), 1575 m.
* Apie svarbiausius krikščionių tikėjimo teiginius (*O przedniejszych wiary chrystyjańskiej artykulech*), 1576 m., lietuvių k. fragmentas 1988 m.
* Apie kalaviją vartojančiojo pareigas (*O urzędzie miecza używającem*) 1583 m.

## Literatūra
* Jan Kamieniecki Szymon Budny – zapomniana postać polskiej reformacji, Wydawnictwo Uniwersytetu Wrocławskiego, Wrocław, 2002.

## Šaltiniai
Algirdas Martynas Budreckis

**Algirdas Martynas Budreckis** (g. 1937 m. lapkričio 13 d. Niuarke, Naujasis Džersis) – JAV lietuvių istorikas, visuomenės veikėjas, filosofijos daktaras.

## Biografija
1963 m. baigė Rutgerso universitetą (Naujasis Džersis). 1965 m. filosofijos daktaras.

Nuo 1966 m. dirbo Pavergtųjų tautų seimo sekretoriate. Žurnalo „Naujoji viltis“ vyr. redaktorius. Lietuvių jaunimo federacijos vienas steigėjų. Dirbo Laisvosios Europos radijuje, Amerikos lietuvių tarybos, Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto (Rytų Lietuvos rezistencinio sąjūdžio atstovas), 1967–1970 m. JAV lietuvių bendruomenės tarybos narys.

Studijos apie XVIII a. lietuvininkus Prūsijos kariuomenėje, Prūsijos karalių ediktus ir paliepimus lietuvių kalba (išsp. knygoje „Lithuania Minor“, 1976 m.). Į anglų k. išvertė knygų apie lietuvių organizacijas Amerikoje, lietuves moteris.

## Bibliografija
* Lietuvių sukilimas 1941 (), 1968 m.
* Lietuvos sovietinė okupacija ir aneksija (*The Soviet Occupation and Annexation of Lithuania*), 1968 m.
* Lietuviai Amerikoje 1651-1975 (*The Lithuanians in America 1651-1795*) 1976 m.
* Algirdas – senovės Lietuvos valstybininkas, jo veikla ir laikai, 1981 m.
* Vilniečių veikla išeivijoje, 1995 m.
* Susivienijimas Lietuvių Amerikoje: 90 metų istorija. Monografija, vienas autorių, l976 m.
* Rytų Lietuva, redaktorius ir vienas autorių, 1980 m.

## Šaltiniai
Adolfina Budrikaitė

**Adolfina Budrikaitė-Zulonienė** (1921 m. liepos 30 d. Šiauliuose – 1985 m. birželio 25 d. Vilniuje) – Lietuvos teatro aktorė.

## Biografija
1939 m. baigė Šiaulių mergaičių gimnaziją. 1940–1945 m. Šiaulių dramos teatro aktorė. 1945–1947 m. Vilniaus universitete studijavo anglų kalbą. 1947–1985 m. Vilniaus valstybinio dramos teatro aktorė. 1949 m. baigė šio teatro vaidybos studiją.

Vyras aktorius Petras Zulonas. Sesuo Janina Budrikaitė.

## Vaidmenys
* Aliutė – Petras Vaičiūnas. Tėviškės pastogėj, 1941 m.
* Čilė – Petras Vaičiūnas. Prisikėlimas, 1943 m.
* Lakūnaitė – Stasys Kapnys. Kai širdis traukia, 1942 m.
* Andreičik – B. Gorbatovas. Tėvų jaunystė, 1948 m.
* Inesa – Pedras Kalderonas de la Barka. Meile nežaidžiama, 1951 m.
* Leona – Kazys Saja. Silva studentauja, 1957 m.
* Kristina – Eduardas de Filipas. Melo ilgos kojos, 1959 m.
* Oligė – Vincas Krėvė. Skirgaila, 1966 m.
* Kvin – Džonas Milingtonas Sindžas. Narsuolis iš Vakarų pakrantės, 1975 m.

## Šaltiniai
Judėja

**Judėja** – istorinė valstybė pietinėje Palestinos dalyje, egzistavusi ~931–586 m. pr. m. e. Pasak Biblijos, susidarė po Saliamono mirties suirus jungtinei Izraelio ir Judėjos karalystei. Dešimties šiaurinių Izraelio genčių gyventojai nesutiko su Saliamono sūnaus Rehabeamo ketinimais padidinti mokesčius, todėl sukūrė atskirą valstybę. Sostinė – Jeruzalė.

Teigiama, jog svarbiausios Judėjos ekonomikos šakos buvo žemdirbystė ir gyvulininkystė. Pirmasis karalius Rehabeamas nuolat kariavo su šiaurine Izraelio karalyste. Jo valdymo metu šalį puolė Egiptas. Dėl karų šalis nusilpo. Judėja sustiprėjo valdant Uzijai (785–733 m. pr. m. e.) – užėmė žemių prie Raudonosios jūros. Valdant Jošijui, buvo įvykdyta religinė reforma, kovojama su visų kitų dievų, išskyrus Jahvę, garbinimu. 587–586 m. pr. m. e. Judėją užkariavo Babilonijos karalius Nabuchodonosaras II. Babilonijos kariuomenė sugriovė Jeruzalę, o daugumą gyventojų išvarė į nelaisvę.

## Valdovai

* Rehabeamas, 931–913 m. pr. m. e.;
* Abija, 913–911 m. pr. m. e.;
* Asa, 911–870 m. pr. m. e.;
* Jošafatas, 870–848 m. pr. m. e.;
* Joramas, 848–841 m. pr. m. e.;
* Ahazija, 841 m. pr. m. e.;
* Atalija, 841–835 m. pr. m. e.;
* Joašas, 835–796 m. pr. m. e.;
* Amazija, 796–767 m. pr. m. e.;
* Uzija, 767–740 m. pr. m. e.;
* Jotamas, 740–732 m. pr. m. e.;
* Ahazas, 732–716 m. pr. m. e.;
* Ezekijas, 716–687 m. pr. m. e.;
* Manasė, 687–643 m. pr. m. e.;
* Amonas, 643–641 m. pr. m. e.;
* Jozija, 640–609 m. pr. m. e.;
* Joahazas, 609 m. pr. m. e.;
* Jojakimas, 609–597 m. pr. m. e.;
* Jojahinas, 597 m. pr. m. e.;
* Zedekija, 597–587 m. pr. m. e.

## Išnašos
Janina Budrikaitė

**Janina Budrikaitė** (1918 m. gruodžio 1 d. Šiauliai – 1996 m. birželio 28 d. Klaipėda) – Lietuvos teatro aktorė.

## Biografija
Sesuo Adolfina Budrikaitė. 1938 m. baigė Šiaulių mokytojų seminariją, iki 1946 m. mokytojavo. 1946–1949 m. Šiaulių dramos teatro, 1949–1951 m. Kauno jaunojo žiūrovo teatro, 1951–1980 m. Klaipėdos dramos teatro aktorė.

## Vaidmenys
* Paukštytė – Borisas Dauguvietis. Žaldokynė, 1947 m.
* Anita – Vilis Lacis. Žvejo sūnus, 1952 m.
* Gerarda – Feliksas Lope de Vega. Įsimylėjusi gudragalvė, 1952 m.
* Aldona – Kazys Saja. Lažybos, 1954 m.
* Ranevskaja – Antonas Čechovas. Vyšnių sodas, 1959 m.
* Bona – Juozas Grušas Barbora Radvilaitė, 1973 m.
* Marta Oven – Judžinas O Neilas. Ana Kristi, 1979 m.

## Šaltiniai
Requiem

**Requiem** (iš lotyniškos frazės *Requiem aeternam dona eis, Domine* – „Amžiną ramybę duok jiem, Viešpatie“) arba **Missa pro defunctis** („mišios už mirusius“) – daugelio vakarų krikščioniškų bažnyčių (katalikų, anglikonų, liuteronų) liturgija, skirta laidotuvėms. Tai 12 dalių kūrinys.

Requiem sudaro šios dalys:
* Įžanga
* *[[Kyrie eleison]]*
* Gradualas
* Traktas
* Sekvencija (*[[Dies Irae]]*)
* Aukojimas
* *[[Sanctus]]*
* *[[Agnus Dei]]*
* Komunija

Daugelis žymių kompozitorių (Berliozas, Dvoržakas, Verdis, Brahmsas, Okegemas), Dr. Hristo Tsanoff, DM yra sukūrę kompozicijas, skirtas *Requiem*, tačiau pati žymiausia yra Mocarto *[[Requiem (Mocartas)|Requiem]]*.
Requiem (Mocartas)

**Requiem mišios** (D min arba d-moll rakte, K. 626) – viena žymiausių Volfgango Amadėjaus Mocarto kompozicijų, užbaigta 1791 m. Tai buvo paskutinis Mocarto muzikinis darbas, tačiau liko nepabaigtas. Po Mocarto mirties *Requiem* užbaigė jo kolega Franz Xaver Süssmayr.

## Struktūra
* *Introitus: Requiem aeternam* (choras)
* *[[Kyrie eleison]]* (choras)
* *Sequenz*:
** *[[Dies irae]]* (choras)
** *Tuba mirum* (sopranas, altas, tenoras ir solo bosas)
** *Rex tremendae majestatis* (choras)
** *Recordare, Jesu pie* (sopranas, altas, tenoras ir solo bosas)
** *Confutatis maledictis* (choras)
** *Lacrimosa dies illa* (choras)
* *Offertorium*:
** *Domine Jesu Christe* (choras su solo kvartetu)
** *Versus: Hostias et preces* (choras)
* *Sanctus*:
** *Sanctus Dominus Deus Sabaoth* (choras)
** *Benedictus* (solo kvartetas vėliau choras)
* *[[Agnus Dei]]* (choras)
* *Communio*:
** *Lux aeterna* (choras)

## Instrumentai
2 basethornai, 2 fagotai, 2 trimitai, 3 trombonai, timpanai, smuikai, altas, violončelė, kontrabosas, vargonai arba klavesinas, vokalai (mišrus choras, sopranas, altas, tenoras ir bosas).
Dies irae

**Dies irae** (iš lot. k. „rūstybės diena“) – žymus XIII a. lotyniškas bažnytinis himnas, sukurtas Tomo Celaniečio. Tai lotyniška poema, aprašanti Paskutiniojo Teismo dieną. *Dies irae* įeina į *[[Requiem]]* sekvenciją.

Kūrinio įžanga, naudojama *requiem*:

*Dies iræ! dies illa*
*Solvet sæclum in favilla*
*Teste David cum Sibylla!*

*Quantus tremor est futurus,*
*quando judex est venturus,*
*cuncta stricte discussurus!*

## Nuorodos
* ''Dies irae'' iš Mocarto ''Requiem''
* Grigališkoji giesmė ''Dies irae''
Viačeslavas Sukristovas

**Viačeslavas Sukristovas** (g. 1961 m. sausio 1 d. Vilnius) – buvęs TSRS ir Lietuvos futbolo rinktinės žaidėjas, dabar treneris. Žaidė gynėjo ir saugo pozicijose, tapo tarptautinės klasės sporto meistru (1987).

## Biografija

TSRS čempionate dalyvavo kartu su Vilniaus „Žalgiriu“, o 1987 m. tapo šio čempionato bronzos laimėtojais. 1988 m. su SSRS rinktine laimėjo Europos pirmenybių sidabrą. 1990 m. tapo Lietuvos čempionato bronzos prizininku. 1990 m. perėjo į Maskvos „Lokomotyv“, iš kurio išvyko į Izraelį, kuriame iki 1996 m. žaidė už įvairias šios šalies komadas. Futbolininko karjerą pabaigė 1998 m. Vilniaus „Žalgiryje“.
Už TSRS vyrų futbolo rinktinę debiutavo 1988 m. kovo 23 d. rungtynėse su Graikija. Pateko į rinktinės sudėtį 1988 m. Europos čempionatui ir nors nežaidė nei vienų rungtynių tapo Europos vicečempionu. Iš viso už TSRS vyrų futbolo rinktinę sužaidė 4 rungtynes. Už Lietuvos vyrų futbolo rinktinę sužaidė 26 rungtynes ir įmušė 2 įvarčius.

Dirbo Vilniaus „Polonija“ pagrindiniu treneriu, taip pat Vilniaus „Žalgirio“ pagrindiniu treneriu bei asistentu. 2012 m. vasario viduryje papildė Vilniaus „REO“ trenerių štabą ir tapo vyr. trenerio asistentu.

## Apdovanojimai
* Europos vicečempionas (1988)
* TSRS čempionato bronzos medalio laimėtojas (1987)
* Lietuvos čempionato bronzos medalio laimėtojas (1990)

## Įvarčiai rinktinėje

## Išnašos
Algirdas Budrys

**Algirdas Budrys** (g. 1939 m. kovo 3 d. Vertimuose, Baisogalos valsčius) – Lietuvos klarnetininkas virtuozas.

## Biografija
Broliai dailėtyrininkai Romualdas ir Stasys Budriai.

Mokėsi Baisogalos vidurinėje, Kauno Juozo Naujalio muzikos mokykloje, 1957–1963 m. studijavo LSSR konservatorijoje (Juozo Jasenkos klasėje).

Nuo 1963 m. konservatorijos (dab. Lietuvos muzikos ir teatro akademija) dėstytojas. 1964–1968 m. tobulinosi Leningrado konservatorijos aspirantūroje (pas Vladimirą Krasaviną). 1970–1971 m. stažavo Paryžiuje (pas Žaką Lanslo). 1972–1975 m. Kairo nacionalinės konservatorijos profesorius ekspertas.

1976–1986 m. ir nuo 1994 m. konservatorijos Pučiamųjų instrumentų katedros vedėjas; 1980 m. docentas, 1985 m. profesorius. 1986–1988 m. Lietuvos filharmonijos meno vadovas ir direktorius. Nuo 1992 m. pučiamųjų orkestro „Trimitas“ meno vadovas. Nuo 2011 m. Vytauto Didžiojo universiteto Muzikos akademijos profesorius, Instrumentinės muzikos katedros vedėjas. Nuo 1984 m. Tarptautinės klarneto asociacijos narys.

Koncertuoja su instrumentiniais ansambliais ir kaip solistas. Gastroliavo Prancūzijoje, Lenkijoje, Egipte, Vokietijoje, Suomijoje, Čekoslovakijoje, Anglijoje, JAV, SSRS. Paskelbė teorinių ir metodinių straipsnių. Tarp mokinių – Petras Vyšniauskas.

## Įvertinimas
* 1979 m. LTSR nusipelnęs meno veikėjas
* 1998 m. LDK Gedimino 4 laipsnio ordinas 
* 2009 m. Radviliškio krašto garbės pilietis 

## Šaltiniai
Romualdas Budrys

**Romualdas Budrys** (g. 1933 m. liepos 26 d. Vertimuose, Baisogalos valsčius) – Lietuvos muziejininkas, dailėtyrininkas.

## Biografija
Broliai klarnetininkas Algirdas ir dailėtyrininkas Stasys Budriai.

Mokėsi Baisogalos vidurinėje mokykloje. 1954–1959 m. Lietuvos SSR valstybiniame dailės institute studijavo keramiką. 1958–1959 m. studijuodamas kartu dirbo ekskursijų vadovu Lietuvos SSR dailės muziejuje. 1959–1960 m. stažavosi Ermitaže (Leningradas).

1959–1960 m. LSSR dailės muziejaus muziejaus restauratorius, 1960–1979 m. direktoriaus pavaduotojas mokslui, 1979–2019 m. muziejaus direktorius. 1976–1990 m. Meno vertybių įsigijimo komisijos prie LSSR Kultūros ministerijos pirmininkas. 1981–1989 m. SSRS dailės akademijos Dailės muziejų tarybos narys.

1963 m. vienas Gintaro muziejaus Palangoje įkūrėjų. 1969 m., 1986 m. šio muziejaus, 1973 m. Klaipėdos paveikslų galerijos, 1976 m. Juodkrantės miniatiūrų muziejaus, 1978 m. Verkių dvaro, 1987 m. Taikomosios dailės muziejaus, 1990 m. Radvilų rūmų, 1994 m. Vilniaus paveikslų galerijos ekspozicijų bendraautoris. Nuo 2002 m. vadovauja Valdovų rūmų interjerų ir ekspozicijų programą kuriančiai grupei.

Prisidėjo prie Vilniaus arkikatedros lobyno išsaugojimo. Organizavo vertingų meno kolekcijų pervežimą į Lietuvą. Parengė tapybos ir gintaro dirbinių parodų katalogų. Daugelio Lietuvos dailės muziejaus leidinių ir katalogų atsakingasis redaktorius.

## Įvertinimas
* 1983 m. LTSR nusipelnęs kultūros veikėjas
* 1986 m. Tautų draugystės ordinas
* 1995 m. Gedimino 4 laipsnio ordinas
* 1999 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas
* 2006 m. Baisogalos garbės pilietis
* 2009 m. Palangos garbės pilietis

## Bibliografija
* Lietuvos respublikinė portretų paroda, 1962 m.
* Marija Cvirkienė, 1964 m.
* Klaipėdos paveikslų galerija, 1973 m.
* Feliksas Daukantas. Gintaro dirbinių paroda, 1974 m.
* Gintaras antikiniuose ir ankstyvųjų viduramžių šaltiniuose, 1971 m.
* Gintaras, 1981 m.
* Vilniaus katedros lobynas, albumas, su kt., 2002 m.

## Šaltiniai
Stasys Budrys (1932)

**Stasys Budrys** (1932 m. sausio 16 d. Vertimuose, Baisogalos valsčius – 1970 m. lapkričio 20 d. Vilniuje) – Lietuvos dailėtyrininkas.

## Biografija
Broliai klarnetininkas Algirdas Budrys, dailėtyrininkas Romualdas Budrys.

1957 m. baigė Iljos Repino tapybos, skulptūros ir architektūros institutą Leningrade. 1957–1960 m. Politinės ir mokslinės literatūros leidyklos redaktorius. 1963 m. menotyros mokslų kandidatas. 1964–1965 m. LSSR Kultūros ministerijos ekspertų kolegijos narys.

Parašė monografijas apie skulptorius: Juozas Zikaras (1960 m.), Juozas Kėdainis (1960 m.), Petras Rimša (1961 m., rusų kalba), Jonas Mikėnas (1961 m.), Gediminas Jokūbonis (1963 m.), Robertas Antinis (1968 m.), Bronius Pundzius (1969 m.), studijų „Pergalės monumentas Kaliningrade“ (1965 m.), „Lietuvių vitražas“ (1968 m.), kritikos straipsnių. Parengė serijos „Šiuolaikiniai lietuvių dailininkai“ bukletų, albumą „Lietuvių tarybinė dailė. Skulptūra“ (1961 m.), rengė medžiagą apie dailę leidiniui „Literatūros ir meno metraštis“ (1959–1970 m.).

## Bibliografija
* Juozas Zikaras. – Vilnius: Valstybinė politinės ir mokslinės literatūros leidykla, 1960.
* Juozas Kėdainis. – Vilnius: Valstybinė politinės ir mokslinės literatūros leidykla, 1960. – 24 p.
* Juozas Mikėnas. – Vilnius: Valstybinė politinės ir mokslinės literatūros leidykla, 1961. – 25 p.
* Lietuvių tarybinė dailė. Skulptūra. – Vilnius: Valstybinė politinės ir mokslinės literatūros leidykla, 1961. – 32 p.
* Gediminas Jokūbonis. – Vilnius: Valstybinė grožinės literatūros leidykla, 1963. – 32 p.
* Lietuvių vitražas. – Vilnius: Vaga, 1968. – 43 p.

## Šaltiniai
Daugirdai (Raseiniai)

**Daugirdai** – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurės vakarus nuo Ariogalos. Į šiaurę nuo kaimo teka Dubysa.

## Istorija

1775 m. inžinierius ir Žemaičių tijūnas Stanislovas Daugirdas () už uždirbtus pinigus iš kelio Kaunas-Raseiniai statybos įsigijo žemės Kėdainių apskrityje, Ariogalos valsčiuje. Stanislovo sūnus Mykolas Steponas Daugirdas (1807–1869) buvo inžinierius-karininkas, tarnavo Rusų Imperijos kariuomenėje, daugelį metų projektavo ir statė kelius ir geležinkelius Kaukaze. Už uždirbtus pinigus 1848 m. pagal savo projektą pastatė Daugirdavos dvarą..

Po antro pasaulinio karo Daugirdavos dvaras ir žemė buvo Sovietų valdžios nacionalizuoti. 1950 m. gruodžio mėn. dvaras sudegė. Dabartinė gyvenvietė pavadinta pagal Daugirdavos dvaro sąvininkų pavardę.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Czesław Słania

**Česlovas Slania ** (, 1921 m. spalio 22 d. Čeladzėje – 2005 m. kovo 17 d. Krokuvoje) – lenkų dailininkas, vienas žymiausių pasaulio pašto ženklų ir banknotų graverių. Pasak Gineso rekordų knygos – produktyviausias pašto ženklų dailininkų (sukūrė virš 1 000).

## Biografija

Vaikystę praleido Osmolicėje. Antrojo Pasaulinio karo metu buvo Lenkijos Liaudies armijos karininkas. Nuo 1945 m. mokėsi Krokuvos dailiųjų menų mokykloje, kuri garsėjo graviūros specialistų ruošimu. Besimokant buvo priimtas į Lenkijos poligrafijos biurą. Nuo 1950 m. dirbo Varšuvos saugaus popieriaus įmonėje *Wytwórni Papierów Wartościowych* kaip graveris. Čia išgraviravo pirmajį savo pašto ženklą.

1956 m. persikėlė gyventi į Švediją, kur 1959 m. gavo darbą Švedijos pašto įstaigoje. Išgraviravo daug Švedijos pašto ženklų, taip pat ir kitų valstybių (viso 29).

Dėl aukštos graviravimo kokybės, tikslių detalių gerbiamas filatelistų. Yra filatelistų renkančių pašto ženklus, kurie sukurti tik Czesław Słania.

Paskutinis dailininko sukurtas ženklas skirtas JTO Generalinės asamblėjos 60-ies metų sukakties paminėjimui.

## Nuorodos
* Czesław Słania sukurti pašto ženklai ir banknotai
Eugenijus Mindaugas Budrys

**Eugenijus Mindaugas Budrys** (1925 m. vasario 16 d. Marijampolė – 2007 m. balandžio 6 d. Gotlandas, Švedija) – lietuvių tapytojas, grafikas.

## Biografija
Antrojo pasaulinio karo metu tarnavo generolo Povilo Plechavičiaus vietinėje rinktinėje. 1944 m. kartu su Jonu Pajauju pasitraukė į Švediją. 1950 m. baigė Griunevaldo dailės studiją Stokholme. Tobulinosi Italijoje. Nuo 1960 m. gyveno Gotlando saloje.

Parodose dalyvavo nuo 1947 m. Surengė individualių parodų Švedijoje, Prancūzijoje, Šveicarijoje, Danijoje, Vokietijoje, JAV (M. K. Čiurlionio galerija, 1972 m. ir 1982 m.), Lietuvoje (Lietuvos dailės muziejus, 1994 m., Lietuvos aido galerija, 2000 m.).

Sukūrė peizažų, natiurmortų, figūrinių ir abstrakčių kompozicijų („Nr. 2“, „Susitikimas“), sienų tapybos Stokholmo, Hernso, Visbio, Vasteraso ir kitų Švedijos miestų visuomeninių pastatų interjerams. Kūriniai abstrakčios formos, ekspresyvūs.

Iliustravo žurnalą „Pragiedruliai“.

## Šaltiniai
Ignas Budrys

**Ignas Budrys** (1933 m. gruodžio 25 d. Grigaičiai (Plungė), Plungės valsčius – 1999 m. sausio 29 d. Vilnius) – Lietuvos dailininkas akvarelininkas.

## Biografija
1959 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1960–1965 m. dėstė Vilniaus vaikų dailės mokykloje ir Lietuvos dailės institute.

Nuo 1959 m. dalyvavo parodose, 1960–1994 m. surengė apie 20 individualių parodų. Sukūrė savito stiliaus lyriškų ir dramatiškų, įtaigių lietuvių bruožų peizažų, teminių kompozicijų (ciklai „Senasis Vilnius“ 1961–1983 m. ir 1988–1993 m., „Žemaitija“ 1962–1973 m., „Eglė žalčių karalienė“ 1964–1979 m., „Lietuva - mano džiaugsmas ir skausmas“ 1989–1993 m.), portretų (Antanas Švažas, 1962 m., Jonas Graičiūnas, 1964 m. ir 1983 m.), natiurmortų („Natiurmortas su dievukais“ 1964 m.). Kūriniams būdinga sodrus koloritas, ryškus kontūrinis piešinys, laisvas platus potėpis, meistriška technika. Nuolatinę jo darbų ekspoziciją turi parengęs Žemaičių dailės muziejus.

## Šaltiniai
Povilas Budrys

**Povilas Budrys** (g. 1962 m. rugpjūčio 12 d. Čiulai, Molėtų raj.) – Lietuvos teatro aktorius, dailininkas.

## Biografija
1985 m. baigė Lietuvos konservatoriją. 1984–1988 m. Kauno dramos teatro, 1989–1999 m. (su pertrauka 1994 m.) Jaunimo teatro, 1994 m. Lietuvos dramos teatro aktorius. Vaidino režisierių J. Vaitkaus, E. Nekrošiaus spektakliuose. Jaunimo teatre pastatė spektaklių (A. Balsio Arčiau nei toli 1992 m.). Surengė dailės parodų.

## Vaidmenys teatre
* Saulius – Juozas Glinskis. Kingas, 1980 m.
* Mankurtas – Čingizas Aitmatovas. Ilga kaip šimtmečiai diena, 1983 m.
* Avdijus – Čingizas Aitmatovas. Golgota, 1987 m.
* Scipionas – Alberas Kamiu. Kaligula, 1983 m.
* Vyras – Paukštis – Sigitas Geda ir Bronius Kutavičius. Strazdas – žalias paukštis, 1984 m.
* Jonelis Ivanovas – Saulius Šaltenis. Duokiškis, 1987 m.
* Alkanasis – Knudas Hamsunas. Badas, 1989 m.
* Treplevas – Antonas Čechovas. Žuvėdra, 1991 m.

## Filmografija
* 1987 – Kino mechanikas Julius. Amžinoji šviesa, rež. Algimantas Puipa
* 1988 – Lepoleras. Don Žuanas, rež. Jonas Vaitkus
* 1989 – Aš esu, rež. Romas Lileikis, Stasys Motiejūnas
* 1990 – Strazdas - žalias paukštis, rež. Jonas Vaitkus
* 1991 – Sala, rež. Una Celma, Rygos kino studija
* 1992 – Žvėris, kylantis iš jūros, rež. Vytautas Žalakevičius, Janina Sokolnikaitė
* 1993 – Ir jis pasakė jums sudie, rež. Andrius Šiuša
* 2004 – Stiklo šalis, rež. Janina Lapinskaitė.

## Šaltiniai
Olegas Truchanas

**Olegas Truchanas** (1923 m. rugsėjo 22 d. Šiauliuose – 1972 m. sausio 6 d. Australijoje) – lietuvių keliautojas, etnografas, gamtosaugininkas, fotografas.

## Biografija
1941 m. baigė Šiaulių gimnaziją. Dar mokykloje susidomėjo fotografija, 1942 m. įstojo į Šiaulių buriuotojų klubą, lankė buriuotojų kursus. 1942 m. ir 1943 m. dalyvavo buriuotojų varžybose Rėkyvos ežere, tapo nugalėtoju jolių lenktynėse. Jo tėvai ir sesuo Nina 1944 m. liepos viduryje pasitraukė į Vokietiją. Olegas 1944 m. pabaigoje taip pat išvyko iš Lietuvos ir su tėvais susitiko Bamberge. 1946 m. Miunchene pradėjo studijuoti teisę UNRRA universitete, bet 1947 m. uždarius universitetą Miunchene, grįžo pas tėvus į Garmišo perkeltųjų asmenų stovyklą. Čia pradėjo keliauti, laipiojo po kalnus, slidinėjo Bavarijos Alpėse, daug fotografavo. Didelę įtaką jam padarė žinomi to meto Bavarijos fotografai, jis perprato to meto fotografijos stilius ir nespalvotosios fotografijos techniką ir greitai pasiekė pirmų laimėjimų. Viena iš jo nuotraukų, „Starnbergersee Bavarijoje“, 1947 m. laimėjo fotografijos konkurso prizą.

1948 m. O. Truchanas emigravo į Australiją. Dirbo pagal darbo sutartį „Risdono“ cinko fabrike netoli Tasmanijos sostinės Hobarto. Vėliau apsigyveno Hobarte, 1956 m. sukūrė šeimą, su Melva susilaukė dukrų Anitos ir Rimos, sūnaus Nikolo.

Olegą Truchaną nuo pat pirmų dienų pavergė Tasmanijos gamta. Jis pradėjo keliauti, fotografuoti. Išgarsėjo savo viešomis paskaitomis gamtosaugos temomis, nuotraukų ir skaidrių demonstravimu. Iki 1967 m. jis turėjo sukaupęs per 30 tūkstančių nuotraukų ir skaidrių, kurias vėliau planavo pateikti įvairiuose leidiniuose ir albumuose. Ir tik 1967 m. Hobarte įvykęs didžiulis gaisras, kuris sunaikino beveik visą jo fotoarchyvą, bei jo mirtis 1972 m. sutrukdė jam padaryti šį darbą. Žuvo vienos savo ekspedicijos Tasmanijos salos pietvakariuose metu, mėgindamas ištraukti Gordono upėje įstrigusią baidarę. Lietuvio kūną, užkliuvusį už rąsto, rado jo mokinys ir sekėjas fotografas Peteris Dombrovskis. Netrukus po O. Truchano mirties hidroelektrinės užtvankoje į nebūtį nugrimzdo ir Pederio ežeras, dėl kurio išsaugojimo jis kovojo, o kartu su juo – ir visa reta gyvūnija bei augmenija. Ežero grožis išliko tik jo nuotraukose.

## Bibliografija
* Max Angus, The world of Olegas Truchanas, Olegas Truchanas Publication Committee, Hobart, Norman Laird, 1975 m. ISBN 0-9598212-0-1
* William J. Lines, Patriots: defending Australia’s natural heritage St. Lucia, Qld., University of Queensland Press, 2006 m. ISBN 0-7022-3554-7
* Jonas Nekrašius. Lietuvis Olegas Truchanas – Tasmanijos legenda, 2008 m.

**Dokumentiniai filmai:**
* Spirit of Olegas, ABC, 1979 m.
* Wildness, by Scott Milwood, Film Australia, 2002 m.
* Ekspedicija Olego Truchano takais Tasmanijoje, Jonas Nekrašius, 2008 m.

## Nuorodos
* Olego Truchano nuotraukos Australijos nacionalinės bibliotekos archyve

## Šaltiniai
Stasys Budrys (1916)

**Stasys Budrys** (1916 m. liepos 14 d. Vilkija – 1984 m. balandžio 10 d. Sarasota, Floridos valstija) – lietuvių gydytojas, istorikas, JAV lietuvių visuomenės veikėjas. M. Budrienės vyras.

## Biografija
1940 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, dirbo gydytoju lietuvių karo pabėgėlių stovyklose. 1947 m. persikėlė į JAV. Nuo 1950 m., įgijęs praktikos teise Ilinojaus valstijoje, dirbo Čikagoje.

1937–1940 m. Lietuvoje ir nuo 1950 m. JAV gydytojų korporacijos „Fraternitas Lithuanica“ valdybos narys, pirmininkas. 1956–1957 m. Ilinojaus lietuvių gydytojų draugijos pirmininkas, vėliau vicepirmininkas. 1965–1967 m. Pasaulio lietuvių gydytojų sąjungos pirmininkas. 1960–1965 m. redagavo „Lietuvių gydytojų biuletenį“. Buvo Lietuvių fotoarchyvo, 1985 m. pavadinto jo vardu, tarybos pirmininkas.

Žmona Milda Budrienė.

## Bibliografija
* Dr Aleksandras Kuršius-Kurtius (Dr. Alexander Carolus Cursius-Curtius), Amerikos Lietuvių Gydytojų Sąjunga, 1967 m., redaktorius ir vienas autorių.

## Šaltiniai
Milda Budrienė

**Milda Budrienė** (1916 m. sausio 14 d. Lavrensas, Masačiusetso valstija) – lietuvių gydytoja, JAV lietuvių visuomenės veikėja, medicinos istorijos tyrinėtoja.

## Biografija
Vyras gyd. Stasys Budrys. 1923 m. su tėvais atvyko į Lietuvą. 1940 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1946 m. grįžo į JAV. Įgijo teisę verstis medicinos praktika Ilinojaus (1950 m.), Floridos ir Indianos (1975 m.) valstijose. 1958–1984 m. dirbo Ilinojaus universiteto Alergijos klinikoje, nuo 1960 m. klinikinė instruktorė, 1971–1984 m. klinikinė profesorė asistentė.

1965–1970 m. Lietuvių gydytojų biuletenio redaktorė. Nuo 1985 m. S. Budrio lietuvių fotoarchyvo valdybos pirmininkė, rėmė kultūrinius renginius, fotografijų parodas. Nuo 1988 m. Lituanistikos tyrimo ir studijų centro Lietuvių medicinos muziejaus Čikagoje, įkurto jos iniciatyva ir pastangomis, direktorė. Dar 1950 m. pradėjo rinkti duomenis apie senosios emigracijos lietuvius gydytojus. Tai buvo pati pradžia, iš kurios vėliau atsirado Lietuvių medicinos muziejus.

## Bibliografija
* Amerikos lietuvių gydytojų vardynas, rengėja ir leidėja, 1991 m.
* Amerikos lietuviai gydytojai, 1992 m.
* Lietuviai gydytojai šešiuose kontinentuose, 1996 m.

## Šaltiniai
Vytautas Budriūnas

**Vytautas Valteris Jonas Budriūnas** (1908 m. gruodžio 19 d. Vaukegane, Ilinojaus valstijoje, JAV – 2003 m. birželio 28 d. Dore, Viskonsino valstijoje, JAV) – lietuvių krepšininkas. Metimų į krepšį pašokus viena ranka ir kabliu vienas pradininkų.

## Biografija
1934 m. baigė Marketo universitetą (Milvokis). Žaidė vadinamoje koledžų žvaigždžių komandoje, Marketo universiteto rinktinėje. 1938 m. atvyko į Lietuvą. 1938–1939 m. Lietuvos vyrų krepšinio rinktinės žaidėjas. Žaidė 11 rungtynių, pelnė 19 taškų. 1939 m. Europos vyrų krepšinio čempionas, turnyre pelnė 73 taškus.

Grįžęs į JAV 1940–1959 m. dirbo treneriu, mokyklos sporto direktoriumi. 2007 m. populiariausio Lietuvos krepšininko rinkimuose jo pavardė paminėta ketvirta.

## Šaltiniai
Samcchės atabegatas

**Samcchės atabegatas** () – istorinė Gruzijos valstybė, buvusi pietvakarinėje Gruzijoje, dabartinės Gruzijos ir Turkijos teritorijoje, istoriniame Tao-Klardžetijos regione.

## Istorija
Samcchės atabegato pradžia galima laikyti 1266 m., kuomet Mongolų imperijai įsigalėjus gruzinų žemėse, Samcchės regiono valdytojai užmezgė santykius su mongolais, sukurdami savo nepriklausomą nuo Gruzijos valstybę. Ši valstybė ilgainiui užvaldė Adžarijos, Klardžetijos, Tao, Šavšetijos, Erušetijos, Džavahetijos, Artaani, Kolos istorinius regionus. Nors XIV a. I pusėje Gruzija atkūrė savo valdžią, netrukus valstybė vėl atsiskyrė kaip Samcchės atabegatas.

Atabegatu ši valstybė vadinama todėl, kad jos valdovai tiurkų papročiu buvo tituluojami atabegais.

Valstybė išnyko 1576 m., kuomet buvo prijungta prie Osmanų imperijos.

## Šaltiniai
*
Griova

**Griova** – reljefo forma, grunte laikinų vandens srautų išgraužtas gilus griovys su stačiais neapaugusiais šlaitais. Griovų formavimasis yra erozijos atvejis.

Griovos susidaro aukštesnėse lygumose ir kalvose, susidariusiose iš purių, lengvai išplaunamų uolienų. Griovų ilgis būna nuo kelių metrų iki kelių kilometrų. Skiriamos naujos griovos, kurios dar intensyviai formuojasi, ir senos griovos.

Griovos paplitusios Rusijos europinės dalies stepėse ir miškastepėse, Vidurinėje Azijoje, Kinijos lioso srityse, kai kuriose JAV vietovėse ir kitur.

Griovos daro didelę žalą žemės ūkiui, kadangi išraižo dirbamus laukus, mažina jų plotą ir prieinamumą. Apsaugai nuo griovų susidarymo naudojami agrotechniniai metodai, mažinantys paviršinį nuotėkį ir sulaikantys drėgmę dirvoje. Besiformuojančias griovas stabdo hidrotechninėmis priemonėmis – pylimais vandeniui sulaikyti, pylimais terasomis, vandens nuotėkio kanalais, užtvankomis, atraminėmis sienelėmis ir kt. Prie griovų ir raguvų sodinamos miško juostos, apželdinami ar padengiami velėna griovų dugnai ir šlaitai, kad būtų sustabdytas griovų plitimas ir didėjimas.
FK Silva

**Kauno „Silva“** – buvęs Lietuvos futbolo klubas iš Kauno.

## Istorija

Klubas įsikūrė prie „Silvos“ tekstilės fabriko, įkurto 1928 m. Vilijampolėje.

## Sezonai

|}

## Nuorodos
Pranciškus Budrius

**Pranciškus Budrius** (g. 1938 m. vasario 20 d. Gorainiuose, Tauragės apskritis) – Lietuvos birbynininkas, koncertmeisteris.

## Biografija
Pirmąsias muzikos žinias gavo iš tėvo. 1944–1948 m. mokėsi Gorainių pradinėje, 1949–1952 m. Pagramančio septynmetėje mokyklose, 1952–1956 m. Klaipėdos muzikos mokykloje. 1956–1962 m. studijavo LSSR konservatorijoje (Povilo Samuičio klasė).

1957–1972 m. „Lietuvos“ ansamblio artistas-birbynininkas, 1967–1972 m. orkestro vadovas, 1972–1999 m. ansamblio meno vadovas. 1978–2000 m. dėstė LSSR konservatorijos (nuo 1992 m. Lietuvos muzikos akademija) Liaudies instrumentų katedroje; nuo 1987 m. docentas.

Parengė ansamblio „Lietuva“ programas: „Klonių aidai“ (1973 m.), „Per tėviškėlę“ (1974 m.), „Dainuojame žmogui“ (1977 m.), „Rugio giesmė“ (1985 m.), „Ein saulelė apie dangų“ (1991 m.). Koncertavo kaip solistas ir su „Lietuvos“ ansambliu Europos valstybėse, Kanadoje, Japonijoje, Filipinuose, Brazilijoje. 1998 m. Pasaulio lietuvių dainų šventės Ansamblių vakaro meno vadovas.

## Įvertinimas
* 1959 m. Tarptautinio konkurso Vienoje laureatas (aukso medalis)
* 1967 m. LTSR nusipelnęs artistas
* 1977 m. LTSR nusipelnęs meno veikėjas
* 1980 m. Tautų draugystės ordinas
* 1986 m. LSSR valstybinė premija
* 1987 m. LSSR liaudies artistas
* 1998 m. DLK Gedimino 4 laipsnio ordinas 

## Šaltiniai
Alfonsas Budvytis

**Alfonsas Budvytis** (1949 m. sausio 1 d. Balsėnai, Švėkšnos valsčius – 2003 m. spalio 30 d. Vilnius, palaidotas Veiviržėnų kapinėse) – Lietuvos fotografas.

## Biografija
1967–1971 m. studijavo farmaciją Kauno medicinos institute. Surengė individualių parodų Lietuvoje (1987–1988 m., 1993 m., 1996 m.) ir užsienyje (Talinas, 1988 m., Varšuva, 1995 m.).

Fotografijų ciklai: „Vilniaus vaizdai“ (1986–1992 m.), „Lietuvos miesteliai“ (1988–1992 m.), „Tylioji gamta“ (nuo 1991 m.). Jo fotografijos konceptualios, motyvai minimalistiniai, fragmentiški. Kūrinių fonas palengva keičiasi nuo pelenų pilkumo iki visiško juodumo, primena piešinį plunksna.

## Įvertinimas
*1994 m. Tarptautinės meninės fotografijos federacijos fotografas menininkas. 
*2002 m. Vyriausybės meno premija

## Šaltiniai
*www.budvytis.lt
Šeflinas

**Šeflinas** () – svaidomoji ietis, kurią naudodavo ankstyvieji landsknechtai. Antgalis ilgas ir platus, bet lengvas (tuščiaviduris), su trumpa mova. Ietikočio ilgis – apie 1,7 m. Koto galinė dalis paprastai turėjo plunksnas kaip ir strėlė.

Manoma, kad žodis *Schefflin* giminingas , *javelot* 'akstis', .

## Nuorodos
* В. Бехайм (1895) Энциклопедия оружия (Руководство по оружиеведению. Оружейное дело в его историческом развитии от начала средних веков до конца XVIII в.) § 2. Древковое оружие. Копье
Pranas Vytautas Būdvytis

**Pranas Vytautas Būdvytis** (1900 m. spalio 15 d. Kalniškiuose, Kvėdarnos valsčius – 1975 m. rugsėjo 7 d. Kaune, palaidotas Rudaminoje, Lazdijų rajonas.) – Lietuvos žurnalistas, poetas.

## Biografija
Per Pirmąjį pasaulinį karą pasitraukė į Rusiją. Bendradarbiavo katalikų laikraščiuose „Rygos garsas“, „Lietuvių balsas“, „Ateities spinduliai“. 1918 m. grįžęs į Lietuvą Vilniuje tvarkė laikraščio „Lietuvos aidas“ jaunimo skyrių, organizavo valsčių komitetus. 1918–1919 m. Tauragės apskrities policijos viršininkas. 1919–1921 m. Lietuvos kariuomenės savanoris. Dirbo „Trimito“ ir „Lietuvos žinių“ redakcijose. 1924 m. leido satyrinį laikraštį „Liežuvis“, 1924–1934 m. leido ir redagavo satyrinį žurnalą „Spaktyva“, 1933 m. bulvarinį laikraštį „Tempo“. 1925 m. vienas iš Žurnalistų klubo steigimo iniciatorių.

1942–1944 m. Ašmenos apskrities administracijos tarnautojas. Po Antrojo pasaulinio karo iki 1945 m. dirbo Tauragės apskrities laikraščio „Tarybinis žodis“, iki 1949 m. Pagėgių apskrities laikraščio „Raudonasis artojas“ redakcijose.  1951 m. balandžio mėn. sovietinės valdžios suimtas Kaune kartu su E. Viskanta, K. Jankausku ir už nacių okupacijos metais periodiniuose leidiniuose paskelbtus eilėraščius ir žurnalistinę veiklą nuteistas; 1951–1955 m. kalintas. Grįžęs dirbo darbininku.

Išvertė G. Hauptmano, N. Ostrovskio dramos veikalų ir kt. literatūrinių kūrinių.

## Bibliografija
* *Ištrėmimo keliais*, eilėraščiai, 1922 m.
* *Vyčių tautos pasaka ir dar šis tas" [[1923]] m.
* *Klystantis lapas*, eilėraščiai, [[1923]] m.
* *Ant marių krašto'', eilėraščiai, 1925 m.

## Šaltiniai
Antiseksualizmas

**Antiseksualizmas** arba **antiseksualumas** – terminas, apibrėžiantis asmenines pažiūras arba judėjimą, nukreiptą prieš seksualumą. Antiseksualumas nebūtinai susijęs su religinėmis pažiūromis ir aseksualumu. Pasak antiseksualų, seksualumas yra daugelio pasaulio problemų priežastis.

## Priežastys

Kai kurios antiseksualumo priežastys:
* Seksualumas gadina žmonių tarpusavio santykius, sukelia pavydą, neištikimybę;
* Seksualumas trukdo žmogaus dvasiniam tobulėjimui;
* Dėl seksualinių troškimų dalis žmonių meluoja, apgaudinėja, nusikalsta;
* Seksualumas skatina diskriminaciją dėl fizinio patrauklumo vertinimo (atrakcionizmas);
* Seksualumas verčia žmones elgtis instinktyviai, neleidžia sukoncentuoti mąstymo.

## Taip pat skaitykite
* Celibatas
* Skaistybės įžadas

## Nuorodos
* Tarptautinio Antiseksualumo judėjimo svetainė 
* http://antiseksualai.forumlt.com

## Šaltiniai
* Чудакова, Алиса (July 7, 2008). Против секса (in Russian). Interfax. Nuoroda tikrinta 2013-02-20.