open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kasteljono provincija

**Kasteljono provincija** () – Ispanijos provincija, esanti šalies rytuose, šiaurinėje Valensijos regiono dalyje. Pietuose ribojasi su Valensijos provincija bei vakaruose su Teruelio provincija. Rytuose provincijos krantus skalauja Viduržemio jūra. Vakarinė provincijos dalis yra kalnuota.

Administracinis centras – Kasteljon de la Plana. 615 tūkst. gyventojų (2024 m. duomenys). Provincija sudaryta iš 135 savivaldybių.

## Ekonomika
Provincijoje auginami vaisiai. Nuo XVII a. išvystyta keramika ir keramikinių plytelių gamyba. Svarbiausios pramonės šakos: batų ir avalinės gamyba, žvejyba, tekstilė bei turizmas.

## Komarkos
Istoriškai provincija yra padalinta į komarkas. Žemiau yra pateiktas jų sąrašas.
* L’Alcalatenas
* L’Alt Maestratas
* L’Alt Miljarsas
* L’Alt Palansija
* El Baiš Maestratas
* La Plana Alta
* La Plana Baiša
* Els Portsas

## Provincijos miestai
Didžiausi miestai (2023 m.):
* Kasteljon de la Plana – 148,3 tūkst. gyventojų
* Viljarealis – 50,7
* La Val d'Uišo – 31,4
* Burjana – 29,9
* Benikarlo – 24,6
* Almasora – 24,5

## Šaltiniai
Sidabrinė gervė 2014

**Sidabrinė gervė 2014** – septintoji lietuviško kino apdovanojimų „Sidabrinė gervė“ ceremonija, įvykusi 2014 m. gegužės 2 d. Vilniuje. Ceremonijos vedėjai – Vytautas Rumšas ir Vytautas Rumšas jaunesnysis. Transliuotojas - LRT televizija (tiesioginė transliacija). Iš viso buvo 17 nominacijų.

## Nominacijos

### Metų studento darbas
* **„Galutinis tikslas“ (rež. [[Ričardas Marcinkus]])**
* „Etiudas“ (rež. Austėja Urbaitė)
* „Pasakyk, kad neskaudės“ (rež. Marija Kavtaradzė)
* „Kai auga medis“ (rež. Birutė Sodeikaitė)

### Metų dokumentinis filmas
* „Lituanicos paslaptis“ (rež. Remigijus Sabulis)
* „Trispalvis“ (rež. Vytautas V. Lansbergis)
* **„Kenotafas“ (rež. [[Audrius Stonys]])**
* „Pietūs lipofkėje“ (rež. Linas Mikuta)

### Metų trumpametražis vaidybinis filmas
* **„Anglijos karalienė pagrobė mano tėvus“ (rež. [[Ernestas Jankauskas]])**
* „Kadagio gatvė“ (rež. Tadas Vidmantas)
* „Šuns dienos“ (rež. Ieva Veiverytė)

### Metų dailininkas
* **[[Nerijus Narmuntas]] („Lošėjas“)**
* Grigorijus Zundelovičius („Nesamasis laikas“)
* Jurgita Gerdvilaitė („Santa“)

### Metų animacinis filmas
* **„Neeuklidinė geometrija“ (rež. [[Skirmanta Jakaitė]] ir [[Solveiga Masteikaitė]])**
* „Žilvinas ir Eglė“ (rež. Antanas Skučas)  

### Metų profesinės meistrystės darbas
* Živilė Pipinytė
* **[[Artūras Pugačiauskas]]**
* VšĮ „Meno avilys“  

### Metų montažo režisierius
* Stasys Žak („Lošėjas“)
* **[[Gintarė Sokelytė]] ir [[Emilis Vėlyvis]] („Redirected / Mes už Lietuvą!“)**
* Danielius Kokenauskis („Kenotafas“)  

### Metų kompozitorius
* **[[Paulius Kilbauskas]] ir [[Domas Strupinskas]] („Lošėjas“)**
* Kipras Mašanauskas ir Chinawoman („Santa“)
* Giedrius Puskunigis („Kenotafas“)  

### Metų scenarijus
* **[[Pranas Morkus]] („[[Ekskursantė]]“)**
* Kristupas Sabolius ir Ignas Jonynas („Lošėjas“)

### Metų antraplanio vaidmens aktorė
* Virginija Kuklytė („Niekada nežinai“)
* Raisa Riazanova („Ekskursantė“)
* **[[Vesta Grabštaitė]] („Šuns dienos“)**

### Metų antraplanio vaidmens aktorius
* **[[Valentinas Novopolskis]] („Nesamasis laikas“)**
* Rimantas Šavelis („Nesamasis laikas“)
* Igoris Savočkinas („Ekskursantė“)  

### Metų aktorė
* **[[Anastasija Marčenkaitė]] („[[Ekskursantė]]“)**
* Oona Mekas („Lošėjas“)
* Neringa Varnelytė („Vardas Tamsoje“)  

### Metų aktorius
* **[[Vytautas Kaniušonis]] („Lošėjas“)**
* Tadas Gryn („Nesamasis laikas“)
* Tommi Korpela („Santa“)  

### Metų operatorius
* **[[Ramūnas Greičius]] („[[Ekskursantė]]“)**
* Janis Eglitis („Lošėjas“)
* Audrius Kemežys („Kenotafas“)

### Metų režisierius
* **Ignas Jonynas („Lošėjas“)**
* Emilis Vėlyvis („Redirected / Už Lietuvą!“)
* Mykolas Vildžiūnas („Nesamasis laikas“)
* Audrius Juzėnas („Ekskursantė“)  

### Metų geriausias ilgametražis filmas
* **„Lošėjas“**
* „Ekskursantė“
* „Nesamasis laikas“
* „Redirected / Už Lietuvą!“
* „Santa“

### Apdovanojimas už viso gyvenimo nuopelnus
Gražina Balandytė

## Šaltiniai
Pempių Švč. Dievo Motinos Užtarėjos sentikių cerkvė

**Pempių sentikių cerkvė** – rusų stačiatikių (sentikių) maldos namai Panevėžio rajone, Krekenavos seniūnijoje, Pempių kaime, 0,3 km į pietus nuo rajoninio kelio . 

Statinys medinis, stačiakampis, su kvadratinio plano bokštu ir mažu kupoliuku su kryžiais, kylančiais virš dvišlaičio stogo kraigo. Pagrindiniame fasade – dvivėrės durys ir platus stačiakampis langas frontone.

## Literatūra

* Nijolė Steponaitytė. *Stačiatikių ir sentikių architektūra Lietuvoje*. Archiforma, Nr. 41. p. 53

## Nuorodos

* Sąrašas:Lietuvos stačiatikių bažnyčios
* Lietuvos sentikių svetainė
* Lietuvos sentikių kultūros paveldas 
* Pempių sentikių religinė bendruomenė
Dumnonija

**Dumnonijos valstybė** atsirado Britanijos teritorijoje dar senovės Romos laikais, apie III a. Egzistavimo pradžioje ji priklausė nuo Romos imperijos. Maždaug V amžiaus pradžioje Dumnonija išsilaisvino nuo Romos valdžios. V amžiaus laikotarpyje Dumnonijos vakarinėje dalyje atsirado Kernou ir Lioneso valstybės. Taip pat V–VI amžiuose vietiniai britai persikėlė į pietus, Bretanę. Dumnonijos sostinė buvo Kair Uiskas (dab. Ekseteris). Po saksų įsiveržimo Dumnonija buvo atskirta nuo kitų keltų valstybių. Apie 710 metus saksai užgrobė Dumnonijos sostinę. VIII amžiaus pabaigoje saksai užgrobė dar kai kurias Dumnonijos žemes, nustumiant keltus iki pusiasalio krašto. 838 metų sukilimas neatnešė sėkmės dumnoniečiams. X amžiaus pradžioje Dumnonija buvo pilnai užimta, jos valdovais tapo Kornoulio grafai.

## Dumnonijos valdovai
* Karadokas (290–305)
* Dinodas ap Karadokas (305–340)
* Kinanas ap Geraintas (340–387)
* Gadeonas ap Kinanas (387–405)
* Gvoremoras ap Gadeonas (405–415)
* Tudvalas ap Gvoremoras (415–425)
* Konomoras ap Tudvalas (425–435)
* Konstantinas ap Konomoras (435–443)
* Erbinas ap Konstantinas (443–480)
* Geraintas ap Erbinas (480–508)
* Kado ap Gerenas (508–537)
* Konstantinas ap Kadokas (537–560)
* Geraintas ap Konstantinas (560–598)
* Bledrikas ap Geraintas (598–613)
* Klementas ap Bledrikas (613–633)
* Petrokas ap Klementas (633–658)
* Kulminas ap Petrokas (658–661)
* Donartas ap Kulminas (661–700)
* Geraintas ap Donartas (700–710)
* Itelas ap Donartas (710–715)
* Difnvelas ap Itelas (715–750)
* Kavrdolas ap Difnvelas (750–770)
* Osvaldas ap Kavrdolas (770–790)
* Gernamas ap Osvaldas (790–810)
* Chopkinas ap Gernamas (810–830)
* Mordafas ap Chopkinas (830–850)
* Ferferdenas ap Mordafas (850–865)
* Donartas (865–876)
* Eluidas ap Ferferdenas (876–890)
* Alonoras ap Eluidas (890–900)
* Rikatas (900–910)
* Hivelas ap Kadelas (910–926)
* Konanas ap Alonoras (926–937)
* Rolopas ap Alonoras (937–?)
* Bortegunas ap Rolopas (?)
* Vefunas ap Vortegunas (?)
* Alurdas ap Vefunas (?)
* Godvinas ap Alurdas (?), galimai jis ir Godvinas vienas ir tas pats asmuo.
* Gerbertas ap Godvinas (?–1066)
* Kadokas ap Gerbertas (?)
* Robertas, grafas de Mortenas (1066–1084)
* Vilhelmas, grafas de Mortenas (1084–1104)
* Kadokas ap Kadokas (1104–?)

## Nuorodos

* Все монархии мира: Думнония  (rus.)
Valensijos provincija

**Valensijos provincija** () – Ispanijos provincija, esanti šalies rytuose, centrinėje Valensijos regiono dalyje. Ribojasi su Alikantės, Albasetės, Kuenkos, Teruelio, Kasteljono provincijomis. Rytuose provincijos krantus skalauja Viduržemio jūra. Šiaurinė dalis kalnuota. Dalis provincijos teritorijos, Rinkon de Ademuso eksklavas yra tarp Kuenkos ir Teruelio provincijų.

2024 m. duomenimis provincijoje gyveno 2,71 milijonų gyventojų. Administracinis centras – Valensija. Valensijos provincija sudaro 265 savivaldybės.

## Komarkos
Istoriškai provincija yra padalinta į komarkas. Žemiau yra pateiktas jų sąrašas:
* El Kamp de Turija
* El Kamp de Morvedrė
* La Kanal de Navaresas
La Kostera
* La Foja de Bunjolis
* L’Horta de Valensija
* Šiaurės Horta
* Vakarų Horta
* Pietų Horta
* Valensija
* La Plana de Utielis
* El Rinkon de Ademusas
* La Ribera Alta
* La Ribera Baiša
* La Saforas
* Els Seransas
* La Val d’Albaida
* La Val de Kofrentsas

## Provincijos miestai
Didžiausi miestai (2023 m.):
* Valensija – 769,1 tūkst. gyventojų
* Torentas – 70,0
* Gandija – 62,1
* Mislata – 44,8
* Alsyra – 42,6
* El Port de Saguntas – 42,5
* Burchasotas – 39,6
* Paterna – 39,1
* Aldaja – 32,7
* Ontinjentas – 30,1
* Alakvasas – 29,8
* Šativa – 28,3
* Paiporta – 27,1
* Širivelja – 26,8
* Algemesi – 25,3
* Sueka – 24,3

## Šaltiniai
Sent Kitso ir Nevio herbas

**[[Sent Kitsas ir Nevis|Sent Kitso ir Nevio]] herbas** buvo sukurtas ir įregistruotas 1983 m.

Herbo apačioje yra parašytas valstybės šūkis „šalis virš savęs“ (). Centre yra pavaizduotas skydas, kurio viršuje karibų gyventojo galvą supa heraldiškoji lelija ir rožė. Viršum skydo yra šalmas, o ant jo uždėtas deglas. Deglą laiko baltaodžio ir juodaodžio gyventojų rankos.

Iš abiejų pusių herbą supa nacionalinis šalies paukštis – pelikanas. Jie stovi šalia kokoso palmės ir cukranendrės.
Mariko Ebralidzė

**Mariko Ebralidzė** (; g. 1984 m. Tbilisyje) – gruzinų džiazo dainininkė. Su grupe The Shin atstovaus Gruzijai 2014 m. Eurovizijos dainų konkurse Kopenhagoje su daina „Three Minutes to Earth“.

Gimė Tbilisyje, Mariko nuo pat vaikystės mokėsi groti pianinu, dainavo, o 2008 m. Pedagoginiame muzikos menų institute įgijo solistės bei mokytojos bakalauro laipsnį. Savo šalyje žinoma kaip džiazo dainininkė. Nuo 2008 m. ji yra Tbilisio orkestro „Big Band“ solistė.

## Išnašos



|-
Kasey Smith

**Kasey Smith** (g. 1990 m. kovo 29 d. Dubline) – Airijos dainininkė.

2008–2011 m. laikotarpiu buvo populiarios airių grupės „Wonderland“ narė. 2013 m. dalyvavo nacionalinėje Airijos atrankoje į Euroviziją. Su daina „Kiss Me“ užėmė 3 vietą. Po metų atlikėja su grupe Can-Linn laimėjo tą pačią šalies atranką. Su kūriniu „Heartbeat“ atstovavo Airijai 2014 m. Eurovizijos dainų konkurse, kuris vyko Kopenhagoje. Pusfinalyje atstovai užėmė 12 vietą ir į finalą nepateko.

## Diskografija

### Singlai
* 2013: *Kiss Me*
* 2014: *Heartbeat* (Can-linn, kartu su Kasey Smith)

## Nuorodos

* Kasey – „Kiss Me“ (video)
* Can-linn, kartu su Kasey Smith – „Heartbeat“ (vaizdo klipas)

|-
Firelight (grupė)

**Firelight** – Maltos muzikos grupė, įkurta 2013 m. birželį. 2014 m. vasario 8 d. grupė laimėjo Maltos atranką į Eurovizijos dainų konkursą su daina „Coming Home“. Jie dalyvaus 2014 m. Eurovizijos dainų konkurso pusfinalyje Kopenhagoje.

## Grupės nariai

* Michelle Mifsud – vokalas, fortepijonas, perkusija
* Richard Edward Micallef – vokalas, akustinė gitara, perkusija
* Tony Polidano – vokalas, bosinė gitara, akustinė bosinė gitara, perkusija
* Daniel Micallef – akustinė gitara, elektrinė gitara
* Leslie Decesare – būgnai, perkusija, armonikėlė

## Nuorodos

* Apie grupę Firelight 

|-
Karavela

**Karavela** () – sala Atlanto vandenyne, Bižagošo salyno, priklausančio Bisau Gvinėjai, šiaurinėje dalyje. Užima 128 km² ir yra antra pagal dydį salyno sala. Kranto linijos ilgis – 56,6 km. Vakaruose užsibaigia Akudamos kyšuliu. Į rytus nuo Karavelos yra Karašė (atskirta 1 km pločio sąsiauriu).

Sala daugiausia apaugusi miškais ir mangrovių sąžalynais, yra smėlio paplūdimių.

2001 m. Karaveloje gyveno 10 510 žmonių.

## Šaltiniai
Formosa (Bisau Gvinėja)

**Formosa** () – sala Atlanto vandenyne, Bižagošo salyno, priklausančio Bisau Gvinėjai, šiaurinėje dalyje. Užima 140,3 km² ir yra didžiausia salyno sala. Ilgis – 19,9 km, plotis – 10,4 km. Tuoj į šiaurę nuo Formozos yra Pontos ir Majo salos, į pietvakarius – Enu ir Edana, į vakarus – Karašė.

Sala daugiausia apaugusi miškais ir mangrovių sąžalynais, yra smėlio paplūdimių.

Pagrindinė gyvenvietė – Abu (rytinėje pakrantėje).

## Šaltiniai
Unas (Bisau Gvinėja)

**Unas** () – sala Atlanto vandenyne, Bižagošo salyno, priklausančio Bisau Gvinėjai, centrinėje dalyje. Užima 104 km². Kranto linijos ilgis – 45,5 km. Yra tarp Orango pietuose, Urakanės rytuose, Enu šiaurės rytuose, Unjakomo ir Unjakomozinjo vakaruose.

Pagrindinė gyvenvietė – Unas (salos rytuose).

## Šaltiniai
Nuosėdinė žvynabudėlė

**Nuosėdinė žvynabudėlė** (*Lepiota cortinarius*) – pievagrybinių klasei, priklausantis  nykstantis  grybas. Dėl savo retumo yra saugotinas ir įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą.  Lietuvoje rasta tik Žaliųjų ežerų apylinkėse. Reta ir visoje Europoje, todėl priskiriama prie saugotinų grybų.

## Išvaizda

Kepurėlė 5-6 cm skersmens, jaunų vaisiakūnių kūgiška, senų horizontali, balta su smulkiais gelsvai rusvais žvyneliais (kaip ir *skydinė žvynabudė*), didelė. Lakšteliai balti, tankūs, iki 0,7 cm pločio, paspaudus paruduoja, laisvi. Kotas 6-8 cm ilgio, 1-1,4 (2) cm storio, be rinkio, į apačią storėjantis, prie kepurėlės baltas, žemiau gelsvas, gelsvai rusvas, plaušuotas, pagrindas su rudai plaušuotu - žvynuotu gumbeliu. Trama balta, gelsva, minkšta, stora, be ypatingo kvapo ir skonio. Sporų masė balta, 7-8x2,5-3 μm.

## Augavietė

Šis grybas auga, spygliuočių, mišriuosemiškuose.

Sezonas: rugpjūtis – rugsėjis

## Nuorodos

* Daug informacijos apie Lietuvoje augančius grybus 
*  Lietuvos raudonoji knyga
Urakanė

**Urakanė** () – sala Atlanto vandenyne, Bižagošo salyno, priklausančio Bisau Gvinėjai, centrinėje dalyje. Yra tarp Enu šiaurėje, Edanos ir Formosos šiaurės rytuose, Sogos rytuose, Orango pietuose ir Uno vakaruose.

Pagrindinės gyvenvietės – Ankaljė, Ankumbas.

## Šaltiniai
Jaunojo menininko premija

**Jaunojo menininko premija** – premija, kurią skiria Lietuvos Respublikos kultūros ministerija. Kandidatais premijas gauti gali būti siūlomi jaunieji menininkai (asmenys nuo 14 iki 35 metų) arba jaunųjų menininkų kolektyvai.

## Kandidatų siūlymas
Kandidatus turi teisę siūlyti fiziniai ir juridiniai asmenys (profesionalūs menininkai arba meno vertintojai). Vienas fizinis ar juridinis asmuo gali siūlyti ne daugiau nei vieną kandidatą Metų debiuto ar Jaunojo kūrėjo premijai gauti.
Siūlant kandidatus pateikiamos rekomendacijos, kandidatų kūrybinės veiklos aprašymai ir kt.

## Rūšys

Kasmet skiriamos 2 rūšių premijos: Metų debiuto premija ir trys Jaunojo kūrėjo premijos.

### Metų debiuto premija
Metų debiuto premijos dydis yra 2400 Lt. Ši premija skiriama už geriausią jaunojo menininko arba jaunųjų menininkų kolektyvo debiutą profesionaliojo meno srityje einamaisiais kalendoriniais metais, išsiskyrusį kūrybiniu novatoriškumu ir gerai įvertintą profesionalių meno vertintojų.

### Jaunojo kūrėjo premija
* Jaunojo kūrėjo premijos dydis yra 3200 Lt. 3 premijos skiriamos jauniesiems menininkams arba jaunųjų menininkų kolektyvams už pastarųjų 3 metų kūrybą, gerai įvertintą profesionalių meno vertintojų ir sulaukusią visuomenės pripažinimo.

## Nuorodos
* Kultūros ministerija priima dokumentus Jaunojo menininko premijai gauti
Unjakomas

**Unjakomas** () – sala Atlanto vandenyne, Bižagošo salyno, priklausančio Bisau Gvinėjai, vakarinėje dalyje (nutolusi toliausiai vakarop). Yra į vakarus nuo Uno ir Unjakomozinjo.

Beveik visą salą dengia miškai ir mangrovės.

## Šaltiniai
Bubakė

**Bubakė** () – sala Atlanto vandenyne, Bižagošo salyno, priklausančio Bisau Gvinėjai, pietinėje dalyje. Plotas – 75 km². Ilgis 13,6 km, plotis 8 km. Į rytus nuo Bubakės yra Roša, į pietus – Orangozinjas, į vakarus – Urakanė, į šiaurę – Soga ir Rubanė.

Salą užima tropiniai miškai, mangrovės. Įsteigtas biosferos draustinis.

2008 m. saloje gyveno 9244 žmonių. Pagrindinė gyvenvietė – Bubakė (sektoriaus centras). Joje yra lėktuvų pakilimo takas, veikia keltas į Bisau.

## Šaltiniai
Orangas

**Orangas** () – sala Atlanto vandenyne, Bižagošo salyno, priklausančio Bisau Gvinėjai, pietinėje dalyje. Plotas – 122,7 km², kartu su greta esančiomis Kanogo, Imbanės ir Menekės salomis – 272,5 km². Ilgis ir plotis siekia 22,5 km. Kranto linijos ilgis – 122,7 km. Į rytus nuo Orango ir prie jo prisišliejusių salų yra Orangozinjas, į šiaurę – Unas, Urakanė.

Salą užima tropiniai miškai, mangrovės. Įsteigtas Orango salų nacionalinis parkas. Čia gyvena hipopotamai, kurie vietinių gyventojų laikomi šventais.

Pagrindinė gyvenvietė – Etikoga.

## Šaltiniai
Orangozinjas

**Orangozinjas** () – sala Atlanto vandenyne, Bižagošo salyno, priklausančio Bisau Gvinėjai, pietinėje dalyje. Plotas – 107 km². Ilgis 19 km, plotis 11,8 km. Kranto linijos ilgis – 76,1 km. Į vakarus nuo Orangozinjo yra Orangas (su Meneke, Kanogu), į šiaurę – Bubakė, į rytus – Kavalošas.

Salą užima tropiniai miškai, mangrovės.

Pagrindinė gyvenvietė – Abenė.

## Šaltiniai
Šiurkštusis grybliežuvis

**Šiurkštusis grybliežuvis** (*Trichoglossum hirsutum*) – skiauterinių šeimai, priklausantis  nevalgomas grybas. Dėl savo retumo yra saugotinas ir įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą. 

## Išvaizda

Kepurėlė 1-2 cm ilgio, 0,5-1 cm storio, liežuvėlio pavidalo, viršutinė dalis susiaurėjusi, juodai ruda. Kotas 3-4 kartus ilgesnis už kepurėlę, plonas, juodai rudas arba juodas, apaugęs tamsiais plaukeliais. Trama kremzliška. Sporos rudos, ilgos, plonos, 120-150x5-7 μm.

## Augavietė

Šis grybas auga miškų pakraščiuose, ypač pelkėtose pievose netoli vandens telkinio, tarp samanų ir žolių.

Panašiose augavietėse auga ir daugiau šios genties grybų, bet jie mažai tirti.

Sezonas: rugpjūtis–spalis.

## Nuorodos

* Daug informacijos apie Lietuvoje augančius grybus 
*  Lietuvos raudonoji knyga
Trilapė bligna

**Trilapė bligna** (*Isopyrum thalictroides*) – vėdryninių (* Ranunculaceae*) šeimos, blignų genties (*Isopyrum*) žolinis augalas. Subborealio reliktas. Išnykstanti rūšis, įrašyta į Baltarusijos ir Lietuvos raudonąsias knygas.

## Paplitimas ir augavietės

Natūraliai paplitęs Vidurio Europoje, vidutinio klimato juostoje: nuo Pirėnų kalnų vakaruose iki Vidurio Ukrainos rytuose bei nuo Vidurio Italijos ir
Balkanų pietuose iki Lietuvos ir Baltarusijos šiaurėje. Lietuvoje žinomos dvi išlikusios augavietės: Kamšos botaniniame zoologiniame draustinyje ir Dubysos slėnyje prie Lyduvėnų. Pirmą kartą Lietuvoje rasta 1898 m. Marvelėje, Kaune.

Auga tamsiuose lapuočių, miškuose, mišku bei krūmais apaugusiuose šlaituose, *Carpinion* ir *Alnion incanae* sąjungų bendrijose. Mėgsta derlingus priemolio ir priesmėlio dirvožemius. Auga grupelėmis, mažuose plotuose, sąžalynus gali sudaryti keli šimtai individų.

## Biologija
Tai daugiametis, su šliaužiančiu šakniastiebiu, 10-30 cm aukščio pavasarinis efemeroidas. Lapai vieną arba du kartus trilapiai, lapeliai triskilčiai. Augalas nuodingas, turi daug alkaloidų ir cianogeninių glikozidų.

Žydi balandžio mėnesį arba gegužės pradžioje. Turi penkis baltos spalvos vainiklapius. Žiedynas – kekė, o vaisius – lapavaisis. Dauginasi vegetatyviškai, dalijantis šakniastiebiui arba sėklomis. Augalas diploidinis, 2n = 14.

## Apsauga
Įrašyta į saugomų augalų rūšių sąrašą 1984 m. Auga Kamšos botaniniame-zoologiniame draustinyje. Reikia nuolat stebėti radaviečiųs būklę, nes rūšiai išsaugoti būtinas rezervatinis režimas, kurį miesto ribose palaikyti sudėtinga. Nyksta plynai kertant medžius ir mechaniškai žalojant augavietes bei vykstant šlaitų erozijai.

## Literatūra

* Lietuvos raudonoji knyga. Red Data Book of Lithuania, Vilnius, 2007, 411 p.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Trilapės blignos mokslinis lotynų kalba pavadinimas ir sinonimai per theplantlist.org  (anglų k.)''
Fortūna (apdovanojimas)

**Fortūna** – Lietuvos teatro sąjungos (LTS) Kauno sk. profesionalių teatralų apdovanojimai, skirti geriausiams sezono darbams. Teikiamai kasmet kovo 27   d., minint Tarptautinę teatro dieną.

Tradiciškai skiriamos 7 „Fortūnos” statulėlės (aut. Stasys Žirgulis; prizas prie statulėlės – 1000€) ir 5 rangu žemesni „Fortūnos” diplomai, skirti pažymėti ryškesniems teatro kūrėjų darbams.

Apdovanojimų komisiją ir vadovą tvirtina LTS Kauno sk. valdyba

## Istorija
1996 m. įkūrė LTS Kauno sk. ir dienraštis „Kauno diena“.

1997 m. apdovanojimai neįvyko.

1999 m. šalia „Fortūnos“ statulėlių, pasiūlius V. Savičiūnaitei, įsteigti ir „Fortūnos“ diplomai.

2009 m. kartu su „Fortūnos“ statulėlėmis pradėtos skirti ir piniginės (1000 litų) premijos.

## Komisijų vadovai, sudėtys
* 1996 m. teatrologė Vitalija Truskauskaitė
* 1998 m. Bronius Vaškelis
* 1999–2004 m. Vida Savičiūnaitė
* 2005–2014 m. teatrologė Elvyra Markevičiūtė (kiti nariai: Gediminas Jankus, choreografė Lina Navardauskienė, Aldona Ruseckaitė, teatrologė prof. dr. Jurgita Staniškytė, žurnalistė Ramutė Vaitiekūnaitė ir muzikologė Jevgenija Žakienė)
* 2014 m. Viktoras Valašinas (kiti nariai: muzikologė Gražina Dainauskienė, scenografė Kotryna Daujotaitė, choreografas Aleksandras Jankauskas, teatrologės Ina Pukelytė ir teatrologė Kristina Steiblytė)
* 2015 m. Ina Pukelytė (kiti nariai: muzikologė Gražina Dainauskienė, choreografas Aleksandras Jankauskas, teatrologas Edgaras Klivis ir Kristina Steiblytė)
* 2016–2017 m. Kristina Steiblytė (kiti nariai: teatrologė Rūta Mažeikienė, muzikologė Gražina Dainauskienė, teatrologas Edgaras Klivis, choreografas Aleksandras Jankauskas)
* Nuo 2017 m. Rūta Mažeikienė (VDU) (kiti nariai: Ina Pukelytė (VDU), teatrologė Deimantė Dementavičiūtė-Stankuvienė(VDU), muzikologė Beata Leščinska-Baublinskienė (LMTA), skulptorius ir scenografas Danielius Sodeika)

## Laureatai
* 1996–2017 m. pilnas statulėlių ir diplomų laureatų bei jų nuopelnų sąrašas

## Šaltiniai
Aliumelis

**Aliumelis** (; ) – nikelio lydinys, kurį sudaro nikelis (93–96 %); aliuminis (1,8–2,5 %); manganas (1,8–2,2 %) ir silicis (0,8–1,2 %).

## Panaudojimas
Iš lydinio gamina vielą termoporoms. Dažniausiai naudojamas K tipo termoporose (pora chromelis-aliumelis).

## Nuorodos

* Марочник сталей и сплавов
Kalchvinedas

**Kalchvinedo karalystė** () – ankstyvųjų viduramžių britų karalystė, kuri buvo išsidėsčiusi dabartiniame Midlendse.

Iš pradžių tos žemės vadinosi Fensas. Tose žemėse į valdžią atėjus Kinvelinui ap Artuisui (jo tėvas buvo Artuisas ap Moras), valstybė pradėjo vadintis Kinvidionu (*Cynwidion*), o valdant jo sūnui, Kinvidui ap Kinvelinui, ji pradėjo vadintis Kalchvinedu. VII amžiaus antrame ketvirtyje Kalchvinedas buvo užgrobtas saksų Esekso ir anglų Mersijos.

## Valdovai
* Kinvelinas ap Artuisas (495–510/515)
* Kinvedas ap Kinvelinas
* Kadrodas ap Kinvidas (mirė 556 m.)
* Ispvis ap Kadrodas (556–581)
* Ispvis ap Ispvis
* Minanas ap Ispvis (VII a.)

## Palikuonys
Minano sūnus, Moras, galimai, jau nebuvo Kinvidiono karalius ir buvo Velse. Jo proanūkis Marchudas tapo Brinvenigalo lordu, nuo jų ir kilo Tiudotai.

## Nuorodos
* Кинвидион, Калхвинед 
* Cynwidion (Calcwynedd)
* The british kingdoms of the Midlends 
* http://www.earlybritishkingdoms.com/bios/yspywmcf.html
* http://www.genealogy4u.com/genealogy/descend.php?personID=I26985&tree=western2007&generations=4&display=standard
* Rachel Bromwich. (1961. rev 1990). Trioedd Ynys Prydein. Cardiff: University of Wales Press, p. 325
* Moffat, Alistair (1985), Kelsae: A History of Kelso from Earliest Times, Mainstream, ISBN 0906391938
Emily Mortimer

**Emilė Mortimer** (; g. 1971 m. gruodžio 1 d. Londonas, Jungtinė Karalystė) – britų televizijos, kino bei teatro aktorė.

## Biografija

Emilė gimė Finsbury Park, Londone. Jos tėvas – teisininkas ir rašytojas John Mortimer, o motina – jo antroji žmona Penelope Gollop. Emilė taip pat turi jaunesnę seserį Rosie ir iš pirmos tėvo santuokos netikrą brolį Jeremy bei seserį Sally, taip pat netikrą brolį Ross Bentley iš tėvo nesantuokinio ryšio su aktore Wendy Craig.

Emilė mokėsi Šv. Pauliaus mergaičių mokykloje Vakarų Londone kartu su būsima aktore Reičele Vais, joje taip pat pirmą kartą dalyvavo teatro pasirodymuose. Vėliau ji įstojo į Oksfordo universiteto Linkolno koledžą ir toliau vaidino įvairiuose teatrų spektakliuose bei parašė keletą straipsnių „Daily Telegraph“. Pasirinktoji mokslo disciplina buvo anglų literatūra bei rusų kalba, kurią tobulindama Emilė 2 semestrus praleido Maskvoje, dramos mokykloje gilindama aktorystės žinias.

Viename iš Oksfordo universitete pastatytų spektaklių ją pastebėjo televizijos prodiuseriai ir pasiūlė vaidmenį mini seriale „The Glass Virgin“.

1996 m. Emilė debiutavo kine, kartu su Val Kilmer nusifilmavusi juostoje „The Ghost and the Darkness“.
Iki 1999 m. ji vaidino įvairiuose britų televizijos serialuose bei kino filmuose: „Midsomerio žmogžudystės“, „Elžbieta“, „Sidras su Rouze“ ir kituose. Tais pačiais metais ji vaidino didelio populiarumo sulaukusiame romantiniame filme „Noting Hilas“, kuriame atliko pagrindinio herojaus Hju Granto pamestos merginos vaidmenį bei buvo pakviesta į JAV kuriamą serialą „Nojaus arka“.

2000-ųjų pradžioje Emilė nusifilmavo tokiuose filmuose kaip „The Kid“ su Briusu Vilisu ir „51-oji valstija“ su Robert Carlyle bei Samuel L. Jackson. 2006 m. ją buvo galima išvysti komedijoje „Rožinė pantera“, o 2009 m. – jos tęsinyje.

2008 m. ji atliko vieną pagrindinių vaidmenų nuotykių filme „Transsiberija“, kurio kūrimo darbai buvo vykdomi ir Lietuvoje. Nors už šį vaidmenį ji buvo nominuota Saturno apdovanojimui, aktorė kritiškai atsiliepė apie savo sugebėjimus vaidinti tokio žanro juostose.

2010 m. Emilė pasirodė režisieriaus Martin Scorsese juostoje „Kuždesių sala“.

## Asmeninis gyvenimas

2000 m., filmuojant juostą „Love’s Labour’s Lost“, Emilė susipažino su JAV aktoriumi Alessandro Nivola, su kuriuo susituokė 2003 m. sausį. Tų pačių metų rugsėjį jiems gimė sūnus Samuelis Johnas, o 2010 m. sausi – duktė May Rose.

2010 m. Emilė tapo ir JAV piliete.

Aktorė save laiko ateiste.

## Filmografija

## Šaltiniai

## Nuorodos

* IMDb profilis
Chromelis

**Chromelis** (; ) – 90% nikelio ir 10% chromo lydinys. Naudojamas teigiamiems laidininkams E tipo (chromelis-konstantanas) ir K tipo (chromelis-aliumelis) termoporose. Gali būti naudojamas oksidacinėse aplinkose iki +1100 °C. Pavadinimas *chromel* yra registruotas prekinis ženklas, priklausantis Concept Alloys, Inc.

## Chromelis A
Chromelis A yra lydinys, sudarytas iš 80% nikelio ir 20% chromo (pagal masę). Vertinamas dėl didelio atsparumo korozijai ir oksidacijai aukštoje temperatūroje. 
Kitas dažnas pavadinimas yra *nichromas 80-20* (), jis naudojamas elektrinio šildymo elementams. 

## Chromelis C
Chromelis C yra lydinys, sudarytas iš 60% nikelio, 16% chromo ir 24% geležies. 
Kitas dažnas pavadinimas yra *nichromas 60* (), jis naudojamas elektrinio šildymo elementams, varžų apvijoms ir pan.

## Nuorodos

*  Materials properties of thermocouple wires sold by Omega Engineering, Inc. 
*  Technical information on alloys at Electrovek-Steel Ltd.
Apkasas (1999 filmas)

**Apkasas** () – 1999 m. režisierius Williamo Boydo sukurta drama apie paskutines 48 valandas Britanijos kariams rengiantis Somos mūšiui. Filme įtaigiai pasakojama apie karių nusiteikimą, nuotaikų kaitas prieš mūšį, kuris buvo vienas didžiausių ir kruviniausių Pirmajame pasauliniame kare. Mūšio scenų beveik nėra, tik juostos pabaigoje kariai kyla į ilgai lauktą ataką ir daugelis jos metu žūva.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
*Daniel Craig – seržantas Telfordas Vinteris
* Paul Nichols – Bilis Makfarleinas
* Julian Rhind–Tutt – Elisas Hartas
* Danny Dyer – Viktoras Delis
* James D‘Arcy – Kolinas Daventris
Melchioras

**Melchioras** (; ; iš *Maillot* + *Chorier*, išradėjų pavardės) – vario ir nikelio (5–30%) lydinys, kartais su geležies (≤0,8%) ir mangano (≤1%) priedais.

Melchiorą 1819 m. sukūrė prancūzų išradėjai *Maillot* ir *Chorier* (iš čia ir pavadinimas).

Melchioro tipo lydiniai yra kieti tirpalai, todėl gerai apdirbami tiek šalti, tiek karšti. Melchioras pasižymi dideliu koroziniu atsparumu gėlame ir jūros vandenyje, sausose dujose, Žemės atmosferoje. Didinant nikelio kiekį didėja tiek korozinis atsparumas, tiek stipris.

Be melchioro yra ir daugiau vario ir nikelio lydinių, pvz., monelmetalas (iki 67% nikelio), naujasidabris (papildomai turi cinko).

## Savybės
Pagrindinės charakteristikos: sidabriška spalva, didelis atsparumas korozijai, lydymosi temperatūra apie 1170°C (priklausomai nuo lydinio sudėties), kalumas, gerai apdorojamas slėgiu (štampavimas, formavimas) šaltoje ir karštoje būsenoje, pasiduoda litavimui, poliravimui.

Pagal savo išorines savybes – panašus į sidabrą, tačiau turi didesnį mechaninį stiprumą.

## Panaudojimas
Melchioras plačiai naudojamas indų ir nebrangių juvelyrinių ir meninių dirbinių gamyboje. Daug šiuolaikinių sidabraspalvių monetų gaminama iš melchioro (paprastai 75 % vario, 25 % nikelio ir mangano priemaišos). Priklausomai nuo sudėties melchioras gali būti elektroneigiamas jūros vandens atžvilgiu, todėl iš jo gamina kokybiškas jūrinių valčių detales. Iš melchioro gamina tikslius varžtus, medicininius instrumentus ir pan.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* [ ]
Teo (dainininkas)

**Jurijus Vaščiukas** (; , geriau žinomas kaip **Teo** (stilizuotai – **TEO**); g. 1983 m. sausio 24 d.) – Baltarusijos dainininkas, atstovavęs Baltarusijai 2014 m. Eurovizijos konkurse Kopenhagoje, su daina „Cheesecake“. Teo taip pat dalyvavo Baltarusijos nacionalinėje atrankoje į 2009 m. Eurovizijos dainų konkursą su dainininke Anna Blagova.

## Išnašos

## Nuorodos

* Apie Teo svetainėje ''eurovision.tv''

|-
Žibartonių šv. Vincento Pauliečio koplyčia

**Žibartonių šv. Vincento Pauliečio koplyčia** stovi Panevėžio rajone, 8 km į vakarus nuo Krekenavos, Žibartoniuose. Koplyčia yra veikianti. Įsikūrusi Žibartonių kaimo kapinėse, netoli kelio . Statinys mūrinis, stačiakampio plano, bebokštis. Priklauso Krekenavos Švč. M. Marijos Ėmimo į dangų parapijai.

## Istorija

Pirmąją koplyčią 1811 m. pastatė dvarininkas Vincentas Vyšniauskas. Ilgainiui koplyčia apnyko. „*Žibartonių k. sena apleista koplytėlė, mirus žmogui, kunigas bijo eiti šv. Mišių laikyti. Toks pasiturintis kaimas negali pataisyti*“, - rašė „Panevėžio garsas“ (1937 m., Nr. 6). 

1937 m. iš Amerikos grįžusio darbininko Vincento Banaičio ir apylinkės gyventojų lėšomis buvo pastatyta nauja mūrinė koplyčia. V. Banaitis paaukojo šiai koplyčiai 2 000 dolerių; jų dalis panaudota statybai, antroji – knygynėliui. Ją 1938 m. kun. G. Spudas pašventino Šv. Vincento Pauliečio titulu. Koplyčioje buvo švenčiami metiniai Švč. Trejybės atlaidai.

## Šaltiniai
Alvise Vivarini

**Alvizė Vivarinis** (it. **Alvise Vivarini**, apie 1442–53 – apie 1504 m.) – italų ankstyvojo renesanso dailininkas iš Venecijos.
 
## Biografija

Alvizė Vivarinis (dar vadintas Luidžiu Vivariniu) gimė 1442−1453 m. laikotarpyje dailininkų giminėje, tikriausiai Murane prie Venecijos. Jo tėvas Antonio Vivarini ir dėdė Bartolomeo Vivarini buvo dailininkais. Anksčiausias pasirašytas Alvizės darbas yra religinis poliptikas Montefiorentino vienuolynui, datuotas 1476 m. (dabar Markės nacionalinėje galerijoje). Alvizės stiliui būdingos jo tėvo gotikinio stiliaus apraiškos. Po to jo stilių paveikė Andrea Mantenja, Džovanis Belinis ir Antonelas da Mesina. Ypač pastarojo įtaka buvo ryški. Alvizės darbai tikriausiai nelabai atitiko tų laikų užsakovų skonį: nėra žinomas nei vienas užsakymas jam Venecijoje ištisą dešimtmetį. Pagrindiniai Alvizės darbai buvo atlikti provincijos miestuose. Garsiausiu jo darbu įvardijamas altorinis paveikslas *Santa Maria dei Battuti* bažnyčiai Belune (sunaikintas 2-ojo pasaulinio karo metu Berlyne). 1488 m. Alvizė išsikovojo teisę dirbti Dožų rūmų Didžiojoje tarybos salėje lygiomis teisėmis su Džovaniu Beliniu. Dožų rūmuose atliko tris pasakojamojo pobūdžio scenas, kurias pagyrė Džordžas Vazaris. Šie darbai pražuvo 1577 m. gaisre. Po šių darbų į Alvizę atkreipė dėmesį labiau pasiturintys venecijiečiai ir dailininkas gavo reikšmingesnių užsakymų. Alvizė Vivarinis mirė 1503−1505 metų laikotarpiu. Jo mokiniu tikriausiai buvo Lorencas Lotas.

## Darbų galerija


Image:Alvise Vivarini Madonna and Child with Four Saints.jpg| „Madona ir Kūdikis su keturiais šventaisiais“ (1476, Nacionalinė Markės galerija, Urbinas)
Accademia - Madonna in trono con il Bambino tra i santi Anna, Gioachino, Ludovico da Tolosa, Antoinio da Padova, Francesco et Bernardino da Siena - Alvise Vivarini Cat607.jpg| „Madona su Kūdikiu ir šventieji“ (1480, Akademijos galerija, Venecija)
Image:Alvise Vivarini, ritratto d'uomo, national gallery.jpg| „Vyro portretas“ (1497, Nacionalinė Londono galerija)
Image:Alvise Vivarini, adorazione del bambino.jpg| „Kūdikio pagarbinimas“ (apie 1500, Bažnyčia Redentorė, Venecija)


## Nuorodos

* Vašingtono nacionalinės dailės galerijos informacija
* Encyclopaedia Britannica
* treccani.it
* Alvise Vivarini WGA tinklalapyje
* Vivariniai Katalikų enciklopedijoje
Pelkinė uolaskėlė

**Pelkinė uolaskėlė** (, , ) – uolaskėlinių (*Saxifragaceae*) šeimos uolaskėlių (*Saxifraga*) genties augalas. Išnykstanti rūšis, įrašyta į Latvijos, Estijos, Lenkijos, Baltarusijos bei Lietuvos raudonąsias knygas.

## Paplitimas ir augavietės

Natūraliai paplitęs beveik visoje Europoje, išskyrus pietinę dalį, Šiaurės Azijoje, Šiaurės Amerikoje. Lietuvoje dabar žinoma apie trisdešimt populiacijų. XX a. savaime sunyko arba buvo sunaikinta dvidešimt šios rūšies populiacijų Lietuvoje. Gausiausios populiacijos žinomos Ignalinos, Varėnos, Trakų, Zarasų rajonuose.

Randamas žemapelkėse, tarpinėse pelkėse, užpelkėjusiose ežerų pakrantėse, durpinėse pievose. Auga retomis grupelėmis. Svarbiausi aplinkos veiksniai yra drėkinimo sàlygos, buveinės būklė ir apšviestumas. Augalas silpnai konkurencingas. Lietuvoje dauguma populiacijų aptinkamos dirvožemyje, kurio terpė yra neutrali (pH 6,7–7,3). Geriausai auga šaltiniuotose pelkėse.

## Biologija
Tai daugiametis, 5-30 cm aukščio augalas su pavieniais raudonos spalvos stiebais. Lapai 15-20 mm ilgio, išsidėstę skrotele. Vainiklapiai penki, geltonos spalvos, dažnai su raudonais taškeliais, 10-15 mm ilgio. Taurėlapiai penki, apaugę raudonais plaukeliais, 3-6 mm ilgio, užlenkti atgal. Žiede yra dešimt kuokelių. Žiedas skleidžia nemalonų kvapą.

Žydi liepos-rugpjūčio mėnesiais. Žiedus apdulkina vabzdžiai. Dauginasi smulkiomis sėklomis. Jas platina vėjas, vanduo ir gyvūnai. Vaisius – dėžutė. Vaisiai bręsta nuo rugpjūčio pabaigos iki rugsėjo pabaigos.

## Apsauga
Pelkinė uolaskėlė įrašyta į saugomų augalų rūšių sąrašą 1962 m. Auga Aukštaitijos nacionaliniame parke, Aukštadvario, Dusetų, Gražutės, Raigardo, Skroblaus, Smalvo-Smalvykščio, Žaliųjų ežerų draustiniuose. Būtina išsaugoti biotopų hidrologinį režimą. Augalas sparčiai nyksta kartu su biotopais, sausinant pelkes, keičiant ežerų vandens lygį, kultūrinant pievas. Grėsmę kelia bebrų veikla, vandens lygio mažėjimas, krūmų skverbimasis. Svarbi nykimo priežastis yra kryžminimosi stoka ir maža genetinė įvairovė.

## Porūšiai

Žinomi keturi Pelkinės uolaskėlės porūšiai. Pateikiamas lotyniškas pavadinimas, chromosomų skaičius ir paplitimas:
* *Saxifraga hirculus* L. subsp. *hirculus* (2n = 32)
* *Saxifraga hirculus* subsp. *coloradoensis* Hedberg (2n = 16). Tik Kolorado valstijoje
* *Saxifraga hirculus* subsp. *compacta* Hedberg (Sin.: *Saxifraga hirculus* subsp. *alpina* (Engl.) Á.Löve) (2n = 32). Arktinė Eurazija, Šiaurės Atlanto salos, rytinė Grenlandija, Aliaska
* *Saxifraga hirculus* subsp. *propinqua* (R.Br.) Á.Löve & D.Löve (2n = 16, 24). Šiaurės vakarų Labradoras, Grenlandija, Aliaska

## Nuorodos
* Pelkinės uolaskėlės mokslinis lotynų kalba pavadinimas ir sinonimai per theplantlist.org  (anglų k.)*
* Saxifraga hirculus [http://svalbardflora.net/?id=307 svalbardflora.net]  ([[Anglų kalba|anglų k.]])*

## Literatūra

* Lietuvos raudonoji knyga. Red Data Book of Lithuania, Vilnius, 2007, 451 p.
Sinkopė (medicina)

**Sinkopė **– medicininis terminas, apibūdinantis nualpimą ar sąmonės ir laikysenos netekimą, kuris yra laikinas, apibūdinamas greita pradžia, reta trukme ir savaiminiu atsigavimu dėl bendros smegenų hipoperfuzijos (nepakankamas kraujo tekėjimas į smegenis), kuris dažniausiai yra hipotenzijos (žemo kraujospūdžio) rezultatas. Sinkopė kartais pasireiškia su epilepsiškais traukuliais, kontūzija ar smegenų kraujagyslių sužeidimu ir sinkopė yra atskirtina nuo komos, ilgesnio sąmonės netekimo. Šį nesuderinamumą galima išvysti ir literatūroje. Daugelis sinkopės formų įvyksta prieš prodrominę būseną, į kurią įeina: galvos svaigimas, regos netekimas (laikinas), klausos netekimas (laikinas), skausmo ir lytėjimo netekimas (laikinas), pykinimas ir pilvo diskomfortas, silpnumas, prakaitavimas, karščio jautimas, smarkus širdies plakimas ir kiti reiškiniai, kurie, jei neprogresuoja į sąmonės ir laikysenos tonuso netekimą, yra dažnai nurodomi kaip presinkopė.

Egzistuoja trys plačios sinkopės kategorijos, kurios sudaro pagrindines sinkopių rūšis:

* kardiogeninė,
* refleksinė (dėl nervų sistemos)
* ortostatinės hipotenzijos

Kardiogeninei kategorijai priskiriamos sinkopės rūšys turi didesnę tikimybę sukelti mirtį, todėl yra svarbu skubiai suteikti gydymą. Nors kardiogeninė sinkopė yra daugiausia paplitusi tarp pagyvenusio amžiaus pacientų, bet simptomų, kaip antai aritmija, obstrukcinės, ischeminės ar kardiomiopatinės sinkopės, priežastys ir kraujo apytakos nepakankamumas yra svarbus visiems pacientams.

Refleksinės sinkopės diagnozavimui svarbiausia klinikinė ligos istorija. Fizinis ištyrimas ir elektrokardiograma yra dalis pirminio sinkopės įvertinimo bei kiti daugiau specifiški įrankiai, kaip kad implantuojamas cikliškai įrašantis aparatas, taip pat gali būti reikalingas kliniškai neaiškiais atvejais.

Sinkopė yra itin dažna, įvykstanti didžiajai daliai dviejų amžiaus grupių pacientams, kaip kad paaugliams ir vyresnio amžiaus žmonėms. Bent viena sinkopė per gyvenimą yra ištikusi nuo 40 iki 50 procentų bendros populiacijos. Apalpimas sudaro nuo 1 iki 3 procentų visų skubiosios medicinos pagalbos iškvietimų bei nuo 1 iki 6 procentų visų siuntimų į ligonines.

## Šaltiniai
Barasinga

**Barasinga** (*Cervus duvauceli*, sin. *Rucervus duvaucelii*) – elninių (*Cervidae*) šeimos žinduolis. Seniau buvo paplitęs didelėje Pietų Azijos dalyje, tačiau dabar aptinkamas tik atskiruose arealuose Centrinėje Indijoje (~300 individų) bei Šiaurės Indijoje ir Nepale (~4000). Barasingos nelaisvėje veisiamos JAV, Vokietijoje, Didžiojoje Britanijoje.

Kūnas 110–120 cm aukščio, masė 160–180 kg. Patinų ragai iki 100 cm ilgio, jų kamienas išlinkęs lanku. Vasarą kailis aukso geltonumo, pereinantis į rudą, kartais su neryškiomis šviesiomis dėmėmis, žiemą – tamsiai rudas. Jaunikliai dėmėti.

Barasingų gyvenami plotai yra pelkėti, nusidriekę prie upių. Patinai laikosi atskirai nuo patelių su jaunikliais. Minta žoliniais augalais. Rujoja gruodžio-sausio mėnesį. Nėštumas trunka 5 mėnesius, gimsta dažniausiai 1 jauniklis (rečiau 2).

Tai nykstanti rūšis, įtraukta į tarptautinę raudonąją knygą.

Skiriami 2-3 porūšiai:
* *R. d. duvauceli* – gyvena Indo–Gangos lygumos paupiuose;
* *R. d. branderi* – gyvena centrinės Indijos stambiųjų šorėjų miškuose (Kanhos nacionaliniame parke);
* *R. d. ranjitsinhi* – gyvena Asame (Kazirangos nacionaliniame parke).

## Šaltiniai
Vytauto Kernagio vardo gitara

**Vytauto Kernagio vardo gitara** – apdovanojimas, skiriamas labiausiai nusipelniusiam dainuojamosios poezijos muzikantui. Šį apdovanojimą, pavadintą aktoriaus ir dainininko Vytauto Kernagio vardu, 2008 m. įsteigė Lietuvos gretutinių teisių asociacija (AGATA). Teikiamas kasmet dainuojamosios poezijos festivalio „Tai – aš“ metu.

## Laureatai
* 2008 m. Domantas Razauskas
* 2009 m. Andrius Kulikauskas
* 2010 m. Saulius Bareikis
* 2011 m. Virgis Stakėnas
* 2012 m. Gediminas Storpirštis

## Šaltiniai
Naurašilių akmenys

**Naurašilių akmenys**, vadinami **Mukolais** – esantys Panevėžio rajone, prie kelio , tarp Sujetų ir Naurašilių, Panevėžio miškų urėdijos Gustonių girininkijos (5 kv., 2 skl.) teritorijoje.

## Istorija

Padavimas byloja, kad Mukolas buvo valstietis, kuris, nepaklusęs Dievo įsakymui, trečiąją Velykų dieną arė lauką, už tai Dievas pavertė jį akmeniu. Akmenimis pavirto ir kiti šeimos nariai: Mukolienė ir Mukoliukas.

XIX a. Mukolienę suskaldę kumečiai, liko tik Mukolas su Mukoliuku.

Akmenys paskelbti saugomais Gamtos apsaugos komiteto prie Lietuvos TSR Ministrų Tarybos 1968 m. gegužės 14 d. įsakymu Nr. 157. 

LR aplinkos ministro 2018 m. balandžio 16 d. įsakymu Nr. D1-300 akmenys išbraukti iš saugomų (neatitinkantis kriterijų geologinis gamtos paveldo objektas).
Sinkopė (reikšmės)

**Sinkopė** gali reikšti:

* Sinkopė – trumpalaikis sąmonės netekimas;
* Sinkopė – muzikiniame kūrinyje ritmo kirčio nesutapimas su metro kirčiu; 
* Sinkopė – balsio išnykimas tarp dviejų priebalsių.
Zinagas

**Zinagas** (, iš *Zn* + *Al* + *Ag*) – trijų metalų (cinkas, aliuminis ir sidabras) lydinys, pasižymintis geromis mechaninėmis ir antikorozinėmis savybėmis. Šis mažo tankio lydinys gali būti naudojamas automobilių, medicinos technikos, aviacijos ir kosminėje pramonėje.

Zinago sudėtis gali būti gana įvairi. Pvz.:
* Zn – 77,04%, Al – 21,93%, Ag – 1,0%
* Zn – 74,54%, Al – 21,21%, Ag – 4,24%

Sidabras lydiniui suteikia superplastiškumo, dėl kurio lydinys gali deformuotis neprarasdamas mechaninių savybių.

## Nuorodos

*
Aurikupridas

**Aurikupridas** () – gamtinis lydinys (mineralas), sudarytas iš vario ir geležies. Cheminė formulė – Cu3Au. Lydinys kristalizuojasi kubine kristalų sistema. Jis būna nepermatomas geltonas, rausvo atspalvio. 
Kietumas 3,5, savitasis tankis 11,5.

Egzistuoja mineralo variantas tetraaurikupridas ( (CuAu). Minerale gali būti sidabro, toks variantas vadinamas *argentokuproauridas* (, Cu3(Au,Ag)).

Mineralas pirmą kartą aprašytas 1950 m. pagal radinius Uralo kalnuose (Rusija). Dažnai aptinkamas Čilėje, Argentinoje, Tasmanijoje, Rusijoje, Kipre, Šveicarijoje ir Pietų Afrikoje.

## Nuorodos

*National Pollutant Inventory - Copper and compounds fact sheet
Pekino tarptautinis oro uostas

**Pekino tarptautinis oro uostas** (IATA – **PEK**, ICAO – **ZBAA**) – pagrindinis Pekino oro uostas.

Per paskutinį dešimtmetį šis oro uostas sparčiai augo. 2009 m. Pekino oro uostas tapo didžiausiu pagal keleivių ir krovinių aptarnavimą visoje Azijoje. 2012 m. jis tapo antruoju pasaulyje pagal aptarnautų keleivių skaičių. 2013 m. šis oro uostas aptarnavo 83 712 355 keleivius (antroje vietoje pasaulyje).

Oro uoste yra įsikūrusi pagrindinė Kinijos oro linijų bendrovė Air China. Tai pat čia savo bazes turi ir kitos kompanijos Hainan Airlines bei China Southern Airlines.

2008 m. siekiant patenkinti iškilusį keleivių skaičių oro uoste buvo įrengtas milžiniškas 3 terminalas. Jis tapo antruoju terminalu pagal dydį pasaulyje po Dubajaus oro uosto 3 terminalo. Taip pat Pekino 3-iasis terminalas tapo 6-tuoju pasaulyje pastatu pagal grindų plotą – 986 000 m².

Oro uosto 2 ir 3 terminalus su miestu jungia 2008 m. olimpinių žaidynių proga pastatyta metro linija. Taip pat oro uostas pasiekiamas autobusais.

## Šaltiniai
No Angels

**No Angels** – vokiečių merginų grupė, išgarsėjusi 2000 metais TV realybės šou „Popstars“ Vokietijoje. Grupė buvo pasirinkta atstovauti Vokietijai 2008 m. Eurovizijos dainų konkurse.

## Diskografija

### Albumai
* *Elle’ments* (2001)
* *Now… Us!* (2002)
* *When the Angels Swing* (2002)
* *Pure* (2003)
* *The Best of No Angels* (2003)
* *Acoustic Angels* (2004)
* *Destiny* (2007)
* *Very Best of No Angels* (2008)
* *Welcome To The Dance* (2009)

## Nuorodos

* Oficiali svetainė 

|-
Krateriškasis taurūnis

**Krateriškasis taurūnis** (*Urnula craterium*) – taukinių šeimai, priklausantis  nevalgomas grybas. Lietuvoje retas, todėl yra saugotinas. Ši grybų rūšis nuo 2000 metų įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą. Lietuvoje žinoma apie 10 šio grybo radaviečių Alytaus, Jurbarko, Molėtų, Trakų ir Vilniaus rajonuose. Pagrindinės grėsmės šiai grybų rūšiai – lapuočių medžių kirtimas, negyvos medienos šalinimas ir miško paklotės ardymas.

## Išvaizda

Vaisiakūniai 2–6 cm aukščio ir 1–4 cm skersmens, iš pradžių būna uždari, rutuliški, vėliau – viršūnei prasivėrus, tampa gilios taurės, piltuvėlio ar rago formos, kraštai sutrūkinėję, mėsingi, vėliau – odiškos konsistencijos, paviršius veltiniuotas, juodai rudas, juosvas. Kotas iki 4 cm ilgio ir 1 cm storio, tuščiaviduris, platėjantis viršūnės link, kepurėlės spalvos.  Sporos didelės, 27–35x11–14 μm.

## Augavietė

Vaisiakūniai yra vienmečiai, formuojasi ankstyvą pavasarį. Šie grybai auga pavieniui arba grupėmis ant dirvožemyje ir jo paviršiuje trūnijančių lapuočių (dažniausiai lazdynų) šakų.

## Galerija


Urnula craterium (Schweinitz) Fries 144031.jpg
Urnula craterium (Schweinitz) Fries 204964.jpg
Urnula craterium (Schweinitz) Fries 206313.jpg
Houba00849.JPG
Urnula craterium mature.jpg
Urnula craterium xsection.jpg


## Literatūra

* Vincentas Urbonas, „Lietuvos grybų atlasas“, Kaunas „Lututė“, 2007 m., (511 psl.) ISBN 978-9955-692-59-1

## Nuorodos

*  Lietuvos raudonoji knyga
Piengrybis jautakis

**Piengrybis jautakis** (*Lactarius volemus*) – ūmėdinių šeimai, priklausantis valgomas grybas. Dėl savo retumo yra saugotinas ir įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą. Tai yra stambiausias eglynų piengrybis. Nuo kitų piengrybių skiriasi stambiais, raudonai oranžiniais vaisiakūniais ir itin gausiomis baltomis sultimis, kurios perlaužus grybą tiesiog laša iš kepurėlių. Dėl šios priežasties Kaišiadorių rajono Kaukinės kaimo gyventojai nuo seno jautakius vadino „karvutėmis“, rinko ir valgė šviežius ir sūdytus. Po kurio laiko pieniškos sultys papilkšvėja, tampa lipnios, tąsios, įgauna savitą žuvies kvapą. Jautakiai, nepaisant deginančiai karčių sulčių, iškepti svieste ar aliejuje būna puikaus kiek jautieną primenančio skonio, tačiau dėl retumo jie nerinktini. XX a.pabaigoje šių piengrybių ėmė sparčiai mažėti. 2010-aisiais šių grybų teko aptikti Kaišiadorių rajono Kaukinės kaime ir Anykščių rajono Tumėjos kaime bei miškuose.

## Išvaizda

Vaisiakūniai masyvūs. Kepurėlė užauga iki 15 cm skersmens, mėsinga, matinė, sausa, kartais suaižėjusi, geltonai ruda, oranžiškai ruda. Lakšteliai kreminiai, paspaudus ar perpjovus paruduoja, ištrykšta gausios baltos sultys, priaugintiniai. Kotas 3–10 (13)x 1–3 cm, kepurėlės spalvos . Trama balta, kieta, nekarti, nemalonaus, dažniausiai silkės, žuvies kvapo.Sporos balkšvos, permatomos, rutuliškos, 7–10x7–9 μm dydžio.

## Augavietė

Auga pavieniui, mėgsta šviesias, žolėtas, kalkingas, molėtas vietas.

Sezonas: rugpjūtis – spalis

Geltonasis piengrybis panašus išoriškai į kislųjį piengrybį. Nuo kitų piengrybių rūšių skiriasi stambiais, geltonos spalvos vaisiakūniais, dėmėtais kotais. Tačiau lengviausia šią piengrybių rūšį atpažinti iš pieniškų sulčių cheminės reakcijos. Perlaužus ar perpjovus vaisiakūnius ištekėjusios baltos sultys greitai tampa geltonos.

 

## Galerija


Lactarius volemus (Fr.) Fr 244742.jpg
Lactarius volemus (Fr.) Fr 244743.jpg
Milchbraetling-2-WJP.jpg
Lactarius volemus BS17.jpg
AD2009Sep06 Lactarius Volemus 03.jpg
Lactarius volemus 49842.jpg
Lactarius volemus 119880.jpg


## Literatūra

* Vincentas Urbonas, „Lietuvos grybų atlasas“, Kaunas „Lututė“, 2007 m., (290 psl.) ISBN 978-9955-692-59-1

## Nuorodos

*  Lietuvos raudonoji knyga