open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Vaidas Sakalauskas

**Vaidas Sakalauskas** (g. 1971 m. liepos 2 d. Radviliškyje) – tarptautinis šachmatų meistras, šachmatų treneris, Pasaulio šachmatų olimpiados Kalvijoje (Maljorkoje) (2004 m.) aukso medalio laimėtojas asmeninėje įskaitoje. Knygos *„600 uždavinių. Lietuvos šachmatininkų kūryba“* (2025 m.) autorius.

## Biografija

1994 m. baigė Vilniaus pedagoginį universitetą, įgijo istorijos mokytojo specialybę. 

1994–2006 m. Radviliškio sporto centro šachmatų treneris. Čia paruošė Lietuvos vaikų, jaunių čempionus ir prizininkus kaip Aušra Vitartaitė, Rytis Juodeika, Dainius Grigutavičius, Airidas Savickas. 
2007–2014 m. dirbo Vilniaus Forto šachmatų treneriu, treniravo jaunus šachmatininkus, tarp jų Paulių Vaitkevičių, Arą Vardanyaną ir Matą Indriūną.

Nuo 2012 m. – Mykolo Romerio universiteto šachmatų treneris. Vadovaujant jam, MRU komanda iškovojo daug medalių Lietuvos  pirmenybėse. 2022 m. Europos universitetų žaidynėse Lodzėje MRU šachmatininkai laimėjo 2 aukso ir 1 bronzos medalius.

Tarptautinis meistras (aukščiausias ELO reitingas 2481). Daugkartinis klasikinių Lietuvos šachmatų čempionatų prizininkas – 6 kartus pelnė bronzos medalį (1997, 1999, 2003, 2004, 2005 ir 2011 m.). Dalyvaudamas Lietuvos greitųjų šachmatų čempionatuose 2005 m.  laimėjo aukso,  1991; 1994; 2006; 2008; 2016 m. - sidabro, o 1998; 2002; 2012 m.  - bronzos medalius.  Be to, jis daugkartinis Lietuvos žaibo šachmatų čempionato prizininkas:  laimėjo sidabro 1997, 1998, 2004. 2005,  2006, 2007, 2011, 2023 m., o 2022  m. - bronzos medalius.  7 kartus Lietuvos komandinio čempionato nugalėtojas: 1994 m. su Radviliškio „Vėzge“, 2000 m. su Kauno „Baltijos lyga“, su Vilniaus "MRU–ROSK Consulting" : 2019, 2020, 2022, 2023 ir 2025 m.

Lietuvos olimpinės rinktinės narys nuo 1998 m. Lietuvos rinktinės sudėtyje dalyvavo 4 pasaulio šachmatų olimpiadose: Elistoje, Stambule, Blede, Kalvijoje ir trijuose Europos komandiniuose čempionatuose. 2004 m. Kalvijoje,  individualioje įskaitoje 5-oje lentoje iškovojo olimpinį aukso medalį.

## Trenerio veikla

* Lietuvos moterų rinktinės treneris ir kapitonas šešiose šachmatų olimpiadose. 2016 m. **Baku olimpiadoje** vadovaujama komanda pasiekė geriausią rezultatą šalies istorijoje – **12 vietą**. 2014 m. **Tromsės olimpiadoje**  Lietuvos moterų rinktinės kapitonas – komanda užėmė **18 vietą bendroje įskaitoje** ir iškovojo **B grupės aukso medalius**.

Įvairiais laikotarpiais dirbo  su Lietuvos moterų rinktinės branduoliu : 
*Viktorija Čmilytė (tarptautinė didmeistrė, 2000 m. Lietuvos vyrų čempionato nugalėtoja, Lietuvos moterų čempionė, 2006 m.  pasaulio moterų čempionato bronzinė prizininkė), 
*Dagne Čiukšytė (moterų tarptautinė didmeistrė), 
*Deimantė Daulytė (moterų tarptautinė didmeistrė, 2006 m.Lietuvos moterų čempionė).
*Simona Limontaitė (moterų tarptautinė meistrė, 2005 m. Lietuvos moterų čempionė), 
*Vesta Kalvytė (2010 m. Lietuvos moterų čempionė).

## Šaltiniai
Čiriki lagūna

**Čiriki lagūna** () – Karibų jūrai priklausanti lagūna, įsiterpianti į šiaurės vakarinius Panamos krantus. Apsupta Bokas del Toro provincijos ir Ngobė Buglės komarkos. Nuo jūros lagūną skiria Valientės pusiasalis ir Bokas del Toro salynas. Plotas ~1400 km². Ilgis 80 km, plotis iki 30 km.

Kranto linija labai raižyta, gausu įlankų ir užutėkių (didžiausia – Almirantės įlanka šiaurės vakaruose). Pietuose įteka Krikamolos upė.

XV a. Čiriki lagūnos pakrantėse gyvavo Čiriki kultūra, rasta jų keramikos, kaimanų skulptūrų.

## Šaltiniai
TSRS Ginkluotės liaudies komisariatas

**TSRS Ginkluotės liaudies komisariatas**, *GLK* () – vienas iš ministerijos lygio centrinių TSRS valdymo organų, valdęs ginklų gamybos įmones ir jų vystymą, veikęs 1939–1946 m.

GLK buvo pavaldžios 28 gamyklos ir aštuoni konstravimo biurai. 1939 m. GLK pavaldžiose įmonėse dirbo 204 458 darbininkai.

## Istorija
1939 m. sausio 11 d. TSRS Gynybos pramonės liaudies komisariatas buvo padalintas į kelis savarankiškus liaudies komisariatus: 
* TSRS Aviacijos pramonės liaudies komisariatas,
* TSRS Laivų statybos pramonės liaudies komisariatas,
* TSRS Ginkluotės liaudies komisariatas,
* TSRS Šaudmenų liaudies komisariatas.

Visame gynybos pramonės komplekse Ginkluotės liaudies komisariatas buvo svarbiausias, todėl jam didelį dėmesį skyrė tuometinis karinės pramonės šakų kuratorius Lavrentijus Berija.. 

1946 m. TSRS Ginkluotės LK buvo pervadintas į TSRS Ginkluotės ministeriją. 

## Liaudies komisarai
* Borisas Vanikovas (*Борис Львович Ванников*). Šias pareigas ėjo 1939-01-11 – 1941-06-09. 1941 m. birželio 7 d. buvo suimtas. 
* Dmitrijus Ustinovas (*Дмитрий Фёдорович Устинов*). Pareigas ėjo 1941-06-09 – 1953-03-15. Nuo 1946 m. buvo TSRS ginkluotės ministras. 

## Nuorodos

* Биография Бориса Львовича Ванникова на pseudology.org
* Биография Дмитрия Федоровича Устинова на hrono.info
Reaktyvinis mokslinio tyrimo institutas

**Reaktyvinis mokslinio tyrimo institutas**, *RMTI* (, nuo 1938 m. ( 'Mokslinio tyrimo institutas Nr. 3') – viena pirmųjų mokslinių tyrimo įstaigų Tarybų Sąjungoje, kūrusi raketinę techniką. Šiame institute buvo sukurta raketinė salvinė sistema Katiuša (vadinamasis reaktyvinis minosvaidis).

RMTI sukurtas 1933 m. spalio 31 d. sujungus *Reaktyvinio judėjimo tyrimo grupę* (*ГИРД*) ir Dujų dinamikos laboratoriją (*ГДЛ*). 1944 m. vasario 18 d. RMTI buvo panaikintas, perduodant TSRS Aviacijos pramonės liaudies komisariatui. .

## Nuveikti darbai
Per 10 RMTI egzistavimo metų buvo sukurta:
* Eksperimentinės balistinės raketos ir varikliai joms.
* 1933 m. – pabaigtas 1929 m. pradėtas reaktyvinio sviedinio „Katiuša“ kūrimas.
* 1939 m. – atlikti skraidomieji sparnuotosios raketos 212 su ORM-65 () varikliu bandymai.
* 1940 m. – lakūnas V. Fiodorovas atliko skrydį RMTI sukonstruotu raketoplanu RP-318 ().
* 1942 m. – lakūnas bandytojas G. Bachčivandžis (*Г. Я. Бахчиванджи*) atliko pirmą skrydį raketiniu lėktuvu BI-1 () su varikliu, sukurtu RMTI.
* 1943–1944 m. – sukurti keletas eksperimentinių balistinių ir sparnuotųjų raketų ir varikliai joms.
* 1942–1944 m. – bandyta sukurti savo raketinį lėktuvą 302, bet šis bandymas buvo nesėkmingas, dėl ko RMTI buvo uždarytas.

1944 m. vasario 18 d. Valstybinis gynybos komitetas „ryšium su nepakenčiama padėtimi, susidariusia reaktyvinės technikos kūrime Tarybų Sąjungoje“, nutarė: „Valstybinį reaktyvinės technikos institutą prie TSRS LKT likviduoti, o šią veiklą perduoti TSRS Aviacijos pramonės liaudies komisariatui“.

1966 m. už didelį indėlį į Tarybų Sąjungos ir pasaulio mokslą ir techniką 540 km ilgio kalnų virtinė nematomoje Mėnulio pusėje buvo pavadinta *РНИИ*.

## Vadovai
* Ivanas Kleimionovas (*Иван Терентьевич Клеймёнов*) – 1933–1937 m.
* Borisas Slonimeris (*Борис Михайлович Слонимер*) – 1937–1940 m.
* Andrejus Kostikovas (*Костиков Андрей Григорьевич*) – 1940–1944 m.
Stanislavas Caplinas

**Stanislavas Caplinas** (1936 m. rugsėjo 20 d. Karelijos-Suomijos TSR – 1994 m. sausio 1 d. Maskvoje) – Lietuvos sovietinio saugumo veikėjas, generolas majoras.

## Biografija

1955–1957 m. mokėsi KGB mokykloje Nr. 302. 1957–1968 m. dirbo Karelijos ATSR KGB operatyviniu įgaliotiniu. 1968–1971 m. – Karelijos ATSR KGB 2-jo skyriaus 1-ojo poskyrio viršininko pavaduotojas. 1971–1976 m. – Karelijos ATSR KGB 2-jo skyriaus viršininko pavaduotojas. 1976–1980 m. dirbo Astrachanės srities KGB valdybos 2-ojo skyriaus viršininku. 1980–1983 m. – Tiumenės srities KGB valdybos viršininko pavaduotojas. 1983–1986 m. – SSRS KGB inspekcijos valdybos 4-ojo skyriaus vyresnysis inspektorius. 1986–1987 m. – SSRS KGB inspekcijos valdybos 3-ojo skyriaus viršininkas. 1987 m. paskirtas LTSR KGB pirmininko pirmuoju pavaduotoju. 1991 m. – LTSR KGB pirmininkas. 1991 m. pabaigoje pasitraukė į Rusiją.

## Šaltiniai
Saksonijos notarų rūmai

**Saksonijos notarų rūmai** () notarų rūmai Saksonijoje (iš viso Vokietijoje - 21 rūmai), *[[Bundesnotarkammer]]* narys. Vienija 138 notarus. Įkurti 1990 m.

Adresas: *Königstraße 23*, D-01097, Drezdenas, Saksonija.

## Valdyba
Nariai:
*Notaras Dr. Joachim Püls, Prezidentas
*Notaras Amadeus Thomas,  viceprezidentas
*Notarai: Stephan Gergaut, Hans-Jörg Jarke, Andreas Preißler ir Helgard Steglich
*Garbės prezidentė: Bettina Sturm.

## Administracija
*Direktorius:  notarasesorius Dr. Karsten Schwipps 

## Nuorodos
* Saksonijos notarų rūmai (vokiečių k.)
Panamos demografija

Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie **[[Panama|Panamos]] demografiją**.

**Gyventojų skaičius:** 3 460 462 (2011 m. apskaičiavimai)

**Struktūra pagal amžių:**
* *0-14 m.:* 28,6 %
* *15-64 m.:* 64,2 %
* *65 m. ir vyresni:* 7,2 % (2011 m. apsk.)
 
**Gyventojų amžiaus [[mediana]]:**
* *bendras:* 27,5 m.
* *vyrų:* 27,1 m.
* *moterų:* 27,9 m. (2011 m. apsk.)

**Metinis populiacijos prieaugis:** 1,435 % (2011 m. apsk.)

**Gimstamumas:** 19,43 gimimų/1000 gyv. per metus (2011 m. apsk.)

**Mirtingumas:** 4,65 mirčių/1000 gyv. per metus (2011 m. apsk.)

**Migracijos indeksas** (per metus imigravusių į šalį ir emigravusių iš šalies žmonių skirtumas): -0,42 migrantų/1000 gyv. (2011 m. apsk.)

**Miestuose gyvenančių žmonių procentas:** 75 % (2010 m. apsk.)

**Miestuose gyvenančių žmonių procento metinis kitimas:** 2,3 % (2010 m. apsk.)

**Lyčių pasiskirstymas**:
* *Gimimo metu:* 1,045 vyro vienai moteriai
* *Jaunesniems nei 15 metų:* 1,04 vyro vienai moteriai
* *15-64 metų:* 1,02 vyro vienai moteriai
* *65 metų ir vyresniems:* 0,87 vyro vienai moteriai
* *Visai populiacijai:* 1,02 vyro vienai moteriai (2011 m. apsk.)

**Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus:** 11,64 mirusiųjų/1000 gimimų (2011 m. apsk.)

**[[Vidutinė gyvenimo trukmė]]:**
* *bendra:* 77,79 m.
* *vyrų:* 75,02 m.
* *moterų:* 80,68 m. (2011 m. apsk.)

**15 m. ir vyresnių gyventojų [[raštingumas]]:**
* *bendras:* 91,9 %
* *vyrų:* 92,5 %
* *moterų:* 91,2 % (2000 m. sur.)

## Šaltiniai
* CŽV pasaulio faktų knyga: Panama (angliškai) 

## Taip pat skaitykite
* Sąrašas:Panamos miestai
Joana Civilkaitė

**Joana Civilkaitė** (1925 m. sausio 14 d. Kemėšiškėse, Kėdainių apskritis – 2018 m. rugsėjo 3 d. Utenoje) – Lietuvos žurnalistė, redaktorė, komjaunimo veikėja.

## Biografija
1946–1948 m. dirbo laikraščio „Tarybų Lietuva“ redakcijoje. 1946–1949 m. studijavo Kauno Vytauto Didžiojo universiteto Istorijos-filologijos fakultete. 1948–1949 m. LLKJS Kauno miesto rajono komiteto sekretorė. Baigė Centrinę komjaunimo mokyklą prie VLKJS CK.

1951–1970 m. laikraščio „Komjaunimo tiesa“ redakcijos skyriaus vedėja, atsakingoji sekretorė, redaktoriaus pavaduotoja, 1959–1970 m. šio laikraščio redaktorė. 1960–1970 m. LLKJS CK biuro narė. 1961 m. Vilniaus universitete įsigijo žurnalistės specialybę. 1970–1990 m. Vyriausiosios enciklopedijų redakcijos visuotinės istorijos redakcijos vedėja, Mokslinės redakcijos vedėja, vyresnioji mokslinė redaktorė.

1975 m. LSSR nusipelniusi žurnalistė.

Palaidota Gėlainių (Kėdainių rajonas) kapinėse.

## Šaltiniai
Panathinaiko stadionas

**Panathinaiko stadionas** – įvairios paskirties stadionas Graikijos sostinėje Atėnuose. Jame buvo surengtosios pirmosios moderniosios olimpinės žaidynės. Tai vienintelis pasaulio stadionas, pastatytas tik iš balto marmuro.

Senovės Graikijoje stadionas naudotas Panathenaic žaidynėms rengti.
Aija Andrejeva

**Aija Andrejeva** (g. 1986 m. sausio 16 d., Uogrė, Latvija, labiau žinoma sceniniu vardu **Aisha**) – latvių dainininkė.

## Eurovizijos dainų konkursas 2010

2010 m. vasario 27 d. Aija Andrejeva laimėjo nacionalinę latvių atranką *Eirodziesma 2010* ir atstovavo Latviją Eurovizijos dainų konkurse 2010, kuris vyko Osle, Norvegijoje, su daina „What For?“.

Andrejeva gegužės 25 d. pirmajame pusfinalyje užėmė paskutinę vietą.

Kitais metais ji pristatė Latvijos skirtus taškus.

## Diskografija

**Tu un Es* (2006)
**Viss kārtībā, Mincīt!* (2008)
**Dvēselīte* (2009)

## Nuorodos

* Aisha'os fanų svetainė 
* Aisha'os neoficialus forumas
Musiqq

**Musiqq** (tarimas: ) yra latvių duetas, susikūręs 2009 metais. 2011 m. vasario 23 d. jis laimėjo latvių nacionalinę atranką į Eurovizijos dainų konkursą 2011, kuris vyko Vokietijoje, Diuseldorfe. Gegužės 12 d., antrame Eurovizijos 2011 pusfinalyje, duetas atstovavo savo šaliai su daina „Angel in Disguise“ ir užėmė 17 vietą pusfinalyje.

Grupę sudaro Marats Ogļezņevs ir Emīls Balceris. Keletas Musiqq dainų „Klimata kontrole“, „Abrakadabra“ ir „Dzimšanas diena“ tapo radijo hitais Latvijoje. Marats Ogļezņevs buvo žinomas kaip dainų kūrėjas ir hip-hopo stiliaus grupės Device narys.

## Diskografija
* 2010: *[[Šī ir tikai mūzika]]*

## Nuorodos
* Oficiali Musiqq svetainė 
* Draugiem.lv profilis
* Musiqq Myspace

|-
Jojimas 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse

**[[Jojimas|Jojimo]] rungtis [[2012 m. vasaros olimpinės žaidynės|2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse]]** vyko 24 kartą Olimpiadose. Varžybos vyko nuo liepos 28 d. iki rugpjūčio 9 d. Greenwich Park. 

## Rungtys
Raiteliai varžėsi dėl šešių medalių komplektų:
*Išjodinėjimo individuali rungtis
*Išjodinėjimo komandinė rungtis
*Konkūrinio jojimo individuali rungtis
*Konkūrinio jojimo komandinė rungtis
*Trikovės individuali rungtis
*Trikovės komandinė rungtis

## Dalyvaujančios šalys

## Medaliai
### Medalių lentelė

### Medalininkai

## Nuorodos
*Londonas 2012
Paprastoji smilga

* *Agrostis alba* var. *vulgaris* (With.) Coss. & Durieu
* *Agrostis sylvatica* Huds.
* *Agrostis tenuis* Sibth.
* *Agrostis tenuis* var. *aristata* (Parn.) Druce
* *Agrostis tenuis* var. *hispida* (Willd.) Philipson
* *Agrostis tenuis* var. *pumila* (L.) Druce
* *Agrostis vulgaris* With.

**Paprastoji smilga** (*Agrostis capillaris*) – miglinių (*Poaceae*) šeimos žolinių augalų rūšis. Natūraliai auga Eurazijoje, tačiau dabar paplitusi daugelyje pasaulio vietų.

Augalas daugiametis, 10-70 cm aukščio. Šakniastiebiai trumpi. Žydi birželio-liepos mėnesiais, o sėklos subręsta liepą-rugpjūtį.

Auga skurdžiuose neutraliuose ir rūgštinguose dirvožemiuose. Auga pievose, laukymėse, paupių smėlynuose ir žvirgždynuose, pakelėse.

Svarbus pašarinis augalas.
 

## Šaltiniai
Šuninė smilga

**Šuninė smilga** (*Agrostis canina*) – miglinių (*Poaceae*) šeimos žolinių augalų rūšis. Natūraliai auga Eurazijoje, tačiau dabar paplitusi daugelyje pasaulio vietų.

Augalas daugiametis, 20-60 cm aukščio. Šakniastiebiai trumpi. Lapai linijiški, 2-15 cm ilgio, 1-3 mm pločio, su 4 mm ilgio lapkočiais. Žydi gegužės-liepos mėnesiais 3-16 cm ilgio šluotelėmis.

Auga pelkių, vandens telkinių pakrantėse, pelkėtose, drėgnose pievose. Lengvai dauginasi vegetatyviškai, suformuoja tankų velėnos sluoksnį.

Svarbus pašarinis augalas, labai dažnai sėjama kaip vejos žolė.
 

## Šaltiniai
Lietuvos Helsinkio grupė

**Lietuvos Helsinkio grupė** (piln. **Helsinkio susitarimų vykdymui remti Lietuvos visuomeninė grupė**) – Lietuvos disidentų organizacija, veikusi 1975–1983 m.

## Istorija
Viešų draugijų, pavadintų Helsinkio grupėmis, idėja kilo žymiam Rusijos disidentui Andrejui Sacharovui. Pirmoji tokia grupė susikūrė Maskvoje 1975 m. gegužės 12 d., jai ėmė vadovauti aktyvus Rusijos disidentinio sąjūdžio atstovas J. Orlovas. Tais pačiais metais Maskvos grupės pavyzdžiu įsikūrė Ukrainos, o 1977 m. – Gruzijos ir Armėnijos Helsinkio grupės.

Lietuvos Helsinkio grupės nariai steigėjai buvo Eitanas Finkelšteinas, Karolis Garuckas, Ona Lukauskaitė-Poškienė, Viktoras Petkus ir Tomas Venclova. Lietuvos Helsinkio grupės pagrindinis siekis – pranešti apie sovietų okupuotoje Lietuvoje vykdytus žmogaus teisių pažeidimus Helsinkio pasitarime dalyvavusių valstybių vyriausybėms. 

Pirmieji grupės dokumentai buvo paskelbti 1976 m. gruodžio 1 d. Maskvoje, rusų disidentų suorganizuotoje neoficialioje spaudos konferencijoje užsienio žurnalistams. Šiame susitikime pirmą kartą oficialiai paskelbtas susikūrimo manifestas.

Lietuvos Helsinkio grupės tiesioginė užduotis buvo registruoti sovietų vykdytus žmogaus teisių pažeidimus Lietuvoje ir viešinti šią informaciją. Iki 1981 m. pabaigos grupė išleido apie 30 numeruotų dokumentų (dokumentai neturi pavadinimų, jie tik sunumeruoti) bei keletą nenumeruotų pareiškimų.

1977 m. rugpjūčio 23 d. KGB suėmė grupės lyderį V. Petkų, besiruošiantį vykti su dokumentais į Maskvą. 1978 m. liepos 13 d. jis buvo nuteistas 15 metų laisvės atėmimo.

1979 m. iš grupės pasitraukė E. Finkelšteinas. 1979 m. balandį, po sunkios ligos mirus kunigui K. Garuckui, grupėje jį pakeitė kunigas Bronius Laurinavičius. Tais pačiais metais nariais tapo Mečislovas Jurevičius, Algirdas Statkevičius, o 1980 m. – Vytautas Skuodis, Vytautas Vaičiūnas.

1980 m. prasidėjusi antroji represijų banga palietė visas SSRS veikiančias Helsinkio grupes. 1980 m. vasario 14 d. buvo suimtas A. Statkevičius. 1981 m. pavasarį suimti M. Jurevičius ir V. Vaičiūnas. Lapkričio 24 d. neaiškiomis aplinkybėmis automobilio katastrofoje žuvo kunigas B. Laurinavičius.

Kurį laiką Lietuvos Helsinkio grupės nariai buvo Antanas Terleckas, Vladas Šakalys, Vytautas Bogušis, Gintautas Iešmantas, Edmundas Paulionis, Nijolė Sadūnaitė ir kiti.

## Susiję straipsniai
* Helsinkio baigiamasis aktas

## Šaltiniai
Didžioji smilga

* *Agrostis alba*

**Didžioji smilga** (*Agrostis gigantea*) – miglinių (*Poaceae*) šeimos žolinių augalų rūšis. Natūraliai auga Eurazijoje, tačiau dabar paplitusi ir Šiaurės Amerikoje.

Augalas daugiametis, stačiastiebis, 40-100 cm aukščio. Lapai linijiški. Žydi vasaros pradžioje iki 15 cm ilgio šluotelėmis. Sėklos iki 1,5 mm ilgio.

Auga vandens telkinių pakrantėse, drėgnose pievose ir lankose.

Svarbus pašarinis augalas, ypač mėgiamas arklių.
 

## Šaltiniai
Smilgenė

* *Aira* sect. *Airella* Dumort.
* *Airella* (Dumort.) Dumort.
* *Aspris* Adans.
* *Caryophyllea* Opiz
* *Fiorinia* Parl.
* *Fussia* Schur
* *Salmasia*  Bubani 

**Smilgenė** (*Aira*) – miglinių (*Poaceae*) šeimos žolinių augalų gentis. Kilusi iš Eurazijos ir Šiaurės Afrikos.

Gentį sudaro smulkūs, 10-40 cm aukščio augalai, augantys smėlynuose ir akmenynuose. Labiausiai paplitę Viduržemio jūros regione. Turi pašarinę, dekoratyvinę vertę.

Lietuvos pajūryje auga reta, į Raudonąją knygą įtraukta, ankstyvoji smilgenė (*Aira praecox*).

; Rūšys
* *[[Aira × hybrida]]* – Šveicarija
* *[[Aira provincialis]]* – Prancūzija
* *[[Aira scoparia]]* – Makedonija
* *[[Aira tenorei]]* – Viduržemio jūros regionas
* *[[Aira uniaristata]]* – Portugalija, Ispanija, Libija, Marokas
* Ankstyvoji smilgenė (*Aira praecox*) – Europa, Kanarų salos, Turkija
* Gvazdikinė smilgenė (*Aira caryophyllea*) – Europa, šiaurės Afrika, Madagaskaras, Mauricijus, Kaukazas, Tibetas
* Laiboji smilgenė (*Aira elegantissima*) – vidurio Europa, Viduržemio jūra regionas, Iranas, Kaukazas
* Skėstašakė smilgenė (*Aira cupaniana*) – Kanarų salos, Viduržemio jūra regionas

Dalis anksčiau priskirtų rūšių buvo perklasifikuotos į kitas gentis: *[[Antinoria]]*, arundas (*Arundo*), *[[Arundinella]]*, *[[Catabrosa]]*, *[[Colpodium]]*, *[[Cyrtococcum]]*, drėbūnas (*Sporobolus*), *[[Eriachne]]*, kelerija (*Koeleria*), melvenė (*Molinia*), mėlitas (*Sesleria*), miglė (*Poa*), nendrūnė (*Scolochloa*), *[[Pentameris]]*, *[[Peyritschia]]*, posmilgė (*Eragrostis*), *[[Rostraria]]*, smilga (*Agrostis*), *[[Sphenopholis]]*, spragilis (*Eustachys*), strūklas (*Ehrharta*), stumbražolė (*Hierochloe*), šepetukas (*Corynephorus*), šluotsmilgė (*Deschampsia*), *[[Tricholaena]]*, visgė *(Trisetum*), žalvė (*Puccinellia*), ir kt.

## Šaltiniai
Kvapioji gardūnytė

**Kvapioji gardūnytė** (*Anthoxanthum odoratum*) – miglinių (*Poaceae*) šeimos žolinių augalų rūšis. Paplitusi Eurazijoje.

Aukštis iki 100 cm. Lapai trumpi, platoki (3-5 mm pločio). Žiedynas – tanki, 4-6 cm ilgio šluotelė. Žydi nuo gegužės iki rugpjūčio mėn.

Tai malonaus kvapo augalas, turintis kumarino. Liaudies medicinoje žolės arbata naudojama nuo dusulio. Tačiau maistingumu ir derlingumu nepasižymi. Auga užliejamose pievose, upių krantuose. Mėgsta rūgščias dirvas.

## Etimologija
Pavadinimas *gardūnýtė* (arba *gardūnytis*) – J. Pabrėžos įvestas ir sukurtas pagal J. Lasickio minimą žemaičių dievą Gardunytį (*Gardunithis*) – tik ką atvestų ėriukų sergėtoją. Dievavardis padarytas iš žodžio *gar̃das*, tačiau Pabrėžos perinterpretuotas iš *gardùs* (augalas pasižymi gardžiu kvapu).

## Šaltiniai
Smilguolė

* *Anemagrostis* Trin.

**Smilguolė** (*Apera*) – miglinių (*Poaceae*) šeimos žolinių augalų gentis. Kilusi iš Eurazijos.

Gentį sudaro aukšti (virš 1 m) augalai, dideliais, stambiais žiedynais. Auga upių salpose, apleistose dirvose, kaip piktžolės patenka į pasėlius.

## Rūšys

Gentį sudaro 3 rūšys:
* Paprastoji smilguolė (*Apera spica-venti*)
* *[[Apera intermedia]]*
* *[[Apera interrupta]]*

## Šaltiniai
Glotnusis pašiaušėlis

* *Alopecurus aequalis* subsp. *aristulatus* (Michx.) Tzvelev
* *Alopecurus aristulatus* Michx.
* *Alopecurus fulvus* Sm.
* *Alopecurus geniculatus* subsp. *fulvus* (Sm.) Trab.

**Glotnusis pašiaušėlis** (*Alopecurus aequalis*) – miglinių (*Poaceae*) šeimos žolinių augalų rūšis. Kilusi iš Eurazijos ir Šiaurės Amerikos.

Augalas vienmetis arba dvimetis. Stiebas status, iki 45 cm aukščio. Lapai linijiški, 3-6 mm pločio. Žiedynas – kelių centimetrų ilgio varpa su 1,5-3 mm ilgio gelsvais žiedeliais. Žydi pavasarį ir vasarą.

Auga vandens telkinių pakrantėse.

## Šaltiniai
Nariuotasis pašiaušėlis

**Alopecurus aristulosus* Desv.
**Alopecurus australis* Nees
**Alopecurus bulbosus* With.
**Alopecurus nothus* R.Arndt
**Alopecurus pallescens* Piper
**Alopecurus palustris* Syme
**Tozzettia geniculata* (L.) Bubani

**Nariuotasis pašiaušėlis** (*Alopecurus geniculatus*) – miglinių (*Poaceae*) šeimos žolinių augalų rūšis. Kilusi iš Eurazijos ir Šiaurės Amerikos.

Augalas vienmetis. Stiebas status, iki 14-55 cm aukščio. Lapai linijiški, 2-8 cm pločio. Žiedynas – 6 centimetrų ilgio varpa su 6-7 mm ilgio oranžiniais žiedeliais.

Auga drėgnose pievose.

## Šaltiniai
Pelinis pašiaušėlis

**Alopecurus adonensis* Dogan
**Alopecurus affinis* Desv.
**Alopecurus agrestis* L.
**Alopecurus purpurascens* Link
**Phleum flavum* Scop.
**Tozzetia agrestis* (L.)Bubani

**Pelinis pašiaušėlis** (*Alopecurus myosuroides*) – miglinių (*Poaceae*) šeimos žolinių augalų rūšis. Kilusi iš Eurazijos ir Šiaurės Amerikos.

Augalas vienmetis arba dvimetis. Stiebas status, 20-45 cm aukščio. Lapai linijiški, beplaukiai, 1 cm pločio. Žiedynas – 3-12 cm ilgio varpa su žalsvais ar pupuriškais žiedeliais. Žydi birželio-rugsėjo laikotarpiu.

Auga pievose, dažna piktžolė javų laukuose.

## Šaltiniai
Pievinis pašiaušėlis

**Pievinis pašiaušėlis** (*Alopecurus pratensis*) – miglinių (*Poaceae*) šeimos žolinių augalų rūšis. Kilusi iš Eurazijos, introdukuota Šiaurės Amerikoje.

Augalas vienmetis, užaugantis iki 110 cm aukščio. Stiebas status. Lapai linijiški, beplaukiai, 0,5 cm pločio. Žiedynas – 3-12 cm ilgio varpa su 4-6 mm ilgio baltais žiedeliais. Žydi pavasarį, vasaros pradžioje ir yra viena anksčiausiai pražystančių žolių.

Auga pievose, mėgsta neutralią, drėgną, derlingą dirvą. Vengia pažliugusių ar sausų vietų.
Device

**Device** – grupė, įkurta Liepojoje, 1998 m. pradžioje. Grupės nariai yra Marats Ogļezņevs (Marathons) ir Ruslans Kuksinovičs (Rus-L). Iš pradžių muzika jiems buvo kaip hobis, bet po pirmos veiklos („Jauno mūziķu saietā“ („Jaunų muzikantų rinkimai“), 2000 m. balandžio 8 d.) ir po pirmo grupės singlo „Find A Point“ (kartu su Antonu), kuris „Rietumu Radio“ („Vakarų radijuj“) aštuonias savaites buvo topų viršūnėje, hobis virto grupės dalyvių užsiėmimu. Nuo pat pradžių Device grojo „old school hip-hop“ („senosios mokyklos hip-hop'ą“) ir dainas įrašinėjo savo įkurtoje studijoje. Šiuo metu muzikos stilius palaipsniui keičiasi į hip-hopą ir R&B.

## Diskografija

## Nuorodos

* Oficiali Musiqq svetainė
Aukštoji avižuolė

**Aukštoji avižuolė** (*Arrhenatherum elatius*) – miglinių (*Poaceae*) šeimos žolinių augalų rūšis.

Augalas 50-150 cm aukščio, turi retą kerą. Žiedai sukrauti šluotelės pavidalo žiedyne. Žydi birželio – liepos mėn. Auga pievose, šlaituose, pakelėse, miško aikštelėse, pamiškėse. Geras, maistingas pašarinis augalas, tačiau šienas turi kartoką skonį, todėl gyvulių nelabai ėdamas. Tinka dekoratyvinams žolynams.
Simuliakras

**Simuliakras** – simuliuotas, netikras, suvaidintas veiksmas ar veiklos rezultatas. Prancūzų filosofas Žanas Bodrijaras (*Jean Baudrillard*, 1929–2007 m.) knygoje „Simuliakrai ir simuliacija“ simuliakru vadino tokią daikto, reiškinio ar fenomeno būklę, kai tas daiktas veidrodžio principu nebeatspindi šalia vykstančio gyvenimo, o imasi vaizduoti ir rodyti tą, ko iš tiesų nėra.
Sakmė apie Juzą

**Sakmė apie Juzą** – 1979 m. išleistas lietuvių rašytojo Juozo Baltušio romanas. Jame rašoma apie savo noru nuošaliai pelkėje gyvenantį atsiskyrėlį Juzą, parodant, jog nuo visuotinių kataklizmų (tokių kaip genocidas, karas) pasislėpti neįmanoma. Už šį romaną J.Baltušis apdovanotas 1980 m. LTSR valstybine premija ir specialiu TSR atminimo medaliu - kaip 1979-1980 m. labiausiai skaitomos knygos autorius. 

## Veikėjai
* **Juza** – pagrindinis veikėjas
* **Adomas** – Juzos brolis
* **Uršulė** – Juzos sesuo
* **Vinciūnė**
* **Karusė**
* **Jokūbas** – Juzos senelis
* **Konelis** – žydas prekeivis, vienas nedaugelio žmonių su kuriais Juza rimtai bendrauja, įsigydamas jo krautuvėlėje ūkiui būtinų prekių. Holokausto metu Juza nesėkmingai bandė paslėpti jo šeimą.
Vikentijus Pašukanis

**Vikentijus Pašukanis** (; 1879 m. Maskvoje – 1920 m. sausio 13 d.) – rusų simbolistų leidyklos „Musaget“ sekretorius, leidėjas, po Spalio revoliucijos – muziejininkystės organizatorius.

## Biografija
Jo tėvas, iš Kauno kilęs lietuvis, gimnazijoje dėstė matematiką. Baigė Maskvos universiteto matematikos fakultetą, o po to dirbo akcizų (mokesčių) valdininku. Vėliau paliko tarnybą ir nuo 1914 m. tapo „Musaget“ leidyklos atsakinguoju sekretoriumi ir komercinės dalies vedėju. Vedė derybas su Aleksandru Bloku dėl jo raštų leidimo. 1915–1917 m. A. Blokas V. Pašukaniui parašė 14 laiškų. 1915 m. gegužę siūlė reorganizuoti leidyklą, nes „Musageto“ vyriausiasis redaktorius Emilijus Metneris prasidėjus karui liko izoliuotas Ciuriche, bet pasiūlymas liko nepriimtas.

1915 m. organizavo savo leidyklą, kuri iki 1918 m. leido knygas su logotipu „Издание В. В. Пашуканиса“ ('V. Pašukanio leidinys'). Buvo vienas pagrindinių Igorio Severianino (*Игорь Северянин*) leidėjų, taip pat leido Konstantino Balmonto (*Константин Дмитриевич Бальмонт*), Andrejaus Belo (*Андрей Белый*) darbus.

1918 m. tapo RTFSR Švietimo liaudies komisariato Muziejų skyriaus darbuotoju. Kaip muziejų skyriaus emisaras užsiiminėjo meno kūrinių Rusijos didikų dvaruose įvertinimu. Apsaugojo nuo išgrobstymo Radvilų meninę kolekciją netoli Bobruisko, grafo I. Paskevičiaus-Erivanskio dvarą Gomelyje.

1919 m. pabaigoje buvo apkaltintas kontrrevoliucine veikla ir suimtas. Nežiūrint į N. Trockajos (L. Trockio žmonos) paramą, VČK trejeto buvo nuteistas sušaudyti. Vėliau, po mirties, buvo reabilituotas.

2005 m. telekompanija „Gomel“ (*Гомель*) nufilmavo 26 min. trukmės dokumentinį filmą „Vikentijaus Pašukanio tragedija“ (*Трагедия Викентия Пашуканиса*).

V. Pašukanio pusbrolis Eugenijus Pašukanis (*Евгений Брониславович Пашуканис*) buvo žinomas valstybės ir teisės teoretikas, TSRS justicijos liaudies komisaro pavaduotojas.

## Nuorodos
* *Евграф Кончин* Трагедия Викентия Пашуканиса (о деятельности В. В. Пашуканиса по спасению художественных ценностей в 1918–1919 годах).
Laktitas

** Laktitolis** (*laktitas*, *laktozitolis*, *laktobiozitas*), **E966** – poliolis, ne cheminės sintezės produktas, o gaunamas iš natūralių medžiagų. Naudojamas kaip tūringasis saldiklis.

Disacharidas, sintetinis karbohidratuotas alkoholis, gaminamas iš pieno cukraus (laktozės), išgauto iš išrūgų (pieno). Karbohidratuotas alkoholis yra cheminis terminas, laktitolio sudėtyje nėra alkoholio (etanolio).

Cheminis pavadinimas 4-O-β-D-galaktopiranozil-D-gliucitolis. Cheminė formulė C12H24O11. Santykinė molekulinė masė 344,32. Kristaliniai produktai yra bevandeniai, monohidratas ir dihidratas.

Saldaus skonio kristalų pavidalo milteliai arba bespalvis tirpalas. Labai gerai tirpsta vandenyje. Mažo kaloringumo saldiklis.

Teikia ne tik energiją ar saldumą, bet ir konsistenciją, drėgmę, yra rišamoji medžiaga. Kaitinamas karamelizuojasi.

## Maisto priedas
Europos Sąjungos E numerių sąraše esantis **E966**. Nepatvirtintas JAV.

## Vartojimas
Laktitolis naudojamas daugeliui kepinių ir konditerijos gaminių. Dažnai dedamas į diabetikams skirtus maisto produktus. 

Naudojamas kaip antikristalinė, tekstūrą gerinanti medžiaga apdorojant kepinius (ypač biskvitus), ledus, šokoladą, kietus ir minkštus saldainius, želė, uogienes, glajus, kramtomąją gumą.

## Poveikis
Lėtai virškinamas ir nevisiškai metabolizuojamas, tinkamas diabetu sergantiems žmonėms.

Paros norma nenustatyta. Pašalinis poveikis: laktitolį organizmas dalinai absorbuoja ir perdirba kaip gliukozę, likusi dalis fermentuojama storojoje žarnoje. Fermentacijos metu susidaro dujos, kurios aktyvina žarnyno veiklą ir gali sukelti vidurių pūtimą. Žmonėms netoleruojantiems šios medžiagos gali laisvinti vidurius. Pašalinis poveikis dažniausiai pasireiškia panaudojus 25-30 gramų vienkartinę dozę, kuri yra gerokai didesnė negu naudojama maiste. Nepatariama vartoti vaikams.
Betty Heidler

**Betty Heidler** (g. 1983 m. spalio 14 d. Berlyne) – Vokietijos kūjo metikė. Olimpietė, pasaulio rekordininkė ir čempionė.

2011 m. gegužės 21 d. Halėje, Vokietijoje Heidler kūjį numetė 79,42 m ir pasiekė pasaulio moterų rekordą.

## Išnašos

## Nuorodos
* Betty Heidler IAAF svetainėje
Laukžemės kapinynas

**Laukžemės kapinynas** (registrinis kultūros paveldo objektas: unikalus kodas - 6254; senas kultūros paminklų sąrašo Nr. AV531) yra šiaurės vakariniame Kretingos rajono savivaldybės teritorijos pakraštyje, Laukžemėje (Darbėnų seniūnija), 0,65 km į šiaurės vakarus nuo kelių Būtingė–Laukžemė ir Darbėnai–Laukžemė kryžkelės, Šventosios kairiajame krante.

## Vieta
Įrengtas aukštumos pakraštyje, kurį iš šiaurės juosia Šventosios slėnis, o iš kitų pusių supa dirbami laukai. Teritorija dirvonuoja, pailga rytų - vakarų kryptimi, 80 m ilgio ir 45 m pločio. Paviršius lygus, laidojimo žymių nesimato. Šiaurės rytinė dalis apaugusi medžiais, o šiauriniame pakraštyje yra Laukžemės senosios kapinės. 
 
Teritorijos plotas – 0,36 ha. 

## Istorija
Išaiškintas 1935 m. Ariant lauką ir kasant iš aukštumos žvyrą buvo rasta žmonių kaulų ir įvairių dirbinių, tarp kurių buvo IX a. apskrita ažūrinė segė (saugoma Vytauto Didžiojo karo muziejuje). 

1971 m. įrašytas į vietinės reikšmės archeologijos paminklų sąrašą (AV531).

Datuojamas I tūkstantmečio antrąja puse – II tūkstantmečio pradžia. Priskiriamas kuršiams.

### Tyrimai
1982 m. žvalgė Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (tyrimų vadovas Romas Olišauskas), 1992 m. – Lietuvos kultūros paveldo Mokslinis centras (tyrimų vadovas Vilnius Morkūnas).

## Šaltiniai

* Kretingos rajono gamtos ir kultūros paminklų ir saugotinų objektų katalogas. - Vilnius: Respublikinis žemėtvarkos projektavimo institutas, 1976
* Kretingos rajono kapinių apskaitos duomenys (1982 m. lauko darbai). - Kaunas: Visasąjunginio žemės ūkio aerofotogeodezinių tyrinėjimų instituto Vakarų filialas, 1983

## Nuorodos
*Kultūros vertybių registras: Laukžemės senkapis II vad. Markapiais, Žvyro kalnu, Kretingos r. sav. (Darbėnų sen.)
Eugenijus Pašukanis

**Eugenijus Pašukanis** (; 1891 m. vasario 23 d. Starica (Tverės gubernijoje) – 1937 m. rugsėjo 4 d.) – tarybinis mokslininkas juristas, naujos tarybinės teisės kūrėjas. VKP(b) narys. Buvo TSRS justicijos liaudies komisaro pavaduotojas. Gyveno Maskvoje.

## Biografija

1920–1923 m. dirbo Užsienio reikalų liaudies komisariate. 1922 m. kartu su Peteriu Stučka organizavo Komunistinės akademijos teisės sekciją, kuri tapo vienu iš marksistinės teisės formavimo centrų Tarybų Sąjungoje. Nuo 1927 m. – tikrasis Komunistinės akademijos akademikas, vėliau buvo jos prezidiumo narys ir viceprezidentas.
1931 m. tapo Tarybinės santvarkos statybos ir teisės instituto prie Komunistinės akademijos direktoriumi.
1936 m. tapo TSRS justicijos liaudies komisaro pavaduotoju.

Mokslinių darbų teisės bendrosios teorijos, valstybės ir tarptautinės teisės, teisės ir politinių mokymų istorijos srityse autorius. Pagrindinis veikalas – 1924 m. išleistas „Общая теория права и марксизм. Опыт критики основных юридических понятий“ ('Bendroji teisės teorija ir marksizmas. Pagrindinių teisės sąvokų kritikos patirtis.'). Šioje knygoje buvo pateiktas marksistinis pagrindinių teisės kategorijų aiškinimas, kritiškai analizuotos buržuazinė teisė ir buržuazinės teisės teorijos, akcentuotas teisės nagrinėjimo neatsižvelgiant į ekonomines visuomenės vystymosi sąlygas ir į klasinius santykius nevaisingumas.

E. Pašukanis pasisakė prieš „proletarinės teisės“ koncepciją, kurią palaikė daug tarybinių mokslininkų ir juristų praktikų, pvz., Andrejus Vyšinskis. Pašukanio nuomone proletariatas nesukuria iš principo naujos teisės sistemos. Pagal marksizmo teoriją, teisė ir valstybė socializme išlieka kaip buržuazinės visuomenės atgyvenos, pereinamojo laikotarpio likučiai. Teisė daug kur išlaiko buržuazinį pobūdį. Besivystantis socializmas turi išstumti tiek valstybę, tiek teisę. Šią idėją rėmė marksizmo tezė apie valstybės nunykimą.

Dėl tokių pažiūrų E. Pašukanis buvo savotiškas stalininės valstybės sistemos kritikas. Todėl E. Pašukanis buvo paskelbtas „liaudies priešu“. 1937 m. sausio 30 d. buvo suimtas. Nuteistas mirties bausme už dalyvavimą kontrrevoliucinėje teroristinėje organizacijoje. Ta pačią dieną sušaudytas. Palaidotas Dono kapinėse.
1956 m. kovo 31 d. reabilituotas.

E. Pašukanio pusbrolis Vikentijus Pašukanis buvo „Musageto“ leidyklos sekretorius, poetų simbolistų kūrybos leidėjas, o po revoliucijos tapo muziejininku.

## Nuorodos
Grand Theft Auto: The Ballad of Gay Tony

**Grand Theft Auto: The Ballad of Gay Tony** – antrasis žaidimo Grand Theft Auto IV papildymas, išleistas 2009 m.

## Veikėjai
* Luis Fernando Lopez – Pagrindinis Veikėjas.
* Anthony Prince „Gay Tony“ – Luis’o Bosas.
* Gracie Ancelotti – Tony draugė.
* Yusuf Amir – Turtingas ir linksmas žmogelis.
* Ray Bulgarin – Vienas Rusų Mafijos Atstovas.
* Mori Kibbutz – Tony draugas, kuriam Luis’as turi padėti.
* Brucie Kibbutz – Mori’o Brolis.
* Rocco Pelosi – Jis duoda darbelių Toniui ir Luisui.
* Vince – Rocco dėdė ir partneris.
* Ernesto Lopez – Luis’o brolis.
* Leta Lopez – Luis’o sesuo.
* Armando Torres & Henrique Bardas – Geriausi Luis’o draugai.
* Adriana Lopez – Luis’o mama.
* Evan Moss – Tonio vaikinas.

## Siužetas

Luis Fernando Lopez per banko apiplėšimą, kurį Niko Bellic, Patrick McReary, Derrick McReary ir Michael Keane plėšia tampa įkaitu. Vienas ginklų klubo narys (Eugene Reaper), kuris irgi yra įkaitas Luis’ui pasiūlo prisidėti prie jo ir nušauti visus banko plėšikus. Luisas pasako jog tai negera mintis, taigi Eugene vienas bando šauti ir nušauna vieną iš banko plėšikų: Michael Keane. Likę 3 banko plėšikai nušauna Eugene ir po susišaudymo sprogsta seifo durys, jie paima pinigus ir pabėga. Luis po susišaudymo apklaustas policijos eina pas savo bosą Tony. Kai Luis’as nueina pas Tony pamiršta užrakinti duris ir Rocco Pelosi su savo partneriu Vince įeina į Tony namus, paima pinigus padėtus ant lentynos ir pabėga. Tony’s nekreipia dėmesio, nes žino jog jie pinigus atiduos, kadangi jie pažįstami. Tuomet jie nuvažiuoja į Klubus, Luisas susitinka savo geriausius draugus: Armando & Henrique ir nuveža juos namo, nes jų neįleido į klubą dėl netinkamų drabužių. Tuomet prasideda visi nuotykiai, kurios patys pamatysite žaisdami.
Laukžemės senosios kapinės

**Laukžemės senosios kapinės**, vadinamos *Markapiais, Švedų, Žvyzdrų, Žvyro kalnu* – neveikiančios kaimo kapinės šiaurės vakariniame Kretingos rajono savivaldybės teritorijos pakraštyje, Laukžemėje (Darbėnų seniūnija), 0,67 km į šiaurės vakarus nuo kelių Būtingė–Laukžemė ir Darbėnai–Laukžemė kryžkelės, Šventosios kairiajame krante.

## Vieta
Įrengtos aukštumos šlaite, besileidžiančiame link upės slėnio. Teritorijos ribų ir laidojimo žymių nesimato. Ties viduriu slūgso apleista žvyrduobė. Palei šiaurinį pakraštį aukštumos šlaitu link upės leidžiasi senkelis, šalia kurio stovi Lietuvos–Latvijos valstybinės sienos riboženklis. Į pietus - pietryčius nuo kapinių prasideda Laukžemės kapinynas. Saugotinas kultūros paveldo objektas.  
 
Teritorijos plotas – 0,01 ha. 

## Istorija
Kapinės vadinamos Markapiais, Švedų, Žvyzdrų, Žvyro kalnu. Pasakojama, kad tai buvusios pirmosios Laukžemės kapinės. Jose laidoti nuo maro mirę gyventojai, taip pat XVI–XVIII a. apylinkėje žuvę Švedijos kariai. Kapinėse nuo seno stovėjo keli aukšti mediniai kryžiai.

XIX a. įrengus Laukžemės parapijos kapines, senosios kapinės buvo apleistos ir pamirštos, o jose buvę kryžiai sunyko. XX a. 4 dešimtmetyje pradėjus jų teritorijoje kasti žvyrą, buvo randama žmonių kaulų ir įvairių senienų. Nuo XX a. vidurio karjeras apleistas, kapinės nebeardomos. 

Kultūros vertybių registre neregistruotos.
## Šaltiniai
Šv. Elena

**Šv. Elena** (kitaip – **Flavija Julija Elena, Elena Augusta, Elena Konstantinopolietė**; g. ~248/250 m. Drepanone – m. 330 m. rugpjūčio 18 d. Nikomedijoje, Bitinijoje) – imperatorienė, imperatoriaus Konstantino Didžiojo motina, katalikų ir stačiatikių bažnyčių šventoji.

Gimė smuklininko šeimoje. Apie 271 m. tapo Romos imperijos karininko Flavijaus Valerijaus Aurelijaus Konstancijaus žmona arba konkubine, 272 m. vasario 27 d. Najise pagimdė sūnų Flavijų Valerijų Aurelijų Konstantiną. Apie 292 m. vyras dėl politinės karjeros ją metė ir vedė Romos imperatoriaus Maksimijano dukrą Teodorą, o po metų tapo Romos imperatoriumi.

Sekdama sūnumi, Elena 313 m. pasikrikštijo. Ji pasižymėjo dosnumu vargšams, dalino išmaldas alkstantiems, rūpinosi išankstiniu kalinių išlaisvinimu, tremtinių sugrįžimu. Jos prašymu sūnus Konstantinas I išleido įstatymus, garantuojančius valstybės rūpinimąsi našlėmis, našlaičiais, pamestinukais, belaisviais ir kaliniais. Jos rūpesčiu buvo pastatyta Šv. Kryžiaus bazilika Romoje, Apaštalų bazilika Konstantinopolyje, Kristaus Gimimo bazilika Betliejuje, Kristaus Karsto bazilika Jeruzalėje, Kristaus Dangun įžengimo bazilika Alyvų kalne prie Jeruzalės.

Sūnus Konstantinas I motiną labai gerbė, 326 m. išrūpino jai imperatoriškųjų rūmų dvariškės Augustos titulą, jos atvaizdą kaldino ant monetų, o gimtąjį motinos miestą pavadino *Elenapoliu*.

Elena mėgo piligrimines keliones, aplankė Palestiną ir kitas ankstyvosios krikščionybės vietas. Tradiciškai tvirtinama, kad Palestinoje ji atliko kasinėjimus, kurių metu atrado Kristaus kapavietę ir Šventąjį kryžių, ant kurio buvo nukryžiuotas Kristus. Kryžiaus relikvijas atgabeno į Romą ir padėjo savo statytoje Šv. Kryžiaus bazilikoje.

Elena mirė Nikomedijoje. Jos kūnas buvo nugabentas į Romą ir palaidotas šalia Šv. Petro ir Marcelijaus bazilikos specialiai pastatytame mauzoliejuje, purpuro sarkofage (dabar jis yra Vatikano muziejuje). Už nuopelnus krikščionybei, jos kultas plačiai išplito. Stačiatikių bažnyčioje Šv. Elena ir jos sūnus Konstantinas prilyginti apaštalams.

Katalikai Šv. Eleną mini rugpjūčio 18 d., o stačiatikiai – kovo 19 d. (Šv. Kryžiaus atradimo dieną) ir birželio 3 d.

Šv. Eleną savo globėja pasirinko Frankfurtas prie Maino (Vokietija) ir Bazelis (Šveicarija), Askolio, Pezaro, Trevizo (Italija), Bambergo ir Frakfurto (Vokietija) vyskupijos. Ji taip pat laikoma dažytojų, adatų ir vinių gamintojų globėja.

## Šaltiniai
Laukžemės II senosios kapinės

**Laukžemės II senosios kapinės**, vadinamos *Maro kapeliais* (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas - 24223; senas vertybių registro kodas - L556) – neveikiančios kaimo kapinės šiaurės vakariniame Kretingos rajono savivaldybės teritorijos pakraštyje, Laukžemėje (Darbėnų seniūnija), 0,15 km į vakarus nuo kelio Darbėnai–Laukžemė, Kulšės dešiniajame krante.

## Vieta
Įrengtos aukštumos pakraštyje esančioje kalvelėje. Jos ovalo plano, pailgos rytų - vakarų kryptimi, 55 m ilgio ir 43 m pločio. Laidojimo žymių nesimato. Paviršiuje pastebimos buvusių bulviarūsių duobės. Apaugusios medžiais ir krūmais.   
 
Teritorijos plotas – 0,27 ha, perimetras – 213 m. 

## Istorija
Pasakojama, kad tai buvusios Laukžemės kapinės, kuriose laidoti kaimo ir dvaro gyventojai. Kitame Kulšės krante XIX a. pradžioje įrengus parapijos kapines, senosios kapinaitės buvo apleistos. Jose dar XX a. pradžioje buvo retsykiais pakasami savižudžiai, negyvi gimę arba nekrikštyti mirę kūdikiai. 

Kapinės vadinamos Maro kapeliais. Pasakojama, kad jose pasirodančios ugnies liepsnelės, baltai vilkintys nepažįstami žmonės ir pan.

Mirusiems pagerbti ir apsisaugoti nuo šmėklų kapinėse stovėjo medinė koplytėlė su šventųjų skulptūromis ir keli aukšti kryžiai, kurie XX a. pradžioje sunyko ir nebuvo atstatyti. 

Kapines juosė akmenų pylimas, kurį 1939 m. ūkininkai nuardė, o akmenis išvežė Šventosios uosto statybai.

1971–1977 m. kapinės buvo registruotos vietinės reikšmės archeologijos paminklų sąraše (AV532). 1997 m. įrašytos į kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąrašą (L554), 2004 m. pripažintos valstybės saugoma kultūros vertybe.

## Šaltiniai

* Kretingos rajono gamtos ir kultūros paminklų ir saugotinų objektų katalogas. - Vilnius: Respublikinis žemėtvarkos projektavimo institutas, 1976
* Kretingos rajono kapinių apskaitos duomenys (1982 m. lauko darbai). - Kaunas: Visasąjunginio žemės ūkio aerofotogeodezinių tyrinėjimų instituto Vakarų filialas, 1983
Vinco Kudirkos aikštė

**Vinco Kudirkos aikštė** – XIX a. susiformavusi miesto erdvė Vilniaus centre, ribojama dabartinių Gedimino prospekto ir Vilniaus gatvių. Aikštė užima 1,4 hektaro plotą.

## Istorija

LDK laikais aikštės teritorija buvo Vilniaus priemiesčio zonoje. XVI–XIX a. pirmoje pusėje mažai užstatytoje aplinkoje vyravo Vilniaus Šv. Jurgio bažnyčia, o dalį aikštės apėmė sodas. 1836 m. nutiesus Šv. Jurgio prospektą susidarė **Šv. Jurgio aikštė**.

1865 m. M. Muravjovo įsakymu buvo pastatyta Aleksandro Neviškio koplyčia, skirta žuvusiems sukilimo malšintojams. 1919 m. koplytėlė buvo nugriauta, jos vietoje įrengtas fontanas-paminklas E. Ožeškienei. Jos garbei aikštė ir pervadinta. XX a. pirmoje pusėje aikštė apstatyta. 1945 m. fontanas buvo nugriautas ir aikštė pavadinta I. Černiachovskio vardu. 1950 m. aikštėje pastatytas paminklas I. Černiachovskiui (skulp. Nikolajus Tomskis). 1976 m. aikštė rekonstruota.

1992 m. aikštei buvo suteiktas **Savivaldybės aikštės** vardas. 1993 m. I. Černiachovskio paminklas ir po juo buvę palaikai buvo perkelti į kitas vietas (paminklas pastatytas Voroneže, o I. Černiachovskio kūnas palaidotas Maskvos Novodevičės kapinėse). 2002 m. aikštė buvo rekonstruota statant požeminę automobilių aikštelę po Gedimino prospektu. 2007 m. aikštei suteiktas V. Kudirkos vardas, o 2009 m. jam pastatytas paminklas.


Vaizdas:Wilno kaplica.jpg|Aleksandro Neviškio koplyčia
Vaizdas:Černiachovskio obeliskas.png|Ivano Černiachovskio obeliskas
Vaizdas:Černiachovskio Paminklas.png|Ivano Černiachovskio paminklas


## Šaltiniai
Laukžemės III senosios kapinės

**Laukžemės III senosios kapinės**, vadinamos *Maro kapais, Maro kapeliais* (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas - 24221; senas registro kodas - L554) – neveikiančios kaimo kapinės šiaurės vakariniame Kretingos rajono savivaldybės teritorijos pakraštyje, Laukžemėje (Darbėnų seniūnija), 1,42 km į pietvakarius nuo Šv. apaštalo Andriejaus bažnyčios, 0,28 km į vakarus nuo Kulšės upelio, kelio Laukžemė–Drumulis dešinėje pusėje.

## Vieta
Įrengtos vakarų - rytų kryptimi pailgoje, 50 × 35 m dydžio, iki 3 m aukščio, ties viduriu įsmauktoje kalvelėje, kurios rytinė pusė žemesnė. Ties viduriu stovi ąžuolinis kryžius su metaline Nukryžiuotojo figūrėle, priekiu atsuktas į rytus, link keliuko. Kapinės apaugusios mišku.  
 
Teritorijos plotas – 0,14 ha, perimetras – 112 m. 

200 m į rytus yra kalva, vadinama *Karyklų kalnu*, o 250 m į šiaurės rytus – Laukžemės žydų senosios kapinės.

## Istorija

Kapinės vadinamos *Maro kapais, Maro kapeliais*. Pasakojama, kad jose laidoti nuo Didžiojo maro 1709–1711 m. mirę apylinkės gyventojai, o vėliau buvo pakasami savižudžiai, nekrikštyti mirę kūdikiai ir pan. Nuo seno kapinėse stovėjo pora kryžių (vienas statytas 1814 m.), o tarp jų – koplytėlė su Šv. Elenos ir Marijos skulptūrine grupe (XX a. 8-ajame dešimtmetyje sunyko).

Pasakojama, kad naktimis prie kapinių vaidenasi. Todėl vėlai vakare kapines praeiviai stengdavosi aplenkti. 

1997 m. įrašytos į kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąrašą (L554), 2004 m. pripažintos valstybės saugoma kultūros vertybe.
 
## Šaltiniai
Amalis

**Amalis** – upelis vidurio Lietuvoje, Kėdainių rajone; Smilgaičio dešinysis intakas. Prasideda laukuose netoli Josvainių miško pakraščio, 1 km į pietryčius nuo Deveikiškių. Teka pro laukus lygiagrečiai su Smilgaičiu: pradžioje į pietus, vėliau į rytus. Įteka į Smilgaitį 11,9 km nuo jo žiočių, prie Grašvos kaimo.

Intakas – Amaliukas (kairysis).

Visa upelio vaga sureguliuota. Greta Amalio yra Ruseinių kaimas.

Upės pavadinimas neaiškios kilmės: vienų autorių siejamas su augalu *[[amalas|amalu]]*, kitų – su indoeuropiečių prokalbe (plg. albanų *amë* – „upės vaga“, hetitų *amiḭara-* – „griovys“, graikų *ἀμάρα* – „griovys“, hipotetinė **am-* – „upės vaga, griovys“). Tačiau šaknis gali būti ir neskaidyta – plg. trakų **Amala, *Amela*, lenkų *Jemielnia*.

## Šaltiniai
Sidra

:: *Apie upę tokiu pačiu pavadinimu žr. [[Sidra (upė)]]*.

**Sidrà**  () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, 18 km į šiaurę nuo Sokulkos ir 52 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Sidros valsčiaus centras. Kaime yra Sidros geležinkelio stotelė.

## Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Nuo 1538 m. iki 1558 m. kaimo žemės priklausė *Goštautams* (Goštautai), *Holovčinskiams* (Hołowczyńskich) ir *Andriui Valavičiui* (Andrzeja Wołłowicza). 1558 m. šias žemes nusipirko *Bogdano Valavičiaus* sūnus Ostapas Valavičius. 1563 m. naujam savininkui karalius Žygimantas Augustas suteikė privilegiją šioje žemėje statyti malūną ir dvarą. Dvarą pasistatė šalia esančiame Pavlovičės kaime. 1566 m. gyvenvietė gavo Magdeburgo teises. Po kelerių metų pietrytinėje gyvenvietės dalyje pradėti statyti gynybiniai įtvirtinimai. Lietuvos didysis kancleris ir Trakų vaivadijos kaštelionas Ostapas Valavičius mirė 1587 m. vykdamas į Krokuvoje vyksiančią Zigmanto Vazos karūnaciją. Ostapo Valavičiaus dukra ištekėjo už Bonos Sforzos bankininko Severino Bonero ir šios žemės atiteko jam, bet jis mirė 1591 metais. 1592 m. gyvenvietę pradėjo valdyti *Gžegožo Bogdanovičiaus Valavičiaus* (Grzegorz Bogdanowicz Wołłowicz) sūnūs taurininkas *Petras* ir *Rogačevo* seniūnas *Romanas*. 1602 m. *Jeronimo Valavičiaus* (Hieronim Wołłowicz) lėšomis buvo pradėta statyti nauja bažnyčia. 1622 m. gyvenvietė atiteko *Kristupui Potockiui* (Krzysztof Potocki), po kurio žemės atiteko *Andriui Potockiui* (Andrzej Potocki), kuris atstatė gynybinius gyvenvietės įtvirtinimus. Jo dukra ištekėjo už Lietuvos pakanclerio Stanislavo Antano Ščiukos, kuris gyvenvietėje 1705 m. pastatė medinę bažnyčią, kuri stovėjo iki 1782 m. kai buvo pastatyta nauja mūrinė bažnyčia. Bažnyčios architektas buvo *Juozapas Piola*. XVIII a. viduryje buvo pradėta statyti ir medinė žydų sinagoga, kuri užbaigta 1783 m. ir kurios užbaigimui pinigų davė Ignacas Potockis.

1804 m. Ignacas Potockis gyvenvietę pardavė Rembelinskiams. XIX a. kaime buvo įkurtos Sidros žydų kapinės. XIX a. gyvenvietė prarado miesto teises. 1878 m. kaime gyveno 920 gyventojų. XIX a. Sidra buvo miestelis ir dvaras Sokulkos apskrities Makovlianų valsčiuje. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį per kaimą turėjo eiti Lietuvos ir Sovietų Rusijos siena. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

## Paminklai
* 1705-1783 m. statybos *Šventosios Trejybės bažnyčia*;
* 1780 m. pastatyta klasicistinio stiliaus varpinė;
* 1566 m. statytų gynybinių įtvirtinimų griuvėsiai;
* XVI a. statytos kalvinistų bažnyčios griuvėsiai;
* XX a. pradžios statybos *Einorovičių* dvaras;
* XVI a. susiformavęs kaimo gatvių išdėstymas;
* 1890 m. statyto vandens malūno griuvėsiai;
* XIX a. pabaigos ir XX a. pradžios mediniai kaimo namai.

## Galerija

Kosciol w Sidrze front side.jpg|Sidros bažnyčia
Sidra domki.jpg
Sidra widok rynku.JPG
Sidra ulica.jpg


## Šaltiniai
Sidros žydų kapinės

**Sidros žydų kapinės** () – žydų kapinės, įkurtos XIX a. Sidros kaime. Kapinių teritorija 0,8 ha, kurioje išlikę apie 10 antkapių.

## Literatūra

* Przemysław Burchard: Pamiątki i zabytki kultury żydowskiej w Polsce. Warszawa: 1990 m., s. 63.   
 
## Nuorodos

* Aprašymas apie kapines (lenk.) .
Zalesio valsčius (Sokulka)

**Zalesio valsčius** () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės rytų Lenkijos teritorijoje. Centras – Zalesis.

## Istorija

Valsčius įkurtas po I pasaulinio karo,  tikriausiai vietoje buvusio Makovlianų valsčiaus. 

1952 m. liepos 1 d. įkurta 13 gromadų. Valsčius buvo panaikintas 1954 m. rugsėjo 29 d.

## Šaltiniai