open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Antagavė

**Antagavė** – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 2 km į pietvakarius nuo Ignalinos, abipus geležinkelio ruožo Vilnius–Daugpilis.

## Etimologija

Kaimas išsidėstęs pietiniame Gavio ežero krante, pagal tai ir pavadintas (šiaurės rytų lietuvių tarmėms būdingas priešdėlis *anta-* ir ežero šaknis *gav-*). Tai vandenvardinis vietovardis.

## Geografija

Patenka į Aukštaitijos nacionalinį parką. Šalia dar telkšo ežerėliai Skudutis, Diemenas, teka Rudinės upelis, iš rytų prieina Garbūnų miškas. Keliai į Ignaliną, Bėčiūnus, Dindas, Pagavaitį.

## Istorija

Antagavė tarybiniais metais priklausė Zuikų, vėliau Palūšės apylinkei. Veikė pradinė mokykla.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Elena Oginskienė, kalbininkė (g. 1934 m.)
* Janina Žukauskienė, biologė (g. 1937 m.)
* Vytautas Šerėnas, politinės satyros laidų vedėjas, scenarijų autorius (1959-2019)
* Julius Skudutis, garso technikos inžinierius, habil. dr. (g. 1942 m.)
* Mindaugas Skudutis, dailininkas, tapytojas (g. 1948 m.)

## Šaltiniai
Antilgė

**Antilgė** – kaimas Utenos rajono savivaldybės rytuose, 3 km į pietryčius nuo Juknėnų.

## Etimologija

Kaimas įsikūręs prie Ilgio ežero, pagal kurį ir pavadintas (šiaurės rytų lietuviams būdingas priešdėlis *anta-* ir ežero šaknis *ilg-*). Sutinkamas ir tarmiškas pavadinimas ***Untilgė***.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vladas Ravka

**Vladas Ravka** (1924 m. kovo 20 d. Šiauliuose – 2006 m. liepos 29 d. Šiauliuose) – statybininkas, publicistas, poetas, visuomenės veikėjas, Šiaulių miesto Garbės pilietis.

## Biografija

Mokydamasis Šiaulių suaugusiųjų gimnazijoje V. Ravka parašė į pogrindinį laikraštį straipsnį, kuriame reiškė nepasitenkinimą prievartine kolektyvizacija. Už tai 1948 m. suimtas, tardomas ir nuteistas 10 metų laisvės atėmimo bausme. Kalėjo Uralo, Karagandos ir Kemerovo lageriuose.

1958 m. su žmona grįžo į Šiaulius, įsidarbino Statybos treste, aktyviai įsijungė į meno saviveiklą, rašė daug straipsnių į Šiaulių miesto laikraštį ir kitus leidinius.

1979–1988 m. ir 1996–2006 m. vadovavo kolektyviniam sodui „Margiai“. Jam vadovaujant sodas Šiauliuose ir šalyje daug kartų buvo pripažintas gražiausiu, geriausiai sutvarkytu, apdovanotas prizais ir diplomais. Leido sodo laikraštį, rašė sodo metraštį, įkūrė unikalų sodo muziejų, kurį lanko ir Lietuvos, ir užsienio šalių svečiai. Savo sodo sklypelyje Vladas Ravka iš augalų sukūrė Lietuvos žemėlapį.

Nuo 1989 m. politinių kalinių ir tremtinių choro „Tremtinys“ dainininkas, koncertų, švenčių, kitų renginių organizatorius bei vedėjas. 1989 m. Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos (LPKTS) narys, 1991–1992 m. LPKTS Šiaulių skyriaus pirmininkas, vėliau skyriaus Kultūros komisijos pirmininkas. Buvo aktyvus Šiaulių senjorų draugijos narys.

Apdovanotas medaliu „Už nuopelnus Lietuvai“. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos 2005 m. rugsėjo 8 d. sprendimu Nr. T-293 suteiktas Šiaulių Garbės piliečio vardas.

## Bibliografija

* Vladas Ravka. Gyvenimo padiktuota. Prisiminimų ir poezijos knyga. 1997 m.
* Vladas Ravka. Iš vienos širdies. Liucilijus, 2006 m.
Antaliedė

**Antaliedė** (arba ***Antaliedė I***) – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, Labanoro girioje, 6 km į pietvakarius nuo Kaltanėnų, vakariniame Liedžio ežero krante (pagal kurį ir kaimas pavadintas). Yra Švenčionėlių miškų urėdijos Antaliedės girininkija. Miško keliukai į Švenčionėlius, Terpežį, Paluknį. Į pietus nuo Antaliedės I yra Antaliedė II.

Į pietus nuo kaimo, miške yra 1863 m. sukilimo dalyvių kapinės.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Alfonsas Armalas

**Alfonsas Armalas** (1943 m. balandžio 5 d. Krakėse, Kėdainių apskrityje – 2026 m. sausio 28 d.) – Lietuvos inžinierius, sporto organizatorius, visuomenės veikėjas, Šiaulių miesto Garbės pilietis.

## Biografija
1968 m. baigė Kauno politechnikos institutą, įgijo kelių inžinieriaus specialybę ir pradėjo dirbti Kėdainių kelių eksploatavimo valdyboje. 1972 m. paskirtas Radviliškio autokelių valdybos viršininku, o 1974 m. – Šiaulių kelių valdybos Nr. 4 viršininku. 1993 m. valdyba buvo privatizuota ir pavadinta UAB „Šiaulių plentas“. Alfonsas Armalas tapo bendrovės generaliniu direktoriumi.
 
Aktyviai dalyvavo viso Šiaulių regiono verslo plėtroje. Už nuopelnus verslui Lietuvos prekybos, pramonės ir amatų rūmų asociacija apdovanojo rūmų garbės ženklu „Darbo žvaigždė“. Nusipelnęs šalies inžinierius, daug kartų už profesinius pasiekimus apdovanotas įvairiais pagarbos ženklais.

Nuo 1983 m. jo vadovaujama įmonė remia sporto veiklą. UAB „Šiaulių plentas“ yra krepšinio klubo „Šiauliai“ įkūrėja ir generalinė rėmėja. A. Armalas – vienas iš Šiaulių futbolo atgaivinimo iniciatorių, o UAB „Šiaulių plentas“ yra pagrindinė Šiaulių futbolo ekipos rėmėja.

Su žmona Irena užaugino du sūnus.

Šiaulių miesto savivaldybės tarybos 2006 m. rugsėjo 7 d. sprendimu Nr. T-308 suteiktas Garbės piliečio vardas.

## Šaltiniai
Antatilčiai

**Antatilčiai** – gatvinis kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, dešiniajame Siesarties krante (šlaitas priklauso Siesarties geomorfologiniam draustiniui). Stūkso du Antatilčių piliakalniai, yra dvejos kapinaitės (senosios rytuose ir naujosios vakaruose).

## Etimologija

Manoma, kad gyvenvietė kūrėsi prie tilto per Siesartį (šiaurės rytų aukštaičiams būdingas priešdėlis *anta-* ir bendrinis žodis *tiltas*), todėl pavadinimo kilmė analogiška Antalieptei.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Antatilčiuose gimė leidėjas, spaustuvininkas Juozas Kapočius (1907–1996).

## Šaltiniai
Valtūnai

**Valtūnai** – kaimas Ukmergės rajono savivaldybės rytuose, Siesarties dešiniajame krante. Stūkso Raganų kalnas („Čerauninkų kalnas“), įrengta vandens jėgainė.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Feliksas Kapočius (1895–1971), kunigas, kanauninkas
* Simonas Morkūnas (1902–1997), kunigas

## Šaltiniai
Medinos (Ukmergė)

**Medinos** – kaimas Ukmergės rajono savivaldybės rytuose, šalia kelio . Šiauriniu kaimo pakraščiu prateka Muilinės upelis – kairysis Šventosios intakas, pietuose – Siesartis.

## Istorija

XX a. pr. minimas Medinų kaimas, dvaras ir užusienis Žemaitkiemio valsčiuje.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Siesartis (Ukmergė)

**Siesartis** – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, prie Siesarties žemupio, šalia kelių  ir  sankirtos. Kaimas yra Siesarties kraštovaizdžio draustinyje, Vaisgėliškio miške.

## Istorija

XIX a. buvo Siesarties kaimas ir vandens malūnas, priklausęs Valdislavui Hopenui bei Išorams priklausęs palivarkas.

## Gyventojai

;Žymūs žmonės
* Stanislovas Išora (1838–1863) – kunigas, viena iš pirmųjų 1863 m. sukilimo aukų

## Šaltiniai
Galeonas

**Galeonas** () – didelis, daugiadenis burinis laivas, XVI–XVIII a. naudotas karo ir prekybos tikslais. Būdavo ginkluotas patrankomis.

Galeonus imta naudoti tolimoms vandenynų kelionėms. Jie išsivystė iš karavelių ir karakų. Galeonai buvo stabilesni, greitesni ir manevringesni. Nuo ankstesnių laivų skyrėsi tuo, kad buvo ilgesni, žemesni ir tiesesni. Galeonų bortai buvo tiesūs. Priekinėje dalyje buvo galjunas.

Galeonai buvo statomi iš ąžuolo ir kitos tvirtos medienos, rangautas – iš pušies. Burės buvo tvirtinamos prie 3–5 stiebų. Priekinės burės buvo keturkampės (rėjinės), paskutinė – trikampė (lotyniškoji burė).

Šie laivai būdavo labai puošnūs. Dailidės stengdavosi medžio drožiniais kuo daugiau užpildyti tuščias plokštumas. Ypatingai puošnus būdavo laivagalis, nes jis mažiausiai nukentėdavo per susišaudymus. Dėl tos pačios priežasties svarbūs keleiviai kelionės metu gyvendavo būtent čia. Kai kuriuose galeonuose, pabodus sėdėti labai aukštai virš vandens iškilusiose kajutėse, jie galėdavo pasivaikščioti po balkonėlius. Laivapriekio iškyšą puošdavo skulptūromis, valstybių herbais ir puošniais žibintais.

## Šaltiniai
Petras Tarabilda

**Petras Tarabilda** (1905 m. birželio 29 d. Jočiūnuose, Raguvos valsčius – 1977 m. kovo 5 d. Vilniuje) – Lietuvos dailininkas, grafikas, knygų iliustratorius.

## Biografija
Mokėsi Troškūnų mokykloje, 1924–1931 m. Kauno meno mokykloje, grafikos studijoje. Nuo 1929 m. dirbo Kauno gimnazijose dailės mokytoju.

1935 m. vienas Nikolajaus Rericho draugijos Lietuvoje įkūrėjų, valdybos narys, dalyvavo leidžiant draugijos žurnalą „Naujoji sąmonė“. Jo sukurta draugijos emblema, iliustracijos, plakatas.

1937–1939 m. gilino žinias Paryžiaus dailės akademijoje ir privačioje P. Koleno mokykloje. 1939–1946 m. dėstė dailę Ukmergės mokytojų seminarijoje.

1944 m. įkūrė Ukmergės miesto muziejų, pirmasis muziejaus vadovas. 1945 m. surengta personalinė paroda Ukmergėje. 1946 m. grįžęs į Kauną, pradėjo dėstyti Taikomosios ir dekoratyvinės dailės institute, 1949 m. tapo docentu. Už N. Rericho idėjų skleidimą 1950 m. pašalintas iš dėstytojo pareigų, kaip netinkantis dirbti sovietinėje mokykloje. Palaidotas Antakalnio kapinėse.

Žmona dailininkė Domicėlė Tarabildienė (1912-1985), sūnus dailininkai Arūnas Tarabilda (1934-1969), Rimtas Tarabilda, duktė architektė Giedrė Tarabildaitė-Kontvainienė.

## Kūryba

Apipavidalino knygas, kūrė plakatus, rašė diplomus, sveikinimų raštus, darė dekoracijas, vėliavų projektus. Nuo 1928 m. dalyvavo dailės parodose.

1929 m. įvairiose Lietuvos vietose pagal jo projektus pastatyta puošnių kryžių, koplytėlių, skirtų Nepriklausomybės dešimtmečiui įamžinti. Perlojoje sukūrė Vytauto paminklo, kurio nepajėgta nugriauti per okupacijos laikotarpį, projektą.

Paruošė keletą medalių projektų. 1937 m. bendras Domicelės ir Petro Tarabildų darbas iliustruojant vadovėlius pasaulinėje parodoje Paryžiuje apdovanotas aukso medaliu.

Pasižymėjo ir kaip portretistas. Jo paveiksluose atsiskleidžia Mikalojus Konstantinas Čiurlionis, Antanas Žmuidzinavičius, Vladas Kuzma, Viktoras Ruokis ir kiti to meto žymūs žmonės.

1938 m. su sūnumi Arūnu nuvykęs į Paryžių pas ten studijuojančią žmoną, pradėjo kurti didelį grafikos ciklą „Lituanica vicit Atlanticum“, skirtą Dariaus ir Girėno žygdarbiui įamžinti. Šis ciklas buvo tęsiamas iki 1972 m., išliko 40 užbaigtų kompozicijų, paruoštų raižyti linoleume.

2005 m. Lietuvos dailininkų sąjungoje veikiančioje galerijoje veikė jo kūrybos paroda „Kaunas-Paryžius-Kaunas“, skirta dailininko 100-mečiui.

## Šaltiniai
Domicėlė Tarabildienė

**Domicėlė Tarabildaitė-Tarabildienė** (1912 m. gegužės 9 d. Andrioniškyje, Vilkmergės apskritis – 1985 m. rugsėjo 8 d. Vilniuje) – Lietuvos dailininkė, grafikė, knygų iliustratorė, skulptorė, fotomenininkė.

## Biografija
Augo devynių vaikų šeimoje. 1924–1928 m. mokėsi Raguvos progimnazijoje, 1928–1929 m. Panevėžio mergaičių gimnazijoje. Nuo vaikystės, tėvo paskatinta, pamėgo piešti, lipdė iš molio, pasižymėjo meniniais gabumais. 1929–1935 m. mokėsi Kauno meno mokykloje, skulptūros studijoje pas Juozą Zikarą ir Kajetoną Sklėrių, baigė ją su rekomendacija tęsti studijas užsienyje.

Nuo 1929 m. iliustravo knygas Lietuvos, Maskvos, Kijevo, Rygos, Talino leidykloms. 1932 m. dalyvavo plakato „Lietuvos aviaklubas“ konkurse. 1933 m. kartu su vyru Petru Tarabilda dalyvavo Stepono Dariaus ir Stasio Girėno pašto ženklo konkurse ir jame laimėjo pirmąsias vietas. Nuo 1935 m. dalyvavo dailės parodose su grafikos, tapybos ir skulptūros darbais. 1937 m. Pasaulinėje parodoje Paryžiuje už knygų iliustracijas kartu su vyru gavo aukso medalį. 1937–1939 m. studijavo Paryžiuje, Valstybinėje aukštojoje dekoratyvinio meno mokykloje.

1940–1941 m. piešinius spausdino periodinėje spaudoje: „Šluotoje“, „Genyje“, „Tarybų Lietuvoje“. 1941–1945 m. gyveno ir kūrė Ukmergėje, nuo 1967 m. – Vilniuje.

Vyras – dailininkas Petras Tarabilda, sūnūs dailininkai Arūnas Tarabilda, Ramonas Tarabilda, Kazys Rimtas Tarabilda, duktė architektė Giedrė Domicelė Tarabildaitė-Kontvainienė. Palaidota Antakalnio kapinėse.

## Kūryba
Sukūrė skulptūrų ir skulptūrinių kompozicijų, iliustravo ir apipavidalino apie 200 knygų. Fotografavo save ir vėliau savo fotografijas panaudojo skirtingų vaidmenų įkūnijimui.

Surengtos personalinės parodos: 1950 m. Kaune, 1951 m. Šiauliuose, Palangoje, Klaipėdoje, 1952 m. Vilniuje, 1954 m. Maskvoje, 1961 m. Kaune, Jonavoje, Kapsuke. 2007 m. rugpjūčio mėn. Vroclavo fotografijos centre „Domek Romanski“ surengta fotografijos paroda.

## Įvertinimas
* 1937 m. Paryžiaus pasaulinė paroda – aukso medalis, Garbės diplomas
* 1938 m. Berlyno tarptautinė dailiųjų amatų paroda – medalis
* 1940 m. Valstybės taupomųjų kasų premija
* 1962 m. LSSR nusipelniusi meno veikėja
* 1972 m. LSSR valstybinė premija
* 1974 m. LSSR liaudies dailininkė 

## Atminimo įamžinimas
* 2012 m. vasario mėn. išleistas pašto ženklas (dail. Aušrelė Ratkevičienė).

## Šaltiniai

## Literatūra
* Domicėlė Tarabildienė: monografija (sud. Zita Žemaitytė). – Vilnius: Vaga, 1973. – 132 p.
* Nematyta ir nepažįstama Domicelė Tarabildienė: fotografijos ir fotografika: parodos katalogas (sud. Giedrė Jankevičiūtė). – Vilnius: Dailės leidybos ir informacijos centras, 2002. – 36 p.: iliustr. – ISBN 9986-716-20-9
Sverdlovskas

**Sverdlovsku** vadinama:

* Jakovas Sverdlovas, sovietų politinis veikėjas;
* Jekaterinburgas (taip vadintas sovietmečiu), miestas Rusijoje;
* miestas Ukrainoje.
Volgogradas

**Volgogradas** (iki 1925 m. **Caricynas**, 1925–1961 m. vadintas **Stalingradu**) – miestas Rusijos europinės dalies pietuose, Volgos žemupyje, jos dešiniajame krante; srities centras. Nuo Volgogrado prasideda Volgos-Dono laivybos kanalas, per Volgą nutiestas Volgogrado tiltas. Yra didelis upių uostas, geležinkelio mazgas, oro uostas. Mieste išvystyta naftos, mašinų, metalo, laivybos pramonė, juodoji ir spalvotoji metalurgija, chemijos, statybų, medžio apdirbimo, maisto pramonė. Volgograde ir prie miesto yra kelios jėgainės.

Tai didelis mokslo ir kultūros centras, čia yra 20 mokslo tyrimų institutų, trys universitetai, keturi institutai, kitos mokyklos. Teatrai: dramos, muzikinės komedijos, lėlių, jaunimo. Yra filharmonija, cirkas, simfoninis orkestras, planetariumas. Muziejai: Caricyno gynybos, kraštotyros, meno, muzikos instrumentų ir kt. Stalingrado mūšiui pažymėti pastatytas memorialinis kompleksas, įrengtas parkas.

## Istorija

Gyvenvietė žinoma nuo 1555 m., kaip *Caricynas* pirmą kartą minima 1589 m. XVII a. pradžioje gyvenvietė sudegė, atstatyta 1615 m. prie Caricos (*Царица*) upės žiočių (pagal ją ir pavadintas). 1780 m. gavo miesto teises. XIX a. antroje pusėje miestą sujungus geležinkeliais su kitais Rusijos regionais, jame smarkiai augo naftos, metalurgijos, medienos pramonė. Vykstant Rusijos pilietinio karui, 1919 m. birželį Caricyną užėmė baltagvardiečiai. 1925 m. pavadintas *Stalingradu* (Stalino garbei). Per XX a. trečiąjį ir ketvirtąjį dešimtmetį dar labiau išplėtota pramonė. Antrojo pasaulinio karo metu miesto prieigose įvyko vienas didžiausių ir svarbiausių šio karo mūšių – Stalingrado mūšis. 1942–1943 m. miestas beveik visiškai nusiaubtas, po karo atstatytas. 1961 m. pavadintas *Volgogradu*, 1965 m. gavo miesto-didvyrio vardą. 1967 m. buvo atidengta statula „Tėvynė-motina šaukia“.

## Sportas
* SK Rotor – futbolo klubas;

## Šaltiniai
Ufa

**Ufa** (, baškirų k. *Өфө*) – miestas Rusijoje, prie Uralo kalnų, Belajos ir Diomos (*Дёма*) upių santakoje; Baškirijos sostinė. 1,03 mln. gyventojų (2005 m.). Išsidėsčiusi Belajos (Kamos intakas) upės slėnyje, upių prieplauka. Geležinkelio stotis, automobilių kelių mazgas, oro uostas. Ufoje išvystyta naftos, chemijos, mašinų, metalo apdirbimo, medienos, elektros pramonė, yra lengvosios, maisto, medicinos, statybų pramonės įmonės.

Mieste yra Baškirijos akademija, daug universitetų, institutų, Rusijos valstybinės akademijos ir mokslų akademijos filialai. Teatrai (dramos, operos ir baleto, rusų dramos, lėlių), muziejai (valstybinis Baškirijos, įkurtas 1864 m.; geologijos, kraštotyros, dailės, architektūros ir etnografijos ir kt.). Ufos pietryčiuose – klimatinė kurortinė zona *Зеленая Роща*.

## Istorija

Ufa įkurta 1574 m. nogajų tvirtovės *Turatau* vietoje; miesto teisės nuo 1586 m. XVII a. – svarbus prekybos centras pakeliui iš vidurio Rusijos link Sibiro. 1796 m. tapo Orenburgo gubernijos centru, nuo 1865 m. – Ufos gubernijos. 1890 m. nutiestas geležinkelio ruožas Samara-Zlatoustas. Pramonė ėmė vystytis XIX a. pabaigoje.

## Sportas
* FK Ufa - futbolo klubas.

## Miestų partnerystė

*  Ankara, Turkija 
*  Halė, Vokietija 
*  Šenjangas, Kinija
Serbijos vyrų krepšinio rinktinė

**Serbijos vyrų krepšinio rinktinė** – krepšinio komanda, tarptautinėse varžybose atstovaujanti Serbijos valstybei nuo 2006 m. Pagal FIBA rinktinė laikoma tiesiogine  bei  rinktinių įpėdine, todėl laikoma, kad rinktinė įstojo į FIBA 1936 metais ir yra laimėjusi 5 pasaulio čempionato aukso medalius (kaip Jugoslavija).

Serbija yra viena stipriausių pasaulio rinktinių, jau po socialistinės Jugoslavijos eros kelis kartus tapusi Europos ir pasaulio čempione. 1992–1994 m. dėl Jugoslavijos karų pašalinta iš tarptautinių turnyrų. Serbijos vardu rungtyniauja nuo 2006 m., kai atsiskyrė Juodkalnija.

## Pasiekimai olimpinėse žaidynėse

* 
* 1992 – 
* 1996 – 2 vieta 
* 2000 – 6 vieta
* 2004 – 11 vieta
* 2008–2012 – 
* 2016 – 2 vieta 
* 2020 – 
* 2024 – 3 vieta 

## Europos čempionatai

* 
* 1993 – 
* 1995 – 1 vieta 
* 1997 – 1 vieta 
* 1999 – 3 vieta 
* 2001 – 1 vieta 
* 2003 – 6 vieta
* 2005 – 9 vieta
* 2007 – 14 vieta
* 2009 – 2 vieta 
* 2011 – 8 vieta
* 2013 – 7 vieta
* 2015 – 4 vieta
* 2017 – 2 vieta 
* 2022 – 9 vieta
* 2025 – 10 vieta

## Pasiekimai pasaulio čempionatuose

* 
* 1994 – 
* 1998 – 1 vieta 
* 2002 – 1 vieta 
* 2006 – 11 vieta
* 2010 – 4 vieta
* 2014 – 2 vieta 
* 2019 – 5 vieta
* 2023 – 2 vieta 

## Sudėtis
Sudėtis 2025 m. Europos krepšinio čempionate:

|}
| valign="top" |
**Vyr. treneris**
* 
**Trenerio asistentas**
* 
----
**Legenda:**
* **Klubas** – paskutinis klubas prieš čempionatą
* **Amžius** – amžius 2025 m. rugpjūčio 27 d.
* **(C)** – kapitonas
|}

## Žymūs žaidėjai

* Vlade Divac
* Dejan Bodiroga
* Dejan Tomašević
* Aleksandar Đorđević
* Predrag Danilović
* Predrag Stojaković
* Igor Rakočević
* Miloš Teodosić
* Nikola Jokić
* Željko Rebrača
* Miroslav Raduljica
* Bogdan Bogdanović
* Boban Marjanović
* Saša Obradović
* Nemanja Bjelica
* Nenad Krstić
* Zoran Savić
* Vasilije Micić
* Nikola Milutinov

## Treneriai


*  Dušan Ivković (1992–1995, 2007–2013 m.)
*  Željko Obradović (1996–2000, 2004–2005 m.)
*  Svetislav Pešić (2000–2002, 2021–2025 m.)
*  Duško Vujošević (2003 m.)
*  Dragan Šakota (2006 m.)
*  Zoran Slavnić (2007 m.)
*  Aleksandar Đorđević (2013–2019 m.)
*  Igor Kokoškov (2019–2021 m.)
*  Dušan Alimpijević (2025–)


## Šaltiniai
Jonas Murka

**Jonas Murka** (1889 m. spalio 21 d. Juodžiūnai, Puponių valsčius, Ukmergės apskritis, dab. Kupiškio rajonas – 1945 m. lapkričio 13 d. Šiauliai, palaidotas Kaune) – Lietuvos pedagogas, vadovėlių autorius.

## Biografija
1909 m. baigė Panevėžio mokytojų seminariją. 1909–1915 m. mokytojavo Auksučiuose. Pirmojo pasaulinio karo metu gyveno Rusijoje, 1916 m. dėstė lietuvių kalbą Sankt Peterburge A. Purėno suorganizuotuose kursuose, 1917 m. – Voronežo lietuvių gimnazijoje. Voroneže lankė mokytojų seminariją.

1918 m. grįžo į Lietuvą, su S. Brašiškiu, O. Bugailiškiene ir kitais suorganizavo pedagogų būrelį, kuris įsteigė ryšininkų, kooperatininkų kursus. 1918–1921 m. dėstė lietuvių kalbą Šiaulių gimnazijoje. 1920 m. jo iniciatyva atidaryti parengiamieji kursai, vėliau tapę suaugusiųjų gimnazija.

1921–1922 m. dirbo Dotnuvos žemės ūkio mokykloje, 1922–1923 m. Šiaulių mokytojų seminarijoje. 1920 m. jo iniciatyva Šiauliuose atidaryti parengiamieji kursai vėliau tapę suaugusiųjų gimnazija, 1926–1927 m. Šiaulių suaugusiųjų gimnazijos mokytojas. 1932 m. baigė Vytauto Didžiojo universiteto Humanitarinių mokslų fakultetą.

## Kūryba
Bendradarbiavo žurnaluose „Vairas“, „Švietimo darbas“, „Tautos mokykla“. 1920–1922 m. žurnalo „Mokykla ir gyvenimas“ redakcinės kolegijos narys. 1916–1932 m. parašė kelis vadovėlius, knygų tėvams ir pradedantiems mokytojauti mokytojams.

## Bibliografija
* Vaikų darbymečiui, lietuvių kalbos pradžiamokslis, 4 dalys, 1916–1935 m.
* Lietuvių kalbos vadovėlis, 1917–1921 m.
* Metodikos etiudai, 1919 m.
* Mažasis lietuvių kalbos vadovėlis, 2 dalys, 1925–1928 m.
* Diktantai pradžios mokyklai ir pirmosioms vidurinės mokyklos klasėms, 1925 m., 1933 m.
* Naujas darbas, 1934 m.

## Įvertinimas
* 1928 m. Gedimino 4 laipsnio ordinas

## Literatūra
* Mokytojas Jonas Murka, sudarytojas Liudas Jovaiša, 1998 m.

## Šaltiniai
Vytautas Greičius

**Vytautas Greičius** (g. 1949&nbsp;m. gegužės 9 d. Sodalėje, Tauragės rajonas)&nbsp;– teisėjas, buvęs Lietuvos Aukščiausiojo Teismo pirmininkas, 2014–2023 m. LR Konstitucinio Teismo teisėjas.

## Biografija
1968–1970 m. atliko karinę tarnybą Tarybinėje armijoje. 1975&nbsp;m. baigė teisės studijas Vilniaus universiteto Teisės fakultete.

1967-1968 m. Šilalės rajono Upynos vidurinės mokyklos mokytojas, 1975–1976&nbsp;m. Klaipėdos miesto teismo stažuotojas, 1976–1990&nbsp;m. Ukmergės rajono liaudies teismo teisėjas.

Nuo 1990 m. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo Baudžiamųjų bylų skyriaus teisėjas. Nagrinėjo itin sudėtingas baudžiamąsias (organizuoto nusikalstamumo ir kitas) bylas. Viena tokių&nbsp;– žurnalisto, vieno iš dienraščio „Respublika” leidėjų Vito Lingio nužudymas 1993&nbsp;m., kai kaltu dėl nužudymo pripažintas „Vilniaus brigados“ vadeiva Borisas Dekanidzė, kuriam paskutiniam buvo paskirta ir įvykdyta mirties bausmė (1995&nbsp;m. liepos 12 d.) Lietuvoje po Nepriklausomybės atkūrimo (kai jau buvo ratifikuota Europos žmogaus teisių konvencija, draudžianti mirties bausmę).

LAT Baudžiamųjų bylų skyriaus teisėjas (nuo 1990&nbsp;m.), skyriaus pirmininkas (1995–1999), LAT teismo pirmininkas (1999–2008).

Nuo 2004&nbsp;m. Europos Sąjungos valstybių Aukščiausiųjų Teismų pirmininkų asociacijos narys. Nuo 1995 metų Teisėjų tarybos, Teismų tarybos pirmininkas (2002–2006&nbsp;m. birželio mėn.), Europos Sąjungos valstybių Aukščiausiųjų Teismų pirmininkų asociacijos narys (nuo 2004&nbsp;m.). Buvo Baudžiamojo ir Baudžiamojo proceso kodeksų, Teismų įstatymo, kitų įstatymų projektų rengimo darbo grupių narys.

Nuo 2014 m. LR Konstitucinio Teismo teisėjas.

Vedęs. Žmona Teresė Greičiuvienė-Lipeikaitė (g. 1949&nbsp;m.), muzikė. Sūnūs teisininkai Mindaugas Greičius (g. 1976&nbsp;m.), Vilniaus apygardos prokuratūros prokuroras, bei Rimgaudas (g. 1978&nbsp;m.). Duktė Daiva (g. 1985&nbsp;m.).

## Publikacijos
* Vytautas Greičius, Marcelis Kazlauskas. Kasacija baudžiamajame procese: problemos, perspektyvos. Justitia, 1997&nbsp;m. Nr. 2.

## Išnašos
Jaroslavas Rimkus

**Jaroslavas Rimkus** (1888 m. lapkričio 11 d. Lipske, Lenkija – 1976 m. rugpjūčio 7 d. Bazilionuose, Šiaulių raj.) – pedagogas, dailininkas, etnografas, publicistas, visuomenės veikėjas.

## Biografija

1899–1907 m. mokėsi Šiaulių gimnazijoje. 1915 m. baigė Peterburgo universitetą.

1918–1934 m. mokytojavo Šiaulių gimnazijoje. 1949 m. su šeima ištremtas į Sibirą, 1951 m. Irkutske nuteistas 10-čiai metų lagerio. 1958 m. grįžo į Lietuvą.

Sūnus menotyrininkas Vytenis Rimkus.

## Kūryba

Dar prieš Pirmąjį pasaulinį karą pradėjo spausdinti straipsnius pedagogikos, ekologijos, visuomeninio gyvenimo klausimais laikraščiuose ir žurnaluose „Viltis“, „Lietuvos mokykla“, „Naujoji Romuva“ ir kt.

Pasižymėjo kaip dailininkas mėgėjas. 1922 m. išleido karikatūrų albumą „Vokiečių okupacija Lietuvoje 1915–1919 m.“, pasirašęs slapyvardžiu *J. Šilietis*. Po tremties paskelbė atsiminimų, straipsnių iš kultūros istorijos (apie Antaną Purėną, Kazimierą Būgą ir kt.).

Paliko rankraščių:
* Šimtametė Šiaulių gimnazijos istorija,
* Nepriklausomos Lietuvos knygnešio atsiminimas,
* Iš Bazilionų senovės ir kt.

## Literatūra
* Vytenis Rimkus. *Jaroslavas Rimkus – dailininkas, pedagogas, visuomenininkas*. Šiauliai: Saulės delta, 2012.
Vaclovas Šliageris

**Vaclovas Šliageris** (1881 m. Jučiuose, Raseinių raj. – 1963 m. sausio 29 d. Tytuvėnuose) – pedagogas, etnografas, visuomenės veikėjas.

## Biografija

1900 m. baigė Šiaulių berniukų gimnaziją, 1906 m. – Maskvos universitetą. Mokė Liepojos ir Kerčės gimnazistus, Radviliškio ir Šiaulių moksleivius.

1918–1922 m. Radviliškio progimnazijos direktorius, 1922–1929 m. Šiaulių gimnazijos direktorius. 1922–1931 m. ir 1940–1941 m. Šiaulių berniukų gimnazijos fizikos mokytojas.

1932–1940 m. Kretingos gimnazijos mokytojas, 1940 m. išėjo į pensiją. 1941 m. ištremtas į Sibirą, Altajaus kraštą. Čia buvo paskirtas „Pramkombinato“ ūkio kerdžiumi, du sezonus ganė bandą. Karui įpusėjus, pakviestas mokyti moksleivius. Tremtyje išbuvo iki 1956 m.

Vienas iš Šiaulių kraštotyros draugijos steigėjų.

## Išnašos
Bašlykas

**Bašlykas** () – vilnonis (gelumbinis ar pan.) gobtuvas ilgais raiščiais. Bašlykai yra atskiri gobtuvai, jie nėra palto, milinės ar kitokio drabužio dalis.

Bašlykai būdingi Kaukazo tautų (pvz., osetinų) kostiumams.

Iš kaukaziečių juos perėmė kazokai, todėl bašlykai buvo Rusijos imperijos kazokų dalinių uniformos dalis. Vėliau jie tapo ir kariškių nekazokų uniformos elementu. Carinėje Rusijoje juos nešiojo tiek paprasti kareviai, tiek puskarininkiai, kadetai ir karininkai.

Vėliau tapo TSRS kazokų dalinių uniformos dalimi. Oficialiai juos nustojo naudoti uniformoje 1941 m. vasario mėn.

Nešiojami nuleisti ant pečių (tuomet laikomi surištų raiščių arba specialių sagų). Prireikus jie uždedami ant galvos (vienplaukės, su papacha ar kitokia uniformine kepure), o ilgais raiščiais lyg šalikais apsukdavo kaklą. Nešiodavo ant milinės arba po miline.

Žodis kilęs iš tiurk. *bash* 'galva'.

## Nuorodos
* Apie Raudonosios Armijos kazokų bašlykus (rusiškai) http://rkka.ru/uniform/terms/bashlyk.htm
* Apie bašlyką carinės Rusijos armijoje (rusiškai) http://gorod.crimea.edu/librari/rusmundirend/str_47.htm
Anatolijus Herlitas

**Anatolijus Herlitas** (1891 m. Kremenece, Ukraina – 1945 m. Berlyne, Vokietija) – pedagogas, kalbininkas.

## Biografija

1914 m. baigė Peterburgo universitetą. Gyveno ir dirbo pedagoginį darbą Liuksemburge, Anglijoje, Belgijoje. 1926–1937 m. Šiaulių gimnazijos mokytojas, dėstė anglų, lotynų, rusų kalbas. 1937–1941 m. mokytojavo Pagėgių, Kauno gimnazijose. Dirbo lektoriumi anglų kalbos kursuose.

Parašė anglų kalbos vadovėlius (1928, 1936 m.), „Angliškas – lietuviškas žodynas“ (1931 m.), „Trumpa anglų kalbos gramatika“ (1936 m.), „Lotynų kalbos dėstymas“ (1938 m.).

## Išnašos
Lygiagretainis

**Lygiagretainis** – toks keturkampis, kurio priešingosios kraštinės yra lygiagrečios (priklauso lygiagrečioms tiesėms).

Atkarpos, jungiančios lygiagretainio priešingas viršūnes, vadinamos *lygiagretainio įstrižainėmis*. Lygiagretainis turi dvi įstrižaines. Statmuo, nubrėžtas iš lygiagretainio viršūnės į kraštinę, arba jos tęsinį, vadinamas *lygiagretainio* ''aukštine''. Lygiagretainis turi keturias aukštines, kurios poromis yra lygios.

Iš visų lygiagretainių yra išskiriami stačiakampiai ir rombai.

Lygiagretainio perimetras apskaičiuojamas pagal šias formules:

*P* = *2(a+b)*

*P* = *a+b+c+d*

## Lygiagretainio savybės
* Lygiagretainio priešingosios kraštinės yra lygios.
* Lygiagretainio priešingieji kampai yra lygūs.
* Lygiagretainio įstrižainės susikerta ir susikirtimo taškas jas dalija pusiau.
* Prie vienos lygiagretainio kraštinės esančių kampų suma lygi 180°.
* Įstrižainių kvadratų suma lygi kraštinių kvadratų sumai (d1²+d2²=a²+b²+c²+d²).

## Lygiagretainio požymiai
Lygiagretainiui būdingi požymiai:
* Iškilasis keturkampis, kurio priešingosios kraštinės lygios, yra lygiagretainis.
* Iškilasis keturkampis, kurio dvi priešingos kraštinės lygios ir lygiagrečios, yra lygiagretainis.
* Iškilasis keturkampis, kurio įstrižainės susikerta ir susikirtimo taškas jas dalija pusiau, yra lygiagretainis.

## Lygiagretainio plotas

Lygiagretainio plotą galima rasti keliais būdais: 
* Kaip ir kiekvieno iškiliojo keturkampio, lygiagretainio plotas yra lygus įstrižainių ir kampo tarp jų sinuso sandaugos pusei.
* Lygiagretainio plotas lygus kraštinės ir į ją nuleistos aukštinės sandaugai (*S* = *ah*).
* Lygiagretainio plotas lygus jo gretimų kraštinių ir kampo tarp jų sinuso sandaugai (*S* = *ab*sin(*α*)).

## Šaltiniai
Mažeikių Senamiesčio progimnazija

**Mažeikių Senamiesčio progimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Mažeikiuose, Senamiestyje, Vydūno g. 6, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190158435. Steigėjas Mažeikių rajono savivaldybė.

## Istorija
Mažeikių 5-oji vidurinė mokykla įkurta 1980 m. Mokėsi 1030 moksleivių, dirbo 51 pedagogas. 1994 m. mokyklai suteiktas Senamiesčio vardas. 2004 m. tapo pagrindine mokykla, vėliau – progimnazija.

## Pavadinimų kaita

## Direktoriai
* 1980 m. Edvardas Benediktas Eičinas
* nuo 1989 m. Janina Norvilienė
* nuo 2017 m. Virginijus Laureckis

## Nuorodos
* Mokyklos svetainė
Stanislovas Jurevičius

**Stanislovas Jurevičius** (1876 m. lapkričio 3 d. Šapnagių kaime, Šiaulių raj. – 1942 m. gegužės 25 d. Šiauliuose) – pedagogas, chemikas, provizorius.

## Biografija

1908 m. baigė Maskvos universitetą, dirbo Jaltoje. 1922 m. grįžo į Lietuvą. Šiauliuose įsteigė chemijos – bakteriologijos kabinetą, o 1923 m. gavo mokytojo vietą Šiaulių valstybinėje gimnazijoje. Gimnazijos komercinėse klasėse dėstė prekių mokslą, paruošė vadovėlį aštuntai klasei. Nuo 1927 m. chemiją su laboratoriniais bandymais dėstė ir suaugusiųjų gimnazijoje, nuo 1928 m. Šiaulių mokytojų seminarijoje.

1935 m. išleido vadovėlį aukštosioms mokykloms „Organinė chemija“. Tai buvo pirmasis lietuviškas organinės chemijos vadovėlis.
Jonas Adomaitis (1903)

**Jonas Adomaitis** (1903 m. sausio 23 d. Damelių kaime, Joniškio rajonas – 1981 m. sausio 26 d. Šiauliuose) – pedagogas, vertėjas, teatro kritikas, LTSR nusipelnęs mokytojas (1960 m.).

## Biografija

1925 m. baigė Šiaulių mokytojų seminariją, 1932 m. – Kauno Vytauto Didžiojo universitetą.

1925–1948 m. Šiaulių gimnazijos ir kitų Šiaulių miesto mokyklų mokytojas. 1948–1950 m. Šiaulių mokytojų instituto Kalbų ir literatūros katedros vedėjas. 1958–1961 m. 5-os vidurinės mokyklos (dab. Didždvario gimnazija) mokytojas, nuo 1961 m. iki mirties Šiaulių pedagoginio instituto dėstytojas.

Rašė kultūros, švietimo klausimais. Buvo Šiaulių dramos teatro meno tarybos narys, miesto spaudoje paskelbė daugiau kaip 30 recenzijų apie naujausius teatro spektaklius. Išvertė pedagoginės, grožinės literatūros, literatūros kritikos darbų, daug Maksimo Gorkio apsakymų, su Tomu Stoniu išvertė Vilio Lacio romaną „Audra“, P. Kogano grožinės ir pedagoginės literatūros vadovėlį „Vakarų Europos literatūrą“, (1947) ir kitų veikalų.

## Literatūra
* Jonas Krivickas. Mokytojų mokytojas Jonas Adomaitis, 2003 m.;
*
Mažeikių Sodų pagrindinė mokykla

**Mažeikių Sodų pagrindinė mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Mažeikiuose, Sodų g. 16, vykdanti pagrindinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190176981.

## Istorija
Mažeikių 3-oji vidurinė mokykla įkurta 1975 m. Mokykloje dirbo 42 mokytojai, mokėsi 826 mokiniai. 1977 m. mokyklą baigė pirmoji 46 abiturientų laida. 1984–1985 m. jau mokėsi 2704 mokiniai, dirbo 138 mokytojai. 1994 m. suteiktas „Sodų“ vardas. 1997 m. sukurta mokyklos vėliava, ženklas ir himnas. 2015 m. reorganizuota į pagrindinę mokykla. Iki 2017 m. veikė suaugusiųjų klasės.

## Direktoriai
* 1975–1990 m. Vytautas Rimiškis
*1990–1993 m. Algimantas Bajarūnas
* 1994–2016 m. Birutė Liutkuvienė
*2019–2020 m. Rolandas Volkovas
*2021–2023 m. Šarūnė Dargienė
*Nuo 2023 m. Sigitas Petrikas

## Žymūs mokytojai
* Rasa Uščinienė, direktoriaus pavaduotoja ugdymui
* Virginija Tupikaitė, direktoriaus pavaduotoja ugdymui

## Žymūs mokiniai
* Darius Jarmantavičius, krepšininkas, visuomenės veikėjas
* Mantas Stonkus, aktorius, TV laidų vedėjas

## Nuorodos
* Mokyklos svetainė
*
Renavo pagrindinė mokykla

**Mažeikių rajono Renavo pagrindinė mokykla** – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Vadagiuose (Mažeikių raj.), Renavo g. 35, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190174069. Steigėjas Mažeikių rajono savivaldybės taryba.

## Istorija

Renavo mokyklos istorija prasideda nuo 1911 m., kai veiklą pradėjo dvimetė mokyklėlė Renavo dvare. Mokyklą lankė apie 40 mokinių nuo 7 iki 20 metų amžiaus. Pirmoji mokinių karta egzaminus laikė 1914 m. Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui mokykla buvo uždaryta, 1919 m. vėl atidaryta. 1919–1949 m. mokykloje dirbo 21 pedagogas.

1949 m. mokykla perorganizuota į septynmetę, 1961 m. tapo aštuonmete, 1985 m. nepilna vidurine mokykla, 1988 m. devynmete mokykla, nuo 1993 m. pagrindinė mokykla. 1992 m. mokyklai perduotas kolūkio darželio pastatas, į kurį perkelta mokyklos biblioteka, pradinės klasės, medžio ir metalo dirbtuvės, valgykla. 1997 m. įkurtas mokyklos muziejus. 2000 m. išleista pirmoji pagrindinės mokyklos dešimtokų laida. 

2017 m. mokykla uždaryta.

## Direktoriai
* Vida Gureckienė

## Šaltiniai

* Vytautas Malūkas. Renavo pagrindinė mokykla pažymėjo amžiaus jubiliejų // Santarvė, 2011-10-29. – Nr. 123. – 7 p.

## Nuorodos
*
Tomas Stonis

**Tomas Stonis** (1899 m. rugpjūčio 29 d. Šiauliuose – 1985 m. sausio 22 d. ten pat) – pedagogas, lituanistas, vertėjas, LTSR nusipelnęs mokytojas (1951 m.).

## Biografija

1920 m. baigė Šiaulių gimnaziją. 1922–1926 m. studijavo Lietuvos universitete.

1926–1944 m. dirbo pedagoginį darbą Šiaulių berniukų ir mergaičių gimnazijose, 1944–1945 m. miesto švietimo skyriuje, 1945–1956 m. Juliaus Janonio gimnazijos, vėliau – vidurinės mokyklos lietuvių kalbos mokytojas. 1949–1950 m. 1-osios septynmetės mokyklos direktorius.

Vokiečių okupacijos metais dalyvavo Šiaulių inteligentų, rašytojų būrelio veikloje. Išvertė latvių, danų, rusų, indų rašytojų Valentino Kaverino, Ivano Turgenevo, Vilio Lacio, Rabindranato Tagorės kūrinių. 1948 m. Išvertė P. Kogano vadovėlį aukštosioms mokykloms „Vakarų Europos literatūra“, II d.
Antanas Krausas

**Antanas Krausas** (1905 m. gegužės 10 d. Sedoje – 1970 m. gegužės 3 d. Melburne, Australija) – pedagogas, gamtininkas, visuomenės veikėjas.

## Biografija

Studijavo Vytauto Didžiojo universitete, jį baigė. 1930–1933 m. mokytojavo Šiaulių valstybinės berniukų gimnazijoje, buvo jos vicedirektorius. 1933–1937 m. Šiauliuose priklausė Gyvulių globos draugijai ir buvo jos sekretorius. Įsteigė pirmąjį Lietuvos moksleivių Gyvulių globotojų ratelį gimnazijoje, o 1936 m. išleido gyvulių globos antologiją „Mūsų bičiuliai“.

1937–1939 m. Skuodo valstybinės gimnazijos direktorius, 1939–1940 m. Rokiškio valstybinės gimnazijos inspektorius, 1940–1941 m. Kelmės vidurinės mokyklos mokytojas. Per Antrąjį pasaulinį karą, 1944 m., pasitraukė į Vakarus. Vėliau apsigyveno Australijoje, ten įkūrė lietuvišką mokyklą, platino lietuviškas knygas ir rūpinosi, kad Australijos lietuviai neužmirštų gimtosios kalbos.

A. Krausas artimai bendravo su Vydūnu, 1946–1953 m. Vokietijoje rūpinosi jo globa, padėjo jam leisti paskutinius raštus. Teigiama, kad Krauso visuomeninė ir kūrybinė veikla rėmėsi vydūnizmo principais. A. Krausas buvo vegetaras, nevartojo alkoholio, skleidė Vydūno idėjas tarp moksleivių ir studentų, taip pat savo straipsniuose, skautiškoje veikloje.

## Išnašos
Karakas (laivas)

**Karakas** – ypač didelis, 36 m ilgio, iki 10 m pločio ir iki 1600 t krovumo burlaivis.

Keturstiebis (arba tristiebis) burinis laivas, sukurtas Viduržemio jūros regione XV a. Laivas turi aukštą ir apvalų laivagalį su bušpritu (įstrižu burlaivio priekio stiebu burėms iškilti) per visą laivo ilgį. Turėjo keturkampio formos dvi (ar tris) bures, trečioji burė buvo trikampė. Laive daug naujovių takelaže ir buringume – virš foko ir groto atsirado po antrą nedidelę burę – marselį. Virš laivo nosies pakabinta rėja su bure – špitburė arba blinda – kad būtų lengviau valdyti didelį laivą.

Tai vienas pirmųjų Europos vandenyne plaukyti skirtų laivų, kadangi buvo pakankamai didelis, kad būtų stabilus audringoje jūroje ir buvo pakankamai talpus gabenti maisto produktams ilgoms kelionėms. Karakos buvo naudojamos ir karyboje, tuo metu buvo galingiausi laivai. XV ir XVI amžiuje su karakomis ir karavelėmis ispanai ir portugalai tyrinėjo pasaulį. Bene garsiausia karaka yra Kristupo Kolumbo „Santa Marija“. Ispaniško tipo karaka vadinama *nao*, o portugališka *nau*, prancūziškai – *nef* (visi pavadinimai reiškia „laivas“).

## Privalumai
Karakos dažnai apibūdinamos kaip idealūs transporto laivai.
* Daug vietos įgulai, maistui ir kroviniui.
* Beveik neįveikiamas mažesniems laivams, kurie buvo problema Rytų Indijos regione.
* Nuplaukdavo didelius atstumus, turėdami didelę talpą buvo nepriklausomi prekybos postai.
* Laivo stabilumas buvo puiki platforma ginklams. Tuo pasinaudojo portugalai kovodami su Zamutiri Rada Azijoje.

Vienintelis trūkumas, kad būdami milžiniški neatlaikę didelio vėjo apvirsdavo. Be to dideli laivai ne visada galėjo pakankamai tiksliai plaukti, kad užtikrintų nežinomų vandenų tyrimą.

## Šaltiniai
Irinarchas Ananjevas

**Irinarchas Ananjevas** (1893 m. lapkričio 13 d. Breslaujos valsčiuje – 1964 m. Šiauliuose) – dailininkas, pedagogas, visuomenės veikėjas.

## Biografija

1915 m. baigė Panevėžio realinę gimnaziją. 1916 m. Rostove prie Dono lankė aukštesniuosius piešimo kursus ir dirbo dailininko akademiko dirbtuvėje. 1917 m. dėstė piešimą.

1922–1934 m. Šiaulių berniukų gimnazijos piešimo mokytojas. Įkūrė piešimo kabinetą, kuriame buvo daug modelių ir vaizdinių priemonių, kasmet organizuodavo mokinių kūrybos parodas.

Sukūrė gimnazijos vėliavą „Res non verba“.

## Išnašos
Jonas Kartanas

**Jonas Kartanas** (1890 m. sausio 2 d. Aukštosios Kulvos dvare (dab. Kulva, Jonavos raj.) – 1944 m. sausio 15 d. Vorkutoje) – pedagogas, visuomenės veikėjas.

## Biografija

1930 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. 1913–1915 m. mokytojavo Višakio Rūdos pradžios mokykloje. Pirmojo pasaulinio karo metais pasitraukė į Rusiją. 1915–1918 m. – Penzos lietuvių mokyklos mokytojas.

1918 m. grįžęs į Lietuvą nuo 1918 iki 1920 m. dirbo Jonavos pradinėje mokykloje. Nuo 1920 iki 1932 m. Jonavos progimnazijos steigėjas ir direktorius, nuo 1932 iki 1933 m. Kėdainių gimnazijos direktorius, 1933–1939 m. Šiaulių gimnazijos direktorius, nuo 1939 iki 1940 m. ką tik atidarytos Raseinių gimnazijos direktorius.

1940 m. liepos 13 d. kunigų įskųstas už kovą mokykloje su ateitininkais, sovietinių represinių struktūrų suimtas ir ištremtas, dirbo anglių kasykloje.

## Išnašos
USS Nimitz (CVN-68)

**[[USS]] Nimitz (CVN-68)** – vienas didžiausių atominių lėktuvnešių pasaulyje, priklausantis Jungtinių Valstijų kariniam jūrų laivynui. USS Nimitz yra pirmasis Nimitz klasės lėktuvnešis. Pavadintas garsaus JAV laivyno admirolo Česterio W. Nimitzo vardu.

Lėktuvnešis pradėtas statyti 1968 m. kovo 22 d. „Newport News Shipbuilding“ laivų statykloje Niuport Niuze, Virdžinijoje. Įgaliotas bet kada išplaukti į jūrą 1975 m. gegužės 3 d. prezidento Džeraldo Fordo.

## Istorija

Pirmą kartą į jūrą „Nimitz“ išplaukė 1976 m. liepos 7 d. Lėktuvnešis kartu su kreiseriais „USS South Carolina“ ir „USS California“ buvo dislokuoti Viduržemio jūroje. 1977 m. vasario 7 d. flotilė grįžo į bazę Norfolke, Virdžinijoje.

Antrasis reisas į Viduržemio jūrą, įvykęs 1977–1978 m., taip pat buvo taikus. Tačiau 1979 m. rugsėjo 10 d. „Nimitz“ išvyko į „Evening Light“ operaciją, skirtą JAV ambasados darbuotojų, paimtų įkaitais Teherane (Iranas), išlaisvinimui. Irano dykumoje nukritus keliems sraigtasparniams, misija buvo nutraukta ir, po 144 parų jūroje, 1980 m. gegužės 28 d. lėktuvnešis grįžo namo.

Kitais metais sudužus ant lėktuvnešio besileidžiančiam lėktuvui EA-6 Prowler žuvo 14 žmonių, 45 buvo sužeisti.

1981 m. Persijos įlankoje, netoli Libijos paskelbtos „mirties linijos“ du patruliuojančius „Nimitz“ VFA-41 eskadrilės lėktuvus F-14As atakavo Libijos pilotai. Tačiau amerikiečių pilotai apsigynė ir pastaruosius numušė.

1985 m. „Nimitz“ vėl buvo išsiųstas į Viduržemio jūrą prie Libano krantų. Tai buvo atsakas į Libano šiitų musulmonų teroristų veiksmus, kai buvo užgrobtas „Trans World Airlines“ skrydis TWA Flight 847, kuriuo skrido daug JAV piliečių. Lėktuvnešis jūroje prabuvo iki rugpjūčio.

1987 m. pasikeitė „Nimitz“ namų uostas ir nuo šiol jis buvo švartuojamas Bremertone, Vašingtono valstijoje.

1988 m. lėktuvnešis patruliavo prie Pietų Korėjos. Šiuo žingsniu buvo siekiama padidinti saugumą XXVIII vasaros olimpinėse žaidynėse Seule.

1988 m. spalio 29 d. „Nimitz“ buvo išsiųstas į „Eastern Will“ karinę operaciją Arabijos jūroje.

1991 m. vasario 25 išvyko pavaduoti lėktuvnešio „USS Ranger“, dalyvavusio operacijoje „Audra dykumoje“. Grįžo į Bremertoną tų pačių metų rugpjūčio 24 d.

1993 m. vėl praleido kelis mėnesius Persijos įlankoje.

1996 m. kovą lėktuvnešis buvo išsiųstas patruliuoti Taivano vandenyse.

2001 m. lapkričio 13 d. „Nimitz“ namais tapo San Diego uostas Kalifornijoje.

2003 m. balandžio viduryje padėjo „USS Abraham Lincoln“ lėktuvnešiui atakuoti Iraką operacijoje „Irako laisvė“.

Tų pačių metų lapkričio 2 d. grįžo į San Diegą reguliariam patikrinimui bei remontui.

2005 m. kovą „Nimitz“ vėl buvo dislokuotas Persijos įlankoje. Grįžo lapkričio 8 d.

## Išnašos

## Nuorodos
* „Nimitz“ oficiali svetainė (angl.) 
* „Nimitz“ Informacija ir nuotraukos (angl.)
Mykolas Kondratas

**Mikalojus Kondratas** (**Mikalojus Kondratenka**, 1921 m. balandžio 27 d. Omskas, Rusija – 2006 m. sausio 26 d. Šiauliai) – pedagogas, etnografas, visuomenės veikėjas.

## Biografija

1922 m. su tėvais grįžo į Lietuvą, mokėsi Pagėgių, Žagarės mokyklose. 1946 m. baigė Vilniaus universitetą. 1947–1949 m. Vilniaus pedagoginio instituto asistentas, vėliau vyresnysis dėstytojas, bet po patikrinimo buvo atleistas kaip nepatikimas.

Broliai, seserys:
Vladas Kondratas, Sofija Kondrataitė, Nadėžda Kukusta (Kondrataitė), Benjaminas Kondratas

1949–1950 m. Šiaulių pedagoginio instituto dėstytojas. 1951–1954 m. Šiaulių J. Janonio vidurinės mokyklos mokytojas, direktoriaus pavaduotojas, 1954–1957 m. direktorius. Po sukilimo Vengrijoje numalšinimo įvykus antitarybinei mokyklos moksleivių manifestacijai 1956 m. laikinai, o vėliau ir visam laikui pašalintas iš direktoriaus pareigų.

1957–1965 m. Salduvės vidurinės mokyklos, 1966–1977 m. – Dubijos vidurinės mokyklos mokytojas ir filmotekos vedėjas. 1976–1979 m. vėl J. Janonio vidurinės mokyklos mokytojas, 1979–1996 m. 43-osios Profesinės technikos mokyklos istorijos dėstytojas.

Surinko daug medžiagos ir istorinių šaltinių apie lietuvių tautą, istorines asmenybes. Išleido turistinį žinyną „Dubysa“ (1961 m.), „Lietuvių tautos ir valstybės istoriją“ (I dalis, 1994 m.) Sudarė Šiaulių sportininkų žinyną. Sūnus Romualdas Kondratas po jo mirties išleido knygą „Pasaulio civilizacijų seniausieji centrai“ (Šiaurės Lietuva, 2006 m.).
Nimitz

**Nimitz** gali turėti šias reikšmes:
* JAV flotilės generolas Chester William Nimitz (1885–1966);
* Atominis lėktuvnešis USS Nimitz (CVN-68);
* Nimitz klasės lėktuvnešis.
Adolfas Raulinaitis

**Adolfas Raulinaitis** (1903 m. kovo 9 d. Šadžiūnuose, Lazdijų raj. – 1987 m. rugsėjo 6 d. Vilniuje) – pedagogas, kalbininkas, poetas, dramaturgas, istorikas, visuomenės veikėjas.

## Biografija

1929 m. baigė Lietuvos universitetą. 1930 m.-1936 m. dėstė Rygos universitete ir Rygos lietuvių gimnazijose. Nuo 1936 m. apsigyveno Šiauliuose. Mokytojavo berniukų gimnazijoje, kur dėstė lietuvių kalbą ir literatūrą, dirbo su moksleiviais ateitininkais ir pavasarininkais.

1941 m. rugpjūčio 1 d. paskirtas Šiaulių mokytojų seminarijos direktoriumi. 1941 m. pabaigoje kartu su kitais miesto inteligentais įkūrė Šiaulių apygardos Meno ir mokslo centrą. 1944 m.-1945 m. mokytojavo Lazdijuose.

1945–1953 m. buvo tremtyje Vorkutoje. Nuo 1955 m. gyveno Vilniuje, dirbo Mokslinėje restauracinėje gamybinėje dirbtuvėje, dėstė Vilniaus universitete.

## Kūryba

* „Naujais keliais“ (drama, 1929 m.),
* „Vytauto Golgota“ (drama, rankraštis, 1930 m.),
* Parašė scenos vaizdelių.
Mečislovas Vasiliauskas

**Mečislovas Vasiliauskas** (1877 m. lapkričio 20 d. Liudvinave -1957 m. gegužės 19 d. Stačiūnuose, Pakruojo raj.) – pedagogas, vadovėlių autorius, LTSR nusipelnęs mokytojas (1947 m.).

## Biografija

1898 m. baigė Veiverių mokytojų seminariją. Iki 1901 m. mokytojavo Garliavos apylinkėse, už lietuvišką veiklą ištremtas į Odesą. 1904 m. mokytojavo Maskvoje. 1905 m. dirbo Kauno Saulės pradinėje mokykloje, bet žandarų persekiojamas turėjo persikelti į Skrebotiškį, kur mokytojavo iki 1915 m. Karo metais mokytojavo Maskvos lietuvių tremtinių mokyklose, dalyvavo jų draugijų veikloje.

1918–1925 m. dirbo Utenos, Jurbarko ir Biržų-Pasvalio apskričių švietimo skyriuose. 1925–1940 m. pavyzdinės pradinės mokyklos prie Šiaulių mokytojų seminarijos vedėjas, 1940–1945 m. šios seminarijos mokytojas. 1945–1957 m. Stačiūnų septynmetės mokyklos direktorius.

1907–1940 m. išleido 16 knygų, chrestomatijų, elementorių, gramatikų, lietuvių kalbos ir matematikos mokymo metodikų.

## Bibliografija

Lietuvių kalbos pradžios mokslo metodika. 2-as pataisytas leidimas. Šiauliai 1924. Skirta pradžios mokyklų mokytojams.
Stasys Anglickis

**Stasys Anglickis** (1905 m. gruodžio 22 d. Bernotave, Plungės raj. – 1999 m. vasario 26 d. Vilniuje) – poetas, pedagogas, visuomenės veikėjas, Žemaičių rašytojų sąjūdžio organizatorius.

## Biografija
Buvo jauniausias, aštuntas vaikas Ievos ir Adomo Anglickių šeimoje. Mokėsi Telšių Saulės draugijos gimnazijoje, bet 1923 m. dėl Valstiečių liaudininkų sąjungai priklausiusių brolių buvo pašalintas iš ketvirtos klasės, nors buvo pavyzdingas mokinys.

1927 m. baigė Telšių mokytojų seminariją. 1932 m. baigė germanistikos studijas Vytauto Didžiojo universitete Kaune. Humanitarinių mokslų fakultetas norėjo išsiųsti į užsienį ruoštis profesūrai, bet ministerija nedavė stipendijos.

Redagavo literatūrinį žurnalą „Linija“ (1 nr., 1932 m.), sudarė Žemaitijos rašytojų kūrinių antologiją „Žemaičiai“ (1938 m.). Bendradarbiavo žurnaluose „Literatūra“, „Dienovidis“, almanache „Prošvaistė“.

1932–1940 m. dirbo Šiaulių berniukų gimnazijos mokytoju, vėliau Tauragės gimnazijos direktoriumi, 1940–1941 m. Vilniuje dirbo Švietimo liaudies komisariate. 1936 m. lapkričio 14–15 d. suorganizavo žemaičių rašytojų literatūros konferenciją.

1943 m. su žmona Janina Žilinskaite, Šiauliuose žinomo gydytojo Ipolito Žilinsko dukra persikėlė į Oliesinės kaimą prie Kuršėnų, 1945–1966 m. mokytojavo Kuršėnuose. 1950 m. lapkričio 30 d. pašalintas iš Lietuvos rašytojų sąjungos.

Jo vardu pavadinta Kuršėnų progimnazija.

## Kūryba
Eilėraščių rinkiniai:
* Žingsniai prie sfinkso, 1931 m.
* Kraujo auka, 1934 m.
* Septynios didžiosios nuodėmės, 1935 m.
* Didžioji kančia, 1937 m.
* Po atviru dangum, 1960 m.
* Metūgės linksta į saulę, 1965 m.
* Karklai žydi, 1969 m.
* Žemė ir želmenys, rinktinė, 1972 m.
* Suvirpa žemės pilnatis 1975 m.
* Proskynų atžalos 1978 m.
* Nenusileisk, gražioji saule 1980 m.
* Žiburiuojanti būtis 1985 m.
* Žodis auga iš žemės 1987 m.
* Karvelėli mėlynasai 1992 m.

Išleido poezijos rinktines:
*  Žemė ir želmenys 1972 m.
*  Ant mėlyno kranto 1983 m.

Sukūrė autobiografinį romaną „Čiupikai“ 1990 m.

Parašė dramą „Rūmai be pamato“ 1933 m.

Žemaičių rašytojų prozos ir poezijos antologija, 1938 m.

Išvertė Michailo Lermontovo, Heinricho Heinės kūrinių.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Mažeikių Kalnėnų progimnazija

**Mažeikių Kalnėnų progimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Mažeikiuose, Pavenčių g. 3, vykdanti pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190160653.

## Istorija

1996 m. pradžioje Mažeikių „Liepaitės“ pradinė mokykla reorganizuota į vidurinę mokyklą. Nuo 1996 m. rugsėjo 1 d. ji vadinosi Mažeikių 8-ąja vidurine mokykla ir buvo perkelta į erdvesnes „Jaunystės“ vidurinės mokyklos patalpas. 1996–1997 m. m. mokykloje mokėsi 919 mokinių, sudaryti 37 klasių komplektai, dirbo 53 mokytojai. 1999 m. sausio 1 d. 8-oji vidurinė mokykla pavadinta šioje vietoje buvusio Kalnėnų kaimo vardu. 2010 m. liepos mėn. išleista paskutinioji abiturientų laida. 2010 m. mokykla tapo pagrindine. Vėliau prijungta Buknaičių Henriko Nagio pagrindinė mokykla. 2019 m. rugsėjo 1 d. tapo Mažeikių Kalnėnų progimnazija.

## Direktoriai
* 1996–2007 m. Andrius Meinorius
* nuo 2007 m. Regina Arbatauskienė

## Nuorodos
* Mokyklos svetainė
*
Mažeikių Ventos progimnazija

** Mažeikių Ventos progimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Mažeikiuose, Pavenčių g. 15, vykdanti pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 290160120.

## Istorija
Mokykla įkurta 1986 m. ir vadinosi Mažeikių 6-oji vidurinė mokykla. Mokyklos pastatas, pastatytas už naftos perdirbimo gamyklos lėšas, buvo didžiausias ir moderniausias visame rajone. Mokėsi 2059 mokiniai, sudaryti 62 klasių komplektai. Teko dirbti dviem pamainom. 1987 m. pavasarį devynmečio mokslo baigimo pažymėjimus įsigijo 111 devintokų.

2009–2011 m. mokykloje vyko renovacija, sutvarkyta mokyklos išorė ir vidus (dalinai). 2011 m. mokykla tapo pagrindine, liko 33 klasių komplektai.

## Direktoriai
* 1986 m. Aldona Strumickienė
* 2004 m. Ramunė Badaukienė

## Nuorodos
* Mokyklos svetainė