open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Avokadas

**Avokadas** ( 'aligatorinė kriaušė') – amerikinės persėjos vaisius. Tai – tamsiai žalio atspalvio, kriaušės pavidalo vienasėklė uoga, 7–20 cm ilgio, 7–10 cm skersmens ir 250–600 g svorio. Avokado vaisius yra uoga, o ne kaulavaisis, kadangi sėklą nesupa kaulavaisiams būdingas kietas, sumedėjęs endokarpis.

Vaismedis pradeda derėti po 4–5 metų. Vaisiai skinami jiems nesunokus. Jei derlius surenkamas per anksti, jo pilnai pribrandinti neįmanoma. Toks vaisius nustoja aromato ir jam būdingų vertingų savybių. Vaisiai labai vertinami, naudingi sveikatai. Juose yra apie 5–32 proc. riebalų, iš kurių nemažai polinesočiųjų riebalų rūgščių. Jos mažina kraujo klampumą, jo krešėjimą, gerina kraujagyslių sienelių elastingumą, tinka širdies ir kraujagyslių ligų profilaktikai.

Vaisiuose gausu lecitino, kuris reguliuoja medžiagų apykaitą, aktyvina smegenų ląstelių veiklą, valo kraujagyslių sieneles, saugo kepenis nuo riebalų kaupimosi. Taip pat vaisiuose yra 0,8–4,4 proc. baltymų, 1,2–10 proc. angliavandenių, maistingame minkštime – vitaminų A, C, riboflavino, niancino ir kt.

Vaisiai būna tinkami maistui, kai paspaudus pirštu atsiranda įdubimas. Jei jis kietas, tai dar kurį laiką reikia nokinti. Maistui sunokę vaisiai perpjaunami išilgai, išimamas kauliukas. Pats minkštimas yra riebus, sviesto skonio ir gelsvai žalio atspalvio. Vaisiaus minkštime esančias riebalų rūgštis nuo oksidacijos galima apsaugoti suvilgius jį citrinos sultimis. Neapdorotas citrinos rūgštimi minkštimas ruduoja ir praranda daug biologiškai veiklių medžiagų.

Vaisiai naudojami šaltiems užkandžiams, salotoms gaminti. Iš prinokusių avokadų išgaunamas aliejus, naudojamas kosmetikos priemonių gamyboje.

Savo gimtinėje Vidurio Amerikoje avokadas žinomas 8000 metų. Dabar dėl savo unikalios sudėties – vienas vertingiausių vaisių pasaulyje. Skirstoma į 3 veisles – meksikinę (tamsūs vaisiai), gvatemalinę (žalios, gruoblėtos, vertingiausios), antilinę (žalios, lygios). Dar vadinama miško sviestu.

* Neturi cholesterolio ir turi truputėlį angliavandenių. 11 vitaminų rūšių (A, B grupės, G, D, K, C), 14 rūšių mineralinių medžiagų – daugiausiai kalio, kalcio, geležies. 15–30 % augalinių riebalų.

* Minkštimas lengvai virškinamas, organizme mažina cholesterolį, stimuliuoja, manoma, kad ir kaip afrodiziakas. Veido odai ir plaukams turi regeneruojamąjį poveikį, galima daryti kaukes. Tinka sergantiems cukriniu diabetu.

* Nesunokusių vaisių apyvaisyje ir lapuose rasta toksiškų medžiagų.

* Vartojamas kaip ir kiti egzotiniai vaisiai (žr. įžangoje). Taip pat gaminamos šaltos sriubos, majonezai, padažai, tepama ant baltos duonos.

## Produkcija

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Morton, J. 1987. Avocado. p. 91–102. In: *Fruits of warm climates*. Julia F. Morton, Miami, FL.
Ptebė

Egiptiečių mitologijoje **Ptebė** – keršto dievas, garbintas Akhmino regione, centriniame Egipte. Jo vardas yra verčiamas kaip „Dangaus - Ba“, kas reiškia „Dangaus siela“ arba „Dangaus nuotaika“. Gali būti, kad Ptebė yra semitinė dievybė atkeliavusi kartu su darbininkais iš Levanto. Kildinamas nuo *Pet-Ba'al*, kas reiškia „Dangaus viešpats“. Akstyvieji krikščionys Ptebę sulygino su graikų Kronu.
La Teno kultūra

**La Teno** () **kultūra** (V–I a. pr. m. e.) yra Europos ankstyva ikiromėninė geležies amžiaus archeologinė kultūra. Pavadinta pagal archeologinių radinių vietą *La Tène* Šveicarijoje, už keleto kilometrų nuo Nešatelio ežero. Ten Hanslis Kopas 1857 m. rado didelį artefaktų lobį.

La Teno kultūra buvo paplitusi ankstyvajame geležies amžiuje (nuo 450 m. pr. m. e. iki romėnų užkariavimo I a.) Dunojaus aukštupyje, iš dalies vidurio ir žemutiniame Dunojaus baseine, dabartinėje Prancūzijoje, Šveicarijoje, Austrijoje, pietvakarių Vokietijoje, Čekijoje, Slovakijoje ir Vengrijoje. Šiaurėje ji buvo išsiplėtusi iki Jastorfo kultūros Šiaurės Vokietijoje. Kultūra išsivystė iš ankstyvojo geležies amžiaus Halštato kultūros be ryškaus kultūrinio lūžio stipriai veikiant Viduržemio (graikų, vėlyvajai etruskų) kultūrai. IV a. pr. m. e. įvyko kultūros centro poslinkis.

## Vystymasis ir būdingi bruožai

Būdingos visų pirma keltiškos meno formos.

Laidojimo būdas priklausė nuo regiono ir keitėsi laikui bėgant. Paplitimo arealo vakaruose ir pietuose iš pradžių vyrauja laidojimas, o šiaurėje ir rytuose – deginimas. Kai kuriuose regionuose tam tikrą laiką (greičiausiai IV a. pr. m. e.) abu laidojimo būdai kurį laiką praktikuoti kartu.

Dėl plataus paplitimo ir regioninių skirtumų negalima pateikti apibendrinančio La Teno kultūros ir jos papročių apibūdinimo.

La Teno kultūra literatūroje dažnai skirstoma į tris laikotarpius:

# **Ankstyvasis La Tenas** (taip pat *La Tenas I* arba *La Tenas A ir B*): 480–300 m. pr. m. e.
# **Vidurio La Tenas** (taip pat *La Tenas II* arba *La Tenas C*): 300–100 m. pr. m. e. (atskiruose regionuose iki 150 m. pr. m. e.)
# **Vėlyvasis La Tenas** (taip pat *La Tenas III* arba *La Tenas D*): 150/ 100 m. pr.m.e, kai kur iki mūsų eros pradžios.

## Šaltiniai
Žinios apie La Teno kultūrą gaunamos iš trijų šaltinių:
* archeologiniai radiniai yra tiesioginiai La Teno kultūros paminklai, kuriais remiantis ir apibūdinama La Teno kultūra;
* rašytiniai šaltiniai. Nuo V a. graikų ir romėnų rašytiniuose šaltiniuose pradedamas minėti La Teno kultūros arealas. Minimi keltai arba galai, kuriuos galima sieti su La Teno kultūra. Autoriai dažniausiai yra išoriniai stebėtojai, turintys tik apytikres žinias apie kultūrą, nors, pvz., Julijaus Cezario raštuose, kurie sudaro labai svarbų šaltinį, remiamasi asmenine Cezario patirtimi. Kultūros vaizdavimas dažniausiai atspindi subjektyvius rašančiojo interesus, o ne pateikia objektyvias žinias.
* etnografiniai stebėjimai bei šaltiniai apie vėlesnių laikų keltus Airijoje ir Velse. Šie šaltiniai yra keliais šimtmečiais jaunesni ir iš principo gali būti laikomi nepatikimais, nes tarp La Teno ir šių kultūrų nėra tiesioginio pereinamumo.

## Nuorodos
Drava

**Drava** (slov., , , ) – upė centrinėje Europoje; Dunojaus dešinysis intakas. Prasideda Pietiniame Tirolyje, Italijos–Austrijos pasienyje. Vėliau teka į rytus per Austriją, Slovėniją, Kroatiją. Sudaro sieną tarp Kroatijos ir Vengrijos. Toliau Drava teka vėl teka per Kroatiją, įteka į Dunojų Osijeke. Iki Slovėnijos teka kalnuotomis vietovėmis (Alpių kalnais ir priekalnėmis), toliau – Dunojaus vidurupio žemuma. Aukštupyje įrengta hidroelektrinių kaskada.

Svarbiausi intakai: Gailas, Mislinia, Dravinia, Krka ir Mura. Drava laivuojama 105 km nuo žiočių. Prie Dravos įsikūrę šie miestai: Lincas, Špitalis prie Dravos, Filachas, Ferlachas (Austrija), Dravogradas, Rušė, Mariboras, Ptujus (Slovėnija), Varaždinas, Osijekas (Kroatija), Barčas (Vengrija).

## Šaltiniai
Islamabadas

**Islamabadas** (, ) – miestas Pakistano šiaurėje, Potvaro (*Potwar*) lygumoje netoli Ravalpindžio; šalies sostinė. Mieste yra 8 rajonai, kiekvienas turi savo specifiką (vyriausybės, verslo, lengvosios pramonės, gyvenamieji ir kt. rajonai). Yra nacionalinės asamblėjos pastatas (suplanavo Lui Khanas, *Louis Kahn*). 1965 m. įkurtas universitetas, didžioji nacionalinė, arba Karaliaus Faisalo mečetė (turkų architektas V. Dalokajus), Pakistano mokslų akademija, literatūros akademija, mokslinio tyrimo institutai (tarp jų – branduolinių tyrimų, islamotyros), nacionalinė biblioteka ir archyvas, muziejai, nacionalinė meno galerija.

Mašinų, geležinkelio riedmenų, motociklų gamyba, tekstilės pramonė.

## Istorija

1959 metais Islamabado vietoje nuspręsta statyti naują Pakistano sostinę, pakeisiančią Karačį. Naująjį miestą planavo Konstantinas Doksiadis ir kiti žinomi miestų architektai, 1961 m. prasidėjo statybos. 1967 m. Islamabadas oficialiai tapo šalies sostine (perkėlus iš laikinosios sostinės – Ravalpindžio), bet dauguma pastatų, gatvių ir įrenginių buvo baigta tik apie 1975 m.

## Šaltiniai
Osijekas

**Osijekas** – ketvirtasis pagal dydį Kroatijos miestas šalies rytuose. Osijeko-Baranijos apskrities administracinis centras. Miestas yra istoriniame Kroatijos Slavonijos regione, prie Dravos upės, maždaug 20 km prieš Dravos santaką su Dunojumi. Dauguma gyventojų (88,58 %) – kroatai.

Uostas, pramonės centras, gaminami miltai, cukrus, chemikalai, baldai, tekstilės gaminiai, degtukai, perdirbama nafta.

## Istorija
Tai pagrindinis istorinio Slavonijos regiono miestas, romėnų laikais vadintas ***Mursa***. Osijeko vardu pirmąkart minimas XII a.

## Sportas

### Futbolas
* HŠK Hajduk Osijek
* NK Osijek
* SK Slavija Osijek

## Nuorodos
* Osijeko miesto svetainė (kroatų k.)
Eclipse (kompiuterinė programa)

**Eclipse** – atviro kodo integruota kūrimo aplinka. Eclipse susideda iš daugelio įskiepių, kurių kiekvienas gali turėti savo langus, savo meniu punktus, savo nepriklausomą nuotolinio atnaujinimo sistemą ir pan. Nors autoriai teigia, jog, parašius tinkamus modulius, su Eclipse galima daryti „bet ką“, dažniausiai ji naudojama programoms kurti. Parašyta Java kalba, Eclipse veikia visose populiariose sistemose. Linux turi ir sukompiliuotą versiją, kuri šiek tiek spartesnė. Nemažai Eclipse kodo paveldėta iš *IBM VisualAge* programos.

Pagal 2014 metų statistikos duomenis, 97 % Java programuotojų naudojo kokią nors integruotą aplinką, dažniausiai tik vieną ir retai kada ją keisdami. Eclipse naudojo beveik pusė (48%). Jos pagrindiniai varžovas buvo  IntelliJ IDEA (33%) ir NetBeans (10%).

Java kodui Eclipse turi gerai išvystytą tekstų redaktorių (jau renkant kodą automatiškai nurodomos trivialios klaidos), klasių, kintamųjų ir metodų automatinį pervardinimą, palaiko Ant ir JUnit. Inkrementinis kompiliavimas (po nedidelio pakeitimo kompiliuojama tik pakeista dalis) sudėtinguose projektuose pagreitina darbą kelias dešimtis ir daugiau kartų. Yra gerai išvystyta versijų kontrolės sistema, leidžianti tą patį projektą vystyti net ir po visą pasaulį išsibarsčiusiems programuotojams.

Privalumas yra gausi (apie tūkstantį, gali ir daugiau) įvairių įskiepių biblioteka ir geros galimybės pačiam tokius įskiepius kurti.

Kadangi Eclipse platinama su atviro kodo licencija, pastaruoju metu atsirado tendencijos ją pritaikyti kaip įvairių specializuotų programų dalį, panaudojant esamas vartotojo sąsajos galimybes. Eclipse iš esmės nesiremia Swing galimybėmis, jas pakeisdama savo SWT klasėmis. Dėl šios priežasties ji jau seniai nėra priklausoma nuo Sun ir gerai veikė su atviro kodo GNU Classpath biblioteka net ir tada, kuomet jos Swing dalis dar nebuvo funkcionali. Eclipse gerai veikia ne tik su Oracle Java bet is su dabartiniais atviro kodo variantais, OpenJDK bei IcedTea.

Eclipse kurį laiką buvo oficiali Android programavimo aplinka, bet vėliau Google nustojo vystyti jos Android įskiepį ir ėmėsi rekomenduoti Android Studio. Reaguodamas į tai, Eclipse Foundation dabar tam siūlo Android programuotojams nepriklausomą Eclipse įskiepį, Andmore.

## Nuorodos
* Eclipse svetainė
* Eclipse modulių svetainė 

## Šaltiniai
Mariboras

**Mariboras** – antras pagal dydį miestas Slovėnijoje, įsikūręs ant Dravos upės krantų. Tai didžiausias ir svarbiausias miestas Slovėnijos Štirijoje. 2012 m. jis buvo Europos kultūros sostine. Išvystyta mašinų, chemijos, tekstilės, popieriaus, odos pramonė. Yra kraštotyros muziejus, meno galerija, XVI a. įtvirtinimų liekanos, pilis (XV–XVIII a.), katedra (XII–XVI a.), rotušė (XVI a.).

## Istorija

Mariboras pirmą kartą paminėtas 1164 m., miesto teises gavo 1254 m.

## Sportas
* NK Maribor
* NK Železničar Maribor

## Nuorodos
* Mariboro turizmo tinklalapis (slovėnų k.)
Štirija (Slovėnija)

**Štirija** () – neformalus regionas (*pokrajina*) šiaurrytinėje Slovėnijoje, garsus savo baltuoju vynu.

Regionas sudaro čia iki 1918 m. egzistavusios Štirijos kunigaikštystės pietinę dalį. Norint atskirti nuo šiaurinės dalies, kuri priklauso Austrijai ir taip pat vadinama Štirija, regionas dar vadinamas **Žemutine Štirija** (*Spodnja Štajerska*). Austrijos Štiriją slovėnai vadina Aukštutine Štirija. Šie pavadinimai atspindi 1918 m. įvykusį Štirijos padalijimą žlugus Austrijos-Vengrijos imperijai.

Svarbiausias regiono miestas – Mariboras.
Ravalpindis

**Ravalpindis** () – miestas šiaurės Pakistane, Pandžabo provincijoje. Tai pramonės centras: stipriai išvystyta karo pramonė ir inžinerija, yra artilerijos fabrikas, perdirbama nafta, gaminamas plienas, apdirbamos dujos, varomas alus. Yra technologijos koledžas.

## Istorija

1959–1967 m. Ravalpindis buvo laikinoji Pakistano sostinė, kol 1967 m. ji buvo perkelta į netoliese esantį pastatytą naują miestą – Islamabadą, kuris tapo nuolatine šalies sostine.

## Šaltiniai
Slovėnų kalba

**Slovėnų kalba** () – pietų slavų kalba, vartojama slovėnų.

## Paplitimas
Pasaulyje šia kalba kaip gimtąja šneka apie 2,5 mln. žmonių, kurių dauguma gyvena Slovėnijoje; tautinių mažumų yra pietų Austrijoje ir Italijoje.

## Ypatybės
Slovėnų kalba turi daug gramatinių archaizmų, kurių kitose slavų kalbose nėra, pvz., dviskaitą:
* *en fant hoče, dva fanta hočeta, trije fantje hočejo* = vienas berniukas nori, du berniukai/berniuku nori, trys berniukai nori
* *ena glava, dve glavi, tri glave* = viena galva, dvi galvos/galvi, trys galvos
ir siekinį:
* *Oni hočejo delati.* = Jie nori dirbti.
* *Oni so šli delat.* = Jie išėjo dirbti/dirbtų.
Slovėnų kalbos žodžiai turi šešis linksnius. Pirmasis yra vardininkas, antrasis – kilmininkas, trečiasis – naudininkas, ketvirtasis – galininkas, penktasis – vietininkas, paskutinis linksnis yra įnagininkas, kaip, pavyzdžiui, čekų kalboje. Reikia pasakyti, kad, skirtingai nuo, pavyzdžiui, rytų slavų kalbų ir lenkų kalbos, su įnagininku visada reikalingas prielinksnis. Taip pat šioje kalboje paprastai nebūna antrosios palatalizacijos: knji**g**a (knyga) – v knji**g**i (knygoje). O ukrainiečių kalboje: книж**к**а – у книж**ц**і.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Mašininis mokymasis

**Kompiuterio mokymas** (*machine learning*) – dirbtinio intelekto metodų klasė, kuriai būdingas ne tiesioginis problemos sprendimas, o mokymasis, kaip pritaikyti daugelio panašių problemų sprendimus. Apima metodų kūrimą, mokinančių kompiuterius „mąstyti“. Tai yra programų kūrimo būdas, kai sukurta sistema prisitaiko prie duomenų („apsimoko“). Šie algoritmai sugeba ilgainiui pasiekti geresnių rezultatų, patys kaupdami patyrimą. 

Sistemos mokymasis yra stipriai susijęs su statistika, nes sistemos mokymasis ir statistika nagrinėja duomenų analizę, bet skirtingai nuo statistikos, sistemų mokymasis yra susijęs su skaičiavimams naudojamų algoritmų sudėtingumais.
Daugelis išvadų radimo problemų yra NP-sudėtingumo problemos, dėl to sistemų mokymosi algoritmai yra gana efektyvus sprendimas, kai nėra būtinas idealus tikslumas.

Sistemos mokymasis naudojamas įvairiose srityse: paieškos sistemose, medicinos diagnostikoje, sukčiavimų mokėjimo kortelėmis atskleidime, fondų biržos analizėje, DNR sekų klasifikavime, kalbos ir rašysenos atpažinime, žaidimuose ir robotų judėjime.

## Žmogaus įsikišimas
Kai kurios mokymosi sistemos turi tikslą eliminuoti žmogaus intuicijos poreikį duomenims analizuoti, nors yra ir sistemų pritaikytų bendram žmogaus ir kompiuterio darbui. Žmogaus intuicija negali būti visiškai atmesta, nes sistemos kūrėjas turi nurodyti kaip atvaizduoti duomenis ir kokiais mechanizmais bus naudojamasi duomenų apibūdinimui. Sistemos mokymąsi galima įsivaizduoti kaip bandymą automatizuoti mokslinio metodo dalis. Yra mokslininkų, tiriančių sistemų mokymąsi, kurie kuria metodus pagal Bajeso statistikos modelį.

## Algoritmų tipai

Sistemos mokymosi algoritmai yra sistematizuoti pagal jų rezultatus. Bendri algoritmų tipai:

* prižiūrimas mokymasis – algoritmas generuoja funkciją, kuri sieja įvedimą su tinkamu išvedimu. Viena iš standartinių prižiūrimo mokymosi formuluočių yra klasifikavimo problema: sistema turi išmokti (kad aproksimuoti funkcijos elgesį) funkciją, kuri susieja vektorių [X_1, X_2, \ldots X_N] su skirtingomis klasėmis, tikrinant kelis funkcijos įvedimo – išvedimo rezultatus.
* neprižiūrimas mokymasis – modeliuoja aibę įvedimų: pažymėti pavyzdžiai neprieinami.
* dalinai prižiūrimas mokymasis – apjungia pažymėtus ir nepažymėtus pavyzdžius atitinkamai funkcijai arba klasifikatoriui sugeneruoti.
* mokymasis su pastiprinimu – algoritmas keičia elgsenos strategiją, priklausomai nuo pateiktų žinių apie pasaulį. Kiekvienas veiksmas turi įtakos aplinkai, o aplinka gražina informaciją, pagal kuria vadovaujasi besimokantis algoritmas.
* signalo keitimas – algoritmas panašus į prižiūrimą mokymąsi, bet skirtingai nuo jo nesiekia sukonstruoti tikslią funkciją. Bando nuspėti naujus išvedimus pagrįstus bandymų įvedimais, bandymų išvedimais ir naujais įvedimais.
* mokymasis mokintis – algoritmas nagrinėja savo induktyvaus tendencingumo pagrįstą ankstesne patirtimi.1

## Taip pat skaitykite

* Dirbtinis intelektas
* Skaičiavimų intelektas
* Duomenų išgavimas
* Šablonų atpažinimas
* Autonominiai robotai
* Induktyvus loginis programavimas
* Klasifikavimo algoritmai

## Šaltiniai
Liubliana

**Liubliana** – miestas vidurio Slovėnijoje, prie Liublianicos upės; šalies sostinė. Miestas yra svarbiame rytų ir vakarų prekybos kelyje; netoliese yra Triesto miestas. Tai svarbus tarpinis punktas tarp vidurio Europos ir Adrijos jūros.

Liublianos universitetas įkurtas 1595 m. Senamiestyje yra XII a. pilis, pastatyta ant mažos miškingos kalvelės šalia stataus upės slėnio. 1895 m. miestą ištiko žemės drebėjimas, tačiau pilis beveik nenukentėjo, o didžioji dalis miesto patyrė didesnių nuostolių, todėl daugelis senesnių Liublianos pastatų yra tik 100 metų amžiaus. Per Liublianicos upę yra virtinė tiltų, iš kurių žymiausi yra Trys tiltai, esantys greta Prešereno aikštės.

Dėl išskirtinės XX a. pirmosios pusės architektūros, sukurtos žymaus slovėnų architekto Jožės Plečniko, jo projektai Liublianoje nuo 2021 m. įrašyti į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą, tarp jų: Centrinis turgus, Črna Vaso šv. Mykolo bažnyčia, Šv. Pranciškaus Asyžiečio bažnyčia, Liublianicos krantinės, Trnovo tiltas, Žalės kapinių kompleksas. 

Liubliana – Slovėnijos pramonės centras. Gaminamas porcelianas, popierius, baldai, muilas, chemikalai, odos dirbiniai.

Gerai išvystytas turizmas – mieste yra gražių panoramų, istorijos ir architektūros paminklų. 

## Sportas
### Futbolas
* NK Olimpija Ljubljana
* NK Interblock Ljubljana
* FC Ljubljana
* ND Slovan
* NK Svoboda Ljubljana
## Miestai partneriai
Liublianos miestai partneriai:

## Galerija

StNicholas-Ljubljana.JPG|Katedra
Ljubljana_Prešeren_Square.jpg|Prešereno aikštė
Río_Ljubljanica,_Liubliana,_Eslovenia,_2017-04-14,_DD_06.jpg|Liublianicos upė
Ljubljana_BW_2014-10-09_11-34-41.jpg|Rotušė
Ljubljana_BW_2014-10-09_13-57-30.jpg|Filharmonijos pastatas
NationalGallery-Ljubljana.JPG|Nacionalinė galerija
Ljubljanska_Opera_2.jpg|Operos ir baleto teatras
Vaizdas:Liubliana drakonas.jpeg|Drakonas ant tilto


## Nuorodos
* Oficiali svetainė
* Liublianos turizmo informacijos centras 
* Liublianos gidas
## Išnašos
Kaulenis

**Kaulenis** (*Cotoneaster*) – erškėtinių (*Rosaceae*) šeimos obelinių (*Maloideae*) pošeimio augalų gentis.

Nemažai dekoratyvinių rūšių, auginamų sodybose, soduose, miestų želdiniuose, kapinėse. Plačiai auginamas kaip kiliminis augalas.

## [[Augalų morfologija]]

Dauguma jų rūšių auga kaip krūmai tarp 0,5–5 metro aukščio ir tik vos keletas rūšių auga kaip neaukšti medžiai, kaip kad *Cotoneaster frigidus*, kuris užauga iki 15 metrų aukščio. Žiedai balti, smulkūs, sukrauti kekėse. Žydi gegužės – birželio mėn. Vaisiai raudoni, geltoni ar oranžiniai obuolėliai. Sunoksta rudenį.

## Rūšys

## Lietuvos kauleniai
Lietuvoje savaiminių rūšių nėra, visos auginamos kaip dekoratyviniai augalai.


Image:Cotoneaster_horizontalis.JPG|*Cotoneaster horizontalis*
Image:Cotoneaster-dammeri-berries.JPG|*Cotoneaster dammeri*
Image:Cotoneaster-praecox-efterår.JPG|*Cotoneaster praecox*
Mažažiedė lūgnė

**Mažažiedė lūgnė** (*Nuphar pumila*) – lūgninių (*Nymphaeaceae*) šeimos augalas, kuris įrašytas į Latvijos, Estijos, Lenkijos, Baltarusijos raudonąsias knygas. Žydi birželio – rugpjūčio mėnesiais. Dauginasi vegetatyviniu būdu ir sėklomis. Auga nedidelėmis grupėmis pelkiniuose ežerėliuose, didesnių ežerų įlankose, retai upėse.

Lietuvoje reta, sparčiai nykstanti rūšis. Herbarų ir literatūros duomenimis, rasta Ignalinos, Jonavos, Kauno, Lazdijų, Marijampolės, Mažeikių, Molėtų, Pasvalio, Rokiškio, Švenčionių, Trakų, Ukmergės, Varėnos, Vilniaus, Zarasų rajonuose. Nyksta sausinant pelkes ir dėl ežerų eutrofizavimosi.

Įrašyta į saugomų rūšių sąrašą 1984 m. Auga Aukštadvario, Dubingių, Dusetų, Žaliųjų ežerų, Ūlos, Plinkšių kraštovaizdžio draustiniuose, Aukštaitijos nacionaliniame parke.

Mažažiedė lūgnė įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Šyša

**Šyša** – upė Šilutės rajone, Nemuno dešinysis intakas. Išteka Vainuto apylinkėse, 14 km į rytus nuo Žemaičių Naumiesčio. Iki Katyčių teka į pietus. Toje upės atkarpoje – daug bebrų užtvankų, vaizdingas Šyšos ir jos intako Lazduonos senslėnis, stūkso Akmeniškių piliakalnis. Nuo Katyčių Šyša teka į vakarus pro Pašyšius, Macikus, per Šilutę. Šilutėje yra įsikūręs Šilutės mažųjų laivų uostas. Įteka į Atmatą 10 km nuo jos žiočių, ties Šyšos kaimu, 6 km į pietvakarius nuo Šilutės.

Upės vaga sureguliuota – aukštupyje ir nuo Šilutės iki žiočių – kur yra laivuojama, tai sudaro du trečdalius visos jos vagos. Vidutinis nuolydis 95&nbsp;cm/km. Vagos plotis aukštupyje 2–3 m, ties Šilute – 15 m, žemiau Šilutės 20–25 m, žiotyse 30 m. Gylis vidurupyje 0,8 – 1,5 m, žemiau Šilutės – 2 m. Debitas Jonaičiuose (19 km nuo žiočių): didžiausias – 37, vidutinis – 1,88, minimalus – 0,18 m³/s. Pavasarį vanduo pakyla 1,5 – 2,3 m virš vidutinio vasaros vandens lygio, per vasaros poplūdžius – iki 2,1 m, rudenį 0,3 – 0,8 m. Žiemos poplūdžiai kartais būna aukštesni už pavasario potvynius. Prie Šyšos įrengta vandens siurblinė, pumpuojanti vandenį iš Šyšos polderio.

Žymesni tiltai: Geltonasis tiltas, Šilutės geležinkelio tiltas, Verdainės tiltas (technikos paveldo paminklai), Šilutės pėsčiųjų tiltas.

1995 m. Šilutės žuvivaisos įmonės darbuotojai į Šyšą išleido margojo upėtakio ir šlakio mailių, kuris sėkmingai auga. 1999 m. Šyšoje sugautas 2,4 kg upėtakis.

Tai lašišinė upė, kurioje nuo Pašyšių kaimo iki žiočių nuo spalio 1 d. iki gruodžio 31 d. draudžiama spiningauti, velkiauti, žvejoti naudojant gyvūninės kilmės masalus.

## Pavadinimo kilmė

Spėjama, kad upėvardis galėjęs kilti nuo žodžio *šyša* („daugybė, knibždėlynas“, gal kaip upė, kurioje gausu žuvų ar pan.) arba nuo *šišti* (*šyšta, šišo*; „šašti, darytis šašuotam“).

## Intakai

### Kairieji

* Lazduona (įteka į Šyšą – 48,7 km nuo žiočių),
* Medinupė (38,4),
* Š-3 (37,3),
* Š-1 (34,0),
* Rupkalvė (1,0).

### Dešinieji
* Bamblynas (54,5),
* Šyšalė (53,0),
* Galnutė (51,6),
* Š-6 (41,7),
* Š-4 (41,0),
* Plaškuotas (36,8),
* Mirglonas (35,3),
* Girupis (34,4),
* Lendra (27,5),
* Š-2 (22,7),
* Šustis (17,1),
* Topalis (16,3&nbsp;km),
* Jovaris (13,4),
* Grabupė (12,5).

## Šaltiniai
Vėlyvasis šikšnys

**Vėlyvasis šikšnys** (*Eptesicus serotinus*) – lygianosinių (*Vespertilionidae*) šeimos šikšnosparnis. Tai reta, nepakankamai ištirta rūšis, Lietuvoje gyvenanti ties šiaurine arealo riba. Įrašyta į Rusijos Kaliningrado sr. raudonąją knygą.

Slepiasi namų palėpėse, tarp sienų ir stogų. Rudenį ir pavasarį, pradėjęs migruoti ar keliauti, dažnai randamas tarpulangėse ar apšildomose patalpose. Veisimosi laikotarpiu patelės gyvena atskirai nuo patinų, kolonijomis. Birželio viduryje atveda 2 arba 1 jauniklį. Lietuvoje žiemavietėse pasirodo tik gruodžio mėnesį, o iki tol dalis šikšnių aptinkama laikinose slėptuvėse, kiti, matyt, migruoja į šiltesnio klimato kraštus. Maitinasi virš gatvių, sodų, daržų, nedidelių vandens telkinių, laukų ar pievų. Gaudo vabzdžius, voragyvius, kartais net pilvakojus moliuskus.

Paplitęs Arktinio ir vidutinių platumų klimatos juostose Eurazijoje, Šiaurės ir Šiaurės vakarų Afrikoje. Apsigyvena gyvenvietėse, nevengia ir didelių miestų. Žiemavietėms neišrankūs. Gali žiemoti požemiuose, šaltuose pusrūsiuose ar apšildomose patalpose.

Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą. Aptiktas 1978–1991 m. Kaune, 1955 ir 1980 m. Šilutės rajone, Ventės rage, 1981 m. Kuršių nerijoje, netoli Juodkrantės, 1982 m. Vilniuje. Iki šiol Lietuvoje žinomos 3 šių stambių šikšnosparnių populiacijos: Kaune, Vilniuje ir Marcinkonyse. Atrodo, kad minėtų populiacijų branduolį sudaro 1-2 veisimosi kolonijos, po 20-50 patelių.

Rūšis gali išnykti, jeigu bus naikinamos veisimosi kolonijos ir slėptuvės bei trikdoma gyvūnų ramybė. Saugomas Julijanovos teriologiniame draustinyje, Rokų, Naujosios Fredos šikšnosparnių žiemavietėse. Statiniams, kuriuose konstatuotos didelės šikšnių kolonijos, reikia suteikti saugomo objekto statusą, taip pat saugoti potencialias ir įrengti naujų slėptuvių: į palėpes ir sienų tuštumas padaryti landų šikšnosparniams, ant pietinių sienų pritaisyti specialių erdvių inkilų. Populiacijų teritorijose vengti naudoti insekticidus.

## Nuorodos
* Vėlyvasis šikšnys (Eptesicus serotinus Schreber)
Europinis plačiaausis

**Europinis plačiaausis** (*Barbastella barbastellus*) – lygianosinių (*Vespertilionidae*) šeimos šikšnosparnis.

Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

## Nuorodos
* Europinis plačiaausis (Barbastella barbastellus Schreber)
Didysis tautų kraustymasis

**Didysis tautų kraustymasis** – IV-VII amžiais vykęs barbarų genčių veržimasis į Romos imperiją bei su tuo susiję socialiniai, politiniai ir etniniai pokyčiai Europoje.

## Priežastys
Barbarai keitė gyvenamąsias vietas ne dėl klajoklių būdo, bet dėl klimato pokyčių, populiacijos pertekliaus gyventose teritorijose.

## Raida
Kartais skirstoma į du etapus – pirmajame (300-500) daugiausiai germanai užėmė beveik visą Vakarų Romos imperijos teritoriją, antrajame etape (500-900) slavai, tiurkai ir kitos gentys judėjo Rytų Europoje, Kaukaze, Anatolijoje.

### Pirmasis etapas
Tautų kraustymosi pradžia laikoma germanų genčių (alemanų, frankų, gotų, burgundų, vandalų) migracija.

Gotai iš Skandinavijos pietų kraustėsi prie Juodosios jūros ir iš Dakijos išstūmė romėnus, alemanai judėjo nuo Reino aukštupio į Reino ir Dunojaus tarpupį, kur pradėjo kelti grėsmę Galijai.

IV amžiaus pabaigoje hunai iš Amūro upės baseino kėlėsi prie Juodosios jūros pakrantės, kur užkariavo ostgotų teritorijas. Vestgotai persikėlė į Balkanus, prisiglaudė Romos imperijoje, bet greitai sukilo ir gavo Mezijos provinciją, kuriai suteiktas imperijos sąjungininkės statusas. 410 metais vestgotai nusiaubė Romą, judėdami link Galijos, 415 metais pasuko link Ispanijos ir 418 metais įkūrė pirmąją barbarų valstybę – Tulūzos karalystę.

V amžiuje kūrėsi ir kitos barbarų valstybės – Vandalų, Burgundų-Galijos, Frankų-Galijos karalystės.
Tuo pat metu anglai, saksai ir jutai kraustėsi į Britaniją, kur įkūrė 7 karalystes.

V amžiaus pradžioje susivieniję hunai amžiaus viduryje nusiaubė Balkanus, Atilos vedami mėgino veržtis į Galiją, kur 451 metais juos sustabdė Romos imperijos ir sąjungininkų kariuomenė. 452 metais hunai nusiaubė Šiaurės Italiją, 455 metais vandalai įsiveržė ir nuniokojo Romą, prisidėdami prie Vakarų Romos imperijos žlugimo.
### Antrasis etapas
Antrasis etapas vyko 500-700 m. Jo metu slavų gentys užėmė dideles sritis Rytų ir Pietų Europoje. Palaipsniui slavai pradėjo dominuoti rytinėje Europos dalyje. Šitame etape taip pat dalyvavo tokios tiurkų gentys kaip avarai. 567 m. avarai ir lombardai beveik visiškai sunaikino gepidų karalystę. VI a. germanų kilmės lombardai įsikūrė Italijoje kartu su savo sąjungininkais herulais, svebais, sarmatais, gepidais ir kitais.
## Išnašos
Nuotolinis objektas

**Nuotolinis objektas** – už kompiuterio fizinės atminties ribų esantis objektas. Paprastai toks objektas lokalizuotas kitame kompiuteryje ir pasiekiamas tik per kompiuterinį tinklą. Nuotoliniai objektai naudojami sistemose, kurių įvairios dalys veikia skirtinguose kompiuteriuose, sąveikaudamos per tinklą.

Programuojant nuotoliniu objektu manipuliuojama panašiai kaip ir paprastu. Lokaliame kompiuteryje objektą pakeičia jo stuburas arba ''proxy'', turintis visus tuos pačius metodus kaip ir tikrasis objektas, tačiau šių metodų kodas vietoj objektui specifinių veiksmų atlieka nuotolinio operacijos iššaukimo (prireikus perduodant ir grąžinant parametrus) operacijas. Objektą saugančiame kompiuteryje jis paprastai vienaip ar kitaip sąveikauja su specialiai jam sugeneruota „sąsaja“ (angl *tie*). Sąsaja priima nuotolinio iššaukimo komandas ir vykdo objekto metodus. Stuburo ir sąsajos kodas paprastai generuojamas automatiškai: arba pagal jo aprašą specialia kalba (kaip CORBA), arba tiesiog iš pagrindinės nuotolinio objekto klasės, panaudojant refleksiją (kaip RMI ir RMI/IIOP). CORBA sistemoje keleto nuotolinio objekto klasių metodai gali būti deleguoti vienai „tarno“ klasei ir atvirkščiai. ''Proxy'' metodikos įgalina apsieiti ir be generuojamo kodo.

Vienose nuotolinės sąveikos sistemose objekto vieta pastovi (galima perduoti tik jo nuorodą), kitose – objektą prireikus galima „perkraustyti“ į kitą tinklu susietą kompiuterį.

Paprastai sunkiausia rasti pirmąjį nuotolinį objektą. Tam dažniausiai naudojama vardų tarnyba () arba nuotolinis adresas. Vėliau nuorodos į naujus objektus (ar patys objektai) perduodami ir grąžinami kaip ir bet kurie kiti metodų parametrai.
Ūsuotasis pelėausis

**Ūsuotasis pelėausis** (*Myotis mystacinus*) – lygianosinių (*Vespertilionidae*) šeimos šikšnosparnis.

## Paplitimas
Plačiai paplitęs Europoje – nuo Maroko iki Škotijos ir pietų Skandinavijos.

## Išvaizda
Svoris 4–7 g, ilgis 35–48 mm, dilbio ilgis 32–36 mm, sparnų plotis 190–225 mm.

## Nuorodos
* Ūsuotasis pelėausis (Myotis mystacinus Kuhl)
Aksonema

**Aksonema** – žiuželio ar blakstienėlės centrinė dalis, sudaryta iš 2 centrinių tubulino mikrovamzdelių ir 9 juos ratu supančių tubulino mikrovamzdelių dubletų. Dubletus tarpusavyje sutvirtina baltymas neksinas. Prie išorinių dubletų tvirtinasi baltymas dineinas, kuris, skaidydamas ATP, slankioja mikrovamzdelius vienas kito atžvilgiu, taip sukeldamas aksonemos, o kartu ir žiuželio išlinkimą, bei sąlygodamas ląstelės judėjimą.

## Literatūros šaltiniai

Linck RW. Cilia and Flagella. Encyclopedia of life sciences. 2001 Nature Publishing Group, www.els.net
Nuotolinio objekto adresas

**Nuotolinis objekto adresas** – specialia forma užrašyta eilutė, leidžianti rasti už kompiuteriniame tinkle (paprastai Internete) esantį objektą. Ši struktūra paprastai visada turi interneto adresą (kaip ir tinklalapis), tačiau būna papildyta ir kita reikalinga informacija, vienareikšmiškai identifekuojančia patį objektą (tame pačiame kompiuteryje jų gali būti daug), jo klasę, komunikacijos protokolo ypatybes ir pan.

Įvairaus tipo adresų pavyzdžiai:

  corbaloc::www.objektai.lt/SpecObjektas

(nurodomas interneto adresas ir objekto vardas)

  corbaloc::www.objektai.lt,:www.objektai.com/SpecObjektas

(nurodomi du alternatyvūs būdai pasiekti tą patį objektą)

  

(perskaityti objekto adresą iš tinklalapio)

  corbaname:Objekto_vardas

(rasti objektą pagal vardą panaudojant vardų tarnybą)

  IOR:000000000000001149444c3a464950412f4d54533a312e30000000

(visa informacija užkoduota kaip abstrakti baitų seka, vienam baitui skiriant du simbolius).
Rudasis nakviša

**Rudasis nakviša** (*Nyctalus noctula*) – lygianosinių (*Vespertilionidae*) šeimos šikšnosparnis.

## Išvaizda
Ilgis 8,2 cm. Sparnų plotis 40 cm. Kailis trumpas, prigludęs, blizgus ir rudas.

## Nuorodos
* Rudasis nakviša (Nyctalus noctula Schreber)
Antiopė

Graikų mitologijoje **Antiopės** vardu buvo du personažai.

***Antiopė**, Arėjo dukra, amazonė, kuria pagrobė Tesėjas. 
***Antiopė**, Amfiono ir Zeto motina. 

## Amazonė
Antiopė buvo vienintelė susituokusi amazonė. Ji buvo Arėjo dukra, Hipolitės ir Melanipės sesuo, kuria pagrobė Tesėjas. Yra pora Antiopės pagrobimo versijų.

*Pagal vieną versiją, Heraklis kartu su Tesėju vykdydamas devintą žygdarbį užėmė amazonių centrą Temiskira. Tesėjas, Atėnų karalius, pagrobė Antiopę ir parsivežė į Atėnus (Diodoras IV. 16). Jiems gimė sūnus Hipolitas, kuriam vardas buvo duotas Antiopės sesers garbei. Greitai po to amazonės užpuolė Atėnus mėgindamos išgelbėti Hipolitę ir susigrąžinti Hipolitės juostą, tačiau amazonių antpuolis žlugo. Karo metu Antiopė kovėsi amazonių pusėje. Ji buvo stipriai sužeista ir nebegalėjo intis nuo Tesėjo ir jo vasalų (tarp jų ir Heraklis). Amazonė Molpadija gelbėdama karalienę nuo Tesėjo išniekinimo mirtinai sužeidė strėle (var. ietimi).
*Pagal kitą istorijos versiją, Tesėjas ketino vesti Faedra. Antiopė dėl to įsiuto ir nusprendė juos užpulti vestuvių dieną. Ji pažadėjo užmušti visus vestuvių dalyvius. Tačiau pati buvo užmušta, nors ir prireikė Tesėjo, Heraklio ir armijos pastangų. (Higinas Fab. 241)
*Pagal dar kitą versiją, Hipolitė ištekėjo už Tesėjo ir Atėnų puolimo nebuvo.

## Amfiono ir Zeto motina
Antiopė – Bojotijos upės dievo Asopo dukra (pagal Homero „Odisėją“). Vėlesnėse poemose ji – Tėbų karaliaus Niktėjaus arba Likurgo duktė. Antiopės grožis patraukė Dzeusą, kuris įgavo satyro pavidalą ir ją paėmė jėga (pagal Apolodorą III. 5).

Bijodama tėvo rūstybės  ištekėjo už Epopėjo, Siciono karalius. Prieš mirtį Niktėjas įsakė savo broliui Likui sugrąžinti Antiopę į Tėbus. Likas surengė karo žygį į Sikioną, užmušė Epopėją ir nelaisvėn paimtą Antiopę parvedė į Tėbus. Kelionės metu Kitairono kalno papėdėje ji pagimdė, dvynius Amfioną ir Zetą. Amfionas buvo dievo Dzeuso sūnus, o Zetas – Epopėjo sūnus (kai kur abu – Dzeuso sūnus). Liko įsakimo jie buvo palikti piemeniui. Tėbuose Antiopė kentėjo nuo Dirkės, Liko žmonos, priespaudos. Tačiau jai pavyko pabėgti ir susirasti savo abu sūnus. Atpažinę savo motina ir sužinoję jos kačias, sūnūs surengė karo žygį prieš Tėbus, nuvertė Liką. Dirkę nubaudė pririšę prie įsiutusio jaučio ragų.
Šikšniukas nykštukas

**Šikšniukas nykštukas** (*Pipistrellus pipistrellus*) – lygianosinių (*Vespertilionidae*) šeimos šikšnosparnis.

## Nuorodos
*Šikšniukas nykštukas (Pipistrellus pipistrellus Schreber)
Vardų tarnyba

**Vardų tarnyba** () – specialus nuotolinis objektas registruoti ir rasti kitiems objektams. Registravimo metodui paprastai perduodamas objekto vardas ir nuotolinė objekto nuoroda. Prireikus rasti objektą, vardų tarnybos paieškos metodas jį grąžina pagal vardą.

## Veikimas
Pradedant veikti sistemai, įvairios skirtinguose kompiuteriuose paleistos jos dalys užsiregistruoja bendroje vardų tarnyboje. Tuomet jos gali nesunkiai šios tarnybos pagalba viena kitą rasti ir toliau bendrauti jau tiesiogiai. Vardų tarnyba yra naujesnis nuotolinių objektų radimo metodas, pakeitęs tiesioginius nuotolinių objektų adresus. Šieji vis dar reikalingi pačiai vardų tarnybai rasti.
Dvispalvis plikšnys

**Dvispalvis plikšnys** (*Vespertilio murinus*) – lygianosinių (*Vespertilionidae*) šeimos šikšnosparnis. Kūnas apie 66 mm ilgio. Nugaros plaukų viršūnės baltos, todėl kailiukas atrodo sidabriškai raibas. Liepos – rugpjūčio mėn. šeriasi, todėl plaukų dvispalviškūmas gali būti neryškus. Pilvo plaukų šviesios viršūnės uždengia tamsias jų apačias, todėl pilvas atrodo šviesiai pilkas, smėlio atspalvio. Skraidomoji plėvė ir ausys tamsiai rudos. Ausys trumpos, plačios, jų išoriniai kraštai užlinkę į nugaros pusę. 

Vasarą gyvena trobesių pastogėse, palangių plyšiuose, rečiau medžių drevėse. Žiemoti išskrenda į pietus. Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.


Vespertilio murinus range map.png
Vespertilio murinus male.jpg|Vespertilio murinus, Vyriška


## Nuorodos
*Dvispalvis plikšnys (Vespertilio murinus Linnaeus)
Rudasis ausylis

**Rudasis ausylis** (*Plecotus auritus*) – lygianosinių (*Vespertilionidae*) šeimos šikšnosparnis. Nugara pilkai ruda, pilvas šviesesnis. Nugaros plaukai trispalviai: pamatas beveik juodas, vidurys pilkšvai gelsvas, viršūnė ruda. Oželis tiesus, į viršūnę smailėjantis, nesiekia ausies vidurio. Šoninės plėvės laisvasis kraštas prisitvirtinęs prie kojos išorinio piršto pamato. Tarpšlauninė plėvė gaubia beveik visą uodegą (laisvas vos 1-2 mm galiukas).

Lietuvoje dažnas. Aptinkamas miškuose ir gyvenvietėse. Vasarą gyvena medžių uoksuose, trobesių plyšiuose, pastogėse. Maitinitis išskrenda vėlai, aktyvūs visą naktį. Žiemoja rūsiuose, tuneliuose, požemiuose.

## Nuorodos
*Rudasis ausylis (Plecotus auritus Linnaeus)
Spermatogenezė

**Spermatogenezė** – biologinis procesas kurio metu iš spermatogonijų, sėklidės prielipe esančių ląstelių – pirmtakių, vystosi vyriškos lytinės ląstelės – spermatozoidai.

Būdingos 3 fazės:
* mitozė. Mitozės būdu palaikomas pastovus spermatogonijų kiekis.
* mejozė. Mejozės metu iš vienos spermatogonijos susidaro 4 haploidinės ląstelės
* diferenciacija – spermiogenezę. Spermiogenezės metu įvyksta trys svarbiausi pakitimai:
** Ląstelės branduolys kondensuojasi, histonai pakeičiami protaminais.
** Iš Goldžio aparato kilmės pūslelių susidaro akrosoma.
** Vystosi žiuželis, aplink jį išsidėsto mitochondrijos, citoplazma fagocituojama greta esančių Sertoli ląstelių.

Spermatogenezė pastoviai vyksta subrendusio vyro sėklidėse esančiuose sėkliniuose kanalėliuose. Prasideda lytinio brendimo pradžioje, kai berniukui būna 11-14 metų, kuomet testosteronas suaktyvina miegančias nespecializuotas diploidines pirmines lytines ląsteles spermatogonijas. Tuomet spermatagonija dauginasi mitoziškai, taip sudarydama po dvi naujas ląsteles: spermatogovinją ir spermatocitą. Pirminis spermatocitas dalinas mejoziškai. Po pirmojo mejozės dalijimosi susidaro dvi haploidinės ląstelės, dar vadinamos antriniais spermatocitais. Antriniai spermatocitai dalinasi antruoju mejozės dalinimusi ir susidaro keturias haploidinės, bet dar nediferencijuotos ląstelės spermatidės. Vėliau spermatidės subręsta, įgyja būdingą sandarą ir virsta spermatozoidais. Iš viso spermatozoido formavimasis trunka apie 64 dienas.
Molpadija

Graikų mitologijoje **Molpadija** („mirties giesmė“) – amazonė, kuri kovėsi už Antiopę ir Oritiją. Ji dalyvavo Atikos kare, kur matė, kaip karalienė Antiopė buvo sunkiai sužeista. Antiopė buvo taip stipriai sužeista, kad nebegalėjo gintis nuo Tesėjo ir jo vasalų. Tai matydama Molpadija užmušė karalinę su strėle (var. ietimi), taip ją išgelbėdama nuo Tesėjo išniekinimo.

Kitas jos vardas Hemitėja, kuris reiškia „pusiau dievė“. Todėl galėjo būti dievė ar pusdievė, kaip kai kurios amazonės.
Unas

: *Apie salą žr. [[Unas (Bisau Gvinėja)]].*

**Unas** – devintasis ir paskutinis penktosios Egipto dinastijos faraonas. Valdė apie 2375–2345 m. pr. m. e., tačiau kai kurie egiptologai jo valdymą nukelia į 2330 m. pr. m. e.

Apie faraono Uno valdymą beveik nieko nežinoma. Jis pastatė nedidelę piramidę Sakaroje, išpuoštą senovinias tekstais, vadinamaisiais piramidžių tekstais. Unas buvo  pirmasis faraonas, taip papuošęs piramidę. Į piramidę vedęs pakeltas kelias buvo dekoruotas reljefais, tarp kurių rasta scena, vaizduojanti granito kolonų gabenimą barža Nilu iš Asuano. Kitoje scenoje pavaizduota anksčiausia žinoma egiptietiška reljefinė mūšio scena su beduinais Egipto šiaurės rytų pasienyje. Kitoje scenoje pavaizduoti tikriausiai bado kamuojami žmonės, kas gali nurodyti Senosios karalystės gerovės smukimą penktosios dinastijos pabaigoje. Dar kitoje scenoje pavaizduoti prekeiviai iš Azijos, kas nurodo palaikomus prekybinius ryšius su Sirijos ir Palestinos miestais.

Manoma, kad Unas nesusilaukė sūnaus, todėl penktoji dinastija užsibaigė. Jo įpėdinis faraonas Tetis vedė Uno dukterį Iput, tokiu būdu tapdamas Egipto valdovu ir šeštosios dinastijos pradininku. 
## Šaltiniai
* Encyclopaedia Britannica
* Ian Shaw, Paul Nicholson. *The British Museum Dictionary of Ancient Egypt*. The American University in Cairo Press., 2002, p. 299
Sati

**Sati** gali reikšti:
* Indų mitologijoje, Sati (hinduizmas) – pirmoji Šivos žmona;
* Indų mitologijoje, Sati ceremonija – visuomeninė laidojimo praktika paplitusi tarp kai kurių Indijos bendruomenių, kuriose neseniai tapusi našle moteris turėdavo paaukot save susidegindama gyva lauže, kuriame deginamas mirusio vyro kūnas;
* Egiptiečių mitologijoje, Sati (egiptiečių mitologija) – Nilo potvynių sudievinimas;
* Sati – lietuvių dainininkė.
Sati (hinduizmas)

**Sati** (sanskritu/hindi सती, „esančioji“) – hinduizmo mitologijoje Dakšos duktė ir Šivos (Rudros) žmona.

Mite apie Sati atskleista pirminė priešprieša tarp brahmanizmo ir Šivos kulto. Pasak šio mito, Dakša, savo dukros svayaṃvara („vyro išrinkimo“) apeigos metu, nepakvietė Šivos, nes nepripažino jį esant dievu. Tačiau Sati nenorėjo kito vyro ir, kai ji metė į orą girliandą, skirtą savo vyrui, ši pagal jos norą nukrito ant netikėtai pasirodžiusio Šivos kaklo. Nesusitaikydamas su Sati pasirinkimu, Dakša neprileido Šivos prie aukojimo, kuriame dalyvavo visi likę dievai. Įsižeidusi Sati pareikalavo, kad Šiva sutrukdytų aukojimui, o pati, neatlaikiusi pažeminimo, metėsi į šventąją ugnį ir sudegė (būtent dėl to terminu „sati“ Indijoje buvo vadinamos našlės, susidegindavusios savo vyro laidojimo lauže). Šiva, kartu su apdegusiu Sati kūnu, ilgai klaidžiojo po pasaulį, kol Višnus nesukapojo jo į daugybę gabalų ir neišbarstė palaikus, ir ten, kur jie nukrito, susiformavo vietos, kurias lanko piligrimai. 

Po kurio laiko Sati užgimė kaip Uma (Juma), kalnų valdovo Himavato ir apsaros Menakos duktė. Tam, kad užkariautų Šivos širdį, Uma apsigyveno netoli jo, ant Kailašo kalno ir atsidavė Šivą aukštinančiai askezei. Šiva, sužavėtas jos atsidavimo ir grožio, nutarė ją vesti. Po ištisus metus trukusios vestuvinės nakties Umą imta vadinti Parvati, naująja Šivos žmona.

(Linga Purana I 100; Bhagavata purana IV 5 ir kt.)

Šiam mitui įtakos galėjo turėti nearijų genčių sakmės apie kalnų deivę. Jis susiklostė epiniu (V a. pr. m. e. – V a.) ir puranų (350–XIII a.) laikotarpiu.
Apsara

**Apsaros** (vns. , dgs. अप्सरसास् = *apsarasās*) – vedų ir hinduizmo mitologijoje pusdievės moteriškos lyties būtybės, gyvenančios daugiausia danguje, bet taip pat ir žemėje (upėse, kalnuose ir t. t.).

Kaip vandenų moteriškos dvasios (plg. su graikų nimfomis, slavų undinėmis ir pan.) jos minimos „Rigvedoje“ (X 123, 5; 10, 4 ir kt.) ir „Atharvavedoje“ (X 9, 9; XI 6, 4; 7, 27 ir kt.). Pagal vedų tekstus, apsaros, kaip ir kitos dvasios, geba grasinti žmonėms, pvz., užkerėdamos beprotyste iš meilės („Atharvavedoje“ pateikiami užkeikimai prieš šiuos kerus). Hinduizme apsaros, likdavusios gandharvų žmonomis, įgyja dangiškųjų kurtizanių ir šokėjų funkcijas. Jų atsiradimas aprašomas tekstuose skirtingai. Pagal „Ramajaną“ (I 45), jos atsirado dievams ir asurams plakant vandenį, o kadangi jie nepanoro imti atsiradusių apsarų į žmonas, jos ėmė „priklausyti visiems“. Vienuose puranų mituose apsaros – Kašjapos dukros, kitose – dešimt (ar vienuolika) labiausiai gerbiamų apsarų (tarp jų Menaka, Urvašė, Pramločia ir kt.) gimė iš Brahmos vaizduotės, o visos likusios buvo Dakšos dukterys. Apsarų skaičius puranose svyruoja nuo 2-3 dešimčių iki šimtų tūkstančių, ir jos klasifikuojamos į kelis rangus. Aukščiausiajam, „dieviškajam“ (*daivika*), rangui priklauso apsaros, tiesiogiai tarnaujančios dievams, ir neretai jų pavedimu vilioja asurus arba asketus, kurių nepriekaištingas gyvenimo būdas leistų susilyginti jiems su dievais. Tokiu būdu apsara Tilotama suviliojo brolius Sundą ir Upasundą, kurie po to vienas kitą nužudė; apsara Ghiritačė – rišį (išminčių) Bharadvadhą, tapusį Dronos tėvu. Apsara Menaka sugundė išminčių Višvamitrą ir pagimdė jam dukrą Šakuntalą; kitą apsarą Rambhą už bausmę Višvamitra daugeliui metų pavertė akmeniu.

Apsaros sugeba keisti savo išvaizdą, bet paprastai pasirodo kaip reto grožio moterys, dėvinčios brangiais rūbais, pasipuošusios brangakmeniais ir gėlėmis.

Pagal epinius tekstus, jos teikia malonumą Svargoje (dausose) mirtingiesiems kariams, kritusiems mūšio lauke ir tapusiems herojais.

## Nuorodos
* Apsaras – Divine Nymphs
Lombardija

**Lombardija** () – regionas šiaurės Italijoje, tarp Alpių ir Po slėnio. Lombardijos kaimynystėje įsikūrę Pjemonto, Emilijos-Romanijos, Veneto, Trentino-Pietų Tirolio regionai ir Šveicarija. Krašto sostinė – Milanas. Lombardijoje gyvena šeštadalis visos Italijos gyventojų.

## Geografija
Lombardijos šiaurinė dalis kalnuota – stūkso Retijos Alpės (aukštis iki 4049 m, Berninos kalnas), Bergamo Alpės, Ortleso masyvas. Piečiau paviršius pereina į žemesnes Lombardijos Alpes ir prieškalnes. Lombardijos pietinė dalis – aliuvinė Po lyguma. Pačiame Lombardijos pietiniame pakraštyje kai kur įsiterpia Šiaurės Apeninų kalnų grandinės. Šiaurės Lombardijoje yra keli tūkstančiai karstinių urvų.

Klimatas Po lygumoje pereinamasis iš mediteraninio į vidutinių platumų; Alpėse – vertikalusis zoniškumas. Per metus iškrinta nuo 500–750 mm kritulių (pietinėje dalyje) iki 1500–2000 mm (kalnuose).

Krašte telkšo dideli Komo, Madžorės, Lugano, Gardos, Izeo, Idro, Varezės ežerai. Pietų Lombardija teka Po, o per regioną – jos intakai Tičinas, Ada, Oljas, bei jų intakai Kjezė, Mela, Minčas. Kalnuose įsteigtas Stelvijaus nacionalinis parkas.

## Istorija
Senovėje šis kraštas vadintas Insberija (pagal čia gyvenusių keltų genties – insubrų pavadinimą). II a. pr. m. e. žemes užkariavo romėnai ir įkūrė Cizalpinės Galijos provinciją. V-VII a. provinciją puldinėjo ostgotai, Bizantija, langobardai. Būtent iš jų pavadinimo kilo ir dabartinis regiono pavadinimas. Langobardai (dar vadinami ir lombardais) kalbėjo germanų kalba. Lombardų, frankų ir bavarų diduomenės santykiai buvo labai geri ilgus amžius. Iki XV amžiaus visa šiaurinė Italija buvo vadinama Lombardija.

VIII a. Lombardija priklausė Karolingų, X a. Šv. Romos imperijoms, XI-XIII a. kūrėsi miestai-komunos. Nuo 1535 m. Lombardiją valdė Ispanija, 1714–1797 m. priklausė Austrijai. 1815–1859 m. tapo Venecijos karalystės dalimi. 1859 m. įėjo į Italijos sudėtį.

Nuo Lombardijos pavadinimo istoriškai yra kilęs terminas „lombardas“ – įmonė, skolinanti pinigus (nes pirmieji lombardiniai kreditai dar viduramžiais paplito iš Lombardijos, kur pirkliai už užstatą skolindavo pinigus).

## Ekonomika
Lombardijos ekonomika – stipriausia Italijoje. Regione veikia daug Italijos ir tarptautinių korporacijų, išplėtota įvairiašakė pramonė – spalvotoji ir juodoji metalurgija, mašinų, elektronikos bei elektrotechnikos gamyba, tekstilės, siuvimo, baldų, maisto pramonė. Lombardijos ūkyje reikšmingą indėlį sukuria paslaugų sektorius – veikia daug bankų, draudimo bendrovių, vertybinių popierių birža, nutiesta daug geležinkelių linijų ir automagistralių, laivuojama Po upė. Alpių regione veikia daug hidroelektrinių. Srityje funkcionuoja stiprus žemės ūkio sektorius, plėtojamas turizmas, ypač daug slidinėjimo centrų.

## Didžiausi miestai

## Išnašos
Kailašas

**Kailašas** (, , ) – Azijos kalnas, pats aukščiausias Kailašo kalnagūbryje Kinijoje (Tibete). Jis laikomas ilgiausių Azijos upių (Satledžo, Bramaputros) ištakomis ir yra keturių religijų šventa vieta. Kalnas yra prie Rakšastalio ir Manasarovaro ežerų. Kailašas laikomas hinduizmo mitologijoje dievų Šivos ir Kuberos buveine.

Kailašo kalnagūbris, kurio ilgis ~300 km, patenka į Gandisišano masyvą Tibeto kalnyno pietuose. Sudarytas daugiausia iš granito. Pietinis šlaitas status, šiaurinis nuožulnesnis. Pašlaitėse plyti sausosios stepės, kalnų dykumos. Yra ledynų. Kailašo kalnagūbrio papėdėje išteka Indas ir Brahmaputra.

Dėl didelės kalno religinės reikšmės į jį uždrausta kopti. Maldininkai jį apeina 52 km ilgio piligriminiu keliu. Hinduistai ir budistai eina pagal laikrodžio rodyklę, o bono pasekėjai ir džainai – prieš.

## Pavadinimas

Žodis *Kailāśa* bandomas sieti su  'kristalas', nors etimologija gana neaiški. Tibetiečiai vadina Gang Rinpoče ('Brangioji Brangenybė'), bono pasekėjai – Jungdrung Gu Ce ('Devynaukštė Svastika'). Džainai kalną vadina **Aštapada** ('aštuonpėdis').

## Religinė reikšmė

Hinduizmo mitologijoje Šiva, blogio ir sielvarto naikintojas, gyvena legendinio Kailašo kalno viršūnėje. Kalnas tapatinamas su rojumi ir mitiniu Meraus kalnu. Puranose sakoma, kad jo 4 pusės esančios iš krištolo, rubino, aukso ir lazurito, į 4 puses ištekančios upės dalija pasaulį į 4 regionus.

Kai kurios tradicijos tvirtina, kad Kailašo kalnas yra Šivos linga, o Manasarovaro ežeras – jo palydovės joni (įsčios).

Budistai tapatina Kailašą su meditacine dievybe Čakrasanvaru (Demčogu), reprezentuojančiu aukščiausiąją palaimą, ir deive Vadžravarahe.

Džainai Kailašą vadina Aštapada, tiki, kad ant jo mokšą pasiekė pirmasis jų tyrthankaras Rišabhadeva.

Bono tradicijoje Kailašas laikomas svastikos kalnu ir tapatinamas su Tagzig Olmo Lungringu – mitine žeme, kurioje nėra priešybių.

## Šaltiniai
Menaka

**Menaka** (sanskritu/hindi: मेनका, menakā), kitaip Mena, hinduizmo mitologijoje dieviškoji apsara, pirmą kartą minima „Jadžurvedoje“.

Įsakius Brahmai, suvyliojo išminčių Višvamitrą, kad atitrauktų jo dėmesį nuo asketinių žygdarbių, ir susilaukė nuo jo dukros Šakuntalos (Mahabharata I 72). Kita Menakos duktė – Pramadvara, tapusi Ruros žmona, buvo pradėta nuo gandharvos Višvavasos (I 8).

Puranose Menaka – Brahmos duktė, Himavato žmona ir Mainakos, Parvati (Umos) ir Gangos motina („Vaju purana“, 30, 28-29, „Brahmanda purana“ 2, 13 ir kt.)