open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Gerardas Leonardas Smit Sibinga

**Gerardas Leonardas Smit Sibinga** (; 1895 m. spalio 30 d. Surabaja, Nyderlandų Rytų Indija – 1963 m. rugsėjo 4 d. Amsterdamas, Nyderlandai) – Lietuvos ir Nyderlandų geologas; Kauno ir Amsterdamo universitetų profesorius.

## Biografija
Persikėlęs iš Nyderlandų kolonijos Rytų Indijoje į Europą, Ciuricho universitete studijavo geologiją. 1921 m. šioje aukštojoje mokykloje apgynė daktaro disertaciją tema *Die Klippen der Mythen und Rotenfluh.*

1923 m. pakviestas kurti geologijos katedrą naujai įsteigtame Kauno universitete, jam buvo suteiktas ekstraordinarinio profesoriaus vardas. 1924 m. vadovavo geologinei ekspedicijai žvalgant Lietuvos naudingąsias iškasenas. Buvo ištirtos Ventos, Dabikinės ir Vadaksties atodangos, rasta kvartero, juros, triaso molio; permo klinties uolienų. Nesutardamas su Universiteto vadovybe ir kolegomis katedroje, 1924 m. gale G.L. Smit Sibinga iš Kauno išvažiavo.
 
Po to dirbo geologijos patarėju naftos kompanijoje Batavijoje (Nyderlandų Rytų Indija), asistentu Aukštojoje technikos mokykloje Delfte. 1936–1939 m. privatdocento pareigose dėstė morfologiją ir fizinę geografiją Amsterdamo universitete, 1940–1946 m. tas pačias disciplinas – kaip lektorius. 1946 m. buvo suteiktas profesoriaus vardas, šiame universitėte dėstė iki pat mirties.

## Bibliografija
* De geologische ligging der boventriadische olie- en asfaltafzettingen in de Molukken – Batavia, 1928
* The interference of meridional and transversal stress in the southeastern part of Borneo – Amsterdam: Koninklĳke Akademie van wetenschappen, 1932
* The tertiary virgations on Java and Sumatra, their relation and origin – Amsterdam: Koninklĳke Akademie van wetenschappen, 1932
* The Malay double (triple) orogen, I, II and III – Amsterdam: Koninklĳke Akademie van wetenschappen, 1933
* De ĳstĳden in de aardgeschiedenis – Amsterdam: Scheltema & Holkema, 1946
* De geschiedenis van het leven op aarde – Amsterdam: Scheltema & Holkema, 1948

## Šaltiniai
Valdymo organas

**Valdymo organas** – asmuo ar jų grupė, kuri turi valdžią (jei tai yra juridinio asmens, organizacijos valdymo organai – atitinkamame juridiniame asmenyje, organizacijoje), nustatytą teisės aktais ar kitų valdymo organų sprendimais.

Valdymo organai, susidedantys iš vieno asmens, vadinami vienasmeniais, o susidedantys iš kelių asmenų – kolegialiais.

Teisės aktai gali nustatyti valdymo organo veiklos laikotarpį – kadenciją.

## Išnašos
Sibirinis šeškas

**Sibirinis šeškas** (*Mustela sibirica*) – kiauninių šeimos plėšrus žinduolis, kuris daugiausiai sutinkamas Azijoje. Yra įrašytas į Raudonąją knygą.

## Paplitimas
Sibirinis šeškas gyvena beveik visoje Azijoje: Sibire (išskyrus poliarinius regionus), Tibete, Gobio dykumoje, taip pat Uralo kalnuose. Manoma, kad kažkada gyvenęs Japonijoje.

## Išvaizda
Sibirinio šeško kūnas yra plonas, aukštas ir su trumpomis kojomis. Turi ilgą, purią uodegą. Patinai yra šiek tiek didesni nei patelės. Patino kūno ilgis be uodegos yra 28-39 cm, uodegos ilgis – 15-21 cm, svoris 650-820 g, patelių kūno ilgis 25-30 cm, uodegos – 13-16 cm, svoris 360-430 g.  Galvos forma suspausta, pailga. Ausys plačios, žemos ir apvalios. Kailio spalva vasarą yra ruda, žiemą ji tampa ryškesnė, panaši į aukso spalvą. Viršutinė lūpa ir apatinė žandikauliai aplink nosį yra balti, kaip ir europinės audinės. Sibirinio šeško žiemos kailis yra labai storas ir purus.

## Elgesys
Sibirinis šeškas yra naktinis gyvūnas, išskyrus motinas su jaunikliais. Jie yra sėslūs, nors kartais jie migruoja, kad rastų maisto. Medžioja naktį. Nakties metu medžioklės plotai yra apie 10-12 km, kartais 18-20 km. Sibirinis šeškas puikiai moka šokinėti, sugeba laipioti medžiais.

Pagrindiniai natūralūs priešininkai yra dideli paukščiai.

## Mityba
Sibirinio šeško mitybos racioną daugiausiai sudaro vandeniniai pelėnai, pelės, voverės, vabzdžiai, kai kurie mažesni paukščiai, varlės, taip pat mėgsta kiaušinius, riešutus, uogas.

## Šaltiniai
Kazanės gimnazija

**Pirmoji Imperatoriškoji Kazanės gimnazija** () – dieninė bendrojo lavinimo vidurinė mokykla, veikusi Rusijos Imperijos Kazanės mieste.

## Istorija
Įkurta 1759 m. Rusijos imperatorės Jelizavetos įsaku, tai pirmoji gimnazija Rusijos provincijoje. Jos direktoriumi buvo paskirtas poetas Michailas Veriovkinas (1732–1795), vėliau išrinktas Rusijos Mokslų akademijos nariu–korespondentu. 1789 m. pagal architekto F. Jemeljanovo projektą pastatytas gimnazijos pastatas. Kilmingųjų ir *įvairios kilmės* vaikai buvo mokomi atskirai. Buvo dėstomos ir arabų bei kitos Rytų kalbos. Nuo 1769 m. mokoma vietos totorių kalba (daug metų jos mokė Chalfinų dinastija, kurios atstovai parašė ir pirmuosius totoriškus vadovėlius). Išlaikę gimnazijos baigiamuosius egzaminus iškart buvo priimami į Kazanės universitetą. 1859 m. šiai mokymo įstaigai vienintelei visoje Rusijoje buvo suteiktas *Imperatoriškosios gimnazijos* titulas.

Tarp gimnazistų būta iškilių asmenybių: tai poetas ir valstybės veikėjas Gavrilas Deržavinas, istorikas Nikolajus Lichačiovas, rašytojas ir visuomenės veikėjas Sergejus Aksakovas, matematikas Nikolajus Lobačevskis, astronomas Ivanas Simonovas, chemikai Aleksandras Arbuzovas ir Aleksandras Butlerovas bei kt. Įvairių aplinkybių nublokšti į Kazanę, šią gimnaziją lankė ir lietuviai: būsimas diplomatas Leopoldas Dymša, vėliau tapęs karininku Viktoras Vilkutaitis, būsimas teisininkas Gabrielius Liutkevičius. Eksternu egzaminus laikė žinomi rašytojai ir visuomenės veikėjai Liudas Gira, Vincas Krėvė-Mickevičius.

Kazanės gimnazija uždaryta 1917 m., pastatas perduoti Kazanės universitetui. 1939–1941 m. atlikta rekonstrukcija, stipriai pakeitusi pastato išvaizdą. Dabartiniu metu jame įsikūręs Kazanės technikos universitetas.

## Šaltiniai
* Kazanės gimnazijos istorija (rus.) 
* Senoji Kazanė (rus.)
Rudoji hiena

**Rudoji hiena** (*Hyaena brunnea*) – hienų rūšis, paplitusi Afrikos pietinėje dalyje: Namibijoje, Botsvanoje, pietvakarių Zimbabvėje, Mozambike ir Pietų Afrikos Respublikoje. Laikoma rečiausia hienų rūšimi, dėl gausios medžioklės, gyvenamosios teritorijos naikinimo, baigia išnykti. Didžiausia grupė gyvena Kalahario dykumoje.

## Gyvenimo vieta
Rudosios hienos daugiausiai gyvena dykomose, pusdykumėse arba savanose. Gali gyventi netoli žmonių, kur minta atliekomis. Taip pat gali gyventi kalnuose, jei yra pakankamai vandens. Vieno hienų būrio teritorija gali siekti nuo 233 iki 466 km².

## Išvaizda
Rudosios hienos turi šeriuotą, tamsiai rudą kailį, pailgas ausis ir trumpą uodegą. Kojos yra baltai–juodai dryžuotos. Kūno ilgis 130–160 cm. Aukštis ties pečiais – 70–80 cm, uodegos ilgis svyruoja nuo 25 iki 35 centimetrų. Skirtumas tarp lyčių labai nežymus, patinai šiek tiek didesni už pateles. Suaugę patinai sveria nuo 40 iki 44 kg, patelės – 38–40 kg. Rudosios hienos turi stiprius nasrus, jų žandikaulis gali sutrupinti ką tik gimusių gazelių kaulus.

## Šaltiniai
Dryžuotasis lisangas

**Dryžuotasis lisangas** (*Prionodon linsang*) – medžiuose gyvenantis plėšrusis žinduolis, paplitęs Pietryčių Azijoje.

## Apibūdinimas
Dryžuotasis lisangas užauga iki 74 cm ilgio, įskaitant uodegą. Kūnas – blyškios geltonos spalvos su 5 tamsiomis juostomis. Uodega sudaryta iš kelių tamsių juostų su tamsiu galiuku. Rūšies individai pasižymi labai aštriais ištraukiamais nagais ir skustuvų aštrumo dantimis.

## Paplitimas
Aptinkamas pietų Mianmare, Tailande, Malaizijos pusiasalyje ir Borneo Sundos salose, Sumatroje, Javoje, Bankos saloje ir Belitunge. Tailande ir Malaizijoje užfiksuotas lapus metančių augalų miškuose, Saravake ir miškuose, esančiuose arti alyvpalmių plantacijų.

2013 m. pirmą kartą buvo nufilmuotas kameros spąstuose Kalijų valstijoje.

## Elgesys
Dryžuotieji lisangai yra naktiniai gyvūnai ir dažniausiai laikosi pavieniui.

Apie šių gyvūnų dauginimąsi žinoma nedaug. Manoma, kad jaunikliai gimsta po 2–3 medžių drevėse.

## Šaltiniai

## Nuorodos
Karolina Masiulytė-Paliulienė

**Karolina Nendrė Masiulytė-Paliulienė** (, g. 1949 m. kovo 4 d. Paryžiuje) – Prancūzijos ir Lietuvos aktorė, vertėja, visuomenės veikėja ir verslininkė.

## Biografija
Gimė karo pabėgėlio, Lietuvos visuomenės veikėjo Jono Masiulio šeimoje. Siekdama geriau pažinti gimtąją kalbą, lankė Žibunto Mikšio lietuvių kalbos pamokas Paryžiaus Rytų kalbų ir civilizacijų institute. Aktorystės mokėsi dramos teatro Charles Dullin mokykloje, studijavo istoriją Sorbonos universitete. Vėliau mokslus tęsė Valstybinėje dramos mokykloje. Įvairiose teatrų trupėse dažniausiai vaidindavo jaunas išauklėtas, doras merginas. Po to vad. *teatrinėse kavinėse* () pristatydavo humoristinius mono spektaklius. Prodiuseris Philippe Bouvard priėmė ją dirbti į televizijos humoro programą „Le Petit Théâtre de Bouvard“, šis projektas tęsėsi septynerius metus.

1986 m. su kitu lietuvių kilmės prancūzų aktoriumi Žanu Kristupu Mončiu (skulptoriaus Antano Mončio sūnumi) sukūrė spektaklį apie žinomą disidentę ir kovotoją už tikėjimo laisvę Sovietų Lietuvoje Nijolę Sadūnaitę. Šis, Martine Merri režisuotas, vaidinimas sulaukė itin palankaus prancūzų žiūrovų įvertinimo. Spektaklis buvo nufilmuotas, jį vėliau parodė Lietuvos televizija. Aktorė taip pat vaidino Jean-Philippe Toussaint režisuotame filme „Sevilietis“ (, 1992 m.).

1994 m. Karolina su vyru JAV lietuviu Arūnu Paliuliu ir dukra Lina persikėlė gyventi į Lietuvą. Šeima atgavo buv. nacionalizuotą senelio Juozo Masiulio knygyną Panevėžyje. Knygų prekybos geografija buvo išplėsta – įsteigti J. Masiulio vardo knygynai Vilniuje ir Kaune.

Neužmiršta liko ir aktorės profesija – K. Masiulytė-Paliulienė vaidino režisieriaus Igno Jonyno filme „Sekmadienis toks, koks yra“, kartu su Petru Venclovu ar Ligita Kondrotaite įvairiuose renginiuose skaitė prancūzų autorių poeziją. Pati pastatė du prancūziškus spektaklius „Madame Ka“ ir „Ça c’est Paris“.

Aktorė yra Lietuvos frankofonų literatūrinės premijos () žiuri pirmininkė, ji išrinkta Lietuvos-Prancūzijos asociacijos prezidente.

## Įvertinimas

* Prancūzijos Garbės legiono ordinas (2017) 
* Gabrielės Petkevičaitės-Bitės atminimo medalis (2017)
* Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ medalis (2018)
* Antano Baranausko literatūrinė premija (2025)

## Išnašos

## Šaltiniai
* „Paryžiaus dvelksmas“ – prancūzų poezijos skaitymai // Lietuvos teatro sąjunga
* Rasa Pakalkienė. Tiltai tarp prancūzų ir lietuvių kultūrų // lzinios.lt
* Karolina Masiulytė-Paliulienė: „Prancūzijoje buvau tipiška lietuvė, o čia esu prancūzė…“ I // Bernardinai.lt
* Karolina Masiulytė-Paliulienė: „Prancūzijoje buvau tipiška lietuvė, o čia esu prancūzė…“ II // Bernardinai.lt
Auklė ne savo noru

**Auklė ne savo noru** () – 2014 metų prancūziška komedija.

## Siužetas

Frankas Amory yra komiksų piešėjas, dirba „Editions Schaudel“ leidykloje. Jis viso labo tik registratūros darbuotojas. Gimtadienis atėjo ir jis ryžosi nueiti pas bosą, kad galėtų parodyti piešinius. Mesje Šadelis labai užsiėmęs žmogus. Jis ruošiasi į leidybos firmų apdovanojimus, bet jam skubiai reikia auklės, kuri prižiūrėtų sūnų. Frankas pakviečiamas į Šadelių namus. Šeimininkai išvyksta, o auklė imasi darbo. Iš pradžių buvo sunku rasti kontaktą su išpaikintu berniūkščiu. Ryte grįžo Šadeliai ir rado nusiaubtus namus, o vaiko nerado. Policija ir šeimininkai peržiūrinėjo vaizdo įrašus. Pasirodo, kad čia būta siautulingo vakarėlio. Šventė Franko gimtadienį. Vėliau įraše sušmėžuoja ir jų sūnus, kuris sako, kad per vieną vakarą tiek daug uždraustų dalykų gyvenime nėra daręs (važinėjosi kartingais, atrakcionų parke). Tačiau įrašas baigėsi, o atsakymo, kur jų berniukas nesužinojo. Staiga mama prisiminė, kad jų sūnus turi žaisti finalo varžybose futbolą. Šadeliai ir policija vyksta į rungtynes. 

## Aktoriai
: *Aktorius – veikėjas*
* Philippe Lacheau – Frankas, gimtadienį švenčiantis vyrukas. dirba registratūroje. Paišo komiksus.
* Alice David – Sonia. Frenko buvusi mergina.
* Vincent Desagnat – Ernestas
* Tarek Boudali	– Semas, Franko draugas.
* Julien Arruti	– AlekasFranko draugas.
* Grégoire Ludig – Paul
* David Marsais – Jean
* Gérard Jugnot	– bosas Markas šadelis (Marc Schaudel).
* Clotilde Courau – ponia Schaudel.
* Charlotte Gabris – Estelle. registratūros darbuotoja, kuri nuolat kalbasi telefonu su savo mama ir sako, kad nedirbs už kitus.

## Kūrėjai
* Prodiuseriai: Nicolas Benamou, Philippe Lacheau
* Režisieriai: Phillipe Lacheru, Nicolas Benamu
* Scenaristai: Philippe Lacheau, Pierre Lacheru, Julien Arruti, Tarek Boudali 

## Šaltiniai

## Nuorodos
* IMDB
* Philippe Lacheau
* Одни дома (rusų k.)
* Se nos fue de las manos (Babysitting). Una serie de catastróficas desdichas. 
* Babysitting ou quand les Français s’approprient l’esprit de Very bad trip et Projet X. Fun et enthousiasmant.
DZIDZIO Kontrabandos kelias

**DZIDZIO Kontrabandos kelias** () – 2017 metų ukrainietiškas filmas, komedija.

## Siužetas

Šoumenas Dzidzio gyvena iš pinigų, kuriuos jam duoda mama. Jis net turi apsauginį ir vairuotoją. Tai jo draugas, kuris padeda šoumenui kilti į žvaigždes. Vieną kartą, jie vyko pasižmonėti. Išlipo iš automobilio, o nevaldoma mašina nuvažiavo nuo kalniuko ir rėžėsi į rimto veikėjo visureigį. Atbėgo šeimininkas, sumušė apsauginį–vairuotoją, o Dzidziui davė tris dienas, kad atiduotų pinigus už mašinos remontą. Sugalvojo vaikinai planą, kaip greitai užsidirbti. Nuvyko į parduotuvę, apsipirko, pasislėpė mašinoje cigarečių, persirengė kunigais iš išvyko į Lenkiją su kontrabanda. Sustojo pavežti žavios merginos. Aliona vis norėdavo užsukti į svečius pas močiutę, tai pas senelį. O kontabandininkai vis įsiveldavo į komiškas istorijas. Tai su brakonieriais įsivėlė į konfliktą, tai dalyvavo šermenyse, tai padėjo gimdyvei. Jiems pavykdavo išsisukti, o štai juos sekęs banditas vis gaudavo mušti.

## Aktoriai
: *Aktorius – veikėjas*
* Mykhailo Khoma – šoumenas/kontabandininkas Dzidzio.
* Olena Lavrenyuk – Aliona. Žavi pakeleivė.
* Nazariy Guk – Julikas, apsauginis, vairuotojas ir Dzidzio draugas.
* Orest Halys’kyi – Lamuras, popo sūnus. Investuotojas.
* Serhii Lyba – banditas su džipu, kuris vis sekė Dzidzio ir jo draugus.
* Rimma Zyubina – pardavėja.
* Oleksiy Vertynskyi – policijos kapitonas.
* Serhijus Zorenka – sutiktas žemaūgis, kuris skelbėsi esąs kontrabandos žinovas ir už atlygį, galintis padėti savais kanalais pervežti kontrabandą.

## Kūrėjai
* Prodiuseriai: Pavlo Suško
* Režisierius: Oleksandr Nedbajev
* Scenaristai: Mikhaylo Khoma, Serhij Liba, Serhij Lavrenčuk, Ivan Poliakov

## Šaltiniai

## Nuorodos
* IMDB duomenys
* Themoviedb duomenų bazė
Laimingo kelio (komedija)

**Laimingo kelio** () – 2008 m. rusiška komedija.

## Siužetas

Vyrukas nori vykti į Jaroslavlį. Ten turi dalyvauti teismo posėdyje. Mergina skuba į koncertą irgi į tą patį miestą. Kai pavėluoja į traukinį, tenka ieškoti kitų būdų, kaip galėtų nuvykti į Jariką. Jie samdosi taksi, bet patenka į avariją. Važiuoja sunkvežimiu, bet užkliūva policijai, jie išlaipina juos, o vairuotojas nuvažiuoja su jų bagažu. Policija vežioja po mišką, bet gauna rimtą iškvietimą ir juos palieka miške. Laikas eina, o jie taip toli nuo išsvajotojo tikslo.

## Aktoriai
: *Aktorius – veikėjas* 
* Dmitrijus Milleris – Sergejus, teisininkas, kuris vyksta į Jaroslavlį.
* Anna Nazarova – dainininkė Tina, kurios tikrasis vardas Sveta (Svetlana). Irgi vyksta Jaroslavlį.
* Dmirtijus Kuličkovas – banditas.

## Kūrėjai
* Prodiuseriai: Vitalijus Bondarčiovas (Виталий Бордачёв), Vladislavas Riašinas (Владислав Ряшин)
* Režisierius: Aleksandras Baršakas (Александр Баршак)
* Scenaristas: Timūras Bulgakovas (Тимур Булгаков)

## Plakatai


Laimingo kelio (komedija).jpg|Plakatas
Laimingo kelio (komedija) 2pav.jpg|Plakatas


## Šaltiniai

## Nuorodos
* kinopoisk.ru
* kino-teatr.ru informacija
* Apie aktorius/vaidmenis
* megogo svetainėje
Tundrinis vilkas

**Tundrinis** arba **baltasis vilkas** (*Canis lupus albus*) – šuninių (*Canidae*) šeimos žinduolis, pilkojo vilko (*Canis lupus*) porūšis, aptinkamas Eurazijos tundroje nuo Estijos iki Kamčiatkos.

Tai didelis vilkas ilgu, tankiu, puriu, šviesiu arba pilku kailiu. Panašus į amerikietiškus vilkus. Patinai būna 118–137 cm ilgio, patelės – 112–136 cm. Patinai sveria 40–49 kg (rekordas – 52 kg), patelės – 36,6–41 kg.
## Šaltiniai
Kaliforninis rudasis lokys

**Kaliforninis rudasis lokys** (*Ursus arctos californicus, kaliforninis grizlis*) – išnykęs rudojo lokio (*Ursus arctos*) porūšis. Tiek genetiškai, tiek pagal sudėjimą panašus į kitus Amerikos grizlius.

## Istorija

Pirmasis Kalifornio grizlio susidūrimas su europiečiais aprašomas 1769 m. Portolos ekspedicijos dalyvių dienoraštyje. Tai buvo pirmoji ekspedicija dabartinės Kalifornijos valstijoje. 

Naujajai Ispanijai plečiantis į šiaurę, naujakuriai pradėjo apgyvendinti dabartinės Kalifornijos valstijos teritoriją, kartu su savimi parsigabendami dideles galvijų bandas. Galvijininkystė buvo ir svarbiausias jų pragyvenimo šaltinis. Grizliai neretai puldinėdavo galvijus, todėl vakerai juos medžiodavo arba kartais pagaudavo juos užmesdami lasą ir po to viešai supjudydavo kartu su buliais. 

1848 m. prasidėjo Kalifornijos aukso karštinė, į laukinius vakarus plūdo žmonės ir grizlių mažėjo. Manoma, kad paskutinis sumedžiotas 1922 m.

## Simbolika

Kalifornijoje juo buvo žavimasi. 1846 m. jis tapo Kalifornijos respublikos Amerikos sukilėlių prieš Meksikos nepriklausomybę vėliavos simboliu. Vėliau tai padėjo pagrindus Kalifornijos valstijos vėliavai.

Klaidingai manoma, kad pastarosios bulių ir meškų kautynės davė pagrindą valstryto bulių ir meškų (kylančios ir besileidžiančios) rinkos simboliams. Tai atspindėjo pastarųjų gyvulių kovos būdus. Bulius puola savo ragais smeigdamas oponentą iš apačios viršun, o meška savo letenomis bloškia savo varžovą iš viršaus žemyn.

## Šaltiniai
Heizeltonas

**Heizeltonas** () – miestas Jungtinėse Amerikos Valstijose, Pensilvanijos valstijos Liucernos apygardoje.

## Istorija
Miesto istorijos pradžia siejama su Moravitų bažnyčios () bendruomenės narių atvykimu. 1780 m. jie įsteigė kaimelį, kuris dėl apylinkėje gausiai augančių lazdynų pavadintas *Hazel Swamp*. Regione buvo atrasti akmens anglies telkiniai ir iš kaimo į miestą sparčiai augantį *Hazel Swamp* ėmė keltis emigrantai iš Vokietijos ir Airijos, o kiek vėliau ir iš Italijos, Lenkijos, Slovakijos bei Lietuvos. Akmens anglies poreikis šalyje sparčiai augo ir darbui šachtose priimdavo žmones be profesinio paruošimo ir anglų kalbos žinių.

1857 m. pripažintas gyvenvietės statusas, ji, suklydus raštininkui, buvo pavadinta Heizeltonu. 1891 m. suteiktos miesto teisės, 1940 m. buvo aukščiausio ekonominio pakilimo laikotarpis – tuo metu Heizeltone gyveno apie 40 000 gyventojų.

Pasibaigus Antrajam pasauliniam karui pramonėje pradėti naudoti kiti energijos šaltiniai ir poreikis akmens angliai smuko. Naujai įsikūrusios įmonės įdarbindavo daug naujų darbuotojų, dažniausiai nelegaliai atvažiavusių iš Lotynų Amerikos. Priėmus nelegalią imigraciją ribojančius įstatymus, miestiečių skaičius vėl sumažėjo.

## Lietuviška Šv. Petro ir Povilo bažnyčia
Šiame mieste išeiviai iš Lietuvos pradėjo kurtis XIX a. pabaigoje. 1888 m. įsteigta lietuvių–lenkų katalikiška parapija. Pirmuoju klebonu paskirtas kun. P. Adomaitis, jį pakeitė kun. Mašiotas, 1889 m. trumpai kunigavo Aleksandras Burba. Bažnyčioje kurį laiką vargonavo ir chorui vadovavo žinomas išeivių muzikas Petras Karašauskas. 1893 m. lenkų tikintieji pasistatė atskirą Šv. Stanislovo bažnyčią.

Miesto lietuvių bendruomenė Šv. Petro ir Povilo bažnyčioje meldėsi visą XX amžių, 1986 m. Vyčiai šalia šventovės pastatė lietuvišką koplytėlę. XXI a. sumenkusi bendruomenė nebepajėgė bažnyčios išlaikyti ir vyskupija ją 2010 m. pardavė. Išliko lietuvių kapinės prie *Cemetery road / E Broad stret* gatvių sankryžos.

## Žymūs žmonės
* Šeri Levin (g. 1947 m.) – JAV fotografė, dailininkė konceptualistė.

## Šaltiniai
Antanas Žiliukas

**Antanas Žiliukas** (g. 1940 m. spalio 30 d. Nariūnuose, Salako valsčius) – Lietuvos inžinierius mechanikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras, profesorius.

## Biografija
1948–1951 m. mokėsi Romaniškių (Zarasų raj.) pradinėje, 1951–1958 m. Salako vidurinėje mokykloje. 1963 m. baigė Kauno politechnikos institutą (KPI), 1968 m. – technikos mokslų daktaras. 1971 m., – KPI medžiagų atsparumo katedros docentas. 1989 m. – habilituotas daktaras, 1991 m. – profesorius. 1992–2006 m. Kauno technologijos universiteto (KTU), Deformuojamų kūnų mechanikos katedros vedėjas. 1992–1996 m. KTU Senato pirmininkas. 1993–1996 m. – Lietuvos studijų ir mokslo institutų senatų (tarybų) pirmininkų konferencijos prezidentas. 1996–2006 m. – Lietuvos mokslų akademijos narys ekspertas. 1994–2000 m. – Lietuvos mokslo tarybos narys.

## Bibliografija
Monografijos:
* *Konstrukcinių elementų irimas*. 1989 m. rusų kalba;
* *Saugai svarbių konstrukcijų mechanika*. 2001 m.;
* *Energomechanika*. 2003 m.;
* *Stiprumo ir irimo kriterijai*. 2006 m.;
* *Strength and fracture criteria*. Anglija. 2011 m.
Vadovėliai:
* *Deformuojamų kūnų mechanika*. (I dalis – 1995 m. II dalis – 1996 m.);
* *Orlaivių techninė diagnostika ir patikimumas*. 1998 m.;
* *Medžiagų mechanika*. 2004 m.;
* *Orlaivių konstrukcijų mechanika*. 2007 m.;
* *Tamprumo ir plastiškumo teorija*. 2008 m.;
* *Irimo mechanika*. 2008 m.;
* *Mechanikos terminų žodynas*. 2018 m. (grupės vadovas).
Proza:
* *Pokario ąžuolų paunksmėje.* (I dalis – 2000 m., II dalis – 2004 m.);
* *Netoli stiprumo ribos*. 2016 m.;
* *Šviesa pro debesis*. 2016 m.;
* *Šlamant Tėvynės ąžuolams*. 2017 m;
* Mechanikos mokslo įkvėpti. 2022 m;
* *Kauno technologijos universiteto Senato kelias,* 2024 m.
Eilėraščių rinkiniai:
* *Saulė virš miško*. 2011 m.;
* *Žalia spalva*. 2014 m.;
* *Laikas būti žmogumi*. 2015 m;
* Nenutilkit, varpai 2019 m;
* Dorybė, kaip tekanti upė 2020 m;
* Kalvų ir ežerų įkvėpti, 2021 m;
* Nuo aušros iki žaros, 2023 m.

## Išnašos
Sibirinė lūšis

**Sibirinė lūšis** (*Lynx lynx wrangeli*) – katinių (*Felidae*) šeimos plėšrus žinduolis, paprastosios lūšies porūšis, paplitęs Rusijos Tolimuosiuose Rytuose, Stano kalnagūbryje ir Jenisiejaus upės rytuose. 2013 m. buvo priskaičiuojami 5890 individai. Medžioja sibirines stirnas.

## Šaltiniai
Frydrichas Bergas

**Frydrichas Vilhelmas Julius fon Bergas** (, , 1842 m. gruodžio 24 d. Mintaujoje, Rusijos imperija – 1932 m. gruodžio 2 d. Vilniuje) – Rusijos imperijos astronomas.

## Biografija
Gimė ir augo žinomo Kuršo gubernijos veikėjo, valstybės tarėjo Karlo Christiano fon Bergo šeimoje. Baigęs Mintaujos gimnaziją, 1863-66 m. studijavo astronomiją Dorpato universitete, už parodytą stropumą 1864 m. buvo apdovanotas aukso medaliu. 1865 m. pakviestas į Dorpato observatorijos direktoriaus padėjėjo pareigas. 1866-67 m. stebėjo dangaus kūnus Pulkovo observatorijoje.
 
Nuo 1867 m. dirbo Vilniaus observatorijos direktoriaus padėjėju. Jam vadovaujant šioje mokslo įstaigoje pradėti žvaigždžių fotometrijos ir atmosferos ekstinkcijos tyrimo darbai. 1869 m. suteiktas magistro, o 1871 m. – astronomijos daktaro laipsnis. 1874 m. jis pasiūlė naują stebėjimo vietos koordinačių nustatymo ir laiko pataisos būdą.

Kai 1882 m. Rusijos caro administracija Vilniaus observatoriją uždarė, F. Bergas pervažiavo gyventi į Varšuvą ir iki 1884 m. dirbo observatoriumi ir astronomijos docentu. Vėliau profesoriaus pareigose trejus metus dėstė taikomąją matematiką bei mašinų mokslą *Politechnikos ir Žemės ūkio-Miškininkystės institute* Novo Aleksandrijoje (dab. Pulavai), jam buvo suteiktas slaptojo valstybės tarėjo laipsnis.

Išėjęs į užtarnautą poilsį, gyveno tai Vilniuje, tai savo ūkyje Kretingos apskrityje, *Trumpėnuose* (). 1877 m. Vilniuje vedė Martą Emiliją fon Mertens. Jų palikuonys valdė *Trumpėnus* iki Antrojo pasaulinio karo, vėliau vietovė sunyko.

## Bibliografija
* Берг, Фридрих Карлович. *О фотометре Шверда и поглощении света атмосферой, для виленского горизонта*. (Ст. г. Берга, пом. дир. Вилен. обсерватории). – [Санкт-Петербург]: тип. Имп. Акад. наук, 1872
* Берг, Фридрих Карлович. *Новый способ определения поправки часов, широты и долготы места*. (Рассуждение д-ра Фридр. Берга, пом. дир. Вилен. астрон. обсерватории). – Вильна: тип. А.Г. Сыркина, 1874
* Берг, Фридрих Карлович. *Об определении эллиптической орбиты по трем наблюдениям*. – Москва: Моск. мат. о-во, сост. при Имп. Моск. ун-те, [1875]
 

## Šaltiniai
Gatčinos Švč. Mergelės Marijos iš Karmelio kalno bažnyčia

**Švenčiausios Mergelės Marijos iš Karmelio kalno bažnyčia ** () – Romos katalikų šventovė Rusijos Gatčinos mieste. Administraciškai priklauso Maskvos Dievo Motinos arkivyskupijai.

## Istorija
Nors XX a. pradžioje Gatčinoje stovėjo medinė katalikų koplyčia, buvo nuspręsta statyti didesnę bažnyčią. Kertinis akmuo padėtas 1906 m., o 1911 m. ji pašventinta Švč. Mergelės Marijos iš Karmelio kalno vardu. Naujoji šventovė tapo Sankt Peterburgo Šv. Kotrynos bažnyčios filija. Pseudogotikinio stiliaus pastatą suprojektavo architektas Levas Šiško. 1922–1923 m. buvo valdžios uždaryta trumpam, o 1939–1994 m. – ilgesniam laikotarpiui. Po to buvo grąžinta atsikūrusiai parapijai. Pamaldos šventovėje vyksta nuo 1996 m. 

Gatčinos Švč. Mergelės Marijos iš Karmelio kalno bažnyčios klebonai: Kazimieras Skrynda, Stanislovas Irtmanas, Aleksandras Juodvalkis, Vladas Čegis, Žanas Morisas Amudriu, Mišelis-Klovis Floranas, Veslavas Dombrovskis, Vladimiras Kabakas, Henrikas Boguševskis.

## Šaltiniai
* Церковь Матери Божией Кармелитанской 
* 100 лет гатчинскому католическому храму
Sardinijos lūšis

**Sardinijos lūšis** (*Lynx lynx sardiniae*) – išnykęs katinių (*Felidae*) šeimos plėšrus žinduolis, kuri tariamai gyveno Sardinijos saloje, Italijoje.

1908 m. Paskvalas Mola () aprašė Sardinijos lūšį, kai ją matė Nuoro mieste, Sicilijoje. Jo aprašymais, lūšies ilgis buvo 1 m, aukštis – 35 cm, uodegos ilgis – 33 cm.  Žmonių, kurie buvo matę lūšį, nebuvo, tad lūšies buvimo saloje įrodymai nebuvo surinkti. Dėl to laikoma, kad Sardinijos lūšys niekada neegzistavo.
Ponkai

**Ponkai** (, sav. *Páⁿka, Ppáⁿkka*) – indėnų sijų tauta, gyvenanti Jungtinėse Amerikos Valstijose – Oklahomoje ir Nebraskoje. Populiacija – 160 žmonių (ponkų kilmės – ~6700). Vartoja ponkų kalbą (omahų kalbos atmaina), dabar įsigalėjusi anglų kalba. Tikintieji – krikščionys (metodistai, baptistai), Indėnų Bažnyčios nariai.

XVI a. ponkai drauge su omahais persikėlė prie Misūrio upės. XVII a. vid. atsiskyrę nuo omahų, ponkai gyveno įvairiose vietose dabartinės Minesotos vakaruose ir Pietų Dakotoje. XIX a. skaitlingumas buvo 700–800 žmonių.
 
Pagal 1858 m. sutartį su amerikiečiais, ponkai iškeldinti į rezervaciją prie Najobraros žiočių, perėjo prie ūkininkavimo. 1868 m. į jų žemes atkeldinti dakotai, o ponkai 1876 m. iškeldinti į Indėnų teritoriją (dab. Oklahomą). Dalis ponkų liko šiaurėje ir kartu su omahais netrukus gavo rezervaciją šiaurės Nebraskoje. Dabartiniai ponkai išlaikę dalinę savivaldą.

Tradicinė kultūra tokia, kaip ir kitų prerijų indėnų: vertėsi kapline-lydimine žemdirbyste ir raitąja bizonų medžiokle. Dabar verčiasi smulkiuoju verslu, samdomais darbais. Oklahomos ponkų žemėse rasta naftos ir gamtinių dujų, todėl dalis jų praturtėjo.
 
Tauta skirstėsi į 8 totemines gimines. Viena jų – „baltojo sūnūs“ – buvo mišrių santuokų su baltųjų pirkliais palikuonys. Šeima didžioji, giminė vedama pagal tėvo liniją.
 
Tradicinei tikybai būdingas šamanizmas, tikėjimas dvasiomis-globėjomis, derlumo, tabako rūkymo apeigos. Turėjo išplėtotą mitologiją.

Dabartinės rezervacijos:
* Nebraskos ponkų gentis (Nebraska, Nokso apygarda, centras – Najobrara);
* Oklahomos ponkų gentis (Oklahoma, Kėjaus apygarda ir Noblo apygarda, centras – Ponka Sitis).
 

White-Eagle--Standing-Bear-Ponca-no-date.jpg|Ponkų vadai Baltasis Aras ir Stovintis Lokys
Standingbear.jpg|Vado Stovinčio Lokio šeima
Ponca camp.jpg|Ponkų stovykla
Woolaroc - Ponca Burse.jpg|Ponkų kabutis iš karokliukų


## Šaltiniai
Baltic Ground Services

**Baltic Ground Services** – aviacinio aptarnavimo įmonė.

Teikia antžeminio orlaivių bei keleivių aptarnavimo, aviacinių degalų tiekimo, pavojingų krovinių vežimo (ADR), aviacinio mokymo, specializuotų IT sprendimų bei geležinkelių logistikos paslaugas.  

Veikia Lietuvoje, Latvijoje, Estijoje, Čekijoje ir Ukrainoje.  

2005 m. įsteigta įmonė „BGS“. Nuo 2010 m. „Baltic Ground Services" priklauso „Avia Solutions Group“. „BGS Lietuva“ generalinis direktorius yra Vytautas Čekanavičius. 

## Šaltiniai
Juodakojė katė

**Juodakojė katė** (*Felis nigripes*) – katinių (*Felidae*) šeimos plėšrus žinduolis, mažiausia Afrikos katė, Pietų Afrikos pietvakarių dykumų zonos endeminė rūšis. Kaip pažeidžiama, įtraukta į Raudonąją knygą, nes populiacija mažėja dėl brakonieriavimo, žūčių keliuose, naminių gyvūnų keliamo pavojaus.

## Biologija

Juodakojės katės yra vienos mažiausių, mažesnės už naminę katę. Jų vidutinis svoris – 1,6 kg, kūno ilgis – 36–52 cm, uodegos – 13–20 cm. Gyvūno kailis smėlio spalvos su juodomis dėmėmis. Juodakojės katės užima triušių urvus, apleistus termitynus. Aktyvios naktį, medžioja graužikus, smulkius paukščius.

Porūšiai:
* *Felis nigripes nigripes* – Namibijoje,
* *Felis nigripes thomasi* (tamsesnio atspalvio) – Botsvanoje.

## Šaltiniai
Šalčininkų I tvenkinys

**Šalčininkų I tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Šalčininkų rajone, Šalčininkų miesto centre. Sudarytas užtvenkus Šalčios upę (Merkio intakas) jos aukštupyje 86,4 km nuo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus – 0,53 km, plotis – iki 0,13 km. Yra 0,43 ha sala, tilteliu sujungta su vakariniu krantu. Altitudė 169,5 m. Krantai žemi, aplinkui plyti pievos. Priešsroviui į šiaurę už 0,47 km telkšo didesnis Šalčininkų II tvenkinys, pasroviui iškart telkšo 0,39 ha tvenkinys. Tvenkinio užtvanka nutiestas kelias . Aplink tvenkinį įrengta poilsio zona.

Tvenkinys atsirado XIX a. pabaigoje arba XX a. pradžioje (pats tvenkinys jau užfiksuotas 1915 m. žemėlapyje).

## Šaltiniai
Bengalinė katė

* *Felis bengalensis* Kerr, 1792
* *Felis chinensis* Gray, 1837
* *Felis euptilura* Elliot, 1871
* *Felis horsfieldi* Gray, 1842
* *Felis manchurica* Mori, 1922
* *Felis microtis* Milne-Edwards, 1872
* *Felis nipalensis* Horsfield & Vigors, 1829
* *Felis tenasserimensis* Gray, 1867
* *Felis wagati* Gray, 1867
* *Leopardus ellioti* Gray, 1842

**Bengalinė katė** () – katinių (*Felidae*) šeimos plėšriųjų žinduolių rūšis.

## Paplitimas
Natūraliai paplitusios Pietų, Pietryčių ir Rytų Azijoje (nuo Afganistano iki Ruisijos Tolimųjų Rytų bei Malajų salyno). Nuo 2002 m. bengalinės katės buvo įrašytos į IUCN Raudononąją knygą kaip plačiai paplitusi rūšis, bet įvardyta, kad tam tikrose vietovėse dėl medžioklės, joms gręsia išnykimas.

## Išvaizda
Atogrąžose gyvenančios bengalinės katės sveria 0,55-3,8 kg, kūno ilgis 38,8-66 cm, pečių aukštis apie 41 cm, uodega ilga - 17,2-31 cm. Atšiauresniuose kraštuose gyvenančios yra stambesnės, kaip kad šiaurės rytų Kinijoje ir Rusijos Primorės krašte jos sveria iki 7,1 kg, o kūno ilgis siekia 75 cm; paprastai prieš žiemą bengalinės katės priauga svorio ir iki pavasario lieknėja.

## Porūšiai
Bengalinių kačių porūšiai labai skiriasi kailio spalva, uodegos ilgiu, kaukolės forma.

Peržiūrėjus katinių (*Felidae*) rūšių taksonomiją, ir remiantis molekuline analize, morfologiniais skirtumais ir biogeografiniu atsiskyrimu, nuo 2017 m. pripažįstami du bengalinių kačių porūšiai:.
* *Prionailurus bengalensis bengalensis* Kerr, 1792; savaime paplitę Pietų ir Rytų Azijoje nuo Pakistano iki Kinijos ir tikriausiai Malakos pusiasalyje;
* *Prionailurus bengalensis euptilurus* Elliott, 1871; savaime paplitę Rusijos Tolimuosiuose Rytuose, Mandžiūrijoje, Korėjoje, Taivane, Iriomotės ir Cušimos salose.

Yra pasiūlytos šios bengalinių kačių nedidelės, bet izoliuotos populiacijos, pripažinti kaip atskirais porūšiais:
* *Prionailurus bengalensis alleni* Sody, 1949; populiacija gyvena Hainano saloje.
* *Prionailurus bengalensis iriomotensis* Imaizumi, 1967; populiacija gyvena Iriomoto saloje. Iš pradžių buvo pripažinta atskira rūšimi, bet po 1990 m. atliktos DNR mitochondrinės analizės, laikoma leopardinės katės porūšiu.

## Artimos rūšys
Anksčiau bengalinė katė buvo laikoma viena ta pačia rūšimi kartu su Sundos kate (*Prionailurus javanensis*). Nuo 2017 m. pastaroji pripažįstama kaip atskira rūšis.

## Bengalijos kačių veislė
Archeologiniai duomenys rodo, kad leopardinė katė buvo pirmoji kačių rūšis, prijaukinta neolitinėje Kinijoje prieš 5000 metų.

Kryžminant bengalines kates (*Prionailurus bengalensis*) ir namines kates (*Felis catus*), buvo išvesta Bengalijos kačių dirbtinė veislė.

## Šaltiniai
Šalčininkų II tvenkinys

**Šalčininkų II tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Šalčininkų rajone, Šalčininkų miesto šiauriniame pakraštyje. Sudarytas užtvenkus Šalčios upę (Merkio intakas) jos aukštupyje 87,4 km nuo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus – 1,11 km, plotis – iki 0,29 km. Altitudė 172,5 m. Krantai žemi, šiaurėje apaugę medžiais ir krūmynais. Šiaurinis tvenkinio galas užpelkėjęs, prasideda Anuliškių miškas. Į šiaurę ir rytus vietomis plyti dirbami laukai. Rytinėje pakrantėje yra įrengtas paplūdimys.

Tvenkinys įrengtas 1977 m.

## Šaltiniai

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Trumpaausis šuo

**Trumpaausis šuo** (*Atelocynus microtis*), dar vadinamas **trumpaause lape**, **mažaja lape**  – šuninių (*Canidae*) šeimos retas žinduolis. Gyvena Pietų Amerikos vakarinėje dalyje, Amazonės baseine.

Šis šuo yra vienintelis *Atelocynus* genties atstovas.

Susidarius Panamos sąsmaukai Plioceno laikotarpyje trumpaausiai šunys migravo iš Šiaurės Amerikos į pietines žemes. Jie prisitaikė prie vietinių drėgnųjų miškų. Nepaisant panašumo į miškinį šunį trumpaausiai nepanašūs į jokius egzistuojančius šunų ar kačių atstovus.

Trumpaausiai šunys turi trumpas galūnes, ausys mažos ir apvalios. Šių šunų snukis ir uodega panašūs į lapės. Šunų kailio spalvos gali būti tamsiai ir rausvai pilka, pasitaiko tamsiai mėlynų, rudų, juodų. Kailis trumpo plauko, storas ir šiurkštus.

Trumpaausiai šunys yra mėsėdžiai – didžiausią raciono dalį sudaro žuvys, vabzdžiai, maži žinduoliai.

## Šaltiniai
Tausiūnų tvenkinys

**Tausiūnų tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Šalčininkų rajone, ir Baltarusijoje Varanavo rajone, 5 km į pietryčius nuo Eišiškių. Sudarytas užtvenkus Ditvos upę (Nemuno intakas) jos aukštupyje 84,2 km nuo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus – 0,74 km, plotis – iki 0,31 km. Altitudė 150,8 m. Tvenkinio krantai žemi, užpelkėję, apaugę medžiais ir krūmynais. Išilgai tvenkinio viduriu eina Lietuvos – Baltarusijos siena. Lietuvos teritorijoje yra ~ 7,3 ha tvenkinio. Atokiau į šiaurės vakarus įsikūręs Tausiūnų kaimas, į rytus – Baltarusijos Daugerdiškių kaimas.

## Šaltiniai

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Altajinė žebenkštis

**Altajinė žebenkštis** (*Mustela altaica*) – plėšrusis žinduolis, gyvenantis aukštikalnėse ir uolėtose tundrose.
Šios žebenkštys aptinkamos uolų plyšiuose, medžių kamienuose ir apleistuose kitų gyvūnų urvuose. Geografiškai rūšis yra išplitusi Azijoje – nuo Kazachstano, Tibeto ir Himalajų iki Mongolijos, šiaurės rytų Kinijos, pietų Sibiro. Dažniausiai aptinkama Ladake (Indija).

## Aprašymas
Lytinis dimorfizmas – nežymus. Patinų kūno ilgis nuo galvos iki uodegos 220–280 mm, uodegos ilgis 100–150 mm. Patinai sveria nuo 230 iki 340 g. Patelės šiek tiek smulkesnės, kūno ilgis 220–250 mm, uodegos 89-127 mm, sveria 110–230 g.

## Elgesys
Altajinė žebenkštis geba laipioti, bėgioti ir plaukti. Dėl savo ilgų kūnų ir trumpų kojų pasižymi lankstumu. Tai paprastai naktiniai gyvūnai, tačiau gali medžioti ir dienos metu. Nors laikosi pavieniui, tarpusavyje bendrauja vaizdiškai ir garsiškai. Pasižymi labai geru regėjimu. Gresiant pavojui skleidžia šaižų garsą ir išskiria aštrų kvapą iš savo analinių liaukų.

## Šaltiniai
Darvino lapė

**Darvino lapė** (*Lycalopex fulvipes*) – šuninių (*Canidae*) šeimos žinduolis. Gyvena Pietų Amerikos vakarinėje dalyje, žemyninės Čilės *Nahuelbuta* nacionaliniame parke (Araukanijos regionas), Valdivijos provincijos pakrantės kalnuose (Los Rioso regionas) bei Čilojės saloje. 

Darvino lapę Čilės pakrantės San Pedro saloje (Čilojės salynas) pirmą kartą 1834 m. aptiko gamtininkas Čarlzas Darvinas. Ilgai Darvino lapė buvo laikoma Pietų Amerikos pilkosios lapės (L. griseus) porūšiu. Tačiau nedidelės populiacijos suradimas Nahuelbutos nacionaliniame parke žemyninėje dalyje 1990 m. ir vėlesnė genetinė analizė leido patikslinti šios lapės statusą kaip unikalią rūšį. 2012 m. ir 2013 Darvino lapės gyvenamąsias vietas *Oncol* parke, *Alerce Costero* nacionaliniame parke ir Valdivijos pakrančių rezervate patvirtino slaptų kamerų įrašai.

## Biologija

Tai yra tipiškas miško gyvūnas, gyvenantis pietinėse, nedaug drėgnose džiunglėse. Darvino lapė gyvena pavieniui, aktyvi visų pirma prietemoje ir prieš aušros valandas. Minta vabzdžiais, smulkiais žinduoliais, paukščiais, varliagyviais, uogomis, dvėseliena. Jos kailis tamsios spalvos su rausvomis dėmėmis ant galvos ir veido. Gyvūnas nesiporuoja su kitais *Pseudalopex* atstovais. Ji mažesnė pagal dydį ir tamsesiu kailiu. Jos kojos trumpesnės nei lapių, gyvenančių žemyne. Lapės svoris 2-4 kg, kuris yra žymiai mažesnis už Pietų Amerikos pilkosios lapės, sveriančios nuo 5 iki 10 kg.

Čilojės saloje gyvena 200, o žemyne - mažiau nei 50 individų. Ši rūšis priskiriama nykstančioms rūšims. Populiacijai pagrindinį pavojų kelia miškų plotų mažėjimas aplink nacionalinį parką, valkataujantys šunys, kurie užpuola lapes ir platina infekcines ligas.

## Šaltiniai
Leonardas Palevičius

**Leonardas Palevičius** (1907 m. gruodžio 5 d. Vilniuje – 1948 m. birželio 25 d. Macikuose, Šilutės raj.) – Vilniaus krašto visuomenės veikėjas ir sportininkas.  

## Biografija
Gimė pasiturinčioje šeimoje, augo kartu su penkiais broliais ir seserimis. Motina Domicelė Graužinytė–Palevičienė buvo žinoma Giedraičių krašto knygnešė, už neleistinos lietuviškos spaudos platinimą kalėjusi, o vėliau tapusi aktyvia Vilniaus visuomenininke.

Pirmojo pasaulinio karo metais šeima pasitraukė į Rusijos gilumą – Voronežą. Matomai šiame mieste Leonardas ir įgijo pirmuosius skaitymo bei rašymo įgūdžius. Pokaryje Palevičiai grįžo į Vilnių. Leonardas Palevičius mokėsi Vytauto Didžiojo gimnazijoje, buvo aktyvus skautas. Po abitūros egzaminų pasirinko tėvo, garsaus Vilniaus daržininko Julijono Palevičiaus, profesinį kelią ir tapo agronomu. Žemės ūkio mokslus 1827–1934 m. studijavo Straelene ir Berlyne (Vokietija). Grįžęs į gimtąjį miestą, kurį laiką dirbo tėvo įmonėje, vėliau Rudaminos valsčiuje įsigijo savo ūkį ir vertėsi daržininkyste.

Aktyviai dalyvavo miesto sportiniame gyvenime, dar 1927 m. buvo laimėjęs Vilniuje vykusias tarptautines skautų ėjimo varžybas.  Kartu su kitais inicijavo Vilniaus lietuvių  sporto klubą, kelerius metus buvo šios organizacijos vicepirmininku. 1930 m. nugalėjo motociklininkų lenktynėse maršrutu Vilnius–Gardinas–Vilnius. 1938 m. dalyvavo Pirmojoje Lietuvos tautinėje olimpiadoje kaip motociklų lenktynininkas ir užėmė antrąją vietą, aplenkdamas komandos draugą vilnietį Bernardą Cicėną. (Sportininkams reikėjo apvažiuoti motociklais visą šalį).

Lietuvai atgavus Vilnių, organizavo policijos darbą, buvo paskirtas miesto viceburmistru. Pasibaigus Antrajam pasauliniam karui, 1946 m. sovietinių valdžios organų buvo suimtas ir įkalintas Macikų lageryje, kur ir mirė.

Sesuo Elvyra Palevičiūtė–Čibirienė – žinoma muzikė.

## Atminimo įamžinimas
* Vilniuje viena iš gatvių pavadinta Leonardo Palevičiaus vardu

## Šaltiniai
Bebrėnai

**Bebrėnai** () – gatvinis kaimas Baltarusijos vakaruose: Gardino srities Vijos rajono Lazūnų apylinkėje. Išsidėstęs į rytus nuo Lazūnų miestelio, ant upės Čepūnės kairiojo kranto.

## Istorija
XIX a. priklausė Lazūnų dvarui, valdė Korvin–Milevskiai. 1861 m. jame gyveno 81 žmonės, 1897 m. – 308 žm., 1940 n. – 427 žm. Tarpukaryje priskirtas Valažino apskrities Lūgamėnų valsčiui. Pokaryje įjungtas į Jurotiškių rajoną, tapo Bebrėnų apylinkės centru. Įsteigta pradinė mokykla, veikė sviesto gamykla, 1950 m. įkurtas kolūkis. 1999 m. Bebrėnuose gyveno 26 žm., o po dešimties metų – 14 kaimiečių.

Tarpukaryje kaimo gyventojų daugumą sudarė lietuviai, veikė Vilniaus Šv. Kazimiero draugijos skyrius. 1931 m. įsteigtas lietuviškas vaikų darželis (vedėja Agota Mackevičiūtė, lankė 30 ikimokyklinukų). Vedėja, kartu su padėjėja, vietinės policijos buvo persekiojamos: per dvejus metus iškeltos aštuonios bylos. Nors Lydoje vykęs teismas jas išteisino, 1933 m. vaikų darželis buvo uždarytas. Šį įvykį išsamiai aprašė laikraštis „Vilniaus rytojus“.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Kaimas tarpukario žemėlapyje
Tetėnų II tvenkinys

**Tetėnų II tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Šalčininkų rajone, 14 km į šiaurę nuo Eišiškių, Tetėnų kaimo pietinėje dalyje. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį už 0,26 km nuo jo įtekėjimo į Tetėnų I tvenkinį (Šalčios upės baseinas). Tvenkinio ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus – 0,11 km, plotis – iki 0,05 km. Altitudė 145,4 m. Krantai žemi, ištisai apaugę medžiais ir krūmynais. Tvenkinys gausiai užžėlęs vandens augalija. Priešsroviui iškart telkšo 2014 m. suformuotas 0,75 ha tvenkinys.

## Šaltiniai
Zavišonių tvenkinys

**Zavišonių tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Šalčininkų rajone, 10 km į šiaurę nuo Šalčininkų, Zavišonių gyvenvietėje. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Visinčios intakas) 0,24 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius – 0,21 km, plotis – iki 0,13 km. Altitudė 163,9 m. Krantai žemi, palei upelį plačiai apaugę medžiais.

## Šaltiniai
Smėlinė lapė

**Smėlinė lapė** (*Vulpes rueppellii*), dar žinoma kaip **Riupelio lapė** – šuninių (*Canidae*) šeimos žinduolis. Gyvena Šiaurės Afrikoje, Vidurio rytuose, pietvakarių Azijoje. Pavadinta pagal vokiečių gamtininką Eduardą Riupelį ().

## Išvaizda
Smėlinė lapė yra viena iš mažiausių lapių, patinai šiek tiek didesni nei patelės. Kūno ilgis be uodegos yra 40-52 cm, patelių 34-49 cm, uodegos ilgis 29-37 cm. Patinų svoris 1,1-2,3 kg, patelių – 1,1-1,8 kg. Smėlinės lapės turi labai dideles ausis, kurių aukštis – 8-11 cm. Didelės ausys padeda atvėsinti kūną. Kailio spalva šiek tiek skiriasi priklausomai nuo gyvenamosios vietos, tačiau paprastai ji yra šviesi, smėlinė su juodu juosta nuo akies iki nosies abiejuose šonuose. Kojos yra plonos, proporcingai ilgos.

## Šaltiniai
Jančiūnų tvenkinys

**Jančiūnų tvenkinys** - tvenkinys Lietuvoje, Šalčininkų rajone, 7 km į rytus nuo Eišiškių. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (V-5 intakas, Versekos baseinas) 0,7 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus - 0,2 km, plotis - iki 0,09 km. Altitudė 169,6 m. Krantai žemi. Į pietus stūkso miškas, aplinkui plyti dirbami laukai. Šalia įsikūręs Aukštalaukio kaimas.

## Šaltiniai
Ūsia

**Ūsia** () – ežeras Vakarų Baltarusijoje, Breslaujos rajone.

Telkšo 10 km į vakarus nuo Breslaujos, prie Ūsionių kaimo. Vandens telkinio forma artima apskritimui. Ilgis – 0,68 km, didžiausias plotis – 0,45 km; bendras plotas apie 0,2 km². Maksimalus gylis 17,3 m, kranto linijos ilgis 1,9 km. Vandens baseino plotas – apie 18 km². Krantai aukšti, vietomis siekia 8 m. Pakrantės augmenijos juosta siekia 35 m. Rytinėje pusėje iškilusi krūmokšniais apaugusi 0,25 ha ploto sala. Dugnas pakrantėje smėlėtas, o viduryje, esant didesniam gyliui kaip 2–3 m, – dumblėtas. Upeliuku jungiasi su Reispo ežeru ir prataka – su Birutės ežeru.

## Šaltiniai
* Уся 
* Ežeras žemėlapyje
* Vaizdas iš kosmoso
Likočiai

**Likočiai** () – kaimas vakarų Baltarusijoje, Gardino srities Gardino rajono Pariečės apylinkėje. Likočių geležinkelio stotelė. Tikintieji katalikai priskirti Pariečės Švč. Mergelės Marijos parapijai.

## Geografija

Šiaurės vakaruose kaimo laukai ribojasi su Purvės upe, pietryčiuose – su geležinkelio linija Vilnius–Gardinas. Likočiai išsidėstę ant Dantavio ežero kranto, į šiaurės rytus nuo gyvenvietės eina Lietuvos–Baltarusijos valstybinė siena.

## Istorija

Pagal Lenkijos 1924 m. paskelbtus duomenis, kaimas priklausė Balstogės vaivadijos Gardino apskrities Pariečės valsčiui.

## Šaltiniai
Tetėnų I tvenkinys

**Tetėnų I tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Šalčininkų rajone, 14 km į šiaurę nuo Eišiškių, Tetėnų kaimo vakarinėje dalyje. Sudarytas užtvenkus Ciro upelį (Šalčios intakas) jo aukštupyje 3,7 km nuo žiočių. Tvenkinio ilgis pietų-šiaurės-vakarų kryptimi – 0,33 km, plotis – iki 0,09 km. Altitudė 141,6 m. Krantai žemi. Priešsroviui už 0,26 km telkšo Tetėnų II tvenkinys. Vakarinėje pakrantėje ir rytinėje, žemiau užtvankos, auga miškeliai. Į pietus plyti pievos.

## Šaltiniai
Bartkuškio tvenkinys

**Bartkuškio tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Širvintų rajone, 11,5 km į pietus nuo Širvintų, 1 km į pietus nuo Bartkuškio. Sudarytas užtvenkus Musės upę (Neries intakas) 38,4 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis pietryčių-šiaurės vakarų-pietvakarių kryptimi - 3,38 km, plotis - iki 0,47 km. Altitudė 108 m. Pietrytinis tvenkinio galas užpelkėjęs. Krantai daug kur apaugę siauru medžių ir krūmų ruožu, vietomis aukšti. Aplinkui plyti pievos ir dirbami laukai. Į pietus stūkso Bartkuškio miškas. Šalia užtvankos ir pietinėje pakrantėje įsikūręs Papiernios kaimas, rytinėje - Plikiškių, šiaurinėje - Užublendžių kaimai. 

Tvenkinys įrengtas 1986 m. 2006 m. pastatyta 150 kw galios mažoji hidroelektrinė.

## Šaltiniai

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Beržės IV tvenkinys

**Beržės IV tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Širvintų rajone, Širvintų miesto šiaurinėje dalyje. Sudarytas užtvenkus Beržės upelį (Širvintos intakas) 0,3 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 0,18 km, plotis – iki 0,04 km. Altitudė 108,3 m. Krantai neaukšti. Tvenkinį supa gyvenamieji namai. Tai vienas iš 5 Beržės upelio tvenkinių kaskados. Priešsroviui iškart telkšo 0,39 ha, 0,6 ha ir 0,33 ha tvenkiniai, pasroviui iškart – 0,17 ha tvenkinėlis.

## Šaltiniai
Juodės I tvenkinys

**Juodės I tvenkinys** - tvenkinys Lietuvoje, Širvintų rajone, 5,5 km į šiaurės rytus nuo Maišiagalos. Sudarytas užtvenkus Juodė II upę (Tolos intakas, Musės baseinas) 2,4 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus - 0,95 km, plotis - iki 0,22 km. Altitudė 122 m. Krantai aukštoki. Aplinkui daugiausia plyti pievos ir krūmynai. Tai I iš 4 Juodės tvenkinių kaskados. Priešsroviui iškart telkšo Juodės II tvenkinys. Šalia įsikūręs Juodės kaimas.

Tvenkinys įrengtas 1973 m.

## Šaltiniai

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Makenzinis tundros vilkas

**Makenzinis tundros vilkas** (*Canis lupus mackenzii*) – šuninių (*Canidae*) šeimos žinduolis, pilkojo vilko (*Canis lupus*) porūšis, sutinkamas Kanadoje, Šiaurės Vakarų teritorijose. Gyvena į rytus nuo Makenzio upės ir šiaurėje nuo Arkties pakrantės į pietus link Didžiojo Lokių ežero. Plėšrūno buvimo ženklų toliausiai į pietus aptinkama ties Didžiuoju Vergų ežeru.

Šis vilkas palyginti mažai aprašytas, tačiau vieną išsamesnių apžvalgų 1954 m. pateikė W. A. Fuller. Šį porūšį patvirtina taksonomijos ir geografijos žinynas „Mammal Species of the World“. 

*Canis lupus mackenzii* porūšį 1943 m.  pirmasis identifikavo kanadiečių zoologas Rudolph Anderson. 1990–aisiais taksonomas  Ronald Nowak klasifikavo šį vilką kaip  porūšio *[[Canis lupus occidentalis]]* narį. Taip pat jis turi panašumų su *[[Canis lupus tundrarum]]* ir *[[Canis lupus pambsileus]]*.

Makenzinis tundros vilkas yra vidutinio dydžio vilkas, jo kailio spalva gali kisti nuo gelsvai baltos iki pilkos, juodos ar šių spalvų mišinio. Jo buveinės – tundra, kalnai, upių slėniai. Pagrindinis grobis – šiauriniai elniai karibu, taip pat pasigauna graužikų, lašišų.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Makenzinis tundros vilkas (''thewolfintelligencer.com'')
Juodės II tvenkinys

**Juodės II tvenkinys** arba **Levaniškių tvenkinys** - tvenkinys Lietuvoje, Širvintų rajone, 5 km į šiaurės rytus nuo Maišiagalos. Sudarytas užtvenkus Juodės II upę (Tolos intakas, Musės baseinas) 3,4 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus - 0,9 km, plotis - iki 0,2 km. Altitudė 124 m. Vakarinis krantas aukštas, šiaurrytinis žemas ir užpelkėjęs, pietrytinis aukštas, apaugęs mišku. Pakrantėse daugiausia plyti pievos. Priešsroviui  už kelio  iškart telkšo Juodės III tvenkinys, pasroviui iškart - Juodės I tvenkinys. Vakarinėje pakrantėje įsikūręs Levaniškių kaimas, į rytus nuo tvenkinio - Barskūnų kaimas.

Tvenkinys įrengtas 1973 m.

## Šaltiniai

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Juodės IV tvenkinys

**Juodės IV tvenkinys** arba **Žibėnų tvenkinys** - tvenkinys Lietuvoje, Širvintų rajone, 5 km į šiaurės rytus nuo Maišiagalos. Sudarytas užtvenkus Juodės II upę (Tolos intakas, Musės baseinas) 5,5 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus - 1,23 km, plotis - iki 0,18 km. Altitudė 131,7 m. Krantai aukšti, ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Tvenkinį iš visų pusių supa miškas. Tai paskutinis iš 4 Juodės tvenkinių kaskados. Pasroviui už 0,28 km telkšo Juodės III tvenkinys. Į šiaurę įsikūręs Žibėnų kaimas.

Tvenkinys įrengtas 1973 m.

## Šaltiniai

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998