open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
OZM-4

**OZM-4** () – tarybinė priešpėstinė skeveldrinė iššokančioji mina, aplinkinio kovimo.

Sukurta Tarybų Sąjungoje didinant OZM-3 minos galingumą. O pastaroji sukurta remiantis Antrojo pasaulinio karo laikų vokiškos iššokančiosios minos SMI-44 pavyzdžiu. 
Suveikęs sprogdiklis padega parakinį delsiklį, kuris padega išmetamąjį užtaisą (dūminio parako trinkelė). Uždelsimas reikalingas tam, kad ant minos užlipęs kareivis spėtų kiek atsitraukti ir nesutrukdytų minai išlėkti aukštyn. Sprogdamas išmetamasis užtaisas į 0,6-0,8 m aukštį išsviedžia minos kovinį užtaisą, kurį susprogdina kovinio užtaiso sprogdiklis, timptelėtas vielos, vienu galu pririštos prie minos pagrindinio korpuso dugno, kitu – prie išsviesto pagrindinio užtaiso. Jei kovinis užtaisas neišlekia iki reikiamo aukščio, jis nesprogsta.  

Mina sudaro skeveldras iš skylančio korpuso. 

Minos dedamos rankomis, įkasant į gruntą. Jei tai neįmanoma, dedamos ant grunto pririšant prie į gruntą įkalto kuoliuko. Minos veikimo trukmė neribojama, susinaikinimo įtaiso (savilikvidatorius) neturi. 

Šios minos neturi papildomo elektrinio sprogdiklio kaip kad minos OZM-3. Vietoj tempiamojo atotampinio sprogdiklio gali būti naudojamas spaudžiamasis sprogdiklis. Įsukus elektrinį sprogdiklį mina gali būti sprogdinama pagal komandą.

Dabar minos OZM-4 nebegaminamos, bet nedidelis kiekis laikomas sandėliuose. Minas OZM-4 pakeitė galingesnės OZM-72.  
Šalys, kuriose naudotos: Afganistanas, Angola, Kambodža, Etiopija, Nikaragva, Vietnamas.

Minos OZM-4 pakuojamos į dėžes po 6 vienetus (bruto masės 42 kg). Minos dėžėse paruoštos naudojimui, tačiau neturi sprogdiklių MUV, kurie įsukami minavimo vietoje. 

## Techninės taktinės charakteristikos

## Nuorodos

* OZM4 (Russian Federation), Mines and booby traps currently deployed
* Mined area Indicators – OZM scene (Minavimo OZM-4 minomis požymiai)
Kostas Lenkas

**Kostas Lenkas** (slap. **Meistras**, 1927 m., Skaudalių k., Salantų vls., Kretingos apskr. – 1948 m. balandžio 21 d. Didžiųjų Žalimų k., Salantų vls., Kretingos apskr.) – Lietuvos partizanas, Kardo rinktinės štabo spaudos ir propagandos skyriaus viršininkas.

Žuvo kartu su rinktinės štabo žvalgybos skyriaus viršininku Pranu Benečiu–Maželiu ir neatpažintu partizanu 1948 m. balandžio 21 d. Didžiųjų Žalimų miške netoli Prano Drungilo sodybos, patekęs į Salantų MGB Salantų valsčiaus poskyrio stribų ir MGB kariuomenės karių surengtą pasalą. 

## Šaltiniai
* Lietuvos ypatingasis archyvas, f. K-1, ap. 3, b. 1243. – L. 110, 111
* Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimų departamento 1998 m. kovo 6 d. archyvinė pažyma, l. 3.
* Lietuvos gyventojų genocidas 1948. – Vilnius: Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo centras, 2007. – T. 3. – D. 1 (A-M). – P. 779
Heredija

**Heredija** () – miestas vidurio Kosta Rikoje, 10 km į šiaurės vakarus nuo San Chosė. Provincijos ir kantono administracinis centras. Svarbiausias šalyje kavos auginimo ir eksporto centras. Heredijoje įsikūręs Kosta Rikos nacionalinis universitetas, keletas privačių universitetų. Miestas žymus savo architektūros paveldu – yra XIX a. miesto fortas, kultūros namai, bažnyčia, argentiniečių mokykla, licėjus, paštas ir kt.

## Istorija

Gyvenvietė pradėjo kurtis XVIII a. ir pradžioje vadinta ***Kubuchuki*** (*Cubujuquí*). 1763 m. ji pervadinta Heredija, suteiktas miestelio statusas. 1821–1823 m. Heredija buvo prijungta prie Meksikos imperijos, bet vėliau grįžo Kosta Rikai. 1824 m. Heredijai suteiktas miesto statusas. Pilietinio karo metais, 1835–1838 m., Heredija buvo tapusi šalies sostine.


Image:IglesiaDeLosÁngeles.JPG|Angelų bažnyčia
Image:Escuela Republica de Argentina.JPG|Argentinos Respublikos mokykla
Image:LiceoDeHeredia.JPG|Licėjus
File:ParqueCentralDeHeredia.JPG|Miesto parkas


## Šaltiniai
San Fransiskas (Kosta Rika)

**San Fransiskas** () – miestas vidurio Kosta Rikoje, Heredijos provincijoje, pietvakarinis Heredijos priemiestis. Tai vienas didžiausių šalies miestų, gyventojų skaičiumi lenkiantis pačią Herediją. Miestą sudaro 16 kvartalų
Martin Fourcade

**Martinas Furkadas** (, g. 1988 m. rugsėjo 14 d., Céret, Prancūzija) – buvęs prancūzų biatlonininkas, šešis kartus olimpinis ir daugkartinis (13 k.) pasaulio čempionas.

Martino brolis Simonas taip pat buvęs biatlonininkas.

2020 m. kovo 13 d. prancūzas paskelbė po sezono baigiantis profesionalaus sportininko karjerą.

## Karjera
Martin Fourcade žiemos olimpinėse žaidynėse debiutavo Vankuverio žiemos olimpinėse žaidynėse. Laimėjo aukso medalį 15 km masinio starto rungtyje. 2014 m. Sočio žiemos olimpinėse žaidynėse laimėjo aukso medalius persekiojimo rungtyje bei 20 km lenktynėse. 2018 m. Pjongčango žiemos olimpinėse žaidynėse laimėjo tris aukso medalius.

2010 m. biatlono pasaulio čempionate laimėjo aukso medalį  12.5 km persekiojimo lenktynėse, sidabro medalį 10 km sprinto rungtyje ir bronzos medalį mišrios estafetės rungtyje. 2012 m. biatlono pasaulio čempionate laimėjo tris aukso medalius (10 km sprintas, 12.5 km persekiojimo lenktynės, 15 km masinis startas) bei sidabro medalį 4×7,5 km estafetės rungtyje. 2013 m. biatlono pasaulio čempionate laimėjo aukso medalį 20 km lenktynėse bei keturis sidabro medalius 10 km sprinto rungtyje, 12.5 km persekiojimo lenktynėse, 4×7,5 km estafetės ir mišrios estafetės rungtyse. 2015 m. biatlono pasaulio čempionate laimėjo aukso medalį 20 km lenktynėse bei sidabro medalį mišrios estafetės rungtyje ir bronzos medalį 4×7,5 km estafetės  rungtyje. 2020 m. pasaulio biatlono čempionate laimėjo du aukso medalius. 
2011/2012 m., 2012/13 m., 2013/14 m., 2014–15 m., 2015–16 m., 2016–17 m., 2017–18 m. sezonuose laimėjo pasaulio biatlono taurę. 

## Pasiekimai
* **[[Žiemos olimpinės žaidynės]]**
** 2010 m. – 1 aukso medalis (15 km masinis startas)
** 2014 m. – 2 aukso medaliai (12,5 km persekiojimas, 20 km lenktynės), sidabro medalis (15 km masinis startas)
** 2018 m. – 3 aukso medaliai (12,5 km persekiojimas, 15 km masinis startas, mišri estafetė)

* **[[Biatlono pasaulio čempionatai]]**
** 2011 m. – aukso medalis (12,5 km persekiojimas), sidabro medalis (10 km sprintas), bronzos medalis (mišri estafetė)
** 2012 m. – aukso medalis (10 km sprintas, 12,5 km persekiojimas, 15 km masinis startas), sidabro medalis (4×7,5 km estafetė)
** 2013 m. – aukso medalis (20 km lenktynės), sidabro medalis (10 km sprintas, 12,5 km persekiojimas, 4×7,5 km estafetė, mišri estafetė)
** 2015 m. – aukso medalis (20 km lenktynės), sidabro medalis (mišri estafetė), bronzos medalis (4×7,5 km estafetė)
** 2016 m. – aukso medalis (20 km lenktynės, 10 km sprintas, 12,5 km persekiojimas, mišri estafetė), sidabro medalis (15 km masinis startas)
** 2017 m. – aukso medalis (12,5 km persekiojimas), sidabro medalis (4×7,5 km estafetė, mišri estafetė), bronzos medalis (20 km lenktynės, 10 km sprintas)
** 2020 m. – aukso medalis (20 km lenktynės, 4×7,5 km estafetė), bronzos medalis (10 km sprintas)

* **[[Biatlono pasaulio taurė]]**
** Taurės laimėtojas (2011/12, 2012/13, 2013/14, 2014–15, 2015–16, 2016–17, 2017–18)
** III vietos laimėtojas (2010/11)
** Taurės etapai: 82 kartai – I vieta, 40 – II vieta, 26 – III vieta

## Nuorodos
* Martin Fourcade profilis
* asmeninis tinklalapis 

## Šaltiniai
Barva

: *Apie ugnikalnį žr. [[Barva (ugnikalnis)]].*

**Barva** () – miestas vidurio Kosta Rikoje, Heredijos provincijoje, šiaurinis Heredijos priemiestis. Žemdirbystės ir gyvulininkystės regiono centras. Miesto įžymybė yra barokinė, 1568 m. pašventinta, Šv. Baltramiejaus bažnyčia. Baltramiejaus atlaidų metu vyksta spalvingas karnavalas. Yra miesto parkas, kultūros šventykla, kolonijinės architektūros gyvenamieji namai, įvairūs paminklai.

## Istorija

Barva pradėjo kurtis XVI a. Gyvenvietė pavadinta vietinio indėnų kasiko Barvako garbei. Oficialiai *San Bartolomé de Barva* gyvenvietė įkurta 1613 m.


Image:Municipalidad de Barva.JPG|Miesto savivaldybė
Image:CasasBarva.JPG|Kolonijinė architektūra
Malezija

**Malezija** – geobotaninis regionas paremtas čia augančia flora.

## Geografija
Prie Malezijos priskiriama:
* Pietryčių Azijos dalis – Malakos pusiasalis ir visos Malajų salyno salos – Sumatros, Javos, Borneo, Sulavesio, Mažosios Sundos, Molukų, Filipinų salos.
* Australazijos dalis – Papua sala, Bismarko salynas, Aru salos.

## Augalija
Šiame regione vyrauja drėgnieji atogrąžų miškai. Augalija turi bendrų bruožų, o kilusi daugiausiai iš Azijos, bet nemaža augalų dalis, ypač pušūnų skyriui priklausančių araukarijinių ir podokarpinių šeimos yra kilusios nuo Antarktikos floros regiono.

## Taip pat skaitykite
* Biogeografija
* Ekosistema
* Ekoregionas
* Biomas
* Biologinė įvairovė
Mercedes AMG High Performance Powertrains

**Mercedes AMG High Performance Powertrains** (anksčiau buvo žinoma kaip **Mercedes-Ilmor** ir **Mercedes-Benz HighPerformanceEngines**) – Formulės 1 variklių gamintoja iš Didžiosios Britanijos. Kompanija priklauso Daimler AG grupei.

Kompanija buvo įkurta 1983 m. spalio 11 d. kaip Ilmor inžinierių ir variklių gamintojų įmonė. 1993 m. 25 % kompanijos akcijų įsigijo Daimler-Benz grupė. 2002 m. šis akcijų paketas padidintas iki 55 %, o kompanija pavadinta **Mercedes-Ilmor**. 2005 m. Daimler-Benz grupė įsigijo visą Ilmor akcijų paketą ir tapo vienintelė savininkė. Tuo metu pavadinimas buvo pakeistas į **Mercedes-Benz HighPerformanceEngines Ltd**. 2011 m. pavadinimas dar kartą buvo pakeistas – į **Mercedes AMG High Performance Powertrains**.

1991 m. kompanija tiekė savo variklius Leyton House Racing komandai. 1994 m. šiuos variklius naudojo Pacific GP, o nuo 1995 m. – McLaren.

Šiuo metu kompanija teikia variklius McLaren, Force India ir Mercedes GP ekipoms.

## Nuorodos
* Oficiali įmonės svetainė
Sarapiki Puerto Vjechas

**Sarapiki Puerto Vjechas** () arba tiesiog **Puerto Vjechas** – miestas Kosta Rikos šiaurėje, Heredijos provincijoje, prie Sarapiki upės ir jos intako Puerto Vjecho žiočių. Sarapiki kantono centras. Keliai į Floresą, San Migelį. Verčiamasi žemės ūkiu (ananasai, cukranendrės, bananai), gyvulininkyste, turizmu. Veikia klinika, yra viešbučiai. Netoli miesto, džiunglėse, veikia La Selvos biologinė stotis.

## Istorija
1970 m. Puerto Vjechui suteiktas miesto statusas, jis tapo kantono centru.
Sarapiki

**Sarapiki** () – upė Kosta Rikos šiaurėje; San Chuano dešinysis intakas. Prasideda Centrinėje Kordiljeroje, išteka iš Poaso ugnikalnio kraterio lagūnos. Teka šiaurės rytų kryptimi, daugiausia lygumomis, apaugusiomis tropinėmis džiunglėmis. Įteka į San Chuaną Nikaragvos pasienyje, ties Trinidado gyvenviete.

Didžiausias intakas – Puerto Vjechas (dešinysis).

Prie Sarapiki upės įsikūrę San Migelio, La Vircheno, Puerto Vjecho miesteliai.
Vanguard 1

**Vanguard 1** buvo ketvirtasis dirbtinis Žemės palydovas ir pirmasis aprūpinamas saulės energija. Nors ryšys su palydovu nutrūko dar 1964 m., jis išlieka seniausiu žmonijos sukurtu palydovu tebesklandančiu orbitoje. 

Tai buvo Vanguard projekto, išbandyti trijų pakopų raketos veiksmingumą, dalis. Taip pat jis turėjo padėti nustatyti aplinkos poveikį orbitoje sklandančiam palydovui ir jo sistemoms. Be to, palydovas buvo naudojamas siekiant gauti geodezinius išmatavimus orbitos analizės būdu.

## Konstrukcija
Vanguard 1 – rutulio formos aliumininis aparatas, jo diametras siekia 165 mm, svoris – 1,47 kg. Jame buvo įmontuoti du siųstuvai, vienas – 10 mW galios, 108 MHz dažnio, aprūpinamas gyvsidabrio baterija, kitas – 5 mW, 108,03 MHz, aprūpintas šešiomis saulės baterijomis. Jo išorėje kyšojo šešios trumpos antenos. Siųstuvai daugiausia buvo naudojami inžinerijos tikslams bei informacijos rinkimui, bet taip pat ir elektronų kiekio tarp palydovo ir antžeminių stočių nustatymui. Vanguard taip pat turi du termistorius, kurie šešias dienas matavo vidaus temperatūrą tam, kad būtų nustatytas šiluminės izoliacijos veiksmingumas.

## Misija
1958 m. kovo 17 d. Vanguard raketos buvo nugabentas į 3 969 km aukštyje esančią 654, 134,2 min. elipsės formos orbitą, pasvirusią 34,25 laipsniais. Iš pradžių buvo apskaičiuota, kad aparatas orbitoje turėtų išsilaikyti apie 2000 metų, bet vėliau buvo išsiaiškinta, kad Saulės spinduliuotės slėgis ir atmosferos srauto pasipriešinimas smarkaus Saulės aktyvumo metu ženkliai pakeitė palydovo perigėjaus tašką, dėl ko jo gyvavimo trukmė orbitoje sumažėjo iki apytikriai 240 metų.
San Chuanas (Centrinės Amerikos upė)

**San Chuanas** () – upė Centrinėje Amerikoje, Nikaragvos ir Kosta Rikos teritorijose. Išteka iš pietrytinio Nikaragvos ežero galo ir vingiuoja džiunglėmis apaugusia lyguma rytų kryptimi. Beveik per visą ilgį teka valstybine Nikaragvos–Kosta Rikos siena. Įteka į Karibų jūrą, sudaro deltą su didele upine Kalero sala.

Didžiausi intakai: Pokosolis, San Karlosas, Sarapiki, Koloradas (dešinieji), Sabalosas (kairysis).

Upė laivuojama (dėl laivybos tarp abiejų šalių vyksta ginčai). Nikaragvos pusėje įsteigtas biosferos rezervatas, upėje gyvena gėlavandeniai jautiniai rykliai. Svarbiausias pakrantės miestas – San Karlosas.

1525 m. keliautojas Rui Diasas upę pavadino ***Desaguaderu*** (*el Desaguadero*), tačiau 1538 m. upė pervadinta Šv. Jono Krikštytojo garbei. Vėliau šia upe dažnai ėmė keliauti piratai, todėl greta jos pastatytas El Kastilijo fortas. XIX a. buvo planuojama San Chuano upę paversti Nikaragvos kanalo, kuris jungtų abu vandenynus, dalimi, tačiau šį projektą aplenkė Panamos kanalas.
Braulijo Karilijo nacionalinis parkas

**Braulijo Karilijo nacionalinis parkas** () – saugoma gamtos teritorija centrinėje Kosta Rikoje, San Chosė ir Heredijos provincijoje, Centrinės Kordiljeros kalnuose. Įkurtas 1978 m. ir pavadintas prezidento Braulijo Karilijo Kolinos garbei.

Parkas apima tiek aukštikalnių sritis, siekiančias beveik 3000 m aukštį, tiek priekalnių lygumas. Į teritoriją patenka užgesęs Barvos ugnikalnis. Beveik 90 % parko užima pirmykščiai tropiniai miškai. Čia auga ~6000 augalų rūšių (iš jų bent 50 endeminės), sutinkama 140 žinduolių ir 515 paukščių rūšių. Iš retų gyvūnų sutinkami jaguarai, pumos, skruzdėdos, 3 beždžionių rūšys.

Nors Braulijo Karilijo nacionalinis parkas yra tik už 24 km nuo San Chosė, tai vienas mažiau turizmui pritaikytų šalies parkų, čia yra keletas pažintinių kelių ir 3 reindžerių stotys. Parką kerta San Chosė–Limono plentas.
Linas Zareckas

**Linas Zareckas** „Choras“ (g. 1974 m. birželio 26 d. Vilniuje) – Lietuvos grupės ŽAS būgnininkas ir dainininkas.

## Biografija
Muzikinę karjerą pradėjo būdamas 16, įkūrė grupę „Ragai“. Vėliau su draugais įkūrė Death Metal grupę „Parricide“. Įrašė dvi demo juostas „Liberation“ ir „In Brutality“. Su Parricide dalyvavo didžiausiuose Lietuvos metalo muzikos festivaliuose ir turuose.
Puoselėdamas metalo muzikos kultūrą, kartu su Linu Mažeika–Ezopu organizavo didžiausią Metalo muzikos festivalį Baltijos šalyse – Death Comes. Pirmasis į Lietuvą atvežė pasaulio metalo muzikos grandus Anathema (JK) ir Deicide (JAV).

1995 m. prisijungė prie grupės ŽAS. Su grupės draugais rengė laidą „Be Proto“ (lietuviškoji Jack Ass versija).
Su Tomu Rimkumi vedė sporto laidą „Krepšinio klubas“ BTV kanale, dirbo laidos „VIP“ prodiuseriu bei redaktoriumi.

2005 m. studijavo tarptautinį verslą Maince (Vokietija).

Renginių ir kelionių UAB „Motiventti“ steigėjas ir vienintelis akcininkas. 2007 metais Lietuvos liberalų sąjūdžio rinkimų štabo vadovas.
Futbolo klubo „Prelegentai“ puolėjas.

Buvo vedęs dainininkę Astą Pilypaitę. Išsiskyręs. Iš pirmos santuokos turi dvi dukras. 

2012 m. susižadėjo su Kornelija Kairyte.

## Šaltiniai
Bukasnukis ryklys

**Bukasnukis ryklys** arba **jautinis ryklys** (*Carcharhinus leucas*) – ryklių rūšis, priklausanti pilkųjų ryklių (*Carcharhinidae*) šeimai. Tai viena iš kelių kremzlinių žuvų rūšių, gyvenanti ir gėlavandeniuose vandens telkiniuose.

Bukasnukiai rykliai paplitę daugelyje tropinių jūrų pakrančių, lagūnų, užutėkių. Paprastai laikosi ne didesniame nei 30 m gylyje. Šie rykliai dažnai įplaukia ir į didesnes tropines upes – Zambezę, Amazonę, Brisbeną, Gango–Bramaputros deltą, Misisipę. Bukasnukiai rykliai gyvena gėlavandeniame Nikaragvos ežere, kurį pasiekia 200 km ilgio San Chuano upe (pakeliui įveikdami slenksčius). Amazonėje bukasnukis ryklys užfiksuotas ties Ikitosu (4000 km aukštyn upe).

Suaugęs bukasnukis ryklys gali siekti 3,5 m ilgį ir sverti iki 318 kg. Patelės didesnės už patinus. Užpakalinis pelekas ilgesnis ir žemesnis nei kitų stambių ryklių. Veda 4-10 jauniklių, kurie gimę yra ~70 cm ilgio.

Bukasnukiai rykliai maitinasi žuvimis, kitais rykliais (tarp jų ir savo rūšies), vėžliais, delfinais, vėžiagyviais, paukščiais, sausumos žinduoliais. Medžioja dažniausiai pavieniui. Šie rykliai yra itin agresyvūs ir griebia bet kokią potencialią auką. Dėl savo agresyvumo ir gyvenimo greta sausumos, bukasnukiai rykliai yra vieni dažniausiai žmones užpuolančių ryklių.

## Šaltiniai
Piratų partija

**Piratų Partija** – įvairiose šalyse egzistuojančių politinių organizacijų pavadinimas. Paprastai šių organizacijų tikslas yra autorių teisių sistemos pertvarkymas, siekis legalizuoti bylų dalinimąsi (P2P tinklus), uždrausti naudoti DRM apsaugas, panaikinti tuščių laikmenų mokesčius, laipsniškai atsisakyti patentų sistemos. Piratai remia atvirą kodą, skatina naudoti atvirus formatus ir standartus. Gina žmogaus privatumo teises, griežtai pasisako prieš interneto sekimą ir kontroliavimą.

## Istorija
Pirmoji oficiali Piratų partija buvo įkurta 2006 m. sausio 1 d. Švedijoje. Jos įkūrėjai buvo žmonės, taip pat įkūrę ir vieną didžiausių torrent svetainių „The Pirate Bay“, lyderis – Rickard Falkvinge. Terminas „piratai“ buvo ir yra plačiai naudojamas muzikos, filmų industrijų kompanijose ir plačiojoje visuomenėje apibūdinant intelektinės nuosavybės ir autorių teisių pažeidėjus.

## Šaltiniai
Valmara 69

**Valmara 69**, *V-69* – itališka priešpėstinė iššokančioji mina, gaminama kompanijos „Valsella“. Sukurta tobulinant miną *[[Valmara 59|V-59]]*. 

Dabar Italijoje ši mina nebegaminama, tačiau jos kopijos gaminamos kitose valstybėse, pvz., *SPM-1* – Singapūre. Pietų Afrikos gaminta versija vadinosi *J-69* ir yra identiška itališkajam originalui. Pietų Afrikoje šių minų nebegamina, nes ši valstybė laikosi Otavos priešpėstinių minų draudimo sutarties. 

## Konstrukcija
Pagrindinis minos korpusas plastikinis, trumpo vamzdžio formos, alyvuogių žalumo ar smėlio spalvos. Šio korpuso viduje yra plieninis išmetamasis korpusas. Minos viršuje yra sprogdiklio dangtelis su penkiais „rageliais“. Sprogdiklis suveikia tada, kai sprogdiklio dangtelis palenkiamas užlipus ant vieno iš ragelių ar užkliuvus už atotampos, pririštos prie centrinio ragelio. Dangteliui palinkus sprogdiklyje spyruoklės varomas skiltuvas smogia į kapsulę, kuri padega minos apatinėje dalyje esantį išmetamąjį užtaisą. Šis užtaisas sviedžia aukštyn išmetamąjį korpusą su koviniu užtaisu. 

Minai pasiekus maždaug 50 cm aukštį įsitempia vielinis pavadėlis, jungiantis žemėje likusį pagrindinį plastikinį minos korpusą su išmestuoju koviniu korpusu, ir nuleidžia antrą spyruoklės varomą skiltuvą, kuris smogia į antrą kapsulę, susprogdinančią kovinį užtaisą. Kovinį užtaisą supa plastikinis apvalkalas su maždaug 1000 gatavų plieninių kaunamųjų elementų, kurie didžiuliu greičiu sviedžiami į visas puses. Minos visiškojo naikinimo spindulys yra 25 m, bet lekiantys kaunamieji elementai yra pavojingi kur kas didesniu nuotoliu (pvz., jei pataikytų į akį). 

Mina sprogsta maždaug per vieną sekundę nuo sudirginimo, todėl pasislėpti (pvz., griūti ant žemės) nebūna laiko. 

Mina turi daug metalo, todėl ją lengva aptikti naudojant metalo detektorius. Kaip ir daugelis iššokančiųjų minų *Valmara 69* būna įkasta grunte, todėl ją sunku pamatyti, ypač žolėje. Be to, paprastai netoli *Valmarų 69* dėdavo mažametales minas (pvz., VS-50), kad būtų sunkiau išminuoti. 

„Valsella“ gamino specialų elektroninį priešišminuoklį () VS-AR, kuris skirtas naudoti su „Valsella“ gamintomis VS-50 ir Valmara 69 priešpėstinėmis, VS-1.6 ir VS-1.2 prieštankinėmis minomis. Įtaisas VS-AR4 turi seriją sprogdiklių adapterių, kurie leidžia įtaisą įsukti į bet kurios iš nurodytų minų dugną. Paleistas įtaisas VS-AR turi 10 minučių mechaninės delsties tarpsnį (nuo kaiščio ištraukimo) ir po jos sekantį 30 min. elektroninės delsties tarpsnį. Įtaisas naudoja dvi 1,5 V baterijas, kurių užtenka kad įtaisas veiktų daugiau kaip metus. 

*Valmara 69* minos aptinkamos Angoloje, Egipte, Irane, Irake, Turkijoje, Kuveite, Mozambike, Sudane ir Vakarų Sacharoje.

## Techninės taktinės charakteristikos
Krašto naujienos

**Krašto naujienos** – Vilniaus krašto laikraštis, kurį nuo 2011 m. gegužės 15 d. iki 2012 m. spalio leido VšĮ „Lietuva ant delno". Prieš tai ėjo to paties pavadinimo rajoninis laikraštis.

VšĮ „Lietuva ant delno“ direktorius ir laikraščio vyr. redaktorius buvo Virginijus Martišauskas.

Šiuo metu veikia Vilniaus apskrities internetinė svetainė „Krašto naujienos“. Nuo 2015 m. rugsėjo 25 d. vienintelis leidėjas yra VšĮ „Širvintų spauda”. Įmonės vadovė ir internetinės svetainės vyr. redaktorė Neringa Tuškevičienė.

## Nuorodos
* Apie Krašto Naujienas 

Nuo 2015 m. rugsėjo mėn 25 d. vienintelis „Krašto naujienų” leidėjas yra VšĮ „Širvintų spauda”. Vadovė Neringa Tuškevičienė.
Išmetamasis užtaisas

**Išmetamasis užtaisas** (; ) – parako ir kitokio svaidomojo sprogalo užtaisas padegamajame, šviečiamajame, agitaciniame sviedinyje, minosvaidžio minoje ar kasetiniame šaudmenyje (aviacinė bomba, raketa) arba iššokančioje minoje, kuris atidaro konteinerį (sviedinį, miną, kasetinį šaudmenį) ir jo turinį išsviedžia laukan.
 
Sviedinių ir minosvaidžių minų išmetamasis užtaisas sprogsta tam tikrame trajektorijos taške ir išmeta padegamąjį mišinį, šviečiamosios medžiagos paketą su parašiutu, agitacinę literatūrą. Iš kasetinių šaudmenų išmeta antrinius šaudmenis, iš cheminių šaudmenų - nuodingąjį agentą. 

## Išmetamieji užtaisai raketų modeliavime
Išmetamieji užtaisai naudojami ir raketų modeliavime, kur jie išmeta parašiutą ar kitą kritimą lėtinantį įtaisą, leidžiantį raketos modeliui saugiai nusileisti. Tokiose raketose išmetamąjį užtaisą padega per parakinį delsiklį, kuris užsidega išdegus raketos variklio kurui. Kartais išmetamąjį mišinį padega degiklis, valdomas laikmačio ar aukštimačio. Raketų modelių išmetamuosiuose užtaisuose naudojamas dūminis parakas, retai – bedūmis parakas ar kitos pirotechninės medžiagos. 

## Išmetamieji užtaisai signaliniuose šaudmenyse
Išmetamieji užtaisai naudojami ir kai kuriose signalinėse raketose, kurios perduodą spalvotos šviesos ar spalvotų dūmų signalą. Šie užtaisai iš korpuso išmeta žvaigždutes (šviečiančiuosius elementus) ar dūmus sudarantį mišinį, taip pat gali išmesti tokios šviesinės raketos parašiutėlį, kad žvaigždutė ilgai išsilaikytų reikiamame aukštyje.
Dvigarsis

**Dvigarsis** – kalbos garsas, sudarytas iš to paties skiemens garsų, kurie tariami sudaro glaudų junginį. Šis terminas apima tiek grynuosius dvibalsius (kurie laikytini dvigarsių atmaina), tiek mišriuosius dvigarsius. Kartais prie dvigarsių priskiriamos ir afrikatos.

## Skirstymas

### Lietuvių kalba
* **Grynieji dvibalsiai** sudaryti iš dviejų balsių (ai, au, ei, ui, ie, uo). Iš jų ie ir uo vadinami *sutaptiniais dvibalsiais*, nes klausantis neįmanoma aiškiai atskirti juos sudarančių dėmenų. Lietuvių kalboje vartojamuose tarptautiniuose žodžiuose turimi dvibalsiai eu (*Eu*ropa), oi (andr*oi*das), ou (š*ou*). Vadinasi, bendrinėje lietuvių kalboje vartojami 6 savos ir 3 svetimos kilmės grynieji dvibalsiai. Jaustuke sud*ieu* tariamas tribalsis ieu.
* **Mišrieji dvigarsiai** sudaromi iš balsių a, e, i, u + sklandieji priebalsiai (pusbalsiai) l, m, n, r. Jų yra 16: al, am, an, ar, el, em, en, er, il, im, in, ir, ul, um, un, ur.

Pasikeitus žodžių riboms ir kintant morfemoms, gali pasitaikyti antrinių, vėliau susidariusių mišriųjų dvigarsių arba trigarsių: t*ol*ti (plg. tolimas), m*ėl*ti (plg. mėlynas), raud*on*skruostis (plg. raudonas), ob*uol*mušis (plg. obuolys), š*ien*pjovys (plg. šienas) ir kt. Vyriškosios giminės daugiskaitos naudininke turimas mišrusis trigarsis *iem* (ger*iem*s, j*iem*s, plg. sen. liet. geriemus, jiemus), moteriškosios giminės daugiskaitos naudininke ir sutrumpintame įnagininke – mišrieji dvigarsiai *om*, *ėm* (balt*om*s kat*ėm*s, plg. sen. liet. baltomus katėmus; su balt*om* kat*ėm* iš su baltomis katėmis).

Kitokių mišriųjų dvigarsių yra skoliniuose ir tarptautiniuose žodžiuose, pavyzdžiui, *om* (k*om*potas), *on* (k*on*certas), *ol* (p*ol*ka), *or* (*or*kestras, m*or*ka, k*or*ta) ir kt.

## Išnašos

## Literatūra
* 
* *[[Zigmas Zinkevičius]]*. *Lietuvių kalbos istorinė gramatika. T. I.* Vilnius, 1980.
Kašučių (Dubašių) senosios kapinės

**Kašučių, Dubašių senosios kapinės**, vadinamos *Kapeliais, Marų kapeliais* (saugotinas kultūros paveldo objektas) – neveikiančios kapinės centrinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Dubašiuose (Darbėnų seniūnija), 1,18 km į šiaurės vakarus nuo tilto per Akmeną kelyje Darbėnai – Kūlupėnai, tarp Kašučių ežero ir Akmenos upės.

## Vieta
Įrengtos pakilumoje, ties Kašučių kaimo riba, Kašučių kapinyno šiaurės rytiniame pakraštyje. Pailgos šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, apie 80 m ilgio ir 40 m pločio. Laidojimo žymių ir mažosios architektūros paminklų nėra. Paviršius nelygus, banguotas, žemėja į rytus – pietryčius. Didžioji teritorijos dalis apaugusi lapuočiais, o vakarinė – spygliuočiais medžiais.

Teritorijos plotas – 0,32 ha.

## Istorija
Veikė XVI – XVIII a. Laidoti Kašučių bajorkaimio ir Dubašių kaimo gyventojai. Priklausė Kašučių bajorams Sakeliams, nuo XIX a. pab. – Mykolui Valavičiui. tarpukario žemės reformos metu teritorija priskirta Dubašių kaimui.

Nuo seno kapinėse stovėjo keli aukšti ąžuoliniai kryžiai, kurių paskutiniai sunyko XIX a. pab. – XX a. pr.

Nuo 1972 m. kapinių teritorija saugoma kaip sudėtinė Kašučių kapinyno teritorijos ploto dalis.

1992 m. žvalgė Julius Kanarskas.

## Šaltiniai

* Julius Kanarskas. Dubašių kaimo kapinės, Darbėnų apyl., Kretingos raj., 1993. – Kretingos muziejaus mokslinis archyvas. – F. 4, b. 182
Margi dvarai

**„Margi dvarai“** – ciklo „Dainos iš visos Lietuvos“ kompaktinė plokštelė, kurioje pateikiami 2005 m. Lietuvos liaudies kultūros centro ir Kėdainių krašto muziejaus specialistų užfiksuoti pavienių folkloro dainininkų ir ansamblių įrašai.  

Albume atspindima plati Kėdainių krašto liaudies dainų žanrų įvairovė: vestuvių, jaunimo, šeimos, karo, darbo, vaikų dainos, pasakojamosios bei smulkiosios tautosakos pavyzdžiai. Daugelis dainų yra apeiginės funkcinės paskirties, homofoninio daugiabalsiškumo stiliaus, kuris būdingas Aukštaitijos regionui. Taip pat įtraukta keletas etnoinstrumentologinėje ekspedicijoje 1999 m. užfiksuotų pavienių muzikantų griežiamų kūrinių.

## Albumo kūriniai

**Kėdainių kultūros centro folkloro ansamblis „[[Jorija]]“:
# ''Du karveliai'' (darbo)
# ''Oi tėvuži, tėvužėli'' (karo)
# ''Šąla šalunėlis'' (karo)
# ''Atjojo husarai'' (karo)
# ''Atjojo jojo'' (jaunimo)
# ''Jau sutemo temela'' (vestuvių)
# ''Už ąžuolo melnyčia'' (šeimos)
# ''Klausinėjo bernužėlis'' (našlaičių)
# ''Atėjo senelis'' (vaikų)<br>**Juozas Rumba** ([[bandonija]]):<br> 
# ''Polkutė''
# ''Kubilas''
# ''Valsas''<br>**Kotryna Plinkuvienė**:<br>
# ''Kad aš buvau'' (vaikų)
# ''Čyru vyru'' (vyturio mėgdžiojimas)
# ''Virė boba virtinėlių'' (kregždės mėgdžiojimas)
# ''Oi varge varge'' (šeimos)<br>**Bronė Gaučienė**:<br>
# ''Gidz gidz vanagidz'' (žaidimas)
# ''Džyru džyru pjausiu'' (žaidimas)<br>**Emilija Paškevičienė**:<br>
# ''Išleidom ožką riešutaut'' (vaikų)<br>**Stasys Počepavičius** ([[armonika]]):<br>
# ''Valsas''
# ''Polka iš Laibujų''<br>**LASS Kėdainių rajono folkloro ansamblis „Temela“**:<br>
# ''Sėjau rūtelių'' (vestuvių)<br>**Labūnavos pagrindinės mokyklos vaikų folkloro ansamblis „Pėdelis“:
# *Kodėl gandras varles lesa* (sakmė)
# *Čyru vyru pavasaris* (vyturio mėgdžiojimas)
# *Virė virė boba virtynius* (kregždės mėgdžiojimas)
# *Kėės kėės* (griežlės mėgdžiojimas)
# *Važiava žmogs keliu* (skaičiuotė)
# *Tupi kuosa viduryje* (ratelis)
# *Aš turėjau gaidį* (vaikų daina)*'[[Akademija (Kėdainiai)|Akademijos]] folkloro ansamblis „[[Seklyčia (ansamblis)|Seklyčia]]“:<br>
# *Galiam sode rymojau* (jaunimo)
# *Jaunas jaunikaitis* (jaunimo)
# *Šuneliai suloja* (vestuvių)
# *Margi dvarai* (vestuvių)
# *Skyniau skyniau skynimėlį* (vestuvių)
# *Ko nuliūdai, sesute* (vestuvių)
# *Oi tėve tėve tėvelio* (šeimos)
# *Kukuoj girioj gegutėlė* (šeimos)
# *Vai dariau dariau* (romansas)
# *Gieda gaideliai raliuoja* (karo) 

Dainas veda ir pasakoja:

* Bernardas Kažukauskas (14), Danutė Makelienė (5), Remigijus Kiseliūnas (6), Ona Auškalnienė (7, 9, 33), Regina Lukminienė (8), [[Irena Parnavienė]] (22), Rūtenė Kretavičiūtė (23, 34, 29), Vestina Černiauskaitė (25, 26, 27), Eglė Rabikaitė (28), Bronė Gaučienė (30–32, 34–39).

== Nuorodos ==

* [http://www.kedainiumuziejus.lt/Pub/default.aspx?Page=PublishingLT  Apie albumą *kedainiumuziejus.lt'' svetainėje]
Pranas Benetis

**Pranas Benetis** (slap. **Maželis, Mažasis Pranas**, 1922 m., Kretingoje, Kretingos apskr. – 1948 m. balandžio 21 d. Didžiųjų Žalimų k., Salantų vls., Kretingos apskr.) – Lietuvos partizanas, Kardo rinktinės Narimanto (Palangos) kuopos vadas, rinktinės štabo žvalgybos skyriaus viršininkas.

Žuvo kartu su rinktinės štabo nariu Kostu Lenku–Meistru ir neatpažintu partizanu 1948 m. balandžio 21 d. Didžiųjų Žalimų miške netoli Prano Drungilo sodybos, patekęs į Salantų MGB Salantų valsčiaus poskyrio stribų ir MGB kariuomenės karių surengtą pasalą. 

Vardas įamžintas Kretingos senųjų kapinių paminkle žuvusių Kardo rinktinės partizanų atminimui, taip pat šeimos antkapiniame paminkle Kretingos (Padvarių) kapinėse.

## Šaltiniai
* Lietuvos ypatingasis archyvas, f. K-1, ap. 3, b. 1243, l. 101, 111. – Ap. 47, b. 246, l. 5v–6.
* Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimų departamento 1998 m. kovo 6 d. archyvinė pažyma, l. 3.
* Lietuvos gyventojų genocidas 1948. – Vilnius: Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo centras, 2007. – T. 3. – D. 1 (A-M). – P. 150
Čyževo miesto herbas

**Čyževo miesto herbas** () – Čyževo miesto heraldinis simbolis.

## Aprašas

Žydrame skydo lauke balta karališkoji lelija, iš viršaus apgaubta sidabrinės pasagos, ant pasagos auksinis geležinis kryžius.

* Lelija – simbolizuoja *Godlevų* šeimą.
* Pasaga – simbolizuoja *Čyževų* šeimą.

## Šaltiniai
* Aprašymas apie herbą (lenk.)
* Aprašymas apie herbą (lenk.)
Čyžev Zlote Jablkas

**Čyžev Zlote Jablkas** () – buvęs kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Čyževo valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo 2011 m. sausio 1 d. kaimas prijungtas prie Čyževo miesto.

## Šaltiniai
* Kaimo prijungimo prie miesto įstatymas (lenk.) 
* Aprašymas apie Čyževo valsčiaus reformas (lenk.)
Čyževo Naujosios žydų kapinės

**Čyževo Naujosios žydų kapinės** () – žydų kapinės, įkurtos apie 1820 m. Čyževo mieste, *ul. Cichej* gatvėje. Anksčiau buvo naudojamos Čyževo Senosios žydų kapinės. Kapinių teritorija 1,3 ha, kurioje išlikę 2 antkapiai. Kapinės buvo suniokotos per II pasaulinį karą. 1860 m. kaiminystėje buvo įkurtos katalikų kapinės.

## Literatūra
* Przemysław Burchard: Pamiątki i zabytki kultury żydowskiej w Polsce. Warszawa: 1990, s. 66.   
 
## Nuorodos
* Aprašymas apie kapines I (lenk.) 
* Aprašymas apie kapines II (lenk.)
Čyževo Senosios žydų kapinės

**Čyževo Senosios žydų kapinės** () – žydų kapinės, įkurtos XVIII a. Čyževo mieste. Kapinių teritorija 0,4 ha. Antakpių neišliko. Nuo 1820 m. kapinės buvo nebenaudojamos, vietoje jų įkurtos Čyževo Naujosios žydų kapinės.

## Literatūra
* Przemysław Burchard: Pamiątki i zabytki kultury żydowskiej w Polsce. Warszawa: 1990, s. 66.   
 
## Nuorodos
* Aprašymas apie kapines I (lenk.) 
* Aprašymas apie kapines II (lenk.)
Balykči

**Balykči** () – miestas rytų Kirgizijoje, Isyk Kulio srityje, vakariniame Isyk Kulio ežero gale, 175 km į rytus nuo Biškeko. Pro miestą eina kelias iš Biškeko į Kiniją, pasiekia geležinkelis. Laivų prieplauka. Verčiamasi maisto pramone, žvejyba, laivų statyba.

## Istorija

Senovėje pro dabartinio miesto vietą ėjo Šilko kelio maršrutas. XIX a. įkurtas nedidelis postas kelyje tarp Biškeko ir Karakolo. Amžiaus pabaigoje pradėta vystyti žvejyba, gyvenvietė išaugo. 1909 m. ji pervadinta ***Rybačje*** (). 1954 m. suteiktas miesto statusas, Rybačjė tapo svarbiu transporto mazgu. 1989–1992 m. miestas pervadintas ***Isyk Kuliu*** ir buvo srities centru. Nuo 1993 m. vadinamas senuoju savo vardu – Balykči („žvejas“).

## Šaltiniai
Kiparisinis dakridis

**Kiparisinis dakridis**, (, ) – podokarpinių (*Podocarpaceae*) šeimos, dakridžių (*Dacrydium*) genties augalų rūšis.

## Paplitimas
Tai endeminė medžių rūšis, natūrliai auga tik Naujosios Zelandijos salose. Nors jo miškai buvo gerokai iškirsti, bet šiuo metu šiam medžiui išnykti grėsmės nėra.

## Augavietės
Auga nuo jūros paviršiaus iki 600 metrų reljefo aukštyje.

## Aukštis, kamieno skersmuo
Šie medžiai užauga **35**, rečiau **60 m** aukščio. Prieš beveik iškertant jų gausius miškus, pasak istorinių šaltinių, pasitaikydavo iki **61 m** aukščio šių medžių. Dabar žinomas aukščiausias **53,7 m** aukščio *(pagal Robert Van Pelt 2003.01.27)*. Kitas aukštas žinomas medis yra 46,4 m aukščio ir su 238 cm skersmens kamienu. Manoma jis 131,9 m³ tūrio. Kiparisinių dakridžių kamieno skersmuo paprastai 150 cm, rečiau 2 m, o stambausių iki **253 cm**. Su didžiausiu skersmens kamienu pasitaiko labai seni ar aukščiausi medžiai.

## Apibūdinimas
Kamienas tiesus ir stambokas. Savo natūralaus paplitimo areale žydi gruodžio - kovo mėnesiais. Vaisiams subrandinti reikia metų ar dar daugiau laiko ir dažniausiai jie subręsta vasario - gegužės mėnesiais.

## Amžius
Gali gyventi daugiau kaip 1000 metų. 550–650 metų amžiaus šių medžių dažnai pasitaiko. 

## Pavadinimas
Oficialaus lotyniško mokslinio pavadinimo (*„Dacrydium cupressinum“* Sol. ex Lamb.) rūšies autoriai *[[Daniel Carl Solander]]* (1733-1782) ir *[[Aylmer Bourke Lambert]]* (1761-1842). Anglų kalboje naudojamas oficialus rūšies pavadinimas - *„Rimu“* yra perimtas iš maorių kalbos.

Turi šiuos sinonimus:
**Dacrydium cupressiforme Carrière*
**Thalamia cupressina (Sol. ex G.Forst.) Spreng.*

## Nuorodos
* Kiparisinio dakridžio oficialus mokslinis pavadinimas per ipni.org svetainę, *[[Anglų kalba|Anglų k.]]*
* Plačiau apie Kiparisinį dakridį per conifers.org svetainę, *Anglų k.*
* Plačiau apie Kiparisinį dakridį per nzpcn.org.nz svetainę , *Anglų k.*
* Plačiau apie Kiparisinį dakridį per nznativeplants.co.nz svetainę , *Anglų k.*
* Plačiau apie Kiparisinį dakridį per teara.govt.nz svetainę, *Anglų k.*
* Papildomai apie Kiparisinį dakridį per pfaf.org svetainę, *Anglų k.*
Čyževo geležinkelio stotis

**Čyževo geležinkelio stotis** () – geležinkelio stotis Čyževo mieste, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Mazovijos Vysokio apskrityje. Per stotį eina Zelonkos-Kužnica Bialostockos geležinkelio linija. Nuo stoties iki Šulbože Kotų geležinkelio stotelės yra 8,8 km ir iki Kitų geležinkelio stotelės 6,2 km.
 


Czyżew - dworzec kolejowy.JPG


## Nuorodos
* Aprašymas apie stotį (lenk.)
Petter Northug

**Peteris Nortugas** (, g. 1986 m. sausio 6 d., Mosvike, Norvegija) – norvegų slidininkas, dukart olimpinis ir daugkartinis pasaulio čempionas. P. Nortugas yra laimėjęs 13 pasaulio čempionato aukso medalių, 37 pasaulio taurės etapus. 2009/10 m. laimėjo didžiąją pasaulio slidinėjimo taurę.

## Karjera
2005/06 m. sezone debiutavo pasaulio taurės varžybose ir tame sezone laimėjo pirmąjį taurės etapą. Bendroje įskaitoje liko 14 vietoje. 
2007 m. laimėjo pirmajį aukso medalį (4 x 10 km estafetė) pasaulio slidinėjimo čempionate. 2009 m. pasaulio čempionate laimėjo net tris aukso medalius.
2008/2009 sezone užėmė antrąją vietą bendroje pasaulio slidinėjimo taurės įskaitoje.
2010 m. debiutavo Lilehamerio žiemos olimpinėse žaidynėse. Laimėjo aukso medalį komandinėse sprinto lenktynėse bei 50 km rungtyje klasikiniu stiliumi.
2009/2010 sezone laimėjo pasaulio slidinėjimo taurę.
2011 m. pasaulio slidinėjimo čempionate laimėjo tris aukso ir du sidabro medalius. 2013 m.  pasaulio slidinėjimo čempionate laimėjo du aukso ir vieną sidabro medalius. 2015 m.  pasaulio slidinėjimo čempionate laimėjo keturis aukso medalius.

## Pasiekimai

### Olimpinės žiemos žaidynės

Viso – 4 medaliai (aukso – 2, sidabro – 1, bronzos – 1)

### Pasaulio čempionatai
Viso – 16 medaliai (aukso – 13, sidabro – 3)

### Pasaulio taurė
Viso – 2 didžiosios pasaulio taurės (laimėti etapai - 46)

## Nuorodos
* Asmeninis Petter Northug tinklalapis
Čolpon Ata

**Čolpon Ata** () – miestas šiaurės rytų Kirgizijoje, Isyk Kulio srityje, Isyk Kulio ežero šiaurinėje pakrantėje, 145 km į šiaurės vakarus nuo Karakolo. Rajono centras. Pro miestą eina Balykči–Karakolo plentas. Maisto pramonė. Čolpon Ata yra populiarus Vidurinės Azijos kurortas. Veikia viešbučiai, sanatorijos, pensionai. Yra istorinis–krašto muziejus, etnografinis paveldas. Čolpon Atos apylinkėse yra akmenų su senoviniais petroglifais.

## Istorija

Gyvenvietė įkurta 1922 m., jos pavadinimas reiškia „Veneros tėvas“. Miesto statusas suteiktas 1975 m.
  

## Šaltiniai
Isyk Kulio duburys

**Isyk Kulio duburys** – tektoninė įduba Kirgizijoje, Tianšanio kalnų šiaurėje. Apribota Kungėjaus Alatau kalnagūbrio šiaurėje ir Terskėjaus Alatau pietuose. Duburio dugną užima Isyk Kulio ežeras. Ilgis iš rytų į vakarus 240 km, plotis iki 90 km. Yra akmens anglių telkinių (Džergalanas), trykšta karštosios mineralinės versmės (Čolpon Ata, Džety Oguzas, Aksu). Dažni seisminiai reiškiniai. Reljefe ryškios ežero terasos, priekalnių ir vidinės aukštumos.

Vakarinėje dalyje plyti pusdykumės ir dykumos, rytuose – ašuočių ir kitų žolių stepės, šlaituose (2100-3200 m aukštyje) – miškastepės ir Šrenko eglių miškai. Isyk Kulio duburys patenka į Isyk Kulio draustinį.

## Šaltiniai
Isyk Kulio draustinis

**Isyk Kulio valstybinis draustinis** – saugoma gamtos teritorija rytų Kirgizijoje, Isyk Kulio srityje. Apima teritorijas Isyk Kulio duburyje (daugiausia Isyk Kulio akvatorijoje) bei aplinkinių Terskėjaus Alatau ir Kungėjaus Alatau kalnagūbrių pašlaitėse.

Įkurtas 1948 m., siekiant apsaugoti vandens paukščių žiemavietes, fazanus, pramoninių žuvų rūšis, kalnuose – ištirti stirnų ir kalnų ožių ekologines buveines. Draustinyje sutinkami snieginiai leopardai, 1944 m. aklimatizuotos ondatros.

Administracija – Ananjevas, Isyk Kulio raj.

## Šaltiniai
Kungėjaus Alatau

**Kungėjaus Alatau** (, ) – kalnagūbris šiaurės Tianšanyje, iš šiaurės apribojantis Isyk Kulio duburį. Vakaruose nuo Kirgizijos Alatau atskirtas Bomo tarpeklio. Kungėjaus Alatau driekiasi Kazachstano–Kirgizijos valstybinė siena. Nusitęsęs rytų–vakarų kryptimi ~200 km. Aukštis iki 4771 m (Čoktalo k.). Sudarytas iš granito, skalūnų, smiltainio. Būdingas aukštikalnių reljefas.

Šiauriniuose šlaituose bei tarpekliuose auga Šrenko eglių miškai, pietiniuose plyti kalnų stepės. Aukščiau veši kalnų pievos ir miškastepės. Ledynai užima 237 km² plotą. Rytinėje Kungėjaus Alatau dalyje yra Santašo perėja.

## Šaltiniai
Supraslis (upė)

:: *Apie miestą tokiu pačiu pavadinimu žr. [[Supraslė (miestas)]]*.
**Supraslis**, **Supraslė** (, ) – upė šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės apskrityje; dešinysis Narevo upės intakas. Upė išteka šalia Topolanų kaimo 151 m aukštyje virš jūros lygio. Toliau upė teka per Michalovo miestą, Knišino girią ir Grudeko kaimą. Toliau teka per Pilatovščiznos kaimą, kur vėliau sudaro natūralią sieną tarp Sokulkos ir Balstogės apskričių. Toliau teka per Supraslio ir Vasilkuvo miestus. Upė įteka į Narevą, 299,8 km nuo jo žiočių, prie Zlotorios kaimo 108 m aukštyje virš jūros lygio. Į upę įteka Sokoldos, Ploskos ir Bialos upės. Upės vanduo yra vienas iš Balstogės miesto geriamo vandens šaltinių.


Vaizdas:Podlaskie - Michalowo - Mosciska - Suprasl river.JPG|Upės ištakos
Vaizdas:Podlaskie - Michalowo - Michalowo - Bialostocka - Suprasl river.JPG|Michalovo valsčiuje
Vaizdas:Słuczanka - Supraśl river.jpg|Prie Slučankos kaimo
Vaizdas:Podzałuki - Supraśl river.jpg|Prie Podzalukų kaimo
Vaizdas:Podlaskie - Gródek - Nowosiółki - E - Most - Supraśl - v-NW.JPG|Prie Novosiulkų kaimo
Vaizdas:Podlaskie - Choroszcz - Suprasl river and Biala river confluence - bdg DK65 near Dzikie.JPG|Choroščo valsčiuje
Vaizdas:Supraśl (river).jpg|Choroščo valsčiuje
Vaizdas:Supraśl river.jpg|Choroščo valsčiuje
Vaizdas:Podlaskie - Choroszcz - Dzikie - Supraśl river.JPG|Choroščo valsčiuje


## Šaltiniai
Kamermedchena

**Kamermedchena** () – Rusijos imperatoriaus ar imperatorienės kambarinės tarnaitės pareigos Rusijos imperatoriaus dvare 1733–1917 m.

Pareigos pirmą kartą paminėtos 1733 m. gruodžio 12 d. aukščiausiajame įsake, kuriuo imperatoriaus kamermedchena buvo paskirta mergelė P. Ovsejeva. M. Garnovskio laiške rašoma, kad vienas Jekaterinos II didikų vedė kamermedcheną, patarnavusią imperatorei rengiantis žygyje.

1796 m. gruodžio 30 d. patvirtintuose caro rūmų etatuose nurodyta, kad rūmuose tarnauja 6 kamermedchenos.
Pareigybė egzistavo iki 1917 m. vasario mėnesio.

## Nuorodos

* Камер-медхен
2012 m. Malaizijos Grand Prix

**2012 m. Malaizijos Grand Prix** buvo antrosios 2012 m. Formulės 1 sezono lenktynės. Jos vyko kovo 23-25 dienomis Sepango trasoje. Tai buvo 14 GP šioje trasoje.

2010 ir 2011 m. čia nugalėjo vokietis Sebastian Vettel.

Kaip ir 2011 m., šiose lenktynėse buvo naudojama viena DRS zona.

## Rezultatai
### Treniruotės
Pirmose treniruotėse greičiausias buvo McLaren komandos narys Lewis Hamilton, kuris pirmas buvo abejose treniruotėse, parodęs atitinkamai 1:38.021 ir 1:38.172 min.

Šeštadienio treniruotėse greičiausią ratą nuvažiavo vokietis Nico Rosberg (1:36.877), antras liko Sebastian Vettel (1:37.320), trečias - Mark Webber (1:37.338). 

### Kvalifikacija

;Pastabos:
:* – Kimi Raikkonen buvo nubaustas 5 starto vietų bauda už pavarų dėžės keitimą per treniruotes.
:* – Heikki Kovalainen buvo nubaustas 5 starto vietų bauda už lenkimą geltonų vėliavų fazės metu Australijos GP.

### Lenktynės

;Pastabos:
* Narain Karthikeyan finišavo 21 vietoje, tačiau po lenktynių gavo 20 s baudą už susidūrimą su S. Vettel.

## Čempionato įskaitos

;Lenktynininkų įskaita

;Komandų įskaita

* **Pastabos:** pateikti tik penki geriausi rezultatai.

## Šaltiniai
Alakulis

**Alakulis** () − ežeras centriniame Tianšanyje, Terskėjaus Alatau kalnagūbryje, Kirgizijoje.

Ežeras išsidėstęs 3532 m aukštyje virš jūros lygio, Kurgaktoriaus upės aukštupyje (dešinysis Karakolo intakas). Ežere salų nėra.

Alakulis iš vakarų į rytus tęsiasi 2,8 km, o jo plotis − 500 m, gylis apie 70 m. Ežeras susiformavo įduboje, išraustoje ledyno, kuris pasitraukė, bet vis dar užima didžiąją dalį viršutinio slėnio.

## Nuorodos
* Alakulio ežeras  (rusų k.)
Užusalių herbas

**Užusalių herbas** – pagrindinis Užusalių kaimo ir Užusalių seniūnijos (Jonavos rajono savivaldybė) heraldinis simbolis.

## Aprašas

Sidabriniame lauke šėlstantis atgal žiūrintis juodas bebras, ginkluotas raudonais nagais bei dantimis.

## Simbolika

Svarstant galimus herbo motyvus, Lietuvos heraldikos komisijos posėdžių metu išsakytos kelios idėjos dėl simbolikos. Siūlyta vaizduoti beržą, kuris būdingas tiek lietuvių, tiek rusų tautosakai, tris beržo lapus su žirginiais, simbolizuojančius tris Užusaliuose vyraujančias konfesijas, apverstą pasagą – U raidę, reiškiančią vietovės pavadinimą ir bebrą. Po diskusijų Užusalių herbe nutarta vaizduoti bebrą, kuris būtų ne tik gamtos simbolis ir nuoroda į vietovėje nemažą šių gyvūnų skaičių, bet ir simbolizuotų Užusaliuose ir jų apylinkėse vykstančias statybas. Tai pirmasis Lietuvos heraldikoje herbas su bebro atvaizdu.

## Istorija

2012 m. sausio 23 d., vadovaudamasi Lietuvos Respublikos valstybės herbo, kitų herbų ir herbinių ženklų įstatymo 10 straipsnio dalimi ir atsižvelgdama į Lietuvos heraldikos komisijos teikimą, dekretu Nr. 1K-936 Užusalių herbą patvirtino prezidentė Dalia Grybauskaitė. Herbo autorius – dailininkas Rolandas Rimkūnas.

## Šaltiniai
Terskėjaus Alatau

**Terskėjaus Alatau** () – kalnagūbris rytų Kirgizijoje, Tianšanio kalnuose, iš pietų ribojantis Isyk Kulio duburį. Nusidriekęs pietvakarių–šiaurės rytų kryptimi 375 km. Aukštis iki 5216 m (Jelcino k.). Sudarytas daugiausia iš granito, metamorfinių skalūnų ir klinties. Būdingas aukštikalnių reljefas su trogais, karomis, ledynų slėniais, plokščiomis ir ledynų nusmailintomis viršūnėmis.

Šiauriniame šlaite auga eglynai, aukštikalnių pievos, pietiniame plyti kalnų tundra. Aukštikalnėse driekiasi šaltosios dykumos, akmenynai, ledynai. Šiaurinėje Terskėjaus Alatau pašlaitėje įsikūrę Džety Oguzo, Aksu kurortai, yra vaizdingų krioklių, tarpeklių, uolų.

## Šaltiniai
Džety Oguzas

**Džety Oguzas** () – kalnų kurortas ir vaizdingas tarpeklis rytų Kirgizijoje, Isyk Kulio srityje, 28 km į pietvakarius nuo Karakolo, Terskėjaus Alatau kalnagūbrio šiaurinėje pašlaitėje, 2400 m aukštyje. Trykšta karštosios versmės (vanduo prisotintas radono, chloro, kalcio, natrio). Apylinkėse stūkso vaizdingos uolos – raudono konglomerato klifai („septyni jaučiai“), „perskeltos širdies“ uola. Nuo šių uolų kilo ir vietovės pavadinimas – Džety Oguzas reiškia „septyni jaučiai“. Yra krioklių, šlaituose auga Šrenko eglių miškai.

1856 m. vietovę ištyrė rusų entomologas Andrejus Semionovas-Tian Šanskis. Kurortas įkurtas 1965 m.


Image:Mountains around Jeti Oguz.jpg|Terskėjaus Alatau kalnai Džety Oguzo apylinkėse
Image:Frozen waterfall in a gully near Jeti-Ögüz.jpg|Užšalęs krioklys
Image:Kyrgyzstan Canyons Dzhety Oguz 001.jpg|Uola „perskelta širdis“


## Šaltiniai
Laura Chinchilla

**Laura Činčilja Miranda** (, g. 1959 m. kovo 28 d. San Chosė) – Kosta Rikos politinė veikėja. Ji tapo pirmąja moterimi, išrinkta į Kosta Rikos prezidento postą.

Ši populiari politikė pasižymėjo kovos su korupcija srityje − dar 1990−1993 metais ji kūrė kovos su korupcija programas, vėliau kurį laiką užėmė vidaus reikalų ministro pavaduotojos ir vidaus reikalų ministrės pareigas. 

2010 m. vasario 7 d. Laura Činčilja buvo išrinkta Kosta Rikos prezidente. Remiantis rinkimų duomenimis, gautais suskaičiavus 60 % balsų, ji gavo 49 % balsų − dvigubai daugiau nei du artimiausi jos varžovai ir gerokai daugiau nei reikia pergalei jau pirmajame rinkimų rate iškovoti.

Viena pirmųjų Lauros Činčiljos iniciatyvų, tapus prezidente, buvo pasiūlymas, moterims vietoje dviejų išeiginių per savaitę, įteisinti tris išeigines.

Kosta Rikos prezidentė Laura Činčilja 50 procentų savo atlyginimo aukoja labdarai.

## Nuorodos
*Laura Činčilja Miranda  (ispanų k.)
Laterano V susirinkimas

**Laterano V susirinkimas** – aštuonioliktasis Visuotinis Bažnyčios susirinkimas, įvykęs nuo 1512 m. iki 1517 m. Romoje.

1503 m. išrinktas popiežius Julijus II pažadėjo sušaukti naują Visuotinį Bažnyčios susirinkimą, tačiau to ilgai nedarė. Dalis nepatenkintų ir Prancūzijos karaliaus Liudviko XII remtų kardinolų 1511 m. atvyko į atskirą susirinkimą Pizoje.

Julijus II 1511 m. liepos 18 d. bule sušaukė naują Bažnyčios susirinkimą, kaip atsaką į kardinolų 1511 m.  susitikimą Pizoje.

Susirinkime dalyvavo nuo šimto penkiasdešimties iki keturių šimtų penkiasdešimties atstovų, tarp jų 15 kardinolų, Aleksandrijos ir Antiochijos patriarchai ir 10 arkivyskupų. Į susirinkimą pirmą kartą buvo pakviesti katedrų ir vienuolynų kapitulų nariai bei pasaulietiniai valdovai. Pasiuntinius taip pat atsiuntė Lenkija ir Lietuvos didžioji kunigaikštystė. Popiežiui Julijui XII mirus, naujasis popiežius Leonas X tęsė Susirinkimą. 

Susirinkimas pasmerkė Pizos susirinkimo, sušaukto be popiežiaus žinios, nutarimus. Susirinkimas taip pat atšaukė Prancūzijos karaliaus Karolio VII pragmatinę sankciją, kuria buvo apribota popiežiaus teisės reguliuoti Bažnyčios reikalus Prancūzijoje ir patvirtino tarp Vatikano bei Prancūzijos 1516 m. sudarytą konkordatą.  

Susirinkimas patvirtino griežtus kriterijus privalomiems apreiškimams, suformulavo sielos nemirtingumo aktą, pasmerkė mokymą apie proto ir tikėjimo tiesų nesutapimą, pareiškė, kad trejus metus bus renkamos aukos karui su Osmanų imperija finansuoti, siekiant iš musulmonų atkovoti Jeruzalę. Susirinkimo priimti nutarimai nesugebėjo sustabdyti netrukus prasidėjusio Reformacijos judėjimo.

## Šaltiniai

* Philip Hughes „The Church in Crisis: The History of the General Councils: 325–1870“, Notre Dame du Lac, 1960 http://www.freivald.org/~jake/library/TheChurchInCrisis_html/index.html 
* „Catholic Encyclopedia“, 1917, straipsniai „Fifth Lateran Council (1512-1517)“ http://www.newadvent.org/cathen/09018b.htm ir „Lateran Councils“ http://www.newadvent.org/cathen/09016a.htm
* EWTN internetinė biblioteka, „Fifth Lateran Council (1512-1517)“ http://www.ewtn.com/library/COUNCILS/LATERAN5.HTM , paimta iš „Decrees of the Ecumenical Councils“, red. Norman P. Tanner
Léo Margarit

**Léo Margarit** (g. 1981 m. lapkričio 1 d.) – prancūzų būgnininkas, dabartinis Švedijos progresyviojo metalo muzikos grupės Pain of Salvation narys.

## Diskografija
* *[[Linoleum]]* (2009)
* *[[Road Salt One]]* (2010)
* *[[Road Salt Two]]* (2011)