Vokiečių kalba

**Vokiečių kalba** (vok. , tariama: ; vok. *deutsche Sprache*, tariama: ) – Vokietijos, Austrijos, Lichtenšteino valstybinė kalba, viena iš oficialių kalbų Šveicarijoje, Liuksemburge ir Belgijoje. Tai viena didžiausių pasaulio kalbų po kinų, arabų, hindi, anglų, ispanų, bengalų, portugalų, rusų ir japonų kalbų, taip pat ir viena įtakingiausių. Europos Sąjungoje vokiečių kalba yra pirmoje vietoje pagal skaičių žmonių, kuriems ši kalba yra gimtoji (daugiau nei 90 mln.). Daugiausia vartojama pačių vokiečių Vokietijoje, taip pat kitose vokiškai kalbančiose šalyse – Austrijoje, Lichtenšteine, Liuksemburge, vokiškai kalbančiuose Šveicarijos kantonuose, rytų Belgijoje, Italijoje (Pietų Tirolyje), Elzase ir Lotaringijoje, šiaurės Šlėzvige. Vokiškai kalbančių tautinių mažumų yra Vidurio Europoje bei kitose pasaulio šalyse. Vokiečių kalbą ir literatūrą tiria vokiečių filologija.

Tai indoeuropiečių kalbų šeimos germanų kalbų grupės vakarų germanų šakos kalba, kilusi iš germanų prokalbės. Raštas remiasi lotyniškąja abėcėle, kuri yra papildyta umliautais (*ä, ö, ü*) bei ligatūra escet (*ß*). Seniausi rašto paminklai iš VIII a.

## Istorija
Vokiečių kalba susidarė iš frankų, alemanų, bavarų ir iš dalies iš senovės saksų ir fryzų tarmių.

Iki VII a. iškilo dvi tarmių grupės – vokiečių aukštaičių ir vokiečių žemaičių. Skiriamos šios vokiečių žemaičių rašto kalbos: senoji (VIII–XII a.) ir vidurinė (XIII–XV a.) vokiečių žemaičių kalba (jos saksų žemaičių tarme IX–XV a. sukurta grožinės literatūros, o iš frankų žemaičių tarmės susidarė flamandų ir olandų kalbos).

Vokiečių aukštaičių tarme grįsta bendrinė kalba. Šios tarmės istorija paprastai skirstoma į keturis laikotarpius:

* senoji (*Althochdeutsch*; 750–1050 m.),
* vidurinė (*Mittelhochdeutsch*; 1050–1350 m.),
* ankstyvoji (*Frühneuhochdeutsch*; 1350–1650 m.), ir
* naujoji (*Neuhochdeutsch*; nuo 1650 m.) vokiečių aukštaičių kalba.
Senosios vokiečių aukštaičių kalbos rašto paminklų išliko labai nedaug, vidurine vokiečių kalba buvo sukurta riterių poezijos, ankstyvoji įsigalėjo raštvedyboje. Seniausi rašytiniai paminklai sukurti VIII a. viduryje lotyniškais rašmenimis. Jos unifikaciją skatino spausdintinių knygų atsiradimas: 1454 m. Vokietijoje Johanas Gutenbergas lotynų kalba išleido pirmąją spausdintą Bibliją. Jo patobulintos technologijos paspartino knygų leidybą. Reformacijos pradininkas Martynas Liuteris 1522 m. į vokiečių aukštaičių tarmę Bibliją išvertė, ir šis nacionalinės reikšmės įvykis įtvirtino vokiečių aukštaičių kalbą, sustiprino jos prestižą. Vėlesniais laikais prie naujosios vokiečių aukštaičių kalbos įsigalėjimo prisidėjo atsiradusi periodinė spauda ir vokiečių klasikinė literatūra.

## Geografinis paplitimas

Vokiečių kalba kaip gimtoji ir antroji kalba yra plačiai paplitusi visame pasaulyje. Be trijų pagrindinių vokiškai kalbančių Vakarų Europos šalių Vokietijos, Šveicarijos ir Austrijos, kaip mažumos kalba vokiečių kalba vartojama ir kitose valstybėse. Vokiečių kalba yra gimtoji ar bendravimo kalba vokiečių kilmės asmenims Centrinėje ir Rytų Europoje, daugiau nei dviem milijonams Jungtinių Amerikos Valstijų, Kanados ir Brazilijos gyventojų, plačiai vartojama Australijoje bei kaip kuriose buvusiose Vokietijos kolonijose Afrikoje.

### Vokiečių kalbos paplitimas pasaulyje

#### Europa

Vokiečių kalba labiausiai paplitusi Europoje. Ja šnekama nuo Liuksemburge gyvenančios Rambrušo bendruomenės vakaruose iki už 850 km nuo Rambrušo nutolusio Austrijos Doič Jarndorfo kaimo rytuose, nuo Vokietijos Ziulto saloje įsikūrusio Listo šiaurėje iki beveik už 1&nbsp;005 km nuo jo esančio Šveicarijos Cermato miestelio pietuose.

Vokietijoje šie geografiniai taškai yra Listas, Oberstdorfas, Zelfkantas ir Giorlicas.

**Vokiečių kalba yra valstybinė:**
* Austrijoje,
* Lichtenšteine,
* Liuksemburge,
* Šveicarijoje,
* Vokietijoje.

**Vokiškai kalbančių bendruomenių yra:**

* Baltijos šalyse (iš viso čia gyvena apie 8&nbsp;000 Baltijos vokiečių, dalis jų priklauso Rytprūsių vokiečiams; paprastai jiems gimtosios vokiečių aukštaičių arba vokiečių žemaičių (*Plattdeutsch*) tarmės; Estijoje gyvena apie 2 000 vokiečių (2000 m. buvo 1&nbsp;870), Latvijoje – apie 3&nbsp;000 (2004 m. buvo 3&nbsp;311) ir maždaug tiek pat (3&nbsp;000) Lietuvoje; iš 3&nbsp;243 Lietuvoje gyvenančių vokiečių, vokiečių kalba kaip gimtąją tebešneka tik 804 gyventojai);
* Rytų Belgijoje (apie 78&nbsp;000 belgų vokiečių kalbą nurodo kaip gimtąją);
* Čekijoje (vokiečių mažumą šalyje sudaro apie 41&nbsp;200 arba 0,4 % šalies gyventojų);
* Danijos pietuose (apie 20 tūkst. gyventojų vokiečių kalba yra gimtoji; vokiečių kalba čia pripažinta regionine);
* Italijoje (iš 487 tūkst. Pietų Tirolio gyventojų (pagal 2006 m. duomenis) 69 % vokiečių kalbą nurodo kaip gimtąją);
* Lenkijoje (pagal 2002 m. Lenkijos gyventojų surašymą, šalyje gyveno 153 tūkst. vokiečių arba 0,381 % šalies gyventojų);
* Prancūzijoje (Elzaso ir Lotaringijos vokiečių tarmėmis kalba apie 1, 2 mln žmonių; šis skaičius nuolat mažėja, ypač Lotaringijoje ir Elzaso miestuose);
* Rumunijoje (vokiečių kalba yra gimtoji nuo 40 tūkst. iki 50 tūkst. (0,2–0,3 %) Rumunijos gyventojų; vokiečių pripažinta kaip mažumų kalba, Sibiu mieste leidžiamas savaitraštis *Hermannstädter Zeitung*);
* Rusijoje (pagal 2002 m. Rusijos gyventojų surašymą, šalyje gyveno 597&nbsp;212 vokiečių, tačiau tik dalis jų šneka vokiečių kalba kaip gimtąja; žr. Rusijos vokiečiai);
* Vengrijoje (oficialiai apie 200 tūkst. vokiečių, o iš jų tik apie 50 tūkst. vokiečių kalba yra gimtoji)
ir daugumoje kitų Europos šalių.

#### Kitur

Neskaitant Europos šalių, vokiškai kalbančių bendruomenių yra Kazachstane, Kanadoje, JAV, Brazilijoje, Paragvajuje, Argentinoje, Australijoje, Pietų Afrikos Respublikoje ir kitose šalyse. Namibijoje vokiečių yra viena iš nacionalinių ir susižinojimo kalbų (nuo 1984 m. iki 1990 m. buvo oficiali kalba). Namibijoje vokiečių kalba plačiai vartojama prekybos reikalams.

### Vokiečių kalba kaip gimtoji

Vokiečių kalba yra gimtoji etniniams Vokietijos, Austrijos, Lichtenšteino, daliai Šveicarijos, Liuksemburgo, Belgijos ir kai kurių gretimų šalių regionų gyventojams. Nuo 1990 m. vidurio paprastai nurodoma, kad vokiečių kalba kaip gimtąja šneka apie 98 mln. žmonių. Kiti šaltiniai nurodo 90 mln. kalbančiųjų. Pagal dar kitus šaltinius, vokiškai šnekančiųjų yra 97 mln., įskaitant ir Vokietijos, Austrijos ir Šveicarijos imigrantus, kuriems vokiečių kalba dažniausiai yra naujai išmoktoji.

2005 m. dviem tyrimais buvo nustatyta, kad tuometinėje Europos Sąjungoje (be Rumunijos ir Bulgarijos − 25 šalyse) vokiečių kalba yra gimtoji 18-ai % gyventojų, t. y. mažiausiai 82 milijonams žmonių, o su Šveicarijos ir Rumunijos vokiečių kalbos vartotojais − 87 milijonams.

### Vokiečių kaip užsienio kalba

Vokiečių kaip užsienio kalbos mokoma daugumoje šalių. Mokymo medžiagoje pateikiama bendrine Šveicarijos, Austrijos arba Vokietijos vokiečių kalba. Europoje vokiečių kaip užsienio kalbos dažniausiai mokomasi po anglų ir rusų kalbų. Ji ypač populiari Nyderlanduose, Flandrijoje, Skandinavijoje, Rusijoje, Baltijos šalyse, Slovėnijoje, Kroatijoje, Lenkijoje, Bosnijoje ir Hercegovinoje, prancūziškai ir itališkai kalbančiuose Šveicarijos regionuose, Serbijoje, Juodkalnijoje, Slovakijoje, Vengrijoje, Čekijoje, Makedonijoje, Baltarusijoje ir Bulgarijoje. Kai kuriose iš šių šalių ar regionų vokiečių mokoma kaip pirmosios užsienio kalbos, ji lenkia net anglų kalbą. Japonijoje taip pat dažnai mokomasi vokiečių kalbos. Prancūzijoje (pagal Eurobarometrą, apie keturi milijonai žmonių moka vokiečių kalbą kaip užsienio) ir JAV, kur, pasak „Gallup“ tyrimo, 2001 m. apie 7,5 milijono amerikiečių mokėjo vokiečių kaip užsienio kalbą. Vis dėlto vokiečių kalba pamažu nustelbiama ispanų kalbos. Rytų Azijoje (Japonijoje) XIX a. ir XX a. vokiečių kalba (vietoje lotynų kalbos) buvo vartojama kaip medicinos kalba.

Po anglų kalbos, vokiečių kalba vartojamiausia internete (po jos eina prancūzų, japonų, ispanų ir kinų kalbos). Daugiau nei 8 % visų interneto puslapių yra vokiečių kalba (internetinių puslapių skaičius anglų kalba siekia apie 50 %).

Pasak nuolatinės darbo grupės *Vokiečių kaip užsienio kalba* (*vok. Deutsch als Fremdsprache*), Vokietijos užsienio reikalų ministerijos ir Gėtės instituto, 2000 m. daugiausia besimokančių vokiečių kalbos buvo šiose šalyse:

* Rusijoje: 4 657 500 (3,26 %) (pagal spėjimus – apie 10 mln.)
* Lenkijoje: 2 202 708 (5,70 %) (pagal Eurobarometrą – apie 7 mln.)
* Prancūzijoje: 1 603 813 (2,52 %) (pagal Eurobarometrą – apie 4 mln.)
* Čekijoje: 799 071 (7,80 %) (pagal Eurobarometrą – apie 3 mln.)
* Ukrainoje: 629 742
* Vengrijoje: 629 472 (pagal Eurobarometrą – apie 3,5 mln.)
* Kazachstane: 629 874
* Nyderlanduose: 591 190 (pagal Eurobarometrą – apie 11 mln.)
* JAV: 551 274 (pagal „Gallup“ tyrimą – apie 7,5 mln.)

2006 m. Eurobarometro apklausos duomenimis, daugiau kaip vienas iš trijų europiečių kaip užsienio kalba gali susišnekėti angliškai (38 %), ir vienas iš septynių – vokiškai (14 %). Vokiečių kalbą ypač gerai moka Nyderlanduose (kur apie 87 % gyventojų moka anglų ir 70 % vokiečių kalbas), Slovakijoje, Vengrijoje, Čekijoje. Taip pat ji dažnai išmokstama Lenkijoje, Estijoje, Danijoje, Švedijoje, Kroatijoje ir Slovėnijoje. Kitose Europos Sąjungos šalyse ja kalba mažiau žmonių.

## Kalbos įvairovė

Vokiečių kalba yra daugiacentrė, nevienalytė. Vokiečių dialektologijos pagrindus padėjo XVIII–XIX a. kalbininkų tyrinėjimai. Iki XX a. pradžios jau buvo iki galo atskleista vakarų germanų tarmių tąsa. Tarpdialektinės kalbos formos yra nacionaliniai variantai, kurie susiformavo Vokietijoje (faktiškai bendrinė vokiečių kalba), Austrijoje (austriškasis variantas) ir Šveicarijoje (šveicariškasis variantas). Kartu su šiomis kalbos formomis vokiečių kalbos pagrindu kūrėsi ir vystėsi pirmosios kontaktinės kalbos, kurių tyrimai pradėti gerokai vėliau. Kai kurie vokiečių kalbos variantai, atsiradę dėl kitų kalbų poveikio, vystosi iki XX a. pabaigos – XXI a. pradžios (pavyzdžiui, *Belgranodeutsch*), kiti baigia visiškai išnykti veikiami vietinių kalbų ar sąmoningos asimiliacijos politikos (pavyzdžiui, *Barossadeutsch* Australijoje).

### Tarmės
Vokiečių kalbos tarmės priklauso žemyninių vakarų germanų tarmių tąsai, į kurią įeina ir olandų kalba. Paprastai kalbantieji gretimomis tarmėmis tarpusavyje puikiai susikalba, o didesni skirtumai atsiranda tarp labiau viena nuo kitos nutolusių tarmių. Visos vokiškai kalbančios šalys turi savo bendrinę kalbą, kurioje esama tarmių ir regioninių skirtumų (Vokietijoje bendrinė yra vokiečių aukštaičių kalba). Bendrinių vokiečių kalbos tarmių skirtumai nedideli, ir kalbantieji skirtingomis bendrinės kalbos tarmėmis gali lengvai vieni kitus suprasti.

Vokiečių kalbos skirstymas į tarmes grįstas XIX a. tyrimais. Tuo pat metu daugelyje vietovių tarmės pradėjo maišytis su bendrine kalba ir šitaip susidarė šnekamoji kalba. Nuo XX a. vidurio, ypač dėl Antrojo pasaulinio karo padarinių, šnekamosios kalbos užgožė iki tol vartotas tarmes. Tarmes labai suvienodino iš anksčiau vokiškai šnekėjusių kraštų atvykę pabėgėliai, radijo ir televizijos plitimas. Mokyklose buvo mokoma vokiečių aukštaičių tarme.Kelios iš plačiausiai vartojamų vokiečių kalbos tarmių:

* vokiečių aukštaičių tarmė,
* vokiečių žemaičių tarmė,
* bavarų tarmė,
* Pfalco vokiečių tarmė,
* ripuarų tarmės,
* alemanų tarmės.

### Mišriosios kalbos

Sudėtinga klasifikuoti iš vokiečių aukštaičių ir vokiečių žemaičių tarmių susidariusią mišriąją kalbą (misingšą; vok. *Missingsch*). Panašiai yra ir su petu kalba (vok. *Petuh*), kuri susidarė iš vokiečių aukštaičių, vokiečių žemaičių, danų ir pietų jutlandų kalbų elementų. Pietų jutlandų kalba su stipria vokiečių žemaičių kalbos įtaka apskritai laikoma danų kalbos tarme.

Neskaitant misingšo ir petu kalbų, egzistuoja ir daug kitų vokiečių žemaičių kalba paremtų kalbų, daugiausia tai – mišrios vokiečių, olandų ir fryzų kalbos, kurios laikomos vokiečių žemaičių, olandų ar fryzų kalbos tarmėmis.

Kai kurios mišriosios kalbos, pavyzdžiui, Teksaso vokiečių kalba (vok. *Texasdeutsch*), yra vokiečių aukštaičių ar vokiečių žemaičių tarmės arba pasižymi tarmiška tartimi. XIX a. į Teksasą atvykusių vokiečių imigrantų palikuonys Džilespio apskrityje vis dar kalba Teksaso vokiečių kalba.

Esama ne vien tik iš vokiečių ir kitų germanų kalbų susidariusių mišriųjų kalbų: sakykime, iš vokiečių ir žemutinių sorbų kalbų susidarė ponašemu kalba (*po našemu* 'mūsiškai; [šneka] kaip mes'; vok. *Ponaschemu*), sileziečių kalba su vokiečių kalbos elementais laikoma lenkų kalbos tarme, iš dalies klasifikuojama kaip atskira kalba.

Neaiškus vimisojerių kalbos statusas. Ja tebešneka apie 100 senyvo amžiaus žmonių,

### Kreolinės kalbos
Pasaulyje egzistuoja keletas vokiečių kalba grįstų kreolų kalbų. Tos kalbos susidarė, yra ar buvo vartojamos buvusiose Vokietijos kolonijose išeivių arba pasitelkiamos kaip ''lingua franca''.

Kolonializmo laikais dabartinėje Papua Naujojoje Gvinėjoje iš vokiečių ir vietinių kalbų susidarė kreolinė kalba, vadinama mūsų vokiečių kalba. Dabartinėje Namibijoje susikūrė kita kreolinė kalba – vietinis pidžinas. Vadinamoji mūsų vokiečių kalba (vok. *Unserdeutsch*) beveik nebevartojama, nes dauguma kalbančiųjų šia kalba emigravo. Papua Naujojoje Gvinėjoje vartojamoje Papua pidžinų kalboje yra apie 150 vokiškos kilmės žodžių. Virtuvės vokiečių kalba (vok. *Küchendeutsch*) šiuo metu tebešneka apie 15 tūkst. kalbos vartotojų, tiesa, daugiausia tai – vyresni ir pagyvenę žmonės. Jidiš kalba susidarė vidurio vokiečių aukštaičių (X–XIV a.) tarmės pagrindu, šioje kalboje yra apie 10−15% hebrajiškų ir aramėjiškų žodžių. XX a. jidiš kalbėjo apie 11 milijonų žmonių, šiuo metu – apie 3 milijonus. Dažnai laikoma ne kreoline kalba, o vokiečių aukštaičių kalbos tarme.

Trečiojo Reicho koncentracijos stovyklose taip pat susikūrė kreolų kalbų. Jos paprastai susidarė iš paprastų žodžių ir papildomų neverbalinių ženklų. Šioms kalboms apibrėžti 1985 m. Wolfas Oschlies pasiūlė jau koncentracijos stovyklose vartotą terminą koncentracijos stovyklos vokiečių kalba (vok. *Lagerszpracha*).

Kaip ir kiti pidžinai bei kreolų kalbos, *mūsų vokiečių* ir *virtuvės vokiečių* kalbos lingvistiniu požiūriu laikomos atskiromis kalbų sistemomis.

### Bendrinė kalba

1522 m. Martyno Liuterio Biblijos vertimas labai prisidėjo prie vokiečių aukštaičių tarmės virtimo bendrine kalba. Vėliau, 1617 m., Veimare buvo įkurta į literatūrą susitelkusi vokiečių kalbos norminimo ir propagavimo organizacija *Vaisingoji draugija* (vok. *Die Fruchtbringende Gesellschaft*, ). Ją sudarė didikai ir mokslininkai. Ši draugija rūpinosi kalbos grynumu ir nacionalinės bendrinės kalbos kūrimu: Gotfrydas Leibnicas, Johanas Kristofas Gotšedas (*Gottsched*), Johanas Kristofas Adelungas (*Adelung*) ir kiti sprendė rašybos ir gramatikos klausimus. Pasaulinio garso vokiečių literatūros klasikų Frydricho Šilerio ir Johano Volfgango Gėtės kūrybos kalba sustiprino norminimo tendencijas. XIX a. antrojoje pusėje − XX a. pradžioje Teodoras Zybsas (*Siebs*) ir Konradas Dudenas (*Duden*) galutinai įtvirtino rašybos, sintaksės bei vartotinos leksikos normas. Vėliau būta kai kurių pokyčių, tačiau bendrinės kalbos pamatai jau buvo padėti.

Šiais laikais bendrinės vokiečių kalbos tarmės skiriamos į Vokietijos, Austrijos ir Šveicarijos vokiečių tarmes. Bendrinės, bet mažiau įtakos turinčios tarmės − tai Belgijos, Pietų Tirolio, Lichtenšteino ir Liuksemburgo. Vokietijoje, Austrijoje, Pietų Tirolyje ir vokiškai kalbančioje Belgijos dalyje bendrinė tų regionų vokiečių kalbos tarmė atlieka visas bendrinės kalbos funkcijas. Šveicarijoje bendrinė Šveicarijos vokiečių kalba paprastai vartojama raštijoje, o gyvai šnekama įvairiomis Šveicarijos vokiečių kalbos tarmėmis. Liuksemburge, šalia bendrinės Liuksemburgo vokiečių kalbos, egzistuoja ir atskira bendrinė tarmė, vadinama liuksemburgiečių kalba, kuri atlieka kai kurias bendrinės kalbos funkcijas..

Standartizuotas žodynas, toks pats visose septyniose vokiškai kalbančiose šalyse, vadinamas „Bendriniu vokiečių kalbos žodynu“ (vok. *Gemeindeutsch*). Šis neišsamus vokiečių kalbos žodynas nepriklauso kuriai nors vienai tarmei, jis sudaro kiekvienos iš septynių tarmių žodyno pamatą.

Tik Austrijoje vartojami žodžiai vadinami austriacizmais, Šveicarijoje – helvetizmais, (1 turi du alofonus:  po užpakalinių ir  po priešakinių balsių.
* 2 turi tris alofonus: ,  ir . Skiemens pabaigoje alofonas  tariamas daugumoje tarmių.
* 3 Duslieji sprogstamieji priebalsiai , ,  aspiruojami, po sprogimo tariami su juos paryškinančiu šnaresiu. Neaspiruojama, jei šie priebalsiai eina prieš šnypščiamuosius ir švilpiamuosius priebalsius.
* 4 Žodžio pabaigoje skardieji priebalsiai , ,  suduslėja ir tariami kaip , , .
* 5 ir  pasitaiko tik svetimos (dažniausiai anglų ir prancūzų) kilmės žodžiuose.
* Kai kirčiuotas skiemuo prasideda balsiu, prieš jį eina /ʔ/. Kadangi  buvimas numanomas tik iš konteksto, jis nėra laikomas garsu.

### Kirčiavimas
Vokiečių kalbos žodžiuose kirtis fiksuotas ir beveik niekada žodyje nekeičia savo vietos. Šakniniuose žodžiuose dažniausiai kirčiuojamas pirmasis skiemuo, žodžiuose su priešdėliais kirčiuojama arba priešdėlyje, arba šaknyje. Tokiu atveju priešdėliai skirtomi į kirčiuojamuosius (*un-, ur-, ab-, auf-, aus-, bei-, ein-, mit-, nach-, vor-, zu-*) ir nekirčiuojamuosius (*be-, ge-, ent-, emp-, er-, miss-, ver-, zer-*), dar vadinamus puspriešdėliais ir priešdėliais (kirčio vieta − vienas iš požymių, pagal kurį supriešinamos šios dvi afiksų rūšys). Dauguma vokiškų priesagų nekirčiuojamos, tačiau didelė priesagų grupė gali gauti kirtį (*-ist, -ent, -ant, -ee, -eur, -ion, -tät, -ur, -at, -it, -ot, -et*). Dūriniai (sudurtiniai žodžiai) turi pagrindinį (paprastai kirčiuojamas pirmasis dėmuo) ir papildomą kirčius. Papildomą kirtį dažniausiai gauna antrasis dūrinio dėmuo (pvz., kaip žodyje *Zeít-verschiébung*), tačiau esama išimčių (pvz., kaip žodyje *Jáhr-húndert*), o santrumpose kirčiuojama paskutinė jų raidė (*die BRD [be:’ɛr’de:]*).

Sakinyje kirčiuojami savarankiški žodžiai, vadinasi, pagalbiniai kirčio negauna. Kirčių, tono pokyčių, šnekėjimo spartumo ir pauzių derinys kuria intonaciją. Pagrindinis visos frazės kirtis vadinamas frazės kirčiu, jam būdingas aukštesnis arba žemesnis tonas: *Was "machen Sie?*. Prasminis (loginis) kirtis rodo kalbėtojo norą tą žodį pabrėžti: *“Er kommt heute – Er "kommt heute.*

### Kaitybos ir formų struktūra
Vokiečių kalba pagal kaitybos ir darybos sandarą priklauso mišriosioms kalboms, kur derinami fleksiniai ir analitiniai elementai. Fleksija, arba sintezė (kaitymas galūnėmis), ir analitiškumas (pagalbinių žodžių vartojimas) kalbos morfologijoje dominuoja.

* **Fleksija**
Sintetiniu būdu asmenuojami esamojo (Präsens) ir būtojo laikų (Präteritum) veiksmažodžiai; sintetiniu būdu linksniuojamas pažyminiu einąs būdvardis; sudaiktavardėję būdvardžiai taip pat linksniuojami. Iš esmės visi įvardžiai linksniuojami sintetiškai, tačiau esama supletyvinių (skirtingašaknių) formų, ypač būdingų asmeniniams įvardžiams: *ich – meiner – mir; er – ihm; wir – uns*. O daiktavardžių kaityba gana savotiška: nelygu kokiai linksniuotei jie priklauso (vokiečių kalboje jų yra keturios), jie linksniuojami arba mišriai, t. y. linksniuojamas ne tik daiktavardis, bet ir artikelis (stiprioji, silpnoji ir mišrioji linksniuotės), arba linksniuojamas tik artikelis, o daiktavardis visuose linksniuose nekinta, atskirų galūnių negauna (moteriškoji linksniuotė). Tiktai kelintiniai skaitvardžiai linksniuojami, jie turi tas pačias galūnes kaip ir būdvardžiai.

* **Analitiškumas**
Analitiškai vokiečių kalboje sudaroma:
# keturi iš šešių veiksmažodžio laikų formų − tiek tiesioginės, tiek netiesioginės nuosakų (Perfekt, Plusquamperfekt, Futurum I, Futurum II);
# visi neveikiamosios rūšies laikai;
# tariamoji nuosaka (Konditionalis I ir Konditionalis II);
# artikelis + daiktavardis taip pat yra analitinis darinys, nes prasminis (semantinis) dėmuo čia yra daiktavardis, o artikelis nurodo jo gramatinę kategoriją: giminę, skaičių, linksnį, apibrėžtumą (žymimasis artikelis) ar neapibrėžtumą (nežymimasis artikelis).

* **Inkorporavimas**
Nors inkorporavimas nėra pagrindinis vokiečių kalbos morfologinis tipas, vis dėlto jis labai dažnas. Inkorporavimo pavyzdžiai:
# visi dūriniai: *Damenschuhabsatz* – 'moteriškų batelių kulniukas';
# prielinksnių ir artikelių suliejimas: *im* (*in + dem*), *ins* (*in + das*), *zum* (*zu + dem*), *zur* (*zu + der*), *vom* (*von + dem*), *am* (*an + dem*), *ums* (*um + das*) ir t.t;
# dalelės *zu* inkorporavimas tarp priešdėlio ir veiksmažodžio šaknies: *Wir haben keine Zeit, unsere Freunde an*'zu**rufen''.

* **Agliutinavimas**
[[Agliutinacinė kalba|Agliutinavimas]] vokiečių kalboje retokas. Agliutinavimo pavyzdys: ''der Bär – die Bär**in** – die Bär**inn**en'' ([[daugiskaita|dgs]]. [[Vardininkas|vard.]] 'lokės'). [[Priesaga]] ''-in'' (''-inn'') žymi tik moteriškąją [[Giminė (gramatika)|giminę]], o priesaga ''-en'' – tik [[daugiskaita|daugiskaitą]].

=== Morfologija ===

==== Artikelis ====
Vokiečių kalbos [[artikelis]] – tarnybinis žodis, žymintis daiktavardžio [[Giminė (gramatika)|giminę]], [[Gramatinis skaičius|skaičių]] ir [[Linksnis|linksnį]]. Artikelis gali būti žymimasis (''der, die, das, die'') ir nežymimasis (''ein, eine, ein'', nežymimasis artikelis [[daugiskaita|daugiskaitos]] neturi). Jie gali būti linksniuojami kaip parodomieji (''dieser, jener''), savybiniai (''mein, dein, sein''), klausiamieji (''welcher? was für ein?'') ir kaip nežymimieji (''jeder, mancher'') [[Įvardis|įvardžiai]], neigiamasis įvardis ''kein'' ir daugiskaitiniai įvardžiai (''alle, viele, einige, mehrere'')



Nežymimasis artikelis su daiktavardžiais vartojamas pirmą kartą juos paminint arba jeigu jie prastai žinomi. Žymimasis artikelis pasitelkiamas tuomet, kai dalykas jau žinomas, arba jis vartojamas su pažyminiu (daiktavardžio [[kilmininkas|kilmininku]], kelintiniais [[skaitvardis|skaitvardžiais]], aukščiausiojo laipsnio (Superlativ) būdvardžiais). Artikelį galima praleisti, jei prieš daiktavardį eina įvardis arba kelintinis skaitvardis, jei daiktavardis – šalies arba miesto pavadinimas (bevardė giminė), abstrakti sąvoka arba ji reiškia nenurodyto kiekio medžiagą.

==== Daiktavardis ====
Vokiečių kalbos [[daiktavardis|daiktavardžiai]] [[vienaskaita|vienaskaitoje]] turi keturias linksniuotes: [[Giminė (gramatika)|vyriškosios]] ir [[Giminė (gramatika)|bevardės]] giminių stipriąją, vyriškosios giminės silpnąją, [[Giminė (gramatika)|moteriškosios]] giminės daiktavardžių moteriškąją ir kai kurių vyriškosios ir bevardės giminės daiktavardžių mišriąją. Tikriniai daiktavardžiai turi galūnę ''-s'' tik [[kilmininkas|kilmininke]]. Yra keturi [[linksnis|linksniai]]: [[vardininkas]] (Nominativ), [[kilmininkas]] (Genitiv), [[naudininkas]] (Dativ) ir [[galininkas]] (Akkusativ). Bevardės giminės vardininkas ir galininkas paprastai sutampa. Vokiečių kalboje labai lengvai daiktavardėja kitos kalbos dalys, itin paplitę dūriniai, jie gali būti įspūdingai ilgi, iš daugybės dėmenų, pvz.: ''Kinderbuchverlag'' 'vaikiškų knygų leidykla', ''Donaudampfschiffahrtsgesellschaft'' (1. Donau 'Dunojus' + 2. Dampf 'garas' + 3. Schiff 'laivas' + 4. Fahrts 'vykimo, važiavimo' + 5. Gesellschaft 'bendrovė') 'Dunojaus garlaivių laivybos bendrovė' ir kt.

Daiktavardžiai su mažybinėmis, malonybinėmis priesagomis (''-chen'', ''-lein'') virsta bevardės giminės daiktavardžiais.

Pažymėtina, kad **visi vokiečių kalbos daiktavardžiai visada rašomi didžiąja raide**.



Daiktavardžių [[daugiskaita]] sudaroma penkiais būdais (1 tipas – su [[priesaga]] ''-e''; 2 tipas – su priesaga ''-(e)n'' (visada be balsio kaitos); 3 tipas – su priesaga ''-er'' (dažnai su balsio kaita); 4 tipas – be priesagos (su balsio kaita ir be jos); 5 tipas – su priesaga ''-s'' (pasitelkiama sutrumpintiems bei iš trumpinių sudurtiems žodžiams, taip pat [[skolinys|skoliniams]]; be balsio kaitos). Daugiskaitai sudaryti taikoma balsių kaita, kuomet supriešakėja balsis ar [[dvibalsis]], vadinama ''[[Umliautas|umliautu]]''.



Daugiskaitoje visi daiktavardžiai linksniuojami vienodai. Daugiskaitos naudininke pridedama ''-n'', jeigu žodžio forma tokios galūnės (arba galūnės''-s'') dar neturi daugiskaitos vardininke.



Gana daug svetimos kilmės žodžių daugiskaita gali būti netaisyklinga (sudaroma neįprastai, nereguliariai):



==== Būdvardis ====
Vokiečių kalboje [[būdvardis|būdvardžiai]] linksniuojami tik tada, kai eina [[daiktavardis|daiktavardžio]] [[pažyminys|pažyminiu]]. Yra trys linksniuotės:

* **silpnoji** – būdvardis eina po žymimojo [[artikelis|artikelio]] arba [[įvardis|įvardžių]] ''dieser, jener, jeder, welcher''; visuose vienaskaitos linksniuose, išskyrus [[vardininkas|vardininką]], turima galūnė ''-en''; moteriškosios ir bevardės giminių giminės [[galininkas]] turi galūnę ''-e'', o daugiskaitoje visi linksniai įgyja galūnę ''-en'';
* **stiprioji** – pagal ją linksniuojama, jei prieš būdvardį nėra pažymimojo žodžio, žymimojo artikelio, išskyrus vyriškosios ir bevardės giminių vienaskaitos [[kilmininkas|kilmininką]], kur vartojama silpnoji galūnė ''-en'';
* **mišrioji** – būdvardis eina po nežymimojo artikelio, savybinių įvardžių arba po neigiamojo įvardžio ''kein''; stipriosios galūnės vardininke ir galininke, silpnosios − kilmininke ir [[naudininkas|naudininke]].






Vokiečių kalbos [[būdvardis|būdvardžiai]] (ir [[prieveiksmis|prieveiksmiai]]) gali būti trijų lyginimo [[Laipsnis (gramatika)|laipsnių]].:

# **nelyginamojo** (Positiv) – paprastas būdvardis arba prieveiksmis;
# **aukštesniojo** (Komparativ) – prie būdvardžio arba prieveiksmio pridedama [[priesaga]] ''-er'', šaknies balsiai ''a, o'' arba ''u'' gali pakisti, gauti **umliautą**;
# **aukščiausiojo** (Superlativ) – sudaroma su priesaga ''-(e)st'' ir paprastai gali būti keleto formų:
* nelinksniuojamosios formos su dalelyte **am** ir nekaitoma priesaga **-(e)sten**, kai eina aplinkybe arba [[tarinys|tarinio]] dalimi: ''am schönsten'';
* linksniuojamosios formos, kai su žymimuoju artikeliu prieš daiktavardį eina pažyminiu **der/die/das -(e)ste**: ''der/die/das interessanteste, …'' ir
* ypatingosios kai kurių būdvardžių ir prieveiksmių su priesaga **-(e)ns** formos: ''möglichst, schleunigst, …''.

Kai kurių būdvardžių ir prieveiksmių laipsniavimas − išskirtinis: ''hoch – höher – höchste'', ''gut – besser – beste'' ir kt.

==== Įvardis ====
Prireikus vokiečių kalbos [[įvardis]] pakeičia daiktavardį. Tokie yra asmeniniai (''ich'' 'aš', du 'tu', ''er'' 'jis', ''sie'' 'ji', ''es'' 'tatai; jis, ji','' wir'' 'mes', ihr 'jūs', ''sie'' 'jie', ''Sie'' 'Jūs'), klausiamieji (''wer?'' 'kas? (su gyva)', ''was?'' 'kas? (su negyva)'), nežymimieji (''man'' '-ma (pvz., yra sakoma)', ''etwas'' 'kažkas', ''jemand'' 'kažkuris, kažkoks', ''alle'' 'visas', ''alles'' 'visi', ''viele'' 'daug, daugybė', ''einige'' 'kai kas') ir žymimieji įvardžiai (''nichts'' 'niekas', ''niemand'' 'nė vienas'), taip pat neasmeninis įvardis ''es'' 'tai' ir įvardiniai prieveiksmiai. Klausiamieji ir asmeniniai įvardžiai turi tris linksnius, nes vietoj jų [[kilmininkas|kilmininko]] vartojami savybiniai įvardžiai.



Savybiniai įvardžiai atsako į klausimą ''wessen?'' 'kieno?'. Jie atitinka asmeninių įvardžių kilmininko formas, atmetus visų vienaskaitos ir daukislaitos 3 asmens kilmininko galūnę ''-er:'' ''mein, dein, sein, ihr, sein, unser, euer, ihr, Ihr''. Kiekvienas savybinis įvardis derinamas su juo susijusio daiktavardžio gimine, skaičiumi ir linksniu (kaip [[lietuvių kalba|liet.]] 'manas kambarys, mana knyga, manam kambariui, manai knygai' ir t. t.) Vienaskaitoje linksniuojama kaip nežymimasis artikelis, o daugiskaitoje − kaip žymimasis.



Nežymimasis asmeninis įvardis ''man'' vartojamas asmenį tik numanant, o į lietuvių kalbą jis neverčiamas, vertime keičiama beasmeniais ir neveikiamosios rūšies bevardės giminės sakiniais, pvz., ''man sagt'' 'sakoma'. Labai dažnai įvardis ''man'' vartojamas su modaliniais [[veiksmažodis|veiksmažodžiais]] (''man kann'' 'galima', ''man darf'' 'leidžiama, galima' ir kt.) Neasmeninis įvardis ''es'' beasmeniuose sakiniuose vartojamas kaip [[veiksnys]] (''Es regnet'' 'Lyja' . ''Es ist Sonntag'' 'Sekmadienis'. ''Wie geht es Ihnen?'' 'Kaip Jums sekasi?' ''Es ist etwas passiert?'' 'Ar kas nors atsitiko?'). Įvardiniai prieveiksmiai vartojami negyviems daiktams nurodyti. Jie gali būti parodomieji (sudaromi iš parodomojo prieveiksmio ''da'' ir tam tikro prielinksnio: ''dabei, dafür, damit, darüber, dazu'' ir kt.) ir klausiamieji (klausiamasis prieveiksmis ''wo'' ir [[prielinksnis]]: ''wobei, wofür, womit, worüber, wozu''). Kalbant apie gyvuosius dalykus, klausiamieji sakiniai sudaromi kitaip, pasitelkiami prielinksnio ir klausiamojo įvardžio ''wer'', kuris turi atitinkamą linksnį, junginiai (''Um wen geht es?'' 'Apie kokį žmogų šnekama?').

==== Skaitvardis ====


Vokiečių kalbos [[skaitvardis|skaitvardžiai]] skirstomi į kiekinius (''eins, zwei, drei, vier, fünf, sechs'' ir t. t.) ir kelintinius (''erste, zweite, dritte, vierte, fünfte, sechste''…). Sudaiktavardėję, neretai galintys eiti [[veiksnys|veiksniu]] skaitvardžiai ne visada priskiriami skaitvardžių klasei.

Kiekiniai skaitvardžiai atsako į klausimą ''kiek?'' Jie būna vientisiniai (1–12, 100, 1000), sudurtiniai (13–19; sudaromi iš vienetus reiškiančių skaitvardžių ir ''zehn'' '10') ir išvestiniai. Kiekiniai skaitvardžiai nuo 20 iki 99 rašomi vieno žodžio junginiu, kuris susideda iš vieneto, jungtuko ''und'' 'ir' bei dešimties pavadinimo (pvz., 35 – ''fünfunddreißig'' = fünf 'penki' + und 'ir' + dreißig 'trisdšimt'). Šimtų ir tūkstančių pavadinimai sudaromi viename žodyje sujungiant tūkstančių, po to šimtų skaičių, tada kaip sudedamoji dalis nurodomos dešimtys arba vienetai. Milijonas ir didesni skaičiai rašomi atskirai, jų skaičius nurodomas prieš skaitvardinį žodžių junginį (pvz., 1 364 819 – ''eine Million dreihundertvierundsechzigtausendachthundertneunzehn'' = eine Million 'vienas milijonas' drei 'trys' + hundert 'šimtas' + vier 'keturi' + und 'ir' + sechzig 'šešiasdešimt' + tausend 'tūkstantis' + acht 'aštuoni' + hundert 'šimtas' + neunzehn 'devyniolika).

Kelintiniai skaitvardžiai atsako į klausimus ''kelintas? kelintà? keliñta? (bev. g.)'' ir skirstomi į šias grupes:
* išimtys: ''der/die/das erste (1.), dritte (3.), sieb(en)te (7.), achte (8.)'';
* likusieji skaitvardžiai iki 19 (prie šių skaitvardžių pridedama [[priesaga]] ''-t-'' ir galūnė, pvz., ''der/die/das fünfte (5.)'') ir
* nuo 20 ir didesni (prie jų jungiama priesaga ''-st-'' ir galūnė; ''der/die/das einundzwanzigste (21.)'').

[[Trupmena|Trupmenos]] sudaromos prie kiekinio skaitvardžio pridedant priesagą ''-tel'' (1/4 – ''Viertel'', 3/5 – ''drei Fünftel''). Dešimtainės trupmenos skaitomos įvardijant ir kablelį (0,348 – ''Null Komma dreihundertachtundvierzig'' 'nulis kablelis trys šimtai keturiasdešimt aštuoni').

==== Veiksmažodis ====


Vokiečių kalbos veiksmažodis turi penkias pagrindines kategorijas: asmenį (pirmąjį, antrąjį ir trečiąjį), skaičių ([[vienaskaita|vienaskaitą]] ir [[daugiskaita|daugiskaitą]]), laiką (esamąjį, būtąjį ir būsimąjį), rūšį (veikiamąją ir neveikiamąją) ir [[nuosaka|nuosaką]] (tiesioginę, liepiamąją ir tariamąją). Yra ne tik asmenuojamųjų formų, bet ir neasmenuojamųjų: Infinitiv I (I bendratis), Infinitiv II (II bendratis), Partizip I (I dalyvis) ir Partizip II (II dalyvis). Pagal darybą skiriami silpnieji, stiprieji ir netaisyklingieji veiksmažodžiai. Pagal valdymą veiksmažodžiai skirstomi į galininkinius (tranzityvinius), reikalaujančius [[galininkas|galininko]] linksnio, ir negalininkinius (intranzityvinius), kuriems papildinys nebūtinas. Veiksmažodžiai gali būti [[Sangrąžinis veiksmažodis|sangrąžiniai]] (reiškia į veiksmo atlikėją nukreiptą veiksmą) ir [[Modalumas (kalbotyra)|modaliniai]] (veiksmažodžiai ''dürfen, können, mögen, müssen, sollen, wollen'' ir ''lassen'', nors šis dažnai prie modalinių nepriskiriamas).

Vokiečių kalboje yra šeši laikai:

* **Präsens** – vientisinis esamasis laikas, sudaromas iš bendraties šaknies ir asmenų galūnių, pvz: ''Ich **schreibe** einen Brief.''
* **Präteritum (Imperfekt)** – vientisinis būtasis laikas vien iš pagrindinio veiksmažodžio. Sudaromas iš antrosios (preterito) veiksmažodžio formos šaknies ir asmenų galūnių, pvz.: ''Ich **machte** schon die Tür **auf***. Šio laiko veiksmažodžių asmenų galūnės panašios į Präsens (esamojo laiko), išskyrus vienaskaitos pirmąjį ir trečiąjį asmenis.
* '''[[Perfektas|Perfekt]]''' – sudėtinis esamasis atliktinis laikas. Sudarytas iš pagrindinio veiksmažodžio, o jis reiškiamas Partizip II (II dalyviu), ir pagalbinių veiksmažodžių ''haben'' 'turėti' arba ''sein'' 'būti' esamojo laiko (Präsens), pvz.: ''Ich '''habe''' die Geschichte '''erzählt'''; Ich '''bin''' zu schnell '''gefahren***. Pagalbiniai veiksmažodžiai asmenuojami, o katrą iš šiųdviejų rinktis lemia pagrindinio veiksmažodžio leksinė reikšmė.
* **[[Pliuskvamperfektas|Plusquamperfekt]]** – sudėtinis būtasis atliktinis laikas, sudarytas iš pagrindinio veiksmažodžio, reiškiamo Partizip II (II dalyviu), ir iš pagalbinių asmenuojamų veiksmažodžių *haben* arba *sein* vientisinio būtojo laiko (Präteritum), pvz.: *Er *'hatte** den Regenschirm nicht **genommen.***
* '''Futur I''' – sudėtinis būsimasis laikas, sudarytas iš pagrindinio veiksmažodžio, reiškiamo Infinitiv I (I bendratimi), ir iš pagalbinio asmenuojamo veiksmažodžio ''werden'' 'tapti', pvz.: ''Ich '''werde''' um jeden Preis '''kommen.***
* **Futur II** – sudėtinis būsimasis laikas, sudarytas iš Infinitiv II (II bendratimi) reiškiamo pagrindinio žodžio ir asmenuojamo pagalbinio veiksmažodžio *werden*, pvz.: *Morgen um neun Uhr abend *'werde** ich **gekommen sein.***



Rūšis priklauso nuo [[veiksnys|veiksnio]] pobūdžio. Jis gali būti tiesiogiai veikiantis, aktyvus (Aktiv – veiksmas kyla iš veikėjo, kuris reiškiamas veiksniu; pvz., kaip [[lietuvių kalba|liet.]] 'Draugas stato namą') arba veikiantis netiesiogiai, pasyvus (Passiv – veiksmas nukreiptas į save; kaip liet. 'Namas yra statomas draugo'). Neveikiamosios rūšies veiksmažodžiai turi tuos pačius laikus kaip ir veikiamosios rūšies. Sudaroma pagal tą pačią schemą. Präsens Passiv (esamasis neveikiamosios rūšies laikas) sudaromas su pagalbiniu veiksmažodžiu ''werden'', asmenuojamu Präsens (vientisiniame esamajame laike) ir su pagrindiniu veiksmažodžiu, reiškiamu Partizip II (II dalyviu). Präteritum Passiv – ''werden'' Präteritum laike (vientisiniame būtajame) ir Partizip II (II dalyviu). Perfekt ir Plusquamperfekt Passiv – ''werden'' atitinkamuose laikuose (ypatingoji forma − ''worden'') ir Partizip II. Futur Passiv – ''werden'' Futur laike (būsimajame) ir Partizip II.



'''Statyvas''' (būsenos neveikiamoji rūšis arba trumpoji neveikiamoji rūšis) reiškia ne veiksmą, o jo rezultatą. Jis sudaromas su pagalbinio veiksmažodžio ''sein'' atitinkamu laiku ir galininkinio veiksmažodžio, kuris čia pagrindinis, antruoju dalyviu.

'''Tariamoji nuosaka''' (Konjunktiv – reiškia norimą arba galimą veiksmą) turi tuos pačius laikus, kaip ir tiesioginė nuosaka (Indikativ)..'''Präsens Konjunktiv''' (vientisinis esamasis tariamosios nuosakos laikas) sudaromas su bendraties šaknimi, [[priesaga]] ''-e'' ir asmens galūne, tačiau šaknies balsis lieka nepakitęs. Vienaskaitos 1 ir 3 asmenyse priesaga ir asmenų galūnės suliejamos, todėl priebalsis nesikartoja. Silpnųjų veiksmažodžių '''Präteritum Konjunktiv''' (vientisinis būtasis tariamosios nuosakos laikas) sutampa su tiesioginės nuosakos būtuoju vientisiniu laiku, o stipriųjų veiksmažodžių šis tariamosios nuosakos laikas sudaromas su jų būtojo vientisinio laiko šaknimi, pridėjus priesagą ''-e'' ir asmenų galūnes. Šaknų balsiai ''a, o, u'' gauna umliautą. Nemaža veiksmažodžių, sudarant vientisinį būtąjį tariamosios nuosakos laiką, nepaklūsta bendrosioms taisyklėms: tai − netaisyklingieji veiksmažodžiai ''sein (wäre), tun (täte), gehen (ginge), stehen (stände)''; netaisyklingieji ''haben (hätte), werden (würde), bringen (brächte)''; vientisinių esamojo-būtojojo laikų veiksmažodžiai (išskyrus ''sollen'' ir ''wollen''): ''dürfte, könnte, möchte, müsste, wüsste''. '''Perfekt Konjunktiv''' (sudėtinis būtasis tariamosios nuosakos laikas) sudaromas su pagalbinių veiksmažodžių ''haben'' arba ''sein'' vientisiniu esamuoju tariamosios nuosakos laiku (Präsens Konjunktiv) ir pagrindinio veiksmažodžio II dalyviu (Partizip II). '''Plusquamperfekt Konjunktiv''' (sudėtinis būtasis tariamosios nuosakos laikas, reiškiantis anksčiau už Perfekt Konjunktiv vykusį veiksmą) sudaromas su tais pačiais veiksmažodžiais, tik Präteritum Konjunktiv (vientisiniame būtajame tariamosios nuosakos) laike ir su pagrindinio veiksmažodžio Partizip II (II dalyviu). Futurum I (I būsimojo l.) ir Futurum II (II būsimojo laiko) tariamoji nuosaka sudaroma su pagalbiniu veiksmažodžiu ''werden'', asmenuojamu Präsens Konjunktiv laike, ir atitinkamai su pagrindinio veiksmažodžio Infinitiv I (I bendratimi) ir Infinitiv II (II bendratimi). Be šių tariamosios nuosakos formų, yra dar dvi − tai '''Konditionalis I''' (I kondicionalis) ir '''Konditionalis II''' (II kondicionalis), kur vartojamas pagalbinio veiksmažodžio ''werden'' tariamosios nuosakos vientisinis būtasis laikas (Präteritum Konjunktiv) ir pagrindinio veiksmažodžio Infinitiv I ir Infinitiv II.

'''Liepiamoji nuosaka''' (Imperativ) turi keturias formas: Vienaskaitos 2 asmens (''arbeite, nimm''), daugiskaitos 1 asmens (''arbeiten wir/wollen wir arbeiten, nehmen wir/wollen wir nehmen''), daugiskaitos 2 asmens (''arbeitet, nehmt'') ir mandagiojo kreipimosi (''arbeiten Sie, nehmen Sie''). Taip pat liepimas gali būti reiškiamas bendratimi (''Nicht aus dem Fenster lehnen!'') arba antruoju dalyviu (''Hiergeblieben!''). Vokiečių kalboje raginimas, skatinimas gali būti reiškiamas tam tikrais dariniais su bendratimi (pvz., haben/sein + zu + Infinitiv, modalinis veiksmažodis + Infinitiv).

'''Bendratis''' (Infinitiv) ir '''dalyvis''' (Partizip) pasitelkiami įvairioms gramatinėms konstrukcijoms ir laikų formoms sudaryti.

Su bendratimi sudaromos neasmenuojamosios gramatinės grupės ir konstrukcijoss taikant prielinksnį ''zu'' (pvz., neasmenuojamieji dariniai ''um zu, ohne zu, (an)statt zu''; konstrukcijos ''haben/sein + zu + bendratis'') ir be šio prielinksnio (su modaliniais, slinkties ir kitais išimtiniais veiksmažodžiais). Sintaksėje bendratis atlieka įvairią paskirtį: gali eiti [[veiksnys|veiksniu]] (''Es ist eine Vergnügen, zu reiten''), [[tarinys|tariniu]] (''Vielleicht haben Sie die Absicht, auch unsere Vororte mit ihren schönen Palästen und Parks zu besuchen''), [[papildinys|papildiniu]] (''Marion war von Herzen froh (darüber), in diesem schrecklichen halbzerstörten Haus nicht allein zu sein'') ir sudaryti [[aplinkybės|aplinkybes]] (''Er fährt nach Vilnius, um seine Eltern zu besuchen'').

Vokiečių kalboje yra dviejų rūšių '''[[dalyvis (gramatika)|dalyviai]]''': Partizip I (I dalyvis; veiksmažodžių esamojo laiko šaknis su priesaga ''-(e)nd'') ir Partizip II (II dalyvis; veiksmažodžio šaknis, priešdėlis ''ge-'' ir priesaga ''-(e)t'' (su silpnaisiais veiksmažodžiais) arba ''-en'' (su stipriaisiais)). Pirmasis dalyvis dažnai eina [[daiktavardis|daiktavardžio]] [[pažyminys|pažyminiu]] (''Das zu '''lesende''' Buch'' 'viena iš skaitomiausiųjų knygų; populiari knyga') ir aplinkybėmis (''Aus dem Kino zurückgehend, besprachen die Leute den Film'' 'Eidami iš kino teatro žmonės aptarinėjo filmą'). Antrasis dalyvis vartojamas Perfekt ir Plusquamperfekt laikams sudaryti (''Mein Freund hat das Institut '''absolviert*** 'Mano draugas yra baigęs universitetą'), taip pat visuose neveikiamosios rūšies laikuose (*Der Text wird/wurde nacherzählt, nachdem er zweimal vorgelesen worden ist/worden war* 'Tekstas yra/ buvo perpasakotas, po to jis yra/ buvo du kartus perskaitytas') ir kaip dalyvinis daiktavardžio pažyminys (*Die von mir gekaufte Zeitung liegt auf dem Tisch* 'Mano nupirktas laikraštis guli ant stalo').

#### Prielinksnis
Vokiečių kalboje prielinksniai vartojami prieš daiktavardžius ir asmeninius įvardžius ir šitaip lemia jų linksnį, tad išskiriamos trys prielinksnių grupės: valdančios naudininką (*mit, aus, nach, zu, bei, von, außer, seit, gegenüber, entgegen*), galininką (*für, gegen, durch, ohne, um, bis, entlang*) arba kilmininką (*während, trotz, wegen, (an)statt, unweit*).

Dvejopas linksnių valdymas būdingas prielinksniams *in, an, auf, vor, hinter, über, unter, neben, zwischen*, jie gali būti vartojami su naudininku ir su galininku. Šiuo atveju atsižvelgtina į tarinio reikšmę sakinyje, pavyzdžiui: *Sie hängt ein Bild über die Couch* (gal.) – *Das Bild hängt über der Couch* (naud.). Čia linksnio pasirinkimą lemia tai, kokį su šiais prielinksniais galima iškelti klausimą – *wohin?* 'kurlink?' (kryptis – gal.) ar *wo?* 'kame?' (vieta – naud.)

### Sintaksė
Vokiečių kalbos sintaksės raida truko nuo pat kalbos gyvavimo pradžios, tačiau sintaksė galutinai buvo sunorminta tik XIX–XX amžiuose. Viduramžių ir naujųjų laikų skyryboje nebuvo daugybės skiriamųjų ženklų, todėl sakiniai būdavo vientisiniai, bet, ėmus rašyti kablelį, ankstyvuoju naujosios vokiečių aukštaičių kalbos laikotarpiu įvyko reikšmingas sakinio plėtotės lūžis, nulėmęs dabartinę jo sandarą.

Vokiečių kalbos sakiniai gali būti vientisiniai ir sudėtiniai. Vientisiniai sakiniai paprastai sudaromi iš dviejų žodžių – veiksnio ir tarinio (neišplėstinis sakinys), tačiau gali būti įtrauktos ir antrinės sakinio dalys (išplėstinis sakinys). Sudėtiniai sakiniai sudaryti iš dviejų arba daugiau vientisinių sakinių, tad jie gali būti sujungiamieji (bejungtukiai ir jungtukiniai), formuojami iš dviejų savarankiškų sakinių, ir prijungiamieji, susidedantys iš pagrindinio ir vieno ar keleto šalutinių sakinių.

Sudėtiniai sujungiamieji sakiniai jungiami sujungiamaisiais jungtukais *und, aber, oder, denn, deshalb, darum, doch, dann, so, also*, taip pat sudedamaisiais jungtukais *bald… bald, nicht nur… sondern auch, sowohl… als auch, entweder… oder*. Šalutinis sakinys sudėtiniame prijungiamajame sakinyje jungiamas prijungiamaisiais jungtukais (*dass, wenn, als, weil*), santykiniais įvardžiais (*der, die, das, die*), klausiamaisiais įvardžiais (*wer, was, welcher*), prieveiksmiais (*wo, wann*), klausiamaisiais įvardiniais prieveiksmiais (*woran, wovon, worüber*) ir kt. Jų pasirinkimą lemia šalutinio sakinio rūšis. Šie sakiniai būna: papildinio, pažyminio, aplinkybių (vietos, laiko, būdo, sąlygos, nuolaidos, priežasties, tikslo) ir prijungiamieji.

Žodžių tvarka sakinyje tiesiogiai priklauso nuo jo pobūdžio. Tiesioginiame vientisiniame sakinyje žodžių tvarka gali būti įprastinė arba sukeistoji. Pirmuoju atveju visos sakinio dalys griežtai sudėliotos į savo vietas: pirma veiksnys, po jo − tarinys ir antrinės sakinio dalys. Pavyzdys: *Der Lehrer kommt bald*. Antruoju atveju žodžiai sukeičiami: *Bald kommt der Lehrer*. Sudėtinio arba suvestinio tarinio kaitomoji dalis yra savo vietoje, o nekaitomoji nukeliama į pabaigą: *Ich stimme zu*.

Klausiamuosiuose sakiniuose be klausiamojo žodžio tarinys iškeliamas į sakinio pradžią: *Hat er das gemacht?* Klausiamuosiuose sakiniuose su klausiamuoju žodžiu (*wer? was? wann? wo? wohin? woher? wie? warum? wozu?* ir kt.) pirmiausia eina klausiamasis žodis, o tarinys − po jo: *Was hat er gemacht?*

Neigiamuosiuose sakiniuose dažniausiai pasitelkiama neigiamoji dalelė *nicht*, kuri paprastai eina prieš neigiamąjį žodį: *Nicht alle verstehen das*. Bet jeigu norima nuneigti tarinį, neigiamoji dalelė nukeliama į sakinio pabaigą prieš nekaitomąją sakinio dalį: *Das weiß ich nicht*. Jeigu nuneigiamas daiktavardis, prieš jį vartojamas neigiamasis įvardis *kein*, atstojantis nežymimąjį artikelį ir su daiktavardžiu derinamas gimine, skaičiumi ir linksniu: *Ich habe keine Zeit*. Dvigubas neiginys vokiečių kalboje negalimas, t. y. dariniai „nieko/niekada ne…” verčiami tik vienu neiginiu (šiuo atveju *nichts* arba *niemand*).

### Žodžių daryba
Vokiečių kalba pasižymi ypač lanksčia žodžių daryba. Gausybė tiek vokiškų, tiek skolintų žodžio elementų leidžia sudaryti įvairiausius žodžius. 1999 metais Vokietijos Meklenburgo–Pomeranijos žemės parlamentas svarstė įstatymą, kuris vadinasi „*Rinderkennzeichnungs- und Rindfleischetikettierungsüberwachungsaufgabenübertragungsgesetz”* („Jautienos žymėjimo kontrolės pareigų perdavimo įstatymas”). Šis pavadinimas oficialiai pripažintas visų ilgiausiuoju vokiečių kalbos žodžiu (63 raidės, 7 dėmenys). Internete nurodomas žodis iš 79 raidžių – *„Donaudampfschiffahrtselektrizitätenhauptbetriebswerkbauunterbeamtengesellschaft”* („Statybų priežiūros tarnybos jaunesniosios darbuotojų grandies bendrija prie vyriausiosios Dunojaus laivybos elektros paslaugų teikimo valdybos”).Šiame žodyje pagal naująsias rašybos taisykles pridedama dar viena raidė (*…schi*'fff**ahrt…''). Panašių sudurtinių žodžių vokiečių kalboje labai daug.

Kalbos sistemoje vokiečių kalbos žodžių darybos vieta vis dar iki galo nenustatyta. Paprastai ji nagrinėjama kaip [[Leksikologija|leksikologijos]] arba gramatikos dalis, bet kadangi ji susijusi ir su gramatika, ir su leksika, žodžių daryba turi tik jai būdingų ypatybių. Žodžių daryba gali būti nagrinėjama tiek diachroniniu (skirtingų laikotarpių), tiek sinchroniniu (to paties laikotarpio) atžvilgiais − tai svarbu, norint suprasti žodžio darybos istorinę raidą, tiksliai nustatyti darybos procesus ir dabartinę žodžio sandarą. Su sinchroniniais ir diachroniniais tyrimais glaudžiai susiję procesiniai ir statistiniai aspektai (darybos tendencijos ir esamoji padėtis).

Mažiausioji žodžio dalis vadinama [[morfema]], o jos savo ruožtu gali būti gramatinės ir leksinės. Žodžio darybą galima nagrinėti morfemomis (skaidyti į smulkiausius reikšminius vienetus: ''be-auf-trag-en'') ir tiesiogiai žodį sudarančiomis jo sudėtinėmis dalimis (''Erfrischung → erfrischen + -ung → er- + frisch''). Vokiečių kalboje pagal darybą žodžiai skirstomi į paprastuosius ir dūrinių (sudurtinius) vedinius. Žodžių modeliai klasifikuojami pagal jų darybą, kur skiriami aštuoni lygiai: šakninis modelis, žodžių darybos modelis be afiksų, priešdėlinis modelis, priesaginis modelis, priešdėlinis ir priesaginis modeliai, šakninis modelis su puspriešdėliais bei puspriesagėmis ir apibrėžiamojo dūrinio modelis (pirmasis dūrinio dėmuo apibrėžia, aiškina, tikslina arba sukonkretina antrąjį dūrinio dėmenį).



=== Žodynas ===

Saviems vokiečių kalbos žodžiams priklauso iš [[germanų prokalbė]]s paveldėti žodžiai, mat vokiečių kalba susidarė iš įvairių germanų tarmių. Savi žodžiai sudaro žodyno daugumą, germanų prokalbė juos paveldėjo iš [[indoeuropiečių prokalbė]]s, pavyzdžiui: [[įvardis|įvardžiai]] ''ich'' (germanų prok. ''*ek''), ''du'' (''*þū''), ''mein'' (''*mīnaz'') ir kt.; [[skaitvardis|skaitvardžiai]] ''ein'' (germanų prok. ''*ainaz''), ''zwei'' (''*twai''), ''hundert'' (''*hundaradą'') ir kt.; [[daiktavardis|daiktavardžiai]] ''Vieh'' (germanų prok. ''*fehu''), ''Haus'' (''*hūsą''), ''Feuer'' (''*fōr'') ir kt; [[veiksmažodis|veiksmažodžiai]] ''gehen'' (germanų prok. ''*gāną''), ''stehen'' (''*stāną''), ''sehen'' (''*sehwaną'') ir kt.

Dauguma vokiečių kalbos [[Skolinys|skolinių]] gauta iš kitų [[indoeuropiečių kalbos|indoeuropiečių kalbų]], nes su jomis būta glaudžiausių kultūrinių, politinių ir ekonominių ryšių. Neretai skoliniai iš dalies išsaugo savo pirminį tarimą ir rašybą. Tačiau yra (gautų per tarpininkus) skolinių ir iš neindoeuropiečių: [[tiurkų kalbos|tiurkų]], [[finougrų kalbos|finougrų]], [[malajų-polineziečių kalbos|malajų-polineziečių]], [[Afrika|Afrikos]] ir kitų kalbų.

[[Viduramžiai]]s ir iki jų vokiečių kalbai didžiausią įtaką darė [[lotynų kalba]]. Iš lotynų kalbos kilę daug kasdienių bei architektūros ir religijos sričių žodžių (pvz., ''dominieren'' 'dominuoti', ''Fenster'' 'langas', ''Keller'' 'rūsys', ''Kloster'' 'vienuolynas'). Iš [[graikų kalba|graikų kalbos]] [[skolinys|pasiskolinta]] nemaža religijos, mokslo ir filosofijos terminų: ''Demokratie'', ''Krypta'', ''Philosophie'', ''Physik'' ir kt. Iš šios kalbos skolinių buvo sudaryta vedinių, pvz., ''Arzt'', ''Mediziner'' 'gydytojas' ir šnekamojoje kalboje vartojamas ''Doktor'' („daktaras”), jie nustelbė senesniuosius žodžius ''Laachi'' (''Lachi'') ir ''Bader''.

Vėliau didžiausią įtaką padarė [[prancūzų kalba]]. Po [[Trisdešimtmetis karas|Trisdešimtmečio karo]] daugelyje dvarų buvo kalbama prancūziškai, ir net [[Prūsija|Prūsijos]] karaliai prancūzų kalbą mokėjo geriau nei vokiečių. Į vokiečių kalbą pateko prancūziški žodžiai ''Boulevard'' 'bulvaras', ''Konfitüre'' 'uogienė', ''Trottoir'' 'šaligatvis' ir daug kitų.

Kai kurie žodžiai gauti iš [[slavų kalbos|slavų kalbų]] (pvz., ''Grenze'' 'pasienis, muitinė', ''Gurke'' 'agurkas', ''Pistole'' 'pistoletas'), [[jidiš]] bei rotvelšo (Rotwelsch, vagių [[Argo|slaptakalbė]]), pavyzdžiui: ''Kaff'' 'sąvartynas', ''Zoff'' 'problema'. Tačiau šių kalbų įtaka, palyginti su anksčiau minėtosiomis, buvo labai menka.

Įvairiose srityse nemažą įtaką padarė [[arabų kalba]]: prekyboje (''Magazin'' 'žurnalas', ''Tarif'' 'tarifas', ''Tara'' 'tara'), botanikoje (''Orange'' 'apelsinas', ''Kaffee'' 'kava', ''Ingwer'' 'imbieras'), medicinoje (''Elixier'' 'eliksyras', ''Balsam'' 'balzamas'), matematikoje (''Algebra'', ''Algorithmus'' 'algoritmas', ''Ziffer'' 'dalis'), chemijoje (''alkalisch'' 'šarminis', ''Alkohol'' 'alkoholis') ir astronomijoje (''Almanach'' 'almanachas', ''Zenit'' 'zenitas'). Kasdienėje kalboje vartojami arabiški [[skolinys|skoliniai]] ''Koffer'' 'lagaminas', ''Benzin'' 'benzinas', ''Limonade'' 'limonadas'.

Atskirą skolinių grupę sudaro tautinius ir kultūrinius dalykus nusakantys kitų kalbų žodžiai ([[Egzotizmas|egzotizmai]]), pavyzdžiui, iš [[kinų kalba|kinų kalbos]] pasiskolinta ''Feng Shui'' (風水), ''Mahjong'' (麻將), ''Kungfu'' (功夫), ''Ketchup'' (茄汁), ''Tee'' (茶), iš [[japonų kalba|japonų]] – ''Kamikaze'' (神風), ''Ninja'' (忍者), ''Aikido'' (合気道), ''Origami'' (折り紙), ''Karaoke'' (カラオケ), ''Tsunami'' (津波), iš [[rusų kalba|rusų kalbos]] – ''Sputnik'' (''спутник''), ''Sowjet'' (''совет''), ''Pogrom'' (''погром''), ''Datsche'' (''дача''), ''Kosaken'' (''казак'') ir kt.

Nuo XX a. vidurio vokiečių kalbai didžiausią įtaką daro [[anglų kalba]]. Ekspertai šią įtaką dažnai kritikuoja: net esant pakankamai daug vokiškų sinonimų vis tiek vartojamas angliškas žodis.

[[Prancūzija|Prancūzijoje]] ir [[Islandija|Islandijoje]] taikoma [[kalbos politika]], kuria siekiama rasti atitikmenų angliškiems žodžiams, [[Vokietija|Vokietijoje]] nebepalaikoma nuo XX a. vidurio.

== Taip pat skaitykite ==


== Išnašos ==
**Pastabos**


**Šaltiniai*'


== Literatūra ==
* *Regeln und Wörterverzeichnis. Überarbeitete Fassung des amtlichen Regelwerks 2004. ''Rat für deutsche Rechtschreibung'', München und Mannheim, Februar 2006 (vokiečių kalbos taisyklės).*
* Wolfgang Krischke: *Was heißt hier Deutsch? – Kleine Geschichte der deutschen Sprache*. C. H. Beck, München 2009. ISBN 978-3-406-59243-0. Allgemeinverständliche Darstellung (vokiečių kalbos istorija).

== Nuorodos ==



* [http://www.dwelle.de/popups/popup_livestream/0,,2417_type_liveaudio_struct_265,00.html Pasiklausyti vokiečių kalbos, per (Deutsche Welle) radijo stotį] 
* [http://www.lib.uchicago.edu/lib/public/full_screen.html?http://www.lib.uchicago.edu/e/su/maps/kiepert/G6081-E1-1872-K5/ Heinricho Kieperto 1872 m. vokiečių, olandų ir fryzų kalbų paplitimo žemėlapis (šios kalbos nuspalvintos rausva spalva)], *vokiečių k.''
*