open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Jurizdika (Švėkšna)

**Jurizdika** – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės rytus nuo Švėkšnos, kelio Švėkšna – Veiviržėnai deš. pusėje. Ribojasi su Švėkšna, Alseikų, Šnypšlių, Jurkiškės, Papjaunio kaimais. Jurizdikos kaime yra Švėkšnos radijo relinė stotis (veikia nuo 1988 m.; bokšto aukštis 96,2 m), senosios kaimo kapinės (dar vadinamos Kruono arba pakaruoklių kapais).

## Etimologija

Kaimo pavadinimas yra lotyniškas vietovardis, kilęs nuo lotyniško žodžio *jurisdictio*, reiškiančio „administavimo teisė“. LDK laikais *[[jurisdika]]* (arba jurzdika) buvo vadinama feodalinių miesto žemių arba paties miesto dalis, priklausanti ne magistratui, o kuriam nors feodaliniam savininkui, dažniausiai – bažnytiniam.

## Gyventojai

1923 m. Jurizdikos kaime buvo 14 ūkių, 92 gyventojai, 1997 m. – 9 ūkiai, 20 gyventojų. 1936 m. Jurizdikos kaime buvo 11 ūkių, kurie turėjo 105 ha žemės, stambiausias ūkis – 20 ha.

## Šaltiniai

* Šilutės kraštas. Enciklopedinis žodynas. Prūsija. Šilutė. 2000.
Naktinis kritimas

**Naktinis kritimas** () yra 2004 metų amerikiečio rašytojo Nelson DeMille romanas.

Romano pagrindinė tema pagrįsta tikra istorija: 1996 metų liepos 17 dieną įvykusi transatlantinių oro linijų lėktuvo katastrofa virš Long Ailendo Niujorke.

Romaną 2005 metais išleido leidykla Alma littera. 

„Naktinis kritimas“ yra tęsinys kito Nelson DeMille romano „Liūto žaidimas“ (*The Lion's Game*). Abudu kūrinius vienija kai kurie bendri veikėjai: Džonas Koris, Keitė Meifyld, Tedas Nešas ir t. t. Taip pat 2006-ųjų metų pabaigoje žadama išleisti knygos tesinį „Laukinė ugnis“ (*Wild Fire*). 

## Turinys

Romanas yra suskirstytas į tris dalis, kurios vadinamos knygomis, bet visos jos apimą vieną istoriją.

### Pirmoji knyga
Veiksmas vyksta 1996-ųjų liepos 17-ąją. Badas Mitčelas ir Džilė Vinslou, kurie turi susikūrę savo šeimas, paplūdimyje užsiiminėja neleistinais meilės žaidimais. Pasistatę filmavimo kamerą ant kopos nusileidžia į prie jūros ir toliau tesią savo žaidimus. Netyčia kamera užfiksuoja kaip kovinė žemė-oras raketa numuša skrendantį lėktuvą. Išsigandę, kad į paplūdimį prisirinks daug žmonių, jie sprunka iš ten lauk, bet netyčia palieka įrodymų apie savo buvimą.

### Antroji knyga
Po penkerių metų 2001-ųjų liepos 17-tą dieną, kai jau yra oficialiai paskelbta išvada, kad lėktuvo sprogimas įvyko dėl techninio gedimo, FTB kovos su terorizmu būrio narys, anksčiau buvęs žmogžudysčių skyriaus detektyvas, Džonas Koris, šiek tiek padedamas antrosios žmonos Keitės Meifyld, nutaria laisvu nuo darbo metu ištirti ar oficialioji išvada teisinga. Apie jo užmačias sužino jo viršininkas ir pasiunčia jį į Jemeną, kad šis atvėstų.

### Trečioji knyga
Tų pačių metų rugsėjį jis grįžta iš Jemeno, bet jo noras išsiaiškinti nė kiek nesumažėjo, o dar labiau padidėjo. Jam pavyksta surasti sprogimo liudininkę Džilę Vinslou, kuri pati tiesiog trykšta noru viską iškloti. Pasirodo, kad prieš sunaikintant video juostą, kurioje buvo užfiksuotas spogimas, buvo nukopijuota ir Džilė vis dar turi kopiją. Džonas Koris ir žmogus, vadovaujantis priešininkų stovyklai paskelbusiai klaidingą išvadą Tedas Nešas, susitaria rugsėjo 11 dieną susitikti pasaulinio prekybos centro šiauriniame bokšte. Džonas, savo laimei, šiek tiek vėlavo į susitikimą ir kai tik tuo metu į prekybos centrą įsirėžia teroristų užgrobtas lėktuvas. Knyga tuo ir baigiasi, tad skaitytojas palieka nežinioje.

## Nuorodos
* Oficiali Nelson DeMille svetainė
* „Naktinis kritimas“ Alma litteros „Knygų klubo“ svetainėje.
Septyntaškė boružė

**Septyntaškė boružė** (*Coccinella septempunctata*) – boružių (*Coccinellidae*) šeimos vabalas. Viena žinomiausių boružių rūšių Europoje. 

## Išvaizda
Suaugėlio Kūnas 5  – 8 mm ilgio, ovalus, blizgantis, išgaubtas. ~1,4 karto ilgesnis už plotį. Antsparniai nuo oranžinės iki raudonos spalvos, kiekvienas antsparnis turi 3 juodas apskritas dėmės ir 1 juodą netaisyklingo pusskritulio dėmę prie skydelio, kurios, suglaudus antsparnius, sudaro vientisą "septintą" juodą dėmę. Priešnugarėlė juoda su dviem baltomis ar šviesiai gelsvomis dėmėmis priekiniuose kampuose. Galva ir kojos juodos. 

Lerva iki 13 mm ilgio, pailga, mėlynai pilka, su geltonomis dėmėmis ant prieškrūtinio.

Lėliukė oranžinės spalvos su juodomis dėmėmis. Lėliukės atspalvis(spalva, juodų taškų skaičius ir dydis) priklauso nuo aplinkos temperatūros: jei aplinka vėsesnė, lėliukė bus tamsesnė, o jei aplinka šiltesnė - lėliukė bus šviesesnė.

### Coccinella magnifica
Septyntaškė boružė išoriškai labai panaši į daug retesnę boružių rūšį *[[Coccinella magnifica]]*, kuri yra panašaus dydžio ir spalvų, bei ant antsparnių turi taip pat išsidėsčiusias 7 juodas dėmes. Šios dvi rūšys atskiriamos pagal baltas dėmes apatinėje kūno pusėje po šlaunimis: *Coccinella magnifica* turi 4 baltas dėmes, o *Coccinella septempunctata* tik dvi. Taip pat *Coccinella septempunctata* ant antsparnių esančios juodos dėmės ("taškai") smulkesnės.

## Biologija ir ekologija
Aptinkama įvairiose buveinėse: laukuose, soduose, daržuose, pievose, miškuose. Minta daugiausiai amarais, kartais ir kitais smulkiais vabzdžiais ar žiedadulkėmis. Žiemoja dažnai grupėmis, dirvos paviršiuje po sudžiuvusiais augalais, ar miško paklotėje po nukritusiais lapais. Kartais žiemoja įvairiuose pastatuose.

Per metus būna viena, rečiau dvi generacijos.
## Paplitimas
Plačiai paplitusi palearktikoje: nuo Šiaurės Afrikos iki pat Japonijos. Labai dažna beveik visoje Europoje. Taip pat introdukuota į Šiaurės Ameriką, atogrąžų Afriką.

## Kultūra
Dėl savo dažnumo septyntaškė boružė tapo ikoniška boružių rūšimi. Lietuviškai dar vadinamos „Dievo karvutėmis“.

Manoma, kad angliškas rūšies pavadinimas „ladybug“ siejasi su Mergele Marija. Vabalo raudonos spalvos antsparniai, simbolizuoja Mergelės Marijos raudoną apsiaustą. O septyni taškai simbolizuoja septynis Mergelės Marijos džiaugsmus ir septynis Mergelės Marijos sopulius. 

## Šaltiniai
Eglinė boružė

**Eglinė boružė** (*Aphidecta obliterata*) – boružių (*Coccinellidae*) šeimos vabalas.

## Varietetai
Rūšies varietetai:
* *Aphidecta obliterata var. fenestrata* Weise 
* *Aphidecta obliterata var. illigeri* Weise 
* *Aphidecta obliterata var. livida* Dejean 
* *Aphidecta obliterata var. pallida* Thunberg 
* *Aphidecta obliterata var. sexnotata* Thunberg

## Šaltiniai
Dryžuotoji boružė

**Dryžuotoji boružė** (*Myzia oblongoguttata*) – boružių (*Coccinellidae*) šeimos vabalas. 
Dydis 7-9 mm. Kūnas platus, ovalus. Priekaktyje prieš antenas yra 2 nedideli aiškūs gumburėliai. Priešnugarėlė tamsiai ruda su gelsvais, plačiais apvadais. Antsparniai rudai geltoni su 6-7 pailgomis balsvomis dėmelėmis. Dėmės gali tarpusavyje jungtis arba jų nėra, kartais jos neryškios, susiliejusios su antsparnių fonu. Skydelio šonuose visuomet yra 2 ryškios dėmės. Antsparnių šonai ir viršūnė šviesesni.
Gyvena ant spygliuočių medžių, rečiau soduose. Žiemoja miško paklotėje ir po atšokusia žieve.
Jurkiškė

**Jurkiškė** – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Švėkšnos, 2 km į rytus nuo kelio Švėkšna–Veiviržėnai, prie Graumenos (Šalpės kair. intakas) upelio. Ribojasi su Šnypšlių, Jurizdikos, Papjaunio, Gedminaičių (visi Švėkšnos sen.) ir Bareikų (Veiviržėnų sen.) kaimais. Jurkiškės kaime yra kapinynas (X-XI a.), nebenaudojamas smėlio – žvyro karjeras.

## Istorija

Jurkiškės kaimas minimas 1644 m. Švėkšnos dvaro inventoriuje. Gyveno 8 šeimos. 1695 m. – 18 šeimų.

1923 m. Jurkiškės kaime buvo 11 ūkių ir 85 gyventojai, 1997 m. – 12 ūkių ir 25 gyventojai.

## Gyventojai

## Šaltiniai

* Šilutės kraštas. Enciklopedinis žodynas. Prūsija. Šilutė. 2000.
Žiogeliai (Kretinga)

**Žiogeliai** – kaimas vakarinėje Kretingos rajono savivaldybės dalyje, 5,5 km į pietryčius nuo Darbėnų. Kultūros paveldas:
* Genčų dvaro sodybos fragmentai (XIX a. – XX a. pr.).
* Paminklas 1947 m. žuvusiems Lietuvos partizanams A. Grabiui ir A. Jurevičiui atminti (2007 m.).
* Paminklas 1948 m. žuvusiems Lietuvos partizanams M. Katkui, K. Šalniui ir J. Paulauskui atminti (2020 m.).

Iš šiaurės vakarų, vakarų ir pietvakarių pusių kaimo žemes juosia Daubėnų miškų masyvas. Per kaimą teka Akmenos upė, į kurią rytinėje dalyje įteka Šukupis, o pietvakariniu pakraščiu teka kitas Akmenos intakas Kunigupis. Reljefas lygus, išvagotas gilių minėtų upelių slėnių. Kaime prasideda Akmenos slėnyje tyvuliuojantis Tūbausių tvenkinys.

## Istorija

Kaimas įkurtas 1925–1927 m. Lietuvos žemės reformos metu išparceliuotoje Genčų dvaro žemėje, išdalintoje kumečiams ir iš Kašučių apylinkių kilusiems Lietuvos kariuomenės kariams savanoriams.

Kaime veikė kalvė, kurioje ilgus metus dirbo buvęs grafų Tiškevičių kalvis V. Petreikis.

1947 m. balandžio 27 d. MGB Darbėnų valsčiaus poskyrio stribai ir kareiviai apsupo kaime apsistojusius Kardo rinktinės partizanus. Per susišaudymą žuvo link Daubėnų miškų masyvo pasitraukti bandę Narimanto kuopos vadas Apolinaras Grabys–Vaidila ir partizanas Albertas Jurevičius–Sakalas.

1949 m. į buvusį dvarą perkelta Kašučių septynmetė (nuo 1961 m. – aštuonmetė) mokykla, kuri XX a. 8 dešimtmetyje uždaryta.

Įrengus Tūbausių tvenkinį, XX a. pabaigoje prie Žiogelių kaimo buvo prijungta dešiniajame Akmenos krante esanti Genčų kaimo žemė.

### Gyventojai

### Žymūs žmonės
;Gimė
* 1936 m. – Steponas Žilys, lietuvių verslininkas.
* 1949 m. rugpjūčio 12 d. – Vytautas Kusas, Lietuvos dailininkas, poetas.

## Šaltiniai

* Julius Kanarskas. Darbėnų apylinkės kaimai. – Švyturys (Kretinga), 1992 rugpjūčio 22
Užparkasiai

**Užparkasiai** – kaimas Kretingos rajono savivaldybės centrinėje dalyje, 4 km į pietryčius nuo Darbėnų ir 3 km į šiaurės vakarus nuo Šukės, dešiniajame Akmenos krante. Kaimo žemė plyti lygumoje tarp Giralės miško, kelio Darbėnai–Kūlupėnai, Akmenos upės, Kašučių ir Žiogelių kaimų.

## Istorija

Susiformavo XVIII a. pabaigoje – XIX a. pirmoje pusėje, Kašučių kaimo pakraštyje buvusioje bendro naudojimo žemėje, į pietvakarius nuo XVIII a. antroje pusėje nutiestos naujos kelio Darbėnai–Kūlupėnai atkarpos. Kaimas atsidūrė kitapus kelio sampilui perkasto ploto (*perkaso*), todėl gavo *Užparkasių* (t. y. už perkaso esančios gyvenvietės) vardą. Žymimas XIX a. antrosios pusės žemėlapiuose. Iki 1922 m. priklausė Kašučių kaimo bendruomenei, po Lietuvos žemės reformos tapo savarankiška gyvenviete. 2010 m. buvo 4 sodybos.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
Kaime gyvena akmens skulptoriai Laura ir Rimantas Jarošiai, įkūrę viešąją įmonę *Užparkasių skulptorių dirbtuvė*.

## Šaltiniai

* Julius Kanarskas. Darbėnų apylinkės kaimai. Švyturys – 1992, rugsėjo 9.
Kašučiai

**Kašučiai** – kaimas centrinėje Kretingos rajono savivaldybės dalyje, 5 km į pietryčius nuo Darbėnų, 3 km į šiaurės vakarus nuo Šukės.

Kaime telkšo Kašučių ežeras, o tarp jo ir Akmenos upės – II–XIII a. Kašučių kapinynas. Priešingame upės krante, Kašučių miške išliko Kašučių senovės žemdirbystės vieta, kurią ženklina akmenų aptvarai ir krūsnys.

## Istorija

Kašučių bajorkaimis įkurtas XVI a. Pagrindinė jo sodyba buvo Kašučių ežero pietinėje-pietvakarinėje pakrantėje, o XX a. pradžioje perkelta prie Akmenos upės ir Darbėnų-Kūlupėnų kelio. 1846 m. bajorkaimyje buvo 4 kiemai ir 11 gyventojų. Gyvenvietė turėjo savo kapines. Ankstyvosios kapinės veikė ties riba su Dubašių kaimu, Kašučių kapinyno teritorijoje. Vėlyvosios kapinės veikė prie kelio į Darbėnus, miške. Jose 1989 m. pastatytas kryžius su užrašu: „Praeivi, atmink maro metų aukas!”.

Tarpukariu kaimas buvo Darbėnų valsčiaus Kašučių seniūnijos administracinis centras. Seniūno pareigas 1932 m. ėjo Pranas Drungilas, o padėjėjo – Kazys Savickas. 1923 m. kaime buvo 9 ūkiai ir 103 gyventojai. Tais pačiais metais pradėjo veikti Kašučių pradžios mokykla. 1941 m. nukentėjusiems nuo bolševikų seniūnijos gyventojai Raudonajam kryžiui paaukojo 485,20 rublio.

Sovietmečiu buvo Kašučių kolūkis, kurio administracinis centras veikė Šukėje. 1954–1976 m. kaime buvo biblioteka, vėliau perkelta į Šukę. Kašučių vardu vadinosi aštuonmetė mokykla, veikusi Žiogelių kaime.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Iš kaimo yra kilęs dainininkas Kostas Šilgalis.

## Kultūros paveldas
* Kašučių kapinynas (II–XIII a.)
* Kašučių kūlgrinda (XVI a.–XX a. I pusė)
* Kašučių senovės žemdirbystės vieta (I tūkstantm. pr. m. e. II pusė – XVII a.)
* Kašučių (Dubašių) senosios kapinės (XVI–XVIII a.)
* Kašučių senosios kapinės (XVI–XIX a.)
* Kašučių akmuo su dubeniu
* Kašučių I akmuo su dubenėliais
* Kašučių II akmuo su dubenėliais
* Kašučių III akmuo su dubenėliais

## Literatūra
* Julius Kanarskas. Darbėnų apylinkės kaimai. – Švyturys (Kretinga), 1992.

## Šaltiniai
Genčai

**Genčai** – kaimas centrinėje Kretingos rajono savivaldybės dalyje, 4 km į pietvakarius nuo Šukės. Naftos telkinys (1,3 mln. t), iš kurio išgaunama nafta (UAB „Genčų nafta“).

## Gyventojai

## Kultūros paveldas
* Genčų I kapinynas (II–XII a.).
* Genčų II kapinynas (IX–XII a.).
* Genčų senosios kapinės, vadinamos *Markapiais* (XVI–XIX a.).
* Genčų I Velnio akmuo.
* Genčų II Velnio akmuo.
* Koplytėlė su ornamentuotu kryželiu ir Švč. Mergelės Marijos skulptūra. 

## Šaltiniai

## Nuorodos
* [Audra Venckuvienė. Genčai – legendinio remonto išvakarėse. – [Vakarų ekspresas] – 2008, balandžio 2]
Kumponai

**Kumponai** – viensėdis Kretingos rajono savivaldybės pietinėje dalyje, 2 km į šiaurės rytus nuo Jokūbavo, Minijos dešiniajame krante. Kolektyviniai sodai.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Palestinos išsivadavimo organizacija

**Palestinos išsivadavimo organizacija** () – Palestinos arabų politinių organizacijų sąjunga, įkurta 1964 m. Tikslas – įkurti nepriklausomą Palestinos valstybę. Tarptautiniu mastu pripažįstama vienintele teisėta palestiniečių tautos atstove. Šiuo metu Palestinos išsivadavimo organizacijai atstovauja Palestinos autonomija, įsikūrusi Vakarų Krante.

* Iki 1974 m. gavo JT stebėtojos statusą.
* 1976 m. priimta į Arabų valstybių lygą.
* 1993 m. pradėjo derybas su Izraeliu dėl palestiniečių autonomijos Gazos ruože ir Vakarų krante.
* 1993 m. rugsėjo 13 d. Izraelis ir Palestinos išsivadavimo organizacija pasirašė taikos sutartį Vašingtone – Izraelio premjeras Icchakas Rabinas spaudė ranką PIO pirmininkui Jesirui Arafatui.

## Šaltiniai
Petrikaičiai

:: *Apie kaimą Kelmės rajone žr. [[Petrikaičiai (Kelmė)]]*.

**Petrikaičiai** – kaimas Kretingos rajono savivaldybės pietinėje dalyje, 6 km į pietryčius nuo Kretingos ir 3 km į šiaurės vakarus nuo Jokūbavo. Kaimo sodybos vienkiemiais išsimėtę tarp Petrikaičių, Kūlupio, Kraštinės ir Šilo kalno miškų, Petreikių, Jokūbavo ir Skudžių kaimų. Per kaimą teka Babrūnės ir Degalo upeliai, praeina keliai Kretinga–Gargždai ir Petreikiai–Toliai.

## Istorija

Kaimas įkurtas XVII a., priklausė Kartenos dvarui, administruojamas buvo iš Mišučių dvaro. Nuo XIX a. priklausė Jokūbavo dvarui. Kaimo gyventojai buvo katalikai, kurie priklausė Kartenos parapijai, o 1639 m. pusė kaimo sodybų buvo priskirta Kretingos parapijai.

1846 m. kaime buvo 10 dūmų (5 Kartenos ir 5 Kretingos parapijose). XIX a. pastatytas Rusijos imperijos Petrikaičių pasienio sargybos postas (kordonas). XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje pro kaimą iš Vokietijos imperijos buvo gabenamos kontrabandinės prekės ir draudžiama lietuviška spauda. Lietuvišką spaudą gabeno kaime gyvenę Aleksandras Jablonskis ir Antanas Rudis, o prie Petrikaičių sienos sargybos posto su draudžiamais spaudiniais 1900–1902 m. buvo sulaikyti knygnešiai Kazimieras Prialgauskas iš Asteikių ir Kazys Matyžius iš Jokūbavo.

Pagal administracinį-teritorinį suskirstymą iki 1918 m. kaimas priklausė Kartenos valsčiui, o tarpukariu – Kretingos valsčiui. 1923 m. jame buvo 14 ūkių.

Lietuvą okupavus Sovietų sąjungai, Lietuvių aktyvistų frontas Petrikaičiuose 1940 m. pabaigoje įrengė slaptą pasienio perėjimo punktą „Varpėnų dvaras“. Juo naudojosi tiek lietuviai, norintys pasitraukti į Vokietiją, tiek ryšininkai, keliaujantys iš ten į Lietuvą.

1954–1960 m. kaimas buvo Kretingos apylinkės administracinis centras.

Kaime projektuojamos Kretingos miesto naujosios kapinės.

## Gyventojai

### Žymūs asmenys
;Gimė
* Alfonsas Žvilius (g. 1944 m.) – Vilniaus dailės akademijos profesorius, dailininkas grafikas, knygų apipavidalintojas
* Bronislovas Mačernis (1945–1993) – Lietuvos sunkiaatletis, tarptautinės klasės sporto meistras, sunkiosios atletikos treneris

## Kultūros paveldas
* Petrikaičių senosios kapinės, vadinamos Markapiais (XVI–XVIII a.).

## Šaltiniai
Skudžiai

**Skudžiai** (arba ***Skudai, Vaidužiai***) – kaimas pietinėje Klaipėdos rajono savivaldybės dalyje, 3 km į vakarus nuo Jokūbavo, prie Babrūnės upelio, Kretingos rajono paribyje. Ateina kelias nuo Triušių.

## Etimologija

1511–1520 m. prie Kretingalės minimi*Schadus Inder und Waydrisch*, matyt, yra Skudžių ir Vaidužių pradininkai. Kaimo vardas sietinas su pavarde *Skùdis, Skudỹs*, kuri buvo išplitusi tarp Kretingalės ir Karklės, keletas asmenų užfiksuoti pamaryje. Ši pavardė galimai kuršiška (plg. dar *Schudte*, latviškas pavardes *Skuda, Skudis, Skudikis* ir pan.).

***Vaidužių*** pavadinimas kilęs iš baltiško asmenvardžio *Vaidužis*. Tokia pavardė nepaliudyta, tačiau ji įmanoma, turint omenyje priesagos *-už-* paplitimą Klaipėdos krašto ir šiaurės žemaičių vardyne, o šaknis *Vaid-* yra patikimai liudijama dvikamieniuose baltų varduose.

## Istorija
1785 m. minimas kaip karališkasis kaimas prie sienos.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kumžaičiai

**Kumžaičiai** – kaimas pietvakarinėje Plungės rajono savivaldybės dalyje, 3 km į šiaurę nuo Kulių. Netoli kaimo eina kelias .

## Istorija

## Gyventojai

## Galerija
 
Kumžaičiai, koplytėlė.JPG|Koplytėlė prie Kulių II tvenkinio
Kumžaičiai. Kulių II tvenkinys.JPG|Tvenkinys


## Šaltiniai
Paalantis

**Paalantis** – kaimas pietvakarinėje Plungės rajono savivaldybės dalyje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Kulių. Pietvakarinė kaimo dalis anksčiau buvo Klaipėdos rajone.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Paalantyje 1858 m. gimė knygnešys, įrašytas Knygnešių sienelėje – Juozas Ložinskis.

## Šaltiniai
Šiemuliai

**Šiemuliai** – kaimas pietvakarinėje Plungės rajono savivaldybės dalyje, 7 km į šiaurę nuo Kulių, prie kelių ,  ir Šiemulių miško. Seniūnaitijos centras. Yra Šiemulių senosios kapinės (*Maro kapeliai*, XVI a. – XX a. pr.).

## Istorija
XVIII a, priklausė Plungės seniūnijai. 1721 m. gyveno dvi šeimos. 1918–1919 m. veikė LKP kuopelė.

LTSR laikais buvo „Pergalės“ kolūkio pagalbinė gyvenvietė. 1950–1963 m. buvo Šiemulių apylinkės centras.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Apie 1915–1920 m. kaime gyveno Kretingos (vėliau – Palangos) fotografas Ignas Stropus (1885–1959 m.), įkūręs savo namuose fotografijos ateljė.

## Šaltiniai
Karklėnai (Plungė)

**Karklėnai ** – kaimas Plungės rajono savivaldybėje, 10 km į pietvakarius nuo Plungės, 8 km į vakarus nuo Varkalių, prie kelio . Seniūnaitijos centras. Vakaruose pro Karklėnus teka Alanto intakas Karkluojė, rytuose – Minijos intakas Vieštovė.

## Istorija

1925 m. įsteigta pradžios mokykla, dab. Nausodžio mokyklos pradinio ugdymo skyrius.

1950–1992 m. Karklėnų kolūkio centrinė gyvenvietė. 1951 m. atidaryta biblioteka, medicinos punktas.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kaušėnai

**Kaušėnai** – kaimas Plungės rajono savivaldybėje, 3 km į vakarus nuo Plungės, Babrungo upės dešiniajame krante. Į šiaurės vakarus nuo Kaušėnų yra Gandingos kraštovaizdžio draustinis. Yra 4 sodų bendrijos, UAB „Kaušėnų paukštynas“. Kaušėnų tvenkinys yra gretimame Prūsalių kaime.

## Istorija

Kaušėnai minimi 1582 m.

1941 m. liepos 15-16 d. prie kaimo nužudyta apie 1800 žydų. Masinio žydų naikinimo vietoje 1952 m. pastatytas Kaušėnų memorialas.

## Gyventojai
Dauguma gyventojų gyvena soduose.

### Žymūs žmonės

Kaušėnuose gimė:
* Zenonas Ivinskis (1908–1971), istorikas.

## Šaltiniai
Maceniai

**Maceniai** – kaimas centrinėje Plungės rajono savivaldybės dalyje, į šiaurės vakarus nuo Plungės.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Vytautas Astrauskas (1927–2004) – gydytojas patologas fiziologas, reumatologas, politinis bei visuomenės veikėjas.

## Šaltiniai
Sąjunga pagražinimui teisių lietuviškajai kalbai Rymo katalikiškose bažnyčiose Lietuvoje

**Sąjunga pagražinimui teisių lietuviškajai kalbai Rymo katalikiškose bažnyčiose Lietuvoje** – 1906 m. liepos 13 d. Vilniuje, kunigo Juozo Ambraziejaus bute įkurta organizacija.

Organizacijos tikslas buvo kovoti su Vilniaus  prolenkiškai nusiteikusiais kunigais ir vyskupystės administracija.

Sąjungai įstatus ir įžangą prie jų parašė Jonas Basanavičius. Rusų vidaus reikalų ministerija ir tikybų departamentas ilgą laiką delsė su įstatų patvirtinimu. Į įstatus buvo primestos organizacijai nepalankios darbo sąlygos, kurių nepriėmus, organizacija nebūtų patvirtinta.

Organizacijos steigiamasis komitetas:
* Jonas Basanavičius;
* Juozapas Ambraziejus-Ambrozevičius;
* Mečislovas Davainis-Silvestraitis;
* Gabrielius Landsbergis-Žemkalnis;
* Petras Vileišis.
Nugariai

**Nugariai** – kaimas pietvakarinėje Plungės rajono savivaldybės dalyje, prie kelio , 4 km į šiaurės rytus nuo Plungės. Seniūnaitijos centras. Į rytus nuo kaimo teka Babrungas. Prie kaimo buvo Nugarių piliakalnis.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės

Kaime gimė:
* Juozas Šlepetis, Plungės rajono ūkio, politinis ir visuomenės veikėjas

## Šaltiniai
Juozapas Mironas

**Juozapas Mironas** (1865 m. – 1914 m. Valkininkuose) – kunigas, draudžiamos lietuviškos spaudos platintojas.

## Biografija

Baigė Vilniaus kunigų seminariją, 1888 m. įšventintas kunigu ir paskirtas vikaru į Valkininkus. 1889 m. perkeltas vikaru į Adutiškį, 1890 m. paskirtas klebonu. 1896 m. perkeltas toms pat pareigoms eiti į Gelvonus, 1898 m. – į Lavoriškes, 1911 m. – į Užuguostį.

Palaikė ryšius su Tverečiuje klebonavusiu lietuvybės gaivintoju kunigu Mykolu Masiuliu ir kitais. Žinoma, kad klebonaudamas Lavoriškėse palaikė ryšius su Vilniuje gyvenančiu kunigu Juozu Ambraziejumi. Kai dirbo Adutiškyje, iš Juozapo Mirono lietuviškos spaudos gaudavo knygnešys Antanas Juršėnas.
Pskovo respublika

**Pskovo Respublika** () buvo viduramžių valstybė šiaurės rytų Europoje, kurios santvarka buvo feodalinė respublika, sukurta Naugardo respublikos pavyzdžiu.

Ši valstybė su sostine Pskove susikūrė 1348 m. ir egzistavo iki 1510 m. Vėliau buvo prijungta prie Maskvos Didžiosios Kunigaikštystės, kartu likviduojant jos feodalinės demokratijos bruožus.

## Kilmė

Po Kijevo Rusios susiskaldymo XII a., Pskovo miestas ir aplinkinės teritorijos palei Velikaja upę, Peipuso ežerą, Pskovo ežerą ir Narvos upę tapo Naugardo respublikos dalimi. Pskovas išlaikė specialias autonomijos teises, įskaitant teisę nepriklausomai kurti priemiesčius (seniausias iš jų buvo Izborskas). Dėl Pskovo reikšmės kovojant su Livonijos ordinu, jo įtaka žymiai padidėjo. Ilgas Daumanto valdymas (1266-1299 m.) ir ypač jo pergalė Rakverės mūšyje (1268 m.) Pskovą padarė faktiškai nepriklausomu. Naugardo bojarai formaliai pripažino Pskovo nepriklausomybę Bolotovo sutartimi (1348 m.), atsisakydami skirti Pskovo posadnikus. Pskovas liko priklausomas nuo Naugardo tik bažnytiniuose reikaluose, kol 1589 m. nebuvo sukurta Pskovo vyskupystė, o Naugardo arkivyskupai iš savo titulo pašalino Pskovą ir titulavosi tik "Naugardo Didžiojo ir Velikije Luki arkivyskupais".

## Socialinė, ekonominė ir politinė struktūra

Pskovo respublikoje buvo gerai išvystytas žemės ūkis, žvejyba, kalvystė, juvelyrika ir statyba. Apsikeitimas prekėmis respublikos viduje ir prekyba su Naugardu bei kitais Rusios miestais, Baltijos jūros regionu ir Vakarų Europos miestais padarė Pskovą vienu didžiausiu Rusios amatų ir prekybos centrų. Skirtingai nuo Naugardo, Pskove nebuvo didelių dvarininkų, jų žemės buvo mažesnės ir labiau išmėtytos nei Naugarde. Pskovo vienuolynų ir bažnyčių žemės taip pat buvo mažesnės. Pskovo respublikoje susiklostę socialiniai santykiai atspindėti Pskovo Teisyne.

## Nepriklausomybės praradimas

1510 m. Maskvos didysis kunigaikštis Vasilijus III atvyko į Pskovą ir pasiskelbė Pskovo žemių paveldėtoju, panaikino Pskovo respubliką ir jos autonomines teises.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Silvestras Gimžauskas

**Silvestras Gimžauskas** (1845 m. spalio 13 d. Kirdeikiuose – 1897 m. rugsėjo 27 d. Varšuvoje) – kunigas, lietuvybės puoselėtojas, knygnešys. Palaidotas Lenkijoje, kapas nežinomas.

## Biografija
Kilęs iš valstiečių šeimos. Mokėsi Švenčionių ir Daugpilio gimnazijose. 1876 m. baigė Vilniaus kunigų seminariją. 1877–1878 m. studijas tęsė Peterburgo dvasinėje akademijoje, bet dėl ligos iš jos išstojo. Akademijoje susidraugavo su Lietuvos atgimimo žadintojais bendraminčiais Petru Kriaučiūnu ir Kazimieru Jauniumi. Jau mokydamasis seminarijoje gaudavo ir skaitydavo lietuvišką spaudą. Bendradarbiavo “Aušroje“ ir kituose leidiniuose.

1890 m. parengė pirmą patriotinį lietuvišką atsišaukimą, išspausdintą JAV, kuriame ragino brolius lietuvninkus neleisti vaikų į nelietuviškas mokyklas, mylėti ir ginti lietuvišką kalbą. Leido eilėraščių bei publicistines knygeles. Visas savo pajamas aukodavo lietuviškoms knygoms leisti.

Dirbo vikaru Želudke (Lydos aps., Gudija), Žiežmariuose, Vidiškėse. Nuo 1883 m. Kietaviškių, 1884–1893 m. – Valkininkų klebonas. Žiežmariuose buvo įsirengęs pogrindinę lietuviškos spaudos slėptuvę. Iš čia pasiimdavo knygų ir dirbdamas kitose Vilnijos parapijose. Dirbdamas Vilnijos parapijose buvo aktyvus švietėjas, draudžiamos lietuviškos spaudos platintojas, lietuvybės puoselėtojas, priešinęsis polonizacijai. Ypač aktyviai organizavo spaudos platinimą Valkininkuose: globojo apie 50 knygnešių ir spaudos platintojų, kūrė slaptas daraktorių mokyklas, jas visokeriopai rėmė, kontroliavo jų darbą. Valkininkai tapo didžiausiu lietuviškos spaudos platinimo centru visoje Vilniaus gubernijoje. Į lietuvių kalbą, Rokiškio grafo Reinoldo Tyzenhauzo paprašytas, išvertė Franco Jozefo Haidno oratoriją "Pasaulio sutvėrimas", kuri buvo atlikta 1877 m. Vilniuje. 

1891 m. pas jį gyvenęs brolis Vladislavas, supykęs, kad negauna pinigų išgerti, Silvestrą Gimžauską įskundė policijai. Per tardymus žandarai išaiškino nemažai Valkininkų apylinkės knygnešių. Vilniaus generalgubernatorius siūlė Silvestrą Gimžauską 3 metams uždaryti į Gardino vienuolyną. Kadangi nebuvo tiesioginių kaltės įrodymų, Kitatikių reikalų prie Vidaus reikalų ministerijos departamento direktorius bausmei nepritarė, tik pareikalavo akylai Silvestrą Gimžauską sekti. 1893 m. pradžioje perkeltas eiliniu vikaru į Giedraičius, o metų pabaigoje – į Bagaslaviškį jau kaip altarista, nes nesutarė su Giedraičių klebonu lenkomanu J. Pikturna. 1897 m. vasarą išvyko gydyti akmenligės į Varšuvą ir čia tų pačių metų rudenį mirė.

## Atminimo įamžinimas
* Gimtasis namas, perkeltas į Rumšiškių muziejų.
* Koplytstulpis Kirdeikiuose (skulptorius S. Karanauskas), (pastatytas 1988 m.).
* Kryžius stogastulpis Bagaslaviškio Šv. Kryžiaus Atradimo bažnyčios šventoriuje.
* Kenotafas (su mediniu kryžiumi) Valkininkų Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bažnyčios šventoriuje (pastatytas 2013 m.).
* Stogastulpis prie Kietaviškių mokyklos.
* Pavardė įrašyta Knygnešių sienelėje Kauno Vytauto Didžiojo karo muziejaus sodelyje.

## Šaltiniai
Šešiolikadėmė boružė

**Šešiolikadėmė boružė** (*Halyzia sedecimguttata*) – boružių (*Coccinellidae*) šeimos vabalas. Kūnas 5-7 mm. Antsparniai oranžiškai geltoni, kiekvienas su 8 šviesiomis dėmėmis.

Aptinkamos ant alksnių, beržų, uosių. Minta epifitiniais grybeliais. Žiemoja paklotėje, sausose vietose po medžių lajomis.
Juodasiūlė boružė

**Juodasiūlė boružė** (*Propylaea quatuordecimpunctata*) – boružių (*Coccinellidae*) šeimos vabalas. Tai plačiausiai paplitusi boružių rūšis Vidurio Europoje.

## Požymiai

Vabalai būna nuo 3,5 iki 4,5 mm ilgio ir įvairių spalvinių variantų. Kai kurie skiriasi tiek, kad anksčiau buvo laikomi atskira rūšimi. Paprastai vabalai yra šviesiai arba ryškiai geltonai ir turi po 7 juodus, beveik kampuotus taškus ant antsparnių. Taškai gali būti ištęsti ir susijungę tarpusavyje taip, kad geltonos spalvos beveik nelieka arba atrodo, kad vabalas yra su geltonais taškais. Antenos ir kojos - rusvai geltonos.

## Paplitimas

Randami visoje Europoje nuo piečiausios dalies iki pat poliarinio rato, taip pat Azijoje. Gyvena tiek žemumose tiek ir aukščiau - iki subalpinės zonos.

## Dauginimasis

Patelė padeda apie 400 kiaušinėlių. Tai būtina dėl to, kad didžioji dalis boružių lervų žūva.
Knygnešių sienelė

**Knygnešių sienelė** – 1940 m. Vytauto Didžiojo karo muziejaus sodelyje Kaune pastatytas paminklas.

## Istorija
1940 m. gegužės 2 d. generolo Vlado Nagevičiaus kabinete, įvyko pasitarimas, kuriame buvo svarstoma, kurių knygnešių atminimą reikėtų įamžinti numatytoje statyti Knygnešių sienelėje. Pasitarime dalyvavo Jonas Jurgis Bulota, Vaclovas Biržiška, Povilas Dogelis ir Petras Ruseckas. Manoma, kad Knygnešių sienelė buvo baigta statyti 1940 m. liepos mėn.

Trijose granito lentose iškaltos šimto žmonių, aktyviai pasidarbavusių lietuviškos spaudos draudimo laikmečiu, pavardės. Pirmoje lentoje įrašyti sunkiai nukentėjusieji knygnešiai, antroje – pasižymėję knygų skleidimo organizatoriai, trečioje – labai pasižymėję knygnešiai.

1950 m. sovietinė okupacinė valdžia paminklą nugriovė. Tvarkant bolševikų nuniokotą Vytauto Didžiojo karo muziejaus kompleksą, 1994 m. gegužės 7 d. atidengta P. Rimšos skulptūra „Lietuvos mokykla 1884–1904“, 1997 m. birželio 7 d. – Knygnešių sienelė.

Sunaikintos sienelės autorius Karolis Reisonas, atstatytos – Liucijus Albertas Dringelis. Atstatant Knygnešių sienelę, buvo nuspręsta patikslinti kai kurias pavardes, sunorminti jų rašybą.

## Lentose paskelbti knygnešiai

### I lenta
**Sunkiai nukentėjusieji knygnešiai:**

### II lenta
**Pasižymėję knygų skleidimo organizatoriai:**

### III lenta
**Labai pasižymėję knygnešiai:**

## Literatūra
* Benjaminas Kaluškevičius, Ona Žemaitytė–Narkevičienė. „Šimtas knygnešių: knygnešių sienelės vardai“. Vilnius, 1998. – ISBN 9986-9175-0-6

## Nuorodos
* Iš Knygnešių sienelės istorijos // XXI amžius, Nr. 20 (1223), 2004-03-10
Dzeuso skulptūra

**Dzeuso skulptūra Olimpijoje** buvo vienas iš Septynių pasaulio stebuklų. Olimpija Senovės Graikijoje buvo svarbus religinis centras, kuriame daugiausiai garbinamas dievas buvo Dzeusas. Šiame mieste buvo rengiamos ir olimpinės žaidynės, šventės ir atletikos varžybos. 

V a. pr. m. e. Olimpijos gyventojai Dzeuso garbei nusprendė pastatyti šventyklą, kuri iškilo 466–456 m. pr. m. e. Ji buvo pastatyta iš masyvių akmens luitų ir supama kolonų. Šventykla neturėjo dievo skulptūros, todėl jai sukurti buvo išrinktas Fidijas (Feidijas), žinomas Atėnų skulptorius. Anksčiau jis buvo sukūręs dvi Atėnės statulas. Dzeuso statula stovėjo šventykloje, kurios ilgis siekė šešiasdešimt keturis metrus, plotis - dvidešimt aštuonis, vidinė patalpa buvo dvidešimt metrų auksčio. Salės gale soste sėdintis Dzeusas galva rėmė lubas. Iki juosmens apnuogintas Dzeusas buvo padarytas iš medžio, jo „oda“ - iš dramblio kaulo plokščių, o drabužiai – iš aukso lakštų. Dievas sėdėjo soste, inkrustuotame juodmedžiu ir brangakmeniais. Vienoje rankoje jis laikė auksinę pergalės deivės Nikės skulptūrą, kita rėmėsi ilgu skeptru. Statinys buvo apsuptas daugiau nei dviejų metrų storio kolonų. Sosto šonus buvo ištapęs dailininkas Panenas, Fidijo giminaitis ir padėjėjas.

Dzeusas buvęs toks didingas, kad Fidijas, baigęs darbą priėjo prie statulos ir paklausė:
- Ar tu patenkintas, Dzeusai? Pasigirdo perkūno trenksmas, ir grindys prie statulos kojų įskilo.

Skulptūra buvo pabaigta apie 435 m. pr. m. e.

Vėliau Bizantijos imperatoriai labai atsargiai pervežė statulą į Konstantinopolį. V m. e. a. imperatoriaus Teodosijaus II rūmai sudegė. Ugnis prarijo medinį kolosą: tik keletas suanglėjusių kaulo plokštelių ir išsilydžiusio aukso gabalėliai liko iš Fidijo kūrinio.
Kazimieras Kybelis

**Kazimieras Kybelis** (*Kazimieras Kibelis*, 1868 m. kovo 15 d. Loma – 1902 m. lapkričio 16 d. Žasliuose) – kunigas, teologijos magistras, lietuvių tautinio atgimimo ugdytojas, lietuviškos spaudos platinimo organizatorius, knygnešys.

## Biografija
1884 m. baigė Šiaulių gimnazijos 4 klases. Toliau mokėsi Vilniaus kunigų seminarijoje, o nuo 1887 m. – Peterburgo dvasinėje akademijoje.

1891 m. baigęs akademiją teologijos magistro laipsniu, pradėjo dirbti Vilniaus kunigų seminarijos profesoriumi. Dėl lietuvių tautinės savimonės žadinimo 1893 m. perkeltas klebonu į Inturkės parapiją. 1895 m. perkeltas klebonu į Žaslius, 1898-1902 m. pastatė dabartinę Žaslių bažnyčią.

Kazimierui Kybeliui kunigaujant Žasliuose, klebonija buvo tartum knygnešystės organizavimo štabas. Kazimieras Kybelis rūpinosi lietuviškos spaudos platinimu, organizavo jos gabenimą į parapiją. Įtraukė į šią veiklą vikarą Benediktą Krištaponį ir kone visus bažnyčios tarnus bei šviesiausius parapijos valstiečius. Platindamas lietuvišką spaudą palaikė ryšius su Čiobiškio klebonu Stanislovu Šlamu. Bendradarbiavo su knygnešiu Petru Gudeliu, kuris vykdė jo tiesioginius nurodymus dėl lietuviškos spaudos pargabenimo ir platinimo. Lietuviškų knygų pristatydavo ir kunigas Kazimieras Kazlauskas. Aprūpindavo parapijiečius elementoriais ir kitomis knygomis, duodavo pinigų knygnešei daraktorei M. Virbalaitei knygoms įsigyti. Buvo įskųstas policijai, 1898 m. darytos kratos. Lietuviškos spaudos nesurado, ją slėpdavo parapijai priklausančiose patalpose. Padėjo steigti slaptas mokyklas, rūpinosi daraktoriais, mokėjo jiems atlyginimą. Buvo skundžiamas Vilniaus vyskupui, reikalavo bausti kleboną arba iškelti į kitą parapiją.

Žandarų užverbuotas agentas Pranas Petruševičius savo 1900 m. spalio 19 d. pranešime Vilniaus gubernijos žandarų valdybai rašė, kad Kazimieras Kybelis palaikė ryšius su dvarininku Donatu Malinausku, taip pat Jiezno klebonu Mykolu Masiuliu, Butrimonių klebonu Kazimieru Daukša, Valkininkų klebonu Povilu Kuolu, Dusmenų – Kazimieru Valentinu, Žaslių vikaru Benediktu Krištaponiu. Šie asmenys dalyvaudavo susitikimuose, kuriuos agentas pavadino literatiškais pasikalbėjimais. Susitikimai vykdavo pas Donatą Malinauską arba pas vieną iš kunigų. Šio ratelio nariai lietuviškos spaudos gaudavo iš Stakliškių parapijos knygnešio (pavardė nežinoma) ir iš Suvalkijos knygnešių.

## Atmintinos vietos ir paminklai
Kapas ir antkapinis paminklas Žaslių Šv. Jurgio bažnyčios šventoriuje, šalia Kristaus kančios koplyčios: užrašas paminkle „Per aštuonerius metus, vargdamas su mumis, grąžino mus prie Dievo, grąžino mus prie tėvų mūsų, pastatęs namus Dievo žemiško, laukia mūsų dangiškuose".

Memorialinė lenta – metalinis bareljefas Žaslių Šv. Jurgio bažnyčioje.

## Šaltiniai
Marienburgo apgultis (1410)

**Marienburgo apgultis** – nesėkmingas du mėnesius trukęs Jogailos vadovaujamų Lenkijos-Lietuvos pajėgų bandymas užimti Teutonų ordino sostinę, Marienburgo pilį, siekiant galutinai užkariauti Prūsiją po pergalės Žalgirio mūšyje. Apgultis tęsėsi 1410 m. liepos 18 – rugsėjo 19 d. Marienburgo gynėjas Heinrichas fon Plauenas laikomas ordino gelbėtoju nuo visiško sunaikinimo.

## Istorija
Po Žalgirio mūšio lenkų ir lietuvių pajėgos pasiliko mūšio lauke tris dienas. Visi svarbesni žuvusieji buvo palaidoti atskiruose kapuose, o likusieji surinkti į keletą masinių kapaviečių. Ulrich von Jungingen kūnas buvo išsiųstas į Marienburgą. Istorikai yra iškėlę keletą hipotezių, kodėl taip ilgai buvo delsiama.

Po trijų dienų, 1410 m. liepos 18 d. lenkų - lietuvių kariuomenė patraukė į Marienburgą ir apsiautė jo pilį, tačiau per tris dienas Heinrichas fon Plauenas sugebėjo suorganizuoti pilies gynybą iš savanorių ir pabėgusiųjų iš mūšio. Apsiausties metu pilį bandžiusi užimti kariuomenė patyrė nuostolius ne tik mūšio metu, bet ir dėl ligų. Žinios apie pas teutonus skubančius pastiprinimus iš Vakarų ir Livonijos paskatino didįjį kunigaikštį Vytautą pasitraukti iš apsiausties. Kadangi Mažosios Lenkijos bajorija taip pat siekė baigti karą iki derliaus nuėmimo, likusiems lenkams tapo aišku, kad apsiaustis rezultatų neduos ir rugsėjo 19 d. apgultis buvo nutraukta.

Pilį lenkai nupirko 1457 metais sumokėję 190000 florenų (apie 660 kg aukso). 

## Šaltiniai

## Literatūra
*
Augustinas Janutėnas

**Augustinas Janutėnas** (1869 m. gegužės 5 d. Mielagėnuose – m. po 1940 m.) – Lietuvos knygnešys, daraktorius.

## Biografija
Skaityti ir rašyti pramoko namuose. Pirmąją lietuvišką knygą Augustinui Janutėnui padovanojo kunigas Jonas Burba.

Lietuvišką spaudą pradėjo platinti apie 1889 m., sulaukęs 20 m. Knygų gaudavo iš Švenčionių krašto knygnešio Antano Šakalio, taip pat iš Švenčionių vikaro kunigo P. Šarkausko.

Adutiškio klebonui kunigui Benediktui Krištaponiui pasiūlius buvo nuvykęs parsigabenti knygų iš knygnešio Petro Gudelio (gyvenusio Žasliuose). Benediktas Krištaponis duodavo pinigų knygelėms nupirkti ir liepdavo jas išdalyti veltui. Lietuvišką spaudą daugiausia platindavo Tverečiaus apylinkėse.

Nugabendavo į Vidžius kunigui Antanui Kungiui ir Petrui Glinskiui, į Adutiškį, Švenčionis ir kt. Parsigabentą spaudą slėpdavo Guntauninkų k., pas seserį Ievą Saplienę ir pas kitą seserį U. Klisevičienę, gyvenusią Ramoniūnuose, nes namuose laikyti buvo pavojinga. Policijos buvo stebimas ir persekiojamas. Bendradarbiavo su lietuviškos spaudos platintojais Tverečiaus parapijoje – A. Telyčėnu, P. Voldemaru, P. Lazinka, A. Čekučiu, M. Gyliu.

Žiemomis mokydavo vaikus lietuviškai skaityti ir rašyti. Po spaudos draudimo panaikinimo pradėjo platinti socialdemokratinę spaudą. Dalyvavo 1905 m. revoliucijoje, už tai buvo areštuotas, kalėjo Švenčionių kalėjime. Spaudą platino ir vokiečių okupacijos metais, per Pirmąjį pasaulinį karą.

Atgavus nepriklausomybę apsigyveno Kaune (Mažoji Darbininkų g. 16), tarnavo Centriniame valstybiniame knygyne. Nuo 1929 m. lapkričio 1 d. paskirta 50 Lt valstybinė knygnešio pensija.
Antanas Kungis

**Antanas Kungis** (1872 m. – m. po 1938 m.) – kunigas, draudžiamosios lietuviškos spaudos platintojas.

## Biografija

Į kunigus įšventintas 1893 m. ir paskirtas vikaru į Vidžius (dabar – Breslaujos r., Gudija). Čia užmezgė ryšius su knygnešiu Augustinu Janutėnu, kuris jam atgabendavo lietuviškos spaudos.

1904 m. toms pat pareigoms perkeltas į Skaudvilę, 1905 m. į Girdiškę. Tais pačiais metais perkeltas į Joniškį, o 1909 m. į Pociūnėlius filialistu.

1917 m. paskirtas Vidžių klebonu, 1918 m. perkeltas į Tauragnus, 1922 m. į Truskavą (čia buvo ir 1938 m.)
Slovėnijos enciklopedija

**Slovėnijos enciklopedija** (slovėn. *Enciklopedija Slovenije*) – žinynas apieSlovėniją, leistas 1987–2002.

16 t. (16 pagrindinių ir vienas papildomas).

Leido Slovėnijos mokslų akademija (*[[Slovenska akademija znanosti in umetnosti]]*).

Vyr. redaktoriai – Marjan Javornik, Dušan Voglar, Alenka Dermastia) kiti kūrėjai – Rajko Pavlovec, Blaž Resman, Janez Stergar, Zdravko Mlinar, Peter Weiss, Tone Wraber, Aleš Krbavčič ir Tone Ferenc).

30 000 straipsnių.

## Tomai

Sistema – COBISS, pagal ją išleisti šie tomai:
# A-Ca. – 1987. – XVII, 421 str. – 30.000 izv.
# Ce-Ed. – 1988. – XV, 416 str. – 31.000 izv.
# Eg-Hab. – 1989. – XV, 416 str. – 30.000 izv.
# Hac-Kare. – 1990. – XVII, 416 str. – 30.000 izv.
# Kari-Krei. – 1991. – XV, 416 str. – 22.000 izv.
# Krek-Marij. – 1992. – XV, 416 str. – 20.000 izv.
# Marin-Nor. – 1993. – XV, 416 str. – 20.000 izv.
# Nos-Pli. – 1994. – XVI, 416 str. – 20.000 izv.
# Plo-Ps. – 1995. – XV, 416 str. – 20.000 izv.
# Pt-Savn. – 1996. – XV, 416 str. – 20.000 izv.
# Savs-Slovenska m. – 1997. – XV, 416 str. – 18.000 izv.
# Slovenska n-Sz. – 1998. – XV, 416 str. – 18.000 izv.
# Š-T. – 1999. – XV, 416 str. – 18.000 izv.
# U-We. – 2000. – XV, 416 str. – 15.000 izv.
# Wi-Ž ; Kronološki pregled. – 2001. – XV, 416 str. – 15.000 izv.
# Dodatek A-Ž ; Kazalo. – 2002. – XV, 416 str. – 15.000 izv.

## Nuorodos
* ''Enciklopedija Slovenije'' 
* ''Enciklopedija Slovenije'', Wi-Ž
Marcijonas Povilas Jurgaitis

**Marcijonas Povilas Jurgaitis** (1855 m. sausio 15 d. Satkūnuose – 1926 m. balandžio 5 d. Šiluvoje, palaidotas šalia Šiluvos Švč. Mergelės Marijos Apsireiškimo koplyčios) – kunigas, draudžiamosios lietuviškos spaudos gabenimo į Lietuvą organizatorius ir jos platintojas.

## Biografija

Mokėsi Jelgavos gimnazijoje ir Kauno kunigų seminarijoje. Prieš įstodamas į seminariją slapta mokė sodžiaus vaikus lietuviškai skaityti ir buvo už tai rusų valdžios nubaustas.

Į kunigus įšventintas 1881 m. Dirbo vikaru Skirsnemunėje ir Pasvalyje. 1883–1889 m. gyveno Palangoje – buvo bažnyčios vikaras ir progimnazijos kapelionas.

Bendradarbiavo su Jonu Šliūpu, kuris jį rekomendavo Martynui Jankui kaip galintį organizuoti “Aušros“ ir kt. lietuviškų knygų gabenimą iš Klaipėdos ir Nemirsetos apylinkių į Palangą. Patikimi pagalbininkai buvo knygnešiai tėvas ir sūnus Neimantai (gyv. Kunigiškių kaime, netoli Palangos), kurie jam pargabendavo “Aušrą“, vėliau “Šviesą“, Žemaičių ir Lietuvos apžvalgą, taip pat religinės literatūros (maldaknygių, giesmynų). Spaudinių atveždavo ir pažįstami žvejai. Kartais su knygnešiais važiuodavo ir pats Marcijonas Povilas Jurgaitis. Pargabentą spaudą išsiuntinėdavo prenumeratoriams pagal Martyno Jankaus duotus adresus, taip pat perduodavo knygnešiams į kitas Lietuvos vietas bei į Liepoją. Į tolimesnes vietas siųsdavo paštu arba su patikimais vežėjais. Į Mosėdį kunigui Antanui Vytartui nugabendavo Ona Pleškaitė. Daug knygų išdalydavo nemokamai.

Turėjo bendraminčių bei pagalbininkų ir tarp kunigų, tai – Domininkas Tumėnas ir Juozas Lideikis. Rokiškyje kunigavęs D. Tumėnas užsisakydavo iki 300 “Šviesos“ egzempliorių. 1889–1893 m. buvo Skaistkalnės (Latvija) klebonas, vėliau klebonavo Vecpilėje, Livenhofe. Čia taip pat nemokamai platino katalikiškus leidinius latvių kalba.

Vėliau buvo Kauno kunigų seminarijos kapelionas, nuo 1903 m. – Šiluvos klebonas, rūpinosi Šiluvos koplyčios statyba. Nuo 1890 m. bendradarbiavo lietuviškoje spaudoje, vėliau “Vilniaus žiniose“, “Viltyje“, “Vienybėje“. Atskiru leidiniu (1906 m.) išleista jo knygelė apie Šiluvos Švč. Mergelės Marijos Gimimo baziliką.

## Atmintinos vietos ir paminklai

Kapas ir antkapinis paminklas Šiluvoje.
Jonas Bortkevičius

**Jonas Bortkevičius** (1871 m. kovo 13 d. Viešose, Ukmergės apskritis – 1909 m. sausio 6 d. Sankt Peterburge) – inžinierius, draudžiamosios lietuviškos spaudos platintojas.

## Biografija
Baigė Vilniaus realinę mokyklą ir Peterburgo technologijos institutą.

Vedęs Feliciją Povickaitę ir pramokęs lietuvių kalbos, apsigyveno Vilniuje. Įsitraukė į draugijos Dvylika Vilniaus apaštalų veiklą. Rūpinosi lietuviškos spaudos gabenimu į Vilnių bei jos platinimu. Gautą spaudą slėpdavo ir savo namuose. Padėjo lietuviams atgauti Vilniaus Šv. Mikalojaus bažnyčią, kurioje taip pat buvo slepiama lietuviška spauda. Tarnavo intendantūroje, buvo laikomas didesniu valdininku, todėl kilo mažiau pavojaus sulaukti kratų. Panaikinus spaudos draudimą prisidėjo steigiant „Šviesos“ bendrovę knygoms leisti, taip pat prie lietuviškų laikraščių leidimo Vilniuje.
Bendroji Jugoslavijos leksikografijos leidyklos enciklopedija

**Bendroji Jugoslavijos leksikografijos leidyklos enciklopedija** (slovėn. *Obča [[enciklopedija]] [[Jugoslavija|Jugoslovanskega]] leksikografskega zavoda* (serbų -kroat. *Opća enciklopedija Jugoslavenskog leksikografskog zavoda*) – slaviška visuotinė enciklopedija. Pirmasis leidimas publikuotas 1955–1964 m., antrasis 1966–1969 m.

Redaktorius – Josipas Šentije, leidykla – *[[Jugoslovanski leksikografski zavod]]* (JLZ, Zagrebas, direktorius – Miroslav Krleža.

## Leidimai
3 leidimai:
* pirmas, 7 t., 1955–1964
* antras, 6 t, 1966–1969
* trečias, 8 t., 1977–1982; devintas papildomas tomas – 1988.

## Šaltiniai
Juozapas Kukta

**Juozapas Kukta** (1873 m. lapkričio 3 d. Trakiniuose (dab. Anykščių raj.) – 1942 m. birželio 16 d. Kaune) – vyskupas, visuomenininkas, lietuvybės puoselėtojas. Palaidotas Kaišiadorių Kristaus Atsimainymo katedroje.

## Biografija

Tėvai – pasiturintys ūkininkai.

Pasimokęs namuose, išvyko į Vilnių pas dėdę Martyną Kuktą, vieną pirmųjų lietuvių spaustuvininkų. Mokydamasis privačiai baigė vidurinį mokslą.

Būdamas 18 m., įstojo į Vilniaus kunigų seminariją. Ją baigęs 1895–1899 m. mokėsi Peterburgo dvasinėje akademijoje. 1898 m. įšvęstas į kunigus, 1899 m. gavo teologijos magistro laipsnį ir paskirtas į Vilnių. 1899–1901 m.- Švč. Trejybės – Aušros vartų bažnyčios vikaras.

Vilniaus lietuviams katalikams atgavus Šv. Mikalojaus bažnyčią, Juozapas Kukta 1901–1906 m. buvo jos klebonas. Bažnyčioje buvo lietuviškos spaudos slėptuvė. Čia pradėjo laikyti pamaldas lietuvių kalba, subūrė lietuvių giedotojų bažnytinį chorą. Bažnyčia tapo lietuvybės centru Vilniuje.

1902 m. paskirtas tikybos mokytoju Vilniaus komercinėje mokykloje, keturklasėje miesto mokykloje ir nepilnamečių nusikaltėlių kolonijoje. Tikybą lietuviams dėstė lietuvių kalba. Buvo uolus lietuvių reikalų gynėjas. Vilniuje 1904 m. po spaudos draudimo panaikinimo buvo vienas iš Vilniaus žinių laikraščio organizatorių. 1905 m. dalyvavo Didžiojo Vilniaus Seimo darbe. Nuo 1906 m. dėstė lietuvių kalbą Vilniaus kunigų seminarijoje. 1922 m. kartu su 33 lietuviais veikėjais lenkai ištrėmė iš Vilniaus. Nuo 1926 m. iki mirties – pirmasis Kaišiadorių vyskupas.

## Nuorodos
* J. Kukta Anykštėnų biografijų žinyne
Soliaris (knyga)

**Soliaris** () – žymaus lenkų fantasto Stanislavo Lemo mokslinės fantastikos romanas, pirmą kartą išleistas 1961 m. Varšuvoje. Romanas išverstas į įvairias kalbas, pagal jį pastatyti 2 kino filmai: rusų ekranizacija 1972 m. (rež. Andrejus Tarkovskis) ir amerikiečių ekranizacija 2002 m. (rež. Steven Soderbergh). Romanas *„Soliaris”* priskiriamas prie mokslinės fantastikos klasikos.

## Siužetas
Pagrindinis personažas, astronautas Krisas Kelvinas atvyksta į kosminę stotį, besisukančią apie Soliario planetą. Ši planeta ypatinga, ją gaubia vandenynas, kurio savybių tyrinėjimas pagimdė daugybę soliaristikos krypčių, bandančių paaiškinti jo poelgius, savybes, tikslus. Po vieno iš tiesioginių eksperimentų vandenynas pradėjo siųsti žmonėms materializuotus antrininkus, naudodamasis jų pasąmonėje perskaitytomis užgniaužtomis mintimis, jaučiama kalte. Kelvinui tai – buvusi mylimoji Harė, kuri prieš keletą metų nusižudė, kaip jis mano, jam nejučiom į tai pastūmėjus. Antrininkai nežino, kas jie tokie, negali išbūti be savo žmogaus, negali žūti (regeneruoja). Romane keliami klausimai, už ką, kodėl mąstantis vandenynas kamuoja atvykėlius, kaip suvokti tikslus ne vien to, kas yra toks begaliniai skirtingas, bet ir kaip suvokti save, savo tikruosius norus ir baimes, kas yra žmogus ir žmoniškumas.

## Išnašos
Juozapas Lideikis

**Juozapas Lideikis** (1858 m. gruodžio 12 d. Gruzdžiuose – 1898 m. rugsėjo 27 d. Suginčiuose) – kunigas, poetas, draudžiamosios lietuviškos spaudos platintojas.

## Biografija
Mokėsi Gruzdžių pradinėje mokykloje, 1871–1877 m. Šiaulių gimnazijoje. Neturėdamas lėšų toliau mokytis, buvo išvykęs į Rusijos miestus Vologdą, Jaroslavlį (buvo girdėjęs, kad ten nereikia mokėti už mokslą). Po metų grįžo į Lietuvą. Įstojo į Kauno kunigų seminariją. Čia lietuvių kalbos mokėsi iš Antano Baranausko. 1883 m. baigė seminariją ir paskirtas vikaru į Šėtą. 1892–1894 m. dirbo Žagarėje.

## Švietėjiška veikla
Palaikė ryšius su knygnešiu kunigu Marcijonu Jurgaičiu. Iš jo gaudavo ir platindavo „Šviesą“, „Žemaičių ir Lietuvos apžvalgą“ ir kitus spaudinius. Vėliau perkeltas vikaru į Suginčių filiją. Bendradarbiavo „Aušroje“, rūpinosi jos platinimu. 1884 m. (slapyvardžiu J. Mažuolis) „Aušroje“ paskelbė korespondenciją iš Ukmergės apylinkės. Rašė eilėmis ir proza. Sukūrė pasakėčių (išliko aštuonios: „Katilas ir puodas“, „Bitelė“, „Piemuo ir skruzdės“ ir kt.), kurių keletas Aldono slapyvardžiu buvo išspausdinta „Tėvynės sarge“, kitos liko rankraštyje. Spausdino kūrinėlius ir kitus laikraščiuose. Pirmąsias lietuviškas giedamas mišias, parengtas kunigo Andriaus Dambrausko (gaidos – vargonininko Juozo Kalvaičio), 1886 m. išspausdino savo lėšomis Tilžėje.

## Atmintinos vietos ir paminklai
Kapas ir antkapinis paminklas Suginčių Šv. Kryžiaus Atradimo bažnyčios šventoriuje. Užrašas: „Čia ilsisi kūnas… Juozapo Lideikos dirbusio dėl žmonių labo pagal išgales".

## Šaltiniai