open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Radomo mūšis (1656)

**Radomo mūšis** – 1656 m. vasario 2 d. (pagal Julijaus kalendorių) / vasario 12 d. (pagal Grigaliaus kalendorių) vykę Švedijos imperijos ir Abiejų Tautų Respublikos (Lenkijos karalystės) karinių pajegų kautynės, vienas Antrojo Šiaurės karo ir Švedų tvano mūšių. Švedjos pajėgoms vadovavo iš Kuršo kilęs Švedijos kariuomenės pulkininkas (nuo 1678 m, – feldmaršalas) Riutgeris fon Ašenbergas (*Rutger von Ascheberg*), ATR (Lenkijos karalystės) pajėgoms – Sandomiero kaštelionas Stanislovas Vitkovskis (*Stanisław Witowski*).

## Priešistorė
1656 m. sausio mėn. Ašenbergo vadovaujamas 250–300 karių dalinys išžygiavo iš Lodzės su užduotimi išžvalgyti ir, esant galimybei, užimti Radomo miestą. Vasario 1 d. (pagal Švedijoje naudotą Julijaus kalendorių) jie pasiekė netoli miesto buvusį Zakševo (*Zakrzew*) dvarą, kur jie įkūrė stovyklą nakčiai.

## Mūšis
Kitos dienos ryte dvare įsikūrusius švedus atakavo gerokai didesnės (1,5 – 2,0 tūkst. karių) lenkų pajėgos, vadovaujamos S. Vitkovskio. Ašenbergo pajėgos atrėmė antpuolį.

Kai kuriuose šaltiniuose nurodoma, kad Vitkovskio pajėgoms vakare pavyko padegti dvarą, kas paskatino švedus pradėti trauktis. Lenkams nepavyko jų nei sustabdyti nei surengti persekiojimo. Kituose šaltiniuose nurodoma, kad prasidėjus gaisrui švedai nesitraukė, todėl Vitkovskis pamėgino su jais derėtis. Nepavykus deryboms lenkai surengė dar vieną puolimą. Šiam nepavykus švedai pratęsė savo žygį į Radomą.

## Pasekmės
Kitą dieną po mūšio Ašenbergo dalinys užėmė žygio tikslą – Radomo pilį. Prasiveržimo metu keletas švedų pateko į nelaisvę. Abi pusės šį susidūrimą pateikė kaip savo pergalę.

Pirminėje ataskaitoje apie mūšį Ašenbergas paskelbė, kad lenkų pajėgas sudarė 1,5 tūkst. karių, iš kurių žuvo daugiau nei 100, švedai paėmė 80 žirgų. Gavęs žinių, kad toks pranešimas nepadarys įspūdžio karaliui Karoliui X Gustavui, o lenkai skleidžia melagingą informaciją apie kautynes, jis perrašė ataskaitą, nurodydamas kad lenkų buvo 2 tūkst. iš kurių žuvo 560, užgrobta 413 žirgų. Švedų nuostolius sudarė bent 14 žuvusių ir 18 sužeistųjų.

## Literatūra
* Anders Fryxell, Berättelser ur svenska historien, Volym 11–12.
* 
* 

## Išnašos
Porto Toresas

**Porto Toresas** (, , ) – miestas Italijoje, šiaurės vakarų Sardinijoje, Sasario metropolinėje provincijoje, į šiaurės vakarus nuo Sasario. Tai šio miesto jūrų uostas, įsikūręs prie Asinaros įlankos ir Manu upės žiočių. Plentas ir geležinkelis į Sasarį, keltų linijos į Korsiką, Genują ir kt. Vystoma žvejyba. Maisto, chemijos pramonė, elektrinė.

Yra protoromaninė X a. Šv. Gabino bazilika (buvusi katedra), apylinkėse yra vadinamieji „Barbarų karaliaus rūmai“ (*Palazzo del Re Barbaro*, galimai buvusi deivės Fortūnos šventykla), romėnų tilto liekanos, keletas priešistorinių „fėjų namų“ (*[[Domus de Janas]]*).

## Istorija
Porto Toreso apylinkės gyvenamos nuo priešistorinių laikų. Čia buvo finikiečių, vėliau kartaginiečių gyvenvietė. Nuo I a. pr. m. e. tapo romėnų kolonija *Iulia Turris Libisonis*. Viduramžiais Porto Toresas buvo Logudoro judikato sostinė, bet po saracėnų antpuolių XII a. ši perkelta toliau nuo jūros, į Sasarį. 1441 m. į Sasarį iš Porto Toreso persikėlė ir arkivyskupija.


Roman bridge of Turris Libisonis, Porto Torres, Sardinia (16556473450).jpg|Romėnų tiltas
Areaindustrialeportotorres.jpg|Pramoninė zona
Basilica di San Gavino (4454786215).jpg|Šv. Gabino bazilika
Platamonasassaritorre.jpg|Platamonos bokštas


## Šaltiniai
Tirsas (upė)

**Tirsas** (, ) – upė Italijoje, vidurio Sardinijoje. Didžiausia salos upė. Prasideda plynaukštėje Buduso apylinkėse, Pjanedos kalno pietiniuose šlaituose. Teka per visą vidurio Sardiniją į pietvakarius. Žemupyje kertą pelkėtą Oristano žemumą. Įteka į Viduržemio jūros Oristano įlanką į vakarus nuo Oristano miesto.

Didžiausi intakai: Taloras, Arachisis (kairieji).

Tirso vanduo naudojamas drėkinimui ir hidroenergijai. Ant upės 1924 m. sudarytas didelis Omodeo tvenkinys (plotas 29 km²).

## Šaltiniai
Franz Murer

**Francas Mureris** (; 1912 m. sausio 24 d. Sankt Georgene prie Murau, Austrijos imperija – 1994 m. sausio 5 d. Austrijoje) – austrų tautybės SS pareigūnas, Vilniaus geto organizatorius ir administratorius nuo 1941 m. rugpjūčio iki 1943 m. liepos.

Po Antrojo pasaulinio karo 1947 m. F. Mureris suimtas Austrijoje ir perduotas SSRS teisėtvarkai. 1948 m. rugsėjį Vilniuje pripažintas kaltu už nusikaltimus įvykdytus prieš žydų ir kitų tautybių gyventojus karo metais. Nuteistas 25 metų kalėjimo. 1955 m. SSRS ekstradijuotas į Austriją ir ten paleistas į laisvę. Antrasis F. Murerio teismo procesas, įvykęs 1963 m. Grace, Austrijoje, nepripažino jo kaltės dėl Holokausto nusikaltimų.

## Biografija

1933 m. įstojo į austrų Nacionalsocialistų partiją. 1938 m. įstojo į Vokietijos nacionalsocialistinę darbininkų partiją.

Nuo 1941 m. rugpjūčio iki 1943 m. liepos 1 d. buvo Vilniaus miesto komisaro Hanso Hingsto asmeninis adjutantas ir referentas žydų klausimais. Tuo metu turėjo pasiekęs SS oberšarfiurerio laipsnį. Vykdydamas H. Hingsto nurodymus, 1941 m. rugpjūčio 7 d. iš Vilniaus žydų bendruomenei atstovaujančių tarybos narių reikalavo surinkti ir vokiečių pareigūnams perduoti 5 mln. rublių sumą. Sumos nesurinkus, du žydų atstovai buvo sušaudyti.

1942 m. balandžio 29 d. įteisino Vilniaus geto žydų policijos veiklos taisykles. 1942 m. liepos 17 d. F. Murerio įsakymu iš Vilniaus geto transportuota apie 150 senyvo amžiaus žydų sušaudymams. Dėl nuožmaus elgesio su žydų suimtaisiais pramintas „Vilniaus mėsininku“ (vok. „Schlächter von Wilno“) arba „Lietuvos Jeruzalės mirties angelu“.

1943 m. liepos 1 d. į F. Murerio pareigas paskirtas austrų tautybės oberšarfiureris Brunas Kitelis. Pastarasis buvo atsakingas už Vilniaus geto ir jam priklausančių priverstinio darbo stovyklų panakinimą.

### Pokaris

Po Antrojo pasaulinio karo slapstėsi Sankt Georgene prie Murau, Štirijoje. 1947 m. rudenį juo atsitiktinai susidomėjo žydų pabėgėliai, tuo metu apgyvendinti šalia buvusioje karo pabėgėlių stovykloje Admonte (tuo metu ši Štirijos dalis buvo administruojama britų pajėgų). Apie įtarimus dėl F. Murerio buvo pranešta tuo metu Lince dirbusiam nacių nusikaltėlių persekiotojui Simonui Vyzentaliui. Šiam atvykus į Gaišorno miestelį, jis atpažino F. Murerio vardą.

S. Vyzentalio informuoti, austrų pareigūnai suėmė F. Murerį. Jis kaip įtariamas karo nusikaltėlis perduotas britų pajėgoms Austrijoje. Iš pradžių įkalintas Graco centriniame kalėjime. 1948 m. kovą britų pareigūnų deportuotas į SSRS. 1948 m. rugsėjį Vilniuje nuteistas 25 metus kalėti (mirties bausmės išvengė vien todėl, nes tuo metu ji SSRS jau buvo panaikinta).

1955 m. SSRS perduotas Austrijai ir ten paleistas į laisvę. Dėl S. Vyzentalio pastangų 1961 m. gegužę Graco prokuratūra atnaujino ikiteisminį tyrimą. Naujo proceso metu kaip liudytoja buvo apklausiama Vilniaus žydų genocidą išgyvenusi Marija (Maša) Rolnikaitė. Po savaitę trukusio teisminio proceso 1963 m. birželį F. Mureris buvo išteisintas.

## Šaltiniai

## Bibliografija

* 
* 
* 
* 
* 
*
Sudetų vokiečių partija

**Sudetų vokiečių partija** (), 1933–1935 m. **Sudetų vokiečių tėvynės frontas** () – pronacistinė Čekoslovakijos vokiečių politinė partija, veikusi 1933–1938 m.

Partija įkurta 1933 m. spalio 1 d. Konrado Henleino iniciatyva, Čekoslovakijos vyriausybei uždraudus iki tol Sudetų vokiečiams atstovavusias Vokiečių nacionalinę partiją (*Deutsche Nationalpartei, DNP*) ir Vokiečių nacionalsocialistinę darbininkų partiją (*Deutsche Nationalsozialistische Arbeiterpartei, DNSAP*). Veiklos pradžioje ji pasisakė už plačią vokiečių tautinės mažumos autonomiją. 1935 m. gegužę vykusiuose parlamento rinkimuose partija gavo apie 68 % vokiečių balsų ir tapo viena įtakingiausių šalies politinių jėgų; 1938 m. jos narių skaičius siekė maždaug 1,35 mln.

1938 m. kovo 28 d., praėjus dviem savaitėms nuo Austrijos anšliuso, K. Henleinas pirmą kartą susitiko su Adolfu Hitleriu, o Sudetų vokiečių partija, veikdama pagal jo nurodymus, pradėjo aktyviai siekti daugiausia vokiečių apgyvendinto Sudetų krašto prijungimo prie Trečiojo reicho. 1938 m. balandį, kaltindama Čekoslovakijos vyriausybę vokiečių tautinės mažumos diskriminavimu, partija pareikalavo Sudetų krašto autonomijos. Rugsėjo 12 d. jos sukarinti būriai surengė pučą, kuris buvo nuslopintas, o vadovai pasitraukė į Vokietiją. Vėliau pasienio teritorijose buvo rengiami kariniai susirėmimai, suteikę pretekstą Vokietijos agresijai prieš Čekoslovakiją. Po Miuncheno susitarimo 1938 m. spalį Vokietijai aneksavus Sudetų kraštą, K. Henleinas paskirtas jo reichskomisaru (1939 m. – gauleiteriu). Po paskutinio suvažiavimo Ausige, 1938 m. lapkričio 5 d. Reichenberge vykusios ceremonijos metu partija oficialiai susijungė su Vokietijos Nacionalsocialistų partija.

## Šaltiniai
Isaac Bonga

**Isakas Evoluė Etuė Bofenda Bonga** (*Isaac Evolue Etue Bofenda Bonga*, g. 1999 m. lapkričio 8 d.) – Vokietijos krepšininkas, rungtyniaujantis puolėjo pozicijoje.

Gimė išeivių iš Kongo Demokratinės Respublikos šeimoje Vokietijoje. Pradėjo treniruotis Koblenco „Post SV“ klube, kuriam atstovavo Vokietijos regioninėje lygoje (5 divizionas). Vėliau pateko į Frankfurto „Skyliners“ jaunimo sistemą, 2016 m. rugsėjį debiutavo Vokietijos Bundeslygoje. 2018 m. NBA naujokų biržoje Isakas Bonga pakviestas 39 šaukimu Filadelfijos „76ers“, bet netrukus išmainytas į Los Andželo „Lakers“. Pagrindinėje „Lakers“ komandoje žaidė epizodiškai (vid. 5,5 min., 0,9 tšk., 1,1 atk. kamuolio), skolintas į NBA G lygą. 2019 m. iškeistas į Vašingtono „Wizards“, kur gavo didesnį vaidmenį – po vidutiniškai 18,9 min., 5,0 tšk., 3,4 atk. kamuolio. Kitą sezoną Bongos žaidimo laikas susitraukė, 2021–2022 m. sezone perėjo į Toronto „Raptors“, kur irgi žaidė mažai. 2022 m. žaidėjas persikėlė į Europą – du sezonus rungtyniavo Miuncheno „Bayern“, o 2024 m. perėjo į Belgrado „Partizan“, su kuriuo pasirašė kontraktą iki 2027 m.

Isakas Bonga rungtyniavo Vokietijos jaunimo rinktinėse, su nacionaline komanda tapo Europos ir pasaulio čempionu, dalyvavo 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse.

## Pasiekimai
* Pasaulio krepšinio čempionatas:  2023 m.
* Europos krepšinio čempionatas:  2025 m.
* Vokietijos Bundeslyga: 2024 m.
* Vokietijos krepšinio taurė: 2023, 2024 m.
* Adrijos lyga: 2025 m.
* Serbijos krepšinio lyga: 2025 m.

## Šaltiniai
Telšių meno mokykla

**Telšių meno mokykla** – meno mokymo įstaiga, įsikūrusi Telšiuose, centrinėje miesto dalyje. Mokymo įstaigos kodas – 190590637. Mokykla turi 5 skyrius – Luokės, Nevarėnų, Telšių dailės, Tryškių, Varnių. Buvusi muzikos mokykla veikė J. Staugaičio take 2.

## Istorija

Įkurta 1955 m. lapkričio 1 d. kaip muzikos mokykla. 1960 m. išleista pirmoji absolventų laida. 1978 m. atidarytas skyrius Varniuose, 1988 m. – skyrius Tryškiuose. 1986 m. atidarytas dailės skyrius, 1991 m. jis atsiskyrė kaip atskira mokykla. 1994 m. mokykla išsikėlė į patalpas S. Daukanto g., 2012 m. lapkritį perkelta į Katedros a. 7.

2020 m. rugsėjo 1 d. muzikos mokykla reorganizuota į meno mokyklą, prie jos prijungtos Telšių dailės mokykla ir Luokės muzikos ir dailės mokykla. 2025 m. gegužę atidarytas modernus mokyklos pastatas, kainavęs 6 mln. eurų.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Černihivo apgultis (1564)

**Černihivo apgultis** () – 1564 m. rugsėjo mėn. vykusios kautynės dėl Černihivo miesto, vienas iš 1561–1570 m. LDK–Maskvos karo epizodų, paprastai traktuojamas kaip Livonijos karo dalis.

Didžiają XVI amžiaus dalį Lietuvos didžioji kunigaikštystė, o po Liublino unijos – ir Abejų Tautų Respublika mėgino susigražinti Seversko žemę, kurios Lietuva neteko LDK–Maskvos karo (1500–1503) išdavoje, 1503 m. sudarytomis Blagovešensko paliaubomis. 1561–1570 m. karo eigoje Lietuvos pajėgos keletą kartų buvo įveržę į Černigovo apylinkes. 1562 m. miestą nesėkmingai buvo apsiautę Filono Kmitos vadovautos LDK pajėgos, kurios atsitraukė nusiaubusios apylinkes ir sudeginę miestą, tačiau neužėmę pilies (Detinieco). 1563 m. analogiškai pasibaigusį žygį surengė Mykolo Višneveckio vadojaujamos pajėgos.

1564 m. rugsėjo 14 d. Povilo Sapiegos vadovaujama LDK kariuomenė apsiautė Černihivą. Miete buvo įsitvirtinęs maskvėnų garnizonas, vadovaujamas Vasiljaus Prozorovskio () ir Fomos Tretjakovo (). Maskvėnų pajegos buvo įsitvirtinę Černihivo tvirtovėje (Detinece) ir Jelco vienuolyne, kuris apgulties išvakarėse buvo apstvertas medine siena.

Apgulties metu LDK pajėgoms nepavyko užimti miesto. Be to miesto gynėjams pavyko surengti keletą sėkmingų išpuolių, padariusių daug nuostolių LDK pajėgoms. Vieno tokių išpuolių metu gynėjams netgi pavyko perimti Sapiegos vėliavą. Už šį pasiekimą caras Ivanas Rūstusis vėliau visą garnizoną apdovanojo auksinėmis monetomis.

Po šių nesėkmių P. Sapiega priėmė sprendimą atsitraukti. LDK pajėgos Černihivą užimti dar kartą mėgino 1579 m., tačiau užėmė tik 1610 m.

## Literatūra
* Николай Новиков, Разряды в 1564 году // Древняя Российская Вивлиофика, издание 2, часть XIII, М., 1790, p. 355.
* *Ігнатенко І.* Чернігівщина в Лівонській війні // Сіверянський літопис. січень – лютий 2019. № 1 (145). Чернігів : p. 21.
Černihivo apgultis (1633)

**Černihivo apgultis** () – 1633 m. rugsėjo 1–3 d. (rugpjūčio 22–24 d. pagal Julijaus kalendorių) vykęs Rusijos carystės pajėgų mėginimas užimti Černihivo miestą ir atitraukti ATR pajėgas nuo Smolensko, vienas 1632–1634 m. ATR–Rusijos karo (Smolensko karo) epizodų.

ATR susigrąžino Černihivo ir Seversko žemės kontrolę 1618 m. Deulino paliabomis, po to, kai 1503 m. ją buvo praradusi. Smolensko karo pradžioje Rusijos carystė surengė žygį „į Severą“ () su tikslu susigrąžinti miesto kontrolę. 1632 m. vėlyvą rudenį ir 1633 m. žiemą maskvėnams pavyko užimti Seversko Naugardą, Trubučevską, Počepą ir Starodubą. Vasarą, siekdami atitraukti ATR pajėgas nuo Vladislovo IV Vazos apsiausto Smolensko, maskvėnai nedidelėmis pajėgomis surengė žygį į Černihivą. Užpuolikų buvo ne daugiau 800 karių, jiems vadovavo vaivada Grigorijus Aliabjevas. Šis dalinys iš Seversko Naugardo pajudėjo rugpjčio 28 d. (pagal Rusijoje naudotą Julijaus kalendorių – rugpjūčio 18 d.).

Aliabjevas tikėjosi išnaudoti netikėtumo efektą ir tam, kad judėti greičiau, todėl nepasiėmė apsiausties artilerijos. Černihivas buvo sąlyginėje ATR teritorijos gilumoje ir netoli nuo Kijevo, kas neleido organizuoti ilgos apsiausties. Judėdami greitai maskvėnai užėmė Meną ir paėmė į nelaisvę didelę garnizono dalį ir jo vadą Fedotą Isupovą. Nenorėdami kartu vestis belaisvių maskvėnai juos nužudė. Sėkmingai persikėlę per Snovo upę jie sunaikino Slabino saloje buvusius įtvirtinimus ir įsitvirtino prie Černihivo esančiame Jelco vienuolyne. Siekdami neleisti priartėti galimai pagalbai iš Kijevo, maskvėnai sunaikino tiltus per Desną, taip pat nusiaubė Liubečo ir Ostro apylinkes.

Adomo Kisielio raporte ATR karaliui nurodoma, kad pirmasis Černihivo šturmas įvyko naktį iš rugsėjo 1 į 2 d. (rugpjūčio 22 į 23 d. pagal Julijaus kalendorių). Užpuolikams pavyko sunaikinti miestą. Tvirtovės gynėjams pavyko atremti šturmą. Kisielio teigimu, maskvėnai neteko 30 karių ir atsitraukė. Kitą naktį šturmas pasikartojo – buvo atakuoti Loevo vartai. Ataką pavyko atremti. Apsiaustiesiems pavyko išsiųsti pasiuntinį – bajorą Krinickį, kuris Adomui Kisieliui perdavė pagalbos prašymą. Tuo metu Aliabjevas surengė tretįjį ir paskutinį puolimą visomis pajėgomis. Po jo iš Maskvos žemių kilęs Kopačiovo kaimo popas perspėjo maskvėnus apie į pagalbą apsiaustiesiems vykusias Kisielio pajėgas. Šį perspėjimą patvirtinus ties Slabinu ir netoli Černihivo pasirodžiusiems kazokams, Aliabjevas priėmė sprendimą trauktis ir naktį į rugsėjo 3 d. (rugpjūčio 24 d.) visa maskvėnų kariauna išžygiavo į Seversko Naugardą.

Černihivo įgula baiminosi galimo antpuolio pasikartojimo ir prašė pastiprinimo, kuris netrukus atvyko. Savo ruožtu Aliabjevas ir vaivada Fiodoras Buturlinas vietoje to surengė sėkmingą žygį į Mirogorodą. Šio žygio strateginės sėkmės išplėtoti jiems nepavyko, nes prastėjant padėčiai prie Smolensko rusų caras iš Seversko žemės atšaukė savo dalinius.

## Išnašos
Putvinskio gatvės skulptūrų skveras

**Putvinskio gatvės skulptūrų skveras**, taip pat **Antinių skulptūrų skveras** (dar vadinamas *skvereliu*) – skveras su skulptorių tėvo ir sūnaus Robertų Antinių kūriniais Kaune, V. Putvinskio gatvės šiaurinėje pusėje. Dekoratyvinės skulptūros išdėstytos kalvos šlaito papėdėje, laisvame nuo pastatų plote tarp daugiabučio K. Škėmos namo ir Kauno menininkų namų, priešais Čiurlionio dailės muziejų, laiptuotos žemės terasose. Patenka į  tarpukario laikotarpio Kauno modernizmo architektūrą reprezentuojančių pastatų komplekso teritoriją, įrašytą Kultūros vertybių registre. Patogiam lankymui skvero rytiniame pakraštyje įrengti betoniniai laiptai, viršutinėje dalyje – atokvėpio ir apžvalgos aikštelė.

## Istorija

Pastatų kompleksas šioje teritorijoje susiformavo 1928–1937 m. Skverui vieta atsirado, kai sovietmečiu buvo nugriautas medinis pastatas, stovėjęs iš rytų pusės prie K. Škėmos namo.

Pirmieji meno kūriniai skverelyje buvo įkurdinti 1977 m. Sovietmečiu Kauną puošęs originalios formos terasinis skulptūrų skverelis, iškovojus nepriklausomybę, buvo apleistas, tapo vandalų taikiniu. Daugelio kauniečių prisiminimuose skverelis buvo pamėgta bohemiškos Kauno bendruomenės susitikimų vieta. Apie šio skvero sutvarkymą kalbėta ne vieną kartą, netgi vyko akcija, skirta čia esančioms skulptūroms gelbėti. Postūmį pradėti darbus davė vandalai, apniokoję skulptūrą „Kova“, sukurtą iš kalto vario. 2018 m. imtasi tvarkybos darbų – buvo kertami menkaverčiai krūmokšniai ir medžiai, siekiant atidengti ir atnaujinti Antinių skulptūras. 2021–2022 m. skveras atnaujintas, sutvarkyta aplinka, atraminės sienelės ir kitos konstrukcijos. Skulptūros išliko savo vietose.

Skulptūrų skveras žargoniškai vadinamas „menke“. Šis žodis įtrauktas į neseniai sukurtą ir tebepildomą Kauno žodyną.

## Skulptūros

Terasomis į viršų kylančiame skverelyje pastatytos septynios skulptūros.
# „**Kanklininkas su vaikais**“ (betonas; sukurta 1976 m.; skulpt. R. Antinis vyresnysis). Skulptūra stovi žemai, prie gatvės, šalia K. Škėmos namo. Ji turi antrininkę, kuri pastatyta Latvijoje, Rygoje, vadinama .
# „**Šeima**“ (kaltas varis; sukurta apie 1979–1980 m.; skulpt. R. Antinis vyresnysis).
# „**Ateitis**“ (granitas; sukurta 1969 m.; pastatyta 1983 m.; bendras R.ir R. Antinių darbas).
# „**Atsisveikinimas**“ (kaltas varis; sukurta apie 1978–1979 m.; skulpt. R. Antinis vyresnysis). 
# „**Motinystė**“ (medis; sukurta 1964 m.; skulpt. R. Antinis vyresnysis).
# „**Dūdorius**“ (cementas; sukurta apie 1969–1970 m.; skulpt. R. Antinis vyresnysis).
# „**Kova**“ (kaltas varis; sukurta 1970 m.; pastatyta 1981 m.; skulpt. R. Antinis vyresnysis).

## Šaltiniai
Šarmijo stadionas

**Šarmijo stadionas** () – buvęs daugiafunkcis stadionas Ženevoje, Šarmijo kvartale. Klubo Servette FC namų arena, daugiausia naudota futbolo reikmėms.

## Istorija

Atidarytas 1930 m. birželio 28 d. rungtynėmis tarp vietos „Servette“ ir austrų First Vienna klubų, kurias 7–0 laimėjo austrai. 1946 m. stadiono talpa padidinta nuo 14 iki 30 tūkstančių žiūrovų. 1954 m. čia sužaistos ketverios pasaulio čempionato rungtynės. 2002 m. stadionas uždarytas, 2012 m. nugriautas. Pagrindiniu miesto stadionu tapo Ženevos stadionas.

## Šaltiniai
Hardturmo stadionas

**Hardturmo stadionas** – buvęs futbolo stadionas Ciuricho mieste, į šiaurės vakarus nuo miesto centro, pavadintas netoliese esančio Hardturmo bokšto vardu. Buvusi Grasshopper Zurich klubo namų arena, čia yra žaidusi ir Šveicarijos rinktinė. Stadionas nenugriautas, yra svarstymų jį rekonstruoti.

## Istorija

Atidarytas 1929 m., tuomet jo talpa buvo 27 500 žiūrovų. 1954 m. čia vyko pasaulio pirmenybių rungtynės. 1956 m. įrengtas dirbtinis apšvietimas. 2007 m. stadionas uždarytas.

## Šaltiniai
Odensės stadionas

**Odensės stadionas** () – futbolo stadionas Odensės miesto vakarinėje dalyje, Odensės sporto parko () dalis. Priklauso Odensės savivaldybei, yra klubo Odense BK namų arena.

## Istorija

Atidarytas 1941 m. rugpjūčio 17 d. Apie 2000 m. keliskart renovuotas. Pagal rėmėjus 2005 m. vadinosi *Fionia Park*, 2010–2016 m. *TRE-FOR Park*, 2016–2018 m. *EWII Park*, nuo 2018 m. *Nature Energy Park*. 2025 m. čia žaidė , 0–5 pralaimėjusi draugiškas rungtynes .

## Šaltiniai
TU3

**TU3** (; Čekoslovakijoje vadintas ***T47***) – magistralinis keturašis šilumvežis, skirtas keleiviniams traukiniams tempti 750 mm vėžės geležinkeliais. Gamintas 1954–1959 m. ČKD gamykloje (Čekoslovakija), eksploatuotas Čekoslovakijoje ir TSRS (Kazachijoje, Latvijoje, Lietuvoje, Rusijoje, Ukrainoje). Svėrė 30 tonų, turėjo dyzelinį variklį.

## Istorija

Pradėtas gaminti 1954 m. ČKD gamykloje. Nuo 1957 m. naudojami TSRS, kur buvo skirti 45, nors buvo planuota 200 vienetų. Pirmasis TU3 skirtas Spalio geležinkelio direkcijai, 1957 m. pradėti eksploatuoti ir Lietuvoje. Gaminti iki 1959 m.

Lietuvoje yra išlikęs TU3-002 traukinys Panevėžio depe.

## Šaltiniai
Panevėžio siaurojo geležinkelio depas

**Panevėžio siaurojo geležinkelio depas** – siaurojo geležinkelio depas, veikiantis Panevėžio geležinkelio stotyje. Pastatytas 1938–1939 m. Depo pastatas (Geležinkelio g. 23, pastatytas 1938 m., unikalus Nr. ) priklauso kultūros paveldui. Išlikę autentiški riedmenų priežiūros įrenginiai, kalvės reikmėnys (dumplės, žaizdras, rankiniai kalvystės įrankiai). Depo teritorijoje stovi paminklinis traukinys – lenkiškas garvežys Kp4-708.

## Istorija

1899 m. nutiestas Panevėžio–Pastovių siaurasis geležinkelis. Panevėžyje buvo įrengtas garvežių depas dviem garvežiams. Po I pasaulinio karo Panevėžio stotyje veikė trečiaeilės remonto dirbtuvės ir depas.

XX a. tarpukariu senieji depo ir dirbtuvių pastatai buvo mediniai. 1937–1938 m. tiesiant Panevėžio–Joniškėlio geležinkelį, Panevėžio siaurojo geležinkelio stotis buvo rekonstruota, 1938 m. pastatyti modernūs depo pastatai. Darbams vadovavo inžinierius Jonas Veitas. Naujasis mūrinis depas tiko 8 garvežiams laikyti, dirbtuvėse buvo atliekami remonto darbai. Įrengti 3 depo korpusai, užimantys 2500 m², į jį pravesta apie 13 siaurojo ir 2 plačiojo geležinkelio šakos.

1957–1962 m. senieji Panevėžio depo garvežiai pakeisti rusų gamybos dyzeliniais lokomotyvais, panašiu laikotarpiu rekonstruotas pats depas – čia įrengta lokomotyvų priežiūros ir remonto bazė, įsteigtas vagonų depas su vagonų techninės priežiūros punktu, o pats depas pavadintas Panevėžio stoties šilumvežių-vagonų depu.

1996 m. depas įrašytas į Lietuvos kultūros paveldo registrą. 2001 m. siurblinė privatizuota.

## Architektūra

Tai trijų sujungų cechų raudonų plytų statinys, sudarantis pusiau uždarą kiemą, ir vagonų remonto cechas. Bendras plotas 4000 m². Išskirtiniai depo langai, jų skaidymo tipas, stačiakampės pleištinės sienų sąramos, riedmenų vartai, gelžbetoninės rėminės konstrukcijos, atvira medinių santvarų stogo konstrukcija, stoglangiai, medinių gegnių profiliuotų galų tipas.

Statant depą šalia iškilo ir vandens bokštas, rytiniame miesto pakraštyje prie Nevėžio – siurblinė, sujungta su bokštu vamzdynu. Šis bokštas nugriautas II pasaulinio karo metais, užėjus sovietams įrengtas laikinas, vėliau pastatytas standartinis. Pirmasis siaurojo geležinkelio vandens bokštas nugriautas 1976 m. tiesiant S. Kerbedžio gatvę. Siurblinė išlikusi iki šių dienų, ji yra prie Nevėžio, žemiau Senamiesčio gatvės.

## Šaltiniai
Didžioji Berta

**„Didžioji Berta“** (, santr. *M-Gerät*) – Vokietijos imperijoje gaminta 420 mm kalibro mortyra, savo laiku vienas galingiausių apgulties ginklų pasaulyje. Vamzdžio ilgis siekė 12 kalibrų, sviedinio masė 820 kg, efektyvus šaudymo tolis iki 12,5 km. Svėrė 42 tonas, sviedinį galėjo iššauti į daugiau nei 1 km aukštį. Naudota I pasauliniame kare 1914–1918 m., nors pagaminta buvo tik keletas šio ginklo vienetų. Keleriais metais anksčiau pagaminta Gama haubica buvo panaši į „Didžiąją Bertą“.

## Istorija

Sukurta 1911 m., pradėta gaminti 1912 m. Frydricho Krupo gamyklose. Pirmąkart panaudota 1914 m. rugpjūtį per Belgijos miestų Lježo ir Namiūro apgultį. 1915 m. buvo naudojama Kauno tvirtovės I gynybinio skyriaus (I–III fortai) puolimui.

Taip pat buvo naudota II pasauliniame kare, bet tik iki 1942 m.

## Aprašymas

Mortyra būdavo atvežama geležinkeliu, tada pozicionuojama, surenkama ir parengiama šaudyti. Vienos mortyros komandą sudarydavo 200 artileristų, kurie vilkėdavo specialia vata apsiūtą uniformą, saugojančią svarbiausius žmogaus kūno organus. Prieš šūvį artileristai užsimerkdavo, užsirišdavo ausis ir gerklę tam tikrais raiščiais ir kuo greičiau bėgdavo slėptis į apkasus, kurie būdavo iškasti už 30 metrų nuo pabūklo. Sviedinys būdavo iššaunamas nuspaudus elektros jungiklį, jis išlėkdavo į 1 km aukštį ir po 1 minutės pasiekdavo taikinį – pramušdavo tvirtovės perdangą ir viduje sprogdavo.

## Šaltiniai
Gama haubica

**Gama haubica** ( arba *Gamma-Gerät*) – Vokietijos imperijoje gaminta 420 mm kalibro mortyra, savo laiku vienas galingiausių apgulties ginklų pasaulyje. Iš viso buvo pagaminta 10 vienetų. Panašus 420 mm kalibro ginklas buvo „Didžioji Berta“.

## Istorija

Pradėta kurti 1906 m., pradėta gaminti 1911 m. Buvo naudojama I pasauliniame kare, daugiausia Belgijos ir Prancūzijos miestų apgulčiai, taip pat Lenkijai ir Serbijai pulti. Naudota 1915 m. rugpjūtį Kauno tvirtovės apgulčiai, 1916 m. Verdeno mūšyje.

Nedidele apimtimi naudota dar ir II pasauliniame kare Sevastopolio apgulčiai.

## Aprašymas

Mortyra būdavo atvežama geležinkeliu, tada pozicionuojama, surenkama ir parengiama šaudyti. Jai pervežti reikėjo dešimties 25 t keliamosios galios geležinkelio prekinių vagonų-platformų.

## Šaltiniai
TE7

**TE7** – ukrainietiškas keleivinis šilumvežis, kurį 1956–1964 m. gamino Charkovo garvežių gamykla ir Luhansko garvežių gamykla. Iš viso pagaminta 113 vienetų, kiekvienas jų turėjo po 2 sekcijas. Naudotas TSRS respublikose (Baltarusijos TSR, Lietuvos TSR, Rusijos TFSR, Ukrainos TSR).

Išlikę egzemplioriai kai kuriuose Rusijos geležinkelio muziejuose.

## Istorija

Pradėtas konstruoti apie 1950 m. Susisiekimo kelių ministerijos iniciatyva, tobulinant krovininio TE3 šilumvežio modelį. Pirmi 28 modeliai pagaminti Charkove, likusieji 85 – Luhanske. Daugiausia naudotas Odesos ir Lvovo geležinkeliams.

## Šaltiniai
Flumendoza

**Flumendoza** () – upė Italijoje, pietryčių Sardinijoje. Didžiausia salos upė. Prasideda Dženardžentu masyve, Armidos kalno papėdėje. Teka į vakarus, toliau – į pietryčius. Įteka į Tirėnų jūrą netoli Muraveros.

Didžiausias intakas – Fluminedas (kairysis).

Flumendozos baseine nuo 1946 m. vykdytas irigacijos projektas, kurio metu sudaryti du dideli tvenkiniai upės slėnyje.

## Šaltiniai
Telšių Ateities progimnazijos stadionas

**Telšių „Ateities“ progimnazijos stadionas** – stadionas Telšių miesto rytinėje dalyje, šalia „Ateities“ progimnazijos. Rezervinė FC Džiugas klubo aikštė.

## Istorija

Stadionas pradėtas eksploatuoti 2014 m. spalį. 2021 m. „Džiugui“ patekus į A lygą, stadione vyksta kai kurios elitinio diviziono rungtynės.

## Šaltiniai
Sant Antioko sala

**Sant Antioko sala** (, , ) – vulkaninė sala Viduržemio jūroje, prie pat pietvakarinių Sardinijos krantų. Priklauso Italijai, Sulčis Iglesjentės provincijai. Kartu su gretima San Pietro sala sudaro Sulčiso salyną. Plotas – 109 km².

Sala daugiausia uolinga, iškyla iki 271 m aukščio. Su Sardinija Sant Antioko salą jungia 2 km tiltas-damba.

Sant Antioko saloje 2025 m. gyveno 13,2 tūkst. gyventojų. Pagrindinė salos gyvenvietė – rytuose esantis Sant Antiokas. Jis įsikūręs finikiečių ir romėnų miesto Sulkio (*Sulcis*), kurį viduramžiais sugriovė saracėnai, vietoje. Likęs pūnų ir romėnų nekropolis, finikiečių šventykla, o po parapine bažnyčia yra ankstyvųjų krikščionių katakombos, kuriose, kaip manoma, yra šventojo Antiocho palaikai. Verčiamasi vynuogininkyste, druskos garinimu, žvejyba. Šiaurinėje pakrantėje esanti Kalazetos gyvenvietė pasižymi paplūdimiais, iš jos kursuoja keltas į Karlofortę.

Didžiojoje salos dalyje gyventojai kalba sardų kalba, o šiaurėje, aplink Kalazetą, ligūrų tabarkiečių tarme (atkeltų ligūrų iš Tabarkos salos prie Tuniso palikuonys).


Le scogliere (2386381514).jpg|Uolingi salos krantai
Porto di Calasetta - panoramio.jpg|Kalazetos uostas
Sant’Antioco 511.jpg|Buvusio Sulkio miesto vieta
Panorama Sant'Antioco.jpg|Reginys į Sant Antioką iš Sardinijos


## Šaltiniai
TGM3

**TGM3** ( – *Тепловоз с Гидропередачей Маневровый тип 3*) – rusiškas šilumvežis, manevrinis lokomotyvas, kurį 1959–1967 m. gamino Liudinovo šilumvežių gamykla. Iš viso pagaminti 953 šilumvežiai, turėjo keletą modifikacijų. Modelis naudotas beveik visoje TSRS, taip pat kitose socialistinėse šalyse. Naudotas dyzelinis variklis.

## Istorija

Pradėtas gaminti 1959 m. kaip TGM2 modelio patobulinimas. Gamintas iki 1967 m., su modifikacijomis iki 1977 m. pagaminta beveik 4000 TGM3 tipo šilumvežių.

Lietuvoje naudotas nuo 1964 m. Vėliau TGM3 pagrindu sukurtas TGM4 modelis, gamintas nuo 1971 m.

## Šaltiniai
Jievaras Jasinskis

**Jievaras Jasinskis** (g. 1989 m. balandžio 23 d. Vilniuje) – lietuvių trombonininkas, aranžuotojas, kompozitorius, dirigentas.

## Išsilavinimas ir veikla
Baigė trombono specialybę 2008 m. Vilniaus Balio Dvariono dešimtmetėje muzikos mokykloje (mokytojas A. Šuminas), 2012 – Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje (bakalauras; R. Valančiaus klasę).

Dar mokydamasis mokykloje pagarsėjo kaip alternatyviosios muzikos kūrėjas ir atlikėjas; grojo grupėse *[[Bekešo vilkai]]* (2003–2010), *[[Saulės kliošas]]* (2008–2010), *[[InCulto|Inculto]]* (2009–2011; su šia grupe atstovavo Lietuvai Eurovizijos dainų konkurse, 2010). Kaip atlikėjas ir aranžuotojas dalyvavo grupių *[[Skamp]]*, *[[G&G Sindikatas|G & G Sindikatas]]*, *[[Lilas ir Innomine]]*, Lino Adomaičio, Merūno Vitulskio, Andriaus Mamontovo koncertinėse programose. 2011 pasuko į džiazą: nuo 2011 Kauno bigbendo muzikantas, nuo 2017 dirigentas, nuo 2018 meno vadovas. 2014 m. debiutavo kaip lyderis: subūrė džiazo grupę *[[Reinless]]*, 2017 m. suformavo džiazo orkestrą *[[Lithuanian JJazz Ensemble]]*; abiejuose kolektyvuose pats groja, jiems komponuoja bei aranžuoja. 2018 buvo tarptautinio *[[Euroradio džiazo orkestras|Euroradio Jazz Orchestra]]* narys, su juo festivalyje Vilnius Mama Jazz pristatė savo kompozicijas. Jis taip pat aranžavo du Kipro Mašanausko miuziklus (Barbora Radvilaitė ir Mindaugas Karalius).

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Vitalijus Gailius, Biografija
* Jūratė Kučinskaitė, Biografija
* Jievaras Jasinskis svetainėje Discogs
Adomas Alminas

**Adomas Alminas** (1903 m. gegužės 1 d. Mažonuose, Darbėnų vls., Telšių apskr., Kauno gub., Rusijos imperija – 1989 m. vasario 4 d. Plungėje, LSSR, SSRS) – kunigas, politinis kalinys, disidentas.

## Biografija
Gimė valstiečių Adomo Almino (1869–1947) ir Barboros Šideikytės (1872–1950) šeimoje. Kitą dieną Grūšlaukės Šv. Jono Nepomuko bažnyčios kunigo J. Gudelio, dalyvaujant krikštatėviams Antanui Norvilui ir Petronelei Rimkutei, tėvo garbei pakrikštytas Adomu. Tėvai buvo labai pamaldūs ir dievobaimingi, nuolat lankė ir rėmė bažnyčią. Iš tėvų meilę Dievui paveldėjo sūnus Adomas bei jo seserys Anastazija (1908–2003) ir Ona (1916–1997) Alminaitės, tapusios pasaulietėmis pranciškonėmis. Be jų, šeimoje užaugo Adomo sesuo Barbora bei broliai Valerijonas ir Vladislovas.

Mokėsi Grūšlaukės pradžios mokykloje, 1918–1921 m. – Skuodo gimnazijoje. 1921 m. įstojo į Kauno kunigų seminariją. 1928 m. kovo 24 d. gavo kunigo šventimus.

Tarnavo vikaru Šaukėnų, Nemakščių, Šilalės ir Veiviržėnų parapijose. 1935 m. paskirtas Tenenių parapijos administratoriumi. Prasidėjus 1940 m. sovietų okupacijai, nelegaliai kirtęs valstybinę sieną pasitraukė į Vokietiją.

1941 m. grįžo į Lietuvą, tarnavo Pajūralio, Rietavo parapijų klebonu, slėpė nuo nacių persekiojimų žydus. Grįžus komunistų valdžiai, už nepaklusnumą 1945 m. neteko leidimo pastoraciniam darbui, todėl nelegaliai kunigavo Pikelių, Pakalniškių, Dauginių parapijose.

1948 m. rugpjūčio 31 d. Dauginiuose (Tryškių vls., Kuršėnų apskr.) MGB darbuotojų suimtas. 1948 m. gruodžio 25 d. Ypatingojo pasitarimo prie SSRS MGB nuteistas 10 metų lagerio. 1949 m. vasario 19 d. išvežtas į Ypatingąjį lagerį Nr. 1 (Osoblag Nr. 1, vėliau vadintą Mineraliniu lageriu, Minlagu, Komija), 1955 m. lapkričio 16 d. perkeltas į Dubravlagą (Ypatingąjį lagerį Nr. 3, Osoblag Nr. 3, Mordovija). Dirbo akmens anglies kasyklose. Laisvu laiku vykdė kunigo pareigą, rūpinosi kalinių sielovada.

Iš lagerio paleistas 1956 m. liepos 30 d. be teisės vienerius metus eiti kunigo pareigas. Draudimui pasibaigus, buvo skiriamas altarista Nemakščių ir Akmenės bažnyčiose, o nuo 1971 m. – Plungės bažnyčioje, suteikiant klebono teisę aptarnauti Pakutuvėnų parapiją.

Pasisakė prieš ateistų vykdomą kunigų persekiojimą ir tikinčiųjų religinių įsitikinimų įžeidinėjimus, pasirašė protesto pareiškimus Lietuvos komunistų partijos Centro komitetui, Sovietų Sąjungos vadovams Leonidui Brežnevui ir Jurijui Andropovui.

Palaidotas gimtosios Grūšlaukės parapijos kapinėse šalia tėvų kapo. Jo amžinojo poilsio vietą ženklina antkapinė plokštė ir paminklinis akmens kryžius su kunigų kapus žyminčiu ženklu ir epitafija: „A†A KUNIGAS JUBILIATAS ADOMAS ALMINAS 1903–1989 // AŠ VIEŠPATIES BŪSTE GYVENSIU PER AMŽIUS ILGIAUSIUS PS. 22,6“.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Kretingos personalijų žinynas
* Akmenės krašto enciklopedinis žodynas
Brontė

**Brontė** (, ) – miestas Italijoje, rytų Sicilijoje, Katanijos provincijoje, Etnos ugnikalnio vakarinėje papėdėje, Simeto upės slėnio šlaite, 40 km į šiaurės vakarus nuo Katanijos. Praeina Etną juosiantis kelias. Žemės ūkio regiono prekybinis centras (daugiausia pistacijų auginimas). Yra XVII a. Viešpaties Apreiškimo Švč. Mergelei Marijai bažnyčia. Apylinkėse yra XII a. romaninė Nelsono (Maniako) pilis – buvusi Brontės kunigaikščių rezidencija.

## Istorija
1799 m. karalius Ferdinandas I įkūrė Brontės kunigaikštystę ir ją dovanojo britų admirolui Horacijui Nelsonui už pagalbą sunaikinant revoliucinę Partenopėjos Respubliką. Vėliau Nelsono pilis atiteko Bridporto viskontams, kurie ją valdė iki 1982 m.


Bronte - Comune di Bronte - 2024-10-10 17-18-51 014.jpg|Brontė link Simeto upės
Castello di nelson a maniace.jpg|Nelsono pilis
Santa Maria Annunziata (Bronte) 06 10 2024 08.jpg|Švč. Apreiškimo bažnyčia
Pistacchio di Bronte appena raccolto.jpg|Brontės pistacijos


## Šaltiniai
Ihoris Huzas

**Ihoris Huzas** (gimė 1982 m. sausio 11 d.) – Ukrainos politikas, VIII ir IX šaukimų Ukrainos Aukščiausiosios Rados narys. Ukrainos Aukščiausiosios Rados tarpparlamentinių ryšių su Lietuvos Respublika grupės pirmininkas.

## Politinė veikla
Nuo 2014 m. – Ukrainos Aukščiausiosios Rados narys. IX šaukimo parlamente eina Valstybės valdžios organizavimo, vietos savivaldos, regioninės plėtros ir urbanistikos komiteto pirmininko pavaduotojo pareigas.

## Tarptautinė veikla
Eidamas Ukrainos Aukščiausiosios Rados tarpparlamentinių ryšių su Lietuvos Respublika grupės pirmininko pareigas, koordinuoja bendradarbiavimą tarp Ukrainos ir Lietuvos įstatymų leidybos institucijų. 2022–2025 m. laikotarpiu organizavo daugybę Lietuvos delegacijų vizitų į Ukrainos priešakinius regionus humanitarinei ir karinei pagalbai koordinuoti.

## Šaltiniai
Olimpinis stadionas

**Olimpiniu stadionu** dažniausia pavadinti stadionai, pastatyti olimpinių žaidynių (dažniausia – vasaros) proga arba naudoti kaip pagrindiniai olimpinių žaidynių stadionai:
* Amsterdamo olimpinis stadionas, pastatytas 1928 m. žaidynėms;
* Antverpeno olimpinis stadionas, pastatytas 1920 m. žaidynėms;
* Atėnų olimpinis stadionas, naudotas 2004 m. žaidynėms;
* Barselonos olimpinis stadionas, naudotas 1992 m. žaidynėms;
* Berlyno olimpinis stadionas, pastatytas 1936 m. žaidynėms;
* Helsinkio olimpinis stadionas, naudotas 1952 m. žaidynėms;
* Londono olimpinis stadionas, pastatytas 2012 m. žaidynėms;
* Lužnikų olimpinis stadionas, naudotas 1980 m. žaidynėms;
* Meksiko olimpinis stadionas, naudotas 1968 m. žaidynėms;
* Miuncheno olimpinis stadionas, pastatytas 1972 m. žaidynėms;
* Monrealio olimpinis stadionas, pastatytas 1976 m. žaidynėms;
* Nilton Santos olimpinis stadionas Rio de Žaneire, naudotas 2016 m. žaidynėms;
* Romos olimpinis stadionas, naudotas 1960 m. žaidynėms;
* Seulo olimpinis stadionas, pastatytas 1988 m. žaidynėms;
* Stokholmo olimpinis stadionas, pastatytas 1912 m. žaidynėms;
* Turino olimpinis stadionas, naudotas 2006 m. žiemos žaidynėms;

Olimpiniai stadionai, neturintys tiesioginių sąsajų su olimpiada:
* Ašchabado olimpinis stadionas, Turkmėnija;
* Atatürk olimpinis stadionas Stambule, Turkija;
* Baku olimpinis stadionas, Azerbaidžanas;
* Kijevo olimpinis stadionas, Ukraina;
* La Pontezo olimpinis stadionas, Šveicarija;
* Nuakšoto olimpinis stadionas, Mauritanija;
* Olimpijos stadionas (Briugė), Belgija;
* Olimpijos stadionas (Helsingborgas), Švedija;
* Olimpijos stadionas (Liepoja), Latvija;
* Pnompenio olimpinis stadionas, Kambodža;
* Sevilijos olimpinis stadionas, Ispanija;
* Vroclavo olimpinis stadionas, Lenkija.
Sporto parkas

**Sporto parkas** – taip vadinami stadionai įvairiose šalyse:
* Ešeno-Maureno sporto parkas Lichtenšteine;
* Europos sporto parkas Gibraltare;
* Kopenhagos sporto parkas Danijoje;
* LNK sporto parkas Rygoje, Latvijoje;
* Noršiopingo sporto parkas Švedijoje;
* Siundsvalio sporto parkas Švedijoje.
Nacionalinė arena

**Nacionalinė arena** – pavadinimas, suteikiamas pagrindiniams kai kurių šalių stadionams:
* Nacionalinė arena (Albanija);
* Nacionalinė arena (Rumunija);
* Nacionalinė arena (Švedija).

## Kitos reikšmės
* Nacionalinis stadionas
Čenturipė

**Čenturipė** (, ) – miestelis Italijoje, rytų Sicilijoje, Enos provincijoje, 9 km į pietvakarius nuo Adrano. Įsikūręs ant kalnagūbrio, 732 m aukštyje, tarp Simeto ir Ditaino slėnių. Auginami javai, kasama kreida, marmuras. Apylinkėse yra mineralinių versmių.

Čenturipėje išlikę antikinių namų ant stalčių šlaitų liekanų su freskomis, pirtimis, cisternomis. Centuripės viešajame muziejuje ir Bendruomenės rūmuose eksponuojama čia rasta keramika (terakota, dailiai dekoruotos vazos), gausių kapų radiniai.

## Istorija
Graikų istorikas Tukididas mini sikelų miestą Kentoripą (). Jo gyventojai sudarė sąjungą su atėniečiais kovoje prieš Sirakūzus. Miestas išlaikė nepriklausomybę nuo Sirakūzų (išskyrus tirono Agatoklio valdymo laikus) iki pat Pirmojo pūnų karo, kai užkariautas romėnų (vadintas ). Panašu, kad miestas nukentėjo per romėnų karą prieš Sekstą Pompėjų ir nebeatgavo savo didybės.

1233 m. Čenturipę nuniokojo Frederikas II (dauguma gyventojų išsikėlė į Augustą), vėliau sugriovė Karolis I Anžu. Miestą 1548 m. atkūrė Aderno grafas Frančeskas Monkada, o jo palikuonys jį valdė iki 1813 m. Italijos karalystės dalimi tapo 1860 m. Per II pasaulinį karą (1943 m. rugpjūčio 2–3 d.) čia vyko Čenturipės mūšis.


Centuripe (IMG 20240315 095020).jpg|Aikštė Čenturipėje
Centuripe Museum.jpg|Archeologijos muziejus
Vasi da Centuripe.jpg|Čenturipės keramika
Centuripe, Sicily, Italy - 54584005371.jpg|Romėnų mauzoliejaus liekanos


## Šaltiniai
Aljoša Matko

**Aljoša Matko** (; g. 2000 m. kovo 29 d.) – Slovėnijos futbolininkas, puolėjas. Kitados atstovavo Slovėnijos jaunių ir jaunimo rinktinėms, o 2025 m. debiutavo Slovėnijos nacionalinėje rinktinėje.

## Karjera
Karjerą pradėjo gimtinėje. Nuo 2019 m. priklausė NK Maribor klubui, 2019–2020 m. sezone nuomos pagrindais perleistas NK Bravo.

2021 m. pasirašė sutartį su Hammarby IF (Švedija). 2022 m. vasario 1 d. tapo žinoma, kad nuomos pagrindais išnuomotas Olimpija Ljubljana (Slovėnija).	

2022 m. rugpjūčio 15 d. paskelbta, kad pasirašyta dviejų metų sutartis su NK Celje (Slovėnija).

Nuo 2025 m. vasaros rungtyniavo Újpest (Vengrija). 2025 m. liepos 25 d. debiutavo NBI lygos rungtynėse prieš DVTK. Debiutantas pasižymėjo pelnydamas pirmąjį savo įvartį Vengrijos čempionate ir svariai prisidėjo prie pergalė rezultatu 3–1..

## Laimėjimai
;  su NK Celje
*  **Slovėnijos čempionas:** 2022–2023 m.
*   **[[Slovėnijos futbolo taurė|Slovėnijos taurė]]:** 2023–2024 m.

## Rinktinės
Kitados atstovavo Slovėnijos jaunių ir jaunimo rinktinėms, o 2025 m. birželio 6 d. debiutavo nacionalinėje rinktinėje draugiškose rungtynėse prieš Liuksemburgą. Matko susitikimą pradėjo kaip atsarginis, o aikštėje pasirodė 64 minutę po keitimo. 79 minutę futbolininkui parodyta geltona kortelė. Slovėnai palaužė varžovus minimalia persvara 1–0.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* SOCCERWAY
* Transfermarkt 
* Globalsportsarchive
Komizas

**Komizas** (, ) – miestas Italijoje, pietų Sicilijoje, Ragūzos provincijoje, prie Ipario upės, 10 km į vakarus nuo Ragūzos, pusiaukelėje į Vitoriją. Tekstilės, muilo pramonė, vazų ir kt. gamyba. Iš apylinkėse kasamų baltų klinčių pastatyta daug bažnyčių. Veisiama avių komizanų (*comisana*) veislė.

Yra puošni XV a. Švč. Maloningosios Dievo Motinos bažnyčia, XIII a. Šv. Pranciškaus bažnyčia su Nazelių giminės palaikų koplyčia, XVI a. Viešpaties Apreiškimo Švč. Mergelei Marijai bažnyčia (su XVIII a. fasadu), Nazelių pilis (bizantiečių tvirtovė, perstatyta XIV a.).

## Istorija
Komizas išaugo XVI a. antroje pusėje, kai jį pradėjo valdyti Nazelių giminė. Sugriautas per 1693 m. Sicilijos žemės drebėjimą. Šaltojo karo metais veikė amerikiečių Komizo branduolinių raketų bazė.


Comiso-castello-dei-naselli-d-aragona.jpg|Nazelių pilis
Basilica di Santa Maria delle Stelle Comiso.jpg|Švč. Maloningosios Dievo Motinos bažnyčia
Comiso, Piazza Fonte Diana.jpg|Dianos fontano aikštė


## Šaltiniai
Nemzeti Bajnokság I

**Nacionalinis čempionatas I** (), o trumpai vadinamas tiesiog **NB I** – pagrindinės Vengrijos futbolo klubų varžybos, organizuojamos nuo 1901 metų. Čempionatą organizuoja Vengrijos futbolo federacija, čempionas iškovoja teisę atstovauti Vengrijai UEFA čempionų lygos varžybose. Lygoje dėl čempiono vardo kovoja 12 komandų, dvi komandos po sezono iškrenta į žemesnį divizioną. Nuo 2025 m. dėl rėmimo sutarčių žinoma kaip **fizz liga**.

## Istorija

Pirmasis čempionatas įvyko 1901 m. Iki 1926 m., kol nebuvo sudaryta vieninga šalies lyga, daugelį sezonų pirmenybės vyko tik tarp Budapešto komandų, ir tik 1908 bei nuo 1923 m. žaistos finalinės rungtynės su periferijos čempionais ar stipriausiomis komandomis.

; naudojami lygos rėmėjų pavadinimai:

* 1997–1998: Raab Karcher
* 2001–2003: Borsodi 
* 2003–2005: Arany Ászok 
* 2005–2007: Borsodi 
* 2007–2010: Soproni 
* 2010–2011: Monicomp 
* 2011–2025: OTP Bank 
* nuo 2025: Fizz

## Dalyviai

; 2025–2026 m. Nemzeti Bajnokság I dalyviai

## Titulai

1901–2025 m. Vengrijos čempionas yra tapę 14 klubų, tarp jų daugiausia – „Ferencvaros“ (36 kartus).

|-
| Ferencvárosi ||  || 1903, 1905, 1906–1907, 1908–1909, 1909–1910, 1910–1911, 1911–1912, 1912–1913, 1925–1926, 1926–1927, 1927–1928, 1931–1932, 1933–1934, 1937–1938, 1939–1940, 1940–1941, 1948–1949, 1962–1963, 1964, 1967, 1968, 1975–1976, 1980–1981, 1991–1992, 1994–1995, 1995–1996, 2000–2001, 2003–2004, 2015–2016, 2018–2019, 2019–2020, 2020–2021, 2021–2022, 2022–2023, 2023–2024, 2024–2025
|-
| MTK ||  || 1904, 1907–1908, 1903–1914, 1916–1917, 1917–1918, 1918–1919, 1919–1920, 1920–1921, 1921–1922, 1922–1923, 1923–1924, 1924–1925, 1928–1929, 1935–1936, 1936–1937, 1951, 1953, 1957–1958, 1986–1987, 1996–1997, 1998–1999, 2002–2003, 2007–2008
|-
| Újpest ||  || 1929–1930, 1930–1931, 1932–1933, 1934–1935, 1938–1939, 1945, 1945–1946, 1946–1947, 1959–1960, 1969, 1970, 1970–1971, 1971–1972, 1972–1973, 1973–1974, 1974–1975, 1977–1978, 1978–1979, 1989–1990, 1997–1998
|-
| Honvéd ||  || 1949–1950 (I), 1950 (II), 1952, 1954, 1955, 1979–1980, 1983–1984, 1984–1985, 1985–1986, 1987–1988, 1988–1989, 1990–1991, 1992–1993, 2016–2017
|-
| DVSC ||  || 2004–2005, 2005–2006, 2006–2007, 2008–2009, 2009–2010, 2011–2012, 2013–2014
|-
| Vasas ||  || 1957, 1960–1961, 1961–1962, 1965, 1966, 1976–1977
|-
| ETO ||  || 1963, 1981–1982, 1982–1983, 2012–2013
|-
| Csepel ||  || 1941–1942, 1942–1943, 1947–1948, 1958–1959
|-
| Fehervar ||  || 2010–2011, 2014–2015, 2017–2018
|-
| BTC Budapest ||  || 1901, 1902
|-
| FC Vac ||  || 1993–1994
|-
| AC Nagyvarad ||  || 1943–1944
|-
| Dunaujvaros ||  || 1999–2000
|-
| Zalaegerszegi ||  || 2001–2002
|}

## Nuorodos
* Federacijos svetainė
* Hlsz.hu
* SOCCERWAY
* Rsssf.org
** Hungary - List of Champions
** Hungary - Overview of Final Tables
* Samtlige mestre fra Ungarn (Foot.dk)
* Nemzeti Bajnokság I (Magyarfutball.hu)
Sausalito stadionas

**Sausalito stadionas** (; 1929–1960 m. ***El Trankės stadionas***, ) – daugiafunkcis stadionas Vinja del Maro miesto šiaurės rytuose, prie Sausalito ežero. Daugiausia naudojamas futbolo varžyboms, yra klubo Everton de Viña del Mar namų arena.

## Istorija

Stadionas atidarytas 1929 m. rugsėjo 8 d. 1960 m. gegužės 22 d. didžiojo Čilės žemės drebėjimo metu beveik sugriautas, tačiau greitai atstatytas. Tais metais stadionas pervadintas Sausalito vardu (kartu su greta esančiu ežeru), kai Vinja del Maras susibičiuliavo su Sausalito miestu Kalifornijoje (JAV).

Stadione vyko 1962 m. pasaulio futbolo čempionatas (8 rungtynės), be kita ko ir pusfinalis, kuriame Čekoslovakija 3–1 įveikė Jugoslaviją. Be to, vyko 1991 m. Pietų Amerikos futbolo čempionatas (8 rungtynės) ir 2015 m. Pietų Amerikos futbolo čempionatas (3 rungtynės).

2015 m. rekonstruotas.

## Šaltiniai
El Teniente stadionas

**El Teniente stadionas** (1945–1971 m. ) – daugiafunkcis stadionas Rankagvos mieste Čilėje. Daugiausia naudojamas futbolo varžyboms, yra vietos klubo O'Higgins FC namų arena.

## Istorija

Stadionas atidarytas 1947 m. ir priklausė JAV vario kasybos įmonei „Braden Copper Company“, kurios vardu ir pavadintas. 1960 m. gegužės 22 d. didysis Čilės žemės drebėjimas sugriovė daug stadionų, todėl Rankagvos stadione įvyko 1962 m. pasaulio futbolo čempionatas (7 rungtynės). Be to, vyko ir 2015 m. Pietų Amerikos futbolo čempionatas (2 rungtynės).

## Šaltiniai
2025–2026 m. WE League

**2025–2026 m. [[WE League]]** () – aukščiausioji Japonijos moterų futbolo lyga. Dėl rėmimo sutarčių dar žinoma kaip **SOMPO WE League** (). Čempionės patenka į Azijos žemyno moterų čempionų lygos turnyrą. Sezonas prasidėjo 2025 m. rugpjūčio 9 d. ir baigėsi 2026 m. gegužės d. Dalyvavo 12 komandų.

## Galutinė lentelė
*  futbolininkės tapo Japonijos čempionėmis;

*  , atstovavusi  klubui, pelnė x įvarčių ir tapo rezultatyviausia WE League žaidėja.

## Taip pat skaitykite
* 2025–2026 m. WE League Cup

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali lygos svetainė
* Japan (Women) 2025/26 pagal RSSSF
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
Carlos Dittborn stadionas

**Carlos Dittborn stadionas** () – daugiafunkcis stadionas Arikos mieste Čilėje. Daugiausia naudojamas futbolo varžyboms, yra vietos klubo San Marcos de Arica namų arena.

## Istorija

Stadionas pastatytas specialiai 1962 m. pasaulio futbolo čempionatui ir pavadintas šio čempionato organizacinio komiteto pirmininko Carlos Dittborn (1921–1962) garbei, kuris mirė likus mėnesiui iki čempionato. Stadionas atidarytas dar iki čempionato, 1962 m. balandžio 15 d. Stadione vyko šešerios 1 grupės rungtynės, vieneriose jų (TSRS–Kolumbija) pasiektas pirmasis įvartis pasaulio čempionatuose, įmuštas tiesiai nuo kampinio gairelės – jį įmušė kolumbietis Marcos Coll į ruso Levo Jašino vartus. Stadione taip pat vyko ir vienas šio čempionato ketvirtfinalio susitikimas.

## Šaltiniai
Špandau

**Špandau** () – vakarinė Berlyno miesto apygarda (), viena iš 12 apygardų ir nutolusi labiausiai į vakarus. Špandau yra prie Hafelio ir Šprės upių santakos ir driekiasi išilgai vakarinės Hafelio pakrantės. Veikia metropolitenas. Yra rotušė (pastatyta 1913 m.), renesansinė pilis, šv. Mariano katalikų bažnyčia, Špandau arsenalas, karo muziejus. Didelis pramonės rajonas.

## Istorija

Gyvenvietės ištakos siekia VII–VIII a. Pirmąkart minima 1197 m. 1232 m. gavo miesto teises. 1722–1919 m. veikė Špandau arsenalas – pagrindinis ginklų gamybos centras Vokietijoje. 1878 m. miestas pervadintas iš *Spandow* į *Spandau*. 1920 m. prijungtas prie Berlyno. Šaltojo karo metais priklausė Vakarų Berlynui. Iki 1987 m. čia veikė Špandau kalėjimas, kuriame kalėjo Niurnbergo procese nuteisti nacių Vokietijos vadovai.

## Šaltiniai
2023–2024 m. WE League

**2023–2024 m. [[WE League]]** () – aukščiausioji Japonijos moterų futbolo lyga. Čempionės patenka į Azijos žemyno moterų čempionų lygos turnyrą. Sezonas prasidėjo 2023 m. lapkričio 11 d. ir baigėsi 2023 m. gegužės 25 d. Dalyvavo 12 komandų. Prie senbuvių prisijungė Cerezo Osaka Yanmar Ladies.

## Galutinė lentelė
* Urawa Red Diamonds futbolininkės tapo Japonijos čempionėmis;

*  Kiko Seike, atstovavusi Urawa Red Diamonds klubui, pelnė 20 įvarčių ir tapo rezultatyviausia WE League žaidėja.

## Taip pat skaitykite
* 2023–2024 m. WE League Cup

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali lygos svetainė
* Japan (Women) 2023/24 pagal RSSSF
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE