open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Autonominė nervų sistema

**Autonominė** (arba **vegetacinė**) **nervų sistema** – periferinės nervų sistemos dalis, sudaryta iš neuronų, įnervuojančių vidaus organus ir veikiančius nepriklausomai nuo valios. Ji reguliuoja tokias organizmo  funkcijas kaip širdies ritmą, virškinimą, kvėpavimo dažnį, šlapinimąsi, vyzdžio reakciją, seksualinį susijaudinimą ir įvairių refleksų veikimą, kaip antai: kosėjimą, čiaudėjimą, tinimą ir vėmimą. Taip pat ji palaiko organizmo nuolatinę reikiamą vidinę pusiausvyrą (kūno temperatūrą, arterinį kraujospūdį, prakaito išskyrimą, medžiagų apykaitos greitį ir pan.).

Šita sistema yra pirminis mechanizmas, kontroliuojantis „kovos arba pabėgimo“ () ir „ilsėkis ir virškink“ () režimus. Taigi vegetacinė nervų sistema padeda organizmui išgyventi įvairiose situacijose ir ramybės, ir ekstremalios grėsmės metu, todėl labai svarbu, kad ji galėtų dirbti normaliai ir harmoningai.

Autonominė nervų sistema smegenyse yra kontroliuojama pagumburio ir sudaryta iš dviejų dalių: simpatinės ir parasimpatinės nervų sistemų. Daugeliu atveju šios dvi dalys yra atsakingos už gana priešingus veiksmus, nes vienai aktyvavus tam tikrą fiziologinį atsaką, kita jį slopina. Iš dalies galima teigti, kad simpatinė nervų sistema yra greitą atsaką generuojanti, o parasimpatinė – slopinančiai veikianti sistema, tačiau tai ne visiškai atitinka tiesą, nes, pavyzdžiui, seksualinio susijaudinimo ir orgazmo metu kartu veikia jos abi.

## Šaltiniai
Simpatinė nervų sistema

**Simpatinė nervų sistema** – vegetacinės nervų sistemos dalis, dar kitaip vadinama „kovos arba pabėgimo“ (), nes ji atsakinga už organizmo išsaugojimą grėsmės metu: jeigu kas nors puola, iš antinksčių į kraują patenka adrenalinas, kuris paruošia organizmą kovai ar greitam pasitraukimui iš grėsmingos situacijos.

Taip pat simpatinė nervų sistema dalyvauja homeostazės palaikyme. Nervinių signalų siuntime simpatinėje nervų sistemoje dalyvauja dviejų rūšių neuronai: preganglioniniai ir postganglioniniai. Trumpesnieji preganglioniniai neuronai driekiasi nuo nugaros smegenų regiono iki paravertebralinių nervinių mazgų, kur sudaro sinapsę su postganglioniniais neuronais. Nuo ten ilgi postganglioniniai neuronai tęsiasi per didžiąją kūno dalį. Impulsai keliauja simpatine nervų sistema dvikrypčiu srautu. Jie gali vienu metu paskatinti pokyčius skirtingose kūno dalyse. Ši sistema taip pat gali pagreitinti širdies ritmą, praplėsti bronchus, sumažinti storosios žarnos judesius, susiaurinti  kraujagysles, pagreitinti peristaltiką stemplėje, išplėsti akių vyzdžius, pašiaušti odos plaukus, padidinti prakaitavimą ir kraujospūdį.

Simpatinė nervų sistema svabi ir reguliuojant organizmo homeostazę. Išeinančių iš jos skaidulų pluoštai įnervuoja beveik kiekvienos organų sistemos audinius ir yra atsakingos bent už keletą reguliacinių funkcijų juose, pavyzdžiui, už vyzdžių diametrą, virškinamojo trakto motoriką, šlapimo sistemos produktų išskyrimą ir kt.

Geriausiai simpatinė nervų sistema žinoma dėl jos funkcijos nervinio – hormoninio atsako (dar kitaip vadinamo „kovos ar pabėgimo“) į stresą reguliavime. Preganglioninės simpatetinės skaidulos, kurios baigiasi antinksčių šerdinėje dalyje (gali būti ir kitos simpatinės skaidulos), išskiria acetilcholiną, kuris aktyvuoja adrenalino sekreciją, mažesniu mastu ir noradrenalino. Todėl šitas atsakas, kuris veikia pirmiausiai širdies ir kraujagyslių sistemą, yra siunčiamas impulsais per simpatinę nervų sistemą ir taip pat netiesiogiai per katecholominus, kuriuos išskiria antinksčių šerdinė dalis.

Simpatinės nervų sistemos sužadinimas sukelia kraujagyslių susiaurėjimą odoje, virškinimo trakte ir inkstuose. Taip  nutinka dėl to, jog postganglioniniai simpatiniai neuronai išskiria noradrenaliną, kuris aktyvuoja alfa-1 adrenergetinius receptorius. Šie receptoriai egzistuoja visose kraujagyslėse, bet yra inhibuojami ir jų pusiausvyra palaikoma beta-2  adrenergetinių receptorių skeleto raumenyse, širdyje, plaučiuose ir smegenyse per simpatinį-antinksčių atsaką. Taigi viso to efektas yra toks, jog kraujas išnešamas iš tų organų, kurių nereikia greitam organizmo gelbėjimuisi, ir padidėja kraujo tėkmė į organus, galinčius dalyvauti intensyvioje fizinėje veikloje.

## Pagrindinių funkcijų santrauka
* išplečia vyzdį;
* išplečia skersaruožių raumenų kraujagysles;
* dažnina ir stiprina širdies susitraukimus;
* sutraukia odos ir pilvo organų kraujagysles;
* pašiaušia plaukus („žąsies oda“);
* padidina prakaitavimą;
* slopina virškinamojo trako judesius;
* slopina liaukų sekreciją ir kt.
Parasimpatinė nervų sistema

**Parasimpatinė nervų sistema** (lot.) – vegetacinės nervų sistemos dalis, inervuojanti vidaus organų raumenis bei liaukas. Pats stambiausios jos nervas – klajoklinis nervas ().

Parasimpatinė nervų sistema yra atsakinga už „ilsėkis ir virškink“ () atsaką, kuris vyksta kūnui atsipalaidavus, pavyzdžiui, po valgio, seksualinio susijaudinimo, stiprių išgyvenimų, emocijų, šlapinimosi, tuštinimosi ar virškinimo. Šis atsakas yra komplementarus simpatinės nervų sistemos „kovos arba pabėgimo“ atsakui, atsakingam už organizmo stimuliavimą.

Parasimpatinės nervų sistemos nervinės skaidulos prasideda centrinėje nervų sistemoje. Specifiniams nervams priklauso keletas galvinių nervų, veidinis nervas, glasofaringinis nervas ir klajoklinis nervas. Trys stuburo nervai kryžkaulyje taip pat veikia kaip parasimpatiniai nervai, jie dažniausiai nurodomi kaip dubens vidurių nervai.

Kaip ir simpatinėje nervų sistemoje, parasimpatiniai nerviniai signalai yra nešami iš centrinės nervų sistemos į jų taikinius dviejų neuronų sistema. Pirmas neuronas šiame kelyje yra vadinamas preganglioniniu ar presinaptiniu neuronu. Jo kūnas yra centrinėje nervų sistemoje, o aksonas dažniausiai tęsiasi iki sinapsės su postganglioninio neurono, esančio kur nors organizme, dendritais. Parasimpatinių neuronų aksonai paprastai yra ilgi, besitęsiantys nuo centrinės nervų sistemos iki nervinio mazgo, kuris yra arti arba įterptas į organą taikinį. Postinapsinės parasimpatinės nervų skaidulos yra labai trumpos.

## Funkcijos
* lėtina širdies darbą;
* stiprina žarnyno judėjimą;
* siaurina akies vyzdį;
* sukelia erekciją;
* siaurina bronchus;
* mažina kraujospūdį;
* stiprina liaukų sekreciją ir kt.
Jūra

**Jūra** – didelis sūraus vandens telkinys, turintis sąlytį su vandenynu arba didelis sūrus ežeras.
Vandens telkinių pavadinimas jūra yra sąlyginis, kadangi kai kurie ežerai (pvz., Negyvoji jūra) ar įlankos (pvz., Azovo jūra) vadinami jūromis, nors yra didesnių už juos, vadinamų ežerais (Tanganika) ar įlankomis (Gvinėjos įlanka). Kartais jūros terminas vartojamas kaip vandenyno sinonimas („už jūrų marių“).

Tarptautinė hidrografijos organizacija leidžia vandenynų ir jūrų ribų sąvadą (). Trečiasis leidimas, išleistas 1953 m., daugeliui regionų nebetinka. Atnaujinto sąvado, paruošto 2000 m., dar nepatvirtino Australija, tačiau jame minimais apibrėžimais naudojasi IHO ir kitos jos narės.

## Jūros druskingumas
Vandenynuose gausu mineralų, kuriuos, išplautus iš sausumos uolienų, atplukdo upės. Daugiausiai esti chloro ir natrio – susijungę jie sudaro valgomąją druską (*natrio chloridą*). Vidutinis vandenynų druskingumas – 35 g/l, tai reiškia, kad 1 litre vandenynų vandens esti 35 gramai įvairių druskų. Sūriausio pasaulio vandens telkinio, Negyvosios jūros, druskingumas – 320 g/l.

## Pasaulio jūros pagal vandenynus

### [[Ramusis vandenynas]]
* Arafūros jūra
* Bandos jūra
* Beringo jūra
* Celebeso jūra
* Filipinų jūra
* Floreso jūra
* Geltonoji jūra
* Japonijos jūra
* Koralų jūra
* Ochotsko jūra
* Pietų Kinijos jūra
* Rytų Kinijos jūra
* Sulu jūra
* Tasmano jūra
* Timoro jūra

### [[Atlanto vandenynas]]
* Airijos jūra
* Baltijos jūra
* Karibų jūra
* Keltų jūra
* Norvegijos jūra
* Sargaso jūra
* Šiaurės jūra
* Viduržemio jūra
** Adrijos jūra
** Egėjo jūra
** Jonijos jūra
** Juodoji jūra
*** Azovo jūra
** Ligūrijos jūra
** Marmuro jūra
** Tirėnų jūra
* Labradoro jūra

### [[Indijos vandenynas]]
* Arabijos jūra
* Javos jūra
* Omano jūra
* Raudonoji jūra
* Andamanų jūra

### [[Arkties vandenynas]]
* Bafino jūra
* Baltoji jūra
* Barenco jūra
* Boforto jūra
* Grenlandijos jūra
* Gustavo Adolfo jūra
* Karos jūra
* Laptevų jūra
* Linkolno jūra
* Norvegijos jūra
* Pečioros jūra
* Rytų Sibiro jūra
* Vandelio jūra
* Čiukčių jūra

### Jūros prie [[Antarktida|Antarktidos]]
* Amundseno jūra
* Belingshauzeno jūra
* Roso jūra
* Vedelio jūra

### Uždarosios jūros (ežerai)
* Aralo jūra
* Kaspijos jūra
* Negyvoji jūra

## Šaltiniai
Ferusa

Graikų mitologijoje **Ferusa** („nešančioji“):

# Viena iš nereidžių, Nerėjo ir Doridės dukra. Kartu su seserimi Dinamene siejama su vandenyno bangavimo galia. Minima Hesiodo „Teogonijoje“.
# Viena iš horų. Ji buvo nuosavybės, medžiagų ir ūkio žemės deivė.
Panopėja

Graikų mitologijoje **Panopėja** – Nereidė, Nerėjo ir Doridės dukra.

----
Jos vardu pavadintas asteroidas Panopėja.
Galatėja

Graikų mitologijoje **Galatėja** – nereidė, Nerėjo ir Doridės dukra. Pagal retesnę versiją sirena.

Galatėją buvo įsimylėjęs kiklopas Polifemas. Kai Galatėja vietoje Polifemo pasirinko Akidą, Sicilijos mirtingąjį, pavydusis Polifemas užmušė jį dideliu akmeniu. Pagal Ovidijaus „Metamorfozėse“ aprašytą versiją, Galatėja – Pigmaliono sukurta statula, vėliau paversta nimfa.
Nugaros smegenys

**Stuburo smegenys** () – centrinės nervų sistemos dalis, esanti stuburo kanale. Stuburo smegenys tęsiasi 40-45 cm nuo galvos smegenų iki juosmens srities. Tai suspausto vamzdelio pavidalo darinys, kuris ties kaklu ir juosmeniu yra sustorėjęs. Nugaros smegenys sudarytos iš **pilkosios medžiagos**, kurią juosia **baltoji medžiaga**.

Stuburo smegenys gali būti sužalojamos dėl stuburo sutrenkimo, išnirus ar lūžus jo slanksteliams. Žemiau sužalotos stuburo smegenų vietos sutrinka jutimas, atsiranda kiti funkciniai pakitimai, kaip šlapimo ir išmatų susilaikymas, dubens organų funkcijos sutrikimas ir kt. Po nesunkių sužalojimų nugaros smegenys gali atsigauti ir vėl normaliai funkcionuoti. Po rimtesnių traumų susidaro nugaros smegenų ir jų dangalų hematomos, sutrinka audinių mityba, išsivysto kvėpavimo organų, šlapimo pūslės ir kt. organų funkcinis nepakankamumas. Po tokių traumų susidaro pažeidimo židiniai ir nervinis audinys nebeatsistato. Pats pavojingiausias sužalojimas yra stuburo smegenų nutraukimas. Po tokios traumos nugaros smegenys neatsistato ir nustoja funkcionuoti.

## Pilkoji medžiaga
Pilkoji medžiaga skersiniame nugaros smegenų pjūvyje yra drugelio formos ir yra apsupta baltąja medžiaga. Pilkojoje medžiagoje skiriami dorsalinis (užpakalinis) ir ventralinis (priekinis) ragai. Išilgai smegenų jie formuoja priekinį ir užpakalinį stulpus. Tarp šių dviejų ragų yra įsiterpęs lateralinis ragas.

## Baltoji medžiaga
Baltoji medžiaga skirstoma į užpakalinį, lateralinį ir priekinį stulpelius. Užpakalinis stulpelis yra baltosios medžiagos dalis nuo užpakalinės viduriniosios vagos iki užpakalinio rago, lateralinis - nuo užpakalinio rago iki priekinio rago šaknies, o priekinis - nuo priekinio rago iki priekinio viduriniojo smegenų plyšio.

## Funkcijos:
* perduoda impulsus iš periferijos į galvos smegenis ir atgal;
* vykdo refleksines funkcijas

## Ligos
* Mielitas – nugaros smegenų uždegimas,
* Radikulitas – nervų šaknelių uždegimas,
* Tabesas, arba nugaros smegenų džiūtis.
Georg Ohm

**Georgas Simonas Omas** (, 1789 m. kovo 16 d. – 1854 m. liepos 6 d.) – vokiečių fizikas, Berlyno Mokslo Akademijos narys.

Įvairiose gimnazijose dėstė matematiką, vėliau fiziką. Nuo 1833 metų Niurnbergo aukštosios politechnikos mokyklos profesorius, o po šešerių metų buvo išrinktas jos rektoriumi. 1849–1852 metais Miuncheno universiteto rektorius. Londono karališkosios draugijos narys (1841 m.)

Georgas Omas tyrinėjo elektros energiją, optiką, akustiką bei kristalų optiką.

Eksperimento būdu 1826 metais atrado elektros grandies dėsnį, nusakantį priklausomybę tarp įtampos, srovės ir laidininkų varžos (Omo dėsnis).
1827 metais suformulavo šį dėsnį teoriškai (grandinės daliai ir pilnai grandinei), įvedė sąvokas „elektrovaros jėga“ (*Evj*), „įtampos kritimas“ ir „laidumas“. 1830 metais pirmas įvykdė srovės šaltinio Evj matavimą.

Pirmasis teigė, kad garsą sudaro sudėtingos sudedamosios dalys. 1843 metais nustatė, kad ausis jaučia kaip paprastą toną tik tą garsą, kuris kyla dėl paprasto sinusoidinio virpėjimo, visi kiti garsai suvokiami kaip pagrindiniai tonai ir papildomi – obertonai (akustinis Omo dėsnis).

## Šaltiniai
Galvos smegenų žievė

**Galvos smegenų žievė** () – tai nervinių ląstelių sluoksnis smegenų apsiausto paviršiuje. Tai svarbiausia centrinės nervų sistemos dalis, nes ji yra aukščiausio lygio integracinės nervinės veiklos materialioji medžiaga. Sudaryta iš pilkosios medžiagos. Storis 2-5 mm, abiejų pusrutulių paviršiaus plotas apie 0,22 m², žievėje yra apie 14-15 milijardų nervinių ląstelių (0,1 mm² yra apie 215 nervinių ląstelių). Joje gausu įvairaus gylio vagų ir vingių. Skiriamos 4 smegenų žievės skiltys:

# Kaktos skiltis esanti po kaktikauliu; atsako už kalbą, raumenų judesius, veiklos planavimą bei sprendimų priėmimą;
# Momens skiltis viršugalvyje; apima abiejų pusrutulių juntamosios žievės dalis;
# Pakaušio skiltis užpakalinėje galvos dalyje; apima abiejų pusrutulių regos sritis;
# Smilkinių skiltis, esanti virš ausų ir apimanti klausos sritis.
skiriamos ir dar dvi papildomos dalys – sala ir limbinė skiltis.

Sluoksnių kiekis žievėje nuo 5 iki 8, tačiau standartiškai tyrinėjant ją laikoma, kad jų yra 6, kaip ir embrioniniu laikotarpiu, paskutinio ketvirčio metu, visose naujosios žievės sluoksnių yra 6.
# Molekulinis sluoksnis, esantis arčiausiai paviršiaus
# Išorinis grūdėtasis sluoksnis
# Išorinis piramidinių nervinių ląstelių sluoksnis
# Vidinis grūdėtasis sluoksnis
# Vidinis piramidinių nervinių ląstelių sluoksnis
# Verpinių nervinių ląstelių sluoksnis

Smegenų žievėje įvairūs mokslininkai išskiria laukus ir nevienodą jų skaičių: A. Campbell (1905 m.) – 20, K. Brodmanas (1909 m.) – 47, broliai C. ir O. Vogt (1919 m.) – 200 laukų. Neurologai labiausiai pripažintas skirstymas – Brodmano. Žievė pagal funkciją skirstoma į tris dideles dalis: sensorinę, motorinę ir asociacinę (ši užima didžiausią plotą).
Galinės smegenys

**Galinės smegenys** (), **didieji pusrutuliai**, arba tiesiog smegenys () – tai didžiausia ir labiausiai išsivysčiusi galvos smegenų dalis, iš viršaus ir šonų apgaubianti kitas galvos smegenų struktūras. Ją sudaro du pusrutuliai (*hemispera cerebralis*), sujungti baltosios medžiagos dariniu – didžiąja smegenų jungtimi (*corpus colosum*), pusrutulius skiria išilginis smegenų plyšys, o nuo smegenėlių jas skiria skersinis smegenų plyšys. Kiekvienas pusrutulis susideda iš apsiausto (), pamato mazgų su priedinėmis struktūromis ir šoninių skilvelių.

Apsiaustas sudaro vingiais ir vagomis išraižytą pusrutulių paviršinį sluoksnį. Paviršinį jo sluoksnį sudaro pilkoji medžiaga - smegenų žievė, o po ja yra baltosios medžiagos sluoksnis. Smegenys turi tris paviršius: viršutinį šoninį, apatinį ir vidinį, taip pat yra trys pagrindinės vagos - centrinė, momeninė pakaušio ir šoninė smegenų vagos. Smegenys dalijamos į šešias skiltis - kaktinę, momeninę, smilkininę, pakaušinę, limbinę skiltis ir salą ().
Monblanas

**Monblanas** (,  – „Baltasis kalnas“) – aukščiausias Vakarų Europos ir Europos Sąjungos kalnas, esantis Alpėse. Jo aukštis – 4810,45 m, kitais duomenimis – 4808 m; aukštis kinta dėl tektoninių procesų, erozijos, sniego dangos storio kitimo. Monblanas stūkso dviejose valstybėse – Prancūzijoje ir Italijoje.

Alpės, kuriose yra Monblanas – aukščiausia ir didžiausia kalnų sistema Europoje. Jos yra 1200 km ilgio, 150 ir 250 km pločio bei tęsiasi lanku nuo Viduržemio jūros iki Panonijos lygumos Italijos, Šveicarijos, Prancūzijos, Vokietijos, Austrijos ir Slovėnijos teritorijose.
Pirmieji žmonės, užkopę į viršūnę buvo Žakas Balma ir Mišelis Pakardas, padarę tai 1786 m. rugpjūčio 8 d.

Po Monblano kalnu 1965 m. iškastas 11,6 km ilgio Monblano tunelis. Jis yra vienas pagrindinių Alpių transporto sistemos elementų. Šiuo tuneliu Italija perveža apie trečdalį visų savo prekių į šiaurinę Europą.

## Šaltiniai
Protochlorofilidas

**Protochlorofilidas** chlorofilo pirmtakas. Protochlorofilidas paverčiamas chlorofilidu dviem skirtingais fermentais (protochlorofilido oksidoreduktazėmis), vienam iš kurių būtinai reikalinga šviesa. Manoma, jog tamsinis kelias yra senesnis, tačiau žiedinių augalų (gaubtasėklių) jis yra prarastas. Todėl šie augalai pažaliuoja tik šviesoje, tamsoje išaugę daigai yra balti.

Protochlorofidas yra augalui pavojingas junginys, nes sugeria šviesos energiją ir išsklaido ją laisvųjų radikalų pavidalu. Todėl aukštesnieji augalai tamsoje negali sukaupti jo per daug. Protochlorofilido sintezę sustabdo iki šiol gerai neištirta reguliacinė sistema. Lietuvių kilmės mokslininkai yra atradę *flu* () mutantą, kuriame ši reguliacija pažeista. Toks mutantas gali augti arba tamsoje (tamsoje protochlorofilidas nepavojingas) arba ryškioje šviesoje (visas susintetintas protochlorofilidas tuojau pat paverčiamas chlorofilu). Mutantas žūva įprastinėmis augimo sąlygomis, kuomet naktį keičia diena.

Genas koduoja nedidelį transmembraninį baltymą ir turi bent du sąveikos su kitais baltymais saitus. Jo veikimo mechanizmas šiuo metu visiškai neaiškus.
Gumburas

**Gumburas** () – galvos smegenų kiaušinio formos darinys, esantis po didžiąja smegenų jungtimi. Jo priekinis galas šiek tiek nusmailėjęs ir yra už uodeguotojo branduolio galvos. Užpakalinis gumburo galas sustorėjęs ir vadinamas pagalviu (*pulvinar*). Gumburą ir pogumburį skiria pogumburinė vaga (*sulcus hypothalamus*). Gumburo vidų sudaro pilkoji medžiaga, susitelkusi į atskirus branduolius (daugiau kaip 200). Gumburas yra svarbiausių įcentrinių laidų rinkėjas ir perjungėjas. Jį sudaro:
* Užgumburis (*metathalamus*), sudarytas iš:
** medialinio kelinio kūno (*corpus geniculate mediale*), kuriame pasibaigia klausos laido skaidulos;
** lateralinio kelinio kūno (*corpus geniculate laterale*), kurio branduolyje pasibaigia dalis regimojo laido skaidulų ir prasideda neuronų aksonai, einantys į žievės regos sritį.
* Antgumburis (*epithalamus*). Jame yra kankorežinė liauka (*corpus pineale*). Ji yra po didžiosios jungties sustorėjimu. Tai neporinė vidaus sekrecijos liauka, turinti įtakos lytiniam brendimui ir reprodukciniam elgesiui. Nuo septintų gyvenimo metų ji palaipsniui perauga į jungiamąjį audinį.
Lionas

**Lionas** () – miestas Prancūzijos rytuose; Ronos departamento ir Overnės-Ronos-Alpių regiono sostinė. Tai – trečias pagal dydį Prancūzijos miestas (po Paryžiaus ir Marselio). Kartu su priemiesčiais ir gretimais miestais Lionas suformuoja antrą didžiausią po Paryžiaus metropolio teritoriją Prancūzijoje su 4 415 000 (2007 m.) gyventojais. Lione veikia 1700 m. įkurta Mokslų akademija, penki universitetai, daug mokslo tyrimų institucijų, keli teatrai, daug muziejų, tarp kurių Liono istorijos, dailės, automobilių, galų-romėnų civilizacijos, šiuolaikinio meno.

## Istorija
Romėnų valdymo laikais vietovė vadinta *Lugdunum*. II a. ji tapo Galijos centru. Lugdune gimė Romos imperatoriai Klaudijus ir Karakala. II a. vietovėje pradėjo plisti krikščionybė, buvo įkurta vyskupija, tuo pat metu vyko ir krikščionių persekiojimai. 437 m. atsikėlė burgundai, kurie 461 m. Lugduną paskelbė savo sostine. 534 m. jį užkariavo frankai. Ankstyvaisiais viduramžiais Lioną valdė Šventoji Romos imperija. Imperatorius Frydrichas I Barbarosa 1157 m. perdavė miestą valdyti Liono arkivyskupui. 1245 m. ir 1274 m. mieste vyko pirmasis ir antrasis Bažnyčios visuotiniai susirinkimai. XIII a. miestiečiai kovojo už miesto savarankiškumą ir kreipėsi paramos į Prancūzijos karalių Pilypą IV. 1312 m. Lionas buvo prijungtas prie Prancūzijos. XIV a. Lionas tapo svarbiu regiono mugių ir šilko prekybos centru, tačiau nukentėjo per Šimtametį karą. 1470 m. Lione buvo išspausdinta pirmoji knyga prancūzų kalba, o miestas tapo reikšmingu Europos knygų spausdinimo centru. Religinių karų Prancūzijoje metu Lionas buvo hugenotų centru. Karams pasibaigus katalikų pergale, daug protestantų iš Liono išvyko. Prancūzijos revoliucijos metais Lionas buvo žirondistų atrama. XIX a. mieste sparčiai plito tekstilės pramonė. 1914 m. mieste vyko Pasaulinė paroda. Antrojo pasaulinio karo metais Lione buvo okupacinių Vermachto pajėgų būstinė.

## Architektūra
Išliko senovės Romos pastatų – teatrų, amfiteatrų, akvedukų, odeono griuvėsiai. Gausu bažnyčių: V a. šv. Irenėjo bažnyčia, XII a. romaninė benediktinų bazilika, romaninė gotikinė šv. Jono katedra, XVII a. miesto rotušė, pseudobizantinė XIX a. bazilika. 1829 m. pastatyti Operos rūmai. 1998 m. Liono senamiestis buvo įtrauktas į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.

## Ekonomika
Lionas svarbus Prancūzijos transporto centras. Per miestą eina greitojo geležinkelio magistralė, jungianti Paryžių ir Marselį, veikia miesto tarptautinis oro uostas, upių uostas, metropolitenas. Svarbus automobilių, lokomotyvų gamybos, metalo apdirbimo, elektronikos, chemijos, farmacijos, biotechnologijų, tekstilės, maisto, poligrafijos pramonės centras. Piečiau Liono veikia didžiausia Prancūzijoje naftos perdirbimo įmonė.

## Sportas

### Futbolas

1984 m. čia vyko VII Europos futbolo čempionatas, o 1998 m. – XVI pasaulio futbolo čempionatas.

* Olympique Lyonnais – futbolo klubas;
* Groupama Stadium – stadionas, talpinantis 59 186 žiūrovus;

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Informacija turistams
* TooLYON
* Liono svetainė
Vairenis

**Vairenis** (*Arabidopsis*) – bastutinių (*Brassicaceae*) šeimos 
augalų gentis. Lietuvoje auga viena rūšis – baltažiedis vairenis (*Arabidopsis thaliana*).

Lietuvoje dažnesnis pietrytiniuose rajonuose, šiauriniuose turbūt neauga. Auga pūdymuose, ganyklose, laukuose, dykvietėse, pakelėse. Mėgsta lengvus ir nedaug kalkių turinčius dirvožemius.

Vairenis yra vienas nedaugelio augalų (straipsnio rašymo metu vienintelis), kurio visiškai nustatyta genomo DNR seka. Turėdamas palyginus kompaktišką genomą, vairenis yra vienas svarbiausių modelinių augalų genų funkcijos tyrimuose. Šių tyrimų rezultatus apibendrina tarptautinė svetainė http://www.arabidopsis.org/. 



Image:Arabidopsis thaliana hojas sesiles.jpg|Vairenis
Image:Arabidopsis thaliana hojas basales.jpg
Image:Arabidopsis thaliana habito.jpg
Image:Arabidopsis thaliana fruto.jpg
Image:Arabidopsis thaliana backtrav.jpg
Šerkšnėnų seniūnija

**Šerkšnėnų seniūnija** – administracinis-teritorinis vienetas Mažeikių rajono savivaldybės centre, Žemaitijos etnografiniame regione. Centras – Šerkšnėnai.

## Geografija

Seniūnija įsikūrusi abipus kelio , jos vakarinėje ir pietinėje dalyje dunkso miškai. Prateka Šerkšnė, ties Šerkšnėnais patvenkta. Pietvakarinėje dalyje telkšo Plinkšių ežeras, apylinkėse įsteigtas Plinkšių kraštovaizdžio draustinis. Yra Mažeikių J. Kumpikevičiaus aerodromas.

## Istorija

Įkurta 1995 m. vietoje Šerkšnėnų apylinkės. 2025 m. patvirtintas Šerkšnėnų herbas, kurį naudoja ir seniūnija.

|-
| 2001-04  || || 2229 || 20 kaimų, 1 kaimo dalis
|-
| 2009-09-01  || || || 20 kaimų
|-
| 2011 m.  || || 1890 || 20 kaimų
|-
| 2016-08-13  || || || 20 kaimų
|-
| 2021 m.  || || 1561 || 16 kaimų
|}

## Seniūnai
* Aleksandras Derkintis, 1995–2001 m.
* Alfonsas Šakauskas, 2001–2015 m.
* Alina Čekienė, nuo 2016 m.

## Gyvenvietės

Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):

|-
| Balėnėliai, k. || || 0
|-
| Daciai, k. || || 9
|-
| Girkaliai, k. || || 16
|-
| Gudiškė, k. || 17 || 17
|-
| Kalniškiai, k. || 17 || 25
|-
| Ketūnai, k. || 63 || 85
|-
| Kirkliai, k. || || 5
|-
| Lėlaičiai, k. || 12 || 22
|-
| Liūdėnai, k. || || 7
|-
| Mantvydžiai, k. || || 12
|-
| Mažaičiai, k. || || 12
|-
| Pašerkšnė, k. || 31 || 40
|-
| Plinkšės, k. || 319 || 348
|-
| Račiai, k. || 43 || 56
|-
| Rubikai, k. || 156 || 180
|-
| Rupėkiai, k. || 18 || 26
|-
| Skuodiškiai, k. || 77 || 103
|-
| Šerkšnėnai, k. || 340 || 400
|-
| Užpelkiai, k. || || 3
|-
| Žemalė, k. || 448 || 524
|}

## Seniūnaitijos

2009 m. įkurtos 4 seniūnaitijos:
* **Plinkšių** seniūnaitija (495 gyv.): Plinkšių k., Kalniškių k., Ketūnų k., Užpelkių k.,
* **Rubikų** seniūnaitija (282 gyv.): Rubikų k., Kalniškių k., Kirklių k., Girkalių k., Dacių k.
* **Šerkšnėnų** seniūnaitija (678 gyv.): Šerkšnėnų k., Lėlaičių k., Skuodiškių k., Pašerkšnės k., Rupėkių k.
* **Žemalės** seniūnaitija (687 gyv.): Žemalės k., Račių k., Mažaičių k., Mantvydžių k., Gūdiškės k., Liūdėnų k.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Tirkšlių seniūnija

**Tirkšlių seniūnija** – administracinis-teritorinis vienetas Mažeikių rajono savivaldybės viduryje, Žemaitijos etnografiniame regione. Centras – Tirkšliai.

## Geografija

Seniūnija įsikūrusi kairiajame Ventos krante – upė prateka šiauriniu seniūnijos paribiu. Prateka Viešetė. Seniūnijoje daug miškų. Pagrindiniai keliai – , , , , .


Geidziu akmuo 2005-08-07.JPG | Vienas didžiausių akmenų Žemaitijoje – Geidžių akmuo, vad. Trobele, Pirtele
Church of St. Anne in Geidžiai.jpg | Geidžių šv. Onos koplyčia, 2005 m.


## Istorija

Senoji Tirkšlių seniūnija minima XVII a.

Dabartinė seniūnija įkurta 1995 m. vietoje Tirkšlių apylinkės. 2004 m. patvirtintas Tirkšlių herbas, kurį naudoja ir seniūnija.

|-
| 2001-04  || || 4154 || 1 miestelis (Tirkšliai), 17 kaimų
|-
| 2009-09-01  || || || 1 miestelis, 18 kaimų
|-
| 2011 m.  || || 3883 || 1 miestelis, 17 kaimų
|-
| 2016-08-13  || || || 1 miestelis, 17 kaimų
|-
| 2021 m.  || || 3520 || 1 miestelis, 16 kaimų
|}

## Seniūnai
* Irena Reivytienė, 1995–2001 m.
* Klemensas Sobutas, 2001–2014 m.
* Juozas Kungys, nuo 2014 m.

## Gyvenvietės

Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):

|-
| Balėnos, k. || 422 || 531
|-
| Bružai, k. || 34 || 60
|-
| Daubariai, k. || 170 || 159
|-
| Gauryliai, k. || 16 || 60
|-
| Geidžiai, k. || 115 || 153
|-
| Jautakiai, k. || 79 || 50
|-
| Jonaičiai, k. || || 0
|-
| Kruciai, k. || 78 || 83
|-
| Lėlaičiai, k. || 28 || 39
|-
| Lėteniai, k. || 107 || 130
|-
| Medžialenkė, k. || || 7
|-
| Meinoriai, k. || || 
|-
| Paventė, k. || || 1
|-
| Pievėnai, k. || 199 || 206
|-
| Plėnakiai, k. || 51 || 57
|-
| Spurganai, k. || 136 || 139
|-
| Tirkšliai, k. || || 
|-
| Tirkšliai, mstl. || 1357 || 1507
|-
| Užlieknė, k. || 427 || 480
|-
| Voveriai, k. || 298 || 221
|}

## Seniūnaitijos

2009 m. įkurtos 4 seniūnaitijos:
* **Balėnų** seniūnaitija (1139 gyv.): Balėnų k., Bružų k., Gaurylių k., Pievėnų k., Plėnakių k.
* **Tirkšlių** seniūnaitija (1950 gyv.): Tirkšlių mstl., Spurganų k.
* **Užlieknės** seniūnaitija (553 gyv.): Užlieknės k., Paventės k., Medžialenkės k., Lėlaičių k.
* **Voverių** seniūnaitija (950 gyv.): Voverių k., Lėtenių k., Krucių k., Jautakių k., Daubarių k., Geidžių k.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Laižuvos seniūnija

**Laižuvos seniūnija** – administracinis-teritorinis vienetas Mažeikių rajono savivaldybės šiaurės rytuose, Žemaitijos etnografiniame regione. Centras – Laižuva.

## Geografija

Seniūnija įsikūrusi pasienyje su Latvija, pasieniu teka Vadakstis. Vyrauja pievos ir lygumos, pietryčiuose dunkso Duobgirių miškas. Pagrindinis kelias – , išilgai jo nutiestas Mažeikių–Jelgavos geležinkelis.

## Istorija

Įkurta 1995 m. vietoje Laižuvos apylinkės. 2008 m. patvirtintas Laižuvos herbas, kurį naudoja ir seniūnija.

|-
| 2001-04  || || 1181 || 1 miestelis (Laižuva), 10 kaimų, 1 kaimo dalis
|-
| 2009-09-01  || || || 1 miestelis, 10 kaimų
|-
| 2011 m.  || || 965 || 1 miestelis, 10 kaimų
|-
| 2016-08-13  || || || 1 miestelis, 10 kaimų
|-
| 2021 m.  || || 800 || 1 miestelis, 7 kaimai
|}

## Seniūnai
* Povilas Gaudiešius
* Antanas Norkus
* Stanislovas Putelis, 2003–2012 m.
* Algimantas Auškalnis, nuo 2012 m.
* Jolanta Šeputienė, nuo 2021 m.

## Gyvenvietės

Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):

|-
| Auksūdys, k. || 277 || 304
|-
| Barystės, k. || || 17
|-
| Duobgiriai, k. || || 0
|-
| Kalniškiai, k. || || 0
|-
| Laižuva, mstl. || 375 || 485
|-
| Lendriškiai, k. || 15 || 16
|-
| Pakliaupis, k. || 13 || 16
|-
| Palaižupė, k. || || 9
|-
| Purpliai, k. || 62 || 71
|-
| Stumbrai, k. || 37 || 47
|-
| Varninė, k. || || 0
|}

## Seniūnaitijos

2009 m. įkurtos 4 seniūnaitijos:
* **Auksodės** seniūnaitija (390 gyv.): Auksūdžio k.
* **Purplių** seniūnaitija (150 gyv.): Stumbrų k., Purplių k.
* **Vadaksties** seniūnaitija (333 gyv.): Laižuvos miestelio dalis (Dariaus ir Girėno g. 19-49 namai, Kuršo g., Vadaksties g., Saulės g.), Pakliaupės k., Barysčių k.
* **Antano Vienažindžio** seniūnaitija (359 gyv.): Laižuvos miestelio dalis (Mažeikių g., Stoties g., Liepų g., Alyvų takas, Mokyklos g., Vienažindžio g., Žemaičių g., Dariaus ir Girėno g. 1-18 namai), Lendriškių k., Palaižupės k., Duobgirių k.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Židikų seniūnija

**Židikų seniūnija** – administracinis-teritorinis vienetas Mažeikių rajono savivaldybės šiaurės vakaruose, Žemaitijos etnografiniame regione. Centras – Židikai. Juodeikių veikia yra AB „Orlen Lietuva“.

## Geografija

Seniūnija įsikūrusi pasienyje su Latvija, pasieniu teka Lūšis. Pietinėje dalyje teka Varduva ir jos intakas Kvistė, nuo šių upių santakos suformuotas Juodeikių tvenkinys. Šiaurės rytiniu pakraščiu prateka Venta, čia įkurta įmonė „Orlen Lietuva“, link jos atvesta geležinkelio atšaka. Seniūnijoje daug miškų. Pagrindiniai keliai – , , , .

## Istorija

Įkurta 1995 m. vietoje Židikų apylinkės. 2007 m. patvirtintas Židikų herbas, kurį naudoja ir seniūnija.

|-
| 2001-04  || || 2866 || 2 miesteliai (Pikeliai, Židikai), 36 kaimai
|-
| 2009-09-01  || || || 2 miesteliai, 36 kaimai
|-
| 2011 m.  || || 2247 || 2 miesteliai, 36 kaimai
|-
| 2016-08-13  || || || 2 miesteliai, 36 kaimai
|-
| 2021 m.  || || 1834 || 2 miesteliai, 30 kaimų
|}

## Seniūnai
* Vida Olšauskienė, nuo 1995 m.
* Stanislava Valatkevičienė, nuo 2003 m.
* Skirmutė Stasytė (Skirmutė Flemingienė), nuo 2014 m.

## Gyvenvietės

Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):

|-
| Asteikiai, k. || 15 || 12
|-
| Bataičiai, k. || || 0
|-
| Bučiškė, k. || || 2
|-
| Bukančiai, k. || 11 || 23
|-
| Dapšiai, k. || 25 || 50
|-
| Dautarai, k. || 29 || 28
|-
| Giniočiai, k. || || 3
|-
| Griežė, k. || || 7
|-
| Juodeikėliai, k. || 23 || 44
|-
| Juodeikiai, k. || || 5
|-
| Kentaučiai, k. || || 5
|-
| Kražiškiai, k. || || 9
|-
| Kugiai, k. || 32 || 38
|-
| Kukiai, k. || 24 || 10
|-
| Liepkalnė, k. || || 0
|-
| Liūliškiai, k. || 15 || 17
|-
| Milteniai, k. || || 0
|-
| Obeliškiai, k. || || 16
|-
| Pakvistis, k. || || 0
|-
| Palūšė, k. || || 1
|-
| Parakalnis, k. || 13 || 26
|-
| Paviliotė, k. || 41 || 41
|-
| Petraičiai, k. || 35 || 46
|-
| Pikeliai, mstl. || 296 || 378
|-
| Pocaičiai, k. || 33 || 23
|-
| Račaliai, k. || 194 || 207
|-
| Repšiai, k. || 16 || 24
|-
| Ritinė, k. || 171 || 167
|-
| Senmiestė, k. || 39 || 64
|-
| Strygalė, k. || || 2
|-
| Sūdintai, k. || 13 || 25
|-
| Sugaudžiai, k. || 19 || 25
|-
| Šeiriai, k. || || 2
|-
| Šiliai, k. || 17 || 37
|-
| Tvaskučiai, k. || 26 || 41
|-
| Ukrinai, k. || 343 || 424
|-
| Viliotė, k. || || 5
|-
| Židikai, mstl. || 364 || 440
|}

## Seniūnaitijos

2009 m. įkurtos 5 seniūnaitijos:
* **Lūšės** seniūnaitija (288 gyv.): Ritinės k., Parakalnio k., Dautarų k., Bataičių k., Miltenių k.
* **Pikelių** seniūnaitija (611 gyv.): Pikelių mstl., Giniočių k., Juodeikėlių k., Juodeikių k., Griežės k., Dapšių k., Buciškės k.
* **Račalių** seniūnaitija (346 gyv.): Račalių k., Šilių k., Kražiškių k., Tvaskučių k., Pakvisčio k.
* **Ukrinų** seniūnaitija (735 gyv.): Ukrinų k., Pocaičių k., Obeliškių k., Sudintų k., Repšių k., Šeirių k., Bukančių k., Kugių k., Kukių k.
* **Židikų** seniūnaitija (808 gyv.): Židikų mstl., Paviliotės k., Viliotės k., Petraičių k., Asteikių k., Senmiestės k., Liūliškių k., Sugaudžių k., Strygalės k.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Mažeikių apylinkės seniūnija

**Mažeikių apylinkės seniūnija** – administracinis-teritorinis vienetas Mažeikių rajono savivaldybės šiaurės rytinėje dalyje, Žemaitijos etnografiniame regione. Centras – Mažeikiai (į seniūnijos teritoriją neįeina).

## Geografija

Seniūnija įsikūrusi į rytus ir vakarus nuo Mažeikių miesto, šios dvi seniūnijos dalys tarpusavyje nesijungia. Rytinėje dalyje driekiasi Mažeikių miškas, šiauriniu pakraščiu eina Mažeikių–Jelgavos geležinkelis. Pietine riba teka Venta, praeina kelias . Per visą seniūniją eina Kaišiadorių–Liepojos geležinkelis.


Dapsiu akmuo.JPG | Dapšių (Ruzgų) mitologinis akmuo
Purvenu koplyt. , 2005-08-15 resize.JPG | Purvėnų koplytstulpis (past. 1940 m.)


## Istorija

Įkurta 1995 m. vietoje Mažeikių apylinkės.

|-
| 2001-04  || || 3454 || 19 kaimų, 2 kaimų dalys
|-
| 2009-09-01  || || || 20 kaimų
|-
| 2011 m.  || || 3193 || 19 kaimų
|-
| 2016-08-13  || || || 19 kaimų
|-
| 2021 m.  || || 3340 || 19 kaimų
|}

## Gyvenvietės

Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):

|-
| Antanava, k. || 13 || 5
|-
| Bugeniai, k. || 390 || 426
|-
| Dargiai, k. || 56 || 60
|-
| Gargždai, k. || 13 || 15
|-
| Kalnėnai, k. || 19 || 29
|-
| Kiminiškė, k. || || 
|-
| Krakiai, k. || 518 || 621
|-
| Kuodžiai, k. || || 12
|-
| Kurmaičiai, k. || 827 || 594
|-
| Linksnakiai, k. || 14 || 29
|-
| Maigai, k. || || 0
|-
| Miliai, k. || || 5
|-
| Naikiai, k. || 440 || 291
|-
| Pumpurai, k. || 31 || 49
|-
| Purvėnai, k. || 181 || 260
|-
| Ruzgai, k. || 130 || 168
|-
| Sovaičiai, k. || 75 || 68
|-
| Troškučiai, k. || 448 || 371
|-
| Zastaučiai, k. || 30 || 12
|-
| Žiogaičiai, k. || 141 || 178
|}

## Seniūnaitijos

2009 m. įkurtos 3 seniūnaitijos:
* **Bugenių** seniūnaitija (1796 gyv.): Bugenių k., Kalnėnų k., Kuodžių k., Kurmaičių k., Linksnakių k., Pumpurų k., Ruzgų k., Troškučių k., Zastaučių k., Kiminiškės k., Juodeikių k.
* **Krakių** seniūnaitija (892 gyv.): Krakių k., Maigų k., Milių k., Naikių k.
* **Purvėnų** seniūnaitija (735 gyv.): Purvėnų k., Antanavos k., Dargių k., Gargždų k., Sovaičių k., Žiogaičių k.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Reivyčių seniūnija

**Reivyčių seniūnija** – administracinis-teritorinis vienetas Mažeikių rajono savivaldybėje, Žemaitijos etnografiniame regione. Centras – Mažeikiai (seniūnijai nepriklauso).

## Geografija

Seniūnija įsikūrusi pasienyje su Latvija, į šiaurę nuo administracinio centro – Mažeikių. Per seniūniją teka Ašva, vakarine riba – Venta, šiaurine riba – Vadakstis. Vakarinėje dalyje plyti Falsbergo miškas ir Tulnikių miškas, yra Kušlėnų karjeras. Pagrindinis kelias – . Pietvakariuose praeina Kaišiadorių–Liepojos geležinkelis, pietryčiuose – Mažeikių–Jelgavos geležinkelis.

## Istorija

Įkurta 1995 m. vietoje Reivyčių apylinkės.

|-
| 2001-04  || || 1768 || 1 miestelis (Leckava), 11 kaimų, 4 kaimų dalys
|-
| 2009-09-01  || || || 1 miestelis, 11 kaimų
|-
| 2011 m.  || || 1611 || 1 miestelis, 11 kaimų
|-
| 2016-08-13  || || || 1 miestelis, 11 kaimų
|-
| 2021 m.  || || 1674 || 1 miestelis, 10 kaimų
|}

## Seniūnai
* Sigita Opulskienė, 1995–2001 m.
* Jonas Repšys, 2001–2007 m.
* Algimantas Auškalnis, 2007–2012 m.
* Stanislovas Putelis, nuo 2012 m.

## Gyvenvietės

Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):

|-
| Buknaičiai, k. || 331 || 394
|-
| Ferma, k. || || 2
|-
| Kabaldikai, k. || || 14
|-
| Kirkai, k. || || 5
|-
| Knabikai, k. || 37 || 43
|-
| Kušlėnai, k. || 45 || 52
|-
| Leckava, mstl. || 140 || 195
|-
| Mantvydai, k. || 11 || 14
|-
| Miškėnai, k. || || 1
|-
| Reivyčiai, k. || 565 || 385
|-
| Tulnikiai, k. || 96 || 135
|-
| Urvikiai, k. || 436 || 371
|}

## Seniūnaitijos

2009 m. įkurtos 4 seniūnaitijos:
* **Buknaičių** seniūnaitija (548 gyv.): Buknaičių k., Knabikų k.
* **Leckavos** seniūnaitija (533 gyv.): Leckavos mstl., Fermos k., Kabaldikų k., Kirkų k., Kušlėnų k., Mantvydų k., Miškėnų k., Tulnikių k.
* **Reivyčių** seniūnaitija (458 gyv.): Reivyčių k.
* **Urvikių** seniūnaitija (433 gyv.): Urvikių k.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Vėjopatis

**Vėjopatis** – jūrų dievas, dausų valdovas (yra ant aukšto kalno, tarp dviejų upių). Jis rūstus, nepermaldaujamas, apibūdinamas kaip piktoji dvasia, barzdotas, su sparnais ir dviem veidais, gaidžiu ant galvos, kairėje rankoje jis laiko žuvį, dešinėje – indą. Šis dievas yra kerštingas ir nemėgsta tų, kurie kiša nosį į jo valdas.

Vėjopatis tapatinamas su Bangpūčiu ir su laivų dievu Gardaičiu.

Oro erdvė yra vėjų valdžioje, o jūrą valdo kitas vėjas – Bangpūtys.
Vėjas (mitologija)

**Vėjas** baltų mitologijoje yra visatos kūrėjas, antgamtinė būtybė su sparnais ar esantis paukščio pavidalo. Jis žino visus oro, žemės ir dangaus kelius, laikomas viską žinančiu ir visagaliu. Jis laikytas ir apvaisintoju. Iš Vėjo gimsta visata ir gyvūnai. Vaizduojamas bekojis, berankis, atidarantis duris, besibeldžiantis į langus, besiprašantis į vidų. Jam buvo aukojamos aukos, ypač per žiemos solsticijas, pastatant ant lango avižinio kisieliaus. Lietuvių mituose yra užuominų, kad sparnuotas Vėjas apvaisina netekėjusias moteris, kurios dažnai pagimdo didvyrius. Nuo seno buvo tikima, kad vėjas gali įvaryti žmogui ligą, kurią taip ir vadino „liga nuo vėjo“.

Vėjas su milžinais saugo dausas, kurios esančios ant aukšto kalno, tarp dviejų upių. Ten veši sodas su varteliais, suoleliais, žėrinčiais aukso ir sidabro akmenimis. Sode auga obelys aukso lapais, sidabro šakomis, stebuklingais deimanto obuoliais. Tarp jų esanti obelis – nemirtingumo medis – kurios vaisius turėję teisę valgyti tik dievai. Jame nebūna nei šalčio, nei karščio, viešpatauja amžina diena. o aplink sodą – tamsa. Prie vartų stovi Aušra, kuri apšviečia kelią į sodą, o didžiagalvis, storapilvis Vėjas nupučia visus piktadarius, kuriems neleista įeiti į sodą. Per upę nutiestas plonutėlis kaip voratinklio siūlelis tiltas. Per jį pereinančios teisingųjų vėlės. Neteisingųjų vėles milžinas Vėjas nupučia į tamsybių laukus, kuriuose yra daugybė visokių žvėrių, daugiagalvių žalčių ir gyvačių, arba Vėjas jas įmeta į upę, kuria teka verdanti derva. Šis obelų sodas buvo siejamas su šiaurės rytų danguje esančiu žvaigždynu, vadinamu **Rojaus darželiu**.

Vėjas bendrauja su Saule, Mėnuliu, tačiau ne visuomet sutaria.

Lietuvių Vėjas, kaip indoarijų arba iraniečių vėjo dievas, buvo vadinamas Vaju. Kaimynai baltarusiai vėją vadindavo „mužčina lupaty“, t. y. lūpotas vyras.

## Išnašos
Šiaurės Vėjas

**Šiaurės Vėjas** (**Šiaurys**, **Jovušas**) – šiaurės vėjo dievas, vyriausias iš savo brolių. Jis gyvena dideliame miške, milžiniškame ąžuole.

Jei žmogus ieško atsakymo į jam svarbų klausimą, po Saulės ir Mėnulio jis klausia Šiaurio, viską žinančio. Šiaurės Vėjas žmogui suteikia galimybę bendrauti su oro erdve, pasiversti vanagu, naudotis vėjų dovanotais magiškais daiktais, pavyzdžiui, Vėjų Motinos dukters kamuoliu, rodančiu kelią prie marių kranto, tai yra sienos, prie kurios sustoja Šiaurys. Toliau jau reikia keliauti kitomis priemonėmis.

Kartais jis tapatinamas su Bangpūčiu.
Auštrinis

**Auštrinis** (**Audenis**, **Auštaras**) pajūrio lietuvių mitologijoje – šiaurryčių vėjas, stipriausias iš vėjų.

Saulės dukters ir Mėnulio sūnus, pagimdytas žemėje, suptas motulės Saulės, liūliuotas Sietyno, prižiūrėtas žvaigždžių. Švietimo funkcija gretina jį su Aušrine.

Auštrinis budėdavo prie rojaus sodo vartų. Geroms, doroms vėlėms kelią į rojų nušviesdavo Aušrinė, o vėjai Aulaukis ir Pietvys nupūsdavo blogų, neteisingų žmonių vėles.

Pagal A. J. Greimą Auštrinis – Aušrinės pusbrolis. Jis, kaip ir Aušrinė, siejamas su sveikata.

## Nuorodos
Lietuviški vėjų pavadinimai

## Šaltiniai
Viesulas (mitologija)

**Viesulas** () – požemio dvasia, kuri dažniausiai pasirodanti prieš audrą. Žmonės jo labai bijojo, manydami, kad Viesulas gali apleisti ligomis, atnešti nelaimių, todėl nuo jo bėgdavo, slėpdavosi. Nespėję pabėgti, sakydavo: „Kad tave Perkūnas!“, arba „Kad tu kiaurai žemę prasmegtum!“

Lietuvoje plačiai paplitęs tikėjimas, kad, siaučiant viesului, vykstančios velnio vestuvės. Velnias šokinėdamas vežasi nuotaką, lydimą savo giminaičių. Viesulo velniai tapatinami su požemyje gyvenančių mirusių nevedusių jaunuolių vėlėmis, kurie privalantys susituokti pomirtiniame gyvenime.

Viesulo pavidalu pasirodo ir aitvarai, tuomet kyla viesulas, kuris žaibo greitumu pranyksta. Bet aitvaras – tai ne viesulas. Apie tai sako patarlės: „Nulėkė, kaip aitvaras, viesulą pasižabojęs“, „Su aitvaru nesusidėsi: jis keturiais viesulais joja“. Tai rodo, kad Viesulas esantis Aitvaro valdžioje, ir priskirtinas prie atmosferos dvasių ar dievybių.

## Legendos
Žmogus, grėbęs šieną, atsisėdo valgyti. Beriekiant peiliu duoną, netoli jo ėmė suktis viesulas. Išsigandęs žmogus sviedė į sūkurį peilį, kuris nežinia kur dingo. Vėliau tas žmogus, bevažiuodamas per mišką, paklydo ir beieškodamas kelio, aptiko pirkelę, į kurią įėjęs, rado senį, lopantį kailinius, o ant stalo pamatė savo peilį. Senis paklausė žmogų, kodėl jis žiūri į tą peilį. Žmogus pasakė, kad tas peilis būtų lyg ir jo ir papasakojo, kaip jį prarado. Senis liepė žmogui daugiau taip nedaryti, nes tame sūkuryje lėkusios vėlių vestuvės. Mestas peilis pataikė piršliui į šoną. Jeigu būtų pataikęs jaunikiui, tas jį būtų sumalęs į miltus. Peilį senis grąžino žmogui.
Transas

**Transas** – psichologijoje suprantama kaip būsena, kuriai būdingas gilus atsipalaidavimas, didesnis dėmesio koncentravimas, galimybė tiesiogiai veikti pasąmonę, sąmonės kritiškumo sumažėjimas. Transo metu gali pagerėti atmintis, vegetacinės nervų sistemos kontrolė, sugestyvumas bei jutimai. Transą galima sukelti hipnoze (pavyzdžiui, koduojant nuo įvairių priklausomybių), autogenine treniruote, įtaiga, narkotinėmis medžiagomis (nuo seno praktikuotas enteogenų vartojimas religinėms vizijoms patirti), kartais kyla savaime kaip reakcija į didelę psichinę traumą. Pavyzdžiui, apymirtinės patirties metu ar išprievartavimo atveju sąmonė gali atsiriboti nuo kūno, kad išgyventų nepakeliamą skausmą. Į transo būseną įeinama ir per spiritizmo seansą. Be to, transas sukeliamas ir valios pastangomis – meditacija, nepaliaujamomis maldomis, mantrų kartojimu.

## Šaltiniai
Mažeikių rajono piliakalniai

**Mažeikių rajono piliakalniai**
   

Vaizdas:Griezes piliakalnis.JPG|Griežės I piliakalnis
Vaizdas:Daubariu piliakalniai2.JPG|Daubarių piliakalniai: priekyje antrasis, toliau – pirmasis
Vaizdas:Daubariu piliakanis d1.jpg|Daubarių I piliakalnis
Vaizdas:Naikiu piliakalnis1.JPG|Naikių piliakalnis (IX-X a.)
Vaizdas:Jaitakiu piliakalnis.piet..JPG|Jautakių piliakalnis (iš pietų pusės)
Vaizdas:Gyvoliu piliakalnis1.JPG|Gyvolių piliakalnis


 
Nėra iliustracijų:
* Dapšių piliakalnis
* Daubarių piliakalniai
* Gyvolių piliakalnis
* Griežės I piliakalnis
* Griežės II pilikalnis
* Jautakių piliakalnis
* Leckavos piliakalnis
* Naikių piliakalnis (spėjamas)
* Renavo piliakalnis
* Rimolių piliakalnis
* Ritinės piliakalnis
* Sedos piliakalnis
* Vadagių piliakalnis
Gibraltaro sąsiauris

**Gibraltaro sąsiauris** (, , ) – sąsiauris, skiriantis Europos ir Afrikos žemynus. Sąsiauriu susijungia Atlanto vandenynas ir Viduržemio jūra. Pavadinimas kilęs nuo arabiškos frazės „Džebel Tarik“, reiškiančios „Tariko kalnas“. Tai užuomina į Umajadų berberų generolą Tariką ibn-Zijadą, vadovavusį Ispanijos užkariavimui 711 m. Jis taip pat vadinamas Gibraltaro sąsiauriais ir Strogu, pastarasis pavadinimas vėliau paplito jūreivių tarpe. 

Sąsiauris 58 km ilgio. Siauriausioje vietoje tarp Punta Tarifos šiaurinėje dalyje ir Punta Sireso salelių pietinėje dalyje, sąsiauris yra 13 km pločio. Sekliausia vieta ties Kamarinalo slenksčiu, čia gylis 284 m, vidutinis gylis 365 m, didžiausias gylis 900 m.

Tarp abiejų sąsiaurio pusių kursuoja keltai.

## Vieta
Šiaurinėje sąsiaurio dalyje yra Ispanija ir Gibraltaras, pietinėje – Marokas ir Ispanijos eksklavas Šiaurės Afrikoje - Seuta. Jo ribos Antikoje buvo vadinamos Heraklio stulpais. Sąsiauryje yra kelios salos kaip ir Perechilio sala, į kurią pretenduoja Marokas ir Ispanija.

## Šaltiniai
Nica

**Nica** (, ) – miestas pietų Prancūzijoje, Viduržemio jūros pakrantėje; Pajūrio Alpių departamento administracinis centras. Stambus infrastruktūros centras, uostas. Nica yra vienas didžiausių Prancūzijos Rivjeros kurortinių centrų, jai būdingas švelnus klimatas. Palei jūros pakrantę yra suformuotas 7 km ilgio bulvaras.

Gyventojai dirba daugiausia aptarnavimo sferoje, taip pat yra maisto, tekstilės, siuvimo, parfumerijos, baldų, elektrotechnikos ir kitų pramonės įmonių. Priemiesčiuose išvystyta gėlininkystė ir vaisių auginimas (citrusai, alyvuogės, vynuogės). Nicoje yra prekybos, žvejybos ir keleivių uostas, oro uostas. Su Paryžiumi jungia geležinkelis ir autostrada.

Mieste veikia universitetas (įkurtas 1965 m.), kino studija, 8 muziejai (archeologijos, gamtos istorijos, meno, laivyno ir kt.). Pakrantės architektūrai būdingas prašmatnus XIX–XX a. pr. eklektinis stilius, mieste – XVII–XVIII a. italų Baroko stiliaus bažnyčios ir rūmai.

2021 m. Nicos kurortas buvo UNESCO pripažintas kaip pasaulio paveldo objektas.

## Istorija
Miesto apylinkėse pirmykščiai žmonės gyveno mažiausiai prieš 400 000 metų. Prie Mon Barono kalno rastos pirmykščių dramblių medžiotojų stovyklos.

Miestą V a. pr. m. e. įkūrė graikai ir pergalės deivės Nikės garbei pavadino Nikėja, taip įamžindami pergalę prieš ligūrus. Miestas tapo vienu svarbiausių Ligūrijos jūros pakrantės prekybos centrų ir gyvavo iki lombardų įsiveržimo. Senovės Romos laikais buvo svarbus uostas. Nuo III a. vyskupystės centras. Nuo V a. dažni germanų ir saracėnų antpuoliai. XIII-XIV a. pateko Provanso priklausomybėn. 1543 m., vykstant Karolio V karui su Prancūzija buvo užimta prancūzų ir turkų kariuomenės. 1860 m. Sardinijos karalystė Nicą atidavė Prancūzijai. 2001 m. vasario 26 d. Nicoje pasirašyta Europos Tarybos valstybių narių sutartis, kuri numatė reformas, turinčias padėti Europos Sąjungai geriau funkcionuoti po plėtros.

2016 m. liepos 14 d. sunkvežimiui įsirėžus į žmonių minią žuvo 87 žmonės.

2021 m. miestas buvo įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą kaip „Nica, žiemos kurortas Žydrojoje pakrantėje“.

## Žymūs žmonės

Nicoje gimė Džiuzepė Garibaldis.

## Švietimas
* EDHEC Business School
* EPITECH
* ISEFAC Bachelor

## Sportas
* OGC Nice – futbolo klubas;
* Allianz Riviera – stadionas, talpinantis 35 624 žiūrovus;

## Nuorodos
* Oficiali Nicos svetainė

## Šaltiniai
Apeninai

**Apeninai** arba **Apeninų kalnai** () – kalnų grandinė, besitęsianti nuo Italijos šiaurės iki pietų palei rytinę pakrantę. Šie kalnai „paskolino“ savo pavadinimą ir Apeninų pusiasaliui, kuris užima daugiausiai Italijos teritorijos. Apeninuose yra piečiausias ledynas Europoje Kalderono ledynas.

2023 m. Šiaurės Apeninų karstai ir urvai buvo įtraukti į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

## Geografija
Kalnai nusidriekę per 1200 km. Ašinė kalnų dalis sudaryta daugiausia iš klinties, skalūnų ir smiltainio, o pakraščiai – iš nuosėdinių uolienų. Pietvakarinėje dalyje vyksta vulkaniniai reiškiniai.

Klimatas subtropinis, Viduržemio jūros tipo. Vakariniuose, pavėjiniuose šlaituose iškrenta 1000–2000 mm per metus (Ligūrijos Apeninuose – iki 3000 mm), rytiniuose šlaituose ir tarpukalnių įdubose – 600–800 mm per metus. Kalnuose prasideda Tibro, Arno ir kt. upės.

Iki 300–500 m aukščio šiaurėje ir 600–800 m pietuose, auga sodai, parkai, vynuogynai, alyvmedžių giraitės, yra natūralios augmenijos (subtropinių krūmynų, miškų) ruožų. Iki 900 m šiaurėje ir 1000–1200 m aukščio pietuose, auga mišrieji miškai (ąžuolai, pušys, kaštonai), krūmynai, pievos; aukščiau auga bukų ir spygliuočių (kėnių, pušų) miškai, o aukščiausiuose kalnagūbriuose yra subalpinių bei alpinių pievų.

## Skirstymas
Šiuolaikiniai geografai Apeninus dalija į tris dalis: šiaurinę, vidurio ir pietinę.

Šiauriniai Apeninai pasižymi švelniomis formomis, neaukštais kalnais. Šie kalnai dar skirstomi į kitas tris dalis – Ligūrijos, Toskanos ir Umbrijos Apeninus.

Vidurio Apeninuose plyti aukščiausios visų Apeninų viršukalnės. Čia yra ir Gran Saso kalnų masyvas su aukščiausia Apeninų viršukalne Korno Grandė (2912 m).

Aukščiausios pietų Apeninų viršukalnės yra šios – Mileto (2050 m) ir Polino (2248 m).

## Aukščiausios Apeninų viršukalnės

## Istorinis pažymėjimas

II pasaulinio karo pabaigoje Italijos kampanijos metu Ašies pajėgos Apeninus panaudojo kaip gynybinę sieną, geriau žinomą Gotų linijos vardu. Priešinga pusė (Sąjungininkai) nesėkmingai atakavo gynybos liniją 1940 m. rugsėjį.

## Išnašos

## Šaltiniai
* 
* .