open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Gillis Grafström

**Gillis Grafström** (1893 m. birželio 7 d. – 1938 m. balandžio 14 d.) – Švedijos dailiojo čiuožimo sportininkas, daugkartinis olimpinis ir pasaulio čempionas. Pirmasis sportininkas laimėjęs aukso medalius vasaros ir žiemos olimpiadose.

## Biografija
1912 m. Grafström tapo Švedijos vicečempionu. 1914 m. debiutavo pasaulio čempionate, kuriame užėmė 7-ą vietą. 1917 m. - 1919 m. Švedijos nacionalinis čempionas. 1920 m. laimėjo Šiaurės šalių čempionatą.

Antverpene vykusiose septintose moderniose 1920 m. vasaros olimpinėse žaidynėse švedas dalyvavo dailiojo čiuožimo varžybose. Vyrų vienetų varžybose Grafström aplenkė visus varžovus ir tapo olimpiniu dailiojo čiuožimo čempionu. 

1922 m. pirmą kartą tapo pasaulio čempionu. Pirmose 1924 m. žiemos olimpinėse žaidynėse Grafström dalyvavo dailiojo čiuožimo varžybas, kuriose pelnė auksą. 1928 m. laimėjo trečiąjį olimpinį aukso medalį. 1929 m. iškovojo trečiąjį pasaulio čempiono titulą. Tais pačiais metais išrinktas Švedijos metų sportininku. 1932 m. žiemos olimpiadoje iškovotas sidabro medalis.

## Nuorodos
* Olympedia svetainėje
Vandensvydis 1920 m. vasaros olimpinėse žaidynėse

**[[Vandensvydis]] 1920 m. vasaros olimpinėse žaidynėse** vyko ketvirtą kartą olimpinių žaidynių istorijoje. Jungtinė Karalystė ketvirtą kartą iš eilės apgynė čempionų titulą.

## Medalininkai

## Atkrentamosios varžybos

### Varžybos dėl sidabro

### Varžybos dėl bronzos medalio

## Šaltiniai
* Olympedia svetainėje 

## Nuorodos
* TOK svetainė
Šveicarijos vyrų vandensvydžio rinktinė

**Šveicarijos vyrų vandensvydžio rinktinė** – nacionalinė komanda, kuri atstovauja Šveicarijai oficialiose vandensvydžio varžybose.

## Dalyvavimas čempionatuose
### Olimpinės žaidynės

### Pasaulio čempionatas

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Vytautas Viržonis

**Vytautas Viržonis** (1930 m. rugpjūčio 25 d. Biržuose – 2010 m. birželio 25 d.) – Lietuvos dirigentas, pedagogas, pianistas.

## Biografija
Pirmąsias muzikos žinias gavo iš savo tėvo – vargonininko ir chorvedžio Jono Viržonio. 1953 m. baigė Lietuvos konservatoriją (prof. Stasio Vainiūno fortepijono klasę). 1953–1958 m. įsidarbino Lietuvos nacionaliniame operos ir baleto teatre pianistu koncertmeisteriu, 1958–1961 m. dirigento asistentu. 1959 m. paruošė savo pirmąją premjerą – V. Gokijelio operą „Raudonkepuraitė“. Nuo 1961 m. dirbo dirigentu. 1961 m. stažavosi Maskvos Didžiajame teatre pas Aleksandrą Meliką-Pašajevą. 1963–2010 m. dėstė Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje (iki 1992 m. Lietuvos konservatorija, 1992–2004. mm. Lietuvos muzikos akademijoje), kur 1992 m. jam suteiktas profesoriaus vardas. 1989–1991 m. dirbo Kauno valstybinio muzikinio teatro meno vadovu. Nuo 2003 m. dirbo Lietuvos operos ir baleto teatro operos studijos dirigentu repetitoriumi.

Vytautas Viržonis dirigavo teatro gastrolėse Maskvos Kremliaus Suvažiavimų rūmuose (1963 m.), Maskvos didžiajame teatre (1970 m., 1986 m.), Varšuvos didžiajame teatre (1988 m.), Veimaro nacionaliniame teatre (1990 m.), Heilbrono operos teatre (1991 m., 1992 m., 1995 m., 1996 m.), Savonlinos operos festivalyje (1993 m.), Olandijos teatruose (1993 m., 1995 m.), Taivane (2000 m.). Taip pat Rygoje, Taline, Maskvoje, Kazanėje, Kišiniove, Jerevane, Bulgarijoje, Vokietijoje, Čikagoje, Olandijoje, Suomijoje, Belgijoje, Šveicarijoje, Taivane ir kt. Dirigavo muzikiniams spektakliams Europos teatruose, tarp jų – „Estonia“ (1972 m.), Latvijos nacionalinėje operoje (1977 m., 1984 m., 1986 m., 1987 m., 1999 m.), Rusės (Bulgarija) operos teatre (1977 m.), Erfurto operos teatre (1978 m., 1981 m.), Armėnijos operos ir baleto teatre (1986 m.).

1995 m. Vytautas Viržonis subūrė kamerinį operos orkestrą, su kuriuo tris kartus koncertavo Šveicarijoje (Bazelyje, Ciuriche ir kt.) bei Vokietijoje (Niurnberge, Štutgarte ir kt.).

## Repertuaras

Lietuvos operos ir baleto teatre parengė ir dirigavo 47 operas, tarp jų – N. Rimskio‑Korsakovo „Mozartas ir Saljeris“, Džiuzepės Verdižio „Aida“ (1963 m., 1971 m., 1983 m.), A. Račiūno „Saulės miestas“, Džiakomo Pučinio „Madam Baterflai“ (abi 1965 m.), V. Paltanavičiaus „Kryžkelėje“ (1967 m., 1975 m.), A. Borodino „Kunigaikštis Igoris“ (1974 m.), R. Wagnerio „Skrajojantis olandas“ (1978 m.) ir „Tanhoizeris“ (1990 m.), J. Juozapaičio „Marių paukštė“ (1979 m.), A. Bražinsko „Kristijonas“ (1985 m.) ir „Liepsna“ (1987 m.), V. Bellini „Norma“ (1987 m.), Ch. Gounod „Faustas“ (1988 m.), J. Karnavičiaus „Gražina“ (1990 m.), A. Ponchielli „Lietuviai“ (1991 m.), 12 baletų, tarp jų – A. Klenickio „Beširdis“ (1970 m.), A. Ch. Adamo „Žizel“ (1975 m., 1985 m.), P. Čaikovskio „Miegančioji gražuolė“ (1981 m.), „Gulbių ežeras“ (1983 m.), S. Prokofjevo „Romeo ir Džuljeta“ (1993 m.), A. Rekašiaus „Medėja“ (1996 m.).

## Nuorodos
*Vytauto Viržonio diriguotų spektaklių sąrašas

* Vytautas Viržonis: laida su juo ir apie jį (2004) https://www.youtube.com/watch?v=1i9uNkZAccE&feature=youtu.be

## Šaltiniai
Aštabis

**Aštabis** (*Aštabi*, *Astabi*) – karo dievas huritų mitologijoje. Mesopotamijos mitologijoje jį atitinka Ninurta. Ulikumio mite minima, kad kovojęs dievo Tešubo pusėje.

Aštabis – viena iš huritiškos kilmės dievybių Eblos panteone (drauge su Adama, Hapat, Išhara). Aštabio ir Adamos garbei buvo pavadinti du eblaitų kalendoriaus mėnesiai – antrasis ir devintasis. Be to, Ebloje aptiktas įrašas, kuriame nurodoma, kad Aštabio statulai pagaminti turėjo būti panaudota 40 Dilmuno šekelių aukso. Aštabis minimas ir viename Ugarito dievų sąraše. Alalache ir Hatuše aptikta asmenvardžių, kurių dėmuo yra Aštabio vardas.

Pasak Giovanni Pettinato, iš huritų Aštabį perėmė hetitai. Hetitų įrašuose Aštabio vardas būdavo užrašomas šumerograma *<sup>d</sup>ZABABA*.

## Šaltiniai
Žolės riedulys 1920 m. vasaros olimpinėse žaidynėse

**[[Žolės riedulys]] 1920 m. vasaros olimpinėse žaidynėse** vyko antrą kartą olimpinių žaidynių istorijoje. Varžybose dalyvavo keturios komandos iš Europos. Jungtinė Karalystė apgynė čempionų titulus. 

## Medalininkai

## Galutinė rikiuotė

### Varžybos

----

----

----

## Šaltiniai
* Olympedia svetainėje

## Nuorodos
* TOK svetainė
Danijos vyrų žolės riedulio rinktinė

**Danijos vyrų žolės riedulio rinktinė** – komanda, atstovaujanti Danijai tarptautinėse varžybose. Rinktinės sudėtį ir veiklą koordinuoja Danijos žolės riedulio sąjunga.

## Dalyvavimas čempionatuose
### Olimpinės žaidynės

### Pasaulio taurė

## Nuorodos
*Oficiali svetainė
Regbis 1920 m. vasaros olimpinėse žaidynėse

**[[Regbis]] 1920 m. vasaros olimpinėse žaidynėse** vyko trečią kartą olimpinių žaidynių istorijoje. Varžybose dalyvavo dvi nacionalinės komandos.

Prancūzijos komanda buvo sudaryta iš keturių regbio klubų žaidėjų. Jungtinių Amerikos Valstijų komandą sudarė amerikietiško futbolo žaidėjai, kurie regbio profesionaliai nežaidė. Varžybos tarp JAV ir Prancūzijos vyko olimpiniame stadione, kurias stebėjo 55 tūkst. žiūrovų. Rezultatu 8–0 JAV debiutantai nugalėjo Prancūziją.

## Medalininkai

## Šaltiniai
* Olympedia svetainėje

## Nuorodos
* TOK svetainė
Virvės traukimas 1920 m. vasaros olimpinėse žaidynėse

**[[Virvės traukimas]] 1920 m. vasaros olimpinėse žaidynėse** vyko penktą kartą olimpinių žaidynių istorijoje. Varžybose dalyvavo tik penkių šalių komandos. Jungtinė Karalystė iškovojo aukso medalius ir tapo pirmąją valstybe laimėjusia antrą aukso medalį virvės traukimo varžybose. Tai buvo paskutinis kartas kai virvės traukimas vykdytas olimpinėse žaidynėse.

## Medalininkai

## Atkrentamosios varžybos

### Dėl sidabro medalio

### Dėl bronzos medalio

## Šaltiniai
* Olympedia svetainėje

## Nuorodos
* TOK svetainė
Polas 1920 m. vasaros olimpinėse žaidynėse

**[[Polas]] 1920 m. vasaros olimpinėse žaidynėse** vyko trečią kartą olimpinių žaidynių istorijoje. Varžybose dalyvavo keturios nacionalinės komanda. Jungtinė Karalystė pelnė trečiąjį aukso medalį iš eilės.

## Medalininkai

### Atkrentamosios varžybos

## Nuorodos
* TOK svetainė
Kabelių ąžuolas

**Kabelių ąžuolas** – išskirtinis medis, augantis pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, Kabelių kaime, sodybos patvoryje (Kabelių g. 23). Saugomas (gamtos paveldo objektas) nuo 2020 m. kovo 31 d.

* Rūšis: paprastasis ąžuolas (*Quercus robur*)
* Aukštis: 18 m
* Apimtis 1,3 m aukštyje: 4,45 m

## Šaltiniai
* Saugomų teritorijų valstybės kadastras
Musteikos rezervatas

**Musteikos gamtinis rezervatas** – ypač saugoma gamtos teritorija Varėnos rajone, Marcinkonių seniūnijoje, Dzūkijos nacionaliniame parke, 2 km į rytus nuo Musteikos. Apima Musteikos upelio vidurupio slėnį.

Įsteigtas siekiant apsaugoti natūralų upelio slėnį, būdingas pelkėto lapuočių miško ir pelkių ekosistemas, saugomų augalų, grybų, gyvūnų rūšių buveines. Tarp saugomų rūšių, kurių buveinės saugomos, čia aptinkamos: Šneiderio kirmvabalis, žvilgančioji riestūnė, lūšis, juodasis gandras, žvirblinė pelėda, pilkoji meleta, mažoji suktenė, pušinis plokščiavabalis, didysis skydvabalis, skaisčioji raudonpintė.

## Šaltiniai
Akademinis irklavimas 1920 m. vasaros olimpinėse žaidynėse

**[[Akademinis irklavimas]] 1920 m. vasaros olimpinėse žaidynėse** vyko penktą kartą olimpinių žaidynių istorijoje. Olimpinėje regatoje dalyvavo tik vyrų įgulos. Jungtinių Amerikos Valstijų rinktinė pelnė daugiausiai aukso medalių.

## Dalyvavusios šalys

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

Brazilija, Čekoslovakija, Naujoji Zelandija ir Šveicarija debiutavo olimpinėje akademinio irklavimo regatoje.

## Medalininkai

## Medalių lentelė

## Šaltiniai
* Olympedia svetainėje 

## Nuorodos
* TOK svetainė
John B. Kelly Sr.

**John B. Kelly Sr.** (1889 m. spalio 4 d. – 1960 m. birželio 20 d.) – JAV irkluotojas, daugkartinis olimpinis čempionas.

## Šeima
Dukra – Grace Kelly, filmų aktorė ir Monako princesė, sūnus – John B. Kelly Jr., olimpinis irkluotojas ir JAV olimpinio komiteto prezidentas. Dabartinio Monako princo Albertas II senelis.

## Biografija
Antverpene vykusiose šeštose moderniose 1920 m. vasaros olimpinėse žaidynėse amerikietis dalyvavo akademinio irklavimo varžybose. Vyrų vienetų varžybų finale John B. Kelly Sr. aplenkė visus varžovus ir tapo antruoju amerikiečiu istorijoje pelniusiu auksą šioje rungtyje. Dviviečių valčių kategorijoje kartu su Paul Costello pelnė antrąjį aukso medalį.

1924 m. vasaros olimpinėse žaidynėse kartu su Paul Costello pelnė dviviečių valčių aukso medalius.

## Nuorodos
* Olympedia svetainėje
Paul Costello

**Paul Costello** (1894 m. gruodžio 27 d. – 1986 m. balandžio 17 d.) – JAV irkluotojas, daugkartinis olimpinis čempionas.

## Biografija
1919 m. Costello tapo JAV vienviečių valčių nacionaliniu čempionu.

Antverpene vykusiose šeštose moderniose 1920 m. vasaros olimpinėse žaidynėse amerikietis dalyvavo akademinio irklavimo varžybose. Vyrų dviviečių valčių kategorijoje kartu su pusbroliu John B. Kelly Sr. pelnė aukso medalį.

1924 m. vasaros olimpinėse žaidynėse kartu su John B. Kelly Sr. pelnė dviviečių valčių aukso medalius. 1928 m. vasaros olimpinėse žaidynėse kartu su Charles McIlvaine pelnė trečiąjį olimpinio čempiono titulą.

## Nuorodos
* Olympedia svetainėje
Panevėžio siaurojo geležinkelio viadukas

**Panevėžio siaurojo geležinkelio viadukas** – Aukštaitijos siaurojo geležinkelio linijos viadukas, stovintis Panevėžyje, virš Senamiesčio gatvės (kelio ) ir  plačiojo geležinkelio Panevėžys-Kupiškis pervažos, 2,2 km į rytus nuo Panevėžio geležinkelio stoties, miesto šiaurės rytiniame pakraštyje. Prie viaduko, siaurojo geležinkelio pylime, įrengtas pėsčiųjų ir dviračių tako tunelis, šalia stovi geležinkelio pervažos budėtojo namelis. Automobiliai važiuoja dviejų eismo juostų keliu.

Transporto statinys stūkso pramoninėje miesto zonoje. Viaduko ir kertamų kelių konfigūracija plane primena kiek pasuktą šešiakampę Gyvenimo žvaigždę. Joje vertikalė – automobilių kelias, abi įstrižainės – geležinkeliai.

Regioninės reikšmės inžinerinis paminklas, 1996 m. įrašytas į LR Kultūros vertybių registrą (Nr. ). Tai vienintelis Lietuvoje geležinkelio viadukas virš kelio ir geležinkelio.

## Istorija

Pastatytas 1938 m., pylimui prieš ir už viaduko supilti panaudota 70 tūkst. m³ žemių. Visas pylimas driekiasi 3 km. 1954 m. viadukas rekonstruotas. 1996 m. viadukas įrašytas į Kultūros vertybių registrą.

## Konstrukcija

Viadukas gelžbetoninės konstrukcijos, trijų tarpatramių, iškilęs ant dviejų atramų. Jo ilgis – 23,6 m, plotis – 3,5 m, aukštis – 7,5 m. Abi viaduko atramos gelžbetoninės, rėminės, laikančios gelžbetonines gembinės konstrukcijos sijas. Viršuje, ant viaduko patiesti siaurojo geležinkelio bėgiai, kuriuos laiko mediniai pabėgiai. Įrengti betoniniai laipteliai su metalo turėklais pylimo šlaituose.


Panevėžys, siauruko stoties viadukas .JPG|Viadukas ir tunelis pėstiesiems bei dviratininkams
Panevėžys, siauruko stoties viadukas 3.JPG|Statinio konstrukcija: gembinės sijos ant rėminių atramų
Panevėžys, siauruko stoties viadukas 4.JPG|Viaduko perdangos kraštas (nuo užmiesčio pusės)
Panevėžys, siauruko stoties viadukas 5.JPG|Antžeminė komunikacijų trasa prieigose (nuo miesto pusės)


## Šaltiniai
Magerioja

**Magerioja** () – sala Barenco jūroje, prie šiaurinių Norvegijos krantų, į šiaurę nuo Pošangerio pusiasalio. Priklauso Norvegijai, įeina į Nordkapo savivaldybės sudėtį Trumso ir Finmarko fiulkėje. Plotas 436,6 km², didžiausias aukštis 417 m. Knivšelodeno kyšulys salos šiaurėje yra šiauriausias Norvegijos taškas (neskaitant Svalbardo ir kitų Norvegijos valdų).

Salos paviršius – uolėtas plokščiakalnis, kranto linija vingiuota, krantai vietomis statūs. Klimatas subarktinis, vidutinė temperatūra vasarą +10º, žiemą – -3º C. Vasarą oras gali įšilti iki +25º, žiemą atvėsti iki -15º C. Tundros augmenija.

Saloje gyvena virš 3000 žmonių, didžiausia gyvenvietė – Honingsvogas. Pagrindinės ūkio šakos – elnininkystė, žvejyba, turizmas. Turistų labiausiai lankomas automobiliu pasiekiamas Nordkapo kyšulys, kuris tradiciškai laikomas šiauriausiu Europos tašku, bei 1,5 km šiauriau esantis Knivskjelodeno pusiasalis, pasiekiamas tik pėsčiomis. Salą su žemynu jungia po Mageriojos sąsiauriu 1995–1999 m. iškastas povandeninis 6,9 km ilgio Nordkapo tunelis (Europos kelias E69).

Mangeriojos pietuose archeologų rasta 10 tūkst. metų senos gyvenvietės liekanų.


Nortdkapp&Knivskjellodden.JPG|Nordkapo kyšulys (kairėje) ir Knivskjelodeno kyšulys (tolumoje)
Nordkapp Skarsvåg.JPG|Skarsvogas laikomas labiausiai į šiaurę nutolusia žvejų gyvenviete pasaulyje
Nordkapptunnelen.JPG|Nordkapo tunelis Mageriojos saloje


## Šaltiniai
Darcy Hadfield

**Darcy Hadfield** (1889 m. gruodžio 1 d. – 1964 m. rugsėjo 15 d.) – Naujosios Zelandijos irkluotojas, olimpietis. Pirmasis Naujosios Zelandijos olimpinis medalininkas.

## Biografija
Nuo 1913 m. iki 1915 m. Naujosios Zelandijos vienviečių valčių nacionalinis čempionas.

Antverpene vykusiose šeštose moderniose 1920 m. vasaros olimpinėse žaidynėse sportininkas dalyvavo akademinio irklavimo varžybose. Vyrų vienviečių valčių varžybose pelnytas bronzos medalis. Tai pirmasis šalies olimpinis medalis.

## Nuorodos
* Olympedia svetainėje
Patrice Servelle

**Patrice Servelle** (g. 1974 m. liepos 20 d.) – Monako bobslėjininkas, olimpietis.

## Biografija
2002 m. žiemos olimpinėse žaidynėse buvo šalies dviviečių ir keturviečių rogių varininku. Dviviečių varžybose užimta 22-a vieta, o keturvietėse – 28 vieta. 2006 m. žiemos olimpinėse žaidynėse užimta aukščiausia šalies bobslėjininkų pozicija – 12 vieta. 2010 m. žiemos olimpinėse žaidynėse liko 19-oje vietoje. 2014 m. žiemos olimpinėse žaidynėse užimta 21-a vieta.

Šalies vėliavnešys 2002 m., 2006 m. ir 2010 m. žiemos olimpiadose.

Servelle taip pat pelnė sidabrą pasaulio taurės etape. Tai pirmasis šalies medalis pasaulio taurės varžybose.

## Išnašos

## Nuorodos
* Olympedia svetainėje
Grace Kelly

**Grace Kelly** (1929 m. lapkričio 12 d. – 1982 m. rugsėjo 14 d.) – JAV filmų aktorė, Monako princesė.

1954 m. pelnė Oskarą už geriausios aktorės vaidmenį filme „The Country Girl“. 

## Šeima
Tėvas – John B. Kelly Sr., olimpinis irklavimo čempionas, motina – Margaret Majer, sporto trenerė, brolis – John B. Kelly Jr., olimpinis irkluotojas ir JAV olimpinio komiteto prezidentas.

1956 m. ištekėjo už Monako princo Rainier III. Pora susilaukė trijų vaikų: Princesės Karolinos, Princesės Stefani ir dabartinio Monako princo Alberto II.

## Išnašos

## Nuorodos
* Imdb.com puslapyje
Dūkiškių I tvenkinys (10050218)

**Dūkiškių I tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Alytaus rajone, 6 km į rytus nuo Butrimonių miestelio. Sudarytas užtvenkus Vapsos upę (Verknės intakas) jos aukštupyje 8,5 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus – 0,37 km, plotis – iki 0,18 km. Altitudė 135,3 m. Krantai neaukšti, sausi. Aplinkui plyti dirbami laukai. Pasroviui iškart telkšo  bevardis 0,3 ha tvenkinukas, priešsroviui iškart – Dūkiškių II tvenkinys. Į šiaurę įsikūręs Dūkiškių kaimas, į rytus - Lelionių kaimas.

## Šaltiniai
Nasr

**Nasr** (*nsr*, *nsrm*, kai kada dgs. forma *Nisvar*, *nswr*, „erelis“) – dievybė jemeniečių mitologijoje. Nasr kultas buvo paplitęs Saabos ir Katabano valstybėse, tačiau oficialiesiems panteonams ši dievybė nepriklausė.

Nasr laikytas Džubo oazės (į pietus nuo Saabos sostinės Maribo) globėju ir valdovu, dievu protėviu. Vėlesniais laikais Nasr Saaboje imtas tapatinti su Almakachu, o Katabane – su Amu (abu – Mėnulio dievai). Manoma, kad su Nasr (kaip Mėnulio dievybe) gali būti susiję erelio atvaizdai, dažni senovės jemeniečių ikonografijoje.

Iš to, kad centrinėje ir šiaurinėje Arabijoje buvo plačiai paplitę teoforiniai asmenvardžiai, sprendžiama, jog Nasr – ir senovės arabų mitologijos dievybė.

Nasr minimas ir Korane (71,23). Čia jis paminėtas tarp dievų, kuriuos garbino Nojaus gentainiai.

## Šaltiniai
Finų kalbos

**Finų kalbos** – viena iš dviejų finougrų kalbų atšakų. Kita atšaka – ugrų kalbos. Finų kalbos paplitusios Rusijoje, Suomijoje, Estijoje, Norvegijoje ir Švedijoje. Mordvių ir marių kalbos kartais jungiamos į Volgos finų pogrupį. Dabar geografiškai nesusisiekiančias Baltijos ir Volgos finų kalbas jungė mirusios (XIII a. asimiliavo slavai) merių, meščerų ir muromų kalbos. 
## Skirstymas
Finų kalboms priklauso:
* Permės finų kalbos (*permiečių, permių*)
** Komių (*zyrių*)
**Komių jazvinų
** Permės komių (*komių permiečių, komių permių*)
** Udmurtų
* Marių (*čeremisų*)
** Rytų marių 
** Vakarų marių
* Mordvių
** Erzių
** Mokšų
* Samių kalbos (10 kalbų, kartais laikomos tarmėmis) 
**Vakarų samių kalbos
*** Pietų samių
*** Umėjo samių (beveik išnykusi)
*** Lulėjo samių
*** Pitėjo samių (beveik išnykusi)
*** Šiaurės samių
** Rytų samių kalbos
*** Kemės samių (išnykusi)
*** Inario samių
*** Akalos samių (beveik išnykusi)
*** Kildino samių
*** Skolto samių
*** Terio samių (beveik išnykusi)

* Baltijos finų (*Pabaltijo finų*)
** Vepsų
** Karelų
*** Karelų pagrindinė bendrinė
*** Liudikų
*** Oloneco karelų (*livikų*)
** Suomių – įskaitant: Tornijo suomių, koinų, kvenų, ingrų
** Ižorų (*ingrų*) – prie išnykimo ribos
** Vodų (*votų*) – beišnykstanti
** Estų
***Veru
** Lyvių (*lybių*) – beveik išnykusi, dabar bandoma atgaivinti

## Išnašos
Finizmas

**Finizmas** – iš finų kalbų perimtas žodis, sintaksės ypatybės ir kt. ne finų kalbose. Finizmų pasitaiko indoeuropietiškose slavų, germanų ir baltų kalbose, taip pat finų kalboms giminingose ugrų kalbose bei geografiškai arčiau esančiose tiurkų kalbose (pvz., čiuvašų, totorių).

Į lietuvių kalbą yra galimai patekęs vienas kitas spėtinas finizmas. Tarp tokių galimų kandidatų neretai įvardijami *asiū̃klis*, *bùrė*, *kadagỹs*, *kìras*, *laĩvas*, *seliavà*, *šãmas*, *lopšỹs*, *sóra*.

Latvių kalboje, anot M. Rudzytės, yra iki 500 finizmų. Iš dažnesnių minėtini: *allaž* 'dažniausiai, visada', *kaija* 'kiras', *kukainis* 'vabzdys', *ķepa* 'letena', *launags* 'pavakariai', *liedags* 'paplūdimys', *loms* 'sugautos žuvys, valkšna', *maksa* 'mokestis', *nūja* 'lazda', *puika* 'berniukas', *puķe* 'gėlė', *sēne* 'grybas', *tērauds* 'plienas', *vajag* 'reikia'.

Rusų kalboje vartojamų finizmų pavyzdžiai: *пахта* (pachta) 'virš vandens pakibusi uola', *сельга* (sel’ga) 'akmenuotas kalvynas', sen. rus. *коломище* (kolomišče) 'kapinės', *камбала* (kambala) 'plekšnė', *морж* (morž) 'vėplys', *кумжа* (kumža) 'rudasis upėtakis', *мымра* (mymra) 'paniurėlė; nepatraukli moteris', *пельмень* (pel’men') 'koldūnas'.

Keletas švedų kalbos finizmų: šnek. *kola* 'mirti', *mink* 'audinė' (bendrine kalba *mård*) , *pjäxa* 'slidinėjimo batas', *pojke* 'berniukas; vaikinas', *ria* 'jauja'.

## Išnašos
Pilies sala (reikšmės)

**Pilies sala** – sąvoka, turinti keletą reikšmių:

* Pilies sala – sala Galvės ežere, Trakuose
* Pilies sala (Drūkšiai) – Drūkšių ežero sala Baltarusijos pusėje
* Pilies sala (Plateliai) – viena iš Platelių ežero salų Plungės rajone
Pilies sala (Plateliai)

**Pilies sala** (**Pilė**) – viena didesnių salų, esanti Platelių ežere, Žemaitijos nacionaliniame parke, Plungės rajone. Ji yra centrinėje ežero dalyje, netoli vakarinio kranto. Pilies sala Platelių ežero salų grupėje yra paskelbta hidrografiniu gamtos paveldo objektu. Sala saugoma ir kaip kultūros paminklas. Piliavietė saloje nuo 1992 m. įrašyta į LR Kultūros vertybių registrą. 

## Istorija

Pilies sala yra bene garsiausia Platelių ežere, apipinta legendomis ir padavimais. Joje jau XV a. stovėjo Lietuvos didikams priklausiusi pilis, kuri neišliko iki šių dienų. Ištirtas kultūrinis sluoksnis su mūrinių ir medinių statinių liekanomis, griuvenomis, plytomis, kai kuriais archeologiniais radiniais. XVI-XVII a. saloje yra buvę medinių ir bent vienas gynybinės paskirties mūrinis pastatas. Senuosiuose XVI a. žemėlapiuose Pilies saloje yra pavaizduota pilis. Medinės pilies liekanos aprašytos 1585 m. inventoriuje. M. K. Radvilos-Našlaitėlio rūpesčiu 1613 m. išleistame LDK žemėlapyje (žemėlapio kopija saugoma Žemaitijos NP ekspozicijoje Platelių dvare) pirmu numeriu pažymėta Platelių pilis. Vėliau ji neteko savo reikšmės, sunyko. Yra žinoma, kad vietiniai gyventojai plaukdavo į salą parsigabenti iš piliavietės savo reikmėms plytų. 

Pilies salą su Šventorkalnio pusiasaliu ir jame buvusia gyvenviete jungė Platelių senovės tiltas. Archeologų aptikti tiltą laikę ąžuoliniai aptašyti poliai, datuojami XVI a. pradžia-XVII a. pabaiga, yra saugomi kaip kultūros paveldo vertybė.

Kraštotyrininkas Juozas Mickevičius yra pateikęs legendų ir padavimų apie Pilę. Apie vieną jis rašė: „Pagal Mikalojų Lietuvį, istorikus Teodorą Narbutą ir Balinskį, Pilės sala nuo senovės buvusi pirmoji žemaičių sodyba, kurioje Lietuvos kunigaikščio Palemono palikuonys gyvenę, o X a. net pats kunigaikštis Palemonas gyvenęs toje saloje. Kadangi pats Palemonas yra tik legendarinis asmuo, tai ir jo gyvenimas Pilėj yra tik legenda.”

## Geografija

Salos plotas – 5,29 ha. Ji ovalo formos, gana aukštai pakilusi virš ežero vandens. Šiaurinėje pusėje krantas status, apie 10 m aukščio, kitur – nuo 3 iki 6 metrų. Vakarinė dalis nuožulniausia. Pietinė dalis pelkėta, klampi. Čia augantis miškas yra savaiminės kilmės, vyrauja liepos ir ąžuolai, kiti lapuočiai medžiai bei krūmai. Miškas senas, dalis jame augančių medžių yra daugiau kaip 100 metų amžiaus, aptinkama Lietuvos raudonojoje knygoje įrašytų augalų. Saloje auga vešlus paupinio jonpaparčio sąžalynas, o pavasarį gausiai pražysta kitur nykstantys tuščiaviduriai rūteniai. Šioje saloje buvo žinoma vienintelė Lietuvoje tikrojo žvynbaravykio augavietė. 

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Pilies sala Saugomų teritorijų valstybės kadastre
* Žemaitijos NP hidrografiniai gamtos paveldo objektai
* Vladas Žulkus. Platelių ežero Pilies sala
* Archeologai tyrinėja Platelių ežero Pilies salą *delfi.lt*
Aplu

**Aplu** arba **Apulu** – dievas etruskų mitologijoje; graikų Apolono atitikmuo. Aptikta jį vaizduojančių statulėlių ir veidrodžių.

Aplu neretai vaizduotas kaip nuogas jaunuolis su laurų vainiku ant galvos, ant jo kaklo – keletas bulių (amuletų). Kiti įprasti Aplu atributai – lauro šaka, lyra ar citara, lankas ir strėlė. Paprastai vaizduotas drauge su Menrva ir Herkle, taip pat seserimi Aritimi arba nimfa (ant veidrodžių). Herkle įsūnijimo scenoje vaizduojamas kaip stebėtojas. Ant vienos bronzinės šio dievo statulėlės esamo apžadinio įrašo, kur nurodoma, kad statulėlė dedikuota Aplu seseriai Aritimi. Vienas žinomiausių šio dievo atvaizdų – Vejų Apolonas. Vejų šventyklos terakotinėje dekoracijoje pavaizduotas besivaržantis su Herkle dėl Kerinėjos stirnos. Be to, pavaizduotas kaip vaikas, laikomas motinos Leto, kuri sprunka nuo Pitono.

Teigiama, kad iš Graikijos į Etrūriją ši dievybė pateko per Lacijų. Etruskai Aplu laikė svetima dievybe, daugiausia Delfų orakulo dievu. Giovanni Colonna Aplu prilygino dievui Šuriui. Britų tyrinėtoja Sybille Haynes Šurį įvardijo „požemio pasaulio Apolonu“.

Kaip paskaičiavo italų lingvistas Carlo De Simone, ant įvairių objektų Aplu vardas sutinkamas 33 kartus.

## Šaltiniai
Monparnaso kapinės

**Monparnaso kapinės** () – vienos iš trijų didelių Paryžiaus kapinių, XIX a. įkurtų užmiestyje. Seniau vadintos *Pietų kapinėmis* (). Plyti 19 ha plote, Prancūzijos sostinės Monparnaso rajone. Apie 35 000 palaidojimų. Teritorijoje auga apie 1200 medžių, užimamas žaliasis plotas yra vienas didesnių mieste. Kartu su Monmartro, Per Lašezo ir Passi kapinėmis turistų yra dažniausiai lankomos.

## Istorija

Šioje užmiesčio teritorijoje plytėjo trijų dvarų žemės, veikė malūnas. 1654 m. šią vietovę nusipirko *Šv. Dievo Jono labdaringos brolijos* vienuoliai, Lietuvoje labiau žinomi bonifratrų vardu. Broliai vienuoliai įsteigė karitietiškas kapines, bet malūną jose paliko veikti (nuo to laiko jis vadinamas ). Šis malūnas, nors ir be sparnų, tebestovi kapinių viduryje. Nuo 1784 m. pradėta laidoti mirusius ligonius iš bonifratrų įsteigto hospitalio „Hôpital de la Charité“. XIX a. pr. Paryžiaus prefektas Nicolas Frochot nusipirko sklypą šalia ir įsteigė naujas kapines, jose 1824 m. supiltas pirmas kapo kauburėlis. Nuo 1890 m. bendra kapinių teritorija yra padalinta į dvi dalis: didesniąją, vad.  ir mažesniąją – .

Monparnaso kapinėse paskutinę poilsio vietą rado Prancūzijos valstybės, kultūrinis ir intelektualinis elitas, čia palaidoti: rašytojas Guy de Maupassant, šalies prezidentas Jacques Chirac, enciklopedininkas Pierre Athanase Larousse, poetas ir filosofas Charles Baudelaire, skulptorius Jean-Antoine Houdon ir kt. Yra ir užsieniečių kapų: airių novelisto Semiuelo Beketo, JAV tapytojo ir fotografo Mano Rėjaus, ukrainiečių politiko Simono Petliūros, iš Lietuvos žydų kilusio tapytojo ekspresionisto Chaimo Sutino bei kitų. XIX a. antroje pusėje laidoti į Prancūziją pasitraukę nepasisekusių 1830–1831 m. ir 1863 m. sukilimų dalyviai: generolas ir lenkų rašytojas Liudvikas Mieroslavskis, raguvietis Juozapas Straševičius, Lietuvos ir Rusijos žemių draugijos Paryžiuje įkūrėjas ukmergietis Adomas Kolyška bei kiti.

## Išnašos

## Šaltiniai

* Monparnaso kapinės oficialiame Paryžiaus miesto tinklalapyje (fr)
* Kapinių planas 
* Palaidotų žymių asmenų sąrašas
* Kapinių informacija (en)
Nin-kisalsi

**Nin-kisalsi** () – šumerų valdovas, III tūkst. pr. m. e. (tikriausiai apie 2600 m. pr. m. e.) valdęs Mesopotamijos Adabo miestą.

Šumero karalių sąraše šis valdovas nėra minimas, aptiktas tik vienas įrašas (ant dubens fragmento), kuriame minimas jo vardas. Jame rašoma:

Iš šio įrašo sprendžiama, kad Kišo karalius Mesilimas valdė tuo pat metu, kaip ir Nin-kisalsi, kuris tikriausiai buvo Mesilimo pavaldinys. Kitas toks valdovas buvo Lugalšaenguras, Lagašo valdytojas, įrašuose taip pat minimas kaip Mesilimo pavaldinys.

## Šaltiniai
Kopimas virve

**Kopimas virve** – kopimas į viršų vertikaliai kabančia virve, dažniausiai naudojant vien rankų jėgą. Vienas seniausių fizinių pratimų, įtrauktas į daugelį fizinio lavinimo programų, stiprinantis rankų raumenis, lavinantis miklumą. Tai ir sporto šaka, kuri, kaip ir virvės traukimas, vienu metu buvusi įtraukta į Olimpinių žaidynių gimnastikos programą. Šiuo metu reguliariai praktikuojama Pasaulio policininkų ir gaisrininkų žaidynėse, atgimsta kai kurių šalių nacionaliniuose turnyruose.

## Istorija

Olimpinėse žaidynėse, kurios buvo organizuojamos Jungtinėse Valstijose, sportininkai kopimui naudojo  7,62 m (25 pėdų) ilgio virves, tačiau Europoje vykusiose žaidynėse po 1896 m. buvo naudojama 8 m (26,3 pėdų) virvė. Beveik visose varžybose sportininkai siekė kopimo greičio, pradėdami nuo sėdimos padėties ant grindų ir naudodamiesi tik rankomis. Buvo leidžiami ir staigūs judesiai kojomis kopimui paspartinti. Tačiau 1896 m. Olimpinėse žaidynėse nugalėtojai buvo išaiškinami pagal kopimo laiką ir stilių – išlaikant „L“ formos poziciją. Bet virvė buvo tokia ilga (15 m), kad kai kurie varžovai nesugebėjo pasiekti jos viršaus. Visose kitose žaidynėse iki 1932 m. sportininkai buvo vertinami griežtai pagal pakilimo laiką ant trumpesnės virvės.

Kopimas virve išimtas iš Olimpinių žaidynių programos po 1932 m. Ši rungtis tapo plačiai paplitusi Amerikoje, savo zenitą pasiekusi šeštajame dešimtmetyje, kai buvo sukurtos kelios lygos. Tada vyko daugybė kopimo virve varžybų, taip pat įtrauktų ir į Panamerikos žaidynes. Pasaulio rekordą ant 20 pėdų virvės pasiekė Donas Peris, užkopęs per 2,8 sek. Tiek Mėgėjų sporto sąjunga AAU, tiek ir Koledžų atletų asociacija NCAA sankcionavo kopimo virve varžybas iki 1960-ųjų pradžios, kol šie sporto renginiai galiausiai nutrūko, nebevyko varžybos ir tarp JAV koledžų. 

Ši sporto šaka antrą kartą atgimė Čekijoje. Nuo 1993 m. Čekijos čempionatai rengiami kopiant į 8 m aukštį. Šios disciplinos rekordas priklauso Martinui Masariui. 1997 m. čempionate šią rungtį jis įveikė per 5,58 sek. Šis čempionatas vis dar vyksta.

## Nuorodos

* Kopimo virve istorija
* Jiří Tlamsa: Kopimas virve Čekijoje
Platelių senovės tiltas

**Platelių senovės tiltas** – buvęs medinis tiltas, viduramžiais ant medinių polių stovėjęs Platelių ežere prie vakarinės pakrantės, apie 1,5 km į rytus nuo Platelių (Plungės raj.), jungęs Šventorkalnio pusiasalį ir jame buvusią gyvenvietę su Pilies sala. Po vandeniu išlikę medinių konstrukcijų elementų ar jų liekanų: stovinčių polių eilės, nugrimzdusios horizontalios sijos ir kitos tilto dalys. Remiantis dendrochronologiniais tyrimais nustatytas tilto pastatymo laikas – XVI a. pradžia. XX a. septinto dešimtmečio pradžioje patvenkus Babrungą, visos tilto liekanos atsidūrė po vandeniu. Ežero gylis šioje vietoje pakilęs iki 13 m. Esant ramiam lygiam ežero paviršiui, iš valties matyti kai kurių polių viršūnės. 

Platelių senovės tiltas paskelbtas povandeninės archeologijos vertybe, nuo 2003 m. įrašytas į LR Kultūros vertybių registrą.

## Istorija

Viduramžių žemėlapiuose, tarp jų ir M. K. Radvilos-Našlaitėlio rūpesčiu 1613 m. išleistame LDK teritorijų žemėlapyje, vaizduojamas Platelių ežeras su Pilies saloje esančia pilimi rodė tuometę Platelių apylinkių ekonominę bei gynybinę reikšmę. Šiuo laikotarpiu saloje vyko intensyvus gyvenimas – tai patvirtina ir tilto liekanų datavimas. Vėliau medinė pilis neteko savo reikšmės, sunyko.

## Radiniai

Platelių ežero vakarinės dalies dugnas tilto vietoje smėlėtas, kai kur molingas. Aptiktas nestoras kultūrinis sluoksnis iš pilko ar gelsvo ežerinio smėlio, vietomis su dumblo priemaiša ar su medžio skiedrų tarpsluoksniu. Tarp tilto polių surasta negausių archeologinių radinių: molinių indų bei koklių šukių, plytų, gyvulių kaulų, keletas akmeninių patrankos sviedinių, irklas, įrankių (žeberklas, galąstuvas, akmeninio kaplio fragmentas, peikena), rogės. 

Tilto ilgis siekė apie 280 m. Suskaičiuota daugiau kaip 200 polių, kurių dauguma aptašyti, vieni statmeni ar pasvirę, kiti nugriuvę ant dugno. Jų ilgis iki 17 m, skersmuo nuo 9 iki 24 cm storio. Poliai į dugną sukalti keturiomis eilėmis, vienur tam tikra tvarka, kitur padrikai. Didelė dalis polių išvartyti, išlaužyti dėl pavasarinių ledonešių, todėl guli dugne, per ilgą laiką daugelis apipuvę. Kai kurios medinės konstrukcijos su tvirtinimo kiaurymėmis, sujungimo mazgais. Visi išlikę poliai ir kiti konstrukciniai tilto elementai inventorizuoti, 1986-1988 m. atlikti  planigrafiniai tyrimai. 

1995-2003 m. povandeninių žvalgymų ir archeologinių tyrinėjimų metu šalia tilto 7–13 m gylyje rasti keli vientiso medžio skobtiniai laiveliai – luotai. Du iš jų, gerai išlikę, ištraukti ir konservuoti. Vienas saugomas Lietuvos jūrų muziejaus, kitas – Platelių dvaro ekspozicijose. Dar vieno, trečio luoto, iškelta tik dalis. Luotų amžius siekia XV–XVI a.

Abiejose tiltu sujungtose pakrantėse, netoli senojo tilto liekanų, buvo rastos nedidelės polių sankaupos. Ties Šventorkalniu ir Pilies salos šiaurinėje pusėje tai galėjo būti senų nedidelių prieplaukų liekanos, aptiktos 4–5 m gylyje.

## Šaltiniai
Juodžiai (Nagornojė)

**Juodžiai** (, *Jodschen*, nuo 1938 m. *Ackermühle*, nuo 1946 m. ***Nagornojė***, ) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 14 km į pietvakarius nuo Pilkalnio, 16 km į šiaurės rytus nuo Gumbinės, prie Draugupės.

## Istorija

Minimi nuo 1557 m. *Jodsche*, *Jodtschen*, *Jodesen* pavadinimais. Po 1709–1711 m. maro į kaimą atkelta vokiečių kolonistų: 1736 m. Juodžiuose gyveno 8 vokiečių ir 7 lietuvių šeimos. 1785 m. buvo karališkasis valstiečių kaimas su 17 ugniakurų, 1821 m. – mišrusis kaimas su 106 gyventojais. 1854 m. Juodžiuose buvo 17 gyvenamųjų pastatų ir 130 gyventojų. 1723–1818 m. priklausė Įsruties apskrities Brakupėnų domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai, buvo 1874 m. įsteigto Malviško valsčiaus kaimas. Tikintieji priklausė Kusų evangelikų liuteronų parapijai. Tarpukariu kaime buvo du vėjo malūnai.

Po Antrojo pasaulinio karo ar sovietmečiu išnyko. Nuo 2008 m. kaimo teritorijos šiaurinė dalis priklauso Krasnoznamensko rajono Vesnovo kaimo gyvenvietei, pietinė – Gusevo rajono Kubanovkos kaimo gyvenvietei.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Miltiadas

**Miltiadas** (; apie 550 m. pr. m. e. – 489 m. pr. m. e.), žinomas kaip Miltiadas Jaunesnysis, buvo Atėnų pilietis, pagarsėjęs vadovavimu per Maratono mūšį ir jo žlugimu po to.

## Biografija
Miltiado šeima iškilo dėl sėkmės olimpinėse žirgų lenktynėse. Plutarchas teigia, kad Miltiado tėvas buvo vadinamas Koalemu (gr. prasčiokas) dėl prastų manierų. Tačiau dėl trijų iš eilės pergalių olimpinėse žirgų lenktynėse jis buvo labai populiarus. Herodotas teigė, kad pavydėdamas Peisistratas nužudė Kimoną.

Miltiadui duotas jo dėdės iš motinos pusės Miltiado Vyresniojo, kuris irgi garsėjo žirgų lenktynių pergalėmis, vardas.

555 m. pr. m. e. Miltiadas Vyresnysis paliko Atėnus Trakijos Chersonese įkūrė atėniečiu koloniją, tapdamas beveik nepriklausomu tironu. Tuo tarpu Miltiadas tapo archonu valdant tironui Hipijui 524 m. pr. m. e. Kai Miltiadas Vyresnysis mirė 520 m. pr m. e. nepalikęs sūnaus jo koloniją paveldėjo Miltiado Jaunesniojo brolis Stesagoras. Po ketverių metų jis buvo nužudytas su kirviu ir Hipijas pasiuntė Miltiadą pareikšti teisių į koloniją. Pasinaudodamas brolio gedėjimu jis įkalino įtakingus kolonijos asmenis, nusamdė 500 karių, sudarė sąjungą su Trakijos karaliumi Oloru, vesdamas jo dukrą Hegesipylę.

513 m. pr. m. e. Darijus I privertė Miltiadą būti jo vasalu. Jis dalyvavo persų žygyje prieš skitus ir saugojo tiltą per Dunojų. Miltiadas turėjo bėgti apie 511 m. pr. m .e., nes paaiškėjo, kad jis ketino Darijų išduoti ir tiltą sunaikinti. Jis dalyvavo Jonijos sukilime 499 m. pr. m. e. ir grįžo į Trakijos Chersonesą 496 m. pr . m. e. Miltiadas užmezgė draugiškus santykius su Atėnais, užimdamas Lemno ir Imbro salas bei atiduodamas jas atėniečiams, kurie turėjo į jas senas pretenzijas.

Jonijos sukilimas žlugo 494 m. pr. m. e. ir Miltiadas su šeima pabėgo į Atėnus 492 m. pr. m. e. Atėnai prieš 15 metų buvo nuvertę tironiją ir buvo demokratija. Miltiadas buvo paduotas į teismą dėl tironiškų veiksmų kolonijoje, bet apsigynė, vaizduodamas save graikų laisvės gynėju. Jo patarimu atėniečiai nužudė persų pasiuntinius, kurie paprašė vandens ir žemės kaip paklusnumo persams ženklo.

Miltiadui priskiriama strategija, padėjusi graikamas laimėti Maratono mūšį. Jis buvo išrinktas vienu iš 10 strategų 490 m. pr. m. e. Strategams vadovavo polemarchas Kalimachas, kurį Miltiadas įtikino persus pasitikti Maratone, o ne prie miesto sienų. Jis taip pat patarė sustiprinti rikiuotės flangus centro sąskaita. Tai padėjo įveikti persus.

489 m. pr m. e. Miltiadas vadovavo 70 laivams, pasiųstiems prieš salas, kurios rėmė persus. Ekspedicija nebuvo sėkminga. Miltiado tikslas buvo Paro salos, kurios gyventojai jį įžeidė, užpuolimas. Graikai bandė iš salos išvyti persus, bet jiems nepavyko. Miltiadas buvo sužeistas į koją. Grįžus į Atėnus politiniai priešininkai jį apkaltino išdavyste ir pasmerkė mirčiai, bet nuosprendis buvo pakeistas 50 talentų bauda. Jis sėdėjo kalėjime, kur mirė, tikriausiai, nuo gangrenos. Jo baudą sumokėjo sūnus Kimonas.

## Išnašos
Račiai (Kusai)

**Račiai**, **Ratadailiai** (, nuo 1935 m. *Radenau*) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 12 km į pietvakarius nuo Pilkalnio, 16 km į šiaurės rytus nuo Gumbinės, prie Eimenio.

## Istorija

Minimi nuo 1539 m. *Rattadeilej*, *Rathatheilenn*, *Radadeil*, *Radtschen*, *Radczen* pavadinimais. Po 1709–1711 m. maro į kaimą atkelta kolonistų: 1736 m. Račiuose gyveno 6 zalcburgiečių, 6 vokiečių ir 8 lietuvių šeimos. 1785 m. buvo mišrusis kaimas su 29 ugniakurais, 1823 m. – mišrusis kaimas su 210 gyventojų. 1854 m. Račiuose buvo 29 gyvenamieji pastatai, vėjo malūnas ir 260 gyventojų. 1723–1818 m. priklausė Įsruties apskrities Būdupėnų domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai, buvo 1874 m. įsteigto Kusų valsčiaus kaimas. Tikintieji priklausė Kusų evangelikų liuteronų parapijai. Tarpukariu buvo gatvinis kaimas prie Gumbinės–Pilkalnio plento su keletu įvairaus dydžio vienkiemių, išsibarsčiusių kaimo pakraščiuose. Kaime buvo mokykla.

Po Antrojo pasaulinio karo išnyko. Nuo 2008 m. kaimo teritorijos centrinė ir šiaurinė dalis priklauso Krasnoznamensko rajono Vesnovo kaimo gyvenvietei, pietinė – Gusevo rajono Kubanovkos kaimo gyvenvietei.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Ángel Lezama

**Anchelis Lesama** (*Ángel Ronniel Lezama Arteaga*; g. 1997 m. lapkričio 8 d.) – Venesuelos futbolininkas, rungtyniaujantis atraminio saugo arba gynėjo pozicijoje. Buvęs FK Riteriai narys.

## Karjera
Nuo 2015 m. žaidė įvairiuose klubuose gimtojoje šalyje. Venesuelos Aukščiausioje lygoje sužaidė per 100 rungtynių.
### [[FK Riteriai]]
#### 2020 m.
Į Lietuvą žaidėjas atvyko 2020 m. vasario mėnesį, tačiau dėl panedmijos ir domumentų tvarkymo jo debiiutas klube įvyko tik 2020 m. vasarą. Riterių FK pagrindinėje komandoje debiutavo 2020 m. liepos 23 d. A lygos rungtynėse prieš FK Žalgiris. Taip pat atstovauja klubo dublerių komandą Riteriai B, kuri žaidžia Lietuvos futbolo Pirmoje lygoje. 2020 m. rugpjūčio 8 d. rungtynėse su FK Panevėžys pasižymėjo įvarčiu.

2020 m. rugpjūčio 25 d. žaidė UEFA Europos lyga 2020–2021 m. rungtynėse prieš „Derry City“ klubą ir prisidėjo prie to, kad jo atstovaujamas „riterių“ klubas patektų į kitą etapą.

#### 2021 m.
2021 m. gegužės 5 d. rungtynėse prieš „Sūduvą“ griebė varžovui už gerklės, ir už šį veiksmą buvo nubaustas raudona kortele, bei diskvalifikuotas trejoms rungtynėms. 2021 m. Lezama tapo pirmuoju „Riterių“ klubo žaidėju, kuris 2021 m. A lygos sezone gavo raudoną kortelę. Antrojo kėlinio pabaigoje venesuelietis užsipuolė Načą Kasesą, kuris po susidūrimo paragino keltis savo varžovą. Incidentas įvyko 2021 m. gegužės 5 d. rungtynėse prieš Marijampolės „Sūduvą“. 

2021 m. birželio 12 d. rungtynėse prieš FC Džiugas pelnė įvartį. (Galutinis rezultatas 1:1.) Žaidėjas surinko 282 „InStat“ naudingumo balus ir buvo išrinktas į simbolinę turo rinktinę.

2021 m. birželio 16 d. pasižymėjo dviem įvarčiais rungtynėse prieš Gargždų „Bangą“. Žaidėjas pirmojo kėlinio pabaigoje realizavo 11 metrų baudinį ir 59 min. galingu šūviu į dešinį vartų kampą nuginklavo „Bangos“ vartininką Igną Driomovą. Galutinis rezultatas 3:0.

2021 m. rugpjūčio 15 d. rungtynėse prieš „Sūduvos“ klubą 76 min. pelnė trečią rungtynių įvartį (2:**1**) ir sušvelnino rezultatą iki minimumo. Jau po kelių minučių marijampoliečiai atsakė įvarčiu. Galutinis rezultatas 3:1 marijampoliečių naudai.

2021 m. rugsėjo pabaigoje klubas nutraukė sutartį su žaidėju. Klubo pranešime teigiama, kad taip nutiko dėl neprofesionalaus futbolininko požiūrio bei nuolatinių drausmės pažeidimų.

2021-ųjų „Optibet A lygoje“ A. Lezama sužaidė aštuoniolika rungtynių, pelnė penkis įvarčius, atliko du rezultatyvius perdavimus, užsidirbo keturias geltonas ir vieną raudoną korteles.

### Vėlesnė karjera
2023 m. atstovavo FC Jazz (Suomija). Rungtyniavo Kakkonen (II divisioona), trečioje pakopoje.

## Statistika
; A lygos statistika

Spalvų reikšmės: 
: Ekipa žaidė A lygoje;

## Pasiekimai
; su FK Riteriai
:Tapo geriausiu jaunuoju 2020 m. rugpjūčio mėnesio Lietuvos čempionato futbolininku.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* alyga.lt svetainė
* lietuvosfutbolas.lt
* Transfermarkt
Jezero krateris

**Jezero krateris** – 49 km diametro krateris Marse. Manoma, kad šiame krateryje anksčiau buvo vandens telkinys, tad šiuo metu čia randama daug molio nuosėdų. Ežeras šiame krateryje buvo formuojantis slėnių tinklui aplink jį.

2007 m., atradus šiame krateryje galimų vandens pėdsakų, krateris buvo pavadintas senovinio Bosnijos ir Hercegovinos miesto Jezero vardu. Daugumoje slavų kalbų žodis *Jezeras* reiškia ežerą.

2018 m. lapkritį šis krateris buvo pasirinktas kaip Mars 2020 misijos marsaeigio nusileidimo vieta.

2015 m. tyrimai atskleidė, kad šiame krateryje vandens galėjo būti dviem atskirais laikotarpiais. Kraterio šiaurinėje ir vakarinėje dalyse yra du kanalai, kuriais potencialiai galėjo įtekėti vanduo. Abiejuose kanaluose rasta deltos formos darinių. Tokio tipo krateriai turi būti tam tikro gylio, tačiau Jezero krateriui trūksta gylio, tad buvo priimta išvada, kad į kraterį pateko nuosėdos, kurias sunešė vanduo. Skaičiuojama, kad krateryje gali būti apie 1 km gylio nuosėdų, kurių didelė dalis buvo sunešta kanalais.

## Šaltiniai
Akseli Kalermo

**Akselis Kalermas** (*Akseli Matias Kalermo*; g. 1997 m. kovo 17 d.) – Suomijos futbolininkas, gynėjas. Žaidė Lietuvoje. Atstovavo „Riterių“ klubui.

## Karjera
Nuo 2012 m. žaidė įvairiuose klubuose gimtojoje šalyje. 

### RoPS
Nuo 2015 m. priklausė RoPS klubui. Teko žaisti Aukščiausioje Suomijos futbolo lygoje ir buvo skolinamas žemesniuose divizionuose rungtyniaujančioms komandoms.

### Brattvåg IL
2019 m. žaidė Norvegijoje. Atstovavo Brattvåg IL ekipai, kuri dalyvavo 2. divisjon (*trečios pakopos*) pirmenybėse.

### FK Riteriai
Nuo 2020 m. vasaros atstovavo „Riterių“ klubui. 

A lygoje debiutavo 2020 m. liepos 4 d. rungtynėse prieš FK Sūduva. Taip pat atstovavo klubo B ekipai, kuri žaidė Lietuvos futbolo Pirmoje lygoje.

2021 m. A lygos m. žaidėjas sezoną pradėjo kaip statistas ir tik nuo VII (7) turo (balandžio 12 d.) tapo pagrindinės sudėties žaidėju.

2022 m. žaidėjas liko klube. A lygoje sužaidė 29 rungtynes.

### Þór Akureyri
2023 m. vasario 22 d. tapo žinoma, kad atstovaus Akureirio „Thor“.

## Statistika
; A lygos statistika

Spalvų reikšmės: 
: rungtyniavo A lygoje;

## Išnašos

## Nuorodos
* alyga.lt svetainė 
* Transfermarkt
* lietuvosfutbolas.lt
* Globalsportsarchive
Urblaukiai

**Urblaukiai** (, nuo 1938 m. *Urlau*) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 12 km į vakarus nuo Pilkalnio, 20 km į šiaurės rytus nuo Gumbinės, prie Kusupės.

## Istorija

Minimi nuo XVI a. *Urlaucken*, *Urlauken*, *Urblaugcken*, *Urblauken*, *Urblaucken* ir *Barszen* pavadinimais. 1736 m. Urblaukiuose gyveno 9 šeimos, visos lietuvių. 1785 m. buvo karališkasis valstiečių kaimas su 9 ugniakurais, 1823 m. – valstiečių kaimas su 80 gyventojų. 1854 m. Urblaukiuose buvo 11 gyvenamųjų pastatų ir 65 gyventojai. 1723–1818 m. priklausė Įsruties apskrities Kusų, Brakupėnų domenų valsčiams, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai, buvo 1874 m. įsteigto Kusų valsčiaus kaimas. Tikintieji priklausė Kusų evangelikų liuteronų parapijai.

Po Antrojo pasaulinio karo išnyko. Nuo 2008 m. buvusio kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Vesnovo kaimo gyvenvietei.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Valindžiai

**Valindžiai** (, nuo 1938 m. *Wallinden*, nuo 1946 m. ***Romaškinas***, ) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 10 km į pietvakarius nuo Pilkalnio, 19 km į šiaurės rytus nuo Gumbinės.

## Istorija

XVI a. minimi *Wadinkeinen*, *Wallinkem*. Po 1709–1711 m. maro kaimas ištuštėjo, atkelta kolonistų: 1736 m. Valindžiuose gyveno 2 zalcburgiečių, 4 vokiečių ir tik 1 lietuvių šeima. 1785 m. buvo karališkasis valstiečių kaimas su 7 ugniakurais, 1823 m. – 8 sodybų mišrusis kaimas su 54 gyventojais. 1854 m. Valindžiuose buvo 10 gyvenamųjų pastatų ir 60 gyventojų. 1723–1818 m. priklausė Įsruties apskrities Kusų, Brakupėnų domenų valsčiams, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai, buvo 1874 m. įsteigto Kusų valsčiaus kaimas. Tikintieji priklausė Kusų evangelikų liuteronų parapijai.

Po Antrojo pasaulinio karo ar sovietmečiu išnyko. Nuo 2008 m. buvusio kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Vesnovo kaimo gyvenvietei.

## Gyventojai

## Šaltiniai
En-hegalas

**En-hegalas** arba ** Enhengalas** () – Lagašo, Šumero miesto-valstybės, valdovas (lugalis). Išlikęs vienintelis šį valdovą minintis įrašas – „En-hegalo lentelė“, kur aprašomi šio valdovo sudaryti sandoriai. Paskaičiuota, kad En-hegalas valdė apie 2570 m. pr. m. e.

Kaip manoma, En-hegalas buvo Ur-Nanšės pirmtakas. Minėtoje lentelėje rašoma, kad šis valdovas pirko žemės, kurios, panašu, iš viso įsigijo apie 1000 hektarų. Pirminį lentelės įrašo vertimo variantą paskelbė George A. Barton.


Tablet of Enhegal.jpg|En-hegalo lentelėje užrašyti svarbesni šio valdovo sudaryti žemės pirkimo-pardavimo sandoriai.
File:Enhegal King of Lagash (transcriptionl).jpg|thumb|Įrašas „Enhegalui, Lagašo lugaliui“, pateikiama perraša standartiniu šumerų-akadų dantiraščiu ().


## Šaltiniai
Juostinė apykaklė

**Juostinė apykaklė** (*stovė*) – juostos formos apykaklė, neturinti atlapų. Ji paprastai ne aukštesnė nei 6 cm. Juostinė apykaklė yra ir apykaklės su atlapais, kurie tvirtinami prie juostinės apykaklės kaip pagrindo, elementas.
Bružai (Pilkalnis)

**Bružai** (, nuo 1938 m. *Kiesfelde*) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 8 km į pietvakarius nuo Pilkalnio, 16 km į šiaurės vakarus nuo Stalupėnų, prie Eimenio.

## Istorija

Minimi nuo 1539 m. *Bruschey*, vėliau *Brussen*, *Bruszen* pavadinimais. Po 1709–1711 m. maro kaimas išliko lietuviškas: 1736 m. Bružuose gyveno tik 1 zalcburgiečių ir 10 lietuvių šeimų. 1785 m. buvo mišrusis kaimas su 10 ugniakurų, 1821 m. – mišrusis kaimas su 146 gyventojais. 1854 m. Bružuose buvo 32 gyvenamieji pastatai ir 240 gyventojų. 1723–1818 m. priklausė Įsruties apskrities Kusų, Brakupėnų domenų valsčiams, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai, buvo 1874 m. įsteigto Kusų valsčiaus kaimas. Tikintieji priklausė Kusų evangelikų liuteronų parapijai. Tarpukariu kaime buvo du vėjo malūnai, mokykla, krautuvė, paminklas žuvusiems kariams.

Po Antrojo pasaulinio karo išnyko. Nuo 2008 m. kaimo teritorijos rytinė dalis priklauso Nesterovo rajono Iljušino kaimo gyvenvietei, vakarinė – Krasnoznamensko rajono Vesnovo kaimo gyvenvietei.

## Gyventojai

## Šaltiniai