open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Thomas Noguchi

**Tomas Cunetomis Nogučis** (, , 1927 m. sausio 4 d. Fukuokos prefektūra, Japonija) – buvęs Los Andželo apygardos vyriausiasis medicinos ekspertas-koroneris.

## Biografija
Tomas Nogučis gimė Fukuokos prefektūroje, užaugo Jokosukoje ir 1951 m. baigė Tokijo Nipono medicinos mokyklą, o vėliau stažavosi Tokijo universiteto medicinos mokyklos ligoninėje. Netrukus po to jis emigravo į JAV. Čia jis antrą kartą stažavosi Orindžo apygardos bendrojoje ligoninėje bei išėjo rezidentūrą Loma Lindos universiteto medicinos mokykloje ir Barlou sanatorijoje Los Andžele.

T. Nogučis buvo vyriausiasis medicinos ekspertas Los Andželo apygardoje, Kalifornijoje, kur dirbo 1967–1982 m. Eidamas šias pareigas atliko mirusiųjų skrodimus, įskaitant tokių garsenybių, kaip Merlina Monro, Robertas F. Kenedis, Džanisė Džoplin, Natali Vud, Divainas, Albertas Dekeris, Viljamas Holdenas, Džonas Belušis ir Šerona Teit.

T. Nogučis dėstė keliuose universitetuose, buvo Kalifornijos valstijos universiteto ir Kalifornijos universiteto Los Andžele profesorius, pastarajame dirbo patologijos skyriaus direktoriumi.

1999 m. Japonijoje jis buvo apdovanotas Šventojo lobio ordinu už nuopelnus teismo ekspertizei.

## Išnašos
Kambizas I

**Kambizas I** (, mirė 559 m. pr. m. e.) – Elamo miesto Anšano karalius (~600–559 m. pr. m. e.), priklausęs ankstyvajai Achemenidų dinastijai. Karaliaus Kyro I sūnus.

Kambizas I buvo Medijos karaliaus Astiago vasalas. Pasak Herodoto, jis vedė Astiago dukterį Mandaną su kuria susilaukė sūnaus, vėliau tapusio Persijos karaliumi Kyru Didžiuoju.

## Šaltiniai
Teispas

**Teispas** () arba ***Čišpišas*** (, ) – Elamo miesto Anšano karalius, valdęs VII a. pr. m. e. Priklausė ankstyvajai Achemenidų dinastijai, pusiau legendinio karaliaus Achemeno sūnus.

Apie Teispo valdymo laikotarpį nieko tikro nėra žinoma. Gali būti, kad persams išsivadavus iš medų valdžios, plėtė savo karalystę po Anšaną ir Farsą. Laikėsi neutralumo tarp galingų Elamo ir Asirijos karalysčių. Mirdamas, Teispas padalinęs karalystę savo sūnums Kyrui I ir Arijaramnui.

## Šaltiniai
Aleksas Savickas

**Aleksas Savickas** (g. 2003 m. sausio 13 d.) – Lietuvos plaukimo rinktinės narys, pasaulio čempionatų dalyvis.

## Biografija
2021 m. Savickas Europos jaunimo plaukimo čempionate laimėjo sidabro medalį.

Savo debiutiniame 2022 m. Europos vandens sporto čempionate sportininkas į pusfinalio etapą nepateko.

2023 m. pasaulio vandens sporto čempionate Savickas dalyvavo vyrų 200m plaukimo krūtine rungtyje. Atrankos varžybose sportininkas pagerino savo asmeninį rekordą (2:09.66) ir su 4-u geriausiu rezultatu pateko į pusfinalį. Atrankos plaukime užfiksuotas rezultatas taip pat buvo ir olimpinis kvalifikacinis normatyvas į 2024 m. vasaros olimpines žaidynes. Pusfinalyje sportininkas plaukė lėčiau ir su 2:10.16 rezultatu užimta 11-oji vieta.

## Pasiekimai

## Išnašos
Radosław Murawski

**Radoslavas Muravskis** (g. 1994 m. balandžio 24 d.) – Lenkijos futbolininkas, saugas.

## Karjera
Karjerą pradėjo 2012 m., atstovavo Piast Gliwice. 2012–2017 m. rungtyniavo šiame klube ir sužaidė daugiau nei šimtą lygos rungtynių. 2011–2012 m. sezone Piast Gliwice tapo I liga nugalėtojais. nuo 2012–2013 m. sezono rungtyniavo Ekstraklasa (aikščiausioji lyga).

2017–2019 m. priklausė Palermo FC (Italija). Tuo metu klubas buvo iškritęs į Serie B. Joje Radosław Murawski sužaidė 71 rungtynes.

2019–2021 m. atstovavo Denizlispor (Turkija). Klubas rungtyniavo Turkijos Süper Lig. 2019–2020 m. buvo keturioliktas, o 2020–2021 m. liko dvidešimt pirmoje vietoje ir iškrito į TFF 1. Lig.

Nuo 2021 m. priklausė Poznanės „Lech“ (Lenkija). 2021–2022 m. tapo Lenkijos čempionu, o 2022–2023 m. liko trečioje vietoje. Poznanės „Lech“ pateko į 2023–2024 m. Konferencijų lygą, kur antrame etape varžovais buvo „Kauno Žalgirio“ klubas. 2023 m. liepos 27 d. Poznanėje rezultatu 3:1 nugalėjo Lenkijos atstovai. Įvarčius pelnė: Dino Hotić (10`), Antonio Milić (41`), Radosław Murawski (45`+2) ir 57 min. kauniečiams garbės įvartį pelnė Anton Fase.

## Pasiekimai
; su Lech Poznan
:  **čempionas**: 2021–2022 m.

## Rinktinės
Kitados atstovavo Lenkijos jaunimo rinktinėms: 2013 m. pakviestas į U-19 rinktinę, 2013–2015 m. žaidė U-20 rinktinėje, o 2015–2017 m. atstovavo U-21 rinktinei.

## Išnašos

## Nuorodos
* Profilis 90minut.pl
* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
Antonio Milić

**Antonijus Miličius** ( g. 1994 m. kovo 10 d.) – futbolininkas iš Kroatijos, gynėjas.

## Karjera
Splito „Hajduk“ akademijos auklėtinis. Žaidė „Hajduk“ jaunimo ekipose, o nuo 2011 m. pagrindinėje komandoje.

2015–2018 m. rungtyniavo KV Oostende (Belgija), sužaidė daugiau nei šimtą lygos rungtynių.

2018–2020 m. priklausė RSC Anderlecht (Belgija), tačiau 2019–2020 m. nuomos pagrindais žaidė Rayo Vallecano (Ispanija).

2021 m. sausio 12 d. pasirašė sutartį su Poznanės „Lech“ (Lenkija). Poznanės „Lech“ pateko į 2023–2024 m. Konferencijų lygą, kur antrame etape varžovais buvo „Kauno Žalgirio“ klubas. 2023 m. liepos 27 d. Poznanėje rezultatu 3:1 nugalėjo Lenkijos atstovai. Įvarčius pelnė: Dino Hotić (10`), Antonio Milić (41`), Radosław Murawski (45`+2) ir 57 min. kauniečiams garbės įvartį pelnė Anton Fase.

## Rinktinės
Kitados atstovavo Kroatijos U-17, U-19 ir U-21 jaunimo rinktinėms.

2018 m. rugsėjo 6 d. debiutavo Kroatijos nacionalinėje rinktinėje draugiškose rungtynėse prieš Portugaliją. Mačas baigėsi lygiosiomis 1:1.

## Pasiekimai
; su Lech Poznan
:  **[[Ekstraklasa|Lenkijos čempionas]]**: 2021–2022 m.

; su Hajduk Split
:  **[[Kroatijos futbolo taurė|Kroatijos taurė]]s laimėtojas**: 2012–2013 m.

## Išnašos

## Nuorodos
* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
Lietuvos kariuomenės Gynybos štabas

**Lietuvos kariuomenės Gynybos štabas** – struktūrinis Lietuvos ginkluotųjų pajėgų padalinys dalinys, pavaldus Lietuvos kariuomenės vadui.

Gynybos štabas vykdo operacinio planavimo funkcijas, planuoja ir koordinuoja jungtines operacijas, jungtinius mokymus, taip pat operacinį gynybos planavimą – rengia ginkluotos gynybos koncepcijas ir planus, o nuo 2018 m. sausio 1 d. papildomai dalyvauja ir strateginio lygmens gynybos planavime: rengia trumpalaikius, vidutinės trukmės ir ilgalaikius planus, Lietuvos kariuomenės plėtros planus, konsoliduoja jos veiklą ir priskirtus resursus.

Gynybos štabo tikslas – sudaryti sąlygas užtikrinti strateginio lygmens vadovavimą kariuomenei, kariuomenės vadui vykdant nustatytas funkcijas.

## Istorija
1990 m. atkūrus Lietuvos nepriklausomybę, 1991 m. gegužės 21 d. Krašto apsaugos departamento generalinio direktoriaus įsakymu patvirtinta laikinoji štabo struktūra, etatai, paskirtas štabo viršininkas – departamento generalinio direktoriaus pavaduotojas. 1992 m. vasario 3 d. atkurta Krašto apsaugos ministerija, ir štabas, pavadintas Jungtiniu štabu, tapo ministerijos padaliniu. 1993 m. Jungtinis štabas pertvarkytas į Ginkluotųjų pajėgų štabą, 1994 m. – į Lietuvos kariuomenės Generalinį štabą, 1996 m. – į Krašto apsaugos ministerijos Gynybos štabą, 2008 m. – į Lietuvos kariuomenės Jungtinį štabą.

2008 m. balandžio 23 d. Lietuvos Respublikos krašto apsaugos ministro Juozo Oleko įsakymu įsteigtas (perėmus Gynybos štabo nestrategines funkcijas) Lietuvos kariuomenės Jungtinis štabas. 2008 m. gruodžio 8 d. patvirtinta Krašto apsaugos Gynybos štabo struktūra. Įsteigus Lietuvos kariuomenės Jungtinį štabą, operacinio lygmens planavimas iš Gynybos štabo perleistas pastarajam.

Nuo 2018 m. sausio 1 d. reorganizuotas Lietuvos kariuomenės Jungtinis štabas oficialiai pervadinamas į Lietuvos kariuomenės Gynybos štabą.

## Išnašos

## Nuorodos
* Gynybos štabas
Lietuvos kariuomenės vadas

**Lietuvos kariuomenės vadas** – aukščiausiasis karinis pareigūnas ir kariuomenės atstovas. Jį Konstitucijos nustatyta tvarka penkeriems metams skiria Prezidentas Seimo pritarimu. Kariuomenės vadas pavaldus krašto apsaugos ministrui ir vykdo jo nustatytą kariuomenės plėtros politiką. Svarbiausias kariuomenės vado uždavinys taikos metu – parengti kariuomenę ginkluotai valstybės gynybai.

Pirmuoju kariuomenės vadu 1919 m. gegužės mėn. buvo paskirtas Silvestras Žukauskas. Lietuvai 1990 m. atkūrus nepriklausomybę, 1993 m. spalio mėn. atkurta kariuomenės vado institucija.

## Kariuomenės vadai

### 1919–1940 m.

# gen. Silvestras Žukauskas (1919 m. gegužės 7 d. – 1919 m. rugsėjo 26 d.)
# *nebuvo paskirtas* (1919 m. rugsėjo 26 d. – 1919 m. spalio 7 d.)
# div. gen. Pranas Liatukas (1919 m. spalio 7 d. – 1920 m. vasario 23 d.)
# gen. Silvestras Žukauskas (1920 m. vasario 23 d. – 1920 m. birželio 14 d.)
# div. gen. Jonas Galvydis-Bykauskas (1920 m. birželio 14 d. – 1920 m. liepos 7 d.)
# plk. Konstantinas Žukas (1920 m. liepos 7 d. – 1921 m. balandžio 7 d.)
# gen. Silvestras Žukauskas (1921 m. balandžio 7 d. – 1921 m. gegužės 29 d.)
# div. gen. Juozas Kraucevičius (1921 m. gegužės 29 d. – 1922 m. vasario 11 d.)
# gen. ltn. Juozas Stanaitis (1922 m. vasario 11 d. – 1923 m. birželio 5 d.)
# gen. Silvestras Žukauskas (1923 m. birželio 5 d. – 1928 m. sausio 26 d.)
# *nebuvo paskirtas* (1928 m. sausio 26 d. – 1935 m. sausio 1 d.)
# div. gen. Stasys Raštikis (1935 m. sausio 1 d. – 1940 m. balandžio 22 d.)
# div. gen. Vincas Vitkauskas (1940 m. balandžio 22 d. – 1940 m. birželio 15 d.)

### Nuo 1993 m.
# gen. mjr. Jonas Andriškevičius (1993 m. spalio 20 d. – 1999 m. liepos 1 d.)
# gen. mjr Jonas Kronkaitis (1999 m. liepos 1 d. – 2004 m. birželio 30 d.)
# gen. ltn. Valdas Tutkus (2004 m. birželio 30 d. – 2009 m. liepos 3 d.)
# gen. ltn. Arvydas Pocius (2009 m. liepos 24 d. – 2014 m. liepos 24 d.) 
# gen. ltn. Jonas Vytautas Žukas (2014 m. liepos 24 d. – 2019 m. liepos 25 d.)
# gen. Valdemaras Rupšys (2019 m. liepos 25 d. – 2024 m. liepos 24 d.)
# gen. Raimundas Vaikšnoras (nuo 2024 m. liepos 24 d.)

## Išnašos

## Nuorodos
* Lietuvos kariuomenės vadas
Juozas Stanaitis

**Juozas Stanaitis** (1865 m. rugpjūčio 13 d. Matarnuose, Būblelių valsčius – 1925 m. liepos 12 d. Matarnuose, palaidotas Slabaduose) – Lietuvos karinis veikėjas, generolas leitenantas (laipsnis suteiktas 1922 m.). Brolis – inžinierius, visuomenės veikėjas Pranas Stanaitis.

## Biografija
1893 m. baigė Pulavų žemės ūkio institutą, 1900 m. – Kazanės junkerių mokyklą, 1909 m. – Oranienbaumo (dabar Lomonosovas) karininkų šaulių mokyklą. Tarnavo Astrachanės grenadierių pulke jaunesniuoju karininku, vadovavo žvalgų komandai, kuopai, batalionui. Per I pasaulinį karą kovėsi Galicijoje ir Baltarusijoje, šešis kartus sužeistas.

1921 m. grįžęs į Lietuvą mobilizuotas į jos kariuomenę, paskirtas ypatingųjų reikalų karininku prie kariuomenės vado. 1921 m. gegužės mėn. – 1922 m. vasario mėn. 3-osios pėstininkų divizijos vadas. 1922 m. vasario mėn. – 1923 m. birželio mėn. ėjo kariuomenės vado pareigas, 1923 m. birželio mėn. išleistas gydytis sanatorijoje, gruodžio 31 d. – į atsargą. Gyveno Matarnuose. 

## Įvertinimas
* 1923 m. II rūšies Vyčio kryžiaus 1 laipsnio ordinas
* Paminklinis akmuo tėviškėje Matarnuose.

## Šaltiniai

## Literatūra
* Lietuvos kariuomenės karininkai 1918–1953 t. 7 Vilnius 2007.
Shay Elias

**Šajus Elijasas** (*Shay Elias, שי אליאס*; g. 1999 m. vasario 25 d.) – Izraelio futbolininkas, saugas. 

## Karjera
### Hapoel Tel Aviv
Profesionalo karjerą pradėjo Hapoel Tel Aviv FC. Atstovavo jaunimo ekipoms, o vėliau rungtyniavo pagrindinėje komandoje.

2019–2020 m. sezone nuomos pagrindais žaidė Sektzia Nes Tziona FC.

### Hapoel Be'er Sheva
Nuo 2022 m. priklausė Hapoel Be'er Sheva FC. Hapoel Be'er Sheva FC pateko į 2023–2024 m. Konferencijų lygą, kur antrame etape varžovais buvo „Panevėžio“ klubas. 2023 m. liepos 27 d. Izraelyje rezultatu 1:0 nugalėjo šeimininkai. Vienintelio įvarčio autoriumi tapo Shay Elias. Atsakomosiose rungtynėse Panevėžyje, 2023 m. rugpjūčio 3 d. Miguel Vítor pasižymėjo įvarčiu prieš „Panevėžio“ klubą. Po jo tikslaus smūgio (53 minutę) Izraelio atstovai pirmavo rezultatu 1:0, tačiau Noel Mbo 79 min. išlygino rezultatą. Mačas Panevėžyje baigėsi lygiosiomis 1:1. Bendras dviejų rungtynių rezultatas 2:1 lėmė, kad žydai pateko į kitą etapą, o Lietuvos klubas pasirodymą baigė.

## Karjera rinktinėje
Kitados atstovavo Izraelio jaunimo rinktinėms. 2019–2020 m. žaidė Izraelio U-21 rinktinėje. 2020 m. spalio 13 d. pelnė įvartį į Šiaurės Makedonijos U-21 rinktinės vartus. Po Šajaus Elijaso tikslaus smūgio pirmavo žydai (1-0), bet nesugebėjo išlaikyti persvaros ir rungtynės baigėsi lygisiomis (1-1).

2022 m. rugsėjo 27 d. debiutavo nacionalinėje rinktinėje draugiškose rungtynėse prieš Maltą. Maltiečiai nugalėjo varžovus rezultatu 2-1. Šiose rungtynėse Šajus Elijasas pasirodė po keitimo 66 minutę, o 76 min. žaidėjui buvo parodyta geltona kortelė.

## Laimėjimai
; su Hapoel Be'er Sheva FC
: Izraelio futbolo supertaurė: 2022 m.

## Išnašos

## Nuorodos
* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
Dino Hotić

**Dinas Chotičius** (*Dino Hotić*, g. 1995 m. liepos 26 d.) – bosnių kilmės futbolininkas, saugas, vingeris.

## Karjera
Karjeros pradžioje rungtyniavo Slovėnijoje. 2005–2008 m. atstovavo NK Domžale, 2008–2011 m. NK Bravo, 2011–2013 m. NK Maribor jaunimo ekipoms.

Nuo 2013 m. priklausė NK Maribor, tačiau 2013–2014 m. sezone nuomos pagrindais žaidė NK Veržej. 2014–2015 m. rungtyniavo Maribor B ekipoje. 2016 m. perleistas NK Krško.

Nuo 2020 m. sausio mėn. rungtyniavo Belgijoje. 2020–2023 m. priklausė Cercle Brugge (Belgija). Atstovaudamas šiam klubui sužaidė daugiau nei šimtą lygos rungtynių.

2023 m. liepos 12 d. pasirašė sutartį su Poznanės „Lech“ (Lenkija). Poznanės „Lech“ pateko į 2023–2024 m. Konferencijų lygą, kur antrame etape varžovais buvo „Kauno Žalgirio“ klubas. 2023 m. liepos 27 d. Poznanėje rezultatu 3:1 nugalėjo Lenkijos atstovai. Įvarčius pelnė: Dino Hotić (10`), Antonio Milić (41`), Radosław Murawski (45`+2) ir 57 min. kauniečiams garbės įvartį pelnė Anton Fase.

2025 m. persikėlė į Ajman Club.

## Pasiekimai
; su Maribor
:  **[[Prva slovenska nogometna liga|Slovėnijos čempionas]]**: 2012–2013, 2013–2014, 2014–2015, 2016–2017, 2018–19 m.
:  **[[Slovėnijos futbolo taurė|Slovėnijos taurė]]**: 2012–2013 m.

## Rinktinė
Nacionalinėje rinktinėje debiutavo 2019 m. lapkričio 18 d. rungtynėse prieš Lichtenšteiną. Išvykoje bosniai nugalėjo varžovus rezultatu 3:0 ir iškovojo pergalę Euro 2020, „J“ atrankos grupėje.

* Sužaidė ketverias rungtynes Bosnijos nacionalinės rinktinės sudėtyje (2022 m. duomenimis).

## Išnašos

## Nuorodos
* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
Eochaidas

**Eochaidas** () – IX a. britas, galbūt valdęs kaip Stratklaido karalius ir piktų (Škotijos) karalius.

Rašoma, kad Eochaido motina buvo Škotijos karaliaus Keneto I duktė. Ši motiniška kilmė iš karališkosios Alpinų dinastijos gali būti priežastis, kodėl po Keneto I sūnaus Aedo mirties 878 m. karalystę valdė Eochaidas. Pasak įvairių šaltinių, Aedą nužudė neaiškios kilmės Girikas, kuriam po Aedo mirties taip pat buvo suteiktas karaliaus titulas.

Neaišku, ar Eochaidas ir Girikas buvo giminaičiai, sąjungininkai, ar net varžovai. Nors gali būti, kad jie vienu metu valdė karalystę kaip sąjungininkai, taip pat gali būti, kad jie valdė paeiliui kaip priešininkai.

Remiantis įvairiais šaltiniais, Eochaidas ir Girikas buvo nušalinti nuo karaliavimo 889 m. Juos pakeitęs karalius alpinas Donaldas II galėjo būti atsakingas už priverstinį režimo pasikeitimą.

## Išnašos

## Šaltiniai

*
*
*
*
*
*
*
*
Dariaus ir Girėno apygarda

**Dariaus ir Girėno apygarda** - Lietuvos partizanų junginys (apygarda), 1948–1949 m. Biržų apskrityje kovojęs prieš sovietinį okupacinį režimą. Įkurta 1947 m. gruodžio mėn. sujungus 6 būrius. Vadas Petras Tupėnas (slapyvardis Ąžuolas), štabo viršininkas J. Kučinskas. 

Veikė savarankiškai, su Šiaurės rytų Lietuvos srities štabu ryšių nepalaikė. Leido laikraštį „Bočių keliais“ (redaktorius Adolfas Baltrėnas, slapyvardžiu Anupras ). 1949 m. apygarda sunyko, veikė pavieniai partizanų būriai. 1950 m. liepos mėn. žuvo vadas Petras Tupėnas. Vietoj Dariaus ir Girėno apygardos buvo įkurta Sierakausko, 1951 m. rugsėjo mėn. – Pilėnų tėvūnija (veikė iki 1954 m. rudens). 1956 m. žuvo paskutiniai buvusios Dariaus ir Girėno apygardos partizanai Mykolas Suveizdis (slapyvardis Budrys) ir Edvardas Žilinskas (slapyvardis Vanagas). 

## Išnašos
2023–2024 m. Ekstraklasa

**[[2023]]–[[2024]] m. [[Ekstraklasa]]** sezonas prasidėjo 2023 m. liepos 21 d., baigėsi 2024 m. gegužės 25 d.

## 2023–2024 m. [[Ekstraklasa]]
* **[[Ekstraklasa]]** – aukščiausia futbolo lyga. Dalyvavo 16 komandų.

Pokyčiai lygoje:

### Galutinė lentelė
* Jagiellonia Białystok tapo šalies čempionais. Tai buvo pirmasis šio klubo čempionų titulas.

## 2023–2024 m. [[Lenkijos I lyga|Pirma lyga]]
* **[[Lenkijos I lyga|Pirma lyga]]** – antros pakopos pirmenybės;
* Dėl rėmimo sutarčių dar žinoma kaip **Fortuna I Liga**.
* 2023–2024 m. sezone dalyvavo 18 klubų.

### Galutinė lentelė

## 2023–2024 m. [[Lenkijos futbolo taurė]]
* **[[Lenkijos futbolo taurė]]** () – pagrindinis futbolo taurės turnyras Lenkijoje.
### Finalo rungtynės
----

* **[[Wisła Kraków]] finale nugalėjo varžovus rezultatu 2-1 ir iškovojo šalies futbolo taurę.**
----

## Išnašos

## Nuorodos
* RSSSF duomenų bazė:
: Čempionų sąrašas
: Lenkijos futbolo taurės turnyro finalai
: Lygos taurės finalai
: Supertaurės finalai
* Ekstraklasa flashscore
* Taurės turnyras flashscore
Lukšių geležinkelio stotis

**Lukšių geležinkelio stotis** (anksčiau ***Slikių geležinkelio stotis***) – geležinkelio stotis Slikių kaime (seniau Slikių GS, Kėdainių rajonas). Praeina Vilniaus–Klaipėdos geležinkelis. Stotyje dvikelis iš Kėdainių susijungia į vienkelį ir taip tęsiasi iki gretimos Žeimių stoties. Stotis daugiausiai naudojama užlaikyti traukiniams iki kol atsilaisvina vienkelė atkarpa.

## Istorija

Stotis įkurta 1914 m. *Slikių* vardu, 1952 m. pervadinta *Lukšių* vardu. 1997 m. ruože Kėdainiai–Lukšiai pirmą kartą Lietuvoje buvo paklotas suvirintas besandūris 10,8 km bėgių kelias. 2013 m. stotis uždaryta.

## Šaltiniai
Šilainių geležinkelio stotis

**Šilainių geležinkelio stotis** (anksčiau ***Gamyklos geležinkelio stotis***) – geležinkelio stotis Zutkių kaime (Kėdainių rajonas), į šiaurės vakarus nuo Šilainių kaimo. Praeina Vilniaus–Klaipėdos geležinkelis. Tai krovininė geležinkelio stotis netoli Kėdainių, aptarnaujanti AB „Lifosa“ fosfatinių trąšų gamyklos kompleksą.

## Istorija

Stotis minima nuo XX a. pabaigos, joje stodavo keleiviniai traukiniai. Maždaug iki 1989 m. ji vadinosi *Gamyklos* vardu (). Lietuvai atgavus nepriklausomybę, stotis tapo krovinine.

## Šaltiniai
Dornas

**Dornas** () – miestelis Italijoje, Lombardijos regiono Pavijos provincijoje, ~40 km į pietvakarius nuo Milano, 15 km į vakarus nuo Pavijos. Komunos centras.

2004 m. gruodžio 31 d. komunoje gyveno 4415 gyventojų. Teritorijos plotas – 30,6 km².

Dornas ribojasi su šiomis Italijos savivaldybėmis: Alanija, Garlasku, Gropelo Kairoliu, Pjeve Albinjola, Sannacaro de Burgondžiu, Skaldasole, Valedžu, Dzinasku.

## Demografinė raida

Colors=
 id:lightgrey value:gray(0.9)
 id:darkgrey value:gray(0.8)
 id:sfondo value:rgb(1,1,1)
 id:barra value:rgb(0.6,0.7,0.8)

ImageSize = width:455 height:303
PlotArea  = left:50 bottom:50 top:30 right:30
DateFormat = x.y
Period   = from:0 till:5500
TimeAxis  = orientation:vertical
AlignBars = justify
ScaleMajor = gridcolor:darkgrey increment:500 start:0
ScaleMinor = gridcolor:lightgrey increment:100 start:0
BackgroundColors = canvas:sfondo

BarData=
 bar:1861 text:1861
 bar:1871 text:1871
 bar:1881 text:1881
 bar:1901 text:1901
 bar:1911 text:1911
 bar:1921 text:1921
 bar:1931 text:1931
 bar:1936 text:1936
 bar:1951 text:1951
 bar:1961 text:1961
 bar:1971 text:1971
 bar:1981 text:1981
 bar:1991 text:1991
 bar:2001 text:2001

PlotData=
 color:barra width:20 align:left

 bar:1861 from: 0 till:4066
 bar:1871 from: 0 till:4393
 bar:1881 from: 0 till:4737
 bar:1901 from: 0 till:5084
 bar:1911 from: 0 till:5046
 bar:1921 from: 0 till:4873
 bar:1931 from: 0 till:4350
 bar:1936 from: 0 till:4150
 bar:1951 from: 0 till:4029
 bar:1961 from: 0 till:4058
 bar:1971 from: 0 till:4012
 bar:1981 from: 0 till:4142
 bar:1991 from: 0 till:4084
 bar:2001 from: 0 till:4184

PlotData=

 bar:1861 at:4066 fontsize:XS text: 4066 shift:(-8,5)
 bar:1871 at:4393 fontsize:XS text: 4393 shift:(-8,5)
 bar:1881 at:4737 fontsize:XS text: 4737 shift:(-8,5)
 bar:1901 at:5084 fontsize:XS text: 5084 shift:(-8,5)
 bar:1911 at:5046 fontsize:XS text: 5046 shift:(-8,5)
 bar:1921 at:4873 fontsize:XS text: 4873 shift:(-8,5)
 bar:1931 at:4350 fontsize:XS text: 4350 shift:(-8,5)
 bar:1936 at:4150 fontsize:XS text: 4150 shift:(-8,5)
 bar:1951 at:4029 fontsize:XS text: 4029 shift:(-8,5)
 bar:1961 at:4058 fontsize:XS text: 4058 shift:(-8,5)
 bar:1971 at:4012 fontsize:XS text: 4012 shift:(-8,5)
 bar:1981 at:4142 fontsize:XS text: 4142 shift:(-8,5)
 bar:1991 at:4084 fontsize:XS text: 4084 shift:(-8,5)
 bar:2001 at:4184 fontsize:XS text: 4184 shift:(-8,5)

TextData=
 fontsize:S pos:(20,20)
 text:Duometus iš Italijos statistikos tarnybos (ISTAT)



## Žymūs žmonės
* Menininkas Marco Lodola (1955-).
* Ron (dainininkas) (1953-)
Abdulhamidas II

**Abdulhamidas II** arba tiesiog **Abdulhamidas** (, ,  1842 m. rugsėjo 21 d. – 1918 m. vasario 10 d.) – Osmanų imperijos sultonas 1876–1909 m. laikotarpiu ir paskutinis sultonas, kurio rankose buvo sutelktas šios griūvančios valstybės valdymas. Abdulhamido valdymo laikotarpis žinomas kaip Hamidų era. Jis šaliai vadovavo nuosmukio laikotarpiu, kuris pasireiškė daugybe maištų (ypač Balkanuose), vadovavo nesėkmingam karui su Rusijos imperija (1877–1878 m.), po kurio 1897 m. sekė sėkmingesnis karas prieš Graikijos karalystę. Šio karo laimėjimus gerokai sumenkino vėlesnės Vakarų Europos šalių vykdytos intervencijos.

Vykdydamas sutarimą, sudarytą su respublikos šalininkais iš jaunųjų osmanų judėjimo, paskelbė pirmąją ir vienintelę Osmanų imperijos konstituciją, pažangių idėjų, būdingų jo pirmiems valdymo metams, ženklą. Tačiau 1878 m., motyvuodamas nesutarimais su Osmanų parlamentu, konstituciją sustabdė, o parlamentą paleido. Jo valdymo metais tęsėsi Osmanų imperijos modernizavimas, įskaitant biurokratijos reformą, Rumelijos ir Anatolijos geležinkelių tinklo išplėtimą bei Bagdado ir Hejazo geležinkelių tiesimą. Vokietijos firmos vaidino svarbų vaidmenį kuriant imperijos geležinkelių ir telegrafo sistemas, tai veikė imperijos ekonominį suverenitetą. Buvo sukurtos gyventojų registravimo ir spaudos kontrolės sistemos. Prisidėjo prie reformų švietimo srityje, jam valdant įsteigta pirmoji vietinė moderni teisės mokykla 1898 m., steigtos proftechninės mokymo įstaigos. Kita vertus, 1881 m. uždarė Stambulo universitetą (1900 m., valdant tam pačiam sultonui, vėl atidarytas).

Valdant Abdulhamidui Osmanų imperija liūdnai pagarsėjo 1894–1896 m. vykdytomis armėnų ir asirų žudynėmis. Į Abdulhamido gyvybę ne kartą kėsintasi. Tarp daugybės pasikėsinimų vienas garsiausių yra Armėnijos revoliucinės federacijos 1905 m. įvykdytas pasikėsinimas Jildizo mečetėje. Didelė Osmanų inteligentijos dalis taip pat aštriai kritikavo sultoną dėl to, kad Abdulhamidas pasitelkė slaptąją policiją prieš oponentus, taip pat jaunaturkių judėjimą. 1908 m. pogrindinė revoliucinė jaunųjų turkų organizacija, žinoma kaip Sąjungos ir pažangos komitetas, privertė Abdulhamidą II sušaukti parlamentą ir atkurti konstituciją. Įvyko Jaunaturkių revoliucija. Po metų Abdulhamidas pamėgino atgauti absoliutinę valdžią, todėl buvo nuverstas 1909 m. kovo 31 d. Dėl savo žiaurumų to meto Vakarų spaudoje buvo pramintas „raudonuoju sultonu“.

## Šaltiniai

## Literatūra
* Overy, Richard. *The Times Complete History of the World*, HarperCollins  (2010)
Dūseikių geležinkelio stotis

**Dūseikių geležinkelio stotis** – geležinkelio stotis Telšių rajono savivaldybėje, Dūseikių kaime. Tai nedidelė geležinkelio stotis Vilniaus–Klaipėdos geležinkelio linijoje, skirta traukiniams prasilenkti vienkelėje linijoje. Stoja keleiviniai traukiniai Radviliškis–Klaipėda.

## Istorija

Stotis atidaryta 1925 m., kai buvo tiesiamas Kužių–Kretingos geležinkelis. Keleivių rūmai buvo tinkuoto mūro, pastatas dengtas čerpėmis.

## Šaltiniai
2023 m. Lietuvos lengvosios atletikos čempionatas

**2023 m. Lietuvos lengvosios atletikos čempionatas** – Lietuvos lengvosios atletikos federacijos organizuotas pajėgiausių šalies sportininkų lengvosios atletikos čempionatas. Varžybos vyko liepos 28 – 30 dienomis Palangos miesto stadione, Palangoje.

Čempionato transliuotojas – Delfi TV.

Čempionato metu buvo galima vykdyti kvalifikacinius normatyvus į 2023 m. pasaulio čempionatą ir 2024 m. olimpiadą.

Į čempionato programą pirmą kartą įtraukta mišrių komandų estafetės rungtis.

## Vyrų rezultatai

## Moterų rezultatai

## Mišrios rungtys

## Neįgalieji – vyrai

## Neįgalieji – moterys

## Šaltiniai

## Nuorodos
* LLAF oficiali svetainė
Achemenas

**Achemenas** arba ***Hachamanišas*** (, , ) – VII a. pr. m. e. persų valdovas, Achemenidų dinastijos pradininkas. Karaliaus Teispo tėvas, žymių persų karalių Kyro Didžiojo, Darijaus I protėvis.

Tikėtina, kad Achemenas kaip Medijos vasalas valdė Parsumašą, bet vėliau galimai 681 m. pr. m. e. surengė karo žygį iš Parsumašo ir Anšano prieš Asirijos karalių Senacheribą.

Asmenvardis kildinamas iš sen. persų *haxā-* ir *manah*, kuris reikštų „[tas, kuris] draugiškos dvasios (mentos)“ arba „[tas, kuris] pasekėjo dvasios“.

## Šaltiniai
Astiagas

**Astiagas** (med. **R̥štivaigah*, , , mirė 550 m. pr. m. e.) – paskutinis Medijos karalius, valdęs 584–550 m. pr. m. e. Karaliaus Kiaksaro sūnus.

Anot Herodoto, Astiago vaikaičiu (per dukterį Mandaną) buvęs Kyras Didysis, nors ši giminystė greičiausiai tėra mitas. Astiagas vedė Lidijos karaliaus Kroezijaus seserį Arjenę.

Pasak Babilonijos šaltinių, 553 m. pr. m. e. Anšano karalius Kyras pradėjęs karą prieš Astiagą. 550 m. pr. m. e. medų kariai sukilę ir paėmę Astiagą nelaisvėn. Tada Kyras užėmęs ir suniokojęs Medijos sostinę Ekbataną. Kyras pasigailėjęs Astiago ir leidęs jam mirti sava mirtimi, tačiau pasak Ktesijo, Astiagą nužudęs Kyro tarnas Oebarasas. Po Astiago mirties Achemenidai užvaldė Medijos karalystės žemes.

Asmenvardis **R̥šti-vaiga-* reiškia „siūbuojantis ietį, ietininkas“.

## Šaltiniai
Fraortas

**Fraortas** (, , mirė 653 m. pr. m. e.) – Medijos karalius, valdęs 675–653 m. pr. m. e. Karaliaus Dejoko sūnus.

Pasak Herodoto, Fraortas buvęs Kar Kašio kaimo vadu, bet vėliau suvienijęs medus, pajungęs persus ir kitas Azijos tautas, kartu su medais ir kimerais sudaręs sąjungą prieš Asiriją. Tiesa, mūšyje su asirais pralaimėjęs ir buvęs nukautas.

Fraortu pasivadinęs tūlas medų sukilėlis Kaštaritis, Darijaus I laikais (522 m. pr. m. e.) užėmęs Ekbataną.

## Šaltiniai
Jošijas

**Jošijas** arba **Jozijas** (apie 648–609 m. pr. m. e.) – Judėjos karalius, religinės reformos iniciatorius, valdęs ~640–609 m. pr. m. e.

Jošijo senelis buvo karalius Manasas, o tėvas – Amonas. Sostas Jošijui atiteko po tėvo nužudymo 641 m. pr. m. e., tuo metu jam buvo aštuoneri. Judėjos karalystė jau šimtmetį buvo Asirijos imperijos vasalė, tačiau susiklostė palankios sąlygos Judėjai išsikovoti daugiau savarankiškumo: po karaliaus Ašurbanipalo mirties imperijoje tvyrojo chaosas, o Egiptas buvo nusilpęs. 621 m. pr. m. e. Jošijas iniciavo reformas, kuriose kertinį vaidmenį atliko Jeruzalės šventykla. Joje leista garbinti tik Jahvę, panaikintos vietinės šventvietės, aukojimai buvo atliekami Jeruzalėje.

Anot Biblijos, Jošijas žuvo stojęs į mūšį su Egipto faraonu Nechu II (pats jam metė iššūkį), išžygiavusiu padėti Asirijai, kuriai grasino babiloniečiai. Kaip minima 2 Karalių knygos 23,29, Nechas užmušęs Jošiją ties Megidu. Jo sūnus karalius Jehojakimas tapo Asiriją nugalėjusios Babilonijos vasalu.

## Išnašos
Keršto angelas

**Keršto angelas** () – 1962 m. siurrealistinis Meksikos filmas, tragikomedija. Scenarijaus autorius ir režisierius – Luis Buñuel, pagrindinį vaidmenį atlieka Silvia Pinal, prodiuseris – tuometinis Pinal vyras Gustavo Alatriste. 2004 m. „The New York Times“ filmą įtraukė į 1000 geriausių visų laikų filmų sąrašą. 2016 m. pagal šį filmą pastatyta to paties pavadinimo opera.

## Siužetas
Edmundas Nobilė (*Edmundo Nobile*) surengia draugams prabangią kviestinę vakarienę. Kol svečiai mėgaujasi maistu, tarnai vienas po kito dingsta. Vėliau jie susiburia svetainėje pasiklausyti muzikos ir pasikalbėti, tačiau ryte paslaptingai negali palikti kambario. Bėga dienos, jiems pritrūksta maisto bei vandens, apima panika ir beprotybė. Atvyksta kariuomenė ir policija, bet negali patekti į namą, nes sąlygos viduje pablogėjo.

## Aktoriai

* Silvia Pinal – Leticia, pravarde „La Valkiria“
* Jacqueline Andere – Alicia de Roc
* José Baviera – Leandro Gomez
* Augusto Benedico – Dr. Carlos Conde
* Luis Beristáin – Cristián Ugalde
* Antonio Bravo – Sergio Russell
* Claudio Brook – Julio
* César del Campo – Colonel Alvaro Aranda
* Rosa Elena Durgel – Silvia
* Lucy Gallardo – Lucía de Nóbile
* Enrique García Álvarez – Alberto Roc
* Ofelia Guilmáin – Juana Avila
* Nadia Haro Oliva – Ana Maynar
* Tito Junco – Raúl
* Xavier Loyá – Francisco Avila
* Xavier Massé – Eduardo
* Ofelia Montesco – Beatriz
* Patricia Morán – Rita Ugalde
* Patricia de Morelos – Blanca
* Bertha Moss – Leonora
* Enrique Rambal – Edmundo Nóbile

## Kritikų atsiliepimai
Filmas labai gerai įvertintas: remdamasi 31 recenzija, vertinimų apibendrinimo svetainė „Rotten Tomatoes“ filmui suteikė 94 % reitingą.

## Apdovanojimai
Filmas 1962 m. Kanų kino festivalyje gavo Tarptautinės kino kritikų federacijos (FIPRESCI) apdovanojimą. 1963 m. Bodil apdovanojimuose laimėjo Geriausio ne Europos filmo apdovanojimą.

## Nuorodos
* Filmas „Keršto angelas“ (YouTube svetainė, ispanų k., subtitrai anglų k.)

## Išnašos
Raudėnų geležinkelio stotis

**Raudėnų geležinkelio stotis** – geležinkelio stotis Raudėnų kaimo pietuose (Šiaulių rajonas). Praeina Vilniaus–Klaipėdos geležinkelis. Tai nedidelė stotis, skirta traukiniams prasilenkti vienbėgėje linijoje. Stoja priemiestiniai keleiviniai traukiniai Radviliškis–Klaipėda. Stoties pastatą nuo geležinkelio skiria garso atitvara.

## Istorija

Stotis įkurta 1925 m. Vėliau pastatyti keleivių rūmai – pastatas buvo tinkuoto mūro, dengtas čerpėmis. 

## Šaltiniai
Ihoris Hončaras

**Ihoris Hončaras** (*Ігор Вікторович Гончар*; g. 1993 m. sausio 10 d.) – futbolininkas iš Ukrainos, dešinysis gynėjas. 

## Karjera
„Bukovinos“ klubo auklėtinis. Karjerą pradėjo šio klubo jaunimo ekipose, o vėliau rungtyniavo Ukrainos, Slovakijos, Armėnijos klubuose.

2011–2013 m. priklausė FK Obolon'. 2012 m. nuomos pagrindais perleistas Chmelnickio „Dynamo“.

2013–2016 m. priklausė Donecko „Šachtar“, tačiau rungtyniavo Šahtar-3 elipoje, o 2015–2016 m. sezone nuomos pagrindais buvo perleistas Hoverla. 

2016 m. vasaros atstovavo FK Senica (Slovakija). 

2018–2019 m. priklausė FK Vorskla Poltava, tačiau nuomos pagrindais žaidė Hirnyk-Sport. 

2019–2020 m. atstovavo Lviv, o 2020 m. persikėlė į Alashkert (Armėnija).

2021 m. rungtyniavo FA P’yunik (Armėnija). 

Nuo 2021 m. vasaros priklausė FK Minaj.

### „Sūduvos“ klubas
2023 m. liepos 28 d. pasirodė pranešimai, kad atstovaus „Sūduvos“ klubui.

2023 m. liepos 29 d. debiutavo klube A lygos rungtynėse prieš „Džiugo“ klubą.

### „Muras United“ klubas
Nuo 2024 m. vasaros rungtyniavo Džalalabato Muras United (Kirgizija).

## Statistika
; A lygos statistika

Spalvų reikšmės:
:  rungtyniavo A lygoje;

## Išnašos

## Nuorodos
* alyga.lt svetainė
* Transfermarkt
* lietuvosfutbolas.lt
* Globalsportsarchive
Dejokas

**Dejokas** arba ***Dahjukas*** (, , ) – VIII a. pab. – VII a. pr. m. e. pr. medų vadas, buvęs pavaldus Manajaus karalystei (dab. šiaurės vakarų Iranas). Tradiciškai laikomas Medijos karalystės pradininku.

Pasak Herodoto, Dejokas buvęs pirmuoju medų karaliumi. Pradžioje medai gyvenę be valdžios, bet paskui nusprendę išsirinkti karalių ir pasirinkę Dejoką – kaimo teisėją, pagarsėjusį teisingumu. Dejokas suvienijęs medų gentis, pastatęs sostinę Ekbataną ir valdęs 53 metus (728–675 m. pr. m. e.). Tačiau dabartiniai istorikai mano, kad Herodotas Dejoką supainiojęs su Fraortu, kuris iš tiesų įkūręs medų valstybę.

Asirų šaltiniuose minimas tūlas *Daiukku*, gyvenęs Sargono II valdymo laikais (721–705 m. pr. m. e.) siejamas su Dejoku. Jis įvardijamas Manajaus provincijos valdytoju (*šaknu*). Dejokas, kurio sūnų buvo paėmę įkaitu uratiečiai, parėmė Urartu karalių Rusą I kovoje prieš Manajaus valdovą Ulsunu, bet galop į kovą stojo Sargonas II, sulaikė Dejoką ir su šeima ištrėmė į Hamatą (Sirija). Tačiau nėra jokių šaltinių, patvirtinančių, kad asirų minimas *Daiukku* yra tas pats Herodoto minimas Dejokas.

Asmenvardis **Dahyu-ka-* siejamas su iranėnų *dahju-* („žemė“).

## Šaltiniai
Jonavos uostas

**Jonavos uostas** arba **Jonavos prieplauka** – istorinis prekybinis ir keleivinis uostas Neries upėje, Jonavoje. Veikė nuo XVIII a. pabaigos iki XIX a.

## Istorija
Jonavos prieplauka įrengta dar XVIII a. pabaigoje. Neries upe greitai ir nebrangiai gabentos įvairios buitinės prekės bei žaliavos, išplukdoma Jonavoje pagaminta ar išauginta produkcija. Per uostą vykdytas sielių plukdymas, kuris sudarė beveik trečdalį Jonavos ekonomikos. Taip pat vystyta žvejyba, teiktos kelto paslaugos.

Neries transportinė reikšmė ypač išaugo Krymo karo (1853–1856 m.) metu, kai laivybinėmis Rusijos imperijos upėmis smarkiai padidėjo prekių ir keleivių pervežimas.

Uostas aktyviai plėtojosi iki XIX a. pabaigos ar XX a. pradžios, kai prekės pradėtos vežti geležinkeliais. Jonavos geležinkelio stotis atidaryta 1871 m. Atsiradus geležinkelių jungčiai Nerimi beveik išimtinai pradėta plukdyti tik sieliai. 1892 m. pro Jonavą Neries upe praplaukė apie 5 tūkst. sielių.

## Laivai

Naudoti buriniai ir irkliniai laivai, greičiausiai vytinės. 1843 m. įrengtas trečias valstybinis savaeigis keltas, o dar du kiti keltai buvo privatūs.

1854 m. į Jonavą atplaukė pirmasis garlaivis. 

## Atkūrimas
2020 m. pradėtas svarstyti Jonavos prieplaukos statybos projektas dešiniajame Neries krante.

## Šaltiniai
Machmudas (Astrachanės chanas)

**Machmudas, Astrachanės (Chadži-Tarchano) chanas** – trečiasis Didžiosios Ordos chanas 1459–1465 m., bei pirmasis Astrachanės chanas 1465–1476 m.

## Biografija
Kilęs iš Tukatimuridų šeimos, Čingizidų dinastijos šakos. Vyriausias Kiči Muchamado, Didžiosios Ordos chano, sūnus.

1459 m., mirus tėvui, paveldėjo sostą. Savo broliui Achmatui jis atidavė žemes Vidurio Pavolgyje, kur gyvavo pusiau nepriklausomos ordos.

Machmudui I priklausė stepės tarp Dniepro ir Volgos. Krymo chanas Chadži-Girėjus pretendavo į Aukso ordos palikimą, todėl netrukus įsiplieskė konfliktas tarp šių valdovų.

1465 m. Machmudas išvyko į žygį į Maskvos Didžiąją Kunigaikštystę arba į LDK pietus (dėl to tebesitęsia ginčai). Kertant Doną jį užpuolė Krymo chano kariuomenė, kuri nugalėjo Machmudą. Tuo pasinaudojo brolis Achmatas, užgrobęs Didžiosios Ordos žemes. Machmudas pasitraukė į Hadži-Tarchaną, kuris nuo seno buvo tukatimuridų ulusas.

1459 m. buvęs Didžiosios Ordos chanas pabėgęs į Chadži-Tarchaną, 1460 metais Machmudas šį chanatą ėmė valdyti savarankiškai, o jo valdos tapo nepriklausoma valstybe, nors ir buvo pripažįstama Didžiosios Ordos chanų viršenybė. Palaikė draugiškus santykius su savo galingais kaimynais – Nogajų Orda ir Didžiąja Orda.

Išliko Machmudo 1466 m. balandžio 10 d. žinutė (parašyta senąja totorių kalba) Osmanų sultonui Mehmedui II, kurioje jis siūlė sultonui taiką ir draugystę, buvo tikimasi, kad bus pripažinta Astrachanės chanato nepriklausomybė.

Remiantis įvairiais pranešimais, jis mirė 1471 ar 1476 m. Sostas atiteko jo sūnui Kasimui I.

## Taip pat skaitykite
* Kasimas I (Astrachanės chanas) – sūnus, sosto įpėdinis;
* Abdulkerimas (Astrachanės chanas) – sūnus, sosto įpėdinis;

## Nuorodos
* Р.&nbsp;Ю.&nbsp;Почекаев Цари ордынские. Санкт-Петербург, «Евразия» 2010 ISBN 978-5-91852-010-9
* Astrachanės chanatas 
* Обретение Астрахани . Pagal P.H. Chlebnikovo medžiagą „Astrachanė senoje gadynėje“ (1907 m.)
Kasimas I (Astrachanės chanas)

**Kasimas I, Astrachanės (Chadžitarchano) chanas** (mirė ~1500 m.) – antrasis Astrachanės chanas 1476–1480 ir 1482–1495 m.

## Biografija
Kilęs iš Tukatimuridų šeimos, Čingizidų dinastijos šakos. Vyriausias chano Machamudo sūnus.

Pirmą kartą šaltiniuose jį paminėjo Tverės pirklys Afanasijus Nikitinas savo kelionės pradžioje 1466–1468 m. Tuo metu Kasimas buvo žemių tarp Jeruslano ir Buzano upių valdytojas su Ordu Muazamo ir Ak Sarajaus miestais. Tikriausiai būtent Kasimas sulaikė ir apiplėšė Nikitiną arba pirmiausia pranešė savo tėvui, o paskui chano Machmudo įsakymu užpuolė pirklius.

Mirus tėvui chanui Machmudui, paveldėjo valdžią. Pasak Venecijos diplomato Ambrodžijo Kontarinio, Kasimas I iš pradžių valdė su dviem savo broliais. Manoma, kad jie buvo Janibekas ir Abdulkerimas.

Astrachanės chanas suteikė prieglobstį Muchamadui Šeibani ir Machmudui Sultanui, klajoklių uzbekų valstybės valdovo Abulchairo anūkui, kuris pabėgo į Chadžitarchaną po pralaimėjimo kazachams. Dėl šios priežasties apie 1472 m. jis konfliktavo su Achmatu, Didžiosios Ordos chanu. Po to brolius išvarė iš valstybės.

1480 m. Achmato kariuomenė įsiveržė į Kasimo valdas, pasodinusi į sostą Murtazą, chano Achamato sūnų. Tais pačiais metais, būdamas garbės kaliniu, Kasimas lydėjo pastarąjį žygyje į Maskvos Didžiąją Kunigaikštystę.

1482 m. Kasimas I sugebėjo atgauti sostą, pasinaudojęs chano Achmato mirtimi, kol vyko kova dėl sosto tarp velionio įpėdinių.

Apie tolesnę veiklą informacijos mažai. Manoma, kad Kasimas daugiausia dėmesio skyrė miestų ir savo chanato plėtrai.

1495 m. nuvertė jo paties brolis Abdulkerimas. Manoma, kad Kasimas mirė apie 1500 m.

## Taip pat skaitykite
* Machmudas (Astrachanės chanas) – chano tėvas;
* Abdulkerimas (Astrachanės chanas) – chano brolis, sosto įpėdinis;

## Nuorodos
* Р.&nbsp;Ю.&nbsp;Почекаев Цари ордынские. Санкт-Петербург, «Евразия» 2010 ISBN 978-5-91852-010-9
* Astrachanės chanatas 
* Обретение Астрахани . Pagal P.H. Chlebnikovo medžiagą „Astrachanė senoje gadynėje“ (1907 m.)
Abdulkerimas (Astrachanės chanas)

**Abdulkerimas** – Didžiosios Ordos chanas (1482–1485, 1488–1490, 1491 m.), trečiasis Astrachanės chanas (1495–1504 m., 1509–1514 m.).

## Biografija
Kilęs iš Tukatimuridų šeimos, Čingizidų dinastijos šakos. Chano Machmudo sūnus.

Mirus tėvui (1471 ar 1476 m.) sostas atiteko Machmudo sūnui Kasimui I, o Abdulkerimas gavo ulusą į pietus nuo Volgos žiočių.

1481 m. Abdulkerimas pasinaudojo Didžiosios Ordos chano Achmato mirtimi, įsivėlė į kovą dėl valdžios. Buvo paskelbtas Ordos chanu (kartu su Saidu Ahmadu II).

1482 m. Šeichachmadas taip pat paskelbtas Didžiosios Ordos chanu, netrukus užėmė Sarajberkę ir plėtė savo įtaką į kitus ulusus.

Abulkerimas kovojo prieš Šeichachmadą iki 1485 m., tačiau priverstas trauktis į Dono stepę. Sudarė sąjungą su Saidu Ahmadu II, pabėgusiu iš Krymo chanų nelaisvės. Apie 1488 m. Abulkerimas buvo paskelbtas Didžiosios Ordos bendrachanu (kartu su Saidu Ahmadu II ir Murtaza).

1490 m. Abdulkerimas kartu su Saidachmadu II ir Šeichachmadu apiplėšė šiaurines Krymo chanato žemes. Vėliau sąjungininkai pasitraukė į Dniepro žemupį. Čia jie sužinojo apie Krymo chano Mengli I Girėjaus ir Maskvos didžiojo kunigaikščio Ivano III puolimą, dėl kurio jie pasitraukė į Pavolgį. Abulkerimas netrukus prarado chano titulą.

1495 m. nuvertė savo brolį Kasimą I, užgrobdamas valdžią Astrachanės chanate. 1498 m. apsigynė nuo Didžiosios Ordos kariuomenės bandymo užgrobti Chadžitarchaną.

1501 m. Nogajų ordos vadas Jamgurčis primetė Abdulkerimui susitarimą, pagal kurį Astrachanės gyventojai kasmet turėjo sumokėti Nogajų Ordai 40 000 altynų pinigais.

1504 m. Abulkerimą nuvertė Nogajų Ordos karvedys Hasanas Bėjus, pasodinęs į sostą Kasimą II, Saido Achmado II sūnų.

1509 m. buvo grąžintas į sostą. Tais pačiais metais prisijungė prie karinės kampanijos Kryme. Tačiau kertant Volgą juos užpuolė Krymo kalgas Mehmedas Gerėjus, kuris sutriuškino Nogajaus ir Astrachanės totorius.

1514 m. įsitraukė į Alchagiro ir šeicho Machometo rietenas dėl valdžios. 1514 metais Abdulkerimą nuvertė Alchgiras, pasodinęs į sostą savo brolį Janibeką.

Apie tolesnę veiklą informacijos mažai. Spėjama, kad Abdulkerimas mirė arba žuvo apie 1520 m.

## Taip pat skaitykite
* Kasimas I (Astrachanės chanas) – brolis;
* Machmudas (Astrachanės chanas) – tėvas;
* Abdulrachmanas (Astrachanės chanas) – sūnus;

## Nuorodos
* Сафаргалиев М.&nbsp;Г.&nbsp;Заметки об Астраханском ханстве // Сборник статей преподавателей Мордовского государственного педагогического университета. Саранск, 1952
* Похлёбкин В.&nbsp;В.&nbsp;Татары и Русь. Глава 3.&nbsp;— Москва. «Международные отношения» 2000 г.
* Почекаев Р.&nbsp;Ю.&nbsp;Цари ордынские. Биографии ханов и правителей Золотой Орды.&nbsp;— СПб.: Евразия, 2010.&nbsp;— 408 с.&nbsp;— ISBN 978-5-91852-010-9.
* Astrachanės chanatas 
* Обретение Астрахани . Pagal P.H. Chlebnikovo medžiagą „Astrachanė senoje gadynėje“ (1907 m.)
Kasimas II (Astrachanės chanas)

**Kasimas II** (mirė 1532 m.) – ketvirtasis Astrachanės chanas (valdė 1504–1509, 1528–1531, 1532 m.).

## Biografija
Kilęs iš Tukatimuridų šeimos, Čingizidų dinastijos šakos. Saido Achmado II, Didžiosios Ordos chano, sūnus. Apie jo jaunystę žinoma mažai. 1504 m., po tėvo mirties, susirėmimo su Krymo totoriais metu, pasitraukė į Nogajų Ordą. Tais pačiais metais, padedamas Hasano Bėjaus, nuvertė Astrachanės chaną Abdulkerimą ir užėmė sostą.

Ilgą laiką buvo priklausomas nuo Nogajų Ordos.

Mažai žinoma apie vėlesnę beveik 20 metų Kasimo veiklą. Galbūt jis persikėlė į Lietuvos Didžiąją Kunigaikštystę, kur apsigyveno jo dėdė Šeichachmadas.

1529 m. grįžo į Hadžitarchaną, kai Šeichachmadas tapo chanu. Netrukus, padedamas Nogajų Ordos, užgrobė valdžią.

1531 m. išsiuntė laišką Osmanų sultonui Suleimanui I, tikriausiai su prašymu padėti mainais į jo viršenybės pripažinimą. Tačiau tų pačių metų gegužę jį nuvertė Nogajų Ordos karvedys Sajidas Achmadas Bija, paskyręs chanu Isliamą Girėjų.

Nuo 1532 m. sausio iki liepos Kasimas II vėl atgavo valdžią, pasiuntė pasiuntinį pas Maskvos didįjį kunigaikštį Vasilijų III. Tačiau tais pačiais metais jį nuvertė Tiumenės chanas Ak Kubekas.

## Taip pat skaitykite
* Machmudas (Astrachanės chanas) – pirmasis chanas;
* Kasimas I (Astrachanės chanas) – antrasis chanas;
* Abdulkerimas (Astrachanės chanas) – trečiasis chanas;

## Nuorodos
* Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part II, division I. The so-called tartars of Russia and Central Asia. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.
* Татарский энциклопедический словарь.&nbsp;— Казань, 1999.
* Р.&nbsp;Ю.&nbsp;Почекаев Цари ордынские. Санкт-Петербург, «Евразия» 2010 ISBN 978-5-91852-010-9
* Astrachanės chanatas 
* Обретение Астрахани . Pagal P.H. Chlebnikovo medžiagą „Astrachanė senoje gadynėje“ (1907 m.)
Kasimas (Astrachanės chanas)

* Kasimas I (Astrachanės chanas) – antrasis Astrachanės chanas;
* Kasimas II (Astrachanės chanas) – ketvirtasis Astrachanės chanas;
Antiochas I Soteras

**Antiochas I Soteras** (, 324–261 m. pr. m. e.) – Seleukidų dinastijos valdovas, Sirijos karalius, 292–281 m. pr. m. e. valdęs rytines provincijas, o 281–261 m. pr. m. e. visą Siriją.

Karaliaus Seleuko I Nikatoro sūnus, Antiocho II Tėjo tėvas. Atrėmė klajoklių antpuolius karalystės rytuose, kuriuos valdyti jam perleido tėvas. Po tėvo nužudymo, perėmė visos karalystės valdžią.

Nuo pat valdymo pradžios susidūrė su sukilimais Sirijoje, Mažojoje Azijoje, o Makedonijos valdovas Antigonas II paskelbė jam karą. Visgi, netrukus Makedoniją nusiaubė galatai, kurie vėliau ėmė veržtis į Mažąją Aziją. 275 m. pr. m. e. Antiochas I nugalėjo galatus. Išlaisvintų iš galatų jonėnų pavadintas Gelbėtoju (*Sōtēr*). Sudarė taiką su Antigonu II.

Antiochas I Soteras skatino graikus imigruoti į Siriją, kad atsvertų galatų pavojų, Mažojoje Azijoje ir Irane įkūrė daug naujų miestų. Greičiausiai skatino babilonietiškos religijos ir kultūros atgimimą, kad atremtų persiškos kultūros įtaką. Paskelbęs savo tėvą dievu, valstybėje įvedė valdovų kultą. Per I Sirijos karą (274–271 m. pr. m. e.) su Egipto karaliumi Ptolemaju II Filadelfu prarado Finikiją ir Mažosios Azijos pakrantes. 266–261 m. pr. m. e. pralaimėjo karą su Pergamu.

Antiochas I Soteras paskutinis valdovas, titulavęsis prestižiniu Mesopotamijoje Visatos valdovo () titulu.

## Šaltiniai
Donaldas II

**Donaldas II** (, , IX a. – 900 m.) – piktų ir Škotijos karalius. Jis Konstantino I sūnus ir paskutinis, kuris vadinamas „piktų karaliumi“.

## Biografija
Donaldas tapo karaliumi po Giriko () mirties arba nuvertimo, kurio data nėra tiksliai žinoma, bet paprastai nurodoma 889 m. Albos karalių kronikoje rašoma:

Buvo iškelta prielaida, kad Dunotaro užpuolimas, užuot buvęs nedidelis saujelės piratų reidas, gali būti siejamas su Haraldui I Šviesiakasiui priskiriamu Škotijos nusiaubimu. Berchano pranašystėje Donaldo mirtis minima Dunotare, tačiau atrodo, kad ji priskiriama gėlams, o ne šiauriečiams. Kituose šaltiniuose rašoma, kad jis mirė Forese. Jis palaidotas Ajonoje.

## Išnašos

## Šaltiniai

* Anderson, Alan Orr, *Early Sources of Scottish History A.D 500&ndash;1286*, volume 1. Reprinted with corrections. Stamford: Paul Watkins, 1990. 
* Anderson, Marjorie Ogilvie, *Kings and Kingship in Early Scotland.* Edinburgh: Scottish Academic Press, revised edition 1980. 
* Broun, Dauvit, "National identity: 1: early medieval and the formation of Alba" in Michael Lynch (ed.) *The Oxford Companion to Scottish History.* Oxford UP, Oxford, 2001. 
* Duncan, A. A. M., *The Kingship of the Scots 842–1292: Succession and Independence.*, Edinburgh: Edinburgh University Press, 2002. 
* Smyth, Alfred P., *Warlords and Holy Men: Scotland AD 80-1000.* Reprinted, Edinburgh: Edinburgh UP, 1998. 
* Sturluson, Snorri, *Heimskringla: History of the Kings of Norway*, tr. Lee M. Hollander. Reprinted University of Texas Press, Austin, 1992. 
* Woolf, Alex, "Constantine II" in Michael Lynch (ed.) op. cit.
Antiochas II Tėjas

**Antiochas II Tėjas** (, 287–246 m. pr. m. e.) – Seleukidų imperijos (Sirijos) karalius, valdęs nuo 261 iki 246 m. pr. m. e.

Karaliaus Antiocho I Sotero sūnus. Susivienijęs su Makedonijos karaliumi Antigonu II Gonatu dalyvavo II Sirijos kare (259–255 m. pr. m. e.) prieš Egipto karalių Ptolemają II Filadelfą. Susigrąžino tėvo prarastas žemes: Mažosios Azijos pakrantes su Mileto bei Efeso miestais ir Finikiją. Tuo tarpu Antigonas nugalėjo egiptiečių laivyną.

Milete nuvertęs tironą, Antiochas II miestiečių pradėtas garbinti kaip dievas (*Theos*). Vėliau savo kultą įtvirtino visoje valstybėje. Jonijos miestams suteikė laisvę, skatino miestų steigimąsi visoje imperijoje.

253 m. pr. m. e. dėl nežinomų priežasčių išsiskyrė su žmona Laodike ir vedė Ptolemajaus dukterį Berenikę. 246 m. pr. m. e. Antiochui II mirus, karalienės pradėjo tarpusavyje kariauti. Jo sūnus Seleukas II pakeitė tėvą Sirijoje, o Mažojoje Azijoje įsitvirtino kitas jo sūnus Antiochas Hieraksas.

## Šaltiniai
Besas (Achemenidai)

**Besas** (, ) arba ***Artakserksas V*** (mirė 329 m. pr. m. e.) – persų Baktrijos ir Sogdianos satrapas valdant Darijui III, vėliau pasiskelbęs Achemenidų karaliumi (330–329 m. pr. m. e.).

Darijui III tapus karaliumi, Besas paskirtas Baktrijos ir Sogdianos satrapu. Iš savo sostinės Baktros jis valdė Baktriją ir Sogdianą, taip pat Indijos pasienio sritis, klajoklius iranėnus sakus laikė pavaldžius imperijai. 331 m. pr. m. e. sudarė karinį dalinį kovai Gaugamelų mūšyje. Darijui III pralaimėjus Aleksandrui Makedoniečiui, Besas kartu su karaliumi atsitraukė į Ekbataną.

Ekbatanoje Besas kartu su viziriu Ekbaentu suėmė Darijų III, o artėjant graikų kariuomenei jį nužudė.

330 m. pr. m. e. graikų dar neužimtoje Baktrijoje Besas pasiskelbė karaliumi Artakserksu V. Jis bandė telkti pajėgas prieš Aleksandro Makedoniečio kariuomenę, tačiau vieningai pasipriešinti nepavyko. 329 m. pr. m. e. pavasarį makedonai įsiveržė į Baktriją, sostinė Baktra buvo užimta – generolai sulaikė Besą, atidavė jį makedonams, kurie paskutinį Achemenidų karalių nužudė.

## Šaltiniai