open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Petraičiai (Šakiai)

**Petraičiai** – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, šalia kelio . Yra molio telkinys.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Abiponai

**Abiponai** – išnykusi Pietų Amerikos indėnų gentis, priklausanti gvajkurų genčių grupei. Kalbėjo matakų-gvajkurų grupei priskiriama abiponų kalba. Buvo artimi pilagams, tobams, mokoviams.

Gyveno Gran Čiake, daugiausia tarp Bermecho upės ir Malabrigo upelio pietuose. Buvo narsūs kariai, kurie netrukus prisijaukino iš konkistadorų atimtus arklius ir ilgai priešinosi žemių kolonizacijai. Manoma, ka pradžioj gyveno ir Šiauriname Čiake, prie Pilkomajo, Paragvajaus upių, vėliau pasitraukė į pietus, iš rytinio Paranos kranto juos išstūmė gvaraniai. 1640 m. nugalėjo matarus ir dominavo savo gyvename regione. Vertėsi medžiokle, žvejyba, rankiojimu. Buvo karingi, vedami šamano paskirto karo vado.

XVIII a. abiponų žemėse pradėjo kurtis krikščioniškos misijos: 1748 m. *San Jerónimo del Rey* (dabartinio Rekonkistos miesto vietoje), 1749 m. *Purísima Concepción* (prie Salado upės), 1750 m. *San Fernando del Río Negro* (dabartinės Resistensijos vietoje), 1763 m. *Santo Rosario y San Carlos del Timbó* (dabartinės Eraduros gyvenvietės vietoje). 1768 m. iš Amerikos išvarius jėzuitus misijos užsidarė, o abiponai paliko gyvenvietes. Daug jų išnaikino tobai ir mokoviai.

Austrų jėzuitas Joseph Brigniel sudarė abiponų kalbos žodyną, gramatiką, nupiešė jų žemių žemėlapį. 1896 m. šis jo darbas įtrauktas į *Boletín la Academia Nacional de Ciencias* rinkinį. Kitas austrų jėzuitas Martín Dobrizhoffer aprašė abiponų papročius, gyvenimo būdą (*De Abiponibus*, Viena, 1784 m.). Apie abiponus rašė Charles Darwin veikale *The Descent of Man*.

XIX a. pr. abiponai sudarė taiką su Korienteso provincija.
 
Abiponai buvo skirstomi į tris grupes: riukachus (*rükahes*), gyvenusius lygumose, nakaigetergechus (*nacaigueterguejes*), gyvenusius miškuose ir jaukanigus (*yaaucanigas*), gyvenusius paupių pelkynuose. Pastarieji galėję būti ir mepenai, asimiliavęsi su abiponais.

Iki XIX a. abiponų grupės tebegyveno į šiaurę nuo Santa Fė. Dabar oficialiai laikomi išnykusiais, nors teigiama, kad Formosos provincijos pietryčiuose yra išlikę jų palikuonių.

## Šaltiniai
* Katalikų enciklopedija
* Encyclopædia Britannica 1911 m. leidimas apie abiponus
Peleniai (Šakiai)

**Peleniai** – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės rytus nuo Lukšių, prie Lenkupio upelio. Yra Pelenių senosios kapinės.

## Istorija

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Kaime gimė žymus lietuvių skulptorius Vincas Grybas (1890–1941). Kapinėse palaidoti jo tėvai.

## Šaltiniai
Pakalniškiai (Šakiai)

**Pakalniškiai** – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės rytus nuo Gelgaudiškio, Nemuno kairiajame krante. Yra degintinių žmonių ir žirgų kapai.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Keksholmo grafystė

**Keksholmo grafystė** (, , arba **Keksholmo [[lėnas (teritorija)|lėnas]]**) buvo Švedijos karalystės administracinis vienetas nuo 1617 iki 1721 metų, kuomet pietinė jos dalis atiteko Rusijos imperijai pagal Niustado sutartį.

Grafystės sostinė buvo Keksholmas (, ), šiandieninis Priozerskas.

## Raida
Šią teritoriją Švedija gavo iš Rusijos kartu su Ingrijos kunigaikštyste 1617 m. pagal Stolbovo sutartį. Grafystės ribos buvo Lieksa šiaurėje ir Hyrsylä rytuose. Pietuose grafystė ribojosi su Vyborgo ir Niusloto grafyste.

Po Didžiojo šiaurės karo dalis šios teritorijos 1721 m. atiteko Rusijai, o likusi teritorija buvo prijungta prie Savolos ir Kymengardo grafystės (, ), o likusi - prie Vyborgo ir Niusloto grafystės. 1743, po Rusijos-Švedijos karo kita jos pietinė dalis atiteko Rusijai pagal Abo sutartį. Šios teritorijos tapo Rusijos Vyborgo gubernija, kuri taip pat žinoma kaip *[[Senoji Suomija]]*.

Po rusų pergalės Suomijos kare 1809 Švedija atidavė visą savo teritoriją Suomijoje Rusijai pagal Fridrikshamno sutartį, iš jos buvo sukurta atskira kunigaikštystė. 1821 Rusija prijungė Vyborgo guberniją prie Didžioji Suomijos kunigaikštystė.
Samuelio knygos

**Samuelio knygos** – dvi Senojo Testamento knygos, priskiriamos istorinių knygų grupei.

Samuelio knygose aprašyta Izraelio, kaip valstybės, istorija prasidėjo nuo paskutiniojo teisėjo iki paskutiniųjų karaliaus Dovydo metų. Šiose knygose pasakojama, kaip Samuelis tampa antruoju po Dievo Izraelio vadu. Knygose aprašyta, kaip Saulius paskiriamas pirmuoju Izraelio karaliumi, pirmieji Sauliaus karaliavimo metai, kaip Dievas pasirenka Dovydą. Paminėta jo kova su Galijotu, kaip Saulius persekioja Dovydą, Sauliaus ir jo sūnaus Jehonatano mirtis, Dovydo tapimas viso Izraelio karaliumi. Kalbama apie Dovydo karus, jam skirtą Dievo bausmę, šeimyninius nesutarimus (Abšalomo maištas ir po jo sekę įvykiai), Dovydo senatvę.

Samuelio knygose aprašyti įvykiai apima maždaug šimto metų laikotarpį, apytikriai 1075–975 m. pr. m. e. 

Pagrindiniai knygos veikėjai – Samuelis, Dovydas, Galijotas, Jehonatanas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Pirmoji Samuelio knyga
* Antroji Samuelio knyga
Svirnų piliakalnis

**Svirnų piliakalnis** arba **Žiogų piliakalnis** – piliakalnis Anykščių rajone, Šventosios slėnio dešiniajame šlaite, prie Domeikių kaimo, 2 km į pietus nuo Svirnų II, buvusio Žiogų kaimo vietoje.

Pasiekiamas plentu  nusileidus į Šventosios slėnį, susikirtime su lauko keliuku juo pasukus į dešinę (vakarus), už 200 m (yra dešinėje).

Piliakalnis yra Šventosios dešiniojo kranto viršutinės terasos daubų suformuotame atragyje. Aikštelė beveik keturkampė, pailga R–V kryptimi, 55x28 m, žemesniu R galu. Jos V gale supiltas 1,5 m aukščio, 15 m pločio pylimas, kurio 3,5 m aukščio išorinis šlaitas leidžiasi į 10 m pločio, 0,8 m gylio griovį. Šlaitai statūs, iki 20 m aukščio. Piliakalnis apardytas ant pylimo pastatyto trianguliacijos bokštelio, artas, dabar dirvonuoja. Piliakalnis minimas ir Žiogų vardu.

Į rytus ir vakarus nuo piliakalnio 2,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje buvo rasta sidabrinių papuošalų likučių.

Piliakalnis datuojamas I tūkst. – II tūkst. pradžia.

## Nuotraukos


Vaizdas:Svirnų piliakalnis.JPG|Piliakalnis 2012 m.
Vaizdas:Svirnų pil..JPG
Vaizdas:Svirnu piliakalnio aikstele is rytu puses.jpg|Svirnų piliakalnio aikštelė iš rytų pusės
Vaizdas:Svirnu piliakalnio aikstele is vakaru puses.jpg|Svirnų piliakanio aikštelė iš vakarų pusės
Vaizdas:Svirnu piliakalnis is siaures vakaru puses.jpg|Svirnų piliakalnis iš šiaurės vakarų pusės
Vaizdas:Svirnu piliakalnis is rytu puses.jpg|Svirnų piliakalnis iš rytų pusės
Vaizdas:Svirnu piliakalnis is pietvakariu puses.jpg|Svirnų piliakalnis iš pietvakarių pusės
Vaizdas:Svirnu piliakalnis is pietu puses.jpg|Svirnų piliakalnis iš pietų pusės
Vaizdas:Svirnu piliakalnio aikstele is rytu puses.jpg|Svirnų piliakalnio aikštelė iš rytų pusės
Vaizdas:Svirnų piliakalnis. Trianguliacijos bokštelis.JPG|Trianguliacijos bokštelis piliakalnio viršūnėje
Vaizdas:Svirnų piliakalnio informacinis stendas.jpg|Svirnų piliakalnio informacinis stendas 2025 m. nuotr.


## Nuorodos
* Piliakalniai.lt
* Travel.lt
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Mokytojo knyga

**Mokytojo knyga** arba **Ekleziasto knyga**, **Koheleto knyga** (, ) – viena iš Senojo Testamento knygų, priskiriama išminties knygų grupei. Knygos autoriumi simboliškai laikomas karalius Saliamonas.

Šioje knygoje Koheletas (mokytojas) kaip ir Jobas svarsto amžiną klausimą kodėl gyvenimas atrodo toks beprasmiškas. „Filosofas“ Koheletas yra vadinamas karaliumi, Dovydo sūnumi. Kad ir kas jis būtų buvęs, Koheletas, kaip ir visi išminčiai, žvelgia atgal į patirties ir apmąstymų kupiną gyvenimą. Kad ir kaip atkakliai žmonės stengtųsi siekti išminties, pasisekimo, teisingumo, jų pastangų rezultatai būsią tik trumpalaikiai ir menki. Ieškoti ko nors tvaraus gyvenime, anot Koheleto, tėra „vėjo gaudymas“. Toks pesimistinis požiūris kyla iš to, kaip Koheletas supranta Dievą. Jis tiki į Dievą, bet mano, kad mums niekada nebus duota žinoti kokie yra tikrieji jo ketinimai. Knygoje apmąstomas grynai žmogiškųjų interesų apriboto gyvenimo skurdumas. Tai filosofinių aforizmų rinkinys, kur mintis juda laisvai, kartojasi, tikslina save pačią.

Manoma, kad knyga sukurta Palestinoje apie III a. pr. m. e., joje galima rasti daug paralelių su senovės egiptiečių „Arfininko giesme“, „Nusivylusiojo pasikalbėjimu su savo siela“.

Iš Ekleziasto knygos kilę tokie žymūs posakiai kaip „tuštybių tuštybė, visa – tuštybė“, „nieko naujo po saule“, „visa tuštybė ir ganymas vėjo“.

## Šaltiniai

* „Ekleziastas“, iš: *Senovės Rytų poezija*, sudarė Sigitas Geda. Vilnius: Vaga, 1991, p. 314–336.

## Nuorodos
* Mokytojo knyga
Liepojos Lauvas

**Liepojos „Lauvas"** – krepšinio klubas iš Latvijos, LBL ir BBL rungtynes žaidžiantis Liepojos mieste. 1997 metais klubas yra iškovojęs antrąją vietą LBL čempionate. 2008 metais BBL iššūkio taurėje, pateko į pusfinalį tačiau iškovojo tik ketvirtąją vietą taurėje. 

## Pasiekimai

### [[LBL]]

* 1991-1992 m. - 8 vieta
* 1992-1993 m. - 8 vieta
* 1993-1994 m. - 11 vieta
* 1994-1995 m. – 9 vieta 
* 1995-1996 m. – 7 vieta
* 1996-1997 m. - 2 vieta
* 1997-1998 m. – 5 vieta 
* 1998-1999 m. – 5 vieta 
* 1999-2000 m. – 3 vieta 
* 2000-2001 m. – 4 vieta 
* 2001-2002 m. – 7 vieta 
* 2002-2003 m. – 4 vieta 
* 2003-2004 m. – 5 vieta 
* 2004-2005 m. – 5 vieta
* 2005-2006 m. – 6 vieta
* 2006-2007 m. – 4 vieta
* 2007-2008 m. – 6 vieta
* 2008-2009 m. – 6 vieta
* 2009-2010 m. - 5 vieta
* 2010-2011 m. - 3 vieta
* 2011-2012 m. - 3 vieta

### [[BBL]]
* 2004-2005 m. – 5 vieta (Iššūkio taurė)
* 2005-2006 m. – 13 vieta
* 2007-2008 m. - 4 vieta (Iššūkio taurė)
* 2008-2009 m. - 8 vieta (Iššūkio taurė)
* 2009-2010 m. – 9 vieta 
* 2010-2011 m. - 12 vieta 
* 2011-2012 m. – 14 vieta

## Buvę žaidėjai
* Martynas Andriukaitis (1981–2014)

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
Nehemijo knyga

**Nehemijo knyga** – viena iš Senojo Testamento knygų.

Nehemijo knygoje aprašytas Nehemijo grįžimas į Jeruzalę ir miesto sienų atstatymo pabaiga. Aukštu valdininku tapęs žydų tremtinys Nehemijas vadovavo trečiam žydų sugrįžimo į Jeruzalę etapui. Jis buvo paskirtas Judėjos valdytoju ir vadovavo miesto sienų atstatymui. Jo religinės reformos iš dalies sutapo su Ezros veikla.

Šis veikalas glaudžiai susijęs su Metraščių ir Ezros knygomis, todėl gali būti, jog knyga parašyta apie 400 m. pr. m. e.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Nehemijo knyga
Kiauštakių parazitinis šamukas

**Kiauštakių parazitinis šamukas** (*Vandellia cirrhosa*), dar vadinamas **kandiru** – gėlavandenė parazitinė šamažuvė (*Siluriformes*), priklausanti genitalijų šamukų (*Trichomycteridae*) šeimai. Paplitusi Amazonijoje, daugiausia ties Amazonės ir Negro upių santaka, netoli Manauso miesto.

Tai mažą ungurį primenanti, skaidri, vandenyje beveik nematoma žuvis. Gali išaugti iki 15 cm ilgio. Tai parazitinis gyvūnas, mintantis krauju. Kiauštakių parazitinis šamukas gali pajusti kraujo kvapą vandenyje per tolimą atstumą ir greitai pagal jį rasti auką. Paprastai tyko dumbliname upės dugne, o pajutęs kraują, šlapimą, amoniaką vandenyje puola jį skleidžiančią auką (paprastai kitą žuvį). Šamukas įlenda į žuvies žiaunas ir ten prikibęs aštriais dygliais įsitvirtina. Tuomet pragraužia žuvies kūne skylę kol pasiekia pagrindines kraujagysles. Pasimaitina paprastai per 2 minutes, o auka dažniausiai po tokio sužalojimo žūsta. Pasimaitinęs kandiru grįžta į upės dugną, kur virškina maistą.

Kiauštakių parazitinis šamukas taip pat atakuoja ir žmones, Amazonijoje jo bijoma dar labiau negu piranijų. Žuvis gali patekti į organizmą per analinę angą, vaginą arba šlaplę. Kadangi patekusi į vidų išsleidžia dyglius, ją praktiškai pašalinti galima tik operacijos būdu. Tačiau Amzonijoje dažnai suteikti tokią medicininę pagalbą skubiai nėra galimybių, todėl šamukas iš organizmo varomas nuovirais (amerikinės genipos – *Genipa americana*). Nors jo patekimas į organizmą dažniausiai nėra mirtinas, bet sukelia didelius skausmus. Kiauštakių parazitinis šamukas žmogų suranda pagal šlapimo kvapą jam šlapinantis vandenyje. Šlapinimosi metu šlaplė išsiplėčia, todėl žuvis gali į ją patekti.

## Šaltiniai
Ezros knyga

**Ezros knyga** arba **Ezdro knyga** – viena iš Senojo Testamento knygų.

Ezros knygoje pasakojama apie dvi žydų grupes, grįžusias iš Babilono tremties į tėvynę. Pirmasis būrys sugrįžta į Jeruzalę vadovaujamas Zerubabelio, antrajam vadovavo Ezra. Žydai, nepaisydami pasipriešinimo, atstatė Jeruzalės šventyklą ir, Ezros vadovaujami, pradėjo laikytis įstatymo nurodymų. Rašoma apie kovos su vietine opozicija metus ir Persijos valdovų paramą, šventyklos atšventinimą, Paschos šventimą, mišriųjų santuokų bylą.

Knyga parašyta papildant Metraščių knygas, greičiausiai apie 400 m. pr. m. e.

Pagrindiniai knygos veikėjai – Ezra (kunigas, Aarono palikuonis), Zerubabelis, Persijos karalius Kyras, pranašas Izaijas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Ezros knyga (lietuviškas vertimas)
Alvydas Matulka

**Alvydas Matulka** (1955 m. gegužės 30 d. Robliuose, Rokiškio rajone – 1991 m. sausio 13 d. Vilniuje) – vienas Lietuvos laisvės gynėjų, Sausio 13-osios auka.

## Biografija
1973 m. baigė Panemunėlio vidurinę mokyklą. Mokėsi Kaune, profesinėje technikos mokykloje, šaltkalvio-įrankininko specialybės. 

Dirbo Rokiškio mašinų gamykloje, autotransporto įmonėje. Vėliau vairuotoju Rokiškio valstybiniame paukštininkystės ūkyje.

1988–1989 m. aktyviai dalyvavo Sąjūdžio veikloje. 

1991 m. sausio 12 d. – kartu su kitais rokiškėnais autobusu atvažiavo budėti į Vilnių, budėjo prie Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos rūmų. Sausio 13-osios naktį, apie 2 valandą, išgirdęs, kad Vilniuje prie Televizijos bokšto žūsta žmonės, sukniubo Nepriklausomybės aikštėje, bandymas gaivinti buvo nesėkmingas. Mirė nuo ūmaus miokardo infarkto.

Palaidotas Rokiškio Kalneliškių kapinėse.

## Apdovanojimai
1991 m. sausio 15 d. už pasižymėjimą didvyrišku narsumu ir ištverme ginant Lietuvos Respublikos laisvę ir nepriklausomybę po mirties apdovanotas I laipsnio Vyčio Kryžiaus ordinu.

1992 m. sausio 9 d. už drąsą ir pasiaukojimą ginant Lietuvos laisvę ir nepriklausomybę po mirties apdovanotas Sausio 13-osios atminimo medaliu. 

## Atminimas
Prie kultūros namų Bajorų kaime, kuriame gyveno, atidengta atminimo lenta.

## Nuorodos
* Alvydas MATULKA (1955–1991)
Kiauštakių parazitiniai šamukai

**Kiauštakių parazitiniai šamukai** (*Vandellia*) – gėlavandenė parazitinių šamažuvių (*Siluriformes*), priklausančių genitalijų šamukų (*Trichomycteridae*) šeimai gentis. Paplitusi Amazonijos upėse.

Sudaro trys rūšys:
* Kiauštakių parazitinis šamukas (*Vandellia cirrhosa*) – gyvena Amazonės baseine
* *Vandellia beccarii* – Orinoko baseine ir Gajanos upėse
* *Vandellia sanguinea* – Amazonės, Orinoko, Esekvibo baseinuose

Dydis svyruoja nuo 5,3 cm (*V. sanguinea*) iki 17,0 cm (*V. cirrhosa*).

Kiauštakių parazitiniai šamukai minta gyvūnų (daugiausia žuvų) krauju, parazituodami jų kraujotakos sistemoje. Aktyvūs tiek dieną, tiek naktį, aukos ieško cheminiais jutikliais, jaučiančiais kraujo, šlapimo kvapą. *Vandellia cirrhosa* gali parazituoti ir žmogaus šlapimo sistemoje.
Kolosoma

**Kolosoma** (*Colossoma macropomum*, ) – gėlavandenė mažųjų lašišakarpių (*Characidae*) šeimos žuvis, priklausanti monotipinei kolosomų (*Colossoma*) genčiai. Gyvena Pietų Amerikos upėse, Amazonės ir Orinoko baseinuose, tačiau dabar įveista platesniame areale.

Gali užaugti daugiau nei 1 m ilgio ir sverti 30 kg. Savo forma primena piraniją ir kartais painiojama kaip plėšri žuvis. Kūno apačia ir pelekai juodi, per vidurį dėmėta.

Gyvena pavieniui, suaugusios žuvys plaukioja potvynių užlietuose miškuose. Minta zooplanktonu, vabzdžiais, sraigėmis, vaisiais, pūvančiais augalais.

Kolosomos vertinamos akvakultūroje; gali gyventi mineralais skurdžiuose vandenyse, atsparios ligoms.
Autofagija

**Autofagija** () – normalus ir valdomas ląstelės savęs virškinimo procesas.
Šalinamos ląstelės dalys apgaubiamos endoplazminio tinklo sluoksniu, taip susidaro autofaginė pūslelė. Jai susiliejus su lizosoma į lizosomos vidų patekusios struktūros visiškai suardomos.

Baltymų atranka ir po jos sekanti viduląstelinė proteolizė vykdomos citoplazmoje, ją atlieka sudėtinga daugiakomponentė sistema. Čia labai svarbų vaidmenį atlieka oligopeptidas ubikvitinas ir ubikvitinavimo sistema. Be to, baltymų degradacijoje dalyvauja ATP ir polifermentinis kompleksas, vadinamas *[[proteosoma]]*, kuri be proteolizinio aktyvumo turi dar ir ATPazinį aktyvumą, taip pat šaperonai, specifiniai baltymai, kontroliuojantys polipeptidinių grandinių susilankstymą (), jų migraciją ir proteolizę.

## Mikro ir makro autofagijos

Daugiausia viduląstelinių baltymų degraduojami lizosomose vykstant makroautofagijai.
Šio proceso metu citoplazmos regionas su citozoliniais baltymais yra apgaubtas membranos tam, kad susidarytų dvigubos membranos dariniai, kurie žinomi kaip *autofagosomos* arba *autofaginės [[vakuolė]]s*. Autofagosomos viduje baltymai po susiliejimo su lizosomomis visiškai suardomi.

Makroautofagijos valdyme svarbų vaidmenį atlieka baltymų fosforilinimas. 

Kitas, viduląstelinių baltymų sekvestracijos lizosomose procesas, vadinamas **mikroautofagija**. Jos metu lizosomos įlinkstančia membrana praryja (apgaubia) mažas citoplazmos porcijos. Po šių pūslelių internalizacijos ir tūrinio suskaldymo pūslelę supančios membranos baltymai degraduojami lizosomos viduje.

Taigi, skirtingai nei **makroautofagija**, kur svarbiausia aktyvacija vyksta po trumpalaikio maisto medžiagų netekimo, **mikroautofagija** yra atsakinga už pastovią, ilgai gyvuojančių baltymų degradaciją.

## Šaltiniai
* Natalija Gerasimčik „Baltymų degradacijos keliai“,
* Abramova EB, Karpov VL. Proteosoma: ardymas vardan kūrimo (2003)
Radioelektronika

**Radioelektronika** – radijo elektronika, elektronikos sritis.

## Lietuvoje

Lietuvoje veikia Vilniaus radioelektronikos ir tiksliosios mechanikos mokykla – valstybinė ugdymo institucija, ruošianti kvalifikuotus II-os ir IV-os pakopos kompiuterinės įrangos derintojus, radijo ir televizijos aparatūros taisytojus, bei pramonės mechanikus. Kaune anksčiau XX a. 7 dešimtmetyje veikė 1964 m. įkurtas Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) Radioelektronikos fakultetas (dabar – KTU Telekomunikacijų ir elektronikos fakultetas). Fakulteto įkūrimo iniciatoriai – Kauno universiteto Elektrotechnikos fakulteto dekanas, Kauno politechnikos instituto pirmasis ir ilgametis rektorius akademikas prof. K. Baršauskas, Radiotechnikos katedros įkūrėjas ir vedėjas doc. J. Stanaitis, pirmasis fakulteto dekanas doc. E. Vaineikis.

Lietuvių kalba yra išleistas radioelektronikos terminų žodynas. Jame be pagrindinių elektronikos ir mikroelektronikos terminų yra teikiama per 3000 ryšių technikos ir radiotechnikos, per 1000 televizijos, per 1000 lazerių fizikos, per 2000 elektrotechnikos ir per 1000 kompiuterijos terminų.

## Literatūra
* Elektroninis žodynas – MySQL duomenų bazė. Karolis Narbutas, Valerijonas Žalkauskas 2005. http://www.ff.vu.lt/rez/index.php?page=Pratarm

## Nuorodos
* Vilniaus radioelektronikos ir tiksliosios mechanikos mokyklos svetainė 
* KTU Telekomunikacijų ir elektronikos fakulteto svetainė
Ubikvitinas

**Ubikvitinas** – peptidas, susidedantis iš 76 aminorūgščių liekanų (mol. masė 8600 Da). Ubikvitiną turi visos eukariotinės ląstelės. Jo struktūra yra labai konservatyvi, kas rodo platų ubikvitino – proteosomos sistemos, paplitimą. Ubikvitinas gali polimerizuotis, tai yra daugybė ubikvitino molekulių gali susijungti į ilgą grandinę, kuri susidaro nuosekliai, prie baltymo prisijungiant ubikvitinui tol, kol baltymas nukreipiamas degradacijai į proteosomą: tarp ubikvitino grandinės ir baltymo – substrato susidaro kovalentinis ryšys, atsirandantis tarp baltymo lizino (Lys48) liekanų e – amino grupių ir galinės ubikvitino liekanos karboksi grupės – baltymas jau yra pažymėtas, o tai reiškia, kad bus ardomas. Susiformavę konjugatai, turintys daugiau nei vieną ubikvitino molekulę, degraduojami proteazių, dažniausiai proteosomų, pagalba.

Ubikvitinavimas – yra griežtai valdomas kelių pakopų procesas. Jame dalyvauja 3 tipų fermentai. Šita sistema yra labai specifinė ir išranki, nes sudaryta pagal griežtą hierarchinio sudėtingėjimo principą. Tai E1 baltymas (ląstelėje jis tik vienas) – aktyvuoja ubikvitino molekulę ir perduoda ją vienam iš E2 fermentų (ubikvitiną prisijungiantis baltymas). Toliau į kaskadą įsijungia E3 ligazė (susiuvantis fermentas). Jis paima ubikvitiną nuo E2, susijungia su baltymų substratu ir kovalentiškai prijungia prie jo ubikvitino grandinę. Baltymo – substrato (taikinio) žymėjimas pasibaigė. Dabar jį atpažins ir su juo susiriš vienas ar daugiau 19S (PA700) reguliatoriaus subvienetų, kurie deubikvitinuoja baltymą prieš įleidžiant jį į proteosomą. Linijinė baltymo molekulė pateks į proteolizinę kamerą, kur bus skaldoma iki 5-24 aminorūgščių polipeptidų. Išėjus iš proteosomos į citoplazmą polipeptidai toliau bus hidrolizuojami iki aminorūgščių proteazių pagalba. Ubikvitinas tampa nereikalingas. Izopeptidazės skaldo iki monomerų markerinę grandinę, o atpalaiduotas ubikvitinas gali būti panaudotas pakartotinai.

## Šaltiniai
* Pollard TD, Earnshaw WC. Cell Biology Elsevier Science, (2002)
Simonas Alperavičius

**Simonas Alperavičius** (**Shimon Alperovich**) (1928 m. spalio 11 d. Vilniuje – 2014 m. kovo 27 d.) – Lietuvos teisininkas, visuomenės veikėjas.

## Biografija
1933 m. apsigyveno Kaune, baigė šešias Šolom Aleichemo žydų gimnazijos klases. 1941 m., Antrajam pasauliniam karui prasidėjus, pasitraukė į Rusiją. 1944 m. sugrįžo į Vilnių. 1947 m. baigė Vilniaus 4-ąją gimnaziją. 1952 m. baigė VU Teisės fakultetą.

1952–1953 m. dirbo LSSR teisingumo ministerijos sistemoje Klaipėdos apskrityje. 1955–1961 m. LSSR kultūros ministerijos reikalų valdytojo pavaduotojas-juriskonsultas. 1961–1988 m. dirbo LSSR vidaus reikalų ministerijos sistemoje pedagoginį darbą. 1989 m. tapo Lietuvos žydų bendruomenės vykdančiuoju direktoriumi.

1992 m. Lietuvos žydų bendruomenės pirmininkas, 2006 m. ir Vilniaus žydų bendruomenės pirmininkas, Vilniaus ir Lietuvos žydų religinių bendrijų vadovas. 1995 m. prezidento Algirdo Brazausko vadovaujamos Lietuvos Respublikos delegacijos vizito į Izraelį narys. 2000 m. premjero Andriaus Kubiliaus vadovaujamos delegacijos į tarptautinį forumą holokausto klausimais Stokholme narys. Dalyvavo žydų organizacijų suvažiavimuose užsienyje. 1997 m. aktyviai dalyvavo rengiant Elijo Ben Solomono Kremerio (Vilniaus Gaono) mirties 200 metų jubiliejinį minėjimą. Pirmojo ir Antrojo pasaulio litvakų kongresų organizacinių komitetų pirmininkas.

Palaidotas Vilniaus žydų kapinėse Sudervės gatvėje.

## Bibliografija
* Antiliaudinis vietinių savivaldybių pobūdis buržuazinėje Lietuvoje. – Vilnius, 1957. – 64 p.
* *Jewish Community of Lithuania: on the 10th anniversary of the revival* / Simonas Alperavičius, Izraelis Lempertas. – Vilnius: Lietuvos žydų bendruomenė, 1999. – 25 p.: iliustr.
* Lietuvos žydų bendruomenė: 10-sioms atkūrimo metinėms / Simonas Alperavičius, Izraelis Lempertas. – Vilnius: Lietuvos žydų bendruomenė, 1999. – 26 p.: iliustr.

## Įvertinimas
* 2003 m. LDK Gedimino ordino Riterio kryžius 
* 2003 m. atminimo ženklas LR pakvietimo į NATO proga 
* 2006 m. Tautinių mažumų ir išeivijos departamento prie LRV Garbės aukso ženklas „Už nuopelnus“ 

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Fotokronika
Antanas Jankevičius

**Antanas Jankevičius** (, 1800 m. Anykščių parapija – m. po 1838 m. Vilnius) – Lietuvos tapytojas, piešėjas, iliustruotojas.

## Biografija
Septynerius metus mokėsi piešimo ir tapybos privačiai, 1821–1829 m. studijavo dailę Vilniaus universiteto Piešimo ir tapybos katedroje pas J. Rustemą. Nuo 1823 m. Vilniaus universiteto botanikos leidinių iliustruotojas. 1825 m. sukūrė 33 iliustracijas J. Volfgango botanikos veikalui. 1829 m. dalyvavo E. K. Eichvaldo surengtoje botanikos ekspedicijoje į Ukrainą. Architekto K. Podčašinskio kvietimu pagal jo projektą ištapė Vilniaus Evangelikų reformatų bažnyčios lubų kesonus, 1838 m. dalyvavo atnaujinant Vilniaus katedros Šv. Kazimiero koplyčią.

## Šaltiniai
Amerikinė genipa

**Amerikinė genipa** (*Genipa americana*) – raudinių (*Rubiaceae*) šeimos medžių rūšis, auganti Amerikos selvoje (nuo Meksikos šiaurėje iki Peru ir Paragvajaus pietuose, taip pat Karibuose).

Tai nedidelis medis, paprastai užaugantis iki 15 m aukščio, retais atvejais iki 25 m. Kamienas cilindriškas, tiesus, 60 cm skersmens, su 1 m ilgio atramomis. Lapai lancelotiški, 20-35 cm ilgio ir 10-19 cm pločio, tamsiai žali. Žiedai balti, geltoni ar raudoni, su 5 vaniklapiais, kurių ilgis 5-6 cm, o plotis 1,2 cm. Vaisius – valgoma uoga, su stora žieve; 4-8 cm ilgio ir 4-6 cm pločio, pailga, kaštoninės spalvos. Viduje yra 40-80 baltos spalvos pailgų sėklų. Amerikinės genipos lapais minta *Aellopos fadus* drugiai.

Auga aliuviniuose dirvožemiuose, užliejamuose ruožuose. Auga greitai (subręsta per 3 metus).

Amerikinės genipos vaisiai valgomi, iš jų spaudžiamos sultys, daromi marmeladai, gėrimai, ledai, cukraus milteliai. Naudojama iš organizmo varant parazitinę kiauštakių šamažuvę. Vaisių sultys taip pat naudojamos prausimuisi, kūno dažymui, kaip repilentas nuo vabzdžių. Mediena tvirta, lanksti, lengvai apdirbama.

## Šaltiniai
Elektroninė žvalgyba

**Elektroninė žvalgyba** (; ), *radioelektroninė žvalgyba* – duomenų apie priešą, priešišką pusę, asmenį rinkimas, gavimas radioelektroninėmis priemonėmis, žvalgybos dalis. Radioelektroninė žvalgyba pagal duomenų gavimo, fiksavimo priemonių rūšis dar gali būti skirstoma smulkiau, pvz., radijo žvalgyba, radiotechninė, infraraudonoji, radiolokacinė, lazerinė, televizinė, garso, hidroakustinė žvalgyba.

## Šaltiniai
* Rusų-lietuvių internetinis žodynas
* Enciklopedinis karybos žodynas / Petras Algirdas Čiočys, Jurgis Janukevičius, Edvardas Jasiulionis… [et al.]; [redaktorių kolegija: vyriausiasis redaktorius Zenonas Kulys… [et al.] ; Generolo Jono Žemaičio Lietuvos karo akademija. – Vilnius : Generolo Jono Žemaičio Lietuvos karo akademija, 2008
Radijo žvalgyba

**Radijo žvalgyba** - duomenų apie priešišką šalį, asmenį gavimas radijo paieška, klausymusi ir radiopelengavimu. Radijo žvalgyba yra sudedamoji radioelektroninės žvalgybos dalis. Radijo žvalgyba taip pat gali būti naudojama siekiant susekti politinio režimo priešininkus, palakančius radijo ryšį su režimui nelojaliais asmenimis, priešu ir pan. Pvz., Lietuvos rezistentai naudodavo radijo ryšį, turėjo netgi radijo stotį, kurios veikimą NKGB radijo žvalgyba Kauno rajone užfiksavo 1946 m. Saugumiečių manymu, ji priklausė vienai iš partizanų formuočių http://www.genocid.lt/Leidyba/10/juozapas.htm.

Atgimimo metais po kruvinųjų sausio įvykių prie radijo stočių Kaune, KTU miestelyje, kur dirbo KTU radijo klubo radistai, sovietai, važinėdami automobiliais su radijo pelengacijos įranga (radijo signalo vietos nustatymo įrenginiu), vykdė Radijo žvalgybą http://www.lrytas.lt/-12318229541231030667-p2-istorija-u%C5%BEgniau%C5%BEt%C4%85-lietuvos-bals%C4%85-rengtasi-transliuoti-i%C5%A1-kauno-klinik%C5%B3-ir-automobili%C5%B3-nuotraukos.htm . Savo ruožtu KTU radijo klubo nariai entuziastai aktyviai vykdė radijo žvalgybą, klausėsi sovietų karių pokalbių.

## Šaltiniai
* Rusų - lietuvių internetinis žodynas
Peptidazė

**Peptidazė** (**proteinazė**, **proteazė**) – bet kuris fermentas, dalyvaujantis baltymų skaidyme – proteolizėje. Peptidazės yra svarbūs maisto įsisavinimui organizme, virškinimo procese, tačiau patologinėmis sąlygomis gali atlikti ir destruktyvų vaidmenį – pvz., didinti auglio invazyvumą ir metastazavimo galimybes, nors tam tikrose situacijose atskiros peptidazės atlieka ir piktybinius procesus slopinantį vaidmenį.

## Klasifikacija

Peptidazių grupės:
* *Serino peptidazės* – Įvairios pagal specifiškumą substratui. Pavyzdžiui, chimotripsinas teikia pirmenybę aromatinei grandinės pusei. Šioje grupėje yra tokie virškinimo fermentai kaip tripsinas, chimotripsinas, elastazė.
* *Asparto peptidazės*. Grupėje tokie virškinimo fermentai kaip pepsinas, kelios lizosomų proteazės, fermentas reninas ir ŽIV-proteazė (pastarosios dvi dar priskiriamos rūgštinėms peptidazėms).
* *Cinko proteazės* (metaloproteinazės) – tokie virškinimo fermentai kaip karboksipeptidazės, skirtingos matrikso metaloproteinazės (MMP), sekretuojamos ląstelių, ir viena lizosominė proteazė. Dalis MMP (pvz., kolagenazės) yra susijusios su ekstraląstelinio matrikso degradacija per audinių rekonstravimą/perdirbimą. Kita dalis MMP svarbi ląstelės signalų perdavime, dėl savo gebėjimo atpalaiduoti citokinus ar augimo faktorius nuo ląstelės paviršiaus.
* *Cisteino proteazės* – dažniausiai tai lizosomų proteazės, apima tokius fermentus kaip:
** *Papainas*
** *Katepsinas* – didelė šeima lizosominių cisteino proteazių, su skirtingu specifiškumų substratams.
** *Kaspazės* – cisteino proteazės, dalyvaujančios apoptozėje.
** *Kalpainai* – Ca2+ aktyvuojamos cisteino proteazės. Tai viduląsteliniai baltymai, dalyvaujantys ląstelės judėjime ir adhezijoje. Jie reguliuoja procesus, tokius kaip ląstelių migracija ir žaizdų gijimas.

Kitos peptidazės yra:
* treonino peptidazės (proteosomos multikatalitinė endopeptidazė),
* ubikvitino – proteosomos peptidazės,
* mitochondrijos peptidazės.

## Nuorodos
* Gerasimčik N. (2004) Baltymų degradacijos keliai 
* Katepsinai ir vėžinė ląstelė
Juozas Jankevičius

**Juozas Jankevičius** (1890 m. lapkričio 2 d. Vėbriai, Panemunėlio valsčius – 1945 m. balandžio 22 d. Chvalynskas, Saratovo sritis) – Lietuvos politikas, inžinierius.

## Biografija
Baigė Panevėžio realinę mokyklą. 1915 m. baigė Kijevo politechnikos instituto statybos skyrių. Dėstė Kijevo aukštesniojoje hidrotechnikos mokykloje. Dirbo Kijevo kelių apygardoje, statė tiltą per Dnieprą. 1917–1918 m. Ukrainos lietuvių tautos tarybos Kijeve pirmininkas. Jo pastangomis Rovne pradėtas formuoti Lietuvių batalionas. 1918 m. grįžo į Lietuvą. 1919–1921 m. kelio ruožo viršininkas Šiauliuose, Kaune. 1922–1925 m. Susisiekimo ministerijos inžinierius. 1924–1940 m. Lietuvos universiteto (nuo 1930 m. Vytauto Didžiojo universitetas) docentas. 1925–1926 m. Plentų ir vandens kelių valdybos direktorius. 1926 m. gruodžio mėn. – 1927 m. birželio mėn. susisiekimo ministras. 1929–1940 m. Susisiekimo ministerijos generalinis sekretorius. 1933–1935 m. Geležinkelio direkcijos vyr. direktorius. 1940 m. lapkričio mėn. NKVD suimtas, kalintas Vilniuje. 1941 m. balandžio mėn. ištremtas į lagerį, ten laikytas iki 1944 m. kovo 4 d. Parašė darbų apie geležinkelius.

## Šaltiniai
Giedrė Jankevičiūtė

**Giedrė Jankevičiūtė** (g. 1960 m. liepos 31 d. Vilniuje) – Lietuvos dailėtyrininkė.

## Biografija
1983 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1994 m. humanitarinių mokslų daktarė.

1983–1990 m. dirbo Lietuvos mokslų akademijos Istorijos institute, 1990–2002 m. Kultūros ir meno institute, nuo 2002 m. dirba Kultūros, filosofijos ir meno institute, nuo 2004 m. vyr. mokslo darbuotoja. Nuo 1995 m. Vilniaus dailės akademijos dėstytoja. Stažavo 1992 m. Prahoje, 1994 m. Romoje, 2000 m. Paryžiuje.

Tyrinėjimų sritis – XX a. Lietuvos dailė. Parodų apie R. Antinį vyresnįjį (1988 m. Kaune, 1989 m. Vilniuje), J. Mikėną (2001 m. Vilniuje, su E. Lubyte), D. Tarabildienę (2002 m. Vilniuje, 2002–2003 m. Kaune, su R. Tarabilda), Art deco Lietuvoje (1998 m. Kaune, su O. Daugeliu) kuratorė.

Nuo 1992 m. Tarptautinės dailės kritikų asociacijos (AICA) narė. Visuotinės lietuvių enciklopedijos straipsnių apie dailę autorė. Žurnalo „Menotyra“ redaktorė.

## Bibliografija
* 2003 m. monografija „Dailė ir valstybė: Dailės gyvenimas Lietuvos Respublikoje 1918–1940“;
* 2004 m. monografija „Leonas Strioga“;
* 2004 m. monografija „Ksenija Jaroševaitė: Tradicinė skulptūra XXI amžiuje“.

## Šaltiniai
Kalpainas

**Kalpainas** – fermentas iš Ca2+ aktyvinamų proteazių šeimos.

## Aprašymas
*Kalpainai* yra tiolio proteazių šeima, hidrolizuojanti citoskeleto, membranininius, reguliacinius baltymus. Žinduolių organizmuose nustatyta 15 genų produktų, kurie skirstomi į 9 tipiškus ir 6 netipiškus kalpainus. Tipiškieji kalpainai turi C galo Ca2+ jungimo domeną su EF-rankos motyvais. Netipiškieji kalpainai tokio domeno neturi.

*Kalpainai* veikia ne kaip skaidymo proteazės, bet kaip nuo kalcio priklausomos moduliavimo proteazės, šalinančios tik dalį baltymų substratų. Kalpainų atsakas į Ca2+ signalą yra baltymų skaidymas (pvz., signalo kaskadų baltymų), lemiantis negrįžtamą jų funkcijos praradimą.

Trys iš kalpaino izoformų gali skaidyti miofibrilių baltymus. Kai kurios iš jų susijusios su Z disku, kuriame prasideda miofibrilių išsirinkimas. Žinomas savitas kalpainu slopiklis kalpastatinas, naudojamas kalpainų funkcijoms tirti.

26S proteazės ir ubikvitino sistemos aktyvumas gali būti valdomas fosforilinimo būdu, tačiau fosforilinimą katalizuojanti baltymų kinazė CK2 nėra jautri Ca2+ jonams. Šios proteolizės sistemos vaidmuo raumenų baltymų apyvartos vyksmuose dar tiriamas.

*Kalpainai* – Ca2+ aktyvuojamos cisteino proteazės. Tai viduląsteliniai baltymai, dalyvaujantys ląstelės judėjime ir adhezijoje. Jie reguliuoja procesus, tokius kaip ląstelių migracija ir žaizdų gijimas.

## Literatūra
* Nakajima, T., et al. 2001. Biochim. Biophys. Acta 1519, 55.
Pascha

**Pascha (Pesachas)** (,  (Velykos, *praėjo pro šalį*
)) – viena svarbiausių Judaizmo religinių metinių švenčių žydams.

## Istorija
Nuo VII a. pr. m. e. vykdavo tik Jeruzalėje. Jėzaus laikais Jeruzalės gyventojų skaičius (apie 40 000 žmonių) Paschos metu, užplūdus maldininkams, padidėdavo iki 150 000. Pascha vykdavo nisano mėnesį (pagal dabartinį kalendorių nuo kovo vidurio iki balandžio vidurio) 14 d. išvakarėse. Tą vakarą kiekviena šeima aukodavo ėriuką: taip būdavo paminimas pirmas toks aukojimas, kaip tikima, įvykęs prieš pat Dievui išvaduojant izraelitus iš Egipto. Tą naktį Dievas „praėjo“ pro izraelitų namus, nes jų durų staktos ir sąramos buvo apšlakstytos ėriuko krauju, ir paliko gyvus tų namų pirmagimius.

Ir šiais laikais Pascha – viena svarbiausių judaizmą išpažįstančių žydų švenčių.

## Tradicijos
Per Paschą ir savaitę po to valgoma nerauginta duona maca, iškepta greitosiomis ir be mielių. Tai turėdavo priminti skubų susiruošimą kelionėn, kai faraonas pagaliau išleido izraelitus iš Egipto. Be to, taip būdavo paminima pirmoji duona, kepta iš naujų grūdų, praėjus keturioms dienoms po izraelitų įžengimo į Kanaaną. Iš pradžių Pascha būdavo švenčiama namuose, bet Naujojo Testamento laikais ji tapo svarbiausia maldininkų iškilme, švenčiama Jeruzalėje.

Tradiciškai visas raugintas maistas prieš Paschą turėtu būti sudeginamas. Pirmasis, antrasis ir paskutinis šventės vakaras pažymimas didele vakariene, kurios tvarka griežtai reglamentuota tradicijų: stalo priekyje sėdi šeimos galva ir skaito Išėjimo knygos fragmentą, maldas, liturginių himnų rinkinį, prie stalo vykdomi žaidimai vaikams. Pagal paprotį prieš šventinės vakarienės pabaigą ant stalo pastatoma graži taurė su vynuogių sultimis ir paliekamos praviros durys. Ši taurė yra vadinama „pranašo Elijo taure“ (Mesijo šauklio).

Šventės metu ant stalo dedamas sūrus vanduo, į jį mirkomos ir valgomos aitrios daržovės. Sūrus vanduo simbolizuoja vergų ašaras, o daržovių aitrumas – jų kančias. Šventė prasideda vyno ar midaus taurės laiminimu. Prieš valgį atliekamos rankų plovimo apeigos.

## Šaltiniai
KamAZ-4326

**KamAZ-4326** – bortinis vilkikas gaminamas Kamos automobilių gamykloje (KamAZ) Tatarstane (Rusija).

## Techniniai duomenys
* Ratų formulė – 4x4
* Svorio parametrai:
** Sukomplektuoto vilkiko masė – 8 025 kg
** Keliamoji galia – 3 275 kg
** Pilna masė – 11 600 kg
* Variklis:
** Modelis – KAMAZ 740.31-240 (Euro-2)
** Tipas – dyzelinis su turbininiu įputimu
** Galia – 176 kW (240 AG)
** Cilindrų skaičius ir išdėstymas – 8, V-formos
** Darbinis tūris – 10,85 l
* Pavarų dėžė:
** Tipas – mechaninė
** Pavarų skaičius – 10
* Kabina:
** Tipas – įrengta virš variklio
** Įranga – su miegamąja vieta
* Ratai ir padangos:
** Ratų tipas – diskiniai
** Padangų tipas – pneumatinės, su reguliuojamu slėgiu
** Padangų dydis – 425/85 R21 (1260x425-533R)
* Platforma:
** Platforma bortinė, su metaliniais atlošiamais bortais
** Vidiniai išmatavimai – 4800х2320 mm
** Bortų aukštis – 500 mm
* Bendros charakteristikos:
** Didžiausias greitis – 90 km/h
** Maksimali galima sunkvežimio įveikimo įkalnė ne mažiau – 31 %
** Posūkio spindulys – 11,3 m

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
Irena Veisaitė

**Irena Veisaitė** (1928 m. sausio 9 d. Kaune – 2020 m. gruodžio 11 d. Vilniuje) – lietuvių literatūrologė, teatrologė.

## Biografija
Nuo 1934 iki 1941 m. mokėsi Šolom Aleichemo gimnazijoje. Per Antrąjį pasaulinį karą Kauno gete neteko motinos. 1944 m. pavasarį Stefanija Ladigienė, nepaisydama rizikos, išgelbėjo ją, priglaudusi ir paslėpusi savo namuose. Čia I. Veisaitė gyveno iki 1946 m. kovo 14 d., kai sovietai areštavo S. Ladigienę. 1947 m. baigė Vilniaus Salomėjos Nėries gimnaziją. 1953 m. Maskvos universitete baigė germanistikos studijas. 1963 m. Leningrado universitete apgynė mokslų daktaro disertaciją.

Nuo 1953 iki 1997 m. Vilniaus pedagoginiame universitete dėstė Vakarų Europos literatūrą, vokiečių literatūrą, XX amžiaus teatro istoriją. Nuo 1965 m. docentė, nuo 1999 m. VPU garbės profesorė. Nuo 1963 m. žinoma ir kaip teatro kritikė. Paskelbė per 200 straipsnių Lietuvos ir užsienio spaudoje. Taip pat buvo mokyklinių vadovėlių bendraautorė, keliolikos knygų sudarytoja.

## Visuomeninė veikla, narystė organizacijose
1990 m. (kartu su profesoriumi Česlovu Kudaba) Atviros Lietuvos Fondo (ALF) steigėja, iki 1993 m. – ALF valdybos vicepirmininkė, nuo 1993 m. iki 2000 m. birželio mėnesio – ALF valdybos pirmininkė. Taip pat yra įvairių tarptautinių nevyriausybinių organizacijų (valdybų) narė (pvz., „Atviros visuomenės institutas“ (OSI) Budapešte, OSI „ Edukacijos ir Kultūros programų valdybos“, „Jungtinių Pasaulio Koledžų Tarptautinė valdyba“). OSI ombudsmenė ir „Meno ir Kultūros valdybos“ narė, „Jungtinių Pasaulio Koledžų“ Lietuvos nacionalinio komiteto pirmininkė, Tomo Mano kultūros centro kuratoriumo narė, UNESCO Lietuvos nacionalinio komiteto narė, LR kultūros ministerijos Meno tarybos, „Vilnius – Europos kultūros sostinė 2009“ tarybos narė.

## Apdovanojimai
* 1995 m. Ketvirtojo laipsnio Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordinas.
* 2002 m. Sugiharos fondo – „Diplomatai už gyvybę“ apdovanojimas – Metų Tolerancijos žmogus.
* 2006 m. Barboros Radvilaitės medalis už nuopelnus kultūrai ir švietimui.
* 2008 m. Lietuvos švietimo ir mokslo ministerijos garbės ženklas.
* 2012 m. Gėtės institutas apdovanojo Gėtės medaliu už viso gyvenimo veiklą, kuri buvo varomoji vokiečių ir lietuvių kultūrinių mainų jėga, už kūrybiškumą ir pilietinę drąsą sakyti tai, kas ne visiems patinka.
* 2015 m. LR Vyriausybės kultūros ir meno premija.
* 2018 m. Lietuvos Respublikos ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Komandoro didysis kryžius už nuopelnus Lietuvos Respublikai ir už Lietuvos vardo garsinimą pasaulyje.
* 2019 m. Lenkijos Respublikoje, Seinuose įsikūręs Tautų, kultūrų ir menų „Paribio“ fondas skyrė „Paribio Žmogaus“ („Człowiek Pogranicza“) titulą.
* 2020 m. Vokietijos Federacinės Respublikos ordino „Už nuopelnus“ Didysis kryžius (Großes Bundesverdienstkreuz).

## Literatūra
* XX a. Lietuvos žydų enciklopedinis žinynas 2007 m., Vilnius.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Gediminas Zemlickas. „Mokslas be sąžinės – pragaištingas“ 
* Irenai Veisaitei – Barboros Radvilaitės medalis už nuopelnus kultūrai ir švietimui 
* Vytautas Toleikis „Irenos fenomenas“
* Fotokronika
Kalebas

**Kalebas** – Biblijos veikėjas, minimas Penkiaknygėje bei Jozuės knygoje. Tai žvalgas, kurį Mozė pasiuntęs sužinoti visko apie Kanaano kraštą ir ten gyvenančius žmones. Iš dvylikos žvalgų, papasakojusių, ką jie matė Kanaane, tik Kalebas ir Jozuė tikėjo, kad su Dievo pagalba bus galima tą kraštą nukariauti. Todėl, anot Biblijos, Dievas tik Jozuei ir Kalebui leido įžengti į Kanaano kraštą, o kiti tos kartos izraelitai, vyresni nei 20 m., buvo pasmerkti iki mirties klajoti dykumoje.

## Šaltiniai
Černobylio zona

**Černobylio zona** – uždaras rajonas, Ukrainoje, Kijevo srities šiaurinėje dalyje, 30 km aplink Černobylio AE. Šis darinys suformuotas 1986 m. po Černobylio katastrofos. Teritorija apima maždaug 2600 km² plotą.

## Istorija

Dabartinėje zonos vietoje anksčiau buvo Černobylio ir Ivankovo rajonai. Černobylio rajone 1970 m. buvo pradėtos Černobylio AE statybos, suprojektuotas visiškai naujas Pripetės miestas, kuriame apsigyveno elektrinės statytojai, jų šeimos, viso apie 50 000 gyventojų. Praėjus šešiolikai metų, 1986 m. balandžio 25 d. įvyko didžiausia pasaulio mastu Černobylio AE avarija, kurios padariniai tebejaučiami iki šiol. Per dvi savaites iškeldinta apie 150 000 gyventojų iš zonos 30 km spinduliu. 4-asis elektrinės reaktorius, kuriame įvyko avarija 1986 m. gruodį užbetonuotas sarkofage. Visgi, zona išlieka viena radioaktyviausių vietų visoje Žemėje. Nepaisant to, dalis gyventojų grįžo į ją gyventi 1987 m. pradžioje (dabar ten gyvena apie 400 žmonių). Į zoną nuo 2002 m. įleidžiami turistai.

## Šaltiniai
KamAZ-53215

**KamAZ-53215** – bazinio sunkvežimio važiuoklė gaminama Kamos automobilių gamykloje (KamAZ) Tatarstane (Rusija).

## Techniniai duomenys
* Ratų formulė – 6x4
* Svorio parametrai
** Sukomplektuoto vilkiko masė, kg – 7500
** Keliamoji galia, kg – 12000
** Pilna masė, kg – 19650
* Variklis
** Modelis – KAMAZ 740.31-240 (Euro-2)
** Tipas – dyzelinis su turboįputimu
** Galia kW(a.j.) – 176(240)
** Cilindrų skaičius ir išdėstymas – 8, V-formos
** Darbinis tūris, l – 10,85
* Pavarų dėžė
** Tipas – mechaninė
** Pavarų skaičius – 10
* Kabina
** Tipas – įrengta virš variklio
** Įranga – be arba su miegamąja vieta
* Ratai ir padangos
** Ratų tipas – diskiniai
** Padangų tipas – pneumatinės, kmerinės
** Padangų dydis – 10.00 R20 (280 R508)
* Bendros charakteristikos
** Didžiausias greitis, km/h – 90
** Maksimali galima sunkvežimio įveikimo įkalnė, % ne mažiau, – 25
** Posūkio spindulys, m – 9,8

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
Jūratė Jankevičiūtė

**Jūratė Jankevičiūtė** (1925 m. spalio 25 d. Šileikiškyje, Kupiškio apskritis – 1976 m. balandžio 10 d. Kaune) – Lietuvos patologė anatomė, medicinos mokslų daktarė.

## Biografija
Gimė pasiturinčių ūkininkų šeimoje. Baigė Marijampolės gimnaziją. 1944–1949 m. studijavo Kauno universiteto Medicinos fakultete. 1950–1976 m. dėstė Kauno medicinos institute, 1965–1976 m. Patologinės anatomijos katedros vedėja; nuo 1969 m. profesorė. 1968 m. medicinos mokslų daktarė. Mokslinių tyrimų sritis – išeminių ligų ir aterosklerozės morfologija ir epidemiologija.

## Bibliografija
* Patologinės anatomijos praktikos darbai (su kitais), 1968 m., 1974 m.
* Patologinė anatomija (su kitais), 1973 m.

## Šaltiniai
Sakinio dalis

**Sakinio dalys** – pagrindiniai sakinio sintaksinės sandaros vienetai. Reiškiamos įvairiais savarankiškos reikšmės žodžiais, kartais tik vienu, tačiau dažniausiai dviem arba daugiau. Vien tarnybinės kalbos dalys (prielinksniai, jungtukai, dalelytės) sakinio dalių gretos nesudaro, netinka ir su kitomis sakinio dalimis nesusiję savarankiški sakinio žodžiai.

Sakinio dalys skirstomos į *pagrindines* ir *antrininkes* sakinio dalis. Pagrindinių grupėje yra tik veiksnys ir tarinys, jos sudaro sakinio gramatinį centrą ir negali priklausyti nuo kitų sakinio dalių. Šį centrą dažnai išplečia *antrininkės* sakinio dalys (papildinys, aplinkybės ir pažyminys). Antrininkės dalys visada priklauso kitoms sakinio dalims.

## Šaltiniai
Paleologų dinastija

**Paleologų dinastija** (gr: Παλαιολόγος, dgs. Παλαιολόγοι) – Bizantijos graikų kilminga šeima ir Bizantijos imperatorių dinastija. Po Ketvirto kryžiaus žygio šeimos nariai pabėgo į Nikėją ir po kurio laiko užvaldė Nikėjos imperiją. Mykolas VIII Paleologas tapo imperatoriumi 1259 m. ir užėmė Konstantinopolį 1261 m. Jo palikuonys valdė Bizantijos imperiją iki Konstantinopolio užėmimo 1453 m. Tad tai yra ilgiausiai valdžiusi Bizantijos dinastija.

## Dinastija

Paleologai kilę iš nežymių valdininkų Makedonijos temoje. Tai buvo sena šeima. Jurgis Paleologas, Aleksijaus I Komnino draugas, buvo Diracho įgulos vadas per Diracho mūšį su normanais 1081 m., bet jo protėviai nežinomi. Pirmasis susisiejo giminystės ryšiais su Bizantrijos imperatoriais Aleksijus Paleologas, kurio žmona buvo Zoės Dukainos anūkė. O ši buvo Konstantino X jauniausia dukra, jos vyras – Adrianas Komninas, imperatoriaus Aleksijaus I jaunesnysis brolis. Kitas Aleksijus Paleologas vedė Ireną Angeliną, vyriausią imperatoriaus Aleksijaus III ir Eufrozinės Kamateros dukrą. Jų dukra Teodora Paleogina vedė pusbrolį Androniką Paleologą, kilusį iš Zoės. Jų sunus tapo imperatoriumi Mykolu VIII.

Mykolo VIII sūnus buvo Andronikas II, kuris vedė Aną iš Vengrijos ir susilaukė sūnaus Mykolo Paleologo, kartais vadinamo IX. Jo sūnus, Androniko II anūkas, buvo Andronikas III Paleologas.
Rožė Jankevičiūtė

**Rožė Jankevičiūtė** (1925 m. gegužės 3 d. Šiauliuose – 2012 m. rugpjūčio 31 d.) – Lietuvos vertėja, redaktorė.

## Biografija
1954 m. Vilniaus pedagoginiame institute baigė lietuvių kalbą ir literatūrą. 1945–1972 m. dirbo redaktore leidykloje „Vaga“, 1972–1979 m. – Vyriausiojoje enciklopedijų redakcijoje.

Vertė iš prancūzų kalbos.

Palaidota Šiaulių Ginkūnų kapinėse.

## Vertimai
* Žiulis Vernas. *[[Kapitono Granto vaikai]]*, Valstybinė grožinės literatūros leidykla, 1951 (vėliau daug kartų perleista leidyklose Vaga, Vyturys, Alma littera bei Aukso pieva)
* Anri Barbiusas. *Ugnis*, 1954 m.
* Šarlis de Kosteras. *Legenda apie Ulenšpygelį ir Lame Gudzaką*, 1954 m., 1989 m.
* Anatolis Fransas. *Pingvinų sala* 1958 m., *Šių laikų istorija* 2 kn. 1960 m., *Silvestro Bonaro nusikaltimas*, 1996 m.
* Viktoras Hugo. *Žmogus, kuris juokiasi*, 1962 m., Alma littera, 2006 m., ISBN 995524114
* Alberas Kamiu. *Maras*, 1968 m., Baltos lankos, 2006 m. ISBN 978-9955-23-081-6
* Armanas Lanu. *Sveiki, ponas Zola!*, 1972 m.
* Andrė Morua. *Baironas*, 1975 m., Margi raštai, 2007 m., ISBN 978-9986-09-331-2
* Žoržas Duamelis. *Paskjė šeimos kronika*, 1980 m.
* Žanas Karjeras. *Mae Vangas*, Vaga, 1982
* Žanas Lui Kiurtisas. *Mąstanti nendrė*, Vaga, 1985 m.
* Žoržas Simenonas. *Geltonas šuo, Garnelis*, 2004 m., ISBN 9955-428-50-3

## Šaltiniai
Antanas Ramutis Jankūnas

**Antanas Ramutis Jankūnas** (g. 1937 m. liepos 25 d. Kaune) – Lietuvos inžinierius mechanikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

## Biografija
1961 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1968 m. apgynė disertaciją „Cikliškai tempiamų kompleksinių siūlų nuovargio tyrimas ir įvertinimas“, technikos mokslų kandidatas. 1978 m. apgynė disertaciją „Verpimo mašinų pagrindinių mazgų tyrimas ir tobulinimas“, technikos mokslų daktaras.

Dvejus metus pagal paskyrimą dirbo Kretingos fabrike „Laisvė“ įrengimų meistru, gamybos viršininku. Čia pasiūlė ir įdiegė apie 20 racionalizacinių naujovių. 1963–1998 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) aspirantas, asistentas, vyr. dėstytojas, docentas, nuo 1981 m. profesorius.1995–1996 m. Inžinerinės mechanikos katedros vedėjas.

Dalyvavo Probleminės mokslinės tarybos prie Lietuvos mokslų akademijos darbe. Vienas iš nedaugelio KTU darbuotojų buvo išrinktas ir 10 metų dirbo vieno Sankt Peterburgo universiteto specializuotoje mokslinėje taryboje, suteikiančioje daktaro ir habilituoto daktaro mokslinius laipsnius. Apie 20 metų Universiteto senato (tarybos) narys. 1992 m. išrinktas Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Kauno technologijos universiteto tarybos pirmininku. Dalyvavo rengiant pirmąjį Universiteto statutą.

Žmona Kazimiera – gydytoja. Vaikai Laimonas ir Antanas – inžinieriai, Vytautas – gydytojas.

## Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų sritis – mašinų, mechanizmų ir dangaus kūnų mechanika. 90 išradimų autorius ir bendraautoris.

## Bibliografija
* Planetų sistemos kilmė, struktūra ir kinematika, 1983 m. rusų k.
* Palydovų sistemų kilmė, kinematika ir dinamika, 1983 m.
* Saulės sistemos kilmė, 1999 m.

## Šaltiniai