open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Raudonasis vilkas

**Raudonasis vilkas** (*Cuon alpinus*) – šuninių (*Canidae*) šeimos žinduolis. Kaip ir pilkasis vilkas, raudonasis vilkas yra bendruomeninis medžiotojas. Gyvena pietryčių Azijoje ir Malaizijoje.

## Išvaizda
Raudonasis vilkas, pagal kūno sandarą, turi bendrų bruožų su hieniniu šunimi, nors iš išvaizdos visai į jį nepanašus. Kailis gali būti įvairių spalvų, priklausomai nuo porūšio, tačiau dominuoja rausvai ruda spalva. Ausys apvalios, uodega ilga, pūkuota. Kiek skiriasi Kinijoje ir Indijoje gyvenantys vilkai: kiniškasis vilkas turi tamsesnį ir tankesnį kailį

## Porūšiai
Yra 11 raudonojo vilko porūšių. 2 iš jų – ties išnykimo riba.

* *Cuon alpinus javanicus* gyvena Javoje. Turi trumpą, raudoną kailį.
* *Cuon alpinus sumatrensis* randamas Sumatroje. Turi raudoną kailį ir tamsius ūsus.
* *Cuon alpinus infuscus* gyvena pietinėje Mianmaro dalyje, Malaizijoje, Tailande ir Vietname. Kailis tamsus, rudas. Turi gan savitų kaukolės bruožų.
* *Cuon alpinus adjustus* gyvenamos sritys – šiaurinė Mianmaro dalis ir Indokinija. Kailis rausvai rudas.
* *Cuon alpinus dukhunensis* gyvena Indijoje. Kailis trumpas, raudonas, juodi ūsai.
* *Cuon alpinus primaevus* randamas ties Himalajais, Sikimu, Butanu (Nepalas). Kailis ilgas, raudonesnis už *cuon alpinus dukhunensis*.
* *Cuon alpinus hesperius* randamas Kinijos vakaruose. Kailis ilgas, gelsvas.
* *Cuon alpinus laniger* gyvena Kašmyre ir Tibeto pietuose. Kailis gelsvai pilkas.
* *Cuon alpinus fumosus* gyvena Kinijoje, Mongolijoje. Kailis gelsvai rausvas, kaklas pilkas.
* *Cuon alpinus lepturus* gyvena Kinijoje. Kailis raudonas.
* *Cuon alpinus alpinus* randamas rytinėje Rusijoje. Kailis gelsvai rudas-raudonas, kaklas pilkas.

## Šaltiniai
Nove Zacečkai

**Nove Zacečkai** () – nausėdija Lenkijos šiaurės rytuose, Ščučyno valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į šiaurę nuo Ščučyno, apie 12 km į vakarus nuo Grajevo ir apie 82 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Pžeškoda

**Pžeškoda** () – nausėdija Lenkijos šiaurės rytuose, Ščučyno valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Ščučynas

**Ščùčynas**  () – miestas Lenkijos šiaurės rytuose, Ščučyno valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Per miestą teka Visos upė. Mieste įsikūręs Ščučyno dekanatas.

## Istorija

Nuo V a. pr. m. e. iki XIII a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Miestas įkurtas apie 1425 metais. 1436 m. spalio 16 d. kunigaikštis Vladislavas I Plockietis suteikė 55 valakų miesto žemės *Falislavui ir Marcinui Ščukoms*. Nuo 1569 m. iki 1795 m. miestas priklausė Abiejų Tautų respublikai. 1651 m. šių žemių valdytoju tapo *Jonas Lavskis*. 1683 m. šias žemes nusipirko Lietuvos pakancleris, karaliaus Jono Sobieskio padėjėjas Stanislavas Antanas Ščiuka. 1689–1691 m. mieste prasidėjo sparčios įvairių pastatų statybos. 1692 m. lapkričio 9 d. gyvenvietei suteiktos miesto teisės ir Ščučyno herbas. 1699 m. miestą nusiaubė gaisras. 1700 m. pradėjo veikti pijorų vienuolynas. 1721 m. pradėjo veikti mergaičių mokykla.

1889 m. įkurta Ščučyno Palaimintosios Mergelės Marijos parapija. 1866–1948 m. miestas buvo Ščučyno apskrities centras, priklausė Lomžos gubernijai.

## Gyventojai
### Tautinė sudėtis

## Taip pat skaitykite
* Ščučyno žydų kapinės

## Literatūra
* Janusz Sobolewski, Irena Sobolewska: Prezentuje się Powiat Grajewski. Wyd. 2. Rajgród: Towarzystwo Miłośników Rajgrodu, 2006. ISBN 83978-88371-06-1.

## Nuorodos
* Aprašymas apie miesto istoriją (angl.)

## Šaltiniai
Švidrų Avisa

**Švidrų Avisa** () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Ščučyno valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į pietus nuo Ščučyno, apie 17 km į pietvakarius nuo Grajevo ir apie 74 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Labirintitas

**Labirintitas** () – vidinės ausies labirinto plėvinių struktūrų ir skysčių ūminis ar lėtinis uždegimas.

Suaugusiems žmonėms dažniausiai diagnozuojamas virusinės kilmės labirintitas, o labai mažiems vaikams dažniau pasitaiko bakterinės kilmės vidinės ausies uždegimas. Uždegimas gali kilti ir dėl kitų priežasčių.

Kaip rizikos faktoriai, išskiriami neseniai persirgta virusinė ausies ar viršutinių kvėpavimo takų infekcija, piktnaudžiavimas alkoholiu, kai kurių vaistų vartojimas, stresas.

Sergant labirintitu, būdingi šie simptomai: galvos svaigimas, suprastėjusi klausa, jos netekimas ligos paveiktoje ausyje, ausyse ūžia, gali pykinti (iki vėmimo), sutrikti koordinacija ir kt.

Neretai liga per keletą savaičių praeina savaime, esant sunkesniems atvejams, gali būti taikomas stacionarinis gydymas.

## Išnašos
Kamagvėjaus provincija

**Kamagvėjaus provincija** () – provincija vidurio rytų Kuboje, driekiasi nuo šiaurinio iki pietinio salos kranto. Ribojasi su Siego de Avilos provincija vakaruose ir Las Tunaso provincija rytuose. Administracinis centras – Kamagvėjus.

## Geografija

Būdingas paviršius – lyguma. Abi pakrantės pasižymi gerais smėlio paplūdimiais. Provincijai priklauso rytinė Sabanos-Kamagvėjaus salyno dalis – Chardines del Rėjaus salos.

## Administracinis suskirstymas

Provincija padalinta į 13 savivaldybių:
* Kamagvėjus,
* Karlos M. de Sespedesas,
* Esmeralda,
* Florida,
* Gvaimaras,
* Chimagvaju,
* Minasas,
* Nachasa,
* Nuevitasas,
* Santa Krus del Suras,
* Sibaniku,
* Siera de Kubitasas,
* Vertientesas.

## Šaltiniai
Ščučyno herbas

**Ščučyno herbas** () – Ščučyno miesto herbe pavaizduota aštuonkampė auksinė žvaigždė ant balto paviršiaus. 1692 m. kartu su miesto teisėmis herbą miestui suteikė Abiejų Tautų respublikos karalius Jonas Sobieskis.

## Nuorodos

* Aprašymas apie herbą (angl.) ;
* Aprašymas apie herbą (lenk.).
Ščučyno žydų kapinės

**Ščučyno žydų kapinės** () − žydų kapinės Ščučyno mieste *Grunwaldzka* gatvėje. Kapinių plotas 3.3 ha. Per II pasaulinį karą kapinės buvo sunaikintos.

## Literatūra
* Przemysław Burchard: Pamiątki i zabytki kultury żydowskiej w Polsce. Warszawa: 1990 m., s. 69.   
 
## Nuorodos
* Aprašymas apie kapines (lenk.)
Ščučyno apskritis

:: *Apie apskritį, buvusią dabartinės Baltarusijos teritorijoje, žr. [[Ščiutino apskritis]]*.

**Ščučyno apskritis** (, ) - 1866-1948 m. egzistavusi apskritis dabartinės Palenkės vaivadijos, Grajevo apskrities teritorijoje. Apskrities plotas buvo 1451 km². 1946 m. apskrityje gyveno 55.900 gyventojai, gyventojų tankumas 39 gyv/km².

Po I pasaulinio karo apskrities centras iš per karą stipriai nukentėjusio Ščučyno miesto buvo perkeltas į Grajevo miestą, bet apskrities pavadinimas išliko toks pats. Apskritis įkurta 1866 m. Lomžos gubernijoje. Apskrityje buvo šie didesni miestai Ščučynas, Grajevas, Radziluvas, Raigardas. 1948 m. kovo 12 d. apskrities pavadinimas buvo pakeistas į Grajevo apskritį.

## Gyventojai

Pagal 1897 m. Rusijos imperijos gyventojų surašymo duomenis apskrityje gyveno 66 128 gyventojai.

* Lenkai - 76% (50 316);
* Žydai - 17,8% (11 780);
* Ukrainiečiai - 0,8% (551);
* Vokiečiai - 0,5% (351);
* Totoriai - 0,11% (74);
* Gudai - 0,05% (38);
* Lietuviai - 0,03% (26);
* Čigonai - 0,004% (3);
* Kiti - 0,08% (59).
 
Pagal 1921 m. surašymą apskrityje gyveno 58 178 gyventojai.

### Tautinė ir religinė sudėtis
 

## Šaltiniai
Ščučyno dekanatas

**Ščučyno dekanatas** () – tai vienas iš 24 katalikų, Lomžos vyskupijos dekanatų. Dekanas Jerzy Śleszyński. Dekanate yra 16.590 tikinčiųjų.

## Parapijos

Dekanate yra 7 parapijos:

* Grabovo Šv. Jono Krikštytojo parapija – Grabovas;
* *Lavsko Švč. Mergelės Marijos Čenstakavos parapija* – Lavskas;
* *Nedžviadnos Šv. Stanislavo parapija* – Nedžviadna;
* Radziluvo Šv. Onos parapija – Radziluvas;
* *Slučo Švč. Mergelės Marijos parapija* – Slučas;
* Ščučyno Palaimintosios Mergelės Marijos parapija – Ščučynas;
* Vonsošo Jėzaus Prisikėlimo parapija – Vonsošas.
Pranas Budrys

**Pranas Budrys** (slap. **Šarūnas**, 1920 m. Kretingoje, Kretingos vls., Kretingos apskr. – 1949 m. vasario 7 d., Žibininkų k., Palangos vls., Kretingos apskr.) – Lietuvos partizanas, Lietuvos laisvės armijos Žemaičių apygardos Kardo rinktinės Narimanto kuopos būrio vadas.

## Biografija
Baigė Kretingos pradžios mokyklą ir Šventosios gimnazijos Kretingos skyrių. 1946 m. vasario 15 d. suimtas, kalintas Kretingoje. Byla nutraukta 1946 m. birželio 24 d., paleistas.  

1946 m. tapo Kardo rinktinės partizanu. Narimanto kuopos būrio vadas. 1949 m. vasario 7 d. kartu su rinktinės štabo viršininku Alfonsu Knistautu, jo adjutantu, Narimanto kuopos agitacijos ir propagandos skyriaus viršininku Stasiu Lisausku, būrio partizanais Vytautu-Vitaliu Dauginčiu, Vytautu Griciumi ir Broniumi Saliu MGB kareivių ir Palangos stribų apsuptas žeminėje Vilimo kalne, Žibininkų miške. Kautynių metu prasiveržė iš apsupties žiedo, tačiau persekiojamas nušautas Žibininkuose.

2003 m. vasario 3 d. jam pripažintas Kario savanorio statusas.

## Atminimo vietos
Vardas įamžintas Kretingos senųjų kapinių (1992 m.) ir Žibininkų miško (1995 m.) paminkluose žuvusiems partizanams atminti.


Vaizdas:Kretinga kapas Partizanu 2005.jpg|Kardo rinktines partizanų kapas ir paminklas Kretingos senosiose kapinėse (1992 m.)
Vaizdas: Žibininkų paminklas partizanams 2011.JPG|Žibininkų paminklas partizanams (1995 m.)


## Šaltiniai

## Nuorodos
* [Diana Jomantaitė. Prie atkurto bunkerio susirinko gyvi istorijos liudininkai. – [Pajūrio naujienos] – 2010, rugsėjo 25]
* Partizanų žeminės atidarymas
Karalgirio akmuo

**Karalgirio akmuo** – masyvus riedulys, geologinis gamtos paveldo objektas. Riedulys guli Kauno rajone, Babtų seniūnijoje, Karalgirio kaime, prie kelio , 2,3 km į vakarus nuo Cinkiškių kryžkelės.

## Akmuo

Riedulys turi suapvalintą daugiasienę formą su viena nulyginta sienele. Riedulio matmenys (virš žemės paviršiaus esančios jo dalies): aukštis – 1,88 m; ilgis – 3,45 m; plotis – 3,1 m; didžiausia horizontali apimtis – 10,1 m. Riedulį sudaranti uoliena – granitas pegmatitas su biotitu, rausvas, leukokratiškas, su pegmatitinės (rašmeninės) struktūros požymiais. Tiriant šlifą, kurį sudaro gigantiškas (kelių cm skersmens) mikroklino grūdas su kvarco įaugimais, sudarančiais pegmatitinę (rašmeninę) struktūrą, nustatyti dar kiti mineralai: biotitas, plagioklazas, chloritas, sericitas. 

## Istorija

Riedulys buvo atkastas melioruojamame lauke ir atvilktas į pakelę, kur guli lygioje vietoje. 1975 m. akmuo paskelbtas geologijos paminklu, 1985 m. tapo respublikinės reikšmės paminklu.

## Nuorodos
* Saugomų teritorijų valstybės kadastras  
* Geologijos informacinė sistema (GEOLIS). Geotopai
Lomžos vyskupija

**Lomžos vyskupija** (, ) – viena iš 3 katalikų vyskupijų, esančių Balstogės metropolijoje. Įkurta 1925 m. spalio 28 dieną. Vyskupas *Stanisław Stefanek*, pagalbinis vyskupas *Tadeusz Bronakowski*. Vyskupija ribojasi su Balstogės, Drohičino, Luko, Plocko, Varmijos ir Varšuvos Praskos vyskupijomis.

## Dekanatai

Vyskupijoje yra 24 dekanatai:

* Grajevo dekanatas;
* Jedvabno dekanatas;
* Kolno dekanatas;
* Mišineco dekanatas;
* Ščučino dekanatas;
* Lomžos Šv. Arkangelo Mykolo dekanatas;
* Lomžos Šv. Brunono dekanatas;
* Piontnicos dekanatas;
* Choželės dekanatas;
* Kadzidlo dekanatas;
* Krasnoselco dekanatas;
* Ostrolenkos Šv. Antano dekanatas;
* Ostrolenkos Šv. Marijos Aplankymo dekanatas;
* Žekuno dekanatas;
* Čiževo dekanatas;
* Mazovijos Ostruvo Marijos Dangun Žengimo dekanatas;
* Mazovijos Ostruvo Jėzaus Kristaus dekanatas;
* Ružano dekanatas;
* Viškuvo dekanatas;
* Kobilino dekanatas;
* Lapių dekanatas;
* Šepetovo dekanatas;
* Mazovijos Vysokio dekanatas;
* Zambruvo dekanatas.

## Nuorodos

* Lomžos vyskupijos tinklalapis (lenk.) ;
* Aprašymas apie vyskupiją (angl.).
Polianovkos taika

**Polianovkos taika** – taikos sutartis tarp Maskvos Didžiosios kunigaikštystės ir ATR, sudaryta 1634 m. gegužės 17 (gegužės 27) d. – birželio 4 (birželio 14) d. Semlevo () kaime šalia Polianovkos () upės tarp Viazmos ir Dorogobužo, kuria užbaigtas 1632-1634 m. ATR-Maskvos karas.

Sutartį abi šalis ratifikavo 1635 m.

## Šalių atstovai
MDK derybose atstovavo bojarinas Fiodoras Ivanovičius Šeremetjevas (), okolničis kunigaikštis Aleksėjus Michailovičius Lvovas (), dvarininkas Steponas Matvejevičius Projestevas (), djakai Grigorijus Nečajevas () ir Vasilijus Prokopjevas ().

ATR atstovavo Lenkijos vyskupas J.Zadzik ir Kristupas Radvila Jaunesnysis.

## Sutarties sąlygos
* Patvirtinti Deulino paliaubuose sutarti teritoriniai pasikeitimai – Lenkijos karalystei liko Černigovas ir Novgorodas-Severskas, o LDK – Smolenskas, Trubačevskas, Roslavlis ir kiti (išskyrus Serpeiską)
* ATR įsipareigojo išvesti savo kariuomenę iš MDK teritorijos
* Lenkijos karalius Vladislovas IV atsisakė pretencijų į MDK sostą
* MDK įsipareigojo sumokėti ATR 20 tūkst. rublių
* Nedelsiant pasikeičiama belaisviais be išpirkų ir sulaikymo
* Sienų žymėjimas (1635–1648 metais vykdė 5 komisijos)

Lenkijos pusės siūlytos, tačiau nepatvirtintos sąlygos:
* teisė statyti katalikiškas bažnyčias, įsigyti votčinas (žemę, ) MDK (kaip ir rusams), laisvai sudarinėti santuokas abiejų valstybių gyventojams
* Maskvos valdovo titule naudoti „*царь своей Руси*“, o ne „*царь всея Руси*“
* siūlymas dėl bendrų pastangų Baltijos jūroje, kad «*король польский и великий государь московский должны вместе стараться, чтоб был у них наряд пушечный, корабли и люди воинские на море Ливонском (Балтийском) и на море Великом (Черном) для расширения границ*».

Nors sutartis iš esmės nebuvo naudinga MDK, tačiau sprendė dinastinę problemą ir sustiprino Romanovų autoritetą. Kita vertus, MDK teritoriniai nuostoliai buvo riboti ir iš esmės nepadidėjo, o ATR atiteko tik tai, kas jau buvo kontroliuota iki Smolensko karo pradžios. Sutartis nepanaikino pagrindų tolimesniems valstybių konfliktams.

## Šaltiniai
Stasys Lisauskas (1927)

**Stasys Lisauskas** (slap. **Vasaris Antanas**, 1927 m. balandžio 22 d. Kretingoje, Kretingos apskr. – 1949 m. vasario 7 d., Žibininkų k., Palangos vls., Kretingos apskr.) – Lietuvos partizanas, Lietuvos laisvės armijos Žemaičių apygardos Kardo rinktinės štabo viršininko adjutantas, Narimanto kuopos agitacijos ir propagandos skyriaus viršininkas.

## Biografija
1934–1940 m. mokėsi Kretingos pradžios mokykloje, 1940–1945 m. – Šventosios gimnazijoje Kretingoje. Nuo 1945 m. rugsėjo 1 d. Grūšlaukės pradžios mokyklos mokytojas, legaliai gyvenęs rezistencinio judėjimo dalyvis, Klevo kuopos, nuo 1945 m. spalio mėn. – Kardo rinktinės narys. 1946 m. vasario 27 d. suimtas, kovo 11 d. atleistas iš mokytojo pareigų. Išėjęs į laisvę pasitraukė į ginkluotą pogrindį. Nuo 1946 m. vasaros Kardo rinktinės štabo spaudos, propagandos ir informacijos skyriaus viršininkas, štabo viršininko adjutantas. Nuo 1947 m. Narimanto (Palangos) kuopos agitacijos ir propagandos skyriaus viršininkas. 1949 m. vasario 7 d. kartu su rinktinės štabo viršininku Alfonsu Knistautu, Narimanto kuopos Šarūno būrio vadu Pranu Budriu, partizanais Vytautu-Vitaliu Dauginčiu, Vytautu Griciumi ir Broniumi Saliu MGB kareivių ir Palangos stribų apsuptas žeminėje Vilimo kalne, Žibininkų miške. Kautynių metu prasiveržė iš apsupties žiedo, tačiau persekiojamas nušautas Žibininkuose.

1994 m. balandžio 24 d. jam pripažintas Kario savanorio statusas.

## Atminimo vietos
Vardas įamžintas Grūšlaukės (1999 m.), Nausėdų (1995 m.) ir Žibininkų (1995 m.) paminkluose žuvusiems partizanams atminti.


Vaizdas: Žibininkų paminklas partizanams 2011.JPG|Žibininkų paminklas partizanams (1995 m.)
Vaizdas:Nausedai paminklas partizanu 2004 02.JPG|Nausėdų paminklas partizanams (1995 m.)
Vaizdas:Gruslauke atminimo vieta 2006.JPG|Grūšlaukės paminklas partizanams (1999 m.)


## Šaltiniai

## Nuorodos
* [Diana Jomantaitė. Prie atkurto bunkerio susirinko gyvi istorijos liudininkai. – [Pajūrio naujienos] – 2010, rugsėjo 25]
* Partizanų žeminės atidarymas
Pilkupa

**Pilkupa** (arba ***Pilkopiai***, ; nuo 1946 m. ***Morskojė***, ) – gyvenvietė Rusijoje, Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Zelenogradsko rajone, Kuršių nerijoje, nuo 2005 m. Kuršių Nerijos kaimo gyvenvietės kaimas 44 km į šiaurės rytus nuo Zelenogradsko.

## Istorija

Sembos žemės kaimo pavadinimas *Pilakōpō* prūsiškos, *Pilkupe* kuršiškos kilmės. 1336 m. minimas *Pillecop*.

1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Žuvininkų apskrities, nuo 1939 m. kovo 27 d. Sembos apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kranco rajono, vėliau Zelenogradsko rajono kaimas, 1947 m. – 2005 m. Rybačio apylinkės kaimas. Nerijoje veikia Kuršių nerijos nacionalinis parkas.

|}

## Gyventojai

## Galerija

Pilkopis1.JPG|Pilkopa (šiuolaikinis vaizdas)
Pillkoppen, Ostpreußen - Stadtansicht (Zeno Ansichtskarten).jpg|Pilkopa XX a.pr.
Wanderdüne bei Pillkoppen.JPG|Kopos


## Šaltiniai

## Nuorodos
* Grasilda Blažiene: Hydronymia Europaea, Sonderband II, Die baltischen Ortsnamen. Wolfgang Schmid Hrsg., Steiner Verlag Stuttgart 2000.
* G. Gerullis: Die altpreußischen Ortsnamen. Berlin, Leipzig 1922.
* Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
* Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
* Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.
Montbeliarde

***Montbéliarde*** – pieninių ir mėsos galvijų veislė pirmą kartą paminėta Jozefo Graberio 1872 m., eksponuojant galvijus *Langres* žemės  ūkio parodoje, Šveicarijoje.  Montbeliard galvijų veislė
sukurta Aukštutinės Sonos ir Dubso regionuose, Prancūzijoje. Oficialiai ši veislė įrašyta 1889 metais į bandos knygą.

Nuo 1980 m. veislė buvo kryptingai selekcionuojama, atrenkant geriausias jos savybes. Siekiant gauti ilgaamžiškumo ir didesnio produktyvumo savybių,  Montbeliard veislės karvės kryžminamos su holšteinų veislės galvijais. 1990 m.  Montbeliard veislės karvės buvo kryžminamos su Danijos žalaisiais bei *[[Vorderwalder]]* veislės galvijais. 

Į Lietuvą pirmą kartą Montbeliard veislės galvijai buvo  įvežti 2006 m. Montbeliard galvijų veislės kodas yra 42. 

## Savybės ir eksterjeras

Šios veislės galvijams būdinga žala spalva esant baltos plaukų spalvos dėmėms, balta galva ir trumpi ragai. Subrendusios šios veislės karvės sveria 600–700 kg, o buliai 900–1200 kg. Motbeliard veislės karvių pienas dažniausiai naudojamas sūrio gamyboje, dėl dažnai pasitaikančio *Kappa Casein BB*, kuris pagerina sūrio kokybę. Nors šios veislės karvės yra žemesnio pieno produktyvumo negu šiuolaikinės holšteinų karvės, tačiau jos pasižymi ilgaamžiškumu ir vislumu, retai serga mastitu. Per metus iš šios veislės karvė primelžiama 7486 litrai 3,9 % riebumo ir 3,45 % baltymingumo pieno. Montbeliard veilės galvijai plačiai paplito daugelyje šalių, kryžminant ją su holšteinų veislės galvijais, kadangi jie turi geresnes mėsos savybes negu pastarosios veislės galvijai.
Ščučyno Palaimintosios Mergelės Marijos parapija

**Ščučyno Palaimintosios Mergelės Marijos parapija** () – parapija įkurta 1889 metais. Parapija priklauso Lomžos vyskupijai, Ščučyno dekanatui. Parapijos bažnyčia pastatyta 1701–1707 metais.

## Nuorodos
* Aprašymas apie parapiją (lenk.)
Artemisos provincija

**Artemisos provincija** () – provincija vakarų Kuboje, driekiasi nuo šiaurinio iki pietinio salos kranto. Ribojasi su Pinar del Rijo provincija vakaruose bei Majabekės provincija ir Havanos miestu rytuose. Administracinis centras – Artemisa.

Provincija sudaryta 2010 m., padalinus buvusią Havanos provinciją.

## Geografija

Būdingas paviršius – lyguma. Auginami vaismedžiai, cukranendrės, kavamedžiai, ryžiai, bulvės ir kt. daržovės.

## Administracinis suskirstymas

Provincija padalinta į 11 savivaldybių:
* Marielis,
* Gvanachajus,
* Kaimitas,
* Bauta,
* San Antonijo de los Banijosas,
* Guira de Melena,
* Alkisaras,
* Artemisa,
* Bahija Honda (Baja Onda),
* Kandelarija,
* San Kristobalis.

## Šaltiniai
Vonsošo Jėzaus Prisikėlimo parapija

**Vonsošo Jėzaus Prisikėlimo parapija** () - parapija įkurta 1436 metais. Parapija priklauso Lomžos vyskupijai, Ščučino dekanatui. Mūrinė parapijos Vonsošo Jėzaus Prisikėlimo bažnyčia pastatyta 1508-1534 metais.

## Nuorodos

* Aprašymas apie parapiją (lenk.) .
Klostinės vapsvos

**Klostinės vapsvos** arba **Klosčiavapsvės** (*Vespidae*) - vapsvų šeima. Pasaulyje priskaičiuojama apie 5000 rūšių.
Grajevo dekanatas

**Grajevo dekanatas** () – vienas iš 24 Lomžos vyskupijos dekanatų. Dekanas – Stanisław Łatwajtys. Dekanate yra 24 039 tikinčiųjų.

## Parapijos

Dekanate yra 5 parapijos:

* *Bialaševo Šv. Stanislavo parapija* – Bialaševas;
* Grajevo Švč. Mergelės Marijos Gelbėtojos parapija – Grajevas;
* Grajevo Šv. Tėvo Pijaus parapija – Grajevas;
* Grajevo Švč. Trejybės parapija – Grajevas;
* Osoveco Marijos Dangun Žengimo parapija – Osovecas.

## Nuorodos

* Dekanato aprašymas (lenk.) .
Granmos provincija

**Granmos provincija** () – provincija rytų Kuboje, prie Gvakanajabo įlankos. Ribojasi su Las Tunaso ir Holgino provincijomis šiaurėje bei Kubos Santjago provincija rytuose. Administracinis centras – Bajamas.

Provincija pavadinta jachtos „Granma“, kuria revoliucinieriai iš Meksikos atvyko į Kubą, vardu.

## Geografija
Pietiniu provincijos pakraščiu driekiasi miškingi Siera Maestros kalnai, juose yra aukščiausia Granmos provincijos vieta – La Bajamesa (1730 m). Iš šių kalnų išteka ilgiausia šalies upė – Kautas. Vandenyno pakrantėse yra mangrovių ir pelkynų.

## Administracinis suskirstymas

Provincija padalinta į 13 savivaldybių:
* Bartolomė Maso,
* Bajamas,
* Buėj Ariba,
* Kampečuela,
* Kauto Kristas,
* Gvisa,
* Chigvani,
* Mansaniljas,
* Medija Luna,
* Nikeras,
* Pilonas,
* Rio Kautas,
* Jara.

## Šaltiniai
Osoveco Marijos Dangun Žengimo parapija

**Osoveco Marijos Dangun Žengimo parapija** () - parapija įkurta 1989 m. birželio 27 dieną. Parapija priklauso Lomžos vyskupijai, Grajevo dekanatui. Pirmoji medinė parapijos bažnyčia pastatyta 1919 metais, kuri sugriuvo per II pasaulinį karą 1944 metais. 1949-1953 m. pastatyta nauja mūrinė Osoveco Marijos Dangun Žengimo bažnyčia.

## Nuorodos

* Aprašymas apie parapiją (lenk.)
Gvantanamo provincija

**Gvantanamo provincija** () – provincija pietryčių Kuboje, apima rytinį salos galą. Ribojasi su Holgino provincija šiaurėje bei Kubos Santjago provincija vakaruose. Administracinis centras – Gvantanamas.

## Geografija

Pietuose į provincijos teritoriją įsiterpia Gvantanamo įlanka, kurioje yra JAV karinė bazė. Didžiąją dalį ploto užima miškingi Siera Kristalio kalnai, įtraukti į tokio paties pavadinimo nacionalinį parką. Taip pat yra dalis Aleksandro Humbolto nacionalinio parko. Šiaurinės Gvantanamo provincijos pakrantės yra drėgniausia šalies vieta, tuo tarpu pietuose sausiau ir karščiau. Provincijoje yra toliausiai į rytus nutolęs Kubos taškas – Maisi kyšulys.

## Administracinis suskirstymas

Provincija padalinta į 10 savivaldybių:
* Barakoa,
* Kaimanera,
* El Salvadoras,
* Gvantanamas,
* Imijasas,
* Maisi,
* Manuel Tamesas,
* Niseto Peresas,
* San Antonijo del Suras,
* Jaterasas.

## Šaltiniai
Osoveco Marijos Dangun Žengimo bažnyčia

**Osoveco Marijos Dangun Žengimo bažnyčia** () – bažnyčia esanti Osoveco kaime. Bažnyčia priklauso Osoveco Marijos Dangun Žengimo parapijai. Pirmoji medinė bažnyčia buvo pastatyta 1919 metais. Per II pasaulinį karą 1944 m. bažnyčia sugriuvo. 1949–1953 m. pastatyta nauja mūrinė bažnyčia.
 
## Nuorodos

* Aprašymas apie bažnyčią (lenk.)
Holgino provincija

**Holgino provincija** () – provincija rytų Kuboje, šiaurinėje salos pakrantėje. Ribojasi su Granmos, Kubos Santjago ir Gvantanamo provincijomis pietuose bei Las Tunaso provincija vakaruose. Administracinis centras – Holginas.

## Geografija

Pietiniu pakraščiu driekiasi miškingi ir drėgni Siera Kristalio kalnai, įtraukti į tokio paties pavadinimo nacionalinį parką. Taip pat yra dalis Aleksandro Humbolto nacionalinio parko. Šiaurės vakaruose būdingos lygumos. Į Holgino provinciją įsiterpia Nipės įlanka, kurioje yra Saetijos sala.

## Administracinis suskirstymas

Provincija padalinta į 14 savivaldybių:
* Antilija,
* Bagvanosas,
* Banesas,
* Kakokumas,
* Kaliksto Garsija,
* Kuetas,
* Frank Paisas,
* Chibara,
* Holginas,
* Majari,
* Moa,
* Rafael Freirė,
* Sagva de Tanamas,
* Urbano Norisas.

## Šaltiniai
Skaistgirio herbas

**Skaistgirio herbas** – pagrindinis Skaistgirio miestelio ir Skaistgirio seniūnijos (Joniškio rajono savivaldybė) heraldinis atributas.

## Aprašas

Tamsiai žaliame skyde penki auksiniai uosio lapai, išdėstyti 3 viršutinėje eilėje, 2 apatinėje.

## Simbolika

Herbas simbolizuoja kadaise Skaistgirio teritorijoje buvusią neįžengiamą girią. Auksiniai lapai sudaro skaistumo, spindesio įspūdį, uosis reiškia tvirtumą.

## Istorija

Herbas patvirtintas 2005 m. gegužės 10 d. Lietuvos Respublikos Prezidento dekretu Nr. 295 patvirtintas Skaistgirio herbas. Herbo autorius – grafikas Juozas Galkus.

## Šaltiniai
Boer

***Boer*** – ožkų veislė sukurta 1900 m. Pietų Afrikoje. Selekcijos dėka sukurta mėsinio tipo ožkų veislė. Šios ožkos greitai auga ir turi puikią kūno struktūrą, pasaulyje žinoma, kaip produktyvi mėsinių ožkų veislė. Boer ožkos yra atsparios ligoms, gerai adaptuojasi sausose pusdykumėse, lengvai pakelia karštį. Ožkų veisimas daugiausiai koncentruotas JAV vakarų centrinėje Teksaso dalyje. Pirmos JAV veislinių ožkų bandos atvežtos iš Naujosios Zelandijos. Vėliau jas imta importuoti iš Pietų Afrikos. Veisimo tikslais paprastai naudojami grynakraujai patinai. Dažniausiai vykdomi kryžminimai su Ispanų, Angoros ožkomis. Nėštumo periodas siekia nuo 149 iki 155 dienų.

## Savybės ir eksterjeras

Tai mėsinės veislės ožkos. Jos tinkamos ir kergimui su kitomis ožkomis mėsos gavimo tikslais. *Boer* ožkos baltos spalvos, turi tvirtą galvą, dideles rusvas ar mėlynas akis, lengvai išlenktą nosį, burna suformuota iš gerai išsivysčiusių žandikaulių. Ausys ilgos, plačios ir nukarusios, kaip *[[Anglo-Nubian]]* ožkų. Tai paklusnios, greitai augančios ožkos, didelio vislumo lyginant su kitomis ožkomis. Subrendusios *Boer* ožkos sveria 90–100 kg, o ožiai 110–135 kg. Ne apipjaustytoms ožkoms ragai apvalūs, tamsaus atspalvio, tiesūs arba plokšti, kurie veikia kaip "šaldymo prietaisas", sujungdamas galvoje sinuso ertmes. Kraujagyslių tinklas raguose reguliuoja kūno temperatūrą. Trumpi, blizgantys plaukai. Kojos tvirtos su aiškiai išreikštais sąnariais. Liemuo ilgas ir platus, pasturgalis taip pat ilgas. Gerai suformuotas tešmuo turi nemažiau du funkcionuojančius spenius kiekviename šone. Veislės pavadinimas kilo iš vokiško žodžio "Boer", kuris reiškia "fermeris". Ožkos yra greitai užaugančios ir subręstančios ir tai jas daro populiariausiomis mėsinėmis ožkomis visame pasaulyje. Jos puikiai prisitaiko prie bet kokio klimato ir yra atsparios ligoms.
Serafiniškės

:: *Apie kaimą Trakų rajone žr. [[Serapiniškės]]*.

**Serafiniškės** – buvęs kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurę nuo Gornostajiškių.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Altmarko paliaubos

**Altmarko paliaubos** – sutartis, sudaryta 1629 m. rugsėjo 25 d. Altmarke,  netoli Gdansko, tarp ATR ir Švedijos. Sutartis praktiškai užbaigė ATR-Švedijos karą (1600-1629).

## Priežastys
Paliaubų sudarymą lėmė Švedijos pralaimėtas Tričianos mūšis, kuriame Šventosios Romos imperija vos nepaėmė belaisviu paties karaliaus Gustavo II Adolfo.

ATR Seimas nesutiko rinkti naujų mokesčių imperijos armijai finansuoti, todėl Lenkijos karalius irgi sutiko dėl paliaubų.

## Paliaubų sąlygos
Švedija išlaikė Livonijos (iš šiaurę nuo Dauguvos upės - Vidžemę) ir Vistulės upės žiočių kontrolę. ATR atiteko Latgalija.

Švedija turėjo pasitraukti iš didžiosios Prūsijos kunigaikštystės dalies, tačiau išlaikė pajūrio miestus. ATR taip pat atgavo kitas švedų nuo 1625 m. užimtas teritorijas.

Švedija šešeriems metams gavo teisę į 2/3 visų muitų prekybos laivais per ATR ir Prūsijos kunigaikštystės uostus kaip kad Danzigas, Elbingas. Šias pajamas Švedija naudojo finansuodama savo dalyvavimą Trisdešimties metų kare.

## Tolesni įvykiai
Paliaubų terminui pasibaigus 1635 m. rugsėjo 12 d. buvo sudaryta Štumsko taikos sutartis.

## Šaltiniai ir nuorodos
* Skanuota sutartis Scan of the treaty at IEG Mainz , Annotated edition of the treaty at IEG Mainz 
* Chronology of Sweden 
* History of Latvia: A Brief Synopsis
Pūkiai (reikšmės)

**Pūkiai** vadinama:

* Pūkiai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje;
* Pūkiai – agurkų veislė.
Kauniai (reikšmės)

**Kauniai** vadinama:

* Kauniai – kaimas Biržų rajono savivaldybės teritorijoje;
* Kauniai – agurkų veislė.
Kalniškių konglomeratų atodanga

**Kalniškių konglomeratų atodanga** – geologinis gamtos paveldo objektas, paskelbtas saugomu 2005 m. Atodanga yra Kauno rajone, Samylų seniūnijoje ties Žiegždriais, Kauno marių kairiajame krante. Atodanga patenka į Kauno marių regioninio parko teritoriją.

## Aprašymas

Kalniškių konglomeratų atodanga – tai 8 m aukščio, 400 m ilgio šlaitas, kurio viršutinėje dalyje atsidengia konglomeratų (į kietą uolieną surišto smėlio, žvyro, gargždo) sluoksniai. Konglomeratų ertmėse ir nelygumuose randama nedidelių varveklių – sustingusių stalaktitų užuomazgų. Kalniškių konglomeratų atodanga yra sudėtinė geologinių vertybių pažinimo – Žiegždrių geologinio tako – dalis.

Atodangos pavadinimas susijęs su Kauno marių dugne likusiu (užlietu) Kalniškių kaimu.

## Nuorodos
* Saugomų teritorijų valstybės kadastras  
*  Pažintiniai takai Kauno marių regioniniame parke
Anglo-Nubian

***Anglo-Nubian*** – ožkų veislė. Veislė buvo įregistruota Didžiojoje Britanijoje kergiant vietines melžiamas ožkas su *Zaribi* ir *Nubian* ožiais, importuotais iš Indijos, Rusijos, Egipto, bei Artimųjų Rytų ir Šiaurės Afrikos. Joms būdingas bruožas yra didelės, nukarusios ausys ir romėniška nosis. Dėl padidėjusių ausų ir aptakaus kūno, šios ožkos vadinamos "ilgaausėmis ožkomis“, „nulėpusiomis ausimis ožkos", "triušio išvaizdos ožkomis". Dėl Artimųjų Rytų paveldo *Anglo-Nubijano* ožkos gali
gyventi labai karštame klimate ir jų veisimosi sezonas ilgesnis nei kitų pieninių ožkų. *Anglo-Nubijano* ožkos žinomos dėl didelio riebalų kiekio jų piene, nors vidutiniškai veislė gamina mažiau pieno nei kitos pieninės veislės ožkos. Jų pienas puikiai tinka sūrių gamybai. *Anglo-Nubian* ožkų temperamentas yra draugiškas, jos balsingos.

## Savybės ir eksterjeras

Tai mėsos, pieno ir kailių veislės ožkos, būna juodos, rudos bei šviesiai rusvos spalvos derinyje su balta spalva. Patelės turi trumpesnį, blizgantį plauką. *Anglo-Nubijano* ožkos yra didelės, sveria ne mažiau kaip 61 kg, o ožiai 79 kg. Vidutinis aukštis ties ketera 76 cm, o patinų – 88 cm. Kaip ir daugumai pieno veislės ožkų, gimusioms *Anglo-Nubian* ožkoms 2 savaičių laikotarpyje yra pašalinami ragų rudimentai. Ausys ilgos, plačios ir nukarusios bei išsidėsčiusios nemažiau 2,54 cm už snukio. Jos glaudžiai dengia galvą smilkinio srityje, bei palengva išplatėja. Ausys nestoros esant
lanksčiai kremzlei. Tešmuo išplatėjęs ir dažniausiai nukaręs. Ožkos yra nereiklios pašarams, vandeniui bei pastogei.
Grajevo apskrities herbas

**Grajevo apskrities herbas** () – Grajevo apskrities heraldinis simbolis.

## Aprašas
Viršutinėje skydo auksinio lauko dalyje pusėmis sujungti juodas šėlstantis lokys raudonu liežuviu ir atgal žiūrintis pakeltus sparnus demonstruojantis raudonas erelis, virš abiejų auksinė karūna. Apatinėje skydo dalyje raudonas stovintis briedis.

Herbas pradėtas naudoti 1998 m. gegužės 29 dieną.

## Taip pat skaitykite

* Grajevo apskrities vėliava.
Grajevo apskrities vėliava

**Grajevo apskrities vėliava** () - tai Grajevo apskrities vėliava kuri padalinta į dvi dalis, viršutinė dalis auksinės spalvos, apatinė žalios. Viršutinėje dalyje auskinės spalvos paviršiuje vaizduojamas grajevo apskrities herbas. Herbas pradėtas naudoti 1998 m. gegužės 29 dieną.

## Taip pat skaitykite

* Grajevo apskrities herbas.
Jurgis V

**Jurgis V** (1865 m. birželio 3 d. Londonas – 1936 m. sausio 20 d. Sandrinham (Norfolko grafystė, Anglija) – Jungtinės Karalystės karalius (1910–1936 m.).

## Biografija

Saksonijos-Coburgo-Gothos dinastijos atstovas. Princo Alberto Eduardo (nuo 1901 m. karalius Eduardas VII) antrasis sūnus. 1877–1892 m. tarnavo kariname jūrų laivyne. Antruoju, po tėvo, sosto įpėdiniu tapo 1892 m., po vyresniojo brolio Alberto Viktoro mirties, pirmuoju – 1901 m. mirus karalienei Viktorijai ir sostą paveldėjus tėvui. 1893 m. vedė brolio sužadėtinę. Buvo daugelio Europos valdovų artimas giminaitis. 1914 m. D. Britanijai paskelbus karą Vokietijai atsisakė visų vokiškų titulų ir pervardijo dinastiją į Vindzorų. Kelis kartus lankėsi fronte Prancūzijoje. 1931 m. kilus finansinei krizei ir nuvertėjus svarui sterlingų, įtikino ministrą pirmininką R. MacDonaldą sudaryti nacionalinę koalicinę vyriausybę.

## Vaikai
Jurgio V ir Marijos Teksietės vaikai:
* Eduardas VIII (1894 m. birželio 23 d. – 1972 m. gegužės 28 d.), Vindzoro hercogas;
* Jurgis VI (1895 m. gruodžio 14 d. – 1952 m. vasario 6 d.), Jungtinės Karalystės karalius (1936–1952), 1923 metais vedė Elžbietą Bouz-Laion;
* Marija (1897 m. balandžio 25 d. – 1965 m. gegužės 28 d.), ištekėjo už 6-to Chervudo grafo Henrio Leselzo;
* Henris (1900 m. kovo 31 d. – 1974 m. birželio 10 d.), hercogas, buvo vedęs Alisą Montegji-Doglas-Skot;
* Jurgis (1902 m. gruodžio 20 d. – 1942 m. rugpjūčio 25 d.), Kento hercogas, buvo vedęs princesę Mariną;
* Džonas Vindzoras (1905 m. liepos 12 d. – 1919 m. sausio 18 d.), mirė nuo epilepsijos.

## Šaltiniai

## Galerija

## Genealogija

}
Pijus IV

**Pijus IV** (; tikrasis vardas **Giovanni Angelo Medici**) 1499 m. kovo 31 – mirė 1565 m. gruodžio 9 d.) – popiežius nuo 1559 m. gruodžio 25 d. iki mirties.

## Biografija
Kilęs iš mažai žinomos Milano miestiečių šeimos. Studijavo filosofiją, mediciną ir teisę Pavijoje ir Bolonijoje. Nuo 1526 m. dirbo Popiežiaus valstybėje. 1542–1543 m. apaštalinis komisaras. 1545 m. paskirtas Raguzos arkivyskupu. Nuo 1546 m. tapo Popiežiaus kariuomenės generaliniu komisaru. 1549 m. paskirtas kardinolu. Po 1559 m. išrinkimo popiežiumi, nepritarė ankstesniojo popiežiaus Pauliaus IV pradėtoms reformoms. Pripažino Ferdinandą I Šventosios Romos imperijos imperatoriumi. Žymiausias tuo, kad baigė Tridento susirinkimą ir patvirtino jo nutarimus, tarp kurių buvo patvirtintas naujas katekizmas, paskelbė Tridento susirinkimo tikėjimo išpažinimą, peržiūrėjo Draudžiamųjų knygų sąrašą. Apribojo inkvizicijos veiklą. Pontifikato laikotarpiu rėmė menus ir mokslą. Romoje įsteigė popiežiškąją spaustuvę knygoms visomis kalbomis leisti. 1565 m. buvo atskleistas ir nuslopintas pasikėsinimas į Pijų IV. Savajame herbe panaudojo tolimų giminaičių – garsiosios Mediči giminės ženklus. Skyrė daug lėšų statyboms Romoje. Kaltintas nepotizmu. Palaidotas Šv. Petro bazilikoje, vėliau perlaidotas Švč. Mergelės Marijos bažnyčioje Romoje.

## Nuorodos
* Sąrašas:Popiežiai

## Šaltiniai
Žiegždrių atodanga

**Žiegždrių atodanga** – geologinis gamtos paveldo objektas. Atodanga yra Kauno rajone, Samylų seniūnijoje, 800 m į pietvakarius nuo Žiegždrių gyvenvietės, Kauno marių kairiajame krante. Atodanga patenka į Kauno marių regioninio parko teritoriją.

## Apie atodangą
Žiegždrių atodangos aukštis 22 m, ilgis 400 m. Šioje atodangoje atsidengia vienas pilniausių Kauno–Kaišiadorių limnoglacialinio baseino nuosėdų pjūvių. Jo storis 16,1 m. Šių nuosėdų padą sudaro paskutiniojo apledėjimo antrosios (Pomeranijos, Ostaškovo arba Baltijos) stadijos pilkšvai rudos ir rusvai pilkos spalvos, kietas, kai kur su skalumu, su žvirgždo ir gargždo priemaiša (iki 10 %) moreninis priemolis (matomas storis 1,6 m), kurio apatinėje dalyje yra apie 5–6 m ilgio įvairaus smėlio lęšis nelygiomis (kampuotomis) ribomis.

Virš moreninio priemolio slūgsančiame smėlio sluoksnyje (1,6-9,3 m virš marių lygio) vyrauja gerai išrūšiuotas šviesiai geltonas smulkus smėlis, dažnai įstrižai, horizontaliai ir banguotai sluoksniuotas, apatinėje ir viršutinėje dalyje kai kur pereinantis į molį ar aleuritą. Tokios nuosėdos liudija, kad šiose vietose, pasitraukus ledynui, plūstančiame ledyno tirpsmo vandenyje klojosi gana smulki, galbūt fliuvioglacialinės deltos žemutinės dalies facija. Vėliau susidariusių didelių prieledyninių marių dugne kaupėsi juostuotos nuosėdos (9,30–17,70 m virš marių lygio): iš pradžių (apatinėje dalyje) klostėsi aleuritas, molis ir moreninis priemolis, vėliau, esant plačioms ir gilioms marioms, ties Žiegždriais marių dugne susiklojo tipiškas juostuotas molis (varvos).

Žiegždrių atodanga yra sudėtinė geologinių vertybių pažinimo – Žiegždrių geologinio tako – dalis.

## Nuorodos
* Saugomų teritorijų valstybės kadastras  
*  Pažintiniai takai Kauno marių regioniniame parke
Kubos Santjago provincija

**Kubos Santjago provincija** () – provincija rytų Kuboje, pietinėje salos pakrantėje. Ribojasi su Granmos provincija vakaruose, Holgino provincija šiaurėje ir Gvantanamo provincija rytuose. Administracinis centras – Kubos Santjagas.

## Geografija

Provincijos teritorija driekiasi Siera Maestros kalnai, čia yra aukščiausia Kubos vieta – Turkino kalnas (1974 m). Svarbiausios upės yra Kontramaestrė ir Bakanao. Yra įsteigtas Turkino nacionalinis parkas.

## Administracinis suskirstymas

Provincija padalinta į 9 savivaldybes:
* Kontramaestrė,
* Guama,
* Melija,
* Palma Sorianas,
* San Luisas,
* Kubos Santjagas,
* Sekundo Frentė,
* Songas-La Maja,
* Terser Frentė.

## Šaltiniai
Las Tunaso provincija

**Las Tunaso provincija** () – provincija rytų Kuboje, driekias tarp šiaurinės ir pietinės pakrančių. Ribojasi su Granmos provincija ir Holgino provincija rytuose bei Kamagvėjaus provincija vakaruose. Administracinis centras – Las Tunasas.

## Geografija

Provincija pietuose siekia Gvakanajabo įlanką, kurios pakrantė pelkėta ir apaugusi mangrovėmis. Būdingas lygumų kraštovaizdis, aukščiausia vieta (219 m) yra Kanjada Hondos aukštumoje. Svarbiausios upės yra Čapara, Chobabas, Sevilija ir Tana; jų slėniuose įrengta tvenkinių.

## Administracinis suskirstymas

Provincija padalinta į 8 savivaldybes:
* Amansijas,
* Kolombija,
* Chesus Menendesas,
* Chobabas,
* Machibakoa,
* Manati,
* Puerto Padrė,
* Las Tunasas.

## Šaltiniai
Majabekės provincija

**Majabekės provincija** () – provincija vakarų Kuboje, driekiasi tarp šiaurinės ir pietinės pakrančių. Ribojasi su Matansaso provincija rytuose, Artemisos provincija vakaruose bei Havanos miestu šiaurės vakaruose. Administracinis centras – San Chosė de las Lachasas.

Majabekės provincija sudaryta 2010 m., padalinus Havanos provinciją. Dabar tai mažiausia ir mažiausiai gyventojų turinti Kubos provincija.

## Geografija

Būdingas lygumų kraštovaizdis, tačiau vietomis yra kalnuotų ruožų, pavyzdžiui, Charuko skradžiai. Svarbiausia upė (pagal kurią ir pavadinta provincija) yra Majabekė.

## Administracinis suskirstymas

Provincija padalinta į 11 savivaldybių:
* Bechukalis,
* San Chosė de las Lachasas,
* Charukas,
* Santa Krus del Nortė,
* Madruga,
* Nueva Pasas,
* San Nikolas de Baris,
* Gvinesas,
* Melena del Suras,
* Batabanas,
* Kivikanas.

## Šaltiniai
Matansaso provincija

**Matansaso provincija** () – provincija vidurio Kuboje, driekiasi tarp šiaurinės ir pietinės pakrančių. Ribojasi su Vilja Klaros provincija ir Sjenfuegoso provincija rytuose bei Majabekės provincija vakaruose. Administracinis centras – Matansasas.

## Geografija

Šiaurinis krantas uolingas, pakrantėje yra salų (Sabanos-Kamagvėjaus salynas), išsikiša Hikakoso pusiasalis (toliausiai į šiaurę nutolusi Kubos vieta). Pietinis krantas pelkėtas, Sapatos pusiasalyje tyvuliuoja didelė Sapatos pelkė, toliau rytuose įsiterpia Kiaulių įlanka, žymi dėl amerikiečių antpuolio. Būdingas lygumų reljefas, aukščiausia vieta siekia 308 m.

## Administracinis suskirstymas

Provincija padalinta į 13 savivaldybių:
* Kalimetė,
* Kardenasas,
* Sienaga de Sapata,
* Kolonas,
* Chaguėj Grandė,
* Choveljanosas,
* Limonaras,
* Los Arabosas,
* Marti,
* Matansasas,
* Pedro Betankūras,
* Perikas,
* Union de Rejesas.

## Šaltiniai
Amagasakis

**Amagasakis** () – pramoninis miestas Japonijoje, Honšiū salos pietuose, Hiogo prefektūroje, Osakos aglomeracijoje. Jūrų uostas Vidinės Japonijos jūros pakrantėje. Plentų ir geležinkelių mazgas. Vyrauja metalurgijos, chemijos, mašinų gamybos, cemento, tekstilės, aviacijos, stiklo-keramikos pramonė.

Miestas suskirstytas į 6 administracinius rajonus – Čiūo, Odamurą, Ošiomurą, Tačibanamurą, Mukonomurą, Sonodamurą.

## Istorija

Viduramžiais mieste stovėjo Amagasakių domeno pilis.

## Ekonomika
Miestas yra svarbi Hanšino pramoninio regiono dalis. Čia taip pat įsikūrę Osaka Titanium Technologies, antra didžiausia ne geležies metalo gamybos įmonė.

## Politika

2010 m. miesto mere išrinkta Kazumi Imamura, nepartinė, remta Žaliųjų partijos, tapusi vienintele šios partijos deleguota išrinkta mere ir pirmąja miesto mere moterimi, išrinkta 54% balsų persvara.

Iki 1946 m. miesto vadovai buvo paskiriami valdžios. Nuo 1916 m. iki 1946 m. miestą valdė 6 merai. 1947 m. balandžio 6 d. pareigas eiti pradėjo pirmasis piliečių išrinktas miesto meras. Dabartinė merė - 9-oji piliečių rinkta Amagasakio vadovė.

Miesto tarybą sudaro 42 nariai.

## Šaltiniai
Amarilas

**Amarilas** () – miestas Jungtinėse Amerikos Valstijose, šiaurės vakarų Teksase, Ljano-Estakado plokščiakalnyje. Poterio apskrities centras. Yra Rick Husband tarptautinis oro uostas. Amarilas yra vienas svarbiausių helio gavybos centrų pasaulyje. Atominių ginklų gamybos, naftos pramonė, lėktuvų surinkimas, mėsos pramonė.

## Istorija

Miesto pavadinimas kilo iš ispaniško žodžio *amarillo*, reiškiančio „geltonas“ (pagal aplinkinių uolų spalvą). Amarilas įkurtas XIX a. pab.

## Šaltiniai
Leszek Engelking

**Lešekas Engelkingas** (; 1955 m. vasario 2 d. Chožuve, Lenkijoje – 2022 m. spalio 22 d. Pruškuve, Lenkijoje) – lenkų poetas, prozininkas, vertėjas, literatūrologas ir literatūros kritikas.

## Biografija
Baigė lenkų filologijos ir kino teorijos studijas Varšuvos universitete. Vienuolika metų dirbo verstinės literatūros žurnalo „Literatura na Świecie” redaktoriumi. Dėsto kultūrologijos kursą Lodzės universitete. Išleido monografiją apie V. Nabokovo kūrybą ir kelias knygas apie čekų literatūrą. Keturių poezijos rinkinių autorius: „Autobus do hotelu Cytera“ (1979), „Haiku własne i cudze“ (1991), „Mistrzyni kaligrafii i inne wiersze“ (1994), „Dom piąty“ (1997), „Muzeum dzieciństwa“ (2011), „Komu kibicują umarli?“ (2013) ir „Suplement“ (2016). Taip pat išleista jo poezijos rinktinė „I inne wiersze“ (2000), eilėraščių knygos ukrainietiškai, čekiškai ir slovakiškai, dvi savilaidos knygelės angliškai. Išleido prozos rinkinį „Szczęście i inne prozy“ (2007). Verčia poeziją ir prozą iš čekų, slovakų, anglų, ispanų, baltarusių, ukrainiečių, rusų kalbų. Tris kartus pelnė žurnalo „Literatura na Świecie” premiją (įvairios kategorijos). Lenkijos „PEN“ klubo vertėjų premijos laureatas (2010 m.).

## Šaltiniai
Ambarčiko užutėkis

**Ambarčiko užutėkis** () – užutėkis Rytų Sibiro jūroje, ties rytiniais Kolymos įlankos krantais. Ilgis – 3 km, plotis ties žiotimis – 7 km, gylis – iki 4 m. Į šį užutėkį įteka Kolymos upė. Didžiąją metų dalį padengtas ledu.

Ambarčiko užutėkio pakrantėje įsikūrusi Ambarčiko gyvenvietė.

## Šaltiniai
Ambarčikas

**Ambarčikas** () – kaimas Rusijoje, šiaurės rytų Jakutijoje, Žemutinės Kolymos uluse, 110 km nuo Čerskio. Įsikūręs Ambarčiko užutėkio (Rytų Sibiro jūra) pakrantėje, netoli Kolymos upės žiočių.

## Istorija

Dar prieš kelis amžius įlankos pakrantėje pastatytas švyturys, vėliau keletas sandėlių. Sovietiniais metais Ambarčike įsteigtas „Dalstroj“ lageris. Buvo įkurtas uostas, 1935 m. pastatyta meteorologijos ir arktinių tyrimų bazė. Apie 1933–1934 m. leduose užstrigo laivas, gabenęs kalinius į Ambarčiką, dauguma jų per žiemą žuvo. II pasaulinio karo metais vietovę atakavo vokiečiai, bet dėl seklaus užutėkio negalėjo priplaukti arti.
Čerskis (gyvenvietė)

**Čerskis** (, ) – miesto tipo gyvenvietė Rusijoje, šiaurės rytų Jakutijoje, 1920 km nuo Jakutsko, Kolymos upės pakrantėje. Žemutinės Kolymos uluso administracinis centras.

Yra reikšmingas uostas (Zelionyj Mys), pasiekiamas jūrinių laivų, taip pat yra aerodromas. Žuvies perdirbimo, statybinių medžiagų gamyklos, buitinis kombinatas, mokslinė stotis, plėtojama elnininkystė. Yra kultūros namai, Kurilovo muziejus, mažųjų tautų muziejus, nacionalinis folklorinis centras. Čerskyje vyksta kasmetinis muzikos festivalis „Šiaurės balsai“. Čerskis yra svarbus jukagyrų kultūrinis centras.

## Istorija

XVII a. dabartinės gyvenvietės vietoje buvo nedidelė žvejų gyvenvietė, pro čia keliavo didelė dalis Sibiro tyrinėtojų ekspedicijų. 1891 m. čia dirbo lietuvių–gudų kilmės geologo Jono Čerskio ekspedicija, netoliese buvo rasti gauruotojo raganosio palaikai. 1931 m. gyvenvietė oficialiai pavadinta kaip ***Nižnije Krestai*** (), čia pradėti steigti GULAGo lageriai. 1963 m. suteiktas miesto tipo gyvenvietės statusas ir ***Čerskio*** pavadinimas.

## Šaltiniai
Žagariškės (Kaunas)

**Žagariškės** (arba ***Žagariškiai***) – buvęs kaimas dabartinėje Kauno miesto teritorijoje, piečiau Linksmadvario.

## Istorija

XIX a. kaimas buvo Aleksoto valsčiuje, priklausė Garliavos parapijai.

I pasaulinio karo metais vokiečiams užėmus Kauną, čia atsikėlė mobilus karo aviacijos dalinys. Kadangi iš anksto buvo planuota šiame mieste įkurti dirižablių bazę, 1915 m. spalio pradžioje atvyko specialaus angaro statybininkų dalinys. Per 3–4 mėnesius 1916 m. pradžioje čia buvo pastatytas 240×55×40 m dydžio surenkamų metalinių konstrukcijų lentomis dengtas dirižablio angaras. Turėjo atidaromus vartus, grindinys klotas 20×20 cm betoninėmis plytelėmis. Pirmasis dirižablis čia nusileido 1916 m. vasario 18 d. iš Karaliaučiaus. Dirižablio angaras liaudyje buvo vadintas „cepelino namu“ arba „cepelinu“. Nuo pagalbinių angaro pastatų iki lauką kertančio ir į Žagariškių kaimą vedusio gruntkelio buvo tinkamas lėktuvams nusileisti plotas (apie 500×400 m). Tarp gruntkelio ir dirižablio angaro driekėsi nelygi pelkėta pieva, todėl nustoję naudoti dirižablį, vokiečiai pastatė medinį tiltą-gatvę, kuria iš nusileidimo lauko į angarą buvo ridenami lėktuvai. 1917 m. angaras perduotas lėktuvams, kuriais skraidyti buvo saugiau nei dirižabliais.

1919 m. vasario 14 d. angarą perėmė Lietuvos kariuomenė. Didėjant lėktuvų greičiams nusileidimo plotas tapo per mažas, todėl nuo 1926 m. prasidėjo lauko plėtimo, lyginimo ir melioravimo darbai. 1929 m. dirižablių angaras buvo nugriautas, 1932 m. jo vietoje pastatytas Mokomosios eskadrilės angaras, buvęs 90×20×9 m matmenų. Panašiu laikotarpiu Žagariškių žemės buvo perduotos valstybės naudojimui ir čia buvo įkurtas Aleksoto oro uostas.

Užėjus II pasauliniam karui, vokiečiai iškėlė Žagariškių kaimą ir užėmė visą plotą iki J. Bakanausko gatvės ir Yliškių kaimo. Čia jie nutiesė riedėjimo taką, prie jo pastatė kelis angarus lėktuvams remontuoti. 1944 m. atsitraukdami vokiečiai šiuos angarus ir įvairią techniką susprogdino.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Aleksandras Marčiulionis (1911–1998), skulptorius.

## Šaltiniai
Sasnava (reikšmės)

**Sasnava** yra vadinama:

* miestelis Marijampolės savivaldybėje;
* kaimas Kazlų Rūdos savvaldybėje;
* baltų žemė.
Sapatos pelkė

**Sapatos pelkė** () − pelkė Kuboje, Matansaso provincijoje; 150 km į pietryčius nuo Havanos.

Tai didžiausia (plotas 4354,3 km²) ir geriausiai išsilaikiusi pelkė Karibų jūros salose. Septyniasdešimt procentų jos teritorijos įeina į nacionalinį parką ir UNESCO biosferos draustinį.

Sapatos pelkynuose gyvena daugiau kaip trys tūkstančiai nesaugomų Kubos krokodilų − didžiausia šių roplių populiacija, atsidūrusi ant išnykimo ribos.

## Nuorodos
* Karibų jūros salos (anglų k.)
*Kubos krokodilai (anglų k.)
Mekongo delta

**Mekongo delta** () − regionas Vietnamo pietvakariuose, kur Mekongo upė išsišakoja į begalę siaurų kanalų.

Šis Vietnamo regionas apima 40 000 km², jame gyvena 18 milijonų gyventojų. Po Tailando, Vietnamas yra didžiausias ryžių eksportuotojas pasaulyje. Vien Mekongo deltoje išauginamų ryžių pakaktų prasimaitinti visai šaliai. Čia ryžių derlius nuimamas net 3−4 kartus per metus. Be ryžių, Mekongo deltoje sugaunama daugybė žuvies, krevečių, auginami kokoso riešutai, cukranendrės, įvairūs vaisiai: bananai, apelsinai, arbūzai, mangai, duranai, guavos.

## Provincijos

## Nuorodos
*Mekongo delta  (anglų k.)

## Išnašos