open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Šernų ąžuolas

**Šernų ąžuolas** – išskirtinis medis, augantis vakarų Lietuvoje, Klaipėdos rajone, Šernų miške, ~0,6 km į šiaurę nuo Šernų kaimo, Minijos kairiajame krante, Minijos ichtiologiniame draustinyje. Patenka į Kretingos miškų urėdijos Šernų girininkijos 25 kvartalą. Saugomas nuo 1960 m. rugsėjo 1 d.

* Rūšis: paprastasis ąžuolas (*Quercus robur*)
* Aukštis: 28,0 m
* Apimtis (1,3 m aukštyje): 4,7 m
* Amžius: ~500 m

## Šaltiniai

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras
Netiesų miško ežerėliai

**Netiesų miško ežerėliai** – gamtos paveldo objektas pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, Merkinės seniūnijoje, Dzūkijos nacionaliniame parke, Netiesų hidrografiniame draustinyje, Netiesų miške. Patenka į Druskininkų miškų urėdijos Kibyšių girininkijos 736 ir 789 kvartalus. Saugomi nuo 1997 m. rugsėjo 26 d.

Objektą sudaro į rytus nuo Netiesų kaimo telkšantys ežerėliai: Dumblys, Giluišis, Netiesis, Netiesėlis. Kempės ir Apsingės upeliais ežerų vanduo pasiekia Nemuną. Vietovė pasižymi botaniniu požiūriu vertinga šaltiniuotų pelkių augalija.

## Šaltiniai

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras
Jonas Rudamina-Dusetiškis

**Jonas Rudamina-Dusetiškis** (1581 m. – 1646 m. vasario 9 d.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajoras, Naugarduko kaštelionas ir karinis veikėjas.

## Biografija
Kartu su broliais Petru ir Kristupu augo Breslaujos vaiskio Jono Rudaminos-Dusetiškio šeimoje. Studijavo Vilniaus akademijoje, Ingolštato ir Augsburgo universitetuose. 1610 m. išrinktas Lietuvos Vyriausiojo tribūnolo deputatu. Nuo 1618 m. Vilkijos girininkas, 1619–1622 m. – Naugarduko pavaivadis, 1627–1636 m. – vėliavininkas. 1623–1635 m. buvo kelis kartus išrinktas į Seimą. 1636 m. paskirtas Naugarduko kaštelionu.

Dalyvavo 1600—1629 m. karuose su Švedija. Ypač pasižymėjo 1621 m. Chotyno mūšyje, kartu su savo vadovaujamais 720 raiteliais atlaikė gausesnių turkų pajėgų puolimą. Pats buvo sužeistas, šiose kautynėse prarado pusbrolį ir kitus bendražygius. Sugrįžo į namus ir Naugarduko Kristaus Atsimainymo bažnyčioje 1643 m. įrengė marmurinę lentą kovos draugų atminimui. Ji vaizduoja patį fundatorių, jo pusbrolį Jurgį ir kitus bendražygius: Veličką, Tališevskį, Bykovskį, Čudovskį, Mogilnickį, Vainą, Tiškevičių bei Osipovskį. Pastarieji devyni kariai akmenyje iškalti nukirstomis galvomis, su trykštančiu iš kaklų krauju. Šalia guli nukautų turkų kūnai. Tai vertingas barokinio meno kūrinys, išlikęs iki mūsų dienų.

Jam eiles skyrė poetas Motiejus Kazimieras Sarbievijus, o savo karinius išgyvenimus J. Rudamina-Dusetiškis aprašė 1640 m. išleistoje knygoje.

## Šaltiniai
* Marija Matuškaitė. *Išėjusiems atminti: laidosena ir kapų ženklinimas LDK.* – Vilnius: Vilniaus dailės akademijos leidykla, 2009 

## Literatūra
* Валерый Пазднякоў, Рудаміны // Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. Т.2: Кадэцкі корпус – Яцкевіч / Рэдкал.: Г.П. Пашкоў (гал.рэд.) і інш.; Маст. З.Э. Герасімовіч. – Мн.: БелЭн, 2006. – 792 с.: іл. С. 514. ISBN 985-11-0315-2, ISBN 985-11-0378-0 (т. 2)

|-
Jonas Rudamina-Dusetiškis (1543–1621)

**Jonas Rudamina-Dusetiškis** (apie 1543–1621 m. liepos 21 d.) – LDK valstybinis veikėjas.

## Biografija
Lietuvos bajorų Rudaminų giminės atstovas, herbo „Traby“ savininkas. Vilniaus pirklio Motiejaus Rudamino-Dusetiškio sūnus.

Livonijos karo 1558–1582 m. dalyvis. Breslaujos vaiskis nuo 1600 m., Lietuvos Tribunolo deputatas 1602, 1605, 1615 metais.

Pastatė Kamojų bažnyčią.

## Šeima
Vedė Feliciją Taločkaitę. Vaikai: 

* Jonas, Naugarduko kaštelionas; 
* Petras, Dorpato ir Smolensko kaštelionas;
* Kristupas, Minsko vaivada; 
* Povilas, žuvo jaunas netoli Dorpato kare su švedais;  
* Jurgis (1591–1621), žuvo Chotyno mūšyje; 
* Magdalena, benediktinė Nesvyžiuje; 
* Katerina, Oršos pastalininko Vaclovo Beganskio žmona; 
* Marina, Lydos pavieto žemės teisėjo Jono Narbuto žmona;
* Felicija, Polocko pakamario Kristupo Korsako žmona

## Literatūra
* Валерый Пазднякоў, Рудаміны // Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. Т.2: Кадэцкі корпус – Яцкевіч / Рэдкал.: Г.П. Пашкоў (гал.рэд.) і інш.; Маст. З.Э. Герасімовіч. – Мн.: БелЭн, 2006. – 792 с.: іл. С. 514. ISBN 985-11-0315-2, ISBN 985-11-0378-0 (т. 2)
Dringio ragas

**Dringio ragas** arba ***Siūrių ragas*** – kyšulys rytų Lietuvoje, Ignalinos rajone, Ignalinos seniūnijoje, iš pietryčių giliai įsiterpiantis į Dringio ežerą. Patenka į Aukštaitijos nacionalinį parką, Siūrių telmologinį draustinį, yra Ignalinos miškų urėdijos Vaišniūnų girininkijos 588 kvartale, į šiaurę nuo Siūrių kaimo. Nuo 1997 m. rugsėjo 26 d. – gamtos paveldo objektas.

Pusiasalis vingiuotas, jo ilgis ~1,3 km. Paviršių dengia pelkėtas miškas.

## Šaltiniai
* Saugomų teritorijų valstybės kadastras  

## Nuorodos
* Nuotrauka
Ramutis Oleka

**Ramutis Oleka** (g. 1942 m. gruodžio 8 d. Kaune) – Lietuvos inžinierius.

## Biografija

1960 m. baigė Vilkaviškio Salomėjos Nėries vidurinę mokyklą, 1965 m. – Kauno politechnikos institutą.

1966–1987 m. dirbo įvairiose pareigose Lietuvos SSR vidaus reikalų ministerijos Valstybinėje automobilių inspekcijoje, 1987–1991 m. – šios inspekcijos viršininkas. 1991–1995 m. Vidaus reikalų ministerijos Kelių policijos valdybos vyriausiasis komisaras.

1995–1997 m. Lietuvos civilinės aviacijos direkcijos Aviacijos saugumo departamento direktorius. 1997–1999 m. Lietuvos automobilių kelių direkcijos Eismo saugumo tarnybos direktoriaus pavaduotojas.

1999–2000 m. vidaus reikalų ministro padėjėjas. 2000–2010 m. „Regitros“ generalinis direktorius.

## Šaltiniai
Jurgis Astikas

**Jurgis Astikas** (apie 1530–1579) – LDK valstybinis veikėjas.

## Biografija
Kilo iš Astikų giminės, Jurgio Stanislovaičio Astiko ir jo antros žmonos Marinos sūnus. Turėjo brolius Mikalojų Jurgį Astiką, Joną Jurgį Astiką ir Grigalių Jurgį Astiką.

Breslaujos seniūnas nuo 1558 m., Upytės laikytojas 1560 metais, Mstislavlio vaivada 1566–1578 metais, Smolensko vaivada nuo 1578 metų.

Kalvinas. Livonijos karo (1558–1582) dalyvis. Po Žygimanto Augusto mirties (1572) pasisakė už Fiodoro Ivanovičiaus išrinkimą į ATR karaliaus sostą, pasirašė Henriko Valua elekciją.

Vedęs nebuvo ir palikuonių nepaliko.

## Literatūra
* Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. / рэд. Г. П. Пашкоў і інш.

## Nuorodos

|-
Grigalius Astikas (m. 1557)

**Grigalius Astikas** (? – 1557 m.) – LDK valstybinis veikėjas.

Lietuvos didysis raikytojas 1519–1542 metais, Kauno seniūnas 1539 metais, Upytės seniūnas 1546 metais, Naugarduko vaivada 1542–1544 metais, Vilniaus kaštelionas nuo 1544 metų. Buvo Radvilų giminės opozicijoje.

Iš Astikų giminės, Gragaliaus Astiko ir Aleksandros Svirskaitės sūnus. Turėjo brolius: Stanislovą ir Jurgį. Buvo vedęs kunigaikštytę Anastasija Mstislauskaite, Mykolo Ivanovičiaus Mstislavskio dukterį (po Grigaliaus Astiko mirties Anastasija antrą kartą ištekėjo už Stepono Zbaraskio). Vaikų neturėjo.

## Literatūra
* Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. / рэд. Г. П. Пашкоў і інш.

## Nuorodos

|-
Jonas Kazimieras Žaba

**Jonas Kazimieras Žaba** (1683–1754 m. gegužės 16 d.) – LDK valstybinis veikėjas, husarų įgulos pulkininkas, Lietuvos armijos regimentas, Minsko vaivada (1721–1754).

## Biografija
Lietuvos bajorų Žabų giminės atstovas, herbo „Kosceša“ savininkas. Jeronimo Žabos ir Katerinos Protaševičiūtės sūnus. Brolis – Polocko kaštelionas Valerijonas Antanas Žaba (m. 1753).

Husarų įgulo pulkininkas, ne kartą buvo skiriamas Lietuvos armijos regimentu. Buvo renkamas pasiuntiniu į seimus ir deputatu į Lietuvos Tribunolą. 1721 metais Jonas Kazimieras Žaba buvo paskirtas Minsko vaivada. Tais pačiais metais Ušačių dvarą, Vitebsko vaivadijoje. 

## Šeima

Buvo vedęs Barborą Liudviką Dzedušickaitę, Žukovo seniūno Stanislovo Dzedušickio ir Janinons Ustrickos. Vaikai:

* Stanislovas, jezuitas 
* Ignotas, jezuitas 
* Denisas, unitų kapelionas 
* Pranciškus, Kialsko seniūnas 
* Jeronimas, Kašinsko seniūnas
* Barbora, Vilniaus pataurininkio Tomo Marcinkevičiaus žmona 
* Liudvika, Lietuvos pataurininkio Ignoto Pilsudskio žmona. 

## Literatūra
* Wolff J. Senatorowie i dygnitarze Wielkiego Księstwa Litewskiego: 1385–1795. Kraków, 1885.
* Żychliński T. Złota księga szlachty polskiej, Poznań, T.1-31, 1879–1908.

|-
NKL 2015–2016 m. sezonas

**[[NKL]] 2015–2016 metų sezonas** – 11-as lygos sezonas, kuriame dalyvauja 14 klubų.

## Lygos sistema
Reguliarusis sezonas vyksta 2+2 ratų sistema.

Pirmuose dviejuose ratuose 14  komandų žaidžia tarpusavyje po 2 rungtynes, iš kurių vienerias namuose ir vienerias išvykoje. Šioje reguliaraus sezono stadijoje komandos sužaidžia po 26  rungtynes.

Po dviejų ratų komandos pagal pajėgumą, t. y. pagal užimamas vietas turnyrinėje lentelėje, suskirstomos į dvi grupes. Pirmoje grupėje 7 stipriausios komandos tarpusavyje žaidžia po 2 rungtynes, iš kurių vienerias namuose ir vienerias išvykoje. Antroje grupėje 7 žemiausias vietas užėmusios komandos tarpusavyje žaidžia po 2  rungtynes, iš kurių vienerias namuose ir vienerias išvykoje. Šiame etape komandos sužaidžia po 12 rungtynių. Iš viso komandos reguliariajame sezone sužaidžia po 38 () rungtynes. Pasibaigus I etapui, į II etapą patenka 1-12 vietas užėmusios komandos. Paskutinę vietą reguliariajame sezone užėmusi NKL komanda automatiškai iškrenta į Regionų krepšinio lygą (RKL).

Aštuntfinalyje 5-12 vietas užėmusios NKL komandos žaidžia iki 3 laimėtų rungtynių. Šiame etape susitinka 5-12, 6-11, 7-10, 8-9 vietas po reguliaraus sezono užėmusios komandos. 1-4 vietas reguliariajame sezone užėmusios komandos automatiškai patenka į ketvirtfinalį.

Namų aikštės pranašumą aštuntfinalyje ir ketvirtfinalyje turi aukštesnę vietą reguliariajame sezone iškovojusi komanda.

Ketvirtfinalyje pirmą reitingą po aštuntfinalio etapo turinti komanda susitinka su 8 reitingą turinčia komanda, antrą reitingą turinti – su septintą reitingą turinčia komanda, trečią reitingą turinti komanda susitinka su šeštą reitingą turinčia komandą, ketvirtą (4 vieta po reguliaraus sezono) – su penktą reitingą turinčia komanda. Komandos žaidžia iki 3 (trijų) laimėtų rungtynių.

Pusfinalyje susitinka 1-4 bei 2-3 reitingus po ketvirtfinalio turinčios komandos. Komandos, laimėjusios pusfinalių rungtynes, susitinka finale. Pralaimėjusios pusfinalį komandos žaidžia dėl trečios vietos. Pusfinalio ir finalo etapuose žaidžiama iš vienerių rungtynių.

## Reguliarusis sezonas
### Pirmasis etapas

### Antrasis etapas

## Atkrintamosios varžybos
### Aštuntfinaliai

### Ketvirtfinaliai

### Finalo ketvertas

## Nuorodos
Europos metų medis

**Europos metų medis** () – kasmetinis Europos medžio rinkimo konkursas, kurį nuo 2011 m. organizuoja Aplinkos partnerystės fondas, remiamas Europos Komisijos. Skirtingai nuo kitų konkursų, šis konkursas nesutelkia dėmesį į grožio, dydžio ar amžiaus kriterijus, o atrenka kandidatus pagal augalo istoriją, likimą ir ryšį su žmonėmis. Konkurso organizatoriai ieško medžių, kurie tapo platesnės bendruomenės dalimi, jos šerdimi.

Europos metų medžio rinkimuose dalyvauja nacionalinių konkursų nugalėtojai šalių teikimu. Kiekvienas geros valios žmogus turi teisę balsuoti, tačiau gali balsuoti tik vieną kartą, naudojant savo asmeninį elektroninio pašto adresą. Vietos bendruomenės, siūlydamos medžius, domisi šalia namų žaliuojančiais augalais, renka informaciją, pasidalina ją su aplinkiniais. Tokiu būdu formuojama pagarba gamtai, kuriamos medžių saugojimo tradicijos, kurios turėtų būti perduodamos iš kartos į kartą.

## Istorija

Nuo 2011 m. Aplinkos partnerystės fondas, vienijantis šešias Bulgarijos, Čekijos, Vengrijos, Lenkijos, Rumunijos ir Slovakijos nevyriausybines aplinkosaugos organizacijas, organizuoja kasmetinį Europos medžio rinkimo konkursą. Jam pradžią davė iki tol Čekijoje vykdavę metų medžio rinkimai. Per ketverius metus prie dalyvaujančių šalių prisidėjo Airija, Anglija, Belgija, Estija, Ispanija, Italija, Prancūzija, Škotija, Velsas.

2015 m. Europos medžio titulą laimėjo 150 metų amžiaus paprastasis ąžuolas (*Quercus robur* L.), augantis Saremos saloje, Estijoje, veikiančioje futbolo aikštėje. Estijos „futbolo ąžuolas“ surinko beveik trečdalį (32%) dalyvavusių balsų. Šio medžio istorija yra įdomi tuo, kad, pasak legendos, apie 1951 m., didindami sporto aikštelę, du traktoriai plieniniais lynais bandė išversti ąžuolą su šaknimis. Deja, lynai nutrūko, palikdami gilias žaizdas kamiene. Ąžuolas buvo paliktas stovėti futbolo aikštėje kaip „nepalaužiamasis“.

## Lietuvoje

2015 m. buvo planuojami nacionaliniai Lietuvos medžio rinkimai, taip siekiant išsiaiškinti, kaip globojami ir prižiūrimi senieji medžiai, kokie jie yra saugomos gamtos ir kultūros dalis, koks visuomenės požiūris ir kokie veiksmai, saugant milžinus medžius.

Toks medis kandidatas į Europos medžio konkursą atrenkamas pagal pagrindinius europinio konkurso reikalavimus:
* medis senolis kaip bioįvairovės dalis,
* medis senolis kaip socialinis reiškinys, kaip bendruomenės dalis.
Nacionalinį laureatą renka komisija, sudaryta iš įvairių sričių atstovų, plačios visuomenės teikimu (balsuojant internetu). Nominantas turi būti išrinktas iki spalio mėn. pabaigos ir pateiktas europiniam vertinimui.

2016 m. Lietuvos metų medžiu išrinktas Stelmužės ąžuolas, 2017 m. – Raganų eglė, 2018 m. – Raudonės liepa.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Oficiali svetainė 
* Europos medžio rinkimai 2015 m. 
* Išrinktas Europos medis 2015 (''arboristai.lt'')
Vasūs

**Vasūs** (, dgs. वसवस् = *vasavas*; 'geras, puikus, švytintis') – dievybių būrys (gana), žinomas tiek vedinėje, tiek hinduistinėje mitologijoje.

Vasūs esti aštuoni, dažniausiai minimi šalia kitų dievų būrių – 12 Aditjų, 11 Rudrų, Dangaus ir Žemės (*[[Djausas|dyaus]]-[[Prithivi|pṛthivī]]*) – su kuriais sudaro Atharvavedoje, Šatapatha Brahmanoje ir kitur minimą 33 dievų visumą. Vasūs dažniausiai siejami su žeme, Rudrai – su padange, Aditjai – su dangumi Čhandogja Upanišadoje Vasūs siejami su Agniu (Rudrai – su Indra, Aditjai – su Varuna). Rigvedoje Vasūs yra vadovaujami Agnio, nors vėlesniojoje dalyje – dažniau Indros (dėl to jis vadinamas *vasava*).

Hinduizme Vasūs dažniau siejami su Višnumi. Jie suprantami kaip gamtos reiškinių įasmeninimai – Višnaus Puranoje išvardijami šie Vasūs: upės ar vandenys (*[[Ap (mitologija)|āpas]]*), Šiaurinė žvaigždė (*dhruva*), mėnulis (*[[soma]]*), Žemė (*dhara*), vėjas (*anila*), ugnis (*anala, pāvaka*), šviesa (*prabhāsa*), rytinė žara (*pratyūṣa*). Brihadaranjaka Upanišadoje išvardinami tokie Vasūs: ugnis, vėjas, padangė, saulė, dangus, mėnuo, žvaigždės. Vėliau Vasumis vadinti Aditjai, Ašvinai, Rudrai, Višnus, Šiva, Kubera. Ramajanoje Vasūs laikomi Aditės vaikais.

## Šaltiniai
Jurgis Stanislovaitis Astikas

**Jurgis Stanislovaitis Astikas** (? – 1546 arba 1547) – LDK valstybinis veikėjas.

Anykščių ir Darsūniškio laikytojas, maršalka 1546 metais.

## Biografija
Iš Astikų giminės, Grigaliaus Astiko ir Aleksndros Svirskaitės sūnus. Turėjo brolius Stanislovą ir Grigalių.

## Šeima
Buvo vedęs du kartus. Pirma santuoka buvo su Ana, Jono Liutauro Chreptavičiaus dukterimi. Po savo pirmos žmonos mirties Jurgis vedė antrą kartą Mariną, kunigaikščio Mykolo Mstislavskio dukterį, su ja turėjo sūnus Jurgį ir Grigalių.

## Literatūra
* Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. / рэд. Г. П. Пашкоў і інш.

## Nuorodos
Stanislovas Astikas

**Stanislovas Astikas** (? – 1519) – LDK valstybinis veikėjas.

Pienionių ir Užpalių seniūnas, Lietuvos didysis raikytojas 1517–1519 metais, Polocko vaivada 1519 metais.

Iš Astikų giminės, Grigaliaus Astiko ir Aleksandros Svirskytės sūnus. Turėjo brolius Jurgį ir Grigalių. Buvo vedęs Jadvygą, vaikų neturėjo.

## Literatūra
* Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. / рэд. Г. П. Пашкоў і інш.

## Nuorodos

|-
Rakšasai

**Rakšasai** (, nuo *rakṣ-* „saugoti(s), sergėti(s)“) – daugiausia hinduistinėje mitologijoje minimos demoniškos būtybės. Jei asurai yra dievų priešai, tai rakšasai – žmonių.

Iš Vedų rakšasai daugiausia minimi Atharvavedoje. Pagal aprašymą primena Europoje žinomus inkubus: veikia tamsoje, kenkia žmonėms, trukdo aukojimams, vaizduojami šiurpiai – vienaakiai, daugiagalviai, raguoti, kartais vaizduojami kaip plėšrūs žvėrys ar paukščiai.

Hinduizme rakšasai vaizduojami kaip milžinai-žmogėdros ilgomis rankomis, ugninėmis akimis, dideliais pilvais, pražiotomis koserėmis, kruvinomis iltimis. Pasak Mahabharatos, rakšasai kilo iš Pulastjos arba buvo sukurti Brahmos, kad saugotų pirminius vandenis. Plačiausiai Rakšasai žinomi iš Ramajanos – jų karalystė buvusi Lanka, o valdovas – Ravana. Juos nugalėjęs didvyris Rama. Įvairiuose mituose rakšasais už blogą elgesį tampa žmonės, gandharvai, pusdieviai. Būdingi rakšasų epitetai – *yātudhāna* („turinys blogį, valkatos“), *niśīcara* („nakties klajūnai“). Prie rakšasų dažnai priskiriamos ir kitos piktos būtybės (pvz., veliuokai pišačai).

Dalis tyrinėtojų mano, kad rakšasų vaizdinys kilęs arijams mitologizavus vietinius Indijos gyventojus.

## Šaltiniai
Londono lietuvių šv. Kazimiero bažnyčia

**Londono lietuvių Šv. Kazimiero bažnyčia** yra lietuvių bažnyčia įsikūrusi Londono Bethnal Green rajone. Pamaldos vyksta lietuvių kalba. Bažnyčioje gali tilpti 250 sėdinčių žmonių.

## Istorija
Vestminsterio arkivyskupas kardinolas Herbert Vaughan 1894 m. laiške minėjo, kad lietuviai ir lenkai stengiasi turėti savo bažnyčią. 1900 m. kardinolas pareiškė pageidavimą, kad lietuviams reikėtų turėti savo kunigą. Kardinolas po kurio laiko paskelbė, kad atidaroma misija, dvasios vadu paskirdamas kun. Boleslovą Šlamą ir leido laikinai pamaldoms naudotis vokiečių Šv. Bonifaco bažnyčia, kol jie susiras sau pastovią vietą. Ten pirmas pamaldas lietuviai turėjo 1901 m. sausio 13-ąją dieną. Nuo tada prasidėjo lietuvių parapijinė veikla. 1903-ųjų metų liepos mėnesį atvyksta kunigas Antanas Racevičius (Talmontas), bet jam susirgus 1905-ųjų lapkričio 15-ą jį pakeičia kun. Kazimieras Jurgis Matulaitis. 

Dabartinė bažnyčia buvo pašventinta kardinolo Francis Bourne 1912-ųjų kovo 10-ąją. Šventąsias Mišias ta proga celebravo kunigas Benedict Williamson, kuris buvo ir bažnyčios architektas. Jam talkino dar keturi kunigai, iš kurių vienas buvo E. Cartonas de Wiartas. Po Šv. Mišių buvo pirmą kartą lietuvių misijoje teikiamas Sutvirtinimo sakramentas. „The Tablet“ korespondentas aprašęs iškilmes pabrėžė, jog šį sakramentą priėmė tik suaugusieji. 

1926-ųjų rugpjūčio mėnesį pirmą kartą parapijoje lankėsi kun. palaimintasis arkivyskupas Jurgis Matulaitis. Atvykimo metu buvo nutarta, kad parapiją aptarnaus Marijonai (MIC). 1946-ųjų gegužės mėnesį į Londoną atvyksta kun. Jonas Sakevičius, o 1948-aisiais ir kun. Antanas Kazlauskas. 1951-aisiais kun. Sakevičius išvyksta ir grįžta 1969 m. kovo 20-ą. 1999-aisiais pablogėjus kun. Sakevičiaus sveikatai, negalėdami skirti kito dvasininko, Marijonai (MIC) atsisako aptarnauti Londono lietuvių bažnyčią. Parapijos Komitetas kreipiasi į Lietuvos vyskupų konferenciją ir Telšių vyskupas Anatanas Vaičius išleidžia kun. Petrą Tverijoną į Londoną. Tų pačių metų birželio 20-ą dieną į Londoną atvyksta kun. Petras Tverijonas ir Vestminsterio vyskupijos yra paskirtas parapijos kunigu.

## Architektūra
Bažnyčioje pastatytas „Švč. Mergelės Marijos Danguje vainikavimo altorius“ – 1851 m. pagamintas „Tyroliaus“ firmoje. Viso tokių altorių buvo pagaminta 3. Atidaroma bažnyčia dar neturėjo jokios vidinės apdailos. Tik praėjus porai savaičių nuo atidarymo ant sienų buvo pakabinti Kryžiaus kelių vaizdai, kurie galbūt buvo perkelti iš senosios lietuvių bažnyčios. 1913 m. nuspręsta nudažyti bažnyčios sienas, įdėti langus zakristijoms, pagaminti reikalingas spintas. 1916 m. pastatomi nauji Kryžiaus keliai (jie yra iki šiol). Juos bažnyčiai paaukojo Londono lietuviai. 1928-aisiais pastatyta Liurdo koplytėlė, o 1936 m. Šv. Kazimiero altorius. 1981 metų vasarą bažnyčioje giminių iniciatyva buvo įamžintas kunigo Juozo Montvilos, žuvusio laive „Titanikas“, atminimas – bažnyčios koplyčioje įmūryta paminklinė lenta. Priestatas susirinkti žmonėms prie bažnyčios pastatytas 1974-aisiais.

## Šaltiniai
Vilnius Dance Festival

**Vilnius Dance Festival**  – kasmetinis pramoginių šokių festivalis Lietuvoje. Dalyvauja poros  iš Europos, JAV, Honkongo, Australijos. Festivalyje šoka įvairaus amžiaus ir lygių šokėjai (medalininkai, mėgėjai, profesionalai, Pro-Am).  Pramoginių šokių festivalis rengiamas Vilniuje nuo 2008 metų. 2011 metais Festivalyje dalyvavo per 100 šokėjų porų, kurios atstovavo 9 valstybėms. 2014 metais šokėjai atvyko iš 20 valstybių.

## Rengėjai
Festivalio idėjos autorius ir iniciatorius yra šokėjas Arūnas Bižokas. 

Organizatoriai: studija "Šokio harmonija", Lietuvos pramoginių šokių asociacija, Pasaulinės šokių tarybos mėgėjų lyga.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*Vilnius Dance Festival
Kinarai

**Kinarai, kimnarai** (, 'kas per žmogus?') – indų mitologijos mitinės būtybės. Dažniausiai būna pusiau žmogaus, pusiau kokio nors gyvūno (arklio, paukščio) pavidalo. Iš dalies atitinka graikų chimeras.

Hinduizme kinarai laikomi rišio Kašjapos vaikais (kaip ir rakšasai, nagai, beždžionės), arba Brahmos palikuonys, atsiradę iš jo kojų. Kartu su gandharvais laikomi dangiškaisiais dainiais ir muzikantais, bei prijungti į Kuberos palydą. Vėliau sutapatinami su kimpurušais (į žmones panašiomis žvėriškomis būtybėmis).

Kinarai taip pat žinomi budistinėje mitologijoje, jų mitologija paplitusi Pietryčių Azijoje, Tibete. Džainizmo mitologijoje kinarai priklauso *vyantara* („tarpininkų“) kategorijai.

## Literatūra
* Panchamukhi R. S., 1951. *Gandharvas and Kinnaras in Indian iconography*, Dharwar

## Šaltiniai
Vidjadharai

**Vidjadharai** (; 'išminties, žinių, burtų laikytojas') – pusdievių būrys hinduistinėje mitologijoje. Tai gerosios padangių erdvės (*antarikṣa*) dvasios, Indros palydovai. Kitur vidjadharai laikomi gyvenantys Himalajuose, kur su kinarais ir jakšais sudaro Kuberos palydą. Turi tobuliausią maginių apeigų, užkalbėjimų žinojimą. Vyrai vidjadharai pasižymi išmintimi, moterys – grožiu. Ir vieni, ir kiti dažnai tuokiasi su mirtingaisiais.

Indų epuose minima keletas vidjadharų vadų, iš kurių žymiausias – Ramos pagalbininkas Džambavanas.

## Šaltiniai
2016 m. Pasaulio ralio čempionatas

**2016 m. pasaulio ralio čempionatas** – 44-asis Tarptautinės automobilių federacijos (FIA) rengiamo pasaulio ralio čempionato sezonas. Komandos ir vairuotojai sezoną pradėjo sausį Monte Karle, o baigė lapkritį Australijoje.

Šį čempioną trečią kartą iš eilės nugalėjo prancūzas Sébastien Ogier ir jo komanda Volkswagen Motorsport.

## Kalendorius
Į sezono tvarkaraštį po 17 metų pertraukos pridėtas Kinijos ralis.

### Pastabos
* Švedijos ralis buvo sutrumpintas dėl nepalankių oro salygų, dauguma kelių atitirpo iš kieto ledo į minkštą, dėl to buvo nesaugu naudoti dygliuotas padangas.
* Kinijos ralis buvo atšauktas dėl liepą sukeltų potvynių ir audrų.

## Komandos ir lenktynininkai
2016 m. sezono komandos ir lenktynininkai:

## 2016 m. sezono rezultatai

### Lenktynininkų įskaita
Taškai skiriami visiems finišavusiems 10-tuke. Dar trys taškai dalinami greičio ruožų prizininkams.

### Šturmanų įskaita
Taškai skiriami finišavusiems pirmame 10-tuke.

### Gamintojų įskaita
Taškai skiriami finišavusiems pirmame 10-tuke.

## Nuorodos
* Oficialus Pasaulio ralio čempionato tinklalapis

## Šaltiniai
Stanislovas Valimantas

**Stanislovas Valmantas** (vok. *Walmundt Buschken son*, lenk. *Wolimunt Buszkowicz*) (apie 1330/1345 m. Deltuva – 1399 m. rugpjūčio 12 d., Vorskla) – Lietuvos bajoras/didikas.

Tėvas – Buška (ar *Buškys*), Algirdo ir Kęstučio laikais minimas lietuvių didikas. Žmona – greičiausiai žemaičių bajoro Mazgino duktė. Sūnūs – Lietuvos žemės maršalka Rumbaudas Valimantaitis, Žemaitijos seniūnas Mykolas Kęsgaila Valimantaitis, Trakų vaivada Jaunius, Kauno seniūnas Šedbaras, Gudgirdas, Trakų kaštelionas Sudivojus. Tėvonija – Deltuva (prie Ukmergės).

Liudijo 1398 m. Salyno sutartyje su Vokiečių ordinu. Manoma, kad netrukus po to žuvo Vorsklos mūšyje (1399 m.).

Paminėtas 1445 m. Helenos Kęsgailienės memorialiniame įraše Krokuvos universiteto knygoje.
Miglė Praniauskaitė

**Miglė Praniauskaitė** (g. 1988 m. birželio 16 d. Kupiškis) –  šiuolaikinio šokio šokėja, Fond of Sounds šokio namų įkūrėja, įvairių televizijos projektų, šokių spektaklių, festivalių šokėja ir choreografė.

## Biografija
Pirmąją choreografinę kompoziciją ji sukūrė  mokydamasi 5 klasėje. 2014 metais Lietuvos edukologijos universiteto Ugdymo mokslų fakultete baigė šokio edukologiją, magistrė. Baigiamąją darbą parengė apie ugdymo paradigmų raišką šokio ugdymo praktikoje. Šiuolaikinio šokio srityje mokėsi  seminaruose ir pamokose, kurias vedė mokytojai iš Čekijos, Brazilijos, Meksikos, Suomijos, Ispanijos ir kt. 2012 metais LEU  pirmoje metodinėje-praktinėje šokio ugdymo konferencijoje kartu su kitomis studentėmis pristatė stendinį pranešimą apie vaikų ir paauglių šokio veiklas.

Dirbo Šokio ir sveikatingumo studijoje „City Dance“ Žirmūnuose (Kalvarijų g.). Klubo "Šok šok" bendrasteigėja ir vadovė.  Iki 2013 metų dirbo Šiuolaikinio šokio studijos vadove Vilniaus vaikų ir jaunimo klube „Šatrija“. 2012 metais dirbo vadove Jaunimo klubo "Šatrija" choreografinėje stovykloje „Bumerangas". 2012 metais „Show Makers" Akademijoje Saltoniškėse vedė pamoką „Contemporary“.

2013 metais dalyvavo LRT televizijos projekte „Šok!“, kuriame pateko į finalą. Surinkusi 2417 žiūrovų balsų, pelnė 3 vietą.

2015 metais su projektu „Rekonstruoti“ dalyvavo Menų spaustuvės programoje jauniesiems menininkams „Atvira erdvė ’15“. 2015 metais Tarptautiniame šiuolaikinio šokio festivalyje „Naujasis Baltijos šokis '15“ dalyvavo Lietuvos šokio „Pitch Session“ (105’) Menų spaustuvėje.



## Nominacijos
* Auksinis scenos kryžius (Kategorijoje „Jaunieji menininkai/debiutas“) – už šokio spektaklio „Rekonstruoti“ choreografiją ir atlikimą („Menų spaustuvės“ programa „Atvira erdvė 2015“)

## Bibliografija
*Ugdymo paradigmų raiška 3-4 klasių šokio ugdymo praktikoje = The expression of educational paradigms in dance education of third and fourth grades. Lietuvos edukologijos universitetas. eLABa – nacionalinė Lietuvos akademinė elektroninė biblioteka, 2014. 71 p.

## Šaltiniai

## Nuorodos

*M. Praniauskaitės kanalas (Vimeo)
* M. Praniauskaitės kanalas (Youtube)
Praniauskaitė

* Karolina Praniauskaitė (1828–1859) – žemaičių poetė ir vertėja;
* Miglė Praniauskaitė – šiuolaikinio šokio šokėja ir choreografė.
Buška

**Buška** (**Buškys**, **Buseika**) – Lietuvos bajoras, Valimantaičių ir Kęsgailų giminių pradininkas, Valimanto tėvas.

1366 m. Vygandas Marburgietis Maišiagalos žemėje, kurios kaimynystėje vėliau buvo Valimantaičių tėvonija, mini kryžiuočių sutiktą 400 lietuvių būrį, kuriam vadovavo *Busko*.

1379 m. Trakų sutartyje dalyvavo bajoras *Buschke* (Jogailos aplinkos bajoras).

1385 m. *Wegeberichtai* Deltuvos žemėje lokalizuoja Buškos kaimą, *Busekindorf*.
Surabhė

**Surabhė** ( – 'gaiviai kvepianti') arba **Kamadhenu** ( – 'melžianti troškimus') – hinduistų mitologinė karvė, išpildanti visus troškimus.

Viename iš mitų Surabhė buvo Dakšos dukterimi ir rišio Kašjapos žmona, kitame – atsirado dievams ir asurams plakant pieno vandenyną. Dievai ją padovanoję rišiui Vasišthai, o vėliau ji tapusi išminčiaus Džamadagnio turtu. Ją arba jos veršiuką bandė pavogti karalius Kartavirja, bet buvo nužudytas Džamadagnio sūnaus Parašuramos. Pasakojama, kad nuo tada Surabhė gyvena svargoje.

## Šaltiniai
Nandinas

**Nandinas** ( – 'laimingasis') – mitologinis baltas jautis hinduistų mitologijoje. Laikomas Šivos draugu, patarnautoju, sąjungininku, laikomas Šivą nešančiu gyvūnu (*vahana*). Nandinas – svarbus šaivistinės ikonografijos elementas. Jo skulptūros būtinos Šivos šventyklose, skulptūrose ir paveiksluose Šiva vaizduojamas jojantis Nandinu.

Pirmaisiais m. e. amžiais pats Šiva monetose vaizduotas jaučio pavidalu, todėl manoma, kad Nandinas galimai atitinka paties Šivos zoomorfinį pavidalą.

## Šaltiniai
Brahmaloka

**Brahmaloka** () – senosios indų mitologijos aukščiausiasis, septintasis dangus, laukas (*[[loka]]*), kuriame gyvena pasaulio sutverėjas Brahma.

## Hinduizme

Pasak hinduistinės mitologijos, Brahmaloka yra Meru kalno viršūnėje arba tiesiai virš jos. Į šį pasaulį patenka tik dori, išmintingi žmonės, išsivadavę iš samsaros. Jie gyvena Brahmalokoje medituodami tikrovę ir yra pasiekę amžinos palaimos būseną. Pati Brahmaloka dar skirstoma į kelis sluoksnius: *maharloka* (gyvena Bhrigus, kai kurie Pradžapačiai), *janarloka* (gyvena trys Brahmos sūnūs), *tapoloka* (gyvena Viradžas), *satyaloka* (gyvena pats Brahma, paniręs į meditaciją). Kituose mituose Brahmaloka vadinama tik Satjaloka. Brahmaloka išnyksta pasibaigus Brahmos gyvenimui ir įvykus didžiajai pasaulio pabaigai (mahapralajai).

## Budizme

Budistinėje mitologijoje brahmalokomis vadinami sluoksniai, esantys virš devalokos. Jie sudaro dvi samsaros sritis – turinčias pavidalą (*rūpadhātu*) ir neturinčias pavidalo (*arūpadhātu*). Į pirmąją patenka 16 atskirų dangų, tame tarpe 9 žemutinės brahmalokos (taip pat *asanyastya, bṛhatpala*, 5 *śuddhavasa* dangūs), į antrąją patenka 4 dangūs. Pasak vadžrajanos mitologijos, aukščiausias dangus, apgyvendintas adi budos, vadinamas *akaniṣṭha* (jis yra virš *arūpavacara* sluoksnio). Brahmalokoje gyvenantys dievai vadinami brahmomis arba *brahmakāyika* (turinčiais Brahmos kūną). Tarp tokių dievų išskiriami Narada, Sahampatis, Tudu ir kt. Tiesa, Brahmalokos dievai nėra tobuli ir paklūsta karmai. Į šį pasaulį gali patekti ir mirtingieji, panirę į gilų susikaupimą (dhjaną).

## Šaltiniai
Lietuvos universitetų botanikos sodų asociacija

**Lietuvos universitetų botanikos sodų asociacija (LUBSA)** – visuomeninė organizacija, vienijanti Lietuvos botanikos sodus, arboretumus ir kitas institucijas arba jų padalinius, taip pat privačius asmenis, kaupiančius augalų kolekcijas. Įkurta 2005 m. Būstinė - Kairėnų 43, Vilnius.

LUBSA tikslas koordinuoti asociacijos narių veiklą, atstovauti asociacijos narių interesus ir juos ginti, remti jų mokslinę bei švietėjišką veiklą. Asociacija deleguoja asmenį atstovauti Lietuvos botanikos sodus Europos botanikos sodų konsorciume.

## Nariai

Tikrieji nariai:
* Klaipėdos universiteto Botanikos sodas
* Vilniaus universiteto Botanikos sodas
* Vilniaus universiteto Šiaulių akademijos Botanikos sodas
* Vytauto Didžiojo universiteto Botanikos sodas

Asocijuoti nariai:
* Vytauto Didžiojo universiteto Žemės ūkio akademijos arboretumas
* Dubravos arboretumas
* Vidos Motiekaitytės botanikos centras ir sodas „Hortus Raginensis“

## Pirmininkai
* 2005–2006 m. Audrius Skridaila
* 2007–2008 m. Remigijus Daubaras
* 2009–2010 m. Rūta Žadeikienė
* 2011–2012 m. Asta Klimienė
* 2013–2015 m. Audrius Skridaila
* 2016–2018 m. Nerijus Jurkonis
* 2019–2020 m. Asta Klimienė
* 2021–2024 m. Martynas Kazlauskas
* 2024–dabar Audrius Skridaila

## Šaltiniai
Zagrebo arena

**Zagrebo arena** universali pramogų ir sporto arena Zagrebe. Arena pastatyta ruošiantis mieste priimti 2009 m. Europos rankinio čempionatą.

Arenoje vyksta krepšinio, ledo ritulio, salės futbolo, rankinio, tinklinio, lengvosios atletikos varžybos, įvairūs kultūros renginiai.

2012 m. arenoje vyko Europos salės futbolo čempionatas, o 2015 m. rugsėjo 5–20 dienomis – 2015 m. Europos krepšinio čempionatas.
Sud de France Arena

**Park&Suites Arena** universali pramogų ir sporto arena Monpeljė mieste, pietų Prancūzijoje. Labiausiai arena naudojama koncertams, rankinio, krepšinio ir teniso varžyboms.

2011 m. arenoje vyko Europos ritminės gimnastikos čempionatas, o 2015 m. rugsėjo 5–20 dienomis – 2015 m. Europos krepšinio čempionatas.
Uber Arena (Berlynas)

**Uber Arena** (2008–2015 vadinta **O2 World**, 2015-2024 **Mercedes-Benz Arena**) – universali tarptautinio lygio sporto, pramogų ir verslo arena Berlyne. Arena pradėta statyti 2006 m., o 2008 m. rugsėjį pradėjo veikti. Iki 2015 m. arena buvo vadinama O2 arena, o po to pavadinimo teises išpirko Mercedes-Benz.

Pirmoji grupė, koncertavusi šioje arenoje, buvo Metallica (2008 m. rugsėjo 12 d.).

Arenoje savo namų rungtynes žaidžia krepšinio komandos Berlyno ALBA ir Eisbären Berlin.

2015 m. rugsėjo 5-20 dienomis čia vyko 2015 m. Europos krepšinio čempionatas.

## Nuorodos
* Nuotraukos Mercedes-Benz Arena Berlynas
Rygos arena

**Rygos arena** () – universali pramogų ir sporto arena Rygoje. Labiausiai arena naudojama koncertams, ledo ritulio ir krepšinio varžyboms.

Rygoje Pasaulio ledo ritulio čempionatas jau yra vykęs 2006 ir 2021 m., bet Latvija tuomet turnyrą organizavo viena, o 2023 m. vyko tik grupės ir ketvirtfinalio varžybos.

2015 m. arenoje vyko 2015 m. Europos krepšinio čempionato grupės rungtynės. Lemiamos „EuroBasket 2025“ kovos vyks Latvijoje, Rygoje.

## Šaltiniai
Pierre Mauroy stadionas

**Pierre Mauroy stadionas** () – futbolo stadionas Vilnev d’Asko mieste, šalia Lilio, Prancūzijoje. Savo namų rungtynes čia žaidžia Lille OSC futbolo klubas. Stadione futbolo rungtynių metu telpa 50 186 žiūrovai. Pavadintas buvusio Lilio mero, Prancūzijos premjero Pierre Mauroy (1928–2013) garbei.

## Istorija

Stadionas atidarytas 2012 m. 2015 m. rugsėjo 5–20 dienomis specialiai pritaikytame stadione vyko 2015 m. Europos krepšinio čempionatas. 2016 m. stadione vyko XV Europos futbolo čempionato rungtynės.

## Galerija

Grand_Stade_Lille_Métropole_LOSC_first_match.JPG|Atidarymo rungtynės
Russia v Slovakia (2016-06-15) 18.jpg|UEFA Euro 2016
Mauroy Stadium Eurobasket 2015.JPG|Euro Basket 2015
Pierre Mauroy Stadium Tennis.jpg|2017 Davis Cup finalas


## Šaltiniai

## Nuorodos
* Stade Pierre-Mauroy
2015 m. Italijos Grand Prix

**2015 m. Italijos Grand Prix** – 12-tasis 2015 m. Formulės 1 sezono etapas. Jis vyko rugsėjo 4-6 dienomis Moncos trasoje.

## Kvalifikacija

## Lenktynės

;Pastabos
† – Nico Rosberg ir Fernando Alonso buvo klasifikuoti, nes nuvažiavo daugiau nei 90 % distanciją.

## Čempionato įskaitos

;Lenktynininkų įskaita

;Komandų įskaita

* Rodomos tik pirmos 5 įskaitų vietos.

## Šaltiniai
Čaluanka

**Čaluanka** (, ) – miestelis pietų Peru, Apurimako departamente, į pietvakarius nuo Abankajaus, Čaluankos upės slėnyje. Aimaraeso provincijos administracinis centras. Praeina Abankajaus–Pukijo kelias. Apylinkėse trykšta karštosios versmės. Vystomas turizmas. Kasmet mieste vyksta *Señor de Ánimas* šventė.

## Šaltiniai
1973 m. Pasaulio ralio čempionatas

**1973 m. Pasaulio ralio čempionatas** buvo pirmasis pasaulio ralio čempionatas, kurį organizavo tarptautinė automobilių federacija. Šį čempionatą sudarė 13 etapų, kiekvienas jų vyko skirtingose valstybėse. Dauguma pasaulio ralio čempionato etapų, rengtų tąsyk, rengiami ir šiais laikais (įskaitant Monte Karlo, Švedijos, Korsikos ir RACC ralius). Kitų ralių pakeisti pavadinimai. Kaip ir šiais laikais, dauguma ralio trasų būdavo žvyruotos, tačiau būta ir su asfalto, sniego, ledo, maišyta dangomis.

Pirmąjį Pasaulio ralio čempionatą laimėjo Alpine-Renault automobilis; šiuo automobiliu laimėta ir tarptautiniame gamintojų čempionate. Fiat užėmė antrą vietą, aplenkdamas Fordą. Vis dėlto tai buvo paskutinis apdovanojimas Alpine-Renault automobiliui, nes vėliau jį aplenkė Italų firmos Lancia ir Renault. Prancūzijos gamintojų automobiliai ilgai nelaimėdavo čempionatų, kol Peugeot automobilis sėkmingai užėmė pirmą vietą 1985 m. Pasaulio ralio čempionate. Nuo 1973 m. iki 1978 m. gaudavo taškus tik gamintojai. Taškai buvo rašomi už aukštos vietos įskaitą.

## Ralio kalendorius
Tai pirmasis pasaulio ralio čempionato kalendorius. Jį sudaro 13 etapų.

## Pasaulio ralio čempionato rezultatai

## Pasaulio ralio čempionato rezultatai

### Gamintojų čempionato rezultatai

* Pozicijos skliausteliuose nebuvo suskaičiuotos iki čempionato sumos.

## Nuorodos
* Oficialus Pasaulio ralio čempionato tinklalapis
George Grosz

**Georgas Grosas** (, 1893 m. liepos 26 d., Berlynas – 1959 m. liepos 6 d., Berlynas) – XX a. Vokietijos tapytojas ir grafikas. Garsus tarpukario karikatūristas, naujojo objektyvizmo dailininkas.

## Biografija
Georgas Grosas gimė 1893 m. liepos 26 d. Berlyne Karl Gross ir Marie Wilhelmine Schulze šeimoje. Po to, kai tėvo restoranas bankrutavo, šeima kurį laiką gyveno Stolpe. 1900 m. mirus tėvui šeima grįžo į Berlyną, kur motina vertėsi būsto nuoma ir siuvimu darbininkų kvartale. 1902 m. vėl persikėlė į Stolpą. 1909−1911 m. G. Grosas mokėsi  Dresdeno dailės akademijoje, 1912−1914 m. − Berlyno menų ir amatų mokykloje. 1910 m. buvo publikuota pirmoji G. Groso karikatūra *„Berliner Tageblatt“* priede *„Ulk“*. 1913 m. rudenį jis mokėsi Paryžiuje, *Colarossi* akademijoje. Pirmojo pasaulinio karo metu 1914 m. G. Grosas įstojo į armiją, bet buvo atleistas kitais metais dėl sveikatos, 1917 m. kviestas antrą kartą, bet vėl atleistas nuo tarnybos. G. Grosas sukūrė grupę piešinių, pašiepiančių Vokietijos kariuomenę, kurių garsiausias yra „Tinkamas aktyviai karinei tarnybai“ (1918, Niujorko šiuolaikinio meno muziejus). 1917 m. G. Grosas, kartu su John Heartfield, anglizavo savo vardus protestuodami prieš vokiškojo nacionalizmo mentalitetą. 1917 m. buvo publikuoti G. Groso litografijos rinkiniai *Erste George Grosz-Mappe* ir *Kleine Grosz-Mappe*.

1917−1920 m. G. Grosas buvo ryški dadaizmo figūra Berlyne. 1918 m. įstojo į Vokietijos komunistų partiją. Publikavo aštrius satyrinius priešinius, demaskuojančius to meto Veimaro respublikos sanklodą. Garsiausiais iš jų minimi „Valdančiosios klasės veidas“ (1921) ir „Ecce Homo“ (1922). 1920 m. Hans Goltz  galerijoje Miunchene įvyko pirmoji G. Groso personalinė paroda. Šiuo laikotarpiu G. Grosas iškilo kaip vienas fotomontažo technikos pionierių. Menininkas buvo persekiojamas už amoralumą ir šventvagiškumą. Pagrindiniais G. Groso satyros objektais buvo politikai, prostitucija, pelno siekimas. G. Grosas savo kūriniuose naudojo akvarelės techniką, kūrė portretus.

1933 m. G. Grosas paliko Vokietiją ir išvyko į JAV. Tėvynėje, kur įsigalėjo nacionalsocialistų partija, jis buvo pavadintas „kultūriniu bolševiku Nr. 1“. JAV G. Grosas mokė Niujorko dailės studentų lygoje. Jis apleido satyriką, pradėjo tapyti romantizuotus peizažus, nartiurmortus ir, retkarčiais, apokaliptinius ateities paveikslus. G. Grosas pergyveno dėl to, kad nebuvo pripažintas kaip tapytojas, ir šiuo metu visų pirma vertinamas dėl talentingų satyrinių Veimaro respublikos laikų kūrinių. 1938 m. G. Grosas priėmė JAV pilietybę. 1946 m. Niujorke buvo publikuota jo autobiografija „Mažas Taip ir didelis Ne“. 1959 m. G. Grosas grįžo į Berlyną, kur  mirė 1959 m. liepos 6 d. po to, kai nuvirto laiptais.

## Kūrinių galerijos
* George Grosz Wikimedia projekte
* George Grosz kūriniai Niujorko šiuolaikinio meno muziejaus svetainėje
* the-athenaeum.org
* artnet.com
* abcgallery.com 

## Šaltiniai
* Ian Chilvers, John Glaves-Smith. *A Dictionary of Modern and Contemporary Art.* Oxford University Press, 2009, p. 291
* Encyclopaedia Britannica
* Vašingtono nacionalinės dailės galerijos informacija
Rumšiškių miško ąžuolas

**Rumšiškių miško ąžuolas** – valstybinės reikšmės botaninis gamtos paveldo objektas, esantis Kauno marių regioniniame parke, Kaišiadorių rajone, Rumšiškių seniūnijoje, Rumšiškių miške, apie 2,4 km į vakarus nuo Rumšiškių.

Ąžuolas auga mišriame miške, šalia lapoja daugiau senų ąžuolų. Ąžuolas buvo dvikamienis, 2010 m. vieną kamieną nulaužė vėtra. Šiuo metu nuvirtęs kamienas pašalintas, telikęs jo pagrindas. Stovinčiame kamiene likusi drevė, atsivėrusi po antrojo liemens nulaužimo. Po sužalojimo stovintis medis gyvybingas.

Medis informaciniais ženklais ar nuorodomis nepažymėtas, todėl sunkiai surandamas. Pasiekiamas važiuojant iš  pagal rodykles, vedančias geros kokybės miško keliais link Rumšiškių miško pušies. Maždaug pusiaukelėje, ties Gastilionių gūbrio viduriu, pasukama į pietryčius. Artėjant prie ąžuolo miško kelias suprastėja, paskutinėje 200 m atkarpoje apaugęs augmenija, darosi sunkiai pravažiuojamas. Nuo keliuko iki medžio reikia praeiti apie 100 m per krūmokšnius.

Paskelbtas valstybės saugomu Lietuvos Respublikos aplinkos ministro 2008 m. birželio 4 d. įsakymu Nr. D1-309.

## Duomenys
* Medžio rūšis – paprastasis ąžuolas (*Quercus robur L.*)  
* Kamieno apimtis 1,3 m aukštyje – 4,05 m
* Kamienų skaičius – 1
* Medžio aukštis – 32,5 m
* Amžius – neskelbiama

## Nuorodos
* Saugomų teritorijų valstybės kadastras  
* Kauno marių regioninio parko Gamtos paveldo objektų sąrašas
Varkalių miško akmuo

**Varkalių miško akmuo** – masyvus akmuo, Kaišiadorių rajono savivaldybės saugomas geologinis gamtos paveldo objektas, esantis Nemaitonių seniūnijoje, Varkalių miške, Kaukinės girininkijos 70 kvartale, 20 medyno sklype.  

Akmuo guli miške tarp Varkalių ir Klėriškių kaimų. Riedulį supa tankus eglynas. Sunkiai surandamas, nes nėra informacinių rodyklių ir prie jo vedančių takų. Pasak vietos gyventojo, per keletą praėjusių dešimtmečių smarkiai pasikeitė akmens aplinka. Praeityje riedulys gulėjo atviroje vietoje palei mišką, šalia buvo ganomi gyvuliai. Vėliau vietovė buvo užsodinta spygliuočių mišku. 

Paskelbtas saugomu 1993 m.

## Duomenys

* Ilgis – 3,00 m
* Plotis – 2,80 m
* Aukštis – 2,12 m

## Literatūra

* Vidmantas Malinauskas. *Kaišiadorių rajono gamtos paminklai*. 1996, Kauno raj.: Lututė ISBN 9986-756-00-6

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras  
* Varkalės. Akmenys – gamtos paminklai
Strėvos atodanga

**Strėvos atodanga** – atodanga, valstybinės reikšmės geomorfologinis gamtos paveldo objektas, esantis Kauno marių regioniniame parke, Kaišiadorių miškų urėdijos Rumšiškių girininkijos (377 kv., 4 skl.) teritorijoje, Lašinių kaime. Atodanga driekiasi Strėvos upės dešiniajame krante, apie 1,2 km nuo žiočių ties Kruonio hidroakumuliacinės elektrinės. Lankymui objektas nepritaikytas, nėra informacinių rodyklių.

Atodanga paskelbta valstybės saugoma 2005 m., siekiant išsaugoti Lietuvoje retą glacialinės sedimentacijos procesų paliktų nuogulų vaizdą, jų struktūrines ir tekstūrines ypatybes. 

Atodangos ilgis – 200 m, aukštis – 26 m, užima 0,615 ha.

## Nuorodos

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras
Tadas Žaba

**Tadas Žaba** (; 1750–1800) – LDK valstybinis veikėjas.

## Biografija

Lietuvos bajorų Žabų giminės atstovas, herbo „Koscieša savininkas.

1767–1771 metais užėmė Vilniaus pavaivadžio pareigybę, tada gi buvo renkamas Vilniaus maršalka Radomo konfederacijos dalyvavime.

Nuo 1771 iki 1776 metų – tarnavo Vilniaus pakamariu. 1776–1784 metais – Polocko kaštelionas, o nuo 1784 iki 1792 metų – paskutinis Polocko vaivada.

Buvo renkamas ATR senatoriumi.

Švento Stanislovo ordino (1777) ir Baltojo erelio ordino (1781) kavalierius.

Sutinkant su išlikusiais archyviniais duomenimis, Tadas Žaba buvo linkęs smurtauti, dažnai kivirčijosi ir konfliktavo su kitais. Taip, apie 1790 metus Polocko bajorai, tame tarpe Polocko pastalininkis S. Buinickis ir deputatas nuo Polocko vaivadijos K. Spinekas, padavė skundą karaliui Stanislovui Augustui Poniatovskiui prieš Tadą Žabą, kuriame prašė ginti jų teises ir laisves. Skundas nurodė, kad Žaba užėmė Vilniaus kašteliono vietą, o po to vaivados postą, korupcijos būdu. Visuose vietiniuose seimuose veda save iššaukiančiai ir smurtauja.

Palaidotas Gelvonuose, Lietuvoje.

## Išnašos

## Nuorodos
* Tadeusz Żaba h. Kościesza

|-
Adomas Bžostovskis

**Adomas Bžostovskis** (; (1722–1790) – LDK valstybinis ir karinis veikėjas, pėstininkų generolas-leitenantas (nuo 1748), Polocko kaštelionas (1758–1776), Valkavisko seniūnas nuo 1766 metų, Baro konfederacijos šalininkas, seimo deputatas.

## Biografija

Lietuvos bajorų Bžostovskių giminės atstovas, herbo „Strzemię“ savininkas. Lietuvos didžiojo raštininko ir Mstislavlio kašteliono Konstantino Benedikto Bžostovskio (m. 1722) ir Terezės Vaina-Jaseneckos jaunesnysis sūnus. Vyresnysis brolis Lietuvos didysis iždininkas Mykolas Bžostovskis.

Molodkovsko, Sokoluvo Kazunės seniūnas. Radvilų šalininkas.

Baigė Vilniaus pijorų kolegiumą. 1738 metais Adomas Bžostovskis buvo išrinktas pasiuntiniu (deputatu) nuo Kauno pavieto į seimą, 1744 metais – pasiuntinys nuo Slanimo pavieto. 1748 metais gavo generolo-majoro kavalerijoje titulą, vėliau tapo pėstininkų generolu-leitenantu. 1758 metais Adomas Bžostovskis buvo paskirtas Plocko kaštelionu ir Lietuvos tribunolo maršalka.

1764 metų gegužės 7 d. Adomas Bžostovskis kartu su 21 senatoriais pasirašė Karūnos didžiojo etmono Jono Klemensko Branickio manifestą prieš rusų valdininkavimą ir partijos „Familija“ šalininkus. 1766 metais – LDK iždo komisijos narys. 1767 metais prisijungė prie Radomo konfederacijos ir dalyvavo Repnino seime, kuris ratifikavo taikos sutartį su Rusija.

1769 metais Adomas Bžostovskis prisijungė prie Baro konfederacijos. Organizavo ginkluotą partizaninį judėjimą Mažojoje ir Dižiojoje Lenkijoje. Po konfederatų pralaimėjimo emigravo į Saksoniją. 1773 metais jis grįžo į tėvynę ir atsitraukė nuo politinės veiklos. 1776 metais Adomas Bžostovskis atsisakė nuo Plocko kašteliono pareigybės.

Baltojo erelio ordino kavalierius (1758).

## Šeima ir vaikai
Buvo vedęs kunigaikštytę Ganeverą Oginskaitę, Trakų vaivados, kunigaikščio Juozapo Jono Tado Oginskio ir Anos Višnioveckaitės dukterį, nuo santuokos su kuria turėjo tris sūnus:

* Aleksandras Adomas (m. 1820), Valkavisko (1779–1783) ir Sokoluvo (nuo 1783) seniūnas, paskutinis Mazovijos kaštelionas (nuo 1791)
* Mykolas Adomas Bžostovskis (m. 1800), Punsko, Oransko ir Kaniavsko seniūnas.
* Ksaveras Bžostovskis

## Literatūra
* Polski Słownik Biograficzny – Kraków: Polska Akademia Umiejętności – Skład Główny w Księgarniach Gebethnera i Wolffa, 1937. – Т. 3. – С. 46-47. Reprint: Zakład Narodowy im. Ossolińskich, Kraków 1989, ISBN 8304032910

## Nuorodos

|-
Ringailių II akmuo

**Ringailių II akmuo** – masyvus riedulys, esantis Ringailiuose, Nemaitonių seniūnijoje, Kaišiadorių rajone. Akmuo guli brandaus eglyno pakraštyje, įkalnėje, netoli Alšyčios upelio šlaito. Pasiekiamas vykstant keliu , informacinių rodyklių nėra.

Akmens aukštis – 220 cm, ilgis – 325 cm, plotis – 112 cm. Riedulys skaldytas, degintas ir net sprogdintas. Pasak vietinių gyventojų, iš šio akmens padaryta daug antkapinių paminklų. Apie trečdalį akmens yra žemėje. Kitas, mažesnis akmuo guli tame pačiame šlaite už 50 m.
 
Savivaldybės saugomu geologiniu gamtos paveldo objektu paskelbtas 1992 m.

## Literatūra

* Vidmantas Malinauskas. *Kaišiadorių rajono gamtos paminklai*. Kauno raj.: Lututė ISBN 9986-756-00-6

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras  
* Ringailiai. Ringailių akmenys
* Ringailių II akmuo, nuotrauka (''panoramio.com'')
Gastilionių gūbrys

**Gastilionių gūbrys** – kalvagūbris, valstybinės reikšmės geomorfologinis gamtos paveldo objektas, esantis Kauno marių regioniniame parke, Kaišiadorių rajone, Rumšiškių seniūnijoje, Rumšiškių miške, Pravieniškių girininkijos (362–366 kv.) teritorijoje.

Kalvagūbris paskelbtas valstybės saugomu 2012 m.

Gastilionių gūbrys yra palyginti siaura, apie 2,6 km iš šiaurės rytų į pietvakarius ištįsusi žemės paviršiaus pakiluma. Užima 26,9 ha plotą, driekiasi mišriu mišku nuo magistralės  pusės (prasideda į pietus nuo Paežerojaus ežero) iki Kauno marių pakrantės. Beveik visame jo ilgyje įrengtas gruntinis miško kelias, kuris naudojamas pasiekti kirtavietes, rekreacinius ir kitus objektus.

## Taip pat skaitykite

* Gastilionių atodanga
* Gastilionių ąžuolas


Rumšiškių miškas.JPG|Miško kelias kalvagūbriu
Rumšiškių miškas 4.JPG|Kryžkelė. Rodyklė link Rumšiškių miško pušies
Rumšiškių miškas 2.JPG|Prie vienos iš kirtaviečių


## Nuorodos

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras  
* Gastilionių gūbrys žemėlapyje
Mikalojus Zaviša

**Mikalojus Zaviša** (apie 1585–1647) – LDK valstybinis veikėjas. Lietuvos didysis referentas (1625–1626), Vitebsko kaštelionas (1626–1647).

## Biografija
Kilo iš bajorų Zavišų giminės, herbo „Labedz“ savininkas. Jono Zavišos ir Anastasijos Tryznaitės sūnus.

## Šeima
Buvo vedęs Elžbietą Radvilaitę (1592–1627), Stanislovo Radvilos II dukterį. Nuo santuokos su ja turėjo tik dukteris, viena iš kurių Liudvika Zavišaitė buvo viena pirmųjų Misko bernardinių.

## Išnašos

## Literatūra
* Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. / рэд. Г. П. Пашкоў і інш. Т. 1: Абаленскі – Кадэнцыя. – Мінск: Беларуская Энцыклапедыя, 2005. – 684 с.: іл. ISBN 985-11-0314-4.
* Энцыклапедыя гісторыі Беларусі. У 6 т. Т. 3: Гімназіі – Кадэнцыя / Беларус. Энцыкл.; Рэдкал.: Г. П. Пашкоў (гал. рэд.) і інш.; Маст. Э. Э. Жакевіч. – Мн.: БелЭн, 1996. – 527 с.: іл. ISBN 985-11-0041-2.

## Nuorodos

|-
Andrius Zaviša

**Andrius Zaviša** (? – 1630 m.) – LDK valstybinis veikėjas. Minsko kaštelionas (nuo 1628).

## Biografija
Kilęs iš bajorų Zavišų giminės, herbo „Labedz“ savininkas, Vitebsko kašteliono Merkelio Zavišos sūnus.

## Šeima
Turėjo tris sūnus:
* Krisrtupas, Kauno miškininkas, turėjo sūnų Bonaventūrą, kuris mirė jaunas ir Aleksndrą Naugarduko pastalininkį;
* Jonas, turėjo tik dukteris;
* Jurgis, mirė bevaikis Chotyno mūšyje 1621 metais.
Kristupas ir Jurgis buvo įrašyti tarp Dominikonų vienuolyno Minske fundatorių.

## Literatūra
* Żychliński T. Złota księga szlachty polskiej, Poznań, T.1-31, 1879–1908.
* Niesiecki K. Herbarz Polski, wyd. J.N. Bobrowicz, Lipsk 1839–1846.

|-