open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Georges Simenon

**Žoržas Simenonas** (, 1903 m. sausio 13 d., Lježe, Belgijoje – 1989 m. rugsėjo 4 d., Lozanoje, Šveicarija) – žymus XX a. prancūziškai rašęs belgų rašytojas, detektyvo meistras. Belgijos karališkosios akademijos narys.

## Biografija ir kūryba

Mokėsi pas jėzuitus. Būdamas 17-kos jau parašė pirmąjį savo romaną. Pasišventė komercinei beletristikai ir pasižymėjo fenomenaliu literatūriniu darbingumu. Savo kūrinius spausdino naudodamas 16 slapyvardžių, iš viso parašė apie 200 romanų.
Pasisekimo sulaukė 1931 m., kai pasirodė romanas „Petras – latvis“ (*Pietr-le-Letton*). Tai buvo pirmas jo romanas, kurio literatūrinėje panoramoje pasirodė inspektorius Megrė.
1935–1949 m. Simenon visuomenei pateikė devynis romanus, susijusius su inspektoriumi Megre. Taip pat rašytojas nagrinėjo žmonių vienišumo, nusivylimo, apsėstų įvairiausiomis manijomis, mėginančių rasti savo vietą gyvenime, kankinamų kitokiomis negandomis problemas. Ryškūs tokių kūrinių, vadinamų „Simenono romanais“, atstovai –„Žmogus, kuris žiūri kaip pravažiuoja traukiniai“ (*L’Homme qui regardait passer les trains*, 1938) ir „Katė“ (*Le Chat*, 1966).
Autoriaus knygų parduota per 500 milijonų egzempliorių, jos išverstos į daugiau kaip šimtą pasaulio kalbų.
1972–1984 m. Simenon parašė savo autobiografiją ir išleido šio kūrinio trejetą tomų.

## Bibliografija
* Georges Simenon / Komisaro Megre istorijos. T. 1: Naktis kryžkelėje ; Komisaras Megrė spendžia spąstus / Vilnius : Saulabrolis : A. Varno personalinė įmonė, 1997. – 303 p.
* Georges Simenon / Komisaras Megrė pyksta ; Felicija čia! : du romanai / Vilnius : Žaltvykslė, 1993. – 250, [3] p.
* Georges Simenon / Belos mirtis ; Megrė ir vienišas žmogus [detektyviniai romanai] / Vilnius : Lege artis, 1994. – 253 p.
* Georges Simenon / Pirmoji Megrė užduotis / Vilnius : Vaizdas, 1992. – 141 p.
* Georges Simenon / Geltonas šuo ; Dėl žmogaus gyvybės: romanai Vilnius : Vyturys, 1994. – 221 p.
* Georges Simenon / Komisaro Megrė vagis: romanas / Vilnius : Žaltvykslė, 1993. – 190 p.
* Georges Simenon / Komisaras Megrė ir pamišėlė: apysaka / Kaunas : Europa, 1993. – 95 p.
* Georges Simenon / Megrė revolveris : Romanas / Vilnius : Onė, 1993. – 118 p.
* Georges Simenon. / Nepažįstami žmonės namuose / Vilnius : Victoria, 1992. – 320 p.

## Nuorodos
* Apie rašytoją
Puruša

**Puruša** () – indų mitologijoje – žmogus, iš kurio susikūrė Visata. Rigvedos himne „Puruša sūktoje“ pasakojamas kosmogonijos mitas, kaip pasaulis buvo sutvertas dievų iš Purušos kūno dalių. „Puruša sūktoje“ Puruša reprezentuoja visa, kas egzistuoja, – kaip aukos subjektas ir objektas yra išreikšties ir materialioji, ir veikiamoji priežastis. Viena svarbiausių vedinių apeigų – agničajana – buvo laikoma šio pirmapradžio kūrimo atkartojimu. Vėlesniuose filosofiniuose indų tekstuose Puruša laikomas dieviškąja dvasia, makrokosmosu. Sankhjos filosofijoje Puruša laikomas vyriškuoju pasaulio pradu, o moteriškajam atstovauja Prakritė.

Upanišadose Puruša laikomas viso ko pradu pasaulyje: *Neapreikštis – viršiau už didį [[Atmanas|Atmaną]], Puruša – virš Neapreikšties. Nieko nėra viršiau Purušos, tai kelio pabaiga, aukščiausias tikslas. Šis, slypintis kiekvienoje būtybėje kaip Atmanas, nepasireiškia, tačiau skvarbiu ir jautriu aumeniu įžvalgūs regi jį*.

Epiniuose tekstuose Puruša dažnai tapatinamas su dievais, dievai laikomi jo reinkarnacija. Vaišnavizme nusakomas kaip Aukščiausiasis Asmuo (Purušotama). Patandžalio „Jogasūtroje“ išskiriamas ypatingas puruša – Yšvara, kuris yra meditacijos objektas ir kurio neteršia karma.

## Šaltiniai
Denisovka

**Denisovka** () – Rusijos kaimas Monastyrščinos rajone, Smolensko srityje. Patenka į Šatalovsko kaimo gyvenvietės sudėtį. 2007 m. kaime gyveno 8 žmonės.

Išsidėstęs vakarinėje srities dalyje, 14 km į pietvakarius nuo Monastyrščinos, 53 km į vakarus nuo kelio A141 Oriolas-Vitebskas. Šalia kaimo teka Frolovkos upė. 55 km į rytus nuo kaimo stovi Engelgardos geležinkelio stotis esanti ant geležinkelio linijos Smolenskas – Roslavlis.

## Istorija
1941 m., Didžiojo Tėvynės karo metu, kaimas buvo okupuotas hitlerininkų. Išvaduotas 1943 m.

## Šaltiniai
Viktor Ruban

**Viktor Ruban** (, 1981 m. gegužės 24 d.) – Ukrainos šaulys iš lanko. Olimpinis čempionas.

## Biografija

### 2004 m. vasaros olimpinės žaidynės
Ruban olimpinėse žaidynėse debiutavo 2004 m. Tuomet atrankoje sportininkas surinko 660 taškų ir užėmė penkioliktąją vietą. Atkrentamosiose varžybose Ruban pateko net į šešioliktfinalį, bet jame pralaimėjo ketvirtą vietą galutinėje įskaitoje užėmusiam britui Larry Godfrey. Komandinėse varžybose Ukrainos komanda savo kelyje nugalėjo Graikiją ir Japoniją, bet pusfinalyje pralaimėjo Pietų Korėjai. Kovoje dėl bronzos Ruban su komanda nugalėjo JAV ir Ruban pelnė savo pirmąjį olimpinį medalį.

### 2008 m. vasaros olimpinės žaidynės
Antrose savo olimpinėse žaidynėse Ruban ir vėl varžėsi abiejose rungtyse. Komandinėje rungtyje Ukrainos rinktinė po atrankos buvo antra, bet pusfinalyje vos dviem taškais nusileido Italijai ir kovoje dėl bronzos pralaimėjo Kinijai. Individualioje rungtyje Ruban sekėsi geriau. Atrankoje parodęs antrą rezultatą ir atkrentamosiose sutriuškinęs visus varžovus Ruban tapo olimpiniu čempionu ir pirmuoju Ukrainos aukso medalininku šaudyme iš lanko.

### 2012 m. vasaros olimpinės žaidynės
Londono olimpinės žaidynės Ruban buvo pačios nesėkmingiausios. Komandinėje rungtyje Ukrainos rinktinė ketvirtfinalyje susitiko su favorite laikyta Pietų Korėja ir jai pralaimėjo. Individualioje rungtyje Ruban atrankoje parodė tik 43-ią rezultatą, bet vis tiek pasiekė ketvirtfinalį, kuriame pralaimėjo čempionu tapusiam Oh Jin-Hyek.

## Šaltiniai
Nikaragvos demografija

Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie **[[Nikaragva|Nikaragvos]] demografiją**.

**Gyventojų skaičius:** 5 727 707 (2012 m. apskaičiavimai) 

**Struktūra pagal amžių:**
**0–14 m.:* 30,8 % (899 555 vyrai ir 865 652 moterys)
**15–64 m.:* 64,6 % (1 782 174 vyrai ir 1 916 031 moteris)
**65 m. ir vyresni:* 4,6 % (119 995 vyrai ir 144 300 moterų) (2012 m. apsk.)

**Gyventojų amžiaus [[mediana]]:**
**bendras:* 23,4 m.
**vyrų:* 22,6 m.
**moterų:* 24,2 m. (2012 m. apsk.)

**Metinis populiacijos prieaugis:** 1,067 % (2012 m. apsk.)

**[[Gimstamumas]]:** 19,12 gimimų/1000 gyv. per metus (2012 m. apsk.)

**[[Mirtingumas]]:** 5,04 mirčių/1000 gyv. per metus (2012 m. apsk.)

**[[Migracijos indeksas]]:** –3,4 migrantų/1000 gyv. per metus (2012 m. apsk.)

**[[Urbanizacija]]:**
* *mieste gyvenančių žmonių skaičius:* 57 % (2010 apsk.)
* *mieste gyvenančių žmonių procento metinis kitimas:* 2 % (2010–15 m. apsk.)

**Lyčių pasiskirstymas:**
**gimimo metu:* 1,05 vyro vienai moteriai
**jaunesniems nei 15 metų:* 1,04 vyro vienai moteriai
**15–64 metų:* 0,93 vyro vienai moteriai
**65 metų ir vyresniems:* 0,83 vyro vienai moteriai
**visai populiacijai:* 0,96 vyro vienai moteriai (2011 apsk.)

**Kūdikių [[mirtingumas]]:**
**bendra:* 21,86 mirčių/1000 gimimų
**vyrų:* 25,05 mirčių/1000 gimimų
**moterų:* 18,5 mirčių/1000 gimimų (2012 m. apsk.)

**[[Vidutinė gyvenimo trukmė]]:**
**bendra:* 72,18 m.
**vyrų:* 70,07 m.
**moterų:* 74,39 m. (2012 apsk.)

**[[AIDS]]/[[ŽIV]]:**
**paplitimas tarp suaugusiųjų:* 0,2 % 
**bendras skaičius:* 6900
**mirčių skaičius:* <500 (2009 m. apsk.)

**15 m. ir vyresnių gyventojų [[raštingumas]]:**
**bendras:* 67,5 %
**vyrų:* 67,2 %
**moterų:* 67,8 % (2003 m. apsk.)

**15–24 m. amžiaus gyventojų [[nedarbo lygis]]:**
**bendras:* 8,6 %
**vyrų:* 8,1 %
**moterų:* 9,7 % (2006 m. apsk.)

**[[Religija|Religijos]]:**
* *katalikai:* 58,5 %
* *protestantai:* 23,2 %
* *netikintys:* 15,7 %
* *kiti:* 1,7 %
* *Jehovos liudytojai:* 0,9 % (2005 m. surašymas)

**[[Kalba|Kalbų]] vartojimas:**
* *ispanų:* 97,5 %
* *miskitų:* 1,7 %
* *kitos:* 0,8 %  (1995 m. surašymas)

**[[Rasė|Rasių]] pasiskirstymas:**
* *metisai:* 69 %
* *baltieji:* 17 %
* *juodieji:* 9 %
* *indėnai:* 5 %

## Šaltiniai
*Nikaragva CŽV pasaulio faktų knygoje (anglų kalba)
Monjajus

**Monjajus** (gva. *Moñái*) – Pietų Amerikos indėnų gvaranių mitologinė būtybė, Blogio dvasios Tau ir gražiosios Marangatu dukros gvaranės Keranos trečiasis sūnus, gimęs pabaisa. Vienas iš 7 legendinių monstrų gvaranių mitologijoje. Būtybė yra panaši į didžiulę raguotą gyvatę.

## Mitas

Monjajus yra laukų valdovas ir sergėtojas, gyvena atvirose vietovėse. Jis lengvai laipioja medžiais ir nušliuožia ant žemės, minta paukščiais. Turi hipnotizuojančių galių, kurias jam suteikia raguotą porinę išaugą primenančios jautrios antenos. Dėl jų dar vadinamas „Oro valdovu“. Mėgsta pavogtus daiktus slėpti savo oloje. Jo nuolatinis plėšikavimas kaimuose išprovokavo didelę nesantaiką tarp žmonių, kaltinančių vienas kitą dėl paslaptingai dingstančio jų turto. Miestiečiai prisijungė prie valstiečių, kad pagelbėti jiems padaryti galą Monjajaus ir jo brolių blogiems darbams. Gražuolė *Porâsý* pasisiūlė pagelbėti. Ji įtikino monstrą, kad yra jį įsimylėjusi ir norinti prieš judviejų vestuves susitikti su jo broliais. Monjajus paliko ją su vienu iš jų – Težu Žagua ir išvyko ieškoti kitų: Mboi Tuinio, Jasy Jaterėjaus, Kurupio, Ao Ao ir Luisono. Galiausiai visi susirinkę pradėjo švęsti vestuves, daug gėrė ir netrukus tapo visiškai girti. Tai buvo patogus momentas „nuotakai“ pasprukti iš olos, užremtos dideliu akmeniu, tačiau tai bandant padaryti, Monjajus ją grąžino atgal. *Porâsý* pradėjo šaukti, kad perspėtų žmones, kurie buvo lauke netoli olos. Ji paprašė jų uždegti olą kartu su ja. Kaip atpildą už šią *Porâsý* auką dievai jos dvasią iškėlė į aukštybes, paversdami mažu, bet stipriai šviečiančiu tašku. Nuo tada dievai lėmė šiai dvasiai įžiebti pašvaistę. 

## Literatūra

* Colman, Narciso R. (Rosicrán): Ñande Ypy Kuéra ("Nuestros antepasados"), 1929.

## Išnašos
Gyvatės įkirtimas

**Gyvatės įgėlimas** – sužeidimas, kurio metu į žmogaus (ar kito gyvūno) organus patenka gyvatės sušvirkšti nuodai, sukeliantys intoksikaciją. Dažniausiai gyvatės įkerta į apatines galūnes. Pavojingiausi įgėlimai galvos, kaklo srityje. Nuodai pradeda veikti vidutiniškai po 20 min.

## Įkirtimas
Gyvatės nuodai – tai pakitusios seilės, kuriose yra toksiškai veikiančių enzimų. Šie enzimai lemia gyvatės nuodingumą bei nuodų poveikio pobūdį. Vieni nuodai yra hemotoksinai, kurie ardo kraują ir kenkia kraujagyslėms, kiti yra neurotoksinai, kurie turi nervus paralyžiuojantį poveikį, dar kiti yra citotoksinai, kurie veikia ląstelės lygmenyje. Lietuvoje gyvenančios angies nuodų didžiąją dalį sudaro hemotoksinai.

Nuodingos gyvatės įkandimo žymės – dvi šalia esančios žaizdelės, kurias palieka nuodingieji dantys, nenuodingos – daug mažų žaizdelių, kurias palieka eilė smulkių dantų. Dažniausiai gyvatės įkerta tik užmintos ar suerzintos. Ne visos nuodingos gyvatės kanda iš karto, nes nuodų gamybai jos išeikvoja nemažai energijos. Dėl šios priežasties neskubama be reikalo švaistyti sukauptos nuodų atsargos. Prieš įkirsdama gyvatė dažniausiai bando perspėti įvairiais ženklais, rodo grėsmingą kovinės parengties pozą – plačiai išsižioja, rodydama dantis, šnypščia, spjaudosi (Afrikos ir Azijos kobros), raitosi, išsilenkia S forma. Kąsdama gyvatė taip pat ne visada suleidžia nuodų – pasitaiko taip vadinamų „sausų“ įkandimų, jei gyvatė sušvirkštė visus nuodus neseniai sumedžiotam grobiui, tad kandant pakartotinai, nuodų jau nebus. 

Gyvatės nuodai pagal poveikį yra trejopi:
# **[[Hemotoksinai]]** sukelia hemolizę (raudonųjų kraujo kūnelių plyšimą) arba sutrikdo kraujo krešėjimą.
# **[[Neurotoksinai]]** paralyžiuoja nervinių impulsų plitimą raumenyse ir kritiniais atvejais gali paralyžiuoti kvėpavimo ir rijimo raumenis.
# **Kardiotoksinai** tiesiogiai veikia širdį ir gali sukelti kraujotakos nepakankamumą bei šoką. Gyvačių nuodai gali sukelti ne tik minėtus požymius, bet ir įvairiausio pobūdžio alergines reakcijas bei įvairių organų veiklos sutrikimus.

## Nuorodos

* Nuodingosios gyvatės
* Informacija apie gyvatės įgėlimą
Kraina

**Kraina** (, , ), dar vadinama **Karniola** () – didžiausias Slovėnijos istorinis regionas, esantis šalies centre, kuriame yra šalies sostinė Liubliana. Šiaurėje ribojasi su Karintija, vakaruose – su Pajūriu, rytuose – su Štirija, pietuose – su Kroatija.

## Geografija
Regionas dalinamas į tris subregionus:
* Aukštutinė Kraina – šiaurinė dalis,
* Žemutinė Kraina – pietrytinė dalis,
* Vidinė Kraina – pietvakarinė dalis.

## Istorija

Iki slavų apsigyvenimo regiono gyventojai buvo keltai, nuo pirmųjų mūsų eros amžių regioną valdė Romos imperija (kaip dalį Panonijos provincijos). Po Romos imperijos žlugimo 476 m. valdžią krašte perėmė Italijos karalystė, vėliau Teodoriko Ostgotų karalystė. VII a. į regioną migravo slavai, ir jis tapo žinomas kaip Kraina.

VIII a. regioną nukariavo Frankų imperija, kuri čia įkūrė Krainos marką. Jos centras buvo Kranis. 1364 m. Marka buvo paversta Krainos kunigaikštyste. Ji liko Šventosios Romos imperijos dalimi, ir čia įsigalėjo Habsburgų giminė. Todėl 1806 m. panaikinus Imperiją, Kraina tapo Habsburgų monarchijos sudedamąja dalimi. Austrijoje Vengrijoje ji sudarė dalį Cisleitanijos karūnos žemių. Kunigaikštystės sostinė buvo Liubliana.

1918 m. panaikinus Austriją-Vengriją, visa Krainos kunigaikštystės teritorija atiteko Slovėnų, Kroatų ir Serbų valstybei (vėliau žinomai kaip Jugoslavijos karalystė). 1920 m. vakarinė regiono dalis atiteko Italijai, bet 1947 m. vėl sugrįžo Jugoslavijai. Po 1991 m. Slovėnijos nepriklausomybės visas Krainos regionas atiteko jai.
SWIFT

**SWIFT** (; *Tarptautinių tarpbankinių finansinių telekomunikacijų organizacija*) – tarptautinė tarpbankinė finansinės informacijos perdavimo ir mokėjimų sistema, kuria naudojasi bankai, finansų maklerio įmonės ir kitos finansų institucijos. Sistema operuojama konsorciumo, susidedančio iš daugiau nei 11 000 finansinių institucijų, esančių daugiau nei 210 šalių ir teritorijų.

Sistema leidžia savo nariams visame pasaulyje elektroniniu būdu persiųsti ir gauti standartizuoto formato finansinę informaciją, atlikti mokėjimo operacijas be popierinių dokumentų. Tačiau nei pinigų, nei vertybinių popierių pati sistema neperveda ir (arba) neperleidžia, o tik išsiunčia pranešimą apie tai atitinkamoms institucijoms. Sistemos dėka tiek fiziniams, tiek juridiniams asmenims sudaromos sąlygos atlikti įvairius elektroninius atsiskaitymus, įskaitant ir kreditinėmis bei debetinėmis kortelėmis. Taip pat atlikti vertybinių popierių sandorius. 2022 m. duomenimis, 44,5 % SWIFT pranešimų srauto sudaro elektroninių atsiskaitymų operacijos, 50,6 % – vertybinių popierių transakcijos. Per dieną sistema persiunčia daugiau kaip 45 mln. pranešimų.

SWIFT veikia pagal Belgijos teisę kaip kooperatinė bendrovė, priklausanti jos nariams proporcingai jų perduodamų finansinių pranešimų kiekiui. SWIFT padaliniai veikia visuose pasaulio svarbiausiuose finansiniuose centruose ir šalyse, kurių bankai ir kitos finansų įstaigos priklauso sistemai.

1973 m. įkurta Europos ir Šiaurės Amerikos 15 šalių 239 komercinių bankų. Pirmasis finansinis pranešimas atliktas 1977 m. Tuo metu jai priklausė 518 institucijos 22 šalyse. 1987 m. prie sistemos leista prisijungti finansų maklerio įmonėms ir kitoms finansinėms įstaigoms susijusioms su vertybinių popierių transakcijomis.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* www.swift.com (anglų k.)
Dreliuvo valsčius

**Dreluvo valsčius** () – kaimietiškas valsčius rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Palenkės Bialos apskrityje. Centras – Dreluvas. Ribojasi su Palenkės Bialos, Konkolevnicos, Palenkės Komaruvkos, Lomazų, Palenkės Mendzyžeco, Palenkės Radzino ir Vohino valsčiais bei Palenkės Mendzyžeco miestu. Nuo 1996 m. naudojamas Dreluvo valsčiaus herbas.

## Paviršiaus struktūra

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 228,03 km², iš kurių:
* ariama žemė: 57 %
* miškai: 36 %
* vandens telkiniai ir pastatai: 7 %
Valsčius sudaro 8,28 % apskrities teritorijos.

## Gyventojai

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

## Administracinis suskirstymas

Aleksandruvka, Danuvka, Dolha, Dreluvas, Kvasuvka, Leščanka, Luzkai, Pereščuvka, Pžechodziskas, Sokulė, Stžižuvka, Šachai, Šustka, Vitorožas, Vulka Luzecka, Vorsai, Zahaikai ir Žerocinas.

## Šaltiniai
Lomazų valsčius

**Lomazų valsčius** () – kaimietiškas valsčius rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Palenkės Bialos apskrityje. Centras – Lomazai. Ribojasi su Palenkės Bialos, Dreluvo, Palenkės Komaruvkos, Piščaco, Rosošo, Sosnuvkos, Tučnos ir Višnicės valsčiais.

## Paviršiaus struktūra

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 200,43 km², iš kurių:
* ariama žemė: 70 %
* miškai: 24 %
* vandens telkiniai ir pastatai: 6 %
Valsčius sudaro 7,28 % apskrities teritorijos.

## Gyventojai

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2011 metais surinktus duomenis:

## Administracinis suskirstymas

Bielanai, Burvinas, Dubuvas, Hušča Druga, Hušča Piervša, Jusaki Zažeka, Kopitnikas, Korčuvka, Košolai, Krasuvka, Kozlai, Lubenka, Lomazai, Stasiuvka, Studzianka, Šimanovas, Vola Dubovska ir Vulka Korčovska.

## Šaltiniai
Tučnos valsčius

**Tučnos valsčius** () – kaimietiškas valsčius rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Palenkės Bialos apskrityje. Centras – Tučna. Ribojasi su Hanos, Kodenio, Lomazų, Piščaco, Slavatičės ir Sosnuvkos valsčiais.

## Paviršiaus struktūra

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 170,37 km², iš kurių:
* ariama žemė: 65 %
* miškai: 28 %
* vandens telkiniai ir pastatai: 7 %
Valsčius sudaro 6,19 % apskrities teritorijos.

## Gyventojai

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

## Administracinis suskirstymas

Bokinka Krulevska, Bokinka Panska, Choroščinka, Dombrovica Duža, Kalichovščizna, Leniuškai, Matiašuvka, Mazanuvka, Miendzilešas, Ogrodnikai, Rozbituvka, Tučna, Viskai, Vladislavuvas, Vulka Zablocka, Vulka Zablocka Kolonija ir Žukai.

## Šaltiniai
Slavatičės valsčius

**Slavatičės valsčius** () – kaimietiškas valsčius rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Palenkės Bialos apskrityje. Centras – Slavatičė. Ribojasi su Hanos, Kodenio ir Tučnos valsčiais bei Baltarusija.

## Paviršiaus struktūra

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 71,71 km², iš kurių:
* ariama žemė: 83 %
* miškai: 8 %
* vandens telkiniai ir pastatai: 9 %
Valsčius sudaro 2,6 % apskrities teritorijos.

## Gyventojai

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

## Administracinis suskirstymas

Jablečna, Kuzavka Kolonija, Kživovulka, Kživovulka Kolonija, Lišna, Mošcice Dolnė, Novosiulkai, Parošla, Pniskai, Sajuvka, Slavatičė, Slavatiče Kolonija, Terebiskai, Zankuvas.

## Šaltiniai
Austrijos imperinė apygarda

**Austrijos imperatoriškoji apygarda** () − Šventosios Romos imperijos administracinis vienetas (vienas iš 10), egzistavęs 1512−1806 m. Jis apėmė teritorijas, kur dabar yra Austrijos, Slovėnijos, Italijos (Trentinas-Alto Adidžė) valstybės, o taip nedideles teritorijas dabartinėje pietų Vokietijoje (dab. Badenas-Viurtembergas).

Apskritis šiaurėje ribojosi su Čekijos karalyste, šiaurės vakaruose – su Bavarijos apygarda, pietvakariuose – su Šveicarija, pietuose – su Italija (Venecijos respublika), rytuose – su Vengrijos karalyste.

## Raida

Apygarda buvo viena iš keturių 1512 m. administracinės reformos metu sukurtų apygardų, iš esmės sujungusi tuometines Habsburgų šeimos paveldimąsias valdas, taip vadinamas *Erblande*. Be jų čia priskirtos trys bažnytinės valstybės bei dvi Teutonų ordino valdos.

Provincija vystėsi kaip Habsburgų monarchijos dalis. Apskritis galutinai panaikinta 1806 m. Iš apskrities susiformavo Austrijos imperija.
Laikinosios revoliucinės Lietuvos darbininkų ir vargingųjų valstiečių valdžios žinios

**Laikinosios revoliucinės Lietuvos darbininkų ir vargingųjų valstiečių valdžios žinios** – komunistinis leidinys, išėjęs 1919 m. sausio 11 d. Daugpilyje.

## Istorija

Paskelbta Lietuvos laikinosios revoliucinės darbininkų ir valstiečių vyriausybės (LLRDVV) Tarybų valdžios paskelbimo manifestas, V. Lenino pasirašytas RTFSR Liaudies komisarų tarybos dekretas dėl Lietuvos Tarybų Respublikos nepriklausomybės pripažinimo, kiti LLRDVV dekretai, instrukcijos, įsakymai, sveikinimai. Išspausdintas V. Kapsuko straipsnis apie LLRDVV sudarymą, pateiktos vyriausybės narių biografijos, Vilniaus ir Kauno kronika, korespondencijos iš Šiaulių, Panevėžio, Rokiškio ir Utenos.

Redaktorius Vincas Kapsukas.

## Šaltiniai
Sosnuvkos valsčius

**Sosnuvkos valsčius** () – kaimietiškas valsčius rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Palenkės Bialos apskrityje. Centras – Sosnuvka. Ribojasi su Hanos, Lomazų, Piščaco, Podedvužės, Tučnos, Višnicės ir Virikų valsčiais.

## Paviršiaus struktūra

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 148,43 km², iš kurių:
* ariama žemė: 66 %
* miškai: 28 %
* vandens telkiniai ir pastatai: 6 %
Valsčius sudaro 5,39 % apskrities teritorijos.

## Gyventojai

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

## Administracinis suskirstymas

Čeputka, Dembuvas, Lipinkai, Motvica, Omšana, Pogoželecas, Pžechudas, Romanuvas, Rozvaduvka, Rozvaduvka Folvarkas, Sapiehuvas, Sosnuvka, Vignanka, Žeščinka ir Žulava.

## Šaltiniai
Višnicės valsčius

**Višnicės valsčius** () – kaimietiškas valsčius rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Palenkės Bialos apskrityje. Centras – Višnicė. Ribojasi su Jablono, Lomazų, Palenkės Komaruvkos, Milanuvo, Podedvužės, Rosošo ir Sosnuvkos valsčiais.

## Paviršiaus struktūra

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 173 km², iš kurių:
* ariama žemė: 72 %
* miškai: 21 %
* vandens telkiniai ir pastatai: 7 %
Valsčius sudaro 6,28 % apskrities teritorijos.

## Gyventojai

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

## Administracinis suskirstymas

Curinas, Dolholiska, Dubica Dolna, Dubica Gurna, Horodiščė, Kolonija Višnicė, Linevas, Malgožacinas, Marilinas, Polubiče Dvorskiai, Polubiče Viejskie Drugiai, Polubiče Viejskie Piervšė, Ratajevičė, Rovinai, Višnicė, Vigoda.

## Šaltiniai
Rytų marka

**Rytų marka** arba **Ostmarka** () gali reikšti šias markas:

* Saksonijos Rytų marka - dab. Brandenburge;
* Bavarijos Rytų marka, dar vadinama *Ostarrîchi* dab. Austrijoje;
Palenkės Komaruvkos valsčius

**Palenkės Komaruvkos valsčius** () – kaimietiškas valsčius rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Palenkės Radzynio apskrityje. Centras – Palenkės Komaruvka. Ribojasi su Dreluvo, Lomazų, Milanuvo, Rosošo, Vohino ir Višnicės valsčiais.

## Paviršiaus struktūra

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 137,56 km², iš kurių:
* ariama žemė: 72 %
* miškai: 20 %
* vandens telkiniai ir pastatai: 8 %
Valsčius sudaro 14,25 % apskrities teritorijos.

## Gyventojai

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

## Administracinis suskirstymas

Bžezinai, Bžozovi Kontas, Derevična, Kolembrodai, Palenkės Komaruvka, Pžegalini Dužė, Pžegalini Malė, Valina, Viskai, Voronecas, Vulka Komarovska, Želizna, Žulinkai.

## Šaltiniai
Vohino valsčius

**Vohino valsčius** () – kaimietiškas valsčius rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Palenkės Radzynio apskrityje. Centras – Vohinas. Ribojasi su Čemiernikų, Dreluvo, Palenkės Komaruvkos, Milanuvo, Palenkės Radzino ir Semieno valsčiais.

## Paviršiaus struktūra

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 178,17 km², iš kurių:
* ariama žemė: 73 %
* miškai: 19 %
* vandens telkiniai ir pastatai: 8 %
Valsčius sudaro 18,46 % apskrities teritorijos.

## Gyventojai

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

## Administracinis suskirstymas

Bezvola, Bojanuvka, Branica Suchovolska, Kuraševas, Suchovola, Lisiovulka, Osova, Ostruvkai, Planta, Švieržė, Vohinas, Vulka Zdunkuvka, Zbulituv Malai.

## Šaltiniai
Palenkės Radzynio valsčius

**Palenkės Radzynio valsčius** () – kaimietiškas valsčius rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Palenkės Radzynio apskrityje. Centras – Palenkės Radzinas. Ribojasi su Čemiernikų, Dreluvo, Borkų, Konkolevnicos, Ulan Majorato ir Vohino valsčiais bei Palenkės Radzino miestu.

## Paviršiaus struktūra
Pagal 2002 m. duomenis valsčiaus plotas yra 155,17 km², iš kurių:
* ariama žemė: 65 %
* miškai: 29 %
* vandens telkiniai ir pastatai: 6 %
Valsčius sudaro 16,08 % apskrities teritorijos.

## Gyventojai
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 m. surinktus duomenis:

## Administracinis suskirstymas
Biala, Bialka, Bedlnas, Bedlno Radzinskiai, Branica Radzinska, Branica Radzinska Kolonija, Bžostuviecas, Glovnė, Jaskai, Marininas, Paški Dužė, Paški Malė, Pludai, Radoviecas, Sedlanuvas, Stasinuvas, Ustžešas, Zabielė, Zbulituv Dužai, Žabikuvas.

## Šaltiniai
Konkolevnicos valsčius

**Konkolevnicos valsčius** () – kaimietiškas valsčius rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Palenkės Radzynio apskrityje. Centras – Konkolevnica. Ribojasi su Lukuvo, Dreluvo, Palenkės Mendzyžeco, Palenkės Radzino, Ulan Majorato ir Tžebiešuvo valsčiais.

## Paviršiaus struktūra
Pagal 2002 m. duomenis valsčiaus plotas yra 147,71 km², iš kurių:
* ariama žemė: 70 %
* miškai: 24 %
* vandens telkiniai ir pastatai: 6 %
Valsčius sudaro 15,3 % apskrities teritorijos.

## Gyventojai
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 m. surinktus duomenis:

## Administracinis suskirstymas
Bžozovica Duža, Bžozovica Mala, Graboviecas, Jurkai, Konkolevnica Poludniova, Konkolevnica Pulnocna, Konkolevnica Vschodnia, Lipniakai, Milolas, Mošciska, Olševnica, Polskovola, Rudnikas, Sokulė, Turuvas, Vignanka, Zosinovas, Žakovola Popžečna, Žakovola Radzinska, Žakovola Stara.

## Šaltiniai
Juozas Banionis

**Juozas [[Banionis]]**:

* Juozas Banionis (1890) – revoliucionierius, politinis veikėjas
* Juozas Banionis (1956) – istorikas, matematikas, enciklopedistas
Ulan Majorato valsčius

**Ulan Majorato valsčius** () – kaimietiškas valsčius rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Palenkės Radzynio apskrityje. Centras – Ulan Majoratas. Ribojasi su Lukuvo, Borkų, Konkolevnicos, Palenkės Radzino ir Vojceškuvo valsčiais.

## Paviršiaus struktūra
Pagal 2002 m. duomenis valsčiaus plotas yra 107,77 km², iš kurių:
* ariama žemė: 83 %
* miškai: 10 %
* vandens telkiniai ir pastatai: 7 %
Valsčius sudaro 11,17 % apskrities teritorijos.

## Gyventojai
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

## Administracinis suskirstymas
Domaševnica, Gonsorai, Kempkai, Klembuvas, Kolonija Domaševnica, Kolonija Domaševska, Paskudai, Rozvaduvas, Sentkai, Skžiševas, Sobolė, Stanislavuvas, Stokas, Ulan Dužai, Ulan Malai, Ulan Majoratas, Viežchovinai, Zakževas, Zažec Ulanskai ir Žilkai.

## Šaltiniai
Juozas Banionis (1890)

**Juozas Banionis** (1890 m. rugpjūčio 8 d. – 1961 m. liepos 30 d. Kaune) – Lietuvos revoliucionierius, politinis veikėjas.

## Biografija
1917 m. liepos mėn. Lietuvos socialdemokratų sekcijos prie RSDDP(b) Smolensko komiteto pirmininkas. 1918–1919 m. Vilkaviškio revoliucinio komiteto narys, Vilkaviškio darbininkų profesinės sąjungos valdybos vicepirmininkas. 1919 m. Vilkaviškio parajonio komiteto narys. 1919 m. rudenį su kitais suorganizavo Suvalkijos žemės ūkio darbininkų streiką. 1919 m. buvo kalinamas.

Per rinkimų į III Seimą kampaniją LKP pavedimu kalbėjo mitinguose. 1929–1931 m. gyveno Brazilijoje, iš ten už revoliucinę veiklą ištremtas į Lietuvą. Po Antrojo pasaulinio karo dirbo administracinį, partinį ir ūkinį darbą Žaliojoje (Vilkaviškio rajonas) bei Kaune.

## Šaltiniai
Borkų valsčius

**Borkų valsčius** () – kaimo valsčius rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Palenkės Radzynio apskrityje. Centras – Borkai. Ribojasi su Čemiernikų, Kocko, Palenkės Radzino, Ulan Majorato ir Voiceškuvo valsčiais.

## Geografija

Pagal 2002 m. duomenis valsčiaus plotas yra 111,83 km², iš kurių:
* ariama žemė: 78 %
* miškai: 14 %
* vandens telkiniai ir pastatai: 8 %
Valsčius sudaro 11,59 % apskrities teritorijos.

## Administracinis suskirstymas
* Borkai, Krasevas, Maruševiecas, Novinai, Olševnica, Osovnas, Pasmugai, Sitnas, Stara Viešas, Tchuževas, Tchužev Kolonija, Vola Chomejova, Vola Osovinska, Vola Osovinska Kolonija ir Vžosuvas.

## Gyventojai

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 m. surinktus duomenis:

## Šaltiniai
Čemiernikų valsčius

**Čemiernikų valsčius** () – kaimietiškas valsčius rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Palenkės Radzynio apskrityje. Centras – Čemiernikai. Ribojasi su Borkų, Ostruveko, Palenkės Radzino, Semieno ir Vohino valsčiais bei Palenkės Radzino miestu.

## Paviršiaus struktūra
Pagal 2002 m. duomenis valsčiaus plotas yra 107,71 km², iš kurių:
* ariama žemė: 69 %
* miškai: 23 %
* vandens telkiniai ir pastatai: 8 %
Valsčius sudaro 11,16 % apskrities teritorijos.

## Gyventojai
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 m. surinktus duomenis:

## Administracinis suskirstymas
Belčoncas, Čemiernikai, Lichtai, Nevenglošas, Skokai, Stočekas, Stuika, Vignanuvas.

## Šaltiniai
Jablono valsčius

**Jablono valsčius** () – kaimietiškas valsčius rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Parčevo apskrityje. Centras – Jablonas. Ribojasi su Dembova Klodos, Milanuvo, Parčevo, Podedvužės ir Višnicės valsčiais.

## Paviršiaus struktūra

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 110,98 km², iš kurių:
* ariama žemė: 78 %
* miškai: 13 %
* vandens telkiniai ir pastatai: 9 %
Valsčius sudaro 11,65 % apskrities teritorijos.

## Gyventojai

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

## Administracinis suskirstymas

Davidai, Genšas, Holendernia, Jablonas, Kalinka, Kolanas, Kolano Kolonija, Kudrai, Lubnas, Pašenkai, Puchova Gura, Vantopolis.

## Šaltiniai
Parčevo valsčius

**Parčevo valsčius** () – kaimo-miesto valsčius rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Parčevo apskrityje. Centras – Parčevas. Ribojasi su Dembova Klodos, Jablono, Milanuvo, Nedžviados, Liublino Ostruvo, Semieno ir Ušcimuvo valsčiais.

## Paviršiaus struktūra
Pagal 2002 m. duomenis valsčiaus plotas yra 146,23 km², iš kurių:
* ariama žemė: 63 %
* miškai: 25 %
* vandens telkiniai ir pastatai: 12 %
Valsčius sudaro 15,35 % apskrities teritorijos.

## Gyventojai
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

## Administracinis suskirstymas
Babianka, Brudnas, Buraduvas, Jasionka, Kočergai, Komarnė, Krulevski Dvuras, Laskai, Michaluvka, Pohulanka, Pževloka, Sedlikai, Sovinas, Šitkai, Tišmienica, Viežbuvka, Vola Pževlocka, Zaniuvka.

## Šaltiniai
Semieno valsčius

**Semieno valsčius** () – kaimietiškas valsčius rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Parčevo apskrityje. Centras – Semienas. Ribojasi su Čemiernikų, Ostruveko, Milanuvo, Parčevo, Nedžviados ir Vohino valsčiais.

## Paviršiaus struktūra
Pagal 2002 m. duomenis valsčiaus plotas yra 110,93 km², iš kurių:
* ariama žemė: 73 %
* miškai: 12 %
* vandens telkiniai ir pastatai: 15 %
Valsčius sudaro 11,64 % apskrities teritorijos.

## Gyventojai
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 m. surinktus duomenis:

## Administracinis suskirstymas
Amelinas, Augustuvka, Dzialinas, Glini Stokas, Grudek Šlacheckai, Jezioras, Juliopolis, Lubka, Milkuvas, Milkuv Kolonija, Nadzeja, Pomikuvas, Severinuvka, Semienas, Semien Kolonija, Tulnikai, Viežchovinai, Vladislavuvas, Vola Tulnicka, Vulka Semienska, Žminė.

## Šaltiniai
Milanuvo valsčius

**Milanuvo valsčius** () – kaimietiškas valsčius rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Parčevo apskrityje. Centras – Milanuvas. Ribojasi su Jablono, Palenkės Komaruvkos, Parčevo, Semieno, Višnicės ir Vohino valsčiais.

## Paviršiaus struktūra
Pagal 2002 m. duomenis valsčiaus plotas yra 116,64 km², iš kurių:
* ariama žemė: 75 %
* miškai: 18 %
* vandens telkiniai ir pastatai: 7 %
Valsčius sudaro 12,24 % apskrities teritorijos.

## Gyventojai
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 m. surinktus duomenis:

## Administracinis suskirstymas
Cichostuvas, Cichostuv Kolonija, Čeberakai, Kopina, Kostrai, Milanuvas, Okalevas, Radčė, Rudnas, Rudzenecas, Zelenecas.

## Šaltiniai
Nikaragvos departamentai

**[[Nikaragva]]** yra unitarinė respublika, administraciniais tikslais padalinta į penkiolika **[[Departamentas|departamentų]]** (*departamentos*) ir du autonominius regionus:



## Selajos departamentas
1986 m. naujoji konstitucija išleido *Autonomijos* (ribotos savivaldos) *chartiją* buvusiam Selajos departamentui, apimančiam rytinę šalies pusę. Departamentas buvo suskirstytas į du autonominius regionus. *Autonomijos chartija* yra pagrįsta modeliu, naudojamu Ispanijoje. Regionus valdo gubernatorius ir Vietinė Taryba. Gynyba ir t. t. yra Vyriausybės Managvoje atsakomybė.
Dembova Klodos valsčius

**Dembova Klodos valsčius** () – kaimietiškas valsčius rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Parčevo apskrityje. Centras – Dembova Kloda. Ribojasi su Parčevo, Jablono, Podedvužės, Sosnovicos, Stari Bruso, Virikų ir Ušcimuvo valsčiais.

## Paviršiaus struktūra

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 188,29 km², iš kurių:
* ariama žemė: 60 %
* miškai: 30 %
* vandens telkiniai ir pastatai: 10 %
Valsčius sudaro 19,77 % apskrities teritorijos.

## Gyventojai

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

## Administracinis suskirstymas

Bednažuvka, Bialka, Chmieluvas, Dembova Kloda, Hanuvas, Kodenecas, Korona, Kživoviežba Kolonija, Leitniai, Lubičinas, Makoška, Marianuvka, Netiahai, Pacholė, Plebania Vola, Stempkuvas, Uhninas, Vihalevas, Zadembiai, Žmiarkai.

## Šaltiniai
Podedvužės valsčius

**Podedvužės valsčius** () – kaimietiškas valsčius rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Parčevo apskrityje. Centras – Podedvužė. Ribojasi su Dembovo Klodos, Jablono, Sosnuvkos, Virikų ir Višnicės valsčiais.

## Paviršiaus struktūra

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 107,2 km², iš kurių:
* ariama žemė: 72 %
* miškai: 15 %
* vandens telkiniai ir pastatai: 13 %
Valsčius sudaro 11,25 % apskrities teritorijos.

## Gyventojai

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

## Administracinis suskirstymas

Antopolis, Bojarai, Grabuvka, Holovnas, Kaniukai, Mostai, Necelinas, Nove Mostai, Opolė, Piechai, Podedvužė, Rusilai, Zališčė.

## Šaltiniai
Sosnovicos valsčius

**Sosnovicos valsčius** () – kaimietiškas valsčius rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Parčevo apskrityje. Centras – Sosnovica. Ribojasi su Dembovo Klodos, Ludvino, Stari Bruso, Uršulino ir Ušcimuvo valsčiais.

## Paviršiaus struktūra
Pagal 2002 m. duomenis valsčiaus plotas yra 172,35 km², iš kurių:
* ariama žemė: 40 %
* miškai: 41 %
* vandens telkiniai ir pastatai: 19 %
Valsčius sudaro 18,09 % apskrities teritorijos.

## Gyventojai
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 m. surinktus duomenis:

## Administracinis suskirstymas
Bohutinas, Gurkai, Izabelinas, Komaruvka, Kropivkai, Leinas, Libišuvas, Lipniakas, Mošciska, Novi Ožechuvas, Olchuvka, Pasieka, Piešovola, Sosnovica, Sosnovica Dvuras, Stari Ožechuvas, Turnas, Zenkai ir Zbuinas.

## Šaltiniai
Boako departamentas

**Boako departamentas** – vienas Nikaragvos departamentų. Jis buvo sukurtas 1938 m. iš dalies Čontaleso departamento. Departamento plotas siekia 4 244 km² ir jame gyvena apie 189 000 gyventojų (2023 m. duomenimis). Sostinė – Boakas. Departamente gyvena čiabuvių gentys nuhvasai ir sumai.

## Savivaldybės
# Boakas
# Kamoapa
# San Chose de los Rematesas
# San Lorensas
# Santa Lusija
# Teustepė

## Šaltiniai
Burgundijos imperinė apygarda

**Burgundijos imperinė apygarda** (, ) − Šventosios Romos imperijos administracinis vienetas (vienas iš 10), egzistavęs 1512−1790 m. Jis apėmė teritorijas, kur dabar yra Nyderlandai, Belgija, Liuksemburgas ir Prancūzijos Franš Kontės regionas.

## Raida
Prielaidas sukurti Burgundijos apygardą sudarė tai, kad šias teritorijas XV a. į dinastinę imperiją apjungė Burgundų Valua dinastija, kilusi iš Burgundijos kunigaikštystės. 1477 m., kuomet pastaroji buvo prijungta prie Prancūzijos, likusias teritorijas paveldėjo Habsburgai. Pirmasis jų buvo Maksimilianas, o vėliau sostą paveldėjo Karolis V. Jo valdymo metais, antrosios administracinės imperijos reformos metu 1512 m., buvo suformuota Burgundijos apygarda. Iki 1548 m. ji stipriai išsiplėtė, ir tuomet ją sudarė 19 feodalinių valstybių. 17 iš jų buvo vadinamos Septyniolika provincijų, o likusios buvo Burgundijos grafystė ir laisvasis miestas Bezansonas.

1556 m. Karolis V Burgundijos apygardoje valdžią perdavė savo sūnui Pilypui II. 1568 m. šiauriausios apygardos valstybėlės pradėjo sukilimą, po kurio 1581 m. nuo Imperijos ir nuo apygardos atsiskyrė Septynios jungtinės provincijos: Groningenas, Fryzija, Overeiselis, Gelderso kunigaikštystė ir Zutfeno grafystė, Utrechto vyskupija, Olandijos grafystė, Zelandijos grafystė. 

1648 m. šios provincijos prisijungė dar ir dalį kitų kunigaikštysčių šiaurėje. 1659 m. Prancūzija prisijungė Artua, o 1678 m. − Burgundijos kunigaikštystes (kartu su Bezansonu). Apygardos likučiai (7 valstybėlės) buvo žinomos kaip Ispanijos Nyderlandai. Apygarda galutinai panaikinta, kuomet Ispanijos Nyderlandai 1790 m. buvo aneksuoti Prancūzijos.
Vidurinės Azijos kobra

**Vidurinės Azijos** (*Naja oxiana*) – aspidų (*Elapidae*) šeimos nuodingųjų gyvačių rūšis, viena nuodingiausių kobrų. Paplitusi Vidurinėje Azijoje. 

Gyvatės ilgis siekia iki 2 m ir daugiau, paprastai būna 160-180 cm ilgio. Suaugusios gyvatės kūno viršutinė dalis būna nuo šviesiai alyvinės iki tamsiai rudos spalvos, papilvė šviesi, gelsvos spalvos. Jaunoms kobroms būdingi ryškūs tamsūs skersiniai ratilai pilvo srityje. Kobrai bręstant bendras spalvų tonas darosi tamsesnis. Skersiniai dryžiai blanksta ir darosi platesni, papilvėje jie išnyksta, vietoje jų atsiranda dėmės. Akių vyzdžiai apvalūs, žvynai lygūs. Suerzinta gyvatė pakyla į viršų apie trečdalį savo ūgio, išpūsdama kaklo gobtuvą.

## Gyvenimo būdas

Vidurinės Azijos kobra gyvena priekalnėse, neaukštuose kalnuose, upių slėniuose, tarpekliuose, ant šlaitų, krūmynuose, soduose, apleistuose statiniuose. Dažnai sutinkamos upių pakrantėse, nuklysta į smėlio dykumas prie smiltpelių kolonijų, kalnuose pakyla į 2000 m aukštį virš jūros lygio. Aktyvi dieną ir naktį. Minta smulkiais žinduoliais (apie 15-20 % raciono), varliagyviais (40 %; ypač daug pagauna žaliųjų rupūžių ar ežerinių varlių, priklausomai nuo gyvenamosios vietos), ropliais, tame tarpe kitomis gyvatėmis (30-35 %), paukščiais (5-10 %) ir jų kiaušiniais.

Patelės liepą padeda 6-19 pailgų kiaušinių, 40-54 mm ilgio, 12-19 g svorio. Jaunikliai išsilupa rugpjūčio antroje pusėje – rugsėjo mėn. Jų ilgis siekia 31-39 mm. Subręsta ketvirtaisiais gyvenimo metais.  

Vidurinės Azijos kobros įgėlimas žmogaus ar gyvulio organizme  pasižymi stipriu neurotoksinų poveikiu. Sušvirkšti nuodai sukelia vangumą, galvos svaigimą, netrukus paralyžiuojami kvėpavimas ir raumenys, ištinka mirtis. Šios kobros nuodai naudojami medicininių preparatų gamyboje, eksperimentinėje biologijoje – tuo tikslu jos yra laikomos specialiuose
serpentariumuose.  

## Nuorodos

* Vidurinės Azijos kobra
Serpentariumas

**Serpentãriumas** (nuo žodžio  (kilm. *serpentis*), 'gyvatė') – speciali patalpa nuodingoms gyvatėms laikyti, kur iš jų imami nuodai medicininiams preparatams ir vaistams gaminti. Tai gali būti ir atviras lankymui zoologijos sodas ar parkas (ar jo skyrius), kuris specializuojasi roplių ir gyvačių laikyme.

## Šaltiniai

## Taip pat skaitykite

* Formikariumas
* Terariumas
* Vivariumas

## Nuorodos

* Gyvačių laikymas nuodams gaminti 
* ''Cape Fear'' serpentariumas JAV
Kininė kobra

**Kininė kobra**, taip pat **Taivano kobra** (*Naja atra*) – aspidų (*Elapidae*) šeimos nuodingųjų gyvačių rūšis. Paplitusi pietų Kinijoje, Taivane, Honkonge, šiaurės Laose, šiaurės Vietname. Kinijoje ir Taivane žmonės labiausiai kenčia nuo šios gyvatės įgėlimų tarp kitų nuodingų gyvačių.

Gyvatė paprastai yra 1,2–1,5 m ilgio, tačiau gali išaugti iki 2 m ilgio. Kūnas yra žėrinčios juodos spalvos, su skersinėmis gelsvomis juostomis, papilvė šviesi, perlų atspalvio, priklausomai nuo gyvenamosios vietos, atspalviai skiriasi. Gyvena miškuose, krūmynuose, žolynuose, prisitaiko žmonių apgyvendintose vietose, sutinkama aukštyje iki 2000 m virš jūros lygio. Gyvena ant žemės, slapstosi tarp nukritusių lapų, šakų, akmenų. Aktyvi dieną ir naktį. Mitybos racionas platus, bet daugiausiai minta varlėmis, rupūžėmis, graužikais, kitomis gyvatėmis. Patelės padeda 6–23 kiaušinius tarp gegužės ir liepos mėn. pabaigos. 

Kobros nuodai, patekę į žmogaus organizmą, turi  neurotoksinį ir kardiotoksinį poveikį. 

## Nuorodos

* Pietų Kinijos nuodingosios gyvatės
Karpotosios gyvatės

**Karpotosios gyvatės** (*Acrochordidae*) – primityvių vandeninių gyvačių šeima, paplitusi Australijoje ir Azijoje.

Šios gyvatės gyvena tik vandenyje, todėl neturi plačių pilvo žvynų, o akis dengia akiplėvė, Oda raukšlėta, plati ir atrodo, lyg būtų gyvatei per didelė. Gyvena upių, estuarijų dugne, kur iš pasalų medžioja vandens gyvius. Karpota oda leidžia sučiupti slidžias žuvis. Užauga nuo 60 cm iki 2,43 m ilgio.

Karpotosios gyvatės sutinkamos nuo Indijos ir Šri Lankos vakaruose, daugelyje Pietryčių Azijos kraštų, iki Naujosios Gvinėjos, šiaurės Australijos ir Saliamono salų rytuose. Gyvatės nyksta nes jų oda naudojama rankinių gamybai.

Išskiriamos 3 rūšys:
* Arafuros karpotoji gyvatė (*Acrochordus arafurae*)
* Mažoji karpotoji gyvatė (*Acrochordus granulatus*)
* Javos karpotoji gyvatė (*Acrochordus javanicus*)
Angolinis pitonas

**Angolinis pitonas** (*Python anchietae*) – pitoninių (*Pythonidae*) šeimos gyvačių rūšis, paplitusi Afrikos pietvakariuose, Angolos ir Namibijos teritorijose.

Užauga iki 1,83 m ilgio. Spalva nuo rudai rausvos iki beveik juodos, raštuota. Pilvas gelsvas. Gyvena uolynuose arba uolingose pievose ir krūmynuose. Aktyvios dieną, slepiasi uolų plyšiuose. Gaudo smulkius žinduolius ir paukščius.

Dėtį sudaro 4-5 kiaušiniai. Išsiritę jaunikliai būna 43-46 cm ilgio.
Egiptinė kobra

**Egiptinė kobra** (*Naja haje*) – aspidų (*Elapidae*) šeimos nuodingųjų gyvačių rūšis. Paplitusi Šiaurės (išskyrus Tunisą), Rytų ir Vakarų Afrikoje link pusiaujo, Arabijos pusiasalyje.

Gyvatės ilgis paprastai siekia 1–2 m, tačiau kartais išauga ir iki 3 m. Suaugusi gyvatė yra vienspalvė: nuo šviesiai geltonos iki tamsiai rudos spalvos, su šviesesne papilve. Ties kaklo žemutine dalimi matyti nedidelės kelios tamsios juostos, kurios tampa gerai pastebimos, jei gyvatė ima demonstruoti kovinę pozą. Sutinkami individai ir su skersinėmis juostomis, jų kūnai tarsi „perrišti“ plačiais tamsiai rudais ir šviesiai geltonais rėžiais.

## Gyvenimo būdas

Egiptinė kobra renkasi vietas stepėse, dykumose, kalnuose, griuvėsiuose, akmenų sangrūdose, krūmynuose. Didžiąją gyvenimo dalį praleidžia ant žemės, tačiau kartais plaukioja vandenyje ar įšliuožia į medį, aktyvi dieną. Minta smulkiais žinduoliais, paukščiais, varliagyviais, driežais. Padeda medžio drevėje, urve ar po akmenimis 8–20 kiaušinių, išsiritę jaunikliai būna 24–34 cm ilgio.

Gyvatės įkandimas kelia pavojų žmogui, jos nuodai pasižymi neurotoksinų poveikiu: galvos svaigimas, neaiški kalba, pasunkėjęs rijimas ir kvėpavimas, paralyžiuojami raumenys.

## Literatūra

* Schleich, H.H., Kästle, W., Kabisch, K. 1996. Amphibians and Reptiles of North Africa. Koeltz, Koenigstein, 627 pp.
* Dobiey, M. & Vogel, G. 2007. Venomous Snakes of Africa/Giftschlangen Afrikas. Terralog 15, Edition Chimaira, Frankfurt am Main, 150 pp.
* Trape, J.-F. & Mane, Y. 2004. Les serpents des environs de Bandafassi (Sénégal oriental). Bull. Soc. Herp. France 109: 5-34
* L. Trutnau: *Giftschlangen* Verlag Eugen Ulmer, Stuttgart (1998) ISBN 3-8001-7371-9
* Ulrich Gruber: *Die Schlangen Europas und rund ums Mittelmeer*, Kosmos-Verlag GmbH, Stuttgart 1989, ISBN 3-440-05753-4

## Nuorodos

* Egiptinė kobra
Žemutinio Reino-Vestfalijos imperinė apygarda

**Žemutinio Reino-Vestfalijos imperinė apygarda** (), paprasčiau – **Vestfalijos apygarda** − Šventosios Romos imperijos administracinis vienetas (vienas iš 10), egzistavęs 1500−1806 m. Jis apėmė teritorijas, kur dabar yra Vokietijos Žemutinės Saksonijos, Brėmeno ir Šiaurės Reino-Vestfalijos žemės, taip pat centrinę Belgiją.

Apygarda vakaruose ir pietuose ribojosi su Burgundijos apygarda, šiaurės rytuose – su Žemutinės Saksonijos apygarda, pietryčiuose – su Aukštutinio Reino apygarda. Teritoriją į dvi geografiškai atskiras dalis dalino per vidurį įsiterpusi Kelno vyskupija.

## Raida

Apygarda buvo viena iš šešių 1500 m. administracinės reformos metu sukurtų apygardų, sujungusi daug smulkių feodalinių valstybėlių šiaurės vakarų Vokietijoje. Tarp jų buvo nemažai galingų bažnytinių valstybių: didžiausios jų – Miunsterio ir Lježo vyskupijos. 1548 m. atliekant dar vieną administracinę reformą, kai kurios valstybėlės (Utrechto vyskupija ir Gelderso kunigaikštystė) perleistos Burgundijos apygardai.

Per XVI–XVII a. apygardoje buvo vykdoma lėta centralizacija. Viena įtakingiausių šeimų buvo de la Markai, kuri sugebėjo įsigalėti pietinėje apygardos dalyje: jos atstovai tapdavo Lježo vyskupais, sujungė didžiausias kunigaikštystes: Julichą, Bergą ir Klevė į vieną feodalinę valdą.

1678 m. apygarda neteko Kambrė vyskupijos, kuri perėjo Prancūzijai. XVIII a. apygardoje paplito Švietimo epochos idėjos. Po 1789 m. Prancūzijos revoliucijos ėmė plisti sukilimo nuotaikos, ir kai kuriose valstybėlėse įvyko revoliucijos, susikūrė trumpalaikės respublikos (pvz., Lježo revoliucija). 1795 m. vakarines apygardos dalis okupavo Prancūzija. Apygarda galutinai panaikinta 1806 m., kuomet paskutinės jos teritorijos perėjo Prancūzijai.
Tiuringijos marka

**Tiuringijos marka** gali reikšti šias markas:

* Sorbų marka (iki 937 m.);
* Gero marka (920 – 965 m.);
* Meiseno marka (965 – 1423 m.).
Karintijos marka

**Karintijos marka** – pasienio regionas (marka) pietrytinėje Rytų Frankijos dalyje, o vėliau Šventojoje Romos imperijoje 889–976 m. Markos teritorijos apėmė sritis, kur dabar yra pietinė Austrija ir Slovėnija.

Iki 889 m. būsimosios markos teritorijos priklausė Karantanijai, kuri buvo pavaldi Bavarijai, kuri savo ruožtu buvo pavaldi Rytų Frankų karalystei. Jos paskutinis kunigaikštis buvo Arnulfas Karintietis, Karolingo Karlomano neteisėtas sūnus.

887 m. ėmęs valdyti visą karalystę, Arnulfas sudalino pietrytines teritorijas į kelias atskiras markas. Kitos tuo metu sukurtos markos buvo Austrijos marka, Krainos marka ir Istrijos marka. Karintijos marka buvo nuolat puldinėjama barbarų madjarų, kurie nusiaubė jos teritorijas. Didžiausios markos gyvenvietės buvo Fryzachas ir Filachas. 952 m. marka, kartu su Kraina, Istrija ir Friuli priskirtos Bavarijos kunigaikštystei. Joje viešpatavo Luitpoldingų giminės markgrafai.

976 m. Imperatorius Otonas II nusprendė sukurti savo imperijoje šeštąją kunigaikštystę. Dėl to jis pakėlė Karintijos marką į kunigaikštystę, ir į ją sujungė pietrytines markas.
Skydinės kobros

**Skydinės kobros** (*Aspidelaps*) – nuodingų, aspidų (*Elapidae*) šeimos gyvačių gentis. Ją sudaro 2 rūšys, paplitusios pietinėje Afrikoje. Panašiai kaip tikrosios kobros gali išskleisti kapišoną.

## Rūšys
* Paprastoji skydinė kobra (*Aspidelaps scutatus*)
* Pietų Afrikos skydinė kobra (*Aspidelaps lubricus*)

## Šaltiniai
ISO 3166-2:NI

**ISO 3166-2:NI** – ISO 3166-2 įrašas apie Nikaragvą, dalis ISO 3166 standarto, kurį publikavo Tarptautinė standartizacijos organizacija (), kuri apibrėžia visų šalių, apibrėžtų ISO 3166-1 standrate, pagrindinių administracinių vienetų kodus.

ISO 3166-2 Nikaragvos kodai yra penkiolikai departamentų ir dviem autonominiams regionams.

Kiekvieną kodą sudaro dvi dalys, atskirtos brūkšneliu. Pirmoji dalis yra NI, ISO 3166-2 siaurojo Nikaragvos kodas. Antra dalis susideda iš dviejų raidžių.

## Dabartiniai kodai
Administracinių vienetų pavadinimai yra surašyti tokia tvarka, kaip ir ISO 3166-2 standarte, kurį publikavo ISO 3166 Priežiūros Agentūra (ISO 3166/MA).

## Keitimai
Šie įrašo keitimai buvo paskelbti ISO 3166/MA infomraciniame biuletenyje nuo pirmojo ISO 3166-2 paskelbimo 1998 m.:

## Taip pat skaitykite
* Nikaragvos administracinis suskirstymas

## Nuorodos
* Nikaragvos departamentas, Statoids.com
Spjaudančioji kobra

**Spjaudančioji kobra** (*Hemachatus haemachatus*) – aspidų (*Elapidae*) šeimos gyvačių rūšis, priklausanti monotipinei *Hemachatus* genčiai. Paplitusi pietinėje Afrikoje (PAR, Lesote, Svazilande, izoliuota populiacija prie Zimbabvės-Mozambiko sienos).

Būdingos tamsios spalvos su 1–2 šviesių spalvų žiedais. Vidutinis ilgis – 90–110 cm. Maitinasi daugiausia rupūžėmis, rečiau smulkiais žinduoliais, varliagyviais, ropliais. Gyvena pievų plotuose.

Nuodai neutrotoksiški, iš dalies citotoksiški, bet mažiau klampūs nei kitų Afrikos aspidų. Susidūrusi su žmogumi, išpučia kapišoną, taikosi nuodus spjauti į akis. Patekimas sukelia labai stiprų skausmą. Spjūvis gali siekti 2,5 m distanciją. Įgėlimo simptomai – galvos svaigimas, pykinimas, silpnumas, pilvo skausmai.

Jauniklių vedimo būdas – kiaušgyvavedystė. Išveda vidutiniškai 20-35 jauniklius.

## Šaltiniai