open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Karabobas

**Karabobas** () – valstija, esanti šiaurinėje Venesuelos dalyje. Ribojasi su Aragva rytuose, su Gvariku ir Kochedesu pietuose, su Jarakujumi vakaruose. Iš šiaurės skalauja Karibų jūra. Tai 21-a pagal plotą ir 4-a pagal gyventojų skaičių šalies valstija. Administracinis centras – Valensija.

## Geografija

Valstijos paviršius kalnuotas, pagrindinė kalnų grandinė, iškylanti iki 1990 m, driekiasi šiaurine Karabobo dalimi. Toliau pietuose plyti tektoninė įduba kurioje telkšo Valensijos ežeras. Jūros pakrantėje Karabobui priklauso kelios mažos salelės. Valstijos upės priklauso Karibų jūros, Orinoko ir nenuotakiam Valensijos ežero baseinui. Plyti savanos, kalnuose – miškai. Yra 2 nacionaliniai parkai – Henri Pittier ir San Estebano.

Valstijos simbolis – panaminė sterkulija (*Sterculia apetala*).

## Administracinis suskirstymas

Karabobas padalintas į 14 savivaldybių (skliaustuose – administracinis centras):
# Bechuma (Bechuma)
# Karlos Arvelas (Guigvė)
# Diego Ibara (Mariara)
# Gvakara (Gvakara)
# Chuan Chosė Mora (Moronas)
# Libertadoras (Tokujitas)
# Los Gvajosas (Los Gvajosas)
# Miranda (Miranda)
# Montalbanas (Montalbanas)
# Nagvanagva (Nagvanagva)
# Puerto Kabeljas (Puerto Kabeljas)
# San Diegas (San Diegas)
# San Choakinas (San Choakinas)
# Valensija (Valensija)


Image:Abadía de Güigüe (Carabobo, Venezuela).jpg|Guigvės abatija
|Puerto Kabeljas
Image:Landscape in Carlos Arvelo municipality (Carabobo, Venezuela).jpg|Kraštovaizdis į pietus nuo Valensijos ežero
Austenitas

**Austenitas** – anglies kietasis tirpalas *γ* geležyje. Austenito kristalų gardelė kubinė, centruota šonuose. Austenitas – tankiausia plieno struktūra.

## Savybės
Anglinio plieno austenite didžiausias ištirpusios anglies kiekis gali būti 2,14% (1147 °C t-roje). Legiruotojo plieno austenite, be anglies, gali būti ištirpę dar ir legiruojančių elementų. Anglinio plieno austenitas žemesnėje kaip 727 °C temperatūroje nestabilus ir pagal izoterminio proceso temperatūrą arba aušinimo greitį gali virsti stabilesnėmis struktūromis: perlitu, sorbitu, trostitu, beinitu. Staigiai aušinamas iki tam tikros temperatūros, beveik visas austenitas (išskyrus liekamąjį austenitą) bedifūziniu būdu virsta martensitu – plienas užsigrūdina. Liekamojo austenito kiekį didina manganas, chromas, nikelis ir kiti legiruojantys elementai. Legiruotojo plieno austenitas gali būti stabilus ir kambario temperatūroje.

Austenitiniai plienai nemagnetiniai, kai kurie atsparūs kaitrai ir korozijai. Manganiniai austenitiniai plienai ypač atsparūs dilimui, kai apkrova smūginė.

Austenitas pavadintas anglų išradėjo, tyrinėjusio geležies-anglies kietuosius tirpalus, V. Robertso Osteno (W. Roberts Austen, 1843–1902 m.) vardu.

## Šaltiniai
Oranžinė nykštukė

**Oranžinė nykštukė** – pagrindinės sekos žvaigždė, priklausanti K spektrinei klasei ir V šviesio klasei. Pagal dydį šios žvaigždės užima tarpinę poziciją tarp raudonųjų bei geltonųjų nykštukių. Šio tipo žvaigždžių masė būna nuo 0,6 iki 0,9 Saulės masės, o paviršiaus temperatūra – nuo 3900 iki 5200 K. 

Žinomesni oranžinių nykštukių pavyzdžiai – Kentauro Alfa B (K1 V), Indėno Epsilon ir Eridano Epsilon. 

## Sąlygos gyvybei
Oranžinės nykštukės ypač svarbios ieškant nežemiškos gyvybės, nes pagrindinės sekos žvaigždėmis jos išlieka labai ilgai – 15–30 mlrd. metų (Saulė – 10 mlrd.), todėl gyvybei išsivystyti yra daugiau laiko. Į Žemę panašių egzoplanetų paiešką šių žvaigždžių sistemose palengvina tai, kad oranžinių nykštukių yra maždaug tris-keturis kartus daugiau nei Saulės tipo žvaigždžių.

Nuo oranžinės nykštukės gyvybės zona yra nutolusi 0,5–1 av. Ją pasiekia pakankamas kiekis elektromagnetinės spinduliuotės, kad šioje zonoje skriejančioje planetoje galėtų egzistuoti skystas vanduo, tačiau gyvybei pražūtingi ultravioletiniai spinduliai sudaro tik nedidelę planetą pasiekiančios spinduliuotės dalį. Be to, gyvybės zona išlieka stabili didžiąją dalį oranžinės nykštukės egzistavimo pagrindinėje sekoje laiko.

Kitas gyvybės egzistavimui tokio tipo žvaigždžių sistemose palankus faktorius yra tas, jog planeta gali skrieti pakankamai toli nuo oranžinės nykštukės, kad nebūtų atsisukusi į ją visada ta pačia puse, bet vis dar patekti į jos gyvybės zoną. Kaip ir Žemėje, tokioje planetoje vyktų metų laikų kaita.

## Išnašos
Generalinis planas Ost

**Generalinis planas „Ost“** () – nacių rengtas Rytų Europos šalių masinio etninio valymo, genocido bei kolonizavimo planas. Šio projekto plėtojimas buvo susijęs su Trečiojo reicho *[[Gyvybinė erdvė|Lebensraum]]* (liet. *Gyvybinė erdvė*) ir *Heim ins Reich* (liet. *Atgal į gimtąjį reichą; Reichas – mūsų namai)* užsienio politika.

## Istorija
Dar iki prasidedant SSRS ir Vokietijos karui, 1940 m. gegužę Reicho Nacionalsocializmo ideologijos ir auklėjimo tyrimų instituto vadovas A. Rozenbergas pasiūlė A. Hitleriui direktyvų dėl politikos būsimosiose okupuotuose rytinėse teritorijose projektą. Vėliau, 1940–1942 m., kolonizavimo planus rengė Reicho Vyriausioji saugumo valdyba.

Pagal pirmąjį variantą numatyta daugelį Rytų Europos gyventojų iškelti į Vakarų Sibirą, o likusiuosius – suvokietinti, panaudoti fiziniams darbams ir sunaikinti. Antrasis variantas, baigtas 1942 m. kovą, numatė Vakarų Lietuvą per 15 metų apgyvendinti vokiečiais, o Vilnių ir Šiaulius padaryti kolonizacijos atramos punktais. Į Lietuvą turėjo būti atkelta 235 000 vokiečių. Pagal trečiąjį variantą („Bendrąjį planą“) vokiečiais turėjo būti apgyvendinta visa Lietuva.

1945 m., nacistinei Vokietijai pralaimint Antrąjį pasaulinį karą, generalinio plano „Ost“ esminiai dokumentai buvo sunaikinti, tad pagrindiniai šio etninio valymo ir genocido siūlymai niekuomet nebuvo rasti, tačiau egzistuoja keli išlikę dokumentai, bylojantys apie šiuos ketinimus. Daugelis plano esminių dalių yra rekonstruotos pagal turimas atmintines ir kitus dokumentus.

Preliminariai buvo parengtas tautų sunaikinimo planas:

## Planai Baltijos regione
Nacistinės Vokietijos teisininko ir politinio veikėjo E. Wetzelio įsitikinimu, turėjo įvykti visos estų ir dalies latvių tautos germanizacija. Tačiau lietuvių tauta šiuo klausimu buvo mažiau pageidautina, nes „turėjo per daug slaviško kraujo“. H. Himlerio manymu, „beveik visa lietuvių tauta turėjo būti deportuota į Rytus“. H. Himleris žiūrėjo teigiamai į Elzaso, Lotaringijos (Prancūzijos regionai), Viršutinės Krainos ir Pietų Štirijos teritorijų (Slovėnijos regionai), Bohemijos bei Moravijos (Čekijos regionai) gyventojų germanizaciją, tuo tarpu Lietuvos populiaciją vertindamas kaip „menkavertę rasę“.

## Šaltiniai
Plėšriablakės

**Plėšriablakės** (*Reduviidae*) sin. ***blakės plėšrūnės*** () – plėšri blakių šeima.

Šiai šeimai priklauso 7–40 mm ilgio, dažniausiai tamsūs, rečiau ryškiai raštuoti, tvirto sudėjimo vabzdžiai. Dažniausiai jų kūnas yra gana platus, pailgas, o kojos stiprios. Tačiau yra ir tokių rūšių, kurioms būdingas ypač siauras kūnelis, o kojos yra ilgos ir siūliškos. Galva cilindriška, pailga. Straubliukas trumpas, storas ir sulenktas, dažniausiai sudarytas iš 3, kartais iš 4 narelių. Antenų nareliai maždaug vienodo storio, ilgi, ploni, dažniausiai iš 4 narelių. Prieškrūtinėlė su randuotu grioveliu, kuris veikia kaip garsinis aparatas, skleidžiantis girgždantį garsą.

Šios blakės gyvena ant medžių, tarp žolių, dirvos paviršiuje, o kai kada ir paukščių lizduose, graužikų urvuose, po akmenimis. Pastebėta, kad jos labai aktyvios naktį, o dieną dažniausiai slepiasi. Šios blakės yra plėšrios ir labai ėdrios: užpuola kitus vabzdžius, straubliuku įduria, nužudo bei išsiurbia. Didesnių plėšriablakių įdūrimas žmogui labai skausmingas. Kai kurios šios šeimos atstovės yra kraujasiurbės ir Centrinėje bei Pietų Amerikoje platina žmogui labai pavojingą Čagaso ligą.

Paplitusios visame pasaulyje, tačiau dauguma plėšriablakių gyvena atogrąžų ir paatogrąžių kraštuose.

## Rūšys

Iš viso yra apie 7000 šių blakių rūšių. Europoje gyvena 115 rūšių, o Lietuvoje aptikta tik 7 rūšys:
* Trumpasparnė plėšriablakė – (*Coranus (Coranus) subapterus*) (De Geer, 1773)
* Uodinė plėšriablakė – (*Empicoris culiciformis*) (De Geer, 1773)
* Klajoklinė plėšriablakė – (*Empicoris vagabundus*) (Linnaeus, 1758)
* Storakojė plėšriablakė – (*Phymata (Phymata) crassipes*) (Fabricius, 1775)
* Dviuodegė plėšriablakė – (*Pygolampis bidentata*) (Goeze, 1778)
* Tamsioji plėšriablakė – (*Reduvius personatus*) (Linnaeus, 1758)
* Žieduotoji plėšriablakė – (*Rhynocoris (Rhynocoris) annulatus*) (Linnaeus, 1758)
Venesuelos himnas

**Venesuelos himnas** – Venesuelos Bolivaro Respublikos oficialus valstybinis simbolis. Pagal pirmuosius žodžius vadinamas ***Gloria al Bravo Pueblo*** („šlovė narsiajai liaudžiai“). Oficialiai įteisintas 1881 m. gegužės 25 d. prezidento Antonijaus Gusmano Blanko dekretu. Himnas sukurtas apie 1810 m. – jo eiles parašė Visentė Salijasas, o muziką – Chuanas Chosė Landaeta. Tiesa, yra keliamos ir kitos autorystės versijos. Vėliau himnas keletą kartų redaguotas (paskutinė redakcija 1947 m.).

## Eilės
    
Tradiciškai naudojamas tik himno priedainis, pirma strofa ir vėl priedainis.

## Nuorodos
* Visų posmų lietuviškas vertimas ir vokalinis garso įrašas - tinklalapis Himnai.lt
* Visas himno tekstas
* Vokalinis atlikimas
Darrick Leonard

**Darrick Leonard** (g. 1984 m. balandžio 3 d. JAV) – JAV krepšininkas, rungtyniaujantis Utenos „Juventus“. 2012 m rugpjūčio 7 d. sudarė sutartį su Utenos „Juventus“

## Pasiekimai
* 2011 m. NKL čempionas.
* 2012 m. LKF taurės vicečempionas.

## Nuorodos
* Basketnews.lt puslapis apie žaidėją
Liono II susirinkimas

**Liono II susirinkimas** – keturioliktasis Visuotinis Bažnyčios susirinkimas, įvykęs Lione 1274 m.

Susirinkimą sušaukė popiežius Grigalius X. Svarbiausi Susirinkimo tikslai buvo: siekis sudaryti Katalikų ir Graikų bažnyčių uniją, paskelbti kryžiaus žygį į Šventąją Žemę ir reformuoti Bažnyčią. Susirinkime dalyvavo apie 300 vyskupų, 60 abatų ir daugiau nei tūkstantis kitų dvasininkų. Susirinkimo metu Bizantijos imperatorius Mykolas VIII Paleologas priėmė Katalikų bažnyčios tikėjimo išpažinimą ir pripažino popiežiaus primatą. Tokiu būdu buvo sudaryta Katalikų ir Graikų bažnyčių unija, tačiau jai pasipriešino graikų dvasininkai. 1277 m. nepritarę unijai su Katalikų bažnyčia graikų dvasininkai nušalino graikų patriarchą ir 1281 m. unija buvo nutraukta.
Susirinkimas priėmė šiuos sprendimus: nuspręsta, kad popiežiai bus renkami tik konklavoje, pritarta dviejų naujų vienuolių ordinų – pranciškonų ir dominikonų įsteigimui. Tačiau Susirinkimas dėl menkos Europos monarchų paramos nepaskelbė naujo kryžiaus žygio.

## Šaltiniai

* Philip Hughes „The Church in Crisis: The History of the General Councils: 325–1870“, Notre Dame du Lac, 1960 http://www.freivald.org/~jake/library/TheChurchInCrisis_html/index.html 
* Josef Lenzenweger, Peter Stockmeier, Karl Amon, Rudolf Zinnhobler „Katalikų Bažnyčios istorija“, „Katalikų pasaulis“, Vilnius, 1996, ISBN 9986-04-054-X
* „Catholic Encyclopedia“, 1917, straipsnis „Second Council of Lyons (1274)“ http://www.newadvent.org/cathen/09476c.htm
* EWTN internetinė biblioteka, „http://www.ewtn.com/library/COUNCILS/LYONS2.HTM“ http://www.ewtn.com/library/COUNCILS/LYONS2.HTM , paimta iš „Decrees of the Ecumenical Councils“, red. Norman P. Tanner
Vazelinas

**Vazelinas** () – minkšta, tepalo pavidalo masė, susidedanti iš skystųjų ir sočiųjų angliavandenilių, daugiausia iš C22H46 ir C23H48.

## Savybės

Spalva nuo baltos iki geltonos. Tirpsta eteryje, benzine ir chloroforme. Gaunamas, kietuosius angliavandenilius tirpinant mineralinėje alyvoje. Valomas sieros rūgštimi ir balinančiomis žemėmis. Baltasis vazelinas vartojamas medicinoje, geltonasis – technikoje (antifrikcinis ir antikorozinis tepalas, impregnuojančioji medžiaga).
Rytų Lietuvos pilkapių kultūra

**Rytų Lietuvos pilkapių kultūra** – geležies amžiaus archeologinė kultūra dabartinės Lietuvos ir Baltarusijos teritorijoje. Ji priskiriama lietuvių gentims.

## Geografija
Daugumos šiuolaikinių tyrinėtojų nuomone, Rytų Lietuvos pilkapių kultūra III-IV a.  susidarė brūkšniuotos keramikos kultūros, tipiškos rytų baltų archeologinės kultūros, vakariniame areale. Brūkšniuotosios keramikos kultūra sunyko apie III a. veikiama vakarų baltų kultūrų.

Rytų Lietuvos pilkapių kultūra apėmė teritorijas rytų Lietuvoje ir šiaurės vakarų Baltarusijoje (iki Svierių ir Naručio ežerų). Kultūros arealas dalinai sutapo su Neries upės baseinu. Jis driekėsi palei Šventosios ir Žeimenos upes, apėmė Neries upės vidurupį ir žemupį. Piečiau Neries jis apėmė ir teritorijas iki pat Nemuno upės (Strėvos, Verknės baseinus, Merkio aukštupį).

Rytuose kultūra ribojosi su Bancerovo-Tušemlios kultūra, pietuose - su Sūduvių kultūra (jotvingių protėviais). Vakaruose - su Vidurio Lietuvos plokštinių kapinynų kultūra (aukštaičių protėviais).

## Kultūros ypatybės
Šiai kultūrai pavadinimą davė didelis kiekis surastų pilkapių Rytų Lietuvoje, iš viso apie 6 tūkst. sampilų, arba 230 pilkapynų. Baltarusijos teritorijoje priskaičiuojama apie 80 pilkapynų, išsidėsčiusių Neries (Vilijos) aukštupyje bei Nemuno dešiniajame krante prie valstybės sienos su Lietuva.

Vienas iš Rytų Lietuvos pilkapių kultūros pavyzdžių – Jakšiškio pilkapynas Anykščių rajono savivaldybės teritorijoje.

Pagrindinis kultūros bruožas – mirusiųjų laidojimas iš žemės supiltuose pilkapiuose, apjuostuose akmenų vainikais, vėliau – duobėmis ar ištisiniais grioviais. Mirusieji pradžioje pradžioje nebuvo deginti, vėliau – sudeginti. Pilkapynus sudarė apie keli šimtai sampilų, pastaruosiuose randama po kelis ar keliolika kapų. Įkapės dažniausiai nebuvo gausios, nors rasta ir labai turtingų kapų. Storas kultūrinis sluoksnis aptinkamas piliakalnių papėdėse, tačiau pačių piliakalnių aikštelėse iki pat antrojo tūkstantmečio pradžios žmonių veiklos pėdsakai labai neryškūs.

Apie XII a. pilkapių pylimo tradicija išnyko, o kartu su ja – ir Rytų Lietuvos pilkapių kultūra. Iš šios kultūros išsivystė lietuvių genties žemės Nalšia, Deltuva, Neris, Alšėnų žemė ir Deremela.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Rytų Lietuvos pilkapių kultūra
* Rytų Lietuvos pilkapių kultūros ypatybės (rusų k.)
Kabimasas

**Kabimasas** () – miestas šiaurės vakarų Venesueloje, Sulijoje, Marakaibo ežero šiaurės rytiniame krante, Marakaibo naftingajame baseine. Svarbus naftos gavybos, perdirbimo ir eksporto centras. Yra jūrų uostas, plentas į Marakaibą (30 km ilgio tiltas per sąsiaurį, jungiantį Marakaibo ežerą su Venesuelos įlanka). Metalo dirbinių gamyba. Yra katedra, keletas kitų bažnyčių, Bolivaro parkas, Margarita Soto muziejus, veikia keli universitetai.

## Istorija

1758 m. miestą įkūrė cisteriečių vienuoliai-misionieriai. Ilgą laiką tai buvo nedidelis kaimas, kol 1917 m. pradėta naftos gavyba.

## Šaltiniai
Kagva

**Kagva** () – miestas Venesuelos šiaurėje, Aragvos valstijoje, prie Aragvos upės, Marakajaus miesto aglomeracijoje. Sukrės savivaldybės centras. Perdirbama žemės ūkio produkcija. Auginama ir prekiaujama kava, kakava, cukrumi, tabaku. Yra bažnyčia, meno ir istorijos muziejus, kultūros namai, senovinis malūnas. Greta iškilusi vaizdinga Empalao kalva.

## Istorija

Kagva įkurta 1620 m., bet į dabartinę vietą perkelta 1622 m. ir pavadinta * Nuestra Señora del Rosario de Cagua*. Miesto pavadinimas vietine indėnų kalba (kumanagotų) reiškia sraigę.

## Šaltiniai
Motilonai

**Motilonai** (*motilones*), dar vadinami ***bariais*** (*barís*) bei ***dobokubiais*** (*Dobocubi*) – indėnų tauta, gyvenanti Venesueloje (apie 2200) ir Kolumbijoje (apie 5000). Bendra populiacija siekia tarp 5000-8000 žmonių. Motilonų gyvenamosios vietos yra Katatumbo upės baseine (daugiausia Šiaurės Santandero departamente ir Venesuelos Sulijos valstijoje). Kalba barių kalba, kuri priskiriama čibčų kalbų šeimai.

Mongolidai, žemyno senbuviai. Motilonai laikomi vieni iš taironų kultūros palikuonių. XVI a. jie susidūrė su ispanų konkistadorais, regione ieškojusiais aukso. Užpuolė vokiečių ekspediciją, kuri gabeno prigrobtą karibų auksą. XIX a. puldinėjo Simono Bolivaro kariuomenę. XX a. regione radus naftos, pradėta invazija į motilonų žemes. Pirmas taikus kontaktas užmegztas 1960 m. Vėliau tarp motilonų evangelizaciją pradėjo misionierius Bruce Olson, kurio dėka šie indėnai padėjo mokytis rašto.

Motilonai tradiciškai garbina gamtos jėgas, tačiau dabar ~70 % yra krikščionys. Verčiasi medžiokle, žvejyba, rankiojimu, žemdirbyste (augina kakavmedžius, manijokus, bananus, vilnamedžius, pipirus, vaismedžius). Gyvena miškuose.

## Šaltiniai
Barinasas (miestas)

**Barinasas** () – miestas Venesuelos vakaruose, Meridos Kordiljeros kalnagūbrio rytinėje papėdėje, prie Santo Domingo upės (Apūrės intakas). Valstijos centras. Vienas pagrindinių Venesuelai priklausančių Ljanoso lygumų miestų. Yra oro uostas, keliai į Meridą, Valensiją, San Fernando de Apūrę. Maisto (mėsos, pieno), medienos apdirbimo pramonė. Prekyba žemės ūkio produkcija (ypač mėsa). Netoli Barinaso išgaunama nafta. Veikia Ezequiel Zamora universitetas, muziejus, katedra, botanikos sodas.

## Istorija

Miestas įkurtas 1577 m. kapitono Chuano Andreso Varelos ir pavadintas *Altamira de Caceres*. Kaip Barinasas įkurtas 1759 m., o 1786 m. tapo valstijos sostine.

## Sportas
* CD Hermanos Colmenarez – futbolo klubas; rungtyniavo aukščiausioje lygoje;
* Zamora FC – futbolo klubas; rungtyniavo aukščiausioje lygoje;
* *Estadio Agustín Tovar* – stadionas, talpinantis 29 800 žiūrovų.

## Išnašos
Kalabosas

**Kalabosas** () – miestas Venesuelos šiaurinėje dalyje, Gvarike, į pietus nuo San Chuan de los Moroso, prie Gvariko upės. Sebastian Fransisko de Mirandos savivaldybės centras. Yra oro uostas, per miestą eina Karakaso–San Fernando de Apūrės plentas. Maisto (cukraus, daržovių perdirbimo, pieno, mėsos) pramonė. Prekyba apylinkėse auginamais ryžiais (svarbiausias tiekėjas šalyje), kukurūzais, cukranendrėmis, tabaku, bananais, vystoma gyvulininkystė. Veikia muziejus, 1790 m. pastatyta barokinė katedra.

## Istorija

1724 m. kapucinų vienuoliai įkūrė *Nuestra Señora de la Candelaria de Calabozo* gyvenvietę. 1800 m. čia lankėsi ir tyrimus atliko Aleksandras fon Humboltas. 1818 m. įvyko Kalaboso mūšis tarp Simono Bolivaro pajėgų ir karaliaus sąjungininkų.

## Šaltiniai
Karupanas

**Karupanas** () – miestas šiaurės rytų Venesueloje, Sukrės valstijoje, Karibų jūros pakrantėje. Bermudeso savivaldybės centras. Yra oro uostas, žvejybinis ir prekybinis jūrų uostas (išvežamas tabakas, odos, kava, kakava), praeina Kumanos–Guirijos plentas. Maisto (žuvų, cukraus, romo), odų apdirbimo, statybinių medžiagų gamybos pramonė. Auginami kakavmedžiai, kavamedžiai, cukranendrės, prekiaujama žemės ūkio produkcija. Apylinkėse kasamos cinko ir vario rūdos, sidabras. Vystomas turizmas. Veikia katedra ir keletas mažesnių bažnyčių.

## Istorija

Krikščionių misionieriai Karupaną įkūrė 1647 m. Pavadinimas vietinių indėnų kalba reiškia 'žemė su namu'. 1814 m. Karupane Simonas Bolivaras paskelbė apie vergovės panaikinimą. 1962 m. Karupane bandytas surengti valstybinis perversmas. 1997 m. miestas nukentėjo nuo žemės drebėjimo.

## Šaltiniai
Siudad Ocheda

**Siudad Ocheda** () – miestas šiaurės vakarų Venesueloje, Sulijoje, Marakaibo ežero šiaurės rytinėje pakrantėje, į pietryčius nuo Marakaibo. Laguniljaso savivaldybės centras. Per miestą eina Marakaibo–Valeros plentas. Svarbus naftos gavybos ir eksporto centras: nafta išgaunama Laguniljaso verslovėse, naftotiekiais tiekiama į Kabimaso naftos perdirbimo įmonę bei naftos eksporto uostą ir Paragvanos pusiasalio uostus. Yra bažnyčia, kultūros namai, keletas aikščių ir parkų.

## Istorija

Siudad Ocheda įkurta 1937 m. prezidento Eleasaro Lopeso Kontreraso dekretu. Pavadinta Marakaibo ežero atradėjo Alonso de Ochedos garbei.

## Šaltiniai
Vakarų baltų pilkapių kultūra

**Vakarų baltų pilkapių kultūra** – vėlyvojo bronzos amžiaus archeologinė kultūra, paplitusi siaurame Baltijos pajūrio ruože – nuo Sembos iki Kuršo. Išskirta tik pagal laidojimo paminklus.

## Kultūros ypatybės
Ankstyvuosiuose pilkapiuose aptinkami griautiniai palaidojimai, priskiriami 1500-1300 m. pr. m. e. laikotarpiui. Vėlyvajame laikotarpyje mirusiuosius kremuodavo ir pelenus supildavo į keramines urnas (molinius puodus), pilkapiuose įrengiant sudėtingas akmenų konstrukcijas. Ši tradicija išliko iki ankstyvojo geležies amžiaus (VI-I a. pr. m. e.). Genetiškai susijusi su vėlyvojo neolito-eneolito laikotarpio Pamarių () kultūra, gyvavusia Gdansko įlankos ir Aistmarių pakrantėse.

## Lietuvoje
Vakarų baltų pilkapių kultūros Lietuvos teritorijoje pavyzdžiai: Šernų (Klaipėdos raj.), Ėgliškių, Kurmaičių (Kretingos raj.) pilkapynai. Čia būdingi pilkapiai su koncentriniais akmenų vainikais, akmenų rentiniais ir sudegintų mirusiųjų kapais. Kurmaičių, Ėgliškių pilkapiuose palaidota po keletą ar keliolika mirusiųjų įvairiai įrengtuose kapuose. Sudeginti kaulai supilti į duobutę, apdėti plokščiais akmenimis ar supilti į urną. III–II a. pr. m. e. čia plito paprotys laidoti nedegintus mirusiuosius tuose pačiuose pilkapiuose. Į jų kapus buvo dedama žalvarinių papuošalų.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Vakarų baltų pilkapių kultūra ''aruodai.lt'' portale
* Archeologijos paminklai Kaliningrado srityje
Kukenano krioklys

**Kukenano krioklys** () – krioklys Venesueloje, Bolivaro valstijoje, Kanaimos nacionaliniame parke, netoli sienos su Gajana. Yra Kukenano upės (Karoni intakas) aukštupyje. Tai antras pagal aukštį krioklys Venesueloje (po Anchelio krioklio), vienas aukščiausių Pietų Amerikoje ir 11-as pagal aukštį pasaulyje. Kaskados aukštis 674 m, plotis 61 m. Vanduo krinta nuo Kukenano stalkalnio (tepui) šiaurės vakarų šlaito.

## Šaltiniai
Laguniljasas (Venesuela)

**Laguniljasas** () – miestas šiaurės vakarų Venesueloje, Sulijoje, Marakaibo ežero šiaurės rytinėje pakrantėje, į pietryčius nuo Siudad Ochedos. Yra keli uostai. Svarbus naftos gavybos centras, įsikūręs Marakaibo naftingajame baseine, prie Laguniljaso telkinio. Čia išgaunama nafta naftotiekiu tiekiama į Kabimaso naftos perdirbimo įmonę bei naftos eksporto uostą.

## Istorija

Seniau dabartinio miesto vietoje buvo indėnų kaimas ant polių *Lagunillas de Agua*. XX a. pr. pradėjus naftos gavybą kaimas panaikintas, pradėtos statyti naftos platformos ir darbininkų gyvenamieji rajonai.

## Šaltiniai
Laguniljasas

**Laguniljasas** ( – 'lagūnėlės') gali reikšti:

* Laguniljasas – miestelis Bolivijoje, Santa Kruso dep.;
* San Pedro Laguniljasas – miestelis Meksikoje, Najarite;
* Laguniljasas – miestelis Meksikoje, San Luis Potosi;
* Laguniljasas – miestelis Meksikoje, Mičoakane;
* Laguniljaso lagūna – ežeras Peru;
* Laguniljasas – miestelis Venesueloje, Meridoje;
* Laguniljasas – miestas Venesueloje, Sulijoje.
La Asunsjonas

**La Asunsjonas** () – miestas Venesuelos šiaurės rytuose, Karibų jūroje esančios Margaritos salos rytuose; Nueva Espartos valstijos centras. Svarbus turistinis centras. Taip pat verčiamasi medvilnės valymu, cukraus, alkoholinių gėrimų gamyba. Prekyba medvilne, cukrumi, manijokais, kokosais. Yra 1571 m. pastatyta katedra, 1683 m. Santa Rosos pilis, Nueva Kadiso istorijos, architektūros ir dailės muziejai. Gausu kolonijinio architektūros paveldo. Netoli miesto yra Sero El Kopėjaus nacionalinis parkas.

## Istorija

La Asunsjonas įkurtas 1565 m. Pedro Servanteso de Albornoso. Miestą ne kartą puolė piratai.

## Šaltiniai
Kochedesas

**Kochedesas** () – valstija, esanti šiaurinėje Venesuelos dalyje. Ribojasi su Gvariku rytuose, su Barinasu pietuose, su Portugesa vakaruose, su Lara, Jarakujumi ir Karabobu šiaurėje. Tai 13-a pagal plotą ir 22-a pagal gyventojų skaičių šalies valstija. Administracinis centras – San Karlosas.

Valstija pavadinta pagal Kochedeso upę.

## Geografija

Didžiąją dalį valstijos užima Orinoko žemuma, o šiauriniu pakraščiu driekiasi Andų kalnagūbris. Upės priklauso Orinoko baseinui (Kochedesas, San Karlosas, Tirgva ir kt.). Yra nemažas Pao tvenkinys. Būdingos savanos su miškų ir krūmynų sąžalynais.

Valstijos simbolis – panaminė sterkulija (*Sterculia apetala*).

## Administracinis suskirstymas

Kochedesas padalintas į 9 savivaldybes (skliaustuose – administracinis centras):
# Ansoategis (Kochedesas)
# Pao de San Chuan Bautista (El Pao)
# Tinakiljas (Tinakiljas)
# Žirardo (El Baulis)
# Lima Blankas (Makapas)
# Rikaurtė (Libertadas)
# Romulo Galjegosas (Las Vegasas)
# San Karlosas (San Karlosas)
# Tinakas (Tinakas)
Beti kalba

**Beti kalba** – bantų kalbų grupei priklausanti kalba (dažniau kalbotyrininkų laikoma kalbų grupe), vartojama beti-pahuinų tautų, gyvenančių Kamerūno, Pusiaujo Gvinėjos, Gabono ir San Tomė ir Prinsipės džiunglių zonoje.

Beti priklauso bebilių, bulu, etonų, evondo, fangų ir mengisų kalbos.

Beti turi ISO 639-3 kodą, kuris 2010 m. paseno, nes dauguma iki tol Beti dialektais laikytų kalbų įgijo savo ISO kodus.

## Šaltiniai
Akto-potencijos perskyra

**Akto-potencijos perskyra** – Aristotelio išskirta ontologijos sąvokų pora, vėliau perimta kitų filosofų. **Aktas** () – tai, kuo būtybė yra (yra aktualiai), **potencija** (, ) – tai, kuo būtybė gali būti (yra potencialiai).

Aristotelis judėjimą aiškino kaip potencijos virtimą aktu. Šiuo atveju judėjimu laikomas bet koks kitimas.

Remdamasis akto-potencijos perskyra Aristotelis toliau išvystė substancijos-akcidencijos ir materijos-formos perskyras. Tomas Akvinietis toliau išvystė būties-esmės perskyrą.

## Šaltiniai
Pasvalio sutartis

**Pasvalio sutartis** (, ) – bendru Pasvalio sutarties vardu vadinamos trys 1557 m. rugsėjo mėn. Pasvalyje pasirašytos sutartys tarp Lenkijos karaliaus ir Lietuvos didžiojo kunigaikščio Žygimanto Augusto ir Livonijos ordino magistro Johano Vilhelmo Fiurstenbergo. Pirmosios dvi – Restitucijos bei Taikos ir satisfakcijos – buvo priimtos rugsėjo 5 d. Jų pagrindu Livonijos ordinas privalėjo:
* atstatyti padėtį, buvusią prieš koadjutorių karą,
* pripažinti Kristupą Meklenburgietį, Rygos arkivyskupui uždraudžiant priimti Liuterio tikėjimą ir pasiskelbti pasaulietiniu kunigaikščiu,
* pripažinti šalių sienas 1541 m. sutarties pagrindu.

Trečioji sutartis, pasirašyta tarp Lietuvos-Lenkijos valdovo Žygimanto Augusto ir Livonijos ordino magistro Vilhelmo Fiurstenbergo 1557 m. rugsėjo 14 d., skelbė Livonijos ordino, Lenkijos Karalystės ir Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės karinę sąjungą prieš Maskvos Didžiąją Kunigaikštystę. Tą pačią dieną sutartis patvirtino karaliaus stovykloje buvę ordino magistras ir Livonijos pasiuntiniai. Šalys įsipareigojo bendrai kovoti su Rusijos agresija.

## Prielaidos

1554 m. Livonijos ordinas buvo sudaręs su Maskva 15 metų paliaubų sutartį, praktiškai verčiančia Livoniją Maskvos protektoratu. Tokiai sutarčiai nepritarė dalis Livonijos, vadovaujama Rygos arkivyskupo Vilhelmo Hohencolerno (Prūsijos kunigaikščio Albrechto brolio), siekusi suartėjimo su LDK. Pastarosios politikai sumaniai pasinaudojo tokia situacija. 1557 m. rugpjūčio mėn. prie Livonijos sienos Pasvalyje buvo suorganizuota karinė manifestacija, kurioje dalyvavo virš 20 000 karinės lietuvių ir jiems talkinusių lenkų pajėgos. Tokioje padėtyje atsidūręs naujasis ordino didysis magistras Vilhelmas Fiurstenbergas buvo priverstas pasirašyti Pasvalio sutartį.

## Pasekmės

Livonijos problemos sprendimas buvo viena iš svarbiausių XVI a. vidurio LDK politikos krypčių. Pasvalio sutartis reiškė pirmo etapo įsitvirtinant Livonijoje pabaigą, ir kartu padėjo pamatą tolesnei įvykių raidai. Tuo būdu Livonija tapo LDK sąjungininke prieš gresiantį Ivano Rūsčiojo žygį. Tai vienas ryškiausių Žygimanto Augusto laimėjimų, nes Livonija pateko į Lietuvos įtaką. Gautos palankios sąlygos Lietuvos prekėms eksportuoti.

Ši sutartis prieštaravo Livonijos ir Rusijos 1551 m. sutarčiai, pagal kurią šalys įsipareigojo nesudaryti karinės sąjungos su Lenkija, Lietuva ir Švedija. Pasvalio sutartis tapo vienu iš pretekstų prasidėti Livonijos karui (1558–1583 m.).

## Atminimas

Pasvalio krašto muziejuje Pasvalio sutarties įvykį liudija nežinomo dailininko paveikslas „*Kalavijuočių ordino magistras Vilhelmas Fiurstenbergas Pasvalyje atsiprašo Žygimantą Augustą 1557 m. rugsėjo 14 d.*“ Vilniuje gyvenančių Pasvalio kraštiečių mokslo ir meno žmonių iniciatyva paveikslą atkūrė dailininkas Jonas Vaitekūnas.

Pasvalyje, Nepriklausomybės gatvėje prie Svalios tilto įrengta paminklinė vieta su atminimo lentomis.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Apie Pasvalio sutartį
* Pasvalio istorija 
* Pasvalio sutartis (rusų k.)
Lietuvos didikai

**Lietuvos didikai** – istoriškai privilegijuotas luomas, susikūręs Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės laikais. Jį sudarė asmenys iš etninės Lietuvos ir Žemaitijos bei rytinių išsiplėtusios kunigaikštystės teritorijų. Privilegijos šeimoms buvo suteikiamos už karinę tarnybą. Abiejų Tautų Respublikoje buvo didžiausias skaičius kilmingųjų Europoje, beveik 10 % nuo bendro gyventojų skaičiaus, o kai kuriuose regionuose, pvz., Žemaitijoje, siekė 12 %.

## Luomo evoliucija

Lietuvoje kilmingųjų luomas susiformavo XV a. Ilgą laiką bajorų luomas išliko atviras, t. y. į jį buvo galima patekti ne tik pagal kilmę, bet ir už nuopelnus didžiajam kunigaikščiui. Plečiantis stambiajai žemėvaldai, bajorijos viršūnė pasivadino ponais. XV a. atsiradusi Ponų taryba dalyvavo valstybės valdyme, patarinėjo karaliui. XVI a. pabaigoje visi bajorai ėmė dalyvauti valstybės valdyme ir vadintis ponais, o buvę ponai tapo didikais. Bajorų luomas susiskaidė – jį sudarė aukščiausios kilmės didikai (kunigaikščiai), tarnybiniai bajorai, stambūs bajorai, taip pat priklausomų žmonių neturintys bajorai, plikbajoriai, labai priklausę nuo didikų.

## LDK didikai

Žymios Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikų giminės:
* lietuvių kilmės: Alšėniškiai • Astikai • Čartoriskiai • Goštautai • Kęsgailos • Manvydai • Olelkaičiai • Pacai • Radvilos • Sakaičiai
* rusėnų kilmės: Chodkevičiai • Iljiničiai • Oginskiai • Ostrogiškiai • Puzinos • Sapiegos • Tiškevičiai • Višnioveckiai • Naryškinai
* vokiečių kilmės: Pliateriai • Romeriai • Tyzenhauzai
* italų kilmės: Karpiai • Morikoniai
* lenkų kilmės: Kiškos
* totorių kilmės: Glinskiai

## Šaltiniai

## Nuorodos
*  Abėcėliniai sąrašai. (lenkiškai)
Saulius Kazevičius

**Saulius Kazevičius** (g. 1975 m. gegužės 12 d.) – Lietuvos krepšininkas, gimęs Alytuje, žaidžiantis įžaidėjo pozicijoje.

## Pasiekimai

* 2002 m. LKL trečiosios vietos laimėtojas
* 2003 m. LKL čempionas
* 2008 m. LKL IV vieta

## LKL statistika

## Nuorodos
* BasketNews.lt svetainės žaidėjo puslapis
Alovė (upė)

**Alovė** (*Alovėlė*) – upė Alytaus rajone, dešinysis Nemuno upės intakas. Išteka iš Maliūdžių raisto, teka į vakarus per Alovės ežerą. Įteka į Nemuną 360 km nuo jo žiočių, 5 km į p. r. nuo Alytaus. Aukštupyje vingiuoja tarp moreninių kalvų, žemupyje slėnis gilus, šlaitai skardingi. Nuolydis iki Tolupės 589 cm/km, žemiau 1170 cm/km.

Intakai: Kamša, Skernė (dešinieji), Tolupė (kairysis).

Alovės dešiniajame krante – Poteronių piliakalnis (6 km iki žiočių). Kaimai prie upės: Alovė, Poteronys, Kaniūkai, Užupiai.

Upėvardis kildinamas iš šaknies *al-* (*alėti* – 'tekėti, sroventi').

## Šaltiniai
Trumpasparnė plėšriablakė

**Trumpasparnė plėšriablakė** (*Coranus subapterus*) – plėšriablakių šeimos rūšis.

Blakės kūno ilgis 9-12,5 mm, pilkšos, pilkai rusvos spalvos, tankiai apaugęs ilgais šereliais. Antenos yra rudos, pirmasis antenų segmentas labai ilgas. Suaugėliams būdingos dvi morfologinės formos: su sutrumpėjusiais ir su ilgais sparnais. Visgi dažniau randamos blakės su sutrumpėjusiais sparnais. Pilvelio kraštas išmargintas pakaitinėmis pilkomis ir rudomis dėmėmis.

Plėšrūnas. Metuose būna viena generacija. Suaugę individai dažniausiai stebimi liepos-spalio mėnesiais. Žiemoje kiaušinėliai. Nimfos randamos balandžio-birželio  mėnesiais. 

Gyvena smėlingose vietovėse (smėlio kopose, dykvietėse, viržynuose ir pan.), kur gausu mažų vabzdžių.

Paplitusi visoje Europoje, Azijoje (iki Vakarų Sibiro).
Glazgo universitetas

**Glazgo universitetas** () – ketvirtas pagal senumą universitetas anglakalbėse šalyse ir antras Škotijoje. 1451 m. įkurtas Glazge, Jungtinėje Karalystėje, universitetas yra viena iš 19 britų aukštojo mokslo institucijų, pagal reitingus patenkančių į 100 geriausių pasaulyje.

## Istorija

Universitetas įkurtas 1451 m., popiežiui Mikalojui V išleidus bulę Škotijos karaliaus Jokūbo II prašymu. Tada universitetą sudarė keturi fakultetai: humanitarinių mokslų, teologijos, teisės ir medicinos.

Universitetas buvo pagrindinis Švietimo amžiaus Škotijoje centras. Vykstant pramonės perversmui, jame teiktas ir profesinis išsilavinimas. Dabar jis yra vienintelė Škotijoje aukštoji mokykla siūlanti visą eilę profesinių studijų, įskaitant teisę, mediciną, veterinariją, odontologiją ir inžineriją.

## Struktūra

Nuo 2010 m. universitetą sudaro keturi koledžai:
* Humanitarinių mokslų koledžas
* Medicininių, veterinarinių ir gyvosios gamtos mokslų koledžas
* Gamtos mokslų ir inžinerijos koledžas
* Socialinių mokslų koledžas

Kiekvienam koledžui priklauso kelios mokyklos, iš viso jų yra 21.

Universitetui priklauso tais pačiais metais įkurta viena seniausių ir didžiausių akademinių bibliotekų Europoje (daugiau nei 2,5 mln. tomų), memorialinė koplyčia bei pirmas Škotijoje viešas muziejus ir meno galerija.

## Žymūs žmonės

Universitete dėstė ar studijavo šeši Nobelio premijos laureatai, du Jungtinės Karalystės ministrai pirmininkai, taip pat:

* Frensis Hačesonas, filosofas
* Adamas Smitas, ekonomistas
* Džeimsas Vatas, inžinierius, išradėjas
* John Logie Baird, inžinierius, išradėjas
* Džozefas Listeris, chirurgas

## Studentų veikla

Priešingai nei kiti Škotijos universitetai, Glazgo universitetas neturi vieningos studentų asociacijos, egzistuoja kelios studentų organizacijos. Studentų atstovaujamoji taryba atstovauja studentų interesams, stengiasi užtikrinti jų sveikatą ir gerovę bei remia klubus ir draugijas. Studentai yra susivieniję į dvi sąjungas - Glazgo universiteto sąjungą ir Karalienės Margaritos sąjungą. Taip pat veikia universiteto sporto asociacija.

Studentai leidžia laikraštį, žurnalą, transliuoja televizijos ir radijo kanalus.
Šiaurės vakarų kraštas

**Šiaurės vakarų kraštas** () – Rusijos imperijos dalis, apėmusi Baltarusijos ir Lietuvos generalgubernatorijas, kurios buvo sudarytos buvusios Lietuvos didžiosios kunigaikštystės teritorijoje. Pasižymėjo tam tikrais visuomeniniais teisiniais ypatumais. Centras – Vilnius..

## Istorija

Šiaurės vakarų kraštą sudarė 6 gubernijos:
* Vilniaus gubernija
* Kauno gubernija
* Gardino gubernija
* Minsko gubernija
* Mogiliovo gubernija
* Vitebsko gubernija

1864 m. kuriant žemietijas (zemstvas, ) šios gubernijos liko be žemietijų. 1903 m. Rusijoje buvo priimti „Žemietijų ūkio valdymo Vitebsko, Volynės, Kijevo, Minsko, Mogiliovo ir Podolės gubernijose nuostatai“ (*Положение об управлении земским хозяйством в губерниях Витебской, Волынской, Киевской, Минской, Могилёвской, Подольской*), pagal kuriuos trijose iš šešių Šiaurės vakarų krašto gubernijų buvo įvesta modifikuota žemietijų sistema, kur visus žemietijų valdybų narius ir žemietijų įgaliotinius () skyrė vyriausybė. Vėliau ši sistema buvo pripažinta nevykusia, todėl nuo 1910 m. buvo kuriamas projektas įstatymo, kuriuo šiose gubernijose turėjo būti įvesta renkamų žemietijų įstaigų sistema. Tiesa, buvo numatyta, kad žemietijų valdyme negalės dalyvauti lenkai žemvaldžiai. 1911 m. priimant šį įstatymą kilo politinį krizė. Rinkiminės žemietijos šiose gubernijose veikė nuo 1912 m..

## Šaltiniai
Facundo Campazzo

**Fakundas Kampacas** (*Facundo Campazzo*; g. 1991 m. kovo 21 d.) – Argentinos krepšininkas, olimpietis, rungtyniaujantis įžaidėjo pozicijoje.

Būdamas 14-os metų pradėjo treniruotis Kordobos „Municipal“ klube. Buvo vienas jaunimo komandos lyderių. 2008 m. pradėjo profesionalo karjerą Mar de Platos „Peñarol“ klube. Su juo kelis kartus laimėjo šalies lygą ir taurę, išrinktas geriausiu 2011–2012 m. Argentinos čempionato žaidėju.

2012 m. Fakundas Kampacas debiutavo Argentinos rinktinėje, pakviestas į Londono olimpines žaidynes.

## Laimėjimai
* FIBA Amerikos Čempionų lyga: 2009–10 m.
* Argentinos čempionų lyga: (2010, 2011, 2012, 2014 m.)
* InterLeagues turnyras: (2010, 2012 m.)
* Argentinos krepšinio taurė: (2010 m.)
* Argentinos Iššūkio taurė: (2010 m.)
* Argentinos „Visų žvaigždžių“ rungtynės: (2011, 2012, 2013 m.)
* Ispanijos krepšinio supertaurė: (2014, 2018, 2019, 2020 m.)
* Ispanijos Karaliaus taurė: (2015, 2020, 2024 m.), MVP – 2020, 2024 m.
* Eurolyga: (2015, 2018 m.)
* ACB lyga: (2015, 2018, 2019, 2024, 2025 m.)
* „Triguba karūna“: (2015 m.)
* 2007 m. FIBA Pietų Amerikos U-16 čempionatas – auksas
* 2012 m. Pietų Amerikos čempionatas – auksas
* 2013 m. FIBA Amerikos čempionatas – bronza
* 2014 m. Pietų Amerikos žaidynės – auksas
* 2014 m. Pietų Amerikos čempionatas – sidabras
* 2015 m. FIBA Amerikos čempionatas – sidabras
* 2017 m. FIBA Amerikos taurė – sidabras
* 2019 m. Panamerikos žaidynės – auksas
* 2019 m. pasaulio krepšinio čempionatas – sidabras
* 2022 m. FIBA Amerikos čempionatas – auksas

## Šaltiniai
Julian Assange

**Džulianas Asandžas** (; g. 1971 m. liepos 3 d. Taunsvilyje, Kvinslande, Australija) – australų aktyvistas, kompiuterių programuotojas ir žurnalistas, geriausiai žinomas kaip portalo Wikileaks vyriausiasis redaktorius. Už savo veiklą gavo įvairių apdovanojimų. 2011 m. buvo nominuotas Nobelio taikos premijai.

2010 m., gyvendamas Anglijoje, buvo apkaltintas seksualiniais nusikaltimais Švedijoje. Kaip kardomoji priemonė paskirtas 18 mėn. namų areštas. Asandžas kaltinimus vertina kaip bandymą apšmeižti ir susidoroti, dėl to prašė politinio prieglobsčio iš Ekvadoro ir gavo laikiną apsaugą, kol prašymas yra svarstomas.

2012 m. Anglijoje Asandžas rengė pokalbių politikos tema televizijos šou, pavadintą „Pasaulis rytoj“ („World Tomorrow“). Šiame šou pasirodė tokie žymūs žmonės kaip Ekvadoro prezidentas Rafael Correa ir JAV politinis aktyvistas Noam Chomsky.

2019 m. balandžio mėn. Jungtinės Karalystės policija Londone areštavo Asandžą, pastaruosius septynerius metus gyvenusį Ekvadoro ambasadoje. Išvakarėse iš jo buvo atimta Ekvadoro pilietybė, kuri buvo suteikta 2017 m.

## Jaunystė

Asandžas gimė Taunsvilyje, Kvynslende. XX a. 8-ojo dešimtmečio viduryje su motina ir patėviu persikėlė į Lismorą Naujajame Pietų Velse. Jo motina ištekėjo dar kartą ir susilaukė antro sūnaus. Skiriantis su antruoju vyru, kilo ginčai dėl vaiko globos, ir dėl to Asandžo motina su abiem sūnumis keliavo per visą Australiją ir slapstėsi 5 metus. Paauglystėje Asandžas kraustėsi kelias dešimtis kartų ir mokėsi daugelyje skirtingų mokyklų, kartais buvo mokomas namuose.

Būdamas 16 metų Asandžas tapo kompiuterių įsilaužėliu. Už tai buvo teisiamas dėl 25 nusikaltimų ir 1995 m. pripažintas kaltu.

1988–1989 m. Asandžas vedė ir su žmona susilaukė sūnaus Danieliaus. Jie išsiskyrė prieš Asandžo areštą ir kaltinimų jam pateikimą.

## Šaltiniai
Julio Lamas

**Chulijus Sesaras Lamasas** (*Julio César Lamas*; g. 1964 m. birželio 9 d. Buenos Airėse) – Argentinos krepšinio treneris.

Karjerą pradėjo „Sport Club Cañada Gómez“ klube kaip trenerio Leono Nachnudelio asistentas. Vėliau 5 sezonus buvo vyriausiuoju šiuo klubo treneriu ir dar 3 sezonus dirbo „Olimpia“ klube. Lamasas užsitarnavo aukštą įvertinimą ir 1997 m. pakviestas treniruoti Argentinos rinktinę. 1999 m. išvyko į Europą, treniravo „TAU Cerámica“ klubą, bet vėliau grįžo į Argentiną. 2001 m. vėl dirbo Ispanijoje, Alikantės „Lucentum“ klube, o vėliau pačiame „Real Madrid“. Lamasas po kelių sezonų Ispanijoje grįžo į Argentiną, ten treniravo vietinius klubus, su „Ben Hur“ 2 kartus laimėjo Pietų Amerikos čempionatą, dar su keliais klubais ne kartą laimėjo šalies čempionatą.

2008 m. olimpinėse žaidynėse Lamasas buvo Argentinos rinktinės trenerio Serchijo Ernandeso asistentu. 2010 m. Lamasas pakeitė šį trenerį vyriausiojo rinktinės stratego pozicijoje, bet 2012 m. olimpinėms žaidynėms pasikvietė dirbti savo asistentu.

## Laimėjimai

* Argentinos krepšinio čempionatas: 1997, 2005, 2008, 2009 m.
* Pietų Amerikos čempionatas: 2006, 2007 m.
Kukenanas

**Kukenanas** (; *Matawi*) – stalkalnis (*[[tepui]]*) Gvianos plokščiakalnyje, Bolivaro valstijoje, Venesueloje. Aukštis siekia 2650 m, ilgis apie 3 km. Nuo pietrytinio stalkalnio šlaito iš 674 m aukščio krenta Kukenano krioklys.

Kukenanas stūkso Kanaimos nacionalinio parko teritorijoje, netoli Brazilijos ir Gajanos sienų. Į šiaurės rytus yra kitas, žymesnis *tepui* – Roraimos kalnas. Kukenano viršūnė sunkiau pasiekiama, todėl į jį kopiama rečiau nei į Roraimą. Stalkalnyje esama nedidelių urvų, iš kurių ilgiausias *Sima Kukenan Norte* (650 m).

*Matawi Tepui* vietinių indėnų pemonų vadinamas „mirusiųjų vieta“.

## Šaltiniai
La Tortuga

**La Tortuga** () – Venesuelai priklausanti negyvenama sala Karibų jūroje. Kartu su keliomis kitomis salomis, kaip kad *Tortuguillas* bei *Palaquines*, sudaro salyną. Sala yra elipsės formos, ištįsusi 12 km šiaurės–pietų bei 25 km rytų–vakarų kryptimis, plotas apie 156 km². Nutolusi 85 km į šiaurę nuo žemyninės šalies dalies (Mirandos valstija) ir 170 km į šiaurės rytus nuo sostinės Karakaso.

## Istorija
Salą 1499 m. atrado Alonsas de Ocheda. Antrosios kelionės metu, kurioje taip pat dalyvavo ir Amerigas Vespučis, sala pavadinta *La Tortuga* vardu, dėl gausiai saloje gyvenančių vėžlių. XVI a. antrojoje pusėje saloje dažnai lankydavosi olandų jūreiviai, kurie čia kasdavo druską. Kad apsaugotų druskos kasyklas nuo ispanų antpuolių, olandai saloje įrengė tvirtovę. Visgi 1631 m. ispanams įsiveržus į salą ir sugriovus tvirtovę jie buvo išvyti, o druskos klodai užtvindyti. Nuo tada sala tapo negyvenama, jos unikalus kraštovaizdis liko beveik nepaliestas, kas paskatino rengti turistines išvykas į šią salą.

## Šaltiniai
Mėlynoji nykštukė

**Mėlynoji nykštukė** – hipotetinė žvaigždė, kuri turėtų išsivystyti iš mažesnės nei 0,25 Saulės masės raudonosios nykštukės, šiai išnaudojus didžiąją dalį vandenilio atsargų. 

Vandenilio virtimas heliu raudonosiose nykštukėse vyksta lėtai, be to, konvekcija apima visą žvaigždę (jei masė mažesnė nei 35 % Saulės masės), todėl sunaudojama didesnė joje esančio vandenilio dalis, palyginus su kitų tipų žvaigždėmis. Tai lemia itin ilgą raudonųjų nykštukių egzistavimo trukmę. Šio tipo žvaigždė, kurios masė prilygsta 0,1 Saulės masės, turėtų išlikti pagrindinės sekos žvaigžde 6–12 trilijonų metų – žymiai ilgiau nei dabartinis Visatos amžius. Tai reiškia, jog šiuo metu Visata yra per jauna, kad joje jau būtų susiformavę mėlynųjų nykštukių. Jų egzistavimas numatytas, remiantis teoriniais modeliais.

Laikui bėgant, žvaigždžių šviesis didėja. Kad išlaikytų pusiausvyrą, šviesesnė žvaigždė turi sparčiau išspinduliuoti energiją. Už raudonąsias nykštukes masyvesnės žvaigždės padidėja, tapdamos raudonosiomis milžinėmis, turinčiomis didesnį paviršiaus plotą. Tuo tarpu mažesnių nei 0,25 Saulės masės raudonųjų nykštukių energijos išspinduliavimo tempas išauga, pakilus paviršiaus temperatūrai. Jos įgyja mėlyną atspalvį, nes paviršinių sluoksnių neskaidrumas žymiai nepadidėja, kylant temperatūrai.

Visiškai išsekus vandeniliui, šios žvaigždės virs baltosiomis nykštukėmis.

## Išnašos
Irena Vaišvilaitė

**Irena Vaišvilaitė** (g. 1954 m. gruodžio 30 d. Pasvalyje) – meno ir bažnyčios istorikė, diplomatė, nuo 2012 m. – Lietuvos Respublikos nepaprastoji ir įgaliotoji ambasadorė prie UNESCO (2017–2019 m.).

## Biografija
1979 m. Maskvos valstybiniame M. V. Lomonosovo universitete baigė meno istoriją, 1984 m. įgijo daktaro laipsnį. 1998 m. Romos Popiežiškajame Grigaliaus universitete baigė bažnyčios istorijos studijas ir įgijo daktaro laipsnį.

1991–1998 m. dirbo Romoje, buvo Vatikano radijo lietuviškų laidų redakcijos bendradarbė. 2001–2004 m. – Laisvosios Europos radijo Prahoje redaktorė. Dėstė Vilniaus universitete, Vilniaus dailės akademijoje.

2003–2007 metais ėjo prezidento V.Adamkaus vyriausiosios patarėjos pareigas. 2008–2012 m. buvo Europos humanitarinio universiteto Vilniuje prorektorė.

2012–2017 m. buvo Lietuvos ambasadorė prie Šventojo Sosto ir Maltos Ordino. Nuo 2017 m. birželio 30 d. – nepaprastoji ir įgaliotoji ambasadorė Lietuvos Respublikos nuolatinėje atstovybėje prie UNESCO.

Poliglotė. Be gimtosios lietuvių dar moka italų, anglų, prancūzų, lenkų, čekų, rusų kalbas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
* Vyrų valdomame Vatikane Lietuvai pirmą kartą atstovauja moteris 

|-

|-
Oficialiosios tarptautinės atsargos

**Oficialiosios tarptautinės atsargos** – valstybės centrinio banko valdomas likvidus, turintis didelę paklausą ir kreditingumą šalies aktyvas. Šį užsienio turtą paprastai sudaro: centrinio banko turtas užsienio valiuta, specialiosios skolinimosi teisės, auksas, atsargų pozicija Tarptautiniame valiutos fonde, užsienio vyriausybių likvidūs vertybiniai popieriai.

## Panaudojimas
Oficialiosios tarptautinės atsargos skirtos, esant poreikiui, netiesiogiai sureguliuoti valstybės tarptautinį disbalansą, prireikus, centriniam bankui atlikti intervencijas valiutų rinkose, ar panaudojant oficialiąsias atsargas supirkti nacionalinę valiutą, tokiu būdu stabilizuojant jos vertę. Didelės oficialiosios tarptautinės atsargos sudaro lengvesnes galimybes sukurti pageidaujamą ekonominę aplinką šalyje. Oficialiosios atsargos valdomos pirmiausia vadovaujantis likvidumo ir saugumo principais. Įgyvendinant šiuos principus, investuojama tik į aukščiausios kredito kokybės finansines priemones ekonomiškai išsivysčiusiose valstybėse.

## Istorija
Ilgą laiką valstybių rezervai rėmėsi turimomis aukso atsargomis, vadinamuoju aukso standartu. Tačiau dar vykstant Antrajam pasauliniam karui, 1944 m. Bretton Woods kurorte surengtoje konferencijoje buvo įkurta vadinamoji Bretton Woods sistema. Valstybės įsipareigojo neleisti šalies valiutos keitimo kursui nukrypti daugiau nei 1-u procentu nuo pasaulinio aukso vertės kurso. JAV palaikė JAV dolerį kaip pasaulinę valiutą, įsipareigodamos jį konvertuoti į auksą. 1971 m. JAV atsisakė laikytis dolerio konvertacijos į auksą įsipareigojimo, tačiau JAV doleris ir toliau liko svarbiausia rezervine valiuta pasaulyje. XX a. pabaigoje dalis pasaulio valstybių, ypač Europoje, didelę atsargų dalį pradėjo laikyti eurais.

## Lietuvoje
Lietuvoje oficialiąsias tarptautines atsargas valdo, naudoja ir jomis disponuoja Lietuvos bankas. Siekdamas išvengti užsienio valiutos kurso rizikos, Lietuvos bankas oficialiąsias atsargas laiko eurais, nes jų atžvilgiu buvo fiksuota nacionalinė valiuta litas. Lietuvos didžioji užsienio atsargų dalis yra eurais, kitą dalį sudaro auksas. Visas Lietuvos banko auksas laikomas Anglijos banke Londone. 

Oficialiosios tarptautinės atsargos yra suskirstytos į tris funkcines dalis:
* likvidumo portfelį, kurios skirtos patenkinti operatyvaus likvidumo poreikiui;
* investicinį portfelį, kurio lėšos, prireikus, gali būti panaudojamos intervencijos vidaus valiutų rinkoje;
* aukso portfelį, kuris atlieka galutinio rezervo šalies būtiniausiems poreikiams tenkinti funkciją.

Lietuvos oficialiosios tarptautinės atsargos 1993 m. sudarė 406,2 mln., 2000 m. 4 968,4 mln., 2012 m. liepos pabaigoje – 20,8 mlrd. litų (6 mlrd. eurų).

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Lietuvos bankas. Užsienio atsargų valdymas
Marek Zub

**Marek Zub** (g. 1964 m. rugpjūčio 24 d. Liublino Tomašuve) – buvęs Lenkijos futbolininkas, dabar treneris. 

## Karjera

### Futbolininko karjera

Karjerą pradėjo 1980 m. Hetmanie Zamość klube. Yra žaidęs AZS AWF Warszawa, LKS Igloopol Dębica. Taip pat belgų Lorrain Arlon klube, bei FC Piaseczno, KS Polonia Warszawa. Baigė karjerą  2000 m. FC Piaseczno klube. 

### Trenerio karjera

Trenerio karjerą pradėjo KS Łomianki klube. Yra treniravęs KS Polonia Warszawa, KS Widzew Łódź, Mazowsze Grójec ir kitus Lenkijos klubus.

#### Vilniaus Žalgiris
Nuo 2012 m. rugpjūčio 8 d. treniravo Vilniaus Žalgirio klubą. 2012 m. pabaigoje pratęsė kontraktą su „Žalgiriu“ dar vienam sezonui.  Buvo išrinktas geriausius 2014 m. A lygos treneriu.
2014 m., nepratęsus sutarties, paliko klubą.
Su Žalgiriu iškovojo septynis titulus – dukart laimėjo A lygos čempionatą, tiek pat kartų LFF taurę bei tris sykius Supertaurę.

#### Karjera po Žalgirio

Vėliau treniravo GKS Bełchatów klubą Lenkijoje, Šenjango "Urban" klubą Kinijoje, Jūrmalos "Spartaką" Latvijoje ir Kazachstano FC Tobol komandą. Tiek Baltarusijos aukščiausioje lygoje, tiek Kazachstano futbolo čempionate laimėjo bronzos medalius.
#### Vilniaus Žalgiris (antras kartas)

2019 m. vasario 13 d. antrą kartą tapo Vilniaus "Žalgirio" vyr. treneriu.

2019 m. liepos 15 d. pranešta, kad sutartis nutraukta apipusiu susitarimu.

#### FK Tukums
2020 m. dirbo Latvijos Tukums klube, kuris debiutavo Virsliga pirmenybęse. Debiutantams sunkiai sekėsi rinkti taškus ir liko paskutinėje vietoje (dešimti).

## Išnašos

## Nuorodos
* 
* 

* Marek Zub – 90minut.pl