open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Night Train (EP)

**Night Train** – britų Roko grupės „Keane“ EP, išleistas 2010 m. gegužės 10 d. Nepaisant to, kad EP sulaukė vidutiniškų kritikų įvertinimų, per pirmąją savaitę Jungtinėje Karalystėje buvo parduota 28 tūkstančiai „Night Train“ kopijų ir EP debiutavo pirmojoje šalies albumų reitingo vietoje, tapdamas ketvirtuoju grupės įrašu, pasiekusiu šią viršūnę.

2016 m. duomenimis, visame pasaulyje parduota per 160 tūkstančių „Night Train“ kopijų.

## Dainų sąrašas

## Išnašos
Diana Vickers

**Diana Vickers** (g. 1991 m. liepos 30 d.) – britų dainininkė, dainų autorė, aktorė ir drabužių dizainerė iš Akringtono. Savo karjerą pradėjo ir išgarsėjo 2008 m. „The X Factor“ konkurse, patekusi į pusfinalį. 2010 m. išleido debiutinį singlą „Once“, kuris pasiekė pirmąją vietą Jungtinės Karalystės singlų reitinge. Tais pačiais metais išleistas debiutinis albumas „Songs from the Tainted Cherry Tree“, taip pat pasiekęs pirmąją vietą. 2023 m. duomenimis, atlikėja yra išleidusi du studijinius studijinius albumus, iš kurių naujausiasis, „Music to Make Boys Cry“, išleistas 2013 m. rugsėjį.

## Diskografija
* *[[Songs from the Tainted Cherry Tree]]* (2010)
* *Music to Make Boys Cry* (2013)

## Išnašos

## Nuorodos
* 
*
Aleksandras Kavečinskis

**Aleksandras Kavečinskis** (m. 1633) – Vilkmergės pakamaris 1627-1633, Lietuvos tribunolo maršalka 1633 metais, karaliaus rūmininkas.

1632 metais buvo Vladislovo IV Vazos elektorius nuo Vilniaus vaivadijos. 

## Išnašos

## Literatūra
* Rodzina, herbarz szlachty polskiej, t. VI, Warszawa 1909, s. 263.
* Suffragia Woiewodztw y Ziem Koronnych, y W. X. Litewskiego, Zgodnie ná Naiásnieyssego Władisława Zygmunta ... roku 1632 ... Woiewodztwo Krákowskie., [b.n.s.]
* Urzędnicy Wielkiego Księstwa Litewskiego, t. 1, Województwo wileńskie, pod red. A. Rachuby, Warszawa 2004, s. 665.
Jonas Protasevičius

**Jonas Protasevičius** – Naugarduko žemės raštininkas 1615 metais, Naugarduko miesto raštininkas 1620 metais.

Naugarduko pasiuntinys į seimus: 1615, 1619 ir 1623 metų.

## Literatūra

* Rodzina, herbarz szlachty polskiej, t. XIV, Warszawa 1917, s. 363.
* Henryk Wisner, Przedsejmowy sejmik nowogrodzki w latach 1607-1648, w: Przegląd Historyczny, Tom 69, Numer 4 (1978), s. 690.
Stanislavas Šaniavskis

**Stanislavas Šaniavskis** (g. 1750 – m. 1822) – Karūnos didysis raikytojas 1780-1786, karaliaus kamergeris. 

1791 metais apdovanotas Baltojo erelio ordinu, Švento Stanislovo ordino kavalierius nuo 1787 metų. 

## Literatūra

* Kawalerowie i statuty Orderu Orła Białego 1705-2008, 2008
Raudonukė

**Raudonukė** () – ūmi virusinė infekcinė liga, pasireiškianti trumpalaikiu karščiavimu. Ji būdinga 2-7 metų amžiaus vaikams. Persirgus vaikystėje šia liga, susidaro ilgalaikis imunitetas.  Vaikams raudonukė yra lengvai praeinanti liga, komplikacijos labai retos. Pavojingiausia nėščioms moterims, nes ligos virusas sukelia genų arba chromosomų mutaciją, gemalo raidos sutrikimus, todėl galimi apsigimimai. 

Apsisaugoti nuo raudonukės sukurta raudonukės vakcina. Skiepijama antraisiais gyvenimo metais, jos antroji dozė skiriama ikimokyklinio amžiaus vaikams.

## Ligos eiga ir gydymas

Inkubacinis periodas trunka 14–21 dieną (kartais iki 24 dienų). Ligoniai 2–3 dienas karščiuoja, pasireiškia galvos skausmas, lengvas akių gleivinės uždegimas (ašarojančios akys), nedidelė sloga, sausas kosulys, gomurio gleivinės uždegimas, dažnai padidėja pakaušio limfmazgiai, kartais skauda sąnarius. Ligos pavadinimas kilęs nuo raudonos ar rausvos spalvos išbėrimo. Odą išberia smulkios atskiros dėmelės, kurios greitai, po 2-3 dienų išnyksta. Priešingai nei sergant vėjaraupiais, ligonio nekankina didelis niežulys.

Liga plinta oro–lašeliniu būdu, kai ligonis kosti, čiaudo, kalba. Nėščioji gali perduoti virusą vaisiui. Nustačius, kad nėščioji serga ūmia raudonukės infekcija, neretai rekomenduojama nutraukti nėštumą. Jei vaisius nėštumo eigoje nežūva, jis gimsta su įgimtu raudonukės sindromu, lydimu sunkių apsigimimų (sutrikusi rega, kurtumas, širdies ydos, pažeistos smegenys ir kiti organai). Apsigimimų tikimybė priklauso nuo to, kurį nėštumo mėnesį motina užsikrėtė, nes virusas vaisiui pavojingiausias per pirmas 10 nėštumo savaičių.

Gydymas simptomiškas: ligoniui duodami vaistai nuo temperatūros, ašarojant akims – skiriama lašų į akis, jei yra bakterinės infekcijos pavojus – skiriama antibiotikų. Rekomenduojamas lovos režimas, gausus skysčių vartojimas, vitaminai, patalpos vėdinimas ir švara.

## Nuorodos

* Raudonukė (''imunitetas.lt'')
* Raudonukė (''ligos.lt'')
* Raudonukės viruso taksonomija
Agorizmas

**Agorizmas** – libertarizmu ir anarchizmu paremta praktinės filosofijos kryptis. Terminas kilęs iš graikiško žodžio *agora*, reiškiančio „aikštę, turgų“. Pagrindinis agorizmo pradininkas ir teoretikas – Samuelis Edvardas Konkinas III (*Samuel Edward Konik III*), parašęs „Naująjį libertarų manifestą“.

Agorizmas pateikiamas kaip būdas iš etatizmo pereiti į visuomenę, kurioje visi žmogiškieji santykiai pagrįsti savanoriškais mainais – tai, ką S. E. Konkinas laiko laisvąja rinka. Teorija pagrįsta laipsnišku perėjimu į harmoniją su neagresyvumo principu, pasitelkus kontrekonomiką. Pagrindinė agoristų idėja – žmonės, veikiami ekonominių ir moralinių paskatų, turėtų savanoriškai įsitraukti į prekybą ir mainus pogrindinėse rinkose. Šis procesas, priklausomai nuo regiono, įvairiais mastais vyko dar iki atsirandant agorizmui. Laikoma, kad procesas vyksta dėl ekonominių priežasčių, daugiausia dėmesio skiriant verslumui. Proceso metu valstybines institucijas pakeičia savanoriškai valdomos institucijos, veikiančios efektyviau ir nenaudojančios prievartos. Laikui bėgant, valstybinės institucijos ženkliai susilpnėja dėl sumažėjusių pajamų iš mokesčių, kadangi didėja juodosios rinkos vaidmuo.

Valstybei nustojus veikti, pasiekiamas paskutinis etapas – revoliucija. Norint sumažinti žalą valstybės piliečiams, siekiama, kad valstybės ekonominiai ištekliai sumenktų tiek, kad ji nebebūtų pajėgi sustabdyti procesą, panaudodama smurtą.
Pilos kopa

**Pilos kopa** () – aukščiausia Europoje smėlio kopa, esanti Prancūzijos Akvitanijos regiono La Test de Bušo komunoje, prie Arkašono įlankos. Nuo kopos artimiausias miestas Arkašonas (už 6 km). Kopos aukštis keičiasi priklausomai nuo supustomo smėlio. Pasitelkiant droną, 2015 m. spalį buvo atlikti nauji išmatavimai, kuriais buvo nustatytas jos aukščiausias taškas virš jūros lygio – 110,9 m. Kopos plotis yra 616 m, ji rytų–vakarų kryptimi nusitęsusi 2915 m. Kopos tūris – 60 000 000 m³.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* dunedupilat.com / D u n e d u P i l a t (svetainė įvairiomis kalbomis)
* tripadvisor.co.uk / Dune du Pilat (''anglų k.)
* youtube.com / La Dune du Pilat au fil des saisons, dune du pilat (video)
Jonas Ignotas Monkevičius

**Jonas Ignotas Monkevičius** (m. prieš 1769 m.) – Vilniaus žemės teisėjas 1765-1767, Vilniaus pateisėjas 1748-1765, Vilniaus taurininkas 1731-1748, Vilniaus deputatas į Lietuvos tribunolą 1747, 1738, 1731 metais. 

Kaip pasiuntinys nuo Vilniaus vaivadijos į 1764 metų gegužės 7 d. pasirašė manifestą, pripažįstantį, kad būvimas Rusijos armijos seime yra neteisėtas.   

## Literatūra
* Deputaci Trybunału Głównego Wielkiego Księstwa Litewskiego. 1697-1795. Spisy, t. II, oprac. A. Rachuba, Przemysław P. Romaniuk, Warszawa 2004, s. 150, 177, 212.
* Dyaryusz seymu convocationis siedmio-niedzielnego warszawskiego : zdania, mowy, projekta y manifesta w sobie zawierający przez sessye zebrany r.p. 1764, s. 4-6.
* Rodzina, herbarz szlachty polskiej, s. 237.
* Urzędnicy Wielkiego Księstwa Litewskiego, t. 1, Województwo wileńskie, pod red. A. Rachuby, Warszawa 2004, s. 693.
* Józef Zaleski, Panowanie Stanisława Augusta Poniatowskiego do czasu Sejmu Czteroletniego, 1887, s. 21
Janas Gruščinskis

**Janas Gruščinskis** (1405–1473 m. spalio 8 d.) – Lenkijos Romos-katalikų ir valstybinis veikėjas, Kujavijos (1450–1463 m.) ir Krokuvos vyskupas (1463–1464 m.), Gniezno arkivyskupas ir Lenkijos Primas (1464–1473 m.), Karūnos didysis kancleris (1454–1469 m.).

## Biografija
Lenkijos bajorų Gruščinskių giminės atstovas, herbo „Poraj“ savininkas. Jano Gruščinskio iš Gruščicės ir Ivanovicės ir Margaritos iš Naramovicės sūnus.

Nuo 1431 m. Janas Gruščinskis mokėsi Krokuvos akademijoje, vienu metu dirbdamas karaliaus kanceliarijoje. 1440 m. jis lydėjo Lenkijos karalių Vladislovą III išvykoje į Vengriją, kur pastarasis siekė užimti Vengrijos karaliaus sostą. 1442 m. nuo karaliaus gavo Seradzo probsto titulą. Jis taip pat dirbo Lenkijos karaliaus Kazimiero Jogailaičio kanceliarijoje, buvo vienas iš centralizuotos politikos bendraautorių.

1450 m. paskirtas Kujavijos vyskupu. 1454 m. gavo Karūnos didžiojo kanclerio pareigybę, tapdamas Trylikos metų karo (1454–1466 m.) Lenkijos politikos vadu. 1462 m. gavo Krokuvos vyskupo pareigas, o 1463 m. tapo Gniezno arkivyskupu ir Lenkijos primu.

1469 m. Janas Gruščinskis, dalinai paralyžiuotas, atsisakė nuo Karūnos didžiojo kanclerio pareigybės, bet išsaugojo artimus ryšius su karaliumi Kazimieru Jogailaičiu, lydėjo jį daugybėje išvykų ir posėdžių.  

1473 m. lapkričio 9 d. Janas Gruščinskis mirė Krokuvoje. Palaidotas Gniezno katedroje. 

## Literatūra
* Gąsiorowski A., Gruszczyński Jan, [w:] «Wielkopolski Słownik Biograficzny» 1983, s. 235
* Marceli Kosman Między tronem a ołtarzem, Poznań, 2000, ISBN 83-7272-017-7
Vaivorykštinis eukaliptas

**Vaivorykštinis eukaliptas** (*Eucalyptus deglupta*) – magnolijūnų (*Magnoliophyta*) skyriaus, mirtinių (*Myrtaceae*) šeimos, eukaliptų (*Eucalyptus*) genties lapuočių medžių rūšis. 

## Paplitimas
Tai vienintelė eukaliptų rūšis, kuri savaime paplitusi ir šiauriniame Žemės pusrutulyje. Savaime auga Papua, Naujosios Britanijos, Seramo, Sulavesio,Mindanao salų atogrąžų miškuose, kur gausu lietaus. 

Tai vienintėlė eukaliptų rūšis paprastai augantis drėgnuosiuose tropikų miškuose, kurios savaiminis išplitimo arealas yra ir šiauriniame Žemės pusrutulyje, bei viena iš keturių eukaliptų rūšių (iš daugiau nei 700 rūšių), kurios nesutinkamos Australijoje.

### Auginimas Lietuvoje
Vaivorykštinių eukaliptų auginimui Lietuvos klimatas yra nepalankus.

## [[Morfologija]]
Vaivorykštinis eukaliptas pasižymi charakteringu įvairiaspalviu kamienu. Kamieno išorinė žievė kasmet, bet skirtingu metu lupasi vertikaliais lopiniais, po kuriais atsiveria ryškiausių atspalvių nauja žievė. Brandžių medžių žievė tamsėja, suteikdama violetinius, vyšninius, oranžinius, melsvus, raudonus ir kitokius atspalvius. Pasodintų medžių už natūralaus arealo ribų, žievė neturi tokių intensyviai ryškių atspalvių, kaip pas augančius savaiminiame paplitimo areale. 

## Matmenys ir augimas
Vaivorykštinis eukaliptas viena iš sparčiausiai augančių medžių rūšių. Paprastai užauga iki 60 m su iki 2 m skersmens kamienu, rečiau pasitaiko išskirtiniai medžiai iki 75 m aukščio su iki 240 cm skersmens kamienais.

## Kita
Havajų salose sodinamas gatvėse, auginamas botanikos soduose, parkuose. 

rimtesnių problemų dėl ligų neturi.

## Taip pat skaityti
* Eukaliptų genties rūšys
* Azijos žemyno aukščiausios medžių rūšys
* Australijos žemyno aukščiausios medžių rūšys

## Šaltiniai

## Nuorodos
* theplantlist.org / ''Eucalyptus deglupta'' Blume  (*[[Anglų kalba|Anglų k.]]*)
* rbg.vic.gov.au / Phylogeography of Eucalyptus deglupta  (*Anglų k.*)
* missouribotanicalgarden.org / Eucalyptus deglupta (*Anglų k.*)
* google.co.uk / Rainbow eucalyptus
Tymai

**Tymai** () – sunki ūminė virusinė infekcinė liga, pasižyminti karščiavimu, odos bėrimu ir kvėpavimo takų bei akių junginės uždegimu. Sergant tymais, dažnai dar prisideda viruso sukeltas plaučių uždegimas, gerklų pakenkimas, rečiau – smegenų uždegimas. Tymų sukėlėjas yra vieno antigeninio tipo RNR turintis virusas, priklausantis *Paramyxovirus* šeimos *Morbillivirus* genčiai. Tymams imlūs yra ir vaikai, ir suaugusieji. Tymų infekcijos šaltinis – šia liga sergantis žmogus. Pagrindinis perdavimo būdas – oro lašelinis.

## Prevencija
Nuo tymų galima apsisaugoti pasiskiepijus kombinuota epideminio parotito (kiaulytės) – tymų – raudonukės (MMR) vakcina. Kad susidarytų ilgalaikis imunitetas tymų vakciną būtina įskiepyti bent du kartus. Tai gyvų susilpnintų virusų vakcina. Galimas šalutinis vakcinos poveikis: sukarščiuojama, antrą savaitę po paskiepijimo kartais šiek tiek išberia, panašiai kaip sergant tymais, bet šis bėrimas pranyksta negydomas per 1–3 dienas. Viruso plitimą ir protrūkius sustabdyti galima tik vykdant sistemingą vakcinaciją. Tymai buvo ir iki šiol yra viena dažniausių mirčių priežasčių tarp visų vakcinomis kontroliuojamų ligų. Tymais dažniausiai sergama šalyse, kur skiepijimų apimtys nepakankamos.

## Lietuvoje
Lietuvoje nuo tymų pradėta skiepyti 1964 m. Nors pasiektos didelės tymų vakcinos skiepijimo apimtys, susirgimų šia sunkia infekcine liga Lietuvoje daugėja. Lietuvoje vaikai nuo tymų skiepijami 15 mėn. ir 6-7 m. amžiaus kombinuota (MMR) vakcina.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Tymai (''imunitetas.lt'')
Sankt Feitas prie Glano

**Sankt Feitas prie Glano** (, ) – miestelis Karintijoje, pietų Austrijoje. Sankt Feito prie Glano apskrities administracinis centras. Įsikūręs Glano upės slėnyje. 12 525 gyventojai (2016 m. sausio 1 d. duomenys). Iki 1518 m. buvo istorinės Karintijos sostinė.

Kelių archeologinių kasynėjimų metu buvo nustatyta, kad gyvenvietė jau egzistavo Frankų imperijos valdymo laikais. Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas 1131 m. 1224 m. suteiktos miesto teisės.

## Galerija

Sankt Veit an der Glan Hauptplatz 1 Rathaus S-Ansicht 26052007 01.jpg|Rotušė
Sankt Veit Kirchplatz Stadtpfarrkirche hl. Dreifaltigkeit SO-Ansicht 26042015 2656.jpg|Bažnyčia
Sankt Veit an der Glan Burggasse 9 Herzogsburg SW-Ansicht 18102006 5028.jpg|Pilis


## Miestų partnerystė
*  Halternas, Vokietija
Pareškečio miškai

**Pareškečio miškai** – miškų masyvas Lietuvoje, Telšių rajone (vakarinis pakraštys – Rietavo savivaldybėje), 6 km į šiaurės vakarus nuo Varnių. Priklauso Telšių miškų urėdijos Varnių girininkijai ir Rietavo miškų urėdijos Tverų girininkijai. Apima 44,6 km² plotą. Masyvą sudaro Pareškečio, Rešketėnų, Tarvydų, Ankantų, Degėsio pelkės miškai.

Paviršius kalvotas, vietomis – lygus. Būdingi jauriniai, velėniniai jauriniai silpnai sujaurėję, jauriniai glėjiški smėliai bei priesmėliai, taip pat pelkiniai (žemapelkių, tapinių pelkių) dirvožemiai. Miškuose gausu ežerų: Stervas, Biržulis, Žiezdis, Kliokis, Salotas, Pūčkežeris. Gausu pelkių (Degėsio, Pabiržulio, Degėsio-Vartuvos, Utėlės ir kt.). Diduma miškų patenka į Virvytės baseiną: Rešketa (su Žiezde, Graužupiu); šiaurinis pakraštys – Minijos aukštupio baseine.

Medynai:
* pušynai: 49 %
* eglynai: 24 %
* beržynai: 17 %
* juodalksnynai: 3 %
* ąžuolynai: 3 %
* drebulynai: 2 %
* baltalksnynai: 2 %

Jaunuolynai sudaro 33 % medynų, pusamžiai medžiai 52 %, pribręstantys 13 %, brandūs 2 %.

Pareškečio miškuose sutinkami šernai, stirnos, briedžiai, elniai, vilkai, lapės, usūriniai šunys, barsukai, kiaunės, voverės, kiškiai, ūdros, bebrai, ondatros. Šiaurinė ir rytinė miškų dalis patenka į Varnių regioninį parką. Rytinėje dalyje įsteigtas Biržulio-Stervo ornitologinis draustinis.

Rytinę miškų dalį kerta plentas . Pareškečio miškuose įsikūrę kaimai: Upetos, Šilai, Adomaičiai, Kyvaičiai, Rešketėnai, Avižaičiai, Vertininkai, Šaltupiai, Ankantai, Tarvydai, Parešketis, Žirgų Ganyklos, Vilko Miškas.

## Šaltiniai
Dautarų pelkė

**Dautarų pelkė** arba ***Parakalnis*** – pelkė šiaurės Lietuvoje, Mažeikių rajone, 11 km į šiaurės rytus nuo Ylakių, 2 km į pietvakarius nuo Dautarų. Plotas – 5,36 km². Slūgso nusidriekusi iš šiaurės į pietus per 4 km. Šiaurėje siekia Latvijos sieną. Vakariniu pakraščiu teka Lūšis.

Didesnioji pelkės dalis – plynraistinė žemapelkė, šiaurės rytuose ir pietvakariuose – aukštapelkinė plynė.

Durpių klodo vidutinis storis 1,6 m (didžiausias – 7,5 m). Durpių ištekliai 6,8 mln. m³. Durpių peleningumas 4,9 %, susiskaidymas 28 %. Pelkės dugną dengia smėlis, priemolis.

## Šaltiniai
Kiaulytė

**Kiaulytė**, arba **epideminis parotitas** () – ūmi virusinė infekcinė liga,  pažeidžianti seilių ir kitas liaukas, centrinę nervų sistemą.  Dažniausiai serga vaikai nuo 2 iki 15 metų amžiaus. Jei anksčiau kiaulyte nėra sirgę ir yra neskiepyti, gali užsikrėsti ir vyresni vaikai bei suaugę. Jiems ligos eiga sunkesnė. Dažniausiai kiaulyte susergama žiemą ir pavasarį.

Ligą sukelia *Paramixo parotidis* virusai, priklausantys RNR virusų grupei. Jie greitai žūva paveikti aukštos temperatūros, ultravioletinių spindulių ar dezinfekuojančių medžiagų.

Liga plinta per seiles ir oro lašiniu būdu (iškvepiant, čiaudint), tiesioginio kontakto metu. Persirgęs žmogus įgyja ilgalaikį imunitetą. Apsisaugoti skiepijama kiaulytės vakcina. 

Ligonį vargina nedidelis karščiavimas, galvos, ryklės skausmas, sustiprėjantis rūgštaus maisto valgymo, kramtymo metu, seilių liaukų patinimas. Pasveikstama per 10 –11 dienų, jei procesas nepereina į kitus organus. Galimos komplikacijos: virusinis galvos smegenų dangalų uždegimas (meningitas), kasos uždegimas (pankreatitas), gali būti pažeistos lyties liaukos. Gydymas simptomiškas: esant reikalui, naudojami antipiretikai, diuretikai, kortikosteroidai.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Užkrečiamos ligos. Epideminis parotitas (kiaulytė)
Egotizmas

**Egotizmas** – perdėtas polinkis teikti pirmenybę tik savo interesams. Egotizmo nereikėtų painioti su egoizmu.

## Kilmė
Pirmasis terminą 1714 m. pavartojo anglų eseistas Džosefas Edisonas. Pasitelkdamas egotizmo sąvoką, jis savo savaitraštyje kritikavo amžininkus, pernelyg dažnai vartojančius įvardį „aš“ ir užsiimančius savęs vaizdavimu. XVIII a. grožinės literatūros kūriniuose nebuvo įprasta vartoti žodžio „aš“. Pavyzdžiui, anglų rašytojas Horacijus Volpolas savo romano „Otranto pilis“ pratarmėje 1764 m. rašė: „Skaitytojams taip maloniai priėmus šį kūrinį, poetui nelieka nieko kita, kaip tik paaiškinti, kuo remdamasis jis jį parašė.“ Nors užuot vartojus įvardį „aš“, rašoma trečiuoju asmeniu, autoriui, iki tol žinomam kaip politikui, tai nesutrukdė jau pirmajame sakinyje savęs pavadinti „poetu“ ir daugžodžiaujant apibūdinti save.

Terminą 1832 m. savo autobiografinėje knygoje „Egotisto memuarai“ vartojo prancūzų rašytojas ir filosofas Stendalis. Egotizmą jis skyrė į dvi rūšis: dorąjį ir bjaurųjį. Remdamasis doruoju egotizmu, jis kritiškai vertino savo kūrinius ir filosofijos svarbą, tuo tarpu bjaurusis egotizmas Stendaliui reiškė tą patį, ką ir Dž. Edisonui.

Šiais laikais egotizmo sąvoka yra įgavusi neigiamą konotaciją. Ja apibūdamas polinkis savyje matyti tik teigiamas savybes, jas apibūdinti daugžodžiaujant ir perdedant. Taip prarandamas realybės jausmas ir imama pervertinti save. Egotistiškas elgesys gali kenkti aplinkiniams, juo dažnai pasiekiamas priešingas efektas negu tas, kurio buvo siekiama vaizduojant save. Šiuo atžvilgiu egotizmas sietinas su narcisizmu, psichologijos terminu, 1914 m. pirmąkart pavartotu Zigmundo Froido.

## Šaltiniai

## Literatūra
* Otto Behaghel, Fritz Neumann, Karl Bartsch: *Der pathologische Egotismus bei Stendhal (H. Beyle)*, in *Literaturblatt für Germanische und romanische Philologie*, Bearbeitet von Fr. von Oppeln-Bronikowski, S. 167, 1944
* Otto Flake: *Versuch über Stendhal*, 1947
* Rudolf Kayser: *Stendhal: Oder, das Leben eines Egotisten*, 1928
Imunosupresija

**Imunosupresija**, arba **imuninis slopinimas** – žmogaus organizmo imuniteto slopinimas. Imunosupresija būna fiziologinė (priklausomai nuo organizmo konkrečių poreikių), patologinė (esant įvairioms ligoms ir patologinėms būsenoms) ir dirbtinė.

Fiziologinė imunosupresija stebima nėštumo metu. Ji būtina išvengti embriono imuninio atmetimo, nes genetiniu ir imunologiniu požiūriu jis yra pusiau svetimas transplantas nėščios moters gimdoje.

Patologinė imunosupresija pasireiškia visų pirma įvairiose įgimto ar įgauto imunodeficito būsenose, kuomet imuninė sistema neatlieka savo tiesioginių funkcijų, padidėja imlumas infekcijoms, organizmas nėra tinkamai saugomas nuo ligas sukeliančių bakterijų, virusų, grybelių, pvz., užsikrėtus AIDS, sergant spinduline liga.

## Gydymo forma

Dirbtinė imunosupresija yra svarbi autoimuninių ligų gydymo forma, kai tam tikrais reagentais tiesiogiai arba netiesiogiai slopinama DNR ir RNR sintezė. Nespecifinis imuninio atsako slopinimas vykdomas kortikosteroidais, antimetabolitais (purino analogais, folio rūgšties antagonistais), alkilinančiomis medžiagomis, tokiomis kaip ciklofosfamidu, jonizuojančiąja radiacija arba antilimfocitų serumu. 

Kaip profilaktinė priemonė, imunosupresija taikoma slopinant transplantuotų organų ir audinių atmetimą. Medikamentai, kurie slopina imuninę sistemą (pvz., puolančią svetimą, persodintą organą), vadinami imunosupresantais. Dėl jų naudojimo kyla šalutinis poveikis – didėja infekcijos ir navikinių ląstelių formavimosi imlumas. Šiuo atveju kyla tikimybė susirgti piktybinėmis odos ir kraujo ligomis, taip pat medžiagų ir riebalų apykaitos sutrikimais.

## Šaltiniai
Paraisčių durpynas

**Paraisčių durpynas** – durpynas Lietuvoje, Anykščių rajone, 5,5 km į pietryčius nuo Troškūnų, šalia Paraisčių, Dabužių miške. Užima 8,16 km². Durpynas slūgso fliuvioglacialiniame latake, išsidriekęs šiaurės rytų–pietvakarių kryptimi. Vakaruose išteka Nevėžis, pietuose – Šventosios intakas Susiena.

Vidurinę pelkės dalį sudaro nenusausinta žemapelkė. Vidinių sausmių bendras plotas – 2,6 ha. Nenusausintų durpių sluoksnio vidutinė storymė – 2,5 m, didžiausia – 8,8 m. Durpės daugiausia aukštapelkinės-kimininės, yra mišriojo, tarpinio, žemapelkinio tipo durpių. Durpių vidutinis susiskaidymas 26 %, peleningumas 4,8 %, vidutinis drėgnumas 90 %. Po durpėmis slūgso sapropelio sluoksnis (iki 2,5 m). Po juo guli smėlis.

Paraisčių durpyne nuo 1970 m. durpes kasė Jonavos durpių įmonė – 1985 m. ji pagamino 8100 t durpių kraiko. Dabar gavybą vykdo UAB „Poraistė“.

## Šaltiniai
Pantininkai

**Pantininkai** – rytų aukštaičių tarminė grupė. Būdinga tarimo ypatybė – vietoje bendrinės kalbos tvirtagalių dvigarsių *am*, *an*, *em*, *en* tariama *om*, *on*, *ėm*, *ėn*; pavyzdžiui: *k*'om**ps'' (vietoj ''kampas''), ''l**on**ks'' (vietoj ''lankas''), ''t**ėm**pt'' (vietoj ''tempti''), ''p**ėn**kts'' (vietoj ''penktas''). Kiti pantininkai tose vietose taria ''um'', ''un'', ''im'', ''in'' (atitinkamai: ''k**um**pas'', ''l**un**kas'', ''t**im**pt'', ''p**in*'ktas*). Tvirtapradžiai dvigarsiai tariami kaip ir bendrinėje kalboje.

Pantininkai, tariantys *om, on, ėm, ėn* gyvena šiaurinėje Lietuvos dalyje: Linkuvos, Pakruojo, Žeimelio, Šeduvos apylinkėse, o tariantys *um, un, im, in* – Ramygalos, Krekenavos apylinkėse.

## Šaltiniai
Paneikiškis

**Paneikiškis** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, 8,5 km į pietryčius nuo Antalieptės, 6,5 km į rytus nuo Daugailių. Ežeras lašo pavidalo, platėja šiaurės vakaruose. Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius 0,88 km, plotis iki 0,64 km. Altitudė 162,5 m. Ežero gylis siekia 2,9 m. Krantai daugiausia žemi, pelkėti, šiaurėje ir vakaruose statoki. Iš rytų prieina spygliuočių miškas. Vakarinėje pakrantėje stūkso Gilasai miškas, pietinėje – Gyvatyno ir Kloviškių miškai. Vietomis yra įsiterpę pievos ir dirbami laukai. Ežeras apaugęs vandens augalija. Vakaruose išteka upelis link Šventosios intako Šavašos. Tuoj į pietus nuo Paneikiškio, pelkaitėje telkšo Paneikiškaitis.

Šalia ežero įsikūrusios Bikeliškės ir Kloviškiai. Pietvakariniu krantu eina riba su Utenos rajonu.

## Šaltiniai
Orthomyxoviridae

* *[[Influenzavirus A]]*
* *[[Influenzavirus B]]*
* *[[Influenzavirus C]]*
* *[[Isavirus]]*
* *[[Thogotovirus]]*
* *[[Quaranjavirus]]*

 Grupė V (vgRNR(-))

**Ortomiksovirusai** () – RNR grupės apvalkalėtųjų virusų šeima. Virusų transkripcija vyksta paukščių ir žinduolių ląstelių branduoliuose ir citoplazmoje, plinta be pernešėjo, pažeidžia kvėpavimo organus. Tipiški atstovai – gripo virusai.

## Klasifikacija

Ortomiksovirusų šeimą sudaro 6 virusų gentys, tarp kurių pirmosioms trims gentims priklauso tipinės virusų rūšys, sukeliančios stuburinių organizmų gripą, įskaitant paukščius (žr. paukščių gripas), žmones ir kitus žinduolius:
* *[[Influenzavirus A]]* – užkrečia paukščius, žmones, kitus žinduolius, sukelia gripo pandemijas.
* *[[Influenzavirus B]]* – užkrečia žmones, taip pat ir ruoninius gyvūnus.
* *[[Influenzavirus C]]* – užkrečia žmones, kiaules ir šunis, sukelia lokalias epidemijas.
* *[[Isavirus]]* – užkrečia kai kurias lašišines žuvis (*Salmo*).
* *[[Thogotovirus]]* – tai arbovirusai, kuriais būna apsikrėtę nariuotakojai, ypač erkės ir uodai.
* *[[Quaranjavirus]]* – dažniausiai užkrečia minkštakūnes *[[Argasidae]]* šeimos erkes, kolonijomis perinčius vandens paukščius (padūkėlinius, žuvėdrinius ir garninius).

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Miksovirusai (''ligos.lt'')
Songs from the Tainted Cherry Tree

**Songs from the Tainted Cherry Tree** – debiutinis studijinis britų atlikėjos Diana Vickers albumas, išleistas 2010 m. balandžio 30 d. Albumo singlas „Once“ pasiekė pirmąją vietą Jungtinės Karalystės singlų reitinge. Nepaisant skirtingų kritikų įvertinimų, per pirmąją savaitę Jungtinėje Karalystėje buvo parduota per 35 tūkstančiai kopijų ir albumas debiutavo pirmojoje šalies albumų reitingo vietoje, tapdamas pirmuoju Vickers įrašu, pasiekusiu šią viršūnę.

2010 m. rugpjūčio mėnesio duomenimis, Jungtinėje Karalystėje parduota per 100 tūkstančių kopijų ir albumas tapęs auksiniu.

## Dainų sąrašas

## Išnašos
Akvitanijos Galija

**Akvitanijos Galija** (, ), dar žinoma tiesiog kaip **Akvitanija**, **Akvitanika** – Senovės Romos provincija dabartinės Prancūzijos pietvakariuose.

## Istorija
Iki romėnų nukariavimo regione gyveno susimaišę iberai (dar vadinami akvitanais) ir keltai. Romėnams šis regionas, kartu su kitais keltų gyvenamais regionais, buvo žinomas kaip Plaukuotoji Galija (). Taip jie skyrė ją nuo „Kelnėtosios Galijos“ (t. y. anksčiau užvaldytos Narbono Galijos).

58–50 m. pr m. e. visą Plaukuotąją Galiją nukariavo Julijus Cezaris. Netrukus šios teritorijos buvo padalintos į tris provincijas: Belgijos Galiją, Lugduno Galiją ir Akvitanijos Galiją. Pastaroji buvo mažiausia ir apėmė trikampį tarp Pirėnų, Atlanto vandenyo ir Garonos upės. Tačiau netrukus, apie 27 m. pr. m. e., jos teritorijos buvo išplėstos trigubai, atiduodant provincijai teritorijas iki pat Luaros. Vėliau provincijos administracinis centras iš Mediolanum Santonum buvo perkeltas į Burdigalą.

Po Diokletiano reformų III a. pabaigoje Akvitanijos Galija buvo suskaidyta į tris dalis:
* **Pirmoji Akvitanija** () – šiauriausia dalis;
* **Antroji Akvitanija** ();
* Trečioji Akvitanija, arba Novempopulanija () – pirminė Akvitanijos teritorija, kuri vėliau tapo žinoma kaip Gaskonija;

Visos trys Akvitanijos priklausė didesnei Vjieno diecezijai. Visi administraciniai vienetai nustojo egzistuoti V a., kuomet čia savo karalystę įkūrė Vestgotai. Nepaisant to, provincijos valdytas regionas dar ilgai istorijoje buvo žinomas kaip Akvitanija.

## Taip pat skaitykite
* Galija
* Romos imperija
* Arvernai
Paramyxoviridae

* žr. tekste

 Grupė V (vgRNR(-))

**Paramiksovirusai** () – RNR grupės apvalkalėtųjų virusų šeima. Žmogui sukelia paragripą, kiaulytę, tymus, taip pat užkrečia gyvūnus. 

Virusas patogeniškas, greitai prisitaikantis. Virionai yra sferinės formos, 150–200 nm skermens. Genomą sudaro viensiūlė nefragmentuota (–)RNR, dėl ko smarkiai ribojamas atsparumas mutacijai. Paragripo virusų gyvavimo ciklas vyksta ląstelės citoplazmoje, nes, priešingai nuo gripo virusų, paramiksovirusų transkripcijai nereikalinga iRNR.

## Klasifikacija

Anksčiau paramiksovirusai sudarė du pošeimius – *Paramyxovirinae* ir *Pneumovirinae*. 2016 m. gegužės mėn. duomenimis, paramiksovirusų šeimą sudarė 7 virusų gentys: 
* *[[Aquaparamyxovirus]]* (1 rūšis)
* *[[Avulavirus]]* (12 rūšių): Niukaslio liga
* *[[Ferlavirus]]* (1 rūšis)
* *[[Henipavirus]]* (5 rūšys)
* *[[Morbillivirus]]* (7 rūšys): tymų virusas, įvairių gyvūnų maro virusai
* *[[Respirovirus]]* (5 rūšys): žmogaus paragripo 1 ir 3 tipo virusai
* *[[Rubulavirus]]* (7 rūšys): žmogaus paragripo 2 ir 4 tipo virusai, kiaulytės virusas

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Miksovirusai (''ligos.lt'')
The Defamation of Strickland Banks

**The Defamation of Strickland Banks** – antrasis studijinis britų atlikėjo bei reperio Plan B albumas, išleistas 2010 m. balandžio 9 d. Albumas savo skambesiu skiriasi nuo ankstesniojo, kadangi šiame daugiau dėmesio skiriama atlikėjo dainavimui. Singlas „She Said“ sulaukė didelio populiarumo Jungtinėje Karalystėje ir pasiekė trečiąją vietą singlų reitinge, „Stay Too Long“ – devintąją, o „Prayin'“ – šešioliktąją.

Albumas sulaukė daugiausia teigiamų kritikų įvertinimų ir, per pirmąją savaitę pardavus per 68 tūkstančius kopijų, debiutavo pirmojoje Jungtinės Karalystės albumų reitingo vietoje, tapdamas pirmuoju Plan B įrašu, pasiekusiu šią viršūnę. „The Defamation of Strickland Banks“ buvo penktasis geriausiai parduodamas 2010 m. albumas Jungtinėje Karalystėje, pardavus per 826 tūkstančius kopijų. 2019 m. gegužės mėnesio duomenimis, Jungtinėje Karalystėje parduota per 1,4 milijono albumo kopijų.

## Dainų sąrašas

## Išnašos
Sankt Johan prie Pongau

**Sankt Johan prie Pongau** () – miestelis Zalcburgo žemėje, Austrijoje. Sankt Johan prie Pongau apskrities administracinis centras. 10 945 gyventojai (2016 m. sausio 1 d. duomenys).

Įsikūręs Zalcacho upės slėnyje, Rytinių Alpių papėdėje. Populiari vieta žygiams vasarą bei kalnų slidinėjimui žiemą. Į pietus nuo miestelio yra Lichtenšteino tarpeklis.

Vietovėje žmonių gyventa nuo bronzos amžiaus. Pirmą kartą paminėtas 1074 m.

## Galerija

Sankt Johann im Pongau.JPG|Zalcacho slėnis
Sankt Johann, kerk in straatzicht foto1 2011-07-17 17.33.JPG|Centras
Pankliškių miškai

**Pankliškių miškai** – miškų masyvas Lietuvoje, Šakių rajone, 8 km į šiaurę nuo Šakių. Priklauso Šakių miškų urėdijos Gelgaudiškio ir Plokščių girininkijoms. Apima 33,1 km² plotą. Masyvą sudaro Pankliškių, Juodgirio, Draustinės miško, Didžiosios girios miškai.

Paviršius lygus, kai kur supelkėjęs. Būdingi velėniniai glėjiški sujaurėję, velėniniai jauriniai glėjiški ir glėjiniai priemoliai ir moliai. Dalis miškų nusausinta. Šiaurine dalimi teka Šešupės intakas Jotija (su Bartupiniu), pietuose prasideda Jotijos intako Orijos intakai (Vikšrupis, Gėdupelis).

Medynai:
* beržynai: 45 %
* eglynai: 25 %
* uosynai: 18 %
* juodalksnynai: 5 %
* drebulynai: 4 %
* baltalksnynai: 3 %

Jaunuolynai sudaro 23 % medynų, pusamžiai medžiai 39 %, pribręstantys 21 %, brandūs 17 %.

Pankliškių miškuose sutinkami šernai, stirnos, briedžiai, elniai, lapės, usūriniai šunys, voverės, kiškiai, slankos, jerubės.

Pankliškių miškuose ir šalia jų įsikūrę kaimai: Pajotijys, Jotyškiai I, Stanaičiai, Šilerava, Būdelė, Pamiškiai, Ropiena, Bunikėliai, Naujokaičiai, Bundzai, Švarpliai, Vargšai, Zajošiai.

## Šaltiniai
Špitalis prie Dravos

**Špitalis prie Dravos** () – miestelis vakarinėje Karintijos žemės dalyje, Austrijoje. Špitalio prie Dravos apskrities administracinis centras. 15 505 gyventojai (2016 m. sausio 1 d. duomenys). Per miestelį nutiesta *Tauernbahn* geležinkelio linija, jungianti Filachą ir Zalcburgą. Netoli eina A10 *Tauern* greitkelis.

Miestelis įsikūręs pietinėje Gurktalio Alpių papėdėje, tarp Lurnfeldo baseino ir žemutinės Dravos slėnio.

Pirmą kartą paminėtas 1191 m. kaip nedidelė gyvenvietė, turinti ligoninę (*Spittl*) bei koplyčią. 1242 m. suteiktos miesto teisės.

## Galerija

Hauptplatzspittal.JPG|Pagrindinė miestelio gatvė
Spittal schloss porcia.jpg|Pilis
Rathaus in Spittal an der Drau.jpg|Rotušė


## Miestų partnerystė
*  Lionė, Vokietija
*  Pordenonė, Italija
*  Porcija, Italija
Paragripas

**Paragripas** () – ūminė virusinė infekcinė liga, sukeliama paramiksovirusų (1–4 tipo). Infekcija pažeidžia kvėpavimo takus, sukelia nosiaryklės, ryklės, gerklų, trachėjos, bronchų uždegimą. Skirtingai nei sergant gripu, paragripu persegama lengviau, be to, susidaro laikinas imunitetas. Ligai būdingas sezoniškumas. Užsikrečiama oro lašeliniu būdu. Ligos sukėlėjams imliausi 1-5 metų amžiaus vaikai. Ligą galima diagnozuoti virusologiniais ir serologiniais tyrimais. Vakcinos prieš paragripą nėra.

## Ligos požymiai, gydymas

Paragripui nebūdingas karščiavimas, kūno temperatūra nedaug pakilusi. Išskirtinis paragripo požymis – užkimęs balsas, taip pat ligonį vargina sloga, užgulta nosis, sausas kosulys. Galimos komplikacijos: ausies uždegimas, sinusitas, pneumonija. Gydoma mažinant ligos sukeltus simptomus, ligonio būklė pagerinama inhaliacijomis drėkinant kvėpavimo takus. Su gausiai vartojamais skysčiais pasišalina intoksikacijos produktai.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Paragripas (''infekcijos.lt'')
Akvitanija (reikšmės)

**Akvitanija** gali reikšti:

* Akvitanijos Galija – Romos imperijos provincija;
* Akvitanija – istorinis Europos regionas, kuriame buvo ši provincija;
* Akvitanijos karalystė – Frankų valstybės subkaralystė, egzistavusi VII-IX a.;
* Akvitanijos kunigaikštystė – viduramžių Europos valstybė, egzistavusi IX-XV a.;
* Akvitanija – Prancūzijos administracinis regionas, egzistavęs 1982–2016 m.;
* Naujoji Akvitanija – Prancūzijos administracinis regionas nuo 2016 m.;
* Akvitanija (laivas) – kelių Prancūzijos laivų pavadinimai;
* Akvitanija (traukinys) – Prancūzijos traukinio pavadinimas;
* 387 Aquitania – asteroido pavadinimas;
* Akvitanija (miestas) – Kolumbijos miesto pavadinimas.
Akvitanijos karalystė

**Akvitanijos karalystė** () − istorinė valstybė, su pertraukomis egzistavusi VI-IX a. Atskirais laikotarpiais vadinta **Akvitanijos kunigaikštyste**. Didžiąją dalį istorijos valstybės teritorijos užėmė pietvakarinę Prancūziją.

Iš pradžių sudarė dalį Merovingų frankų valstybės, VII a. II pusėje tapo nepriklausoma. Vėliau tapo viena Karolingų valdų. Po 843 m. formaliai priskirta Vakarų frankų karalystei.

## Raida
Būsimosios Akvitanijos kunigaikštystės teritorijose egzistavo Romos provincija Akvitanijos Galija, kuri vėliau buvo padalinta į tris smulkesnes provincijas: Pirmąją, Antrąją ir Trečiąją Akvitaniją. V a. regioną nukariavo Vestgotų karalystė, o 506 m. jį užėmė Chlodvigo Frankų valstybė. Sporadiški bandymai atskirti Akvitanijos kunigaikštystę kaip atskirą feodalinę teritoriją buvo 555-560 (kuomet čia valdė Chlotero I sūnus Chramas) ir 583-592, tačiau abiem atvejais jie buvo nesėkmingi.

Tikrasis Akvitanijos valstybės įkūrimas siejamas su 629 m., kuomet Merovingų karalius Chloteras II atskyrė pietines savo karalystės valdas sūnui Charibertui, kuris ir tapo pirmuoju Akvitanijos karaliumi. Jo sostine tapo Tulūza, bet jis taip pat valdė visą Gaskonę (romėnų Trečiąją Akvitaniją). Nors šio įkurta Merovingų dinastinė linija greitai nunyko, Akvitanijoje valdę kunigaikščiai stiprino nepriklausomybę, ir kuomet Frankų valstybėje į valdžią atėjo Karolingai, jų siuzereniteto nepripažino. Galutinė nepriklausomybė pasiekta valdant Edui Didžiajam (688–735). Tiesa, valstybei nuolat grasino tiek frankai iš šiaurės, tiek Kalifatas iš pietų.

768 m. nužudžius Akvitanijos kunigaikštį Vaiferį, Frankų karalius Karolis Didysis nukariavo Akvitaniją. Jos sostinė Tulūza atiduota valdyti Tulūzos grafams, ir iš jos išsivystė galinga Tulūzos grafystė. Likusi Akvitanija paversta karalyste, o jos karaliumi tapo Karolio mažametis sūnus Liudvikas. Kuomet šis 814 m. tapo Frankų imperatoriumi, Akvitanijoje paskyrė savo sūnų Pepiną I. Akvitanijos karalystė išbuvo Karolingų valdų sudėtyje iki 888 m. 877 m. metais jos karaliui Liudvikui tapus Vakarų frankų karaliumi, Akvitanijos karaliaus titulas tapo tik pavadinimu. Paskutinis juo titulavosi Karolis III Storasis.

Karalystės tradicijas pratęsė 852 m. Puatjė grafų giminės įkurta Akvitanijos kunigaikštystė. Vienas iš jos kunigaikščiu, Ranulfas II 888 m. save titulavo Akvitanijos karaliumi, tačiau po jo mirties 892 m. titulas nebenaudotas.

## Karaliai ir kunigaikščiai
* Merovingai
** Charibertas II (629–632)
** Chilperikas (632)
* Vietos kunigaikščiai ()
** Bogis (632–660)
** Feliksas (Akvitanija) (660–670)
** Lupas I (670–676)
** Edas Didysis (688–735)
** Hunaldas I (735–748)
** Vaiferis (748–767);
** Hunaldas II (767–769)
** Lupas II (768–781)
* Karolingai
** Liudvikas Pamaldusis (781-817)
** Pepinas I (817–838)
** Pepinas II (838-864), pretendentas
** Karolis II Plikagalvis (838–855)
** Karolis Vaikas (855–866)
** Liudvikas II Mikčius (866-879)
** Karlomanas II (879-882)
** Karolis III Storasis (882-888)
Palvė

**Palvė** – defliacinė akumuliacinė lyguma, susidaranti jūros pakrantėje; žemuma tarp apsauginės kopos ir slenkančiųjų kopų. Susidaro iš jūros smėlio, atpustyto vėjų nuo paplūdimio. Paviršius būna plynas, kauburiuotas, duburiuotas, gubrėtas.

Lietuvoje palvės susidaro pajūryje, pamaryje, Kuršių nerijoje. Būdingiausios yra Kuršių nerijos palvės – apaugusios mišku, žolėmis, krūmokšniais; smėlio dangos storis iki 12 m. Klaipėdos–Nemirsetos ruože palvės sluoksnis guli ant morenos, o Kuršių nerijoje – ant senesnio, eolinio smėlio. Lietuvos pajūrio palvė susiklostė XVII–XIX a.

## Šaltiniai
Jonušas Ostrogiškis

**Jonušas Konstantinovičius Ostrogiškis** (; g. apie 1554 m., m. 1620 m. rugsėjo 12 d.) – ATR valstybinis veikėjas, Belocerkovo, Boguslavo, Čerkasų, Kanevo ir Perejaslavlio seniūnas (1585–1593), Voluinės vaivada (1585–1593), Krokuvos kaštelionas (1593–1620), pirmasis Ostrogiškių ordinatas (1609–1620).

## Biografija

Paskutinis iš kunigaikščių Ostrogiškių giminės, Kijevo vaivados, kunigaikščio Konstantino Ostrogiškio ir Sofijos Tarnovskos vyresnysis sūnus. Buvo auklėjamas vokiečių imperatoriaus rūmuose, į žmonas paėmė vengrų grafaitę, pirmas iš Ostrogiškių atsivertė į katalikybę.

Po tėvo mirties karalius įsteigė Jonušui Ostrogiškių ordinaciją, kaip centrą kurį jis pasirinko perstatytą jo tam tikslui Dubno pilį. Dubne jis pastatė rūmus, kurie ir po šiai dienai stova, nors ir smarkiai perstatyti. Prieš savo mirtį pradėjo statyti Ostrogiškių pilį Varšuvoje.

## Šeima

### Žmonos ir vaikai
Jonušas Konstantinovičius Ostrogiškis buvo vedęs tris kartus. 1582 metais vadė vengrų grafaitę Siuzaną Seredi (1566–1596).
1597 metais antrą kartą vedė Kateriną Liubomirską (+1611), Vojnicos kašteliono ir Sandomiro seniūno Sebastijano Liubomirskio (1546–1613) ir Anos Branickos (1567–1639) dukterį. 1612 metais trečią kartą vedė Teofilę Tarlo (1595–1635), Sadecko kašteliono Zigmanto Tarlo dukteį.

Vaikai:
* Eleonora Ostrogiškė (1582–1618), 1-mas vyras – Podolės vaivada Jeronimas Jazloveckis (1570–1607), 2-ras vyras nuo 1609 m. Trakų kaštelionas Jonas Jurgis Radvila (1588–1625);
* Efrosinija Ostrogiškė (m. 1628), Braclavo ir vaivados, kunigaikščio Aleksandro Jonušo Zaslavskio (m. 1629) žmona nuo 1605 m.;
* Janas-Vladimiras (1617–1618), mirė prieš dvejus metus iki tėvo mirties.

Vyresnioji duktė nuo santuokos su Nesvyžiaus ordinatu Radvila vaikų neturėjo, o janesnioji, nuo santuokos (1622 m.)su savo tolimu giminaičiu Aleksandru Zaslavskiu (vienos šaknies su Ostrogiškiais) pagimdė Dominyką Vladislovą Zalavskį – įtakingą didiką, paveldėjusį senelio Ostrogiškių ordinaciją.

## Nuorodos

* Восстание Косинского
Library Genesis

**„Library Genesis“** arba **„LibGen“** – rinkmenų dalinimosi svetainė, kurioje talpinami moksliniai straipsniai, moksliniai veikalai ir kitos knygos.

Nuo 2012 m. veikiančioje duomenų bazėje patalpinta daugiau kaip 50 mln. mokslinių straipsnių (2016 m. sausio duomenimis). Taip pat daugiau nei 1 mln. akademinių knygų bei vadovėlių (2014 m. sausio duomenimis). Daugelis straipsnių yra įkeliami iš „Sci-Hub“ mokslinių straipsnių paieškos platformos. „LibGen“ talpina didžiąją dalį kada nors išleistų mokslinių straipsnių, o nauji straipsniai yra įkeliami kai gaunama užklausa „Sci-Hub“ paieškos sistemoje, kuriai daugybė mokslininkų duoda savo prieigą prie skirtingų pasaulio universitetinių bibliotekų.

Be kita ko, „LibGen“ teikia prieigą prie PDF formato bylų iš „Elsevier“ ScienceDirect interneto portalo.

## Teisėtumas

2015 m. „Elsevier“ apkaltino „LibGen“ teikiant piratinę prieigą prie knygų ir straipsnių. „LibGen“, kaip pranešama, registruota Rusijoje ir Amsterdame, todėl neaišku, kurios šalies teisės aktai taikomi svetainei, ir ar atsakovai atvyks į bylos nagrinėjimą JAV teisme. „LibGen“ įrankį blokuoja keli Jungtinės Karalystės interneto ryšio tiekėjai, tačiau teigiama, jog tokios DNS pagrindu vykdomos blokados yra neefektyvios. 2015 m. spalio pabaigoje Niujorko apygardos teismas įsakė „LibGen“ nutraukti veiklą ir nustoti naudoti domeno vardą libgen.org, tačiau svetainė tebėra pasiekiama naudojantis kitais domenais.

## Šaltiniai
Paliūnų ežeras

**Paliūnų ežeras** – ežeras pietvakarių Lietuvoje, Lazdijų rajone, apie 7 km į pietvakarius nuo Seirijų, 0,3 km į pietryčius nuo Babrų ežero. Altitudė 124 m. Ežeras pailgo pavidalo. Ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus 0,78 km, plotis iki 0,6 km. Gylis siekia 13 m. Vakarinis ir pietrytinis krantai aukšti, kiti žemesni, kai kur supelkėję, daugiausia apaugę medžiais. Vakarinėje ir šiaurinėje pakrantėse auga miškeliai, kitur plyti pievos, dirbami laukai. Į Paliūnų ežerą suteka 5 upokšniai, šiaurėje išteka Sutrės upelis į Senkučio ežerą (Šešupės baseinas).

Rytiniame ežero krante įsikūręs Paliūnų kaimas, vakariniame – Prapuntų kaimas.

## Šaltiniai
Telfsas

**Telfsas** () – miestelis Insbruk Lando apskrityje, Tirolio žemėje, vakarų Austrijoje. Nutolęs 27 km į vakarus nuo Insbruko. Trečia pagal dydį Tirolio savivaldybė. 15 361 gyventojas (2016 m. sausio 1 d. duomenys). Miesto teisės suteiktos 1908 m. 

## Galerija

Telfs-Rathaus.JPG|Rotušė
Bahnhof-Telfs-Pfaffenhofen.JPG|Traukinių stotis
Pfarrkirche Peter und Paul in Telfs.jpg|Telfso Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia
Minarett Telfs Tirol.JPG|Minaretas
Valsas-Zycenheimas

**Valsas-Zycenheimas** () – savivaldybė Austrijoje, Zalcburgo žemėje, tarp Zalcburgo ir Vokietijos sienos; faktinis Zalcburgo priemiestis. Šalia yra Zalcburgo oro uostas, seniau veikė svarbus Valzerbergo pasienio kontrolės punktas. Yra Red Bull Arena stadionas, kuriame rungtyniauja futbolo klubas „Red Bull Salzburg“.

Savivaldybę sudaro 10 gyvenviečių (didžiausios: Valsas, Zycenheimas, Himelraichas, Fihauzenas, Valzerfeldas).

## Istorija

Zycenheimas gyvenamas nuo romėnų laikų. 1690 m. jame įkurti Zalcburgo arkivyskupų rūmai – Kleshaimo pilis (dabar kazino). Kaip dvilypė savivaldybė įkurta 1948 m.

## Sportas
* Red Bull Salzburg – futbolo klubas.
* „Red Bull Arena“ – stadionas, kurio talpa x tūkst. žiūrovų.
Ščecino tramvajus

**Ščecino tramvajus** () – viena iš susisiekimo priemonių Ščecine. Ščecinas yra vienas iš penkiolikos Lenkijos miestų, kur veikia tramvajus.

Tramvajai Ščecine pradėjo kursuoti 1879 m. rugpjūčio 23 d. Maršrutų ilgis šiuo metu yra 119 kilometrai. Iš viso Ščecino tramvajaus maršrutuose yra 104 stotelės.

„Tramwaje Szczecińskie“ teikia keleivių vežimo ir aptarnavimo paslaugas tramvajais Ščecine: įmonė turi 204 tramvajus.

## Maršrutai

## Tramvajai

### Eksploatuojami modeliai

## Šaltiniai
Virofagas

**Virofagas** – dvigrandės DNR virusas, savybėmis panašus į satelitinius virusus. Virofagai, kaip ir satelitiniai virusai, inhibuoja arba sutrikdo šeimininką koinfekuojančių pagalbinių virusų reprodukciją. Kitaip nei satelitinių virusų DNR, virofagų DNR koduoja replikacijos baltymus. Laikoma, kad transkripcijai virofagai naudoja pagalbinių virusų baltymus. Virofagai, kaip ir kai kurie satelitiniai virusai, paprastai kelia grėsmę pagalbinių virusų reprodukcijai (išimtis – Zamilon virofagas).

## Taksonomija
Virofagai klasifikuojami kaip siūlomos šeimos *Lavidaviridae* dviejų genčių *Sputnikvirus* ir *Mavirus* atstovai. Kai kurie iš žinomų virofagų:
* Sputnik virofagas
* Mavirus virofagas
* Organic Lake virofagas
* Zamilon virofagas

## Šaltiniai
Tongiečiai

**Tongiečiai** – polineziečių tauta, gyvenanti Tongoje. Populiacija – 120 tūkst. žmonių (XX a. II pusė). Taip pat gyvena išeivijoje Australijoje, Naujojoje Zelandijoje, Kanadoje. Kalba austroneziečių kalbų šeimos, rytų austroneziečių šakos tongiečių kalba. Taip pat šneka angliškai. Kalbai raštas (lotynų raidyno pagrindu) sukurtas XIX a. Dauguma tikinčiųjų – krikščionys (metodistai, katalikai, mormonai, anglikonai).

Tongiečių protėviai, Lapitos kultūros nešėjai, Tongą pasiekė apie XIII–XII a. pr. m. e. Tongos salynas tapo svarbiu polineziečių kultūros vystymosi centru. Nuo X–XI a. čia susidarė stipri gentinė santvarka, iškilo vadai. Nuo XVIII a. antros pusės vyko etninė konsolidacija, kūrėsi valstybiniai dariniai, vadovaujami šventojo valdovo (*tui tonga*), iš pasaulietinio vado (*hou*). Konsolidaciją paskatino ir nuo XVII a. prasidėję kontaktai su europiečiais. Nuo XX a. susidarė literatūrinė kalba.

Tradiciniai verslai – rankinė žemdirbystė (kolokazija, jamsai, manijokai, batatai). Nuo XVIII a. sparčiai pradėjo vystytis amatai (medžio drožyba, tapos pluošto gamyba). Vystoma medienos kirtimo ir apdirbimo pramonė. Būstas stačiakampio plano, stulpinio karkaso, su dvišlaičiu palmių lapų stogu. Tradicinė apranga – apsiaustai arba sijonai iš tapos pluošto, papuošalai iš kriauklių, plunksnų, augalinio pluošto, paplitęs kūno tatuiravimas. Tongiečių virtuvei būdingi augaliniai, rečiau žuvies patiekalai. Švenčių progomis valgydavo kiaulieną, šunieną.

Tradicinę tongiečių bendruomenę sudaro didžiosios šeimos, vadovaujamos tarybos (*fono*), renkamos iš šeimų galvų. Santuoka monogaminė, bet žyniai praktikavo poligamiją. Išvystę muzikos, šokio, žaidimo menus. Turi profesionalių dainininkų. Tongiečių tradicinei religijai (žr. polineziečių mitologija) buvo būdingas gausus, hierarchiškas dievų panteonas.


Webber, John - Poulaho king of the Friendly Islands -Tonga- & Woman of Eaoo -Eua Island, Tonga-, published in London by Alexander Hogg in 1790.jpg|Tongiečiai (XVIII a. pab. piešinys)
Taparub.jpg|Tapos gamyba
Men from Niuatoputapu, 1969.jpg|Vyrai iš Niuatoputapu (1969 m.)
Ma'afu, photograph by Captain R. Stewart.jpg|Tongiečių vadas (*tui tonga*) Maafu (1876 m.)


## Šaltiniai
Nature

**„Nature“** () – Didžiosios Britanijos tarpdisciplininis labiausiai pasaulyje cituojamas mokslo žurnalas. Leidinys pradėtas leisti nuo 1869 m. Leidėjas – „Nature Publishing Group“. Vyriausioji redaktorė – Magdalena Skipper. Redakcija įsikūrusi Londone. Žurnalas taip pat turi biurus Niujorke, San Franciske, Vašingtone, Tokijuje, Paryžiuje, Miunchene ir Beizingstoke.

Kitaip nei daugelis kitų mokslinių žurnalų, kurie apžvelgia siaurą mokslinę sritį, „Nature“ bei „Science“ žurnalai apžvelgia visas mokslo šakas. Žurnale publikuojami originalūs moksliniai straipsniai, knygų ir meno apžvalgos, mokslinės fantastikos tekstai, mokslininkų laiškai ir kitokia informacija. Naujausi žurnalo numeriai prieinami tik prenumeratoriams.

2015 m. pirmojo leidinio cituojamas indeksas siekė 38.138, o pastarajo 34.661.

## Istorija

Pirmąjį žurnalo „Nature“ numerį 1869 m. lapkričio 4 d. išleido anglų fizikas seras Joseph Norman Lockier, kuris išliko žurnalo redaktoriumi iki 1919 m.

Nuo 2005 m. žurnalas publikuoja podkastus, kuriuose trumpai aptariami mokslo ir leidybos laimėjimai per pastarąją ar dvi savaites.

Nuo 2015 m. žurnalas priklauso bendrovei „Springer Nature“.

## Turinys
Moksliniai straipsniai leidžiami žurnale yra originalūs ir yra daugiausiai skaitomi kitų tyrėjų, o naujienos pateikiamos svetainėje skirtos tiek mokslininkams, tiek plačiajai visuomenei. Žurnale randami vedamieji straipsniai, naujienos, didieji straipsniai, liečiantys bendro pobūdžio mokslines temas, tame tarpe einamuosius įvykius, finansinės paramos, verslo, mokslinės darbo etikos temas ir didžiųjų mokslinių atradimų straipsnius. Žurnale taip yra skiltys, apžvelgiančios knygas ir meną. Likusi žurnalo dalis skirta moksliniams straipsniams bei mokslininkų laiškams. Kadangi žurnalas yra prestižinis, tai dalis spausdintų straipsnių būna paskelbiami kaip santraukos, o papildoma medžiaga randama žurnalo svetainėje.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
Mykolas Vodzickis

**Mykolas Vodzickis** (1687 m. spalio 13 d. – 1764 m. sausio 1 d., Varšuva) – Romos-katalikų ir ATR valstybinis veikėjas, Peremyšlio vyskupas nuo 1760 m. rugsėjo 22 d. iki 1764 m. sausio 1 d., Karūnos pakancleris (1746).

## Biografija
Lenkijos bajorų Vodzickių giminės atstovas, herbo „Leliva“ savininkas. Krokuvos miestelėno, Rogovo valdytojo Jano Lavrentijaus Vodzickio sūnus.

Červinsko (nuo 1746) ir Mogilsko abatas (nuo 1752), Sandimiro kanauninkas (nuo 1709), Lenčicos scholastikas, Krokuvos kanauninkas (nuo 1713), Krokuvos vyskupijos administratorius, Krokuvos dekanas (1731), Prokocimo (Krokuvos rajonas) valdytojas.

1746 metais Mykolas Vodzickis gavo Karūnos pakanclerio pareigybę. 1760 m. sausio 22 d. Šventasis sostas paskyrė jį Peremyšlio vyskupu. 1761 m. balandžio 12 d. buvo įšventintas į vyskupus.

## Apdovanojimai
Baltojo erelio ordino kavalierius (1735).

## Literatūra
* Jerzy Seweryn Dunin-Borkowski, Genealogie żyjących utytułowanych rodów polskich, Lwów 1895

## Nuorodos
* Информация на сайте католической иерархии