open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Armėnija (Romos provincija)

**Armėnija** buvo trumpalaikė Romos provincija. Ji apėmė dabartinės Armėnijos teritoriją, o taip pat dalį Turkijos, Irako, Gruzijos, Azerbaidžano. Provincija kontroliavo didžiąją dalį Senovės Armėnijos regiono.

Nuo IV a. buvo Bizantijos imperijos provincija, bet užėmė mažesnes sritis.

## Raida
Nuo IV a. pr. m. e šiose žemėse egzistavo Armėnijos karalystė valdoma Artašesidų dinastijos. Tačiau šiai karalystei nusilpus, 66 m. pr. m. e. romėnai ją pavertė savo kliente ir sutiprino joje įtaką. Nuo I a. vidurio dėl kontrolės Armėnijoje Romos imperija pastoviai kovojo su Partų imperija. Galiausiai partams pavyko įtvirtinti Armėnijoje sau giminingą valdovų Aršakidų liniją, tačiau valdovai turėjo būti tvirtinami Romos imperijos. 

114 m. imperatorius Trajanas sustiprino Romos imperiją, įvedė savo armijas į Armėniją, užėmė sostinę Artašatą ir nuvertė partų kilmės valdovą Partamosirį, inkorporuodamas Armėniją į imperiją kaip provinciją.

Jau po kelerių metų, 118 m. Trajanui mirus, jo įpėdinis Adrianas nusprendė neišlaikyti šios provincijos, ir ją panaikino, atkurdamas Armėnijos karalystę kaip Romos klientę. Ši situacija tęsėsi iki karalystės padalinimo 363 m.
Zvenyhorodka

**Zvenyhorodka** () – miestas vidurio Ukrainoje, Čerkasų srityje, 114 km į pietvakarius nuo Čerkasų, prie Hnylyj Tikyčiaus upės. Rajono centras. Už 12 km yra geležinkelio stotis prie Christinovkos–Cvetkovo linijos. Maisto (daugiausia sūrių gamybos) pramonė. Veikia krašto muziejus, istoriko Ahatanhelo Krymskio sodyba-muziejus.

## Istorija
Zvenyhorodka šaltiniuose minima nuo 1545 m. Magdeburgo teisės suteiktos 1792 m.

## Šaltiniai
Barčiai (Nachimovas)

**Barčiai** (, nuo 1938 m. *Barschen*, nuo 1946 m. ***Nachimovas***, ) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 21 km į šiaurės rytus nuo Pilkalnio, 17 km į pietryčius nuo Lazdynų, prie Ežerupės.

## Istorija

Įkurtas 1685 m. 1785 m. buvo šatulinių kulmiškių kaimas su 11 ugniakurų, 1821 m. – šatulinių kulmiškių kaimas su 60 gyventojų. 1723–1818 m. priklausė Įsruties apskrities Grumbkaukaičių domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Visbarynų valsčiui. Tikintieji iki 1793 m. priklausė Viliūnų, vėliau – Šilėnų evangelikų liuteronų parapijai. Po Antrojo pasaulinio karo kaimui suteiktas rusiškas pavadinimas, bet paties kaimo neišliko. Nuo 2008 m. jo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietei.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Asirija (Romos provincija)

**Asirija** buvo trumpalaikė Romos provincija, egzistavusi 116-118 m. Ji apėmė dalį dabartinio Irako. Provincija kontroliavo didžiąją dalį Asirijos regiono.

## Raida
Nuo pirmųjų mūsų eros amžių šiose žemėse egzistavo Adiabenos karalystė, kuri buvo Partų imperijos vasalė. 
114 m. imperatorius Trajanas sustiprino Romos imperiją, ir nukariavo nemažas sritis rytuose. 116 m. įvedė savo armiją į Asiriją, kitapus Tigro upės ir sutriuškino Adiabenos karalių Meharaspį. Asirija buvo viena iš trijų Trajano sukurtų provincijų Azijoje (kitos dvi buvo Armėnija ir Mesopotamija).

Jau po kelerių metų, 118 m. Trajanui mirus, jo įpėdinis Adrianas nusprendė neišlaikyti šios provincijos, nes tai buvo pernelyg brangu ir rizikinga. Panaikinus provinciją, teritorijoje kontrolę vėl perėmė Partų imperija.
Girtablulu

**Girtablulu** () – iš dalies žmogaus, iš dalies paukščio ir skorpiono pavidalo būtybė Mesopotamijos mitologijoje. Literatūroje dar sutinkamas terminas *skorpionas-žmogus*.

Buvo vaizduojamas su barzdota žmogaus galva, paukščio pasturgaliu ir nagais, skorpiono uodega, varpa su gyvatės galva. Galėjo būti tiek su sparnais, tiek be jų. Vaizduotas dėvintis galvos apdangalą su ragais – dieviškumo simbolį. Girtablulu jau vaizduotas Trečiosios Ūro dinastijos bei Akado imperijos laikų mene, nors atvaizdų, datuojamų šiais laikotarpiais, aptikta nedaug. Girtablulu dažniausiai sutinkamas Naujosios Asirijos karalystės ir Naujosios Babilonijos karalystės laikų mene. Tokios būtybės dar buvo vaizduojamos helenizmo laikais.

Nėra aišku, ar Kasitų dinastijos, Naujosios Asirijos karalystės, Naujosios Babilonijos karalystės bei Seleukidų imperijos laikų mene vaizduota būtybė su žmogaus galva, paukščio kūnu ir kojomis bei skorpiono uodega taip pat yra Girtablulu. Ikonografinis šios būtybės vaizdavimas gana ženkliai skyrėsi.

Girtablulu buvo siejami su saulės dievu Šamašu, neretai vaizduojami prilaikantys sparnuotą saulės diską. Naujosios Asirijos karalystės laikotarpiu buvo tikima, kad Girtablulu yra galingi sergėtojai nuo demonų. Asirų įrašuose nurodoma medines šių būtybių skulptūrėles naudoti apsauginės magijos ritualuose. Tokių ritualų buvo aptikta viename urartų Teišebaini miesto sandėlyje. Teišebaini įrašuose (VII a. pr. m. e.) minimos ne tik vyriškųjų, bet ir moteriškųjų Girtablulu statulėlės. Vis dėlto moteriškųjų Girtablulu atvaizdų nėra aptikta.

Kaip viena iš Tiamat sukurtų būtybių (greta Bašmu, Mušhušu, Kusariku), minimas kosmogoniniame babiloniečių epe „Enuma Eliš“. Gilgamešo epe minimi vyriškasis ir moteriškasis Girtablulu. Čia šios dvi grėsmingos išvaizdos būtybės saugo Mašu kalno, kur teka saulė, vartus.

## Šaltiniai
Kojima Productions

**Kojima Productions Co., Ltd.** – japonų įmonė, kurianti kompiuterinius žaidimus. Įkurta 2005 m. kaip „Konami“ dukterinė įmonė, vėliau, vyriausiajam žaidimų dizaineriui Hideo Kojima palikus „Konami“, buvo laikinai išformuota. Naujai įsteigta 2015 m. gruodį kaip nepriklausoma studija.

## Istorija
Įsteigta 2005 m. kaip „Konami“ dukterinė įmonė. Studijos gyvavimo laikotarpiu daugiausia dirbo prie kompiuterinių žaidimų serijos „Metal Gear“.

2015 m. pavasarį žiniasklaidoje buvo girdėti atgarsiai apie nesutarimus tarp „Konami“ valdybos ir vyriausiojo žaidimų dizainerio Hideo Kojima. Kovo 3 d. „Konami“ paskelbė, kad jie uždarinės atskiras studijas, ypač „Kojima Productions“. Anot vidinių šaltinių, kalbos apie restruktūrizavimą pasklido būtent dėl pastarųjų nesutarimų tarp Hideo Kojima ir „Konami“. Netrukus Hideo Kojima vardas buvo pašalintas iš visos rinkodarai skirtos medžiagos bei įmonės darbuotojų sąrašo įmonės internetinėje svetainėje, o pati studija išformuota. Naujai įsteigta 2015 m. gruodį kaip nepriklausoma studija.

## Žaidimai
: *Pastaba: žaidimai, išleisti po nepriklausomos studijos forma*

## Pastabos

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Elias Lönnrot

**Elijas Lionrotas** (, 1802 m. balandžio 9 d. Samatyje, Švedijos karalystėje – 1884 m. kovo 19 d. Samatyje, Didžiojoje Suomijos kunigaikštystėje, Rusijos imperijoje) – suomių gydytojas, filologas ir folkloro rinkėjas. Labiausiai žinomas kaip suomių–karelų tautinio epo „Kalevala“ sudarytojas.

## Biografija
Gimė labai skurdžioje šeimoje. 1822 m. Abo (dabartinio Turku) karališkojoje akademijoje pradėjo studijuoti mediciną. Lygia greta su medicina domėjosi folkloru ir 1824 m. išvyko į pirmąją ekspediciją, kurioje užrašinėjo žodinę liaudies kūrybą. 1827 m. apgynė disertaciją „Viainiamioinenas, senovės suomių dievas“. 1827 m. akademija sudegė, taigi buvo perkelta į Helsinkį. E. Lionrotas akademiją baigė 1832 m. ir įgijo medicinos daktaro laipsnį.

E. Lionrotas gavo gydytojo darbo vietą Kajanyje Suomijos rytuose, kur tuo metu siautė badas ir epidemijos. Ten jis išgyveno 21 m.

Jis tęsė ir folkloro rinkimo darbą, vyko į ekspedicijas. Kadangi vakarų Suomijoje senovinių dainų buvo išlikę mažai, jis keliavo po Kareliją, Laplandiją ir Kolos pusiasalį.

Grįsdamasis surinkta medžiaga E. Lionrotas sudarė epą „Kalevalą“ (vadinamąją „senąją Kalevalą“), ji buvo išleista 1835 m.

1840 m. išleido liaudies dainų rinkinį „Kanteletara“. 1842 m. išleido patarlių rinkinį *Sananlaskuja*, o 1844 m. – mįslių rinkinį. 

1849 m. išleista papildyta „Kalevalos“ versija.

1853 E. Lionrotas buvo pakviestas į Helsinkio universitetą eiti suomių kalbos ir literatūros profesoriaus pareigas.
Jis darbavosi ir botanikos srityje, ir 1860 m. išleido veikalą „Suomijos flora“.

1962 m. jis paliko profesoriaus darbą ir grįžo į gimtąjį Samatį.

Nuo 1866 iki 1880 m. E. Lionrotas prisidėjo prie švedų–suomių žodyno sudarymo. Daugybę suomių kalbos mokslinių terminų (ypač filologijos ir botanikos) sugalvojo būtent E. Lionrotas.

## Išnašos
Mario Cecchi Gori

**Mario Čeki Gori** (; 1920 m. kovo 21 d. – 1993 m. lapkričio 5 d.) – italų kino prodiuseris.

## Biografija
### Kinas
Savo veiklą pradėjo kaip prodiuserio asistentas 1954 m. kuriant filmą „Atostogos su gangsteriu“, o pirmąjį filmą, „La mina“, savarankiškai prodiusavo 1958 m. Viso per savo karjerą jis prisidėjo daugiau kaip prie 160 filmų, daugiausia sukurtų Italijoje, ir dirbo su žymiausiais šalies režisieriais (Damiano Damiani, Ettore Scola, Dino Risi). 8-ame praėjusio amžiaus dešimtmetyje prodiusavo eilę filmų su Adriano Celentano bei Sergio Corbucci kurtas komedijas.

Nuo 1980 m. dirbo kartu su savo sūnumi, taip pat prodiuseriu Vittorio Cecchi Gori. 

Filmas „Il postino“, oficialiai išleistas jau po jo mirties, tapo pirmuoju italų filmu, nominuotu Oskarui geriausio filmo kategorijoje (tais metais laimėjo Mel Gibson režisuota „Narsioji širdis“).

### Futbolas
1990 m. Mario šeima įsigijo futbolo klubą „ACF Fiorentina“ ir jis tapo jo prezidentu bei užėmė šį postą iki savo mirties 1993 m. Vėliau šias pareigas perėmė sūnus Vittorio, o klubas 2001 m. vos išvengė bankroto ir atsidūrė ketvirtoje pagal stiprumą šalies lygoje. Jį pavyko išgelbėti tik naujiesiems savininkams.

## Dalinė filmografija
* Atostogos su gangsteriu (1954)
* Neištikimybė itališkai (1966)
* Brankaleonės armija (1966)
* Tigras (1967)
* Pranašas (1968)
* Kur tu eini nuoga? (1969)
* Detektyvas Belis (1969)
* Kitaip mes supyksim! (1974)
* Blefas (1976)
* Sudie ir amen (1977)
* Mano žmona ragana (1980)
* Tūzas (1981)
* Beprotiškai įsimylėjęs (1981)
* Bingo Bongo (1982)
* Atostogos Amerikoje (1984)
* Nusikaltimas „Formulėje 1“ (1984)
* Ryšys per piceriją (1985)
* Jis blogesnis už mane (1985)
* Bambeklis (1986)
* Universalinė parduotuvė (1986)
* Aš ir mano sesuo (1987)
* Il volpone (1988)
* Šį vakarą pas Alisą (1990)
* Il postino (1994)

## Pagrindiniai apdovanojimai
* Oskaras (nominacija) – geriausias filmas („Il postino“, 1996)
* BAFTA – geriausias filmas ne anglų kalba („Il postino“, 1996)
* David di Donatello – geriausias filmas („Questa specie d‘amore“ , 1972), geriausias prodiusavimas („Il tigre“, 1967; „Turne“ (1990))
* Europos kino apdovanojimas – Europos metų filmas („Lamerica“, 1994)
* Nastro d'argento – geriausias prodiuseris (1972, 1982, 1989, 1991, 1995) 

## Nuorodos
* IMDb profilis
Gabriel García Moreno

**Gabrielis Garsija Morenas** (*Gabriel García Moreno*, 1821 m. gruodžio 24 d. Gvajakilyje – 1875 m. rugpjūčio 6 d. Kite) – Ekvadoro teisininkas, politikas, Ekvadoro prezidentas.

1844 m. spalio 26 d. Kito universitete gavo teisės daktaro laipsnį. 1848 m. kovo 30 d. tapo advokatu.

1861 m. balandžio 2 d. inauguruotas Ekvadoro prezidentu. 1862 m. sudarė konkordatą su Pijumi IX. Prezidento kadencija baigėsi 1865 m. rugpjūčio 27 d. Po to jis buvo paskirtas Ekvadoro ambasadoriumi Čilėje.

1869 m. kovą patvirtintas laikinai einančiu prezidento pareigas. 1871 m. sausio 18 d., vienintelis iš valstybių vadovų, pareiškė protestą, kai Italijos karalystės pajėgos užėmė Romą. Atsakydamas Pijus IX kovo 27 d. breve suteikė jam Pijaus IX ordiną.

Moreno buvo perrinktas prezidentu, bet buvo nužudytas 1875 m. rugpjūčio 6 d. mačete.

## Išnašos
Meksikos vyrų beisbolo rinktinė

**Meksikos vyrų beisbolo rinktinė** – Meksikai atstovaujanti nacionalinė vyrų beisbolo komanda, kurią kontroliuoja Meksikos beisbolo federacija.

## Dalyvavimas čempionatuose
### Olimpinės žaidynės

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Muhamedas Nadiras

**Muhamedas Nadiras** (‎1883 m. balandžio 9 d. – 1933 m. lapkričio 8 d.) –  Afganistano karalius, valdęs 1929−1933 m.

## Biografija

Muhamedas Nadiras gimė 1883 m. balandžio 9 d. Dehradūne. Jis buvo barakzajų genties Mohamedzajų klano sardaro Muhamedo Jusufo sūnus. Jo senelis Muhamedas Jahija turėjo įtakingą padėtį emyro Habibulos valdymo 1901−1919 m. metu. Muhamedas Nadiras tarnavo kariuomenėje, 1912 m. užsitarnavo leitenanto laipsnį, 1914 m. − generolo. Jis 1919 m. pasižymėjo Trečiojo anglų-afganų karo metu ir valdant emyrui Amanulai 1919 m. lapkritį tapo Karo reikalų ministru, dirbo provincijų administravimo pervarkoje. Greitai santykiai tarp jo ir emyro pašlijo. Emyras jį įtarė ryšiais su pasienio gentimis, o Nadirui neįtiko Amanulos reformų modernumas. 1923 m. jis pasitraukė iš karo ministro pareigų ir išvyko iš šalies. Apsigyveno Prancūzijoje, kur 1924−26 m. ėjo Afganistano ministro pareigas, iš kurių irgi pasitraukė savo noru ir gyveno Prancūzijos pietuose. Pasitraukęs iš šalies Muhamedas Nadiras išlaikė aukštą reputaciją afganistaniečių tarpe, tad, kai 1929 m. sausį Amanula atsisakė sosto ir Kabule valdovu pasiskelbė tadžikų plėšikas Habibula Kalakanis, jis nusprendė grįžti į Afganistano politiką. Jį parėmė įtakingi broliai bei slaptai britai, suteikę finansinės paramos ir ginklų jo rėmėjams. Jis nesunkiai sutelkė pasienio genčių rėmėjų pajėgas ir per 6 mėnesių kampaniją užėmė Kabulą. 1929 m. spalio 15 d. jis paskelbtas Afganistano karaliumi. 1930 m. numalšinti maišitininkai Kohdamane ir 1931 m. Herate, taip suvienijant Afganistaną.

Vidaus politikoje Muhamedas Nadiras prisilaikė konservatyvizmo ir nuosaikaus modernizmo. 1931 m. jis patvirtino naują Afganistano konstituciją, kuria buvo panaikintos Amanulos įvestos naujovės, tačiau nauja tvarka nebuvo tokia konservatyvi ir islamistinė kaip bandyta įvesti Habibulos Kalakanio. Konstitucijoje įtvirtinta paveldimos konstitucinės monarchijos forma, valdžių atskyrimas ir šariatu paremtos teisėtvarkos galiojimas. Užsienio politikoje Muhamedas Nadiras palaikė gerus ryšius su britais ir išvarė basmačių grupuotes iš Afganistano, 1931 m. pasirašė neutraliteto ir neagresijos aktą su SSRS. 1932 m. jis leido įsteigti pirmąjį Aghanistano banką ir veikti prekybos su užsienio šalimis bendrovėms, kurias apmokestinus papilnėjo valstybės iždas. Muhamedas Nadiras persekiojo savo politinius oponentus ir tai privedė prie pasikėsinimo 1933 m. lapkričio 8 d., kai jis buvo nužudytas. Po jo valdė Muhamedas Zahiras.

## Šaltiniai
* Enciklopedija Iranica
Širas Ali

**Širas Ali** (; ‎apie 1825 m. – 1879 m. vasario 21 d.) – Afganistano emyras, valdęs 1863–1866 m. ir 1868–1878 m.

## Biografija

Širas Ali buvo Afganistano emyro Dosto Muhamedo trečiasis sūnus. Jis tikriausiai gimė 1825 m. Kabule. Emyru tapo 1863 m. po tėvo mirties, tačiau iškart po to prasidėjo kovos dėl sosto. Prieš jį sukilo pusbroliai Afzalis ir Azamas, kurie 1866 m. užėmė Kabulą ir 1867 m. Kandaharą. Širas Ali valdė Herate. Po Afzalio mirties 1867 m. varžovu liko Azamas, kurį su britų parama Širas Ali įveikė 1868 m. ir įsitvirtino soste kitiems 10 metų. Norėdamas sustiprinti šalį, Širas Ali pirmą kartą Afganistane bandė įgyvendinti modernizavimo reformas, tikriausiai įkvėptas Džamaludino al Afganio. Buvo įsteigtas savotiškas ministrų kabinetas ir trylikos asmenų patariamoji taryba. Pirmą kartą apribotas valdovo vienavaldiškumas provincijų valdyme. Įvesta mokesčių rinkimo sistema, kuri pakeitė mokesčių surinkimą per trečiuosius asmenis. Suorganizuotas nuolatinis pašto ryšys tarp Kabulo ir Pešavaro. Kabule įsteigta pirmoji Afganistano viešoji mokykla ir pradėtas leisti pirmasis laikraštis *„Šams al-nahār“*. Kabule ir Herate įsteigtos pirmosios pramoninio pobūdžio įmonės, gaminusios įrangą kariuomenei. 

Savo valdymo metu Širas Ali užsienio politikoje laviravo tarp Britų ir Rusijos imperijų interesų Afganistane. Britai vis daugiau nerimavo dėl Rusijos imperijos įtakos plitimo (1875 m. užimtas Kokandas). Jie reikalavo Širui Ali leisti Kabule reziduoti britų misijai. 1875 m. Širas Ali leido Kabule apsistoti Rusijos agentui ir kai 1878 m. be išankstinio pranešimo į Kabulą atvyko rusų generolas Stoletovas tartis dėl Afganistano-Rusijos sutarties, britai tai palaikė Širo Ali pasidavimu Rusijos įtakai. Po neatsakyto ultimatumo į Afganistaną įsiveržė 30 tūkst. karių Britų Indijos pajėgos, prasidėjo Antrasis anglų-afganų karas. Britų pajėgos be vargo užėmė Džalalabadą ir Kandaharą. Mėginęs organizuoti pasipriešinimą Širas Ali pabėgo iš Kabulo palikdamas emyru sūnų Muhamedą Jakubą. Jis mirė 1879 m. vasario 21 d. Mazari Šarife.

## Šaltiniai

* Enciklopedija Britannica
* Enciklopedija Iranica
Lauri Kettunen

**Lauris Ketunenas** (, 1885 m. rugsėjo 10 d. Joroinene, Suomijoje – 1963 m. vasario 23 d. Helsinkyje, Suomijoje) – suomių kalbininkas, poliglotas.

## Biografija

L. Ketunenas 1913 m. apgynė mokslų daktaro disertaciją. 1914–1929 m. Helsinkio universitete buvo suomių kalbos katedros docentas, 1919–1925 m. Tartu (tuomet Dorpato) universitete ėjo Baltijos finų kalbų profesoriaus pareigas. 1938–1953 m. Helsinkio universitete buvo nuolatinis estų ir jai giminingų kalbų profesorius.

L. Ketunenas daug rašė suomių ir kitų Baltijos finų kalbų istorinės gramatikos klausimais. Rinkdamas kalbinę medžiagą, L. Ketunenas daug keliavo po Baltijos finų tautas: ekspedicijose jis aplankė estus, vodus, vepsus, lyvius ir karelus, taip pat – Švedijoje girių suomius.

## Išnašos

## Literatūra
* Osmo Hänninen & Lauri Koponen: Palava henki ja kieli. Snellman-instituutin B-sarja 26. s. 16. Snellman-instituutti, 1991.
* Lauri Kettunen: Matkapakinoita ja muita muistelmia 1925–1960. Omakustanne, 1960.
Hochfilcenas

**Hochfilcenas** () – savivaldybė Tirolyje, Austrijoje, Kicbiuhelio apskrityje, Pilerzė slėnyje, 18 km į rytus nuo Kicbiuhelio, viena iš 5 Pilerzė slėnio savivaldybių. Populiarus žiemos sporto šakų, ypač slidinėjimo, kurortas. Hochfilceno biatlono trasoje reguliariai rengiamos biatlono pasaulio taurės etapų varžybos, 1978, 1998, 2005 ir 2017 m. čia vyko biatlono pasaulio čempionatai.

## Istorija
Pirmąkart minimas 1377 m. Iš pradžių buvo nedidelis, išsibarsčiusių sodybų kaimas. 1833 m. tapo savarankiška savivaldybe. 1875 m. pro gyvenvietę nutiestas Zalcburgo–Tirolio geležinkelis, 1878 m. įrengtas karinis poligonas, išlikęs iki šių laikų. 1957 m. pastatyta magnezito gamykla, perdirbanti kaimyninėje Fyberbruno savivaldybėje kasamą magnezito rūdą.

## Žymūs žmonės
* Romed Baumann (g. 1986), austrų slidininkas, užaugęs Hochfilcene
* Dominik Landertinger (g. 1988), austrų biatlonininkas

## Slidinėjimo ir biatlono centras

Hochfilceno slidinėjimo ir biatlono centras yra savivaldybės rytuose, beveik 1000 m virš jūros lygio. Centrą sudaro pastatai, slidinėjimo trasos, šaudyklos lauke ir patalpose, bei asfaltuoti takai ratukinėms slidėms. Centras yra svarbi Austrijos žiemos sportininkų olimpinė treniruočių bazė.

Centro stadionas pradėtas statyti 1965 m., atidarytas 1967 m., talpina 15000 žiūrovų. 2015–16 m. rekonstruotas. Nuo 1986 m. gruodžio jame beveik kasmet, o nuo 2003 m. gruodžio – kasmet, rengiamos biatlono pasaulio taurės etapų arba biatlono pasaulio čempionatų varžybos.

## Šaltiniai
Bartkovai

**Bartkovai** () – buvęs dvaras Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 20 km į šiaurės rytus nuo Pilkalnio, 18 km į pietryčius nuo Lazdynų, Ežerupės dešiniajame krante.

## Istorija

1785 m. buvo kulmiškasis dvaras su 1 ugniakuru, 1821 m. – kulmiškasis dvaras su 8 gyventojais. Iki 1818 m. priklausė Įsruties apskrities Grumbkaukaičių domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Visbarynų valsčiui. Tikintieji iki 1793 m. priklausė Viliūnų, vėliau – Šilėnų evangelikų liuteronų parapijai. Buvo nedidelis dvaras, 1879 m. valdė 76 ha žemės. 1928 m. prijungtas prie Eidginiškių kaimo. Po Antrojo pasaulinio karo dvaro nebeliko.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Teišeba

**Teišeba** (urartų k. *<sup>D</sup>IM*, *<sup>D</sup>te-e-i-še-ba*) – griaustinio ir karo dievas urartų mitologijoje, antroji pagal svarbą dievybė urartų panteone (po aukščiausiojo dievo Haldžio). Sutuoktinė – deivė Huba. Dažniausiai sutinkamas Teišebos simbolis – jautis, nors kai kada vaizduotas ir ant liūto. Sūnus – dievas Turanis.

Didžiuma urartų religijos bruožų buvo perimta iš Mesopotamijos, o Teišeba atitinka akadų dievą Adadą, jo vardas urartų dantiraščiu buvo užrašomas tokia pat ideograma. Teišeba neabejotinai susijęs su huritų dievu Tešubu. Esama ir versijos, kad urartai Teišebą iš Mesopotamijos mitologijos perėmė ne tiesiogiai, o per hetitų mitologiją.

Kaip nurodoma urartų dantiraštiniuose tekstuose, Teišebai turėjo būti aukojami šeši jaučiai ir dvylika avių.

Šio dievo vardu pavadintas žymus urartų miestas Teišebaini, išsidėstęs ant Karmir Bluro kalvos (dab. Armėnija).

## Šaltiniai
Jaroslavičiai (Leningrado sritis)

**Jaroslavičiai** (, ) – senas vepsų kaimas Leningrado srities Podporožės rajone, Rusijos Federacijoje. Įeina į Vinicų kaimo gyvenvietės sudėtį.

Pirmą kartą kaimas paminėta surašymų knygose 1496 m. Tuo metu Jaroslavičiai priklausė Kalnuotajai Onegos penktadalio () daliai. Kaimas įsikūrė, matyt, pirmojo ir antrojo tūkstantmečių sandūroje. Kaimą sudaro dvi dalys: patys Jaroslavičiai ir buvęs Berego kaimas, kuris išlaikė tradicinį vaizdą. Kaime yra biblioteka, klubas, mokykla ir prie jos veikiantis vietinis muziejus. Kasmet rengiama tradicinė vepsų šventė.

## Išnašos
Naujiena (Šilėnai)

**Naujiena**, **Naujienas** (, nuo 1938 m. *Albrechtswalde*) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 22 km į šiaurės rytus nuo Pilkalnio, 20 km į pietryčius nuo Lazdynų.

## Istorija

Kaimas ar dvaras įkurtas prieš 1722 m. 1785 m. buvo kulmiškasis dvaras su 1 ugniakuru, 1821 m. – šatulinių kulmiškių kaimas su 24 gyventojais. 1871 m. kaime gyveno 35 gyventojai ir buvo 6 gyvenamieji pastatai. 1723–1818 m. priklausė Įsruties apskrities Grumbkaukaičių domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Visbarynų valsčiui. Tikintieji iki 1793 m. priklausė Viliūnų, vėliau – Šilėnų evangelikų liuteronų parapijai. Tarpukariu kaime buvo kelios sodybos ir nedidelis miškas kaimo pietvakariuose. Po Antrojo pasaulinio karo kaimas išnyko. Nuo 2008 m. jo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietei.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Rybreka

**Rybreka** (, , ) – senovinis vepsų kaimas Paonegės rajone, Karelijos Respublikoje, administracinis Rybrekos vepsų kaimo gyvenvietės centras, kompleksinis istorijos paminklas.

Kaimas išsidėstęs prie Onegos ežero Rybrekos įlankos, Rybrekos upės žiotyse, už 90 km nuo Petrozavodsko. Pirmą kartą kaimas paminėtas Onegos penktadalio surašymo knygoje 1496 m.

Kaime stovėjo Barlaamo Chutyniečio cerkvė, pastatyta 1693 m., iki šių dienų neišliko.

1924 m. netoli kaimo buvo pradėta gabbrodolerito gavyba. Kaime dauguma žmonių eidavo žvejoti, ir nuo ežero būdavo galima pastebėti žvejus iš kitų kaimų.

## Išnašos
Tigranas Didysis

**Tigranas Didysis** arba ***Tigranas II*** ( = *Tigran Mets*, , 140–55 m. pr. m. e.) – Didžiosios Armėnijos karalius (95–55 m. pr. m. e.), karvedys, Armėnijai užkariavęs dideles teritorijas tarp Kaspijos ir Viduržemio jūrų.

Tigranas Didysis kilęs iš Artašesidų dinastijos, karaliaus Tigrano I sūnus. Vaikystėje kaip įkaitas gyveno partų karaliaus Mitridato II rūmuose. Armėnų karaliaus sostui tapus laisvu, Tigranas II išsipirko iš partų nelaisvės ir jų dėka tapo naujuoju Armėnijos karaliumi. Tik įžengęs į sostą pradėjo karo žygius, nes aplinkinės valstybės (Roma, Sirija, Iranas) išgyveno suiručių, vidinių neramumų laikmetį. 94 m. pr. m. e. prijungė Sofeną, 93 m. pr. m. e. sudaręs sąjungą su uošviu Ponto karaliumi Mitridatu IV – Iberiją ir Kaukazo Albaniją, vėliau nukariavo Partų valdytą Mesopotamiją, Vakarų Mediją, iš Seleukidų atėmė Siriją, Kilikiją, Finikiją. Jis užėmė Partijos sostinę Ekbataną, o partų karalius Gotarzas I buvo priverstas atsisakyti „karalių karaliaus“ titulo.

77 m. pr. m. e. Tigranas Didysis pastatė sostinę Tigranakertą (dabartinėje Pietų Turkijoje), skatino verslų, helenistinio meno plėtotę, dalyvavo olimpinėse žaidynėse. Į miestą, anot Strabono, jis perkėlė gyventi 12 graikų miestų gyventojus. 69 m. pr. m. e. į Armėniją įsiveržė romėnų karvedžio Lukulo legionai. Romėnai apgulė Tigranakertą, o pats Tigranas Didysis pavėluotai atskubėjo iš Artašato. Armėnai pralaimėjo Tigranakerto mūšį, nuo tada Tigrano imperija pradėjo byrėti – ją užpuolė partai, sukilo atskirų žemių vadai, tarp jų paties Tigrano vaikai. Vėliau karaliui pavyko atremti tolimesnį romėnų puolimą bei pereiti į kontrpuolimą. 66 m. pr. m. e. į Mažąją Aziją įsiveržė Gnėjaus Pompėjaus pajėgos, privertusios pabėgti pagrindinį Tigrano sąjungininką Mitridatą IV. Tigranas II buvo priverstas pasirašyti sutartį su Roma, kuria romėnams atidavė daugumą užkariautų žemių, o Armėnijai liko tik Armėnijos kalnynas. Paskutinį dešimtmetį karalius valdė taikingai, drauge su sūnumi ir būsimuoju įpėdiniu Artavazdu II.

Armėnijoje Tigranas Didysis gerbiamas kaip vienas iškiliausių ir didingiausių šalies valdovų, su juo siejami šlovingi Didžiosios Armėnijos laikai. XVII–XVIII a. Italijoje ir Vokietijoje apie Tigraną sukurtos 25 operos.

## Šaltiniai
Tanenvaldė (Pilkalnis)

**Tanenvaldė** () – buvęs dvaras ir kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 22 km į šiaurės rytus nuo Pilkalnio, 19 km į pietryčius nuo Lazdynų, 1 km nuo Šešupės ir Lietuvos sienos.

## Istorija

Dvaras įkurtas 1770 m., iki XX a. vadintas Danenvalde. 1785 m. buvo kulmiškasis dvaras su 3 ugniakurais, 1821 m. – kulmiškasis dvaras su 18 gyventojų. 1846 m. dvare buvo 3 gyvenamieji pastatai ir 60 gyventojų. Iki 1818 m. priklausė Įsruties apskrities Grumbkaukaičių domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Visbarynų valsčiui. Tikintieji iki 1793 m. priklausė Viliūnų, vėliau – Šilėnų evangelikų liuteronų parapijai. 1928 m. dvaras sujungtas su Čiunkų dvaru, sudaryta nauja Tanenvaldės kaimo bendruomenė. Po Antrojo pasaulinio karo kaimas išnyko. Nuo 2008 m. jo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietei.

## Gyventojai

Be to, Čiunkų dvare 1910 m. gyveno 38 gyventojai.

## Šaltiniai
Eemil Nestor Setälä

**Emilis Nestoras Setelė** (, 1864 m. vasario 27 d. Kokemekyje, dab. Suomijoje – 1935 m. vasario 8 d. Helsinkyje, Suomijoje) – Suomijos politikas, nuo 1917 m. rugsėjo iki 1917 m. gruodžio Suomijos senato pirmininkas.

E. Setelė buvo kalbininkas, nuo 1893 m. iki 1929 m. – Helsinkio universiteto suomių kalbos ir literatūros profesorius. Jis padarė didelę įtaką suomių kalbos tyrimams, buvo tyrimų instituto *Suomen suku* („Suomių kalbos šeima“) steigėjas. E. Setelė įnešė didelį indėlį į finougrų kalbų tyrimus, nuo 1888 iki 1890 m. jis vyko į ekspedicijas, tyrė finougrų tautų (lyvių, vodų, vepsų) kalbas ir etnografiją.

## Biografija
E. Setelė gimė 1864 m. 1892 m. vedė rašytoją ir redaktorę Helmę Krohn, ji buvo priėmusi Setelės pavardę, kol jie 1913 m. išsiskyrė. Skyrybos tais laikais Suomijoje buvo neįprastas dalykas.

Jų duktė buvo architektė ir rašytoja Salmė Setelė.

Būdamas politiškai aktyvus, su Jaunųjų suomių partija ir Koalicijos partija ne kartą pateko į parlamentą. I pasaulinio karo pabaigoje jis neilgą laiką ėjo valstybės vadovo pareigas, buvo Senato pirmininkas. Vėliau E. Setelė ministrų kabinete ėjo švietimo ministro (1925 m.) ir užsienio reikalų ministro (1925–1926 m.) pareigas.

Nuo 1927 iki 1930 m. jis buvo Suomijos nepaprastasis pasiuntinys ir įgaliotasis ministras Danijai ir Vengrijai.

Nuo 1926 iki 1935 m. ėjo Turku universiteto rektoriaus pareigas.

Palaidotas Hietaniemio kapinėse Helsinkyje.

## Išnašos
Čiunkai

**Čiunkai** (, nuo 1928 m. *Tannenwalde*) – buvęs kaimas ir dvaras Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, Lietuvos pasienyje, 23 km į šiaurės rytus nuo Pilkalnio, 20 km į pietryčius nuo Lazdynų, Šešupės kairiajame krante.

## Istorija

Įkurtas 1738 m. 1785 m. buvo kulmiškių kaimas ir pasienio gyvenvietė su 7 ugniakurais, 1821 m. – kulmiškių kaimas su 37 gyventojais, 1846 m. – dvaras ir vėjo malūnas su 3 gyvenamaisiais pastatais ir 54 gyventojais. Iki 1818 m. priklausė Įsruties apskrities Grumbkaukaičių domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Visbarynų valsčiui. Tikintieji iki 1793 m. priklausė Viliūnų, vėliau – Šilėnų evangelikų liuteronų parapijai. 1910 m. dvare gyveno 38 gyventojai. 1928 m. dvaras sujungtas su Tanenvaldės dvaru, sudaryta nauja Tanenvaldės kaimo bendruomenė. Po Antrojo pasaulinio karo dvaras išnyko.

## Šaltiniai
Vinicai

**Vinicai** (, ) – kaimas Podporožės rajone, Leningrado srityje, Rusijos Federacijoje, Ojatės dešiniajame krante. Administracinis Vinicų kaimo gyvenvietės centras.

Esama prielaidos, kad rusiškas kaimo pavadinimas susijęs vepsų kalbos žodžiu *venänik* 'rusas'. Pirmą kartą rusų šaltiniuose minimas 1137 m. IKi XX a. antrosios pusės vietovardis *Vinicai* reiškė ne vientisą gyvenamąją vietovę, o visą grupę nedidelių gyvenviečių, išsidėsčiusių arti viena kitos. 1926 m. surašymo duomenimis, į kaimą įėjo daugiau kaip keturiasdešimt gyvenviečių. Kaimo branduoliu tapo Vinicų valsčius (gyvenvietė prie parapinės cerkvės).

## Išnašos
Torelavega

**Torelavega** () – miestas šiaurės Ispanijoje, Kantabrijoje, 25 km į pietvakarius nuo Santandero, prie Besajos ir Sachos upelių santakos. Besajos slėnio komarkos centras. Geležinkeliu ir greitkeliu Torelavega jungiasi su Santanderu. Vystoma chemijos, plaušienos, statybinių medžiagų, tekstilės, elektrotechnikos, metalo ir medienos apdirbimo, maisto (pieno, šokolado) pramonė, apylinkėse kasamos geležies, cinko, švino rūdos, vyksta galvijų mugės, plėtojamas turizmas.

Miesto apylinkėse (10 km į šiaurės vakarus) yra paleolitinis Altamiros urvas (pasaulio paveldo objektas), pro Torelavegą eina maldininkų kelio į Kompostelos Santjagą šaka. Yra teatras, 2 aukštosios mokyklos, neogotikinė Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia (1892 m.), pilies liekanos.

## Istorija
Miestą XIII a. pab. įkūrė Kastilijos didikas Garsilasas de la Vega I. Iš Vegų pavardės kilo ir miesto pavadinimas („Vegos bokštas“). Viduramžiais tapo svarbiu gyvulininkystės centru. 1895 m. Torelavegai suteiktos miesto teisės.

## Šaltiniai
2019 m. Thai League 1

**2019 m. [[Thai League 1]]** – aukščiausioji Tailando futbolo lyga. Sezonas prasidėjo 2019 m. vasario 22 d., o baigėsi 2019 m. spalio 26 d.

## 2019 m. Thai League 1
* **Thai League 1** – aukščiausioji futbolo lyga.
* 2019 m. dalyvavo 16 komandų.
* Buriram United FC gynė čempionų titulą.
* PTT Rayong FC, Trat FC ir Chiangmai FC buvo perkelti į aukščiausią lygą iš 2018 m. Thai League 2.
### Galutinė lentelė
* Chiangrai United FC tapo čempionais.

🛡️ PASTABOS
* a) Chiangrai United turėjo tarpusavio pranašumą prieš Buriram United: Buriram United 0–0 Chiangrai United, Chiangrai United 4–0 Buriram United.
* b) Port tapo Thai FA taurės laimėtojais ir pateko į AFC taurės turnyrą.
* c) Trat turėjo tarpusavio pranašumą prieš PTT Rayong: PTT Rayong 2–3 Trat, Trat 0–0 PTT Rayong.
* d) Sukhothai turėjo tarpusavio pranašumą prieš Nakhon Ratchasima: Sukhothai 1–0 Nakhon Ratchasima, Nakhon Ratchasima 2–4 Sukhothai.

## [[Tailando futbolo taurė]]
* s turnyras prasidėjo 2019 m. balandžio d., o finalas įvyko 2019 m. spalio d.
### Finalo rungtynės
----

## Šaltiniai
 

## Nuorodos
* RSSSF duomenų bazė
* 2019 m. sezonas pagal Soccerway
Jorja Smith

**Džordža Elis Smit** (g. 1997 m. birželio 11 d. Volsle, Anglijoje) – anglų dainininkė ir dainų autorė. Atlikėja išgarsėjo 2016 m. išleidusi debiutinį singlą „Blue Lights“.

## Biografija

### 1997–2015: ankstesnysis gyvenimas

Jorja Alice Smith gimė Volsle, Vakarų Midlandse. Būdama 8 metų, paskatinta buvusio muzikanto tėvo, pradėjo lankyti grojimo pianinu pamokas. Mokėsi Aldridžo mokykloje, kurioje nusipelnė stipendijos už muzikinius pasiekimus, išmoko groti obojumi. Būdama 15 metų, dainininkė pradėjo kelti vaizdo įrašus į „Youtube“. Būdama 18 metų persikraustė gyventi į Londoną, dirbo kavos virėja ir toliau kūrė dainas.

### 2016–2018: karjeros pradžia
2016 m. sausio mėnesį dainininkė išleido debiutinį singlą „Blue Lights“, kuris garso įrašų dalinimosi tinkle „SoundCloud“ surinko 400 000 perklausų per mėnesį. Antrasis jos singlas, išleistas gegužės mėnesį, „Where Did I Go“, buvo paskelbtas mėgstamiausiu garsaus reperio Drake kūriniu savaitiniame leidinyje „Entertainment Weekly“. Lapkritį „BBC Music“ dainininkei skyrė 4 vietą sparčiai populiarėjančių atlikėjų sąraše.

2017 m. vasario mėnesį atlikėja koncertavo reperio Drake ture. Gegužės mėnesį kartu su atlikėja Kali Uchis sukūrė dainą „Tyrant“.
Birželio mėnesį dainininkė išleido trečiąjį savo singlą „Teenage Fantasy“, po dviejų mėnesių su kūrėju Preditah išleido dainą „On My Mind“. Gruodžio mėnesį Jorja buvo nominuota Brit Critics' Choice Award apdovanojimui. 2018 m. sausio 13 d. Jorja tapo pirmąja nepriklausoma, laisvai samdoma atlikėja, kuriai pavyko laimėti šį apdovanojimą.

2018 m. sausio mėnesį dainininkė kartu su britų reperiu Stormzy išleido singlą „Let Me Down“. Balandžio mėnesį dalyvavo Jimmy Kimmel Live! naktinėje laidoje, kurioje atliko dainą „Blue Lights“. Balandžio mėnesį išleido penkerius metus kurta albumą „Lost & Found“.

### 2019: nauji projektai

Nuo 2018 m. balandžio mėnesio atlikėja vyko i turą su Kali Uchis. Rugpjūčio mėnesį išleido singlą „Be Honest“ su žinomu reperiu Burna boy. Po sėkmingo turo Jorja buvo paskelbta kaip pagrindinė 2019 metų atlikėja „Christmas charity“ koncerte Londone, kurio metu aukojami pinigai skurstantiems.

## Turai
2017 metais Jorja pasirodė garsaus dainininko Bruno Mars pasauliniame ture. Taip pat du kartus pasirodė garsaus reperio Drake pasauliniame ture.

## Įtaka ir įkvėpimas
Jorja užaugo klausydama tokių muzikos stilių kaip regio, hiphopo ir ritmenbliuzo. Pirmąją savo dainą parašė būdama vos 11 metų. Vaikystėje mėgo klausytis atlikėjos Amy Winehouse, tačiau savo įkvėpimo šaltiniais taip pat laiko ir atlikėjas Lauryn Hill ir Alicia Keys.

## Diskografija
* *Lost & Found* (2018)
* *Falling or Flying* (2023)

## Apdovanojimai

## Vaizdo įrašai

## Išnašos

## Nuorodos

* Oficiali svetainė (anglų k.)
Ošta

**Ošta** (, ) – kaimas Vologdos srities Vytegros rajone, Rusijos Federacijoje. Ošta išsidėsčiusi prie kelio Vytegra – Sankt Peterburgas netoli Onegos ežero, už 150 km nuo Petrozavodsko. Kaime yra vaikų darželis, mokykla, keletas parduotuvių, ambulatorija, kaimo klubas, lentpjūvė. Taip pat Oštoje atidaryta šaltinio vandens pilstymo ir pakavimo gamyklėlė.

Iki XVIII a. pradžios Ošta buvo Onegos valsčių centras. Kaime stovėjo dvi stačiatikių šventovės – medinė Šventojo Nikolajaus Stebukladario cerkvė, pastatyta 1791 m., ir akmeninė Trijų Karalių (1807 m.).

Tarybiniais laikais, iki XX a. 6-ojo dešimtmečio, Ošta buvo rajono centras. 2006 m. tapo Oštos kaimo gyvenvietės centru.
## Išnašos
Šimozeras

**Šimozeras** (, ) – ežeras Rusijos Federacijoje, Vologdos srityje, Vytegros rajone, rytinėje Vepsų aukštumos dalyje, Oštos kaimo gyvenvietės teritorijoje.

Įeina į periodiškai išnykstančių karstinių ežerų grupę. Nuotėkis įvyksta pro smegduobę, vadinamą Juodąja duobe. Šimozeras įrašytas į Rusijos unikalių gamtos objektų registrą. Prataku sujungtas su Dolgozero ežeru, įteka Vekšručejus, išteka Siurgos upė. Ežere yra keletas salų, didžiausia – Nerostrovas. Anksčiau ežero apylinkėse gyveno vepsai, dabar visi kaimai nebegyvenami.

## Išnašos
Tailando futbolo taurė

**Tailando futbolo taurė** – pagrindinis futbolo taurės turnyras Tailande. Antrasis pagal svarbą turnyras šalyje po Tailando aukščiausios lygos. 

## Istorija
Vyksta nuo 1975 m. Vyko su pertraukomis. Atnaujintas nuo 2009 m.

## Finalai

## Šaltiniai

## Nuorodos
*RSSSF svetainės duomenys apie taurės turnyrus.
Talavera de la Reina

**Talavera de la Reina** () – miestas vidurio Ispanijoje, Kastilijoje-La Mančoje, 120 km į pietvakarius nuo Madrido, abipus Tacho upės, netoli jo santakos su Alberče. Pro miestą eina Madrido–Lisabonos geležinkelis ir plentas.

Vystoma keramikos, tekstilės, maisto (aliejaus, pieno, konservavimo), medienos, odos apdirbimo, chemijos pramonė, žemės ūkio mašinų gamyba. Talavera de la Reina garsėja savo tradicine mauriška keramika, azulechų gamyba. Plėtojamas turizmas, drėkinamoji žemdirbystė. Veikia Kastilijos-La Mančos universiteto skyrius.

Išlikęs viduramžių senamiestis su miesto sienomis (X a.) ir vartais (XIV a.) mudecharų stiliaus bažnyčiomis (Didžioji Švč. Mergelės Marijos ir Prado Švč. Mergelės Marijos, XV a.), XV–XVII a. vienuolynais, XV a. arkiniu tiltu per Tachą.

## Istorija
Gyvenvietė prie Tacho ir Alberčės santakos gyvavo nuo senovės. Iki romėnų (182 m. pr. m. e.) čia buvo keltų gyvenvietė, vėliau – prekybinis centras, vadintas ***Cezarobriga*** (). 146 m. pr. m. e. miestas prisidėjo prie Viriato sukilimo prieš romėnus. 712 m. miestą užėmė musulmonai, apjuosė siena ir pastatė gynybinę pilį. Plėtota drėkinamoji žemdirbystė. Talavera buvo taifos sostine.

1082 m. miestą nukariavo Kastilijos karalius Alfonsas VI. Kastilijos ir Leono karalius Alfonsas XI dovanojo savo žmonai Marijai iš čia kilo dėmuo *de la Reina* („karalienės“ Talavera). XVII–XVIII a. buvo svarbus kultūrinis centras, garsėjęs savo keramika. Per Napoleono karus 1809 m. prie Talavera de la Reinos jungtinė Didžiosios Britanijos ir Ispanijos kariuomenė sumušė Prancūzijos dalinius, miestas per mūšį smarkiai apgriautas. Paskelbus Ispanijos Respubliką, miestas pavadintas Tacho Talavera. Per Ispanijos pilietinį karą miestas smarkiai bombarduotas respublikonų aviacijos.

## Galerija

Río Tajo y Puente Viejo o de Santa Catalina.jpg|Senasis tiltas per Tachą
Muralla Talaverana.JPG|Miesto sienos liekanos
Santa María la Mayor, "La Colegial" (Talavera de la Reina).jpg|Didžioji Švč. Mergelės Marijos bažnyčia
Santiago el Nuevo.jpg|Šv. Jokūbo bažnyčia


## Šaltiniai
Šola

**Šola** () – upė Rusijoje, Vologdos srityje, Belozersko rajone, prie Šolos kaimo gyvenvietės. Upės ilgis – 81 km. Baseino plotas – 2460 km².

Ištakose keletą kilometrų teka palei Babajevo rajono sieną.

Išteka iš Šolos ežero. Įteka į Baltąjį ežerą (Volgos baseinas), iki pastatant Šeksnos hidroelektrinę įtekėjo į Kovžos upę.

Pagrindiniai intakai: Anbujis, Soida, Bazega, Didžioji ir Mažoji Sepatka.
## Išnašos
Riurikas Loninas

**Riurikas Loninas** (, , 1930 m. rugsėjo 22 d. Kaskesručejaus k., Vepsų valsčiuje, Karelijoje, Rusijos Federacijoje – 2009 m. liepos 17 d. Šioltozere, Karelijoje, Rusijos Federacijoje) –   kraštotyrininkas, vepsų folkloro rinkėjas, rašytojas (kūrė vepsų ir rusų kalbomis), nusipelnęs Karelijos Respublikos kultūros darbuotojas, Šioltozero vepsų etnografinio muziejaus įkūrėjas.

## Biografija
Gimė Kaskesručejaus () kaime vepsų šeimoje. Pasak R. Lonino, tėvas jį pavadino Riuriku, nes buvo įsitikinęs vepsiška Naugardo kunigaikščio Riuriko kilme.

4-ojo dešimtmečio pabaigoje R. Loninas pradėjo eiti į Kaskesručejaus mokyklą. 1946 m. baigė mokyklą ir įstojo į Petrozavodsko amatų mokyklą Nr. 2, kur mokėsi šaltkalvio-įrankių gamintojo specialybės. Po amatų mokyklos baigimo 1948 m. buvo nukreiptas į Pertrozavodską, į Onegos mašinų gamyklą. Tais metais R. Loninas pradėjo rašyti eiles vepsų kalba. 1952–1955 m. tarnavo kariuomenėje, po to dirbo Petrozavodsko automobilių remonto gamykloje. 1956 m. susipažino su Rusijos mokslų akademijos Karelijos tyrimų centro Kalbos, literatūros ir istorijos instituto kalbotyros skyriaus vedėju filologu N. Bogdanovu, kuris tyrė vepsų ir karelų kalbas.

1957 m. grįžo į Šioltozerą ir dirbo šaltkalviu.

N. Bogdanovo paskatintas, nuo 1956 iki 1993 m. Karelijoje, Leningrado ir Vologdos srityse laisvu nuo darbo metu rinko vepsų folklorą. Surinktą vepsų etnografijos medžiagą R. Loninas publikavo respublikos folkloro ir istorijos rinkiniuose. 1967 m. įkūrė Šioltozero vepsų etnografinį muziejų, vienintelį muziejų Rusijoje, kuris skirtas vepsų kultūrai.

1977–1979 m. – memorialinio Šioltozero partizanų pogrindžio muziejaus vadovas. 1980–2001 m. buvo jo iniciatyva sukurto etnografinio muziejaus mokslo darbuotojas.

Nuo 1957 iki 2001 m. dalyvavo vepsų liaudies chore. Kaip aktyvus vepsų kultūrinės bendruomenės narys, nuo 9-ojo dešimtmečio pabaigos buvo įsitraukęs į vepsų kalbos, raštijos ir kultūros atkūrimo darbus. Dvejetą metų (nuo 1987 iki 1989 m.) Šioltozero vidurinėje mokykloje dėstė vepsų kalbą.

1999 m. režisierė A. Surikova apie R. Lonino kraštotyros veiklą pastatė dokumentinį filmą „Riurikas ir jo Šioltozeras“ (šis dokumentinis filmas – pirmasis cikle „Rusijos provincijų muziejai“).

## Išnašos

## Literatūra
*Карелия: энциклопедия: в 3 т. / гл. ред. А. Ф. Титов. Т. 2: К — П. — Петрозаводск: ИД «ПетроПресс», 2009. — 464 с.: ил., карт. ISBN 978-5-8430-0125-4 (т. 2) — С. 175
*Kaталог личногo архива Рюрика Петровича Лонина. — Петрозаводск: Шелтозерский вепсский этнографический музей и Карельский государственный краеведческий музей, 2000.
Nikolajus Abramovas

**Nikolajus Abramovas** (, , 1961 m. sausio 24 d., Ladva, Leningrado sritis, Rusija – 2016 m. sausio 23 d. Petrozavodskas, Karelija, Rusija) – vepsų ir rusų kalbomis rašęs vepsų rašytojas, poetas, žurnalistas, vertėjas, nusipelnęs Karelijos Respublikos kultūros darbuotojas.
## Biografija
N. Abramovas poeziją ir prozą rašė vepsų ir rusų kalbomis, jo darbai išversti į daugiau kaip 20 kalbų. Jis yra septynių poezijos rinktinių autorius, jos buvo išleistos vepsų, rusų, estų, prancūzų ir vengrų kalbomis.

N. Abramovas savo poeziją pirmą kartą publikavo žurnale suomių kalba *Punalippu* 1989 m. vasarį. 1994 m. pasirodęs leidinys *Koumekümne koume* („Trisdešimt trys“) yra pirmoji kada nors išleista grožinė vepsų knyga.

1998 m. įstojo į Rusijos rašytojų sąjungą. Jis taip pat buvo Karelijos rašytojų sąjungos narys. N. Abramovui buvo suteiktas nusipelnusio Karelijos Respublikos kultūros darbuotojo vardas. Barenco Europos–Arkties regiono kultūros centras Everkalikse, Švedijoje, 2006 m. rugpjūtį N. Abramovui skyrė literatūros premiją.

2013 m. buvo išleistas aštuoniasdešimties eilėraščių rinkinys vepsų kalba *Оять-ёген рандал...* (*Ojat'-jogen randal...* – „Ant Ojatės upės kranto...“). Šis leidinys laikomas vepsų kalbos istorijoje trečiuoju, išleistu kirilica (vepsų kalbą įprasta užrašyti lotynų abėcėle).

Be literatūrinio darbo, Nacionalinėje Karelijos Respublikos bibliotekoje Petrozavodske N. Abramovas dirbo bibliografu. Darbavosi laikraštyje vepsų kalba „Kodima“.

## Darbai
### Knygos vepsų kalba
**Koumekümne koume* (1994)  
**Kurgiden aig* (1999) 
**Pagiškam, vell*' (2005)

### Poezija
**Kahtišti koumekümne koume* (2010)
**Kurgede aeg* (2010)
**Les chants des forêts* (2011)
**Оять-ёген рандал...* (2013)
## Išnašos
Swansea University FC

**Svonsio „Swansea University“** – Velso futbolo klubas iš Svonsio.

## Istorija
Komandos ištakos siekia 2011 m., kai susibūrė studentiška komanda. Ji pradėjo rungtyniauti aštuntoje pakopoje ir sparčiai kilo, kasmet pereidama į aukštesnį lygmenį. 2018/19 m. trečioje pakopoje buvo antri, o tai suteikė teisę žaisti antros pakopos pirmenybėse. 2019 m. debiutavo Cymru South (Pietų Velso) pirmenybėse.

## Sezonai

|}

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
* facebook paskyra
* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
* RSSSF duomenų bazė
STM Sports AFC

**STM Sports Associaton Football Club** arba trumpiau **STM Sports** – Velso futbolo klubas iš Kardifo.

## Istorija
2007 m. įkurtas klubas pradėjo rungtyniauti žemesniosiose pakopose ir sparčiai kilo, pereidamas į aukštesnį lygmenį. 

2018–2019 m. sezone trečioje pakopoje buvo pirmi, o o po sezono buvo perkelti į aukštesnį lygmenį. 

2019–2020 m. sezoned ebiutavo Cymru South (Pietų Velso) pirmenybėse.

## Sezonai

|}

## Išnašos

## Nuorodos
* RSSSF duomenų bazė
Tušpuėja

**Tušpuėja** (urartų k. D*ṭu-uš-pu-e-a*) – deivė urartų mitologijoje, dievo Šivinio sutuoktinė. Kaip nurodoma urartų dantiraščio tekstuose, deivei Tušpuėjai turėjo būti aukojama viena karvė ir viena avis.

Manoma, jog dievo Šivinio kulto centras greičiausiai buvo Urartijos sostinė Tušpa, kurios pavadinimas gali būti etimologiškai susijęs su Šivinio sutuoktinės Tušpuėjos vardu. Be to, esama pagrindo manyti, kad garbinant Šivinį ir Tušpuėją būdavo atliekamos ceremonijos, kurių metu naudoti katilai. Veikiausiai tokie katilai neretai būdavo dekoruoti sparnuotomis Šivinio ir Tušpuėjos statulėlėmis iš bronzos.

## Šaltiniai
Anatolijus Petuchovas

**Anatolijus Petuchovas** (, , 1934 m. lapkričio 2 d. Šimozero kaime, Vytegros rajone, Vologdos srityje, Rusijoje – 2016 m. rugpjūčio 30 d. Vologdoje, Rusijoje) – vepsų tautybės Rusijos rašytojas. Kūrė vepsų ir rusų kalbomis; buvo pirmasis profesionalus vepsų literatas. Rusijos liaudies deputatas, Rusijos Aukščiausiosios tarybos narys (1990–1993). Rusijos Tautų draugystės ordino kavalierius (1994).

## Biografija
Gimė 1934 m. Vologdos srityje Šimozero kaime mokytojo šeimoje. 1953 m. baigė Belozersko pedagogikos mokyklą ir Leningrado Aukštosios partinės mokyklos žurnalistikos skyrių, įgijo mokytojo ir žurnalisto išsilavinimą.

Nuo 1953 m. Omsko ir Vologdos sričių bei  Čerepovco laikraščiuose dirbo žurnalistu. Nuo 1965 m. gyveno Vologdoje.

Pirmosios A. Petuchovo apsakymų ir poezijos publikacijos Vologdos spaudoje pasirodė 6-ajame dešimtmetyje. Pirmoji A. Petuchovo knyga „Miškinis“ () buvo išleista 1966 m. Kaip profesionalus rašytojas ėmė reikštis nuo 1968 m., tapo TSRS rašytojų sąjungos nariu.

A. Petuchovo kūryba neapsiribojo vien tik vepsiška tematika. Vis dėlto tautiniai motyvai jo kūryboje neišnyksta, jie pastebimi bendražmogiškajame kontekste. Rašytojas sutelkia dėmesį į šiuolaikinio kaimo buitį, vepsų, anksčiau gausios tautos, nacionalinės tragedijos priežastimis laikydamas atotrūkį nuo žemės ir protėvių papročių. A. Petuchovo stiliui būdingas paprastumas, aiškumas ir nuosaikus vietinių šnektų kūryboje panaudojimas.

Kita svarbi A. Petuchovo kūrybos tema – ryšys su gamta. Jo knygose vaikams ši tema vyrauja. Pirmieji rašytojo kūriniai vepsų kalba buvo skirti vaikams ir gamtai, tai – „Pasakojimai apie gyvūnus“, kurie nuo 1990 m. periodiškai buvo spausdinami žurnale „Kipinä“.

Buvo prie vepsų abėcėles kūrimo ištakų, redagavo pirmąjį akademinį vepsų kalbos žodyno leidimą, prisidėjo prie vadovėlių vepsų vaikams rengimo.

## Išnašos
Nina Zaiceva

**Nina Zaiceva** (, , 1946 m. gegužės 25 d. Voilahtos k., Babajevo rajonas, Vologdos sritis, Rusija) – Rusijos mokslininkė kalbininkė, filologijos mokslų daktarė, nusipelniusi Karelijos Respublikos mokslo veikėja (1995), nuo 1997 m. – Karelijos mokslinio centro kalbos, literatūros ir istorijos instituto kalbotyros sektoriaus vedėja. Po Sovietų Sąjungos žlugimo N. Zaicevą galima laikyti pagrindine vepsų bendrinės kalbos kūrėja, normintoja, ji vadovavo bendrinės kalbos sudarymui.

## Biografija
Gimė vepsų šeimoje.

1969 m., su pagyrimu baigusi Vologdos pedagogikos instituto filologijos fakultetą, buvo paskirta dirbti į Petrozavodską, į Karelijos mokslinio centro kalbos, literatūros ir istorijos institutą. 1973 m. Petrozavodsko valstybiniame universitete baigė aspirantūrą, 1975 m. apgynė mokslų kandidato disertaciją, kurios tema – „Vepsų kalbos vardažodžių kaityba“. Nuo 1997 m. – Kalbos, literatūros ir istorijos instituto kalbotyros sektoriaus vedėja. 2002 m. apgynė mokslų daktaro disertaciją „Vepsų kalbos veiksmažodis. Lyginamasis-gretinamasis tyrimas“.

Keleto vepsų kalbos žodyno leidimų autorė, išvertė į vepsų kalbą epą „Kalevala“. „Biblijos vaikams“ (Stockholm-Helsinki, 1996) vertėja. Vepsų epo „Virantanaz“ („Viro žemė“, pagrindinis veikėjas – Viras) autorė.

N. Zaiceva į vepsų kalbą išvertė Naujojo Testamento () pagrindus. Šį vertimą tikrino, svarstė ir tobulino daug vepsų rašytojų, poetų, vepsų kalbos mylėtojų ir žinovų, ypač: Alevtina Andrejeva, Svetlana Pliuchina, Jurijus Mugačiovas, Valentina Rogozina, Riurikas Loninas, Viktoras Eršovas, Olga Žukova, Marina Zarubalova, Vera Mednikova, Nadežda Kukojeva, Marina Ginijatulina, Anatolijus Petuchovas, Nikolajus Fominas, Nikolajus Abramovas.

Žurnalų „Carelia“, „Kipinä“ redkolegijos narė. Buvo pirmoji laikraščio vepsų kalba „Kodima“ redaktorė.

Suomių literatūros draugijos, „Kalevalos“ draugijos, Finougrų draugijos užsienio narė.

Karelijos Respublikos metų laureatė (2009), „Sampo“ premijos laureatė (2012) už itin didelį indėlį į vepsų kalbą bei kultūrą. Be kita ko, N. Zaiceva vepsų kalbą žymiai praturtino naujadarais.

## Išnašos

## Bibliografija
* N. Zaicevos bibliografija (*vepsų, suomių, rusų, anglų k.*)
* N. Zaicevos bibliografija (*rusų k.*)

## Literatūra
* Ведущие учёные Карельского научного центра Российской академии наук. – Петрозаводск, 2015.
*  2500 egz. (Naujasis Testamentas vepsų kalba)

## Nuorodos
* Karelijos TV laidoje vepsų kalba „Kirjakamari“ („Knygų kambarys“) skaitoma ir aptariama N. Zaicevos poezija (subtitrai rusų kalba)