Cimbolai

**Cimbolai** – muzikos instrumentas (mušamasis chordofonas), kuris yra fortepijono pirmtakas.

Pavadinimas kilęs iš , kuris kildinamas iš *kymbe* – „taurė, dubuo“). Cimbolai paplitę daugiausia Vidurio ir Rytų Europoje – Vengrijoje (), Rumunijoje ir Moldavijoje (), Ukrainoje (), Baltarusijoje (), Čekijoje (), Slovakijoje (), Latvijoje (), Lietuvoje, Lenkijoje ().

Cimbolus sudaro 90-110 cm ilgio, 40-60 cm pločio ir 4-6 cm aukščio trapecijos formos medinis klijuotas korpusas. Išilgai jo ištempta 12-33 metalinės viengubos ar dvigubos, kartais trigubos stygos, suderintos mažoriniu diatoniniu garsynu. Šios stygos mušamos 2 mediniais plaktukėliais, pamuštais oda arba veltiniu. Cimbolais skambinama solo bei instrumentiniuose ansambliuose (dažniausiai akompanuojant smuikais).

## Istorija
Cimbolai išsivystė iš Artimuosiuose Rytuose nuo senovės naudojamo santūro, iš kurio išsivystė Kinijoje naudojamas jangčinas, pietų Europoje paplitęs psalteriumas, vakarų Europoje paplitęs dulsimeris ir kt.

Į rytų Europą instrumentas atkeliavo viduramžiais, tačiau nėra žinoma, kas labiausiai prisidėjo prie jo išplatinimo. Yra hipotezės, jog jį galėjo atnešti romai arba arabai. Jis galėjo pasiekti Europą ir Kryžiaus karų dėka. Jau XIV a. Europoje cimbolai minimi kaip populiarus instrumentas su saldžia harmonija, mėgstamas damų. Tuo metu jis buvo naudojamas dvaruose ir rūmuose kaip solinis instrumentas.

XVI a. instrumentas pradėtas naudoti ansambliuose. Jis išpopuliarėjo liaudyje ir paplito po visą Rytų Europą. Labai mėgstamas romų, žydų () muzikoje, yra klezmerių sudėtinė dalis.

XVII a. Vokietijoje cimbolų pagrindu sukurtas tobulesnis instrumentas hakbretas (), iš kurio vėliau išsivystė fortepijonas. 1874 m. Budapešte Josef Schunda liaudiškųjų cimbolų pagrindu sukūrė **koncertinius cimbolus**.

## Lietuvoje

Į Lietuvą pateko viduramžiais iš Lietuvos didžiosios kunigaikštystės slavų kraštų. Pirmąkart minimi Jono Bretkūno Biblijos vertime (1579–1590 m.). Cimbolai buvo paplitę pietryčių ir Rytų Lietuvoje, Užnemunėje, Mažojoje Lietuvoje, buvo žinomi ir Žemaitijos pietuose. Lietuviški cimbolai yra nedideli. Jie dedami ant kelių, stalo arba virvelėmis kabinami ant kaklo žemosiomis stygomis prieš save. Garsas išgaunamas dviem mediniais, kartais minkšta oda arba veltiniu apsuktais muštukėliais užgaunant stygas.

Cimbolai itin prigijo ir muzikavimo tradicijos iki mūsų laikų išlaikytos rytų Aukštaitijoje: Ignalinos bei Švenčionių kraštuose. Jais muzikuojama susibūrimuose ir šventėse. Čia tradiciškai skambinamos polkų, valsų, suktinio, kitų mėgstamų liaudies šokių melodijos, pritariama dainoms, ypač Velykų lalavimams. Muzikuojama keliais būdais – išgrojant melodiją, antrinant kitam instrumentui arba skambinant pritariamąją partiją.

Nuo 2007 m. Ignalinos rajone, Palūšėje, kasmet vyksta tradicinio muzikavimo cimbolais kursai, organizuojami Aukštaitijos nacionalinio parko direkcijos ir Lietuvos nacionalinio kultūros centro specialistų. Siekiama įvairaus amžiaus muzikantus supažindinti su instrumentu, atskleisti skambinimo specifiką. Dėl svarbos Lietuvos kultūroje 2022 m. muzikavimo cimbolais tradicija Ignalinos ir Švenčionių kraštuose buvo įtraukta į Nematerialaus kultūros paveldo vertybių sąvadą.

## Šaltiniai