Sergejus Loznica

**Sergejus Vladimirovičius Loznica** (, , , g. ) – baltarusių kilmės ukrainiečių kino režisierius. Geriausiai žinomas dėl savo dokumentinių ir draminių filmų.

## Biografija
Gimė 1964 m. rugsėjo 5 d. Baranovičių mieste, Baltarusijos TSR. Vėliau jo šeima persikėlė į Kyjivą, Ukrainos TSR, kur baigė vidurinę mokyklą.

1987 m. Loznica baigė Kyjivo politechnikos institutą ir įgijo matematiko specialybę. Nuo 1987 iki 1991 m. dirbo Kibernetikos institute. Taip pat dirbo vertėju iš japonų kalbos. 1991 m. įstojo į Gerasimovo kinematografijos institutą ir 1997 m. jį baigė su pagyrimu.

Baigęs studijas, 2000 m. įsivėlė į dokumentinių filmų kūrimą Sankt Peterburge. 2001 m. su šeima persikėlė gyventi į Vokietiją. 2007 m. Loznica vyko į Kanadą, kad dalyvautų pirmojoje savo filmų retrospektyvoje „Media City“ kino festivalyje. Tai buvo jo pirmasis vizitas į Šiaurės Ameriką.

2010 m. Loznicos filmas „Mano laimė“ buvo atrinktas į 2010 m. Kanų kino festivalio pagrindinį konkursą. 2012 m. jo filmas „Rūke“ varžėsi dėl „Auksinės palmės šakelės“ 2012 m. Kanų kino festivalyje. Loznicos 2014 m. dokumentinis filmas „Maidanas“ pirmą kartą parodytas 2014 m. gegužės mėnesį Kanų kino festivalyje. Jis pasakoja apie 2013–2014 m. Kyjive vykusias masines protesto akcijas ir jų žiaurų malšinimą. Sukurė filmą „Babij Jaras. Kontekstas“ su Babin Jaro holokausto memorialinio centro pagalba.

2022 m. vasario 28 d. Loznica atsistatydino iš Europos kino akademijos, reaguodamas į jos pareiškimą, kuriame buvo išreikšta „solidarumas su Ukraina“ ir kuris buvo paskelbtas keletą dienų anksčiau, reaguojant į Rusijos invaziją į Ukrainą. Atvirame laiške režisierius pasmerkė akademiją už tai, kad ji nesugebėjo „vadinti karą karu, pasmerkti barbariškumą ir pareikšti savo protestą“. 2022 m. kovo 1 d. akademija paskelbė, jog iš Europos kino apdovanojimų pašalins rusų filmus. Tą pačią dieną Loznica pasisakė prieš šį sprendimą, sakydamas: „Daugelis mano draugų ir kolegų, rusų kino kūrėjų, pasisakė prieš šį beprotišką karą. ... Jie, kaip ir mes, yra šios agresijos aukos“, ir ragino „nespręsti apie žmones pagal jų pasus“, o „pagal jų veiksmus“.

2022 m. kovo 19 d. Ukrainos kino akademija paskelbė apie Sergejaus Loznicos pašalinimą už pasipriešinimą Rusijos filmų boikotui. Akademija pareiškė, kad Loznica „ne kartą pabrėžė, kad save laiko kosmopolitu, „pasaulio žmogumi“. Tačiau dabar, kai Ukraina kovoja už savo nepriklausomybę, pagrindinė kiekvieno ukrainiečio retorikos sąvoka turėtų būti jo nacionalinė tapatybė“. Tą pačią dieną Loznica išleido pareiškimą, kuriame sakė: „Buvau nustebęs, kai perskaičiau apie Ukrainos kino akademijos sprendimą pašalinti mane už tai, kad esu kosmopolitas. ... Tik vėlyvuoju stalinizmo laikotarpiu, nuo 1948 iki 1953 m., kai Stalinas pradėjo antisemitinę kampaniją, šis terminas įgavo neigiamą konotaciją sovietų propagandos diskursuose. Pasisakydami prieš kosmopolitizmą, Ukrainos „akademijos nariai“ naudoja būtent šį Stalino išrastą diskursą“. Režisierius akademijos akcentą nacionalinei tapatybei pavadino „nacizmu“ ir „dovana Kremliaus propagandistams“. Loznica manė, kad jo filmas „Babij Jaras. Kontekstas“ buvo vienas iš veiksnių, nes jame nagrinėjamas ukrainiečių bendradarbiavimas su naciais žydų žudynėse Babin Jare. Akademijos nariai, pasak jo, „turėjo visiškai kitokį požiūrį į Ukrainos istoriją, kurią, kaip jie teigia, žino geriau nei bet kas kitas“.

## Filmografija
### Vaidybiniai filmai

### Dokumentiniai filmai

## Išnašos