open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Krokšlys

**Krokšlys** – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, prie Ūlos upės, Ūlos kraštovaizdžio draustinyje, Dzūkijos nacionaliniame parke. Seniūnaitijos centras. Išsidėstęs 4 km piečiau Rudnios, 10 km į vakarus nuo Dubičių, 3 km iki Lietuvos-Baltarusijos valstybės sienos, greta Čepkelių gamtinio rezervato. Kaimą upė Ūla dalina į dvi dalis – Krokšlį ir Šumą. Kuomet Ūlos upe ėjo siena, gudiškoji jo pusė vadinosi *Šumy*, o lietuviškoji – Krokšlys; neva Ūla ten garsu savo tėkmę rodžiusi. Nuo Dubičių iki Krokšlio Ūla teka kanalu. Pro kaimą eina vieškelis , atšaka į Lynežerį.

Netoli kaimo yra „sausas ežerėlis“, kuriame anksčiau kaimo jaunimas lošdavo futbolą ir ganydavo arklius. Šiuo metu ten stovi Česnulio paminklas kaimo futbolininkui. Šumo pusėje auga du ąžuolai, pasodinti 1933 m., S. Dariaus ir S. Girėno žūties dieną jų skrydžiui įamžinti (sodino Kazimieraičių draugija). Vėliau skrydžiui atminti pastatytas ąžuolinis baublys.

## Etimologija

Vietovardis *Krokšlỹs* siejamas su žodžiais *kriokšlỹs* „mažas krioklys“, *krokšlỹs, kriokšlỹs* „kas kriokia, švokščia, knarkia“. Tokią reikšmę atitinka ir gudiškas kaimo pavadinimas *Šumas* (iš rus. ir ,  „triukšmas, ūžimas, šėlas“). Matyt, kaimas pavadintas pagal šniokščiančią Ūlos tėkmę.

## Istorija

Krokšlys pradėjo kurtis ~XVIII a. vid. – 1777 m. nurodomi du kiemai (Pilypo Makselės ir Kristupo Liolio). XIX a. vid. Krokšlyje (be Šumo) buvo 9 kiemai su 50 gyventojų (Badarai, Miškiniai, Čiočiai, Siaurukai, Bigeliai, Dzidziuliai, Sereičikai, Nedzveckai, Kašėtos ir Sakavičiai).

Iki XX a. vid. buvo dvi gyvenvietės: į šiaurę nuo Ūlos buvo Krokšlys, priklausęs Vilniaus gubernijai, o į pietus Šumas, priklausęs Gardino gubernijai, Beržtų valsčiui.

Labai didelis gaisras, apėmęs apie 400 ha miškų bei pelkių, įvyko 1959 m. Varėnos rajone, prie Kriokšlio kaimo. Kol vyrai padėjo gesinti miškus, moterys ir vaikai saugojo gyvulius, kurie buvo suvaryti į Ūlos upę. Laimei, gaisro liepsnos nepasiekė kaimų.

## Gyventojai

Pagal lenkų valdžios 1921 m. atliktą surašymą kaime gyveno 105 žmonės, iš kurių 95 užsirašė lietuviais, 9 lenkais ir 1 baltarusiu.

### Žymūs žmonės

* Antanas Česnulis (1948–) – Tautodailininkas, medžio drožėjas;

## Galerija

Krokšlys, Lithuania - panoramio (6).jpg|Krokšlio baublys
Krokšlys, Lithuania - panoramio (1).jpg|Kryžius prie sodybos
Krokšlys, Lithuania - panoramio (5).jpg|Krokšlio memorialas


## Šaltiniai

*
Prievolių teisė

**Prievolių teisė** – privatinės (civilinės) teisės pošakis; visuma teisės normų, reguliuojančių prievoles.

Prievolių teisė reguliuoja turtinius, su jais susijusius asmeninius neturtinius santykius, susiklostančius tarp teisės subjektų dėl turto perdavimo nuosavybėn, patikėjimo teise arba laikinai naudoti, dėl darbų atlikimo arba paslaugų teikimo, žalos padarymo asmeniui, turtui; taip pat darbo, komercinius ir kitokius privatinius teisinius santykius.

Lietuvoje pagrindinis prievolių teisės šaltinis – LR civilinis kodeksas, šeštoji knyga „Prievolių teisė“.

## Literatūra
* Valentinas Mikelėnas. Lietuvos Respublikos civilinis kodeksas
* Valentinas Mikelėnas. Prievolių teisė. Pirmoji dalis. Justitia, 2002. 200 psl. ISBN 9986-567-71-8.
* Valentinas Mikelėnas. Lietuvos Respublikos civilinio kodekso komentaras. Šeštoji knyga.
Goobuntu

**Goobuntu** – Linux platinamasis paketas, pagrįstas Ubuntu. Sklido gandai, kad Goobuntu netrukus išleisianti interneto gigantė Google. Google tai paneigė, nors patvirtino, jog pritaikė Ubuntu branduolį savo poreikiams. Ubuntu modifikacijos yra palyginti mažos skaičiumi ir apimtimi. Google kol kas neplanuoja išleisti savo Ubuntu modifikacijos už kompanijos ribų.

Goobuntu buvo pagrindas kai kuriems gandams, kad Google netrukus įžengs į operacinių sistemų kūrimo verslą. Nors vidinės Ubuntu versijos egzistavimas buvo patvirtintas Google kompanijos bei Marko Šatlverfo , abu paneigė faktą, kad jie padarys Goobuntu viešu platinamuoju paketu. Markas Šatlverfas teigė, kad daugybė Google klaidų ištaisymų ir patobulinimų yra perduota Ubuntu ir tie pakeitimai integruoti ir į Ubuntu. Šatlverfas taip pat skaitytojams priminė, kad tuo tarpu kai kurie Google darbuotojai naudoja šią Ubuntu modifikuotą versiją, kiti naudoja Red Hat Linux, SuSE Linux, kitų Linux distribucijų modifikacijas ir netgi Microsoft Windows.

Pavadinimas susideda iš „**Goo**gle“ ir „U**buntu**“.

## Išnašos
 

## Nuorodos
* „Google dirba ties Linux Darbalaukiu“
Facija

**Facija** – uoliena su specifinėmis charakteristikomis, kurios atspindindi uolienos susidarymo aplinką.

## Facijų tipai

### Nuosėdinės facijos
Apibendrintai facijos atskiriamos pagal uolienas, tačiau, kai tiriamos tik uolienų litologinės ar petrologinės charakteristikos, kaip antai grūdelių dydis, struktūros, tekstūros ir kt., tokios facijos vadinamos *litofacijomis*. Kai uolienose yra ir fosilijų – *biofacijos*.

Šių facijų tipai gali būti detaliau suskirstyti pagal uolienų specifines charakteristikas, pavyzdžiui, įkipai sluoksniuota oolitinė klintis.

Naudojant facijų metodą galima atkurti geologines sąlygas, kuriose susiformavo uolienos.

### Metamorfinės facijos
Mineralų seka, kuri susiformuoja vykstant metamorfizmui. Nusako slėgį ar slėgių intervalus, prie kurių susiformuoja tam tikri mineralai.
Kolumbijos herbas

**Kolumbijos herbą** sudaro skydas, ant kurio tupi išskleidęs sparnus kondoras. Kondoras simbolizuoja laisvę. Snape jis laiko lauro lapų vainiką. Tarp erelio ir skydo ant geltonos juostos užrašytas nacionalinis Kolumbijos moto „Laisvė ir tvarka“. Skydą iš abiejų pusių supa nacionalinės trispalvės geltonos, mėlynos ir raudonos spalvos vėliavos.

Skydas padalintas į tris horizontalias dalis. Viršutinėje skydo dalyje mėlyname fone stovi auksinis granatas, primenantis Naująją Granadą – ankstesnįjį (kolonijinį) regiono pavadinimą. Iš abiejų granato pusių yra auksiniai ragai – kairėje ragas pripildytas auksinių ir sidabrinių monetų, dešinėje – tropinių vaisių. Ši skydo dalis simbolizuoja šalies gamtinius ir žemės ūkio turtus. Vidurinėje skydo dalyje sidabriniame fone yra frigiška kepurė (isp. „el gorro frigio“) – tradicinis laisvės simbolis. Apatinėje skydo dalyje yra du dideli laivai iškeltomis burėmis abiejuose vandenynuose – Ramiajame ir Altanto vandenynui priklausančiai Karibų jūrai. Iškeltos vėliavos simbolizuoja Kolumbo kelionės į naująjį pasaulį.

Kolumbijos herbas buvo įteisintas 1834 m. gegužės 9 dieną.
Nidos švyturys

**Nidos švyturys** (arba **Urbo kalno švyturys**) – navigacinis ženklas, esantis Kuršių nerijoje, Nidoje, 900 metrų nuo Baltijos jūros ant Urbo kalno. Aukštis – 79 m virš jūros lygio. Signalas matomas už 22 jūrmylių (apie 40 kilometrų).

## Istorija

Pirmojo Nidos švyturio statyba pradėta po Vokietijos suvienijimo XIX amžiaus aštuntojo dešimtmečio pradžioje. 27 metrų aukščio bokštas buvo sumūrytas iš raudonų plytų. Jo link vedė karo belaisvių statytas akmenimis grįstas takas su 200 laiptelių, kurie išlikę iki šių dienų. Statant švyturį buvo apželdintas ir 51,4 m aukščio Urbo kalnas. Per smėlį nuo Nidos iki laiptelių buvo nutiestas specialus lentinis takas. Švyturys pradėjo veikti 1874 m. spalio 24 d.

1944 m., baigiantis Antrajam pasauliniam karui, besitraukiantys vokiečių kareiviai švyturio bokštą susprogdino. Tačiau jau 1945 m. jis buvo atstatytas, o 1953 m. – perstatytas. Dabartinis Nidos švyturys – tai gelžbetoninis bokštas su horizontaliomis raudonomis ir baltomis juostomis. Jo aukštis 29,3 m. Jo krištolo lęšis pagamintas Charkovo srities (Ukraina) Iziumio gamykloje. Prieš įmontuojant jį į šį švyturį krištolas pabuvojo parodoje Prancūzijoje ir pelnė apdovanojimą.

1991 m. šventinant Nidos švyturį jam buvo suteiktas Šv. Petro, žvejų globėjo, vardas.

## Veikimas
Šio navigacinio ženklo paskirtis – padėti orientuotis jūreiviams jūroje ir specialiu sutartiniu ženklu (2 trumpi blyksniai kas 5,8 sek.) informuoti, jog čia nėra uosto. Veikia automatiškai, be aptarnaujančio personalo. Švyturys siunčia baltos šviesos signalus, kurie matomi jūroje. Šviesos signalai siunčiami tik tamsiu paros metu, temstant lempa automatiškai įsijungia, o švintant – išsijungia. Švyturyje yra 6 lempos, bet nuolat šviečia tik viena, kuriai perdegus automatiškai užsidega kita. Radijo švyturio signalai siunčiami į erdvę visą parą. Švyturys turi savo elektros stotį, kuri automatiškai įsijungia, jeigu nutrūksta energijos tiekimas iš elektros tinklų.

Nidos, kaip ir Klaipėdos švyturys, įrašytas į pasaulio šviesos ženklų knygas, pažymėtas jūrlapiuose, aprašytas locijose.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Nidos švyturys
* Kuršių nerijos nacionalinis parkas  (leista naudotis)
II Europos futbolo čempionatas

**II Europos futbolo čempionatas (Nacijų taurė)** vyko 1964 metais, finalinis čempionato etapas surengtas Ispanijoje. Varžybas, vykusias atkrintamųjų rungtynių principu, laimėjo Ispanijos rinktinė, finale 2:1 įveikusi titulą gynusią Tarybų Sąjungą.

Turnyre dalyvavo 29 komandos (Graikija pasitraukė iš turnyro, po to kai burtai lėmė jai žaisti su Albanijos rinktine). Tarybų Sąjunga, Austrija ir Liuksemburgas iš karto pateko į antrąjį etapą. Komandos sužaisdavo po 2 rungtynes (1 namie, 1 išvykoje) iki pat finalinio ketverto. Finalinio ketverto varžybų vieta buvo išrinkta iš 4 į jį patekusių dalyvių.

Liuksemburgas tapo labiausiai nustebinusia rinktine. Bendru santykiu 3:2 (1:1 ir 2:1) nugalėję Olandijos rinktinę ir patekę į aštunfinalį, kuriame sužaidė 5:5 (2:2 ir 3:3) su Danijos rinktine. Pakartotines rungtynes rezultatu 1:0 laimėjo Danija ir netikėtai pateko į finalinį ketvertą.

## Atrankos varžybos

### Pirmasis etapas

|-
| ***' ||  || 0-2 || 1-1
|-
| ***' ||  || 6-1 || 3-1
|-
| ***' ||  || 4-2 || 1-1
|-
|  || ***' || 1-1 || 2-5
|-
|  || ***' || 0-2 || 0-2
|-
| ***' ||  || 6-0 || 1-3
|-
| ***' ||  || 3-2 || 1-0
|-
| ***' ||  || 3-1 || 1-3 
|-
| ***' ||  || 3-1 || 1-1
|-
| ***' ||  || 3-1 || 1-1
|-
| ***' ||  || 2-1 || 1-1
|-
| ***' ||  || 6-0 || 1-0
|-
| ***' ||  || colspan=2 | 
|}

=== Aštuntfinalis ===

|-
| ***' ||  || 1-1 || 1-0
|-
|  || ***' || 0-0 || 2-3
|-
| ***' ||  || 4-0 || 0-1
|-
|  || ***' || 1-1 || 1-2
|-
|  || ***' || 0-0 || 2-3
|-
|  || ***' || 1-0 || 1-3
|-
| ***' ||  || 2-0 || 1-1
|-
|  || ***' || 1-2 || 3-3
|}

=== Ketvirtfinalis ===

|-
|  || ***' || 3-3 || 2-2 
|-
| ***' ||  || 5-1 || 2-0
|-
|  || ***' || 1-3 || 1-2
|-
|  || **** || 1-1 || 1-3
|}



## Stadionai



## Finalinis turnyras

Finalinis turnyras surengtas Ispanijoje 1964 m. birželio 17–21 d. Rungtynės vyko Barselonoje ir Madride. Pusfinalyje TSRS rinktinė nugalėjo Daniją, o ispanai po pratęsimo 2:1 nugalėjo vengrus. Finalinėse rungtynėse turnyro šeimininkai nugalėjo TSRS.

### Pusfinalis

|-
| rowspan=2 | 06-17 || *Camp Nou*, Barselona || 38 556 ||  ||  || 0:3
|-
| colspan=5 | Valerij Voronin 19', Viktor Ponedelnik 40', Valentin Ivanov 87'
|-
| rowspan=2 | 06-17 || *Santiago Bernabéu*, Madridas || 34 713 ||  ||  || 2:1 (po pratęsimo)
|-
| colspan=5 | Jesus Maria Pereda Ruiz de Temino 35', Amancio 115'; Ferenc Bene 84'
|}

### Dėl III vietos

|-
| rowspan=2 | 06-20 || *Camp Nou*, Barselona || 3 869 ||  ||  || 3:1 (po pratęsimo)
|-
| colspan=5 | Ferenc Bene (11'), Deszo Novak (107', 110'); Carl Bertelsen (82')
|}

### Finalas

|-
| rowspan=2 | 06-21 || *Santiago Bernabéu*, Madridas || 79 115 ||  ||  || 2:1
|-
| colspan=5 | Jesus Maria Pereda Ruiz de Temino (6'), Marcellino Martinez Cao (84'); Galimzan Husajnov (8')
|}

## Statistika

### Rezultatyviausi žaidėjai
Rezultatyviausi žaidėjai finaliniame turnyre įmušė po 2 įvarčius:
* Jesus María Pereda ()
* Ferenc Bene ()
* Dezső Novák ()

### Greičiausias įvartis
* Jesus María Pereda (rungtynės Ispanija-TSRS), 6 minutė.

### Vidutinis įvarčių skaičius per rungtynes
* 3,25 įvarčio per rungtynes
### Vietos
1. 
2. Sovietų sąjunga
3. Vengrija
4. Danija

## Nuorodos
* UEFA informacija
Pelkinė žilė

**Pelkinė žilė** (*Senecio paludosus*) – astrinių (*Asteraceae*) šeimos augalas. Aukštis 60-180 cm. Stiebas stačias, šakniastiebis šliaužiantis. Lapai aštriais pjūkliškais kraštais. Graižai gausūs, sukrauti kekėse. Žydi liepos-rugpjūčio mėn.

Lietuvoje apyretė rūšis. Auga upių, ežerų pakrantėse.
Kanapinis kemeras

**Kanapinis kemeras** (*Eupatorium cannabinum*) – astrinių (*Asteraceae*) šeimos augalas. Stiebas 50-170 cm aukščio, stačias, neretai raudono atspalvio, apaugęs trumpais plaukeliais. Žydi liepos – rugsėjo mėn. Auga šlapiuose upių ir ežerų krantuose, šlaituose, šlapiose pakrūmėse. Dažniausiai auga sąžalynais, mėgsta kalkingas dirvas. Nuo seno vartojamas viduriavimui bei kepenų ligoms gydyti. Iš šakniastiebių ir lapų gaunami mėlyni ir juodi dažai. Kaip dekoratyvinis augalas tinka vandens telkinių krantams apsodinti.
Frigidiškumas

**Frigidiškumas** ( – šaltas; arba **lytinis šaltumas**) – terminas, kuriuo psichologijoje įvardijamas moters negebėjimas pasiekti orgazmo per lytinę sueitį.

Teigiama, kad terminas yra įgijęs neigiamą atspalvį, tad sekso terapeutai vietoj jo ėmė vartoti bendresnį terminą *hipogineizmas* (); šitaip įvardijamas moters negebėjimas pasiekti seksualinio pasitenkinimo tam tinkamomis aplinkybėmis.

Frigidiškumas populiariojoje vartosenoje gali reikšti negebėjimą pasiekti jokio seksualinio atsako, žymiai sumenkusį gebėjimą pasiekti seksualinį pasitenkinimą (hiposeksualumas), negebėjimą pasiekti orgazmo (anorgazmija). To priežastys gali būti įvairios – ir fiziologinės, ir psichologinės. Pavyzdžiui, moteris sueities metu gali patirti makšties spazmus (vaginizmas) ar skausmą (dispareunija). Kaip galimos psichologinės priežastys, nurodoma emociniai konfliktai, nerimas, lytinio pobūdžio psichikos traumos, vaikystėje įskiepytas neigiamas požiūris į lytinius santykius.

## Išnašos
Gakta

**Gakta** () – iškilumas pilvo apačioje virš lytinių organų, ties gaktine sąvarža. Gaktos poodinis riebalų sluoksnis yra storesnis nei kitur (taip apsaugo gaktikaulį), sulaukus lytinės brandos (dažniausiai iki 16 metų mergaitėms ir 18 metų berniukams) apauga plaukais.

Dėl didesnio iškilumo moters gakta kartais vadinama *[[Venera (mitologija)|Veneros]] kalva* (*mons veneris*). Po menopauzės gaktos iškilumas kiek sumažėja. Tai nulemia sumažėjęs estrogeno lygis.

Gakta – viena iš erogeninių zonų ir intymių vietų.

## Šaltiniai
Italijos futbolas

**Italijos futbolo** pagrindinė kontroliuojanti institucija – Italijos futbolo federacija, veikianti nuo 1898 metų ir organizuojanti Italijos lygos bei taurės varžybas bei kontroliuojanti  rinktinę.

## Istorija

Pirmąjį Italijos futbolo čempionatą 1896 m. organizavo Italijos gimnastikos federacija (F.N.G.I), pirmaisiais čempionais tapo SGS Udinese, 1897 m. čempionais tapo SG Torinese. 1898 m. susikūrė Italijos futbolo federacija, kurios nariais tapo 4 pirmieji klubai. Pirmosios lygos varžybos įvyko 1898 m. gegužės 8 d. ir truko tik vieną dieną, laimėtojais tapo Genoa CFC. Genujos klubas laimėjo ir 1899, 1900, 1902, 1903 bei 1904 m. čempionatus. 1905 m. Italijos futbolo federacija įstojo į FIFA ir tais pačiais metais perėjo prie regioninės lygų sistemos. 1929 m. sukurta nacionalinė lyga su 18 klubų aukščiausiame divizione.

Nuo 2017 m. Serie A ir Coppa Italia (nuo 16-finalio) varžybose naudojama VAR teisėjavimo sistema.

## Varžybos
### Lygos

Nuo 2013 m. Italijos futbolo sistemą sudaro 9 tarpusavyje susijusios lygos. Lygų struktūros viršuje nacionalinė lyga (*Lega Nazionale Professionisti*), sudaryta iš aukščiausiojo diviziono Serie A ir žemesniojo Serie B. Žemiau yra Serie C lyga, sudaryta iš 3 divizionų. Dar žemiau yra neprofesionalūs divizionai – 9 Serie D divizionai, po jais 28 regioniniai Eccellenza divizionai ir dar keturi žemesni regioniniai lygiai, kuriuos prižiūri regionų asociacijos.

Įvairiuose piramidinės struktūros lygiuose žaidžiančios komandos turi galimybę po sezono pakilti į aukštesnį lygį ar iškristi į žemesnį. Į žemesnę lygą iškrenta trys žemiausias vietas Serie A užėmusios komandos, į jų vietą ateina dvi pirmąsias vietas Serie B užėmusios komandos ir viena iš 3–6 vietą užėmusių komandų. Iš Serie B į Serie C iškrenta 4 komandos, į jų vietas patenka pirmąsias vietas abiejuose Serie C divizionuose užėmusios komandos bei po vieną komandą iš 2–5 vietas užėmusių. Iš trijų Serie C divizionų po tris komandas iškrentą į Serie D, jas pakeičia devynių Serie D divizionų nugalėtojai.

### Taurės

Pagrindinės taurių varžybos – , organizuojamos nuo 1922 m. Italijos taurės laimėtojas prieš kitą sezoną žaidžia su *Serie A* laimėtoju vieneriose Italijos Supertaurės rungtynėse. 1972–1980 m. organizuota Pusiauprofesionalų Italijos taurė (*Coppa Italia Semiprofessionisti*), kurioje varžėsi Serie C ir Serie D komandos, nuo 1981 metų šias varžybas pakeitė Serie C taurė (*Coppa Italia Serie C*), dėl kurios varžosi tik Serie C1 ir Serie C2 komandos. Taip pat organizuojamos papildomos Serie C varžybos – Serie C1 Supertaurė ir Serie C2 Supertaurė. 1960–1972 m. Italijos komandos varžėsi keturių šalių Alpių taurės (*Coppa delle Alpi*) varžybose.

## Klubai
### UEFA turnyrų dalyviai

1955–2024 m. UEFA rengtuose turnyruose yra dalyvavę šie klubai:

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Federacijos svetainė
Terpai

**Terpai** – dirbtinės kalvos supiltos apsisaugoti nuo jūros potvynių. Terminas naudojamas apibūdinti prie Šiaurės jūros esančioms dirbtinėms kalvoms. Pavadinimas kilęs iš fryzų kalbos. Siekia iki 15 metrų aukščio. Terpai pradėti pilti prieš 500 m. pr. m. e.
Paprastoji bitkrėslė

* *Chrysanthemum vulgare*;
* *Tanacetum boreale*

**Paprastoji bitkrėslė** (*Tanacetum vulgare*) – astrinių (*Asteraceae*) šeimos daugiametis, aštraus kvapo, 30-120 cm aukščio augalas. Šakniastiebiai šakoti, stiebas stačias, prie pagrindo dažniausiai rausvai dryžuotas. Lapai apaugę trumpais, retais plaukeliais, su taškelių pavidalo liaukutėmis. Graižų gausu, jie susitelkę į skėtišką tankią šluotelę.

Žydi liepos – rugsėjo mėn. Auga panamėse, pakelėse, palaukėse ir kt. Augalas vaistinis, o tuo pačiu ir nuodingas. Lapuose ir žiedynuose yra eterinių aliejų. Be to, yra flavonidų, rauginių medžiagų, alkaloidų. Nuo seno vartojamas medicinoje. Kai kur maltais bitkrėslės graižais barstomi kumpiai ir lašiniai nuo musių ir kirmėlių.
Arvydas Garbaravičius

**Arvydas Garbaravičius** (g. 1953 m. kovo 27 d. Kaune) – Lietuvos ir Kauno miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija
Tėvas – Jonas Garbaravičius, pirmasis diplomuotas energetikas Lietuvoje, Kauno politechnikos instituto dėstytojas, mama – Kaune žinoma pediatrė Gražvyda Sofija Murkaitė-Garbaravičienė, brolis – Ramūnas Garbaravičius, verslininkas, visuomenės veikėjas.

Mokėsi Kauno Juozo Aleksonio vidurinėje mokykloje, 1976 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius mechanikas.

Baigęs studijas pasirinko mokslinį darbą, paskirtas į Fizikinių techninių energetikos problemų institutą, kur dirbo iki nepriklausomybės metų. Nuo 1992 m. užsiėmė verslu. Vadovavo Statybos remonto tresto požeminių darbų statybos remonto valdybai (dab. AB „Požeminiai darbai“). 2000–2001 m. Kauno apskrities viršininko pavaduotojas. 2003–2007 m. Kauno miesto savivaldybės meras.

2000–2019 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narys.

Nuo 1998 m. Lietuvos centro sąjungos narys, nuo 2002 m. Kauno skyriaus pirmininkas, nuo 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos narys, nuo 2005 m. Liberalų ir centro sąjungos pirmininko pavaduotojas, nuo 2013 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys.

Jaunystėje buvo krepšininkas ir boksininkas. „Sugiharos fondo Diplomatai už gyvybę” valdybos narys, klubo „Santara-Šviesa“ narys, vienas iš „Kauno plėtros forumo“ steigėjų.

Žmona Rita lituanistė, sūnūs – Linas, Rytis.

## Šaltiniai

|-
Major League Soccer

**Major League Soccer** (santr. *MLS*) – aukščiausioji JAV ir Kanados profesionalų futbolo lyga. 

## Istorija

Organizacija įkurta 1993 m. prieš , surengtą JAV. Pirmasis 10 komandų čempionatas surengtas 1996 m., o nuo 2020 m. lygoje žaidžia 26 klubai – 23 klubai iš JAV ir 3 iš Kanados. Planuojama, kad lyga 2023 m. išsiplės iki 30 komandų.

Iš pradžių komandos žaidė amerikietiško futbolo klubų stadionuose, dabar daugelis jų turi tam pritaikytus stadionus. Pastaraisiais metais lygos populiarumas gerokai išaugo, ji tapo pelninga, dabar MLS pritraukia daugiau žiūrovų į stadionus nei NBA ar NHL komandos. 2017 m. duomenimis vidutiniškai į varžybas susirenka 21 700 žiūrovų, klubų pajamos siekia 10–30 mln. eurų. Apie penktadalis amerikiečių save priskiria prie MLS komandų fanų. „Adidas“ yra reklaminis remėjas-aprangos tiekėjas visoms lygos komandoms. 2017 m. daugiafunkciniame „Mercedes-Benz Stadione“ susirinko 71 874 žiūrovai stebėti futbolo varžybas gyvai, kol kas daugiausiai lygos istorijoje.

## Formatas

Lygos komandos suskirstytos į du pogrupius (konferencijas) – Rytų ir Vakarų, kiekvieną sezoną komanda sužaidžia po ketverias rungtynes su kiekviena savo konferencijos komanda bei po dvejas rungtynes su kitos konferencijos komandas. Keturios stipriausios kiekvienos konferencijos komandos patenka į atkrintamąsias varžybas, kurių metu išsiaiškinamas konferencijų nugalėtojai, kurie vėliau tarpusavyje kovoja dėl lygos laimėtojo vardo.
Lygos čempionai iškovoja teisę atstovauti JAV CONCACAF Čempionų lygoje.
Reguliaraus sezono nugalėtojai, surinkę daugiausiai taškų per 32 rungtynes, iškovoja *MLS Supporters Shield* apdovanojimą ir taip pat gauna teisę dalyvauti CONCACAF Čempionų lygoje. Jei reguliaraus sezono laimėtojai tampa lygos čempionais, teisė dalyvauti Čempionų taurėje atitenka antrąją vietą reguliariajame sezone užėmusiai komandai.

## Komandos

Skirtingai nei daugelyje pasaulio futbolo lygų, JAV futbolo sistemoje nėra numatytas automatiškas paskutines vietas užėmusių komandų iškritimas.

## Nugalėtojai

## Turtingiausios komandos

2017 m. „Forbes“ žurnalo duomenys.

## Išnašos

## Nuorodos

* Oficialus lygos puslapis
SS Lazio

**Romos „Lazio“** – Italijos futbolo klubas iš Romos (Lacijas). Klubas išlaiko ir kitų sporto šakų komandas.

Futbolo komanda žaidžia šviesiai mėlynais marškinėliais, baltais šortais ir kojinėmis. „Lazio“ vardas buvo pasirinktas todėl, kad klubo įkūrėjai norėjo jį pavadinti kaip nors įspūdingiau nei vien tik miestas, kuriame jie gyveno – tai Lacijo regionas, kuriame įsikūrusi Roma. Šviesiai mėlyna ir balta komandos spalvos buvo pasirinktos dėl Graikijos vėliavos ir šalies, pagimdžiusios olimpines tradicijas, o erelį kūrėjai pasirinko kaip Romos imperijos simbolį. „Lazio“ yra pirmasis klubas istorijoje, kuris Romoje pradėjo žaisti organizuotą futbolą. 

## Istorija

Klubas buvo įkurtas 1900 metų sausio 9 dieną pavadinimu *Società Podistica Lazio*. Buvo devyni įkurėjai – neįgaliotasis Italijos *Bersaglieri* karinių pajėgų pareigūnas Luigi Bigiarelli, taip pat Giacomo Bigiarelli, Odoacre Aloisi, Arturo Balestrieri, Alceste Grifoni, Giulio Lefevre'as, Galileo Massa, Alberto Mesonesas, ir Enrico Venieras. Klubas buvo įkurtas kaip atletikos, tačiau 1901 metais klube įsikūrė ir futbolo sekcija, kuri pradėjo žaisti oficialias varžybas 1902 m. Šiuolaikinis Lazio yra vienas iš didžiausių sporto klubų Europoje – jame propaguojamos net 37 sporto šakos, nuo kriketo iki krepšinio ar parašiutizmo. http://www.casalazio.it/sezioni.asp 

2006 metais po rezultatų derinimo skandalo, į kurį įsivėlė ir Lazio, futbolo klubas buvo nubaustas perkeliant į žemesnę Serie B lygą ir neteko teisės kitais metais atstovauti Italijai UEFA taurės varžybose, tačiau po apeliacijos buvo sugrąžintas į Serie A.

## Pasiekimai

## Sezonai
; Pastarųjų metų sezonai

|}

## Spalvinė gama

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia tradicine apranga. 

## Lietuviai
* Marius Stankevičius, gynėjas 2011–2013 m.

## Išnašos

## Nuorodos

* Oficiali klubo svetainė
* facebook paskyra
* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
Erikas Tamašauskas

**Erikas Tamašauskas** (g. 1957 m. rugpjūčio 31 d. Vilniuje) – Lietuvos ir Kauno politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija

1975 m. baigė Kauno 4-ąją vidurinę mokyklą. Studijavo Kauno medicinos institute, Kauno technologijos universiteto Ekonomikos ir vadybos fakultete.

1979–1982 m. dirbo Kauno radijo gamyklos Eksperimentiniame konstrukcijos biure, 1982–1988 m. Sraigtasparnių remonto gamykloje, 1988–1992 m. Fizikinių ir techninių energijos problemų sprendimo institute. 1992–1997 m. televizijos „Kaunas plius TV“ direktorius, 1997–2000 m. UAB „Status quo“ direktorius. Nuo 2015 m. VšĮ "Maistas ir aistros" vadovas, TV laidos "Maistas ir aistros" vedėjas ir prodiuseris.

2000–2008 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narys. 2000–2003 m. Kauno miesto savivaldybės mero pirmasis pavaduotojas. Nuo 2001 m. vasario iki 2002 m. gegužės mėn. Kauno miesto savivaldybės meras. 2003–2007 m. Kauno miesto mero pavaduotojas. 2008–2012 m. Lietuvos Respublikos Seimo narys, 2011–2012 m. – Seimo pirmininko pavaduotojas.

1998–2002 m. Naujosios sąjungos (socialliberalų) narys, Kauno skyriaus pirmininkas, partijos valdybos ir tarybos narys. 2002–2003 m. Lietuvos liberalų sąjungos narys, Kauno skyriaus pirmininko pavaduotojas, skyriaus tarybos narys. 2003–2006 m. Liberalų ir centro sąjungos narys, Kauno skyriaus prezidiumo ir tarybos narys, 2006–2014 m. Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio narys. Nuo 2014 m. Lietuvos laisvės sąjungos (liberalai) narys, Kauno skyriaus pirmininkas. 

Nuo 2017 metų nepriklauso jokiai politinei partijai. 

Žmona Indrė, vaikai: sūnus Danas ir dukros Erika bei Austėja

## Nuorodos
* 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai.
* Erikas Tamašauskas susituokė su Indre Kubiliute, trečiai savo santuokai buvęs Kauno meras pasirinko sinagogą

## Išnašos

|-

2008-2014 LRS narys, Seimo pirmininko pavaduotojas
Kolombas

:: *Apie miestą netoli Paryžiaus žr. [[Kolombas (Prancūzija)]]*.

**Kolombas** (, , ) – miestas vakarinėje Šri Lankoje, didelis uostas prie Kelanio (*Kelani*) upės žiočių. Šri Lankos administracinė sostinė (konstitucinė sostinė yra Kolombo priemiestis Šri Džajavardhenapura Kotė). Tai didžiausias miestas šalyje, pagrindinis verslo centras. Uostas – didelis, apsaugotas didelių bangolaužių (išvežama arbata, kaučiukas, kopra; naftos terminalai). Beiros (*Beira*) ežeras jungiasi su uostu kanalais ir šliuzais. Per Kolombą keliauja dauguma šalies importo ir eksporto prekių, tai svarbus degalų papildymo taškas. Yra Bandaranaikės tarptautinis oro uostas. Mieste išvystyta metalo, tekstilės, drabužių, chemijos pramonė.

Kolombo verslo kvartalas vadinasi *Fort*, kadangi apima buvusios tvirtovės teritoriją. Mieste yra plačių prospektų, šiuolaikinių pastatų, tačiau gausu ir siaurų gatvelių, lūšnynų (ypač Petaho kvartale). Žymiausia ligoninė – pastoriškoji (*Pasteur Institution*). Yra krikščionių bažnyčių, musulmonų mečečių, budistų šventyklų. 1967 m. čia įkurtas Kolombo universitetas, yra Šri Lankos technikos kolegija (įkurta 1893 m.), kitos švietimo įstaigos. Nacionalinė meno galerija, nacionalinė biblioteka. Daug parkų, Cinamonų, zoologijos ir kiti sodai.

## Istorija

Senasis miesto pavadinimas buvo *Kalan-totta* (rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo V a. Fasiano), tačiau uoste įsivyravę arabai jį pavertė *Kolambu* (Ibn Batuta XIV a. mini *Kalanpu*), o 1517 m. atvykę portugalai K. Kolumbo garbei pavadino *Colombo*. 1656 m. miestą užėmė olandai, 1796 m. jis atiteko britams.

1815 m. tapo Didžiosios Britanijos kolonijos Ceilono administraciniu centru. Nuo 1948 m. – Šri Lankos sostinė.

### Pavadinimo kilmė

Yra dvi miesto pavadinimo versijos:
* sinhalų kalba *Kola-amba-thota* reiškia „uostas su lapuotais mango medžiais“;
* *Kalan-totta* – „keltas per Kelanio upę“.


SL Colombo asv2020-01 img13 Town Hall.jpg|Kolombo rotušė
SL Colombo asv2020-01 img10 National Museum.jpg|Nacionalinis muziejus
UG-LK Photowalk - Colombo Skyline - 2017-03-12 (1).jpg|Verslo centras prie Beiros ežero
Lord Buddha,colombo - panoramio.jpg|Budos paminklas


## Šaltiniai
Aukštoji dedešva

**Aukštoji dedešva** (*Malva alcea*) – dedešvinių (*Malvaceae*) šeimos augalas. Aukštis – 45-130 cm. Auginamas sodybų gėlynuose. Žydi birželio – rugsėjo mėn.

Augalas dekoratyvus, medingas.
Kotonu

**Kotonu** (, fon. *Kútɔ̀nú*) – miestas pietų Benine, sausumos ruože tarp Gvinėjos įlankos ir Nakujės (*Nokoué*) ežero. Tai didžiausias šalies miestas ir uostas, pagrindinis verslo ir susisiekimo centras, faktiškoji šalies sostinė (oficiali – Porto Novas). Yra geležinkelis, plentai į Porto Novą, Lomę.

Ekonominė veikla: žvejyba, tekstilės, cemento, medienos, žemės ūkio, žuvies pramonė. Eksportuojami palmių produktai, žemės riešutai, kava, kakava, medvilnė. Mieste yra vyriausybės pastatų, taip pat parlamento, aukščiausiojo teismo pastatai, užsienio ambasados. Valstybinis Benino universitetas (įkurtas 1970 m.), botanikos sodas.

## Istorija
1851 m. prancūzų kolonistai čia įkūrė karinę gyvenvietę, kurią naudojo laipsniškai regiono okupacijai. Miesto komercinei raidai esminis postūmis buvo 1965 m. įrengtas modernus dirbtinis uostas.

## Sportas
* Adjidja FC – futbolo klubas;
* ASPAC – futbolo klubas;
* AS Cotonou - futbolo klubas;
* Requins de l'Atlantique – futbolo klubas;

## Pavadinimo kilmė
Fonų kalboje 'miesto pavadinimas reiškia „Mirties upės žiotys“.


Cadjèhoun vu d'un pont.jpg|Miesto gatvė
Cotonou Centre ville.jpg|Kotonu centras
BCEAO tower Cotonou, Benin1.jpg|BCEAO bokštas
Cotonou Boats (218300538).jpg|Kotonu paplūdimys


## Šaltiniai
Porto Novas

**Porto Novas** () – miestas pietų Benine, oficiali šalies sostinė (faktiškoji – Kotonu). 223,6 tūkst. gyventojų (2002). Išsidėstęs Porto Novo lagūnoje (Gvinėjos įlankos dalis). Tai vienas didžiausių šalies miestų, didelis uostamiestis, administracinis ir verslo centras. Apylinkėse vystoma žemės ūkio veikla. Mieste yra Valstybinė biblioteka, archyvas, Taikomųjų mokslų institutas, sena portugalų statyta katedra.

## Etimologija

Portugalų kalba *porto novo* reiškia „naujas uostas“. 1752 m. portugalas Eucharistas de Kampas išlipo netoli Hogbonu ir nustebintas šio miesto panašumo į Portą (miestas Portugalijoje), pavadino jį Naujuoju Portu.

Vietos gyventojai miestą kartais vadina *Hogbonou* arba *Adjacé*.

## Istorija

Gyvenvietė tikriausiai buvo įkurta XVII a. pabaigoje kaip mažos fonų valstybėlės ***Hogbonu*** sostinė. Ji buvo įkurta išeivio iš adžų Ardros valstybės, vieno iš trijų brolių, Te-Agbanlin, kuris, kaip ir Dahomėjoje, titulavosi ahosu.

XVII a. pab. portugalai čia įkūrė savo prekybos postą, gyvenvietė palaipsniui tapo Afrikos vergų prekybos su Amerika tašku. XVIII a. valstybę nukariavo Dahomėjos karalystė, tačiau ji išlaikė autonomiją ir vietinę dinastiją. Maždaug nuo to laiko ji buvo vadinama ***Mažąja Ardra*** arba ***Adžače*** (*Adjatché*).

XIX a. viduryje Prancūzai sudarė sutartį su Adžačės valdovu Tofa II (1874-1908), įkurdami čia Porto Novo protektoratą, kuris tapo svarbiausia prancūzų baze Vergų krante. 1894 m. nukariavę Dahomėjos karalystę, prancūzai Porto Novą pavertė savo Dahomėjos kolonijos (būsimo Benino) administraciniu centru. 1960 m. šaliai gavus nepriklausomybę, Porto Novas tapo sostine. 

Nors prancūzų laikais išlaikyta tradicinė Adžačės monarchija, 1975 m. įkūrus Benino Liaudies Respubliką, karalystė panaikinta.

## Sportas
* AS Dragons FC de l'Ouémé – futbolo klubas;
* Šarlio de Golio vardo stadionas () – stadionas pavadintas Charles de Gaulle garbei. Namų rungtynes žaidžia AS Dragons FC de l'Ouémé, Aiglons FC. Stadiono talpa 15 000 žiūrovų.

## Šaltiniai
Kuveitas (miestas)

**Kuveitas** (arba **al Kuveitas**; ) – Kuveito sostinė, uostamiestis, prie Persijos įlankos Kuveito užutėkio. Tai vienas moderniausių Vidurio Rytų miestų – jam išaugti padėjo dideli naftos klodai pakrantės dykumose. Tai svarbos naftos uostas, jame apdirbami naftos produktai.

Kuveito miestas – taip pat svarbus verslo, prekybos ir finansų centras. Įlankoje gaudomos krevetės ir perlai. 1962 m. čia įkurtas Kuveito universitetas, yra profesinė, technikos, pedagogikos kolegijos, valstybinis muziejus.

## Istorija

Miestas įkurtas XVIII a. pradžioje. Kurį laiką jis buvo numatyto Berlyno-Bagdado geležinkelio ruožo galinė stotis. Labiausiai augti Kuveito miestas ėmė po Antrojo pasaulinio karo. 1990 m. įsiveržus Irako karinėms pajėgoms (Persijos įlankos karas), Kuveitas buvo smarkiai apgriautas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Kuveito miesto dangoraižių diagrama
Amūras (upė)

**Amūras** (;  – „Juodojo drakono upė“; ; mandžiūrų k.: , *Sahalijan Ula* – „Juodoji upė“) – upė Azijoje, Tolimuosiuose Rytuose, viena iš dešimties ilgiausių pasaulio upių.

## Tėkmė

Upės ištakos yra šiaurės rytų Mongolijoje: Ononas ir Ingoda sudaro Šilką, o Kerulenas po liūčių pasiekia Argūnę. Šilka ir Argūnė teka Rusijos Užbaikalės kraštu. Šios upės susilieja į pietryčius nuo Mogočios ir sudaro Amūrą. Ši upė toliau teka rytų, pietryčių kryptimi Rusijos-Kinijos valstybine siena, istoriniu Mandžiūrijos regionu. Aukštupio slėnis siauras, už Zėjos žiočių – išsiplečia. Kertant Mažojo Chingano kalnus slėnis vėl susiaurėja. Už Chabarovsko Amūras pasuka į šiaurės rytus ir teka per Rusiją, sudaro platų, pelkėtą slėnį, skaidosi į protakas. Įteka į Ochotsko jūrą, Amūro limaną (Totorių sąsiaurio šiaurinė dalis) priešais Sachalino salą, ties Nikolajevsku prie Amūro.

Amūro tikrasis ilgis yra 2824 km, skaičiuojant nuo Argūnės ištakų – 4444 km. Vandens sistema Kerulenas-Argūnė-Amūras yra 10 pagal ilgį pasaulyje.

## Intakai

Didžiausi intakai:
* kairieji: Amazėja, Zėja, Burėja, Bidžanas, Bira, Tunguska, Amgūnė;
* dešinieji – Sungaris, Usūris.

## Hidrologija

Upės vidutinis debitas – 10 900 m³/s, didžiausias (ties Chabarovsku) – 40 000 m³/s (vasaros poplūdžių metu), minimalus – 345 m³/s. Dėl nesniegingų žiemų pavasario potvyniai nedideli, bet smarkiai ištvinta vasaros liūčių metu. Per parą upė nuneša 41 tūkst. tonų nešmenų. Aukštupyje upė būna užšalusi nuo lapkričio pradžios iki gegužės pradžios, žemupyje – nuo lapkričio pabaigos iki balandžio pabaigos.

## Reikšmė

Amūro baseinas nuo seno buvo gyvenamas tungūzų tautų, mongolų, nivchių, kurias kinai vadino „laukiniais džiurdženais“. XIII–XIV a. upės pakrantėje pradėti kurti kinų postai. XVII a. dėl regiono kontrolės ėmė varžytis Rusija ir Kinija, o XIX a. šių valstybių siena nuvesta Amūro upe (Aigunės sutartis). Nikolajus Muravjovas-Amurskis vadovavo ekspedicijai palei Amūrą.

Amūre vykdoma pramoninė žvejyba (ketos, gorbušos, plačiakakčiai, daūriniai eršketai ir kt.). Upė yra svarbi laivybinė arterija (laivuojama per visą savo ilgį). Prie Amūro įsikūrę miestai: Huma, Heihė, Tongdziangas, Dziajinas, Fujuanas (Kinija), Blagoveščenskas, Chabarovskas, Amurskas, Komsomolskas prie Amūro, Nikolajevskas prie Amūro.

## Pavadinimai

Kinai upę seniau vadino  „juodąja upe“, o vėliau – *Hēilóng Jiāng* „juodojo drakono upe“. Mongoliškas pavadinimas *Амур Хара-Мурэн* reiškia „juoda plati upė“, o mandžiūrų *Sahalijan Ula* – taip pat „juodoji upė“. Rusiškas pavadinimas Amūras pateko per tungusų-mandžiūrų kalbų žodžius *амар, дамур*, reiškiančius „didelė upė“.

## Šaltiniai
Librevilis

**Librevilis** () – Gabono sostinė ir pagrindinis uostas, išsidėstęs šalies vakarinėje dalyje, prie Gabono žiočių (Gvinėjos įlanka). Kartu su greta esančiu Ovendo uostu jis yra pagrindinis šalies susisiekimo centras. Eksportas: kaučiukas, palmių produktai, kakava, atogrąžų mediena. Mieste išvystyta palmių aliejaus apdirbimo ir miltų pramonė. 1970 m. įkurtas Omaro Bongo universitetas.

## Etimologija

Iš pradžių gyvenvietė vadinosi pagal šalį – Gabonu. Vergai, 1848 m. išsilaipinę iš laivo „L'Elizia“, gyvenvietę pavadino „laisvu miestu“ (). Taip jis pavadintas pagal analogiją su Siera Leonės sostine Fritaunu ( – „laisvas miestas“).

## Istorija

Miesto teritorijoje kadaise gyveno mpongvių (*Mpongwé*) gentis. 1839 m. žemę užėmė prancūzai, 1843 m. jie įkūrė *Gabono* miestą kaip prekybos centrą. 1848 m. į Gaboną atsikėlė vergai ir gyvenvietę pavadino *Libreviliu*. 1886 m. jis tapo Gabono kolonijos administraciniu centru, 1888 m. – Prancūzijos Kongo, 1910 m. – Prancūzijos Pusiaujo Afrikos kolonijos Gabono teritorijos centru. Tai buvo pagrindinis Vakarų Afrikos uostamiestis iki tol, kai išsiplėtė Puent Nuaras. 1960 m. miestas tapo nepriklausomo Gabono sostine.

## Šaltiniai
Panevėžiuko Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia

**Panevėžiuko Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Panevėžiuko kaime, 2 km į šiaurės rytus nuo Žemaičių plento, prie Strebuko ir Striūnos santakos, dešiniajame Nevėžio slėnio krante. Vėlyvojo baroko stiliaus, turi klasicizmo bruožų. Architektūros paminklas Nr. 1371. 

## Istorija

1743 m. Vitebsko pilininkas Simonas Sirutis pastatė mūrinę bažnyčią. Ji buvo Josvainių parapijos filija. Panevėžiuko filialistas kunigas Antanas Norvaiša 1863 m. išėjo į sukilimą (dvasininko likimas nežinomas). 1928 m. įsteigta Panevėžiuko parapija, tuo metu priklausiusi Kėdainių dekanatui.

Pagal XIX a. vizitacijų duomenis, XIX a. I pusėje tuometinis dvaro savininkas Koreva remontavo bažnyčią, nes reikėjo atstatyti dalį sienų. Tvarkybos darbus 1839 m. pabaigė kunigas Andrius Mikutavičius. Manoma, jog dvarininkų Korevų lėšomis XIX a. buvo pristatyta zakristija. 

1904 m. buvo išmūrytas naujas rūsys. Bažnyčios rūsiai buvo naudojami laidoti jos fundatoriams, mecenatams,  diduomenės atstovams. Palaidojimai buvo sunaikinti Antrojo pasaulinio karo metu. Bažnyčios sienose, tvoroje yra išlikusių atminimo lentų.

## Palaidojimai

Bažnyčios rūsiuose buvo palaidoti:
* Juzefa Strumilaitė Gucevičienė (?-1826) 
* Tadeusz Ciszkiewicz (1811-1882)
* Ignacy Ciszkiewicz (1781-1851)
* Teressa z Olechnowiczów Ciszkiewiczowa (1791-1849)
* Bogumila Syrucowa (1770-1854)
* Onufry Korewa (1804-1862)
* Konstancja z Ciszkiewiczów Korewina (1810-1904)
* Jan Borowski (?-1892)
* Tomasz Łyko (1838-1890)

Šventoriaus tvoros paminklinėse lentose įvardyti Tadeusz Korewa (1852-1911), Onufry Korewa (1860-1912), Zofia Korewa (1870-1941) palaidoti Korevų šeimos kape, šventoriuje.

## Architektūra

Bažnyčia vėlyvojo baroko stiliaus, turi klasicizmo bruožų. Viena iš dviejų trikampio plano mūrinė Lietuvos bažnyčia (kita yra medinė Degučių šv. Vincento Ferero bažnyčia). Šventoriuje stovi varpinė. Viduje, navos šiauriniame ir pietiniame kampuose (abipus įėjimo durų) įrengti du vargonų chorų balkonai.

## Galerija

Interjeras Pavevėžiuko bažnyčioje.JPG|Interjeras
Vidaus durys. Panevėžiuko bažnyčia.JPG|Įėjimo durys
Panevėžiukas. Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia.JPG|Bažnyčia pagrindinėje gatvėje
Panevėžiuko bažnyčia. Šventoriaus tvora.JPG|Šventoriaus tvora su atminimo lentomis
Panevėžiuko bažnyčia. Priekis.JPG|Bažnyčios priekis
Panevėžiuko bažnyčia. Galinis fasadas.JPG|Galinis fasadas
Panevėžiuko bažnyčia 2.JPG|Antkapiniai kryžiai šventoriuje


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Panevėžiuko parapija (dekanato inf.)
Paparčių šv. vyskupo Stanislovo ir šv. Pranciškaus Asyžiečio bažnyčia

**Paparčių šv. vyskupo Stanislovo ir šv. Pranciškaus Asyžiečio bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Paparčių kaimo šiaurėje, 1,1 km į šiaurę nuo kelio , kairiajame Žiežmaros slėnio šlaite, 10 km į šiaurės rytus nuo Žaslių. Kultūros paveldo objektas Nr. 21183.

Parapijoje veikia Mikalaučiškių ir Dainavos koplyčios; yra Aušrinės Marijos vienuolyno ir dominikonų koplyčios.

## Istorija

Pirmoji bažnyčia pastatyta iki 1522 m. XVI a. 2-ojoje pusėje bažnyčią pasisavino evangelikai reformatai. Iki 1614 m. ji grąžinta katalikams. LDK paiždininkis Stanislovas Beinartas Paparčiuose 1649 m. įsteigė dominikonų vienuolyną ir jam dovanojo Kazokiškių, Paparčių, Tunilų (Tunilovičių) palivarkus. Dominikonai įsteigė naujokyną, 1797 m. padidino bažnyčią (pristatė šv. Domininko koplyčią), įkūrė pradžios mokyklą. Vienuoliai turėjo 1072 tomų biblioteką. 1782 m. vienuolyne buvo 16 kunigų, 30 klierikų, 10 brolių. 1812 m. bažnyčia ir vienuolynas apiplėšti.

1832 m. vienuolynui priklausė šie kaimai: Bekštonys, Diržonys, Klykūnai, Laukagalis, Naravas, Paaliosė, Pakalniškiai, Paparčiai, Vereikonys. 1864 m. generalgubernatoriaus M. Muravjovo įsakymu Paparčių vienuolynas uždarytas ir jame įkurdinti Rusijos kareiviai. Vienuolyno viršininkas kunigas Silvestras Babinovskis ir kunigas Augustinas Kodelskis perduoti karo lauko teismui. Vienuolyno bibliotekoje rasta 6000 knygų. Po 2 savaičių uždaryta ir bažnyčia.

Apie 1890 m. vienuolynas ir bažnyčia nugriauti, iki šių dienų išliko mūrinė Paparčių koplyčia ir vienuolyno vartai. 1907 m. parengtas mūrinės bažnyčios projektas. 1915 m. į Paparčius paskirtas kunigas Jurgis Zimkus. Jo ir parapijiečių rūpesčiu 1916 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia (1 km nuo buvusios bažnyčios ir vienuolyno), įkurta parapija. 1919 m. lenkų kareiviai apiplėšė Paparčių kleboną, nužudė jo šeimininkę. 1949 m. bažnyčia suremontuota.

## Architektūra

Bažnyčia stačiakampio plano, vienabokštė, su bokšteliu. Vidus 3 navų, atskirtų apvalių kolonų eilėmis. Šalia bažnyčios yra kapinės. Jose stovi medinis kryžius su koplytėle (XX a. pradžia), yra kolumbariumas. Šventorius apjuostas nauja medine tvora.

## Galerija

Paparciai church.JPG|Tvarkoma bažnyčia (2007)
Paparčių bažnyčia.JPG|Nebaigta dažyti bažnyčia (2013)
Paparčiai, bažnyčia.JPG|Nuo apsidės pusės (2013)
Paparčiai, Lithuania - panoramio (6).jpg|2015 m.


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Vyskupijos informacija
* Apie Paparčių bažnyčią (*kaisiadoriumuziejus.lt*)
Raudonžiedė pupelė

**Raudonžiedė pupelė** (*Phaseolus coccineus*) – pupinių (*Fabaceae*) šeimos pupelių (*Phaseolus*) genties augalų rūšis.

Stiebas vijoklinis, iki 350 cm ilgio. Žydi birželio-rugsėjo mėn. Auginama soduose.


Vaizdas:Phaseolus coccineus ziedai 2006-07-16.jpg|
Vaizdas:Phaseolus coccineus 2006-07-16.jpg|
Vytautas Laurušas

**Vytautas Laurušas** (1930 m. gegužės 8 d. Šiauliuose – 2019 m. balandžio 29 d. Vilniuje) – Lietuvos kompozitorius, pedagogas, partinis veikėjas.

## Biografija
Brolis Ignas Laurušas.

1941–1949 m. mokėsi Šiaulių J. Janonio vidurinėje mokykloje, vėliau Šiaulių muzikos mokykloje. 1956 m. baigė LSSR konservatorijos profesoriaus Juliaus Juzeliūno kompozicijos klasę.

Nuo 1957 m. Lietuvos kompozitorių sąjungos narys. 1963–1975 m. LSSR operos ir baleto teatro direktorius, meno vadovas. 1971–1989 m. Lietuvos kompozitorių sąjungos valdybos pirmininkas. 1983–1994 m. LSSR konservatorijos (nuo 1992 m. Lietuvos muzikos akademija) rektorius, 1985 m. profesorius. 1994–2003 m. Lietuvos muzikos akademijos Kompozicijos katedros profesorius. 1996–2003 m. ir 2004–2009 m. Lietuvos kompozitorių sąjungos Muzikos fondo pirmininkas.

1971–1986 m. kandidatas į LKP CK narius, nuo 1986 m. LKP CK narys. Nuo 1975 m. LSSR AT deputatas, nuo 1980 m. AT pirmininko pavaduotojas.

## Kūryba
* Simfoninė poema „Audronaša“ (1960 m.)
* Vokalinis ciklas „Bangos“ (1961 m.)
* Opera „Paklydę paukščiai“ (1967 m.)
* Kantata „Lietuva dainuoja Leninui“ (1969 m.)
* Kantata „Ąžuolų vainikas“ (1972 m.)
* Kantata „Liepsnoja naktis“ (1982 m.)
* Koncertas balsui ir styginių kvartetui (1983 m.)
* „Maldų simfonija“ (2001 m.)
* Trio „Paukščių turgus“ (2001 m.)
* „Septyni paveikslėliai“ (2002 m.)
* Koncertas dviem violončelėms „Concerto di corde“ (2002 m.)
* Koncertas orkestrui „Discorso concitato“ (2003 m.)

## Įvertinimas
* 1975 m. LTSR nusipelnęs meno veikėjas
* 1980 m. LSSR liaudies artistas
* 1980 m. LSSR valstybinė premija
* 2003 m. Vyriausybės premija
* 2003 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Karininko kryžius 
* 2005 m. Lietuvos nacionalinė kultūros ir meno premija 

## Šaltiniai

## Literatūra
* Rita Aleknaitė-Bieliauskienė. Vytautas Laurušas: gyvenimo realybės ir kūrybos interpretacijos: monografija – Vilnius: Lietuvos kompozitorių sąjunga, 2009. – 267 p.: iliustr. + 1 garso diskas (CD). – ISBN 978-9986-9069-9-5
Paringio Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia

**Paringio Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Paringio kaime, 12 km į rytus nuo Ignalinos, šiaurės vakariniame Ringio ežero krante. Turi klasicizmo bruožų.

## Istorija

Apie 1620 m. Paringyje pastatyta koplytėlė, kuri išgarsėjo Nukryžiuotojo Jėzaus skulptūra. Jos vietoje apie 1745 m. pastatyta medinė koplyčia. Vietoje medinės 1819 m. sumūryta nauja koplyčia, įrengtas altorius, paskirtas kunigas.

1837 m. atlaidų dieną liepos 7 d. (pagal senąjį kalendorių birželio 25 d.) bažnyčioje kilo didelis gaisras. Per pamaldas nuo žvakės užsidegė altoriaus užuolaida. Netoliese buvusi dvarininkė Venglinskienė (pagal tradiciją priiminėjo žmonių atneštas aukas – drobę, vašką, linus) nuplėšė degančią užuolaidą, krintančios kibirkštys uždegė linus. Ugnis apėmė altorių, koplyčią, kilo panika. Žmonės puolė prie durų ir susigrūdo. Nuo liepsnos ir dūmų žuvo 289 žmonės, tarp jų 3 kunigai. Iš koplyčios spėjo išeiti 50 žmonių. 138 mirusieji palaidoti ties koplyčia, 151 pasiėmė giminės.

Po gaisro koplyčia 1838 m. suremontuota ir pašventinta. Nuo 1863 m. nuolatinio kunigo neturėjo. Po Pirmojo pasaulinio karo veikė „Ryto“ draugijos mokykla. 1921 m. įsteigta parapija. Klebono Jono Ramelio rūpesčiu 1933 m. bažnyčia suremontuota: uždėtas bokštelis, pristatyta medinė zakristija. J. Ramelio pastangomis įsteigtas Šv. Kazimiero draugijos skyrius, suburtas parapijos choras. 1966 m. bažnyčia remontuota.

## Architektūra

Bažnyčia turi klasicizmo bruožų, stačiakampio plano, su bokšteliu, 4 kolonų portiku, šoninėmis koplyčiomis. Šventoriuje stovi vienaaukštė varpinė. Jo tvora mūrinė ir metalinė.

## Galerija

Paringys church 2.jpg|
Paringys church 3.jpg
Grigiškė 30292, Lithuania - panoramio (6).jpg|Bažnyčia 2014 m.


## Šaltiniai

## Nuorodos
* Parapijos informacija
Papilio Nekaltosios Švč. Mergelės Marijos bažnyčia

**Papilio Nekaltosios Švč. Mergelės Marijos bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Papilio miestelyje, dešiniajame Rovėjos (dešinysis Apaščios intakas) krante. Neoromaninė, turi moderniosios architektūros bruožų.

Parapijoje yra Mieleišių ir Skrebiškių koplyčios.

## Istorija

Papilio bažnyčia minima 1553 m. Lietuvos vyriausiasis tribunolas 1719 m. svarstė bylą dėl kalvinų pasisavintos katalikų bažnyčios. Teismas nustatė, kad Papilio katalikų bažnyčia dar minima 1665 m., o 1690 m. atimta evangelikų reformatų. 1758 m. įsteigta parapija. Kunigo Simono Jakštavičiaus rūpesčiu 1764 m. medinė bažnyčia perstatyta, ją 1777 m. apaštalų šv. Petro ir Povilo titulu konsekravo pavyskupis Feliksas Jonas Tovianskis. Bažnyčioje buvo 6 altoriai, prie jos – stulpinė varpinė su 3 varpais.

1764 m. pastatytas reguliariųjų atgailos kanauninkų vienuolynas (uždarytas 1832 m.). 1847 m. bažnyčia suremontuota, pristatyti 2 bokšteliai. 1848 m. pristatyta zakristija, išdažytas bažnyčios vidus. Klebono Eduardo Dambrausko iniciatyva bažnyčia vėl remontuota. 1893 m. parapijai priklausė 17 dešimtinių žemės. 1908 m. įsikūrė „Saulės“ draugijos skyrius, 1909 m. pradžioje įsteigęs mokyklą. 1910–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius.

Prieš Pirmąjį pasaulinį karą suvežta statybinių medžiagų naujai bažnyčiai statyti. Po karo statyba rūpinosi klebonai Felicijonas Lialis, Feliksas Ereminas, Juozapas Bardišauskas. Pagal architekto Felikso Vizbaro projektą akmenų mūro bažnyčia su pertraukomis statyta nuo 1927 iki 1936 m. Ją 1936 m. rugsėjo 20 d. Nekaltosios Švč. Mergelės Marijos titulu konsekravo vyskupas Kazimieras Paltarokas. Klebonas J. Bardišauskas pastatė naują kleboniją, prieglaudą, mūrinį parapijos namą su sale ir scena.

1937 m. įkelti Vokietijoje nulieti 3 varpai. 1944 m. liepos pabaigoje sudegė klebonija ir ūkiniai pastatai, apgriauta bažnyčia. Po karo meistrai Povilas Sližys su Jokimu Ažubaliu sustiprino bažnyčios bokštą, P. Giedraitis sutaisė stogą. Klebonas J. Bardišauskas 1945 m. suimtas ir ištremtas (1952 m. žuvo stovykloje). Šventoriuje 1989 m. pastatytas jo paminklas.

## Architektūra

Bažnyčia neoromaninė, turi moderniosios architektūros bruožų, stačiakampio plano (34×15,8 m), su siauresne apside, žemomis zakristijomis, vienabokštė. Vidus 3 navų, atskirtų pilioriais, įrengti 3 altoriai. Lubos gelžbetoninės. Šventoriaus tvora akmenų mūro.

## Šaltiniai

* 

## Nuorodos

* Vyskupijos informacija
* Papilio bažnyčios nuotrauka 1936 m. (''europeana.eu'')