Vilniaus šv. Teresės bažnyčia

**Vilniaus šv. Teresės bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Vilniaus senamiesčio pietinėje dalyje prie Aušros Vartų. Kultūros paveldo objektas Nr. 27322. Bažnyčia vėlyvojo renesanso, baroko ir vėlyvojo klasicizmo stiliaus. Priešais bažnyčią yra netaisyklingo keturkampio aikštelė, iš šiaurės ir šiaurės rytų riboja Šv. Dvasios stačiatikių vienuolyno pastatai ir tvora.

Pamaldos laikomos lietuvių ir lenkų kalbomis. Šv. mišios vyksta šiokiadieniais ir šeštadieniais lenkų kalba 17.00 val., lietuviškai 18.00 val., sekmadieniais – lenkų kalba: 9.00, 11.00, 13.00, 17.00 val., lietuviškai: 18.00 val. Bažnyčia atidaryta pirmadieniais-sekmadieniais nuo 7.00 iki 19.00 val. Parapijai priklauso ir Vilniaus šv. Kazimiero bažnyčia.

## Istorija

1621 m. atvykę iš Liublino basieji karmelitai prie Medininkų vartų Vilniaus burmistro Ignoto Dubavičiaus ir jo brolio Stepono Dubavičiaus remiami pradėjo statytis vienuolyną. Pradžioje pastatyti nedideli vienuolyno namai, kurie apie 1633 m. išplėsti: padidinti gyvenamieji korpusai. Tuo metu šie namai buvo su aukštais dvišlaičiais stogais, turėjo kryžminius arba cilindrinius skliautus. 1627 m. buvo suręsta ir medinė bažnyčia. 1644 m. pastatyti vienuolyno ūkiniai pastatai.

Už miesto gynybinės sienos XVII a. veikė basųjų karmelitų plytinė. Basieji karmelitai 1633 m. gavo paramą iš Pacų giminės. Būtent LDK kanclerio Stepono Kristupo Paco lėšomis buvo pastatyta nauja mūrinė šv. Teresės bažnyčia, kurios iki šių dienų išsaugotas beveik nepakeistas fasadas. Bažnyčią projektavo ir statybas prižiūrėjo Radvilų dvaro architektas Jonas Ulrichas. Pagrindinį fasadą projektavo Konstantinas Tenkala. Jis buvo pastatytas iš marmuro, granito ir smiltainio. Statyba buvo užbaigta 1650 m., o 1652 m. (pagal kitus šaltinius 1654 m.) ją konsekravo Vilniaus vyskupas Jurgis Tiškevičius.

1760 m. bažnyčia sudegė ir buvo atstatyta pagal J. K. Glaubico projektą. Po gaisro sumūrytas arkinis stogas, pastatyta varpinė. 1763–1765 m. vidus papuoštas skulptūromis ir freskomis, dekoruotas rokoko stiliumi. Iš to laikotarpio išsaugoti 9 altoriai. 1763–1765 m. bažnyčios vidus ištapytas Vilniaus dailininko Motiejaus Sluščianskio. 1783 m. pastatyta mauzoliejinė Viešpaties Jėzaus koplyčia (vadinama Pociejų koplyčia) su skliautuotu kupolu. Ją rėmė Rahačovo seniūnas Mykolas Pociejus. Po šia koplyčia buvo įrengta Pociejų šeimos laidojimo kripta.

1812 m. prancūzmečiu Napoleono Didžioji armija nuniokojo bažnyčios vidų, sudaužė dalį interjero ir altorių dekoro, kai kurias skulptūras. Po karo bažnyčia restauruota. 1844 m. caro valdžia uždarė vienuolyną. Basieji karmelitai į Vilnių buvo sugrįžę beveik po šimto metų, tačiau po II pasaulinio karo vienuolyną vėl uždarius, karmelitų veikla Vilniuje nutrūko.

1844 m. įkurta parapija. 1857 ir 1895 m. bažnyčia iš dalies restauruota. 1861–1915 m. joje veikė mergaičių mokykla, 1918–1931 m. – Lietuvių Labdarybės draugijos išlaikomas mergaičių bendrabutis. Tuo metu čia gyveno moksleivės, amatininkės ir veikė amatų dirbtuvės. 1912 m. per Dievo Motinos globos atlaidus lietuviams rytais leistos pridėtinės pamaldos ir pamokslai lietuvių kalba.

1927–1929 m. bažnyčios restauravimui vadovavo architektas Juliusas Klosas. 1971–1976 m. bažnyčia perdažyta, restauruotas vidus (vadovas architektas Vidmantas Vitkauskas).

### Eksterjeras

Vilniaus Šv. Teresės bažnyčia – ankstyvojo baroko stiliaus, asimetrinio plano, bebokštė, bazilikinė šventovė, pasižyminti unikalia architektūrine kompozicija, kurią įkvėpė Romos Il Gesù bažnyčios pavyzdys. Prie pagrindinio korpuso šiaurės pusėje priglausta vėlyvojo baroko stiliaus Pociejų koplyčia su kupolu bei masyvi mūrinė varpinė. Bažnyčios erdvę papildo dvi koplyčios: minėtoji Pociejų ir Dievo Motinos Gerosios Patarėjos koplyčia, kurioje išlikęs originalus, gausiai dekoruotas barokinis altorius. Už pagrindinio altoriaus esantis vienuolyno ansamblis sudarytas iš kelių korpusų, kurie formuoja du uždarus vidinius kiemus. Senasis vienuolyno sodas tęsiasi iki pat Mikalojaus Daukšos gatvės, kur masyvi vienuolyno mūro siena tiesiogiai įsilieja į išlikusią miesto gynybinę sieną.

Bažnyčios pastatas sumūrytas iš plytų, tačiau jo išorės apdaila išsiskiria išskirtine prabanga: aukštas cokolis padengtas skaldytu švedišku smiltainiu, o pagrindinio fasado dekorui panaudotas retas juodas bei baltas marmuras ir granitas. Fasadas dviejų aukštų, suskaidytas poriniais piliastrais (dorėniniais apačioje ir korintiniais viršuje), kurie suteikia sienoms plastiškumo ir vertikalios dinamikos. Pagrindinio įėjimo portalo kolonos iškaltos iš vientiso granito ir puoštos balto marmuro detalėmis. Iš šių brangių medžiagų taip pat suformuoti langų bei durų apvadai, balkono baliustrada, dvi dekoratyvinės piramidės fasado šonuose bei fundatorių Pacų herbai su karališkomis karūnomis.

Abu fasado aukštus jungia grakščios, riestos voliutos su dekoratyvinėmis vazomis, kurios paslepia žemesnių šoninių navų stogus. Architektūrinį ansamblį papildo mūrinė dviaukštė uždara galerija, jungianti bažnyčios vidų su Aušros Vartų Švč. Mergelės Marijos, Gailestingumo Motinos, koplyčia. Pastato tūrį dengia aukštas dvišlaitis stogas, kurį laiko sudėtinga dvigubų mūro arkų konstrukcija. Fasado viršūnę vainikuoja masyvus trikampis frontonas, kurio timpane puikuojasi dinastiškas Vazų herbas, primenantis apie valdovo Vladislovo Vazos paramą šventovei. Ant pastato stogų iškelti kalto metalo kryžiai, o varpinės smailę puošia barokinė trimituojančio angeliuko pavidalo vėtrungė. Pociejų koplyčią užbaigia grakštus kupolas su šviesos žibintu.

Šoniniai bažnyčios fasadai pasižymi paprastesnėmis formomis, kurios kontrastuoja su prabangiu pagrindiniu fasadu. Jie suskaidyti masyviais piliastrais ir aukštais, pusapskritės arkos formos langais, kurie apšviečia centrinę navą. Kadangi bažnyčia yra bazilikinio tipo, virš žemesnių šoninių navų iškyla centrinės navos siena su švieslangiais, suteikiančiais pastatui būdingą barokinį laiptuotumą.

Pietinis fasadas glaudžiai susijęs su vienuolyno pastatais, todėl dalis jo detalių yra integruota į uždarą vienuolyno kiemą. Čia matoma dviaukštė galerija, kuri ne tik jungia bažnyčią su Aušros Vartų koplyčia, bet ir vizualiai užbaigia ansamblio pietinę pusę. Šiaurinis fasadas labiau atviras ir matomas iš gatvės pusės. Prie jo prišlieta Pociejų koplyčia ir masyvi varpinė, todėl ši pusė atrodo asimetriška ir dinamiška. Sienų plokštumos čia tinkuotos šviesiai, išryškinant barokinius langų apvadus ir karnizus. Bažnyčios galinis fasadas yra lygus, užbaigtas trikampiu frontonu, ant kurio iškeltas geležinis kryžius. Ši dalis tiesiogiai ribojasi su vienuolyno chorų erdvėmis, kurios buvo skirtos basųjų karmelitų maldoms atskirai nuo pasauliečių.

### Interjeras

Bažnyčios interjeras pasižymi vėlyvojo baroko ir rokoko stilistikos darna (išskyrus santūresnę Pociejų koplyčią), jis pasižymi gausia dekoro elementų visuma bei erdvine dinamika. Šventovė yra trinavė, bazilikinio tipo. Pagrindines navas skiria masyvūs pilioriai, dekoruoti sudvejintais piliastrais, kurie remia cilindrinius skliautus su liunetėmis. 

Vidurinė didžioji nava yra dvigubai platesnė ir aukštesnė už šonines, dengta masyviu cilindriniu skliautu, kuris suteikia erdvei didingumo. Piliorius tarpusavyje jungia aukštos pusapskritės arkos, suformuojančios vientisą altorių ir koplyčių ritmą. Šoninės navos arkinėmis nišomis suskaidytos į atskiras, tačiau tarpusavyje sujungtas pereinamas koplyčias, sukuriančias intymesnę erdvę maldai.
 
Bažnyčios vidinę erdvę puošia devyni altoriai, sukurti iš smiltainio ir gausiai dekoruoti rokoko stiliaus ornamentais bei gipso lipdiniais. Kai kurios dekoro detalės yra auksuotos arba bronzuotos, o visus altorius vizualiai rėmina grakščios kolonos.  Didysis altorius vienas vertingiausių vėlyvojo baroko ir rokoko altorių Lietuvoje. Jis įrengtas prie presbiterijos galinės sienos, iš šonų apgaubtas piliastrų, o viršuje užbaigtas įspūdingu reljefiniu „debesų“ frontonu, simbolizuojančiu dangaus šlovę. Altoriaus centre kabo dailininko Simono Čechavičiaus nutapytas paveikslas. Didžiojo altoriaus skulptūros tiesiogiai pasakoja basųjų karmelitų ordino istoriją ir dvasinį identitetą. Kairėje pusėje: arčiau paveikslo stovi pranašas Elijas, laikantis liepsnojantį kalaviją (karmelitų ordino pradininkas ir įkvėpėjas). Greta jo – šv. Albertas Jeruzalietis, pavaizduotas su iškeltu kryžiumi. Dešinėje pusėje: Arčiau centro stovi šventojo vienuolio figūra, rankoje laikanti širdį (simbolizuojanti dvasinį užsidegimą). Krašte pastatyta šv. Angelo Kankinio skulptūra su palmės šaka – tradiciniu kankinystės simboliu.Šoninėse navose ir koplyčiose išdėstyti kiti aštuoni altoriai atkartoja didžiojo altoriaus stilistiką. Jie sukuria vientisą meninį ansamblį, derantį su skliautų tapyba ir gausia sienų puošyba. 

Bažnyčios vidinės erdvės akcentai – sakykla ir vargonų choras – užbaigia vientisą rokoko stiliaus interjero ansamblį. Sakykla pritvirtinta prie rytinės pusės pirmojo pilioriaus, esančio arčiausiai presbiterijos. Sakykla sudaryta iš grakščios tribūnos ir virš jos iškelto stogelio. Konstrukcija pagaminta iš medžio, gausiai dekruota auksuota skarda, stilizuotais kartušais bei gipso skulptūromis. Ant sakyklos stogelio viršūnės pastatyta simbolinė gipso skulptūra, pabrėžianti pamokslo svarbą. Netoliese, dešinėje presbiterijos sienoje, įmūryta memorialinė lenta, skirta bažnyčios statybos pabaigai ir jos iškilmingam pašventinimui atminti.  Virš pagrindinio įėjimo įrengtas vargonų choras su neobarokiniu mediniu prospektu. Nors vargonai vėlesni, jie stilistiškai dera prie bendro bažnyčios vaizdo: korpusas papuoštas smulkiais paauksuotais drožiniais ir žaisminga angeliuko skulptūrėle. Instrumentas turi 18 registrų, leidžiančių atlikti sudėtingus sakralinės muzikos kūrinius.

Didžiojoje navoje kabo masyvūs, meniški ampyro stiliaus sietynai. Jie pagaminti iš tamsinto metalo konstrukcijų, gausiai dekruotų skaidraus krištolo detalėmis, kurios laužia šviesą ir suteikia erdvei papildomo spindesio. Šie šviestuvai įneša klasicistinės dermės į dominuojantį baroko ir rokoko interjerą.

Bažnyčios sienos ir skliautai yra vienas vertingiausių XVIII a. vidurio sienų tapybos ansamblių Vilniuje. Freskų ciklas, priskiriamas vėlyvajam barokui, vaizduoja šv. Teresės Avilietės mistines patirtis, jos gyvenimo scenas bei basųjų karmelitų ordino tradicijas. Be sienų tapybos, bažnyčios erdves puošia aliejinės tapybos paveikslai, vaizduojantys šventuosius ir biblines scenas, įrėminti prabangiuose barokiniuose rėmuose.Tapybai būdinga šviesi, skaidri rokoko spalvų gama ir iliuzinė architektūra. Freskų autoriai meistriškai pratęsia realias bažnyčios architektūros linijas (skliautus, arkas), sukurdami begalinės erdvės pojūtį.

Šv. Teresės bažnyčios paveikslai sudaro vientisą dvasinį ir meninį ansamblį, kuris atspindi basųjų karmelitų ordino vertybes, mistinę patirtį bei baroko ir rokoko epochų estetiką. Dauguma kūrinių yra sutelkti devyniuose altoriuose ir ant bažnyčios sienų.

## Pociejų koplyčia

Pociejų koplyčia (dar žinoma kaip Šv. Jono Krikštytojo arba Dievo Motinos Gerosios Patarėjos koplyčia) – vėlyvojo baroko architektūros paminklas, esantis šiauriniame Vilniaus Šv. Teresės bažnyčios šone. Koplyčia pastatyta 1783 m. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės (LDK) didiko, Vilniaus kašteliono Konstantino Liudviko Pociejaus lėšomis kaip giminės mauzoliejus.

Koplyčia pasižymi brandžiojo ir vėlyvojo baroko bruožais, kurie vizualiai skiriasi nuo ankstyvojo baroko bažnyčios pagrindinio korpuso. Statinis yra beveik kvadratinio plano, iškilęs virš šoninės navos stogo lygio. Jį vainikuoja grakštus, masyvus kupolas su šešiabriauniu žibintu, užbaigtu geležiniu kryžiumi. Fasado sienos suskaidytos piliastrais ir dekoruotos kukliais, bet plastiškais karnizais, būdingais XVIII a. pabaigos architektūrai.

Koplyčios vidus pasižymi erdviškumu ir šviesa, sklindančia per kupolo žibintą. Altorius gausiai dekoruotas gipso lipdiniais, kolonomis ir rokoko stiliaus ornamentika. Altorių puošia didelis kryžius su medine Kristaus figūra. Tikinčiųjų itin gerbiamos Nukryžiuotojo kojos laikui bėgant pastebimai nusitrynė nuo gausių prisilietimų ir bučinių. Altorius sumontuotas prie išorinės bažnyčios sienos, jo apdailai panaudotas dirbtinis marmuras. Erdvę virš altoriaus puošia gausūs stiuko lipdiniai, o pagrindinis dekoro motyvas – Jėzaus kančios ir Šv. Kryžiaus atradimo tema. Koplyčios skliautas dekoruotas freskomis, o sienose matomi nutapyti šventųjų atvaizdai.

## Dievo Motinos Gerosios Patarėjos koplyčia

Tai nedidelė koplytėlė, įrengta dešinėje (rytinėje) bažnyčios pusėje, simetriškai priešais Pociejų koplyčią. Ji pasižymi vientisu barokiniu dekoru. Skliautas yra papuoštas freska, kurioje vaizduojamas „Pasijų vaikelio“ motyvas. Koplyčioje stovi rokokinis (arba neobarokinis) vieno tarpsnio altorius su Dievo Motinos Gerosios Patarėjos atvaizdu.

## Bažnyčios darbo valandos

Šv. Mišios: I-VI: 17.00 PL, 18.00 LT, VII: 9.00 PL, 11.00 LT, 13.00 PL, 15.00 LT (šv. Mišios vaikams ir jaunimui). Bažnyčia atidaryta: I-VII: 10.00-19.00.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Aušros Vartų svetainė
* Vyskupijos informacija