open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Sinuzija

**Sinuzija** (gr. synusia – gyvenimas kartu) – tos pačios gyvenimo formos augalų visuma, sudaranti fitocenozės dalį. Kiekvienoje bendrijoje galima išskirti nuo kelių iki keliolikos sinuzijų. Sinuzijos koncepciją patobulino ir išplėtojo švedų botanikas Gustavas Einaras Du Rietzas (1895–1967).

Fitosociologijoje sinuzija yra sintaksonas, apjungiantis artimas asociacijų grupes. Pagrindinis bendrijų sistematikos vienetas yra asociacija (analogiškai kaip rūšis yra pagrindinis organizmų sistematikos vienetas). Sinuzijos sąvoka fitocenologijoje yra nevienareikšmė, Lietuvoje pievų sinuzijas yra išskyrusi M. Natkevičaitė-Ivanauskienė.

## Sinuzijų pavyzdžiai
Epifitų sinuzija. Epifitai yra augalai, augantys ant kitų augalų, pavyzdžiui, medžių, nepakenkdami jiems. Epifitai yra buveinė ir maistas įvairiems organizmams, o jų buvimas gali padidinti biologinę įvairovę miške. Jie taip pat atlieka svarbų vaidmenį vandens cikle, sulaikydami kritulius ir lėtai išleisdami juos į aplinką, mažindami eroziją ir suteikdami nuolatinį vandens šaltinį kitiems ekosistemos organizmams.

Kerpių ar samanų sinuzijos – randamos ant akmenų ar gyvos arba negyvos medienos. Tai mikrobuveinė ir maistas įvairiems vabzdžiams ir kitiems mažiems organizmams.

Efemerų sinuzija – tam tikru vegetacijos laikotarpiu išryškėjančios sinuzijos, pvz., efemerų sinuzija dykumoje, pavasarinių efemeroidų sinuzija lapuočių miške.

Samanos, kerpės ir makroskopiniai dumbliai yra nepakankamai ištirti daugelio ekosistemų komponentai, bet turėtų būti plačiau naudojami augalijai charakterizuoti, augalų bendrijoms (fitocenozėms) išskirti. Siūloma specifines augalų bendrijos dalis, išsiskiriančias savo struktūra ar funkciniais komponentais, klasifikuoti atskirai, sinuzijų sistemoje.

## Šaltiniai
Karpavičai

**Karpavičais** vadinamos gyvenvietės Baltarusijoje:

* Gardino srityje:
** Ščiutino rajone,
** Vijos rajone;
* Gomelio srityje:
** Naroulios rajone (buvęs valsčiaus centras, vėliau iškeldintas dėl Černobylio avarijos);
* Minsko srityje:
** Vileikos rajone.
Mikuličai

**Mikuličais** vadinamos gyvenvietės Baltarusijoje:

* Gomelio srityje:
** agromiestelis Brahino rajone;
* Minsko srityje:
** agromiestelis Berazino rajone.
Mikuličai (Brahinas)

**Mikuličai** (, ) – agromiestelis pietryčių Baltarusijoje, 14 km į šiaurės vakarus nuo Brahino.

## Istorija

Minimi nuo 1541 m. XIX a. buvo kaimas ir dvaras, Rečycos apskrities Mikuličų valsčiaus centras. 1930 m. įkurtas kolūkis.

## Šaltiniai
Maladuša

**Maladuša** (, ) – kaimas pietryčių Baltarusijoje, 29 km į pietvakarius nuo Rečycos.

## Istorija

XIX a. buvo kaimas ir palivarkas, Rečycos apskrities Maladušos valsčiaus centras.

## Šaltiniai
Rovenskaja Slabada

**Rovenskaja Slabada** (, ) – agromiestelis pietryčių Baltarusijoje, 18 km į pietus nuo Rečycos. Apylinkės centras.

## Istorija

XIX a. buvo kaimas, Rečycos apskrities Rovenskaja Slabados valsčiaus centras.

## Šaltiniai
Ručajouka

**Ručajouka** (, ) – agromiestelis pietryčių Baltarusijoje, 25 km į pietvakarius nuo Lojevo, pasienyje su Ukraina. Apylinkės centras.

## Istorija

XIX a. buvo kaimas, Rečycos apskrities Ručajoukos valsčiaus centras.

## Šaltiniai
Krukavičai

**Krukavičai** (, ) – agromiestelis pietryčių Baltarusijoje, 46 km į šiaurės vakarus nuo Kalinkavičų.

## Istorija

XIX a. buvo dvaras, Rečycos apskrities Krukavičų valsčiaus centras.

## Šaltiniai
Karpavičai (Naroulia)

**Karpavičai** (, ) – buvęs kaimas pietryčių Baltarusijoje, 9 km į pietryčius nuo Naroulios, pasienyje su Ukraina.

## Istorija

XIX a. čia buvo kaimas, Rečycos apskrities Karpavičų valsčiaus centras. 1986 m. už 50 km į pietryčius, Ukrainoje įvyko Černobylio avarija, dėl kurios iš kaimo iškeldinti visi gyventojai (62 šeimos).

## Šaltiniai
Savičiai (reikšmės)

**Savičiais** vadinamos gyvenvietės Baltarusijoje:

* Bresto srityje:
** kaimas Baranovičių rajone;
* Gardino srityje:
** kaimas Zietelos rajone;
* Gomelio srityje:
** kaimas Brahino rajone,
** agromiestelis Kalinkavičų rajone;
* Mogiliavo srityje:
** kaimas Babruisko rajone.
Savičiai (Brahinas)

**Sãvičiai**  (, ) – kaimas pietryčių Baltarusijoje, 22 km į pietus nuo Brahino.

## Istorija

XIX a. buvo kaimas, Rečycos apskrities Savičių valsčiaus centras.

## Šaltiniai
Savičiai

**Sãvičiai**  (, ) – agromiestelis pietryčių Baltarusijoje, 46 km į šiaurės vakarus nuo Kalinkavičų. Apylinkės centras.

## Istorija

XIX a. buvo kaimas Rečycos apskrities Krukavičų valsčiuje.

## Šaltiniai
Cholmečas

**Chòlmečas**  (, ) – agromiestelis pietryčių Baltarusijoje, 46 km į pietryčius nuo Rečycos, dešiniajame Dniepro krante, pasienyje su Ukraina. Apylinkės centras.

## Istorija

XIX a. buvo miestelis, Rečycos apskrities Cholmečo valsčiaus centras.

## Šaltiniai
Jakimava Slabada

**Jaki̇̀mava Slabadà**  (, ) – kaimas pietryčių Baltarusijoje, 4 km į rytus nuo Svetlahorsko, prie Berezinos upės.

## Istorija

XIX a. buvo kaimas, Rečycos apskrities Jakimava Slabados valsčiaus centras.

## Šaltiniai
Vincas Stašelis

**Vincas Stašelis** (1896 m. gegužės 25 d., Dabušių k., Molėtų vlsč. – 1923 m. sausio mėn. Klaipėdos krašte) – Lietuvos mokytojas, šaulys, Klaipėdos sukilimo dalyvis.

## Biografija

Įgijęs mokytojo specialybę, dirbo Vosiškių k. pradinėje mokykloje, vėliau persikėlė į Netonių pradinę. Prisidėjo prie Raudondvario valsčiaus šaulių būrio organizavimo, buvo valsčiaus tarybos narys, reiškėsi Lietuvos katalikų mokytojų sąjungos veikloje. 

Karo mokyklos kariūnas V. Stašelis žuvo 1923 m. sausio 9–15 d. karinės Klaipėdos krašto prijungimo prie Didžiosios Lietuvos operacijos metu.

## Atminimas

* Raudondvaryje jo vardu buvo pavadintas Vinco Stašelio tiltas (1941 m. susprogdintas ir neatstatytas), viena miestelio gatvių. Raudondvario pilies muziejuje įrengta ekspozicija. 

## Šaltiniai
Zahalė

:: *Apie kaimą Gomelio srityje žr. [[Zahalė (Choinikai)]]*.

**Zahalė** (, ) – kaimas pietų Baltarusijoje, 30 km į pietryčius nuo Liubanės.

## Istorija

XIX a. buvo kaimas Babruisko apskrities Liaskavičų valsčiuje.

## Šaltiniai
Arena Porte de La Chapelle

**Arena Porte de La Chapelle** – daugiafunkcė sporto ir koncertų arena Paryžiuje, Prancūzijoje. Namų varžybas žaidžia Paris Saint-Germain Handball rankinio klubas ir Paris Basketball krepšinio klubas.

## Istorija

Arena specialiai pastatyta 2024 m. vasaros olimpinėms žaidynėms. Čia vyks olimpinės meninės gimnastikos ir badmintono varžybos, bei paralimpiados lengvosios atletikos ir badmintono rungtynės.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Kolhapuras

**Kolhapuras** (, ) – miestas pietvakarių Indijoje, pietų Maharaštroje, Vakarų Ghatų kalnų šlaituose, į pietryčius nuo Mumbajaus, prie Pančagangos upės. Mieste telkšo Rankalos ežeras. Per Kolhapurą eina Mumbajaus–Čenajaus plentas, yra geležinkelio stotis, oro uostas. Žemės ūkio mašinų gamyba, metalo ir medienos apdirbimo, tekstilės (medvilnės valymo), odos gaminių, popieriaus, statybinių medžiagų, maisto (cukraus, pieno), kino pramonė. Puodininkystės amatai. Auginama medvilnė, ryžiai. Apylinkėse kasamas boksitas.

Veikia 1962 m. įsteigtas Šivadžio universitetas. Yra VI a. Mahalakšmės šventykla, keletas budistinių šventyklų, Bhavani Mandapos rūmai (1785–1800 m.).

2011 m. 83,89 % Kolhapuro gyventojų buvo hinduistai, 10,88 % – musulmonai, 3,35 % – džainai, 0,96 % – krikščionys, 0,53 % – budistai.

## Istorija

III a. pr. m. e. Kolhapuras buvo budistų religinis centras. 1710–1949 m. – Kolhapuro kunigaikštystės sostinė.


Deepstambha, Mahalaxmi temple, Kolhapur 02.JPG|Mahalakšmės šventykla
Bust of Phule and Ambedkar, Bindu Chowk, Kolhapur.jpg|Kolhapuro fortas
Kolhapur Mahadwar BhavaniMandap.JPG|Bhavani Mandapa
KolhapurPalace.jpg|Kolhapuro Naujieji rūmai


## Šaltiniai
Bijutiškio dvaras

**Bijutiškio dvaras** – dvaras Molėtų rajone, Dubingių seniūnijoje, Bijutiškyje. Stirnos ežero šiauriniame krante išlikę dvaro sodybos fragmentai: rūmai, gyvenamasis namas, kluonas (kultūros paveldo objektai).

## Istorija
Bijutiškio dvaro istorija siekia LDK laikus: dvaro būta jau XV a. Nekrašo Eirudavičiaus našlė Ona Eirudavičienė 1478 m. čia pastatė pirmąją bažnyčią, o 1494 m. jai užrašė savo smuklę. Išliko Bijutiškio dvare (*in curia Byuczyszky*) rašyta 1478 m. Bijutiškio parapijos bažnyčios fundacija.

1789 m. tuometinis dvaro savininkas Juozas Valentinavičius, mėgindamas įkurti Bijutiškio miestą, nutiesė gatvę, įrengė parką, statė pastatus, tačiau jo sumanymas nepavyko. Manoma, kad J. Valentinavičiaus rūpesčiu XVIII a. pabaigoje galėjo būti pastatytas Bijutiškio dvaro kompleksas ir mūriniai rūmai, kuriems būdingi klasicizmo bruožai.

1810 m. eksdivizinis teismas dvarą už skolas perdavė Rygos pirkliui Hiklaveinui, o iš šio dvarą įsigijo Jonušas Giedraitis. XIX a. pirmoje pusėje Bijutiškio dvaras buvo Giedraičių nuosavybė. Už dalyvavimą 1863 m. sukilime caro valdžia dvarą nusavino. 1868 m. dvarą nusipirko Jegoras Steblinas-Kamenskis. Dvarui priklausė Kazokų, Krasnogurkos, Grybiškių kaimai.

Dvaro pastate veikė 1910 m. įkurta Bijutiškio pradžios mokykla, o 1922 m. jame įkurta pirmoji lietuviška mokykla. 1928 m. dvarą nuomojo broliai Juozas ir Vincentas Pipirai. Apytikriai 1930 m. dvaro centrą įsigijo Amerikos lietuvis Tomas Ivanauskas su žmona Irena Lukoševičiūte.

## Išnašos
Kolchidės žemuma

**Kolchidės žemuma** ( = *K’olkhetis dablobi*) arba ***Rionio žemuma*** – žemuma vakarų Gruzijoje (dalis Abchazijoje), prie Juodosios jūros, abipus Rionio ir Ingurio žemupių. Tęsiasi pagal jūros pakrantę nuo Suchumio iki Kobulečio. Tęsiasi ir rytų į vakarus ~100 km. Paviršiaus didžiausias aukštis 150 m (rytuose).

Kolchidės žemuma susidariusi tarpukalnių įduboje (tarp Didžiojo ir Mažojo Kaukazo) iš plioceno smiltainių, klinčių ir kreidos bei juros molio skalūnų, smiltainių, paviršiuje – iš aliuvinių sąnašų. Yra mineralinių versmių (Cchaltubo).

Žemumoje klimatas jūrinis subtropinis. Sausio vidutinė temperatūra 4–7 °C, liepos 20–24 °C. Kritulių 1300–2500 mm per metus. Yra ąžuolų, skroblų, bukų miškų. Vakarinė dalis pelkėta (nuo XX a. vid. didelė dalis pelkių nusausinta). Žemdirbystė (auginami kukurūzai, arbatmedžiai, citrinmedžiai, tungamedžiai). Pakraštyje įsteigtas Kolchidės nacionalinis parkas.

Didžiausias miestas – Potis. Kolchidės žemumoje buvo istorinė Kolchidės sritis.

## Šaltiniai
Zahalė (Choinikai)

:: *Apie kaimą Minsko srityje žr. [[Zahalė]]*.

**Zahalė** (, ) – kaimas pietų Baltarusijoje, 10 km į vakarus nuo Choinikų.

## Istorija

XIX a. buvo kaimas ir dvaras, Rečycos apskrities Zahalės valsčiaus centras, vėliau priklausė Choinikų valsčiui.

## Šaltiniai
Kolyvanės kalnagūbris

**Kolyvanės kalnagūbris** () – Altajaus kalnų kalnagūbris Rusijoje, Altajaus krašte, Rūdinio Altajaus masyvo šiaurės vakaruose. Ilgis ~100 km. Aukštis iki 1206 m (Siniuchos kalnas). Sudaro Alėjaus ir Čaryšo upių vandenskyrą. Kalnagūbris neaukštas – būdingas aukštis 600–800 m. Telkšo Kolyvanės ežeras.

Yra polimetalų rūdų, jaspio, porfirito, kvarcito telkinių. Iškasenos kasamos nuo XVII a. (pirmosios kasyklos – Zmeinogorskas, Kolyvanė).

## Šaltiniai
Kolyvanė

**Kolyvanė** () – kaimas Rusijoje, Altajaus krašto pietuose, Kurjos rajone, 33 km į šiaurės rytus nuo Zmeinogorsko, Kolyvanės kalnagūbrio pašlaitėje. Yra I. I. Polzunovo vardo akmens apdirbimo muziejus, kuriame gaminami jaspio, marmuro, porfyrų, kvarcito ir kitų akmenų dirbiniai. Turizmas (apylinkėse telkšo Kolyvanės ežeras, yra buvusių vienuolynų, cerkvių, šventųjų šaltinių).

## Istorija
1727 m. pramonininkas Akinfijus Demidovas pradėjo metalų kasybą aplinkiniuose kalnuose, pradėjo kurtis Kolyvanės kalnakasių gyvenvietė. XVIII a. pab. įsteigtas vienas seniausių Rusijoje Kolyvanės akmens apdirbimo fabrikas. Jame dvarų interjerams gaminti dekoratyvūs akmens dirbiniai (židiniai, vazos, kolonos ir kt.). 1939–1992 m. Kolyvanė turėjo miesto tipo gyvenvietės statusą.

## Šaltiniai
Ravi Paschoa

**Klamersonas Ravis Teišeira Pašoa** (*Clamerson Ravi Teixeira Paschoa*; g. 1994 m. balandžio 29 d.) – futbolininkas iš Brazilijos, vartininkas.

## Karjera
Žaidėjas futbolininko karjerą pradėjo gimtinėje. Atstovavo Flamengo klubo jaunimo ekipoms.

### Portugalijoje
2016 m. vasarą persikėlė į Portugaliją. Atstovavo Sertanense FC, nuo 2017 m. – SR Almancilense.

2018–2020 m. priklausė CF União Madeira. 2020–2021 m. atstovavo Lusitano Evora.

2021–2022 m. rungtyniavo SC Vianense. 2022 m. antroje pusėje atstovavo SB Castelo Branco.

### FC Džiugas

#### A lyga: 2023 m.
2023 m. tapo aišku, kad žaidėjas rungtyniaus „Džiugo“ klube.

2023 m. balandžio 2 d. debiutavo A lygoje rungtynėse prieš FK Riteriai.

Vėliau žaidėjas gavo sunkią traumą; prireikė operacijos ir ilgos reabilitacijos. Po sezono pabaigos išvyko į Portugaliją.

## Statistika
; A lygos statistika.

Spalvų reikšmės:
:  Ekipa žaidė A lygoje;

## Laimėjimai
; su FC Džiugas
* 

## Išnašos

## Nuorodos
* alyga.lt svetainė
* SOCCERWAY
* SOFASCORE
* Transfermarkt
* lietuvosfutbolas.lt
* Globalsportsarchive
* fcdziugas.lt svetainė
San Fransisko Seals

**San Fransisko „Seals“** (,  'ruoniai') – Mažosios beisbolo lygos komanda iš San Fransisko, Kalifornijos, JAV. 1903–1957 m. ši beisbolo komanda žaidė Ramiojo vandenyno pakrantės lygoje, o tada išsikėlė į Finiksą, Arizoną. Komanda buvo pavadinta Įlankos rajone gyvenančios gausios Kalifornijos jūrų liūtų ir ruonių populiacijos garbei. 1909, 1922, 1925 ir 1928 m. San Fransisko „Seals“ buvo pripažinta viena iš 100-o geriausių visų laikų Mažosios lygos komandų.

Vadovaujami vidurinės mokyklos ir Įlankos rajono koledžo trenerio, buvusio skauto Abelio Alkantaro (*Abel Alcantar*), San Fransisko „Seals“, kaip medinėmis lazdomis žaidžianti studentų komanda, atgimė 1985 m.

## Išnašos
Telšių žydų senosios kapinės

**Telšių žydų senosios kapinės** – neveikiančios žydų kapinės Telšiuose, šiaurinėje miesto dalyje, greta katalikų kapinių. Kapinės saugomos valstybės.

## Istorija
Kada konkrečiai pradėta laidoti šiose kapinėse, nežinoma, tačiau manoma, kad XVIII a. pradžioje (sprendžiama pagal tai, kada įsikūrė žydų bendruomenė). Kapinėse laidoti žydai iš Telšių ir aplinkinių vietų (Alsėdžių, Lauko Sodos, Lieplaukės, Nevarėnų, Tverų, Viešvėnų, Žarėnų ir kt.).

Iš pradžių kapinių teritorija siekė 2,17 ha, tačiau 1987 m. didžiuma kapinių panaikinta, teritorija paversta parku, išlikusi kapinių dalis sudaro 0,43 ha. Išlikusioje kapinių dalyje, kaip manoma, laidota XIX a. pabaigoje – XX a. pirmoje pusėje (apie tai liudija čia stovinčios gana nesenos macevos), o seniausi išlikę antkapiai yra pietvakariniame kapinių pakraštyje. Atsikūrusios Telšių žydų bendruomenės rūpesčiu išlikusi kapinių dalis apjuosta nauja tvora, surinktos ir prie įėjimo į kapines sudėtos išsibarsčiusios macevos, o buvusioje kapinių teritorijoje pastatytas paminklas.

1995 m. Telšių žydų senosios kapinės įtrauktos į Lietuvos nekilnojamųjų kultūros vertybių registrą.

2018 m. įgyvendinant Klaipėdos regioninio valstybės archyvo Telšių filialo projektą „Telšių žydų senosios kapinės – atmintis prieš užmarštį“, sudaryta išlikusių kapinių schema, aptikti 223 paminklai arba jų dalys ir fragmentai, pavyko identifikuoti 95 (seniausias palaidojimas datuojamas 1842 m., paskiausias – 1965 m.). Be to, iš hebrajų kalbos išverstos epitafijos, pastatytas informacinis stendas, išleistas specialus leidinys.

## Antkapiai
Pokariu vietiniai gyventojai dalį macevų ištampė kaip akmenis statyboms.

Savo pirminėje vietoje tebestovinčios macevos orientuotos rytų – vakarų kryptimi (pagal judaizmo reikalavimus). Išlikusių macevų formos, epitafijos ar dekoras nėra išskirtiniai, esama keleto dvigubų macevų, kai kurie antkapiniai paminklai dekoruoti stilizuotais augaliniais motyvais, šabo žvakių ar laiminti sudėtų levito rankų raižiniu. Esama nedidelio mauzoliejaus (palaidoti du 1925 m. ir 1930 m. mirę Telšių žydai).

## Galerija


File:Senosios Telšių žydų kapinės, 1972-1989 m. kolekcija.jpeg|Telšių žydų kapinės, 1972–1989 m.
File:Senosios Telšių žydų kapinės (Mečislovo Šilinsko fotografijų kolekcija).jpeg|Macevos kapinėse (Mečislovo Šilinsko fotografijų kolekcija, 1972–1989 m.)
File:Antkapiai Telšių žydų kapinėse 2.jpg|Antkapiai aptvertoje kapinių dalyje, 2018 m.
File:Antkapiai Telšių žydų kapinėse 3.jpg|


## Išnašos
Chibuike Nwosu

**Čibukas Darlingtonas Nvosu** (*Chibuike Darlington Nwosu*; g. 2001 m. sausio 2 d.) – futbolininkas iš Nigerijos, saugas.

## Karjera
Futbolininko karjerą pradėjo gimtinėje. Atstovavo Real Shappire. 

2021–2022 m. rungtyniavo Glacis United FC (Gibraltaras).

### DFK Dainava
2022 m. tapo Alytaus „Dainavos“ nariu. 2022 m. rugpjūčio 5 d. debiutavo Pirmos lygos rungtynėse prieš FK Garliava. 

2022 m. rugpjūčio 12 d. pelnė įvartį rungtynėse FK Ekranas. 2022 m. Pirmoje lygoje sužaidė keturiolika rungtynių ir pelė tris įvarčius.

2023 m. kovo 4 d. debiutavo A lygoje rungtynėse prieš FC Hegelmann. Pasirodė po keitimo ir žaidė iki finalinio švilpuko.

2024 m. balandžio 9 d. pelnė įvartį A lygos rungtynėse prieš FC Hegelmann. Alytiškiai nugalėjo varžovus minimalia persvara 1-0.

2024 m. gruodžio 30 d. tapo žinoma, kad futbolininkas paliko klubą.

### Europa FC
2025 m. vasario mėn. pasirašė sutartį su „Europa“ (Gibraltaras).

### FK Tauras
2025 m. vasarą perėjo į Tauragės „Taurą“. 2026 m. sausio 5 d. tapo žinoma, kad futbolininkas lieka klube.

## Statistika
; A lygos ir Pirmos lygos statistika

Spalvų reikšmės:
:  rungtyniavo A lygoje;
:  varžėsi Pirmoje lygoje;

## Išnašos

## Nuorodos
* alyga.lt svetainė 
* Transfermarkt 
* lietuvosfutbolas.lt
* Globalsportsarchive
Argentininė jūrinė lydeka

**Argentininė jūrinė lydeka** (*Merluccius hubbsi*) – lydekinių menkių (*Merlucciidae*) šeimai priskiriama žuvų rūšis.

Paplitusi Atlanto vandenyno pietvakariuose, greta Argentinos, Brazilijos ir Urugvajaus krantų. Gyvena 100–200 m gylyje. Maitinasi kalmarais, vėžiagyviais, smulkiomis žuvimis. Pavasariais migruoja į pietus, rudenimis – šiaurėn.

Argentininė jūrinė lydeka panaši į europinę jūrinę lydeką (*Merluccius merluccius*). Ilgis 50–65 cm (didžiausias 95 cm), sveria iki 5 kg.

Argentininė jūrinė lydeka – svarbi pramoninė žuvis. Viena pagrindinių eksportinių Argentinos žuvų.

## Šaltiniai
Neįgalumo ir darbingumo nustatymo tarnyba

**Neįgalumo ir darbingumo nustatymo tarnyba** – įstaiga, skirta nustatyti asmenų su negalia ar sveikatos sutrikimais darbingumo lygį ir teikti rekomendacijas dėl jų galimybių dirbti ir reabilitacijos būdų.

Atlieka ir kitas su negalia susijusias funkcijas, tokias kaip neįgaliųjų ir jų organizacijų konsultavimas, teikiamų socialinių paslaugų ir pašalpų nustatymas, darbo rinkos stebėsena ir t. t. Įstaiga siekia užtikrinti lygias galimybes ir socialinę integraciją asmenims su negalia ar sveikatos sutrikimais.

## Vadovai
* 2005–2014 m. Zdislavas Skvarciany
* 2014–2015 m. Vytautė Polujanskienė
* 2015–2018 m. Manfredas Žymantas
* 2019–2024 m. Vytautė Polujanskienė

## Šaltiniai
Lefty O'Doul

**Frensis Džozefas O’Dulas**, pravardė **Leftis** (, pravardė *Lefty* 'kairys', 1897 m. kovo 4 d. San Fransiskas, JAV – 1969 m. gruodžio 7 d. San Fransiskas, JAV) – beisbolo žaidėjas, 1919–1934 m. 11 sezonų žaidęs Pagrindinėje beisbolo lygoje.

Jaunystėje O’Dulas Pagrindinėje lygoje daugiausia žaidė kaip lauko puolėjas. Pravardę „Leftis“ jis gavo dėl to, kad buvo kairiarankis. Du kartus (1929, 1932) laimėjo Nacionalinės lygos mušimo čempionatą. Pagal mušimų vidurkį Leftis O’Dulas beisbolo istorijoje užima ketvirtą vietą – per savo karjerą atmušė ,349. Jo 1929 m. pasiektas ,398 vidurkis 2009 metais, vertinant viename sezone pasiektus rezultatus, užėmė 30-ą vietą.

## Karjera

### Pagrindinė beisbolo lyga
L. O’Dulas gimė 1897 m. San Fransiske. Čia jis Ramiojo vandenyno pakrantės lygos, priklausančios Mažajai beisbolo lygai, komandoje San Fransisko „Seals“ žaidė metėju. L. O’Dulas Pagrindinėje lygoje debiutavo su Niujorko „Yankees“ (1919–1920, 1922), o vėliau žaidė Bostono „Red Sox“ komandoje (1923). Vis dėlto rankos trauma jį privertė palikti metėjo poziciją ir jis tapo lauko žaidėju. Pažaidęs Mažojoje lygoje, 1928 m. L. O’Dulas grįžo į Pagrindinę lygą, kur kaip puolėjas sumušė ,319.

Vėliau, 1929–1930 m., jis žaidė Filadelfijos „Phillies“ komandoje, 1931 m. – Bruklino „Robins“, kuri tapo Bruklino „Dodgers“, ir čia jis žaidė 1932–1933 m., o 1933–1934 m. grįžo į Niujorko „Giants“ ir šioje komandoje baigė žaidėjo karjerą.

L. O’Dulas 1929 ir 1933 m. laimėjo Nacionalinės lygos mušimo čempionatą, pasiekęs atitinkamai ,398 ir ,368 mušimo vidurkius. 1933 m. buvo paskelbtas žvaigždžių žvaigžde, tais pačiais metais Niujorko „Giants“ penkiose rungtynėse prieš Vašingtono „Senators“ laimėjo Pasaulinę seriją. Du sezonus buvo pasiekęs daugiau kaip 200 taškų: 1929 m. – 254, o kitą sezoną – 202.

L. O’Dulas vien 970-yje Pagrindinės lygos rungtynių atliko 1140 mušimų, 113 namų bazės bėgimų ir 542 bėgimus po kamuoliuko mušimo. Jo karjeros mušimo vidurkis yra ,349.

### Ramiojo vandenyno pakrantės lyga
Baigęs karjerą Pagrindinės lygos komandose, L. O’Dulas grįžo į gimtąjį kraštą ir tapo San Fransisko „Seals“ treneriu – šias pareigas ėjo 1937–1951 m. Vėliau jis vadovavo kitoms Ramiojo vandenyno pakrantės lygos komandoms ir tapo vienu sėkmingiausių vadovų šios lygos istorijoje.

Tais metais tarp jo auklėtinių buvo būsimasis Nacionalinės beisbolo šlovės salės narys Džo Dimadžijas.

Ramiojo vandenyno pakrantės lyga Leftį O’Dulą įtraukė į savo Šlovės salę.

### Japonija
L. O’Dulas prieš Antrąjį pasaulinį karą ir po jo (1934–1953 m.) dažnai vyko į Japoniją. Ten japonų žaidėjams jis rengė beisbolo stovyklas ir 1935 m. vietinę beisbolo komandą Niujorko „Giants“ garbei pavadino Tokijo „Giants“; japonų komandos aprangos spalvos buvo parinktos pagal šią Niujorko komandą. Po mirties, 2002 m., Leftis O’Dulas buvo įtrauktas į Japonijos beisbolo šlovės salę.

Frensis Džozefas „Leftis“ O’Dulas mirė San Fransiske 1969 m. gruodžio 7 d.

## Išnašos
Valstybės vaiko teisių apsaugos ir įvaikinimo tarnyba

**Valstybės vaiko teisių apsaugos ir įvaikinimo tarnyba** – lietuviška vyriausybinė įstaiga, įgyvendinanti vaiko teisių apsaugą.

Tarnybai pavaldūs visų Lietuvos savivaldybių Vaiko teisių apsaugos skyriai. Jų iš viso yra 12. 

## Funkcijos
* Ginti ir užtikrinti vaiko teises ir atstovauti vaiko teisėms ir teisėtiems interesams,
* reaguoti į pranešimus apie galimus vaiko teisių pažeidimus visą parą,
* organizuoti visuomenės švietimą vaiko teisių apsaugos klausimais,
* rinkti informaciją apie vaiko teisių apsaugos būklę savivaldybėse,
* teikti metodinę pagalbą bei siūlymus savivaldybės institucijoms ir įstaigoms dėl vaiko teisių apsaugos įgyvendinimo tobulinimo,
* koordinuoti mobiliųjų komandų darbą dėl pagalbos šeimai suteikimo,
* vertinti vaiko situaciją, inicijuoti atvejo nagrinėjimą, priimti sprendimus dėl individualių atvejų,
* organizuoti vaiko globą ir įvaikinimą,
* koordinuoti globos priežiūrą,
* ginti vaiko teises ir teisėtus interesus teisme, dalyvauti teismo posėdžiuose,
* teikti teismui išvadas, atstovauti vaiko interesams,
* dalyvauti neturtinio pobūdžio teismo sprendimų, priimtų dėl vaiko, vykdymo procese,
* atstovauti vaiko interesams ikiteisminio tyrimo ir baudžiamosios bylos nagrinėjimo teisme metu,
* teikti pagalbą nuo seksualinės prievartos nukentėjusiems vaikams,
* bendradarbiauti su kitomis institucijomis bei nevyriausybinėmis organizacijomis vaiko teisių apsaugos užtikrinimo klausimais.

## Šaltiniai
12-oji JAV Konstitucijos pataisa

**12-oji JAV Konstitucijos pataisa** – Jungtinių Amerikos Valstijų Konstitucijos pakeitimas, pakeitęs JAV prezidento ir viceprezidento rinkimų tvarką. 1803 m. gruodžio 9 d. pataisoms buvo pritarta Kongrese, o 1804 m. birželio 15 d. pataisas ratifikavo reikiamas valstijų skaičius. Naujosios taisyklės įsigaliojo jau 1804 metų JAV prezidento rinkimuose, ir nesikeitė iki šių dienų.

Pagal nuo JAV Konstitucijos įsigaliojimo pradžios galiojusias taisykles, kiekvienas JAV rinkikų kolegijos narys turėjo du lygiaverčius balsus ir galėjo juos abu skirti vienam kandidatui, arba dviems skirtingiems kandidatams (net ir skirtingų partijų). Kandidatas surinkęs daugiausiai (ne mažiau nei pusę) visų rinkikų balsų tapdavo prezidentu, o antrąją vietą pagal balsų skaičių užėmęs kandidatas tapdavo viceprezidentu. Tais atvejais, kai nei vienas kandidatas nesurinkdavo daugumos visų rinkikų balsų, arba kandidatams surinkus po lygiai balsų, JAV atstovų rūmuose buvo rengiami nenumatytieji JAV prezidento rinkimai . Tai atvejai, kai antrąją vietą pagal balsų skaičių užima du kandidatai, t. y. kandidatai surenka vienodą rinkikų balsų skaičių, JAV Senate rengiame nenumatytieji JAV viceprezidento rinkimai. Pirmieji keturi JAV prezidento rinkimai vyko pagal šias taisykles. 

1796 ir 1800 metų JAV prezidento rinkimai pademonstravo, kad originali rinkimų sistema yra ydinga: prezidentu ir viceprezidentu buvo išrenkami politiniai oponentai, visuomet veikę priešingais vienam kitam interesais. Matydami šiuos trūkumus, JAV įstatymų leidėjai pataisė JAV prezidento rinkimų tvarką taip, kad kiekvienas rinkikų kolegijos narys galėjo skirti vieną balsą kandidatui į prezidentus ir vieną balsą kandidatui į viceprezidentus. Pagal naujas taisykles, nenumatytųjų rinkimų sąlygos nepasikeitė, tačiau kandidatams nebeliko galimybės gauti iš vieno rinkikų kolegijos nario daugiau nei vieną balsą. 

Pataisomis taip pat suvienodinti JAV prezidento ir viceprezidento tinkamumo kriterijai. Asmuo negalėjo kandidatuoti į JAV viceprezidentus, jei jis neturi teisės būti renkamas JAV prezidentu.

## Išnašos
Shoot 'em up

**Shoot 'em up** – veiksmo kompiuterinių žaidimų požanris, kuriuose pagrindinis tikslas yra šaudyti į žaidėją puolančius objektus, renkant taškus ir pereinant vis į kitą lygį. Kai kurie nesutaria dėl tikslaus požanrio apibūdinimo, vis dėlto, žaidimų esmė išlieka ta pati. Seniau "shoot 'em up" buvo suvokiami kaip skraidymas kosminiu erdvėlaiviu ir susidorojimas su kosmoso platybėse tykančiais pavojais, bet žaidimų industrijai plečiantis, atsirado vis naujesnis požiūris ir dabar kai kurių žmonių "shoot 'em up" laikytini žaidimai, kurių tikslas nors ir toks pats, veiksmas cirkuliuoja ant sausumos, taip pat vaizdas gali būti pateikiamas iš skirtingų perspektyvų.

## Žaidimų eiga
Žaidėjo valdoma šaudymo priemonė susiduria su vis artėjančiais priešais, kurių nesunaikinimas dažniausiu atveju lemia pralaimėjimą. Priešininkai susiburia į didelį spiečių ir atakuodami žaidėją bando atimti iš jo gyvybės taškus. Bandant susidoroti su jų puolimu, didelę reikšmę turi rankų miklumas, greita reakcija bei gebėjimas įsiminti priešo judėjimo būdą. Klasikiniuose žaidimuose žaidėjo valdomas avataras tipiškai būna kokia nors riedanti transporto priemonė arba erdvėlaivis. Atlaikius didelę dalį puolimų, tam tikru momentu pasirodo pagrindinis "bosas", kurį reikia nukauti, norint laimėti žaidimą. 

## Istorija
Pirmuoju žanro žaidimu dažniausiai tituluojamas „Space Invaders“, sukurtas Tomohiro Nishikado's ir išleistas 1978 m. Japonijoje. Nors veikiau tai buvo pirmasis žingsnis link šio žanro žaidimų išpopuliarinimo bei komercinio prasiveržimo. Kai kurių nuomone, 1962 m. Masačusetso technologijos instituto mokslininkų sukurtas žaidimas dviems žaidėjams „Spacewar!“ buvo pirmasis tokio pobūdžio žaidimas, tuo metu sukurtas tik dėl asmeninės pramogos. Tačiau 1978-ųjų metų žaidimas nustatė fiksuoto vaizdo standartus, imtus taikyti ir ateityje sukurtuose shoot 'em up žaidimuose, įkvėptų būtent „Space Invaders“. Pats Nishikado, kurdamas ateivių perteikimą, sėmėsi įkvėpimo iš knygos „The War of the Worlds“, o kai kuriuos žaidimo elementus pasiskolino iš 1976 m. žaidimo „Breakout“ bei kitų anuometinių šaudyklių. Dėl tais laikais buvusių techninių apribojimų, žaidėjo valdomam pabūklui negalėjo būti suteiktas judėjimo efektas su slenkančiu fonu, todėl visas veiksmas vyksta tamsiame kosmose.

## Šaltiniai
Ä

**Ä** ir **ä** - modifikuota lotynų abėcėlės raidė A (a), naudojama vokiečių, suomių, švedų, karelų, estų, slovakų, turkmėnų, totorių, kazachų, liuksemburgiečių, gagaūzų ir dar keliose abėcėlėse. Sudaryta iš A su trema (¨).

## Kodai

## Tarimas
Raidė Ä suomių, kazachų, turkmėnų ir totorių kalbose visada tariama [æ]. Švedų ir estų kalbose priklausomai nuo padėties žodyje gali būti tariama kaip [æ] arba [ɛ]. Vokiečių ir slovakų kalbose Ä tariama kaip [ɛ].
1804 metų JAV prezidento rinkimai

**1804 metų JAV prezidento rinkimai** – penktieji JAV prezidento rinkimai, vykę 1804 m. lapkričio 2–gruodžio 5 dienomis. Tuometinis JAV prezidento pareigas einantis demokratas-respublikonas Tomas Džefersonas nugalėjo federalistų kandidatą Čarlzą Pinknį. Tai pirmieji JAV prezidento rinkimai, organizuoti pagal naujas taisykles, priimtas ratifikavus 12-ąją JAV Konstitucijos pataisą, reformavusią prezidento ir viceprezidento rinkimų procedūras.

Džefersonas be pasipriešinimo laimėjo savo partijos nominavimą į prezidento postą, o į JAV viceprezidento postą buvo nominuotas Niujorko valstijos gubernatorius Džordžas Klintonas. Buvusiam JAV prezidentui Džonui Adamsui išėjus į pensiją, federalistai iškėlė buvusį ambasadorių, nepriklausomybės karo herojų ir buvusį kandidatą į JAV viceprezidentus Čarlzą Pinknį.

Nors Džefersonas tik per plauką nugalėjo Adamsą 1800 metų prezidento rinkimuose, tačiau jis tapo labai populiarus dėl Luizianos įsigijimo ir stiprios ekonomikos. Jis laimėjo beveik visose valstijose, net ir daugumoje valstijų, esančių Naujoje Anglijoje, kuri buvo laikoma federalistų tvirtove.

## Išnašos
Viekšnių žydų senosios kapinės

**Viekšnių žydų senosios kapinės** – neveikiančios kapinės Viekšnių vakariniame pakraštyje, Mažeikių rajone. Kapinės yra netoliese Ventos upės, greta katalikų kapinių, užima 1,4 ha plotą.

Kada konkrečiai kapinės įkurtos, nežinoma. Kapines juosė iš akmenų sumūryta tvora (išlikę tik fragmentai vakarinėje kapinių pusėje). Seniausia kapinių dalis yra pietinėje pusėje, o naujausia – šiaurinėje.

Išlikę antkapiai datuojami XIX a. antra puse ir XX a. pirma puse (ankstyviausias aptiktas antkapis 1858 m.). Viekšnių kapinėse priskaičiuojama apytikriai 160 macevų (antkapinių paminklų), tačiau jų būta daugiau (manoma, kad galėjo išlikti trečdalis arba ketvirtadalis macevų).

Macevos pernelyg neišsiskiria, visos orientuotos Vakarų kryptimi, stačiakampio pavidalo, pilko, rausvo tašyto lauko akmens su iškaltais įrašais hebrajų rašmenimis, pastatytos vertikaliai. Seniausios kapinių dalies (XIX a. antroji pusė) macevos menkai apdirbtos, be simbolių, tik kelios jų išsiskiria masyvumu. Naujesniojoje kapinių dalyje macevos geriau apdirbtos, ant jų esama simbolių, didžiuma kurių – Dovydo žvaigždės. Dekoru išsiskiria 1911 m. datuojama maceva su iškalta trišake žvakide, užimančia didžiąją paminklo dalį, tekstas persipina su raižiniu. Yra ir keli dvigubi paminklai (Mozės knyga).

Manoma, kad kapinių vakarinėje dalyje esančioje aukštumėlėje kadaise stovėjo kapinių sargo namelis.

1992 m. nuvirtę antkapiniai paminklai nuvalyti ir atstatyti.

## Išnašos

## Nuorodos

*
Hans Scharoun

**Hansas Šarūnas** (, tikrasis vardas *Hans Bernhard*, 1893 m. rugsėjo 20 d. Brėmene – 1972 m. lapkričio 25 d. Vakarų Berlyne) – vokiečių architektas, organinės architektūros atstovas, Berlyno filharmonijos rūmų projekto autorius.

## Biografija
Gimė Brėmene, alaus daryklos savininko šeimoje. Užaugo Brėmerhafene, baigė Brėmerhafeno humanitarinę gimnaziją. 1912–1914 m. mokėsi Aukštojoje technikos mokykloje Berlyne; baigti studijas sutrukdė Pirmasis pasaulinis karas. Po karo dirbo laisvai samdomu architektu, dalyvavo Rytų Prūsijos atstatymo darbuose, dirbo taip pat ir Breslau bei Berlyne, projektavo visuomeninius ir gyvenamuosius pastatus. 1925–1932 m. dėstė Menų ir amatų akademijoje Breslau. 1926 m. prisijungė prie architektų asociacijos „Der Ring”, kurioje veikė žymūs architektai modernistai Liudvigas Mysas van der Rohė ir Brunas Tautas. Nuo 1932 m. nuolat gyveno Berlyne. Atėjus į valdžią naciams, H. Šarūno architektūrinė veikla smarkiai apribota (naciai moderniąją architektūrą laikė „nevokiška”), projektavo tik pavienius gyvenamuosius namus privatiems klientams. Po Antrojo pasaulinio karo, 1945 m., sovietų karinės administracijos paskirtas Berlyno miesto architektu (dirbo iki 1946 m.), 1946–1958 m. dėstė Aukštojoje technikos mokykloje Berlyne. 1955–1968 m. buvo Menų akademijos Berlyne prezidentu.

## Projektai

1927 m. suprojektavo privatų gyvenamąjį namą „Vokiečių Verkbundo” (*Deutscher Werkbund*) parodai Veisenhofo kvartale (Weißenhofsiedlung) Štutgarte, 1929 m. – senelių prieglaudą Breslau. 1929–1931 m. kartu su Martinu Vagneriu ir Valteriu Gropijumi suprojektavo Zymensštato rajoną (*Großsiedlung Siemensstadt*) Berlyne. 1932 m. pagal H. Šarūno projektą Lėbau (Saksonijoje) pastatytas Šminkių namas – vienas svarbesnių gyvenamosios modernizmo architektūros pavyzdžių Vokietijoje.

Po Antrojo pasaulinio karo parengė Berlyno rekonstrukcijos planą (kartu su kitais architektais), sukūrė projektus daugiabučiams namams „Romeo” ir „Džiuljeta” Štutgarte (1954–1959 m.), Brolio ir sesers Šolių gimnazijai Liunene (1956–1962 m.), suprojektavo ir iš dalies užstatė Šarlotenburgo gyvenamąjį rajoną Vakarų Berlyne (1961 m.). 1963 m. baigtas statyti žymiausias H. Šarūno kūrinys – Berlyno filharmonija. Iš vėliausių H. Šarūno projektų žymesni – Vokietijos ambasada Brazilijoje (1971 m.), teatro rūmai Volfsburge (1973 m.), Jūrų muziejus Brėmerhafene (1975 m.), Berlyno valstybinės bibliotekos filialas Potsdamo gatvėje (1967–1978 m., kartu su Edgaru Visnievskiu).

## Galerija

WeissenhofsiedlungScharoun-pjt.jpg|Gyvenamasis namas Veisenhofo kvartale Štutgarte
Loebau Haus Schminke 05.jpg|Šminkių namas Lėbau
Scharoun RomeoJulia-pjt.jpg| „Romeo” (dešinėje) ir „Džiuljeta” (kairėje) daugiabučiai Štutgarte
Wolfsburg Theater zentral.JPG|Teatro rūmai Volfsburge

## Šaltiniai
Morė (Indija)

**Morė** (, ) – miestas pačiuose Indijos rytuose, Manipure, pasienio punktas Mianmaro pasienyje, prie Menalio upės, priešais Tamu miestą Mianmare. Svarbus tranzitinis taškas – pro Morę eina transazijinis kelias AH1 (jo dalys Imphalis–Morė NH102 ir Mandalajus–Tamu). Per Morę ketinama nutiesti ir transazijinę geležinkelio liniją.

Verčiamasi iš Mianmaro įvežtų prekių pardavimu, medienos apdirbimu ir baldų gamyba. Morė garsėja dėl nelegaliai iš Mianmaro gabenamos tikmedžio medienos, narkotikų kontrabandos.

## Šaltiniai
Tirkšlių sinagoga

**Tirkšlių sinagoga** – buvusi žydų sinagoga Tirkšlių miestelyje (J. Janonio g. 15A), Mažeikių rajone. Tai vienintelė Mažeikių rajone išlikusi medinė sinagoga.

Sinagoga medinė, pastatyta maždaug XIX a. viduryje, priskiriama vėlyvojo klasicizmo periodui (laikoma ankstyviausia šio periodo sinagoga regione). Šios rytų-vakarų kryptimi orientuotos sinagogos tūris mažas, būdingas stačiakampis planas, ilgis siekia 13,5 m, plotis – 12,1 m, stogas dvišlaitis. Pietinės ir šiaurinės sinagogos sienų langai išdėstyti vienoje linijoje, vyrų ir moterų dalys aiškiai neatribotos. Išliko langų profilio fragmentai (būdingas ganėtinai sudėtingas profilis), sandrikų imitacijos virš langų.

Tirkšlių sinagoga nukentėjo tarybiniais laikais: naudota kaip sandėlis, prie vakarinės sienos pristatytas prieangis (vėliau nugriautas), visiškai pakeistas pastato interjeras, taip pat pakeista pastato išorė, rytinėje sienoje išpjaunant langą, užkalant šoninius langus, iš dalies rekonstruojant vakarinę sieną. Atsižvelgiant į kai kuriuos išlikusius elementus sprendžiama, kad Aron kodešas buvo ties rytine sinagogos siena (išliko du šešiakampiai baltai dažyti piliastrai, kurie jį rėmino). Viršuje esama mėlynos juostos, o truputį žemiau jos matyti ženklai, primenantys tris hebrajų abėcėlės raides, tačiau užrašas neįskaitomas. Aiški riba, kur prasidėjo moterų galerija (iki dabartinių laikų neišliko). Vidinės sinagogos sienos buvo tinkuotos, paskui perdažytos šviesiai (išliko keletas fragmentų).

2014 m. finansavus Lietuvos žydų bendruomenei, remontuotas sinagogos stogas, pamatai, angos.

2015 m. Tirkšlių sinagoga įtraukta į Kultūros vertybių registrą.

2023 m. rugsėjį pastatytas granitinis atminimo ženklas, žymintis sinagogos vietą.

## Išnašos

## Nuorodos

* Medinės sinagogos *jewish-heritage-lithuania.org*
*
Emblema

**Emblema** – ( , iškilas papuošimas, inkrustacija') –  abstraktus arba reprezentacinis atvaizdas, kuris naudojamas kaip sutartinis ženklas išreikšti etinę, religinę, filosofinę, politinę ar kitą idėją. Gali būti piešta, tapyta, atspausta ar sukurta kita, pvz. taikomosios dailės technika. Emblemos istorinė raida neatsiejama nuo simbolių, herbų, ordinų, knygų iliustracijų raidos. Emblema gali atvaizduoti sąvoką, alegoriją, asmenį, pavyzdžiui, monarchą ar šventąjį.

Emblemų stilistika glaudžiai susijusi su dailės ir dizaino sričių vyraujančiu stiliumi. Emblemų atsiradimą, funkcionavimą, jose esančių simbolių traktavimą tyrinėja emblematika – pagalbinė istorijos mokslo disciplina.

## Istorija

Senovės Graikijos, Romos kariuomenėse emblemomis vadintos reljefinės puošmenos iš kitos medžiagos ant kario ginkluotės, reljefiniai, daugiausia metaliniai, karių skiriamieji ženklai. Viduramžiais emblemos plėtotos kartu su heraldika. Jos įsitvirtino riterių religinių ordinų simbolikoje (ypač kryžiai), tapo jų skiriamaisiais ženklais. Emblemos plito ir didikų giminių herbų puošyboje, tapo miestų skiriamaisiais ženklais (Venecijos – sparnuotas liūtas, Paryžiaus – burlaivis).

Renesanso epochoje emblema įgavo dabartinę reikšmę. Knygų grafikoje emblemas išpopuliarino Andrea Alciato, 1531 m. išleidęs kūrinį „Emblemata“ su epigramomis apie amžininkų dorybes ir ydas. Taip plito alegorinių piešinių (emblemų) rinkiniai su juos lydinčiais moraliniais tekstais. Emblemų knygą sudarė trys elementai: iliustracija, šūkis ir jų ryšį paaiškinantis tekstas, kurį galėjo sudaryti ir vos kelios eiliuotos eilutės ir kelių lapų grožinis kūrinys. Iki XVIII a. pradžios Vakarų Europoje išleista apie 3000 emblemų rinkinių.

Architektūroje ir dailėje emblemos buvo įvairios: dvidalės (iš simbolinio vaizdo ir inskripcijos), viendalės  (tik iš simbolinio vaizdo). Jomis puošti memorialiniai statiniai, pastatų interjerai ir eksterjerai, vitražai, mozaikos, bažnytiniai drabužiai ir kita. Puošniomis, reprezentatyviomis emblemomis tvirtindavo parašo, dokumento ar dirbinio tikrumą. Jų savininkų ratas buvo platus: valdovai, diduomenė, kariniai daliniai, amatininkų cechai, spaustuvės. 

Nuo XIX a. pabaigos, vystantis grafiniam dizainui ir reklamai, plėtėsi emblemų naudojimo sritys: valdžios institucijų, įstaigų ženklų ir logotipų, ordinų ir medalių, monetų ir piniginių ženklų kūryboje. Ilgainiui kito emblemų išvaizda, jos tapo lakoniškesnės, mažiau apkrautos detalėmis, su lengvai suvokiama vaizdo ir raidžių simbolika. Išryškėjo tradicinės emblemų reikšmės, pvz. lyra – muzikos, inkaras – vilties simbolis ir kt. Sukurtos naujos interpretacijos: pjautuvas ir kūjis SSRS herbe, svastika – nacių Vokietijos herbe.

## Šaltiniai
Navafas al Achmadas al Džaberas al Sabachas

**Navafas al Achmadas al Džaberas al Sabachas** (, 1937 m. birželio 25 d. – 2023 m. gruodžio 16 d.) – Kuveito emyras, valdęs 2020–2023 m. Jis poste pakeitė savo pusbrolį Sabachą al Achmadą al Džaberą al Sabachą, kuris mirė 2020 m. rugsėjo 29 d.

Al Sabachas gimė 1944 m. Kuveito mieste. Jis buvo Kuveito karališkosios šeimos narys ir mirusio Achmado al Džabero al Sabacho, kuris 1921–1950 m. ėjo Kuveito emyro pareigas, sūnus. Al Sabachas įgijo išsilavinimą Kuveito universitete, vėliau ėjo įvairias pareigas Kuveito vyriausybėje ir kariuomenėje.

Prieš tapdamas emyru, al-Sabachas ėjo gynybos ministro ir Kuveito nacionalinės gvardijos vado pavaduotojo pareigas. Jis taip pat ėjo pareigas Kuveito ministrų kabinete, įskaitant vidaus reikalų ministro ir socialinių reikalų ir darbo ministro pareigas.

Al-Sabachas žinomas dėl savo įsipareigojimo stiprinti Kuveito ekonomiką ir skatinti socialinės gerovės programas. Jis taip pat dalyvavo humanitarinėje ir labdaringoje veikloje, buvo Kuveito Raudonojo Pusmėnulio draugijos pirmininkas.

Al-Sabachas buvo vedęs ir turėjo keturis vaikus.

## Garbės ženklai ir apdovanojimai
Per savo karjerą Navafas al Achmadas al Džaberas al Sabachas buvo gavęs daugybę apdovanojimų ir premijų, įskaitant Egipto Nilo ordiną ir Saudo Arabijos Abdulazizo al Saudo ordiną.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali Kuveito prezidento svetainė
* Kuveito naujienų agentūra
Kauno Montesori mokykla-darželis Žiburėlis

**Kauno Montesori mokykla-darželis „Žiburėlis“** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo pradinė mokykla Kaune, Aukštuosiuose Šančiuose. Įstaigos kodas – 191846114, steigėjas – Kauno miesto savivaldybė. Šalia yra įsikūrusi Kauno Žiburio pagrindinė mokykla. Taikomos metodikos ir programos:
*  Marijos Montesori pedagoginė sistema,
* ugdymas taikant meno metodą,
* bendroji priešmokyklinio ugdymo ir ugdymosi programa,
* ikimokyklinio ugdymo gairės,
* darželio parengta ugdymo programa. 

## Istorija

Darželis-mokykla „Žiburėlis“ veiklą pradėjo 1993 m. rugsėjo 1 d. Iš pat pradžių veikė 1 klasė ir 3 ikimokyklinio ugdymo grupės, vėliau skaičius išaugo iki 4 pradinių klasių ir 8 ikimokyklinio bei priešmokyklinio ugdymo grupių]. Nuo 2004 m. spalio veikia M. Montessori metodo centras.

## Šaltiniai

*
Koncertas smuikui (Bramsas)

**Koncertas smuikui D-dur** (op. Nr. 77) – vokiečių romantinės muzikos kompozitoriaus Johaneso Bramso (1833–1897) koncertas smuikui, parašytas 1878 metais.

Koncertą smuikui J. Bramsas pradėjo rašyti 1878 m. vasarą viešėdamas Austrijos Porčacho kaime. Tai yra vienintelis J. Bramso koncertas smuikui ir tai buvo ambicinga užduotis kompozitoriui, nes iki tol koncertų salėse pripažinimo buvo sulaukę vos keli kiti koncertai smuikui, tarp kurių L. van Bethoveno ir F. Mendelsono. Kurdamas šį koncertą J. Bramsas rėmėsi ilgamečio draugo, vengrų smuikininko Jozefo Joachimo (1831–1907) patarimais. Kuris, beje, pats buvo parašęs savo kūrinių smuikui. J. Bramsas smuiku groti nemokėjo ir jam buvo labai svarbūs, tuo metu vieno iš labiausiai pripažintų, smuikininko patarimai. Parašęs pirmąją dalį J. Bramsas nusiuntė ją J. Joachimui su prašymu: „Aš būčiau patenkintas, jei jūs pažymėtumėte tas dalis, kurios būtų sunkiai, atgrasiai ar neįmanomos atlikti.“ J. Joachimo indėlis atsekamas žymiojoje pirmosios dalies kadencijoje ir trečiosios dalies vengriškos šokių muzikos motyvuose. Taip pat, jis patarė sutraukti dvi vidines dalis į vieną, tad vietoj J. Bramso sumanytų keturių dalių koncertas įgavo labiau įprastą trijų dalių struktūrą. 

J. Bramso koncerto smuikui premjera įvyko 1879 m. sausio 1 d. Leipcige vietos Gėvendhauzo orkestrui diriguojant J. Bramsui ir solisto partiją atliekant J. Joachimui. Smuikininkas norėjo, kad renginyje pirmas būtų atliktas L. van Bethoveno koncertas smuikui, irgi toje pačioje D mažoro tonacijoje kaip J. Bramso, tuo pabrėžiant abiejų koncertų kūrybinį ryšį. Koncertas sulaukė neypatingo publikos entuziazmo. Tikriausiai neįtiko labai sudėtinga smuiko partija, o taip pat koncerto trukmė, kuri siekė beveik valandą ir buvo ženkliai ilgesnė nei kitų koncertų. Pasakojama, kad dirigentas Hansas fon Biulovas ar kažkuris kritikas atsiliepė apie jį pavadindamas „koncertu prieš smuiką“. Antrosios dalies pradžia, kurioje solo partija skirta obojui, irgi sulaukė nevienareikšmių vertinimų. Vienas žymiausių XIX a. smuikininkų Pablas de Sarasatė atsisakė jį atlikti tvirtindamas, kad nenori „stovėti ant pakylos su smuiku rankoje ir klausytis, kaip obojininkas groja melodiją adadžio dalyje.“

Remdamiesi atsiliepimais J. Bramsas ir J. Joachimas dar turėjo apie pusę metų laiko patobulinti koncertą iki jo pirmosios publikacijos, kurią paruošė N. Zimroko firma Berlyne. Šiuo metu J. Bramso koncertas yra vienas iš kanoninių koncertų smuikui klasikiniame repertuare.

## Koncerto dalys

J. Bramso „Koncertas smuikui“ skirtas atlikti smuikui su orkestro pritarimu ir sudarytas iš trijų dalių:

# *Allegro non troppo*
# *Adagio*
# *Allegro giocoso, ma non troppo vivace*

## Šaltiniai

* Violin Concerto D major, Eulenburg, 2017. Preface
* Betsy Schwarm, Encyclopaedia Britannica, 2013 m.
* San Francisko orkestro programa

## Nuorodos
*
Jungtinės aptarnavimo organizacijos

**Jungtinės aptarnavimo organizacijos** ( – nevyriausybinių, savanoriškų religinių, labdaringų ir kitokių draugijų nepriklausomas susivienijimas, padedantis JAV ginkluotosioms pajėgoms. Jungtinės aptarnavimo organizacijos prisideda prie kariškių laisvalaikio organizavimo, visų pirma steigdamos klubus. Lėšų gauna iš privačių aukų, turi 160 skyrių JAV ir užsienyje. Organizacijų veiklą Gynybos ministerija oficialiai pripažinusi naudinga, jų įstatus patvirtino JAV Kongresas.

Organizacijos įkurtos 1941 m. siekiant moraliai palaikyti kariaujančius kareivius, „sukurti jiems namus ne namuose“. Per Antrąjį pasaulinį karą organizacijų surengtuose koncertuose dalyvavo daugybė estrados žvaigždžių. 1947 m. organizacijų klubai buvo išformuoti kaip nebereikalingi, tačiau 1950 m. vėl ėmė aktyviai veikti, nes prasidėjo Korėjos karas, vėliau tęsė darbą karštuosiuose Vietnamo karo taškuose, savo aktyvistus siųsdamos tiesiai į kovų laukus.

Plėtojantis televizijai daugumą susitikimų ir koncertų imta transliuoti per kabelinius kanalus, ypač populiarūs renginiai, kuriuose dalyvauja didžiausios žvaigždės: garsūs aktoriai, muzikantai, sportininkai. Būdamos karinių veiksmų zonoje, įžymybės savo gyvybe rizikuoja tiek pat, kiek ir paprasti kareiviai, dėl to žymiai išauga kareivių patriotiškumas ir kovinė dvasia.

## Išnašos
Roger B. Taney

**Rodžeris Brukas Tanis** (;  – ) – penktasis JAV Aukščiausiojo teismo pirmininkas, ėjęs pareigas nuo 1836 iki 1864 metų. Pagarsėjo parašęs daugumos nuomonę byloje *„Dred Scott prieš Sandford“*, kurioje buvo konstatuota, kad afroamerikiečiai negali būti laikomi JAV piliečiais, o JAV Kongresas negali uždrausti vergijos JAV teritorijose. Iki darbo Aukščiausiajame teisme Tanis ėjo JAV generalinio atornėjaus ir JAV iždo sekretoriaus pareigas. Tanis yra pirmasis katalikas JAV Aukščiausiojo teismo teisėjo pareigose.

Tanis gimė turtingoje vergvaldžių šeimoje Merilando valstijoje. Jis laimėjo rinkimus į Merilando delegatų rūmus kaip Federalistų partijos narys, bet vėliau pasitraukė iš partijos dėl 1812 metų karo. Perėjęs į Demokratų-respublikonų partiją, 1816 m. Tanis buvo išrinktas į Merilando Senatą. 1827 m. buvo paskirtas Merilando generaliniu prokuroru. Tanis rėmė Endriu Džeksoną prezidentinių rinkimų kampanijų 1824 ir 1828 m. metu ir tapo Džeksono demokratų partijos nariu. 1831 m. prezidentas E. Džeksonas paskyrė Tanį į JAV generalinio atornėjaus pareigas. Nuo 1833 m. Tanis ėjo iždo sekretoriaus pareigas Senato pertraukoje tarp sesijų, tačiau Jungtinių Valstijų Senatas atmetė jo paskyrimą į šias pareigas.

1835 m. demokratams perėmus Senato kontrolę, prezidentas Džeksonas paskyrė R. Tanį į JAV Aukščiausiojo teismo pirmininkus, vietoje mirusio Džono Maršalo. Jis buvo pirmasis iš keturių JAV demokratų partijos paskirtų JAV Aukščiausiojo teismo pirmininkų. Tanio pirmininkavimo metu JAV Aukščiausiasis teismas akcentavo valstijų teises, tačiau kitaip nei Tanio kritikai baiminosi, jis neatmetė ir neneigė federalinės valdžios. Iki 1850-ųjų pradžios R. Tanis buvo plačiai gerbiamas, o kai kurie išrinkti pareigūnai tikėjosi, kad Aukščiausiasis teismas išspręs nacionalines diskusijas dėl vergijos. Nepaisant to, kad išlaisvino savo turėtus vergus ir paskyrė pensijas tiems, kurie jau buvo per seni dirbti, Tanis palaikė vergiją ir buvo pasipiktinęs šiaurinių valstijų išpuoliais prieš ją, ir siekė galutinai užbaigti diskusijas vergijos klausimais pasinaudodamas Aukščiausiojo teismo sprendimu byloje *„Dred Scott prieš Sandford“*. Šis teismo sprendimas sukėlė daugelio šiaurinėse valstijose gyvenančių amerikiečių pyktį, sustiprino respublikonų partiją, o jos kandidatas Abraomas Linkolnas laimėjo 1860 metų JAV prezidento rinkimus.

Po Linkolno išrinkimo į prezidentus, Tanis prijautė atsiskiriančioms pietų valstijoms, kaltino Linkolną dėl prasidėjusio karo, tačiau iš Aukščiausiojo teismo pirmininko pareigų nepasitraukė. Jis griežtai nesutiko su prezidento Linkolno plačia vykdomosios valdžios interpretacija JAV pilietinio karo metu. 1863 m. Linkolnas išleido Emancipacijos aktą nepaisydamas Tanio teismo sprendimo dėl vergijos. Tanis mirė 1864 metais. Į jo vietą Linkolnas paskyrė Salmoną Čeizą. Rodžeris Tanis vis dar turi prieštaringą istorinę reputaciją, o jo teismo priimtas *Dred Scott* sprendimas laikomas vienu blogiausių JAV Aukščiausiojo teismo sprendimų.

## Šaltinis