open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Balėnų I tvenkinys

**Balėnų I tvenkinys** – dirbtinės kilmės vandens telkinys Mažeikų rajone, Tirkšlių seniūnijoje, 8 km į pietus nuo Tirkšlių, į pietus nuo Balėnų kaimo. Šalia, iš rytų pusės, praeina kelias Nr.4604 (Anulynas–Tirkšliai).

Tvenkinio kodas – 30050242. Įrengtas ant Balėnupio upelio, 7,2 km nuo įtekėjimo į Viešetės upę. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę - 0,29 km, plotis - iki 0,1 km. Užtvanka 230,0 m ilgio, 6,5 m pločio ir 2,3 m aukščio. Baseino plotas užtvankos pjūvyje yra 3,0 km². Tvenkinio altitudė 106,5 m virš Baltijos jūros lygio. Įrengta gelžbetoninė šachtinė vandens pertekliaus pralaida. Tvenkinio krantai lėkšti ir žemi. Pakrantėje auga pavieniai medžiai. Tvenkinio aukštupys, jį įrengiant buvo pagilintas. Apie 40 proc. tvenkinio akvatorijos apaugusi vandens augalais. Aplinkui plyti dirbami laukai.

## Šaltiniai
Antonijus Sulkovskis

Kunigaikštis **Antonijus Sulkovskis** (; 1735 m. birželio 11 d. – 1796 m. balandžio 16 d., Rydzina) – Lenkijos valstybinis veikėjas, Gniezno vaivada (1775–1786) ir Kališo vaivada (1786–1795), paskutinis Karūnos didysis kancleris (1793–1795), Lenkijos armijos pulkininkas (1757), Karūnos armijos generolas-leitenantas (nuo 1762 metų), Potockių pulko ir Rydzino ordinacijos dragūnų pulko vadas (1774), Austrijos rūmų pakamaris (kamergeris) nuo 1765 metų, Sokolvicko seniūnas.

## Biografija
Lenkijos aristokrato Aleksandro Juzefo Sulkovskio (1695–1762) ir Marijos Pranciškos fon Štein (1712–1741) jaunesnysis (ketvirtas) sūnus.

Šventos Romos imperijos kunigaikštis, Radzyno 3-čias ordinatas (1786). Septynmetyje kare su Prūsija (1756–1763) dalyvavo Rusijos pusėje. 1757 metais gavo pulkininko laipsnį, o 1762 metais tapo Lenkijos armijos generolu-leitenantu. 1765 metais Antonijus Sulkovskis buvo paskirtas Austrijos imperatoriškųjų rūmų kamergeriu (pakamariu).

Kunigaikštis Antonijus Sulkovskis buvo išrinktas pasiuntiniu nuo Lomžos žemės į ATR padalijimo seimą, kur įėjo į komisijos, priverstos spaudžiant Rusijos, Austrijos ir Prūsijos diplomatams sutikti su pirmuoju ATR padalijimu, sudėtį. 1773 metais įėjo edukacinės komisijos, sudarytos seime, sudėtį.

1775 metais kunigaikštis Antonijus Sulkovskis buvo paskirtas Gniezno vaivada, 1786 metais buvo paskirtas Kališo vaivada. 1793–1795 metais – paskutinis Karūnos didysis kancleris.

1792 metais tapo Targovicos konfederacijos konsuliaru (patarėju) nuo Kališo vaivadijos. Gardino seime 1793 metais buvo įtrauktas į delegacijos sudėtį deryboms su Rusijos pasiuntiniu Jakovu Siversu.

1760 metais kunigaikštis Antonijus Sulkovskis tapo Švento Aleksandro Neviškio ordino kavalieriumi, 1776 metais gavo Šventos Onos ordiną. 1779 metais buvo apdovanotas Baltojo erelio ordinu.

## Šeima ir vaikai
Antonijus Sulkovskis buvo vedęs du kartus. 1766 m. sausio 28 d. vedė Marianą Dzialinską, Kališo vėliavininko Jokūbo Dzialinskio (1709–1756) dukterį, su kuria išsiskyrė 1781 m. gruodžio 19 d.; antrą kartą Marina ištekėjo už karaliaus kamergerio Mykolo Valavičiaus.

1784 metais Antonijus Sulkovskis antrą kartą vedė grafaitę Karoliną fon Lic (1759–1831). Vaikai:

* Antonijus Pavelas Sulkovskis (1785–1836), 4-tas Rydzino ordinatas (1796–1836), pėstininkų pulkininkas (1807) ir Varšuvos kunigaikštystės brigados generolas (1810), divizijos generolas ir generolas adjutantas (1815–1818).

## Literatūra
* Aleksander Piwoń: Testamenty Ostatnich Ordynatorów Rydzyńskich, «Rydzyniak Nr.7», 1997, ISSN-1233-3492
## Nuorodos

|-
The Formation World Tour

**The Formation World Tour** yra šeštasis Amerikos atlikėjos Beyoncé Knowles pasaulinis koncertinis turas, pristatęs naujausią albumą "Lemonade". Turas vyko Šiaurės Amerikoje, Europoje.

## Turo pasirodymų sąrašas
    
# "Formation"
#     "Sorry"
#     "Bow Down" / "Tom Ford"
#     "Run the World (Girls)"
#     "Superpower" (Interlude)
#     "Mine"
#     "Baby Boy" / "Standing On the Sun"
#     "Hold Up"
#     "Countdown"
#     "Me, Myself & I"
#     "Runnin' (Lose It All)"
#     "All Night"
#     "6 Inch" (Interlude)
#     "Don't Hurt Yourself" (elementai iš "Freakum Dress")
#     "Ring the Alarm" (elementai iš "Lost Yo Mind", "I Been On", "Independent Women", "Naughty Girl")
#     "Diva"
#     "Flawless (Remix)"
#     "Feeling Myself"
#     "Yoncé"
#     "7/11"
#     "Drunk in Love" (elementai iš "Swimming Pools (Drank)")
#     "Rocket"
#     "Hip Hop Star" (Interlude)
#     "Daddy Lessons"
#     "Single Ladies (Put a Ring On It)"
#     "Purple Rain" (Prince tribiutas) 
#     "Crazy In Love (2014 Remix)" (elementai iš "Bootylicious")
#     "Naughty Girl"
#     "Party" (elementai iš "Party and Bullshit")
#     "Blow" (elementai iš "Nasty Girl")
#     "Sweet Dreams"
#     "Die With You" (Interlude)
#     "Freedom"
#     "Survivor"
#     "End of Time" / "Grown Woman"
#     "Halo"

## Turo pasirodymų datos

## Šaltiniai
Antonijus Pavelas Sulkovskis

Kunigaikštis **Antonijus Pavelas Sulkovskis** (1785 m. gruodžio 31 d.,  Lešno – 1836 m. balandžio 13 d., Rydzina) – Lenkijos karinis veikėjas, 4-tas Sulkovo ordinacijos ordinatas (1796–1836), Varšuvos kunigaikštystės pėstininkų pulko pulkininkas (1807), brigados generolas (1812), divizijos generolas ir generolas-adjutantas (1815–1818).

## Biografija
Kunigaikščių Sulkovskių giminės atstovas, herbo „Sulima“ savininkas. Paskutinio Kališo vaivados kunigaikščio Antonijaus Sulkovskio (1735–1796) ir Karolinos fon Lits sūnus.

1796 metais po savo tėvo Antonijaus Slkovskio mirties paveldėjo Rydzino Sulkovskių ordinaciją. Antonijus Pavelas Sulkovskis savo karinę tarnybą pradėjo 1806 metais, kada jis savo sąskaita suformavo Poznanės pėstininkų pulką, tapdamas jo vadu. Prancūzijos armijos sudėtyje dalyvavo karinėje kampanijoje Lenkijoje 1806–1807 metais. Antonijus Pavelas Sulkovskis dalyvavo prancūzų armijos Gdansko ir Kolobžego apgultyje. 1808–1809 metais – kovėsi Ispanijoje.

1810 metais kunigaikštis Antonijus Pavelas Sulkovskis gavo brigados generolo laipsnį. 1812 metais Napoleono karo su Rusija metu buvo paskirtas kavalerijos brigados vadu 5-ame kunigaikščio Juzefo Antonijaus Poniatovskio korpuse. Tais pačiais 1812 metais generolas Antonijus Sulkovskis įėjo į Lenkijos karalystės generalinės konfederacijos, sudarytos Napoleono Bonaparto, sudėtį.

1813 metais, karinių veiksmų Vokietijoje metu, divizijos generolas kunigaikštis Antonijus Sulkovskis vadovavo divizijai 4-ame kavalerijos korpuse, vadovaujamame Mykolo Sokolnickio, kuris įėjo į Juzefo Poniatovskio Lenkijos korpusą. 1813 metų pavasarį, po Juzefo Poniatovskio mirties, generolas Antonijus Sulkovskis išėjo į atsargą ir grįžo į Lenkiją.

Kunigaikštis Antonijus Sulkovskis apsigyveno savo Rydzino rezidencijoje ir dalyvavo Lenkijos politiniame gyvenime. 1827 ir 1830 metais buvo renkamas Poznanės kunigaikštystės Dižiojo seimo maršalka.

Masonų ložės narys nuo 1820 metų. Lenkų karinio Virtuti Militari ir prancūzų Garbingo legiono ordinų kavalierius.

## Šeima ir vaikai
1808 metais Antonijus Pavelas Sulkovskis vedė Evą Kickaitę (1786–1824), nuo santuokos su kuria turėjo tris dukteris ir vieną sūnų:

* Elena Sulkovska (1812–1900), žmona nuo 1833 metų grafo Henriko Potockio (1811–1872)
* Eva Sulkovska (1814–1881), žmona nuo 1838 metų grafo Vladislavo Potockio (1815–1855)
* Tereza Sulkovska (1815–1889), žmona nuo 1840 metų grafo Henriko Vodzickio (1813–1884)
* Augustas Sulkovskis (1820–1892), 5-tas Rtydzino ordinatas.

## Nuorodos
* Biografia Antoniego Pawła Sułkowskiego
Liudvikas Kickis

**Liudvikas Kickis** (; 1791 m. rugpjūčio 16 d., Varšuva – 1831 m. gegužės 26 d. netoli Ostrolenkos) – Lenkijos grafas, generolas, sukilimo dalyvis.

## Biografija
Ketverių metų seimo deputato Onufrijaus Kickio (1750–1818) ir Juzefos Šidlovskos (apie 1750–1833) sūnus.

1807 metais įstojo į Varšuvos kunigaikštystės armijos tarnybą. Dalyvavo kare su Austrija, išsiskyrė Rašino mūšyje. Pervestas į pulkininkus, 1811 metais tapo Juzefo Poniatovskio adjutantu. Dalyvavo žygyje į Rusiją, vėl išsiskyrė prie Vinkovų Berezinos mūšyje. Tarnavo Lenkijos kunigaikštystės armijoje kaip kunigaikščio Konstantino Pavlovičiaus adjutantas. Išėjo į atsargą 1820 m. spalio 18 d., bet išėjimas buvo patvirtintas tik tai 1821 m. kovo 16 d.

Po 1831 metų sukilimo pradžios į stojo į Lenkijos armiją raitelių šaulių pulkininko laipsnyje, 1831 metų vasarį buvo pervestas į divizijos generolus. Vadovavo kavalerijos brigadai, kovėsi mūšiuose prie Bialolenkos, Grochovo Vavero, Didžiojo Dembio, Domanicio, Igonių, kur žuvo vadovaudamas atakai.

Palaidotas miške netoli Kriukų kaimo.

## Šeima ir vaikai

Buvo vedęs du kartus. 1819 metais Varšuvo pirma santuoka buvo su Sofija Matuševič (1796–1822), Tadeušo Matuševičiaus (1765–1819) ir Marianos Felicijos Pšebendovskos (1765–1799) dukterimi. Santuoka buvo bevaikė.

1831 metais antrą kartą vedė Nataliją Aną Bisping (1801–1888), Petro Bispingo (1777–1848) ir Žozefos Kickos (apie 1790–1850) dukterį. Sutuoktiniai turėjo vienintelę dukterį:

* Liudviką Mariją Eleną Kicką 1831–1853)

## Išnašos

## Literatūra
* Ludwik Nabielak, *Ludwik Kicki; jenerał wojsk polskich (1791–1831)*, wyd. Jan Konstanty Żupański, 1878, доступный в Интернете Wielkopolska Biblioteka Cyfrowa, проверено: 3 апреля 2007.

## Nuorodos
Mažoji princesė

**Mažoji princesė** () – anglų kilmės amerikiečių rašytojos Frances Hodgson Burnett romanas, pirmą kartą vientisa knyga išleistas 1905 m.

Rašytoja, įkvėpta „Mažojo lordo Fontlerojaus“ sėkmės, nusprendė parašyti panašų kūrinį ir 1887 m. žurnale *St. Nicholas* buvo išspausdinta apysaka „Sara Kriu“. 1902 m. pasirodė trijų veiksmų pjesė „Mažoji princesė“, o jau 1905 m. išleistas triskart už pirminį variantą ilgesnis romanas .

Lietuviškai pasirodė 2000 m. Vėliau keliskart perleista. Vertėjas – Viltaras Alksėnas. Išleido „Alma Littera“.

## Siužetas

Pagrindinė romano veikėja – Sara Kriu, kurią tėvas iš Indijos atgabena į Anglijoje esančią mergaičių seminariją. Saros tėvas – be galo turtingas žmogus, todėl mokykloje tenkinamos visos mergaitės užgaidos, o seminarijos vadovė, panelė Minčin, Sarai ypač pataikauja. Sara – kilni asmenybė, mėgstanti fantazuoti ir pasakoti nebūtas istorijas.

Po kurio laiko Sarą pasiekia žinia, jog jos tėvas mirė ir ji liko elgeta. Panelė Minčin atima iš Saros visas privilegijas, įkurdina ją kuklioje palėpėje ir liepia dirbti tarnaite. Net spaudžiama milžiniško skurdo, Sara nepraranda sielos tyrumo, gerumo ir žmogiškumo. Romano pabaigoje mergaitė vėl tampa turtinga – šįsyk padedama tėvo draugo, kuris jaučia kaltę dėl pono Kriu mirties.

## Šaltiniai
Pašiaušės II tvenkinys

**Pašiaušės II tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Kelmės ir Šiaulių rajonuose, 10 km į pietus nuo Bubių, ties Pašiauše. Sudarytas užtvenkus Šiaušės upę (Dubysos intakas) 15,9 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius – 3 km, plotis – iki 0,2 km. Į rytus yra nutįsusi 1,1 km ilgio įlanka, į kurią įteka Vižė. Altitudė 118 m. Krantai vietomis aukštoki, apaugę medžiais ir krūmais. Šiaurinis tvenkinio galas labai užžėlęs vandens augalija. Tvenkinį supa dirbami laukai. Netoliese pasroviui už 0,4 km sudarytas mažesnis (20,6 ha) Pašiaušės I tvenkinys.

Užtvankos keteros aukštis virš jūros lygio 120 m, ilgis 370 m, plotis 8 m. Vandens pralaida – šachtinė. Skaičiuotinis užtvankos debitas – 26,6 m³/s. Tvenkinys įrengtas 1981 m.

Prie Pašiaušės II tvenkinio įsikūrę kaimai: Pašiaušė (pietinėje pakrantėje), Molinės, Užvižiai, Gyliai, Meškinė, Spaudžiai. Tvenkinio užtvanka eina kelias , nuo jo pietų kryptimi nutiestas kelias .

## Šaltiniai
* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Verbliūdas

**Verbliūdas** – ežeras vidurio Lietuvoje, Prienų rajone, Vincentavos ir Liciškėnų kaimų paribyje, apie 2 km į pietryčius nuo Jiezno, 0,6 km į pietus nuo kelio . Ežeras ovalo formos, orientuotas pietryčių kryptimi, ilgis 0,38 km, plotis – iki 0,16 km. Altitudė 83,2 m. Pietinė pakrantė apaugusi brandžiu mišku, vietomis pelkėta, priešingoje pusėje driekiasi atviras banguotas kraštovaizdis su dirbamais laukais, pavienėmis sodybomis. Rytų pusėje telkšo nedideli Liciškėnų tvenkiniai. Susisiekimas gruntiniais keliais.

Ežero kodas – 10030731, priklauso Nemuno mažųjų intakų (su Nemunu) baseinui, iš Jiezno ežero atbėga ir išteka Mekšrupis (1011099). Vandens telkinio plotas – 4 ha, jo kranto linija driekiasi 0,9 km.

## Istorija

Vandenvardis kilęs iš slavybės *verbliū̃das* („kupranugaris“).
 
Ežeras priklausė Jiezno dvaro valdoms. Istoriniuose dokumentuose XVII a. pabaigoje minimas „antras laukas“, buvęs virš Liciškėnų ežerėlio Verbliūdo, kaip žąsiabalės. „Trečiasis laukas“ ėjo nuo Verbliūdo abiejų kraštų link Žiežmarių. Ribas žymėjo šimtmečius stovėję du kryžiai. Žuvis visą laiką buvo mėgstama didikų Pacų virtuvėje, tad žvejybai buvo skiriamas ypatingas dėmesys. Pacams priklausė ir Verbliūdas.

Pietiniame krante, per polaidžius užliejamoje įlankėlėje slūgso stambus riedulys – apie 3 m ilgio, beveik visu ūgiu prasmegęs į durpingą gruntą, užklotas velėnos su krūmų šaknimis sluoksniu. Senieji vietos gyventojai šią vietą vadina *Lūdaraisčiu* (t. y. Velnio raistu), apie akmenį – *Lūdo Stalą* pasakoja legendas.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Sąrašas:Prienų rajono ežerai
Orihuela

**Orihuela** – miestas ir savivaldybė Alikantės provincijoje, Ispanijoje. Įsikūręs Sieros de Orihuelos () kalnų papėdėje. Populiacija – 82 675 žmonės (2015 m. duomenys). Savivaldybės plotas – 367,19 km², įskaitant ir kaimus. Per miestą teka Segura.

Pagrindinė pramonės šaka yra žemės ūkis. Auginamos citrinos, apelsinai, migdolai, alyvuogės, palmės, granatai, medvilnė ir daržovės. Gaminamas šilkas, vilna bei konservuoti maisto produktai. Svarbus ekonomikos faktorius yra turizmas.

## Istorija
Miestą įkūrė romėnai, kurie gyvenvietę pavadino *Orcelis*, vėliau pervadino į *Aurariola*.

576 m. buvo vestgotų Aurariolos provincijos sostine. 1366 m. tapo Valencijos karalystės dalimi. 1437 m. tapo miestu. 1707 m., Imperatoriaus Karolio V paliepimu, tapo Orihuelos provincijos sostine.

## Galerija

Ayuntamiento de Orihuela 1.jpg
Catedral d'Oriola, porta de les Cadenes.JPG|Orichuelos katedra
Vista general de la ciutat d'Oriola vers 1870, J. Laurent.jpg|Orihuela 1870 m.
Lo-fi muzika

**Lo-fi muzika** – terminas, naudojamas apibūdinti įvairiems muzikos žanrams, įrašytiems naudojant žemos kokybės įrašymo techiniką. Terminas buvo sugalvotas 1986 m. JAV radijo stoties „WFMU“ DJ William Berger, kuris kiekvieną savaitę vesdavo pusvalandžio trukmės laidą „Lo-Fi“, kurioje buvo grojamos įvairių atlikėjų namuose įrašyti kūriniai.

Ankstyvajame devintame dešimtmetyje JAV vyko Lo-Fi muzikos judėjimas, kurio pionieriais buvo laikomi tokie atlikėjai, kaip „Sebadoh“, „Pavement“, Liz Phair ir Beck.
Kareivonių tvenkinys

**Kareivonių tvenkinys** – valstybinės reikšmės vandens telkinys Elektrėnų savivaldybėje, apie 2 km į pietus nuo Naujųjų Kietaviškių. Pro tvenkinį prateka Strėvos intakas Spengla, užtvenkta 2,6 km nuo žiočių. Tvenkinio ilgis pietų-šiaurės-rytų kryptimi - 0,42 km, plotis - iki 0,12 km. Altitudė 94 m. Krantai žemi, apaugę medžiais ir krūmynais. Vakarinis krantas užpelkėjęs. Pietinę tvenkinio dalį supa krūmynai. Pasroviui ant Spenglos upės telkšo žuvininkystės ūkio tvenkinys. Dalis vandens kanalu nuteka į už 0,67 km esantį Gavieko ežerą. Šalia įsikūrę Naujųjų Kietaviškių ir Kareivonių kaimai.

## Šaltiniai
Folk punk

**Folk punk** (dar žinomas kaip **rogue folk**) – folk ir pankroko muzikos junginys. Pasižymi tuo, jog atlikėjai atlieka savus kūrinius (o ne liaudies, kaip įprasta keltiškame roke bei elektriniame roke). Kūriniai atliekami naudojant folk muzikos instrumentus (tokius kaip mandolina, akordeonas, bandža, smuikas), tačiau pankroko stiliumi. Žanras atsirado ir išpopuliarėjo devintojo dešimtmečio viduryje. Jį išpopuliarino tokie atlikėjai, kaip „The Pogues“ (Britanijoje) ir „Violent Femmes“ (JAV). Šiais laikais kiek populiaresni yra šio žanro išvestiniai žanrai, tokie kaip celtic punk ir gypsy punk.
Indie folk

**Indie folk** – muzikos žanras, išsivystęs XX amžiaus dešimtame dešimtmetyje, kuomet indie rock atlikėjai pradėjo savo kūriniuose naudoti folk ir klasikinio kantri elementus. Pagrindinis indie folk instrumentas – akustinė gitara, maišoma su kitais instrumentais. Žanro pionieriais laikomi tokie atlikėjai, kaip Ani DiFranco ir Dan Bern.
Jonas Ciechanoveckis

**Jonas Ciechanoveckis** – Lietuvos tribunolo maršalka 1636 metais, Mstislavlio pastalininkas, Oršos žemės teisėjas 1628 metais.

## Literatūra

* Rodzina, herbarz szlachty polskiej, t. II, Warszawa 1905, s. 294.
* Artur Walden, Marszałkowie świeccy Trybunału Głównego Wielkiego Księstwa Litewskiego w latach 1633-1648, w: Czasopismo Prawno-Historyczne, t. LXV, 2013, z. 1, s. 168.
Stanislovas Bialozoras (1623)

**Stanislovas Mantvydas Bialozoras** (m. iki 1623 m.) – LDK valstybinis veikėjas.ATR seimo maršalka 1605 metais, Lietuvos tribunolo maršalka nuo1605. Upytės pakamaris, stalininkas ir žemės teisėjas. 

## Biografija
Lietuvos bajorų Bialozorų giminės atstovas, herbo „Wieniawa“ savininkas. Jono Bialozoro ir Alšės Raiskos sūnus. 

1601-1602 metais dalyvavo Lenkijos-Švedijos kare (1600–1611) rotmistro laipsnyje. 

## Šeima
Buvo vedęs du kartus: su Dorota Vainaite, Lietuvos didžiojo iždininko Lauryno Vainos dukterimi, ir su Elžbieta Lopacinska. 

Su Dorota turėjo sūnus: Upytės pakamarį Gabrielių, Upytės pavieto žemės maršalką Kristupas Bialozoras ir Lietuvos didįjį referentą Joną Karolį. 

## Literatūra

* Adam Strzelecki, Stanisław Białłozor, w: Polski Słownik Biograficzny, Kraków 1936, t. II, s. 12.

## Nuorodos
Jonas Teodoras Liubomirskis

Kunigaikštis **Jonas Teodoras Konstantinas Liubomirskis** (1683–1745) – Lenkijos aristokratas, ATR valstybinis veikėjas, Krokuvos vaivada (1732–1745), Spišo seniūnas (1700–1734). Austrijos feldmaršalas ir Auksinės Runos ordino kavalierius. Lancuto, Ujazduvo ir Polono valdytojas.

## Biografija

Lenkijos kunigaikščių Liubomirskių giminės atstovas, herbo „Szreniawa“ savininkas. Karūnos didžiojo maršalkos ir Spišo seniūno, kunigaikščio Stanislovo Iraklijaus Liubomirskio (1642–1702) sūnus nuo antros santuokos su Elžbieta Denhof (1656–1702). Broliai – Karūnos armijos generolas Pranciškus Liubomirskis (m. 1721) ir Černigovo vaivada Juozapas Liubomirskis (1673–1732).

1700–1734 metais užėmė Spišo seniūno pareigybę. 1730 metais Jonas Teodoras Liubomirskis buvo išrinktas pasiuntiniu (deputatu) nuo Krokuvos vaivadijos. 1732 metais gavo Krokuvos vaivados pareigybę. 1733 metais palaikė Saksonijos kurfiursto Augusto III Vetino išrinkimą į Lenkijos karaliaus sostą.

Dviejų seimų maršalka (1729 m. rugpjūčio 22–27 d. ir 1730 m. spalio 2–14 d.).

## Šeima
1727 metais vedė Aną Elžbietą Kaler-Kaming (1685–1776), Džono Kraisto našlę ir įsūnijo jo vaikus:

* Kunigaikštis Kasperas (1724–1780), Chelmo seniūnas, Rusijos armijos generolas-leitenantas
* Ana Liubomirska, grafo Miklošo Esterchazio žmona.

## Nuorodos

|-
Pranciškus Grigalius Liubomirskis

Kunigaikštis **Pranciškus Grigalius Liubomirskis** (1752–1812) – ATR valstybinis veikėjas, Austrijos imperatoriaus kamergeris, Karūnos diysis pakamaris Haličo ir Lodomerijos karalystėje. Švento Stanislovo ordino kavalierius.

## Biografija
Lenkijos kunigaikščių Liubomirskių giminės atstovas, herbo „Szreniawa“ savininkas. Karūnos didžiojo vėliavininko, kunigaikščio Jurgio Ignoto Liubomirskio (1687–1753) sūnus nuo antros santuokos su Johana fon Štein (1723–1783).

Lenkijos aristokratas. Po ATR likvidavimo kunigaikštis tapo Austrijos imperijos tarnautoju, gavęs Haličo ir Lodomerijos karalystės kamergerio ir pakamario pareigybes. Austrams pardavė savo Žešuvo pilį, o pats su šeima persikėlė į Rozvaduvą.

1775 metais tapo masonų ložės „Trys balti ereliai“ nariu.

## Šeima ir vaikai
Buvo vedęs du kartus. Jo pirmoji žmona tapo Agata Mosakovska (apie 1757–1797), nuo santuokos su kuria turėjo dvi dukteris: Teofilę ir Pelagiją. Antrą kartą vedė Aną Dobžinską (apie 1773–1819), nuo santuokos su kuria paliko su sūnus:

* Kunigaikštis Jurgis Romanas Liubomirskis (1799–1855)
* Kunigaikštis Adomas Liubomirskis (1812–1873)

## Nuorosos
Stanislovas Kmita

**Stanislovas Kmita Sobienskis** (apie 1450–1511 m.; iš Višničos, Sobenios) – Rusios vaivada (1507–1511), Sanoko (1888-89) ir Peremislio kaštelionas (1489–1501), Peremislio pakamaris (1487-88), Peremislio (1502–1511) taip pat Spišo seniūnas, Belzo vaivada (1501).

## Biografija
Peremislio ir Lvovo kašteliono Jano Noskos Kmitos ir Martos Votrabos sūnus.

## Šeima
Buvo vedęs du kartus. Pirma santuoka buvo su Spišo seniūno Pšeslavo iš Domicos (m. 1474) dukterimi, antrą kartą vedė prieš 1477 m. Kateriną Tarnovską – Jano Amor Jaunesnio Tranovskio dukterį.

Turėjo sūnus: Petrą, Lvovo kaštelioną (1536) ir Belzo vaivadą (1537); Stanislovą (m. 1538) (bevaikį), taip pat dukteris: Aną Kmita – Veliūnos pakamario ir seniūno Jokūbo Kobilenskio ir Peremislio pakamario (1536), Medicko vaiskio Andrejaus Barzio žmona; Kateriną Kmitą – Andriaus Stadnickio (m. 1551 m.) žmona.

Mirė 1511 m. gegužės 5 d.

## Nuorodos
* Inwentarz Metryki Koronnej 

|-
Teodoras Jeronimas Liubomirskis

Kunigaikštis **Teodoras Jeronimas Liubomirskis** (1720–1761) – ATR valstybinis veikėjas, Karūnos gvardijos pulkininkas (1749), generolas-leitenantas (1753), Karūnos didysis taurininkas (1759–1761), Bohuslavo seniūnas.

## Biografija
Lenkijos kunigaikščių Liubomirskių giminės atstovas, herbo „Szreniawa“ savininkas. Karūnos didžiojo vėliavininko, kunigaikščio Jurgio Ignoto Liubomirskio (1687–1753) sūnus nuo pirmos santuokos su Mariana Denhof (apie 1685–1730).

1749 metais Teodoras Jeronimas Liubomirskis gavo Karūnos gvardijos pulkininko laipsnį. 1753 metais buvo pervestas į generolus-leitenantus. 1759 metais Teodoras Jeronimas Liubomirskis gavo Karūnos didžiojo taurininko pareigybę. Taip pat jam priklausė Bohuslavo seniūnija, Ukrainoje.

## Šeima

1753 metais vedė Eleonorą Malachovską (m. 1761),Karūnos didžiojo kanclerio, grafo Jano Malachovskio (1698–1762) ir Izabelė Chumieckos (m. 1783) dukterį, Parčevo seniūno Juzefo Lipskio našlę. Santuoka buvo bevaikė.

## Nuorodos
Boguslavas Lubienskis

**Boguslavas Lubienskis** ( 1666 m. – m. iki 1740 m.) – Sandomiro kaštelionas 1728 metais, Karūnos armijos generolas-leitenantas 1727 metais, Dragūnų regimento vadas 1717-1730 metais, Karūnos pastalininkas 1714-1728.

Zigmanto Lubienskio ir Cecilijos Opackos sūnus, Kazimiero brolis, Motiejaus Juzefo Lubienskio tėvas. Tarnavo karaliaus Liudviko XIV rūmuose kaip muškietininkų majoras. 

1736 metais buvo paskirtas senatoriumi-rezidentu.

## Išnašos
Janas Charleckis

**Janas Charleckis (Charlinskis)**  – Braclavo kaštelionas 1618-1625 m., Lucko pakamaris 1582-1618 m..

1607 metais buvo pasiuntiniu į seimą nuo Voluinės vaivadijos. 

## Literatūra

* Anna Filipczak-Kocur, Senatorowie i posłowie koronni na sejmie 1607 roku, w: Przegląd Historyczny 76/2, 1985, s. 296.
* Urzędnicy wołyńscy XIV-XVIII w". Oprac. Marian Wolski, Kórnik 2007, s. 157.
Grigalius Sanguška

**Grigalius Lvovičius Sanguška** (g. apie 1566 m – 1601) – ATR valstybinis veikėjas, Kamen-Kaširo kunigaištis (1571–1601), Lubačuvo (1597–1598) ir  Braclavo kaštelionas (1598–1601). Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino palikuonis. 

## Biografija
Lietuvos kunigaikščių Sanguškų giminės, Kamin-Kaširskio linijos atstovas, herbo „Pogonia“ savininkas. Kunigaikščio Levo Aleksandrovičiaus Sanguškos (m. 1571) ir Anos Nikolajevnos Astikaitės (m. iki 1584) vienintelis sūnus. 

Vaikystėje kunigaikštis Grigalius Sanguška liko be tėvų ir buvo Kijevo vaivados, kunigaikščio Konstantino Konstantinovičiaus Ostrogiškio globoje, kuris dar dar 1583 metais davė jam tėvo sodybas – Goruchove, Marovičiuose, Senejame Stave, Podlesokoje, Premylije ir Smolianuose, Lucko paviete. 

Tais pačiais 1583 metais Grigalius Sanguška pradėjo skaitytis Kameno dvaro valdytoju su Krubelio, Krasnoje, Duby, Gorodeleco, Vladimiro paviete kaimais.  

Buvo vedęs kunigaikštytę Sofiją Jaroslavną Holovčinską (m. 1605), kunigaikščio Jaroslavo Jaroslavičiaus Holovčinskio (m. 1622), kuri 1593 metais padovanojo jam savo kraitį 14000 kapų pinigais, aprupintą Kaširo ir Goruchovo sodybomis.

1597 metais kunigaikštis Grigalius Sanguška buvo paskirtas Liubačevo kaštelionu. 1598 metų liepą gavo Braclavo kašteliono pareigybę.   

Po savo vyro mirties Sofija Holovčinska 1602/1603 metais ištekėjo antrą kartą už Lvovo seniūno Stanislavo Bonifacijaus Mnišeko (m. 1644) ir priėmė Romos-katalikų tikybą. 

## Vaikai

* Adomas Aleksandras Sanguška (apie 1590–1653), Kijevo kaštelionas (1619–1621), Podolės vaivada (1621–1630) ir Voluinės vaivada (1630–1653), Vladimiro seniūnas.
* Aleksandra Sanguška (1594–1625), 1613 metais Magdelenos vardu įstojo į Bernardinų vienuolyną, Lvove. 
* Ana Sanguška, Dolino seniūno ir Haličo vėliavininko  Jurgio Krasinskio žmona.

## Literatūra
* Wolff, „Kniaziowie litewsko-ruscy“ (Варшава, 1895).

## Nuorodos
* Sanguškų genealogija
Tūbausių tvenkinys

**Tūbausių tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Kretingos rajone, 7 km į šiaurę nuo Kretingos, ties Tūbausiais. Sudarytas užtvenkus Akmenos upę (Baltijos jūros baseinas) 43,3 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius – 3,5 km, plotis – iki 0,39 km. Yra 2 įlankos: šiaurinė – 1,3 km ilgio (įteka Kunigupis), rytinė – 1 km ilgio (įteka Skroblupis). Altitudė 28 m. Krantai daug kur aukšti, apaugę medžiais. Tvenkinį supa daugiausia dirbami laukai, iš vakarų prieina Degsnės miškas. Netoliese pasroviui už 1,65 km sudarytas Padvarių tvenkinys.

Užtvankos keteros aukštis virš jūros lygio 30 m, ilgis 325 m, plotis 8 m. Vandens pralaida – šachtinė. Skaičiuotinis užtvankos debitas – 85,6 m³/s. Tvenkinys įrengtas 1986 m., o 2011 m. pastatyta 240 kW galios mažoji hidroelektrinė.

Prie Tūbausių tvenkinio įsikūrę kaimai: Tūbausiai, Genčai, Žiogeliai. Prie tvenkinio užtvankos rytinės dalies yra įrengtas paplūdimys.

## Šaltiniai

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Padvarių tvenkinys

**Padvarių tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Kretingos rajone, 2 km į šiaurę nuo Kretingos, ties Padvariais. Sudarytas užtvenkus Akmenos upę (Baltijos jūros baseinas) 36,3 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus – 5,4 km, plotis – iki 0,29 km. Altitudė 20 m. Krantai daug kur aukštoki arba aukšti. Kranto linija vingiuota, į rytus yra nutįsusi 0,9 km ilgio įlanka, į kurią įteka Burkštinas. Tvenkinį supa daugiausia dirbami laukai. Šiaurinis tvenkinio galas užpelkėjęs, krantai apaugę Tūbausių mišku. Netoliese priešsroviui (už 1,65 km) sudarytas Tūbausių tvenkinys, pasroviui iškart – Kretingos tvenkinys. Pietvakarine pakrante eina kelias , tvenkinio vidurinę dalį skersai kerta kelias . Prie Pilsupio įtekėjimo stūkso Kurmaičių piliakalnis. Rytinėje pakrantėje ties Kurmaičiais yra įrengtas paplūdimys.

Užtvankos keteros aukštis virš jūros lygio 22 m, ilgis 234 m, plotis 8 m. Vandens pralaida – šachtinė. Skaičiuotinis užtvankos debitas – 113,7 m³/s. Tvenkinys įrengtas 1981 m.

Prie Padvarių tvenkinio įsikūrę kaimai: Padvariai, Kurmaičiai, Pajuodupiai.

## Šaltiniai

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Birutos tvenkinys

**Birutos tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Lazdijų rajone, 2 km į rytus nuo Šeštokų. Sudarytas užtvenkus Kiaulyčios upę (Dovinės intakas) 14,7 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus – 1,9 km, plotis – iki 0,44 km. Yra 2 salos (0,69 ha ir 0,17 ha). Altitudė 110,3 m. Krantai daugiausia neaukšti, sausi. Tvenkinį supa dirbami laukai, šiauriniu pakraščiu praeina geležinkelis Kazlų Rūda – Alytus, pietrytine pakrante eina kelias .

Užtvankos keteros aukštis virš jūros lygio 112,5 m, ilgis 326 m, plotis 6 m. Vandens pralaida – šachtinė. Skaičiuotinis užtvankos debitas – 7,5 m³/s. Tvenkinys įrengtas 1975 m.

Prie Birutos tvenkinio įsikūrę kaimai: Delnickai, Tautrimai, Krosnėnai, Makaučiškė.

## Šaltiniai
* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Kogeneracinė elektrinė

**Kogeneracinė elektrinė** – elektrinė, tuo pat metu gaminanti tiek elektros, tiek ir šilumos energiją. Pavyzdžiui, šiluminėse elektrinėse elektros energijos gamybai panaudoti garai gali būti toliau naudojami šilumos energijos tiekimui. Tokia elektrinė gali būti tiek maža, tiek ir didelė (Lietuvos Vilniaus elektrinė-3 irgi gamina tiek šilumą, tiek ir elektros energiją).

## Paskirstyta energijos gamyba
Kogeneracinės elektrinės dažnai minimos „paskirstytos energijos gamybos“ kontekste. Nedidelės kogeneracinės elektrinės pagaminta šiluma bei energija gali būti sunaudojamos arti gamybos vietos, todėl nereikalingi daugelio kilometrų šiluminių trasų statyba ir aptarnavimas. Vietoje pagaminta elektros energija irgi gali būti pigesnė nei perkama iš tinklo. Be to, vartotojas įgauna energetinę nepriklausomybę nuo elektros energijos tiekimo sutrikimų ir nuo avarijų šilumos tiekimo sistemose. Matematinio modeliavimo skaičiavimuose toks smulkių elektrinių tinklas gali būti efektyvesnis ir (tam pačiam energijos kiekiui) išskirti mažiau CO2 nei viena didelė šilumą bei elektrą gaminanti elektrinė.

## Šaltiniai
Mirror's Edge Catalyst

**Mirror’s Edge Catalyst** – 2016 m. nuotykių ir veiksmo kompiuterinis žaidimas, kurį sukūrė Švedijos „EA DICE“ studija „PlayStation 4“, „Xbox One“ ir „Microsoft Windows“ platformoms. Žaidimo pirmtakas − 2008 m. žaidimas „Mirror's Edge“. 

2016 m. balandį ribotas žaidėjų kiekis galėjo išbandyti žaidimo *beta* versiją. Žaidimas Vakarų rinkoms išleistas 2016 m. birželio mėnesį. Kritikai žaidimą įvertino 70−75 balų iš 100 vidurkiu pagal *[[metacritic.com]]* svetainės suvestinę.

Žaidime iš pirmojo asmens perspektyvos valdoma herojė Faith, kuri kovoja su pramanytą Stiklo  miestą (*City of Glass*) užvaldžiusiu korporacijų konglomeratu. Distopinėje ateities visuomenėje visą valdžią įgijusios korporacijos, piliečiai dirba jose ir yra stebimi visuotinio skaitmeninių ryšių sekimo tinklo (*Grid*). Tik grupė žmonių, vadinamų „bėgikais“ (*runners*), nepaklūsta įsigalėjusioms visuomenės normoms. Jie gyvena daugiausiai ant pastatų stogų, atsisieję nuo „tinklo“, ir pragyvena iš pavienių, dažniausiai nusikalstamų ir nelegalių užduočių vykdymo. Valdžia apie juos žino, su jais kovoja, bet iš dalies ir toleruoja. 

Žaidimo priešistorėje pagrindinė herojė Faith nesėkmingai vykdė užduotį, buvo sučiupta ir uždaryta kalėjime. Žaidimas prasideda, kai Faith išleidžiama iš kalėjimo su įpareigojimu susirasti darbą, tačiau vos tik išėjusią, ją pasitinka „bėgikų“ narys Ikarus, kuris atsieja ją nuo „tinklo“ ir Faith susitinka su buvusiais bendražygiais naujiems nuotykiams Stiklo mieste. Veiksmas daugiausiai vyksta Faith greitai bėgant ir šokinėjant ultramodernaus 3D kompiuterinės grafikos miesto aplinkoje. Kovos su persekiotojais ir sargybiniais vyksta be ginklų, tik rankų smūgiais ir kojų spyriais.

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
* giantbomb.com
Denija

**Denija** () – miestas ir savivaldybė Alikantės provincijoje, Ispanijoje. Įsikūręs prie Viduržemio jūros, tarp Alikantės ir Valensijos. Marina Altos komarkos administracinis centras. 2015 m. mieste gyveno 41 553 gyventojai.

Denijoje kasmet, kovo mėnesį, vyksta laužų šventė. Festivalio metu mieste pastatomos didžiulės papjė mašės statulos, kurios vėliau yra sudeginamos. *Bous a la Mar* () vyksta liepą.

## Istorija
Dabartinio miesto ribose žmonių gyventa nuo priešistorinių laikų. Randama iberų kultūros liekanų. IV m. e. amžiuje gyvenvietę valdę graikai vadino *Hemeroscòpion*. Romėnų valdymo laikotarpiu buvo žinomas kaip *Dianum*.

## Miestų partnerystė
*  Šolė, Prancūzija

## Galerija

Castillo de Denia.jpg|Denijos pilis
Ajuntment de dénia.jpg|Rotušė
Denia8.jpg|Pakrantė
Karolis Aleksandras Krasickis

**Karolis Aleksandras Krasickis** (m. 1717) – karaliaus rotmistras (nuo 1690), Kulmo kaštelionas (nuo 1707), Šventosios Riomos imperijos grafas.

## Biografija

Adomo Vladislavo Krasickio ir Izabelės Malinskos sūnus. 

Buvo Dubiecko, Rokietnicos, Tuliglovo valdytojas. Taip pat paveldęjo Kamin-Kaširsko kunigaikštystę, buvusią Sanguškų Kamin-Kaširskių tėvoniją. 

## Šeima
Buvo vedęs du kartus. Pimą kartą vedė Kateriną Četvertinską, po to Eleonorą Rževuską. 
 
## Vaikai
* Jozefas Steponas Krasickis – Kniažo Krynico ir Vladimiro valdytojas  
* Janas Krasickis – Kulmo kaštelionas, Ignoto Krasickio tėvas
* Vincentas Krasickis – Koritnico seniūnas
Andžejus Samuelis Stadnickis

**Andžejus Samuelis Stadnickis** (m. 1678) – Lubačuvo po to Peremyšlio kaštelionas.

## Biografija

Marko Antano Stadnickio sūnus. 

Kazimiero Aleksandro brolis. 

## Literatūra
* Mirosław Nagielski: Stadnicki Andrzej Samuel. W: Polski Słownik Biograficzny. T. 41: Stachoń Roman – Stahr Jan. Warszawa – Kraków: Polska Akademia Nauk – Instytut Historii im. Tadeusza Manteuffla, 2002, s. 372–373. ISBN 8388909029.
Star Fox Zero

**Star Fox Zero** () – 2016 m. šaudyklinis kompiuterinis žaidimas, sukurtas Japonijos „Nintendo“ kompanijos kartu su „PlatinumGames“ studija ir išleistas „Wii U“ konsolei.

Kritikai žaidimą įvertino 69 iš 100 balų vidurkiu pagal *[[metacritic.com]]* svetainės suvestinės duomenis.

## Apie žaidimą

„Star Fox Zero“ yra vieno arba dviejų žaidėjų žaidžiamas šaudyklinis žaidimas „Wii U“ konsolei, kuriame valdomi judantys šaudantys mechanizmai. Yra sudaryta galimybė žaisti žaidimą dviem žaidėjams: vienam valdant šaudyklinį įrenginį iš trečiojo asmens perspektyvos TV ekrano vaizde, kitam − šaudant iš pirmojo asmens perspektyvos ir matant vaizdą „Wii U“ valdiklio „GamePad“ miniekrane tarsi iš piloto kabinos. Vieno žaidėjo režime žaidėjas gali rinktis jam patogiausius žaidimo eigos būdus. Pavyzdžiui, žaidime lėktuvas skrenda viena kryptimi, tačiau su „GamePad“ valdikliu ir jo miniekrane pateikiamo vaizdo pagalba galima šaudyti įvairiomis kryptimis, įskaitant ir į tuos objektus, kurie gali būti nematomi pagrindiniame TV ekrane. Žaidimą galimą žaisti vien su „GamePad“ valdikliu ir vaizdu jo miniekrane.

„Star Fox Zero“ yra sukurtas 1997 m. žaidimo „Star Fox 64“ pagrindu. Kūrėjai „Nintendo“ vengė vadinti jį perdirbiniu ar adaptacija ir tikino, kad nors žaidime yra tie patys veikėjai, lankomos kai kurios tos pačios vietovės ir iš esmės vystomas tas pats siužetas, tačiau dėl daugelio naujovių „Star Fox Zero“ žaidžiamas kaip visiškai naujas žaidimas, vykdant misijas galima pasirinkti alternatyvius lygių įveikimo kelius, skirtingai nuo linijinės „Star Fox 64“ eigos.

„Star Fox Zero“ veiksmas vyksta kosmose ir nežemiškose planetose. Žaidėjas valdo elitinio kovos būrio „Star Fox“ komandą, žvėrelių pavidalo veikėjus: lyderį Fox McLoud, pilotą Falco Lombardi, Peppy Hare, mechaniką Slippy Toad, kurie turi padėti *Lylat* sistemos planetoms kovoje su piktavaliu mokslininku Andross.

Žaidime valdomi šaudykliniai įrenginiai:
* lėktuvas Airwing, kuris gali transformuotis į bėgantį pagrindu šaudyklinį įrenginį Walker;
* savaeigę haubicą ar tanką primenantis įrenginys Landmaster, skirtas kovoms atvirose erdvėse planetų paviršiuje ir trumpam galintis transformuoti į sunkiasvorį lėktuvą Gravmaster;
* kovinį sraigtasparnį primenantis įrenginys Gyrowing, kuris patogus vykdyti misijas ankštose erdvėse, tačiau yra lėtas. Gali naudoti robotus analizei, trofėjų rinkimui.
Žaidimo veiksmas daugiausiai vykdomas su Airwing lėktuvu.

Žaidimas suderintas su „Nintendo“ platinamomis *[[amiibo]]* Fox McLoud ir Falco Lombardi žaislų figūrėlėmis su NFC funkcija. Su jomis pasiekiamos naujos žaidimo lėktuvo ir režimo modifikacijos. Pavyzdžiui, su Fox McLoud figūrėle žaidimo lėktuvas Airwing modifikuojamas į 1993 m. NES žaidimo „Star Fox“ lėktuvo poligoninį modelį, grojamas 1993 m. žaidimo takelis, naudojami tų laikų sprogimų vaizdo efektai. Kartu su „Star Fox Zero“ žaidimu nemokamai platinama licencija internetu atsisiunčiamam gynybiniam šaudykliniam „Star Fox Guard“ žaidimui.

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
* giantbomb.com
* IGN resursai
Seniausia profesija pasaulyje

**Seniausia profesija pasaulyje** () – 1967 m. skirtingų 6 režisierių sukurtas filmas, sudarytas iš atskirų nesusijusių segmentų. Visų jų tema – prostitucija įvairiais metų laikais.

## Pagrindiniai aktoriai
* Michele Mercier
* Gabriele Tinti
* Elsa Martinelli
* Jeanne Moreau
* Jean-Claude Brialy
* Catherine Samie
* Raquel Welch
* Nadia Gray
* Anna Karina
* Marilu Tolo
* Martin Held
Adomas Aleksandras Stadnickis

**Adomas Aleksandras Stadnickis** (g. apie 1563, m. 1615 m.) – Peremyšlio kaštelionas ir seniūnas, Belzo vaivada. 

## Biografija
Buvo Sanoko kašteliono Andžejaus Stadnickio anūkas, Sadecko kašteliono Stanislovo Stadnickio ir Barboros Koritkos (Lvovo stalininko Jano Koritkos dukters) sūnus. Turėjo brolį Peremyšlio kaštelioną Stanislovą.

## Šeima
Buvo vedęs Sofiją Oną Gostomską, Jeronimo Gostomskio dukterį, nuo santuokos su kuria turėjo vaikų: Mikalojų Jeronimą Kateriną, Sofiją Adomą ir Joną Kazimierą.

Jis dalyvavo visuose Stepono batoro žygiuose prieš Maskvą. 1585 buvo rotmitru. Po Stepono Batoro mirties buvo Zigmanto III Vazos šalininkas iki pat mirties. Buvo pasiuntiniu nuo Rusios vaivadijos į 1590–1591 metų seimus. 1593 metais tapo Kolos seniūnu. Apie 1593 metus buvo paskirtas Karūnos didžiuoju stovyklininku, kuriuo buvo iki 1602 metų. Tais pačiais metais tapo Peremyšlio kaštelionu. Nuo 1615 metų buvo Belzo vaivada. 

Palaidotas pranciškonų bažnyčioje, Peremyšlyje.Yra antkapis su epitafija. 

## Literatūra
* Krzysztof Chłapowski: Stadnicki Adam. W: Polski Słownik Biograficzny. T. 41: Stachoń Roman – Stahr Jan. Warszawa – Kraków: Polska Akademia Nauk – Instytut Historii im. Tadeusza Manteuffla, 2002, s. 360–363. ISBN 8388909029.
* Adam Aleksander Stadnicki w Wielkiej genealogii Minakowskiego. [dostęp 2012-11-03]. 

## Nuorodos

|-
Skirgiškių tvenkinys

**Skirgiškių tvenkinys** (dar vadinamas **Tartakų tvenkiniu**) – buvęs valstybinės reikšmės tvenkinys Vilniaus rajone, Skirgiškėse, susidaręs patvenkus Žalesą 0,6 km iki santakos su Nerimi. Hidrologinis nr. – 12050040.

## Šaltiniai
Andžejus Zborovskis

**Andžejus Zborovskis** (apie 1525–1598) – ATR valstybinis ir karinis veikėjas, Karūnos didysis ginklininkas (1570), Karūnos dvaro maršalka (1574–1589), Sanoko (1580) ir Bečo kaštelionas (1590), Radomo seniūnas.

## Biografija
Kilo iš žymios magnatų Zborovskių giminės, herbo „Jastrembec“ savininkas. Krokuvos kašteliono Martyno Zborovskio (1492–1565) ir Anos Konarskos sūnus (apie 1499–1575). Jis turėjo šešis brolius ir šešias seseris. Skirtingai nuo kitų brolių, atsisakė kalvinizmo ir perėjo į katalikybę.

1570 metais Andžejus Zborovskis buvo paskirtas Karūnos didžiuoju ginklininku. 1574 metais kartu su savo broliais palaikė Prancūzijos princo Henriko Anžu išrinkimą į Lenkijos karaliaus sostą. Kaip apdovanojimą už nuopelnus naujas ATR karalius 1574 metais Andžejų Zborovskį paskyrė Karūnos dvaro maršalka. 1576 metais palaikė Transilvanijos kunigaikščio Stepono Batoro kandidatūrą, bet po to perėjo į prohabsburgišką stovyklą.

Karūnos didžiojo kanclerio Jano Zamoiskio priešininkas. 1588 metais Andžejus Zborovskis vadovavo Austrijos erchercogo Maksimiliano Habsburgo karinei ekspedicijai į Lenkiją. Tų pačių metų sausį Byčinos mūšyje, Silezijoje, buvo sutriuškintas ir paimtas į Lenkijos nelaisvę.

## Šeima
1574 metais vedė Barborą Jordan (m. 1605), nuo santuokos su kuria turėjo tris sūnus ir tris dukteris:

* Martynas Derslavas Zborovskis (m. 1613)
* Spytekas Zborovskis (m. 1608)
* Andžejus Zborovskis (apie 1583–1630), Osvencimo seniūnas (1618)
* Elena Zborovska, Jurgio Stefano Nimstos žmona
* Katerina Zborovska, 1-mas vyras Stefanas Sviatopolkas Bolestrašickis, 2-ras vyras Vaitiekus Grocholskis.
* Mariana Zborovska, Kristupo Vedelio Tužinskio žmona.

## Nuorodos

|-
Vaitiekus Morskis

**Vaitiekus Morskis** (m. 1787 m.) – Lenkijos bajoras, politikas, senatorius, pasiuntinys į Seimą, Sanoko kaštelionas 1779 metais.

## Biografija
Kilo iš senos Morskių giminė, herbo „Topór“ savininkas. 1784 metais jo giminė gavo Austrijos grafų titulą. Iš tos giminės buvo du kaštelionai 1752–1796 metais. 1787 metais Vaitiekus Morskis tapo Sanoko kaštelionu.

## Literatūra
* Kasper Niesiecki – Herbarz polski Kaspra Niesieckiego S.J. – 1846, s.308
* A.A. Kosiński, Przewodnik heraldyczny, T.1.

|-
Darsūniškio kapinių koplyčia

**Darsūniškio kapinių koplyčia** – medinė koplyčia, stovinti Darsūniškio kaime, Kruonio seniūnijoje, Kaišiadorių rajone, senosiose veikiančiose kapinėse, 0,4 km į pietryčius nuo Darsūniškio Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčios ir kelio . 

Koplyčia, tikėtina, buvo pastatyta XIX a. antroje pusėje – jos durų slenkstyje slūgso akmuo, kuriame iškalti skaičiai „1886“. Statinys stovi kapinių viduryje, šalia yra išlikusių XIX a. pradžios laikotarpio senųjų kapaviečių ir kryžių (kai kurie saugomi koplyčioje). Pietvakarių pusėje yra registriniai Lietuvos karių kapai (unik. kodas ). Koplyčia atidaroma per Vėlines. 

## Istorija

1818 m. sudegė medinė Darsūniškio bažnyčia. Vietoj sudegusios bažnyčios klebono Antano Mendzigurskio (~1752–1828) rūpesčiu pamaldų laikymui buvo pastatyta pašiūrė, kurioje buvo įrengtas vienas altorius. Greta stovėjo ant keturių stulpų įrengta varpinė gontų stogu ir geležiniu kryžiumi viršuje. 1848–1855 m. iškilo naujoji, mūrinė bažnyčia. Plečiantis kapinėms, jose buvo pastatyta koplyčia.

Po 1944 m. buvo atstatoma per karą artilerijos sviedinių apgriauta bažnyčia. Kol šventoriaus šiaurės rytiniame krašte buvo statoma laikina medinė koplyčia, pamaldos laikytos kapinių koplyčioje. Šventoriaus koplyčia buvo pašventinta Švč. Panelės Marijos Žolinės ir Šv. Teresės nuo Kūdikėlio Jėzaus titulu.

Sovietmečiu kapinių koplyčia nebuvo naudojama, stovėjo uždaryta, ilgainiui tapo avarinės būklės. Ilgamečio parapijos klebono Prano Genevičiaus (1923–2003) rūpesčiu ji buvo išsaugota, nes vietos valdžia avarinį statinį ketino nugriauti. Apie 1972 m. buvo sutvirtinti koplyčios pamatai, jos stogo gontų danga pakeista šiferiu ant tų pačių konstrukcijų. 

2001–2004 m. Darsūniškio klebono ir žmonių iniciatyva surinkus lėšas, koplyčia buvo remontuojama. Padedant parapijai įrengta ir papuošta  atnaujintu altorėliu, švč. Marijos skulptūra. Stogo kraiguose iškelti nauji kryžiai. Darsūniškio bažnyčioje stovėjęs klebono iš kitos parapijos atsivežtas drožinėtas kryžius buvo jo valia dovanotas koplyčiai, todėl 2005 m. su iškilminga procesija perneštas į atnaujintą koplyčią.

## Architektūra

Koplyčia stačiakampio plano, su apside, priekiniu fasadu orientuota į pietvakarius. Sienų angos (langai, durys) stačiakampės, fasadai apkalti lentomis. Stogas dvišlaitis, dengtas skardos lakštais, kraigo galuose įrengti kryžiai. Vidus iškaltas dailylentėmis, išlietos betoninės grindys.

## Taip pat skaitykite

* Darsūniškio vartai–koplytėlės

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Darsūniškio bažnyčia (''kaisiadoriumuziejus.lt'')
Pilvės-Vabalkšnės tvenkinys

**Pilvės-Vabalkšnės tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Kazlų Rūdos savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Kazlų Rūdos. Sudarytas užtvenkus Pilvės upę (Šešupės intakas) 19,2 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis šiaurės rytų-pietvakarių-pietryčių kryptimi – 4 km, plotis – iki 0,3 km. Yra 0,15 ha sala. Altitudė 55,5 m. Krantai žemi, beveik ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Tvenkinį supa daugiausia Kazlų Rūdos miškai, vietomis plyti pievos. Užtvanka kerta ne tik Pilvę, bet ir jos intaką Vabalkšnę, o abiejų upių vagas jungia perkasas. Kranto linija labai vingiuota. Į pietryčius yra nutįsusi beveik 1,5 km ilgio įlanka, į kurią įteka Vabalkšnė.

Užtvankos keteros aukštis virš jūros lygio 57,1 m, ilgis 1230 m, plotis 8 m. Vandens pralaida – šachtinė. Skaičiuotinis užtvankos debitas – 41,5 m³/s. Tvenkinys įrengtas 1973 m. žuvininkystės reikmėms (savininkas – AB „Auksinis karpis“). Pasroviui telkšo virtinė žuvininkystės ūkio tvenkinių.

Prie Pilvės-Vabalkšnės tvenkinio įsikūrę kaimai: Kajackiškė, Smalinpetis, Didžioji Trakiškė, Valaitiškė, Šalniškė. Šiaurine pakrante eina kelias .

## Šaltiniai

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Jūrės tvenkinys

**Jūrės tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Kazlų Rūdos savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Kazlų Rūdos, į šiaurės rytus nuo Jūrės. Sudarytas užtvenkus Jūrės upę (Višakio intakas) 31 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius – 1,84 km, plotis – iki 0,27 km. Altitudė 58 m. Krantai daugiausia žemi, beveik ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Šiaurrytinis tvenkinio galas užpelkėjęs. Tvenkinį supa daugiausia Kazlų Rūdos miškai, pietinėje pakrantėje įsikūrusios Jūrės kaimo sodybos, rytinėje – Kazliškių kaimas. Veikia kaimo turizmo sodyba.

Užtvankos keteros aukštis virš jūros lygio 60,4 m, ilgis 170 m, plotis 35 m. Vandens pralaida – šachtinė. Skaičiuotinis užtvankos debitas – 13,9 m³/s. Tvenkinys įrengtas 1976 m. pramoninėms reikmėms (savininkas – AB „Jūrės medis“).

## Šaltiniai

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Renavo HE tvenkinys

**Renavo hidroelektrinės tvenkinys** (kitur klaidingai užrašomas kaip ***Renavos HE tvenkinys***) – tvenkinys Lietuvoje, Mažeikių rajone, 7 km į šiaurę nuo Sedos, į rytus nuo Renavo. Sudarytas užtvenkus Varduvos upę (Ventos intakas) 44,2 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 2,4 km, plotis – iki 0,28 km. Pietiniame gale yra 0,73 ha sala. Altitudė 88,9 m. Vakarinis krantas aukštas ir status. Krantai daugiausia apaugę medžiais ir krūmynais. Vakarinėje pakrantėje auga sodai, eina kelias . Tvenkinio rytinę pakrantę supa daugiausia dirbami laukai, įsikūręs Dingailų kaimas.

Užtvankos keteros aukštis virš jūros lygio 90,7 m, ilgis 192 m, plotis 6 m. Vandens pralaida – slenkstinė. Skaičiuotinis užtvankos debitas – 72,4 m³/s. Tvenkinys įrengtas 1955 m., veikia 300 kW galios mažoji vandens jėgainė (nuo 1995 m.).

Tvenkinys juosia ir ardo Renavo piliakalnio šlaitus.

## Šaltiniai

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998. p. 42.
Petraičių tvenkinys

**Petraičių tvenkinys** arba **Stačiūnų tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Pakruojo rajone, 7 km į šiaurę nuo Aukštelkų, 16 km į pietvakarius nuo Pakruojo. Sudarytas užtvenkus Obelės upę (Kruojos intakas) 23,8 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 2,7 km, plotis – iki 0,46 km. Altitudė 96 m. Krantai žemi, vietomis apaugę medžiais ir krūmais. Tvenkinį supa daugiausia dirbami laukai, ties viduriu kerta vietinio kelio tiltas. Yra pora mišku apaugusių salų (2,2 ha ir 0,59 ha).

Užtvankos keteros aukštis virš jūros lygio 97,7 m, ilgis 1200 m, plotis 8 m. Vandens pralaida – šachtinė. Skaičiuotinis užtvankos debitas – 27 m³/s. Tvenkinys įrengtas 1975 m.

Prie Petraičių tvenkinio yra Petraičių ir Beniulių kaimai. Vakarine pakrante eina kelias Nr.3408 (Radviliškis – Voskoniai – Stačiūnai).

Tvenkinys visoje Šiaulių apskrityje garsėjo gausiais sidabrinių karosų ištekliais. 2016 m. spalio mėn. kilus dideliam medienos atliekų gaisrui Radviliškyje, gaisro gesinimo vanduo Obelės upe nutekėjo į tvenkinį ir pražudė daug žuvies – rasta apie 4 tonas kritusios žuvies. Apie 20 tonų leisgyvės žuvies perkelta į kitus vandens telkinius. 2017 m. tvenkinio vanduo įvertintas kaip švarus ir tvenkinys įžuvintas kelių rūšių žuvimis.

## Šaltiniai

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Pakruojo tvenkinys

**Pakruojo tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Pakruojo rajone, Pakruojo mieste. Sudarytas užtvenkus Kruojos upę (Mūšos intakas) 11,1 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 2,2 km, plotis – iki 0,3 km. Altitudė 60 m. Krantai neaukšti, daug kur apaugę medžiais ir krūmais. Pietvakarinėje pakrantėje įkurtas Linksmučių parkas, jame įrengta stovyklavietė. Į vakarus nuo tvenkinio galo telkšo Linksmučių I karjeras. Žemiau užtvankos įkurtos senosios Pakruojo miesto kapinės. Šiaurrytinėje pakrantėje, šalia užtvankos, įrengtas paplūdimys.

Užtvankos keteros aukštis virš jūros lygio 61,8 m, ilgis 381 m, plotis 25 m. Vandens pralaida – slenkstinė. Skaičiuotinis užtvankos debitas – 100,9 m³/s. Tvenkinys įrengtas 1974 m.

Prie Pakruojo tvenkinio yra Pakruojis bei jo priemiesčiai: į pietus – Jovarai, į vakarus – Linksmučiai, į šiaurę – Sigutėnai. Šiaurine pakrante eina kelias , pietine – kelias Nr.2922 (Pakruojis – Poškiečiai).

## Šaltiniai

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Bitaičių tvenkinys

**Bitaičių tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Pakruojo rajone, 2 km į vakarus nuo Lygumų. Sudarytas užtvenkus Kruojos upę (Mūšos intakas) 33,8 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 1,85 km, plotis – iki 0,21 km. Vakarinė tvenkinio pusė labai užžėlusi vandens augalija, tvenkinio galas užpelkėjęs. Altitudė 83 m. Krantai žemi, vietomis apaugę medžiais ir krūmais. Aplinkui plyti dirbami laukai.

Užtvankos keteros aukštis virš jūros lygio 84,8 m, ilgis 125 m, plotis 8 m. Vandens pralaida – šachtinė. Skaičiuotinis užtvankos debitas – 33,6 m³/s. Tvenkinys įrengtas 1975 m.

Prie Bitaičių tvenkinio yra Bitaičių, Ruslelių ir Naujalaukio kaimai. Šiaurine pakrante eina kelias .

## Šaltiniai

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998