open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Vismantas Kačiušis

**Vismantas Kačiušis** (1932 m. gegužės 4 d. Lenkčių k., Jurbarko r.), muzikos mokytojas ir chorvedys.

## Biografija

1951–1955 choro dirigavimo mokėsi Šiaulių muzikos mokykloje (dėst. D. Dovydėnaitė-Einikienė, B. Beganskaitė ir B. Sližys).

Nuo 1955 Tytuvėnų (Kelmės r.) vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, chorų ir vokalinių ansamblių vadovas. Iš pradžių vadovavo vyresniųjų klasių moksleivių mišriajam chorui, vėliau jaunučių ir jaunių chorams bei vokaliniams ansambliams. Chorai pasirodydavo koncertuose, dalyvaudavo Kelmės rajono dainų šventėse ir meno mėgėjų apžiūrose, o vokaliniai ansambliai „Dainų dainelės" konkursuose. Jaunučių chorą parengė 1964, 1969, 1977 ir 1987 respublikinėms moksleivių dainų šventėms. Būdamas Tytuvėnų kultūros namų meno vadovu, suorganizavo mišrųjį chorą ir Tytuvėnų vaismedžių medelyno mišrųjį chorą, kurį parengė 1960 ir 1965 respublikinėms dainų šventėms.

V. Kačiušis – Kelmės rajono dainų švenčių dirigentas, daug metų buvo rajono muzikos mokymo metodinės komisijos pirmininkas. 1965 jis apdovanotas Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Adolfas Karaška

**Adolfas Karaška** (1911 m. balandžio 12 d. Būdviečiuose, Pajevonio valsčiuje, Vilkaviškio apskrityje – 2000 m. rugpjūčio 22 d. Vilniuje) – vargonininkas, chorvedys, pedagogas.

## Biografija

Tėvas Jonas Karaška turėjo gražų baritono balsą, išmoko griežti fisharmonija. Adolfas lankė Marijampolės Rygiškių Jono gimnaziją, pas Praną Pesį Marijampolėje ir pas Juozą Gudavičių Paįstryje pramoko vargonuoti.

1929 – 1933 m. vargonininkavo Pajevonyje ir Kybartuose, turėjo subūręs bažnytinius chorus, vadovavo Kybartų pradžios mokyklos vaikų chorui.

1933–1941 m. Kauno konservatorijoje pas Juozą Naujalį ir Nikodemą Martinonį studijavo vargonavimą, o kitas disciplinas dėstė Jonas Žukas, Jurgis Karnavičius, Vladas Jakubėnas, Julius Štarka, Aleksandras Kačanauskas ir kiti pedagogai. Studijų metais vargonininkavo Įgulos bažnyčioje, prižiūrėjo, derino ir remontavo Kauno miesto bažnyčių vargonus.

1940 – 1950 m. Kėdainių 1-ojoje (iš pradžių ir 2-ojoje) gimnazijoje dėstė muziką, vadovavo žemesniųjų ir aukštesniųjų klasių berniukų chorams, skudučių ir styginių ansambliams, kultūros namų mišriajam chorui. Gimnazijos chorą parengė 1946 m. respublikinei dainų šventei, o kultūros namų chorą – 1950 m. respublikinei dainų šventei. Su savo vadovaujamais kolektyvais rengė koncertus, dirigavo Kėdainių rajono dainų šventėse.

Mykolo Karkos pakviestas, 1950–1969 m. Panevėžio muzikos mokykloje dėstė choro dirigavimą ir teorines disciplinas, 1950–1952 m. ten vadovavo moksleivių mišriajam chorui, buvo choro dirigavimo skyriaus vedėjas, konsultavo meno mėgėjų kolektyvus. Išėjęs į pensiją, derino ir remontavo instrumentus.

Persikėlęs į Vilnių, nuo 1973 m. dirbo instrumentų derintoju Lietuvos valstybinėje konservatorijoje, Lietuvos valstybiniame operos ir baleto teatre, vėliau – Karoliniškių vaikų muzikos mokykloje.

Nuo 1930 m. iki savo mirties suremontavo kelis šimtus vargonų, fortepijonų ir akordeonų. Jo sukonstruotų ir patobulintų vargonų yra daugelyje Lietuvos bažnyčių.

Išaugino penkis vaikus, kurių keturi muzikai: Arvydas – muzikologas, Eufemija – chorvedė, Nijolė ir Teresė – pianistės, Vytautas – istorikas ir didelis muzikos mėgėjas – gieda bažnyčių choruose.

## Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Petras Karašauskas

**Petras Karašauskas** (1897 m. rugpjūčio 7 d. Mahanoi Sityje, PA, JAV – 1968 m. gegužės 13 d. Vilks Bare, Pa, JAV) – pianistas, vargonininkas ir chorvedys.

## Biografija
Savo gimtojo miesto aukštesniojoje muzikos mokykloje skambinti fortepijonu mokėsi pas prof. J. Wrighta, o vėliau fortepijono studijas tęsė Niagaros universiteto Virgil Conservatory Niujorke. Grigališkąjį choralą studijavo Mary Wood College Scrantone, PA. Grįžęs į Mahanoi Sitį, keletą metų buvo muzikos instruktorius, įkūrė fortepijono studiją. 1923 pakviestas vargonininkauti ir vadovauti chorui Šv. Petro ir Povilo lietuvių parapijoje Hazletone, PA, o 1924 persikėlė į Šv. Juozapo lietuvių parapiją Duryea, PA.

Nuo 1925 pradėjo vargonininkauti Šv. Kazimiero lietuvių parapijoje Plimute, PA. Čia suorganizavo mišrųjį, mergaičių ir 85 dalyvių berniukų chorą bei orkestrą. Su kolektyvais rengė koncertus, giedojo bažnyčiose, dalyvavo radijo laidose, statė operetes ir dramos veikalus. Gražiai pasireiškęs su chorais, prisidėjo prie dainų švenčių ir kitų kultūrinių renginių organizavimo. Su chorais dalyvavo 1930 jungtiniame chorų koncerte, minint Vytauto Didžiojo 500 metų mirties jubiliejų Vilks Bare. P. Karašausko iniciatyva 1934 surengta pirmoji Wyomingo Klonio lietuvių chorų dainų šventė (dalyvavo 11 parapijų chorų).

Su chorais jis dalyvavo lietuvių dienose Lakeside, PA, prisidėjo prie 1939 New Yorko Pasaulinės parodos Lietuvių dienos koncertų organizavimo (dalyvavo šeši chorai), buvo jungtinio choro dirigentas. Dalyvavo sudarant dainų švenčių programas, organizuojant S. Šimkaus chorą. Daug nuveikė „Dainos" draugijoje, dirbdamas jos iždininku. 1938 LRKSA seime Pittsburghe, PA, išrinktas susivienijimo viceprezidentu, 1942 seime Hartforde, CT, iždo globėju, 1948 – iždininku.

Nuo 1925 buvo ALRK Vargonininkų sąjungos narys, nuo 1934 su pertrauka iki mirties buvo šios sąjungos Scrantono provincijos kuopos iždininkas, dainų švenčių rengimo iždininkas. Buvo aktyvus radijo valandėlių dalyvis, be chorų, organizavo ir orkestrus.

## Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Mamertas Karbauskas (1882)

**Mamertas Karbauskas** (1882 m. gegužės 10 d. Upynoje, Šilalės r. – 1934 m. birželio 11 d. Bostone, MA -JAV), vargonininkas ir chorvedys.

## Biografija
Apie 1890 su tėvais atvyko į JAV ir apsigyveno Vilks Bare, PA. Baigė Wyoming Seminary Kingston, PA, ir New England Conservatory. Iš pradžių vargonininkavo Šv. Kazimiero lietuvių parapijoje Plymoute, PA, o nuo 1904 iki mirties Šv. Petro lietuvių parapijoje Bostone. Suorganizavo chorą, kuris giedojo bažnyčioje ir dalyvavo įvairiuose kultūros renginiuose. Kai 1912 m. gegužės 29 d. Bostone vyko antrasis ALRK Vargonininkų seimas, M. Karbausko choras atliko Č. Sasnausko kantatą „Broliai“. Jis dėstė muziką ir dainavimą įvairiose mokyklose, bendravo su M. Petrausku ir kitais lietuvių muzikais. Bostone kurį laiką vadovavo ir „Gabijos“ chorui. Sūnus, irgi Mamertas Karbauskas, vargonininkas ir chorvedys, padėdavo tėvui mokyti chorus, kaip solistas dalyvaudavo operetėse. Tėvas 1904 Bostone išleido lietuvišką leidinį „Kalėdų giesmė". Buvo ALRK Vargonininkų sąjungos 1911 steigėjas ir narys.

## Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Zita Kariniauskienė-Kavaliūnaitė

**Zita Kariniauskienė-Kavaliūnaitė** (1950 m. spalio 26 d. Anykščiuose) – choro dirigentė ir pedagogė.

## Biografija

1966–1970 choro dirigavimo mokėsi Panevėžio aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. J. Aramavičienė), o 1970–1975 choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. N. Kazakauskienės klasė). 1980 stažavo Leningrado kultūros institute, 1986 Talino konservatorijoje ir 1992 J. S. Bacho muzikos akademijoje Stuttgarte.

Nuo 1975 rudens Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetų Chorvedybos katedros vyr. asistentė. 1985–1992 Chorvedybos katedros neakivaizdinio skyriaus choro studijos chormeisterė.

Nuo 1992 Klaipėdos universiteto Menų fakulteto Chorvedybos katedros merginų choro studijos vadovė. Chorą parengė 1994 I ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Vilniuje, su juo dalyvauja koncertuose ir uostamiesčio kultūros renginiuose.

1980–1982 Klaipėdos celiuliozės – kartono gamyklos mišriojo choro chormeisterė, 1982–1990 Klaipėdos 46-osios profesinės technikos mokyklos merginų choro (50-60 dalyvių) ir vokalinių ansamblių vadovė. 1984–1990 Klaipėdos baldų kombinato mišriojo choro vadovė. Kolektyvą parengė 1990 Lietuvos tautinei dainų šventei, apžiūrose pelnė pirmųjų vietų. 1988–1990 Klaipėdos moterų choro „Deimena" chormeisterė.

Nuo 1994 Klaipėdos E. Balsio menų gimnazijos choro vadovė. 1997 XI tarptautiniame Stasio Šimkaus chorų konkurse gimnazijos vaikų choras pelnė pirmąją vietą, parengtas 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje. Z. Kariniauskienė –1990 ir 1993 Klaipėdos miesto dainų švenčių dirigentė.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Antanas Kaminskas (1888)

**Antanas Kaminskas** (1888 m. sausio 14 d. Troškūnuose, Anykščių r. – 1956 m. sausio 31 d. Tamakva, Pensilvanija, JAV) – vargonininkas ir chorvedys.

## Biografija

Muzikos pradmenis gavo iš tėvo. 1907 m. vasarą atvyko į JAV, kur fortepijono ir vargonų mokėsi pas pedagogus Mendžiką ir G. Philipotą. Vėliau muzikos mokėsi grigališkojo choralo Popiežiaus Pijaus X liturginės muzikos mokykloje Niujorke.

Vargonininkavo ir vadovavo chorams daugelyje parapijų: Dievo Motinos Sopulingosios Kirnyje (Niujorko valst.), Šv. Petro ir Povilo Hazltone (Pensilvanija), Aušros Vartų Niujorke, Šv. Antano Trupe (Pensilvanija), Šv. Onos Džersi Sityje (Niujorko valst.), Šv. Vaitiekaus Bronkse, Švenčiausiosios Trejybės Niuarke Šv. Petro ir Povilo Tamakvoje. Kurį laiką vadovavo „Birutės“ chorui Harisone.

Nuo 1931 m. rugsėjo 19 d. priklausė ALRK Vargonininkų sąjungai, buvo šios sąjungos Vajomingo Klonio provincijos narys.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Justina Karpiūtė

**Justina Karpiūtė** (1904 m. sausio 21 d. Westville, IL – 1986 m. balandžio 2 d. Westville, IL – JAV) – vargonininkė, chorvedė, kultūros veikėja.

## Biografija

Nuo aštuonerių metų pradėjo giedoti parapijos chore, baigė muzikos mokyklą.

Nuo 1919 pradėjo vadovauti chorams. Išmokusi vargonuoti, 1924–1973 vargonininkavo ir vadovavo dideliam mišriajam chorui Šv. Petro ir Povilo lietuvių parapijoje Westville. Su choru statė operetes, organizavo koncertus, dalyvavo įvairiuose tautiniuose renginiuose. Šv. Mišių, mišparų ir procesijų metu choro pasiklausyti suvažiuodavo daug lietuvių ir iš tolimesnių kolonijų.

Nuo 1940 buvo ALRK Vargonininkų sąjungos narė, ne kartą rinkta Centro valdybos iždo globėja, 1946 įstojo į Vargonininkų sąjungos provincijos skyrių.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Jonas Kasnauskas

**Jonas Kasnauskas** (1932 m. lapkričio 12 d. Didkiemio k., Šilalės r. –  2018 m. gegužės 24 d. Klaipėdoje) – choro dirigentas ir pedagogas.

## Biografija

1950–1954 choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos muzikos mokykloje (dėst. K. Griauzdė), 1955–1960 choro dirigavimo studijas neakivaizdiniu būdu tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. A. Budriūno ir vyr. dėstytojo J. Vadausko klasės).

1954–1960 muzikos mokytojas ir moksleivių chorų vadovas Klaipėdos 5-ojoje vidurinėje mokykloje, metus buvo direktoriaus pavaduotojas mokymo reikalams. 1960–1966 muzikos dėstytojas Klaipėdos pedagoginėje mokykloje, buvo muzikos mokymo metodinės komisijos pirmininkas. 1966–1992 Klaipėdos Stasio Šimkaus aukštesniosios muzikos mokyklos (konservatorijos) direktorius, tuo laikotarpiu ir vėliau choro dirigavimo dėstytojas, parengė būrį jaunųjų chorvedžių. Vadovavo Klaipėdos žemės ūkio technikumo, 18-osios proftechnikos mokyklos, „Trinyčių" fabriko, alaus daryklos ir kitiems mėgėjų chorams.

J. Kasnauskas buvo Klaipėdos miesto liaudies deputatų tarybos deputatas (švietimo ir kultūros komisijos pirmininkas), uostamiesčio meno mėgėjų apžiūrų ir chorų konkursų žiuri pirmininkas arba narys, respublikinių dainų švenčių konsultantas. 1973 jam suteiktas nusipelniusio mokytojo vardas.

Palaidotas Lėbartų kapinėse (Klaipėdos raj.).

## Šaltiniai

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Nijolė Jasaitė-Karpavičienė

**Nijolė Jasaitė-Karpavičienė** (g. 1954 m. birželio 30 d. Raseiniuose) – Lietuvos muzikos mokytoja ir chorvedė.

## Biografija
Baigusi Panevėžio J. Balčikonio vidurinę mokyklą, 1972–1976 m. choro dirigavimo mokėsi Panevėžio Jono Švedo pedagoginėje muzikos mokykloje (dėst. Elena Jakštienė). Besimokydama 1975–1976 m. dirbo Ramygalos kultūros namų meno vadove, suorganizavo mišrųjį chorą ir parengė 1975 m. respublikinei dainų šventei. 1976–1981 m. choro dirigavimo studijas neakivaizdiniu būdu tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (e. prof, pareigas Klemenso Griauzdės klasė).

Nuo 1976 m. rudens Panevėžio Jono Švedo pedagoginės muzikos mokyklos koncertmeisterė ir vaikų muzikos mokyklos choro vadovė. Vaikų chorą parengė 1980 m. respublikinei dainų šventei (konkurse pelnė antrąją vietą) ir 1981 m. tarprespublikinės jaunimo spartakiados atidarymo iškilmėms Vilniuje. Choras dalyvavo Panevėžio miesto ir zonos dainų šventėse.

Nuo 1979 m. Panevėžio Jono Švedo pedagoginės muzikos mokyklos (konservatorijos) choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytoja, išugdė 20 muzikos mokytojų-chorvedžių.

Nuo 1995 m. Panevėžio konservatorijos pagrindinės muzikos mokyklos vaikų choro ir vokalinio ansamblio vadovė – amsamblį parengė 1996 m. „Dainų dainelės“ konkursui.

N. Karpavičienė buvo 1975 ir 1976 m. Panevėžio rajono, vėliau ir Panevėžio miesto dainų švenčių dirigentė.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. – Vilnius, 1999.
Rimantas Kasputis

**Rimantas Kasputis** (1954 m. rugpjūčio 25 d. Detroite, MI, JAV) – muzikos mokytojas, vargonininkas ir chorvedys.

## Biografija

1972 baigė vidurinę mokyklą ir East Detroit Conservatory of Music. Vėliau muzikos studijas tęsė Oaklando universitete Rochesteryje, MI, kur 1978 įgijo bakalauro laipsnį ir teisę dėstyti muziką bei biologiją. 1977 vasarą muzikos žinias gilino pas trimito mokytoją Carminą Caruso Niujorke. 1973–1976 lituanistinėje mokykloje Detroite dėstė dainavimą, vėliau dirbo vokalinės ir instrumentinės muzikos mokytoju kitose mokyklose. 1972–1974 vadovavo Detroito vyrų oktetui, apie trejus metus vargonininkavo Šv. Antano bažnyčioje. Keletą metų vadovavo pramoginės muzikos orkestrui „Romantika“. 1981–1988 choro vadovas Dievo Apvaizdos lietuvių parapijoje Southfielde, MI. Apie devynerius metus buvo tautinių šokių grupių „Šilainė“ ir „Audinys“ akordeonistas. Išleido lengvosios muzikos plokštelę „Tarp tostų ir dainų".

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Janina Kaškauskienė-Rožytė

**Janina Kaškauskienė-Rožytė** (1940 m. gegužės 3 d. Ryliškių k., Utenos r.), muzikos mokytoja ir chorvedė.

## Biografija

Baigusi Tauragnų vidurinę mokyklą, 1958–1961 choro dirigavimo mokėsi Vilniaus kultūros – švietimo technikume (dėst. P. Sližys).

1961–1963 Vyžuonėlių (Utenos r.) kultūros namų meno vadovė, nuo 1963 rudens Dusetų (Zarasų r.) kultūros namų meno vadovė ir K. Būgos vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, nuo 1995 vyresnioji mokytoja. Kultūros namuose vadovavo mišriajam chorui, o mokykloje – vaikų ir merginų chorui bei vokaliniams ansambliams. Kultūros namų chorą parengė 1965 ir 1970 respublikinėms dainų šventėms, mokyklos jaunučių chorą – respublikinėms moksleivių dainų šventėms. Merginų choras dalyvavo 1993 Lietuvos mažojoje jaunimo šventėje ir 1994 I Pasaulio lietuvių dainų šventėje Vilniuje. Apie dešimt metų chorvedė vadovavo Zarasų rajono muzikos mokytojų metodinei komisijai, dirigavo rajono dainų šventėse. 1987 ji apdovanota Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Balys Kašponis

**Balys Kašponis** (1891 m. lapkričio 2 d. Pakriaunių k., Obelių valsč., Rokiškio apskr. – 1973 m. spalio 6 d. Vilniuje), vargonininkas, chorvedys, mokytojas.

## Biografija

Vaikystėje didelį įspūdį jam padarė Kipro Petrausko giedojimas Obelių bažnyčioje (apie 1900 m.). Balys iš mažens pasižymėjo muzikiniais gabumais.

1905 m. pradėjo mokytis vargonuoti pas J. Naujalio mokinį A. Raubiško – bažnyčios vargonininką Subatėje (Subate, Latvija). Metus pasimokęs, 1906 m. pradėjo vargonininkauti ir vadovauti chorams Rubenių (Rubeni), Rezeknės (Rezekne), Dukstigalo (Melnais Dukstigals) bažnyčiose ir Zuosnos (Zosna) koplyčioje Latvijoje.

Grįžęs į Lietuvą, 1910–1911 m. buvo Kauno kunigų seminarijos Kauno Švč. Trejybės bažnyčios vargonininko M. Antanaičio padėjėjas, lankė J. Naujalio vargonininkų kursus, pas T. Brazį mokėsi harmonijos, lankydamas „Saulės" mokytojų kursus mokėsi ir smuikuoti. 1911–1913 m. vargonininkavo Kauno kunigų seminarijos bažnyčioje, kur teko griežti ir seminarijos rektoriaus Maironio pamaldų metu. B. Kašponio vargonavimą, grigališkąjį giedojimą ir improvizavimą yra pagyręs J. Naujalis, ne kartą lankęsis ir vargonavęs seminarijos bažnyčioje.

1913 m. pašauktas į carinę kariuomenę, Pirmojo pasaulinio karo metais pateko į Austriją (Gnas, Kohlberg) ir Lenkiją (Warszawa). Grįžęs į Lietuvą, vargonininkavo ir mokytojavo Panevėžio apskrityje: 1919–1920 m. Naujamiestyje, 1920–1923 m. Karsakiškyje, 1923–1944 m. Surdegyje. Visur turėjo subūręs ir chorus, kurie giedojo bažnyčiose ir dalyvaudavo vakaruose – koncertuose. 1944–1957 m. mokytojavo Kupiškyje, 1956–1957 m. vadovavo mokytojų instrumentiniam ansambliui, kuris koncertavo Panevėžyje ir Rokiškyje, 1956 m. respublikinėje meno mėgėjų apžiūroje laimėjo trečiąją vietą. Buvo subūręs šeimos instrumentinį kvintetą – su juo pasirodydavo ir koncertuose. Mokėjo penkias kalbas. 1931 m. apdovanotas Vytauto Didžiojo ordino III laipsnio medaliu, o 1958 m. jam suteiktas nusipelniusio mokytojo vardas. Išaugino tris sūnus: muziką Rimtautą, inžinierių Algimantą, ekonomistą Jaunių.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Rimtautas Kašponis

**Rimtautas Kašponis** (1933 m. liepos 24 d.  Surdegio k. – 2018 m. balandžio 7 d.) – muzikos teoretikas, choro dirigentas, pedagogas, humanitarinių mokslų (muzikologijos) daktaras.

## Biografija

Mokydamasis Kupiškio vidurinėje mokykloje vadovavo mokytojų ir moksleivių kameriniam orkestrui, smuiku ir saksofonu grojo įvairiuose ansambliuose. 1951–1956 m. Vilniaus valstybiniame universitete studijavo ekonomiką ir lygia greta mokėsi J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje kompozicijos P. Tamuliūno klasėje. Universitete suorganizavo studentų kamerinį orkestrą. 1957–1962 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. A. Budriūno klasė). Konservatoriją baigė su pagyrimu. 1968 m. stažavo Budapešto F. Liszto aukštojoje muzikos mokykloje (pas prof. E. Sioni (Szönyi) ir I. Parkoi), dalyvavo tarptautiniame choro dirigentų seminare Berlyne. 1980–1981 m. kėlė kvalifikaciją Maskvos valstybinėje P. Čaikovskio konservatorijoje (prof. A. Chazanovo choro dirigavimo klasė).

1956 m. įkūrė Ukmergės vaikų muzikos mokyklą ir iki 1959 m. buvo jos direktorius. Kurį laiką vadovavo vaikų chorui ir kaimo mišriajam chorui.

Nuo 1959 m. rudens Vilniaus vaikų muzikos mokyklos, J. Tallat-Kelpšos muzikos mokyklos, vėliau M. K. Čiurlionio vidurinės meno mokyklos teorinių disciplinų dėstytojas, pastarosios mokyklos ir muzikos teorijos metodinės komisijos pirmininkas.

Nuo 1965 m. Lietuvos valstybinės konservatorijos Choro dirigavimo katedros dėstytojas, nuo 1966 m. vyr. dėstytojas, nuo 1984 docentas, nuo 1992 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademijos profesorius. Išugdė 12 choro dirigentų.

Nuo 1981 m. menotyros mokslų kandidatas.

R. Kašponio svarbesni darbai: „Harmonijos pagrindai“ (1965), „Sofedžio“ (1969, 1975, 1986, 1996, 1998), „Choro pratybos“ (kartu su P. Tamuliūnu, 1973), „Harmonija“ (I dalis – 1984, II dalis – 1988), monografija „Lietuvių muzikos melodika ir harmonija“ (1992), kurioje, panaudojęs lyginamąjį ir tikimybinį – statistinį tyrimo metodus, nustatė kai kurias melodikos ir lietuvių kalbos dėsningumų analogijas. Parašė istorinę apybraižą „Lietuvos muzikos akademija" (1994), straipsnių, chorų koncertų recenzijų, sukūrė kūrinių chorams. Buvo 1964 m. I respublikinės moksleivių dainų šventės konsultantas, chorų apžiūrų ir konkursų žiuri narys, respublikinių moksliniu – metodinių tarybų muzikos mokymo komisijos narys, kultūros mokyklų valstybinių egzaminų komisijų pirmininkas, disertacijų gynimo komiteto pirmininkas, oficialusis oponentas, Lietuvos muzikos ir teatro akademijos mokslo vardų teikimo komisijos ekspertas.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Raimondas Katinas

**Raimondas Katinas** (1953 m. gegužės 2 d. Vilniuje), choro dirigentas ir pedagogas.

## Biografija
1968–1971 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus M. K. Čiurlionio vidurinėje meno mokykloje (prof. K. Kavecko klasė), 1971–1979 choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. A. Jurgučio, vyr. dėst. P. Gylio ir doc. V. Četkausko klasės). 1981 kvalifikaciją kėlė Maskvos Didžiajame operos ir baleto teatre.

1973–1974 kartu su J. Kubiliumi vadovavo Vilniaus 7-osios vidurinės mokyklos vyresniųjų klasių mergaičių chorui. 1974–1976 Vilniaus karinės įgulos dainų ir šokių ansamblio meno vadovas ir dirigentas. 1977–1979 Vilniaus miesto moterų choro „Eglė“ chormeisteris (koncertavo Italijoje ir Vokietijoje), 1979–1983 Vilniaus kamerinio vyrų choro „Vilma“ chormeisteris – dirigentas (koncertavo Bulgarijoje ir Vengrijoje). 1979–1982 Lietuvos valstybinio operos ir baleto teatro chormeisteris, nuo 1982 Lietuvos radijo ir televizijos valstybinio choro vyr. chormeisteris, 1984–1991 dirigentas. Lietuvos radijui choras padarė per 100 įvairių kūrinių fondinių įrašų, koncertavo Rusijoje, Ukrainoje, Gruzijoje, Armėnijoje ir Azerbaidžane. 1982–1985 kartu su J. Jurgaičiu vadovavo Elektrėnų vyrų chorui „Energetikas", išmokė nemaža naujų kūrinių, koncertavo su juo Lietuvoje, Ukrainoje ir Moldavijoje, dalyvavo 1985 respublikinės dainų šventės konkurse.

Nuo 1983 R. Katinas Vilniaus M. K. Čiurlionio vidurinės meno mokyklos (menų gimnazijos) choro dirigavimo dėstytojas; išugdė būrį jaunųjų dirigentų.

Nuo 1996 Vilniaus miesto kultūros rūmų moterų choro „Eglė“ meno vadovas ir dirigentas. 1997 iš muzikalesnių chorisčių sudarė kamerinį „Eglės“ chorą ir aktyviai įsitraukė į kultūrinį gyvenimą – choras koncertavo Vilniuje ir kitur, Lietuvos radijui padarė fondinių įrašų, 1997 XI tarptautiniame Stasio Šimkaus chorų konkurse Klaipėdoje pelnė pirmąją vietą ir specialų prizą už vertingiausią programą ir už geriausiai interpretuotą privalomąjį kūrinį. 1998 m. kovo 21 d. „Eglė“ koncertu pažymėjo savo 40-metį, dalyvavo 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėje Vilniuje; chorų konkurse savo kategorijoje laimėjo trečiąją vietą. 1998 rudenį dirigentas pradėjo vadovauti ir Vilniaus miesto vyrų chorui „Vytis".

R. Katinas parašė muzikinių straipsnių ir koncertų recenzijų, dalyvavo chorų apžiūrų ir konkursų vertinimo komisijose, konsultavo įvairius meno mėgėjų kolektyvus.
Taip pat R. Katinas vadovauja jo, ir jo žmonos suburtam chorui "Viva Voce" kuris seniau buvo žinomas kaip Didysis choras. 2009 m. lapkričio mėnesį R. Katino choras tarptautiniame chorų konkurse Antalijoje užėmė pirmają vietą ir tapo laureatais.

## Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Juozas Katelė

**Juozas Katelė** (1884 m. liepos 10 d. Suvainiuose, Kupiškio valsčius, Panevėžio apskr. – 1981 m. liepos 25 d. Kaune) – vargonininkas, chorvedys, dainininkas (bosas), pedagogas.

## Biografija
Mokėsi Panemunėlio pradžios mokykloje, 1897–1901 m. Rokiškio Rudolfo Lymano (*Liehmann*) vargonininkų mokykloje. 1901–1905 m. vargonininkavo ir vadovavo chorui bei orkestrui Panemunėlyje, slaptai statė lietuviškus veikalus ir pats juose vaidino. 1905–1907 m. mokėsi Juozo Naujalio vargonininkų kursuose Kaune.

1908–1920 m. muzikos ir dainavimo mokytojas Samaros (Rusija) liaudies mokykloje, vargonininkavo vietos bažnyčioje, iš lietuvių pabėgėlių suorganizavo mišrųjį chorą ir vaidintojų trupę, rengė vakarus – koncertus.

Grįžęs į Lietuvą, trumpai gyveno Panevėžyje, paskui Kaune. 1921–1939 m. buvo Valstybės teatro solistas, vargonininkavo Kauno Vytauto bažnyčioje (1921–1936 m.), Švč. Trejybės bažnyčioje (1937–1947 m.) vadovavo chorui, kuris 1939 m. koncertavo Vilniuje, pastatė Miko Petrausko operetę „Consilium facultatis“. Taip pat vadovavo suaugusiųjų mokymo kursų chorui Šančiuose (1924–1926 m.).

1940–1941 m. Kauno operetės solistas, 1941–1951 m. Kauno jaunojo žiūrovo teatro aktorius. Kartu buvo vaikų muzikos mokyklos akompaniatorius (1947–1951 m.). Teatruose sukūrė įsimintinų vaidmenų Džiuzepės Verdi, Džoakino Rosini, Richardo Vagnerio, Šarlio Guno, Žoržo Bizė, Artūro Rubinšteino operose.

1951–1975 m. Kauno Juozo Gruodžio muzikos mokyklos koncertmeisteris, 1969–1975 m. – ir dainavimo dėstytojas. Kurį laiką buvo Kauno 3-osios septynmetės mokyklos muzikos mokytojas ir choro vadovas. Daug metų vadovavo Kauno profsąjungų kultūros rūmų vokaliniams ansambliams ir solistams, rengė koncertus, meno mėgėjų apžiūrose pelnė prizinių vietų, pastatė R. Planquette’o komišką operą „Kornevilio varpai“ (1960 m.) ir I. Dunajevskio operetę „Laisvasis vėjas“ (1964 m.). Rašė dainas chorui ir solistams.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Virginija Čiurlionytė-Katinienė

**Virginija Katinienė-Čiurlionytė** (1958 m. rugsėjo 22 d. Merkinėje, Varėnos r.) – muzikos mokytoja ir choro dirigentė.

## Biografija

Mokėsi Varėnos vidurinėje mokykloje ir vaikų muzikos mokykloje (mokyt. A. Bernatavičiaus akordeono klasė). Baigusi vidurinę mokyklą, 1976–1980 muziką studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (diriguoti mokė S. Jautakis).

1980–1982 Varėnos 3-osios ir 1-osios vidurinės mokyklos muzikos mokytoja, vaikų ir merginų chorų vadovė. Taip pat buvo Panočių vidurinės mokyklos muzikos mokytoja ir vaikų choro vadovė. Vadovavo ir vokaliniams ansambliams, juos parengdavo „Dainų dainelės" konkursams.

Nuo 1980 rudens Varėnos vaikų muzikos mokyklos mokytoja, chorinio dainavimo skyriaus, o 1984–1994 įvairių specialybių jaunių choro vadovė. Chorą parengė 1985 ir 1987 respublikinėms dainų šventėms, 1990 Lietuvos tautinei dainų šventei ir 1994 I Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje. Choras dalyvavo 1987 respublikinės moksleivių dainų šventės konkurse, Varėnos rajono dainų šventėse, festivaliuose Alytuje, Lazdijuose ir Vilniuje, koncertavo savo mieste bei rajone, Marijampolėje.

1984–1989 Varėnos rajoninių kultūros namų mišriojo choro chormeisterė, vadovavo ir Varėnos melioracijos statybos valdybos, Centrinės ligoninės, Perlojos eksperimentinio ūkio moterų vokaliniams ansambliams. 1989 suorganizavo Varėnos miesto švietimo darbuotojų mišrųjį chorą, bet jo veikla buvo trumpalaikė.

Nuo 1993 Vilniaus B. Dvariono dešimtmetės muzikos mokyklos choro dirigavimo mokytoja ir vyresniųjų klasių moksleivių choro chormeisterė, nuo 1998 rudens vadovė. 1996–1997 Lietuvos radijo ir televizijos vaikų choro jaunučių grupės vadovė, nuo 1996 Vilniaus miesto kultūros rūmų moterų choro „Eglė" chormeisterė, nuo 1997 Vilniaus M. K. Čiurlionio menų gimnazijos pradinių klasių choro vadovė.

V. Katinienė buvo Varėnos rajono chorvedžių tarybos pirmininkė, meno mėgėjų apžiūrų žiuri narė, dainų švenčių dirigentė ir vyr. dirigentė. 1987 apdovanota Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu, 1994 jai suteikta muzikos mokytojos ekspertės kvalifikacijos kategorija. Dabar ji kartu su vyru Raimundu Katinu vadovauja chorui „Viva Voce“.2009 metais šis choras konkurse Turkijoje užemė pirmają vietą ir tapo laureatais

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Albina Katinienė-Veličkaitė

**Albina Katinienė-Veličkaitė** (1930 m. gruodžio 16 d. Kvesų k., Kauno r. – 2016 m.), chorvedė, pedagogė, mokslininkė – socialinių mokslų (edukologija) habilituota daktarė.

## Biografija

1953–1957 choro dirigavimo mokėsi Kauno J. Gruodžio muzikos mokykloje (dėst. D. Vaitkutė), o 1957–1962 choro dirigavimo studijas neakivaizdiniu būdu tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. J. Barausko klasė).

1957–1960 Ukmergės vaikų muzikos mokyklos mokytoja ir choro vadovė. Taip pat vadovavo miesto mokytojų mišriajam chorui, jį parengė 1960 respublikinei dainų šventei.

Nuo 1960 rudens Vilniaus vidurinės meno mokyklos dėstytoja ir 1-ojo vaikų darželio muzikos vadovė.

Nuo 1962 Vilniaus kultūros – švietimo technikumo dėstytoja, 1964 prie Respublikinių profsąjungų kultūros rūmų subūrė sostinės ikimokyklinių įstaigų darbuotojų moterų chorą ir iki 1970 jam kūrybiškai vadovavo. Kartu dėstė muzikos disciplinas prie Vilniaus švietimo skyriaus veikusiuose metiniuose vaikų darželių auklėtojų kursuose.

Nuo 1981 kurį laiką buvo Respublikinių mokytojų namų ikimokyklinių įstaigų muzikos vadovų ir darželių auklėtojų choro studijos vadovė.

1967–1988 A. Katinienė Lietuvos švietimo ministerijos Pedagogikos mokslinio tyrimo instituto vyr. mokslinė bendradarbė. 1972–1974 TSRS Pedagogikos mokslų akademijos Ikimokyklinio vaikų auklėjimo instituto aspirantė neakivaizdininke. 1974 apgynė pedagogikos mokslų kandidatinę disertaciją tema: „5-7 metų vaikų dainavimo mokymo pedagoginės sąlygos".

Nuo 1988 Vilniaus valstybinio pedagoginio instituto (universiteto) Ikimokyklinės pedagogikos katedros vyr. dėstytoja, nuo 1992 docentė. 1994 apgynė socialinių mokslų habilituotos daktarės disertaciją tema: „Vaiko muzikinės kultūros ugdymas darželyje".

Nuo 1997 universiteto profesorė, vadovauja magistrantams ir doktorantams, dalyvauja disertacijų gynimo komitetuose, mokslinėse konferencijose Lietuvoje ir užsienyje. Pedagogė paskelbė daugiau kaip šimtą mokslinių straipsnių Lietuvos ir užsienio spaudoje, parašė šias knygas bei monografijas: „Muzikinis auklėjimas vaikų darželyje“ (kartu su M. Bedarfaite ir K. Linkevičiumi, 1966), „Sukas ratukas“ (1971), „Vaikų balsų lavinimas darželiuose“ (1975), „5-7 metų vaikų dainavimo mokymo pedagoginės sąlygos“ (1976), „Ikimokyklinio amžiaus vaikų dainavimo mokymo metodika“ (1978), „Muzikinio auklėjimo ir lavinimo vaikų darželyje metodika“ (1983), „Muzikinės kultūros pradmenų ugdymas darželyje“ (1992), „Vaiko muzikinės kultūros ugdymas darželyje" (1998) ir kt. Yra įvairių mokymo metodinių priemonių ir knygų sudarytoja arba bendraautorė.

A. Katinienė buvo Ukmergės rajono dainų švenčių dirigentė, respublikinių „Dainų dainelės" konkursų žiuri narė, yra Lietuvos švietimo ikimokyklinio ugdymo reformos pradininkė, Lietuvos pedagogų kvalifikacijos instituto muzikos mokytojų kvalifikacijos komisijos pirmininko pavaduotoja, Lietuvos švietimo ir mokslų ministerijos koordinacinės muzikinio ugdymo tarybos narė ir ikimokyklinio ugdymo ekspertų komisijos narė.

Mirė 2016 m.

## Šaltiniai

*Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Anelė Kaulinytė

**Anelė Kaulinytė** (1944 m. rugsėjo 14 d. Žalpių miestelyje, Raseinių apskr.) – pianistė, muzikos mokytoja, chorvedė, žinomo muziko Leono Kaulinio duktė.

## Biografija

1949 m. iš Vokietijos su tėvais atvyko į JAV ir apsigyveno Filadelfijoje, PA. Vaikystėje pradėjo mokytis skambinti fortepijonu, mokėsi Settlemento muzikos mokykloje Filadelfijoje. 1962 m. baigusi North East High School Filadelfijoje, toliau muziką studijavo Temple University College of Music, kur 1965 m. įgijo muzikos mokytojos bakalauro laipsnį, o 1972 m. Philadelphijos mokyklų taryba jai suteikė magistro laipsnį. Vėliau dainuoti dar mokėsi pas vokalo pedagogą R. Wallace, studijavo antropologiją ir psichoanalizę. Dar būdama moksleivė, dalyvavo orkestruose ir choruose, skambindavo koncertuose fortepijonu, dainavo Robert Page universiteto chore, buvo „Vilties" choro koncertmeisterė ir chormeisterė (talkino savo tėvui). Didelis kūrybinis laimėjimas buvo pianistės pasirodymas su Philadelphijos simfoniniu orkestru diriguojant Eugene Ormandy ir su New Yorko filharmonijos orkestru Lincolno centre diriguojant Leonardui Bersteinui.

Nuo 1965 m. mokytojavo Harging Junior High School, vėliau Šv. Andriejaus parapijos V. Krėvės ir kitose lituanistinėse mokyklose vadovavo moksleivių chorams, 1985–1990 m. buvo vyrų vokalinio okteto koncertmeisterė, nuo 1992 m. Philadelphijos Šv. Andriejaus bažnyčios vargonininkė ir giesmininkė, „Vilties“ mišriojo choro vadovė. Sukūrė dainų chorams ir solistams: „Mano Tėvynė“, „Viltis“, „Rudens svaja“, „Meilė“, „Garbė būti amerikiečiu“, „Viena širdim“, „Kodėl?“, „Atsiminimai“, „Kalėdų naktį“ ir kt. 1992 m. išleistas rinkinys „Dainos Lietuvai“. JAV išleistos septynios dainos albume „Music of America“ (1993), „America Sings“ (1993), „Peace on Barth“ (1994), „Spind of Christmas“ (1995). Su tėvo vadovaujamu „Vilties" choru nuo 1961 m. dalyvavo JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėse Čikagoje ir Toronte.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Kazimieras Kavaliauskas

**Kazimieras Kavaliauskas** (1903 m. vasario 14 d. Yorkshire, Anglija – 1969 m. rugpjūčio 8 d. Sidnėjuje, Australija), pedagogas, vargonininkas ir chorvedys.

## Biografija

Augo muzikalioje šeimoje. Prieš Pirmąjį pasaulinį karą su tėvais grįžo į Lietuvą. 1925 m. baigė Marijampolės mokytojų seminariją, kur pas J. Bendorių ir Brauną mokėsi muzikos, vadovavo Marijampolės ateitininkų ir pavasarininkų chorams. 1925–1928 m. Klaipėdos muzikos mokykloje studijavo dainavimą ir kompoziciją, kartu mokytojavo Kretingoje, Pagėgiuose, vadovavo moksleivių ir bažnytiniams chorams, dalyvavo 1927 m. Klaipėdos krašto dainų šventėje ir buvo jos dirigentas. 1928–1932 m. studijavo Vytauto Didžiojo universiteto Matematikos-gamtos fakultete. 1933 m. vėl grįžo į Pagėgius, vadovavo bažnyčios chorui, buvo gimnazijos direktoriaus pavaduotojas ir mokytojas. 1939–1944 m. Marijampolės Rygiškių Jono gimnazijos pedagogas ir vicedirektorius, aktyvus miesto muzikinio gyvenimo organizatorius. 1944 m. pasitraukęs į Vokietiją, subūrė ir mokė Uchtės lietuvių stovyklos chorą, buvo lietuvių gimnazijos direktorius. Emigravęs į Australiją, nuo 1957 m. iki mirties vadovavo Sidnėjaus lietuvių chorui „Daina“. 1958 m. pamaldose Vasario 16-osios garbei pirmą kartą atliko G. Zanglo „Šv. Liudviko Mišias“ St. Mary’s katedroje. 1958 m. lapkričio 25 d. „Daina“ koncertavo Police Boys Club salėje Newtowne. Dainavo per televiziją, kariuomenės įgulai, gimnazijoje, giedojo bažnyčiose, koncertavo su estų ir latvių chorais.

Nuo 1958 m. K. Kavaliauskas dėstė matematiką vienoje iš Sidnėjaus gimnazijų, su P. G. Riley parengė matematikos vadovėlį V klasei (1966 m.).

Nuo 1960 m. buvo Australijos krašto LB Kultūros tarybos narys, o 1964–1966 m. pirmininkas. Prisidėjo prie 1960 m. Sidnėjuje įvykusios Australijos lietuvių 1-osios dainų šventės rengimo, muzikos plokštelių leidybos.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Leonas Kaulinis

**Leonas Kaulinis** (1917 m. sausio 16 d. Petrapilyje, Rusija – 1987 m. liepos 22 d. Filadelfijoje, PA – JAV), muzikos mokytojas ir chorvedys. Brolis Vincas Kaulinis (1912–1949), Lietuvos partizanas.

## Biografija

Baigęs Utenos gimnaziją, 1937–1940 mokėsi karo mokykloje Kaune, bet, jausdamas didelį potraukį muzikai, 1941–1944 mokėsi Vilniaus muzikos mokykloje. 1944 pasitraukęs į Vokietiją, muzikos studijas tęsė pas privačius pedagogus bei Augsburgo konservatorijoje. 1947 buvo priimtas į Müncheno muzikos akademiją, bet dėl ligos jos nebaigė. 1946–1947 Dillingeno lietuvių stovyklos muzikos mokytojas ir moksleivių choro vadovas. 1949 emigravo į JAV ir iškart įsijungė į muzikinę veiklą. 1950 Filadelfijoje subūrė vokalinį vyrų oktetą, o 1951 ir moterų. Netrukus šie ansambliai išaugo į mišrųjį chorą, kuriam L. Kaulinis su pertrauka vadovavo iki 1978 metų. Prie choro prisijungė šokėjai ir vaidintojai, susidarė 80 dalyvių meno ansamblis. Vėliau liko 45 dalyvių mišrusis choras ir vyrų choro grupė, bet dainininkų skaičius vis mažėjo. 1967 kolektyvas pasivadino Philadelphijos „Vilties“ choro vardu. Sekmadieniais choras giedodavo Šv. Andriejaus lietuvių parapijos bažnyčioje, surengė apie 125 koncertus, dainavo per radiją, išleido keletą plokštelių, priklausė chorų sąjungai „Singing City“. Kolektyvas dalyvavo 1964 Pasaulinės parodos Niujorke Lietuvių dienos programoje, 1961, 1966, 1971 ir 1978 JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėse Čikagoje ir Toronte. 1971 m. gegužės 15 d. choro 20-mečio jubiliejiniame koncerte buvo atlikta B. Budriūno kantata „Lietuvos šviesos keliu". Chorui talkino jo dukra Anelė Kaulinytė – pianistė ir pedagogė.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Nadežda Kazakauskienė

**Nadežda Kazakauskienė** (1926 m. lapkričio 8 d. Leningrade – 2009 m. kovo 9 d. Vilniuje) – choro dirigentė ir pedagogė.

## Biografija

Antrojo pasaulinio karo metais dirbo ligoninės chirurgijos skyriuje medicinos sesele. 1945–1949 m. choro dirigavimo mokėsi Leningrado N. Rimskio-Korsakovo muzikos technikume (dėst. E. Kudriavceva), 1949–1954 m. choro dirigavimo studijas tęsė Leningrado N. Rimskio-Korsakovo konservatorijoje (prof. A. Jegorovo klasė). Konservatoriją baigusi aukso medaliu, 1954–1957 m. pas tą patį profesorių tobulinosi aspirantūroje.

1957–1963 m. Novosibirsko (Rusija) M. Glinkos konservatorijos Choro dirigavimo katedros vedėja ir dėstytoja, vadovavo filharmonijos akademinei kapelai ir Meno darbuotojų namų vaikų chorui. Su filharmonijos choru parengė G. Sviridovo „Patetinę oratoriją“, W. A. Mozarto „Requiem“, P. Čaikovskio kantatą „Maskva", L. van Beethoveno Fantaziją c – moll fortepijonui ir chorui, Devintosios simfonijos finalą. Koncertų surengė didžiuosiuose Sibiro miestuose, Maskvoje ir Bulgarijoje.

Nuo 1964 m. rudens Lietuvos valstybinės konservatorijos Choro dirigavimo katedros vyr. dėstytoja, nuo 1969 m. e. doc. pareigas, nuo 1988 m. Lietuvos muzikos akademijos docentė. Daug metų lygia greta choro dirigavimą dėstė ir Vilniaus M. K. Čiurlionio vidurinėje meno mokykloje (menų gimnazijoje), 1976–1977 m. buvo šios mokyklos choro dirigavimo metodinės komisijos pirmininkė.

Pedagogė išugdė per 80 jaunųjų choro dirigentų, parašė ir paskelbė mokslo metodinių darbų: „Choro dirigavimo dėstymo metodika“ (1958, rusų kalba), „Choro dirigavimo dėstymo metodika“ (1967), „Chorinio dirigavimo kurso programa“ bendraautorė (1968), „Chorinio dirigavimo dėstymo metodikos pagrindai" (1987).

Be pedagoginio darbo, N. Kazakauskienė daug metų vadovavo Šalčininkų rajoninių kultūros namų mišriajam chorui, jį konsultavo, parengė rajono dainų šventėms ir 1975 m. respublikinei dainų šventei Vilniuje. Buvo respublikinių dainų švenčių konsultantė, choro dirigavimo valstybinių egzamnų komisijų pirmininkė ir narė.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Julius Kazėnas

**Julius Kazėnas** (1913 m. balandžio 12 d. Pasvalyje – 1998 m. liepos 8 d. Floridoje, JAV) – dainininkas, pedagogas, chorvedys.

## Biografija

Muzikos mokėsi pas vargonininką Petraitį, baigė Panevėžio kurijos vargonininkų kursus. Grojo Pasvalio pučiamųjų orkestre, vėliau buvo jo kapelmeisteris. Apie trejus metus giedojo Kauno Įgulos bažnyčios chore. 1941–1944 m. mokėsi dainuoti Vilniaus muzikos mokykloje pas Stepą Sodeiką. 1942–1944 m. – Vilniaus operos solistas, sukūrė nedidelius vaidmenis Džiuzepės Verdi operoje „Rigoletto“, Šarlio Guno „Romeo ir Džiuljeta“, Žoržo Bizė „Karmen“ ir kituose veikaluose.

1944 m. pasitraukė į Vokietiją, dvejus metus dainavimą studijavo Štutgarto aukštojoje muzikos mokykloje. 1947–1948 m. – M. K. Čiurlionio meno ansamblio chormeisteris. Buvo gavęs pasiūlymą dainuoti Štutgarto operoje, bet 1949 m. išvyko į JAV.

Apsigyvenęs Klyvlende, studijas tęsė miesto muzikos mokykloje, pradėjo vadovauti vokaliniams ansambliams ir chorams. 1949–1950 m. vadovavo Bostono vyrų vokaliniam kvartetui, 1950 m. Klyvlende subūrė „Ąžuolų„
“ vokalinį oktetą ir surengė koncertų.

Daugiau kaip dešimt metų buvo vyskupo Motiejaus Valančiaus ir Šv. Juozapo lituanistinės mokyklos muzikos mokytojas ir chorų vadovas. 1972–1979 m. sėkmingai vadovavo Klyvlendo „Ramovėnų" vyrų chorui. Jį išmokė per 50 dainų ir 15 giesmių. Choras (20 dalyvių) surengė apie 50 koncertų JAV ir Kanadoje, dalyvavo 1978 m. 5-ojoje lietuvių dainų šventėje Toronte.

Harmonizavo lietuvių liaudies dainų, sukūrė dainų vaikų, vyrų ir mišriajam chorams, kūrinių akordeonui. Išleido karinių dainų plokštelę „Kur dangus ugnimi liepsnoja“. Dirbo įvairių kūrybinių organizacijų valdybose. Jo sūnus Bronius Kazėnas taip pat muzikas – dirigentas ir dainininkas.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Bronius Kazėnas

:*Apie politiką skaitykite str. [[Bronius Kazėnas (1954)]]*
**Bronius Kazėnas** (g. 1954 m. birželio 7 d. Klyvlende, JAV) – dirigentas ir dainininkas (tenoras), chorvedžio ir dainininko Juliaus Kazėno sūnus.

## Biografija

Iš mažens pamėgęs muziką, pradžioje jos mokėsi pas tėvą, o vėliau lankė Tred Waringo muzikos studiją. Baigęs Šv. Juozapo mokyklą ir Šv. Kazimiero aukštesniąją lituanistinę mokyklą, 1972–1976 m. Clevelando valstybiniame universitete studijavo muzikos pedagogiką ir įgijo bakalauro laipsnį. Suorganizavo ir 1974–1976 m. vadovavo 80 dalyvių studentų mišriajam chorui.

Nuo 1975 m. mokytojavo St. Rose mokykloje, tobulinosi dirigentų kursuose Filadelfijoje, kur jam teko diriguoti chorui ir simfoniniam orkestrui. Gavęs stipendiją, 1976–1978 m. studijavo chorvedybą ir dainavimą Cincinnati, OH, universitete ir įgijo dirigento magistro laipsnį. Mokslus baigė gerai, buvo apdovanotas auksinės lyros ženkleliu ir pakeltas į „Guests of Honor“.

1978–1980 m. dainavimo mokytojas Fort Thomaso, KY, mokykloje. 1981–1982 m. Cincinnati universiteto vyrų Glee Club direktorius, nuo 1982 m. Denisono, OH, ir Kento, OH, universitetų chorų direktorius. Dirigavo Philadelphijos „Singers and Concerto Soloists“, buvo New World plokštelių leidėjo asistentas ir muzikos direktorius.

Didelę praktiką įgijo būdamas dr. Riverso asistentu. Dirigentui Robertui Shaw padėjo parengti chorus išvykoms į Europą, dirigavo Kento universiteto simfoniniam orkestrui ir chorui. Kaip solistas dainavo su Cincinnati simfoniniu orkestru ir chorais, koncertavo Šveicarijoje, Prancūzijoje, Rusijoje, Lenkijoje, Anglijoje, Belgijoje, Portugalijoje. Yra atlikęs solo partijų daugelyje muzikinių veikalų.

1985 m. birželio 9 d. apgynė muzikos daktaro disertaciją. 1986 m. kaip solistas debiutavo G. Rossini operoje „Vilius Telis“ Čikagos lietuvių operoje. 1989 m. balandžio 29 d. – 1989 m. balandžio 30 d. dirigavo Lietuvių operoje G. Verdi operą „Trubadūras“. 1987–1989 m. M. K. Čiurlionio meno ansamblio meno vadovas ir dirigentas.

Yra muzikinio veikalo „Kūrėjai“ bendraautoris, skaitęs nemaža paskaitų, pelnęs diplomų ir stipendijų. Priklauso lietuvių ir amerikiečių profesionalų įvairioms muzikų organizacijoms. 1984 m. 7-osios lietuvių tautinių šokių šventės Coliseum, Richfielde, OH, muzikos tvarkytojas ir dirigentas. Padėjo tėvui mokyti „Ramovėnų“ vyrų chorą Klyvlende, vėliau Saint Petersburge, FL, lietuvių choro vadovas.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Alfonsas Kazlauskas

**Alfonsas Kazlauskas** (g. 1937 m. spalio 30 d. Panemunės k. (Šakių raj.)) – muzikos mokytojas ir chorvedys.

## Biografija

Pirmąsias muzikos žinias gavo iš tėvo vargonininko ir muzikos mokytojo. Baigęs Kazlų Rūdos vidurinę mokyklą, 1957–1961 m. muziką studijavo Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute (diriguoti mokė Antanas Jozėnas). Kurį laiką choro dirigavimą dar studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (prof. Konrado Kavecko klasė).

Nuo 1961 m. rudens – Kauno 22-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, moksleivių choro vadovas. 1964–1966 m. – Kauno vaikų muzikos mokyklos akompaniatorius.

Nuo 1962 m. – Kauno profsąjungų kultūros rūmų berniukų choro „Varpelis“ chormeisteris, 1979–1983 m. – meno vadovas ir dirigentas. Toliau plėtojo kolektyvo kūrybinį ir koncertinį gyvenimą; be daugelio klasikinių ir šiuolaikinių kūrinių, 1981 m. birželio 5 d. Kauno filharmonijoje berniukai atliko V. A. Mocarto Mišias C-dur. „Varpelį“ A. Kazlauskas parengė 1980 m. respublikinei dainų šventei – konkurse pelnė antrąją vietą, Baltijos respublikų berniukų chorų 1981 m. sąskrydžiui Tartu, 1982 m. berniukų chorų šventei Kaune. 1982 m. respublikiniame chorų konkurse „Dainuoja darbo Lietuva“ berniukai laimėjo antrąją vietą. Jie koncertavo Kaune, Vilniuje, Klaipėdoje, Palangoje, 1982 m. – Rygoje ir Veimare (Vokietija), dalyvavo kompozitoriaus Viktoro Kuprevičiaus gimimo 80-ųjų metinių minėjimo jubiliejiniame koncerte (1981 m. sausio 26 d.).

1963–1966 m. chorvedys buvo Kauno 3-osios ligoninės moterų choro vadovas, 1969–1971 m. – mišriojo choro „Kauno audiniai“ meno vadovas ir dirigentas. Kolektyvą parengė 1970 m. respublikinei dainų šventei, surengė keletą koncertų, su juo lankėsi Bulgarijoje. Kurį laiką vadovavo Kauno mokytojų mišriajam chorui, buvo Kauno politechnikos instituto studentų dainų ir šokių ansamblio „Nemunas“ ir „Jaunystė“ mišriojo choro chormeisteris, Juozo Naujalio meno vidurinės mokyklos akompaniatorius.

1984–1992 m. – Lietuvos žemės ūkio akademijos studentų mišriojo choro „Daina“ meno vadovas ir dirigentas. Chorą išmokė nemaža įvairių kūrinių, dažnai koncertavo, parengė 1985 m. respublikinei dainų šventei, 1990 m. – Lietuvos tautinei dainų šventei, 1988 m. – Baltijos respublikų studentų dainų šventei „Gaudeamus-X“ Vilniuje ir 1991 m. „Gaudeamus-XI“ – Rygoje, koncertavo Lenkijoje ir Bulgarijoje. Chorą tada lankė apie 50 merginų ir 26 vaikinai. Be chorų, chorvedys apie 10 metų vadovavo Lietuvos veterinarijos akademijos moterų ir vyrų vokaliniams ansambliams ir kitiems Kauno miesto meno mėgėjų kolektyvams.

A. Kazlauskas – Kauno miesto dainų švenčių dirigentas, 1981 m. – Baltijos respublikų berniukų chorų sąskrydžio Tartu (Estija) ir 1991 m. – Baltijos studentų dainų šventės „Gaudeamus-XI“ Rygoje (Liepojoje) dirigentas.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Jūratė Kazimierėnaitė

**Jūratė Kazimierėnaitė** (1942 m. sausio 2 d. Lukiškės k., Švenčionių r.), chorvedė ir pedagogė.

## Biografija

1959 baigusi Švenčionių 1-ąją vidurinę mokyklą, 1960–1961 mokėsi vienerių metų chorvedžių kursuose Švenčionių muzikos mokykloje. 1962–1967 choro dirigavimo mokėsi neakivaizdiniu būdu Vilniaus J. Tallat-Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. E. Gureckytė). 1967–1973 neakivaizdiniu būdu choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. K. Griauzdės klasė).

1962–1965 vadovavo Strūnaičio kaimo kultūros namų mišriajam chorui, 1966–1969 dėstė muziką ir dainavimą Švenčionėlių vidurinėje mokykloje – internate, vadovavo dviem moksleivių chorams. 1969–1992 muzikos ir dainavimo mokytoja Švenčionių Z. Žemaičio vidurinėje mokykloje, vaikų ir vyresniųjų klasių merginų chorų vadovė. Jaunučių chorą parengė 1977 respublikinei moksleivių dainų šventei, o jaunių chorą 1985 respublikinei dainų šventei. 1985 mokykloje įkūrus vaikų dainų ir šokių ansamblį, buvo šio kolektyvo choro vadovė. Su jaunučių choru 1987 respublikinės moksleivių dainų šventės konkurse laimėjo antrąją vietą. 1974–1978 vadovavo Švenčionių kultūros namų mišriajam chorui, su kuriuo 1978 koncertavo Bulgarijoje. 1979 šio choro pagrindu kultūros namuose įkūrus dainų ir šokių ansamblį „Aukštaitija", visą dešimtmetį buvo ansamblio choro vadovė. Ansamblis surengė daug koncertų Lietuvoje ir užsienyje: 1979 Užkaukazės respublikose, 1981 Čekoslovakijoje, 1983 Vokietijoje, 1984 Lenkijoje, 1985 Ukrainoje ir Rusijoje, 1986 Vengrijoje, dalyvavo respublikinėse dainų šventėse. 1992 subūrė vaikų chorą, kuris trejus metus giedojo Švenčionių bažnyčioje per vakarines pamaldas. 1992 išrinkta Švenčionių rajono valdytojo pavaduotoja – kultūros ir švietimo skyriaus vedėja, nuo 1995 rajono švietimo skyriaus vedėja, dirigavo rajoninėse dainų šventėse. 1984 ji apdovanota Kultūros žymūno ženklu.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.