Transi

**Transi** (iš lotynų k. 'perėjimas'), arba *lavono kapas* () – vėlyvaisiais viduramžiais Europoje įsivyravęs antkapinių paminklų puošybos stilius. Jei realūs kilmingųjų antkapiniai paminklai vaizdavo velionį su jo prabangą demonstruojančiomis regalijomis, tai transi tradicijos paminkluose kūnas dažniausiai skeletas – nuogas ar kiek pridengtas irstančių drabužių liekanų, o tai simbolizavo visų lygybę prieš mirtį.

## Istorija

Įprastai ant kilmingųjų kapų buvo įrengiami klasikiniai antkapiniai paminklai su pastatomomis ar paguldomomis, artimomis natūraliam dydžiui, akmeninėmis velionio figūromis. Vėlyvajame viduramžių periode pradėti naujai statyti transi stiliaus paminklai, kurie siejosi su viduramžiška mirties simbolika. Vyravo vieša nuomonė, kad fizinis kūnas tebuvo skirtas laikinai žemėje priglausti sielą, tad mirtis ir tam tikras perėjimas (iš čia ir „transi“ sąvoka) – neišvengiama lemtis, procesas, kurio metu kūnas, kaip ir bet kokie žemiški turtai, praranda savo prasmę. Lavonų antkapių stilius buvo artimas epochos simbolikai, kuri įkūnyta mirties šokio („Danse Macabre“), mirties pergalės vaizdiniuose, tuometinėje mirtį ir 
pomirtinį gyvenimą vaizdavusioje tautosakoje. Daugelio tyrinėtojų nuomone,  transi paskirtis siejosi su  *[[memento mori]]* (priminti gyviesiems apie mirtes neišvengiamumą), nes mirties galybę tuomet demonstravo siautėjusios maro epidemijos, niokojantys karai. 
 
Pirmą kartą tokie antkapiai pasirodė  XIV a. pabaigoje kai kuriuose Šiaurės Europos regionuose. Priklausomai nuo regiono, tai galėjo  būti figūra, visiškai suvystyta į calūną, skeletas, padengtas odos liekanomis, yrantis lavonas su kyšančiais viduriais arba padengtas rupūžėmis ir gyvatėmis. Anglijoje buvo priimta vaizduoti sudžiūvusius kūnus, o Austrijoje ir Vokietijoje vyravo gyvatės ir rupūžės, Prancūzijoje, Burgundijoje ir Škotijoje – suvystytos figūros. Prancūzų skulptoriai neretai kūrė kirmėlių išėstų kūnų pavidalo statulas. XVI a. Prancūzijoje atsirado dar vienas vaizdavimo būdas - nuogas kūnas tik kelios valandos po mirties. 
Transi galėjo būti išdėstyti antkapyje įvairiais būdais. Kai kuriais atvejais jie galėjo būti įkomponuoti antkapinėje plokštėje, būti reljefo dalimi. Transi galėjo papildyti aukščiau esanti nedidelė figūra – besimeldžianti siela. Buvo paplitusios ir sudėtingos antkapių skulptūrinės kompozicijos - natūralaus dydžio transi skulptūros buvo derinamos su skulptūriniu gyvo žmogaus įvaizdžiu. 

## Galerija


Trazegnies 050911 (41).JPG|Gulsčio paminklo reljefo fragmentas. Belgija, 1550 m.
Boussu JPG00a.jpg|„Kirmėlių išgraužta“ gulinti figūra. Belgija, XVI a.
Cadaver stone in St. Peter's churchyard, Drogheda, Ireland.jpg|„Lavonų“ antkapis šventoriaus sienoje. Airija, XVI a.
Dijon fine arts museum mg 1598.jpg|Transi stiliaus stovinti skulptūra muziejuje Prancūzijoje
Bishop Fleming's tomb - geograph.org.uk - 241007.jpg|Antkapinis paminklas su gyvo ir mirusio žmogaus skulptūromis. Anglija, 1431 m.
Cadaver tomb, Tewkesbury Abbey - geograph.org.uk - 1415860.jpg|Antkapis. Anglija, 1539 m. 


## Bibliografija

* Kathleen R. Cohen, ''Metamorphosis of a Death Symbol: The Transi Tomb in the Late Middle Ages and the Renaissance'', University of California Press , 

## Šaltiniai