open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Raphaël Varane

**Rafaelis Varanas** (; g. 1993 m. balandžio 25 d.) – Prancūzijos rinktinės futbolininkas, žaidžiantis gynėjo pozicijoje, šiuo metu atstovauja Madrido Real klubui.

Savo karjerą pradėjo „Lens“ profesionaliame futbolo klube, būtent ten jį pastebėjo „Madrido Real“. Dabar Rafaelis Varanas yra pagrindinis centro gynėjas klube.

## Dalyvavimas čempionatuose

|}

## Laimėjimai
;Real Madrid
* La Liga: 2011–12, 2016–17, 2019–20 m.
* Copa del Rey: 2013–14 m.
* Supercopa de España: 2012, 2017, 2019–20 m.
* UEFA Čempionų lyga: 2013–14, 2015–16, 2016–17, 2017–18 m.
* UEFA supertaurė: 2014, 2016, 2017 m.
* FIFA Pasaulio futbolo klubų taurė: 2014, 2016, 2017, 2018 m.
;
* Pasaulio futbolo čempionatas: 2018 m., sidabras – 2022 m.
* UEFA Tautų lyga: 2020–21 m.

## Išnašos

## Nuorodos
*
Jamal Jumá

**Džamalis Džuma Kazimas** (; g. 1956 m.) – iš Irako kilęs arabų poetas, literatūrologas, vertėjas. Kopenhagos universiteto daktaras (semitų literatūroje), Vilniaus universiteto Orientalistikos centro arabų literatūros dėstytojas.

Gimė Bagdade. Bakalauro studijas baigė Basros universitete, įgijo arabų literatūros specialisto išsilavinimą. 1984 m. išvyko į Daniją, kur studijavo Kopenhagos universitete. Vėliau atvyko dėstyti arabų kalbos ir literatūros į Vilnių.

Džamalis Džuma išleido keletą savo poezijos rinkinių, kurie buvo išversti ir į užsienio kalbas (anglų, danų, ispanų, persų, turkų, graikų, švedų ir kt.). Jis redagavo ir išleido viduramžių arabų erotinius tekstus „Kvepiantis sodas“, „Širdžių pasivaikščiojimas“, „Uždraustieji tekstai“. Šie jo leidiniai susilaukė musulmonų pasipiktinimo ir buvo uždrausti visose Arabų šalyse. Džuma taip pat išvertė į arabų kalbą danų poetų Jens Fink-Jensen, Johannes Vilhelm Jensen, Janus Kodal, Niels Lyngsø, Bo Green Jensen darbų.

Žymus britų kompozitorius Michael Nyman sukūrė muziką keletui Džamalio Džuma eilėraščių iš rinkinio „Pasisveikinimas naktyje“. 2007 m. šią kompoziciją Barbakano rūmuose Londone pristatė BBC simfoninis choras ir BBC simfoninis orkestras.

## Bibliografija
* *Knygų knyga* (1990 m.)
* *Pasisveikinimas tamsoje* (1995 m.)
* *Naktibaldos dienoraštis* (1998 m.)
* *Akimirkos su Miro* (2012 m.)
* *Garso barjero pramušimas* (*khtiraq hadžiz al-saw*, 2013 m.)

;Vertimai į arabų kalbą:
* Johannes V. Jensen *Karaliaus krytis* (romanas, 2009 m.)
* Niels Lyngsø *Devyni eilėraščiai degančiai bibliotekai* (eilėraščiai, 2009 m.)
* *Čigonų poezija* (eilėraščiai, 2008 m.)
* Bo Green Jensen *Didžioji epocha* (eilėraščiai, 2007 m.)
* Janus Kodal *Ingenting Mestre* (eilėraščiai, 2000 m.)
* Jens Fink-Jensen *Arti atstumo* (eilėraščiai, 1999 m.)
* Orhan Veli *Ši Žemė, šis medis, šios žvaigždės* (eilėraščiai, 1998 m.)

## Šaltiniai
Mario Primorac

**Mario Primoracas** (g. 1961 m. spalio 3 d.) – Bosnijos ir Hercegovinos krepšinio treneris, nuo 2013 m. rugsėjo 1 d. trumpai vadovavęs Alytaus „Dzūkijos“ komandai. Tris pirmas LKL varžybas komandai pralaimėjus dideliais skirtumais, vyr. treneris buvo atleistas ir išvyko dirbti į gimtinę.

## Biografija
Mario Primoracas anksčiau buvo krepšininkas, gynė Jugoslavijos bei Bosnijos ir Hercegovinos rinktinių garbę. 1989 metais su Jugoslavijos krepšinio rinktine tapo Europos čempionu. Didžiąją karjeros dalį rungtyniavo Sarajevo „Bosna“, su kuria 1983 metais tapo Jugoslavijos čempionu, ir Berlyno „Alba“, su kuria tapo Vokietijos pirmenybių vicečempionu, ekipose. Pradėjęs trenerio karjerą dirbo su įvairiais klubais, tarp jų – Sarajevo „Bosna“ ir Mariboro „Maribor“.

## Šaltiniai
Edvardavo dvaras

**Edvardavas** – buvęs palivarkas šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, 3 km į pietvakarius nuo Salantų, Klecininkuose (Imbarės seniūnija), prie kelio  ir Pestupio upelio.

## Etimologija
Pavadinimas kilo iš asmenvardžio  (). Rašytiniuose šaltiniuose rašomas , , . 

## Istorija
Įkurtas XIX a. pr. Barzdžių kaimo žemės šiaurės rytiniame pakraštyje. Palivarkas buvo skirtas grafų Šuazelių-Gufjė giminės Platelių dvarui priklausančiam Barzdžių kaimui ir užusieniui administruoti. Jame baudžiaviniai valstiečiai ėjo lažą, mokėjo nustatytą duoklę, atlikinėjo įvairias prievoles. Palivarką administravo Platelių dvaro savininkų skiriamas ūkvedys.

Po baudžiavos panaikinimo ir 1861 m. žemės reformos, palivarką savininkai išnuomuojo. Nuo XX a. pr. jis vadinamas dvaru, kurį XX a. 2–3 dešimtmetyje įsigijo Plungės pirklys M. Olšvangas, turėjęs nekilnojamojo turto Kretingoje ir jos apylinkėse.  

1866 m. palivarke buvo 1 kiemas, 1923 m. – 1 ūkis ir 11 gyventojų. Vykdant Lietuvos žemės reformą, dvaras išparceliuotas, savininkui palikta sodyba su jai priklausančiu sklypu, o žemės perteklius perduotas Klecininkų kaimui.

1935 m. sodyba tebesivadino Edvardavo dvaru ir sudarė atskirą teritorinį vienetą, o vėliau priskirta Klecininkų kaimui.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Borisas Bruckus

**Borisas Bruckus** () (1874 m. spalio 3 d. Palangoje, Rusijos imperija – 1938 m. gruodžio 7 d. Jeruzalėje, Britų Palestina) – ekonomistas, statistikas, agronomas, publicistas, tarpukario Lietuvos politiko Juliaus Bruckaus brolis.

## Biografija
Gimė 1874 m. spalio 3 d. Palangoje. 1891 m. aukso medaliu baigė gimnaziją Maskvoje. 1892 m. įstojo į Varšuvos universiteto medicinos fakultetą. Po trečio kurso perėjo mokytis agronomijos į Pulavų žemės ūkio institutą, kurį baigė 1898 metais. 1898–1908 m. rinko ir spausdino įvairius statistinius leidinius apie žydų gyvenimą vakarų Rusijos imperijos gubernijose. 1908 m. pradėjo dėstyti Sankt Peterburgo žemės ūkio institute. Rašė įvairius straipsnius apie Rusijos imperijos žemės ūkį, rinko ir spausdino statistinius duomenis.

Po revoliucijos Rusijoje, 1922 m. emigravo į Vokietiją, kur dėstė žemės ūkio institute Berlyne bei dėstydavo paskaitas žydų universitete Vilniuje. Hitleriui paėmus valdžią Vokietijoje, 1932 m. išvyko gyventi į Paryžių, o 1936 m. – į Jeruzalę. Čia jis pradėjo profesoriauti Hebrajų universitete. Savo mokslo darbuose daugiausia nagrinėjo žemės ūkio ekonomikos problemas, nemažai darbų skyrė sovietų ekonomikos analizei, įrodinėjo socialistinės planinės ekonomikos neefektyvumą.

## Darbai
* О методах еврейской колонизации, 1899;
* Профессиональный состав еврейского населения в России, 1908
* Еврейские земледельческие поселения Екатеринославской губернии, 1913
* Очерк аграрной политики иностранных государств и России, 1918;
* Проблемы народного хозяйства при социалистическом строе (статьи в журн. Экономист, П., № 1-3, 1922);
* Аграрный вопрос и аграрная политика, 7 leidiniai išleisti tarp 1922 ir 1960 metų;
* Социалистическое хозяйство : теоретические мысли по поводу русского опыта, 8 leidiniai išleisti tarp 1923 ir 1999 metų;
* Экономия сельского хозяйства, 1924;
* Agrarentwicklung und Agrarrevolution in Russland, 1925;
* Die lehren des marxismus im lichte der russischen revolution, 1928;
* Die getreidewirtschaft in den trockengebieten Russlands, stand und aussichten, 1932;
* Der fünfjahresplan und seine erfüllung, 1932;
* Economic planning in Soviet Russia, 17 leidiniai išleisti tarp 1935 ir 2001 metų;
* U.R.S.S. : terrain d’expériences économiques, 1937.

## Nuorodos
* Biografija I (rus.);
* Biografija II (rus.).

## Literatūra
* Рогалина Н. В. Борис Бруцкус – историк народного хозяйства России / Рогалина Нина Львовна; Кол.авт. Московский государственный университет им. М. В. Ломоносова. Исторический факультет. – М.: Московские учебники, 1998. – 191 с. – ISBN 5-7853-0053-2
* Каган В. Борис Бруцкус: учёный и правозащитник // Евреи в культуре русского зарубежья: Сб. ст., публ., мемуаров и эссе. 1919–1939 гг. – Вып.1. – С. 476–484.

## Šaltiniai
Hendrick Goltzius

**Hendrikas Golcijus** (, 1558 – 1617 m. sausio 1 d.) – Nyderlandų grafikas, tapytojas, leidėjas. Vienas žymiausių XVI a. pabaigos graverių.

## Biografija

Hendrikas Golcijus gimė 1558 m. Miulbrachte prie Venlo. Jo senelis ir prosenelis buvo dailininkai, tėvas − vitražų tapytojas. Vaikystėje meno jį apmokė tėvas, po to graviravimo ant vario − Dirck Volckertszoon Coornhert, paskui kurį 1577 m. Golcijus persikraustė į Harlemą.  Vaikystėje Golcijus nusidegino dešinę ranką, kurios pirštų beveik nebevaldė. 1578 m. jis įsteigė savas graviūrų dirbtuves. 1579 m. jis vedė pasiturinčią našlę, kuri jam padėjo vystyti verslą. Iki 1582 m. jis leido graviūras pas Philips Galle, 1582 m. įsteigė savo leidybos verslą. Hendriką Gocijų išgarsino serija manieristinių graviūrų, išleistų 1585-89 metais. Jų stilistika buvo įtakota Nyderlandų dailininko Bartholomeus Spranger, kurio įtaką į Harlemą atnešė dailininkas Karel van Mander. 1590-91 m. Henrikas Golcijus keliavo į Italiją. Sakoma, kad jis buvo toks žymus, kad keliavo inkognito, slėpdamas sužalotąją ranką. Italijoje Golcijus buvo paveiktas Mikelandželo ir Rafaelio freskų Romoje. Jam įtakos padarė antikinis menas. Vėlesniems Golcijaus darbams būdingos labiau klasicistinės tendencijos. Apie 1600 m. Golcijus buvo žymiausiu grafiku Europoje, jam darbų užsakinėjo imperatorius Rudolfas II.  

Po 1600 m. Golcijus metė graviūras ir perėjo prie tapybos. Manoma, kad tai lėmė suprastėjęs Golcijaus regėjimas dėl nuolatinio įtempto raižytojo darbo. Be to, tuo metu vyravo nuomonė, kad tapyba yra kur kas pranašesnis menas už raižinius. Savo tapyboje Golcijus taip ir nepriartėjo prie tų aukštumų, kurias buvo pasiekęs graviūrose. Hendrikas Golcijus mirė 1617 m. sausio 1 d. Harleme. Jo kūrybinį palikimą sudaro apie 50 paveikslų, 500 piešinių, keliolika šimtų graviūrų, neskaitant dar didesnio jų kiekio, kurias atliko jo dirbtuvių pagalbininkai.

## Darbų galerija


Vaizdas:Hendrick Goltzius 018.jpg| „Titas Manlijus“ (1586)
Vaizdas:Hendrick Goltzius 020.jpg| „Publijus Horacijus“ (1586)
Vaizdas:Hendrick Goltzius - Phaethon from the Four Disgracers series - Google Art Project.jpg| „Faetonas“ (1588)
Vaizdas:Jupiter Assuming the Form of Diana in Order to Seduce Callisto LACMA M.83.119.5.jpg| „Jupiteris, pasivertęs Diana, prieš Kalistonę“ (1590)
Vaizdas:Goltzius Minerva.jpg| „Minerva“ (1596)
Vaizdas:Hendrick Goltzius - Juno (from the Four Deities) - Google Art Project.jpg| „Junonė“ (1596)
Vaizdas:Hendrick Goltzius - Pieta - Google Art Project.jpg| „Pieta“ (1596)
Vaizdas:Hendrick Goltzius Saturn ubs G 0892 II.jpg| „Saturnas“ (apie 1600)
Vaizdas:Hendrick Goltzius 022.jpg| „Mieganti Danajė“ (1603, Apygardos meno muziejus, Los Andželas)
Vaizdas:Lot en zijn dochters Rijksmuseum SK-A-4866.jpeg| „Lotas ir jo dukterys“ (1616, Amsterdamo valstybinis muziejus)


## Išnašos

## Nuorodos

* Hendrick Goltzius WGA tinklalapyje
* Hendrick Goltzius Encyclopaedia Britannica tinklalapyje
Gianluca Bezzina

**Džanluka Bezina** (*Gianluca Bezzina*, g. 1989 m. lapkričio 9 d.) – Maltos gydytojas ir dainininkas, kuris atstovavo Maltai 2013 m. Eurovizijoje Malmėje, Švedijoje.

## Karjera

### 2013 m. Eurovizijos dainų konkursas

Bezina laimėjo Maltos nacionalinę atranką atstovauti Maltai 2013 m. Eurovizijoje Malmėje, Švedijoje, su daina „Tomorrow“. Tai buvo jo pirmasis dalyvavimas šioje atrankoje. Po to, kai jis laimėjo atranką, Džanluka pareiškė, kad jis buvo labai nustebęs, kad laimėjo konkursą.

Bezina užėmė 4 vietą Eurovizijos pusfinalyje su 118 taškų. Tai jam padėjo dalyvauti konkurso finale, kuris vyko gegužės 18 dieną. Finale Bezina užėmė 8 vietą su 120 taškų. Taškus Maltai skyrė 22 iš 38 valstybių.

## Diskografija

### Singlai
* 2013 – Tomorrow

## Nuorodos

* Gianluca Bezzina — „Tomorrow“ (vaizdo klipas)

|-
Simon Mathew

**Simon Mathew** (g. 1984 m. gegužės 17 d.) – Danijos pop dainininkas. Jis yra teen-pop dainininkų Rebekka Mathew ir Sabina Mathew brolis. Mathew laimėjo Danijos *Melodi Grand Prix 2008* ir atstovavo Danijai 2008 m. Eurovizijos dainų konkurse su daina „All Night Long“. Jis finale užėmė 15 vietą.

## Biografija

Simon pradėjo savo muzikinę karjerą su savo pirmuoju soliniu albumu, išleistu 2005 metais. Savo stilių muzikantas vadina „melodinguoju roku“. Singlas „These Arms“ užėmė pirmąją vietą Danijos topuose ir išbuvo penkias savaites. Kitas singlas – „Dreamer“ taip pat užėmė aukštas vietas.

Daina „All night long“ () buvo atlikta per tarptautinio konkurso „Eurovizija 2008“ antrąjį pusfinalį. Šios dainos autoriai – Jacob Launbjerg, Svend Gudiksen ir Nis Bøgvad. Pusfinalyje daina užėmė trečiąją vietą su 112 taškų, tačiau finale surinkęs tik 60 taškų, Simon Mathew liko penkioliktas.

## Diskografija

### Albumai
* 2005 – *Simon Mathew*
* 2008 – *All For Fame*

## Nuorodos

* Daina „All night long“

|-
Malena Ernman

**Sara Magdalena „Malena“ Ernman** (g. 1970 m. lapkričio 4 d.) – Švedijos operos dainininkė (mecosopranas). Ernman atstovavo Švedijai 2009 m. Eurovizijos dainų konkurse Maskvoje, Rusijoje. Ji yra Švedijos karališkosios muzikos akademijos narė.

## Diskografija

### Albumai
* 2000: *Naïve*
* 2001: *Cabaret Songs*
* 2003: *Songs in*
* 2003: *My Love*
* 2009: *La Voix du Nord*
* 2010: *Santa Lucia – En Klassisk Jul* (kalėdinis albumas)
* 2011: *Opera di Fiori*
* 2013: *I Decembertid*
* 2014: *SDS*

### Singlai
* 2009 – La voix
* 2010 – Min plats på jorden

## Nuorodos

* Oficiali svetainė 

|-
Olonkinbienas

**Olonkinbienas** () – gyvenvietė Norvegijai priklausančioje Jan Majeno saloje. Pavadinta Arkties tyrinėtojo Genadijaus Olonkino garbei. *[[de facto]]* Jan Majeno administracinis centras. Saloje esantys 18 gyventojų aptarnauja orų stebėjimo ir radijo stotis.

## Nuorodos
*INA Station at Olonkinbyen 
*View of Olonkinbyen 
*Photograph of Olonkinbyen
*Aerial view of Olonkinbyen
Ožyšas

**Òžyšas**  (, prus. *Aris*) – miestelis Pišo apskrityje, Varmijos Mozūrų vaivadijoje, Lenkijoje, tarp Saino ir Virsbinių ežerų. Valsčiaus centras.

## Žymūs gyventojai
* Kurt Sanderling (1912–2011), kompozitorius
* Wolfgang Heyda (1913–1947), povandeninio laivo vadas

## Šaltiniai
AR televizija

**AR televizija** (**AR TV**) – regioninis televizijos kanalas, transliavęs programą Kauno regionui 1994–2004 m. 

## Istorija

Įkurtas 1994 m. 1998 m. imtas transliuotas Kaunas plius TV kanalu. 

2003–2004 m. retransliuotas ir televizijos kanalas LTV2.

2004 m. kanalą nupirko „Rubicon Group“ ir šis buvo sujungtas su Vilniaus televizija. Televizijos kanalas baigė transliuoti 2004 m. spalio 10 d., kai jį pakeitė 5 kanalas.

„AR studija“ rengdavo šias laidas: „Istorija", „Vienas namuose“ (Baltijos televizija), „POP TV“ (TELE-3). Taip pat rengdavo ir „Kauno žinių“ laidas, tačiau jas retransliuodavo. 

Transliuotojas – UAB „AR studija“.

## Šaltiniai
Denbigšyras

**Denbigšyras** (; ) – sritis šiaurės rytų Velse. Pavadinta pagal istorinę Denbigšyro grafystę. Turinti iš esmės skirtingas ribas. Tai seniausia apgyvendinta Velso dalis. Neandertaliečiai srityje gyveno prieš 225 tūkstančius metų. Regione yra keletas pilių: *Denbigh Castle*, *Rhuddlan Castle*, *Ruthin Castle*, *Castell Dinas Bran* ir *Bodelwyddan Castle*.

Denbigšyro sritis buvo suformuota 1996 m. balandžio 1 d., vietinės valdžios įstatymu.

2011 m. duomenimis, srityje gyveno 93 700 gyventojų. Didžiausia gyvenvietė – Rilis. Administracinis centras – Ridinas.

## Nuorodos
* Denbigšyro srities svetainė
Flintšyras

**Flintšyras** (; ) – sritis šiaurės rytų Velse. Ribojasi su Denbigšyru, Reksamu ir Anglijos grafyste Češyru. Pavadinta pagal istorinę Flintšyro grafystę, turėjusią iš esmės skirtingas ribas. Sritį administruoja Flintšyro srities savivaldybė.

Didžiausi miestai: Kona Ki, administracinis centras Moldas, Flintas ir Holivelis.

## Nuorodos
* Flintšyro archeologinė informacija
Pukalpa

**Pukalpa** (, ) – miestas Peru rytuose, Amazonijoje, Ukajalio kairiajame krante; Ukajalio departamento centras. Yra upių uostas, Captain David Abenzur Rengifo oro uostas, plentas į Huanuką per Tingo Mariją. Verčiamasi medienos apdirbimo, maisto pramone, žvejyba; žemės ūkio regiono prekybinis centras (buivolai, ryžiai, palmių aliejus, manijokai, vaisiai). Vystomas ekoturizmas. Apylinkėse išgaunama nafta, gamtinės dujos. Yra ginklų aikštė, laikrodžio bokštas, katedra (2005 m.), keletas bažnyčių, yra tradicinės Amazonijos architektūros statinių (Pukalpos gamtos parke). Veikia Ukajalio, Amazonijos tarpkultūrinis universitetai.

Pukalpa pasižymi aukštu nusikalstamumo lygiu (klesti narkomafija), prastomis sanitarinėmis sąlygomis.

## Istorija

1854 m. katalikų misionieriai šipibų-konibų žemėse įkūrė Pukalpos gyvenvietę. Oficialiai Pukalpa įkurta 1888 m., kuomet kaučiuko bumo metu čia veržėsi kolonizatoriai. Iki XX a. vid. tai buvo nedidelė gyvenvietė, izoliuota nuo likusios šalies. 1980 m. tapo naujo Ukajalio departamento centru, tačiau išliko labai skurdi, Pukalpoje siautėjo „Švytinčio Kelio“ ir „Tupac Amaru“ gaujos. XX a. pab. miestas pradėjo sparčiai plėstis, prie to prisidėjo jį pasiekęs plentas.


File:Pucallpa3.jpg|Laikrodžio bokštas
File:Casa y cocina de shipibos.jpg|Šipibų būstų rekonstrukcija
File:Jirón Sucre Pucallpa.jpg|Miesto gatvė
File:Parque natural lateral.jpg|Miesto parkas ir Šimtmečio aveniu


## Šaltiniai
Karmoizinas

**Karmoizinas** arba **azorubinas** – sintetinis vandenyje tirpus maisto dažiklis, suteikiantis raudoną spalvą. Naudojamas kepiniuose, mėsos bei pieno produktuose, gėrimuose ir kitokiuose maisto gaminiuose. Europoje žymimas kaip maisto priedas **E122**. Draudžiamas naudoti maisto pramonėje JAV ir Kanadoje.

Europos maisto saugos tarnyba 2009 m. iš naujo peržiūrėjo su karmoizino poveikiu sveikatai susijusius tyrimus ir liko prie ankstesnės nuomonės, kad dažiklis yra saugus, jeigu jo su maistu gaunamas kiekis per parą neviršija 4 mg vienam kūno masės kg.

## Šaltiniai
Ukajalio departamentas

**Ukajalio departamentas** (, ) – departamentas Peru rytinėje dalyje. Ribojasi su Loreto departamentu šiaurėje, su Brazilija (Akre) rytuose, su Madre de Dioso departamentu ir Kusko departamentu pietuose, su Chunino, Pasko ir Huanuko departamentai vakaruose. Administracinis centras – Pukaljpa.

## Istorija
Žmonės šioje teritorijoje gyvena bent nuo 4 tūkstantmečio pr. m. e. Čia dominavo įvairios Amazonijos gentys. 1557 m. Ukajalio slėnį pasiekė konkistadoras Juan de Salinas y Loyola. Nuo XVII a. pradėtos steigti pranciškonų misijos. Pukaljpa įkurta XIX a. vid., prasidėjo krašto kolonizacija, kurią spartino kilęs kaučiuko bumas. 1980 m., po krašte nuvilnijusių pilietinių neramumų, iš pietinės Loreto departamento dalies sudarytas Ukajalio departamentas. Šis departamentas taip pat pagarsėjo kaip revoliucinių judėjimų „Švytintis Kelias“ ir Túpac Amaru pagrindinė slaptavietė.

## Geografija

Visa departamento teritorija yra Amazonijos džiunglėmis apaugusioje Amazonės žemumoje, tik pačiuose vakaruose pasiekia Jungaso aukštumas.

Upės priklauso Amazonės baseinui – Ukajalis, Purusas, Agvaitija, Jurua, Urubamba ir daug kitų. Yra nemažai senvagių, šlapynių, telkšo Jarinakočos ežeras.

Klimatas tropinis, drėgnas ir karštas. Visus metus laikosi ~25 °C temperatūra (dienomis įkaista iki 34 °C). Per metus iškrenta 1500–1800 mm kritulių, sausasis laikotarpis būna nuo birželio iki rugsėjo. Vidutinis oro drėgnumas 80–90 %.

Krašto gamta saugoma Aukštutinio Puruso, Žydrosios Kordiljeros nacionaliniuose parkuose, Puruso bendruomenės draustinyje, El Siros bendruomenės draustinyje, Skiriamųjų kalnų saugomoje srityje.

## Ekonomika

Verčiamasi daugiausia miškų kirtimu ir medienos apdirbimu, aliejinių palmių, tropinių vaisių, tabako, ryžių, manijoko auginimu, žvejyba, buivolų laikymu.

## Gyventojai

87 % gyventojų yra ispanakalbiai – metisai, gimtąja kalba nebekalbantys indėnai, baltieji. Virš 12 % Ukajalio departamento gyventojų kalba indėnų kalbomis – ašaninkai, šipibai-konibai, amahuakai, kulinai, kečujai, šaranavai, jaminavai, iskonavai ir kt. Dalis genčių gyvena izoliacijoje nuo išorinio pasaulio.

## Administracinis skirstymas
Ukajalio departamentas administraciškai padalintas į 4 provincijas (skliaustuose – administracinis centras).
* Koronel Portilijo provincija (Pukaljpa)
* Atalajos provincija (Atalaja)
* Padre Abado provincija (Agvaitija)
* Puruso provincija (Puerto Esperansa)
Gurma

**Gurma** arba **Gulma** – istorinė mosių karalystė dabartinio Burkina Faso rytinėje dalyje ir gretimose teritorijose šiaurės vakarų Benine bei šiaurės Toge. Jos politinis centras buvo miestas Fada Ngurma, kuris tradiciškai vadinamas Nungu.

## Raida

Tradiciškai laikoma, kad ją įkūrė mosių protėvio Uedraogo vyriausias sūnus Džaba Lompo, ir tai buvo viena iš 4 svarbiausių mosių karalysčių (kitos buvo Tenkodogas, Uagadugu ir Jatenga). Ją sukūrė gurų etninė grupė gurmančiai. Mokslininkai datuoja šį įkūrimą XIV a. pabaiga ar XVI a. pradžia.

Iki XVIII a. vidurio Gurma buvo viena iš daugybės gurmančių gentinių karalysčių (*diema*), buvusi gurmančių gyvenamo arealo centre. Iš viso jų priskaičiuojama apie 17. Šiaurėje svarbiausios jų karalystės buvo Bilanga, Kuala, Piela, Bongandinis ir Konas, o pietuose – Pama, Makakoalis, Boarigu, Botu ir kt.

XVIII a. viduryje gurmančių teritorijas užpuolė priešiška gentis čokosiai, kurie siekė čia įsigalėti. Tai skatino gurmančius vienytis. Tuometinis Nungu karalystės valdovas Jendabris, tituluojamas *Nunbado*, pasinaudojo šia situacija, ir jam pavyko suvienyti smulkių gurmančių karalysčių jėgas. Kuomet priešai buvo išvyti, Nungu tapo didelės 17 valstybėlių konfederacijos centru, o
nunbado – svarbiausiu valdovu tarp daugybės *batieba* (regioninių lyderių).

Klestėjimo laikais XVIII a. II pusėje Gurma apėmė teritorijas visame dabartiniame rytiniame Burkina Fase ir gretimose teritorijose Toge, Benine ir Ganoje. Jos svarbiausi kaimynai buvo Mamprusis ir Borgu (pietuose), songajų karalystės (rytuose), fulbių žemės (šiaurėje) ir mosių karalystė (vakaruose). Nungu tapo svarbiu karavanų kelių centru, ir klestėjo dėl prekybos su hausais.

XIX a. pradžioje Gurmą užpuolė klajokliai fulbiai, kurie užėmė šiaurines teritorijas (ten įsikūrė Liptako ir Jaga emyratai). XIX a. pabaigoje Gurma buvo nukariauta prancūzų, kurie ją prijungė prie savo Vakarų Afrikos. Gurmos valdovų dinastija buvo išlaikyta ir egzistuoja iki mūsų dienų. Jos valdovas reziduoja Fada Ngurma mieste.

## Valdovai (nunbado)
Skaudalių dvaras

**Skaudalių dvaras** – buvęs palivarkas šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, 7 km į pietus nuo Salantų, Skaudaliuose (Imbarės seniūnija).

## Istorija
Dvaras įkurtas XIX a. II pusėje. Tai buvo Platelių dvaro palivarkas, skirtas po baudžiavos panaikinimo Platelių dvarininkams Šuazeliams-Gufjė likusioms Skaudaičių kaimo žemėms administruoti. Jo valdos plytėjo pietinėje dabartinio Skaudalių kaimo dalyje, tarp Vaitkevičienės miško ir Blendžiavos upės, ribojosi su Sėlenių, Stropelių, Kūlsodžio ir Skaudalių kaimais. Palivarkas vadintas Skaudalių, rečiau – Skaudelių, Skaudaičių, dvaru.

Iš pradžių grafai Šuazeliai-Gufjė dvarą nuomavo. Apie XX a. pr. valdą įsigijo broliai bajorai Vaitkevičiai, suformavę joje du ūkius, iš kurių vieną įsigijo ūkininkas Lenkauskis. 1923 ir 1935 m. dvare tebebuvo du ūkiai, kuriuose 1923 m. gyveno 81 gyventojas. XX a. viduryje dvaras tapo Skaudalių kaimo dalimi.

## Šaltiniai
Čokosiai

**Čokosiai**, **Čakosiai** (*Tshokossi*, *Cokossi*), kitaip vadinami **Anufais** (*Anufu*, *Anufo*) - etninė grupė, kurios pagrindinė gyvenamoji teritorija yra Togo ir Ganos šiauriniame pasienyje, aplink Mango gyvenvietę, tačiau nemaža jų diaspora gyvena ir gretimame Benine. Kalba čokosių kalba, kuri priklauso Kva kalbų grupei.

Čokosių gentinė valstybė dabartinio Togo šiaurėje, egzistuoja nuo maždaug XVII a. Jos politinis centras yra Sansanė-Mango derlingose teritorijose prie Oti upės. Jos valdovų dinastija egzistuoja iki mūsų dienų. Tai - viena iš 6 tradicinių Togo karalysčių, išlaikytų iki dabar, kurių vadai turi oficialų titulą *Chef supérieur*.

## Valdovai (soma)
* Bema Bonsafo
* Caba I
* Na Ba
* Siki
* Na Mussa
* Jokura
* Marba
* 1875–1882 Lafia Langbana
* 1882–1883 Acuru
* 1883–1889 Na Da, Sambiego Da ir Bema Sabie
* 1898 Ajanda
* 1898–1912 Caba II
* 1912–1921 Jauna
* 1921–1960 Tabi
* 1960– Na Bema
Bilozerskė

**Bilozerskė** () arba ***Beloziorskojė*** () – miestas rytų Ukrainoje, Donecko srityje, 15 km į šiaurę nuo Dobropilios. Yra mineralinio vandens fasavimo įmonė. Seniau buvo akmens anglių kasykla (dabar likviduojama). Veikia kultūros namai.

## Istorija

Gyvenvietė įkurta 1913 m. kaip viensėdis ***Beloziorka***. 1950 m. pradėjo vystytis dėl akmens anglių gavybos. 1966 m. suteiktas miesto statusas.

## Šaltiniai
Oti–Voltos kalbos

**Oti-Voltos kalbos** – Nigerio-Kongo kalbų šeimos kalbų grupė, priskiriama Voltos-Kongo kalboms. Didžiausia pagal kalbančiųjų skaičių Gurų kalbų grupė. Iš viso suskaičiuojamos 28 kalbos, kuriomis kalbama Afrikos Sudaninio klimato zonoje, dabartiniame Burkina Fase, šiaurinėje Ganoje, Toge ir Benine.

Žinomiausia ir daugiausia vartojama kalba yra mosių kalba. Tarp kalbų yra daug panašumų, kai kurios jų tarpusavyje suprantamos.

## Klasifikacija
Vienas iš autoritetingiausių šias kalbas klasifikavusių autorių buvo Manessy, dirbęs su klasifikacija 1975–79 m.

Išskiriamos šios Oti-Voltos grupės:
*bulių ir konių kalbos
*Rytų (sombų) kalbos: bialių, mbelimių, tamarių, vamų kalbos;
*Vakarų (molių-dagbanių) kalbos:
** Notrių kalba
** Šiaurės vakarų kalbos: mosių, frafra, safalibų, valių, dagarių, bariforių kalbos;
** Pietvakarių kalbos: dagbanių, hangų, kamarų, kusasių, mamprusių, kantosių kalbos;
** Gurmų kalbos: gurmančių, ngangamų, mobų, nčamų, natenių, mijobių, konkombų kalbos;
** naudenių ir jomų kalbos.
Pesčių seniūnija

**Pesčių seniūnija** – istorinis teritorinis-administracinis vienetas, buvęs Kretingos rajono savivaldybės teritorijos šiaurės rytinėje dalyje, pietvakarius nuo Salantų.

## Istorija

Įkurta 1861 m., priklausė Kauno gubernijos Telšių apskrities Grūšlaukės valsčiui. 1915 m. kartu su valsčiumi tapo naujai įkurtos Kretingos apskrities dalimi. Po 1919 m. panaikinta. 

Seniūnijai vadovavo seniūnijos kaimų atstovų sueigoje renkamas seniūnas, o jį pavadavo seniūno padėjėjas.

Seniūnijai priklausančios gyvenvietės:

1870 m.: 
* Pesčių k., 
* Naujųjų Salantų mstl.

## Šaltiniai
Terespolio palivarkas

**Terespolis** – buvęs palivarkas rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, 4 km į šiaurę nuo Kūlupėnų, Nasrėnuose (Kūlupėnų seniūnija), 2 km į šiaurės vakarus nuo kelio .

## Istorija
Įkurtas XIX a. I pusėje grafų Šuazelių Platelių dvarui priklausančioje bendro naudojimo ganyklų ir miško žemėje, netoli Šalyno dvaro. Vadinamas , , . Sodyba stovėjo dabartinio Nasrėnų kaimo šiaurės vakarinėje dalyje, šalia *Nasrėnų Rėžių* miško. Apie XIX a. vidurį palivarką įsigijo Platelių apylinkės bajorai Stančikai. 

1866 m. palivarke buvo 1 kiemas ir 11 gyventojų. Palivarkui buvo pavaldus Tintelių kaimas, kurio valstiečiai 1870 m. mokėjo J. Stančikui išperkamuosius žemės mokesčius, o dvare prievoles atlikinėjo 44 revizinės sielos. 

Nuo 1861 m. palivarkas priklausė Grūšlaukės, o 1880 m. priskirtas Salantų valsčiui. 1923 m. jame buvo 1 kiemas ir 25 gyventojai. Vykdant Lietuvos žemės reformą, dvaras išparceliuotas, jo žemės priskirtos Tintelių ir Nasrėnų kaimams.

## Šaltiniai
Pagrūšlaukė

**Pagrūšlaukė** – buvęs kaimas šiaurinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, į šiaurę nuo Grūšlaukės.

## Geografija

Kaimas plytėjo tarp Pievolupio ir Grūšlaukės miestelio, į šiaurę – šiaurės vakarus nuo kapinių plytėjusioje lygumoje.

## Istorija

Įkurtas po 1861 m. žemės reformos, išdalinus čia buvusią Grūšlaukės dvaro žemę iš baudžiavos paleistiems valstiečiams. Pavadinimas atspindi geografinę kaimo padėtį. Rašytiniuose šaltiniuose vietovardis rašomas , . Pirmąkart paminėtas 1866 m.

1866 m. kaime buvo 10 ūkių. XX a. I pusėje kaimo pakraštyje už Grūšlaukės kapinių stovėjo vėjo malūnas. 1918 m. kaimas pažymėtas Vokietijos kariuomenės generalinio štabo parengtame Rusijos imperijos topografiniame žemėlapyje. Plečiantis Grūšlaukės gyvenvietei, kaimas susiliejo su miesteliu, 1923 m. Lietuvos apgyventų vietų surašyme tarp Darbėnų valsčiaus gyvenviečių nebeaptinkamas.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Luz stadionas

**„Luz“ stadionas** () – pagrindinis futbolo stadionas Lisabonoje. 

Stadionas atidarytas 2003 m. Jame telpa 68 100 žiūrovai.

Namų rungtynes čia žaidžia vietinis klubas SL Benfica.

2004 m. stadione buvo žaidžiamos kelios (taip pat ir finalinės) XII Europos futbolo čempionato rungtynės.

## Išnašos

## Nuorodos
* stadiumguide
* transfermarkt
* populous.com
* stadiumdb.com
Sausgalviai (Kretinga)

**Sausgalviai** – buvęs kaimas rytinėje Kretingos rajono savivaldybės dalyje, 2,5 km į šiaurės vakarus nuo Kūlupėnų geležinkelio stoties, Kūlupėnų kaimo vakarinėje dalyje, prie kelio .

## Etimologija

Pavadinimas kilo iš asmenvardžio *Sausgalvis* daugiskaitos formos. Rašytiniuose šaltiniuose rašomas , , .

## Istorija

Sausgalviais vadinama vakarinė Kūlupėnų kaimo dalis, esanti šalia Kūlupėnų miško prie kelio į Darbėnus. Čia buvusiame Kūlupėnų miške XVIII a. susiformavo vienkieminis Sausgalvių užusienis. Jame 1821, 1843, 1846 ir 1866 m. buvo po 3 sodybas. Vienoje jų gyveno Adomas Viskontas su žmona Marijona Valančiūte – vyriausiąja vyskupo Motiejaus Valančiaus seserimi. Dvasiniais kaimo reikalais rūpinosi Salantų parapijos Kalnalio Šv. Lauryno bažnyčios kunigai.

Kaimas žymimas XIX a. – XX a. pradžios Rusijos ir Vokietijos imperijos kariniuose topografiniuose žemėlapiuose, priklausė Salantų valsčiui. Po Pirmojo pasaulinio karo priskirtas prie Kūlupėnų kaimo. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Inkermanas

**Inkermanas** (, , ) – miestas Kryme, Juodosios jūros pakrantėje, 5 km nuo Sevastopolio, prie Čiornos upės. Yra Sevastopolio savivaldybėje ir į Krymo autonominės respublikos sudėtį nepatenka. Yra uostas, geležinkelio stotis. Vyno gamyba, veikia šiluminė jėgainė. Miesto įžymybė – Inkermano Šv. Klemento urvo vienuolynas (VIII a.) su Kalamitos tvirtovės liekanomis.

## Istorija

Gyvenvietė pradėjo kurtis VIII a., kai vienuoliai iš Bizantijos čia įkūrė vienuolyną. Buvo svarbus Teodoro kunigaikštystės prekybinis centras. XIV a. pastatyta Kalamitos tvirtovė. Turkų valdymo laikais miestas vadintas Inkermanu. 1957 m. Inkermanas ir Balaklava įtraukti į Sevastopolio miesto sudėtį, bet 1976 m. atskirti. Tada miestas pervadintas ***Belokamensku*** (). 1991 m. grąžintas senasis pavadinimas.

## Šaltiniai
Lippy Lipshitz

**Lippy Lipshitz** (1903 m. gegužės 8 d., Plungėje, Rusijos imperija – 1980 m. gegužės 17 d. Kirijat Tivone, Šiaurės apskritis, Izraelis) – Lietuvos žydų kilmės Pietų Afrikos skulptorius, grafikas ir dailininkas, laikomas vienu iš žymiausių Pietų Afrikos Respublikos skulptorių.

## Biografija

Gimė 1903 m. gegužės 8 d. Plungėje kaip *Israel-Isaac Lipshitz*. Tėvas buvo *Shlomeh Josef Lipshitz* iš Daugpilio, o motina *Chayah Meray Faktor* iš Plungės. 1904 m. vasario mėnesį skulptoriaus tėvas išplaukė į Keiptauną ieškoti geresnio gyvenimo, po kelerių metų 1908 m. būsimasis skulptorius kartu su motina taip pat išvyko į Keiptauną. Šiame mieste L. Lipšicas baigė mokyklą ir 1922 m. pradėjo studijuoti Keiptauno meno mokykloje. 1925 m. L. Lipšicas susipažino su rusų skulptoriumi Herbertu Mejerovičiumi, kuris jį pakvietė būti jo pagalbininku Keiptauno universiteto dailės fakultete. 

1928 m. L. Lipšicas išvyko mokytis į Paryžių, kur 1928 m. gegužės 8 d. vedė Rachil Sief. Skulptorius apsigyveno Monparnaso rajone ir mokėsi *Académie de la Grande Chaumière* pas dėstytoją Antoine Bourdelle. Mokydamasis Paryžiuje susipažino su naujausiais ir moderniasiais architektūros stiliais. 1930 m. L. Lipšico žmona grįžo gyventi į Keiptauną, o Lipšicas Paryžiuje liko dar dvejiems metams per kuriuos tapo miesto bohema bei susigalvojo vardą *Lippy*, kuris turėjo skirti jį nuo kito Lietuvos žydų kilmės dailininko Žako Lipšico. 

1932 m. kovo mėnesį Lipšicas grįžo į Keiptauną, kur grįžęs pradėjo ruoštis savo skulptūrų ir paveikslų ekspozicijos pristatymui, kuris įvyko 1932 m. gegužės 16 dieną. Keiptaune dailininkas įkūrė savo studiją. Lipšicas buvo kritikuojamas konservatyvių dailininkų už savo modernistinius kūrinius, tačiau tuo pačiu buvo ginamas savo bendraamžių menininkų. 1947 m. Lipšicas išvyko į Londoną, kur ruošėsi savo darbų ekspozicijai, kuri įvyko 1948 m. balandžio 12 d. ir buvo gerai įvertinta meno kritikų. 1948 m. lapkritį menininkas grįžo į Keiptauną. 1964 m. birželio mėnesį menininkui įteiktas Pietų Afrikos Respublikos apdovanojimas už jo skulptūras. 1978 m. Lipšicas emigravo į Izraelį, kur ir mirė 1980 m. gegužės 17 dieną.


Vaizdas:Montparnasse 1931.jpeg|*Montparnasse* (1931 m.)
Vaizdas:The Palm Studio.jpg|*The Palm Studio* (1936 m.)
Vaizdas:David and Goliath.jpeg|*David and Goliath* (1948 m.)


## Literatūra

* Berman, Esmé (1983). Art and Artists of South Africa. Cape Town: A. A. Balkema. pp. 266–267. ISBN 0869611445.
* Arnott, Bruce (1969). Lippy Lipshitz: a biographical commentary, & documentation of the years 1903 - 1968 with catalogue raisonné of sculptures by Bruce Arnott. Cape Town: A. A. Balkema.
* Scholtz, J. du P. (1976). Moses Kottler: His Cape Years. Cape Town: Tafelberg. ISBN 0624009564.
* Schoonraad, Murray (June 1988). New Group/Nuwe Groep 1938 - 1954. Cape Town: South African National Gallery. ISBN 0620123133.
* Fransen, Hans (1982). Three Centuries of South African Art. Johannesburg: Ad. Donker (Pty) Ltd. pp. 289–292. ISBN 0-86852-012-8.
* Harmsen, Frieda (1985). Looking at South African Art. Pretoria: J.L. van Schaik. ISBN 0627014119.
* Kibel, Freda (1968). Wolf Kibel. Cape Town: Human & Rousseau.
Marius Kazlauskas

**Marius Kazlauskas** (g. 1984 m. gegužės 1 d. Gargžduose) – buvęs Lietuvos futbolininkas, rungtyniauvęs gynėjo pozicijoje.

## Nuorodos
* Profilis www.transfermarket.co.uk (ang.);
* Profilis www.soccerway.com (ang.).
Belokuricha

**Belokuricha** () – miestas Rusijoje, Altajaus krašte, 65 km į pietus nuo Bijsko, Belokurichos upės slėnyje. Pasiekia kelias iš Bijsko. Balneologinis kurortas (trykšta mineralinės versmės, aplink plyti kalnų pušynai, veikia sanatorijos, kalnų slidinėjimo trasos).

## Istorija

Apie 1920 m. Novobelokurichos kaime (žinomas nuo 1803 m.) įkurtas kalnų kurortas. Čia ilsėdavosi TSRS valdininkai, kultūros veikėjai. Gyvenvietė plėtėsi, 1970 m. gavo visasąjunginio kurorto statusą, 1982 m. miesto statusą.

## Šaltiniai


File:Радонолечебница №1 (Вид сбоку).jpg|Radiogydykla
File:Белокуриха, Алтайский край. Вид на город 04.jpg|Belokurichos slėnis
File:Белокуриха, Алтайский край 01.jpg|Paminklas Leninui
Bilopilia

**Bilopilia** () arba ***Belopoljė*** (*Белополье*) – miestas šiaurinėje Ukrainoje, Sumų srityje, 45 km į šiaurės vakarus nuo Sumų, prie Vyro upės. Rajono centras. Svarbus geležinkelių mazgas (linijos į Charkivą, Brianską, Kurską, Kijevą), praeina Sumų–Konotopo kelias. Mašinų gamybos, paukščių lesalo, aliejaus gamyklos. Yra 4 cerkvės.

## Istorija

Senovėje dabartinio miesto apylinkėse buvo Vyrės miestas. Jis suniokotas totorių antpuolio. 1672 m. minima Krygos gyvenvietė (* Крыга*), o vėliau vadinama Bilopilia. 1765 m. tapo apskrities centru Charkovo gubernijoje.

## Šaltiniai
Otas Igelstriomas

**Otas Henrikas Igelstriomas** (, ; 1737 m. gegužės 7 d. Tartu, Rusijos imperija – 1817 m. vasario 18 d. Gargžduose, Rusijos imperija) – švedų kilmės Rusijos imperijos valstybės veikėjas, karininkas, generolas ir žemvaldys.

## Biografija

Gimė 1737 m. gegužės 7 d. Tartu švedų kilmės žemvaldžių ir valstybės veikėjų šeimoje. Tėvas freiheras *Gustavas Henrikas fon Igelstriomas* (1695–1771), motina *Margarita Elžbieta Albedil* (1705–1765). 1753 m. pradėjo tarnauti Rusijos imperijos kariuomenėje. Dalyvavo 1768-1774 m. Rusijos-Turkijos kare, kur dalyvavo Dniestro Bilhorodo tvirtovės gynyboje. 1777 m. už nuopelnus kare suteiktos valdos Unipihos gyvenvietėje, 1781 m. Merio gyvenvietėje. 

1784 m. vadovavo rusų kariams kovose prieš Krymo chaną. 1788-1790 m. dalyvavo Rusijos-Švedijos kare ir buvo įgaliotas pasirašyti Varalos taiką. Nuo 1790 m. tapo Suomijos korpuso vadu. 1784-1791 m. buvo paskirtas kai kurių Sibiro ir Ufos gubernijų generalgubernatoriumi. 1792 m. suteiktas Rusijos imperijos didiko titulas bei paskirtas Pskovo srities generalgubernatoriaus postas. 1794 m. paskirtas ambasadoriumi Varšuvoje bei Rusijos imperijos kareivių Abiejų Tautų Respublikos teritorijoje vadu. Po 1794 m. Varšuvos sukilimo buvo pažemintas pareigose. 1795-1798 m. paskirtas Orenburgo karinės apygardos vadu.

1795 m. Rusijos imperatorienės Jekaterinos II valia generolui buvo atiduotas Gargždų dvaras, kuriame jis ir mirė bei buvo palaidotas Gargždų bažnyčios rūsyje.

## Nuorodos
* Biografija (rus.);
* Biografija (šved.);
* Meeri ir Unipiha dvarai.

## Šaltiniai
Antakalnio pušis

**Antakalnio pušis** – Kaišiadorių rajono savivaldybės buvęs saugomas botaninis gamtos paveldo objektas. Medis paskelbtas saugomu 1992 m. spalio 1 d., o į Saugomų teritorijų kadastrą įrašytas 2010 m. kovo 26 d. Buvo siekiama išsaugoti įspūdingos formos paprastąją pušį (*Pinus sylvestris* L.). 

Antakalnio pušis augo Antakalnio kaimo kapinių teritorijos vakariniame pakraštyje, tolimajame kampe nuo įėjimo vartelių. Kapinės įsikūrusios prie žvyrkelio, pavadinto Pušies gatve, kairėje greitkelio  pusėje, 400 m į pietryčius nuo viaduko su keliu . Palyginti neaukšto medžio kamieno apimtis 3,1 m, skersmuo – 102 cm. Manoma, kad šio medžio amžius turėtų būti virš 150 metų. Vėjas suformavo atviroje vietoje augančios pušies plokščią lajos formą. 

2014 m. duomenimis, paminklinės pušies aplinka buvo sutvarkyta, iš apsauginės zonos po laja pašalinti pušį supę tankūs krūmokšniai, atnaujinta informacinė lenta. Ji tapo matoma nuo magistralės. Už medžio buvo atsivėrusi dirbamų laukų panorama.

2023 m. pušis nudžiūvo ir buvo nupjauta. 

## Duomenys

* Medžio rūšis – paprastoji pušis (*Pinus sylvestris* L.)
* Kamienų skaičius – 1
* Kamieno apimtis 1,3 m aukštyje – 3,1 m
* Medžio aukštis – 11 m
* Amžius – virš 150 metų


2023, Antakalnio pušis.JPG |2023 m. birželio mėn.
Antakalnio pušis.JPG|2013 m., prieš sutvarkant aplinką


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras
Tijana Dapčevič

**Tijana Dapčevič** (, , g . 1976 m. vasario 3 d. Skopjėje), taip pat žinoma kaip tiesiog **Tijana ** – žinoma Makedonijos pop dainininkė. Laisvai kalba makedonų, serbų, anglų ir italų kalbomis.

## Biografija

Tijana gimė Skopjėje makedono Velko Todevski ir serbės Branka šeimoje. Turi jaunesnę seserį Tamara, taip pat dainininkė. Ištekėjusi už Serbijos verslininko Milan Dapčevič.

## Karjera

2002 metais laimėjo „Sunčane skale“ festivalį Herceg Novyje. Ji taip pat laimėjo pirmąją vietą 2006 m. konkurse „Serbian Radio Festival-Feras“ su daina „Julijana“.

2006 metais Tijana dalyvavo Serbijos atrankoje *Evropesma 2006* su daina *Greh*, tačiau užėmė aštuntą vietą su 27 taškais. Daina *Greh* įtraukta į albumą *Žuta minuta*, kuris buvo išleistas 2007 metų vasarą.

2008 m. Tijana buvo Eurovizijos dalyvės Tamaros Todevskos pritariančioji vokalistė.

### Eurovizijos dainų konkursas 2014

2013 m. rugpjūčio 28 d. Makedonijos radijas ir televizija pasirinko Tijaną atstovauti Makedonijai 2014 m. Eurovizijos dainų konkurse Danijoje. Dapčevič dalyvavo gegužės 8 d. vykusiame antrajame pusfinalyje su daina *To the Sky* .

## Diskografija
* *Kao da..* (2000 m.)
* *Negativ* (2002 m.)
* *Zemlja mojih snova* (2004 m.)
* *Žuta minuta* (2007 m.)
* *Muzika* (2010 m.)

## Išnašos


## Nuorodos

* Oficiali svetainė 

|-
Balakenas

**Balakenas** (, ava. *Билкан*) – miestas Azerbaidžano šiaurėje, Didžiojo Kaukazo papėdėje, 178 km į šiaurės vakarus nuo Jevlacho. Rajono centras. Praeina kelias Jevlachas–Lagodechis, pasiekia geležinkelio atšaka iš Jevlacho. Tabako pramonė, konservų, betono konstrukcijų gamyklos, medienos kombinatas. Yra XVII–XIX a. mečetė su aukštu minaretu, krašto muziejus, miesto parkas.

## Istorija

Balakenas minimas nuo XII a., kuomet čia lankėsi gruzinų misionieriai. Šiame krašte nuo seno gyveno avarai. Tarybiniais metais gyvenvietė buvo žinoma kaip ***Belokanai*** (*Белоканы*). Miesto statusas suteiktas 1968 m.

## Šaltiniai
Totoriškių akmuo

**Totoriškių akmuo** – valstybės saugomas gamtos paveldo objektas. Riedulys stūkso prie Totoriškių kaimo Kaišiadorių rajone, šalia kelio . Paskelbtas saugomu Lietuvos Respublikos aplinkos ministro 1999 m. lapkričio 3 d. įsakymu Nr. 345, siekiant išsaugoti išskirtinių matmenų geologinį objektą. 

Akmuo surastas melioruojant aplinkinius laukus ir atvilktas į pakelę. Tai vienas ilgiausių Kaišiadorių rajono akmenų. Jo ilgis yra 4,1 m, plotis – 2,8 m, aukštis – 2,6 m, tūris – apie 3,7 kub. m. Šalia pastatyta informacinė lenta.

## Nuorodos

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras  
* Kaišiadorių rajono gamtos paveldas
* Totoriškių akmuo Kaišiadorių enciklopedijoje
*
Sacharinas

**Sacharinas** – sintetinis vandenyje tirpus saldiklis. Organizmo neįsisavinamas, todėl nedalyvauja žmogaus organizmo medžiagų apykaitoje. Už cukrų saldesnis 300–500 kartų.

Sacharinui būdingas kartus poskonis, todėl jis neretai naudojamas maišytas su kitais saldikliais. Naudojamas buityje kaip cukraus pakaitalas bei gėrimų ir maisto pramonėje kaip saldiklis. Europoje žymimas maisto priedo numeriu **E954**.

## Istorija

Sacharinas buvo atrastas 1878 metais JAV chemikų Iros Remseno ir Konstantino Falbergo. 1885 m. Falbergo užpatentuotas kaip saldiklis ir pradėta komercinė gamyba. Antro pasaulinio karo metais buvo dedamas į kareivių maisto davinius, nes buvo lengvesnis ir saldesnis už cukrų. Vėliau išpopuliarėjo kaip nekaloringas gaiviųjų gėrimų saldiklis.

## Poveikis sveikatai

XX a. aštuntajame dešimtmetyje Kanadoje pasirodė su gyvūnais atliktų bandymų rezultatai, rodantys, kad sacharinas, vartojamas didelėmis dozėmis, gali sukelti vėžį. Tuo remiantis saldiklis buvo įtrauktas į galimai kenksmingų medžiagų sąrašą JAV. Vėliau atlikti tyrimai parodė, kad maži sacharino kiekiai žmonių sveikatai nėra kenksmingi.

Šiuo metu sacharinas leidžiamas naudoti daugelyje pasaulio šalių, yra patvirtintas PSO, JAV, ES institucijų. Europos maisto saugos tarnybos nustatyta priimtina per parą su maistu gaunama sacharino norma yra 5 mg vienam kūno masės kg.

## Šaltiniai
Vingeliai (Kretinga)

**Vingeliai** (arba ***Vinginė***) – buvęs kaimas šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, 4 km į šiaurę nuo Salantų, Erlėnuose, prie kelių  ir  kryžkelės, dešiniajame Erlos krante.

## Etimologija

Šioje Erlėnų kaimo dalyje senasis kelias Salantai–Skuodas darė *vingį*, todėl vietovė buvo vadinama *Vingeliais, Vingine*.

Kitaip dar kaimas žemaičių tarne vadintas *Švogerių soda* (). Šį pavadinimą gavęs todėl, kad visi jo naujakuriai buvo giminės – svainiai. 

## Geografija

Gyvenvietė yra Erlėnų kaimo šiauriniame pakraštyje, šiaurėje ribojasi su Šaučikiais. Rytinėje jos dalyje plyti Erlos slėnis, kuriuo pareina kelias . Centrine dalimi eina kelias . Šių kelių kryžkelėje stovi mūrinė koplytėlė.

## Istorija

Gyvenvietė įkurta XIX a. pab. - XX a. pr. Erlėnų ir Šaučikiai kaimų paribyje, bendro naudojimo ganyklų žemėje. Joje kūrėsi Erlėnų mažažemiai valstiečiai. Per 1923 m. Lietuvos apgyventų vietų surašymą užrašyta kaip savarankiškas kaimas. Vykdant Lietuvos žemės reformą priskirta prie Erlėnų. 1935 m. Erlėnų žemės vardų surašyme įvardijama kaimu. Vietos gyventojų tradiciškai vadinama *Vingine*.

1923 m. buvo 9 ūkiai ir 65 gyventojai, 1935 m. – 9 sodybos.

## Kultūros paveldas
* Vinginės koplytėlė (1934 m., neogotikinė; statė Kotryna Anužytė).

## Gyventojai

## Šaltiniai

* Koplytėlė su Pietos ir Šv. Antano skulptūromis, Kretingos r. sav., Erlėnų k.(Imbarės sen.)
Santeklė

**Santeklė** – buvęs viensėdis šiaurės rytiniame Kretingos rajono savivaldybės teritorijos pakraštyje, 5 km į šiaurės rytus nuo Salantų, Dvarčininkuose, 1,2 km į šiaurės vakarus nuo kelio , Salanto ir Notės santakoje.

## Etimologija

Viensėdis buvo dviejų upių santakoje, todėl pavadinta *Santekle* ().

## Geografija

Gyvenvietės žemės plytėjo dešiniajame Salanto krante, abipus jo santakos su Notės upeliu, pirmųjų Dvarčininkų pietrytiniame pakraštyje ir antrųjų Dvarčininkų pietinėje dalyje. Ties Notės žiotimis išliko tvenkinio vieta, prie Salanto stūkso vandens malūno griuvėsiai. 

## Istorija

Viensėdis susiformavo XIX a. pab. Dvarčininkų kaimo žemėje. Po 1861 m. žemės reformos kaimą atskirus nuo Platelių dvaro valdų, grafams Šuazeliams liko XIX a. prie Salanto pastatytas vandens malūnas. Jam priklausančiame žemės sklype buvo suformuotas savarankiškas *Santeklės* viensėdis, kuriame 1923 m. buvo 2 kiemai ir 14 gyventojų. Vandens malūną prieškariu nuomavosi Pranciškus Karlinskas. XX a. vidury Santeklė priskirta prie Dvarčininkų kaimo.

## Gyventojai

## Kultūros paveldas
* Vandens malūno liekanos (saugotinas kultūros paveldo objektas).

## Šaltiniai

* [[Pajūrio naujienos] – 2009 m. balandžio 17 d.]
Dvarčininkų Pilalė

**Dvarčininkų Pilalė**, kitaip – **Pilaitė** (saugotinas kultūros paveldo objektas)  – spėjamo sunaikinto piliakalnio vieta šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Laiviuose (Imbarės seniūnija), 1,2 km į šiaurės vakarus nuo kelio , Salanto kairiajame krante. 

## Vieta
Pilale vadinamas aukštumos kyšulys, įsiterpiantis į Salanto slėnį. Jis apie 94 m ilgio šiaurės rytų - pietvakarių kryptimi ir 47 m pločio. Iš šiaurės ir vakarų pusių kyšulį supa upės slėnis, šiaurės rytų pusėje – šaltiniuota griova, o pietuose ir pietryčiuose Pilalė susisiekia su aukštuma. Teritorija buvusi ariama, dirvonuoja.

Teritorijos plotas – 0,44 ha. 

1,3 km į pietvakarius yra Laivių kapinynas, Laivių Laumės kūlis ir Laivių piliakalnis.

## Istorija
Vietos gyventojai kyšulį vadino *Pilale*, rečiau – *Pilaite*, laikė jį piliakalniu. Seniau Pilalė buvo Dvarčininkų kaimo žemėje.

1960 m. žvalgė Juozas Mickevičius, 1963 m. – Lietuvos istorijos institutas (ekspedicijos vadovas Adolfas Tautavičius).

Piliakalniams būdingų įtvirtinimų (pylimų, griovių) ir kultūrinio sluoksnio nepastebėta. Manoma, kad kyšulyje galėjo būti piliakalnis, kurį Salantas seniai nuplovė.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Pajūrio naujienos – 2009 m. balandžio 17 d.
* 1966 m. žvalgomosios archeologinės ekspedicijos ataskaita
Laivių Kregždinkalnis

**Laivių Kregždinkalnis** (saugotinas kultūros paveldo objektas)  – mitologinė–istorinė vieta šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Laiviuose (Imbarės seniūnija), kelio  kairėje pusėje, Salanto kairiajame krante. 

## Vieta
Kregždinkalniu vadinamas aukštumos pakraštys, esantis į šiaurę nuo Salantų, Laivių kaimo pietvakariniame pakraštyje. Jis apie 150 m ilgio šiaurės rytų - pietvakarių kryptimi ir 70 m pločio, virš upės slėnio iškyla 10 m. Vieta buvusi ariama, dirvonuoja.

Teritorijos plotas – 1,05 ha. 

0,2 km į šiaurės vakarus yra Laivių, Salantų Laumės kūlis, 2 km į šiaurės rytus – Laivių piliakalnis.

## Istorija
Vietos gyventojai aukštumos pakraštį vadina *Kregždinkalniu*. Esą, seniau jo skardyje upės slėnio pusėje lizdus sukusios urvinės kregždės. 

Žemės sklypas priklausė Salantų klebonijai. Pasakojama, kad numalšinę 1831 m. sukilimą, Rusijos kareiviai Kregždinkalnyje korė ir laidojo sukilėlius. Drauge su jais buvęs pakartas kunigas.
 
Vydant 1861 m. žemės reformą Kregždinkalnis buvo priskirtas Laivių ūkininkui Vaitkui, vėliau – Pranui Narkui. XX a. pradžioje naująją Salantų bažnyčią statę latviai mūrininkai ant Kregždinkalnio surengė Joninių šventę. Nuo to laiko čia Laivių ir Salantų jaunimas rengė gegužines. 

1935 m. vietovę žvalgė Petras Geniušas (Salantų pradžios mokyklos mokytojas), 1960 m. – Juozas Mickevičius, 2010 m. – Julius Kanarskas.

Kregždinkalnio vardu pavadinta šalia esanti Salantų miesto gatvė.

## Šaltiniai
Geltonoji slyva

**Geltonoji slyva** (*Prunus domestica var. syriaca*) – erškėtinių (*Rosaceae*) šeimos vaismedis, naminės slyvos (*Prunus domestica*) porūšis. Kilo iš Artimųjų Rytų.

Tai nedidelis medis arba stambus krūmas. Pasižymi nedideliais, ryškiai geltonos spalvos vaisiais („slyvukais“). Juos veda nuo liepos iki rugsėjo vidurio. Dera labai gausiai. Vaisiaus minkštimas minkštas, nesultingas, saldus. Slyvukai naudojami daugiausia kompotų, džemų, pyragų gamybai, vietomis Europoje iš jų gaminamas brendis (*[[Eau de vie]]*). Lotaringijos regionas Prancūzijoje ypač žymus geltonųjų slyvų auginimu.

Lietuvoje geltonosios slyvos dažnai auginamos kolektyviniuose soduose, sodybose, pakelėse.


File:Mirabellenbaumhoch.jpg|Žydintis krūmas
File:Blossom of Mirabelle plum.jpg|Žiedas
File:Mirabellen.jpg|Vaisiai
File:Tarte aux mirabelles.jpg|Slyvukų tortas
Soraya Arnelas

**Soraya Arnelas Rubiales**, geriau žinoma sceniniu vardu **Soraya** (g. 1982 m. rugsėjo 13 d.) – ispanų dainininkė. Soraya atstovavo Ispanijai 2009 m. Eurovizijos dainų konkurse Maskvoje, Rusijoje su daina „La noche es para mí“ (), užėmė 23 vietą su 23 taškais.

## 2009 m. Eurovizija

Kadangi Ispanija yra „Didžiojo Ketverto“ narė, šalies atstovė Soraya iš karto pateko į konkurso finalą.

Konkurso finale Soraya užėmė priešpaskutinę vietą su 23 taškais.

## Diskografija

### Albumai
* 2005 – Corazón De Fuego
* 2006 – Ochenta’s
* 2007 – Dolce Vita
* 2008 – Sin Miedo
* 2010 – Dreamer
* 2013 – Universe In Me 

## Nuorodos

* Soraya – „La Noche Es Para Mí“ (video)

|-