open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Axiom of Choice

**„Axiom of Choice“** – muzikos grupė iš Kalifornijos (JAV), sudaryta iraniečių atlikėjų. Atliekamas muzikinis stilius – klasikinė persų muzika su vakarietiškos muzikos elementais.

Grupę subūrė persų instrumentalistas Loga Raminas Torkianas, drauge su Pedžmanu Hadadi ir Mamak Chadem. Vėliau Torkianas su Azam Ali sudarė naują grupę „Niyaz“.

## Nariai

* Loga Ramin Torkian – savadarbė gitara, taras, baglama;
* Pejman Hadadi – tonbakas, dafas;
* Mamak Khadem – vokalas.

## Diskografija
* *Beyond Denial* (1996 m.)
* *Niya Yesh* (2000 m.)
* *Goshayesh* (2002 m.)

## Nuorodos
* Oficiali svetainė 
*
Lyginamoji istorija

**Lyginamoji istorija** – tai skirtingų visuomenių, egzistavusių tuo pačiu istoriniu periodu arba turinčiu panašias kultūrines sąlygas lyginimas. Lyginamoji visuomenių istorija atsirado kaip gan svarbi specialybė Švietimo epochos metu XVIII amžiaus intelektualų, tokių kaip Monteskjė, Volteras, Adamas Smitas, tarpe. XIX amžiaus sociologai ir ekonomistai, tokie kaip Aleksis de Tokvilis, Karlas Marksas ir Maksas Vėberis, dažnai naudojo lyginamosios istorijos metodą. Pirmojoje XX amžiaus pusėje skaitomiausi buvo Špenglerio, Sorokino ir Toinbio lyginamosios istorijos darbai. Tačiau nuo šeštojo dešimtmečio lyginamoji istorija pamažu nyko iš viešosios erdvės ir dabar lyginamoji istorija yra nepriklausomai dirbančių joje specializuojančių mokslininkų sritis.

Istorikai dažniausiai pripažįsta tik tam tikrų institucijų (bankų veiklą, moterų teises, etninį identitetą ir pan.) skirtingose visuomenėse lyginimą, tačiau po priešiškos reakcijos Toinbio atžvilgiu šeštajame dešimtmetyje, istorikai iš esmės nekreipia dėmesio į plačias lyginamąsias studijas, kurios apima plačius pasaulio istorijos periodus.

## Šaltiniai
Kairo muchafaza

**Kairo muchafaza** () – muchafaza Egipto šiaurinėje dalyje. Šiaurėje ribojasi su Kaljubijos muchafaza bei Šarkijos muchafaza, rytuose su Sueco muchafaza, o pietuose ir vakaruose su Gizos muchafaza. Administracinis centras – Kairas.

2008 m. nuo Kairo muchafazos atskirta Heluano muchafaza, tačiau 2011 m. vėl prijungta.

Kairo muchafaza yra Nilo dešiniajame krante. Apima Kairą ir rytinę jo aglomeracijos dalį. Muchafazoje yra senovinis Memfio miestas.

## Miestai

Svarbiausi miestai:
* Kairas,
* Heluanas,
* Atfihas.
Stadium of Light

**Stadium of Light** – futbolo stadionas Sanderlande, Anglijoje. Turi 49 000 sėdimų vietų, penktasis pagal dydį Anglijoje. Jame namų rungtynes žaidžia Sunderland AFC futbolo klubas.

Stadione vyksta ir muzikos koncertai. Grojo tokios grupės ir atlikėjai kaip Oasis, Take That ir Pink.

## Istorija

Stadione du kartus žaidė Anglijos futbolo rinktinė, taip pat kartą Anglijos U-20 rinktinė. Iki 2002 m. stadionas talpino 42 000 žiūrovų, bet sėdimų vietų padidėjo iki 49 000. Planuojama vietų skaičių padidinti iki 64 000. Didžiausias žiūrovų skaičius (48 353) susirinko 2002 m. balandžio 13 d., į rungtynes tarp Sanderlando ir Liverpulio klubų.

## Nuorodos

* Stadium of Light safc.com svetainėje
Raminta

**Raminta** – lietuviškas moteriškas vardas. Yra ir vyriškas šio vardo variantas – **Ramintas**. Vardas kilęs nuo žodžio „ramus, ramaus būdo“.

Vardadienis – kovo 6 d.

## Žymūs žmonės

Žymesni asmenys, vardu Raminta:
* Raminta Šerkšnytė – kompozitorė, pianistė, Lietuvos nacionalinės kultūros ir meno premijos laureatė;
* Raminta Jurėnaitė – dailėtyrininkė, humanitarinių mokslų daktarė;
* Raminta Gamziukaitė-Mažiulienė – literatūros tyrinėtoja, habilituota humanitarinių mokslų daktarė;
* Raminta Elena Kuprevičienė – dailininkė, popieriaus restauratorė.

## Šaltiniai
Minjos muchafaza

**Minjos muchafaza** () – muchafaza Egipto centrinėje dalyje. Šiaurėje ribojasi su Beni Sueifo muchafaza, rytuose su Raudonosios Jūros muchafaza, pietuose su Asjuto muchafaza ir Naujojo Slėnio muchafaza, vakauose su Gizos muchafaza. Administracinis centras – Minja.

Rytiniu muchafazos pakraščiu teka Nilas. Svarbiausi lankytini objektai: Amarna, Akoris, Antinopolis, Bani Hasanas, Hermopolis, Oksirinchas, Artemidės grota, Šv. Fano vienuolynas.

## Miestai

Svarbiausi miestai:
* Minja,
* Malavis,
* Samalutas,
* Beni Mazaras,
* Magaga,
* Abu Kirkas.
Sohago muchafaza

**Sohago muchafaza** () – muchafaza Egipto centrinėje dalyje. Šiaurėje ribojasi su Asjuto muchafaza, rytuose su Raudonosios Jūros muchafaza, pietuose su Kenos muchafaza, vakaruose su Naujojo Slėnio muchafaza. Administracinis centras – Sohagas.

Muchafaza yra abipus Nilo upės. Svarbiausi turistiniai objektai: Abydosas, Beit Chalafo mastabos, Havavišo nekropolis, Atribis, Antaeopolis, Raudonasis ir Baltasis koptų vienuolynai.

## Miestai

Svarbiausi miestai:
* Sohagas,
* Achmimas,
* Girga,
* Tahta,
* Dar el Salamas,
* Manša,
* Tima.
Kenos muchafaza

**Kenos muchafaza** () – muchafaza Egipto pietinėje dalyje. Šiaurėje ribojasi su Sohago muchafaza, rytuose su Raudonosios Jūros muchafaza, pietuose su Luksoro muchafaza, vakaruose su Naujojo Slėnio muchafaza. Administracinis centras – Kena.

Muchafaza yra abipus Nilo upės. Svarbiausi turistiniai objektai: Nag Hamadžio biblioteka, Hu, Dendera, Esna, Kiftas, Nakada.

## Miestai

Svarbiausi miestai:
* Kena
* Armantas,
* Esna,
* Kusas,
* Faršutas.
Luksoro muchafaza

**Luksoro muchafaza** () – muchafaza Egipto pietinėje dalyje. Šiaurėje ribojasi su Kenos muchafaza, rytuose su Raudonosios Jūros muchafaza, pietuose su Asuano muchafaza, vakaruose su Naujojo Slėnio muchafaza. Administracinis centras – Luksoras.

Muchafaza yra abipus Nilo upės. Sudaryta 2009 m., atskyrus Luksorą ir jo apylinkes nuo Kenos muchafazos. Turistiniai objektai – Karnako šventykla, Luksoro šventykla, Karalių slėnis, Karalienių slėnis, Tėbai.

## Miestai

Luksoras yra vienintelis miestas muchafazoje.
Asuano muchafaza

**Asuano muchafaza** () – muchafaza Egipto pietinėje dalyje. Šiaurėje ribojasi su Luksoro muchafaza, rytuose su Raudonosios Jūros muchafaza, pietuose su Sudanu, vakaruose su Naujojo Slėnio muchafaza. Administracinis centras – Asuanas.

Muchafaza yra abipus Nilo upės ir jos slėnyje sudaryto Nasero tvenkinio. Turistiniai objektai – Abu Simbelas, Kalabša, Kabas, Nechenas, Edfu, Kom Ombas.

## Miestai

Svarbiausi miestai:
* Asuanas,
* Edfu,
* Kom Ombas,
* Daravas.
Štansas

**Štansas** () – miestas Šveicarijoje; Nidvaldeno kantono sostinė.

## Istorija

Štansas yra viena seniausių gyvenviečių visame Nidvaldeno slėnyje. Seniausi žmonių radiniai datuojami II a. pr. m. e. Romėnų laikai paliko mažai gyvenvietės įrodymų, išskyrus galų-romėnų laidojimo laužus ir lotynišką šaknį pavadinime (*stagnum* reiškia baseiną ar nutekamasis šulinys). 

VII-VIII a. čia apsigyveno alemanai. Krikščionys pirmąją bažnyčią pastatė apie 750 m. Ši ikikarolinginė bažnyčia buvo parapijos centras visam Engelbergo slėniui. Ji buvo plečiama ir perstatoma kelis kartus, kol ją pakeitė 1647 m. nauja Šv. Petro ir Povilo bažnyčia.

Štansas pirmąkart paminėtas 1124 m. O 1291 m., kai Untervaldenas su Švicu ir Uriu sudarė Šveicarijos sąjungą, Štansas buvo *Unterwalden nid dem Kernwald* regiono, kuris vėliau sudarė pusę Nidvaldeno, centras.

1386 m. per Sempacho mūšį Štanso karys Arnold von Winkelried šoko ant Habsburgų armijos iečių, o tai lėmė šveicarų pergalę. Tačiau tai gali būti melas, nes apie jo pasiaukojimą rašoma praėjus 150 metų po mūšio, o Arnoldas, kuris galėjo būti tuo herojumi, bylinėjosi 1389 m. Nepaisant to ši legenda įsišaknijusi štanse, čia daug Arnoldo paminklų.

Po laimėtų Burgundijos karų Senoji konfederacija|Senojoji Šveicarijos konfederacija vos nesubyrėjo, nes miestų kantonai pareikalavo didžiosios laimikio dalies, nes jie davė daugiau karių. Kaimų kantonams tai nepatiko ir kantonų atstovai susitiko Štanse 1481 m. derėtis. Tačiau derybos nutrūko ir karas atrodė neišvengiamas. Vietinis atsiskyrėlis Niklaus von der Flüe buvo paprašytas įsikišti ir perdavė iki šių laikų neišlikusią žinią susirinkimui, kuris atvėso ir pasirašė Štanso sutartį, pagal kurią Fribūras ir Zoloturnas buvo priimti į konfederaciją.

Viduramžiais Štansą gynė septyni bokštai, kurie nebuvo sujungti į miestą juosiančią sieną.

1713 m. du trečdaliai miesto sudegė. Po gaisro naujos taisyklės draudė užstatyti kaimo aikštę (*Dorfplatz*) pastatais.

1798 m. į Štansą įsiveržė prancūzų kariai, kai Nidvaldenas atmetė Helvetijos respublikos konstituciją. Dėl šio įvykio atsiradusius našlaičius mokino Johann Heinrich Pestalozzi savo pirmoje mokykloje. Jis pavertė Šv. Klaros vienuolyną (pastatytą 1621-1625 m.) našlaičių mokykla. Tačiau kitais metais prancūzams prireikė pastato ir mokykla buvo uždaryta. 1814 m. po Napoleono žlugimo Nidvaldenas bandė sugrąžinti senąjį režimą ir pavaldžių žemių kontrolę, bet to atsisakė federacijos kariams įsiveržus į Štansą. Nidvaldenas įstojo į konservatyvią katalikų sąjungą (*Sonderbund*) 1845 m. ir kovojo pilietiniame kare 1847 m.

XX a. naujos technologijos pakeitė Štansą. 1893 m. miestą su Liucerna sujungė geležinkelis. 1966 m. pastatytas per Štansą ėjęs A2 greitkelis.

Štanse vykdavo kantono susirinkimai iki panaikinimo 1997 m.

## Išnašos
Filikudis

**Filikudis** () – viena iš aštuonių Lipario salų (Viduržemio jūra), priklausančių Italijai ir esančių 20-30 mylių į šiaurę nuo Sicilijos. Sala yra Lipario komunos frakcija (*frazione*). 

Salos plotas yra 9,5 km². Saloje yra keli maži kaimai (pvz., *Pecorini Mare* ir *Valdichiesa*). Saloje galima auginti vynuoges, alyvmedžius, javus, daržoves. 1997 m. trys ketvirtadaliai (7 km²) buvo paskelbti rezervatu. 

Aukščiausias salos taškas yra *Monte Fossa Felci* (774 m). Kitos viršūnės yra *Monte Montagnola* (349 m) ir *Monte Terrione* (278 m). Kyšulyje *Capo Graziano* yra bronzos amžiaus kaimo (datuojamo VIII a. pr. m. e.) likučiai. Prie kranto iš jūros styro vulkaninės kilmės piršto pavidalo uola *La Canna* (aukštis 74 m).

Dabartinis salos pavadinimas  yra pakitęs senovinis graikiškas salos pavadinimas  'Finikiečių sala'. 

Filikudis kaip ir kitos Liparų salos buvo apgyvendintos dar neolito laikais (apie 3 tūkst. m.pr.m.e). Po to sala ilgai buvo negyvenama, kol ją vėl kolonizavo graikai. Saloje yra romėnų ir bizantiečių veiklos likučių.

## Nuorodos
* Filikudžio vaizdas iš palydovo (Google maps)
* Filikudžio padėtis Sicilijos ir žemyninės Italijos atžvilgiu (Wikimapia)
Mergakalnis (Kaišiadorys)

**Mergakalnis** – kalva Dovainonyse, prie Kauno marių, ties aukščiausia prie marių Dovainonių atodanga.

## Legendos

Pasakojama, kad žiloje senovėje šioje vietoje nuo skardžio buvo metamos į maišus sukištos laisvo elgesio moterys. Kita legenda teigia, kad viduramžiais kryžiuočiai vijosi viena kunigaikštytę ir ji, nenorėdama patekti nelaisvėn, su visa karieta nuvažiavo nuo kalno į Nemuną ir nukritusi nuo skardžio žuvo.
Primityvioji Quendian

**Primityvioji Quendian** (Quen.: *Quenderin*) yra dirbtinė kalba, sukurta J. R. R. Tolkino. Tai yra viena iš Tolkino sukurtų kalbų, vartojama jo fantastiniame Viduržemio pasaulyje.

Primityvioji Quendian buvo Elfų prokalbė, kurią jie pradėjo vartoti iškart po Prabudimo.

## Kilmė
Remiantis Elfų legenda: *[[Brangakmenių karas|Cuivienyarna]]*:

Žvaigždės buvo pirmasis šių trijų prabudusių Elfų išvystas dalykas. Remiantis Elfų legenda, pirmasis ištartas žodis buvo ***ele***, kuris Primityviojoje Quendian kalboje reiškė *Štai! Pažiūrėk!*. Taip buvo sukurta pirmoji Elfų kalbos žodžio šaknis: **EL-**, nuo kurios kilo Bendrosios Eldarin kalbos žodis ***ēl*** ('žvaigždė').

*[[Silmariljonas|Silmariljone]]* (3. skyrius), teigiama, kad Elfai sukūrė kalbą gyvendami Cuiviénen regione:

Svarbus Primityviosios Quendian kalbos žodis buvo **kwende*. Jis kilo iš žodžio **kwene* „žmogus“, pakeičiant vidurinį garsą *n* į *nd*. Primityviojoje Quendian šis žodis buvo vartojamas nusakant daugiskaitą, **kwendī*, kuris reiškė „žmonių visuma“.

Bėgant laikui Elfai keitė savo kalbą, pridėdami naujus žodžius ar gramatikos taisykles. Vėliau vienas iš dievų – Vala *(Oromë)* pakvietė juos į Valinorą – stebuklingą žemę vakaruose.

## Pirmasis padalijimas
Pirmasis Elfų kalbos padalijimas įvyko tuomet, kai didelė elfų bendruomenė paliko savo pirmąjį būstą ir iškeliavo paskui Valą *(Oromë)* į vakarus. Tokiu būdu Primityvioji Quendian suskilo į Bendrąją Eldarin ir Avarin kalbas.

## Šaltiniai

## Taip pat skaitykite
* J. R. R. Tolkino sukurtos kalbos
Raudonosios Jūros muchafaza

**Raudonosios Jūros muchafaza** () – muchafaza, užimanti visą rytinę, pietrytinę Egipto dalį. Administracinis centras – Hurgada. Muchafaza apima 1/9 šalies teritorijos.

## Geografija

Muchafaza įsiterpusi tarp Nilo slėnio vakaruose ir Raudonosios jūros rytuose bei apima praktiškai visą Arabijos dykumą drauge su joje stūksančiais kalnais. Ji tęsiasi nuo maždaug 29° šiaurės platumos iki sienos su Sudanu ir jo to paties pavadinimo Raudonosios Jūros vilajetu pietuose. Vakaruose ribojasi su Aukštutinio Nilo slėnio muchafazomis: Asuano, Luksoro, Kenos, Sohagos, Asjuto, Minjos ir Beni Sueifo. Šiaurėje ribojasi su Sueco muchafaza.

Į muchafazos sudėtį įeina Raudonosios jūros pakrančių salos, taip pat teoriškai priskiriamas ginčytinas Halaibo trikampis su Sijalio salomis.

## Ekonomika

Raudonosios Jūros muchafazoje išgaunami 75% visos Egipte išgaunamos naftos ir gamtinių dujų. Čia yra svarbiausia šalyje Ras Garibo naftos verslovė. Marsa Alamo mieste yra aukso kasykla Al-Sukkary. Be to, kasami fosfatai, sidabras, chromas, manganas, volframas.

Pakrantėje išvystytas turizmas. Nuo XX a. 9-ojo dešimtmečio populiaria poilsio prie jūros ir nardymo mėgėjų vieta yra Hurgada. Turizmas taip pat aktyviai vystomas Kuseire, Safagoje ir Marsa Alame.

## Administracinis suskirstymas

Raudonosios Jūros muchafaza skirstosi į 8 apskritis (markazes), įskaitant ginčytiną Halaibo trikampio teritoriją:

## Gyventojai
Ten, kur kalnai pereina į Raudonąją jūrą, yra pajūrio lyguma. joje gyvena didžioji dalis sėsliųjų gyventojų. Dykumų gyventojai klajokliai gyvena iš gyvulių auginimo ir prekybos su kalnakasybos ir naftos gavybos postais. Dalis gyventojų užsiima žvejyba Raudonojoje jūroje. 2006 m. muchafazoje gyveno 288 233 gyventojai, iš jų daugiau nei 275 000 keliuose pakrantės miestuose.

## Nuorodos
Šiaurės Sinajaus muchafaza

**Šiaurės Sinajaus muchafaza** () – muchafaza, esanti Egipto šiaurės rytuose, prie Viduržemio jūros. Ribojasi su Port Saido, Ismailijos ir Sueco muchafazomis vakaruose, Pietų Sinajaus muchafaza pietuose, Izraeliu rytuose ir Gazos ruožu šiaurės rytuose. Administracinis centras – Arišas.

Muchafaza apima Sinajaus pusiasalio šiaurinę dalį ir yra viena iš dvejų Egipto muchafazų, esančių pilnai Azijoje. Pietryčiuose siauru ruožu prieina prie Akabos įlankos. Būdingi dykumų ir sudūlėjusių kalnų kraštovaizdžiai.

## Miestai

Svarbiausi miestai:
* Arišas,
* Rafa,
* Šaih Zavidas,
* Bir el Abdas,
* Hasanas,
* Nahlas (Nechelis).
Pietų Sinajaus muchafaza

**Pietų Sinajaus muchafaza** () – muchafaza, esanti Egipto šiaurės rytuose, prie Raudonosios jūros. Ribojasi su Sueco muchafaza šiaurės vakaruose iš Šiaurės Sinajaus muchafaza šiaurėje. Administracinis centras – Turas.

Muchafaza apima Sinajaus pusiasalio pietinę dalį ir yra viena iš dvejų Egipto muchafazų, esančių pilnai Azijoje. Iš rytų skalaujama Akabos įlankos, iš vakarų – Sueco įlankos. Būdingi dykumų ir sudūlėjusių kalnų kraštovaizdžiai. Pietų Sinajaus muchafazoje yra aukščiausia šalies vieta – Sinajaus kalnas, o netoli jo – Šv. Kotrynos vienuolynas.

## Miestai

Svarbiausi miestai:
* Šarm el Šeichas,
* Turas,
* Abu Rudaisas,
* Nuveiba,
* Ras Sadras,
* Dahabas,
* Sanat Katarinas,
* Taba.
Naujojo Slėnio muchafaza

**Naujojo Slėnio muchafaza** () – muchafaza, užimanti visą pietvakarinę Egipto dalį. Tai didžiausia, bet rečiausiai gyvenama Egipto muchafaza. Administracinis centras – Charga.

Muchafaza driekiasi tarp Nilo slėnio rytuose, Sudano pietuose ir Libijos rytuose. Visą teritoriją užima Libijos dykuma, o gyventojai susitelkę keliose joje esančiose oazėse: Chargos, Farfaros ir Dachlos. Pietvakariniame kampe iškilęs Gilf Kebiro plokščiakalnis.

## Miestai

Svarbiausi miestai:
* Charga,
* Dachla,
* Farafra,
* Barisas.
Ernestas Janušas

**Ernestas Janušas** (g. 1979 m. Vilniuje) – Lietuvos redaktorius ir laidų vedėjas.

## Biografija
1997 m. baigė Vilniaus Karoliniškių vidurinę mokyklą. 1995–2005 m. radijo stoties „Radiocentras“ laidų vedėjas, muzikos skyriaus redaktorius. 2005–2008 m. radijo stoties ZIP FM programų direktorius ir vadovas. Nuo 2008 m. epasas.lt rinkodaros skyriaus vadovas. 1999–2007 m. ir 2010–2012 m. laidos NKTV (rodyta per LNK ir „Lietuvos ryto TV“ kanalais) vedėjas. Nuo 2012 m. radijo stoties „Radiocentras“ laidos „Myliumuzika.lt Top 10“ vedėjas.

## Šaltiniai
Alikudis

**Alikudis** () – labiausiai vakarinė sala Lipario salyne (vulkaninių salų grandinė šiauriau Sicilijos). Alikudis yra 40 km į vakarus nuo Lipario. Salos plotas yra 5,2 km². Sala yra apvali. 

## Istorija
Salą maždaug prieš 150 tūkst. metų suformavo jau seniai išnykęs Montanjolos (*Montagnola*) ugnikalnis. Spėjama, kad sala paskutinį kartą keitėsi maždaug prieš 28 tūkst. metų.

Sala pirmą kartą buvo apgyvendinta maždaug XVII a. pr. m. e., ką rodo to laikotarpio archeologiniai radiniai. Salos rytinėje pakrantėje randamos ir daug vėlesnių laikų romėnų gamybos keramikos šukės. 

Šiuolaikinis pavadinimas  atsirado iš iškraipyto salos senovinio graikiško pavadinimo  'Viržių sala' (nuo  'viržis')''. 

Daug šimtmečių Alikudį puldinėjo piratai. Tai privertė salos gyventojus statyti namus aukštose terasose. Salos ekonomika buvo pagrįsta žemdirbyste ir persikų auginimu. 

## Gyventojai
Dabar saloje gyvena apie 120 žmonių, kurie veržiasi žvejyba ar žemdirbyste. 
Saloje lankosi nemažai turistų, kuriuos aptarnauja vienintelis saloje restoranas, kurio meniu pagrindas yra žuvys, kurias pagauna vietiniai žvejai, bei maisto produktai, kuriuos atgabena kursuojantis laivas su povandeniniais sparnais.
Somei Satoh

**Somėjus Sato** (; g. 1947 m. sausio 19 d.) – japonų kompozitorius.

Gimė Sendajaus mieste, Mijagio prefektūroje. Karjerą pradėjo kurdamas muziką eksperimentiniams pasirodymams, lazerių šou. XX a. aštuntame dešimtmetyje studijavo Japonijos menų universitete, 1983 m., gavęs Azijos kultūros draugijos stipendiją, studijavo JAV. Nepaisant studijų, muzikos išmoko daugiausia pats. Šiuo metu gyvena Tokijuje.

Somėjaus Sato kūryba dažnai lyginama su Arvo Perto arba Henriko Gureckio sakraliniu minimalizmu. Jo muzikoje ryškios šintoizmo ir dzen budizmo tradicijos.

## Žymiausi darbai

* *Mantra*, vokalui ir elektronikai (1986 m.)
* *Stabat Mater*, sopranui ir chorui (1987 m.)
* *Kyokoku*, baritonui ir orkestrui (1991 m.)
* *Burning Meditation*, baritonui ir styginių kvartetui (1993 m.)
* *Kisetsu*, orkestrui (1999 m.)
* *From the Depth of Silence*, vamzdiniams varpeliams ir orkestrui (2000 m.)
* Koncertas smuikui, skirtas Anne Akiko Meyers (2002 m.)

Somėjaus Sato kūrinių dalys („Mantra, Organics“), panaudotos filme „Baraka“.

## Nuorodos
*
Matruho muchafaza

**Matruho muchafaza** () – muchafaza, užimanti visą šiaurės vakarinę Egipto dalį. Administracinis centras – Marsa Matruhas.

Muchafazą iš šiaurės skalauja Viduržemio jūra, o vakaruose ribojasi su Libija. Beveik visą teritoriją užima negyvenama Libijos dykuma, gyvenviečių yra tik pakrantėje ir Sivos oazėje. Matruho muchafazoje taip pat yra viena žemiausių sausumos vietų – Kataros įduba. Libijos pasienyje esanti Halfajos perėja nuo seno buvo Egipto ir Libijos riba.

## Miestai

Svarbiausi miestai:
* Marsa Matruhas,
* Hamamas,
* Sidi Baranis,
* Daba,
* Siva,
* Salumas,
* Alameinas.
Panarėja

**Panarėja** () – antra pagal mažumą (po *Basiluzzo*) sala Lipario salyne (tai Italijai priklausanti vulkaninių salų grandinė šiauriau Sicilijos). Saloje visus metus gyvena apie 280 gyventojų, o vasarą į salą atvyksta daug turistų. Sala yra Lipario komunos frakcija (*frazione*). Paskutiniais metais sala įgijo tarptautinį garsą, nes joje ėmė lankytis tarptautinės įžymybės.

## Geografija
Sala yra neaktyvus ugnikalnis, jos plotas yra 3,4 km². Aukščiausias salos taškas yra *Punta del Corvo* (421 m). Netoli *Punta di Peppe e Maria* kaimo yra karštosios versmės. 

Populiarus šią mažytę salą lankančių turistų užsiėmimas yra nardymas akvalangu. Vienas traukos taškų yra plaukiojimas su akvalangu prie sudužusių laivų tarp pakrantės uolų *Lisca Bianca* ir *Bottaro*.

## Istorija
Senovėje Panarėjos pavadinimas buvo *Euonymus*. Archeologiniai duomenys rodo, kad maždaug 1200 m. pr. m. e. saloje gyveno Mikėnų kultūros žmonės. Sala buvo apgyvendinta ir senovės Romos laikais. Romos imperijai žlugus sala liko negyvenama dėl piratų antpuolių. 

Šiais laikais Panarėja tapo madinga atostogų vieta. 2011 m. sala buvo aprašyta JAV madų žurnale *W magazine*.

Panarėja ir likusios Lipario salos 2000 m. buvo paskelbtos UNESCO pasaulinio paveldo vieta. Didele dalimi dėl to statybos ir perstatymai saloje griežtai reguliuojami, o  bendruomenė išlaiko savo salinį izoliuotumą. Daugelyje gyvenamų vietų galima apsigyventi tik laikinai, o keletas namų, kuriuose galima gyventi ištisus metus, yra labai brangūs.

## Šaltiniai
2011 m. Azijos krepšinio čempionatas

**2011 m. Azijos krepšinio čempionatas** buvo 26-tas FIBA organizuotas Azijos krepšinio čempionatas. Čempionato metu išaiškėjo komandos patekusios į 2012 m. olimpinį atrankos turnyrą ir 2012 m. olimpines žaidynes Londone.

Čempionate nugalėjo ir 15 kartą Azijos čempione tapo Kinijos vyrų krepšinio rinktinė, finale 70-69 nugalėjusi Jordanijos ekipą. Tai buvo vienintelis kartas Azijos čempionate, kuomet nugalėtojas išaiškėja tik 1 taško skirtumu.

Į olimpinį atrankos turnyrą pateko antrą ir trečią vietas užėmusios Jordanijos ir Korėjos komandos.

## Galutinė čempionato lentelė

## Nuorodos
* Oficiali čempionato svetainė 

## Šaltiniai
Tamara Božok

**Tamara Božok** (g. 1957 m. rugpjūčio 27 d. Baltarusijoje) – Lietuvos ir Anykščių rajono savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja.

## Biografija
1974 m. baigė Švenčionėlių vidurinę mokyklą, 1979 m. Vilniaus pedagoginio instituto Fizikos-matematikos fakultetą, įgijo matematikos mokytojos specialybę. 1986 m. baigė Vilniaus aukštąją partinę mokyklą. 2001 m. baigė KTU Socialinių mokslų fakultetą, įgijo ekonomikos mokytojo specialybę.

1979–1981 m. dirbo Svirkų aštuonmetėje mokykloje matematikos mokytoja. 1981–1984 m. Švenčionių rajono komjaunimo komiteto instruktorė, vėliau organizacinio skyriaus vedėja. 1986–1988 m. Anykščių rajono komunistų partijos komiteto ideologinio skyriaus konsultantė, politinio švietimo vedėja. 1988–1990 m. savarankiškos LKP Anykščių rajono komiteto sekretorė, 1990–1996 m. LDDP Anykščių skyriaus pirmininkė.

1992–1996 m. Seimo nario Felikso Kolosausko padėjėja-sekretorė. Nuo 1997 m. Anykščių Jono Biliūno gimnazijos matematikos mokytoja, nuo 1998 m. – ir ekonomikos mokytoja.
2008–2011 m. PPRC ekonomikos ugdymo turinio švietimo konsultantė.
2002–2003 m. parengė ir vykdė PHARE ŽIPF projektą „Ekonominis mokymas pažangiai visuomenės raidai“, 2009–2010 m. parengė ir vykdė EEE Norway Grants paprojektį „Ugdymo kaita: mokytojų kompetencijų tobulinimas“.

1995–1997 m., 1998–2000 m., 2000–2003 m. ir 2003–2007 m. Anykščių rajono savivaldybės tarybos narė. Buvo tarybos kolegijos, Švietimo, kultūros ir etikos komiteto narė.

## Šaltiniai
Sueco įlanka

**Sueco įlanka** () – šiaurės vakarinė Raudonosios jūros dalis, skirianti Sinajaus pusiasalį (rytuose) nuo Afrikos žemyno (vakaruose). Pietinė įlankos riba vedama nuo Ras Muhamedo kyšulio iki Šadvano salos. Ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus 325 km, plotis 15–46 km, gylis siekia iki 80 m. Jūriniai potvyniai vyksta kas pusė paros, jų aukštis iki 1,8 m.

Sueco įlanka susidarė tektoniniame lūžyje, skiriančiame Arabijos ir Afrikos plokštes.

Šiaurėje, ties Sueco uostamiesčiu, į Sueco įlanką įsijungia Sueco kanalas.

## Šaltiniai
Viršužiglio šv. Onos koplyčia

**Viršužiglio šv. Onos koplyčia** – katalikų koplyčia, tituluojama šv. Onos vardu, stovinti Viršužiglio kaime, 15 km į rytus nuo Kauno, 0,5 km į vakarus nuo Kauno marių pakrantės, netoli kelio  esančiose kapinaitėse. 

Priklauso Šlienavos Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo parapijai. Sekmadieniais vyksta šv. Mišios.

## Istorija

1883 m. Kampiškėse pastatyta koplyčia. 1909 m. įkurta atskira Kampiškių parapija, o praplėtus koplyčią pastatyta Kampiškių Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bažnyčia. Pastačius Kauno HE Kampiškių kaimas atsidūrė po vandeniu. Sovietinė valdžia, nepaisydama per Lietuvą nuskambėjusių kampiškiečių protestų, bažnyčią nugriovė, o jos medžiagas išgabeno į Šlienavos kaimą.

Atgavus nepriklausomybę, 1990–1995 m. Viršužiglyje šalia kapinių už kaimo bendruomenės lėšas buvo pastatyta koplyčia.

## Architektūra

Koplyčią neatlygintinai suprojektavo ir vykdė statybos priežiūrą architektas Liucijus Albertas Dringelis. Projektuota laikantis liaudies architektūros tradicijų, derinantis prie kaimo aplinkos bei atsižvelgiant į ribotas finansines galimybes.

Koplyčia stovi aukščiausioje kapinių vietoje prie svarbiausių takų sankirtos, pagrindiniu fasadu atgręžta į vakarus, o šoniniu – į kelią. Vienabokštė, pseudobazilikinė, planas kryžiaus formos su išsikišusiomis į šonus zakristijomis, užbaigtas trisiene apside. Statinio tūris darnių proporcijų. Pagrindinė fasado kompozicija netradicinė – grakštus bokštas, dengtas keturšlaičiu stogeliu, su kylančiomis fasado plokštumomis. Tęsinyje pridengtos grotelėmis angos juosia bokšto viršų. Fasado plokštumoje abipus bokšto yra suporinti langai, kurių viršutinės nuožulnios linijos remiasi į stogo šlaitus. Statinio portalą išryškina vienšlaitis stogelis, paremtas kolonėlėmis. Šoninių fasadų kompozicija tradicinė – su aukštais stačiakampiais langais ir žemais zakristijos langeliais.

Viduje navas skiria dvi poros stulpų. Vidurinė nava aukštesnė, šoninės nuosekliai žemėja lauko sienų link. Apsidė žema. Sienos ir lubos apkaltos lentelėmis. Apsidėje stovi nedidelis, nesudėtingų stilizuotų formų L. Dringelio suprojektuotas altorius. Atsisakant tradicinės varpinės koplyčios šventoriuje, nedidelis varpas pakabintas viduje.

## Galerija

2020, Viršužiglis. Koplyčia 2.JPG|Šoninis fasadas
Viršužiglis, koplyčia.JPG|Koplyčia 2017 m. vasarį
Koplyčia Viršužiglyje.JPG|Galinis fasadas
Viršužiglio koplyčia. Galinis fasadas.JPG|Apsidė
Viršužiglis, koplyčios kryžius 2.JPG|Varpinės bokštelio kryžius
Viršužiglio koplyčios kryžius.JPG|Stogo kryžius (prie apsidės)


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Koplyčios pamorama (*panoramas.lt*)
Sueco sąsmauka

**Sueco sąsmauka** – siauras sausumos ruožas, jungiantis Afrikos ir Azijos žemynus, atskirtus Raudonosios ir Viduržemio jūrų. Yra Egipto teritorijoje, tarp Nilo deltos ir Sinajaus pusiasalio. Plotis iki 112 km.

Būdingas paviršius – dykuminga lyguma (aukštis iki 107 km), padengta kopomis ir barchanais. Daug druskožemių, druskos ežerų. Sueco sąsmauką kerta Sueco kanalas.

## Šaltiniai
Salina

**Salina** () – sala Lipario salyne, kuris yra šiauriau Sicilijos (Viduržemio jūra) ir priklauso Italijai. Ši sala yra antroji pagal dydį Lipario salose. Saloje dabar gyvena apie 4 tūkst. žmonių.
 
Salinoje yra trys komunos: *Santa Marina* rytiniame krante, *Malfa* šiauriniame, o *Leni* – pietvakarių. Nuo *Leni* einant link jūros yra *Valdichiesa* ir *Rinella* kaimai. Mažesni kaimai yra *Capo Faro*, *Pollara* ir *Lingua*.

## Geografija
Salinos plotas yra 27 km². Sala įtraukta į Pasaulio paveldo sąrašą dėl savo reikšmės vulkanologijai. Salą sudaro 6 ugnikalniai: seniausi yra vietose *Pizzo di Corvo*, *Monte Rivi* ir netoli *Capo Faro*, bet jie morfologiškai sunkiai atpažįstami. O ugnikalniai *Monte Fossa delle Felci* (968 m, aukščiausia salyno viršūnė) ir *Monte dei Porri* (886 m) yra puikiai išlikę. 

Paskutinis išsiveržimas Salinoje vyko prieš 13 tūkst. metų vakarinėje salos dalyje ir sudarė pusapvalį Polaros kraterį. Ugnikalnio aktyvumas buvo daugiausia sprogstamasis, išsiveržimo metu susidarė didžiuliai pemzos klodai.

Saloje išlikęs šioks toks endogeninis povulkaninis aktyvumas – „burbuliavimas“ ir karštieji šaltiniai Pertuse (*Pertuso*). Burbuliavimas būdingas vietovei ties *Rinella*, kur jį sukelia po vandeniu besiveržiančios dujos (sieros vandenilis) ir garai. 

## Nuorodos
* Salinos reljefinis žemėlapis (Google maps)
Šveicarijos Alpės

**Šveicarijos Alpės** (, , , ) – tai dalis Alpių, kuri yra Šveicarijoje. Aukščiausia Šveicarijos Alpių viršūnė yra Diufūro kalnas (4 634 m), kuris yra netoli Šveicarijos-Italijos pasienio. Aukščiausias kalnas, kuris stovi tik Šveicarijos teritorijoje yra Domas (4 545 m).

## Geografija

Alpės apima 65% viso Šveicarijos paviršiaus ploto. Nepaisant to, kad Šveicarija apima tik 14% visos Alpių teritorijos, dauguma Alpių viršūnių, kurios perkopė 4000 m (48 iš 82) yra Šveicarijos Alpėse, o likusios kelios yra apie 20 km ir mažiau nuo šalies pasienio.

Šveicarijos Alpių ledynai apima 1230 km² plotą (3% Šveicarijos teritorijos) ir tai yra 44% visų Alpių ledynų užimamas plotas.

Šveicarijos Alpės yra Šveicarijos plynaukštės pietuose. Riba tarp Alpių ir plynaukštės driekiasi nuo Vevės Ženevos ežero pakrantėje iki Roršacho Bodeno ežero pakrantėje. Pakeliui ji apima Tuno ir Liucernos miestus.
 
Šalys su kuriomis Šveicarija dalinasi Alpių kalnų masyvus yra (iš vakarų į rytus): Prancūzija, Italija, Austrija ir Lichtenšteinas.

### Kalnų masyvai
Šveicarijos Alpės dažnai dalinamos į dvi grupes: Vakarų Šveicarijos Alpės ir Rytų Šveicarijos Alpės, kurių padalijimas yra palei Reino upę, nuo Bodeno ežero iki Špliugeno perėjos. Vakarų Šveicarijos Alpės užima didesnę Šveicarijos dalį nei Rytų. Peninų Alpės, Berno Alpės ir Bernina yra aukščiausi šalies masyvai. Žemiausias masyvas yra Apencelio Alpės, kurių aukščiausia viršūnė yra 2500 m.

**Vakarų Šveicarijos Alpės**

**Rytų Šveicarijos Alpės**

## Kelionės ir turizmas

Turizmas Šveicarijos Alpėse prasidėjo su pirmais kopimais į daugelį Alpių viršūnių (Jungfrau 1811 m., Berninos kalnas 1850 m., Diufūras 1855 m., Materhornas 1856 m., Domas 1858 m., Veishornas 1861 m.). Įrenginių pakilti į kalnus statyba prasidėjo XIX a. viduryje, kartu su viešbučių ir kalnų namelių statyba bei kalnų traukinių linijų atidarymu (Rigio kalnas 1873 m., Piloto kalnas 1889 m., Gornergratas 1898 m.). Jungfraubahn (Jungrfaujoch) atidarytas 1912 m. ir tai tapo aukščiausia traukinių stotimi Europoje. Be to, Šveicarijoje žiemą labai populiarus žiemos sportas, o vasarą siūlomas kopimas į aukščiausius Šveicarijos kalnus.
Katla

**Katla** () – aktyvus ugnikalnis pietinėje Islandijoje, apie 100 m gylyje po Mirdalsjokiudlio ledynu. Katlos aukštis siekia 1512 m. Tai vienas didžiausių plotu Islandijos ugnikalnių – jo kaldera yra 10 km skersmens. Pagal formą Katla priskiriama Vulkaninio skydo ugnikalniams. Katla smarkiau išsiveržia kas 40–80 metų.

## Geologija
Katla yra vienas aktyviausių pasaulio ugnikalnių. Didelis priešistorinis Katlos išsiveržimas įvyko prieš 10 600 metų, kurio metu, manoma buvo išmesta apie 6–7 km³ piroklastų. Katlos išsiveržimų metu staigiai ir smarkiai tirpsta ledas, kyla smarkūs potvyniai. 

## Dabartinis aktyvumas
Paskutinį kartą Katla buvo išsiveržusi 1999 m. Katla yra apie 20 km į rytus nuo Ejafjadlajokudlio ugnikalnio. Pastebėta, kad po Ejafjadlajokudlio išsiveržimų, prabusdavo ir Katla. Tai įvyko 920 m., 1612 m., 1821–1823 m. Po 2010 m. pavasarį įvykusio Ejafjadlajokudlio išsiveržimo, atidžiai stebima ir Katla. Nuo 2011 m. liepos mėnesio fiksuojamas didelis Katlos seisminis aktyvumas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Ugnikalnių duomenų bazė
Marijona Fergizienė

**Marijona Fergizienė** (g. 1940 m. balandžio 30 d. Katkūnuose) – Lietuvos pedagogė.

## Biografija

1958 m. baigė Joniškėlio vidurinę mokyklą, 1960 m. – Klaipėdos pedagoginę mokyklą, įgijo pradinių klasių mokytojos specialybę. 1964–1969 m. neakivaizdžiai studijavo Šiaulių pedagoginiame institute, įgijo pradinio mokymo pedagogikos ir metodikos išsilavinimą.

1960–1963 m. dirbo Laiškalnio pradinės mokyklos mokytoja. 1963–1965 m. buvo Šaltinių aštuonmetės mokyklos pradinių klasių mokytoja. 1965–1979 m. dirbo Lietuvos vidaus reikalų ministerijos Nepilnamečių reikalų inspekcijos inspektore. 1985–1990 m. Šiaulių pradinės mokyklos mokytoja, 1990–1995 m. – Piktagalio pradinės mokyklos mokytoja. 1995–2000 m. dirbo Eitminiškių pradinės mokyklos mokytoja.

## Šaltiniai
Regina Drūsienė

**Regina Drūsienė** (g. 1958 m. lapkričio 1 d. Lygainiuose, Kauno raj.) – Lietuvos pedagogė.

## Biografija
1966–1969 m. mokėsi Vosiškių pradinėje mokykloje, 1969–1970 m. – Varekonių pradinėje mokykloje, 1970–1977 m. baigė Babtų vidurinę mokyklą. 1982 m. baigė Vilniaus universiteto Matematikos fakultetą, įgijo matematikos dėstytojos specialybę.

1982–1986 m. Anykščių Jono Biliūno gimnazijos matematikos mokytoja, 1986–2005 m. – direktoriaus pavaduotoja. Nuo 2005 m. šios mokyklos direktorė.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* 2000 m. Savivaldybių tarybų rinkimai. Regina Drūsienė *vrk.lt*
Charga

**Charga** () – oazė ir joje esanti gyvenvietė Libijos dykumoje, 170 km į vakarus nuo Nilo, toliausiai nutolusi į pietus iš visų Egipto oazių. Naujojo Slėnio muchafazos administracinis centras. Oazė įsikūrusi tektoninėje įduboje, kurios ilgis iš šiaurės į pietus 200 km, plotis 20–50 km. Charga plentu sujungta su Asjutu, geležinkeliu – su Nag Hamadžiu. Visoje oazėje gyvena ~100 tūkt. žmonių, o pačiame Chargos mieste – 65 tūkst. Dauguma gyventojų yra bedžų kilmės.

Verčiamasi datulių, javų, medvilnės, citrusinių vaisių, daržovių, alyvuogių auginimu, galvijininkyste, paukštininkyste, fosforitų kasyba. Yra išlikę senovės Egipto, romėnų ir vėlesnių laikų (iki VII a.) pastatų griuvėsių (Hibio šventykla, koptų kapinės ir vienuolynai, romėnų tvirtovės ir kt.).

## Istorija

Senovės Egipto laikais Charga buvo žinoma kaip „pietų oazė“, per ją ėjo Dar el Arabino karavanų kelias iš Asjuto į Sudaną (gabentas auksas, dramblio kaulas, prieskoniai, kviečiai, gyvuliai). Ilgą laiką tai buvo svarbi karavanų kelių kryžkelė. Dabar Charga yra moderniausia iš vakarinių Egipto oazių.


Image:Temple of Hibis.jpg|Hibio šventykla
Image:Flickr - isawnyu - Nadura (V).jpg|Naduros šventykla
Image:Flickr - isawnyu - Ummm el-Dabadib, fortress (VIII).jpg|Um el Dabadibo tvirtovė
Image:Flickr - Hanne7 - Bagawat (14).jpg|Bagavato koptų laidojimo kompleksas


## Šaltiniai
Marcelis Januškevičius

**Marcelis Januškevičius** (Marcelis Januševičius, , 1806–1859 m.) – XIX a. dailininkas (tapytojas, piešėjas, dekoratorius), gyvenęs ir kūręs Vilniuje.

## Veikla
Marcelis Januškevičius buvo architektūrinio peizažo kūrėjas, tapė tiršta akvarele ir aliejumi. Darbai svarbūs ikonografiniu požiūriu, meninė vertė ribota.

Vaizdavo Vilniaus architektūros paminklus, daugelių jų nebėra, dalies nebuvo ir dailininko laikais – šiuos kopijavo iš Pietro de Rossi (pavyzdžiui, „Vilniaus Žemutinės pilies griuvėsiai su Katedra“), Radviloms nukopijavo Nesvyžiaus galerijos paveikslus, kun. J.K.Boguslaskiui Stanislovo Augusto kolekciją.

1848–1854 m. dailininkas dirbo Vilniaus miesto teatre dekoratoriumi.

Garsiausi darbai:
* Vilniaus Žemutinės pilies griuvėsiai su Katedra
* Vilniaus Aukštutinė ir Žemutinė pilys, Plikasis kalnas su Trimis kryžiais
* Vilniaus Šv. Mikalojaus bažnyčia (1830)
* Jėzuitų rūmai Vingyje (1836)
* Aukštutinė pilis iš pietų pusės (apie 1850)

1857 m. kartu su Konstantinu Tiškevičiumi dalyvavo ekspedicijoje Nerimi ir fiksavo vaizdus, juos vėliau atkūrė medžio raižiniuose, jie 1871 m. buvo publikuoti knygoje „Vilija ir jos krantai“ ().


Image:Marcelli Januszkiewicz, Jėzuitų rūmai Vingyje, 1836.jpg|Jėzuitų rūmai Vingyje (1836)
Image:Marcelis Januškevičius. Vilniaus pilys iš pietų pusės. 1840.jpg|Vilniaus pilys iš pietų pusės (1840)
Image:Marcelis Januškevičius. Vilniaus pilys iš pietų pusės. 1840 - 2.jpg|Vilniaus pilys iš pietų pusės (II) (1840)
Image:Marcelli Januszewicz Evangelikų reformatų bažnyčia.jpg|Evangelikų reformatų bažnyčia Vilniuje


## Nuorodos
* 
* Adomonis T., Adomonytė N., Lietuvos dailės ir architektūros istorija (t.2), Vilnius, 1997, psl. 154–155.
* Lietuvos dailės istorija, Vilnius, 2002, psl. 218.
Dachla (Egiptas)

**Dachla** arba **Dachlos oazė** () – oazė Egipte, Libijos dykumos rytuose. Yra Naujojo Slėnio muchafazoje, 350 km į vakarus nuo Nilo, tarp Chargos ir Farafros oazių. Dachlos oazė yra nenuotakioje įduboje, kurios ilgis 80 km, plotis 32 km. Oazėje gyvena ~75 tūkst. žmonių. Didžiausios gyvenvietės – Mutas, Kasras, Kalamunas.

Per Dachlą eina karavanų keliai į Nilo slėnį. Auginamos datulės, citrinmedžiai, javai, alyvuogės. Verčiamasi namudiniais verslais, kasami fosforitai.

## Istorija

Dachlos oazėje pleistoceno laikotarpiu, kuomet Sacharos klimatas buvo drėgnesnis, apsistodavo klajokliai. Vėliau klimatui pasikeitus, oazė tapo gyvenama nuolatos. Dachla buvo žinoma Senovės Egipto laikotarpiu. XII a. arabai oazėje pastatė Kasro tvirtovę, greičiausiai romėnų gyvenvietės vietoje. 1819 m. Dachlą pasiekė pirmasis europietis – Arčibaldas Edmontonas.


Image:Al-Qasr city (Dakhla Oasis).jpg|Al Kasro griuvėsiai
Image:Flickr - isawnyu - Balat (IV) c.jpg|Balato mastaba
Image:Flickr - schmuela - rebuilt pyramid.jpg|Amheidos piramidė
File:Bedouins-dakhla-egypt.JPG|Dachlos beduinai


## Šaltiniai
Šuoliai į vandenį 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse

**[[Šuoliai į vandenį|Šuolių į vandenį]] varžybos 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse** vyko 25-ą kartą olimpinėse žaidynėse. Varžybos buvo rengiamos nuo liepos 29 d. iki rugpjūčio 11 d. London Aquatics Centre arenoje. Varžybose iš viso dalyvavo 136 šuolininkai.

## Rungtys
* Individualios rungtys:
** Šuolis nuo 3 m tramplino
** Šuolis nuo 10 m platformos
* Grupinės rungtys:
** Sinchroninis šuolis nuo 3 m tramplino
** Sinchroninis šuolis nuo 10 m platformos

## Kvalifikacija

### Patekusios šalys

## Medaliai

### Vyrai

### Moterys

### Medalių lentelė

## Nuorodos
* Londonas 2012
Damanhūras

**Damanhūras** (, ) – miestas Egipto šiaurėje, Nilo deltoje, 70 km į rytus nuo Aleksandrijos. Beheiros muchafazos administracinis centras. Pro miestą eina Aleksandrijos–Kairo geležinkelis ir automagistralė. Tekstilės (kilimų audimo, medvilnės valymo), maisto (aliejaus) pramonė. Prekyba medvilne, ryžiais, datulėmis. Netoli Damanhūro yra senovinio Naukratijos miesto griuvėsiai.

## Istorija

Senovės Egipto laikais Damanhūras () buvo Žemutinio Egipto 7-ojo nomo centru, ir buvo įsikūręs prie kanalo, jungusio Marjuto ežerą su Nilu. Buvo Horo šventykla. Graikų valdymo laikais miestas vadintas ***Hermopoliu Parva*** arba ***Hermopoliu Mikra*** (), paminėtas daugelio Antikos geografų.

## Šaltiniai
Goldogrin

**Goldogrin** yra dirbtinė kalba sukurta J. R. R. Tolkino ir vartota jo fantastiniame Viduržemio pasaulyje. Tai yra viena iš Tolkino sukurtų kalbų. Goldogrin kalbą vartojo Antroji Elfų Gentis, kuri šia kalba buvo vadinama *Goldorim* *()*.

Kaip ir dauguma Tolkino sukurtų kalbų, Goldogrin skirstoma į dvi laiko juostas – **išorinę** ir **vidinę**.

## Išorinė istorija
 
Tolkinas domėjosi kalbomis nuo mažens, ir sukūrė nemažai dirbtinių kalbų dar būdamas paaugliu. Galų gale, būdamas jau suaugęs, jis sukūrė ištisą dirbtinių kalbų šeimą, kurią vartojo Elfų rasė jo sukurtame Viduržemio pasaulyje. Šiame pasaulyje šios kalbos galėjo sąveikauti tarpusavyje ir kisti.

Goldogrin buvo sukurta apie 1915 m. Tai buvo pirmoji Tolkino sukurta kalba, paremta keltų kalbomis. Jis parašė turtingą šios kalbos žodyną ir gramatiką. Tuo pačiu metu Tolkinas sukūrė Elfų rasės istoriją, kurią aprašė knygoje *Book of Lost Tales* **'.

Gnomų kalbą vartojo gnomai, Antroji Elfų Gentis. Tuo pačiu metu gyvavo ir kita Elfų kalba, vartojama ''Vienišoje Saloje'' gyvenančių Elfų. Ši kalba buvo vadinama ''Elfin''.

Po kelerių metų, apie 1925 m., [[J. R. R. Tolkien|Tolkinas]] pradėjo rašyti naują Gnomų kalbos gramatiką ir žodyną. Jis apleido pavadinimus ''Goldogrin'' ir ''lam Goldrin'' dėl ''Noldorin'' (Quenya kalbos žodžio, jau pradėto taupiai vartoti Gnomų kalbose). Tai buvo antrasis žingsnis link vėlesnės kalbos sukūrimo, kurią [[J. R. R. Tolkien|Tolkinas]] pavadino [[Sindarin]].

== Vidinė istorija ==

=== Gramatika ===

''Gnomų kalbos gramatika'' (''Lam na Ngoldathon'') aprašo tarmes, vartotas ''Tol Erethrin'' regione gyvenusių Gnomų. Ji buvo aprašyta [[Žmonės (Viduržemis)|Žmogaus]] (ne Elfo) tuo pačiu metu, kai į ''Tol Erethrin'' (žmonių vadintą Tol Eressëa) atvyko penktojo amžiaus jūrininkas – Eriolas.

==== Pakitimai ====
Goldogrin kalba pasižymi sudėtingais [[priebalsis|priebalsių]] pakitimais. Svarbiausias iš jų vadinamas „Gramatiniu Pakitimu“ (arba **GP**), nes tai tapo viena iš pagrindinių taisyklių tyrinėjantiems šios kalbos [[fonetika|fonetiką]].



Apostrofos **’** žymi garso praleidimą – ([[Elizija|eliziją]]).

==== Artikelis ====



Taigi: ''Egla'' „Elfas“, ''in·Egla'' „Tas Elfas“; ''bess'' „Žmona“, ''i·vess'' „Ta žmona“.

==== Posakiai ====
Goldogrin kalboje taip pat vartojami įvairūs posakiai ir [[frazeologizmas|frazeologizmai]]:

Kas nors keliantis pasipiktinimą/susierzinimą: ''i·fesc ar i·dusc'', kaip, pavyzdžiui, [[Anglų kalba|anglų kalbos]] atitikmuo: „a red rag to a bull“ . 

== Žodynas ==

}
|--
| dangus || ***telm*** || 
|--
| vanduo || ***nenn*** || 
|--
| liepsna || ***bleg*** || 
|--
| vyras || ***benn*** || 
|--
| žmona || ***bess*** || 
|--
| valgyti || ***mad-*** || 
|--
| gėrimas || ***suith*** || 
|--
| milžiniškas || ***beleg*** || 
|--
| šeima || ***nothri*** || 
|--
| bitė || ***nios*** || 
|--
| kepurė || ***tôd*''' || 
|}

## Taip pat skaitykite
* J. R. R. Tolkino sukurtos kalbos
* Dirbtinė kalba

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Goldogrin gramatika (angliškai)
Bereliochas

**Bereliochas** (, ) – upė Rusijoje, Magadano srityje; kairysis Ajan-Juriacho intakas. Prasideda Ochandios kalnagūbryje (Čerskio kalnagūbrio atšaka), teka į pietus.

Ilgiausieji intakai: Susumanas (106 km), Sylgybystachas (69 km), Burgandis (61 km), Komanda (50 km).

Upės pavadinimas kilęs iš jakutų kalbos žodžio „бөрөлөөх” („vilkų”).

Indigirkos baseine yra labai panašaus pavadinimo upė – Biorioliochas.

## Šaltiniai
Ilkorin

**Ilkorin** (dgs. *Ilkorindi*) yra Quenya kalbos žodis, reiškiantis „ne iš Kôro“. Ilkorindai buvo Elfų bendruomenė, gyvenusi J. R. R. Tolkino fantastiniame Viduržemio pasaulyje. Pirmą kartą šie Elfai buvo paminėti knygoje *The Book of Lost Tales* *()*. Tuo metu šis pavadinimas turėjo plačią reikšmę – visi Elfai, kurie „niekada nematė Kôro šviesos“. Šiuo žodžiu taip pat buvo vadinama šių Elfų kalba. *Kôr* Quenya kalboje buvo vadinama kalva, ant kurios buvo pastatytas miestas netoli Faerų Įlankos krantų.

Vėliau, apie 1920 m. Tolkinas šiuo žodžiu vadino tik tuos Elfus, kurie gyveno Beleriando regione, ir buvo valdomi karaliaus Tingolo (vėliau jie buvo pavadinti *Sindarais*).

Ilkorin Elfai kalbėjo trim tarmėmis:
* Doriato karalystės Elfų kalba, *Doriathrin*;
* Brithombar ir Eglarest uostuose gyvenančių Elfų kalba, *Falassian*;
* Beleriande gyvenančių klajoklių Elfų kalba.

Vėliau, apie 1940 m. Tolkinas sukūrė pavadinimą šiai kalbai pavadinti – *Lemberin*, o apie *Ilkorin* teigė, jog „Tai nėra teisingas kalbinis pavadinimas, nes jis apima *Pereldarus* ir visus Elfus, kurie išvyko į karo žygį prieš Kórą, bet niekada ten neatvyko“.

Taigi Lemberin vardu buvo pavadinta kalba, kuria kalbėjo Telerino Elfai, likę Beleriande. Prieš Noldoro atsiradimą ji buvo vartojama visame Beleriande (išskyrus Osiriandą), o visi vietų, upių, miškų, lygumų, pievų, kalvų ir kalnų pavadinimai buvo kilę taip pat iš šios kalbos.

## Šaltiniai

## Taip pat skaitykite
* J. R. R. Tolkino sukurtos kalbos
Nechebas

**Nechebas** () arba **Kabas** () – senovės Egipto miestas, įsikūręs Nilo dešiniajame krante, Aukštutiniame Egipte, 80 km į pietus nuo Luksoro.
## Istorija

Vietovė buvo gyvenama jau paleolito laikais. Iki Egipto suvienijimo Nechebas buvo faraonų valdžios deivės Nechbet kulto centras. Deivės Nechbet šventykla pastatyta XV a. pr. m. e., perstatyta IV a. pr. m. e. Vėliau (XIV a. pr. m. e.) jai šventyklą pastatė ir faraonas Amenchotepas III. XV a. pr. m. e. pab. pastatyta išminties dievo Toto šventykla. Nektanebas II miestą apjuosė masyvia siena. Vėliau palaipsniui Nechebas sunyko, o kitame krante išaugo Nechenas. Graikų laikais miestas vėl atsigavo, tuomet vadintas ***Eileitiaspoliu***.

Nechebo apylinkių uolose iškaltame nekropolyje rasta XVI a. pr. m. e. kapaviečių su biografiniais tekstais, kuriuose minima egiptiečių pergalė prieš hiksus.
 

Image:Paheri banquet.jpg|Bareljefas Paherio kapavietėje
Image:Necheb Tempel Amenophis III. 03.JPG|Amenofio III šventykla
Image:El Kab Temple.jpg|Šventykla


## Šaltiniai
Mančesterio miesto stadionas

**Mančesterio miesto stadionas** (; dėl rėmėjo dar vadinamas *Etihad Stadium*) – futbolo stadionas Mančesteryje, Anglijoje. Talpina 55 097 žiūrovus. Stadionas yra penktas pagal dydį Premier lygoje ir dvyliktas visoje Jungtinė Karalystėje.

## Istorija

Stadionas buvo pastatytas 2002 m. Sandraugos žaidynėms. Statybos kainavo 110 milijonų svarų sterlingų. Po žaidynių buvo rekonstruotas į futbolo stadioną. 2003 m. vasarą pasirašius nuomos sutartį su Mančesterio savivaldybe 250-iai metų,  tapo Manchester City FC namų stadionu. Prieš tai klubas žaidė *[[Maine Road]]* stadione.

Stadione 2008 m. vyko UEFA Europos lygos finalas, kuriame FK Zenit Sankt-Peterburg 2–0 įveikė Glazgo „Rangers“.

## Galerija

City of Manchester Stadium 2002.jpg|2002 m. Sandraugos žaidynių metu
Eastlands East Stand.jpg|Stadionas po rekonstrukcijos
City of Manchester Stadium - geograph.org.uk - 1639286.jpg|Pagrindinis įėjimas
Uefa Cup Final 2008.jpg|2008 m. UEFA Europos lygos finalas


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Oficiali stadiono svetainė 
* Oficiali Manchester City FC klubo svetainė
White Hart Lane

**White Hart Lane** – buvęs futbolo stadionas Totename, Londone, Anglijoje. Jame namų rungtynes žaidė Tottenham Hotspur FC. Stadione yra žaidusi ir , čia buvo 4 tribūnos: North Stand (*Paxton Road*), South Stand (*Park Lane*), East Stand (*Worcester Avenue*), West Stand (*High Raod*).

## Istorija

Pastatytas 1899 m. Stadionas buvo daug kartų rekonstruotas, o po 2016-2017 m. sezono buvo nugriautas. Jo vietoje pastatytas Tottenham Hotspur stadionas, talpinantis 62 062 žiūrovus. Naujasis stadionas atidarytas 2019 m. balandžio 3 d.

## Galerija

White Hart Lane Jan 2008 2.jpg|Vaizdas iš pietryčių pusės
EastStandWHL.jpg|Vaizdas iš rytinės tribūnos
WestStandWHL.jpg|Vaizdas iš vakarinės tribūnos


## Nuorodos

* Tottenham Hotspur FC oficiali svetainė
Deir al Bachri

**Deir al Bachri** ( – „šiaurinis vienuolynas“) – senovės Egipto archeologinis kompleksas, įsikūręs Aukštutiniame Egipte, Nilo kairiajame krante, Tėbų vakaruose (priešais Luksorą), sudarė Tėbų nekropolio centrą.

Deir al Bachri vietovėje yra išlikę trijų Amono šventyklų griuvėsiai. Jas pastatė faraonai, Mentuhotepas II (XXI a. pr. m. e.), Hačepsuta (XV a. pr. m. e.) ir Tutmozis III (XV a. pr. m. e.). Kartu tai buvo faraonų laidojimo šventyklos. Aukščiau uolose rasta karališkųjų mumijų slėptuvė su Naujosios Egipto karalystės valdovų mumijomis (XVI–XI a. pr. m. e.). Taip pat Deir al Bachri rasta XXI a. pr. m. e. didikų kapų (tarp jų Hačepsutos šventyklos architekto Senmuto). Yra ir vėlesnių, graikų-romėnų laikotarpio (IV a. pr. m. e.) kapų. Aptikta daug reljefų ir skulptūrų (tarp jų ir Hačepsutos) liekanų, lentelių su įrašais, grafitų, papirusų.

VI-XII a. Deir el Bachri buvo koptų vienuolynas, nuo jo ir kilo dabartinis vietovės pavadinimas.

Deir el Bachri 1858 m. tyrinėjo prancūzų egiptologas Ogiustas Marjetas, 1881 m. – Gastonas Maspero, 1893–1898 m. ir 1903–1908 m. – Egipto tyrimų fondas, 1911–1931 m. Metropolitano meno muziejus (JAV), nuo 1961 m. tiria ir konservuoja lenkų ekspedicijos mokslininkai.


Image:MentuhotepII-Tempel-unterePfeilerhalle.JPG|Mentuhotepo II šventyklos liekanos
Image:Deir el-Bahari 36.jpg|Hačepsutos šventykla
Image:Deir el-Bahari 04.jpg|Kapavietės
File:Deir el-Bahari 0539.JPG|Anubio reljefas


## Šaltiniai
Mirmekologija

**Mirmekologija** ( + …logija <  – žodis, sąvoka, mokslas, antroji sudurtinių žodžių dalis, rodanti jų sąsają su mokslu, mokslas apie gyvybę, jos dėsnius)  – mokslas apie skruzdėles, entomologijos mokslo šaka.

Mirmekologijos tiriamas ojektas yra skruzdėlės, kurios priklauso vienai labiausiai išsivysčiusių vabzdžių šeimai. Šios srities mokslininkai tiria tiek individų biologiją, tiek ir jų kolonijas (sudėtingus socialinius darinius), darbo pasiskirstymą ir komunikacijų sistemas, glaudžius simbiozinius santykius su kitais vabzdžiais ir augalais.

## Susiję terminai

* Mirmekomorfija – panašumas su skruzdėlėmis, viena iš mimikrijos rūšių,
* Mirmekofagija – maitinimasis skruzdėlėmis,
* Mirmekofilija – kai kurių gyvūnų, pvz., musių, drugių, prisitaikymas gyventi skruzdėlynuose ir termitynuose,
* Mirmekofitai – augalų rūšys, sugyvenančios su skruzdėlėmis, teikiančios prieglobstį jų buveinėms ir pan.,
* Mirmekochorija – skruzdėlių išnešiojamų augalų sėklų ir vaisių plitimas.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Vaizdo medžiaga apie skruzdėles 
* Skruzdėlių auginimas