open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kęstutis Biveinis

**Kęstutis Biveinis** (g. 1963 m. liepos 16 d. Želvos miestelyje, Ukmergės r.) – vargonininkas ir chorvedys.

## Biografija

Tėvas – vargonininkas Algirdas Biveinis. 1971–1978 m. Kęstutis skambinti fortepijonu mokėsi Rokiškio vaikų muzikos mokykloje.

Nuo 1975 m. pradėjo vargonininkauti Suvainiškio (Rokiškio r.) parapijoje. 1978–1980 m. mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. R. Sakalienės fortepijono klasė). 1980–1983 m. choro dirigavimo mokėsi Rokiškio kultūros mokykloje (dėst. R. Sinica). 1983–1985 m. tarnavo sovietinėje armijoje Sibire – Irkutsko srityje. 1986–1988 m. Rokiškio kultūros mokyklos koncertmeisteris. 1988–1991 m. Lietuvos muzikos akademijos vargonininkų ir chorvedžių kursų klausytojas (vargonuoti mokė R. Marcinkutė, diriguoti P. Vaičekonis).

Nuo 1996 m. choro dirigavimo studijas tęsia neakivaizdiniu būdu Klaipėdos universiteto Menų fakultete (doc. R. Gudelio klasė).

Nuo 1988 m. vargonininkavo Rokiškio Šv. Mato bažnyčioje, nuo 1991 m. Zarasų Švč. M. Marijos Dangun Ėmimo bažnyčios vargonininkas ir choro vadovas. 1994 m. subūrė kamerinį mišrųjį chorą (27 dalyviai) „Canticum", kuris gieda bažnyčioje ir dalyvauja koncertuose.

Nuo 1992 m. ir Zarasų kultūros rūmų mišriojo choro (40 dalyvių) meno vadovas ir dirigentas. Kolektyvą parengė 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventei ir konkursui Vilniuje, dalyvavo 1995 m. Baltijos ir Siaurės šalių chorų festivalyje Rygoje (Latvija). 1996 m. šiam chorui suteiktas „Gelmės" vardas, surengta turistinė – koncertinė kelionė į Čekiją, dalyvauta 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėje Vilniuje. Chorvedys diriguoja dainų šventėse, o 1997 m. Zarasuose suorganizavo Rytų Aukštaitijos dainų šventę (dalyvavo apie 1500 choristų).

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Jonas Byanskas

**Jonas Byanskas** (1894 m. lapkričio 9 d. Čikagoje – 1972 m. vasario 11 d. Čikagoje) – pianistas ir chorvedys, mechanikas inžinierius.

## Biografija

Nuo mažens mėgo muziką, kurios iš pradžių mokėsi privačiai, o 1912 m. baigė Chicago Musical College, fortepijoną ir harmoniją studijavo pas prof. A. Brune. Dar tobulinosi pas pedagogus E. G. Petersą ir Howarda Wellsa. Taip pat 1916 m. baigė Ginklų institutą bakalauro laipsniu ir dirbo kaip inžinierius mechanikas. Tačiau apie 40 metų darbavosi ir muzikos srityje.

Nuo 1907 m. jau akompanavo į Čikagą atvykusiems koncertuoti lietuvių dainininkams M. Petrauskui, M. Rakauskaitei, J. Babravičiui, A. Vanagaičiui ir kt. Dažnai akompanuodavo ir Alice Stephens vadovaujamam moterų chorui. 1933–1956 m. vadovavo „Birutės“ chorui Čikagoje. Kolektyvas daug koncertavo ir pastatė nemaža muzikinių veikalų: A. Sullivano ir W. S. Gilberto komišką operą „Raganius“ (1933), J. Offenbacho operetę „Perikola“ (1938), F. Lehäro operetę „Grafas Liuksemburgas“ (1948), M. Petrausko operetę „Šienapjūtė“ (1949) ir operą „Eglė žalčių karalienė“ (1934), S. Šimkaus „Čigonus“ (1935), D. Andrulio „Viengungius“ ir kt. Buvo 1934 m. Pasaulinės parodos Čikagoje Lietuvių dienos komisijos pirmininkas ir muzikos programos direktorius. Vadovavo „Gintarėlio“ ir kitiems orkestrams, nuo 1960 m. iki mirties buvo Vyčių kuopos choro vadovas. Parašė choro ir solo dainų. 1938 m. lankėsi Lietuvoje ir sukūrė dainą „Kaimo prisiminimai" (solo ir fortepijonui), kuri išpopuliarėjo JAV. Turėjo pramoginės muzikos orkestrą.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Anelė Biliūnaitė

**Anelė Biliūnaitė** (g. 1940 m. vasario 15 d. Janonyse, Alantos valsčiuje) – lietuvių muzikos mokytoja ir chorvedė.

## Biografija
Baigusi Alantos vidurinę mokyklą, 1958–1963 m. choro dirigavimo mokėsi Panevėžio muzikos technikume (dėst. K. Dubikaitytė).

1963–1967 m. Panevėžio 2-osios vidurinės mokyklos muzikos mokytoja, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų bei vokalinių ansamblių vadovė. Chorai parengti 1964 m. I respublikinei moksleivių dainų šventei, taip pat vadovavo Panevėžio autokompresorių gamyklos mišriajam chorui. 1967–1971 m. Maišiagalos (Vilniaus r.) vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, jaunių ir vyresniųjų klasių moksleivių mišriojo choro vadovė. Abu kolektyvus parengė 1969 m. respublikinei moksleivių meno ir sporto šventei, o jaunių chorą ir 1970 m. respublikinei dainų šventei. 1971–1976 m. Marijampolio (Vilniaus r.) vidurinės mokyklos muzikos mokytoja, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių mišriojo choro vadovė. 1975 m. respublikinės dainų šventės konkurse jaunių choras laimėjo antrąją vietą. Chorai parengti Vilniaus rajono dainų šventėms, koncertavo Baltarusijoje ir Lenkijoje. 1972–1975 m. vadovavo Vilniaus rajono mokytojų mišriajam chorui – parengė 1975 m. respublikinei dainų šventei.

Nuo 1976 m. Respublikinio mokytojų tobulinimosi instituto muzikos kabineto metodininkė. Tęsdama darbą Lietuvos pedagogų kvalifikacijos institute, yra Saviraiškos ugdymo skyriaus vyr. metodininkė, rengia atestacines bei kvalifikacines programas, organizuoja seminarus muzikos mokytojų kvalifikacijai kelti ir pirminei mokytojų atestacijai, skleidžia gerąją pedagoginio darbo patirtį, skaito paskaitas ir veda praktinius užsiėmimus respublikinių seminarų dalyviams, konsultuoja įvairius meno mėgėjų kolektyvus.

A. Biliūnaitė buvo Vilniaus rajono muzikos mokymo metodinės komisijos pirmininkė, rajono dainų švenčių organizatorė ir vyr. dirigentė, 1977 m. respublikinės moksleivių dainų šventės konsultantė, respublikinių „Dainų dainelės" konkursų žiuri narė, meno mėgėjų konkursų žiuri atsakingoji sekretorė.

Nuo 1995 m. Lietuvos ikimokyklinių įstaigų ir bendrojo lavinimo mokyklų muzikos mokytojų kvalifikacinės komisijos sekretorė, nuo 1997 m. muzikos mokytojų kvalifikacinės komisijos sekretorė. Yra Lietuvos muzikų draugijos ir Muzikos mokytojų asociacijos narė; 1970 m. apdovanota Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu; 1994 m. jai suteikta muzikos mokytojos metodininkės kvalifikacijos kategorija.

## Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Jonas Byra

**Jonas Byra** (1891 m. vasario 5 d. Panemunyje, Rokiškio apskr. – 1972 m. rugsėjo 15 d. Vilniuje) – Lietuvos dainininkas (tenoras), pedagogas, chorvedys.

## Biografija
Nuo devynerių metų pradėjo mokytis skambinti fortepijonu ir dainuoti chore. Baigęs Panemunio liaudies mokyklą, 1905 m. išvyko į Rusiją, kur baigė gimnaziją, davė privačias pamokas. 1913 m. labai gerais pažymiais eksternu baigė Černigovo (Ukraina) muzikos mokyklą – fortepijono ir kompozicijos klases. Kurį laiką skambinti fortepijonu dar mokėsi pas Maskvos profesorių A. Bogoslovskį, o pas kitus pedagogus ir dainuoti. 1914 – 1916 m. dainavimą studijavo Vienoje. Vadovavo pirmajam Šiaurės Ukrainos profesionaliam mišriajam chorui.

Grįžęs į Lietuvą, 1921–1931 m. ir 1934–1936 m. buvo Valstybės teatro Kaune solistas ir koncertmeisteris. Sukūrė daugiau kaip 30 klasikinių operų vaidmenų. Tai Alfredas ir Hercogas Džiuzepės Verdi operose „Traviata“ ir „Rigolettas“, Almaviva Džoakino Rosini operoje „Sevilijos kirpėjas“, Rudolfas Džakomo Pučini operoje „Bohema“, Sinodas Antono Rubinšteino operoje „Demonas“, Lenskis Piotro Čaikovskio operoje „Eugenijus Oneginas“, Šuiskis Modesto Musorgskio operoje „Borisas Godunovas“ ir kt.

Kelis kartus gastroliavo JAV. 1933 m. baigė Niujorko *Institute of Musical Art* dainavimo klasę, 1933 m. dar tobulinosi ir Paryžiuje. 1929–1930 m. buvo Kauno muzikos mokyklos operos klasės dėstytojas. 1933–1940 m. vadovavo vyrų vokaliniam kvartetui, kuriame ir pats dainavo. Kvartetas atlikdavo ir J. Byros aranžuotus kūrinius, koncertavo daugelyje Lietuvos miestų ir miestelių.

1937 m. prie Kauno radiofono buvo subūręs 20 kvalifikuotų dainininkų mišrųjį chorą ir trumpai jam vadovavo. 1940–1941 m. ir 1944–1950 m. dėstė dainavimą ir privalomąjį fortepijoną Šiaulių muzikos mokykloje, 1945–1949 m. šios mokyklos ir vaikų septynmetės muzikos mokyklos direktorius. 1951–1957 m. Lietuvos valstybinio operos ir baleto teatro koncertmeisteris ir vokalo pedagogas, o vėliau – pensininkas. Harmonizavo liaudies dainų ir aranžavo įvairių kūrinių.

## Šaltiniai
Tamara Gaitanži-Blažienė

**Tamara Gaitanži-Blažienė** (g. 1945 m. balandžio 21 d. Manheime, Vokietija) – Lietuvos choro dirigentė ir kompozitorė.

## Biografija
1963–1965 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos technikume (dėst. B. Piekarskis), 1965–1970 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. K. Griauzdės klasė), kompoziciją studijavo pas F. Bajorą ir prof. J. Juzeliūną.

Dirbti pradėjo dar studijuodama. 1964–1965 m. buvo Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos technikumo koncertmeisterė, 1967–1969 m. Vilniaus valstybinio pedagoginio instituto akademinio choro chormeistere – koncertmeistere, 1968–1970 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto akademinio choro „Gabija" chormeisterė – koncert – meisterė, 1969–1970 m. Lietuvos valstybinės konservatorijos Choro dirigavimo katedros koncertmeisterė, 1970–1971 m. Rokiškio kultūros mokyklos choro dirigavimo dėstytoja, 1971–1972 m. Lietuvos valstybinės konservatorijos Choro dirigavimo katedros koncertmeisterė.

Nuo 1972 m. Lietuvos aklųjų draugijos kamerinio mišriojo choro (vėliau choras „Vilnius“) dirigentė. Jos diriguojamas choras padarė įrašų Lietuvos radijui, išleido plokštelę (1975). 1984–1986 m. buvo Vilniaus vyrų choro „Vytis" chormeisterė.

Nuo 1992 m. Vilniaus evangelikų reformatų bažnyčios choro vadovė. Lietuvos radijui įrašė giesmių, išleido gedulingų giesmių kasetę. 1994–1996 m. su choru vedė tarptautinius ekumeninius bažnytinės muzikos seminarus Nidoje. Dalyvavo dainų švenčių konkursų vertinimo komisijose, yra Lietuvos evangeliškų bažnyčių muzikų sandraugos valdybos narė ir choro vadovė.

Nuo 1996 m. Vilniaus muzikos mokyklos „Lyra" aklųjų ir silpnaregių chorinio dainavimo mokytoja. Kaip kompozitorė daugiau reiškiasi vokalinėje chorinėje muzikoje.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. – Vilnius, 1999.
Juozas Bieliūnas

**Juozas Bieliūnas** (1890 m. gruodžio 4 d. Kraštai, Panemunėlio valsčius, Rokiškio apskritis – 1955 m. gegužės 17 d. Kaunas. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.) – lietuvių vargonininkas, pedagogas, chorvedys, dainininkas (baritonas).

## Biografija

Lankė Panemunėlio liaudies mokyklą, pas Juozą Katelę išmoko vargonuoti. 1906–1908 m. vargonininkavo Panemunėlyje, 1908–1910 m. – Salose, 1910–1912 m. – Preliuose. Visur turėjo suorganizavęs nemažus chorus, kurie giedojo bažnyčiose, dalyvavo vakaruose – vaidinimuose. 1911 m. Kaune lankė Juozo Naujalio vargonininkų kursus.

1912–1916 m. dainuoti mokėsi Maskvos konservatorijoje, grojo įvairiuose orkestruose, vertėsi privačiomis dainavimo pamokomis. 1916–1917 m. tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje, kontrabosu griežė Voluinės pulko simfoniniame orkestre Peterburge. 1917–1920 m. dainavimo studijas tęsė Peterburgo konservatorijoje, dėstė muziką ir dainavimą lietuvių bendrojo lavinimo kursuose, lietuvių ir lenkų gimnazijose ir lietuvių darbo mokykloje. Lietuvių klube „Proletkultas“ suorganizavo chorą, rengė koncertus, vadovavo dramos kuopelei, koncertavo kaip solistas. 1920 m. pakviestas dainuoti į Peterburgo valstybinį komiškos operos teatrą, sukūrė keletą pagrindinių vaidmenų.

Grįžęs į Lietuvą, 1920–1921 m. Kauno muzikos mokykloje dėstė solinį dainavimą, aktyviai įsitraukė į lietuviškosios operos teatro organizavimą. Įkūrus operos teatrą, jo solistas, 1920–1921 m. ir 1923–1926 m. Meno tarybos narys, 1922–1923 m. direktorius. Pirmajame 1920 m. Džiuzepės Verdi operos „Traviata“ spektaklyje sukūrė Barono vaidmenį, vėliau ir kitų įsimintinų vaidmenų: Demonas Antono Rubinšteino operoje „Demonas“ (1921 m.), Figaro Džoakino Rosinio operoje „Sevilijos kirpėjas“ (1924 m.), Oneginą ir Jeleckį Piotro Čaikovskio operose „Eugenijus Oneginas“ (1923 m.) ir „Pikų dama“ (1925 m.), Eskamilio Žoržo Bizė operoje „Karmen“ ir kt.

1926–1930 m. Italijoje (Milane) pas prof. Grini studijavo dainavimą. 1930–1933 m. Valstybės teatro chormeisteris ir akompaniatorius. Parengė Dž. Pučinio operų „Skraistė“, „Sesuo Andželika“ ir „Džanis Skikis“ chorus.

Pasitraukęs iš teatro, buvo kino filmų cenzorius. 1932–1933 m. knygų ir laikraščių leidyklos bendrovės „Naujas žodis“ direktorius, 1934–1938 m. Kauno radiofono direktorius, įkūrė 54 muzikantų radiofono simfoninį orkestrą. 1940–1941 m. Vilniaus muzikos mokyklos dainavimo dėstytojas, 1941–1949 m. Kauno konservatorijos dėstytojas, 1945–1949 m. Vokalinio ir choro dirigavimo fakulteto dekanas, Vokalinės katedros vedėjas, nuo 1946 m. docentas, vėliau einantis profesoriaus pareigas. 1945–1955 m. ir Kauno Juozo Gruodžio muzikos mokyklos dainavimo dėstytojas, 1949–1953 m. vokalinio skyriaus vedėjas, išugdęs būrį gerų dainininkų. 

## Šaltiniai
Vladislovas Bogdanovičius

**Vladislovas Bogdanovičius** (g. 1943 m. rugpjūčio 20 d. Versekos k., Šalčininkų r.) – muzikos mokytojas ir chorvedys.

## Biografija

1961–1962 m. lankė vienerių metų pučiamųjų instrumentų orkestrų vadovų kursus prie Druskininkų vaikų muzikos mokyklos (dėst. A. Gradeckas ir R. Balčiūnas). Kurį laiką choro dirigavimo privačiai mokėsi pas kompozitorių K. Kavecką, o 1963–1966 m. neakivaizdiniu būdu choro dirigavimo žinias gilino Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos technikume (dėst. P. Mataitis). 1971–1976 m. neakivaizdiniu būdu muziką studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (diriguoti mokė S. Jautakis, P. Jankauskas ir R. Gudelis).

1962–1975 m. muzikos mokytojas ir vaikų choro vadovas Tetėnų aštuonmetėje mokykloje, 1965–1970 m. kartu dirbo ir Pabarės vidurinėje mokykloje (abi Šalčininkų r.). Vadovavo vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorams, kuriuos parengė Šalčininkų rajono, o vaikų chorą ir respublikinėms dainų šventėms.

Nuo 1976 m. Šalčininkų vaikų muzikos (nuo 1990 m. meno) mokyklos direktorius ir jaunių choro vadovas. Chorą parengė 1977, 1980, 1985, 1987 m. respublikinėms dainų šventėms, 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei ir 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventei Vilniuje, su choru koncertavo Lenkijoje ir Baltarusijoje. 1976 m. V. Bogdanovičiui suteikta muzikos mokytojo metodininko kvalifikacijos kategorija.

Be pedagoginio darbo, V. Bogdanovičius 1967–1968 m. vadovavo Šalčininkų rajono mokytojų ir 1985–1986 m. Šalčininkų kultūros namų mišriesiems chorams.

Nuo 1963 m. Šalčininkų rajono dainų švenčių dirigentas, nuo 1970 m. meno vadovas ir vyr. dirigentas.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Teodoras Brazys

**Teodoras Brazys** (1870 m. lapkričio 20 d. barono Bistramo dvare Memelhofe prie Bauskės, Kuoknesės valsčius, dab. Mazzalvė, Latvija – 1930 m. rugsėjo 10 d. Miunchenas, palaidotas Kaišiadoryse) – lietuvių kunigas, vargonininkas, choro dirigentas, pedagogas, muzikologas, kompozitorius.

## Biografija
Baigęs Bauskės vokiečių mokyklą, iš pradžių vargonuoti mokėsi pas Pabiržės vargonininką ir Rokiškio muzikos mokykloje, vėliau pas Kauno katedros vargonininką J. Kalvaitį. Iki 1896 m. vargonininkavo Pabiržėje, Josvainiuose ir kitur. 1896–1900 m. mokėsi Vilniaus kunigų seminarijoje. 1905–1907 m. studijavo Vokietijoje, Regensburgo aukštojoje bažnytinės muzikos mokykloje. 1928 m. prelatas.

1900–1905 m. kunigavo Baltstogės parapijoje, vadovavo bažnyčios chorui. 1907–1917 m. Vilniaus kunigų seminarijos profesorius ir giedojimo mokytojas, taip pat lietuvių gimnazijos pirmasis muzikos mokytojas, Katedros choro ir orkestro dirigentas. Jo vadovaujamas 120 dalyvių choras turėjo sukaupęs didelį ir įvairų repertuarą, buvo laikomas vienu pajėgiausių Lietuvoje. Ištremtas iš Vilniaus, gyveno Pietų Lietuvoje – Perlojoje, Kietaviškėse, Dauguose ir Merkinėje. Dviračiu važinėjo po kaimus ir surinko apie 2000 lietuvių liaudies dainų. 1921–1923 m. dėstė muziką Merkinės progimnazijoje, o vėliau apsigyveno Kaune: nuo 1923 m. Kunigų seminarijos profesorius. Nuo 1924 m. Lietuvos universiteto Teologijos-filosofijos fakulteto docentas, bažnytinės muzikos ir muzikos istorijos dėstytojas, Universiteto ir Kunigų seminarijos bei bažnytinių chorų vadovas. Dėstė J. Naujalio vargonininkų kursuose, redagavo Šv. Cecilijos draugijos žurnalą „Muzikos aidai“ (1926 m.), paskelbė jame straipsnių. Taip pat rašė leidiniuose „Muzikos barai“, „Soter“, periodinėje spaudoje.

## Kūryba
Harmonizavo apie 150 lietuvių liaudies dainų, iš kurių populiariausios „Tykiai tykiai Nemunėlis teka“, „Aušt' aušrelė“, „Vai tu, diemed', diemedėli“, išplėtotos liaudies dainos „Tu berželi“, „Vai tu sakai' sakale“, „Vai, gūdžiai barė“ ir kt. Sukūrė kantatas „Saliutas Lietuvos vėliavai“, „Te Deum laudamus“ (Žemaičių vyskupijos 500 metų garbei), daug giesmių. Parašė mokslinių muzikologinių-folklorinių darbų, sudarė giesmyną „Cantionale" – kunigo A. Sabaliausko pastangomis išleistas 1932 m. Belgijoje.

## Bibliografija
* Apie tautines lietuvių dainų gaidas, 1920 m.
* Lietuvių liaudies daina vestuvėse, 1924 m.
* Lietuvių tautinių dainų melodijos. 1927 m.
* Kai kurie lietuvių ir latvių melodijų giminystės bruožai, 1928 m.
* Mažvydo melodijų kilmė ir jų santykis su lietuvių tautos muzika (habilitacinis darbas)
* Giedojimo mokykla, muzikos vadovėlis, 1920 m.
* Muzikos teorija, vadovėlis, 1922 m.
* Harmonija, vadovėlis, 1926 m.
* Choralo mokykla, vadovėlis, 1926) m.
* Mūsų dainelės, I – 1918 m., II – 1919 m., III ir IV – 1923 m.

## Literatūra
* A. Ambrazas. Teodoro Brazio indėlis į muzikos teorijos raidą Lietuvoje, Menotyra, 1995 m. nr.1.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Kun. Vladas Budreckas. Kun. Teodoras Brazys kaip kompozitorius
Palmyra Briedienė-Navickaitė

**Palmyra Briedienė-Navickaitė** (g. 1950 m. vasario 27 d. Griciūnų k., Kupiškio r.) – muzikos mokytoja ir chorvedė.

## Biografija

1967 m. baigė Kupiškio vidurinę mokyklą, 1969–1973 m. choro dirigavimo mokėsi Panevėžio J. Švedo pedagoginėje muzikos mokykloje (dėst. M. Sasnauskienė). 1973–1978 m. choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (vyr. dėst. R. Misiukevičiaus klasė).

Nuo 1973 m. Biržų vaikų muzikos mokyklos mokytoja, chorų ir vokalinių ansamblių vadovė. Jaunių chorą parengė 1975 m. respublikinei dainų šventei, 1993 m. Lietuvos jaunimo mažajai dainų šventei, 1994 m. I ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Vilniuje bei 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventei – chorų konkurse pelnė laureato vardą. Vokaliniai ansambliai – daug kartų „Dainų dainelės" respublikinių konkursų laureatai ir diplomantai.

Be pedagoginio darbo, P. Briedienė vadovauja Biržų įvairių įstaigų moterų ir vyrų vokaliniams ansambliams, kurie „Sidabrinių balsų" konkursuose pelnė pirmųjų ir kitų prizinių vietų. Dirigavo Biržų, Kupiškio, Pasvalio ir Panevėžio rajonų dainų šventėse. Turi vyresniosios muzikos mokytojos kvalifikacijos kategoriją.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Juozas Brazaitis

**Juozas Brazaitis** (1889 m. kovo 2 d. Šeduvoje, Panevėžio apskr. – 1945 m. rugpjūčio 28 d. Čikagoje, IL, JAV) – vargonininkas ir chorvedys.

## Biografija

Muziką pamėgo nuo mažens. Apie 1912 m. atvykęs į JAV, pas A. Pocių mokėsi vargonuoti, o pas A. Aleksį harmonijos ir fortepijono L. van Beethoveno konservatorijoje Čikagoje.

Nuo 1916 m. pradėjo vargonininkauti Rockdalyje, IL, paskui Šv. Petro ir Povilo parapijoje Westville, IL, Šv. Mykolo parapijoje Čikagoje. Visur vadovavo ir chorams. Su pertraukomis studijavo American Conservatory of Music Chicago. Iš harmonijos ir fortepijono disciplinų gavo Teachers Certificate, o vėliau Collegiate Departament diplomą. 1924 m. po visų studijų įgijo Muzikos bakalauro diplomą.

Nuo 1925 m. iki mirties buvo Aušros Vartų parapijos vargonininkas ir choro vadovas Čikagoje. Statė muzikinius veikalus, organizavo koncertus ir gegužines, dalyvavo tautiniuose renginiuose, giedojo bažnyčiose, atliko V. Niekaus mišparus ir daug kitokios bažnytinės muzikos. Buvo 1938 m. liepos 10 d. Sunset Parke vykusios parapijų chorų šventės pirmininkas ir dirigentas. Turėjo savo fortepijono ir smuiko studiją, prisidėjo prie žurnalo „Muzikos žinios" įsteigimo – 1942 m. išrinktas redaktoriumi.

Nuo 1933 m. ALRK Vargonininkų sąjungos narys, 1934 ir 1935 m. dirbo centro valdybos pirmininku, vėliau vicepirmininku. Buvo Vargonininkų sąjungos Čikagos provincijos narys ir pirmininkas. Sukūrė giesmių, choro ir solo dainų (keletas paskelbta „Muzikos žiniose“), muzikinį vaizdelį „Rūtos kvepia", spaudoje rašė įvairiais muzikos klausimais.

## Šaltiniai

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Violeta Briaukienė-Gražulytė

**Violeta Briaukienė-Gražulytė** (g. 1956 m. birželio 21 d. Kybartuose) – muzikos mokytoja ir chorvedė.

## Biografija

Baigusi Klaipėdos 18-osios vidurinės mokyklos aštuonias klases, 1972–1976 m. choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos Stasio Šimkaus aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. J. Samajauskas). 1986–1990 m. choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (vyr. dėst. D. Pilipavičienės klasė).

Nuo 1976 m. Šakių rajono Griškabūdžio vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, 1979–1992 m. ir kultūros namų meno vadovė. Aktyviau reiškėsi su mokyklos vyresniųjų klasių merginų choru ir kultūros namų mišriuoju choru. Merginų chorą parengė 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei ir 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje, o kultūros namų mišrųjį – 1980 ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms ir 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei. Merginų choras dalyvavo 1993 m. Lietuvos jaunimo mažojoje dainų šventėje Vilniuje. Jos chorai ir vokaliniai ansambliai dalyvauja koncertuose (vokaliniai ansambliai ir konkursuose), rajono ir regioninėse dainų šventėse, gieda bažnyčioje. 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventei mokytoja parengė Griškabūdžio laisvalaikio centro mišrųjį chorą.

V. Briaukienė nuo 1989 m. diriguoja Šakių rajono dainų šventėse, 1989 m. regioninės dainų šventės Marijampolėje ir 1993 m. Lietuvos jaunimo mažosios moksleivių dainų šventės Vilniuje dirigentė. 1997 m. jai suteikta muzikos mokytojos metodininkės kvalifikacijos kategorija.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Juozas Briedis

**Juozas Briedis** (1912 m. rugsėjo 10 d. Nausėdžių k., Nemunėlio Radviliškio valsč., Biržų apskr. – 1991 m. vasario 2 d. Čikagoje, JAV) – dainininkas (tenoras), chorvedys, agronomijos mokslų daktaras.

## Biografija

1930 m. baigė Jurbarko „Saulės“ gimnaziją, 1935 m. – Dotnuvos žemės ūkio akademiją. Dirbo agronomu Alytaus, Seinų, Ukmergės ir Biržų apskrityse. 1937–1938 m. dainuoti mokėsi Kauno muzikos mokykloje pas Joną Būtėną, o vėliau – ir Bonos universitete pas E. Vasselį.

Vadovavo daugeliui chorų ir vokalinių ansamblių Lietuvoje, vėliau, pasitraukęs į Vakarus, – Vokietijoje, Austrijoje ir JAV. 1948 m. įgijo agronomijos daktaro mokslinį laipsnį. 1949–1952 m. vadovavo chorams Australijoje, taip pat vyrų oktetui, buvo Lietuvių katalikų centro valdybos pirmininkas, rašė straipsnius į „Mūsų pastogę“.

1952 m. atvyko į Čikagą. Čia konservatorijoje pas dr. L. Portą ir A. Jurgutį mokėsi harmonijos ir kompozicijos.

Nuo 1960 m. – Maironio lituanistinės mokyklos vaikų choro vadovas Lemonte, IL. Chorą parengė 1966 m. 3-ajai JAV ir Kanados lietuvių dainų šventei Čikagoje. Sukūrė dainų poeto Bernardo Brazdžionio eilių tekstais. 1978 m. gruodžio 10 d. Čikagos Jaunimo centre buvo surengtas J. Briedžio kūrinių koncertas.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Juozas Blažys (1897)

**Juozas Blažys** (1897 m. ? ? Vosgučių k., Pandėlio valsč., Rokiškio apskr. – 1956 m. balandžio 17 d. Detroite, JAV, palaidotas Grand Rapidse, MI Šv. Petro kapinėse) – vargonininkas, chorvedys.

## Biografija
Giedoti ir vargonuoti išmoko Rudolfo Lymano (*Liehmann*) vargonininkų mokykloje Rokiškyje.

Pirmojo pasaulinio karo metais atvyko į JAV ir netrukus pradėjo vargonininkauti Bentone, IL, paskui Nekalto Prasidėjimo lietuvių parapijoje *East St. Louise*, IL, bei Šv. Petro ir Povilo parapijoje Vestvilyje, IL. 1922–1925 m. vargonininkavo Šv. Antano lietuvių parapijoje Detroite. Iš vargonininko pareigų pasitraukęs, apie metus dainavo ir vaidino pagarsėjusioje „Dzimdzi drimdzi“ trupėje. Kurį laiką vadovavo nedideliam (16–18 dalyvių), bet skambiam Lietuvos Vyčių Glee klubo vyrų chorui.

Nuo 1931 m. iki mirties vargonininkavo ir vadovavo mišriajam chorui (25 dalyviai) Šv. Antano lietuvių parapijoje Detroite. Jo vadovaujami chorai giedodavo bažnyčiose, dalyvaudavo koncertuose ir kituose tautiniuose renginiuose.

Nuo 1934 m. buvo ALRK Vargonininkų sąjungos narys, rėmė žurnalą „Muzikos žinios“.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Tadas Budraitis

**Tadas Budraitis** (1897 m. birželio 13 d. Gedžių k., Jurbarko r. – 1962 m. balandžio 18 d. Gardame, Šilutės r., palaidotas Jurbarko bažnyčios šventoriuje) – kunigas, muzikos pedagogas, chorvedys.

## Biografija

Iš mažens pasižymėjo muzikiniais gabumais. Mokėsi pradžios ir vidurinėje mokykloje, kurį laiką mokytojavo. 1918–1923 m. mokėsi Žemaičių kunigų seminarijoje Kaune, kur gavo ir gerus muzikos teorijos bei praktikos pagrindus. 1923 m. birželio 20 d. įšventintas kunigu.

1923–1930 m. Telšių katedros vikaras, o 1927 m. ten įkūrus kunigų seminariją, dirbo giedojimo dėstytoju ir choro vadovu. 1926 m. sausio 27 d. Telšiuose vykusiame katalikų draugijų suvažiavime pasirodė T. Budraičio vadovaujamas didelis choras, kuriam akompanavo simfoninis orkestras.

1930–1933 m. Plungės katedros vikaras ir gimnazijos kapelionas. Vadovavo katedros chorui, dalyvavo Pavasarininkų kuopos veikloje, subūrė 16 muzikantų orkestrą, kuris koncertavo 1932 m. Vasario 16-osios minėjimo iškilmėse.

1933–1938 m. Kretingos pranciškonų gimnazijos kapelionas, choro ir orkestro vadovas. Su choru koncertavo Kretingoje, Palangoje ir kitur, dirigavo didesniuose chorų sambūriuose.

1936 m. Šv. Antano Mišiose giedojo kelių šimtų dalyvių choras, sudarytas iš Klaipėdos krašto parapijų chorų – jungtiniam chorui dirigavo T. Budraitis. 1936 m. jis buvo išrinktas į Pavasarininkų kuopos valdybą. Chorams vadovavo 1939–1940 m. būdamas Skuodo gimnazijos kapelionu, o 1944–1945 m. Šateikių (Plungės r.), 1945–1946 m. Telšių katedros ir 1946–1951 m. Švėkšnos (Šilutės r.) parapijų klebonu. 1951 m. vasario 26 d. sovietų saugumo suimtas ir nuteistas dešimčiai metų kalėti.

Būdamas Komių autonominės respublikos Abezės lageryje, suorganizavo 20-25 kalinių vyrų chorą, kurį išmokė lietuviškų patriotinių dainų: J. Strolios „Tykus buvo vakarėlis“, V. Jakubėno „Nurimk, sesut“, Stasio Šimkaus „Ei, Lietuvos kareivėliai“, J. Naujalio „Lietuva brangi“ ir „Kur bėga Šešupė“, Č. Sasnausko „Jau slavai sukilo“, J. Švedo „Baltos gėlės“, V. Paulausko „Jūreivių maršas" ir kt. Choras koncertavo vyrų ir moterų lageriuose.

1956 m. liepos 17 d. T. Budraitis grįžo į Lietuvą, 1956–1961 m. dirbo Smalininkų (Jurbarko r.) parapijos, o 1961–1962 m. Gardamo (Šilutės r.) parapijos klebonu.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Viktoras Budrevičius

**Viktoras Budrevičius** (1928 m. spalio 1 d. Dervinių k., Lazdijų raj. – 1993 m. rugsėjo 15 d. Vilniuje) – kompozitorius, choro dirigentas, pedagogas.

## Biografija

Iš mažens pasižymėjo muzikiniais gabumais. Mokydamasis Lazdijų gimnazijoje, dainavo chore ir vaikinų vokaliniame ansamblyje. Sovietų valdžios buvo suimtas ir tremiamas į Sibirą, bet pavyko iššokti iš traukinio ir pabėgti.

1946–1948 m. Kauno muzikos mokykloje pas Nikodemą Martinonį mokėsi choro dirigavimo ir kartu lankė bendrojo lavinimo parengiamuosius kursus prie Kauno valstybinio universiteto. 1948–1953 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. Konrado Kavecko klasė). Vėliau dar studijavo kompoziciją pas prof. A. Račiūną.

1953–1956 m. mokė muzikos ir dainavimo Kauno Salomėjos Nėries vidurinėje mokykloje, dėstė Juozo Gruodžio muzikos mokykloje, vadovavo Lietuvos žemės ūkio akademijos mišriajam studentų chorui.

1956–1962 m. buvo Lietuvos valstybinio akademinio dramos teatro muzikos dalies vedėjas ir dirigentas. Nuo 1958 m. – Vilniaus miesto moterų choro „Aidas" vadovas, vėliau – chormeisteris ir koncertmeisteris. Nuo 1965 m. – Lietuvos valstybinės konservatorijos Choro dirigavimo katedros koncertmeisteris, vėliau – dėstytojas ir vyr. dėstytojas. Nuo 1971 m. – Lietuvos kompozitorių sąjungos narys. Buvo respublikinių dainų švenčių Lazdijų ir Varėnos rajonų konsultantas ir rajoninių dainų švenčių dirigentas.

Sukūrė kelis šimtus įvairių žanrų muzikos kūrinių. Tai originalios ir harmonizuotos liaudies dainos chorams bei solistams, kantatos, poemos ir baladės, instrumentiniai kūriniai, operos „Giedrė" ir „Vytautas Didysis“. Parašė keletą probleminių straipsnių ir muzikos metodinių darbų, surengė daug savo autorinių koncertų. Jo dainos skambėjo ne vienoje respublikinėje dainų šventėje.

1978 m. Viktorui Budrevičiui suteiktas nusipelniusio kultūros – švietimo darbuotojo garbės vardas.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Jonas Brundza

**Jonas Brundza** (1889 m. liepos 14 d. Piliakalnų k., Šunskų valsč., Marijampolės apskr. – 1969 m. sausio 1 d. Brukline, JAV) – vargonininkas ir chorvedys.

## Biografija

Baigęs pradžios mokyklą, privačiai mokėsi, kad galėtų įstoti į gimnaziją. Kartu pas Šunskų vargonininką J. Noreiką mokėsi ir vargonuoti. Nuvykęs į Marijampolę, mokėsi gimnazijoje ir muzikos pas Joną Bendorių. Vėliau išvažiavo į Varšuvą ir ten pas V. Ratušinską studijavo vargonus.

Vargonininkų draugijos bažnytinės muzikos skyriuje išlaikęs reikiamus egzaminus, grįžo į Lietuvą. Iš pradžių vargonininkavo Kučiūnuose (Biržų raj.), o vėliau Višakio Rūdoje (Marijampolės raj.).

Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, pasitraukė į Vilnių. Apsigyvenęs moksleivių bendrabutyje, mokė jaunimą dainų ir giesmių. Parengė moksleivių chorą ir ketino giedoti lietuviams skirtose pamaldose lenkiškoje bažnyčioje, bet lenkai labai įsižeidė ir chorvedžio net neįsileido. Artėjant frontui su moksleiviais pasitraukė į Voronežą (Rusija), ten gimnazijoje dėstė muziką ir vadovavo chorui. Imperatoriškoje muzikos mokykloje mokėsi muzikos teorijos ir skambinti fortepijonu.

1918 m. su moksleiviais grįžo į Lietuvą, 1919 m. įstojo į Kauno įgulos karo mokyklą, buvo aviacijos dalinių choro vadovas – karius mokė dainų ir giesmių. 1920 m. Lietuvos švietimo ministerijos surengtuose kursuose dėstė muziką ir vadovavo chorui. 1921–1922 m. buvo Šv. Zitos draugijos choro vadovas, surengė koncertą Kauno miesto teatro salėje. Mokėsi Kauno muzikos mokykloje ir kartu vargonininkavo. Nuo 1921 m. dirbo Teisingumo ir Finansų ministerijose.

1923 m. atvykęs į JAV, užėmė vargonininko ir chorvedžio vietą Šv. Kryžiaus parapijoje M. Carmele, PA. Po kelių mėnesių pradėjo vargonininkauti Šv. Jurgio lietuvių parapijoje Brukline ir dirbo joje iki pensijos (1956 m.). Dirbdamas vargonininko ir chorvedžio darbą, apie trejus metus mokėsi *A. Guilmant Organ School* Niujorke. Su Šv. Jurgio parapijos choru surengė per 100 koncertų, statė muzikinius veikalus, propagavo lietuvių kompozitorių kūrinius, dalyvavo dainų šventėse ir įvairiuose tautiniuose renginiuose. Buvo 1939 m. Niujorko Pasaulinės parodos Lietuvių dienos jungtinio choro dirigentas.

Nuo 1925 m. priklausė ALRK Vargonininkų sąjungai, Centro valdyboje keletą metų ėjo raštininko ir knygininko pareigas. Pasirašydamas įvairiais slapyvardžiais, daug rašė spaudoje. 1936 m. išleido Juozo Žilevičiaus knygą „Česlovas Sasnauskas“. Žmona Bronė Brundzienė-Vencevičiūtė žinoma dainininkė (dramatinis sopranas).

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Stasė Budginienė-Karolevičiūtė

**Stasė Budginienė-Karolevičiūtė** (g. 1942 m. balandžio 21 d. Valatkiškio k., Panevėžio raj.) – choro dirigentė ir muzikos mokytoja.

## Biografija

1957–1961 m. Choro Dirigavimo Mokėsi Panevėžio Muzikos Mokykloje-Technikume (dėst. A. Liberis). 1961–1966 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. P. Bekerio klasė).

Nuo 1966 m. Plungės rajoninių kultūros namų mišriojo choro meno vadovė ir dirigentė. Kolektyvą parengė 1970, 1975, 1980 ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms ir 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei, zoninėse ir respublikinėse chorų apžiūrose bei konkursuose laimėjo prizinių vietų, dalyvavo Plungės rajono ir Klaipėdos krašto dainų šventėse bei festivaliuose, nemažai koncertavo savo rajone ir kitur.

Nuo 1967 m. S. Budginienė – Plungės vaikų muzikos mokyklos mokytoja, nuo 1969 m. direktoriaus pavaduotoja mokymo reikalams, nuo 1982 m. jaunučių choro vadovė. Buvo Plungės rajono dainų švenčių dirigentė, 1980 m. zoninės dainų šventės Tauragėje dirigentė, 1966–1981 m. Žemaičių festivalių vyr. dirigentė. 1979 m. chorvedė apdovanota Kultūros žymūno ženklu, o vėliau ir Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Irena Budriūnienė-Jurgelėnaitė

**Irena Budriūnienė-Jurgelėnaitė** (1936 m. gegužės 10 d. Utenoje – 2021 m. spalio 14 d. Vilniuje) – lietuvių chorvedė ir pedagogė.

## Biografija
Baigusi Utenos 2-ąją vidurinę mokyklą, 1954–1958 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje (dėst. D. Einikienė). 1958–1963 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. P. Bekerio klasė).

Nuo 1956 m. kurį laiką dirbo muzikos vadove Vilniaus 8-ajame vaikų darželyje, o 1959–1964 m. buvo muzikos ir dainavimo mokytoja, vaikų chorų vadovė Vilniaus 22-ojoje vidurinėje mokykloje. Jaunučių ir jaunių chorus parengė 1964 m. I respublikinei moksleivių dainų šventei.

1965–1967 m. Vilniaus valstybinio pedagoginio instituto Fizikos – matematikos fakulteto meno būrelių vadovė, studentų dainų ir šokių ansamblio „Šviesa" chormeisterė. Su šiuo kolektyvu gastroliavo Lietuvoje, Rusijoje, Vokietijoje ir Suomijoje.

Nuo 1966 m. buvo choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytoja, dieninio ir neakivaizdinio skyriaus choro studijų chormeisterė Vilniaus J. Tallat-Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje (konservatorijoje). Išugdė apie 50 jaunųjų chorvedžių, kurių dalis sėkmingai pasirodė ir respublikiniuose jaunųjų atlikėjų konkursuose. Parašė metodinį darbą „Kai kurie choro dirigavimo individualių mokymo planų sudarymo principai", tris diplomus pelnė respublikiniuose pedagoginiuose skaitymuose. Nuo 1993 m. buvo Lietuvos muzikų sąjungos narė. Išaugino du sūnus: Antaną ir Romualdą.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Gintarė Bukauskienė-Jakelaitytė

**Gintarė Bukauskienė-Jakelaitytė** (g. 1965 m. sausio 5 d. Vilniuje) – choro dirigentė, vargonininkė ir dainininkė.

## Biografija
Nuo 1971 m. Pradėjo mokytis skambinti Fortepijonu Vilniaus M. K. Čiurlionio vidurinėje meno mokykloje (dėst. R. Kaminskienė). 1975 m. perėjo į choro dirigavimo skyrių (dėst. J. Svirskienė).

Baigusi mokyklą, 1982 m. įstojo į Lietuvos valstybinę konservatoriją, kur 1987 m. baigė doc. L. Abariaus choro dirigavimo klasę. Dvejus metus dirbo akompaniatore Choro dirigavimo katedroje ir Moksleivių rūmų dainų ir šokių ansamblyje „Ugnelė".

1989 m. išvyko į JAV, pradėjo dirbti Švč. Marijos Apreiškimo parapijos vargonininke ir choro vadove Brooklyne, NY. Parengė F. Schuberto Mišias G-dur ir L. Cherubini „Requiem c – moll“. Su grupe choristų dalyvavo 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventėje Vilniuje ir Kaune. Jungtiniam chorui dirigavo K. V. Banaičio harmonizuotą liaudies dainą „Oi, motinėle".

Nuo 1994 m. rudens pradėjo dirbti St. Francis of Paola parapijoje Niujorke muzikos vadove. 1993–1995 m. Niujorke studijavo The Mannes College of Music ir įgijo magistro laipsnį. Dainavo daugelyje JAV chorų, koncertavo bažnyčiose ir koncertų salėse.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Alfonsas Bulevičius

**Alfonsas Bulevičius** (g. 1913 m. liepos 29 d. Duryea, PA, JAV) – vargonininkas ir chorvedys.

## Biografija

Būdamas dešimties metų, pas P. Samony pradėjo skambinti fortepijonu, vargonuoti ir mokytis muzikos teorijos disciplinų. 1927 m. muzikos žinias gilino Marwood College, PA. Vėliau baigė universitetą Scrantone, PA.

1933 m. pradėjo vargonininkauti Šv. Juozapo lietuvių parapijoje, o vėliau vargonininkavo Šv. Juozapo parapijoje Scrantone. Visur vadovavo ir chorams, kurie giedojo bažnyčiose, dalyvavo koncertuose, taip pat 1934 m. I-oje apylinkės lietuvių dainų šventėje Valley Parke Scrantone ir Lietuvių dienoje Wilkes-Barre, PA, bei 1939 m. Pasaulinės parodos Lietuvių dienoje Niujorke. Su chorais statė operetes, koncertavo per radiją.

Nuo 1936 m. ALRK Vargonininkų sąjungos narys ir šios sąjungos Scrantone vyskupijos provincijos narys.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Pranas Bujanauskas

**Pranas Bujanauskas** (1892 m. gegužės 20 d. Gudeliuose, Marijampolės apskr. – 1963 m. kovo 15 d. Waukegane, JAV) – vargonininkas ir chorvedys.

## Biografija

Iš pradžių muzikos mokėsi pas savo tėvą, o vėliau Lazdijuose pas vargonininką J. Venckūną. Praną augino ir į mokslus leido kunigas K. Sakalauskas.

1911–1913 m. muzikos mokėsi pas Juozą Naujalį, Teodorą Brazį, Aleksandrą Kačanauską, J. Starką vargonininkų kursuose. Netrukus buvo pakviestas dirbti vargonininku Kauno kunigų seminarijoje. Nuo 1912 m. vargonininkavo pas giminaitį K. Sakalauską Šventežeryje (Lazdijų raj.).

1914 m. išvyko į JAV, ten buvo pakviestas užimti vargonininko ir chorvedžio vietą Šv. Baltramiejaus lietuvių parapijoje Waukegane, kur dirbo apie dešimtmetį. Nuo 1940 m. pradėjo vargonininkauti ir vadovauti chorui Šv. Petro lietuvių parapijoje Kenoshoje, WI.

Nuo 1946 m. kiek laiko vadovavo J. Naujalio vyrų chorui. Su chorais rengė koncertus, statė muzikinius veikalus, organizavo chorų šventes, dalyvavo JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėse. Kai 1955 m. lapkričio 2 d. Šv. Petro lietuvių bažnyčioje Kenoshoje vyko naujų vargonų pašventinimas, giedojo parapijos choras, sudarytas iš 14 moterų ir 10 vyrų.

1935 m. įstojo į ALRK Vargonininkų sąjungą, nuo 1948 m. kelis kartus buvo renkamas centro valdybos sekretoriumi ir iždininku. Dalyvavo Milwaukio, WI, diecezijos chore, sudarytame iš specialiai parinktų muzikų, lankė diecezijos rengiamus muzikos instruktorių kursus. Buvo ir kitų visuomeninių bei kultūrinių organizacijų aktyvus narys.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Alfridas Bulkauskas

**Alfridas Bulkauskas** (g. 1955 m. sausio 9 d. Lygumų miestelyje, Pakruojo r. – 2009 m. birželio 6 d.) – choro dirigentas ir pedagogas.

## Biografija

Lankydamas Šiaulių 10-ąją vidurinę mokyklą, privačiai mokėsi griežti akordeonu ir skambinti fortepijonu, o ją baigęs, 1973–1977 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (vyr. dėst. R. Songailos ir vyr. dėst. P. Jankausko klasės).

Nuo 1977 m. rudens Telšių miesto ir rajono chorų vadovas: rajono kultūros darbuotojų vyrų ir moterų, miesto skaičiavimo mašinų gamyklos mišriojo. Visus tris kolektyvus parengė 1980 m. respublikinei dainų šventei. 1985 m. tokiai pat dainų šventei parengė miesto skaičiavimo mašinų gamyklos mišrųjį chorą, kultūros rūmų vyrų chorą „Žemaičiai" ir Tryškių kultūros namų vyrų chorą.

1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei parengė skaičiavimo mašinų gamyklos mišrųjį chorą ir kultūros darbuotojų vyrų chorą „Žemaičiai“, o 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventei kultūros rūmų vyrų chorą „Žemaičiai".

Ypač kūrybingas ir našus dirigento darbas buvo 1977–1994 m. su vyrų choru „Žemaičiai“, kurį lankė 30-35 balsingi dainininkai. Choras – daugelio respublikinių konkursų laureatas ir prizininkas, išmokęs apie 80 įvairių kūrinių ir surengęs per 100 koncertų Žemaitijos miestuose bei miesteliuose, 1982 m. koncertavo Rumunijoje, o 1992 m. Rusijoje, padarė įrašų Lietuvos radijui. 1994 m. vyrų choras reorganizuotas į mišrųjį tuo pačiu „Žemaičių" vardu. Kolektyvą lanko iki 40 balsingų moterų ir vyrų, kurie tęsia kūrybiško koncertinio darbo tradicijas, dalyvavo 1995 ir 1997 m. Baltijos ir Šiaurės šalių dainų šventėse Rygoje ir Gotlande (Švedija). 1997 m. rugsėjo 19 d. kolektyvas koncertu pažymėjo savo gyvavimo 20-metį, dalyvavo 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėje Vilniuje.

A. Bulkauskas dirba ir pedagoginį darbą.

Yra Telšių aukštesniosios dailės mokyklos Pedagogikos skyriaus choro studijos vadovas ir choro dirigavimo dėstytojas, Eigirdžių pagrindinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas. Jis Telšių rajono dainų švenčių vyr dirigentas, zoninių dainų švenčių Klaipėdoje, Tauragėje, Šiauliuose, Plungėje ir Mažeikiuose dirigentas, 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventės Kaune dirigentas. 1987 m. jis apdovanotas Kultūros žymūno ženklu.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Audronė Burakovienė-Kriaučiūnaitė

**Audronė Burakovienė-Kriaučiūnaitė** (g. 1955 m. lapkričio 14 d. Ramygaloje, Panevėžio r.) – kultūros darbuotoja ir chorvedė.

## Biografija

Pas P. Zabielą privačiai mokėsi griežti akordeonu, o vėliau lankė vaikų muzikos mokyklą. Baigusi Ramygalos vidurinę mokyklą, 1973–1977 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus kultūros mokykloje (dėst. K. Rimkevičius), vėliau vienerius metus choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. B. Jankausko klasė).

Nuo 1977 m. Širvintų rajoninių kultūros namų metodininkė, vėliau meno vadovė, nuo 1990 m. Širvintų rajono savivaldybės kultūros skyriaus vedėja.

Vadovavo įvairiems vokaliniams ansambliams, 1980 m. subūrė mišrųjį vokalinį kvartetą, kuris 1980 m. respublikiniame „Sidabrinių balsų“ konkurse pelnė laureato vardą, o 1985 m. analogiškame konkurse diplomą. Jos vadovaujamam moterų vokaliniam ansambliui 1988 m. suteiktas „Širvintos“ vardas. Kolektyvas dalyvavo vokalinių ansamblių konkursuose „Ratnyčėlė“ Druskininkuose, pasirodė televizijos laidoje, 1988 m. kartu su Vilniaus vyrų choru „Varpas" lankėsi Šiaurės Korėjoje – koncertavo Pchenjane.

Nuo 1977 m. A. Burakovienė talkino Širvintų rajoninių kultūros namų mišriajam chorui, vėliau tapo jo meno vadove ir dirigente. Choras parengtas 1985 m. respublikinei dainų šventei, 1990 m. Lietuvos tautinėje šventėje dalyvavo vyrų choro grupė, 1994 m. I ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Vilniuje parengė Širvintų kultūros namų kamerinį mišrųjį chorą. Choras dalyvavo 1995 ir 1997 m. Baltijos ir Šiaurės šalių chorų festivaliuose Rygoje ir Gotlande (Švedija). Lietuvoje choras koncertuoja, gieda bažnyčiose, dalyvauja įvairiuose kultūros renginiuose. A. Burakovienė atgaivino Širvintų rajono dainų šventes ir joms diriguoja.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Vincas Burdulis

**Vincas Burdulis** (1901 m. balandžio 7 d. Forest Sitis, Pensilvanija – 1987 m. liepos 21 d. Vusteris, Masačusetsas) – vargonininkas ir chorvedys.

## Biografija

Muzikos mokėsi pas A. Sodeiką ir prof. F. Danielsą. Iš pradžių vargonininkavo Šv. Juozapo lietuvių parapijoje Skrantone, Filadelfijoje, o vėliau Šv. Kazimiero parapijose Niu Heivene, Konektikute, ir Vestfilde (Masačusetsas), paskui Švč. Trejybės parapijoje Hartforde. Visur vadovavo ir chorams, kurie giedojo bažnyčiose, dalyvavo dainų šventėse ir kituose tautiniuose renginiuose. Ypač aktyviai V. Burdulis dalyvavo Konektikuto valstijos šventiniuose renginiuose, kai 1935 m. Hartforde buvo švenčiamas valstijos 300 metų jubiliejus.

Nuo 1940 m. buvo ALRK vargonininkų sąjungos narys.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Nijolė Butkevičienė-Caplytė

**Nijolė Butkevičienė-Caplytė** (g. 1955 m. rugpjūčio 31 d. Klaipėdoje) – muzikos mokytoja ir chorvedė.

## Biografija

Baigusi Klaipėdos 14-ąją vidurinę mokyklą, 1973–1977 m. choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos Stasio Šimkaus aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. P. Gelžinis). 1982–1987 m. neakivaizdiniu būdu muziką studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (diriguoti mokė V. Saikauskas).

Nuo 1977 m. rudens Barstyčių vidurinės mokyklos (Skuodo r.) muzikos mokytoja, vaikų chorų ir vokalinių ansamblių vadovė.

Nuo 1980 m. Telšių 3-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, nuo 1994 m. vyr. mokytoja, nuo 1995 m. mokytoja metodininkė, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų bei vokalinių ansamblių vadovė. Chorai gieda Telšių katedroje, dalyvauja dainų šventėse ir kituose kultūros renginiuose.

1990 ir 1991 m. dalyvavo chorų festivaliuose „Dainuok, jaunoji Lietuva" Mažeikiuose ir Klaipėdoje, 1993 m. Klaipėdos zonos ir Lietuvos jaunimo mažojoje dainų šventėje Vilniuje.

Jaunių choras dalyvavo 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventėje Vilniuje ir religinės muzikos šventėje „ Žodžiai Šv. Cecilijai“ Žarėnuose (Telšių r.), 1995 m. chorų šventėje „Pavasario balsai“ Skuode, koncertavo mokslinėje konferencijoje Klaipėdoje, 1996 m. dainavo Vilniaus miesto Jaunimo menų šventėje, Žemaičių ir Pamario krašto vaikų ir jaunimo šventėje „Mes Lietuvos vaikai“, 1997 m. festivalyje „Pavasario balsai" Šilalėje.

Mišrųjį chorą parengė festivaliui „Baltijos bangelės – 97" Palangoje ir 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventei Vilniuje. Jaunių ir mišrusis chorai dalyvavo 1997 m. regioninėje dainų šventėje Mažeikiuose. Jaunimo mišrųjį chorą mokytoja parengė 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje.

N. Butkevičienė nuo 1987 m. Telšių rajono muzikos mokytojų metodikos būrelio pirmininkė, nuo 1996 m. Lietuvos muzikos mokytojų asociacijos tarybos narė, dainų švenčių ir festivalių dirigentė, moksliniu – metodinių konferencijų dalyvė.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Jonas Būtėnas

**Jonas Būtėnas** (1892 m. kovo 27 d. Akmeniuose, Kražių valsčius, Raseinių apskr. – 1968 m. lapkričio 28 d. Čikagoje, JAV) – lietuvių dainininkas (baritonas), pedagogas ir chorvedys.

## Biografija
1907 m. baigęs Kelmės dviklasę mokyklą, mokėsi Pagojaus žemės ūkio ir gyvulininkystės mokykloje. Mokėsi vargonuoti, bet nelabai sekėsi, todėl pradėjo dirbti Kelmės kooperatyvo pardavėjo padėjėju.

1909 m. emigravo į JAV – į Mahanoi Sitį, PA. Keletą metų dirbo fizinį darbą, o vakarais mokėsi anglų kalbos ir kitų bendrojo lavinimo dalykų. Netrukus įsijungė į Scrantono, PA, Šv. Juozapo lietuvių parapijos chorą, kuriam tuomet vadovavo Antanas Sodeika. Jis pradėjo lavinti Jono balsą, ir jau 1910 m. įvyko pirmasis dainininko viešas pasirodymas. Po keleto metų persikėlė į Klyvlendą ir pradėjo vadovauti chorui.

1918 m. nuvyko į Niujorką, kur toliau lavino balsą pas įvairius pedagogus. Apie metus vadovavo „Aido“ chorui (50 dalyvių). 1919 m. pastatė operetę „Iš meilės“. Kaip solistas pradėjo reikštis Operetės choro koncertuose ir operečių spektakliuose (chorui vadovavo Ksaveras Strumskis). Vėliau apsistojo Bostone ir su Stasiu Šimkum daug koncertavo, rinko aukas. Kiek laiko vadovavo „Aido“ chorui Worcesteryje, MA.

1922–1927 m. dainavimą studijavo Italijoje – Neapolyje ir Milane – pas prof. Mario Sammarco. 1926 m. debiutavo Garibaldi teatre Palerme Šarlio Gouno operoje „Faustas“. Buvo priimtas į gastroliuojančią operos trupę; sukūrė Džiuzepės Verdi operų „Traviatos“ ir „Rigoletto“ pagrindinius vaidmenis, dainavo Mantujoje, Turine, Veronoje, Milane ir kt.

Sugrįžęs į Lietuvą, 1928–1944 m. su pertrauka dainavo Valstybės teatre Kaune, kur sukūrė apie 20 klasikinių operų vaidmenų, daug koncertavo Lietuvos miestuose ir per Vilniaus radiją su filharmonijos orkestru, diriguojamu Jeronimo Kačinsko. Dainavo Rygos, Talino, Helsinkio, Stokholmo, Oslo, Kopenhagos, Briuselio, Paryžiaus, Vienos, Prahos ir Budapešto radiofonuose. 1941 m. pakviestas į Kauno konservatoriją dėstyti dainavimą. Tuo pat metu savo privačioje studijoje turėjo apie 30 mokinių (S. Barą, J. Vaznelį, V. Adamkevičių, P. Kovelį, V. Benderį, V. Bakūną, M. Kripkauskienę ir kt.).

1944 m. pasitraukė į Vokietiją, lietuvių stovyklose rengė koncertus ir mokė dainininkus. 1947 m. žiemą persikėlė į JAV ir apsistojo Niujorke. Netrukus surengė koncertų Bostone, Elizabethe ir Niujorke. 1950 m. apsigyveno Čikagoje, įkūrė savo dainavimo studiją, Broniaus Jonušo vadovaujamame vyrų chore lavino dainininkų balsus. Pašlijus sveikatai liko visų apleistas ir mirė skurde. Į plokšteles įdainavo apie 100 liaudies dainų ir kitų kūrinių.

## Šaltiniai