open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Pranciškus Maksimilianas Osolinskis

**Pranciškus Maksimilianas Osolinskis** () (1676 m. balandžio 2 d. – 1756 m. liepos 1 d. Žarvil La Malgranže, Prancūzijoje) – nuo 1713 m. Karūnos rūmų iždininkas, nuo 1722 m. Seimo maršalka, 1729–1736 m. Karūnos didysis iždininkas ir Drohičino seniūnas. Buvo karaliaus Augusto II privatus sekretorius.

## Biografija

Karinę karjerą pradėjo XVII a. pabaigoje, padedamas Stanislavo Antano Ščiukos. 1703 m. tapo vėliavos pulkininku. 1709 m. gavo Baltojo erelio ordiną. Nuo 1718 m. buvo dažnas seimų dalyvis. 1727 m. tapo Veličkos druskininku. Per 1733 m. rinkimus rėmė Stanislovą Leščinskį ir dalyvavo šio karaliaus gynyboje. 1736 m. karaliumi tapus Augustui III, jis šiam neprisiekė ištikimybės ir pasitraukė į Prancūziją. Paskutiniais gyvenimo metais kolekcionavo įvairius meno dirbinius.

## Šeima
Tėvas: Maksimlijanas Osolinskis, motina: Teodora Krasovska. 1706 m. vedė Kotryną Miončinską, su kuria susilaukė Juozapo Kanto Osolinskio, Tomo Konstanto Osolinskio ir Anos Barbaros. Mirus pirmai žmonai 1732 m. vedė Kotryną Dorotą Jablonovską.

## Nuorodos
* Biografija (lenk.)
* Osolinskių genealogija I (lenk.)
Izabela Poniatovska

**Izabela Elžbieta Poniatovska Branicka** () (1730 m. liepos 1 d. Volčine - 1808 m. vasario 14 d. Balstogėje) – trečioji Lenkijos karūnos etmono Jano Klemenso Branickio žmona. 

## Biografija

Už Jano Klemenso Branickio ištekėjo 1748 m. lapkričio 19 dieną, kai jai tebuvo 18 metų, o jos vyrui 59 metai. Izabelos tėvas buvo Stanislavas Poniatovskis, o motina Konstancija Čartoriska. Izabelos brolis Stanislovas Augustas Poniatovskis nuo 1764 m. tapo Abiejų Tautų respublikos karaliumi. 

Nepaisant jauno amžiaus aktyviai dalyvavo Balstogės miesto vystyme. Buvo labai energinga ir malonaus būdo. Balstogės mieste finansavo kelių mokyklų statybą. Aktyviai stengėsi sutvarkyti mokyklas pagal Edukacinės komisijos 1777 m. sudarytą mokymo sistemą. Balstogėje įkūrė akušerijos mokyklą. Mėgo kultūrą ir meną, į Balstogės Branickių rūmus kviesdavosi aktorius ir menininkus iš Miuncheno, Milano ir Londono. Rūmų bibliotekoje buvo sukaupusi apie 200 knygų. Taip pat kolekcionavo įvairius žemėlapius, paveikslus, architektūrinius planus, teleskopus, gaublius, 1771 m. mirus vyrui tapo visų jo turtų paveldėtoja. Antrasis Izabelos vyras buvo Mazovijos vaivada Andrius Mokronovskis. Mirė 1808 m., palaidota Balstogės Marijos Dangun Žengimo arkikatedroje bazilikoje.

## Galerija

## Literatūra

* Władysław Konopczyński: Branicka Izabella. W: Polski Słownik Biograficzny. T. 2: Beyzym Jan – Brownsford Marja. Kraków: Polska Akademia Umiejętności – Skład Główny w Księgarniach Gebethnera i Wolffa, 1936, s. 396–397.  Reprint: Zakład Narodowy im. Ossolińskich, Kraków 1989, ISBN 8304032910

## Nuorodos
Gotardas Vilhelmas Butleris

**Gotardas Vilhelmas Butleris** (, ; 1600 m. Kuldygoje – 1660 m. sausio 18 d.) – Karūnos rūmų iždininkas, karūnos rūmų pakamaris, Pernu ir Prienų seniūnas. Karalaičio Jono Kazimiero Vazos sargybinis.

## Biografija
1638 m. kartu su ATR karalaičiu Jonu Kazimieru Vaza dalyvavo ekspedicijoje į Ispaniją. Kelionės metu Prancūzijoje kardinolo Richelieu įsakymu jie buvo suimti ir patalpinti arkivyskupo rūmuose Provanso Salone, vėliau įkalinti Sisterono tvirtovėje. Atidavę gabenamus laiškus karaliui Liudvikui XIV, keliautojai buvo paleisti. 1644 m. liepos 16 d. karalius Vladislovas Vaza jam užrašė Prienų seniūniją. Tapęs Prienų seniūnu pradėjo čia statyti pilį, kuri šiuo metu žinoma kaip *Prienų piliavietė* arba *Butlerio pilis*. Čia pat kūrėsi Prienų dvaras.

Gotardas Vilhelmas tapo pirmuoju iš savo šeimos perėjusiu iš protestantizmo į katalikybę.

## Šeima
Tėvas: Teodoras Butleris, motina Dorota von Streithorst. Žmona: Konstancija Vodinska. Vaikai: Kotryna, Teodoras, Markas, Janas ir Aleksandras Butleris.

## Nuorodos
* Butlerių šeimos genealogija ;

## Literatūra
* Władysław Czapliński: Butler Gotard Wilhelm. W: Polski Słownik Biograficzny. T. 3: Brożek Jan – Chwalczewski Franciszek. Kraków: Polska Akademia Umiejętności – Skład Główny w Księgarniach Gebethnera i Wolffa, 1937, s. 150–151. Reprint: Zakład Narodowy im. Ossolińskich, Kraków 1989, ISBN 8304032910

## Šaltiniai
Neipido zoologijos sodas

**Neipido zoologijos sodas** () – didžiausias zoologijos sodas Mianmare, įsikūręs šalies sostinėje Neipide. Zoologijos sodas yra išsidėstęs palei Jangono-Mandalajaus greitkelį ir nutolęs apie 400 kilometrų į šiaurę nuo Jangono. 247 hektarų zoologijos sodas atvėrė duris lankytojams 2008 metais, Mianmaro karinių pajėgų dieną (kovo 27 d.), tuomet jame buvo 420 gyvūnų, atgabentų iš buvusios Mianmaro sostinės Jangono zoologijos sodo.

Zoologijos sode laikomi drambliai, krokodilai, tigrai, elniai, leopardai, beždžionės, taip pat baltieji tigrai, zebrai bei kengūros. Sode taip pat yra kondicionuojami namai pingvinams, nepaisant to, kad Mianmaras dažnai susiduria su elektros stygiumi.

2009 m. gruodį sode buvo laikomi 634 gyvūnai (89 rūšys): 304 žinduoliai (34 rūšys), 265 paukščiai (44 rūšys) ir 65 ropliai (11 rūšių).

## Šaltiniai
Morkus Antanas Butleris

**Morkus Antanas Butleris** () (? – 1744 m.) – Prienų seniūnas. 1717 m. įkūrė Kvietiškio dvarą. Tai buvo novatoriškas šeimininkas, modernizavęs žemės ūkio ir iškirsto miško gabenimo verslą – turėjo devynias *būdas*, t. y. medžių kirtimo ir apdirbimo dirbtuves.

## Šeima

Tėvas: Aleksandras Butleris, motina Konstancija Krasovska. Žmona: Pranciška Ščiukaitė (1690–1767) Stanislavo Antano Ščiukos vaikaitė. Vaikai: Juozapas Butleris (1710–1749), Mykolas Butleris ir Lukas Aleksandras Butleris (1711–1783).

## Nuorodos

* Butlerių šeimos genealogija 

## Šaltiniai
Rakugo

**Rakugo** (, pažodžiui: *krentantys žodžiai*) – japonų teatro žanras, kuriame vienas aktorius (), apsirengęs tradiciniais rūbais, pasakoja komišką istoriją. Pasirodymo metu aktorius visą laiką sėdi scenoje, istoriją perteikia keisdamas mimiką, balso tembrą, gestus. Kartais naudoja sulankstomą vėduoklę () ir nedidelį rankšluostėlį (). Aktoriai tradiciškai yra vyrai, tačiau šiuolaikiniame rakugo vaidina ir moterys.

Rakugo istorija siekia XVI a., bet plačiau išpopuliarėjo Edo laikotarpiu. Tuo metu atsirado pirmieji profesionalūs rakugo aktoriai, specializuoti teatrai. Komiškos rakugo istorijos tapo ilgesnės, detalesnės, sudėtingesnės. XIX a. pabaigoje Japonijoje buvo apie 400 rakugo teatrų. To laiko žymiausiu aktoriumi ir žanro vystytoju pripažįstamas Sanjutei Enčio (, 1839-1900).

Šiuo metu egzistuoja dvi pagrindinės rakugo kryptys: klasikinis, kuriame pasakojamos daugiausiai Meidži ir Taišio laikotarpiu sukurtos istorijos, bei naujasis, paliečiantis šiuolaikines temas. Nors rakugo populiarumas, lyginant su XIX a. pabaiga, yra sumažėjęs, jis išlieka populiariu teatro žanru.

## Šaltiniai

## Susiję straipsniai
* Kiogen
* Kabuki
2012 m. vasaros olimpinių žaidynių medalių lentelė

**2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse** vyks 302 rungtys. Bokso, dziudo, tekvondo ir imtynių varžybose skiriama po du bronzos medalius. 

Vyrų plaukimo 200 m laisvuoju stiliumi varžybose po lygiųjų buvo padovanoti du sidabro medaliai.

## Šalys
*  Po pertraukos Lietuva vėl laimėjo aukso medalį. Paskutinį sykį tai šaliai pavyko 2004 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
*  Kataras laimėjo savo trečiąjį ir ketvirtąjį medalius istorijoje (visi bronzos). Paskutinį kartą Kataras medalį laimėjo 2000 m. vasaros olimpinėse žaidynėse.
*  Honkongas laimėjo savo trečiąjį medalį istorijoje.
*  Singapūras laimėjo savo trečiąjį medalį istorijoje.
*  Pietų Afrikos Respublika laimėjo tris aukso medalius, nors 2008 m. olimpiadoje turėjo tik vieną sidabro medalį.
*  San Marinui nedaug pritrūko laimėti savo pirmąjį medalį: Alessandra Perilli moterų tranšetinės aikštelės šaudyme tik po pratęsimo nusileido sidabrą ir bronzą laimėjusioms Prancūzijos ir Slovakijos atstovėms ir liko ketvirtoje vietoje.
*  Gvatemala laimėjo pirmąjį medalį istorijoje: Erick Barrondo 20 km ėjime.
*  Venesuela laimėjo savo antrąjį aukso medalį istorijoje. Paskutinį kartą aukso medalį Venesuelos sportininkai laimėjo  1968 m. vasaros olimpinėse žaidynėse.
*  Botsvana laimėjo savo pirmąjį medali: Nigel Amos pelnė sidabrą 800 m bėgime.
*  Kipras laimėjo savo pirmąjį medalį istorijoje: Pavlos Kontides pelnė sidabrą Laser jachtų buriavime.
*  Puerto Rikas laimėjo medalį po 16 metų pertraukos.
*  Saudo Arabija laimėjo savo trečiąjį medalį istorijoje. Paskutinį kartą šalis du medalius pelnė 2000 m.
*  Kuveitas laimėjo savo antrąjį medalį istorijoje. Paskutinį kartą šalis medalį laimėjo 2000 m.
*  Kazachija laimėjo daugiausiai aukso medalių savo olimpinėje istorijoje.
*  Grenada laimėjo savo pirmąjį medali: Kirani James nugalėjo 400 m bėgime.
*  Juodkalnija laimėjo savo pirmąjį medalį: finaline varžysis moterų rankinio komanda.
*  Tadžikija laimėjo savo trečiąjį medalį istorijoje. Pirmą kartą du medalius šalis laimėjo 2008 m. olimpiadoje.
*  Afganistanas laimėjo savo antrąjį medalį istorijoje. Kaip ir 2008 m. jį laimėjo Rohullah Nikpai.
*  Bahreinas laimėjo savo pirmąjį medalį istorijoje: Etiopijos bėgikė Maryam Yusuf Jamal atstovaudama Bahreiną pelnė bronzą 1500 m bėgime. 10 iš 12 Bahreino atstovų buvo natūralizuoti kitataučiai.
*  Gabonas laimėjo savo pirmąjį medalį.
*  Uganda laimėjo medalį po 16 metų pertraukos.

## Medalių lentelė
Kariuomenės laivas

**Kariuomenės laivas** (; ) – laivas, skirtas gabenti kareivius taikos ar karo metu. Konstrukcijos požiūriu kariuomenės laivai yra įprastiniai laivai, neturintys specialios kareivių išlaipinimo įrangos, kokią turi desantiniai laivai, kurie gali išlaipinti karius tiesiai ant neparengto kranto. Kariuomenės laivai pakraunami kareiviais bei kroviniais uoste nuo prieplaukos arba iš mažesnių laivų (baržų, desantinių tenderių).

## Istorija
Kariuomenę laivais perveždavo jau antikoje. Pavyzdžiui, Senovės Romoje kariuomenė  Reine ir Dunojuje buvo pervežava specialiais nedideliais irklai ir burėmis varomais laivais *[[navis lusoria]]*.

Šiuolaikinių kariuomenės laivų istorija tokia pati ilga kaip ir keleivinių laivų, nes daugelis jūrinių tautų komercinius laivus panaudodavo kariniams poreikiams (juos nuomuodamos ar mobilizuodamos), jei jų karinio jūrų laivyno karo veiksmams nepakakdavo.

XIX a. kariniai laivynai dažnai užsakydavo civilinius vandenynų lainerius, o nuo XX a. pradžios juos ėmė dažyti pilkai ir apginkluoti. Jų greitis, civiliniame panaudojime svarbus kelionės trukmei mažinti, karo tarnyboje leisdavo išvengti povandeninių laivų ir antvandeninių kreiserių atakų. Laineris RMS „Olympic“ net sugebėjo taranuoti ir nuskandinti vokiečių povandeninį laivą U-103. Mažesnius ar senesnės konstrukcijos lainerius, kurių greitis buvo mažesnis, lydėdavo konvojaus palyda.

Daugelis didžiųjų jūrinių valstybių XIX a. pabaigoje ir XX a. pradžioje net subsidijuodavo civilinių laivų statybą, kad turėtų garantiją, kad karo metu pakaks kariuomenės laivų. D. Britanijos vyriausybė subsidijavo *Cunard Line* ir *White Star Line* kompanijų lainerių RMS „Mauretania“, RMS „Aquitania“, RMS „Olympic“, HMHS „Britannic“. Jie buvo naudojami kaip kariuomenės laivai ar laivai ligoninės.

RMS „Queen Mary“ ir RMS „Queen Elizabeth“ yra du žinomiausi laineriai, kurie Antrojo pasaulinio karo metais buvo naudojami karo tikslams. Perdaryti į kariuomenės laivus jiedu galėjo pervežti vienu reisu maždaug po 10 tūkst. kareivių.

## Žymėjimas
Civilinių laivų žymės *[[RMS]]* (*Royal Mail Ship* 'Karališkasis pašto laivas') ar *SS* (*Steamship* 'garlaivis') keičiamos į *[[HMT]]* (*Hired Military Transport* 'nuomotas karinis transportas') po to, kai toks laivas perimamas tarnybai D. Britanijos Karališkajame laivyne.

JAV specialių žymių nenaudoja, tad mobilizuotas kariuomenės laivas naudoja žymę *[[USS]]* (*United States Ship* 'Jungtinių valstijų laivas').

## Istorija XX a. antroje pusėje
Šaltojo karo metais Jungtinėse Valstijose laineris SS „United States“ buvo suprojektuotas taip, kad karo atveju būtų lengvai įrengiamas kaip kariuomenės transportas.

Naujesnis D. Britanijos laineriai RMS „Queen Elizabeth 2“ ir SS „Canberra“ Folklandų karo metu buvo Karališkojo laivyno rekvizuoti britų kareiviams pervežti.

XX a. pabaigoje kareivius dideliais nuotoliais paprastai gabena karo transporto lėktuvais.

## Nuorodos
Vaizduojamojo meno muziejus (Budapeštas)

**Vaizduojamojo meno muziejus** () yra pagrindinis Vengrijos meno muziejus, kuriame sukaupta užsienio meno kolekcija. Įsikūręs Budapešte, Herojų aikštės 41 (Dózsa György út 41). 

## Apie muziejų

Muziejus įkurtas 1896 m. Pastatas pastatytas pagal architektų Albert Schickedanz ir Fülöp Herzogir projektus, atidarytas 1906 m. Muziejuje sukauptos Vengrijoje buvusios meno kolekcijos. Tarp kurių papuolė Budos pilies meno kūriniai, Zičių giminės ir kitų dovanotojų kolekcijos. Apie 700 darbų pateko iš Esterhazių kolekcijos. Didelę savo darbų kolekciją muziejuj padovanojo Viktoras Vazarelis. Muziejuje yra šie skyriai:

* Egipto meno (4000 pavyzdžių)
* Klasikinės antikos (5000 pavyzdžių)
* Senųjų meistrų paveikslų (3000 darbų)
* Skulptūrų (600 kūrinių)
* Piešinių ir spaudinių (10 000 piešinių ir 100 000 spaudinių)
* Meno po 1800 m. departamentas (1000 darbų)

## Interjeras


Vaizdas:Fine Arts Museum Budapest interior.jpg| Eksponatai iš arti
Vaizdas:Budapest, Interior of the Museum Fine Arts03-big.jpg| Vidinė salė
Image:Budapest, Museum Fine Arts02.jpg| Viena salių
Image:Fine Arts Museum interior.jpg| Viena salių


## Paveikslų galerija

Muziejuje yra plati Europos dailės kolekcija, kurioje apžvelgiami dailės periodai nuo pat XIII a. italų protorenesanso, pradedant Duccio. Keletas žymiausių galerijos eksponatų:


Image:Domenico Ghirlandaio - St John the Evangelist on the Island of Patmos - WGA8885.jpg| Domenikas Girlandajas. *„Šv. Jonas Evangelistas Patmo saloje“*
Image:Raffael 029.jpg| Rafaelis. *„Esterhazių Madona“*
Image:Correggio - Virgin and Child with an Angel (Madonna del Latte) - WGA05329.jpg| Koredžas. *„Madona ir Kūdikis su angelu“ („Madonna del Latte“)*
Image:El Greco - The Penitent Magdalene - Google Art Project.jpg| El Grekas. *„Atgailaujanti Marija Magdalietė“*
Image:Pieter Bruegel the Elder - The Sermon of Saint John the Baptist.jpg| Piteris Breigelis Vyresnysis. *„Šv. Jono Krikštytojo pamokslas“*


## Nuorodos

* Oficiali svetainė
Kamerūno demografija

Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie **[[Kamerūnas|Kamerūno]] demografiją**.

**Gyventojų skaičius:** 20 129 878 (2012 m. apskaičiavimai) 

**Struktūra pagal amžių:**
**0–14 m.:* 40,5 % (4 027 381 vyras ir 3 956 219 moterų)
**15–64 m.:* 56,2 % (5 564 570 vyrų ir 5 505 857 moterys)
**65 m. ir vyresni:* 3,3 % (300 929 vyrai ir 356 335 moterys) (2011 m. apsk.)

**Gyventojų amžiaus [[mediana]]:**
**bendras:* 19,4 m.
**vyrų:* 19,3 m.
**moterų:* 19,6 m. (2011 m. apsk.)

**Metinis populiacijos prieaugis:** 2,082 % (2011 m. apsk.)

**[[Gimstamumas]]:** 32,49 gimimų/1000 gyv. per metus (2011 m. apsk.)

**[[Mirtingumas]]:** 11,66 mirčių/1000 gyv. per metus (2011 m. apsk.)

**[[Migracijos indeksas]]:** 0 migrantų/1000 gyv. per metus (2011 m. apsk.)

**[[Urbanizacija]]:**
* *mieste gyvenančių žmonių skaičius:* 58 % (2010 apsk.)
* *mieste gyvenančių žmonių procento metinis kitimas:* 3,3 % (2010–15 m. apsk.)

**Lyčių pasiskirstymas:**
**Gimimo metu:* 1,03 vyro vienai moteriai
**Jaunesniems nei 15 metų:* 1,03 vyro vienai moteriai
**15–64 metų:* 1,01 vyro vienai moteriai
**65 metų ir vyresniems:* 0,84 vyro vienai moteriai
**Visai populiacijai:* 1,01 vyro vienai moteriai (2011 apsk.)

**Kūdikių [[mirtingumas]]:**
**bendra:* 59,7 mirčių/1000 gimimų
**vyrų:* 64,19 mirčių/1000 gimimų
**moterų:* 55,07 mirčių/1000 gimimų (2011 m. apsk.)

**[[Vidutinė gyvenimo trukmė]]:**
**bendra:* 54,71 m.
**vyrų:* 53,82 m.
**moterų:* 55,63 m. (2011 apsk.)

**[[AIDS]]/[[ŽIV]]:**
**paplitimas tarp suaugusiųjų:* 5,3 % 
**bendras skaičius:* 610 000
**mirčių skaičius:* 37 000 (2009 m. apsk.)

**15 m. ir vyresnių gyventojų [[raštingumas]]:**
**bendras:* 75,9 %
**vyrų:* 84 %
**moterų:* 67,8 % (2001 m. apsk.)

**[[Religija|Religijos]]:**
* *tenykščių religijų:* 40 %
* *krikščionys:* 40 %
* *musulmonai:* 20 %

## Šaltiniai

*Kamerūnas CŽV pasaulio faktų knygoje (anglų kalba)
Mykolas Butleris

**Mykolas Butleris** () (1715 m. rugsėjo 27 d. – 1782 m. sausio 21 d.) – Vytogalos ir Prienų seniūnas. Kvietiškio dvaro savininkas.

## Biografija

1746 m. tapo Prienų seniūnu. Jam mirus 1782 m., karalius paprašė atlikti Kvietiškio dvaro inventorizaciją. Tuo Butlerių šeimininkavimas dvare ir baigėsi, nes dar 1775 m. raštišku susitarimu antroji Mykolo Butlerio žmona Marijana Markovska-Bykovska negavo teisės perimti seniūnijos po jos vyro mirties. 1775 m. buvo sudarytas raštiškas susitarimas, kad Mykolo Butlerio mirties ar atsisakymo valdyti seniūniją atveju ji turi būti pavesta Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės artilerijos generolui kunigaikščiui Kazimierui Nestorui Sapiegai. Su Mykolo Butlerio mirtimi baigėsi ir nuo 1644 m. prasidėjęs Butlerių seniūnavimas Prienuose.

## Šeima

Tėvas: Morkus Antanas Butleris, motina: *Pranciška Ščiukaitė*. Žmonos: *Benedikta Pacaitė* ir *Marijana Markovska-Bykovska*. Vaikai: Su Benedikta Pacaite – Pranciška Butler Radvilaitė ir su Marijana Markovska-Bykovska – Jonas, Antanas ir Juozapa Kučinska.

## Nuorodos

* Butlerių šeimos genealogija 

## Šaltiniai
Juozapas Butleris

**Juozapas Butleris** () (1710 m. – 1749 m.) – Vytogalos ir Kvietiškio seniūnas. 1740 m. finansavo Frampolio medinės bažnyčios statybas.

## Šeima

Tėvas: Morkus Antanas Butleris, motina: Pranciška Ščiuka. Žmona: Teresa Urbanska. Vaikai: Ana Butler Vislocka ir Antonina Butler Opalinska.

## Nuorodos

* Kvietkiškio dvaras
* Butlerių šeimos genealogija 
* Aprašymas apie Butlerius (lenk.)
Lenartas Kosinskis

**Lenartas Kosinskis** () (XV a. - 1545 m.) – 1533-1539 m. Bransko seniūnas, karališkasis dvariškis. 1506 m. iš karaliaus Aleksandro Jogailaičio gavo žemes Palenkėje, dabartinio Dubno kaimo vietovėje. Taip pat jam priklausė Čajės, Grodzisko, Lisovo ir Narojkų kaimai. Nuo 1533 m. tapo Bransko seniūnu ir dirbo karalienės Bonos Sforzos rūmininku. 1521 m. pradėjo rinkti muito mokestį už pervažiavimą per Tikocino tiltą. 

## Šeima

Tėvas: *Adamas Kosinskis*, vaikai: Adamas Kosinskis, Feliksas, Leonardas, Stanislavas, Mykolas ir Povilas.

## Nuorodos
Taddeo Gaddi

**Tadejas Gadis** (it. **Taddeo Gaddi**, apie 1300 – 1366 m.) – italų Protorenesanso dailininkas iš Florencijos. 
 
## Biografija

Tadejas Gadis gimė apie 1300 m. Jo tėvas Gaddo Gaddi buvo dailininkas. Florencijoje Tadejas Gadis tapo Džoto mokiniu. Anot Cennino Cennini, kuris buvo Tadejo sūnaus Anjolo mokinys, Džotas buvo Tadejo krikštatėvis ir Tadejas Gadis su juo dirbo 24 metus, iki Džoto mirties 1337 m.

Žinomi 2 pasirašyti Tadejo darbai. Anksčiausias datuojamas 1334 m., tačiau jau dar anksčiau, apie 1330 m. Tadejas dirbo kartu su Džotu Santa Croce bažnyčioje Florencijoje. Čia Tadejas iki 1338 m. sukūrė geriausiai žinomus savo darbus − freskas Giugni (kitaip Baroncelli) koplyčioje Mergelės Marijos gyvenimo tema. Zakristijos durims Tadejas Gadis sukūrė seriją panelių Kristaus gyvenimo tema (dabar išsklaidytos tarp muziejų). Dailininkas dirbo Florencijoje ir gretimuose miestuose - Pizoje, Arece, tačiau daug jo darbų, garsių tuo metu, neišliko. 1347 m. Tadejas Gadis minimas, kaip geriausias gyvenantis dailininkas parenkant Pizos katedros didžiojo altoriaus tapytoją. Kitas žinomas jo darbas buvo sukurtas Santa Felicita bažnyčioje Florencijoje.

1347-1353 m. Tadejas Gadis nutapė poliptiką Pistojos San Giovanni Fuorcivitas bažnyčiai. 1355 m. jis nutapė ir datavo paveikslą „Madona šlovėje“ San Lucchese bažnyčiai Podžibonsyje (dabar Uficių galerijoje). 1366 m. Tadejas Gadis paminėtas paskutinį kartą. Spėjama, kad maždaug tuo metu jis mirė. Gyvenimo metu jis buvo tapęs turtingu dailininku. Palaidotas Santa Croce bažnyčioje, tačiau tiksli kapo vieta nežinoma. Kaip dailininkas, Tadejas Gadis buvo reikšmingiausias Džoto pasekėjas tarp Florencijos menininkų. Tadejas Gadis minimas architektu, kuris suprojektavo ir iš naujo perstatė Florencijos Pontė Vekijo tiltą, bei dar vieną tiltą Florencijoje. Dailininkas susilaukė 4 sūnų, iš kurių trys tapo dailininkais, tarp jų − Agnolo Gaddi.

## Darbų galerija


Berlín Gaddi.JPG| „Triptikas Madona soste“ (apie 1333, Berlyno paveikslų galerija)
Vaizdas:Taddeo Gaddi - Allegory of the Cross - WGA08388.jpg | „Kryžiaus alegorija“ (apie 1330-40, Šventojo Kryžiaus bazilika, Florencija)
Vaizdas:Taddeo Gaddi Shepherds.jpg| „Piemenys“ (apie 1330-38, Šventojo Kryžiaus bazilika, Florencija)
Vaizdas:Tadeeo gaddi, vita della vergine 1.jpg| Epizodas iš Mergelės Marijos gyvenimo (apie 1330-38, Šventojo Kryžiaus bazilika, Florencija)
Vaizdas:Taddeo Gaddi - Presentation of Mary in the Temple - WGA08385.jpg| „Mergelės Marijos pristatymas šventykloje“ (apie 1330-38, Šventojo Kryžiaus bazilika, Florencija)
Taddeo gaddi, polittico con la madonna col bambino, angeli musicanti e santi, 1354, 01.jpg| „Santa Felicita poliptikas“ (apie 1354, Santa Felicita bažnyčia, Florencija)
Vaizdas:Madonna del Parto, Taddeo Gaddi, Chiesa di San Francesco di Paola (Firenze).JPG| „Parto Madona“ (apie 1340, San Francesco di Paola bažnyčia, Florencija)


## Nuorodos

* Encyclopaedia Britannica
* treccani.it
* Taddeo Gaddi WGA tinklalapyje
* [Taddeo Gaddi biografija [Giorgio Vasari] „Le Vite“ (anglų k.)]
Jolanta Širkaitė

**Jolanta Širkaitė** (g. 1958 m. liepos 5 d.) – menotyrininkė, dailėtyros mokslų daktarė. Lietuvos dailės istorikų draugijos narė, Kultūros paveldo departamento prie LR Kultūros ministerijos senosios tapybos ekspertė, metodinės tarybos narė. Lietuvos kultūros tyrimų instituto direktorė (2008–2018 m.).

## Biografija
Studijavo dailės istoriją ir teoriją Leningrado (dabartinis Sankt Peterburgas) I.Repino tapybos, skulptūros ir architektūros institute. 1994 m. apgynė daktaro disertaciją „Vilniaus piešimo mokykla ir Lietuvos dailė 1866–1915 m.“ Nuo 1989 m. dirba tiriamąjį darbą Lietuvos istorijos instituto Menotyros skyriuje, nuo 1990 m. – Kultūros, filosofijos ir meno institute, Lietuvos kultūros tyrimų institute, nuo 2008 m. – šio instituto direktorė. Mokslinių interesų sritis – Lietuvos XIX a. – XX a. pradžios dailė, meninis ir kultūrinis šio laikotarpio gyvenimas, dvarų kultūra.

## Bibliografija
Parengė ir išleido monografiją „Dailininkė Sofija Romerienė (Zofia Romer, 1885–1971)“ (2005), studiją „Dailininkai Romeriai“ (2006), straipsnių rinkinį "Romeriai Lietuvoje XVII–XX a. " (2008), išvertė ir redagavo Romerių giminės istoriją („Eugenijus Romeris. Lietuvos ir Lifliandijos Romerių giminės istorija“, 2009). „Lietuvos dailininkų žodyno“ 2 tomo sudarytoja ir autorė.

## Išnašos
Jonas Kazimieras Kirdiejus

**Jonas Kazimieras Kirdiejus** (, ) (?&nbsp;– 1685&nbsp;m. balandžio 8 d.)&nbsp;– nuo 1669&nbsp;m. Gardino Žemietijos maršalka, nuo 1670&nbsp;m. ATR Seimo maršalka, nuo 1684&nbsp;m. Lietuvos didysis medžioklis ir Trakų kaštelionas bei Pervalko ir Pilypavo seniūnas.

Vienintelis Žemaitijos kašteliono Eustachijaus Kirdiejaus ir Zofijos Chrapovickos sūnus. 1648&nbsp;m. tapo karaliaus Jono Kazimiero Vazos rūmininku. Dalyvavo įvairiuose mūšiuose prieš kazokus ir švedus. 1667&nbsp;m. dalyvavo Lenkijos Karalystės Seime. 1674&nbsp;m. balsavo už karaliaus Jono Sobieskio kandidatūrą.

## Šeima ir vaikai
Žmona − Dorota Ana Gžibovska. Vaikai:

* Florijanas Stanislovas Kirdiejus
* Vladislavas Antonijus Kirdiejus
* Sofija Kirdiej 
* Pudencijana Kirdiej
* Tekla Kirdiej
* Petronela Kirdiej

## Literatūra
* Tadeusz Wasilewski, Jan Kazimierz Kierdej, w: Polski Słownik Biograficzny, 1966–1967, t. XII, s. 425–426.
* Пазднякоў В. Кірдзеі // Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. / рэд. Г. П. Пашкоў і інш. Т. 2: Кадэцкі корпус&nbsp;– Яцкевіч.&nbsp;– Мінск: Беларуская Энцыклапедыя, 2005. С. 96.

|-
Venesuelos valstijos

**[[Venesuela]]** administraciškai suskirstyta į 23 **[[valstija]]s** (), sostinės apygardą (*Distrito Capital*) ir federalines valdas (*Dependencias Federales*). Šalis taip pat reiškia pretenzijas į vakarinę Gajanos dalį – Guajana Esekibą. Valstijos savo ruožtu padalintos į savivaldybes.

Iki federalinio karo (1859–1863 m.), šalis buvo padalinta į provincijas. Federacijos rėmėjams laimėjus karą, Venesueloje sudarytos valstijos, kurioms suteikta platesnė autonomija. Valstijų teritorijos ir skaičius ne kartą kito. XX a. paskutiniame dešimtmetyje sudarytos naujausios valstijos – Amakuro Delta (1991 m.), Amazonė (1994 m.) ir Vargasas (1998 m.).

## Valstijos

## Specialios teritorijos

## Nuorodos
* Venezuela: Administrative Division (Citypopulation.de)
* States of Venezuela (Statoids.com)
Tadeušas Puzina

**Tadeušas Puzina** (; ? – 1788 m.) – Abiejų Tautų Respublikos karinis ir politinis veikėjas, Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kavalerijos vadas, Pilypavo seniūnas. 

1775 m. tapo Pirmosios LDK nacionalinės kavalerijos brigados vadu, 1783 m - 2-osios Lietuvos divizijos vado pavaduotoju, generolu majoru, šias pareigas ėjo iki mirties.

1778 m. Abiejų Tautų Respublikos Seimo narys, Žemaitijos atstovas.

## Literatūra
* Henryk P. Kosk, Generalicja polska t. II, Pruszków 2001

## Išnašos
Leonardas Gabrielius Pociejus

**Leonardas Gabrielius Pociejus** () (1632 m. lapkričio 6 d. – 1695 m. vasario 1 d.) – 1686–1695 m. Vitebsko vaivada, Bresto Žemietijos raštininkas ir Žemietijos teisėjas, Rahačovo, Žiežmarių ir Suražo seniūnas. Marcijono Aleksandro Oginskio husaras.

## Biografija
Tėvas: Petras Pociejus, Adomo Ipatijaus Pociejaus sūnus, motina – *Zofija Kazanovska*.

Užėmė Bresto žemės raštininko (1662−1672), pateisėjo (1672−1676) ir žemės teisėjo (1676−1686) pareigas. Sėkmingų vedybų dėka su Oginskių giminės atstove galėjo gauti ATR senatoriaus titulą, gaunant 1686 metais Vitebsko vaivados pareigybę. Buvo renkamas pasiuntiniu į seimus ir LDK Tribunolo deputatu.   

Leonardas Pociejus savo karinę karjerą pradėjo būdamas Lietuvos armijoje draugu (1662), vėliau tapo vėliavos poručiku, o po to Marcijono Aleksandro Oginskio husarų vėliavos poručiku.
## Šeima ir vaikai

1632 metais vedė Reginą Oginską, Trakų tijūno Seamuelio Leono Oginskio (m. 1657) dukterį, Trakų tijūno Voltero Krfo našlę. Vaikai: 

* Liudvikas Pociejus (1664−1730), Lietuvos didysis etmonas
* Kazimieras Aleksandras Pociejus (1666−1728), Vitebsko vaivada

## Literatūra
* Jan Władysław Poczobut Odlanicki, Pamiętnik, Warszawa, 1987.

## Nuorodos

|-
Juozapas Korsakas

**Juozapas Korsakas Glubockis** (, ) (1570- 1643) Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikas, visuomenės veikėjas, kariškis, bažnyčių ir vienuolijų fundatorius. Užėmė Mstislavlio vaivados, Mstislavlio, Dysnos ir Pilypavo seniūno pareigas. Buvo uolus unitas. Didžiąją savo turto dalį skyrė religinėms fundacijoms.

## Biografija

Juozapas Korsakas yra kilęs senos ir turtingos Polocko kunigaikštystėje, vėliau - Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje garsios bajorų Korsakų giminės. Jo tėvas - Levas Korsakas, motina - Marijana Podbipenta. Jaunystėje J. Korsakas gavo gerą išsilavinimą. Mokėjo lotynų ir dar kelias Europos kalbas. 

Dalyvavo 1605-1618 m. Abiejų Tautų Respublikos kare prieš Maskvą ir pasižymėjo Zigmanto Vazos kariuomenei 1610 m. kaunantis dėl Smolensko. Dalyvavo 1617 m. Vladislovo Vazos kariniame žygyje į Maskvą. Už karinius nuopelnus J. Korsakas iš ATR valdovo 1616 m. gavo Dysnos seniūniją, o 1623 m. Pilypavo seniūniją, 1626 m. - Antonovą Mozyriaus paviete. 1632-1634 m. Abiejų Tautų Respublikos karo prieš Maskvą metu savo lėšomis parengė karių pulką, su kuriuo nuo Maskvos armijos gynė Dysnos pilį. 1634 m. J. Korsakas tapo Mstislavlio seniūnu ir pirmuoju vaitu. 1639 m. gavo Mstislavlio vaivados pareigas, kurias ėjo iki savo mirties - 1643 metų.             

Būdamas stačiatikis, savo pusbrolio - Polocko unitų metropolito Rapolo Korsako įkalbėtas Juozapas Korsakas tampa uoliu unitu.             

1628 m. J. Korsakas fundavo Gluboko Romos Katalikų šventosios Trejybės mūrinės bažnyčios statybas, o po 11 metų - 1639 m. ten pat - basųjų karmelitų vienuolyną ir švč. Dievo Motinos į Dangų ėmimo bažnyčią. Tai buvo viena turtingiausių basųjų karmelitų fundacijų visoje Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje. Tais pačiais metais  Udzeloje J. Korsakas fundavo pranciškonų vienuolyną ir medinė bažnyčią. Metais anksčiau (1638 m.) Gluboko pakraštyje esančiame Berazvečiuje unitų (bazilijonų) vienuolyną ir šv. apaštalų Petro ir Pauliaus cerkvę.             

1643 m. vasarą J. Korsakas mirė. Būdams bevaikis testamentu basiesiems karmelitams paliko valdyti Gluboko miestą, 26 aplinkinius kaimus, malūną ir palivarką. Pagal J. Korsako testamento sąlygas karmelitai Gluboke privalėjo išlaikyti mokyklą ir konviktą (internatą) studijuojantiems neturtingų bajorų vaikams, taip pat - vargšų prieglaudą ir ligoninę. Testamente buvo patvirtinta dar viena fundacija reguliariesiems kanauninkams Vilniuje.              

J. Korsakas palaidotas Gluboko jo paties funduotos švč. Dievo Motinos į Dangų ėmimo bažnyčios kriptoje, o jo portretas šiandien puošia Gluboko karmelitų bažnyčios interjerą. 2012 m. rugsėjo 2 d. Gluboke buvo atidengtas J. Korsako biustas.                          

## Literatūra

* Tadeusz Wasilewski, Józef Korsak, w: Polski Słownik Biograficzny, t. XIV, 1968-1969, s. 108.
* Вячаслаў Насевіч. Корсакі // Энцыклапедыя гісторыі Беларусі. У 6 т. Т. 4: Кадэты – Ляшчэня / Беларус. Энцыкл.; Рэдкал.: Г. П. Пашкоў (галоўны рэд.) і інш.; Маст. Э. Э. Жакевіч. – Мн.: БелЭн, 1997. С. 239.

## Išnašos


|-
Andrius Krišpinas-Kiršenšteinas

**Andrius Kazimieras Krišpinas-Kiršenšteinas** () (? – 1704 m.) – 1690–1698 m. Lietuvos lauko raštininkas, 1695–1704 m. Vitebsko vaivada ir Punsko seniūnas.

## Biografija

Lietuvos bajorų Krišpinų-Kiršenšteinų giminės atstovas, herbo „Križpin“ savininkas. Lietuvos didžiojo iždininko Jeronimo Krišpino-Kiršenšteino (apie 1622–1681) ir Anos Mlockos sūnus. Broliai – Mykolas Antanas, Mykolas ir Jonas Jeronimas. 

1674 m. balsavo už karaliaus Jono Sobieskio kandidatūrą. 1688 m. tapo Gardino seimo nariu. 1691 m. dalyvavo mūšyje prieš turkus. 1693 m. tapo Gardino seimo maršalka. 1695 m. karaliaus paskirtas į Vitebsko vaivadas.

1697 metais Andrius Krišpinas-Kiršenšteinas palaikė Saksonijos kurfiursto Augusto Stipriojo kandidatūrą į Lenkijos karaliaus sostą. 1697 metų liepos 20 d. Tarnovske Guruose sveikino naujajį Lenkijos karalių Augustą Stiprujį Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės vyriausybės vardu.

## Literatūra
* Tadeusz Wasilewski, Andrzej Kazimierz Kryszpin-Kirszensztein, w: Polski Słownik Biograficzny, 1970, t. XV, s. 496–497.

## Nuorodos
* Krišpinai Kiršenšteinai

|-
Mesopotamijos mitologija

**Mesopotamijos mitologija** – Mesopotamijos regiono senovės civilizacijų mitologijų mišinys, kurį sudaro babiloniečių, asirų, akadų ir šumerų mitai. Nors visos civilizacijos turėjo savas religijas, būdamos geografiškai šalia tarpusavyje persipynė. Mesopotamijos mitologijai taip pat turėjo įtakos hetitų ir finikiečių kultūros. Mesopotamijos mitologija pagrįsta tikėjimų visuma regione vyravo apie 4200 metų (nuo 4 tūktantmečio pr. m. e. iki 3 m. e. amžiaus). Apie 4000 m. pr. m. e. šumerai apsigyveno Mesopotamijoje, teritorijoje tarp Tigro ir Eufrato upių. Vėliau, po 2000 metų, šumerų tikėjimo centru tapo Babilonas, o Šumerą asimiliavo Babilonija.

Mesopotamijoje žmonių gyvenimas buvo susijęs su žemdirbyste. Mesopotamijos mitologijoje dievai miršta ir prisikelia panašiai kaip egiptiečių mitologijoje. Mitai vaizduoja kovas su chaoso jėgomis, nes šio regiono žmonių gyvenimas buvo susijęs su atsitiktinumais: potvyniais, atoslūgiais, juos puldavo kitos gentys. Atsiradus raštui, Mesopotamijos dievų tikėjimas paplito tarp kitų Azijos genčių, įskaitant ir asirus bei hetitus. Pagal Senąjį Testamentą, hetitai apsigyvenę Kanaane. Daugybė žydų protėvių buvo atkeliavę iš Mesopotamijos (tai įvyko po 2000 m. pr. m. e.).. Žydai vėliau kraustėsi toliau į Egiptą, kur pateko į Egipto faraonų nelaisvę.
537 m. pr. m. e. persai (Irano Achemenidai) užkariavo Babiloną ir babiloniečius supažindino su savo tikėjimu zoroastrizmu. Šis dualistinis tikėjimas teigė, jog pasaulį valdo gėris ir blogis. Zoroastrizmo įkūrėjęs Zaratustra įtikėjo vienintelį aukščiausiąjį dievą, kuris jam pasirodęs vizijoje. Mesopotamijos dievų tikėjimas pradėjo silpti, susidūręs su įsivyraujančiu monoteistiniu tikėjimu.

1 m. e. amžiuje pradėjo plisti krikščionybė ir per ateinančius 300 metų vietinis tikėjimas galutinai nunyko. Vis dėlto žinoma, kad dievas Ašuras dar buvo garbinamas iki 4 m. e. amžiaus, be to, sklandė gandai, kad Ašurizmo pasekėjų mažumos išliko iki XVII amžiaus.

Mesopotamijos tikėjimas buvo politeistinė religija, kurios mitologijos panteoną sudarė daugiau nei 2000 skirtingų dievų . Dauguma jų buvo siejami su tam tikru miestu arba Mesopotamijos šalimi kaip Šumeru, Akadija, Asirija, Ašuru, Ninevija, Ūru, Uruku, Mariu arba Babilonu. Vienos svarbiausių dievybių buvo: Anu, Ea, Enlilis (Belis), Astartė (Ištarė), Ašuras, Šamašas, Tamūzas, Adadas, Sinas (Ningalas, Nanas), Dagonas, Ninurta (Ningirsu), Nergalas, Tiamat ir Mardukas.

Nors Mesopotamijos tikėjimas išnyko prieš 1600–1700 metų, jis stipriai paveikė dabartinius tikėjimus: krikščionybę, judaizmą, islamą ir mandeizmą. Juose atsikartoja Mesopotamijos mitai ir temos: apie Pasaulio sukūrimą, Rojaus sodą, Pasaulio tvaną ir Babelio bokštą. Taip pat minimi bendri veikėjai – Lilita ir Nimrodas. Mozės istorija sutampa su akadų veikėju Sargonu. Dešimt dievo įsakymų tam tikra prasme panašūs į asirų-babiloniečių įstatymus, užrašytus ant akmens.

## Išnašos
Mykolas Bžostovskis

**Mykolas Bžostovskis** () (1722 m. - 1784 m. gegužės 21 d. Senojoje Varėnoje) – 1758-1762 m. Lietuvos didysis raštininkas, 1762-1764 m. Lietuvos didysis žirgininkas, 1764-1784 m. Lietuvos didysis iždininkas, Punsko seniūnas.

## Biografija

Jaunystėje daug laiko praleido Vokietijoje, Prancūzijoje ir Italijoje, kur tarnavo *Royal-Allemand* pulke. Daug kartų buvo seimo narys. 1758 m. gavo Baltojo erelio ordiną. 1764 m. balsavo už Stanislavo Augusto Poniatovskio kandidatūrą. Buvo vienas iš 1768 m. įsikūrusios Baro konfederacijos narių.
## Šeima ir vaikai
Mykolas Bžostovskis buvo vedęs kunigaikštytę Kazimierą Oginską (1712−1792), Trakų vaivados, kunigaikščio Juozapo Tado Oginskio ir Anos Višnioveckos dukterį, nuo santuokos su kuria turėjo vienintelę dukterį − Barborą.

## Literatūra

* Władysław Konopczyński: Brzostowski Michał. W: Polski Słownik Biograficzny. T. 3: Brożek Jan – Chwalczewski Franciszek. Kraków: Polska Akademia Umiejętności – Skład Główny w Księgarniach Gebethnera i Wolffa, 1937, s. 52–53.  Reprint: Zakład Narodowy im. Ossolińskich, Kraków 1989, ISBN 8304032910
* Kawalerowie i statuty Orderu Orła Białego 1705-2008, 2008, s. 193.
* Elektorów poczet, którzy niegdyś głosowali na elektorów Jana Kazimierza roku 1648, Jana III. roku 1674, Augusta II. roku 1697, i Stanisława Augusta roku 1764, najjaśniejszych Królów Polskich, Wielkich Książąt Litewskich, i.t.d. / ułożył i wydał Oswald Zaprzaniec z Siemuszowej Pietruski, Lwów 1845, s. 33.
* Volumina Legum, t. VIII, Petersburg 1860, s. 86.
* Zbigniew Dunin-Wilczyński, Order Świętego Stanisława, Warszawa 2006, s. 178.
* Бантыш-Каменский Н.Н. Списки кавалерам российских императорских орденов Св. Андрея Первозванного, Св. Екатерины, Св. Александра Невского и Св. Анны с учреждения до установления в 1797 году орденского капитула, 2005, s. 148.

## Nuorodos

|-
Portugesa

**Portugesa** () – valstija vakarinėje Venesuelos dalyje. Ribojasi su Lara šiaurėje, Kochedesu rytuose, Truchiliju vakaruose ir Barinasu pietuose. Tai 12-a pagal plotą ir 12-a pagal gyventojų skaičių šalies valstija. Administracinis centras – Gvanarė.

Valstija pavadinta pagal Portugesos upę (Apūrės intakas).

## Geografija

Portugesa yra Venesuelos vidurio vakarų regione. Būdingos lygumos, kuriose plyti savanos bei galeriniai miškai upių slėniuose. Andų priekalnėse, besidriekiančiose šiauriniu pakraščiu, miškų daugiau. Upės priklauso Apūrės baseinui (Portugesa, Kochedesas ir kt.). Didelė dalis teritorijos išdirbta; Portugesa yra viena svarbiausių žemės ūkio sričių šalyje.

Valstijos simbolis – stambialapė svietenija (*Swietenia macrophylla*).

## Administracinis suskirstymas

Portugesa padalinta į 14 savivaldybių (skliaustuose – administracinis centras):
* Agva Blanka (Agva Blanka)
* Araurė (Araurė)
* Esteljeras (Piritu)
* Gvanarė (Gvanarė)
* Gvanaritas (Gvanaritas)
* Monsenjor Chosė Visentė de Unda (Paraiso de Čabaskenas)
* Ospinas (Ospinas)
* Paesas (Akarigva)
* Papelonas (Papelonas)
* San Chenaro de Bokonoitas (Bokonoitas)
* San Rafael de Onotas (San Rafael de Onotas)
* Santa Rosalija (El Plajonas)
* Sukrė (Biskukujus)
* Turenas (Vilja Brusualis)
Tomas Zamoiskis

**Tomas Zamoiskis** () (1594 m. balandžio 1 d. - 1638 m. sausio 8 d.) – 1618-1619 m. Podolės vaivada, 1619-1628 m. Kijevo vaivada, 1628-1638 m. generalinis Krokuvos seniūnas, nuo 1628 m. karūnos pakancleris, nuo 1635 m. didysis karūnos kancleris, Knišino, Sokalo, Naujojo Targo, Rabštino, Kalušo, Goniondzo ir Rečicos seniūnas. 1614-1622 m. dirbo karūnos tribunole Liubline. Jo garbei pavadintas Liublino Tomašuvo miestas.

## Biografija
Karūnos didžiojo etmono ir Karūnos didžiojo kanclerio Jano Zamoiskio vienintelis sūnus nuo ketvirtos santuokos su Barbora Tarnovska.

To meto labai išsilavinęs žmogus,  Tomas Zamoiskis apvažiavo Prancūziją, Nyderlandus, Angliją, Italiją, parašė traktatą apie fortifikaciją, dalyvavo Kurukovo mūšyje.

1618 metais tapo Podolės vaivada ir kaip vaivada kariavo prieš turkų-totorių Kantemiro-murzos ir Davlet-Girejaus karius. 1619 metais Tomas Zamoiskis 1619 metais pasirašė iš Lenkijos pusės žymų Rastavicko susitarimą su kazokais. 1614 ir 1622 metais buvo du kartus renkamas į Karūnos tribunolą Liubline. 

Įkūrė Tomašpolio miestelį, Viničine.

## Šeima

1620 m. susituokė su Kotryna Ostrogska. Vaikai: Grizelda Zamoiska Višniovecka (1623-1672), *Joana Barbara Zamoiska Konecpolska* (1626-1665) ir Janas Sobiepanas Zamoiskis (1627-1665).

## Literatūra

* Urzędnicy województwa krakowskiego XVI-XVIII wieku. Spisy. Oprac. Stanisław Cynarski i Alicja Falniowska-Gradowska. Kórnik 1990, s. 273.
* Marianna Dobrowolska, Trybunał Koronny w Lublinie 1578-1794, Lublin 1994, s. 17
## Nuorodos

## Galerija

|-
Tony Estanguet

**Tony Estanguet** (g. 1978 m. gegužės 6 d. Po, Prancūzijoje) – buvęs profesionalus Prancūzijos kanojininkas, kuris specializavosi slalomo rungtyse. Daugkartinis Europos, pasaulio ir olimpinis čempionas.

2008 m. vasaros olimpinės žaidynėse sportininkas buvo šalies vėliavnešys atidarymo ceremonijoje. 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Tony Estanguet tarpo pirmuoju Prancūzijos atstovu kuris laimėjo tris aukso medalius toje pačioje rungtyje.

Nuo 2013 m. – tarptautinio olimpinio komiteto narys.

Prancūzas vadovavo 2024 m. vasaros olimpinių žaidynių organizaciniam komitetui.

## Šaltiniai
Amakuro Delta

**Amakuro Delta** () – valstija rytinėje Venesuelos dalyje. Ribojasi su Gajana rytuose, su Bolivaru pietuose, su Monagasu vakaruose. Iš šiaurės skalauja Atlanto vandenynas. Tai 7-a pagal plotą ir 23-a pagal gyventojų skaičių šalies valstija. Administracinis centras – Tukupita.

Valstija pavadinta pagal Amakuro upę. 1884 m. sudaryta kaip federalinė valda, o valstija tapo 1991 m.

## Geografija

Amakuro Delta yra pelkėtoje žemumoje, kurią raižo Orinoko delta. Pietuose paviršius kyla į Gvianos plokščiakalnį. Gausu salų, užutėkių. Plyti džiunglės, mangrovių sąžalynai. Įsteigtas Orinoko deltos-Mariusos nacionalinis parkas.

Valstijos simbolis – tikroji rizofora.

## Gyventojai
Pagrindinė Amakuro Deltoje gyvenanti indėnų tauta yra vairao.

## Administracinis suskirstymas

Amakuro Delta padalinta į 4 savivaldybes (skliaustuose – administracinis centras):
* Antonijo Diasas (Kuriapas)
* Kasakoima (Siera Imataka)
* Pedernalesas (Pedernalesas)
* Tukupita (Tukupita)
Petras Viesiolovskis

**Petras Viesiolovskis** (, ) (? – 1621 m. rugsėjo 10 d.) – 1611–1621 m. Lietuvos didysis maršalka, 1615–1619 m. Lietuvos dvaro maršalka, Kauno, Tykocino ir Vasilkuvo seniūnas.

## Biografija

Jaunystėje studijavo reformatiškame universitete Vokietijoje. Prieš santuoka su žmona 1579 m. atsivertė į katalikybę. Buvo Balstogės rūmų statybų pradininkas. Finansavo Balstogės Marijos Dangun Žengimo arkikatedros bazilikos ir Stara Kamenos Šv. Onos bažnyčios statybas.

## Šeima

Tėvas: *Petras Viesiolovskis*, motina – *Kotryna Valavičiūtė*. 1579 m. susituokė su *Sofija Lubomirskaite* ir susilaukė Kristupo Viesiolovskio.

## Nuorodos

* Aprašymas apie Viesiolovskius (lenk.).

|-
Dvinamis augalas

**Dvinamiais augalais** vadinamos augalų rūšys, moteriškus ir vyriškus žiedus sukraunančios skirtinguose augaluose. Tokiems augalams priklauso:

* drebulė
* dygliuotasis šaltalankis
* paprastasis apynys ir kiti augalai.

## Taip pat skaitykite
* Vienanamis augalas
Vienanamis augalas

**Vienanamiais augalais**  vadinamos augalų rūšys, kurių vyriški ir moteriški žiedai sukrauti ant to paties augalo. Tokiems augalams priklauso:

* paprastasis lazdynas
* karpotasis beržas
* juodalksnis ir kiti augalai.

## Taip pat skaitykite
* Dvinamis augalas
Truchiljas (valstija)

**Truchiljas** () – viena iš 23 Venesuelos valstijų, esanti šalies vakarinėje dalyje. Sudaryta iš 20 savivaldybių ir 93 parapijų. Ribojasi su penkiomis kitomis valstijomis – Lara ir Sulija šiaurėje, Portugesa rytuose, Barinasu ir Merida pietuose bei Marakaibo ežeru vakaruose. 2011 m. valstijoje gyveno 765 964 gyventojai. Tai 17-a pagal plotą, 16-a pagal gyventojų skaičių ir 8-a pagal gyventojų tankumą šalies valstija. Administracinis centras – Truchiljas. Valstija tapo 1899 m.

## Geografija
Vyrauja kalnų atogrąžų klimatas. Temperatūra svyruoja nuo 20° iki 10 °C. Reljefas nelygus, didelę valstijų dalį užima Andų kalnai, tačiau yra ir lygumų, esančių netoli Marakaibo ežero.

Valstijos simbolis – raudūnė (*[[Erythrina fusca]]*).

## Savivaldybės
* Andresas Beljas (Santa Isabelė)
* Bokono (Bokono)
* Bolivaras (Sabana Grandė)
* Kandelarija (Čechendė)
* Karačė (Karačė)
* Eskukė (Eskukė)
* Chosė Felipė Markesas Kanjisalesas (El Paraderas)
* Chuan Visentė Kampo Elijasas (Kampo Elijasas)
* La Seiba (Santa Apolonija)
* Miranda (El Dividivė)
* Montė Karmelas (Montė Karmelas)
* Motatanas (Motatanas)
* Pampanas (Pampanas)
* Pampanitas (Pampanitas)
* Rafaelis Ranchelis (Betichokė)
* San Rafael de Karvachalis (Karvachalis)
* Sukrė (Sabana de Mendosa)
* Truchiljas (Truchiljas)
* Urdaneta (La Kebrada)
* Valera (Valera)
Parijos pusiasalis

**Parijos pusiasalis** () yra Atlanto vandenyne, Karibų jūroje, Venesuelos šiaurėje.

Pusiasalio ilgis apie 120 km. Prie Parijos pusiasalio pietinio kranto yra Parijos įlanka. Pusiasalio paviršius šiaurėje kalnuotas (aukščiausias taškas 1254 m), pietuose − žemuma. Kalnų šiauriniai šlaitai apaugę kserofitinėmis pievomis ir krūmais, pietiniai − visžaliais miškais. Pusiasalyje auginami kakavmedžiai.

Pusiasalyje įkurtas Parijos nacionalinis parkas.

## Nuorodos
*Parijos nacionalinis parkas  (anglų, ispanų k.)
Paragvanos pusiasalis

**Paragvanos pusiasalis** () yra Atlanto vandenyne, Karibų jūroje, Venesuelos šiaurėje.

Su žemynu Paragvanos pusiasalį jungia Medano sąsmauka. Pusiasalio plotas 2400 km². Čia vyrauja pusdykumė. Punto Fiche yra naftos perdirbimo gamykla. Gyventojai užsiima perlų gavyba, žvejyba.

## Nuorodos

*Paragvanos pusiasalis (anglų k.)
La Gvachiros dykuma

**La Gvachiros dykuma** () – dykuma Kolumbijos šiaurėje ir dalis teritorijos Venesuelos šiaurėje, La Guachiros pusiasalyje; 610 km į šiaurę nuo Bogotos.

Dykumoje gyvena didelė indėnų gentis Vajuu. Taip pat čia yra faunos ir floros įvairovė. Dykumoje yra didžiuliai akmens anglies atsargų klodai, dar vadinami *El Cerrejon*. 

1977 m. La Gvachiroje įkurtas Makuiros nacionalinis parkas.

## Nuorodos

*Makuiros nacionalinis parkas  (ispanų k.)
LKL 2000–2001 m. sezonas

**[[LKL]] 2000–2001 metų sezonas** – aštuntasis lygos sezonas, kuriame dalyvavo 9 klubai. Pirmenybėse nugalėjo Kauno „Žalgiris“, po atkaklios finalo serijos nugalėjęs Vilniaus „Lietuvos rytą“.

## Transliacijos
LKL kovas 2000–2001 m. sezone transliavo LRT televizija, rodžiusi vienerias varžybas per savaitę (šeštadieniais, 17 val.).

## Reguliarus sezonas

## Atkrintamosios varžybos
Lukas Gurnickis

**Lukas Gurnickis** () (1527 m. Osvencime - 1603 m. liepos 22 d. Lipnikuose) – vienas iškiliausių lenkų Renesanso prozaikų, poetas, vertėjas, publicistas, istorikas memuaristas, retorikos žinovas, rašybos normintojas, renesanso humanistas, karaliaus Žygimanto Augusto sekretorius, karališkosios bibliotekos bibliotekininkas bei Tykocino ir Vasilkuvo seniūnas.

## Biografija

Baigė Krokuvos universitetą. 1559 m. tapo karaliaus Žygimanto Augusto sekretoriumi. 1559-1565 m. gyveno ir rašė Vilniuje. 1566 m. Krokuvoje buvo išleista žymiausia autoriaus, renesanso dvarų aplinką atspindinti knyga - *[[Lenkų dvariškis]]* (Dworzanin polski). 1571 m. tapo Tykocino seniūnu, o 1576 m. Vasilkuvo seniūnu. 


Vaizdas:Łukasz Górnicki-Dworzanin Polski.jpg|*Lenkų dvariškis* (Dworzanin polski)
Vaizdas:Oswiecim tablica L.Gornicki.jpg|Paminklinė lenta Osvencime


## Nuorodos

* XVI a. „glamūrinis“ romanas – Luko Gurnickio „Lenkų dvariškis“;

## Literatūra

* Stanisław Bodniak, Karta z bibljotekarskich i starościńskich zajęć Górnickiego, Kraków 1928;
* Bronisław Czarnik, Żywot Łukasza Górnickiego, Lwów 1883;
* Ignacy Kozielewski, Łukasz Górnicki: studium historyczno-literackie, Lwów 1929;
* Jakub Zdzisław Lichański, Łukasz Górnicki, Wrocław 1982, ISSN 0077-6181;
* Jakub Zdzisław Lichański, Łukasz Górnicki: sarmacki Castiglione, Warszawa 1998, ISBN 83-7181-015-6;
* Rafał Lowenfeld, Łukasz Górnicki, jego życie i dzieła: przyczynek do dziejów humanizmu w Polsce, Warszawa 1884;
* Łukasz Górnicki i jego czasy, pod red. B. Noworolskiej i W. Steca, Białystok 1993;
* Łukasz Górnicki i jego włoskie inspiracje, pod red. P. Salwy, Warszawa 2005, ISBN 83-89100-67-3;
* Roman Pollak, Górnicki Łukasz (1527-1603), w: Polski Słownik Biograficzny, t. VIII, cz. 3, z. 38, Wrocław 1960;
Mykolas Ostrorugas

**Mykolas Ostrorugas** () (1593 m. - 1651 m.) – ATR Seimo maršalka, didysis karūnos pastalininkis, didysis karūnos stalininkas, didysis karūnos raikytojas, didysis karūnos pataurininkis ir Tykocino seniūnas. 

## Biografija

Buvo vyriausias Poznanės vaivados Jano Ostrorugo ir *Kotrynos Meleckos* sūnus. 1613 m. studijavo Vienoje, 1618-1619 m. Padujoje ir Kelne. 1633 m. tapo didžiuoju karūnos pastalininkiu. Tais pačiais metais buvo ATR Seimo maršalka. 1634 m. tapo didžiuoju karūnos stalininku. 1636 m. tapo didžiuoju karūnos raikytoju. 1638 m. tapo didžiuoju karūnos pataurininkiu. 1645 m. tapo Tykocino seniūnu. 1648 m. dalyvavo Piliavos mūšyje. 1649 m. Zbaražo gynyboje. 

Mirė 1651 m. vasario 12 d. arba balandžio 20 d. Palaidotas Liubline.

## Šeima ir vaikai
Nuo 1627 metų buvo vedęs Barborą Roškovską (m. 1641), nuo santuokos su kuria turėjo keturis sūnus ir vieną dukterį: 

* * Katerina*, 1-mas vyras Braclavo vaivada Petras Potockis (m. 1658), Becko kaštelionas Janas Aleksandras Myškovskis  (m. apie 1685)
* *Zigmantas Janas* (m. 1660), karaliaus pulkininkas (1656), Karūnos artilerijos generolas ir Rogatino seniūnas
* *Mikalojus* (ум. 1659), Drohičino seniūnas 
* *Andžejus*, karaliaus rotmistras (1665)
* *Stanislavas*, Krokuvos kanauninkas (1645)

## Literatūra

* Wiesław Majewski, Ostroróg Mikołaj, w: Polski Słownik Biograficzny,. t. XXIV, cz. 2, z. 102, Wrocław 1979.
Kingu

**Kingu** babiloniečių mitologijoje – dievas, Apsu ir Tiamat sūnus. Po tėvo Apsu mirties Tiamat jį norėjo padaryti vyriausiuoju dievu. Tiamat jam davė 3 Likimo lenteles, kurias Kingu dėvėjo kaip šarvus. Šios jam suteikė didelę galią. Tiamat jį padarė savo armijos vadu. Kingu, pamatęs Marduką einant link jo, supanikavo ir pabėgo. Įveikęs Tiamat, Mardukas taip pat pagavo ir užmušė Kingu. Pagal vieną iš versijų, Mardukas sumaišė Kingu kraują su moliu ir nulipdė pirmuosius žmones. Pagal kitą versiją, žmones sukūrė Enkis. Kartu su kitomis dievybėmis, kurios palaikė Tiamat pusę, Kingu persikėlė gyventi į Ereškigalės požemio karalystę.