open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Cezaris Kisieliauskas

**Cezaris Jonas Kisieliauskas** (g. 1938 m. vasario 19 d. Kaune) –m. 2011.05.18  Lietuvos inžinierius mechanikas, technologijos mokslų daktaras.

## Biografija
1959 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1970 m. apgynė disertaciją „Lakštinio štampavimo įtampų patvarumo didinimo galimybių tyrimas azotinant“, technikos mokslų kandidatas.

1959–1963 m. Kauno automatizacijos priemonių gamyklos vyr. konstruktorius, jam vadovaujant sukonstruotas ir pagamintas pirmasis TSRS elektrografijos kopijavimo aparatas „ERA 1“. 1963–2001 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas, 1984–1994 m. Metalų technologijos katedros vedėjas, 1986–1993 m. dar Liejininkystės ir metalotyros laboratorijos mokslinis vadovas. 1994–1997 m. Alžyro nacionalinio lengvosios pramonės instituto Metalų technologijos katedros vedėjas, nuo 1975 m. docentas. 1970–1971 m. stažavo Romos universitete, 1993 m. Sankt Peterburgo universitete, 1994 m. Montpeljė universitete Prancūzijoje.

## Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų svarbiausios sritys – technologinės įrangos (štampavimo, pjovimo įrankių, liejimo įrenginių) patikimumas ir ilgaamžiškumas naudojant lazerinę, termochemijos ir terminio apdirbimo technologiją. Daug jo darbų įdiegė Vilniaus skaičiavimo mašinų gamykla, Kauno gamykla „Elektra“, Klaipėdos „Syrius“, Kauno staklių gamykla. Paskelbė daugiau, kaip 110 mokslinių straipsnių.

## Bibliografija
* Medžiagų mokslas, vadovėlis, (*Science dès matériaux*) 1987 m.
* Medžiagų inžinerija, vadovėlis, (*Ingénerie des matériaux*) 2000 m.

## Šaltiniai
Georgi Parvanov

**Georgi Parvanov** (g. 1957 m. birželio 28 d., Siričnikas, Bulgarijoje) – Bulgarijos prezidentas, šias pareigas eina nuo 2002 m. sausio 22 d.

Pasisako už Bulgarijos dalyvavimą NATO ir Europos Sąjungoje. Priklausė Bulgarijos socialistų partijai, bet išrinkus prezidentu ją paliko, nes prezidentas negali priklausyti jokiai partijai.

## Biografija

1975 m. baigė Perniko vidurinę mokyklą ir 1981 m. Sofijos universiteto istorijos fakultete „Bulgarijos komunistų partijos istorija“ specialybę. 1988 m. apgynė istorijos daktarinę disertaciją „Dimitar Blagoev ir Bulgarijos nacionalinis klausimas 1879–1917“.

1981 m. pradėjo dirbti tyrėju Bulgarijos komunistų partijos istorijos institute. Nuo 1989 m. vyriausiasis mokslinis bendradarbis. Nuo 2001 m. gegužės mėn. Bulgarijos interneto bendruomenės narys.

Nuo 1981 m. Bulgarijos komunistų partijos narys. (1990 m. ši partija pakeitė pavadinimą į Bulgarijos socialistų partiją – BSP.) Nuo 1994 m. – BSP aukščiausiosios tarybos pirmininko pavaduotojas. Nuo 1996 m. – BSP aukščiausiosios tarybos pirmininkas. 2000 m. perrinktas BSP aukščiausiosios tarybos pirmininku.

1994–2001 m. Bulgarijos parlamento narys. 2001 m. lapkričio mėn. išrinktas Bulgarijos prezidentu. Šias pareigas pradėjo eiti nuo 2002 m. sausio 22 d.

Dalyvavo 2006 m. prezidento rinkimuose. Pirmajame ture, vykusiame spalio 22 d., gavo 65 % rinkėjų balsų. Kadangi išviso rinkėjų dalyvavo mažiau kaip 50 %, tai išėjo į antrąjį turą kartu su savo priešininku ultranacionalistu Volen Siderov. Antrajame ture, vykusiame spalio 29 d., surinkęs virš 75 % rinkėjų balsų antrą kartą laimėjo Bulgarijos prezidento rinkimus.

## Publikacijos
Tuzinas mokslinių straipsnių, monografijų ir knygų, tarp jų:
* Dimitar Blagoev and the Bulgarian National Problem 1879–1917, (1988);
* From Bouzloudja to the Corona Theatre. An Attempt at a New Reading of Pages from the BSP’s Social Democratic Period, (1995);
* The Bulgarian Social Democracy and the Macedonian Issue at the End of the 19th century up to 1918, (1997);
* Before and after the 10th, (2001).
Aldona Kisielienė

**Aldona Kisielienė-Vilčinskaitė** (g. 1937 m. birželio 10 d. Šiauliuose) – Lietuvos dainininkė (sopranas), menotyrininkė, humanitarinių mokslų daktarė.

## Biografija
1968 m. baigė Lietuvos konservatorijos V. Adamkevičiaus, E. Čiudakovos solinio dainavimo, A. Armino chorinio dirigavimo klases. 1968–1971 m. stažavo Leningrado konservatorijos K. Izotovos kamerinio dainavimo klasėje, 1972–1975 m. – Operos dainininkų studijoje prie Sofijos operos teatro, 1981 m. Maskvos P. Čaikovskio konservatorijoje pas I. Archipovą. 1970 m. menotyros kandidatė.

1968–1991 m. mokė solinio dainavimo Lietuvos konservatorijoje, nuo 1982 m. docentė. Nuo 1991 m. gyvena Niujorke, dėsto Karaliaus koledžo Šiaurės Vestčesterio menų centre, rengia solo koncertus.

Mokiniai: Asta Krikščiūnaitė, Vladimiras Prudnikovas, Aušra Stasiūnaitė, Sigutė Trimakaitė.

## Kūryba
Koncertavo su Lietuvos kameriniu orkestru, Lietuvos Radijo ir televizijos lengvosios muzikos orkestru, simfoniniu orkestru „Vilnius“ ir pučiamųjų orkestru „Trimitas“. Gastroliavo Europoje, Kanadoje, JAV.

**Žymesni vaidmenys:**
* Violeta – Džiuzepė Verdis. Traviata
* Dona Ana – Volfgangas Amadėjus Mocartas. Don Žuanas

## Šaltiniai
Laimutė Kisielienė

**Laima** (**Laimutė**) **Poška** (**Poškaitė**)**-Kisielienė** (g. 1950 m. sausio 10 d. Petropavlovske, Kazachstanas) – Lietuvos choreografė, pedagogė.

## Biografija
1968 m. baigė Vilniaus 22-ąją vidurinę mokyklą, 1973 m. baleto režisūrą Šiaulių pedagoginio instituto Klaipėdos muzikos fakultete.

1972–1973 m. Vilniaus rajono kultūros namų metodininkė. 1973–1975 m. Lietuvos liaudies meno rūmų metodininkė. 1975–1981 m. Respublikinių profesinių sąjungų kultūros rūmų Vilniuje šokių ansamblio „Vaiva“ baletmeisterė. 1981–1989 m. Mokslinio metodinio kultūros centro Choreografijos skyriaus Vilniuje mokslo darbuotoja, vedėja.

1989–1992 m. leidyklos „Muzika“ choreografijos redakcijos vedėja. 1992–1994 m. Vilniaus 18-osios vidurinės mokyklos mokytoja. 1994–2003 m. Vilniaus konservatorijos dėstytoja ekspertė. 2000–2001 m. Valstybinio dainų ir šokių ansamblio „Lietuva“ baletmeisterė. 2001–2005 m. Vilniaus kolegijos Menų fakulteto dėstytoja, docentė. 2005–2018 m. dėstė Vilniaus pedagoginiame universitete; nuo 2006 m. docentė, nuo 2009 m. meninio ugdymo katedros vedėja.

1980 m. Lietuvos dainų šventės Šokių dienos baletmeisterė, 1987 m. Moksleivių dainų šventės ir 1990 m. Lietuvos tautinės dainų šventės Šokių dienos vyr. baletmeisterė. 1994 m., 1998 m., 2003 m. Pasaulio lietuvių dainų šventės Šokių dienos scenarijaus autorė ir meno vadovė. Sukūrė daugiau kaip 50 sceninių lietuvių liaudies šokių, autorinių šokių rinkinį „Rytagonė“ (2000 m.).

## Bibliografija

* Linas: šokių rinkinys. – Vilnius: Lietuvos liaudies kultūros centras, 2006. – 2 d.
** D. 1. (sud. Snieguolė Einikytė, Laimutė Kisielienė). – 2006. – 298 p.: iliustr., nat. – ISBN 9986-529-61-1
** D. 2. (sud. Gražina Kasparavičiūtė, Laimutė Kisielienė). – 2006. – 349 p.: iliustr., nat. – ISBN 9986-529-61-1
* Girnelės: šokių rinkinys. – Vilnius: Lietuvos liaudies kultūros centras, 2010. – 143 p.: brėž., nat. – ISBN 978-9986-529-79-8
* Lietuvių etninės choreografijos klasifikacija: rateliai: mokymo priemonė / Vilniaus pedagoginis universitetas. Kultūros ir meno edukologijos institutas. Meninio ugdymo katedra. – Vilnius: Vilniaus pedagoginio universiteto leidykla, 2011. – 153 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-20-643-9


## Įvertinimas
* 2001 m. Metų mokytoja
* 2003 m. Lietuvos valstybės Karaliaus Mindaugo karūnavimo 750 m. jubiliejaus atminimo ženklas
* 2005 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino medalis 
* 2005 m. Tautinių mažumų ir išeivijos departamento prie LR vyriausybės Garbės aukso ženklas „Už nuopelnus“ 

## Šaltiniai
Lakrosas

**Lakrosas** - komandinė sporto šaka, kurioje žaidėjai naudoja raketlazdę su tinkleliu jos gale, skirtu sugauti, nešti ir mesti kamuoliuką į priešininkų komandos vartus. Laimi komanda, kuri įmeta kamuoliuką į priešininkų komandos vartus.

## Lakroso istorija
Lakrosas atsirado Šiaurės Amerikoje. Etniniai žemyno gyventojai, indėnai, jau XII a. žaidė į lakrosą panašius žaidimus. Žaidimo metu nuo kelių šimtų iki tūkstančių indėnų gainiodavo iš įvairių medžiagų, dažniausiai medžio, pagamintą kamuoliuką. Ankstyvoji lakroso versija turėjo kelias funkcijas:

* Būdas gentims išspręsti ginčus ir konfliktus;
* Religinis ritualas;
* Jaunų karių parengimas;

Šias funkcijas lakrosas išsaugojo kelis šimtus metus, o XV a. odžibvių gentis jam suteikė *baggataway* pavadinimą.

Europiečiai *baggataway* atrado 1639 m., kai prancūzų misionerius *Jean de Brebeuf* pastebėjo šį žaidimą žaidžiančius irokėzų genties vyrus.

## Termino atsiradimas
Egzistuoja dvi termino *lacrosse* atsiradimo versijos. Viena jų teigia, kad pavadinimas kilo nuo *la jeu de la crosse*, prancūziškai reiškiančio 'lauko ritulys'. Kitų teigimu, *lacrosse* atsirado iš to, kad misionierių vyskupai turėjo lazdas, kurios vadintos *crossier*.

## Šiuolaikinis lakrosas
Toks, koks žaidžiamas dabar, lakrosas pirmąkart atsirado Kanadoje apie 1840 m. 1856 m. kanadietis dr. *William George Beers* įkūrė pirmąjį lakroso klubą - Monrealio lakroso klubą (*Montreal Lacrosse Club*). Pirmajame XX a. dešimtmetyje lakrosas paplito JAV ir Kanados mokyklose, koledžuose ir universitetuose. Praėjus šimtmečiui, lakrosas yra itin populiarus akademinio jaunimo gretose. Pagal žiūrovų lankomumą šis žaidimas pirmauja tarp visų nacionalinės studentų atletų asociacijos (NCAA) rengiamų sporto varžybų.

1987 m. JAV įkurta pirmoji profesionali lakroso lyga *Eagle Pro Box Lacrosse League*. 2001 m. lyga reorganizuota į *Major League Lacrosse* (MLL). Lygos lankomumo rekordas – 20 116 žiūrovų.

## Tarptautinis lakrosas
1904 m. ir 1908 m. lakrosas buvo įtrauktas į Olimpinių vasaros žaidynių programą kaip visateisė sporto šaka. 1924 m., 1932 m. ir 1948 m. Olimpinėse vasaros žaidynėse lakrosui buvo suteiktas parodomųjų varžybų statusas.

Šiuo metu vyksta oficialūs lakroso vyrų, moterų bei jaunių iki 19 m. vaikinų ir merginų pasaulio ir Europos čempionatai. Stipriausiomis laikomos JAV ir Kanados rinktinės. Nuo 1967 m. kas ketverius metus vykstančias vyrų pasaulio pirmenybes 8 kartus laimėjo amerikiečiai, likusius 2 – kanadiečiai. Žaidimas populiarėja ir Europoje bei Azijoje. Lietuvoje lakroso federacijos nėra, nevyksta ir oficialios varžybos.

## Žaidimo taisyklės
Kiekvieną komandą aikštėje sudaro po dešimt žaidėjų: 1 vartininkas, 3 gynėjai, 3 saugai ir 3 puolėjai. Žaidėjai turi lazdas, kurių ilgis priklauso nuo aikštės pozicijos. 1 m ilgio lazdą turi saugai ir puolėjai, ilgesnes 1,3-1,8 m ilgio lazdas dažniausiai naudoja vartininkas ir gynėjai.

Tarptautinis lakrosas žaidžiamas lauke, žolės arba sintetinės dangos aikštėje, kurios matmenys – 100 m x 55 m. Laimi ta komanda, kurios žaidėjai pelno daugiau įvarčiu.

## Šaltiniai
"Sportas: Išsamus iliustruotas žinynas". - Vilnius, 2003 m., p. 228-229.
Kęstutis Kisielius

**Kęstutis Kisielius** (g. 1952 m. gruodžio 17 d. Tauragėje) – Lietuvos architektas.

## Biografija
1975 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą. 1975–1988 m. dirbo Miestų statybos projektavimo instituto Kauno filiale, 1988–1989 m. šiame institute Vilniuje, 1985–1989 m. projektų vyr. architektas. 1987–1990 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto dėstytojas. Nuo 1989 m. bendrovės „Vilniaus architektūros studija“ projektų vadovas.

## Svarbiausi projektai
* Alytaus sporto rūmai, bendraautoris architektas Vytautas Jurgis Dičius, 1977 m.
* Ritualinių paslaugų namai Marijampolėje, 1989 m.
* Mykolo Žilinsko paveikslų galerija Kaune, bendraautoriai archit. Eugenijus Miliūnas, Saulius Juškys, 1989 m.
* Kauno politechnikos instituto Skaičiavimo technikos fakulteto rūmai Kaune, 1989 m.
* Gyvenamieji namai, Artikas, Armėnija, su archit. G. Aščianu, 1990 m.
* Pramogų aikštė su karaliaus Mindaugo paminklu, Druskininkai, su kitais architektais, 1994 m.
* Alytaus Švč. Mergelės Marijos Krikščionių Pagalbos bažnyčia, bendraautoriai archit. Kęstutis Pempė, Gytis Ramunis, 2001 m.
* daugiabučiai gyvenamieji namai V. Kudirkos g. 18, Z. Sierakausko g. 15 Vilniuje.

## Šaltiniai
Petras Kisielius (1917)

**Petras Kisielius** (1917 m. rugpjūčio 17 d. Marijampolė – 2008 m. gegužės 4 d. Elmhurstas, palaidotas Šv. Kazimiero lietuvių kapinėse) – Lietuvos gydytojas, visuomenės veikėjas, daktaras.

## Biografija
Baigė Marijampolės Marijonų vidurinę mokyklą. 1939 m. baigė Kauno karo mokyklą, 1943 m. – Vytauto Didžiojo universiteto Medicinos fakultetą. 1944 m. pasitraukęs į Vokietiją iki 1952 m. dirbo Tiubingeno universitete. 1949 m. daktaras. 1952 m. atvykęs į JAV dirbo gydytoju Ciceroje.

Nuo 1974 m. Ateitininkų federacijos pirmininkas, Lietuvių Fondo narys. 1983 m. Pasaulio lietuvių bendruomenės VI seimo komiteto pirmininkas. Ateitininkų Šalpos fondo steigėjas ir ilgametis pirmininkas, vienas iš Ateitininkų Namų steigėjų. Nuo 1958 m. JAV lietuvių bendruomenės tarybos narys, bendruomenės 50 m. jubiliejaus komiteto pirmininkas. Pasaulio Lietuvių Šokių šventės rengimo komiteto pirmininkas, Pasaulio lietuvių Dainų šventės lėšų telkimo pirmininkas. Ilgametis dienraščio „Draugas“ leidėjų Tarybos pirmininkas ir „Draugo“ fondo pirmininkas, Lietuvių Katalikų spaudos draugijos pirmininkas, Lietuvių Fronto bičiulių centro valdybos ir tarybos pirmininkas. Vienas iš fondo „Į Laisvę“ steigėjų,  Cicero Šv. Antano parapijos Lietuvių klubo steigėjas, Jaunimo centro tarybos narys ir stambus rėmėjas.

Žmona Stefanija, sūnus dr. Petras Vytenis, dukra dr. Jolita.

## Įvertinimas
* 1996 m. Šv. Silvestro riterio ordinas, įteikė popiežius Jonas Paulius II
* 1998 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas

## Šaltiniai
Abraomas Kisinas

**Abraomas Kisinas** (1899 m. Panevėžys – 1945 m. Dachau) – Lietuvos geobotanikas, gamtos mokslų daktaras. 

## Biografija
1927 m. baigė Lietuvos universiteto Matematikos-gamtos fakultetą. 1935 m. gamtos mokslų daktaras. Nuo 1918 m. dirbo pedagoginį darbą Panevėžyje, vėliau Kaune. Vokiečių nacių okupacijos metais uždarytas į Kauno getą, 1944 m. išvežtas į Dachau koncentracijos stovyklą. 

Paskelbė mokslinių straipsnių apie Lietuvos pajūrio augalų asociacijas ir asociacijų kompleksus (Matematikos–gamtos fakulteto darbai t. 11 1936 m.).

## Šaltiniai
Izidorius Kisinas

**Izidorius Kisinas** (1904 m. liepos 30 d. Panevėžys – 1958 m. liepos 28 d. Palanga, palaidotas Vilniuje) – Lietuvos bibliotekininkas, bibliografas.

## Biografija
1924 m. baigęs Ukmergės gimnaziją dėstė lietuvių kalbą Jurbarko, Ukmergės ir Vilkaviškio žydų gimnazijose. 1935–1944 m. Vytauto Didžiojo universiteto ir Vilniaus universiteto bibliotekų bibliografas. 1940 m. baigė istoriją Vilniaus universiteto Humanitarinių mokslų fakultete, 1954 m. – Leningrado N. Krupskajos bibliotekinį institutą.

1944 m. išvežtas į Vokietiją priverčiamiesiems darbams. 1946–1951 m. Lietuvos TSR knygų rūmų direktoriaus pavaduotojas. 1949–1954 m. Vilniaus universiteto, 1949–1958 m. Kultūros švietimo technikumo dėstytojas.

## Mokslinė veikla
Nuo 1926 m. dirbo bibliografijos darbą. Sudarė lietuvių literatūros antologiją hebrajų kalba (1932 m.), Antano Smetonos bibliografiją ir biobibliografiją, 1874–1934 m. (1935 m.), lietuvių kultūros veikėjų E. Volterio, Mykolo ir Vaclovo Biržiškų, M. K. Čiurlionio, Lietuvos ir užsienio lietuvių 1935 periodikos rodykles („Bibliografijos žiniose“ ir atskirai). 1936–1939 m. siuntė medžiagą Paryžiuje leidžiamam žurnalui „Bibliographie pédagogique internationale“, parengė Lietuvos žemės ūkio bibliografinį veikalą (apie 25 000 įrašų, rankraštis), Lietuviškų knygų sisteminį katalogą (1938 m.). Išvertė ir papildė L. Tropovskio „Dešimtainę klasifikaciją“ (1947 m.), Bendrines spaudinių aprašo taisykles masinių bibliotekų katalogams ir bibliografinėms rodyklėms (1955 m.). Turėjo 10 000 tomų asmeninę biblioteką ir 2000 ekslibrisų kolekciją, kurią jam mirus žmona V. Kisinienė perdavė Vilniaus universiteto bibliotekai.

## Bibliografija
* Bibliotekinė ir bibliografinė terminologija, 1956 m.

## Literatūra
* Ž. Zaveckienė. Vaclovo Biržiškos bendražygis Izidorius Kisinas, Knygotyra, 1997 m. t. 33.

## Šaltiniai
Jurgis Kisnėrius

**Jurgis Kisnėrius** (1920 m. rugpjūčio 24 d. Galmenai, Tauragės valsčius – 1986 m. rugpjūčio 8 d. Vilnius) – Lietuvos geologas, fizinių mokslų daktaras.

## Biografija
1951 m. baigė Vilniaus universitetą. 1958 m. geologijos ir mineralogijos mokslų kandidatas.

Nuo 1950 m. dirbo Lietuvos mokslų akademijos Geologijos ir geografijos institute (nuo 1963 m. Geologijos institutas), 1959–1965 m. stratigrafijos ir tektonikos sektoriaus vadovas.

## Mokslinė veikla
Sudarė Lietuvos ir Baltijos kraštų geologinių (mastelis 1:500 000), litologinių paleogeografinių žemėlapių su aiškinamuoju tekstu. Tyrė Lietuvos juros sistemos ir kreidos sistemos apatinio skyriaus uolienų litologiją ir stratigrafiją.

## Bibliografija
* Rytų Europos platformos vakarinės ir pietvakarinės dalies triaso darinių stratigrafija, monografija, su L. Sadovskiu, 1972 m., rusų k.
* Stoniškių gręžinio atraminis pjūvis, 1974 m., rusų k.

## Šaltiniai
Kazimieras Kisielis

**Kazimieras Kisielis** (1926 m. kovo 26 d. Išlaužuose, Pagirio valsčius, Ukmergės apskritis – 2014 m. vasario 28 d. Vilniuje) – Lietuvos dailininkas skulptorius.

## Biografija
Kazimiero Kisielio tėvas buvo stalius.

Mokėsi Išlaužų ir Žižmių pradžios mokyklose, Ramygalos gimnazijoje. 1946 m. baigė Panevėžio mokytojų seminariją. Lankė Juozo Miltinio dramos studiją. Režisierius vertino Kazimiero artistinius gabumus, muzikalumą, gražaus tembro balsą, buvo numatęs palikti dirbti teatre.

Trumpai studijavo Kauno kunigų seminarijoje. 1946 m. Kauno taikomosios ir dekoratyvinės dailės institute pradėjo studijuoti skulptūrą (dėst. Juozas Kėdainis, Juozas Mikėnas). Nuo 1951 m. gyveno Vilniuje. 1952 m. baigė LSSR dailės institutą. 1952–1955 m. dirbo Vilniaus „Dailės“ kombinate. Nuo 1955 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narys.

## Kūryba
Sukūrė dekoratyvinių („Žvejas“, 1958 m., 1971 m. pastatytas Klaipėdoje, archit. Petras Šadauskas; „Bangpūtys“, Klaipėda, 1977 m.; „Saulės džiaugsmas“, 1970 m.; „Šv. Kristoforas“, 1996 m., archit. Arūnas Eduardas Paslaitis, abu Vilniuje; „Martynas Mažvydas“, Lietuvos nacionalinė biblioteka Vilniuje, 1977 m.), monumentalių („Šauklys“, 1998 m., Šilalė, archit. Juozas Spudulis, Donatas Daukša, Edmundas Petrauskas; „Laiminu. Žuvusiems už laisvę“, Panemunis, 2003 m., archit. Gintaras Kaulinskas) skulptūrų, skulptūrinių kompozicijų, portretų (Hubertas Borisa, 1962 m.; Antanas Strazdas, 1965 m.; Algimantas Mikėnas, 1974 m.; Alfonsas Ambraziūnas, 1987 m.), antkapinių paminklų. Naudojamas nerūdijantis plienas, granitas, marmuras, medis, geležis, žalvaris, varis, terakota. Kūriniai stambių, apibendrintų formų, monumentalūs, jų turi Lietuvos dailės muziejus. Nuo 1955 m. dalyvavo parodose.

## Įvertinimas
* 1986 m. LTSR nusipelnęs meno veikėjas
* 2006 m. Panevėžio rajono garbės pilietis
* 2006 m. nominuotas Lietuvos nacionalinei kultūros ir meno premijai

## Šaltiniai
Alfonsas Kiškis

**Alfonsas Kiškis** (1910 m. rugpjūčio 26 d. Žeimelis – 1994 m. birželio 19 d. Vilnius) – Lietuvos agronomas, kraštovaizdžio architektas.

## Biografija
Gimė lietuvio ir latvės šeimoje. Per Pirmąjį pasaulinį karą su tėvais gyveno Rusijoje. Mokėsi Bauskės gimnazijoje, sodininkystės mokykloje. 1936 m. baigė agronomiją Latvijos universitete Rygoje. 1938 m. stažavo Bristolio universitete (Didžioji Britanija).

1939–1944 m. dirbo Latvijos žemės ūkio ministerijos Sodininkystės skyriuje. 1944 m. nacių mobilizuotas į Latvių legioną. Po karo slapstėsi, 1948 m. areštuotas, kalėjo Sibiro lageriuose. 1956 m. grįžęs dirbo Purės žemės ūkio bandymų stotyje, nuo 1961 m. – Latvijos komunalinio ūkio projektavimo instituto Jūrmalos skyriuje. Nuo 1967 m. gyveno Lietuvoje, iki 1975 m. dirbo Respublikiniame žemėtvarkos projektavimo institute Vilniuje, Želdynų projektavimo grupės vadovas.

Pagal jo ir žmonos Rūtos Kiškės projektus sutvarkyti Dainavos (Ukmergės raj., 1970 m.), Klausučių (Jurbarko raj., 1978 m.), Juknaičių (Šilutės raj., 1970–1986 m.) gyvenviečių želdynai, Vilniaus šiltnamių kombinato aplinkuma ir gyvenamųjų namų kiemai Pagiriuose (1979 m.).

## Bibliografija
* Kraštovaizdžio ir želdynų tvarkymas (), su kitais, Rīga, Zvaigzne,  1979 m.

## Įvertinimas
Lietuvos kraštovaizdžio architektų sąjungos ženklas „Už nuopelnus Lietuvos kraštovaizdžio architektūrai“ (po mirties)

## Šaltiniai
Lietuvos mokslo premija

**Lietuvos mokslo premijos** kasmet skiriamos už Lietuvai reikšmingus fundamentinius ir taikomuosius mokslinių tyrimų ir eksperimentinės (socialinės, kultūrinės) plėtros darbus. Kasmet skiriama ne daugiau kaip 7 Lietuvos mokslo premijos: 2 humanitarinių ir socialinių, 2 fizinių mokslų, 2 biomedicinos ir žemės ūkio mokslų ir 1 technologijos mokslų srityse (anksčiau – iki 16: 4 humanitarinių ir socialinių mokslų srityse, 4 – fizinių mokslų, 4 – biomedicinos mokslų ir 4 – technologijos mokslų srityse). Teikiamos nuo 1993 m.

Premijas konkurso tvarka skiria iš 29 (anksčiau –  47) narių susidedanti Lietuvos mokslo premijų komisija, kurią techniškai aptarnauja Lietuvos mokslų akademija, o jos sudėtį tvirtina Lietuvos Respublikos Vyriausybė.

Premijoms gali būti siūlomi ir užsienyje atlikti bei paskelbti darbai, svarbūs Lietuvos istorijai, kultūrai ir ūkiui.

Lietuvos mokslo premija yra 780 bazinių socialinių išmokų dydžių, tai yra 54 600 eurų.

## Laureatai

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl Lietuvos mokslo premijų
Kazys Napoleonas Kitkauskas

**Kazys Napaleonas Kitkauskas** (g. 1931 m. sausio 5 d. Antaduriai, Molėtų valsčius) – Lietuvos architektas restauratorius, inžinierius statybininkas, kultūros ir visuomenės veikėjas, humanitarinių mokslų daktaras.

## Biografija
1947 m. gruodžio 6 d. su kitais moksleiviais suimtas NKVD, nuteistas 10 m. ir kalintas Mordovijos lageryje. 1954 m. grįžo į Lietuvą. 1960 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1980 m. architektūros mokslų kandidatas.

1960–1969 m. dirbo Mokslinėse restauracinėse – gamybinėse dirbtuvėse, 1966–1969 m. grupės vadovas, 1969–1992 m. – Paminklų konservavimo institute. Nuo 1993 m. Pilių tyrimo centro „Lietuvos pilys“ Architektūros tyrimų skyriaus vadovas. 1994–1996 m. Vilniaus universiteto dėstytojas. Valstybinės kultūros paveldo komisijos narys.

Nuo 1992 m. K. Donelaičio draugijos, nuo 1996 m. Tautos fondo atstovybės Lietuvoje pirmininkas. 2000–2001 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys Tėvynės Sąjungos ir krikščionių demokratų sąraše.

## Mokslinė veikla
Suprojektavo Vilniaus Žemutinės pilies Naujojo arsenalo (1958–1965 m., su S. Lasavicku) ir Vilniaus universiteto bibliotekos knygų saugyklos (1966–1970 m., su A. Brusoku, A. Švabauskiene) konstrukcines dalis, K. Donelaičio memorialą Tolminkiemyje ir Lazdynėliuose (Kaliningrado sritis, 1970–1988 m.). 1968–1986 m. vadovavo Vilniaus arkikatedros bazilikos tyrimams, 1970–1982 m. jos remonto projektavimo ir priežiūros bei 1967–1970 m. Biržų pilies tilto restauravimo darbams, 1987–2001 m. Vilniaus Žemutinės pilies Didžiųjų kunigaikščių rūmų liekanų architektūros tyrimams. Paskelbė tyrimų medžiagą apie Vilniaus arkikatedrą, jos konservavimą (1970 m., 1975 m., 1977 m.). 1995–2010 m. buvo Lietuvos valdovų rūmų atstatymo projekto mokslinis vadovas.

## Bibliografija
* Vilniaus katedra, 1976 m., rusų, vokiečių ir anglų k., 1977 m.
* Vilniaus pilys, 1989 m.,
* Vilniaus arkikatedros požemiai, 1994 m.
* Kristijono Donelaičio memorialas Tolminkiemyje, 2001 m., su L. Kitkauskiene
* Anglų-lietuvių kalbų aiškinamasis architektūros žodynas, 2004 m., su L. Kitkauskiene
* Vilniaus Žemutinės pilies rūmai, su kitais, 5 t., 1988–2003 m.

## Įvertinimas
* 1990 m. Lietuvos nacionalinė kultūros ir meno premija
* 1995 m. Gedimino 4 laipsnio ordinas
* 1999 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas
* 2001 m. Žygimanto Augusto medalis

## Šaltiniai
Čiūecu žemės drebėjimas

**Čiūecu žemės drebėjimas** () prasidėjo 17 h 56 min šeštadienį, 2004 m. spalio 23 d. (08:56 UT). Japonijos meteorologinė agentūra (JMA) šį drebėjimą pavadino *[[Heisei laikotarpis|Heisei]] 16 Nijigatos prefektūros Čiūecu drebėjimu* (平成16年新潟県中越地震, romadži: *Heisei ju-roku nen Niigata-ken Chūetsu Jishin*) arba **2004 m. žemės drebėjimu Nijigatos prefektūros vidurinėje dalyje**. Nors Nijigatos prefektūra įsikūrusi Hokuriku regione, žemės drebėjimas buvo jaučiamas ir kitose Honšiū salos dalyse. Užfiksuota maksimali drebėjimo magnitudė - 6,9 pagal Richterio skalę, 40 nukentėjusių.

## Šaltiniai
Kalkot Mataskelekele

**Kalkot Mataskelekele** (g. 1949 m. balandžio 24 d.) – buvęs Vanuatu prezidentas, šias pareigas ėjęs nuo 2004 m. rugpjūčio 16 d. iki 2009 m. rugpjūčio 16 d.

Kalkot Mataskelekele yra gimęs šalies sostinėje Port Viloje. Taip pat jis yra pirmasis šalies vadovas, kuris turi įgijęs universitetinį išsilavinimą – jis yra baigęs teisės mokslus.

|-
Taufa'ahau Tupou V

**Taufa’ahau Tupou V** (**George Tupou V**, tongo kalba: **Siaosi Tupou V**, pilnas vardas **Siaosi Tāufaāhau Manumataongo Tukuaho Tupou V**, g. 1948 m. gegužės 4 d. Tongatapu, Tonga – 2012 m. kovo 18 d.) – Tongos karalius, valdęs nuo 2006 m. rugsėjo 11 d. iki 2012 m. kovo 18 d.

## Biografija
Jis buvo vyriausias buvusio karaliaus Tāufaʻāhau Tupou IV sūnus. Buvo karūnuotas princu jau 1966 m. gegužės 4 d. Įprastiniame ankstyvajame gyvenime jis buvo geriau žinomas kaip *Tupouto*.

Naujasis karalius baigė eilę mokslų – vidurinę mokyklą Šveicarijoje, aukštesniąją mokyklą Oklande, mokyklą Kembridže, o vėliau studijavo Oksfordo universitete ir Karališkajoje karinėje akademijoje Sandhurste.

Būdamas princu jis padarė didelį įspūdį Tongos politikams, tad nuo 1979 iki 1988 m. ėjo užsienio reikalų ministro pareigas.

## Asmeninis gyvenimas
Karalius nebuvo vedęs ir neturėjo vaikų, kurie būtų oficialūs titulo pasekėjai. Tačiau jis turėjo dukterį ʻIlima Lei Tohi, kuri gimusi ne santuokoje, o jos dėka karalius jau buvo tapęs seneliu. Tačiau pagal Tongos konstituciją jo duktė neturi teisės perimti sosto.

Tupou V karūnuotas karaliumi 2006 m. rugsėjo 11 d. ir tapo 23-iuoju Tongos karalystės valdovu.

## Nuorodos
* Taufa’ahau Tupou V interviu BBC kanalui, liepos 31, 2008 m.
Yayi Boni

**Dr. Thomas Yayi Boni** (g. 1952 m. Tchaourou, Borgou, Benine) – dabartinis Benino prezidentas. Prieš tapdamas prezidentu 2006 m. balandžio 6 d. jis buvo bankininkas.

## Biografija
Boni gimė Tchaourou miestelyje, Borgou departamente šiaurės Benine. Jis mokėsi regiono sostinėje Parakou, o vėliau studijavo ekonomiką Nacionaliniame Benino universitete. Po to jis studijavo bankininkystę Dakare, o baigė doktorantūros mokslus Paryžiuje 1976 m.

Nuo 1980 iki 1988 m. jis dirbo vakarų Afrikos centriniame banke. Iki 1992 m. jis kilo banko pareigose, o nuo 1992 iki 1994 m. dirbo tuometinio šalies Prezidento Nicéphore Soglo komandoje valiutų ir bankų skyriuje. Po to jis buvo paskirtas vakarų Afrikos centrinio banko vadovu. Boni gavo nacionalinį Prancūzijos ordiną už vakarų Afrikos vystymą.

Prezidento rinkimuose 2006 m. kovo 5 d. Boni gavo 32 % balsų, o jo artimiausias konkurentas Adrienas Houngbedji – 25 %. Iš viso rinkimuose dalyvavo 26 kandidatai, tad antrajame rinkimų etape liko tik šie kandidatai. Antrajame rinkimų ture gavęs 75 % balsų nugalėjo Thomas Yayi Boni.

Gimęs musulmonų šeimoje šiuo metu Boni yra pasiskelbęs esantis evangelikas protestantas. Jis turi penkis vaikus, o jo žmona Chantal née de Souza yra buvusio kariuomenės vadovo Paul-Émile de Souza dukterėčia.

## Pasikėsinimas
2007 m. kovo 15 d. buvo pasikėsinta į prezidento gyvybę netoli mažo Ikemon miestelio, kuomet prezidentas važiavo iš parlamento rinkimų kampanijos. Nusikaltėliai blokavo kelią prezidento ešelonui nuverstais medžiais ir apšaudė automobilį, įprastai vežantį Prezidentą, tačiau tuo metu jis važiavo kitu automobiliu. Kai kurie kortežu važiavę žmonės buvo sužeisti.

## Nuorodos
* Oficiali prezidento svetainė  Prancūzų kalba
Stasys Glėbus

**Stasys Glėbus** (1948 m. birželio 8 d. Alešiškėse, Trakų raj. – 2008 m. gruodžio 10 d. Gudžionyse, Trakų raj. žuvo nelaimingo atsitikimo metu) – Lietuvos inžinierius mechanikas, technikos mokslų daktaras.

## Biografija
1955–1963 m. mokėsi Gudžionių aštuonmetėje mokykloje, 1966 m. baigė Trakų r. Aukštadvario vidurinę mokyklą, 1972 m. baigė Vilniaus inžinerinio statybos instituto (dabar – Vilniaus Gedimino technikos universitetas) Mechanikos fakulteto suvirinimo įrenginių ir technologijos specialybę. 1979–1986 m. studijavo Leningrado Laivų statybos instituto Laivų konstrukcijų suvirinimo katedros neakivaizdinėje aspirantūroje, 1993 m. apgynė technikos mokslų daktaro disertaciją.

1967–1970 m. Geologijos instituto laborantas, 1972–1984 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto Medžiagotyros ir suvirinimo katedros suvirinimo laboratorijos vedėjas, 1977–1978 m. Metalų technologijos katedros vyresnis mokslinis bendradarbis, 1984–1990 m. Medžiagotyros ir suvirinimo katedros mokslinis bendradarbis, 1990–2000 m. katedros vyr. dėstytojas, 1998–1999 m. katedros vedėjas, nuo 1994 m. docentas, nuo 2000 m. – Geležinkelių transporto katedros docentas. 1993 m. stažavo Švedijos „ABB“ kompanijos suvirinimo siūlių kokybės kontrolės institute, 1995 ir 1996 m. Linčiopingo universitete, 2002 m. Glivicos transporto universitete (Lenkija), 2008 m. Daugpilio lokomotyvų remonto gamykloje (Latvija).

Nuo 2005 m. – Lietuvos geležinkelių inžinierių sąjungos narys.

## Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų pagrindinės kryptys – aliuminio ir kitų spalvotųjų metalų suvirinimas, detalių paviršių atnaujinimas. Suprojektavo ir pagamino aliuminio lydinių suvirinimo šaltinius ledlaužiui „Leninas“, pirmą kartą nuplaukusiam į Šiaurės ašigalį. Tarp praktinių darbų: automobilių stabdžių kontrolės būgnų restauravimas, lietų lengvųjų lydinių ratlankių suvirinimo galimybės. Pastaruoju metu daug dėmesio skyrė Lietuvos geležinkelių riedmenų parko atnaujinimo problemoms. Vadovėlio „Riedmenų techninė eksploatacija, kursinio projekto metodikos nurodymai.“ (Vilnius, Technika, 2006 m.) ir daugelio mokslinių darbų, spausdintų Lietuvos ir užsienio moksliniuose leidiniuose, autorius ar bendraautoris.

Dalyvavo 3 disertacijų rengimo ir gynimo komitetuose. Vadovavo apie 250 bakalaurų darbų, apie 50 magistrų baigiamųjų darbų.

## Šaltiniai
Sąjūdis Druskininkuose

**Sąjūdis Druskininkuose** – Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Druskininkų iniciatyvinė grupė.

## Iniciatyvinės grupės įkūrimas
Atgimimo laikotarpio užuomazgas Druskininkuose aptinkame 1988 m. birželio 6 d. Tą dieną Druskininkuose apsilankė prof. Česlovas Kudaba. Tada buvo įkurtas Kutūros fondas. Algimantas Čekuolis, viešėjęs Druskininkuose, patarė Kornelijui Plateliui įsitraukti į Sąjūdžio kūrimo darbus. Tų pačių metų rugpjūčio mėnesio pradžioje per slaptą susitikimą buvo įsteigta „LPS Druskininkų iniciatyvinė grupė“.

Iniciatyvinės grupės nariai:
* Kornelijus Platelis (rašytojas)
* Andrius Mosiejus (mokytojas)
* Algirdas Valavičius (miškininkas)
* Vytautas Valentukevičius (pedagogas)
* Vida Baltrušaitytė (ratelio vadovė)
* Gintaras Žilys (inžinierius)
* Kęstutis Bieliukas (kompozitorius)
* Gintaras Čekauskas (inžinierius)
* Vytautas Janonis (architektas)
* Vidas Povilanskas (gydytojas)
* Gintaras Valavičius (inžinierius)
* Saulius Lukošiūnas (režisierius)

## Veikla
Mėnesio pabaigoje į „Girios aido“ teritorijoje vykusį mitingą susirinko tūkstančiai druskininkiečių. Mitingo vadovas – Algirdas Valavičius.
Po mitingo iniciatyvinės grupės nariai pasklido po įmones, organizacijas, kuriose buvo kuriamos grupelės, stendai, buvo platinama spauda.

Meno gaminių įmonės „Ūla“ salėje kiekvieną trečiadienį vyko druskininkiečių susirinkimai.

Spalio mėnesio viduryje surengta miesto sąjūdininkų konferencija. Slaptu balsavimu druskininkiečiai išrinko LPS Druskininkų miesto tarybą. Po konferencijos pasodintas Sąjūdžio ąžuolynas.

Spalio pabaigoje Druskininkų bažnyčioje pašventinta Lietuvos vėliava. Tada, spalio 30 d., pirmą kartą Druskininkų istorijoje suplevėsavo Lietuvos trispalvė.

1989 m. vasario 15 d. pirmą kartą Druskininkuose buvo švenčiama Lietuvos Nepriklausomybės paskelbimo diena. Per Nepriklausomybės dienos minėjimą buvo surinkta 620 rublių aukų. Ta proga pasirodė „Druskonio“ laikraščio pirmasis numeris. Iš viso buvo išleista 12 laikraščio numerių.

Gruodžio mėnesio pradžioje įkuriama Politinių kalinių ir tremtinių organizacija. Jai vadovavo Gražina Baliutavičienė. Kaip rašo Vytautas Valentukevičius knygoje „Sąjūdžio žingsniai Druskininkuose“: „akcija „Baltijos kelias“ – vienas įspūdingiausių Sąjūdžio renginių, kuriai buvo ruošiamasi kelias savaites. Per akciją buvo renkami parašai, pasmerkti Molotovo-Ribentropo paktą, taip pat buvo organizuojamas piketas prie Ratnyčios kryžkelės ir daug kitų renginių.

1990 m. rugpjūčio 23 d. pirmojo šaukimo Tarybos deputatai-sąjūdininkai su gausia druskininkiečių delegacija aktyviai dalyvavo akcijoje „Europos kelias“. Lazdijų pasienio postas buvo užtvindytas žmonių jūra. Anot V. Valentukevičiaus, 1991 m. sausio mėnesio įvykiai buvo paskutinė sunkių darbų našta. Šimtai Druskininkų sąjudininkų budėjo prie Parlamento ir televizijos bokšto.

## Išnašos
Mieczysław Rakowski

**Mečislavas Francišekas Rakovskis** (; 1926 m. gruodžio 1 d. – 2008 m. lapkričio 8 d.), žurnalistas, politikas, paskutinis komunistinės Lenkijos ministras pirmininkas.

## Karjera

Mečislavas Rakovskis – prieštaringai vertinamas politikas, kurio didžioji karjera prasidėjo 1958 m., kai tapo lenkų politikos savaitraščio „Polytika“ redaktorius. Intelektualų sluoksnyje teigiamai vertintas M. Rakovskis nuo 1964 m. buvo ir lenkų Komunistų partijos Centrinio komiteto narys. Pažangaus politiko reputaciją M. Rakovskis susigadino, kai 1981 m. tuometiniam Lenkijos kariniam vadovui V. Jaruzelskiui įvedus karinę padėtį ir areštavus Solidarumo vadovą Lechą Valensą, M. Rakovskis palaikė jo poziciją ir manė Jaruzelskį esant tikrą Lenkijos patriotą. 1988–1989 m. M. Rakovskiui einant premjero pareigas, legalizuotas Solidarumas, kas vėliau leido išformuoti Lenkijos komunistų partiją ir šaliai pasukti demokratijos keliu. Demokratinėje Lenkijoje M. Rakovskis politiko karjeros nebetęsė, redagavo mėnesinį politikos žurnalą „Dzis“ („Šiandien“), kuris priklausė buvusiam generolo Jaruzelskio atstovui spaudai Jėžiui Urbanui.

## Nuorodos
* M. Rakovskio biografija dienraštyje The Guardian.

|-

|-
Bolivijos himnas

**Bolivijos valstybinis himnas** (), pagal pirmąją eilutę dar vadinamas **Bolivianos, el Hado Propicio** yra Bolivijos Respublikos nacionalinis simbolis. Pritaikytas 1851 m. Eiles himnui sukūrė Bolivijos nepriklausomybės deklaracijos signataras, poetas José Ignacio de Sanjinés. Muzika parašyta italų kompozitoriaus Leopoldo Benedetto Vincenti. 

Himną sudaro 4 strofos ir priedainis, tačiau įprastai naudojama tik pirma strofa.

## Eilės

## Nuorodos
* Instrumentinė versija, mp3
* Vokalinė versija
* Visos eilės
Erodas Pilypas II

**Erodas Pilypas II** (4 m. pr. m. e. – 34 metai po m. e.) – tetrarchas, Erodo Didžiojo sūnus, po jo mirties paveldėjęs šiaurinę tėvo karalystės dalį.

Jis yra minimas Biblijos Luko evangelijoje (3:1) *Penkioliktais ciesoriaus [[Tiberijus|Tiberijaus]] viešpatavimo metais, [[Poncijus Pilotas|Poncijui Pilotui]] valdant Judėją, [[Erodas|Erodui]] esant Galilėjos tetrarchu, jo broliui Pilypui Iturėjos bei Trachonitidės krašto tetrarchu, Lisanijui Abilenės tetrarchu* (…).

Jis buvo vedęs savo dukterėčią Salomę, Erodiados ir Pilypo I dukrą.

Erodas Pilypas II atstatė Cezarėjos miestą, pavadinęs ji savo vardu: Pilypo Cezarėja, tokiu būdu norėdamas įtikti tuometiniam valdovui.
Antanas Kitkevičius

**Antanas Kitkevičius** (tikroji pavardė *Kikutis* 1805 m. Ančiūnai prie Šešuolių – 1857 m. birželio 6 d. Nemenčinė) – Lietuvos kunigas, vertėjas, teologijos mokslų daktaras.

## Biografija
1825–1827 m. mokėsi Vilniaus kunigų seminarijoje. 1827–1830 m. Vilniaus universitete studijavo teologiją, filosofiją, pedagogiką. 1830 m. įšventintas kunigu. 1843 m. teologijos mokslų daktaras.

Nuo 1830 m. vikaras Benekainyse, nuo 1831 m. – Maišiagaloje, nuo 1832 m. – Šešuoliuose. 1833–1839 m. tikybos mokytojas Svisločiaus gimnazijoje, nuo 1839 m. Vilniaus dvasinės akademijos profesorius adjunktas. 1842 m. akademiją perkėlus į Sankt Peterburgą – Vilniaus kunigų seminarijos rektorius. 1851 m. atleistas iš seminarijos – Nemenčinės parapijos klebonas. Išvertė į lenkų k. A. Strazdo giesmę „Pulkim ant kelių“, išleido knygą „Šventųjų Tėvų himnai“ (, 1848 m.), kurioje 81 giesmė lenkų k. ir 16 giesmių lietuvių k. Už šią knygą gautą pelną skyrė Nemenčinės bažnyčiai atstatyti. Išleido knygą „Kristus Dievo Sūnus, pasaulio Karalius“ (*Chrystus Syn Boży, Król świata* 1851 m.).

## Šaltiniai
Avul Pakir Jainulabdeen Abdul Kalam

**Avulas Pakiras Džainulabdynas Abdulas Kalamas** (vardas paprastai trumpinamas kaip **A. P. J. Abdul Kalam**, , g. 1931 m. spalio 15 d. Ramešvarame, Tamilnade, Indijoje – m. 2015 m. liepos 27 d.) – vienuoliktasis Indijos prezidentas, pareigas ėjo nuo 2002 iki 2007 m. Aeronautikos inžinierius, baigė Madraso technologijos institutą (Indijoje).

Nuo 1958 m. dirbo Indijos gynybos tyrimų organizacijoje. 1963 m. perėjo dirbti į Indijos kosminių tyrimų organizaciją.

## Knygos
* *[[India 2020]]: A Vision for the New Millennium* by A. P. J. Abdul Kalam, Y. S. Rajan (Penguin Books India, 2003);
* *India-my-dream* by A. P. J. Abdul Kalam (Excel Books, 2004);
* *Envisioning an Empowered Nation: Technology for Societal Transformation* by A. P. J. Abdul Kalam (TATA McGraw-Hill Publishing Company Ltd, 2004);
* *[[Guiding Souls: Dialogues on the Purpose of Life]]* by A. P. J. Abdul Kalam, Arun K Tiwari, (Ocean Books, 2005);
* * Children Ask Kalam* by A. P.J Abdul Kalam (Pearson Education) ISBN 81-7758-245-3;
* **Biografijos ir autobiografijos**:
** *[[Wings of Fire]]: An Autobiography of APJ Abdul Kalam* by A. P.J Abdul Kalam, Arun Tiwari (Orient Longman, 1999);
** *[[Ignited Minds]]: Unleashing the Power Within India* by A. P. J. Abdul Kalam (Penguin Books, 2003):
** *Scientist to President* by Abdul A. P. J. Kalam (Gyan Publishing House, 2003);
** *[[Eternal Quest]]: Life and Times of Dr. Avul Pakir Jainulabdeen Abdul Kalam* by S. Chandra (Pentagon Publishers, 2002):
** *President A. P. J. Abdul Kalam* by R. K. Pruthi (Anmol Publications, 2002);
** *A. P. J. Abdul Kalam: The Visionary of India*' by K. Bhushan, G. Katyal (A. P. H. Pub. Corp, 2002).
Petras Kitnovskis

**Petras Kitnovskis** (, 1630 m. rugsėjo 29 d. Kitnovas, Kujavijos Pamario vaivadija – 1691 m. gegužės 14 d. Vilnius) – SJ, Lietuvos kunigas, teologas, filosofijos ir teologijos daktaras.

## Biografija
Nuo 1648 m. jėzuitas. Nuo 1658 m. studijavo teologiją Graco universitete, jį baigęs 1662 m. įšventintas kunigu. 1663-1665 m. dėstė poeziją ir retoriką Burghauzene (dab. Bavarija). 1665-1670 m. Braunsbergo (dab. Branevas) mokyklų prefektas, 1666-1668 m. Braunsbergo jėzuitų kolegijoje dėstė filosofiją ir 1668-1670 m. moralinę teologiją. Nuo 1671 m. Vilniaus universiteto filosofijos, 1674-1680 m. teologijos profesorius, 1682-1683 m. vicerektorius, 1684-1688 m. rektorius. 1671–1674 m. Vilniaus universiteto spaustuvės, 1680–1684 m. – Vilniaus mokyklų prefektas. Nuo 1688 m. Vilniaus jėzuitų profesų namų prepozitas. 1679 m. ar 1683 m. lydėjo derybų reikalais į Maskvą vykstantį Abiejų Tautų respublikos diplomatą K. P. Bžostovskį. 1687 m. jėzuitų XIII Generalinės kongregacijos Romoje delegatas. Paliko teologinių tezių, retorikos ir filosofijos paskaitų rankraščių.

## Šaltiniai
Paulius Kiuberis

**Paulius Kiuberis** (1920 m. lapkričio 3 d. Panevėžyje – 1989 m. balandžio 26 d. Vilniuje) – Lietuvos ekonomistas, ekonomikos mokslų kandidatas.

## Biografija
1941–1944 m. dirbo sąskaitininku Panevėžyje. 1950 m. baigė Vilniaus universiteto Ekonomikos mokslų fakultetą. 1969 m. ekonomikos mokslų kandidatas.

1950–1989 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1971–1981 m. Pramonės ekonomikos katedros vedėjas, 1976–1979 m. Pramonės ekonomikos fakulteto dekanas, nuo 1970 m. docentas.

1957–1962 m. dar ir LSSR plano komisijos perspektyvinio planavimo skyriaus viršininko pavaduotojas. 1962–1971 m. liaudies ūkio plano skyriaus viršininkas. 1965 m. LSSR nusipelnęs ekonomistas.

## Mokslinė veikla
Su kitais sudarė LSSR rajoninio planavimo schemą (LSSR valstybinė premija, 1967 m., su kitais). Planinės ekonomikos požiūriu rašė gamybinių jėgų išdėstymo, planavimo tobulinimo klausimais.

## Bibliografija
* LTSR visuomeninis produktas ir nacionalinės pajamos. – Vilnius: Valstybinė politinės ir mokslinės literatūros leidykla, 1963. – 90 p.
* Išplėstinės reprodukcijos dėsningumai Tarybų Lietuvoje. – Vilnius: Mintis, 1974. – 172 p.

## Šaltiniai
Ismail Omar Guelleh

**Izmailas Omaras Gelė** (*Ismaaciil Cumar Geelle*, اسماعيل عُمر جليه g. 1947 m. lapkričio 27 d.) – Džibučio prezidentas. Pareigas eina nuo 1999 m. kuomet pakeitė savo dėdę Hassan Gouled Aptidon.

Guelleh gimė Etiopijoje, Diredavos mieste. XX a. šešto dešimtmečio pabaigoje emigravo į Džibutį, kur pradėjo dirbti policijoje. Džibučiui gavus nepriklausomybę, Hassan Gouled Aptidon paskyrė Ismailą slaptosios policijos viršininku. Treniravosi Somalio valstybinio saugumo tarnyboje.

1999 m. Hassan Gouled Aptidon pasitraukus iš posto, buvo surengti rinkimai. Ismail Omar Guelleh tapo valdančiosios Judėjimo už Progresą partijos kandidatu. Surinkęs 74,02 % lengvai įveikė vienintelį kandidatą Moussa Ahmed Idriss. 2005 m. buvo vienintelis kandidatas rinkimuose, todėl perrinktas antrai kadencijai.
Jokūbas Kivilša

**Jokūbas Kivilša** (1920 m. liepos 13 d. Vyžiniuose, Molėtų valsčiuje – 2012 m. lapkričio 19 d. Vilniuje) – Lietuvos statybos inžinierius.

## Biografija
1948 m. su pagyrimu baigė Kauno universitetą. 1960 m. apgynė disertaciją „Vietinio cemento iš kreidos mergelio panaudojimo klausimai“, technikos mokslų kandidatas.

Studijuodamas paskutiniuosiuose kursuose, pradėjo dirbti Gelžbetoninių konstrukcijų katedros laborantu. 1948-1970 m. Kauno universiteto (nuo 1950 m. Kauno politechnikos instituto) dėstytojas, 1958-1962 m. Statybos fakulteto prodekanas, nuo 1963 m. docentas. 1970-1992 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto (nuo 1991 m. – Vilniaus technikos universitetas) dėstytojas, nuo 1990 m. profesorius.

## Mokslinė veikla
Mokslinių darbų svarbiausios sritys: gelžbetonio konstrukcijų skaičiavimo metodų tobulinimas, tiltų ir kitų transporto statinių bandymai, patikimumo tyrimai. Pokario metais pirmą kartą Lietuvoje išbandė tarpaukštinės perdangos surenkamąsias plokštes. Jam vadovaujant išbandyta pirmoji gelžbetoninė santvara, statant Vilniaus grąžtų gamyklą. Lietuvos gelžbetoninių tiltų bandymo pradininkas, beveik visi didieji krašto teritorijoje pastatyti gelžbetoniniai tiltai išbandyti pagal jo sudarytą metodiką ir jam vadovaujant.

## Bibliografija
* Gelžbetoninės konstrukcijos, vadovėlis, su kitais, 1978 m., LTSR valstybinė premija 1982 m.;
* Miesto transporto statiniai, vadovėlis, su Z. Kamaičiu ir A. Steponavičiumi, 1981 m.;
* Tiltų gelžbetoninių konstrukcijų projektavimas, vadovėlis, 1988 m.;
* Gelžbetoninės ir mūrinės konstrukcijos, vadovėlis, su kitais, 1992 m.

## Šaltiniai
Kristupas Klabonas

**Kristupas Klabonas** (*Klabanas Karaliaučiškis*, , , apie 1550 m. Karaliaučius – 1616 m. Varšuva ?) – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir Lenkijos kompozitorius, liutnininkas, švilpynininkas, dainininkas, dirigentas.

## Biografija
Manoma, kad mokėsi Vilniuje pas vengrų kilmės liutnininką V. Bakfarką (1507–1576), Žygimanto Augusto rūmų kapelos auklėtinis, vėliau dainininkas (diskantas), nuo 1565 m. instrumentininkas (švilpynininkas), Stepono Batoro Gardino rūmų liutnininkas ir kapelmeisteris. Apie 1584 m. gyveno Vilniuje. 1588 m. Zigmanto III Vazos Krokuvos rūmų kapelos kompozitorius, 1596-1604 m. pirmasis dirigentas. Po 1604 m. apsigyveno Varšuvoje. Paskutinį kartą minimas 1616 m. spalio 31 d.

## Kūryba
Sukūrė dainų balsui ir liutniai, jo dvi dainos 1582 m. išspausdintos Krokuvoje. Parašė 6 dainų ciklą 4 balsų chorui *a cappella* „Slavų Kaliopės dainos“ (*Pieśni Kalliopy Slowienskiey. Ná teráznieysze, pod Byczyną, zwyćięstwo*, pagal S. Grochovskio tekstus, išspausdinta 1588 m. Krokuvoje), mišias „Officium Sancta Maria“ (prieš 1600 m., išliko tik soprano partija). Dauguma jo kūrinių dingo. Kūrybai įtakos turėjo Romos ir Nyderlandų kompozitoriai, yra Florencijos kameratos rečitatyvinio stiliaus bruožų.

## Šaltiniai

Jūratė Trilupaitienė. Kristupas Klabonas: Gyvenimo ir kūrybos bruožai. PDF
Sofia Karlsson

**Sofia Karlsson** (g. 1975 m. kovo 25 d.) – Švedijos folklorinės muzikos atlikėja, dainų autorė.

Gimė Stokholmo rajone Enskedėje. Lankė Stokholmo Karališkosios muzikos kolegijos folkloro studijas. 1998–2002 m. buvo folkloro muzikos kolektyvo Groupa narė. 2002 m. išleido debiutinį albumą *Folk* songs. 2005 m. išleistas albumas *Svarta Ballader*, sudarytas iš Dan Andersson kūrinių interpretacijų, sulaukė nemažo populiarumo: parduota virš 60 tūkst. kopijų, topuose albumas išsilaikė metus. Tuomet Sofia dvejus metus vykdė koncertus po visą šalį. 2007 m. išleido trečiąjį albumą *Visor från vinden*, kurį sudaro Fred Åkerström, Peps Persson, Lars Forsell ir Evert Taube parašyti kūriniai.

## Diskografija
* *Folk songs* (2002 m.)
* *Svarta Ballader* (2005 m.)
* *Visor från vinden* (2007 m.)
Jonas Kleinas

**Jonas Kleinas** (apie 1605 m. Tilžė – 1662 m. Katinava) – Mažosios Lietuvos evangelikų liuteronų kunigas, lietuvių raštijos darbuotojas.

## Biografija
Nuo 1623 m. su pertrauka studijavo Karaliaučiaus universitete. Dalyvavo universitete surengtame dispute dėl M. Liuterio knygos Apie nelaisvąjį apsisprendimą ( 1525 m.). Nuo 1633 m. Katinavos parapijos kunigo adjunktas, nuo 1635 m. kunigas.

Su kitais peržiūrėjo D. Kleino „Lietuvių kalbos gramatikos“ (1653 m.) rankraštį. Išvertė iš vokiečių kalbos 3 giesmes, kurios išspausdintos D. Kleino giesmyne „Naujos giesmjų knygos“ 1666 m.

## Šaltiniai
Danielius Kleinas

**Danielius Kleinas** (, 1609 m. gegužės 30 d. Tilžėje – 1666 m. lapkričio 28 d. ten pat) – Mažosios Lietuvos evangelikų liuteronų kunigas, lietuvių raštijos kūrėjas. D. Kleinas yra raidės *ė* sukūrėjas.

## Biografija
Mokėsi Tilžės gimnazijoje. 1636 m. filosofijos magistro laipsniu baigė Karaliaučiaus universitetą. Buvo įšventintas kunigu. Nuo 1637 m. iki mirties kunigavo Tilžės lietuvių bažnyčioje. Mokėjo vokiečių, graikų, lotynų, lietuvių, sirų, judėjų ir arabų kalbas.

1653 m. Karaliaučiuje lotynų kalba išleido pirmąją lietuvių kalbos gramatiką „Grammatica Litvanica“. Ją rašydamas daugiausia rėmėsi lotynų kalbos gramatikų tradicine schema bei kai kuriomis graikų ir hebrajų kalbų gramatikomis. Faktinę medžiagą ėmė iš gyvosios kalbos ir lietuviškų raštų. 1654 m. Karaliaučiuje išleido šios gramatikos santrauką vokiečių kalba „Compendium Litvanico-Germanicum“. Abi gramatikos išleistos 1977 m. Hamburge, su vertimais į lietuvių kalbą – 1957 m. Vilniuje.

Danieliaus Kleino gramatikos turėjo didelę reikšmę lietuvių kalbotyros raidai. Jose pirmą kartą sistemingai aprašyta lietuvių kalbos gramatinė sandara, nustatytos pastovesnės bendrinės kalbos normos, paremtos vakarų aukštaičių tarme. Buvo parengęs vokiečių-lietuvių kalbų žodyną (neišspausdintas). 1666 m. parengė ir išleido giesmyną „Naujos giesmju knygos“ (2 leidimas 1685 m., 3 leidimas 1705 m.) ir maldaknygę „Naujos, labbay priwalingos ir duszoms naudingos maldų knygeles“ (229 giesmės), kuri iki XX a. pradžios daug kartų perspausdinta. Giesmes redagavo kalbos ir eilėdaros požiūriu, kėlė lietuvių eiliavimo kultūrą. Danielius Kleinas koregavo J. Bretkūno „Biblijos“ vertimo 4 dalį.

## Literatūra
* Pirmoji lietuvių kalbos gramatika, Vilnius, 1653 m.
* T. Buchienė, J. Palionis. Pirmosios spausdintos lietuvių kalbos gramatikos. Pirmoji lietuvių kalbos gramatika, Vilnius, 1957 m.
* Algirdas Sabaliauskas. Lietuvių kalbos tyrinėjimo istorija, d. 1, Vilnius, 1979 m.
* Zigmas Zinkevičius. Lietuvių kalbos istorija, t. 3, Vilnius, 1988 m.

## Šaltiniai
Jonas Kleiza

**Jonas Kleiza** (g. 1947 m. kovo 2 d. Kaune) – Lietuvos matematikas, fizinių mokslų daktaras.

## Biografija
Tėvas Vytautas Antanas Kleiza. 1969 m. baigė Vilniaus universitetą. 1975 m. fizikos ir matematikos mokslų kandidatas, 2006 m. habilitacija.

Nuo 1971 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto (1991–1996 m. Vilniaus technikos universitetas, nuo 1996 m. Vilniaus Gedimino technikos universitetas) dėstytojas, nuo 1980 m. docentas.

## Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų svarbiausios sritys: anizotropinės terpės elektros laidumo tyrimo matematiniai metodai, ekosistemų matematinis modeliavimas.

## Bibliografija
* Jūrų užterštumo tyrimo matematiniai modeliai, 1999 m.
* Matematinis paketas „Maple“, 2003 m.

## Šaltiniai