open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Pardas (Parana)

**Pardas** ( 'rudoji upė') – upė Brazilijoje, Pietų Mato Groso valstijoje; dešinysis Paranos intakas. Prasideda Brazilijos plokščiakalnyje, Marakažu kalnagūbryje, ~450 m aukštyje, į pietus nuo Kamapuano. Teka plokščiakalniu į pietryčius. Įteka į Paraną (Porto Primaveros tvenkinį) netoli Batagvasu miesto.

Didžiausias intakas – Anjandui Gvasu (dešinysis).

Vaga (ypač, aukštupio) slenkstėta. Žemupio vaga dėl Porto Primaveros tvenkinio patvankos išplatėjusi.

Miestai prie Pardo – Ribas do Rio Pardas, Batsgvasu.

## Šaltiniai
Tibažis

**Tibažis** () – upė Brazilijoje, Paranos valstijoje; kairysis Paranapanemos intakas (Paranos baseinas). Prasideda Paranapiakabos kalnagūbryje, ~1000 m aukštyje, į pietryčius nuo Ponta Grosos. Aukštupyje teka kalnais į šiaurės vakarus, vėliau – giliu slėniu į šiaurę. Įteka į Paranapanemą (Kapivaros tvenkinį) ties Primeiro de Maju.

Didžiausi intakai – Pitangi, Fortaleza, Kongonjasas (dešinieji), Imbituva, Kapivaris, Imbau, Apukarana, Tres Bokasas (kairieji).

Upės vaga slenkstėta, vinguriuota. Žemupyje – didelė Kapivaros tvenkinio patvanka.

Miestai prie Tibažio: Tibažis, Telemako Borba, Žataizinjas, Sertanopolis, Primeiro de Majas. Tibažio vidurupio pakrantėse sudaryta keletas indėnų teritorijų – Baraun de Antoninos, Apukaranos, Tibaži/Mokokos (gyvena kaingangai, gvaraniai).

## Šaltiniai
2024 m. Irako ir Sirijos bombardavimas

**2024 m. Irako ir Sirijos bombardavimas** – Irano karinių pajėgų organizuoti kariniai smūgiai Islamo valstybės dominuojamose Irako ir Sirijos teritorijose.

## Priešistorė
2024 m. sausio 3 d. Kermane įvyko 2024 m. Kermano teroristinis išpuolis, kurio metu žuvo 94 bei dar 284 sužeisti. Atsakomybę už išpuolį prisiėmė Islamo valstybė. Irano ajatola Ali Chamenėjus savo kalboje prisiekė stiprų atsaką teroristinio išpuolio rengėjams.

## Smūgiai
Atakos metu raketos paleistos į verslininko Peshraw Dizayee rezidenciją Erbilyje. Peshraw Dizayee buvo nekilnojamo turto įmonės Empire World vadovas. Atakos metu žuvo pats Peshraw Dizayee, tarnaitė ir verslininkas Karam Mikhail.

Irako pajėgos nukenksmino tris bepiločius orlaivius šalia Erbilio tarptautinio oro uosto.

Nuotolinės balistinės raketos Fateh-110 į Iraką paleistos iš Kermanšaho provincijos ir Vakarų Azerbaidžano provincijos. Tolimojo tipo Kheibar Shekan raketos į Siriją paleistos iš Chuzestano provincijos.

## Atsakas
Dieną po Irako ir Sirijos atakų, Iranas pradėjo 2024 m. Pakistano bombardavimą.

JAV, Jungtinė Karalystė, Prancūzija, Japonija, Vokietija, Nyderlandai ir Kanada viešai pasmerkė Irano veiksmus Sirijoje ir Irake.

## Šaltiniai
Verdė (Parana)

**Verdė** ( 'žalioji upė') – upė Brazilijoje, Pietų Mato Groso valstijoje; dešinysis Paranos intakas. Prasideda Brazilijos plokščiakalnyje, Araraso kalnagūbryje, ~450 m aukštyje, Kamapuano savivaldybėje. Teka plokščiakalniu į pietryčius. Įteka į Paraną (Porto Primaveros tvenkinį) netoli Brazilandijos.

Didžiausi intakai – San Domingosas, Pombas (kairieji).

Vaga (ypač, aukštupio) slenkstėta. Žemupio vaga dėl Porto Primaveros tvenkinio patvankos išplatėjusi.

Vienintelis miestas prie Verdės – Agva Klara.

## Šaltiniai
Ninurima

**Ninurima** – deivė Mesopotamijos mitologijoje. Dievavardis reiškia „Ūro viešpatė“. Laikyta Alamušo, Mėnulio dievo Nanos pasiuntinio (*sukkal*), sutuoktine. Šių dievybių ryšį patvirtina dievų sąrašas *[[An = Anum]]* (Ninurima paminėta III lentelės 38 eilutėje). Ninurima bei Alamušas siejami ir su Ninpumuna, sūriųjų versmių deive.

## Kultas
Nors Ninurima minima jau Ankstyvojo dinastinio laikotarpio dievų sąraše iš Faros, kultas geriausiai paliudytas Trečiosios Ūro dinastijos laikotarpiu. Ninurima – viena iš Ūre garbintų dievybių, tuo laikotarpiu ten dar garbinti Nana, Ningalė, Ninkununa, Ningublaga, Nineigara, Ninsunė, Gula, Anunitum ir Ulmašitum.

Šulgio pamatų lentelėje įamžintos šiai deivei dedikuotos šventyklos statybos Karzidoje (*Ga’eš*). Veikiausiai ji priklausė vietinės dievo Nanos šventyklos kompleksui. Andrew R. George teigimu, atsižvelgiant į tai, jog ši vietovė buvo Mėnulio dievo kulto centras, galima spręsti, jog Ninurima laikyta Ningalės, kaip „Ūro viešpatės“, manifestacija – *Nin-Urimma*.

Tekstuose iš Ūro minimi aukojimai Ninurimai, tačiau ne taip dažnai, kaip aukojimai svarbiausioms šio miesto dievybėms – Nanai ir Ningalei. Paminėta, kad Ninurimai aukoti „tyrieji“ (l*ú-tu<sub>5</sub>-a*) miltai. Sykį jai aukota drauge su Alamušu.

Trečiosios Ūro dinastijos laikotarpio tekstyne aptiktas tik vienas teoforinis asmenvardis, į kurį įeina dievavardis *Ninurima* – Geme-Ninurima. Dievybė paliudyta ir *An = Anum* dievų sąraše, kuris datuojamas Senosios Babilonijos karalystės laikotarpiu, tačiau manoma, kad įsivėlusi raštininko klaida, iš tiesų veikiausiai turėta omenyje Ninirigal; Ninurima taip pat paminėta mokomajame įraše iš Sūzų.

## Išnašos

## Šaltiniai
* 
* 
* 
* 
* 
*
Steve Lawson

**Styvis Losonas** (*Steve Lawson*; g. 1994 m. rugpjūčio 8 d.) – futbolininkas, Togo rinktinės atraminis saugas. Gimė Prancūzijoje, vėliau pasirinko atstovauti Togo rinktinei.

## Karjera
Karjerą pradėjo „Vannes“ klube. Žaidė jame 2012–2014 m., o vėliau atstovavo „St. Co Locmine“, „Thonon Evian B“.

### Šveicarija
2015 m. išvyko į užsienį, kur priklausė Šveicarijos „Le Mont“, „Neuchatel Xamax“ klubams.

### Škotija
Vėliau persikėlė į Škotiją. Rungtyniavo „Livingston“ ir „Hamilton Academical“. Škotijos aukščiausioje lygoje sužaidė 59 rungtynes, Championship (II pakopa) – 38.

### „Stade Tunisien“ klubas
2023 metų vasarą perėjo į Bardo „Stade Tunisien“, tačiau Tuniso aukščiausioje lygoje sužaidė vos trejas rungtynes.

### „Sūduvos“ klubas
2024 m. sausio 20 d. paskelbta, kad atstovaus „Sūduvos“ klubui. 

2024 m. kovo 1 d. debiutavo klube A lygos rungtynėse prieš FA Šiauliai. Pasirodė startinėje sudėtyje ir žaidė visas rungtynes. 21 minutę užsidirbo geltoną kortelę, o susitikimas baigėsi nulinėmis lygiosiomis (0-0).

2024 m. balandžio 20 d. realizavo 11 m. baudinį A lygos rungtynėse į „Kauno Žalgirio“ vartus.

2025 m. sausio 30 d. pranešta, kad futbolininkas ir toliau atstovaus „Sūduvos“ klubui.

2026 m. sausio 7 d. tapo žinoma, kad futbolininkas lieka „Sūduvos“ klube.

## Statistika
; A lygos statistika

Spalvų reikšmės: 
: rungtyniavo A lygoje;

## Išnašos

## Nuorodos
* toplyga.lt svetainė
* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* lietuvosfutbolas.lt
* Globalsportsarchive
Rosbado apygarda

**Rosbado apygarda** () – Jungtinių Amerikos Valstijų apygarda, esanti Montanos pietrytinėje dalyje. 2020 m. JAV gyventojų surašymo duomenimis, apygardoje gyveno 8 329 žmonės. Rosbado apygardos būstinė yra įsikūrusi Forsaite. Didžiausias miestas – Kolstripas. Apygarda įsikūrusi į pietus nuo Garfildo apygardos, į vakarus nuo Kasterio ir Pauder Riverio apygardų, į šiaurės rytus nuo Big Horno, Trežerio ir Jeloustouno apygardų, į rytus nuo Maselšelio apygardos ir į pietryčius nuo Petroliumo apygardos. Apygarda apima dalį Kasterio nacionalinio miško. Penkta pagal plotą apygarda Montanoje.

## Istorija
Apygarda įkurta 1901 m., pavadinta pagal Stilvoterio upę, kuri taip pat žinoma kaip Rosbado upė ().

## Gyventojai
2021 m. duomenimis, apygardoje gyveno 51,4 % baltųjų, 37,4 % indėnų, 5,28 % mišrios rasės, 0,79 % azijiečių, 0,26 % afroamerikiečių, 0,01 % Ramiojo vandenyno salų ir 4,84 % lotynoamerikiečių kilmės gyventojų.

## Šaltiniai
1908 m. Telšių gaisras

**1908 m. Telšių gaisras** – 1908 m. liepos 8 d. Telšiuose kilęs ir liepos 10 d. atsinaujinęs gaisras. Tai didžiausias gaisras miesto istorijoje, per jį sudegė daugiau nei 3/4 miesto.

## Priežastys ir eiga
Gaisras dėl aplaidaus elgesio su cigarete įsiplieskė 3 val. po pietų tankiausiai gyvenamoje (beveik vien žydų) miesto centro dalyje. Didelis karštis ir vėjas sudarė palankias sąlygas ugniai plisti: per dvi valandas ugnis apėmė visą turgaus kairiąją pusę, pavieto kasą ir priartėjo prie katalikų kapinių. Sudegė 3 sinagogos (viena išstovėjo 200 metų), ješiva, kelios žydų parduotuvės. Iki vakaro sudegė apie 100 namų, priklausiusių 43 savininkams (keli iš jų buvo katalikai), maždaug 1000 gyventojų neteko pastogės.

Liepos 10 d. vidurdienį gaisras atsinaujino: dėl neatsargaus elgesio kilo gaisras Šoseno pašto arklidėse, dėl vėjo liepsna persimetė į kitą Didžiosios gatvės pusę, taip pat bažnyčios, vaistinės ir cerkvės link. Ugnis dar labiau sustiprėjo dėl tvyrojusio karščio. Nesugebėjus ugnies lokalizuoti, gaisras sunaikino didžiausią miesto kvartalą, nenukentėjo tik mažiau nei ketvirtadalis miesto.

Gaisrą gesino ugniagesiai iš Plungės, Sedos, Alsėdžių ir Šateikių. Kitą dieną atvyko ugniagesiai iš Liepojos, kareiviai su 2 siurbliais iš Šiaulių, palaikyti tvarkos, saugoti nuo vagysčių ir panikos atsiųsta pėstininkų kuopa iš Liepojos.

## Pasekmės
Sudegė visos sinagogos, visos centre buvusios parduotuvės (išliko tik kelios mažos parduotuvės miesto pakraštyje), arklių paštas, diližanas, pavieto policijos, žemiečių vadovybės namai, maršalkos kanceliarija, žemės ūkio komisijos ir mokesčių įstaigos, karinio viršininko kanceliarija, miesto policijos kareivinės. Pavyko išgelbėti dalį pastarųjų dvejų metų žinybų archyvų. Ugniagesiai prarado inventorių ir kelis arklius. Sudegė visa miesto dalis nuo cerkvės iki Mažonavičiaus namo, kur buvo įsikūręs apskrities viršininkas (ispravnikas). Išliko bažnyčia su klebonija, pavieto kasa. Sudegė ir kairioji miesto pusė nuo cerkvės iki bažnyčios. Prie vaistinės liko du namai. Iš viso sudegė apie 400 namų, priklausiusių 180 savininkų, pastogę prarado 4000 žmonių.

Liepos 11 d. į Telšius atvyko Kauno vicegubernatorius Griazevas. Gyventojai dėl gaisro apkaltino apskrities viršininką Pieškovą, šis paskelbė apie pasitraukimą iš posto, bet vicegubernatorius jo atsistatydinimo nepriėmė.

Sugauti 2 padegėjai (abu prisipažino), vienas jų – Orlovskis, pabėgęs iš Šiaulių kalėjimo. Suorganizuotas maitinimas, kaimo gyventojai daug parėmė produktais ir pinigais. Miesto valdžia numatė pastatyti parduotuvėms laikinus statinius turgaus aikštėje.

Nuostoliai siekė milijoną rublių. Vicegubernatorius pažadėjo sumažinti mokesčius, o gubernatorius telegrama leido iš vadinamojo Maisto sumų kapitalo duoti beprocentę paskolą – po 2200 rublių žydams ir 1500 krikščionims. Dėl gaisro atidėti miesto vidurinės berniukų mokyklos, kelio iki geležinkelio projektai.

## Išnašos
Žurumirino tvenkinys

**Žurumirino tvenkinys** () – tvenkinys Brazilijoje, San Paulo valstijos pietuose. Sudarytas 1956–1962 m. patvenkus Paranapanemos upę (Paranos baseinas) į rytus nuo Piražu miesto. Ilgis iki 80 km, plotis iki 30 km. Kranto linija labai vingiuota, gausu užutėkių, susidariusių ties buvusių intakų žiotimis. Tvenkinys sudarytas hidroenergetikos ir potvynių valdymo reikmėms.

Instaliuota hidroelektrinės galia – 100,96 MW.

Pagrindinės gyvenvietės prie tvenkinio: Paranapanema, Itai, Bairo das Anjumasas, Kinta do Portas.


Amanhecendo na Represa.jpg|Tvenkinys vakare
Represa Jurumirim NASA.JPG|Palydovinė nuotrauka
SP255 e condomínios 250312 REFON 187.JPG|Laivyba tvenkiniu
Camping 300705 4 REFON.JPG|Paplūdimys


## Šaltiniai
2024 m. Formulės 1 sezonas

**2024 m. Formulės 1 sezonas** – 75-as Formulės 1 sezonas, organizuojamas FIA. Čempionate buvo varžomasi per rekordinius dvidešimt keturis „Grand Prix“. Sezonas prasidėjo 2024 m. kovo 2 d. lenktynėmis Bahreine ir baigėsi gruodžio 8 d. Abu Dabyje.

Vairuotojai ir komandos varžėsi atitinkamai dėl pasaulio vairuotojų ir pasaulio konstruktorių čempionų titulų. Maksas Verstapenas yra dabartinis vairuotojų čempionas, o jo komanda „Red Bull Racing-Honda RBPT“ – dabartinė konstruktorių čempionė.

M. Ferstapenas tapo ketvirtą kartą iš eilės čempionu, o konstruktorių čempione pirmą kartą nuo 1998 m. tapo „McLaren“ komanda.

## Čempionato dalyviai

### Vairuotojų pasikeitimai
Pirmą kartą Formulės 1 pasaulio čempionato istorijoje visi praėjusio sezono paskutiniame etape dalyvavę lenktynininkai ir komandų sudėtys kito sezono pradžioje liks nepakitusios.

Nuo 16-ojo sezono etapo (Italijos GP) „Williams“ komandoje L. Sargeant pakeitė Formulės 2 lenktynininkas iš Argentinos Franco Colapinto.

Prieš 19-ajį sezono etapą JAV „RB“ komanda paskelbė nutraukianti sutartį su D. Ricciardo. Australą komandoje likusiam sezonui pakeitė Liam Lawson.

## Sezono etapai

## Lenktynių rezultatai

## Čempionato įskaitos

;Lenktynininkų įskaita

;Komandų įskaita

## Šaltiniai
The Rocket Record Company

**The Rocket Record Company** – muzikinių įrašų kompanija, įkurta apie 1973 m. Eltono Džono bei jo kolegų. Kompanijos įkūrimą paskatino dainos „Rocket Man“ populiarumas.

## Istorija
Pačioje pradžioje muzikos platinimas Jungtinėje Karalystėje priklausė „Island Records“, o JAV – „MCA Records“. Pirmieji kontraktus su kompanija pasirašę atlikėjai buvo tokie kaip Cliff Richard, Neil Sedaka, Kiki Dee, grupė „Stackridge“ ir kiti. Aštuntajame dešimtmetyje pradėjęs bendradarbiauti Neil Sedaka įrašė kelis JAV sėkmingai parduodamus albumus. 1976 m. palikęs „DJM Records“, Eltonas Džonas jau ir pats savo dainas ėmė įrašinėti per jo įsteigtą kompaniją. Dėtos pastangos pritraukti talentingus muzikantus iš Jungtinės Karalystės, pvz., žurnale „Melody Maker“ skelbti pasiūlymai atlikėjams atvykti įrašyti dainas. Sesijų metu britų prodiuseris Pete Waterman kartu su savo asistentu dirbo ties mišraus pobūdžio albumu „499 2139“ (kas reiškė studijos telefono numerį), apjungusiu daugybę skirtingų grupių ir žanrų, tačiau netapusiu palyginti gerai parduodamu. Situacija JAV ir Kanadoje Eltonui Džonui nebuvo prasta, atlikėjas išleido du hitais tapusius singlus „Don't Go Breaking My Heart“ ir „Sorry Seems to Be the Hardest Word“ (kaip ir vienintelį albumą „Blue Moves“), bet galop nusprendė sugrįžti prie „MCA“, o savo kompanijos įrašų platinimą perleisti „RCA“. Su pastarąja ryšiai ilgai neišsilaikė – devintojo dešimtmečio pradžioje platinimas JAV rinkoje sustojo. Po daugiau nei dešimties metų trukusios pertraukos „Rocket Record“ kaip įrašų studija pasižymėjo su 1995 m. išleistu Eltono Džono albumu „Made in England“, kurio platinimu JAV apsiėmė „Island Records“, o 1997 m. atlikėjo albumo „The Big Picture“ ir itin gerai parduodamo singlo „Candle in the Wind 1997“ leidėju paskirta bendrovė „A&M Records“.

Nuo pat sugrįžimo, Eltonas Džonas buvo vienintelis „Rocket Record“ dirbantis atlikėjas. 1998 m. tuometinei „MCA Records“ tėvinei kompanijai „Seagram“ įsigijus „PolyGram“ (kuriai priklausė „Island“, „Mercury“ bei „A&M“), Eltonas atgavo pilnas leidybines teises, numačiusias įrašų platinimą visame pasaulyje. Šiuo metu atlikėjo dainų katalogas taip pat priklauso ir „Universal Music Group“.

## Žinomiausi atlikėjai

* Elton John
* Longdancer (Dave Stewart)
* Davey Johnstone / „China“
* Nigel Olsson
* Kiki Dee
* Cliff Richard
* Neil Sedaka
* Stackridge
* Solution
* Junior Campbell
* Colin Blunstone
* Brian & Brenda Russell
* Blue
* Hudson Brothers
* Alan Hull / „Radiator“
* Judie Tzuke
* Lulu
* The Lambrettas
* Jo Lemaire & Flouze
* Johnny Warman
* Dramatis
* Fred Wedlock
* Randy Edelman
* Ryan Downe
* Platinum Weird
* The Moirs
* Mal Pope
* Ed Sheeran
* Jimmie's Chicken Shack
* Chris Difford
* Daniel Cartier

## Išnašos
Uganda People's Defence Force FC

**UPDF Football Club** arba trumpai **UPDF** – Ugandos futbolo klubas iš Bombo, Luvyro (Luvero) srities centrinėje Ugandoje. 

Pilnu pavadinimu žinomas kaip **Uganda People's Defence Force Football Club**.
## Istorija
Klubas įkurtas 1968 m. Rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje.

## Titulai
*  **Ugandos čempionai ()**: 
:: **Čempionai**: 
*  **Ugandos taurės laimėtojai ()**: 
:: **Nugalėtojai**:

## Sezonai
; Pastarųjų metų sezonai

## Spalvinė gama

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia tradicine apranga. 

## Išnašos

## Nuorodos
* SOCCERWAY 
* FLASHSCORE
* Transfermarkt
* Globalsportarchive
Vodevilis

**Vodevìlis** () – dramos žanras, linksmas vieno veiksmo kūrinys. Į veikėjų vaidybą įterpiamos dainelės, šokiai. Vodevilis yra kilęs iš XVII amžiuje į Prancūzijos mugių vaidinimus įtrauktų dainų. Kaip dramos žanras susidarė Prancūzijos revoliucijos metu, o itin pamėgtas XIX a. 1792 m. Paryžiuje įkurtas Vodevilio teatras (*Théâtre du Vaudeville*). Žymiausi prancūzų vodevilių autoriai – Georges Feydeau, Ludovic Halévy, Eugène Labiche ir Eugène Scribe.

Kalbant apie lietuvių literatūrą, vodevilio požymių turi S. Kymantaitės‑Čiurlionienės, B. Sruogos, J. Grušo ir K. Sajos draminiai kūriniai.

## Išnašos
Pripažinimo kryžius

**Pripažinimo kryžius** (, ) – Latvijos valstybinis apdovanojimas, vienas seniausių ordinų Europoje.

## Istorija
Apdovanojimą kaip Pripažinimo ordiną () 1710 m. Kuršo ir Žiemgalos kunigaikštystėje įsteigė kunigaikštis Frydrichas Viljamas. Pagal ordino statutą jis buvo įsteigtas „dėkojant Visagaliui Dievui už Kuržemės atsigavimą po Didžiojo Šiaurės karo “ (*„et in memoriam recuperatae Curlandiae“*). Ordinas buvo įteiktas už išskirtinius civilinius ir karinius pasiekimus. Frederikas Viljamas mirė 1711 m. sausį. Iki tol ordinu ir jo kryžiumi buvo apdovanota ne daugiau kaip 18 žmonių. Po jo mirties daugiau medalių išleista nebuvo.

1938 m. liepos 12 d. Latvijos Respublika atkūrė Pripažinimo kryžių. Buvo įvestos penkios ordino klasės ir trys garbės medaliai bei atskiras pirmasis medalio lygis.

Latviją okupavus TSRS, ordino teikimas buvo sustabdytas.

Atkūrus Latvijos nepriklausomybę, 2004 m. šis apdovanojimas kaip Pripažinimo kryžius  buvo atkurtas. Juo pagerbiami ypatingai visuomenės, kultūros, mokslo, sporto ir švietimo srityse nusipelnę Latvijos piliečiai ir užsieniečiai.

Pripažinimo kryžiaus ženklus bei medalius 2005–2020 m. gamino Lietuvos monetų kalykla, o nuo 2020 m. kaldina Vilniaus uždaroji akcinė bendrovė „Alpera“.

2021 m. duomenimis, I klasės apdovanojimas skirtas 21 asmeniui, II klasės – 21 asmeniui, III klasės – 110 asmenų, IV klasės – 341 asmeniui, V klasės – 1314 asmenų. Garbės ženklais apdovanota: aukščiausiuoju laipsniu – 303 asmenys, I-uoju laipsniu – 730, II-uoju laipsniu – 764, III-uoju laipsniu – 354 asmenys.

Yra šiuo ordinu apdovanotų lietuvių. 2006 m. Pripažinimo kryžiaus Didžiuoju kryžiumi apdovanotas Lietuvos policijos generalinis komisaras Vytautas Grigaravičius, 2012 m. – Lietuvos prezidentė Dalia Grybauskaitė. 2008 ir 2011 m. Didžiaisiais karininko kryžiais apdovanoti 9 Lietuvos ministrai, universitetų rektoriai, mokslininkai (baltistai ir latvistai; pastarieji yra latvių kalbos, kultūros, tradicijų tyrinėtojai), Komandoro kryžiumi – 2, Karininko – 5, Riterio kryžiumi – 3; visi daugiausia mokslo ir kultūros veikėjai.

## Klasės

## Šaltiniai
Jono Kubiliaus premija

**Jono Kubiliaus premija** –  akademiko matematiko Jono Kubiliaus (1921–2011) vardu pavadinta premija, kurią 2012 m. įsteigė Lietuvos mokslų akademija. Premija kas ketverius metus skiriama Lietuvos mokslininkams už geriausius darbus matematikos srityje.

## Premijos laureatai

* 2022 m. Antanas Laurinčikas už darbų ciklą „Aproksimavimai dzeta funkcijomis ir polinomais“
* 2018 m. Vygantas Paulauskas, Donatas Surgailis už ciklą „Darbai iš atsitiktinių procesų teorijos“
* 2014 m. Eugenijus Manstavičius už ciklą „Darbai iš tikimybinės skaičių teorijos ir kombinatorikos“

## Šaltiniai

## Nuorodos
* LMA. Premijos ir stipendijos. Bendri nuostatai *lma.lt*
Vytauto Kubiliaus premija

**Vytauto Kubiliaus premija** – literatūrologo, literatūros kritiko Vytauto Kubiliaus (1926–2004) vardu pavadinta kasmetinė premija, skiriama už reikšmingus literatūros kritikos darbus. Premija įteikiama lapkričio 23 d. minint V. Kubiliaus gimimo dieną. Premiją sudaro diplomas, atminimo dovana ir piniginis prizas.

2012 m. premiją įsteigė Lietuvių literatūros ir tautosakos institutas už pastarųjų dvejų metų darbus iš XX–XXI a. literatūros: esmines problemas iškeliančią kritikos ar mokslo knygą arba už publikacijų ciklą. Pateiktų darbų vertinimą atlieka komisija, kurią sudaro 11 asmenų iš Lietuvių literatūros ir tautosakos instituto, Lietuvos rašytojų sąjungos, aukštųjų mokyklų lituanistinių katedrų.

## Premijos laureatai

Premija apdovanoti:

* 2025 m. Jūratė Čerškutė už inovatyvią monografiją apie Ričardo Gavelio prozą „Galvoja fizikas! Ričardo Gavelio prozos sistema“ (išleido „Lapas“, 2025), aktyvią literatūros kritikės ir apžvalgininkės veiklą, platų literatūros akiratį, gyvybingą rašymo stilių.
* 2024 m. Jūratė Sprindytė už vertybinę, esmines šiuolaikinės literatūros problemas iškeliančią kritiką, puikią estetinės kūrinio kokybės pagavą, platų akiratį ir už viso gyvenimo indėlį į lietuvių literatūros panoraminę refleksiją.
* 2023 m. Neringa Butnoriūtė už naujausios lietuvių literatūros kritiką
* 2022 m. Mindaugas Nastaravičius ir Tomas Vaiseta už literatūros kritikos polilogo erdvės kūrimą radijo laidoje „Pirmas sakinys“
* 2021 m. Giedrė Kazlauskaitė už literatūros recenzijas ir kultūrinių įvykių refleksijas
* 2020 m. Vigmantas Butkus už monografiją „Literatūrinė baltistika: Samprata, raida, perspektyvos“ ir kitas publikacijas 
* 2019 m. Elena Baliutytė už monografiją „Eduardas Mieželaitis tarp Rytų ir Vakarų: pasivaikščiojimas su Waltu Whitmanu ir staugsmas su Alenu Ginsbergu“
* 2018 m. Marius Burokas už analizuojančius straipsnius ir apžvalgas žiniasklaidoje apie lietuvių bei užsienio autorių knygas, aktualias literatūros problemas 
* 2017 m. Virginija Cibarauskė už literatūros kritikos straipsnius bei recenzijas, už įvairiopą aktyvią ir principingą literatūros kritikės veiklą
* 2016 m. Solveiga Daugirdaitė už studiją „Švystelėjo kaip meteoras: 1965-ieji su Simone de Beauvoir ir Jeanu Pauliu Sartre'u“ bei aktualius literatūros ir kultūros tekstus 
* 2015 m. Laimantas Jonušys už geranorišką kritiškumą, vertinant lietuvių literatūrą plačiame pasaulio literatūros kontekste
* 2014 m. Marijus Šidlauskas už straipsnius literatūros kultūros ir mokslo leidiniuose
* 2013 m. Virginijus Gasiliūnas už literatūros istorijos ir kasdienio jos gyvenimo kritinę refleksiją asmeniniame tinklaraštyje
* 2012 m. Valdemaras Kukulas (po mirties) už naujausios lietuvių literatūros apžvalgas literatūros ir kultūros leidiniuose 2011 m.

## Šaltiniai
Aukso medalis

**Aukso medalis** – medalis, skiriamas už aukščiausius pasiekimus ne karinėje srityje.

Nuo XVIII a. aukso medaliai teikiami meno srityje, pavyzdžiui, Karališkojoje Danijos dailės akademijoje, paprastai kaip apdovanojimo simbolis, suteikiantis išskirtiniam studentui tam tikrą finansinę laisvę. Kitos organizacijos siūlo tik apdovanojimo prestižą.

Kai kurie aukso medaliai yra gryno aukso, kiti – paauksuoti arba sumaišyti su sidabru, pavyzdžiui, olimpinių žaidynių medaliai, Jungtinių Valstijų Kongreso aukso medalis ir Nobelio premijos medalis.

## Išnašos
Eurolygos MVP

**Eurolygos MVP** arba **Eurolygos sezono MVP** – geriausio Eurolygos sezono krepšininko apdovanojimas, skiriamas nuo 2005 m. Priešingai, nei ankstesni tokio pobūdžio apdovanojimai, Eurolygos MVP apdovanojimas suteikiamas ne pagal geriausią krepšininko naudingumo balų (PIR) vidurkį, o pagal krepšinio sirgalių ir žurnalistų balsavimą.

2001–2004 m. buvo suteikiamas Eurolygos reguliariojo sezono MVP apdovanojimas, o 2002–2004 m. – dar ir Top-16 etapo MVP apdovanojimas. Jie būdavo skiriami geriausią naudingumo balų vidurkį pasiekusiam krepšininkui. Greta to, nuo 1987 m. suteikiamas Eurolygos finalo ketverto MVP apdovanojimas.

## Laureatai
;Eurolygos reguliariojo sezono MVP (2001–2004)
* 2000–2001 –  Dejan Tomašević ( Podgoricos „Budućnost“)
* 2001–2002 –  Mirsad Türkcan ( Maskvos „CSKA“)
* 2002–2003 –  Joseph Blair ( Stambulo „Ülker“)
* 2003–2004 –  Arvydas Sabonis ( Kauno „Žalgiris“)

;Eurolygos Top-16 MVP (2002–2004)
* 2001–2002 –  Dejan Bodiroga ( Atėnų „Panathinaikos“)
* 2002–2003 –  Mirsad Türkcan ( Sienos „Montepaschi“)
* 2003–2004 –  Arvydas Sabonis ( Kauno „Žalgiris“)

;Eurolygos sezono MVP (2005–)

* 2004–2005 –  Anthony Parker ( Tel Avivo „Maccabi“)
* 2005–2006 –  Anthony Parker ( Tel Avivo „Maccabi“)
* 2006–2007 –  Theodoros Papaloukas ( Maskvos „CSKA“)
* 2007–2008 –  Ramūnas Šiškauskas ( Maskvos „CSKA“)
* 2008–2009 –  Juan Carlos Navarro ( FC Barcelona)
* 2009–2010 –  Miloš Teodosić ( Pirėjo „Olympiakos“)
* 2010–2011 –  Dimitris Diamantidis ( Atėnų „Panathinaikos“)
* 2011–2012 –  Andrej Kirilenko ( Maskvos „CSKA“)
* 2012–2013 –  Vassilis Spanoulis ( Pirėjo „Olympiakos“)
* 2013–2014 –  Sergio Rodríguez ( Madrido „Real“)
* 2014–2015 –  Nemanja Bjelica ( Stambulo „Fenerbahçe“)
* 2015–2016 –  Nando de Colo ( Maskvos „CSKA“)
* 2016–2017 –  Sergio Llull ( Madrido „Real“)
* 2017–2018 –  Luka Dončić ( Madrido „Real“)
* 2018–2019 –  Jan Veselý ( Stambulo „Fenerbahçe“)
* 2019–2020 – *neskirta* (sezonas nutrauktas)
* 2020–2021 –  Vasilije Micić ( Stambulo „Anadolu Efes“)
* 2021–2022 –  Nikola Mirotić ( FC Barcelona)
* 2022–2023 –  Aleksandar Vezenkov ( Pirėjo „Olympiakos“)
* 2023–2024 –  Mike James ( Monaco)
* 2024–2025 –  Kendrick Nunn ( Atėnų „Panathinaikos“)

## Šaltiniai
Stilvoterio apygarda

**Stilvoterio apygarda** () – Jungtinių Amerikos Valstijų apygarda, esanti Montanos pietinėje dalyje. 2020 m. JAV gyventojų surašymo duomenimis, apygardoje gyveno 8 963 žmonės. Stilvoterio apygardos būstinė yra įsikūrusi Kolambuse. Apygarda įsikūrusi į pietus nuo Golden Valio apygardos, į vakarus nuo Jeloustouno apygardos, į šiaurę nuo Karbono ir Parko apygardų ir į rytus nuo Svit Graso apygardos. Apygardos teritorijoje yra dalis Kasterio nacionalinio miško, taip pat Gras Leiko ir Heilstouno nacionaliniai gamtos rezervatai, iškilę Lokio Danties kalnai. 

## Istorija
Apygarda įkurta 1913 m. iš Svit Graso, Jeloustouno ir Karbono apygardų dalių. Pavadinta pagal Stilvoterio upę, tekančia per apygardą.

## Gyventojai
2021 m. duomenimis, apygardoje gyveno 92,1 % baltųjų, 2,24 % mišrios rasės, 1,04 % indėnų, 0,3 % kitų rasių, 0,2 % azijiečių, 0,1 % afroamerikiečių ir 3,99 % lotynoamerikiečių kilmės gyventojų.

## Šaltiniai
Augustino Griciaus literatūrinė premija

**Augustino Griciaus literatūrinė premija** – žurnalisto, rašytojo, dramaturgo, visuomenės veikėjo A. Griciaus (1899–1972) vardu pavadinta kas dvejus metus teikiama premija, skiriama už geriausią pirmąją prozos knygą. Teikiama Gruzdžiuose Šv. Roko atlaidų savaitgalį, iškilmėse dalyvauja rašytojo artimieji.

Premiją 2003 m. įsteigė Šiaulių rajono savivaldybė, teikiama nuo 2004 m. Tikslas – skatinti Lietuvos pradedančiųjų prozininkų kūrybą, saugoti ir puoselėti A. Griciaus atminimą.

## Premijos laureatai

Premija apdovanoti:

* 2004 m. Aistė Ptakauskaitė už apsakymų ir novelių rinkinį „Ieškau darbo!“
* 2005 m. Audronė Urbonaitė už novelių romaną „Posūkyje – neišlėk“
* 2008 m. Asta Plechavičiūtė už knygą „Nelyginiai metai“
* 2010 m. Sandra Bernotaitė už novelių rinkinį „Gaisras“
* 2012 m. Vaiva Grainytė už knygą „Pekino dienoraščiai“
* 2014 m. Agnė Žagrakalytė už romaną „Eigulio duktė: byla F 117“
* 2017 m. Mindaugas Jonas Urbonas už novelių rinkinį „Dvasių urna“
* 2019 m. Monika Baltrušaitytė už novelių rinkinį „Išėję prie upės“
* 2021 m. Diana Latvė už novelių romaną „Memelio gaisras“
* 2023 m. Greta Dirmauskaitė už trumpų istorijų rinkinį „Pãžeme“
* 2024 m. Ieva Marija Sokolovaitė už romaną „Pozuotoja“

## Išnašos
Afrikos metų futbolininkas

**Afrikos metų futbolininkas** – apdovanojamas, skiriamas geriausiam metų futbolininkui, atstovaujančiam Afrikai. Nuo 1992 m. šis apdovanojamas skiriamas Afrikos futbolo konfederacijos (CAF).

Pirmąjį apdovanojimą geriausiam Afrikos futbolininkui 1970 m. pradėjo skirti žurnalas *[[France Football]]*. Jis buvo skiriamas kasmet iki 1994 m., kai to paties žurnalo skiriamas *[[Ballon d'Or]]* apdovanojimas pradėtas teikti nebe vien Europos futbolininkams (tuo metu jį kaip tik gavo Afrikos futbolininkai Abedi Pelė ir Džordžas Vea). CAF savo ruožtu apdovanojimą geriausiam Afrikos futbolininkui pradėjo skirti nuo 1992 m.

Be to, 1991–2003 m. žurnalas *Afrique Football* skyrė savo apdovanojimą geriausiam Afrikos futbolininkui.

## Laureatai

*France Football* apdovanojimas:
* 1970 –  Salif Keïta
* 1971 –  Ibrahim Sunday
* 1972 –  Chérif Souleymane
* 1973 –  Bwanga Tshimen
* 1974 –  Paul Moukila
* 1975 –  Ahmed Faras
* 1976 –  Roger Milla
* 1977 –  Tarak Dhiab
* 1978 –  Karim Abdul Razak
* 1979 –  Thomas N'Kono
* 1980 –  Jean Manga-Onguéné
* 1981 –  Lakhdar Belloumi
* 1982 –  Thomas N'Kono
* 1983 –  Mahmoud el-Khatib
* 1984 –  Théophile Abega
* 1985 –  Mohamed Timoumi
* 1986 –  Ezzaki Badou
* 1987 –  Rabah Madjer
* 1988 –  Kalusha Bwalya
* 1989 –  George Weah
* 1990 –  Roger Milla
* 1991 –  Abedi Pele
* 1992 –  Abedi Pele
* 1993 –  Abedi Pele
* 1994 –  George Weah

*Afrique Football* apdovanojimas (1991–2003 m.) ir CAF apdovanojimas:
* 1992 –  Abedi Pele
* 1993 –  Rashidi Yekini
* 1994 –  Emmanuel Amunike
* 1995 –  George Weah
* 1996 –  Nwankwo Kanu
* 1997 –  Victor Ikpeba
* 1998 –  Mustapha Hadji
* 1999 –  Nwankwo Kanu
* 2000 –  Patrick M'Boma
* 2001 –  El Hadji Diouf
* 2002 –  El Hadji Diouf
* 2003 –  Samuel Eto'o
* 2004 –  Samuel Eto'o
* 2005 –  Samuel Eto'o
* 2006 –  Didier Drogba
* 2007 –  Frédéric Kanouté
* 2008 –  Emmanuel Adebayor
* 2009 –  Didier Drogba
* 2010 –  Samuel Eto'o
* 2011 –  Yaya Touré
* 2012 –  Yaya Touré
* 2013 –  Yaya Touré
* 2014 –  Yaya Touré
* 2015 –  Pierre-Emerick Aubameyang
* 2016 –  Riyad Mahrez
* 2017 –  Mohamed Salah
* 2018 –  Mohamed Salah
* 2019 –  Sadio Mané
* 2022 –  Sadio Mané
* 2023 –  Victor Osimhen
* 2024 –  Ademola Lookman
* 2025 –  Achraf Hakimi

## Šaltiniai
Ivinjema

**Ivinjema** () arba ***Ivinjeima*** (*Rio Ivinheima*) – upė Brazilijoje, Pietų Mato Groso valstijoje; dešinysis Paranos intakas. Prasideda Brazilijos plokščiakalnyje, Marakažu kalnagūbryje, ~300 m aukštyje dviem ištakomis – Briljante ir Santa Marija. Briljantė prasideda į šiaurę nuo Marakažu miesto. Upė teka plokščiakalniu į pietryčius. Žemupyje pasuka į pietvakarius, vinguriuoja pelkėtu slėniu (varzėja) lygiagrečiai su Parana. Įteka į Paraną ties Porto Kajua gyvenviete.

Didžiausi intakai – Doradosas (dešinysis), Vakarija (kairysis).

Ivinjemos baseino žemės naudojamos žemdirbystei. Prie pačios upės didelių gyvenviečių nėra, tačiau netoliese įsikūrę Marakažu, Rio Briljantės, Anželikos miestai. Žemupio baseine sudarytas Ivinjemos šlapynių valstijos parkas.

## Šaltiniai
Ivai

**Ivai** arba ***Ivajus*** () – upė Brazilijoje, Paranos valstijoje; kairysis Paranos intakas. Prasideda Sera Žeralo kalnagūbryje, ~1000 m aukštyje, į pietus nuo Prudentopolio, prie Itaparos gyvenvietės. Aukštupyje vadinama Patos Veljosu, teka kalnais į šiaurę, vėliau – giliu slėniu smarkiai vinguriuoja į šiaurės vakarus. Įteka į Paraną ties Porto Kamargu, priešais Ilja Grandės salą Paranoje.

Didžiausi intakai – Ivazinjas, Ubazinjas, Brankas, Alonsas (dešinieji), San Žoanas, Bara Grandė, Belas, Pedrinjas, Pitanga, Barboleta, Korumbatalas, Moraunas, Dos Indijosas (kairieji).

Upės vaga labai slenkstėta, yra krioklių.

Upės baseine intensyviai plėtojamas žemės ūkis. Miestai prie Ivai: Prudentopolis, Porto Uba, Fenišas, Ivatuba, Miradoras, Herkulandija.

Pavadinimas ivai tupių kalbomis reiškia „vaisių upė“ (*yba + y*).

## Šaltiniai
Padrikasis kaimas

**Padrikasis kaimas** – žemdirbių gyvenvietės tipas. Toks kaimas, manoma, vienas seniausių Lietuvoje. 

Padrikojo kaimo sodybų (žemės valdų) išdėstyme nėra aiškaus plano arba jungiančios ašies. Kitaip nei kupetiniame kaime, čia sodybų ribos nėra aiškiai apibrėžtos, pastatai išdėstyti laisvai. Šių kaimų keliai vingiuoti, sodybos įsikūrusios prisitaikant prie aplinkinio reljefo. 

Padrikasis kaimas laikomas ankstyviausiu kaimo tipu, kaip manoma, išsirutuliojųsių iš neįtvirtintų gyvenviečių, kurios atsirado XI–XIV a. prie pilių. Labiausiai padrikieji kaimai buvo paplitę iki Valakų reformos (įstatymais įtvirtintos 1557 m.). 

Žymesni padrikieji kaimai (visi Utenos raj.): 
* Strazdai: įkurti XVIII a. viduryje, išretėjusio užstatymo, namai dvigaliai ir viengaliai, tvartai narvelinio tipo, kluonai dideli, su įvažiavimu iš galo. 
* Šuminai: 7 paminklinės gausiai apželdintos sodybos,  centre susiformavusi netaisyklinga aikštelė, aplink ją stūkso pirkios ir tvartai, svirnai, atokiau, ežero link – dideli kluonai. 
* Vaišnoriškė: padrikasis išretėjęs kaimas, išsidėstęs pušynais apaugusiame sudėtingame reljefe.
* Varniškės: išlikusios dvi padrikojo kaimo sodybos, įrašytos į Kultūros vertybių registrą.


Strazdai.jpg|Autobusų stotelei pritaikytas senasis statinys Strazduose
Suminai.jpg|Kluonas Šuminuose, kur priskaičiuojama 30 paminklinių XIX a. – XX a. pradžios pastatų
Tauragnų sen., Lithuania - panoramio (5).jpg|Sodyba Vaišnoriškėje, kuri nuo seno – bitininkų kaimelis
Lynežeris002.JPG|Lynežeris (Varėnos raj.) turi gatvinio išretėjusio kaimo bruožų
Salos (Ignalina), sodžius.JPG|Salos II (Ignalinos raj.) – keturių sodybų padrikasis kaimas


## Šaltiniai
Pikiris

**Pikiris** arba ***Pikiri*** () – upė Brazilijoje, Paranos valstijoje; kairysis Paranos intakas. Prasideda Sera de San Žoano kalnagūbryje, ~1000 m aukštyje, Santa Marija de Oestės apylinkėse, į šiaurės vakarus nuo Gvarapuavos. Teka į šiaurės vakarus pradžioje siauru tarpukalnių slėniu, nuo vidurupio – plačiu slėniu. Vagal abai vingiuota. Įteka į Paranos kairiąją protaką į šiaurės rytus nuo Gvairos.

Didžiausi intakai – Kantu, Trikoloras, Gojoarė, Šambrė (dešinieji), Kobrė, San Fransiskas, Torinjas, Žezuitasas, Verdė (kairieji).

Upės baseine intensyviai plėtojamas žemės ūkis. Keliose vietose patvenkta. Miestai prie Pikirio: Formoza do Oestė, Brazilandija do Sulas.

Pavadinimas ivai tupių kalbomis reiškia „mailiaus upė“ (*pikyra + y*).

## Šaltiniai
Sidabro medalis

**Sidabro medalis** – medalis, skiriamas už pasiekimus dažniausiai sporto srityje žaidėjui arba komandai, užėmusiems antrąją vietą tam tikrose varžybose ar turnyre. Tradiciškai sidabro medalio laimėtojai ant pakylos stovi į dešinę nuo aukso medalio laimėtojo.

Didžioji dalis sidabro medalio turinio sutampa su aukso medaliais – tiesiog aukso medalių išorinis sluoksnis yra padengtas auksu, o 97 proc. svorio sudaro sidabras.

## Istorija
Medaliai pradėti skirti kaip apdovanojimai nuo 1904 m. olimpiadose. Šiuo metu visiems antrąją vietą užimantiems olimpiečiams suteikiami sidabro medaliai.

## Šaltiniai
Šopinas

**Šopinas** () – upė Brazilijoje, Paranos valstijoje; kairysis Igvasu intakas (Paranos baseinas). Prasideda Takvara Verdės kalnagūbryje, ~1200 m aukštyje, Santa Katarinos valstijos pasienyje, Vida Silvestre dos Kampos de Palmaso draustinyje. Teka į šiaurės vakarus Brazilijos plokščiakalniu. Įteka į Igvasu ties Fos do Šopino gyvenviete.

Didžiausi intakai – Vitorinas, Santana (kairieji).

Upės vaga slenkstėta, yra krioklių. Įrengtos kelios hidroelektrinės. Miestas prie Šopino – Itapežara d'Oestė.

Upės pavadinimas kilęs nuo vietinės paukščių rūšies – žvilgančiojo karviaganio (*Molothrus bonariensis*) portugališko pavadinimo *chopim*.

## Šaltiniai
Jeloustouno apygarda

**Jeloustouno** (*arba *'Jeloustono**'') **apygarda''' () – Jungtinių Amerikos Valstijų apygarda, esanti Montanos pietrytinėje dalyje. 2020 m. JAV gyventojų surašymo duomenimis, apygardoje gyveno 164 731 žmonės. Labiausiai apgyvendinta apygarda Montanoje. Jeloustouno apygardos būstinė įsikūrusi didžiausiame valstijos mieste – Bilingse. Apygarda įsikūrusi į pietus nuo Maselšelio apygardos, į pietvakarius nuo Rosbado ir Trežerio apygardų, į šiaurės vakarus nuo Big Horno apygardos, į šiaurryčius nuo Karbono apygardos, į rytus nuo Stilvoterio apygardos ir į pietryčius nuo Golden Valio apygardos. Apygardoje yra Pompeiso Kolonos nacionalinis paminklas, taip pat dalis Nez Perso nacionalinio istorinio parko.

## Istorija
Apygarda įkurta 1883 m. iš Galatino, Maro, Kasterio ir Karbono apygardų dalių. Pavadinta pagal Jeloustouno upę, tekančią pro apygardą.

## Gyventojai
2021 m. duomenimis, apygardoje gyveno 85,2 % baltųjų, 3,88 % indėnų, 3,45 % mišrios rasės, 0,74 % azijiečių, 0,42 % afroamerikiečių, 0,22 % kirų rasių, 0,03 % Ramiojo vandenyno salų ir 6,05 % lotynoamerikiečių kilmės gyventojų.

## Šaltiniai
Birinşi Lïgası

**Birinşi Lïgası, Birinši Lïgasy** arba **Kazachijos I futbolo lyga** () – Kazachijos futbolo 2-oji pakopa, vykstanti vieningos grupės formatu. Lygos čempionai patenka į aukščiausiąjį Kazachijos futbolo divizioną. Varžybos vyksta sistema pavasaris–ruduo.

## Istorija

Dabartinė lyga įkurta Kazachijai gavus nepriklausomybę nuo TSRS. Kai kuriais sezonais varžybos vykdavo dviejose ar keliose grupėse.

## Čempionai

*  – Unost Pavlodar
*  – Kokse Koksetau
*  – Munajsy Aktau
*  – Kajsar Kyzylorda
*  – Avtomobilist Sortandy
*  – Ferro Aktubinsk
*  – Ordabasy Symkent
*  – Dinamo Symkent
*  – Lento Aktobe
*  – Tomiris Symkent
*  – Ekibastuzec Ekibastuz
*  – Himik Stepnogorsk ir Assy-Rahat Turkestan
*  – Bulat-CSKA Temirtau ir Zambyl Taraz
*  – Energetik Pavlodar ir Kajsar Kyzylorda
*  – Avangard Petropavl ir Zetisu Taldykorgan
*  – Kazakhmys Satbaev
*  – Kazakhmys Satbaev
*  – Kajrat Almaty
*  – Vostok Oskemen
*  – Sunkar Kaskelen
*  – Ile-Saulet Otegen-Batyr
*  – Kajsar Kyzylorda
*  – Okzetpes Koksetau
*  – Akzajyk Oral
*  – Kajsar Kyzylorda
*  – Zetisu Taldykorgan
*  – Okzetpes Koksetau
*  – Kyzylzar Petropavl
*  – FK Aktobe ir FK Atyrau
*  – FK Aksu
*  – Okzetpes Koksetau
*  – Elimaj Semej
*  – Okzetpes Koksetau
*  – Kaspij Aktau


## Nuorodos
* Kazakhstan 1. Division (Soccerway.com)
* Чемпионат Казахстана D2 (Footballfacts.ru)
Lunos ežeras

**Lunos ežeras** ( 'mėnulio ežeras') – ežeras šiaurės rytų Argentinoje, Korjenteso provincijoje, Iberos pelkynų šiaurės rytuose, šalia mažesnio Galarsos ežero. Ilgis iki 20 km, plotis iki 13 km. Ežeras seklus, iki 2,5 m gylio. Tai didžiausias Iberos pelkynų ežeras. Priklauso Korjentės baseinui.

Saugomas Iberos gamtiniame rezervate.

## Šaltiniai
Iberos ežeras

**Iberos ežeras** () – ežeras šiaurės rytų Argentinoje, Korjenteso provincijoje, Iberos pelkynų rytiniame pakraštyje. Ilgis iki 33 km, plotis iki 15 km. Ežeras seklus, iki 3,2 m gylio. Priklauso Korjentės baseinui. Pietuose per šlapynių ir ežerų tinklą jungiasi su Mirinjajaus upe.

Saugomas Iberos gamtiniame rezervate. Priklauso Ramsaro konvencijos saugomoms šlapynėms. Rytiniame ežero krante įsikūręs Kolonija Karlos Pelegrinio miestelis – pagrindinis Iberos pelkynų turistinis centras (įrengta apžvalgos vieta, stovyklavietė).


Puente al amanecer (26550788450).jpg|Tiltas per ežerą į Kolonija K. Pelegrinį
Vista desde el bote de la Laguna del Iberá.JPG|Pelkėti Iberos ežero krantai
Muelle en la laguna Iberá (Colonia Carlos Pellegrini).jpg|Lieptas link ežero


## Šaltiniai
San Chavjeras (upė)

**San Chavjeras** () – Paranos upės protaka Argentinoje, Santa Fė provincijoje. Atsišakoja nuo Paranos upės iš dešinės tarp Gojos ir Rekonkistos miestų. Teka į pietus, pietvakarius lygiagrečiai su Parana, su ja jungiasi daugybe protakų, ežerų ir pelkių. Sudaro labai plačią pelkėtą salpą. Vėl susilieja su Parana į šiaurės rytus nuo Santa Fė. Nesudaro vientisos vagos, o daugybės protakų, turinčių skirtingus pavadinimus, labirintą.

Miestai prie San Chavjero: Romangas, Alechandra, San Chavjeras, Helvesija, Kajasta, Santa Rosa de Kalčinesas.

## Šaltiniai
San Chavjeras

**San Chavjeras** ( 'Šv. Ksaveras') gali reikšti:
* vietovės Argentinoje
** San Chavjeras – miestas Santa Fė provincijoje;
** San Chavjeras – miestas Misjoneso provincijoje;
** San Chavjeras – miestelis Rio Negro provincijoje;
** San Chavjer i Jakantas – miestelis Kordobos provincijoje;
** San Chavjeras – upė, Paranos protaka Santa Fė provincijoje;
** San Chavjero departamentas – Santa Fė provincijoje;
** San Chavjero departamentas – Kordobos provincijoje;
** San Chavjero departamentas – Misjoneso provincijoje;
* San Chavjeras – miestas Bolivijoje, Santa Kruso departamente;
* San Chavjeras – gyvenvietė Bolivijoje, Benio departamente;
* San Chavjer de Lonkomilja – miestas Čilėje;
* San Chavjeras – miestas Ispanijoje, Mursijos regione;
* San Chavjeras – miestelis Urugvajuje;
* San Chavjeras – miestelis Meksikoje, Sonoros valstijoje.
Gvalegvajus (upė)

**Gvalegvajus** () – upė Argentinoje, Entre Rioso provincijoje; Paranos kairysis intakas. Prasideda provincijos šiaurėje, Kulčilja Grandės aukštumoje, Los Konkistadoreso apylinkėse. Teka į pietvakarius, nuo vidurupio į pietus. Žemupyje teka pelkėtu slėniu. Įteka į Paranos deltos šaką Parana Ibikuji į pietvakarius nuo Gvalegvajaus miesto.

Didžiausi intakai: Tigės upelis, Raiseso upelis, Klė upelis (dešinieji).

Miestai prie Gvalegvajaus upės: Rosario del Tala, Gvalegvajus.

## Šaltiniai
Ninpumuna

**Ninpumuna** – su sūriosiomis versmėmis siejama deivė Mesopotamijos mitologijoje.

Dievavardį galima versti kaip „sūriosios versmės viešpatė“. Žodis *pu<sub>3</sub>-mun* ('sūrioji versmė') pirmąsyk paliudytas ankstyvuoju dinastiniu laikotarpiu datuojamame įraše. Leidinyje *Reallexikon der Assyriologie und Vorderasiatischen Archäologie* pateikiama dievavardžio perraša *<sup>d</sup>Nin-TÚL-mun-na*, tačiau naujesniuose leidiniuose nuosekliai vartojama perraša *Ninpumuna*. Mark E. Cohen deivę *Ninpumunna* jau įvardijo 1993 m. išleistoje monografijoje.

Daroma prielaida, kad Ninpumuna buvo siejama su požemio pasauliu. Gali būti, kad versmės, su kuriomis ji sieta, laikytos mirties simboliu. Visgi, anot A. Steiger, ateityje tyrinėjant šios dievybės įvaizdį atsižvelgtina į tai, kad druska Mesopotamijos kultūroje turėjo ir teigiamų asociacijų, pirmiausia kaip vertinga prekė ar kaip ritualinio apsivalymo priemonė.

## Kultas
Ninpumuna minima tik įrašuose iš Ūro ir Puzriš-Dagano. Visi jie datuoti apytikriai tuo pačiu 40 metų Trečiosios Ūro dinastijos laikotarpio tarpsniu, didžiuma parašyti, valdant karaliams Amar-Sinui bei Ibi-Sinui.

Įraše iš Puzriš-Dagano tvirtinama, kad dievo Meslamtaea žynė esanti atsakinga už avių aukojimą Ninpumunai. Būta ir pačios deivės šventikų; apie tai sprendžiama iš to, kad įraše iš tos pačios vietovės minima „Ninpumunos *saĝĝa*“ (šiame tekste rašoma apie tai, kas pristatoma Usagai, galbūt karališkosios šeimos nariui, ir amoritui Naplanumui). Žodį *saĝĝa* galima versti kaip „šventyklos administratorius“. Viena ceremonija, kurioje figūravo Ninpumuna, vyko Ninsunės šventykloje, panašu, kad ją prižiūrėjo tuometinis karalius Šu-Sinas. Deivė sutinkama ir ketvirtajame rituale iš jų virtinės, susijusios su to paties valdovo laidotuvių apeigomis (rasta Puzriš-Dagane). Pasak teksto, šiai deivei aukoti gyvūnai (drauge su Ninšubur, Bau, Belet-Šuhnir, Haja, įvairiomis Inanos manifestacijomis, Šamašu, Meslamtaea, Geštinana, Alatum, požemio pasaulio vartų sargu Bitu, sudievintu karaliumi Amar-Sinu, taip pat didvyriu Gilgamešu). Manoma, kad aukų gavėjai gali būti išdėstyti atsitiktine tvarka.

Įrašuose iš Ūro Nipumuna paminėta dviejuose aukojimų sąrašuose, abiejuose jai aukojama drauge su Ninazu, o viename – dar ir su Ningirida, Ningišzida, Ninazimua, Ala bei dievybe, kurios vardas iki galo neišliko. Panašios Nipumunos sąsajos su požemio pasaulio dievybėmis dažnai paliudytos ir kituose šaltiniuose. Deivė taip pat paliudyta ryšium su Alamušu bei Ninurima. Remdamasi Nipumunos sąsaja su Ningišzida, A. Steiger iškėlė versiją, kad ji galėjo būti garbinama Gišbandoje, pastarojo dievo kulto centre.

## Išnašos

## Šaltiniai
* 
* 
* 
* 
*
1963 m. Lietuvos rudens futbolo taurė

**1963 m. Lietuvos rudens futbolo taurė** – vienkartinis rudens taurės turnyras, įvykęs 1963 m. rugsėjo 6 – lapkričio 20 d. Turnyras surengtas Lietuvos futbolo sistemai pereinant nuo sistemos ruduo–pavasaris prie sistemos pavasaris–ruduo, taip užtikrinant žaidybinę patirtį komandoms rudens sezone.

1963 m. rugpjūtį pasibaigus A klasės pirmenybėms, rudens futbolo taurė surengta kaip pereinamasis turnyras, kuriame dalyvavo visos 24 A klasės pirmenybėse žaidusios komandos ir 1963 m. Tiesos taurės laimėtojas „Saliutas“ (viso 25 komandos). Tai buvo vieno rato turnyras 2 grupėse – komandos žaidė tuose pačiuose pogrupiuose kaip praėjusiame čempionate.

Turnyro nugalėtojas „Cementininkas“ oficialiai nėra laikomas Lietuvos čempionu.

## Komandos

Iš viso pirmenybėse žaidė 25 komandos – Alytaus (1), Kapsuko (1), Kauno (5), Kėdainių (1), Klaipėdos (2), Kretingos (1), Mažeikių (1), Naujosios Akmenės (1), Panevėžio (1), Plungės (1), Šiaulių (2), Tauragės (1), Telšių (1), Ukmergės (1), Vilkaviškio (1), Vilniaus (4).

## Rezultatai
### 1 pogrupis

|}

### 2 pogrupis

Šiame pogrupyje nugalėjo „Inkaras“.

|}

## Finalas

| **[[Cementininkas Naujoji Akmenė|Naujosios Akmenės „Cementininkas“]]** || Kauno „Inkaras“ || 1-0 || 1-1
|}

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Korjentė

**Korjentė** (), kitaip ***Korjentesas*** () arba ***Aruhari*** (, ) – upė šiaurės rytų Argentinoje, Korjenteso provincijoje; Paranos kairysis intakas. Prasideda Iberos pelkynų pietinėje dalyje, Itati ežere. Teka į pietvakarius labai pelkėtu slėniu. Įteka į Paraną ties Eskina, sudaro platų protakų labirintą.

Didžiausi intakai – Viljanuevos upelis, Marija Grandės upelis (kairieji).

Upė smarkiai ištvinsta. Korjentės slėnis – svarbi žuvų, vandens paukščių buveinė. Pagrindinė gyvenvietė prie upės – Čavarija.

Upės pavadinimas ispanų ir gvaranių kalbomis reiškia „srovė, srautas“.

## Šaltiniai
Assassin's Creed Rogue

**Assassin's Creed Rogue** – veiksmo-nuotykių žanro kompiuterinis žaidimas, sukurtas „Ubisoft Sofia“ ir išleistas 2014 m. lapkričio 11 d. kompanijos „Ubisoft“. Iš pradžių pasirodė „PlayStation 3“, „Xbox 360“, „Microsoft Windows“, o nuo 2018 m. patobulintos žaidimo versijos, skirtos „PlayStation 4“ ir „Xbox One“. 2019 m. pasirodė „Nintendo Switch“ versija, kaip dalis „The Rebel Collection“ paketo. Tai paskutinis „Assassin's Creed“ serijos žaidimas, kurtas septintajai konsolių kartai. 

Chronologiškai žaidimo veiksmas vyksta tarp „Assassin's Creed IV: Black Flag“ (2013) ir „Assassin's Creed III“ (2012), nors nedidelė dalis istorijos persipina į tais pačiais metais pasirodžiusį „Assassin's Creed Unity“. Žaidimo metu neįvardintas „Abstergo“ firmos darbuotojas pasineria į XVIII a. fiktyvaus personažo Shay Patrick Cormac prisiminimus, kad išnarpliotų asasinų ir tamplierių konfliktą gaubiančias paslaptis. Visi įvykiai klostosi tarp 1752 ir 1760 m. vykstant prancūzų ir indėnų karui Šiaurės Amerikoje. Pagrindinis veikėjas Shay – airių kilmės kaperio kapitonas, iš pradžių vykdęs asasinų brolijos valią, bet vėliau perėjęs į tamplierių pusę.

## Žaidimo eiga
Dauguma žaidimo mechanikų pasiskolinta iš „Assassin's Creed IV: Black Flag“, čia taip pat tenka valdyti laivą ir plaukioti atviro pasaulio Šiaurės Amerikos apylinkėse. Šiek tiek pasikeitė laivų artilerija, vietoj sprogstančių statinių dabar pilama uždegama alyva, nuo kurių laivai užsiliepsnoja, taip pat patobulintas šoninis pabūklas. Priešininkai gali prisišvartuoti ir mėginti užgrobti žaidėjo laivą. Šiaurinėje pasaulio dalyje galima tyrinėti ledynus ir skaldyti ledkalnius, kuriuose kartais glūdi įvairios gėrybės. Suskilę ledkalniai sukelia bangas, galinčias padaryti žalą, ypač mažesniems laivams. Keliavimą per užšalusius vandens ruožus palengvina ledlaužio savybės. Nuo pastarojo žaidimo pasikeitė ir kai kurių ginklų apipavidalinimas: vietoj vamzdelio naudojamas orinis šautuvas, taip pat pristatytas granatsvaidis, maskuotė apsisaugoti nuo nuodingų dujų. Žaidėją nuolatos persekioja užpuolikai (*stalkers*), apie juos signalizuoja žiedo formos indikatorius. Daugiausiai tokių persekiotojų esama Niujorke, jame taip pat klesti asasinų gaujos, valdančios skirtingas miesto teritorijas. Nuvertus šias gaujas, žaidėjas gali restauruoti tam tikrus verslus ir užsidirbti.

## Įvertinimas
„Assassin's Creed Rogue“ surinko kur kas prastesnius įvertinimus negu ankstesnės dalys. Anot „Metacritic“ duomenų, apžvalgininkai žaidimui vidutiniškai skyrė 72/100 balus. Dauguma peikė žaidimą dėl naujovių stokos, pernelyg trumpo siužeto ir silpnai išvystyto pagrindinio protagonisto. Tačiau pati žaidimo premisa sulaukė ganėtinai gerų atsiliepimų, kadangi tai pirmasis kartas, kai valdomas priešiškos pusės, tamplierių, personažas. Shay Cormac nėra vaizduojamas kaip šaltakraujis piktadarys, anaiptol – kaskart sutikęs buvusį bendražygį, jis priverstas save iš naujo įtikinti pasirinkto kelio teisingumu ir kad jo motyvai yra nesavanaudiški žmonijos atžvilgiu. 2014 m. gale žaidimas, kartu su „Assassin's Creed Unity“ bendrai pasižymėjo 10 mln. parduotomis kopijomis visame pasaulyje.

## Šaltiniai
Gaiba

**Gaiba** arba **La Gaiba** () – gėlo vandens ežeras Pantanalyje, Bolivijos ir Brazilijos pasienyje. Įeina į Santa Kruso departamentą (Anchelio Sandovalio provincija) ir Pietų Mato Groso valstiją. Ilgis 15 km, plotis 8 km, tačiau liūčių laikotarpiu ežeras smarkiai išplatėja. Rytiniu pakraščiu prateka Paragvajaus upė, kiek šiauriau telkšo Uberabos ežeras, su kuriuo jungiasi protakomis.

Šiaurinėje pakrantėje, Brazilijos teritorijoje, yra Gvatų indėnų teritorija (gyvena indėnai gvatai). Bolivijos pusėje prie ežero įsikūrusios La Gaibos, Tarumos, Estansia Perseveransijos gyvenvietės. Bolivijos ežero dalis priklauso San Matijaso prižiūrimos gamtos teritorijai.

1543 m. konkistadoras Domingas Martinesas de Irala ežero pakrantėje įkūrė Puerto de los Rejeso gyvenvietę.

## Šaltiniai