open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Lyman Frank Baum

**Laimanas Frankas Baumas** (, 1856 m. gegužės 15 d. – 1919 m. gegužės 5 d.) – JAV rašytojas, poetas, dramaturgas, aktorius ir nepriklausomas kino filmų kūrėjas.

Geriausiai žinomas už kartu su iliustratoriumi William Wallace Denslow sukurtą vieną populiariausių vaikiškų pasakų – *„[[Ozo šalies burtininkas|Ozo šalies burtininką]]“* (*The Wonderful Wizard of Oz*, dar žinomą kaip *Smaragdo miesto burtininkas*, 1900 m.). Vėliau parašė trylika šios istorijos tęsinių, 9 kitus fantastinius romanus ir daugybę kitų darbų: iš viso 55 romanus, 82 trumpas istorijas, virš 200 eilėraščių ir kt.

Frankas rašyti pradėjo dar vaikystėje, su draugais leido mėgėjiškus žurnalus. 1886 m., būdamas trišdešimties metų, išleido pirmąją savo knygą – *„The Book of the Hamburgs: A Brief Treatise upon the Mating, Rearing, and Management of the Different Varieties of Hamburgs“*.

Iš* „Ozo šalies burtininko“* teatro ir kino adaptacijų Lietuvoje vienas populiariausių – „Keistuolių teatro“ *„[[Geltonų plytų kelias]]“*.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Lyman Frank Baum bibliografija  
* International Wizard of Oz Club  
* Lyman Frank Baum audioknygos 
* Lyman Frank Baum darbai
Enugu

**Enugu** (arba *Enugwu*) yra valstijos sostinė Nigerijoje. 2007 m. mieste buvo 688 862 gyventojai. Enugu gyvena igbų etninė grupė, kuri yra viena iš trijų didžiausių etninių grupių Nigerijoje. Enugu pavadinimas kilo iš dviejų igbų kalbos žodžių „enu Ugwu“ arba „Kalno viršūnė“ . Miesto šūkis – *Perpetual Apex Pride*.

## Istorija ir politika

Nuo pat Nigerijos Nepriklausomybės 1960 m. Enugu buvo Rytinio Regiono sostinė. 1967 m. gegužės 27 d., Nigerijos valdžia tris regionus suskirstė į dvylika valstijų. Rytinis Regionas buvo išardytas ir Enugu tapo Rytų Centrinės valstijos sostine. 1967 m. gegužės 30 d. Enugu buvo paskelbta pirmaja trumpalaike tautos sostine Biafros Respublikoje; 1967 m. rugsėjo 28 d., kai Enugu buvo užgrobta Nigerijos kariuomenės, Biafros sostinė išsikėlė į Emuahią.
1970 m. Nigerijos pilietinio karo pabaigoje, Enugu ir vėl tapo Rytų Centrinės valstijos sostine. 1976 m. vasario 3 d., Rytų Centrinė dalis ir vėl buvo padalinta į dvi naujas valstijas: Imo ir Anambra. Enugu tapo Anambros valstijos sostine.

1991 m. diktatūrinė Ibrahimo Babangidos kariuomenė padalijo Anambros valstiją į dvi naujas valstijas: Enugu ir Anambros valstiją. Enugu priminė kaip naujai sukurtą Enugu valstijos sostinę, o Awka buvo pavadinta kaip naujaja Anambros valstijos sostine.

Pagrindiniai vietiniai gyventojai mieste yra Ogui Nike, kurie gyvena Hotel Presidential, Obiagu ir Ama-Igbo apylinkėse, taip pat Igewuzi ir Onu-Asata srityse. Kitos grupės, įskaitant Awkunanaw žmones, kurie daugiausiai gyvena Achara Layout ir Uwani srityse; Enugwu Ngwu žmonės, kurie gyvena kalvos viršūnėje. Rastos anglies iškasenos jų žemėse yra duodamos kolonijoms aplink kalvos papėdę. Miestas buvo pavadintas Enugwu Ngwu Gefore, o vėliau pervadintas į paprasčiausią Enugu. Nike čiabuviai daugiausia gyvena aplink Abakpa, Lji-Nike ir Emene valstijų sostinės ribas.

## Geografija

Enugu miestas apima didelį plotą, tarp kurio – Abakpa Nike, Trans Ekulu Emene. Valdžios Rezervato sritis arba G. R.A, Iva Valley, Ogui, Coal Camp, Uwani, Akwunanaw, Independence Layout, Timber Shed, Ogui New Layout, Obiagu, Artesan, New Haven, City Layout, Achara Layout, Golf Estate, Abeano Estate, Loma Linda Estate ir Uwgu Eron.

Pagrindinės didžiosios Enugu gatvės: Okpara Avenue, Chime Avenue, Ogui Road, Zik Avenue, Agbadi Road, Abakpo Nike Road, Abakaliki Road, Airport Road, Emene Road, Presidential Road ir Rangers Avenue.

## Ekonomika

Pravardė „Anglies miestas“ jau buvo ankstyvaisiais 1900 m., Enugu tapo svarbesniu centru savo anglies iškasenų atsargomis atrastų Alberto Eresto Kitsono Udi plokščiakalnyje. Nigerijos Anglies Korporacija įsikūrė Enugu mieste 1950 m.

Daugelis Enugu gyventojų pardavinėja prekes šalikelėje arba vienoje iš daugelio Enugu turgaviečių. Labiau populiarios turgavietės – Ogbete, Artisan ir New turgavietės. Turgavietėse pardavinėjami vietiniai maisto produktai, rūbai ir audeklai, rankų darbo daiktai ir brangenybės.
Ramutis Karmalavičius

**Ramutis Karmalavičius** (g. 1952 m. gegužės 17 d. Jiezne) – Lietuvos literatūros tyrinėtojas, humanitarinių mokslų daktaras.

## Biografija
1978 m. Vilniaus universiteto Kauno vakariniame fakultete baigė lietuvių kalbą ir literatūrą. 1987 m. filologijos mokslų kandidatas.

Nuo 1981 m. Lietuvių kalbos ir literatūros instituto (nuo 1990 m. Lietuvių literatūros ir tautosakos institutas) mokslo darbuotojas. 1993–1997 m. Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas. 1998–2001 m. Vilniaus universiteto Kauno humanitarinio fakulteto lietuvių filologijos katedros vedėjas, nuo 1993 m. docentas. 1999 m. įkūrė žurnalą „Respectus philologicus“, iki 2001 m. jo redaktorius.

## Bibliografija
* Zigmas Kuzmickis, su Terese Bukauskiene, 1991 m.
* Sofija Čiurlionienė-Kymantaitė, 1992 m.
* Kūrybos ontogenezės pajauta XIX a. pabaigos lietuvių raštijoje: Problemos ekspozė, 2000 m.
* Naujovėms gimstant: Lietuvių literatūra XIX–XX amžių sandūroje, 2000 m.
* Žvilgsnis į „Žvilgsnius“. 1946–1948, 2004 m.

Parengė S. Kymantaitės-Čiurlionienės „Raštus“ (5 t. 1986–1999 m.), E. Steponaičio poezijos „Rinktinę“ (1988 m.), Z. Kuzmickio kūrybos rinktinę „Tikėjęs gimtuoju žodžiu“ (1991 m.), fotografuotinį žurnalo „Literatūros lankai“ leidimą (1998 m.), mokslinės konfunkcijos pranešimų rinkinį „Ignas Šeinius: prozininkas, dramaturgas, politikas“ (2001 m.).

## Šaltiniai
Vladas Karosa

**Vladas Karosa** (1896 m. rugsėjo 20 d. Remeikiai, Alytaus apskritis – 1933 m. gegužės 5 d. Kaunas) – Lietuvos visuomenės veikėjas.

## Biografija
1916 m. Voroneže baigė gimnaziją ir studijavo žemės ūkio institute. Mobilizuotas į Rusijos kariuomenę tapo karininku. 

Grįžęs į Lietuvą 1918–1919 m. Dzūkijoje organizavo Rusijos socialistų revoliucionierių partijos tarybas. Mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę 1920 m. prisidėjo prie Kauno įgulos maišto. 

Vėliau mokytojavo, studijavo Kauno universitete, dalyvavo Lietuvos mokytojų profsąjungos, Studentų socialistų draugijos veikloje. Dėl protestavimo prieš mirties bausmės taikymą 1925 m. pašalintas iš universiteto, kalintas. Iki 1929 m. gyveno emigracijoje. Vienas moksleivių aušrininkų organizacijos, Lietuvos socialistų revoliucionierių maksimalistų sąjungos ideologų, anti-religinių nuostatų propaguotojas.

## Bibliografija
* Tiesos beieškant, 1925 m., 2d.
* Dorovės klausimas, 1928 m.

## Šaltiniai
Antanas Karosas

**Antanas Karosas** (1856 m. vasario 7 d. Vėjeliškiuose, Anykščių valsčius – 1947 m. liepos 6 d. Marijampolėje) – Lietuvos kunigas kanauninkas, vyskupas, teologas.

## Biografija
Manoma, kad tikroji gimimo data – 1849 m., bet dėl klaidos metrikų knygose tik 1856 m. buvo įrašytas kaip gimęs. Baigė 6 klases Šiaulių gimnazijoje. 1875–1879 m. studijavo Žemaičių kunigų seminarijoje Kaune, 1879–1883 m. tęsė studijas Peterburgo dvasinėje akademijoje. 1883 m. birželio 3 d. įšventintas kunigu.

Nuo 1884 m. Žemaičių kunigų seminarijoje dėstė homiletiką ir lietuvių kalbą. Nuo 1885 m. Žemaičių vyskupo Mečislovo Paliulionio sekretorius, diplomatiškai tvarkė reikalus su caro valdžios atstovais, lenkų ir lietuvių nacionalinius santykius. 1896 m. Žemaičių katedros kapitulos kanauninkas. 1900–1907 m. Žemaičių kunigų seminarijos rektorius. 1906–1907 m. redagavo savaitraštį „Nedėldienio skaitymas“. 1906–1910 m. Žitomyro vyskupo padėjėjas. 1907 m. birželio 16 d. konsekruotas vyskupu. 1910–1920 m. Seinų vyskupas, paskutinis šios vyskupijos valdytojas. 1920 m. iš Lenkijai atitekusių Seinų išsiųstas į Lietuvą.

1920–1926 m. gyveno Marijampolėje, marijonų vienuolyne. 1926 m. paskirtas naujai įkurtos Vilkaviškio vyskupijos vyskupu. Čia įrengė kuriją, pertvarkė katedrą, naujai organizavo pastoracinį darbą, 1930 m. pastatydino Vilkaviškio kunigų seminariją. 1933 m. Apaštalų sosto asistentas, Romos grafas. 1934 m. su Mečislovu Reiniu surengė Vilkaviškio vyskupijos sinodą ir pirmąjį vyskupijos Eucharistinį kongresą. Padidino Vilkaviškio vyskupijos parapijų skaičių nuo 61 iki 94. Kilus Katalikų bažnyčios ir tautininkų konfliktui, laikėsi nuosaikios pozicijos, teigė, kad konfliktai turi būti sprendžiami derybų keliu.

1940 m. sovietinei okupacinei valdžiai konfiskavus vyskupijos rūmus, apsigyveno Vilkaviškio klebonijoje, čia išgyveno iki Antrojo pasaulinio karo pabaigos. 1944 m. iš Vilkaviškio persikėlė į Šunskus, 1946 m. į Marijampolę. Atsisakė skelbti sovietinės valdžios kreipimąsi, raginantį Lietuvos partizanus išeiti iš pogrindžio. Palaidotas Marijampolės Šv. arkangelo Mykolo bažnyčios Šv. Onos koplyčios kriptoje. Jo vardu pavadinta viena gatvė Vilkaviškyje.

## Šaltiniai
Kerženecas

**Kerženecas** () – upė Rusijoje, Žemutinio Naugardo srityje; Volgos kairysis intakas. Prasideda Kovernino rajone, teka į pietus ar pietryčius daugiausia Volgos-Vetlugos žemuma. Įteka į Volgą ties Makarjevo gyvenviete.

Upė nuo seno naudota sielių plukdymui. Dalis upės įeina į Kerženeco draustinį. XVII–XIX a. upės baseino miškuose gyveno sentikiai, kurių kaimai vadinti Kerženeco skitais.

## Šaltiniai
Orson Scott Card

**Orsonas Skotas Kardas** (, g. 1951 m. rugpjūčio 24 d.) – JAV rašytojas, kritikas, rašantis įvairiais literatūros žanrais, tačiau žymiausi darbai iš mokslinės fantastikos.

Romanas *„[[Enderio žaidimas]]“* (1985 m., 2007 m. išleistas Lietuvoje) ir jo tęsinys *„[[Speaker for the Dead]]“* (1986 m.) pelnė Hugo ir Nebula premijas, o rašytojas tapo vieninteliu autoriumi, pelniusiu aukščiausius amerikietiškus mokslinės fantastikos apdovanojimus dvejus metus iš eilės.

## Nuorodos

* Oficiali Orson Scott Card svetainė 
* Orson Scott Card internetinis mokslinės fantastikos žurnalas „Intergalactic Medicine Show“ 
* Orson Scott Card internetinis poezijos žurnalas „Strong Verse“ 
* Orson Scott Card svetainė apie politiką „The Ornery American“
Mykolas Karosas

**Mykolas Karosas** (1878 m. Apsas – 1955 m. lapkričio 13 d. Šeduva) – Lietuvos kunigas, visuomenės veikėjas, draudžiamosios lietuvių spaudos platintojas.

## Biografija
Baigęs Kauno kunigų seminariją nuo 1901 m. Šėtos ir Darbėnų vikaras, platino draudžiamąsias lietuvių knygas. 1902–1905 m. Alūkstos vikaras, organizavo lietuvių chorą, meno sekciją. 1905 m. Salų, o 1906–1910 m. Vabalninko vikaras, čia dirbdamas įsteigė draugijų, ūkininkų būrelių, knygyną, švietimo kursus, platino lietuvišką spaudą. Nuo 1907 m. – Lietuvių mokslo draugijos narys. 1910–1925 m. Raseinių vikaras, po Pirmojo pasaulinio karo – vienas iš Raseinių gimnazijos steigėjų, jos pirmasis direktorius. Nuo 1926 m. Šeduvos klebonas. Bendradarbiavo katalikų ir dešiniosios krypties spaudoje. 1951 m. suimtas, Ypatingojo pasitarimo nutarimu kalintas lageryje, 1954 m. paleistas.

## Šaltiniai
Liana Karpavičienė

**Liana Karpavičienė** (1954 m. gruodžio 7 d. Vilnius – 2006 m. sausio 23 d. Vilnius) – Lietuvos kostiumų dizainerė.

## Biografija
1978 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1978–1988 m. dirbo Vilniaus modelių namuose. 1988–1989 m. žurnalo „Banga“ vyr. redaktorė. Nuo 1989 m. dėstė Vilniaus dailės akademijoje, 1989–1993 m. Kostiumo studijos, 1993–2003 m. – Kostiumo katedros vedėja, 1993 m. docentė.

## Kūryba
Sukūrė iškilmių drabužių Vilniaus dailės akademijai, Kauno dailės institutui, Kauno medicinos universitetui, Vytauto Didžiojo universitetui, kostiumų spektakliams „Vaidilos“ teatre, Lietuvos nacionaliniame dramos teatre, uniformų (Priešgaisrinės apsaugos tarnybos pareigūnams, 2003 m.), autorinių kolekcijų, plakatų, apipavidalino knygų. Nuo 1979 m. dalyvavo parodose, mados festivaliuose, konkursuose.

## Šaltiniai
Eugenijus Karpavičius

**Eugenijus Karpavičius** (1953 m. spalio 19 d. Kaune – 2010 m. sausio 26 d.) – Lietuvos knygų dailininkas, leidėjas, plakatistas.

## Biografija
Senelis Povilas Karpavičius. 1978 m. baigė dizainą Lietuvos dailės institute. 1978–1982 m. dirbo Vilniuje Komunalinio ūkio projektavimo institute, 1982–1993 m. – leidykloje „Mokslas“. Nuo 1994 m. dirbo Lietuvos nacionaliniame muziejuje. 2001 m. įsteigė individualią leidyklą.

## Kūryba
1983–1986 m. sukūrė teatro plakatų. Apipavidalino 200 dailės ir fotografijos albumų, literatūros, kultūros, istorijos ir paveldo knygų. Jo knygų dizainas savitos stilistikos, santūrios ir subtilios estetikos. Dalyvavo parodose Lietuvoje (Vilniuje 1981 m.) ir užsienyje (Lahti, Suomija, 1985 m., Varšuva 1986 m., Fort Kolinsas, JAV, 1987 m., Ogakis, Japonija, 1991 m., Brno 1988 m., 1990 m., 2000 m.). 1987 m. surengė individualią ekspoziciją VII Baltijos plakato trienalėje Rygoje. Kūrinių turi Lietuvos nacionalinis muziejus.

## Bibliografija
* Lietuvos bažnyčių menas, albumas, R. Paknio leidykla, 1993 m., sud. J. Minkevičius
* M. Matulytė. Vilniaus fotografija. 1858–1915 m., 2001 m.
* Antanas Mončys, 2003 m., sud. V. Liutkus
* Pažaislis. Menas ir istorija, 2005 m., sud. M. Paknys
* Petras Repšys. Bendraautorė Lina Kanopkienė, Kultūros barai, 2006 m., gražiausia 2006-ųjų knyga

## Įvertinimas
* VI Baltijos plakato trienalės Didysis prizas, 1984 m.
* Baltijos šalių knygos meno konkursų pirmosios premijos, 1990 m., 1995 m., 1996 m., 2001 m.

## Šaltiniai
Kęstutis Karpavičius

**Kęstutis Karpavičius** (1933 m. sausio 8 d. Kaišiadoryse –  2019 m. sausio 1 d. Druskininkuose) – Lietuvos biochemikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.

## Biografija
1958 m. baigė Vilniaus universitetą. 1986 m. chemijos mokslų daktaras.

1961–1967 m. dirbo Onkologijos institute, 1967–1995 m. Biochemijos institute, nuo 1993 m. profesorius.

## Mokslinė veikla
Tyrimų sritys – fiziologiškai aktyvūs junginiai. Susintetino priešvėžinių (antileukozinių) preparatų, chemosteriliantų, sukūrė ekologiškai nekenksmingą kovos su žemės ūkio augalų kenkėjais ir ligų nešiotojais būdą. 32 išradimų autorius, su kitais.

## Bibliografija
* Fenalolis, 1991 m.

## Šaltiniai
Ezavas

**Ezavas** ( – „plaukuotas“) – vyresnysis Jokūbo brolis dvynys, Izaoko ir Rebekos sūnus, apie kurį rašoma Senojo Testamento Pradžios knygoje. Jis tapo medžiotoju ir taip menkai tebrangino Dievo pažadus, kad vieną dieną, alkanas grįžęs iš medžioklės, už dubenį lęšienės pardavė Jokūbui pirmgimio sūnaus teises. Jokūbui apgaule išgavus dar ir tėvo Izaoko palaiminimą, Ezavas labai supyko, todėl Jokūbas, baimindamasis galimo keršto, paliko namus.

Kol nebuvo Jokūbo, Ezavas įsikūrė Seiro kalno apylinkėse, praturtėjo. Kai broliai vėl susitiko, Ezavas šiltai pasveikino Jokūbą ir priėmė jo dovanotus gyvulius. Ezavas grįžo prie Seiro, kur, kaip teigiama Biblijoje, iš jo kilo edomitai, o Jokūbas iškeliavo į Kanaaną.

Ezavas vedė žmonas kanaanietes: hetito Elono dukterį Adą, Ano dukterį Olibamą ir Basematą, Izmaelio dukterį, Nebajoto seserį. Adai gimė sūnus Elifazas, Basematai – Reuelis. Olibamos sūnūs: Jeusas, Jalamas ir Korė.

## Šaltiniai
Jonas Karosas (1912)

**Jonas Karosas** (1912 m. kovo 20 d. Vilniuje – 1975 m. balandžio 3 d. ten pat) – sovietinis partinis veikėjas, žurnalistas, redaktorius.

## Biografija
1931–1932 m. studijavo Vilniaus universitete (VU). Redagavo pogrindinius komunistinius žurnalus „Barikada“ (1932–1937 m.), „Bedievis“ (1934 m.), laikraštį „Valstiečių balsas“ (1933–1934 m. ir 1935–1938 m.). 1931 m. išrinktas Lietuvos komunistų biuro prie Vakarų Baltarusijos komunistų partijos CK sekretoriumi. 1932 m. ir 1934–1935 m. kalintas. Leido ir redagavo legalius vienkartinius Vilniaus lietuvių literatūros ir dailės leidinius: 1937 m. – „Varpos“, „Varsnos“, „Vingis“, 1938 m. – „Sėja“, 1939 m. – „Versmė“, juose paskelbė literatūros kritikos straipsnių. 1940–1941 m. laikraščių „Prawda Wileńska“, „Vilniaus balsas“ redaktorius. 1942–1944 m. tarnavo 16-ojoje lietuviškojoje šaulių divizijoje.

1944 m. dirbo LSSR valstybinėje leidykloje Maskvoje, vėliau „Prawda Wileńska“ redaktorius. 1944–1955 m. laikraščio „Tiesa“ redaktoriaus pavaduotojas. 1949 m. baigė VU. 1952–1960 m. VU Žurnalistikos katedros vedėjas, dėstė Partinės ir sovietinės spaudos teoriją ir praktiką. 1955–1961 m. žurnalo „Komunistas“, 1961–1975 m. „Mokslas ir gyvenimas“ vyr. redaktorius. 1957–1975 m. LSSR žurnalistų sąjungos valdybos pirmininkas, SSRS žurnalistų sąjungos valdybos sekretorius.

1958–1964 m. LKP CK narys. 1966–1975 m. LKP revizijos komisijos narys.

Palaidotas Saulės kapinėse. Iki 1991 m. jo vardu Vilniuje buvo pavadinta gatvė (dab. Islandijos g.).

## Kūryba
Parašė atsiminimų apie lenkų okupacijos laikus ir savo dalyvavimą pogrindinėje revoliucinėje veikloje, kelionių apybraižų, literatūros kritikos knygų. Buvo vienas lietuvių marksistinės bei sovietinės literatūros kritikos pradininkų, propagavo realizmą ir liaudiškumą.

## Bibliografija
* 10 000 kilometrų aplink Europą, 1957 m.
* Kalba Vilniaus akmenys: iš 1926–1931 m. atsiminimų. – Vilnius: Valstybinė grožinės literatūros leidykla, 1963. – 327 p., lenkų kalba – 1968 m.
* Audringi pavasariai, 1 t. / Jonas Karosas, Jonas Čekys. – Vilnius: Vaga, 1978.
* Audringi pavasariai, 2 t. – Vilnius: Vaga, 1979. – 374 p.
* Literatūra ir visoumenė: literatūros kritika ir apybraižos. – Vilnius: Vaga, 1982. – 236 p.

## Įvertinimas
* 1962 m. LTSR nusipelnęs kultūros veikėjas
* 1964 m. Vinco Mickevičiaus-Kapsuko premija

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Pirmasis žurnalistų Mokytojas // Lietuvos žinios, 2012-03-20
Josifas Unšlichtas

**Josifas Unšlichtas** (, ; 1879 m. gruodžio 19 d. Mlavoje, Plocko gubernija, dabartinė Lenkija – 1938 m. liepos 29 d.) – LKLSD ir VKP(b) partinis veikėjas, vienas iš VČK-GPU kūrėjų.

## Biografija
Gimė 1879 m. gruodžio 19 d., miestiečių šeimoje. Baigė Aukštuosius technikos kursus Varšuvoje, specialybė – elektrotechnikas.
1900 m. įstojo į LKLSD (Lenkijos karalystės ir Lietuvos socialdemokratiją), kuri 1906 m. prisijungė pre RSDDP (bolševikų) partijos.

* 1917 m. balandis – Petrogrado tarybos narys;
* 1917 m. spalis – Petrogrado karinio – revoliucinio komiteto narys;
* 1917 m. gruodis – ČK kolegijos narys;
* 1918 m. pradžia – dalyvavo kovos veiksmuose prieš vokiečių kariuomenę ties Pskovu;
* 1918 m. balandis – 1918 m. sausis – Centrinės belaisvių ir pabėgėlių reikalų kolegijos pirmininkas;
* Nuo 1919 m. vasario – Lietuvos-Baltarusijos TSR karo reikalų liaudies komisaras, Lietuvos ir Baltarusijos komunistų partijos CK narys;
* 1919 m. balandis – Lietuvos-Baltarusijos TSR Gynybos tarybos pirmininko pavaduotojas;
* Karo su Lenkija (1919–1921 m.) metu buvo 16-osios armijos ir Vakarų fronto revoliucinės – karinės tarybų narys, Lenkijos revoliucinio komiteto narys;
* Nuo 1921 m. balandžio – VČK-GPU pirmininko pavaduotojas. Jo pasiūlymu buvo sukurtas specialus biuras, vedęs aktyvią žvalgybą ir priešininko dezinformaciją. Vadovavo gydytojų, profesorių ir kitų inteligentijos atstovų ištrėmimui.;
* Nuo 1923 m. – Respublikos Revoliucinės – karinės tarybos narys, DVRA tiekimo viršininkas;
* Nuo 1924 m. – VKP(b) Centrinės revizijos komisijos narys;
* Nuo 1925 m. – kandidatas į VKP(b) CK narius;
* 1925 m. vasaris – 1930 birželis – TSRS Revoliucinės – karinės tarybos viršininko pavaduotojas, TSRS Karo ir jūros reikalų liaudies komisaro pavaduotojas;
* Nuo 1927 m. – TSRS OSOAVIACHIM pirmininkas;
* 1933–1935 m. – Civilinio laivyno Vyriausiosios valdybos viršininkas;
* 1935 m. vasarį išrinktas TSRS CVK Sąjunginės tarybos sekretoriumi;
* 1937 m. birželio 11 d. suimtas;
* 1938 m. liepos 28 d. nuteistas mirti. Sušaudytas.

1956 m. reabilituotas, atstatyta narystė TSKP.

## Apdovanojimai
* Raudonosios vėliavos ordinas.

## Išnašos
Mykolas Pranciškus Karpavičius

**Mykolas Pranciškus Karpavičius** ( 1744 m. spalio 4 d. Kamenecas, dab. Bresto sr., Baltarusija – 1803 m. lapkričio 5 d. Berznykas, palaidotas Vygriuose) – Lietuvos vyskupas, teologas, 1794 m. sukilimo veikėjas. Vienas žymiausių XVIII a. pab. Lietuvos pamokslininkų.

## Biografija
1757–1761 m. mokėsi Jėzuitų kolegijoje Lietuvos Brastoje. 1761–1774 m. Šv. Vincento Pauliečio misionierių kongregacijos narys, mokėsi Varšuvos dvasinėje seminarijoje, 1767 m. įšventintas kunigu. Nuo 1767 m. dėstė filosofiją Varšuvos dvasinėje seminarijoje, 1771–1772 m. – teologiją Krokuvos dvasinėje seminarijoje, 1772–1774 m. – teologiją ir Bažnyčios istoriją Vilniaus diecezinėje seminarijoje. Nuo 1774 m. Gražiškių ir Prienų klebonas. 1783–1794 m. dogmatinės teologijos ir Šv. Rašto profesorius Vilniaus universitete. Dalyvavo 1794 m. sukilime, Lietuvos vyriausiosios tautinės tarybos narys. Sukilimui pralaimėjus iš profesoriaus pareigų atleistas. 1797 m. paskirtas pirmuoju Vygrių vyskupu, konsekruotas 1800 m. Varšuvoje.

## Kūryba

Didžiąją kūrybos dalį sudaro proginiai pamokslai (išleista apie 40), kurie buvo sakomi Lietuvos vyriausiojo tribunolo sesijų metu, minint reikšmingus istorijos ir kitus įvykius. Palaikė 1791 Gegužės trečiosios konstituciją, pasakė du pamokslus per 1794 m. sukilimą, vienas jų („Kozonius ant gailingo atprovijimo pagrabo“) išspausdintas lietuviškai. Pamoksluose, greta religinių šaltinių, rėmėsi ir gyvenamojo laikotarpio aktualijomis, Lietuvos ir visuotinės istorijos, antikinės kultūros pavyzdžiais, pabrėžė patriotinius motyvus, krikščioniškų ir pilietinių vertybių derme, formulavo naują tautos sampratą, apimančią ne vien politines teises turinčius kilminguosius, bet ir žemuosius luomus. Reikšmingas 1776 m. sakytas 10 pamokslų ciklas. Juose, remiantis fiziokratų idėjomis, svarstomos valstiečių švietimo ir teisinės padėties luominėje visuomenėje problemos, kritikuojama baudžiava.

## Bibliografija
Išleisti pamokslų rinkiniai:
* Religiniai ir visuomeniniai pamokslai (*Kazania religii i spolecznośći*) 2 t., 1776–1777 m.
* Įvairiomis progomis sakyti pamokslai (*Kazania w roznych okolicznośćiach miane*) 3 t., 1806 m.
* Pamokslai (*Kazania*), 3 t., 1807–1808 m.
* Pamokslai ir kiti darbai (*Kazania i inne dziela*) 8 t., 1808–1814 m.
* Rinktiniai pamokslai, lietuvių kalba, 2003 m.

## Šaltiniai
* Karpavičius, Mykolas Pranciškus. Kozonius. 1794 (Skenuotas leidinys)
Karpėnų telkinys

**Karpėnų klinties telkinys** – Lietuvos naudingųjų iškasenų telkinys Akmenės rajono savivaldybės teritorijoje, 1,5 km į rytus nuo N. Akmenės, Karpėnų kaime, kuriame kasamos klintys.

## Telkinys
Karpėnų telkinys eksploatuojamas nuo 1952 m. Iškasama apie 5 mln. klinties per metus. Klintis daugiausia naudojama cementui gaminti. Prognoziniai telkinio ištekliai 90 mln. t, bendrieji 187 mln.tonų (1990 m.). Kasama viršutinio permo klintis. Klodo storis 3,4-22,4 m (vidutinis storis 13,7 m). Naudingąjį sluoksnį sudaro smulkių kalcito kristalų klintis su organogeninės ir granuliuotos klinties lęšių bei gniutulų tarpsluoksniais. Slūgso po 1,3-9,3 m storio pleistoceno moreninio priemolio ir priesmėlio danga. Naudingųjų iškasenų klodo cheminė sudėtis (%): CaCO3 – 88,07-95,03, MgCO3 – 0,44-3,57, netirpiosios liekanos – 1,11-6,07.

## Šaltiniai
Kazys Karpius

**Kazys Karpius, Karpavičius** (1895 m. rugpjūčio 1 d. Babcinos dvare, Babtų valsčius – 1971 m. spalio 20 d. Klyvlende) – Lietuvos rašytojas, žurnalistas, JAV lietuvių visuomenės veikėjas.

## Biografija
1909 m. su tėvais emigravo į JAV. *Case Western Reserve* universitete Klyvlende baigė ekonomiką ir anglų kalbą.

Nuo 1910 m. bendradarbiavo periodinėje spaudoje – savaitraščiuose „Keleivis“, „Tėvynė“, „Vienybė Lietuvninkų“, dirbo jo spaustuvėje. 1918–1948 m. savaitraščio „Dirva“ redaktorius, 1925–1948 m. – jo savininkas.  Per Pirmąjį pasaulinį karą dalyvavo Lietuvos gelbėjimo fondo veikloje, rūpinosi nukentėjusiųjų nuo karo šelpimu. Priklausė Susivienijimui lietuvių Amerikoje, Tėvynės mylėtojų draugijai (1924–1926 m. jos centro pirmininkas), tautininkų organizacijai „Sandara“. 1929–1935 m. Amerikos lietuvių kultūros centro Klyvlende vienas kūrėjų ir veikėjų. 1940–1942 m. Amerikos lietuvių tarybos valdybos sekretorius, delegacijos pas JAV prezidentą F. D. Ruzeveltą Lietuvos nepriklausomybės klausimu narys. Lietuvai vaduoti sąjungos vienas kūrėjų, 1942–1948 m. centro valdybos sekretorius. Lietuvių rašytojų draugijos narys.

## Kūryba
Parašė istorinių romanų ir apysakų, pjesių, komedijų, eilėraščių. Prozos kūriniuose daugiausia vaizduojama Lietuvos senovė, didvyriška lietuvių kova su vikingais ir kryžiuočiais, nepaprasti veikėjų nuotykiai bei likimai.

## Bibliografija
* Nenorėjai duonos, graužk plytas, komedija, 1915 m.
* Trimitas, eilėraščių rinkinys, 1920 m.
* Samsonas ir Delila, pjesė, 1923 m.
* Algis ir Giedrutė, pjesė, 1925 m.
* Juodas karžygys, 1927 m.
* Vargšų karalienė, 1927 m.
* Baltijos aras, 1928 m.
* Atgimimas, pjesė, 1928 m.
* Kryžeivis, 1929 m.
* Palangos ponaitis, komedija, 1929 m.
* Palangos ponaitis, pjesė, 1929 m.
* Baudžiauninkė, pjesė, 1930 m.
* Du broliai, 1930 m.
* Jūros merga, 1931 m.
* Žentai iš Amerikos, komedija, 1931 m.
* Klajūnas, 1932 m.
* Merūnas – Juodo karžygio sūnus, 1934 m.
* Dvi seserys, 1937 m.
* Alpis, Kęstučio išlaisvintojas, 1942 m., 2 leid. 1971 m.

## Šaltiniai
Rebeka

**Rebeka** – Izaoko žmona, Ezavo ir Jokūbo motina. Pradžios knygoje rašoma, kad Rebeka užaugo Harano mieste, kuriame, keliaudamas į Kanaaną, gyveno Abraomas. Jos tėvas buvo Abraomo sūnėnas. Abraomas nutaręs, jog Izaokui laikas vesti, pasiuntė savo vyriausiąjį tarną Eliezerą į Haraną išrinkti tinkamos žmonos. Rebeka pirmoji atėjo prie šaltinio, kur Eliezeras girdė gyvulius. Gavusi šeimos palaiminimą, Rebeka iškeliavo į Kanaaną. Teigiama, jog Izaokas ją pamilęs iš pirmo žvilgsnio.

Izaokas ir Rebeka 20 metų meldę sūnaus, ir jie susilaukę dvynių – Ezavo ir Jokūbo. Rebeka labiau mylėjusi Jokūbą, kuris mėgęs būti namuose, o Jokūbas – medžiotoją Ezavą. Izaokui nusenus ir beveik apakus, Rebeka pagelbėjo Jokūbui išgauti palaiminimą, pagal pirmgimystės teisę priklausantį vyresniajam dvyniui Ezavui.

Norėdama išgelbėti Jokūbą nuo brolio keršto, Rebeka išsiuntė jį į Haraną pas savo brolį Labaną.

## Šaltiniai
Kartenalės entomologinis draustinis

**Kartenalės entomologinis draustinis** – saugoma teritorija Kretingos rajono savivaldybės teritorijoje, draustinis.

Draustinis įsteigtas 1992 m. Plotas 102,95 ha. Draustinis skirtas apsaugoti Kartenalės slėnio entomofaunos kompleksams su retų rūšių drugiais. Draustinyje veisiasi juodasis apolonas, machaonas, didysis auksinukas, įvairios perlinukų, satyrų rūšys. Draustinyje auga įvairios gegužraibių rūšys, gyvena griežlės.

## Šaltiniai
Jurgis Karuža

**Jurgis Karuža** (1866 m. kovo 30 d. Karužai, Rudaminos valsčius – 1953 m. spalio 29 d. Kaunas) – Lietuvos gydytojas dermatovenerologas, medicinos daktaras.

## Biografija

1894 m. baigė Sankt Peterburgo karo medicinos akademiją. 1906 m. medicinos daktaras.

Iki 1917 m. dirbo karo gydytoju Rusijoje, 1919 m. grįžęs į Lietuvą – Kauno karo ligoninėje. 1920–1922 m. Aukštųjų kursų lektorius Kaune. 1923–1935 m. Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas (iki 1930 m. Lietuvos universitetas), 1923–1935 m. Odos ir venerinių ligų katedros vedėjas, nuo 1930 m. profesorius. 1920–1932 m. dar ir Susisiekimo ministerijos Geležinkelininkų valdybos vyr. gydytojas, sanitarijos tarnybos viršininkas. 1935 m. įkūrė Lietuvos dermatovenerologų draugiją, jos pirmininkas. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.

## Bibliografija
* Odos ligos, 1926 m.
* Paskaitos apie vyrų ir moterų gonorėją ir *ulcus motte*, 1934 m.

## Šaltiniai
Kerija (reikšmės)

**Kerija** gali reikšti:

* Kerija (*Kerria*) – augalas;
* Kerija – miestas Kinijoje, Sindziange;
* Kerija – upė Kinijoje.
Kerchė

**Kerchė** () – upė Irane, Chuzestano provincijoje. Pasideda Zagro kalnuose, aukštupyje teka tarpekliu, toliau teka į pietvakarius lygumomis. Po smarkių liūčių keliomis atšakomis pasiekia Šate el Arabo upę Irako pasienyje, visai šalia Tigro ir Eufrato santakos.

Kerhės vanduo naudojamas drėkinimui. Ant upės įrengta hidroelektrinė.

## Šaltiniai
Veronika Karvelienė

**Veronika Karvelienė-Bakšytė** (1898 m. gruodžio 13 d. Suoleliai, Kuktiškių valsčius – 1952 m. gruodžio 27 d. Strasbūras) – Lietuvos pedagogė, visuomenės veikėja, filosofijos daktarė.

## Biografija
Vyras Petras Karvelis, duktė Ugnė Karvelis. 1915 m. pasitraukė į Rusiją, 1918 m. baigė Voronežo lietuvių gimnaziją. 1919–1921 m. Kaune dirbo Eltoje, mokėsi Aukštuosiuose kursuose. Nuo 1921 m. Miunsterio, Miuncheno ir Karaliaučiaus universitetuose studijavo pedagogiką, psichologiją ir vokiečių literatūrą. 1929 m. apgynė disertaciją „Kovos dėl mokymo kalbos Lietuvos mokyklose istorijos klausimu“ (*Beitrage zur Geschichte dės Kampfes um die Schulsprache in Litauen*), filosofijos daktarė.

1929–1940 m. gyveno Noreikiškėse, kur P. Karvelis valdė Noreikiškių dvarą. Ateitininkų, katalikių moterų (Lietuvos katalikių moterų draugija ir kt.), labdaros (Kalinių globos draugija) organizacijų veikėja. Lietuvių aktyvistų fronto pakviesta pirmininkauti moterų komisijai - vienai iš 20 komisijų, turėjusių rengti projektus būsimam Lietuvos gyvenimui. Jos iniciatyva Vilniuje įsteigta moterų socialinė mokykla. 1940–1942 m. gyveno Berlyne, 1942–1944 m. – Lietuvoje. 1944 m. pasitraukė į Vieną, 1945–1950 m. gyveno Tiubingene, nuo 1950 m. – Prancūzijoje. Pasaulio lietuvių katalikių organizacijų sąjungos veikėja, 1949 m. viena Pasaulio moterų sąjūdžio kūrėjų ir veikėjų.

## Šaltiniai
Kerija (upė)

**Kerija** () – upė vakarų Kinijoje, Sindziange. Prasideda Kunluno kalnuose, aukštupyje teka kaip kalnų upė. Toliau teka Tarimo lyguma, užsibaigia Taklamakano dykumoje.

Patvinsta vasarą. Upės vanduo naudojamas irigacijai. Prie Kerijos upės įsikūręs Kerijos miestas.

## Šaltiniai
Henrikas Vytautas Karvelis

**Henrikas Vytautas Karvelis** (1933 m. gegužės 4 d. Anykščiuose – 2012 m. Vilniuje) – Lietuvos statybos inžinierius konstruktorius.

## Biografija
1958 m. baigė Kauno politechnikos institutą. Nuo 1958 m. Miestų statybos projektavimo instituto inžinierius, 1984–1993 m. vyr. inžinieriaus pavaduotojas. 1993–2001 m. bendrovės „Pastatas“ direktorius. 1990–1992 m. dar ir Vilniaus inžinerinio statybos instituto dėstytojas, 1990 m. docentas.

## Kūryba
Su kitais parengė daugelio pastatų, daugiausia visuomeninių, konstrukcijų projektus, svarbesni:
* Miestų statybos projektavimo instituto rūmai, 1961 m.
* Vilniaus respublikinė ligoninė, 1966 m.
* Vilniaus klinikinė ligoninė, 1967 m., LTSR valstybinė premija, 1967 m., su kitais
* Vilniaus koncertų ir sporto rūmai – laikančiajai konstrukcijai pritaikė mišrią įtemptąją kabamąją konstrukciją, 1971 m., išradimo autorius, LTSR valstybinė premija, 1973 m., bendraautoriai Eduardas Chlomauskas, Zigmantas Liandzbergis, Jonas Kriukelis.
* Valkininkų vaikų sanatorija, 1970 m., TSRS Ministrų tarybos premija, 1972 m., su kitais

## Šaltiniai
Jonas Karutis

**Jonas Karutis** (1900 m. kovo 23 d. Jovaišuose, Ramygalos valsčius – 1943 m. balandžio 11 d. Kaune) – Lietuvos savanoris bei politinis veikėjas.

## Biografija
Vos vienuolikmetis Jonas liko be motinos, augo su broliu ir seserimi. 1919 m. Lietuvos kariuomenės savanoris. 1919 m. rugpjūčio 31 d. Lietuvos kovose su bolševikais prie Dauguvos buvo sunkiai sužeistas, neteko vienos akies, tačiau grįžo į tarnybos vietą tęsti kovos. Tarnaudamas Panevėžio atskirajame batalione, kovojo su bermontininkais, bolševikais ir lenkais. Už kovinius nuopelnus apdovanotas I laipsnio ir II laipsnio Vyčio kryžiais.

1919 m. rudenį paleistas į atsargą, nuo 1922 m. dirbo Karo muziejuje. 1923 m. Klaipėdos sukilimo dalyvis, buvo apdovanotas Klaipėdos išvadavimo medaliu. Vienas Lietuvos karo invalidų „Vyčių brolijos“ steigėjų, 1923–1930 m. ir 1933–1935 m. jos valdybos pirmininkas. 1928–1931 m. ir 1933–1935 m. Savanorių sąjungos sekretorius.

Prisidėjo prie 1926 m. gruodžio 17 d. perversmo organizavimo ir vykdymo. Vėliau – pusiau legalios sukarintos organizacijos „Geležinis vilkas“ Centrinės Kauno kuopos vadas, kurį laiką redagavo voldemarininkų laikraštį „Tautos kelias“. 1929 m. ir 1934 m. už dalyvavimą voldemarininkų veikloje ištremtas į Panevėžio apskritį, gyveno Ramygaloje. 1932–1934 m. faktinis laikraščio „Tautos balsas“ redaktorius ir leidėjas. 1935 m. baigė Kauno Vytauto Didžiojo universiteto Humanitarinių mokslų fakultetą ir tapo diplomuotu literatu-žurnalistu. 1935 m. spalio 25 d. suimtas ir karinio tribunolo už sąmokslą prieš valdžią nuteistas mirties bausme. Vėliau bausmė pakeista katorga iki gyvos galvos, 1938 m. balandžio 18 d. dėl ligos iš kalėjimo paleistas į laisvę.

Sovietams okupavus Lietuvą, 1940 m. liepos 12 d. NKVD suimtas, 1941 m. balandžio 23 d. Ypatingojo pasitarimo nuteistas 8 metams nelaisvės, apkaltintas veikęs prieš darbo liaudį ir revoliucinį judėjimą. Prasidėjus SSRS-Vokietijos karui, 1941 m. birželio 23 d. iš Kauno kalėjimo išlaisvintas, gydėsi Vokietijos ligoninėse. Per nacių okupaciją 1941 m. liepos-rugsėjo mėn. Lietuvių nacionalistų partijos laikinasis vadas. Mirė nuo plaučių vėžio, palaidotas Ramygalos kapinėse. 1989 m. reabilituotas.

## Šaltiniai
LKP CK II sekretorius

**LKP CK II sekretorius** – viena svarbiausių ir įtakingiausių pareigybių sovietinėje Lietuvoje. Dažniausiai tai buvo iš Maskvos atsiųstas, jokio ryšio su Lietuva neturintis ir lietuviškai nemokantis žmogus, turėjęs prižiūrėti respublikoje vykstančius procesus. Visuomenėje šias pareigas užimantis žmogus būdavo vadinamas „generalgubernatoriumi“.

LKP II-aisiais sekretoriais dirbo:

* 1940–1944 m. Icikas Meskupas-Adomas
* 1944 m. Vladas Niunka
* 1944–1946 m. Aleksandras Isačenka
* 1946–1952 m. Aleksandras Trofimovas
* 1952–1953 m. Vasilijus Aronovas
* 1953–1954 m. Vladas Niunka
* 1954–1956 m. Motiejus Šumauskas
* 1956–1961 m. Borisas Šarkovas
* 1961–1967 m. Borisas Popovas
* 1967–1978 m. Valerijus Charazovas
* 1978–1986 m. Nikolajus Dybenka
* 1986–1988 m. Nikolajus Mitkinas
* 1988–1990 m. Vladimiras Beriozovas

## Šaltiniai
Aukščiausia pavara

**Aukščiausia pavara** () – britų BBC televizijos laida apie automobilius. Pirmoji laidos versija filmuota 1977 m. – 2001 m. Nuo 2002 m. laida vėl pradėta filmuoti, taikant naują formatą. Lietuvoje laida rodoma TV6 kanalu.

2016 m. gegužės 29 d. prasidėjo naujausias 23-ias Top Gear sezonas.

Laidoje pristatomi automobiliai, jų istorija, išbandomi keliai ir naujausi mašinų modeliai, atliekami eksperimentai su egzotiškomis supermašinomis. Be tradicinių laidų taip pat išleistos kelios specialios laidos, kuriose Top Gear komanda keliauja po kokį nors regioną su kokiais nors senais automobiliais ar motociklais. Iki 2015 m. sukurtos šios specialios laidos:

* US Special (2007 m.)
* Polar Special (2007 m.)
* Botswana Special (2007 m.)
* Vietnam Special (2008 m.)
* Bolivia Special (2009 m.)
* Middle East Special (2010 m.)
* India Special (2011 m.)
* Africa Special (2013 m.)
* Burma Special (2014 m.)
* Patagonija Special (2014 m.)

## Vedėjų pasikeitimas
2015 m. kovo 25 d. BBC vadovas Tony Hall oficialiai pranešė, kad po žodinio ir fizinio J. Clarkson konflikto su laidos prodiuseriu po vienos iš laidų filmavimo, šio vedėjo kontraktas nebus pratęsiamas. Likę vedėjai Richard Hammond ir James May pareiškė, kad be Jeremy Clarkson nesifilmuos ir atsisakė pratęsti savo kontraktus su BBC. 2015 m. birželio 16 d. BBC oficialiai pranešė, kad naujas pagrindinis vedėjas tapo Chris Evans.

Po pasitraukimo iš BBC kanalo J. Clarkson, R. Hammond ir J. May pradėjo kurti naują laidą "The Grand Tour" Amazon platformoje.

## Top Gear kitose šalyse
2008 m. spalio 19 d. buvo pranešta apie planus 2008 m pabaigoje pradėti rodyti laidą „Top Gear Russia“ . 2009 m. buvo parodytas vienas Rusijos Top Gear sezonas.

Nuo 2008 iki 2011 m. Australijoje buvo rodyta australiška Top Gear laidos versija.

Nuo 2010 m. lapkričio rodoma Top Gear JAV versija.

Nuo 2011 m. lapkričio Pietų Korėjoje rodoma Top Gear Korėja laida.

2015 m. kovo 18 d. debiutavo Prancūzijoje rodomos „Top Gear“ serijos.

## Vedėjai
### 1-22 sezonai
* Džeremis Klarksonas () – gimė 1960 m. balandžio 11 d. Donkasteryje.
* Ričardas Hamondas () – gimė 1969 m. gruodžio 19 d. Birmingame.
* Džeimsas Mėjus () – gimė 1963 m. sausio 16 d. Bristolyje.
* Stigas () – taip vadina šios laidos vairuotoją-automobilių bandytoją.

### 23 sezonas
Eddie Jordan, Matt LeBlanc, Sabine Schmitz, Chris Evans, Chris Harris, The Stig ir Rory Reid.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficialus „Top Gear“ tinklalapis
* Automobilių, rodytų „Top Gear“ laidoje 2002–2009 m., sąrašas
Kilijos protaka

**Kilijos protaka** (, ) – šiaurinė, vandeningiausia Dunojaus deltos atšaka. Ja prateka ~70 % Dunojaus vandens. Atsišakoja nuo Sulinos ir Švento Jurgio protakų. Kilijos protaka sudaro Rumunijos-Ukrainos sieną. Ilgis 116 km, plotis 0,6-1,2 km. Įteka į Juodąją jūrą. Debitas ties žiotimis 6350 m³/s. Laivuojama. Uostai: Izmailas, Kilija, Vilkovas (Ukraina), Vilija Vekė (Rumunija).

## Šaltiniai
Kirenga

**Kirenga** () – upė Rusijoje, Irkutsko srityje; Lenos dešinysis intakas. Prasideda Baikalo kalnagūbryje, 6 km į vakarus nuo Baikalo ežero kranto. Teka į šiaurės vakarus Pribaikalės įduba. Įteka į Leną ties Kirensku.

Pagrindiniai intakai: Ulkanas, Minja (dešinieji), Chonda (kairysis).

Upė būna užšalusi nuo spalio pradžios iki balandžio pabaigos ar gegužės pradžios. Kirengą kerta Baikalo-Amūro magistralė. Plukdomi sieliai. Upė laivuojama 480 km nuo žiočių, nuo Magistralno gyvenvietės.

## Šaltiniai
Potenca

**Potenca** () – miestas ir komuna pietinėje Italijoje, Bazilikatos regione (anksčiau Lukanija). Tai Potencos provincijos sostinė.

Miestas yra aukščiausia regioninė sostinė ir viena iš aukščiausiai esančių provincijų sostinių.

## Istorija

Senasis miestas Potencija tikriausiai buvo žemiau, 10 km į pietus nuo dabartinio miesto.

Potencos lukanai buvo samnitų ir brutijų sąjungininkai kovoje su Roma. Užimti IV a. pr. m. e., potenciečiai sukilo po Kanų mūšio 216 m. pr. m. e. Bet po Metauro mūšio kartaginiečiai buvo išvyti iš Italijos ir Potenca buvo vėl užimta bei paversta karine kolonija.

VI a. miestas atiteko lombardų Benevento kunigaikštystei. Saracėnai buvo pasiekę miestą prieš tai, kai jį užkariavo normanai. XII a. mieste įsikūrė vyskupas. 1137 m. mieste lankėsi popiežius Inocentas II ir Lotaras III, kai jie nesėkmingai bandė užimti normanų karalystę. 1273 m. gruodžio 18 d. žemės drebėjimas apgriovė miestą.

Potencoje vyko maištai prieš ispanų valdžią, o 1694 m. žemės drebėjimas beveik visai sugriovė miestą.

1943 m. miestą smarkiai subombardavo Sąjungininkai. 1980 m. įvyko stiprus žemės drebėjimas.

56 km į šiaurę nuo miesto yra užgesęs Vultere ugnikalnis (1 326 m aukščio).

## Žymūs gyventojai

* Tanio Boccia (1912-1982 m.) – filmų režisierius
* Lucia Lauria Vigna (gimė 1896 m.) – Europos seniausias žmogus nuo 2009 m.

## Nuorodos

* Comune di Potenza 
* Comuni Italiani Potenza
Liga de Primera

**Pirmoji lyga** () arba **Čilės profesionalios futbolo lygos pirmasis divizionas** () – aukščiausia Čilės futbolo lyga ir pagrindinė šalies futbolo sistemos sudedamoji dalis, kurią organizuoja Čilės futbolo federacija.

Čilėje futbolas yra žaidžiamas nuo devyniolikto amžiaus paskutinių dešimtmečių. Daugiausia buvo žaidžiamas uostų miestuose turinčiuose didelę populiaciją: Valparaise, Kokimbe, Antofagastije, Ikikėje ir Talkahuane. 1895 m. birželio 19 d. Valparaise buvo įkurta Čilės futbolo asociacija. Tai buvo pirmoji organizacija, kuri stengėsi koordinuoti miesto klubų varžybas. Dvidešimto amžiaus pirmoje pusėje buvo įsteigta Čilės futbolo federacija. Dėl dviejų organizacijų FIFA 1925 m. atėmė Čilės narystę. 1926 m. sausio 24 d. dvi organizacijos susijungė į Čilės futbolo federaciją.

Tarp 1962 m. ir 1980 m. komandų skaičius išaugo iki 18 (prieš tai buvo tik 7 klubai), ir 16 tarp 1987 m. ir 2003 m., 1984 m. žaidė 26 komandos. 2008 m. komandų skaičius buvo sumažintas iki 20.

1997 ir 2002–2017 m. turnyras vyko *[[Clausura]]*-*[[Apertura]]* principu.

## Dalyviai
### 2023 m. Primera División

* Pirmosios rungtynės sužaistos 2023 m. sausio 20 d., o paskutiniojo turo sužaistos 2023 m. gruodžio 9 d.
#### Galutinė lentelė

## Čempionai
Čilės futbolo lygą yra laimėję šie klubai:
: Atnaujinta 

## Taip pat skaitykite
* Čilės nacionalinė rinktinė
* Campeonato Primera B – antra pakopa

## Išnašos

## Nuorodos
* Sezonai pagal RSSSF
* [ SOCCERWAY: Primera División]
Jonas Karvelis

**Jonas Karvelis** (1901 m. rugsėjo 23 d. Želtiškiai, Anykščių valsčius – 1988 m. lapkričio 18 d. Surfsaidas, Floridos valstija) – Lietuvos knygų leidėjas, prekybininkas.

## Biografija
1923 m. Kaune baigė vidurinę mokyklą. 1923–1931 m. „Spaudos fondo“ knygyno vedėjas. 1925 m. pradėjo leidybinę veiklą. 1930 m. su J. Rinkevičiumi Kaune įkūrė prekybos namus su knygynu (nuo 1936 m. – J. Karvelio prekybos namai). Prekiavo biuro technikos, elektrotechnikos, muzikos, foto-, radijo prekėmis ir kt., turėjo skyrius Klaipėdoje, Telšiuose, Vilniuje. Skyrė keletą stipendijų Kauno konservatorijos studentams, jo pastangomis Kaune išleista lietuvių liaudies muzikos plokštelių. 1940 m. prekybos namai nacionalizuoti. 1940–1941 m. dirbo Rašytojų klube Vilniuje. 1941–1944 m. vėl turėjo prekybos įmonę „Karvelis ir Ko“ Kaune. 1944 m. pasitraukė į Austriją. 1949–1950 m. Linco lietuvių bendruomenės pirmininkas, Lietuvos Raudonojo Kryžiaus įgaliotinis. 1950 m. persikėlė į JAV. Čikagoje dirbo bibliotekoje, vertėsi raštinės reikmenų ir knygų prekyba, leido knygas. Išleido lietuvių autorių knygų, knygų katalogų, 5 literatūrinių plokštelių albumus, sudarė rinktinę „Dainų kraitis“ (1957 m.). Parašė atsiminimus „Prekybininko keliu“ (1979 m.).

## Šaltiniai
Rimgaudas Karvelis

**Rimgaudas Antanas Karvelis** (1933 m. liepos 8 d. Kaune – 2019 m. rugpjūčio 19 d. Vilniuje) – Lietuvos teatro ir kino aktorius.

## Biografija
Mokėsi Vilniaus 7-ojoje vidurinėje mokykloje, 1957 m. baigė LSSR konservatoriją (dėstyt. Regina Senkutė, Juozas Gustaitis). 1956–1963 m. Kapsuko, 1963–1965 m. Klaipėdos dramos, nuo 1965 m. Jaunimo teatro Vilniuje aktorius. 1976–1982 m. Vilniaus inžineriniame statybos institute vadovavo meninei agitacinei liaudies brigadai „Šiupinys“. Sukūrė charakterinių, daugiausia komedinių vaidmenų teatre, kino ir televizijos filmuose.

## Kūryba
**Vaidmenys teatre**
* 1956 m. Juzė – Kazys Binkis. Atžalynas
* 1962 m. Čelestinas – Aldo Nikolaji. Būk vyras, Čelestinai!
* 1968 m. Burmistras – Jevgenijus Švarcas. Drakonas
* 1969 m. Žerontas – Moljeras. Skapeno klastos
* 1971 m. Ezopas – Giljermas Figeiredas. Ezopas
* 1976 m. Finkelšteinas, Navickas – Saulius Šaltenis. Škac, mirtie, visados škac!
* 1978 m. Jasonas, 1981 m. Žuvų Pirklys – Vadimas Korostyliovas. Pirosmani, Pirosmani
* 2002 m. Pasiuntinys – Sofoklis. Karalius Oidipas

**Vaidmenys kine ir televizijoje** 
* 1956 m. Vokiečių kareivis – Ignotas grįžo namo, rež. Aleksandras Razumnas
* 1962 m. Hansas – Žingsniai naktį, rež. Raimondas Vabalas
* 1964 m. Marš, marš, tra-ta-ta!, rež. Raimondas Vabalas
* 1966 m. Jausmai, rež. Algirdas Dausa, Almantas Grikevičius
* 1966 m. Mendelis Kacnelsonas – Naktys be nakvynės, rež. Algirdas Araminas, Gediminas Karka
* 1967 m. Pakeleivis – Suaugusių žmonių žaidimai, rež. Ilja Rudas-Gercovskis, Algimantas Kundelis, Marijonas Giedrys
* 1968 m. Belaisvis – Moabito sąsiuvinis, rež. Leonidas Kvinichidzė, Lenfilm
* 1968 m. Jausmai, rež. Almantas Grikevičius, Algirdas Dausa
* 1969 m. Teatro administratorius – Birželis, vasaros pradžia, rež. Raimondas Vabalas
* 1972 m. Smuklininkas – Tadas Blinda, rež. Balys Bratkauskas, LTV
* 1972 m. Vienuolis – Herkus Mantas, rež. Marijonas Giedrys
* 1973 m. Gydytojas – Ties riba, rež. Raimondas Vabalas
* 1976 m. Jis – Ilga kelionė prie jūros, rež. Algirdas Araminas
* 1978 m. Nebūsiu gangsteris, brangioji, rež. Algimantas Puipa
* 1979 m. Griša – Velnio sėkla, rež. Algimantas Puipa
* 1980 m. Parduotuvės administratorius – Mainai, rež. Raimondas Vabalas
* 1981 m. Docentas – Lošimas be kozirių, rež. Algimantas Kundelis
* 1984–1985 m. Sveika, Irena, rež. Galina Dauguvietytė, Kazys Bagdonavičius, LTV
* 1986 m. Benjaminas Kordušas, rež. Vidmantas Bačiulis, LTV
* 1993–1997 m., 1998–2000 m. Marijanas Sigizmundas – Giminės, rež. Saulius Vosylius
* 2004 m. Laiko sergėtojas, rež. Robert Crombie
* 2008 m. Oppenheim – Pasipriešinimas, rež. Edward Zwick
* 2010 m. Leonas – Mano mylimas prieše, rež. Šarūnas Mikulskis

## Įvertinimas
* 1978 m. LTSR nusipelnęs artistas
* 2012 m. Auksinis scenos kryžius, už viso gyvenimo nuopelnus 

## Šaltiniai
Vytautas Karvelis (1933)

**Vytautas Karvelis** (1933 m. balandžio 12 d. Barčiuose, Simno valsčiuje – 2011 m. spalio 30 d. Šiauliuose) – Lietuvos pedagogas, psichologas.

## Biografija
1948–1950 m. mokėsi Kauno mokytojų seminarijoje, 1954 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą. 1954–1955 m. stažavo Maskvos pedagoginio instituto Defektologijos fakultete, 1958–1961 m. Rusijos pedagogikos mokslų akademijos Defektologijos Mokslo tyrimų instituto aspirantas. 1962 m. apgynė pedagogikos kandidato, 1987 m. pedagogikos habilituoto daktaro disertacijas. 1994 m. Lietuvos katalikų mokslų akademijos akademikas.

1950 m. Vilniaus vaikų namų ir pagalbinės internatinės mokyklos auklėtojas. Nuo 1961 m. Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1996 m. Šiaulių universitetas) dėstytojas, 1966–1968 m. Pedagogikos fakulteto dekanas, 1968–1981 m. Psichologijos ir defektologijos katedros, 1988–1990 m. Specialiosios pedagogikos katedros, 1994–1998 m. socialinės pedagogikos ir psichologijos katedros vedėjas, 1969–1974 m. Anomalių vaikų tyrimų, 1974–1975 m. Specialiosios pedagogikos mokslinio tyrimo laboratorijos (1974 m. įsteigta jo iniciatyva) vedėjas, nuo 1989 m. profesorius. 2001–2008 m. Šiaulių universiteto Specialiojo ugdymo mokslinio centro vyriausias mokslo darbuotojas.

## Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų svarbiausios kryptys: oligrofrenopedagogika, defektologija, tiflopedagogika, vaikų su psichine negalia ugdymo, jų psichologijos ir socializacijos bei socialinės adaptacijos klausimai.

## Bibliografija
* Anomalių vaikų mokymas Tarybų Lietuvoje, 1969 m.
* Anomalus vaikas – šeima – mokykla, 1979 m.
* Anomalūs vaikai, 1979 m.
* Anomalūs vaikai ir jų socialinės sąlygos šeimoje, 1984 m.
* Vaikų su regėjimo sutrikimais darbinis auklėjimas šeimoje, 1988 m.
* Neįgalių vaikų psichologinės pedagoginės sąlygos Lietuvoje, 2001 m.
* Neįgaliųjų ugdymas ir socialinė adaptacija Lietuvoje (iki 1940 m.), 2001 m.
* Teologija ir edukologija amžių sandūroje: asmenybės ugdymo aspektai, sudarytojas, 2001 m.
* Profesoriaus emerito habilituoto daktaro Vytauto Karvelio mokslinė pedagoginė veikla (sud. Gražina Morozova, Adolfas Juodraitis). – Šiauliai: Šiaulių universiteto leidykla, 2006. – 64 p. – ISBN 9986-38-652-7
* Gyvenimo keliu . – Šiauliai: V. Karvelis, 2009. – 150 p. – ISBN 978-609-408-058-6
* Lietuvos specialiosios pedagogikos ir psichologijos bibliografija. – Klaipėda: Klaipėdos universiteto leidykla, 2011. – 540 p. – ISBN 978-9955-18-575-8 

## Įvertinimas
* 1979 m. Lietuvos aklųjų draugijos garbės narys
* 2003 m. ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Riterio kryžius 

## Šaltiniai
Matera

**Matera** () – miestas Pietų Italijoje, Bazilikatos regione, Materos provincijoje.

Neskaitant žemės ūkio, kuris yra tradicinis verslas, XX a. dešimtame dešimtmetyje miestui ir aplinkinioms sritims svarbiausia ekonomikos šaka tapo baldai su apmušalais.
Miestas įsikūres mažame kanjone, kurį išrausė mažas upelis Gravina.

## Istorija

Materos apylinkės apgyvendintos nuo paleolito laikų. Miestą tariamai įkūrė romėnai III a. pr. m. e. ir pavadino *Meteola* konsului Liucijui Cecilijui Metelui atminti. 664 m. miestą užėmė lombardai ir jis tapo Benevento kunigaikštystės dalimi. VII-VIII a. gretimuose urvuose įsikūrė benediktinai ir graikų stačiatikiai. IX-X a. čia vyko kova tarp saracėnų, Bizantijos ir Šventosios Romos imperatoriaus, įskaitant Liudviką II, kuris sugriovė miestą. Apulijoje apsistojus normanams Meterą valdė nuo 1043 m. Viljamas Geležinė ranka.

Po kelių maro epidemijų ir žemės drebėjimų XV a. miestas tapo Aragono nuosavybe ir buvo atiduotas kaip feodas Tramontano šeimai. Bet 1514 m. gyventojai sukilo ir nužudė grafą Džiovanį Karlą Tramontaną. XVII a. Matera atiteko Orsinių šeimai ir tapo *Terre d’Otranto di Puglia* dalimi. Vėliau miestas tapo Bazilikatos sostine, kol Juozapas Bonapartas 1806 m. ją perkėlė į Potencą.

1927 m. ji tapo Materos provincijos sostine. 1943 m. rugsėjo 21 d. Matera buvo pirmasis Italijos miestas sukilęs prieš vokiečių okupaciją.

2014 m. spalio 17 d. Matera buvo išrinkta 2019 m. Europos kultūros sostine.

## Galerija


Image:Matera BW 2016-10-15 14-04-08 2.jpg|Materos katedra
Image:Matera0006.jpg|San Giovanni Battista
Image:San Pietro Caveoso.jpeg|Barokinė San Pietro Caveoso bažnyčia


## Šaltiniai

## Nuorodos
* UNESCO vieta
* Matera – The Festivity of the Madonna della Bruna
* Museo Laboratorio della Civiltà Contadina
* BBC Naujienos: Italijos urvų miestas gauna naujas technologijas 
* Materos nuotraukos 
* Sassi di Matera PHOTO Tour 
* The rock-hewn churches map of Matera
* Video Festa della Bruna 
* Sassi di Matera: tourist information about Matera and its Sassi  
* Video Sassi di Matera and Rupestral Churches