open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Ignas Gaška

**Ignas Gaška** (1891 m. spalio 2 d. Diržiuose, Šiaulių apskritis – 1973 m. balandžio 6 d. Vilniuje) – Lietuvos komunistinis veikėjas.

## Biografija
1909–1912 m. mokėsi privačiai Mintaujoje, baigė gimnazijos 4 klases. 1915–1918 m. mokytojavo Biržų, Šiaulių apskričių pradžios mokyklose. 1918–1940 m. spalio mėn. priklausė LKP, vėliau SSKP narys. 1919 m. vadovavo ginkluotam komunistų būriui, kovojusiam prieš kuriamą Lietuvos valdžią. Stojo į Raudonąją armiją, jos politinis darbuotojas, su ja pasitraukė iš Lietuvos.

1920 m. balandžio mėn. atsiųstas į Lietuvą nelegalią komunistinę veiklą plėtojo Kaune, Šiauliuose. Kuopininkas. 1923–1927 m. ir 1930–1933 m. už antivalstybinę veiklą kalintas. 1926–1927 m. vadovavo LKP Mažeikių, Panevėžio organizacijoms. 1928–1930 m. studijavo Maskvos partinėje mokykloje. Kurį laiką buvo LKP CK, CK sekretoriato ir politinio biuro narys. Periodinių leidinių 1921–1922 m. „Darbininkų atstovas“, 1930 m. „Tiesa“ redaktorius. 1935–1936 m. užsienio darbininkų leidyklos Maskvoje lietuvių sekcijos vedėjas.

Sovietams okupavus Lietuvą 1941 m. kovo-birželio mėn. Kaune, 1942 m. liepos – 1944 m. lapkričio mėn. Maskvoje – LSSR valstybinės leidyklos direktorius. 1944–1949 m. LSSR Leidyklų ir poligrafijos pramonės valdybos prie LSSR MT viršininkas. 1949–1959 m. LSSR užsienio reikalų ministras. 1949–1960 m. LKP CK narys. 1947–1963 m. LSSR Aukščiausiosios Tarybos deputatas.

## Bibliografija
* Kovų augintiniai. – Vilnius: Vaga, 1965. – 201 p.
* Raštai: atsiminimai. – Vilnius: Mintis, 1981. – 288 p.

## Įvertinimas
* 1965 m. LTSR nusipelnęs kultūros veikėjas

## Šaltiniai
Ginučiai (agrastų veislė)

**Ginučiai** – vidutinio ankstyvumo agrastų veislė. Iš krūmo vidutiniškai priskinama po 3-5 kg oranžinių ar šviesiai raudonos spalvos uogų. Atsparūs grybinėms ligoms (miltligei ir deguliams). Krūmai mažai dygiuoti. Neigiamų savybių nepastebėta. Veislė Lietuvos sortimente nuo 1992 metų.

## Išnašos
Ginučiai (reikšmės)

Žodis **Ginučiai** reiškia:
* Ginučiai – nedidelis gatvinis kaimas Ignalinos rajone;
* Ginučiai – agrastų veislė.
Viktorija Gatavynaitė

**Viktorija Gatavynaitė** (g. 1933 m. gegužės 31 d. Kaune) – Lietuvos scenografė, kostiumų dailininkė.

## Biografija
1958 m. baigė scenografiją Lietuvos dailės institute. Sukūrė scenovaizdžių, kostiumų eskizų Lietuvos operos ir baleto teatre, Kauno muzikiniame teatre, Jaunimo teatre, Panevėžio dramos, Klaipėdos muzikiniame ir Klaipėdos dramos teatruose, iš viso daugiau kaip 70 spektaklių, taip pat Lietuvos televizijos apie 1500 televizijos laidų, filmų scenografiją. Apipavidalino daug šventinių renginių Vilniaus koncertų ir sporto rūmuose (Džiuzepė Verdis. „Requiem“, skirtas Gedulo ir vilties dienai, 1991 m.). Sukūrė tapybos, grafikos kompozicijų. Nuo 1958 m. parodų dalyvė, individualios parodos surengtos Vilniuje 1970 m., 1998 m., 2000–2003 m., Rygoje 1970 m., Alžyre 1979 m. Jos kūrinių turi Lietuvos teatro, muzikos ir kino muziejus, Biržų krašto muziejus Sėla, Centrinis A. Bachrušino teatro muziejus Maskvoje.

## Scenografija
* Leo Delibas. Silvija, 1961 m., 1964 m.
* Violeta Palčinskaitė. Aš vejuosi vasarą, 1968 m.
* Jevgenijus Švarcas. Drakonas, 1968 m.
* Frydrichas Diurenmatas. Frankas V, 1969 m.
* Albertas Laurinčiukas. Vidutinė moteris, 1971 m.
* Dmitrijus Šostakovičius. Panelė ir chuliganas, 1971 m.
* Džeris Hermanas. Hello, Dolly, 1971 m.
* Frydrichas fon Flotovas. Marta, 1974 m.
* Algimantas Bražinskas. Pagramančio šnekučiai, 1976 m.
* Džoakinas Rosinis. Sevilijos kirpėjas, 1976 m.
* Bertoldas Brechtas. Gerasis žmogus iš Sezuano, 1991 m.
* Robertas Roždestvenskis. 15 min. iki starto, TV filmas, 1964 m.
* Mikas Petrauskas. Consilium facultatis, TV filmas, 1968 m.
* Aleksandras Doluchanianas (), dviejų dalių muzikinė komedija „Grožio konkursas“, 1969 m.

## Kostiumai spektakliams
* Imrės Kalmano operetei „Bajaderė“ 1973 m. Kauno valstybiniame muzikiniame teatre

## Šaltiniai
Eugenijus Gaubas

**Eugenijus Gaubas** (g. 1951 m. balandžio 13 d. Šiauliuose) – Lietuvos fizikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.

## Biografija
1974 m. baigė Vilniaus universitetą. 2002 m. habilituotas fizinių mokslų daktaras.

Nuo 1974 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 1979 m. vyr. mokslo darbuotojas. Stažavo ir dirbo Bulgarijos, Belgijos, Didžiosios Britanijos, Vokietijos, Šveicarijos universitetuose ir mokslo įstaigose.

## Mokslinė veikla
Tyrimų sritys: netiesinė puslaidininkių optika, lazerių fizika, dinaminė holografija, integrine optika, medžiagotyra, nesąlytinių matavimų technologija ir metodika, krūvininkų pernaša ir rekombinacija puslaidininkiuose. Paskelbė daugiau kaip 90 mokslinių straipsnių.

## Įvertinimas
* 2005 m. – Lietuvos mokslo premija už darbų ciklą „Puslaidininkių darinių tyrimai radiacijai atspariai elektronikai (1997–2004 m.)“ bendraautoriai Vaidotas Kažukauskas, Juras Požela, Karolis Požela, Aldžius Šilėnas, Juozas Vidmantis Vaitkus.

## Šaltiniai
Karolis Petruškevičius

**Karolis Petruškevičius** (1858 m. vasario 6 d. Žagarių kaime dab. Lenkijoje, Palenkės vaivadijos Seinų apskrities Seinų valsčiuje – 1934 m. vasario 22 d., ten pat) – siuvėjas ir knygnešys.

## Biografija
K. Petruškevičius, vietiniu vadinamas Karuliu, spaudos draudimo laikotarpiu knygas pradėjo platinti XIX a. paskutiniajame dešimtmetyje. Veiklą tęsė iki pat lietuviškos spaudos atgavimo 1904 m. gegužės 7 dieną. Knygas įsigydavo Tilžės spaustuvėse, taip pat pas kitus knygnešius. Iš P. Varpulevičiaus bei kt. ir pats gaudavo nelegalią lteratūrą. Pogrindine spauda aprūpindavo ir Seinų kunigų seminarijos klierikus. Laikraščius „Aušra“, „Varpas“ kartu su rūbais siųsdavo savo broliui į Petrapilio dvasinę akademiją.
1896 m. pakliuvo į žandarų rankas, vienerius metus gyveno policijos priežiūroje, bet savo veiklą tęsė toliau.

2007 m. gegužės 12 d. ant Žagarių gaisrinės sienos atidengta ąžuolinė memorialinė lenta knygnešiui atminti. Užrašas skelbia: „Šioje vietoje buvo Karolio Petruškevičiaus (1858–1934) sodyba. Žagarių lietuviai, 2007 m.“ (Lentos autorius Jonas Makauskas iš Kreivėnų kaimo).
= Nuorodos =
* Prisiminimai apie knygnešį 
* Memorialinės lentos atidengimas
Ona Gaučienė

**Ona Gaučienė** g . (1938 m. gegužės 14 d. Dirvonuose, Pumpėnų valsčius) – Lietuvos agronomė daržininkė, biomedicinos mokslų daktarė, žemės ūkio mokslų kandidatė nuo 1975 m.

## Biografija
1970 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. Nuo 1976 m. dirba Sodininkystės ir daržininkystės institute.

Sukūrė morkų veislių „Šatrija“, „Garduolės“, „Nanto 4“, „Vitaminnaja 6“ sterilius analogus, pirmuosius lietuviškus morkų hibridus „Svalia“, „Skalsa“.

## Bibliografija
* Daržovės ir prieskoniniai augalai, su kitais, 1993 m.
* Daržininkystė, su kitais, 1995 m.
* Morkos, Lietuvos sodininkystės, daržininkystės institutas, 2001 m. ISBN 9986-828-15-5

## Šaltiniai
Vladimiras Drąsusis

**Vladimiras Andrejevičius Drąsusis** (; 1353–1410 m.) – Serpuchovo ir Borovsko kunigaikštis.

Padėjo stiprinti Maskvos kunigaikštystę kovodamas su Tvere (1375 m.), Riazane (1385 m.), Naugardu (1392 m.), Lietuvos Didžiąja Kunigaikštyste (1370, 1379 m.). 1380 m. Kulikovo mūšyje drauge su Gedimino vaikaičiu Dmitrijumi Bobroku vadovavo pasaloje buvusiam ir mūšio eigą nulėmusiam pulkui. 1408 m. vadovavo Maskvos gynybai nuo Egidėjaus antpuolio.

## Šeima

Žmona: Elena Algirdaitė, Lietuvos didžiojo kunigaikščio Algirdo duktė. 

Vaikai:
* **Andrejus** – Mirė kūdikystėje
* **Ivanas Vladimirovičius** (1381−1422) – Serpuchovo kunigaikštis (1410−1422);
* **Simeonas Vladimirovičius** (m. 1426) – Borovsko kunigaikštis (1410−1425), Serpuchovo kunigaikštis (1422−1426);
* **Jaroslavas Vladimirovičius** (1388/1389.1.18/−1426.8.16) –Malojaroslaveco kunigaikšti  (1410−1426)
* **Vasilijus Vladimirovičius** (1394.7.9−1427) – Peremyšlo ir Uglicko kunigaikštis (1410−1427).
* **Teodoras Vladimirovičius** (16.1.1390−1390)
* **Andrejus Vladimirovičius** (m.1426) – Serpuchovo, Radonežo, Borovsko kunigaikštis;

## Šaltiniai
Povilas Gaučys

**Povilas Gaučys** (1901 m. gruodžio 1 d. Vyžuonos – 1991 m. lapkričio 12 d. Kaunas) – Lietuvos vertėjas, diplomatas.

## Biografija
1920-1927 m. studijavo lietuvių, prancūzų, ispanų filologiją Lietuvos, Monpeljė, Rygos universitetuose. 1927-1929 m. vicekonsulas Latvijoje, 1930-1935 m. konsulas Argentinoje, 1935-1938 m. konsulas Brazilijoje. 1938-1940 m. iki TSRS okupacijos dirbo Lietuvos užsienio reikalų ministerijos spaudos biure. 1944 pasitraukė į Vakarus. 1949 m. persikėlė į JAV.

Sudarė ir su kitais išvertė Lotynų Amerikos („Pietų Kryžiaus padangėje“ 1951 m.), anglų (1974 m.), ispanų (1980 m.), portugalų (1985 m.), amerikiečių (1993 m.) rašytojų novelių rinkinius. Sudarė ir išvertė portugalų („Lianų liepsna“ 1968 m.), ispanų („Atogrąžų saulė“ 1981 m., „Atgimusi daina“ 1986 m.), italų („Italijos balsai“ 1989 m.), prancūzų („Naujieji vėjai“ 1991 m.) XX a. poezijos antologijas. Sudarė lietuvių išeivijos spaudos 1970-1979 m. bibliografiją.

## Bibliografija
* Tarp dviejų pasaulių, atsiminimai, 1992 m., Mintis

**Vertimai:**
* Rolando giesmė, 1927 m.
* Johanas Volfgangas Getė. Jaunojo Verterio kančios, 1932 m.
* Aristofanas. Debesys, 1936 m.
* Aischilas. Prikaltasis Prometėjas, 1937 m.
* Chose Eustasio Rivera. Amazonės džiunglėse, 1974 m.
* Migelis de Unamunas. Vienos aistros istorija, 1977 m.
* Juozapas Ignacas Kraševskis. Vitolio rauda, 1977 m.
* Hermanas Melvilis. Baltasis banginis, 1990 m.
* Robertas Luisas Stevensonas. Slėpiningos novelės, Čikaga 1980 m., Vilnius 1992

## Įvertinimas
* 1939 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas 

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Virtuali paroda, skirta 110-osioms Povilo Gaučio gimimo metinėms
Vladimiras Sviatoslavičius

**Vladimiras Sviatoslavičius** (, dar žinomas kaip **Šventasis Vladimiras, Vladimiras Krikštytojas**, ~960 m. – 1015 m. liepos 15 d.) – Naugardo kunigaikštis (970–988 m.) bei Kijevo didysis kunigaikštis (978–1015 m.). Jo valdymo metu įvyko Rusios krikštas.

Naugardo kunigaikščiu tapo 970 m., Kijevo sostą užėmė 978 m. 988 m. priėmė stačiatikybę, kurią padarė valstybine Kijevo Rusios religija. Krikšto metu gavo Vasilijaus vardą.

## Biografija

Sviatoslavo Igorevičiaus ir nelaisvos moters Malušos sūnus. Gimimo metai nežinomi. jo tėvas gimė 942 m., o vyriausias Vladimiro sūnus Vyšeslavas – apie 977 m. Pagal tai istorikai spėja Vladimiro gimimo metus – 960 m. plius minus keletas metų. Pagal vėlesnius XVI a. šaltinius Vladimiras Svietoslavičius gimė Budutine, kur įniršusi kunigaikštienė Olga ištrėmė Malušą. Tyrinėtojų nuomonė dėl Budutino kaimo lokalizacijos skiriasi. Pagal vieną iš versijų Vladimiras Sviatoslavičius gimė netoli Pskovo (Budniko kaimas), savo senelės kunigaikštienės Olgos tėviškėje.

Apie tolimesnį Malušos likimą metraščiai nepraneša, o mažametis Vladimiras buvo išsiųstas į Kijevą, kur buvo prižiūrimas kunigaikštienės Olgos.

Tapęs kunigaikščiu užvaldė viatičius, radimičius, kariavo su polovcais, jotvingiais (pvz. 983 m. žygis). Rusios pietuose upių pakrantėse įrengė tvirtovių eilę apsiginti nuo pečenegų. Sustiprino didžiojo kunigaikščio valdžią, 988–989 m. pakrikštijo Rusią.

Pradėjo kalti savas auksines ir sidabrines monetas, jas žymėjo Riurikaičių dinastijos ženklu – trišakiu.

## Vaikai
* Vyšeslavas Vladimirovičius (~977-1010)
* Sviatopolkas Vladimirovičius (~979-1019)
* Iziaslavas Vladimirovičius (~978-1001)
* Jaroslavas Išmintingasis (~978-1054)
* Vsevolodas Vladimirovičius (983/984-1013)
* Predslava Vladimirovna
* Premislava Vladimirovna (-1015 m.)
* Mstislava Vladimirovna
* Mstislavas Vladimirovičius (~983-1036)
* Stanislavas Vladimirovičius (984/987-1015)
* Sudislavas Vladimirovičius (-1063)
* Sviatoslavas Vladimirovičius (~984-1015)
* Borisas Vladimirovičius (~986-1015)
* Glebas Vladimirovičius (~987-1015)
* Pozvizdas Vladimirovičius
* Marija Dobronega (-1087)

## Nuorodos

## Šaltiniai

## Genealogija

## Galerija
Yi Jianlian

**I Dzianlianas** (, g. 1984 m. spalio 27 d. Hešane) – buvęs Kinijos krepšininkas.

2007 m. NBA naujokų biržoje I Dzianlianą šeštuoju šaukimu pasirinko Milvokio „Bucks“ klubas. 2008 m. birželio 27 d. jis buvo iškeistas Naujojo Džersio „Nets“ klubui. 2010 m. birželio 29 d. „Nets“ iškeitė Yi į Vašingtono „Wizards“ už Quinton Ross ir piniginę kompensaciją.

2011 m. spalio 10 d. sugrįžo į Kinijos Guangdongo „Southern Tigers“ klubą, su kuriuo pasirašė kontraktą iki NBA lokauto pabaigos.

## Amžiaus neatitikimas

Po Kinijos krepšinio lygoje (CBA) atlikto tyrimo šalies sporto ministerija paskelbė, kad atrado 36 žaidėjus suklastojusius savo gimimo datą. Po šio įvykio pasirodė pranešimai, kad I Dzianliano amžius taip pat buvo suklastotas, bet žaidėjas tai paneigė.

## Išnašos

## Nuorodos

* Yi Jianlian puslapis NBA.com puslapyje
* Naujokų biržos puslapis apie žaidėją
Klimentas Vorošilovas

**Klimentas Vorošilovas** (; 1881 m. vasario 4 d. Verchnejė, Jekaterinoslavo gubernija Ukrainoje – 1969 m. gruodžio 2 d. Maskvoje) – tarybinis valstybės, karinis ir politinis veikėjas, vienas pirmųjų Tarybų Sąjungos maršalų.

## Biografija
* 1925–1934 m. – karo ir jūrų reikalų liaudies komisaras;
* 1934–1940 m. – TSRS gynybos liaudies komisaras;
* 1935 m. rugsėjo 22 d. TSRS įvedus asmeninius karinius laipsnius, buvo tarp penkių pirmųjų Tarybų Sąjungos maršalų;
* 1940 m., nesėkmingai susiklosčius TSRS-Suomijos karui, buvo nušalintas nuo liaudies komisaro pareigų ir paskirtas TSRS Liaudies komisarų tarybos (LKT) pirmininko pavaduotoju, Gynybos komiteto prie TSRS LKT pirmininku;
* 1941–1945 m. karo metu – Valstybės gynybos komiteto narys, kelių frontų vadas, partizaninio judėjimo vyriausiasis vadas, LKT Trofėjų komiteto pirmininkas, Paliaubų komisijos pirmininkas. 1943 m. dalyvavo Teherano konferencijoje;
* 1945–1947 m. – Sąjungininkų kontrolės komisijos Vengrijoje pirmininkas;
* 1946–1953 m. – TSRS Ministrų tarybos pirmininko pavaduotojas;
* nuo 1953 m. kovo mėn. iki 1960 m. gegužės mėn. – TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo pirmininkas, nominalus šalies vadovas;
* 1957 m. įėjo į „antipartinę grupę“, besipriešinusią N. Chruščiovo politikai, tačiau kitaip, nei kiti grupės nariai, iš partijos ir postų pašalintas nebuvo;
* Mirė 1969 m. gruodžio 2 d., eidamas 89-tuosius metus. Palaidotas prie Kremliaus sienos Maskvoje.

## Papildoma informacija
* dukart Tarybų Sąjungos didvyris, Socialistinio darbo didvyris. Vienas iš dešimties asmenų, apdovanotų abiem aukščiausiais TSRS pasižymėjimo vardais;
* 8 Lenino ordinai, 6 Raudonosios vėliavos ordinai, Suvorovo I-mo laipsnio ordinas;
* K. Vorošilovas – rekordininkas buvimo TSKP CK politinio biuro nariu (daugiau, nei 34 m., 1926–1960) bei buvimo Gynybos ministru Rusijoje (15 metų);
* K. Vorošilovo vardu jam gyvam esant buvo pavadinta keletas miestų: Vorošilovgradas (1958 m. pervadintas Lugansku, po jo mirties vėl pavadintas jo vardu, 1990 m. vėl grąžintas istorinis pavadinimas), Vorošilovskas (1943 m. grąžintas istorinis pavadinimas Stavropolis), Vorošilovas (Usurijskas Tolimuosiuose Rytuose);
* 1932 m. įvestas pasižymėjimo ženklas „Vorošilovo šaulys“ taikliausiai šaudantiems;
* K. Vorošilovo vardu pavadinta Putilovo gamykloje gaminta sunkiųjų tankų grupė KV („КВ“).
Vsevolodas II

**Vsevolodas II Olegaitis** (; 1094 m. – 1146 m. rugpjūčio 1 d.) – Černigovo kunigaikštis (1127–1139 m.) ir Kijevo didysis kunigaikštis (nuo 1139 m.).

## Biografija

Černigovo kunigaikščio Olego Sviatoslavičiaus sūnus.

1131 m. dalyvavo Kijevo kunigaikščio Mstislavo I žygyje į Lietuvą.

## Valdymas

Valdydamas Kijevo Rusią skatino vietinių kunigaikščių tarpusavio kovas taip išlaikydamas savo valdžią. Išnaudojo miestiečius, dėl to po Vsevolodo II mirties Kijeve kilo miestiečių sukilimas.

## Šeima

1116 metais vedė Mstislavo Didžiojo dukterį − kunigaikštytę Agafiją (Marija) Mstislavną (m. 1179 m.).

Vaikai:
* **[[Sviatoslavas Vsevolodovičius]]** (apie 1123−1194), Vladimiro-Voluinės (1141−46), Turovo (1142, 1154), Šiaurės Naugardo (1157−64), Černigovo (1164−77), Kijevo kunigaikštis (1174, 1177−80, nuo 1182)
* **[[Jaroslavas Vsevolodovičius]]** (1139−1198), Černigovo kunigaikštis (nuo 1177)
* **Аna**; vyras: **Ivanas Vasilkovičius** (m. 1141), Haličo kunigaikštis 
* **Zvenislava-Anastasija Vsevolodovna** (m. tarp 1155−60); vyras nuo 1142 **Boleslovas I** (m. 1201), Silezijos-Vroclavo kunigaikštis 
* **duktė**; vyras: nuo 1146 m. **Vladislavas** (1144−1170), Brno kunigaikštis

## Literatūra
* *Рыжов К. В.* Всеволод II Ольгович  // Все монархи мира. Россия. – М.: Вече, 1998. – ISBN 5-7838-0268-9
* *Хмыров М. Д.* Всеволод II Ольгович // Алфавитно-справочный перечень государей русских и замечательнейших особ их крови. – СПб.: Тип. А. Бенке, 1870. – С. 24–25.

## Šaltiniai

## Ganealogija
Paraceratherium

**Paraceratherium**, **Baluchitherium** – išmirusi neporakanopių žinduolių gentis. Tai didžiausias žinomas sausumos žinduolis. Ilgis apie 8 m, aukštis ties pakelta galva – 4,5 m. Kaip ir šiuolaikinės žirafos greičiausiai mito medžių lapais, šakomis ir vaisiais. Dėl to priekinės šio gyvūno kojos buvo ilgesnės už galines.

Pirmą kartą šio gyvūno kaulus 1912 m. Baludžistane aptiko anglų ekspedicijos narys, Kembridžo universiteto profesorius Clive Forster Cooper. Kitų šios genties gyvūnų liekanų pavyko surasti Turgajaus provincijoje šiauriniame Turkestane. Rusų paleontologas Borisiakas juos pavadino *Indricotherium asiaticum* ir *Epiaceratherium turgaicum*. Šios genties gyvūnų liekanų taip pat pavyko rasti 1922 m. ekspedicijos centrinėje ir pietryčių Mongolijoje metu. Osbor atitinkamo gyvūno egzempliorių pavadino *Baluchitherium grangeri*.
Bamangvatai

**Bamangvatai** (*Bamangwato*, *BagammaNgwato*) – bantų bečuanų gentis, gyvenanti Botsvanoje nuo Kalahario dykumos iki Zambezės upės. Viena iš aštuonių pagrindinių Botsvanos genčių.

Iki 1885 m. turėjo savo Bamangvato valstybę, tačiau nuo 1885 m. kartu su Bečuanalendu tapo britų protektoratu. Mirus vadui Matebei (Matipi), vakariniai bamangvatai, dar vadinami batuanais, toneano vadovaujami sudarė atskirą valstybę prie Ngamio ežero, įkurdami Batuano arba Lečulatebes miestelį Boletlos paupyje. Toneano sūnus Lečutalebe išplėtė savo valdas į bajejus ir bušmėnus. Rytinių bamangvatų valdovas Sekomo (Sekomi) nugalėjo makololius ir matebelius ir apie 1860 m. tapo galingiausiu valdovu į rytus nuo Ngamio. Jo sostinė Šošongas turėjo 15 tūkst. gyventojų, o apie 1880 m. net 30 tūkst. Šiuolaikiniai bamangvatai susiformavo Centriniame rajone, kurio pagrindinis miestas ir administracinis centras (nuo 1902 m.) yra Serovė.
Vsevolodas Didysis Lizdas

**Vsevolodas Jurjevičius Didysis Lizdas** arba **Vsevolodas III** (1154 m. – 1212 m. balandžio 15 d.) – Vladimiro didysis kunigaikštis (nuo 1176 m.), Jurijaus Dolgorukio sūnus.

## Valdymas

Nugalėjo Rostovo bojarinus, pretendavusius į didžiojo kunigaikščio sostą, konfiskavo jų žemes, turtą. Valdant Vsevolodui Vladimiro kunigaikštystė pasiekė didžiausią klestėjimą. Po 1180, 1187, 1207 m. žygių užimta Riazanė, Kijevas, Černigovas, Naugardas, laikinai – Haličas. Taip pat po 1183, 1186 m. ir kitų žygių prie kunigaikštystės prijungė dalį Pavolgio bulgarų ir mordvių žemių. Jam valdant klestėjo miestų kultūra.

## Šeima ir vaikai

**1-ji žmona** – kunigaikštytė Marija Švarnaitė, Černigovo kunigaikščio Mstislavo žmonos sesuo.
*Vaikai*:
* Sbislava (Palagėja, g. 1178);
* Verchuslava (Antonija/Anastasija) (1181– po 1189), nuo 1189.04.26 Rostislavo Riurikovičiaus žmona;
* Konstantinas (1186–1218) – Naugardo, Rostovo kunigaikštis ir Vladimiro didysis kunigaikštis;
* Vseslava (m. po 1206). Nuo 15.06.1187.06.15 Rostislavo Jaroslavičiaus žmona;  
* Borisas (†1188);
* Glebas (†1189);
* Jurijus II (1188–1238) – Vladimiro didysis kunigaikštis;
* Elena (Aliona) (m.1203/1205.12.30);
* Jaroslavas II (1191–1246) – Vladimiro didysis kunigaikštis;
* Vladimiras Vsevolodovičius (1192–1227) – Starodubo kunigaikštis; 
* Sviatoslavas (1196–1252) – Vladimiro didysis kunigaikštis; 
* Ivanas (1197/1198–1247) – Starodubo kunigaikštis; 

**2-ji žmona** – nuo 1209 m. Vasilko Briačioslavičiaus duktė.
## Nuorodos

## Šaltiniai

## Galerija

Vaizdas:Grand Duke Vsevolod the Big Nest appoints successor (Boris Chorikov).jpg|Vsevolodas Didysis Lizdas skelbia sosto paveldėtoju savo antrą sūnų Jurijų
Antanas Suraučius

**Antanas Suraučius** (1919 m. gruodžio 27 d. JAV – 2006 m. birželio 27 d. Slupske, Lenkija) – Lietuvos pokario rezistencijos dalyvis, publicistas ir poetas, Lenkijos lietuvių visuomenės veikėjas.

## Biografija
Šeimai grįžus į Lietuvą, baigė lietuvišką gimnaziją, 1941 m. įstojo į Vilniaus universitetą. Antrojo pasaulinio karo metais, vokiečiams atplėšus Druskininkus nuo Lietuvos, organizavo ten lietuviškas mokyklas. 1942 m. studijas univesitete nutraukė.

Nuo 1944 metų partizanų, kovojančių prieš Raudonąją Armiją, gretose. 1945 m. rudenį kovojo Druskininkų – Marcinkonių krašte. 1947 m. spalio mėn., besiveržiant iš apsupties, buvo sunkiai sužeistas ir pateko į NKVD rankas. Buvo nuteistas mirti, vėliau ši bausmė pakeista į 25-erius metus lageryje. Kalėjo Komijoje – Abezėje ir Intoje. 1958 m. amnestuotas paliekant gyventi tremtyje. Pasinaudojęs motinos teise repatrijuoti į Lenkiją, apsigyveno vakarinėje jos dalyje. Neakivaizdiniu būdu baigė Gdansko universitetą, mokytojavo vidurinėse mokyklose.

Aktyviai įsijungė į lietuvišką veiklą, buvo vienas iš Lenkijos lietuvių visuomeninės kultūros draugijos Slupsko skyriaus įkūrimo iniciatoriumi. Ieškojo ir globojo lietuviškos kultūros Lenkijoje pėdsakus. Kūrė eiles, kurias skelbė leidiniuose „XX amžius“, „Dienovydis“, „Skautų aidas“, „Tremtinys“. Jo kūryba spausdinta almanachuose „Balsai iš toli“ (2000), „Lietuvių kultūros antologija“ (2001/01). Šalyje žlugus komunistiniam režimui, išleido keletą knygų apie gyvenimą ir kovas Lietuvoje.

## Bibliografija
* Antanas Suraučius. Mano kaime. Aušra, Punskas, 1999 m.,
* Antanas Suraučius. Sargyboje. Aušra, Punskas, 2001 m.,
* Antanas Suraučius. Per karo okupacijas. Aušra, Punskas, 2004 m. 
* Antanas Suraučius. Žaliojoj rikiuotėj. Aušra, Punskas, 2006 m.

## Įvertinimas
* Vyčio Kryžiaus ordino Karininko kryžius
Anupras Gauronskas

**Anupras Gauronskas** (1938 m. liepos 1 d. Purviuose, Akmenės valsčiuje – 2022 m. lapkričio 21 d. Rietave) – Lietuvos kunigas, Telšių vyskupijos kapitulos kanauninkas.

## Biografija
1972 m. baigė Kauno kunigų seminariją, įšventintas kunigu. Iki 1989 m. kunigavo Telšių vyskupijos parapijose (Telšiai, Kretinga, Klaipėda, Gargždai, Tirkšliai ir kt.), nuo 1989 m. kunigavo Kaliningrado srityje. 1999 m. Karaliaučiaus dekanas, 2004 m. Karaliaučiaus įkalinimo įstaigos kapelionas. 2000 m. Telšių vyskupijos kapitulos kanauninkas.

1991 m. Karaliaučiuje įregistravo Šv. Šeimos parapiją (pirmoji po Antrojo pasaulinio karo Kaliningrado srityje), paskirtas jos klebonu. 1994 m. pastatydino šios parapijos koplyčią – po Antrojo pasaulinio karo pirmieji maldos namai Kaliningrado srityje. 2000 m. pastatydino Kristaus Prisikėlimo bažnyčią. 2002 m. Karaliaučiaus įkalinimo įstaigoje įrengė koplyčią – pirmoji katalikų koplyčia Rusijos įkalinimo įstaigose. Iki 2004 m. pastatydino keturias koplyčias, restauravo tris bažnyčias, įkūrė 21 parapiją.

## Įvertinimas
* 1997 m. Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino ordino Riterio kryžius

## Šaltiniai
Viurcburgo mokykla

**Viurcburgo mokykla** – psichologijos kryptis, kuri XX a. pradžioje Viurcburgo universiteto psichologijos institute pradėjo eksperimentinius mąstymo tyrimus. Tyrimus pradėjo ir jiems vadovavo O. Kiulpė. Svarbiausi Viucburgo mokyklos psichologai: N. Achas, A. Meseris, K. Biūleris. Viurcburgo mokykla atsirado kaip reakcija prieš asociacionizmo sensualizmą. Šią psichologijos kryptį veikė pozityvizmas ir E. Huserlio fenomenologija, A. Binė, F. Brentanas.

Vadinamuoju sistemingos eksperimentinės introspekcijos metodu Viurcburgo mokykla nustatė skiriamąsias mąstymo savybes – nevaizdumą ir intencionalumą. Teigė, jog pažinti daiktų esmę žmogus gali tiesiogiai, be vaizdų ar kalbos. Mąstymo mechanizmu laikė paprastai neįsisąmoninamas determinuotas tendencijas, o ne vaizdinių asociacijas. Šios tendencijos atsirandančios veikiamos uždavinio ir suteikia mąstymui kryptį. Mąstymą Viurcburgo mokykla pradėjo tirti kaip uždavinio sprendimo procesą, akcentavo jo savitumą, iškėlė mąstymo kryptingumo problemą.

Dalis Viurcburgo mokyklos psichologų vėliau nuo jos nutolo, kita dalis (Biūleris ir kiti) priartėjo prie geštaltpsichologijos.

## Šaltiniai
Vsevolodas Jaroslavičius

**Vsevolodas I Jaroslavičius** (1030 m. – 1093 m. balandžio 13 d.) – Perejaslavo (nuo 1054 m.) ir Černigovo (nuo 1077 m.) kunigaikštis bei Kijevo didysis kunigaikštis (nuo 1078 m.).

## Biografija

Jaroslavo Išmintingojo sūnus.

## Valdymas

Drauge su broliais Sviatoslavu ir Iziaslavu sudarė vadinamąjį triumviratą, išleido įstatymų rinkinį „Jaroslavičių tiesa“, kovojo prieš polovcus, torkus. Jam valdant didžiojo kunigaikščio valdžia nusilpo.

Vsevolodas Jaroslavičius buvo poliglotas: mokėjo 5 kalbas: švedų, graikų, galbūt anglų ir polovcų.

## Santuokos ir vaikai

Vsevolodas buvo vedęs du kartus: pirma santuoka − „Monomachinia“, Konstantino IX Monomacho duktė, mirusi 1067 metais.
* Vaikai:
** Vladimiras Monomachas (1053−1125)
** Šv. Janka Vsevolodovna (Ana), mirė 1112 metais 
Antra santuoka − kunigaikštytė Ana, mirusi 1111 metais. 
* Vaikai:
** Rostislavas Vsevolodovičius (1070−1093) − Perejaslavlio kunigaikštis 
** Evpraksija Vsevolodovna (1069/1071 − 1109) − Vokietijos imperatorė 
** Jekaterina (Irina) Vsevolodovna (1108 m. liepos 11 d.)
** Marija

## Šaltiniai

## Nuorodos
Age of Wonders

**Age of Wonders** – kompiuterinė ėjimų strategija, kurią sukūrė „Triumph Studios“. Tai yra pirmoji sėkmingos serijos dalis, kuriai sukurti du tęsiniai: „Age of Wonders 2“ ir „Age of Wonders: Shadow Magic“.

Žaidimas pasižymėjo tuo, kad jame susipynė daug populiarių kitų žaidimų, tokių kaip „Civilization“ ir „Heroes of Might and Magic“, aspektų. Žaidime galima valdyti tautą, statyti naujus miestus, kariauti, sudaryti aljansus, vykdyti įvairias dvasių užduotis, kovoti prieš šimtus fantastinių būtybių. Žaidimas pasižymėjo detaliais būtybių aprašymais.
Age of Wonders: Shadow Magic

**Age of Wonders: Shadow Magic** – kompiuterinė ėjimų strategija. Iš pradžių kurtas kaip „Age of Wonders 2“ tęsinys, vėliau tapo savarankišku. Žaidime, palyginus su jo pirmtakais, daug kas patobulinta, pridėta kampanija, užbaigianti visos serijos istoriją.
Viatkos žemė

**Viatkos žemė** – XII-XVIII a. istorinė sritis dabartinėje Rusijoje, Viatkos aukštupio bei dalies vidurupio baseine. Nuo VI a. joje apsigyveno permiai (komių ir udmurtų protėviai), X a. – mariai. Nuo XII a. kraštą pradėjo išnaudoti Naugardo kunigaikštystė. XIV a. antroje pusėje prie Viatkos upės ėmė kurtis rusų gyvenvietės. XIV a. susiklostė feodalinė santvarka. 1489 m. Viatkos žemė prijungta prie Rusų valstybės.

## Šaltiniai
Viatičiai

**Viatičiai** – rytų slavų genčių junginys, gyvenęs Okos aukštupio ir vidurupio baseine (dabartinių Maskvos, Kalugos, Oriolo, Riazanės, Smolensko, Tulos ir Lipecko sričių teritorijoje). Vertėsi žemdirbyste ir gyvulininkyste. IX–XI a. mokėjo duoklę chazarams, gyveno be kunigaikščių, apie jų miestus nieko nežinoma. 966 m. jų žemės Sviatoslavo prijungtos prie Kijevo Rusios. XI–XII a. viatičių gyvenamose teritorijose susikūrė Maskvos, Koltesko, Dedoslavo, Nerinsko miestai. XII a. žemes pasidalino Suzdalės-Vladimiro, Černigovo ir Riazanės kunigaikščiai.

Viatičiai buvo pagonys. XII a. jie užmušė krikščionių misionierių Kušką Pečerskį. Mirusius degindavo, o vėliau laidodavo nedideliuose kurganuose. Dėl baltų įtakos per Moščino kultūrą viatičiams persidavė antkaklių nešiojimo tradicija, nebūdinga kitiems to meto rytų slavams. Antropologiškai buvo artimi severianų genties žmonėms.

## Šaltiniai
Vibrafonas

**Vibrafonas** ( – „virpu“, „virpinu“ +  – „garsas“) – mušamasis muzikos instrumentas, sudarytas iš nevienodo ilgio metalinių plokštelių, sudėtų ant rėmo dviem horizontaliomis eilėmis. Plokštelės yra 1,2&nbsp;cm storio ir 3,9&nbsp;cm pločio. Po plokštelėmis pritvirtinti metaliniai cilindriniai rezonatoriai, kurių viduje yra judamos mentelės. Jos lėtai sukamos el. variklio arba spyruoklės, pridengia arba atidengia cilindro angą ir sukelia vibruojančio garso įspūdį. Vibrafonas taip pat turi garsą reguliuojantį pedalą.

Vibrafonas mušamas per plokšteles keturiomis arba dviem lazdelėmis, turinčiomis fetro, vatos arba gumos antgalį. 

Instrumentas atsirado XX a. pradžioje. Dabartinio pavidalo instrumentas pagamintas Anglijoje 1936 m.

## Šaltiniai
Dwarf Fortress

**Slaves to Armok: God of Blood Chapter II: Dwarf Fortress**, arba geriau žinomas kaip **Dwarf Fortress** () – video žaidimas, sukurtas studijos „Bay 12 Games“ Windows, Linux ir Mac OS X platformoms. Žaidimas vyksta fantastiniame pasaulyje, kuriame sukombinuojami miesto statybos ir roguelike aspektai. Žaidimas buvo pradėtas kurti 2002 m., o išleistas – 2006.
Žaidimas kritikuojamas dėl jo grafikos ir vertinamas dėl žaidimo eigos.

2022 m. išleista mokama versija „Steam“ bei „Itch.io“ platformose su atnaujinta grafine sąsaja, garso takeliu ir visiškai kitokiu vizualiniu perteikimu.

## Savybės
Žaidimas yra paremtas ASCII grafika. Jis pradedamas sukuriant visiškai naują pasaulį, jo istorijos raidą (tai padaro kompiuteris), „statant“ tvirtoves bei kuriant „dievus“. Žaidimas gali atrodyti gan sudėtingas (tai atsispindi žaidimo šūkyje „Pralaimėti yra smagu"). Naujų žaidėjų tvirtovės dažniausiai greitai žlugs, tačiau jie supras savo klaidas ir mokysis iš jų, tad jų kitos tvirtovės bus sėkmingesnės. Žaidimo perpratimui gali prireikti žaisti metų metus, juolab, kai žaidimas yra nuolat atnaujinamas.

### Nykštukų tvirtovės režimas
Žaidimo pagrindinis režimas yra vadinamasis *Dwarf Fortress* režimas. Pirmiausia žaidėjas turi išsirinkti savo būsimosios tvirtovės vietą (nuo žalių pievų, kuriose ganosi vienaragiai, iki baisių dykumų, kuriose gyvena ordos baisiausių padarų). Išsirinkus vietą, žaidėjas gali iš karto pasinerti į žaidimą arba nuosekliau pasiruošti naujos tvirtovės statybom. Viską atlikus, žaidėjas turi valdyti 7 nykštukus (susikurtus prieš pradedant žaidimą), kastis gilyn į žemę, statyti požeminę tvirtovę, priimti migrantus, apginti tvirtovę nuo plėšikų bei užkariautojų ir galų gale tapti savo valstybės sostine.

### Nuotykių režimas
Taip pat egzistuoja ir nuotykių režimas, kuriame žaidėjas gali išsirinkti rasę, savybes, pradinę ekipuotę ir leistis į įvairiausius nuotykius, vykdant užduotis ir renkant būrelį draugų. Galima aplankyti apleistas tvirtoves, susikauti su daugeliu *Dwarf Fortress* režime sutiktų „padarų“.

### Legendų režimas
Legendų režime galima tiesiog paskaityti apie kompiuterio sugeneruoto pasaulio istoriją, įvykius, svarbius, galingus padarus bei dievus. Taip pat galima pasižiūrėti kaip atrodė pasaulio politinis žemėlapis tam tikru pasaulio laikotarpiu. Didelio išsamumo negalima tikėtis, nes viskas, kaip ir pats pasaulis, yra sugeneruojamas atsitiktinai.

## Nuorodos
* ''Dwarf Fortress'' Bay 12 Games puslapyje
* ''Dwarf Fortress'' enciklopedija
* ''Dwarf Fortress'' žemėlapių archyvas

* Dwarf Fortress istorijos. 

## Šaltiniai
Birutė Runaitė-Šidlauskienė

**Birutė Runaitė-Šidlauskienė** (slapyvardis *Skirmutė* g. 1923 m. lapkričio 15 d. Bundzų k., Plokščių vls., Šakių aps. – 2008 m. gruodžio 8 d. Kaunas, Lietuva) – Lietuvos rezistentė ir partizanė, publicistė.

## Biografija
Gimė ūkininkų Prano Runo ir Viktorijos Girdauskaitės – Runienės šeimoje. 1941 m. birželį baigė Zyplių žemės ūkio mokyklą ir įstojo į Kauno „Lietūkio“ organizuojamus kooperacijos kursus. Birželio 22 d. nuo gindama Aleksoto tiltą, per susišaudymą su rusų kareiviais buvo sunkiai sužeista į galvą, sulaužyti kairiosios kojos kaulai. Be sąmonės nuvežta į Kauno Raudonojo Kryžiaus ligoninę. Pasveikusi vokiečių okupacijos metais mokėsi Kauno suaugusiųjų institute.

Raudonajai Armijai grįžus į Lietuvą, 1944 m. kartu su broliais Pranu (slapyvardis *Daugirdas*) ir Vytautu (slapyvardis *Rimgaudas*) pradėjo kovą už Lietuvos laisvę. Okupacinė valdžia 1945 m. rugpjūčio 25 d. tėvus ir jaunesniąją seserį Irena ištrėmė į Šiaurės Uralą, o rugsėjo 12 d. nelygioje kovoje žuvo brolis Vytautas. 1945 m. spalio 1 d. Birutė įstojo į Kauno finansų – kredito technikumą ir toliau vykdė partizanų užduotis: veždavo medikamentus, platindavo pogrindinę spaudą, atsišaukimus, siekė įtraukti į partizanų būrius naujus kovotojus. 1946 m. birželio pradžioje per Kėdainiuose suimtą kurso draugą MGB Birutę susekė, ir ji turėjo pereiti į brolio Prano vadovaujamą partizanų *Dr. V. Kudirkos rinktinę*. 1946 m. lapkričio 19 d. Kaune buvo išduota ir vykdant užduotį suimta. Septynerius metus kalėjo Kauno, Vilniaus Lukiškių kalėjimuose, Archangelsko srities lageriuose.

Grįžusi į Lietuvą ilgai vargo, kol prisiregistravo ir įsidarbino. Vėliau, jau ištekėjusi, mokėsi neakivaizdiniu būdu ir įsigijo finansininkės specialybę. Dirbo įvairiose Kauno įmonėse.

Jau būdama pensininkė aktyviai dalyvavo visuomeninėje – politinėje veikloje: buvo Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos tarybos narė ir Kauno skyriaus pirmininko pavaduotoja, Tėvynės sąjungos - Lietuvos krikščionių demokratų Kauno Dainavos skyriaus 2-osios seniūnijos sekretorė, Zanavykų bendrijos valdybos narė. Ji surinko duomenis apie Tauro apygardos Žalgirio rinktinės žuvusius partizanus, prisidėjo statant paminklą *Lietuvos partizanų motinai* Domeikavoje, kartu su kitais rezistentais kreipėsi į Lietuvos rašytojus dėl partizanų kovų teisingo vaizdavimo.

## Bibliografija
* Birutė Runaitė-Šidlauskienė. Tau, mano Tėvyne. Kaunas, 1999 (Pirmas leidimas),
* Birutė Runaitė-Šidlauskienė. Tau, mano Tėvyne. Kaunas, Raidė. 2005 (Antras leidimas).

## Įvertinimas
* Lietuvos kariuomenės kūrėjų savanorių medalis
Juozas Gecevičius (1939)

**Juozas Gecevičius** (g. 1939 m. vasario 15 d. Ukmergėje) – Lietuvos inžinierius mechanikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

## Biografija
1961 m. raudonu diplomu baigė Kauno politechnikos instituto Mechanikos fakultetą. 1963 m. įstojo į Lietuvos mokslų akademijos Energetikos instituto aspirantūrą ir apgynė mokslų kandidato disertaciją. 1983 m. technikos mokslų daktaras.

Nepaklusęs siūlymui stoti į partiją, dirbo meistru Kauno autotransporto įmonėje, vėliau tapo techninės tarnybos vadovu. 1966–1991 m. [Kauno politechnikos instituto) mokslo darbuotojas, 1968–1975 m. mokslinio tyrimo sektoriaus „Vibrotechnika“ laboratorijos vedėjas, nuo 1983 m. Technologinių įrengimų katedros vedėjas, 1984–1990 m. prorektorius mokslo reikalams. Nuo 1984 m. profesorius. 1991 m. įkūrė bendrovę „GTV“, 2022 m. jai vykdoma [Bankrotas|bankroto procedūra.

Buvęs Vyriausybės Mokslo, technologijų ir inovacijų plėtros komisijos narys, buvęs Lietuvos pramonininkų konfederacijos Mokslo ir inovacijų komiteto pirmininkas.

### Nusikaltimai
2017 m. pabaigoje Marijampolės rajono apylinkės teismas baudžiamojoje byloje pripažino J.Gecevičių kaltu dėl didelės vertės svetimo turto, beveik 1 mln. eurų, iššvaistymo. Vėliau įvairūs teismai priteisdavo įvairias skolas, kurios ignoruojamos.

## Mokslinė veikla
Svarbiausi darbai iš dinaminių ryšių mechaninėse sistemose, termoizoliacinių vamzdžių gamybos, vamzdžių klojimo, robotų, manipuliatorių ir kt. įrenginių, visiškai robotizuotų įvairios paskirties technologinių linijų kūrimo. 237 išradimų autorius, patentuota pneumatinė pavara (1984 m., Rusija).

## Bibliografija
* Sudėtingų mechaninių sistemų virpesiai, su kitais, 1969 m., rusų k.

## Įvertinimas
* 1973 m., 1983 m. – LTSR valstybinė premija, su kitais

## Šaltiniai
Voleai

**Voleajus** (, voleajų kalba: *Weleya*) – atolas, sudarytas iš 22 salelių. Jis yra Karolinų salose, Japo valstijoje, Mikronezijoje. Sudaro atskirą savivaldybę.

Atolas yra 108 km į šiaurės rytus nuo Eauripiko ir 57 km į vakarus nuo Ifaliko. Jį sudaro du tarpusavyje į aštuoniukės formą susijungę atolai, apsupę dvi lagūnas. Didžiausios salelės yra Votegajus, Falalopas, Siliapas, Mariangas ir kt. Falalopo saloje yra lėktuvų nusileidimo takas. 

Bendras sausumos plotas 4,5 km. 2000 m. duomenimis gyventojų buvo 975, o 2010 m. duomenimis - 1039.

## Voleajai

Atolo gyventojai **voleajai** kalba atskira mikroneziečių grupės voleajų kalba. Jų protėviai atsikėlė iš Čiuko salų I tūkst. pr. m. e. arba pirmaisiais mūsų eros amžiais. Vėliau salyno gyventojai buvo įtraukti į Japo imperijos duoklinę sistemą. 

Jie vieninteliai visoje Mikronezijoje sukūrė savitą rašto sistemą, žinomą kaip voleajų raštas. 1913 m. jį atrado misionierius Džonas Makmilanas Braunas.

Nuo XIX a. atolą valdė Ispanijos Rytų Indijos, Vokietijos Naujoji Gvinėja. Po Pirmojo pasualinio karo čia valdė Japonija. Beveik viso Antrojo pasaulinio karo metu atolas buvo naudojamas kaip Japonijos imperijos kariuomenės lauko aerodromas. Tuo metu atole gyveno 6426 japonų kariai. Voleajus buvo labai stipriai subombarduotas JAV pajėgų, daug žmonių mirė iš bado.

Po Antrojo pasaulinio karo atolą administravo JAV. Nuo 1979 m. jis priklauso Mikronezijos Federacijai. Dau vietos gyventojų buvo iškelti į kitas salas arba migravo patys ieškodami geresnių švietimo ir darbo sąlygų.

## Šaltiniai
Juozas Gecevičius (1930)

**Juozas Gecevičius** (g. 1930 m. gegužės 7 d. Vytautiškėse, Marijampolės apskr.) – Lietuvos tapytojas, grafikas, keramikas.

## Biografija
Mokėsi Krosnos progimnazijoje. 1962 m. baigė Valstybinį dailės institutą. Dėstė Vilniaus aukštesniojoje pedagogikos mokykloje, ilgametis Vilniaus Justino Vienožinskio dailės mokyklos direktoriaus pavaduotojas ugdymui.

## Kūryba
Nuo 1962 m. dalyvauja parodose su keramikos, akvarelės ir grafikos darbais. Lietuvos dailininkų sąjungos narys, Vilniaus akvarelininkų grupės narys, Lietuvos dailės ugdytojų draugijos narys.

Lietuvos gamtos metraštininkas, savo kūriniuose vaizduojantis piliakalnius, upes ir upelius, vienkiemių ramybę ir kaimo žmogaus dvasinį grožį. Jaunystėje, dar studijuodamas Dailės institute, pėsčiomis išvaikščiojo Lietuvą, vėliau ne kartą keliavo po Žemaitiją piešdamas ir fotografijose užfiksuodamas gamtos paminklus, mažąją architektūrą – tik žemaičiams būdingas koplytėles.

## Šaltiniai
Seniavino salos

**Seniavino salos** priklauso Mikronezijos Federacinėms Valstijoms. Jos sudarytos iš didesnės vulkaninės Ponapės salos (apie 334 km²) ir dviejų mažesnių Anto ir Pakino atolų. Seniavino salos buvo atrastos rusų šturmano Fiodoro Litkės 1828 m. ir vadinamos rusų admirolo Dmitrijaus Seniavino vardu.

## Išnašos
Pagojys II

**Pagojys II** – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 7 km nuo Nemakščių. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pagojys I

**Pagojys I** – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Nemakščių, tarp krašto kelio  ir magistralės . Kaimo vakariniu pakraščiu teka Upyna.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Paežeris (Raseiniai)

**Paežeris** – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurę nuo Nemakščių. Smėlio telkinys. Stovi Paežerio Šv. Trejybės koplyčia.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Paeglynis

**Paeglynis** – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės vakarus nuo Nemakščių, piečiau Užkalnių. Šalia kaimo eina magistralė , teka Upynikė. Yra degalinė ir viešbutis.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Sabina Gecevičiūtė

**Sabina Gecevičiūtė** (1912 m. lapkričio 2 d. Kybartuose – 2001 m. kovo 13 d. Vilniuje) – Lietuvos zoologė, biomedicinos mokslų daktarė.

## Biografija
1938 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. 1954 m. biologijos mokslų kandidatė.

1945–1947 m. Vilniaus universiteto dėstytoja, 1947–1952 m. – Klaipėdos mokytojų instituto dėstytoja, 1947–1951 m. Gamtos mokslų skyriaus dekanė, biologijos ir geografijos katedros vedėja. 1953–1985 m. Vilniaus pedagoginio instituto dėstytoja, 1954–1961 m. Zoologijos katedros vedėja; nuo 1958 m. docentė.

## Mokslinė veikla
Nustatė žuvų parazitų faunos rūšinę sudėtį (131 rūšis), išskyrė pavojingiausias rūšis, ištyrė Kuršių marių žuvų parazitus.

## Bibliografija
* Kuršių marios, su kitais, 1959 m., rusų k. LTSR valstybinė premija 1960 m.
* Lietuvos gėlųjų vandenų bestuburiai, su J. Lukšėnu, 1978 m.
* Bestuburių filogenija, 1964 2 leid. 1978 m.
* Zoologijos terminų aiškinimai, 1974 m.
* Zoologo ABC, su J. Lukšėnu, Vilnius, 1999 m.

## Šaltiniai
Antas

**Antas** () – mažas atolas vakarinėje Ponapės pakrantėje Mikronezijos Federacinėse Valstijose. Kartu su gretimu Pakino atolu šios salos sudaro Seniavino salas. Jį sudaro 13 salelių, apsupusių 70 km2 lagūną. Svarbesnės salelės yra *Pasa, Dolen Mwuroi, Nahlos, Nan Imwinsapw, Pahn Mwek, Dauenai* ir *Olouna*.

Atolas buvo gyvenamas nuo seno ir gerai žinomas legendoje apie didvyrį Isokelekelį, kuris atvyko iš Kosraės salos. Prieš nuversdamas Ponpėjos Saudelerų dinastiją, jis kurį laiką praleido Anto atole, mokydamasis vietos papročių. Vėliau, pasibaigus Saudelerų laikotarpiui, Atolas priklausė Kičio karalystei, ir dabar yra Kičio savivaldybės dalis. Jis priklauso Nanpei šeimai, kuri čia įkūrusi kurortą. Atolas būna apgyvendintas tik sezoniškai.

Antas yra populiarus tarp turistų dėl nardymo ir kelių jūros paukščių, daugiausia juodųjų nodžių, kolonijų.

## Šaltiniai
Pakinas

**Pakino atolas** () – mažas atolas Mikronezijos Federacinėse Valstijose, nutolęs į šiaurės vakarus nuo Ponapės salos. Kartu su gretimu Anto atolu šios salos sudaro Seniavino salas. Administruojamas kaip Sokeso savivaldybės dalis.

Atolą sudaro smulkios salelės *Nikahlap, Painpwel, Wesetik, Mwanid* ir *Olamwin*. Anksčiau jos buvo apgyvendintos motlokiečių, čia atsikėlusių iš Sokeso salos ir turėjo maždaug 100 žmonių bendruomenę. Vietos bendruomenės vadas buvo tituluojamas *Sounirek Pakein*.

Šiuo metu atolas laikomas negyvenamu. Pakinas populiarus tarp turistų dėl nardymo.

## Šaltiniai
Poteriškiai

**Poteriškiai** – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės rytus nuo Nemakščių, piečiau Pašešuvio. Į rytus nuo kaimo eina geležinkelis Radviliškis–Pagėgiai.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pašešuvys

**Pašešuvys** – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės rytus nuo Nemakščių, kairiajame Šešuvies krante, tarp jos ir vieno iš mažųjų jos kairiųjų intakų. Ties Pašešuviu, kitame Šešuvies krante į ją įteka Žalpė ir Jaujupė. Seniūnaitijos centras. Yra biblioteka.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pavarnis

**Pavarnis** – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurę nuo Nemakščių, kairiajame Varnės krante. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Andrius Algirdaitis

**Andrius Algirdaitis** (lietuviškas vardas **Vingaudas**, lenkiškai *Vingoldas*, krikšto vardas Andrius, 1325–1399 m. rugpjūčio 12 d.) – Pskovo (1342–1348 m.; valdė per vietininką) ir Polocko (1342–1387 m.) kunigaikštis.

## Biografija

Lietuvos didžiojo kunigaikščio Algirdo ir jo pirmosios žmonos, Vitebsko kunigaikštytės Marijos, vyriausiasis sūnus. Iki XIV a. aštuntojo dešimtmečio kovojo prieš Livonijos ordiną. 1377 m. mirus Algirdui pretendavo į didžiojo kunigaikščio sostą, kartu su Livonijos ordinu, Maskvos didžiąja kunigaikštyste ir Naugardo kunigaikštyste sudarė koaliciją prieš Jogailą. Andriaus įtikintas Maskvos didysis kunigaikštis Dmitrijus Donietis 1380 m. užėmė LDK valdas Starodubą ir Trubčevską. Kulikovo mūšyje 1380 m. Andrius vadovavo Maskvos kariuomenės daliniui. 1381 m. ir 1385 m. prieš Lietuvos didįjį kunigaikštį Jogailą sukėlė du maištus, motyvuodamas, jog katalikybę priėmęs Jogaila negali vadovauti pravoslavų žemėms. Nesutarimais pasinaudojo Maskva ir Livonijos ordinas. 1385 m. spalio 10 d. su Livonijos magistru sudarė vasalinę sutartį: mainais už gynybą Andrius Algirdaitis vokiečiams atidavė Polocko kunigaikštystę ir drauge pradėjo rytinių LDK žemių puldinėjimą. 1387 m. Skirgaila, padedamas lenkų, užėmė Polocką, Andrių paėmė į nelaisvę ir išsiuntė į Lenkiją, kur šis 7 metus kalėjo. 1394 m. Vytauto prašymu paleistas. 1399 m. žuvo Vorsklos mūšyje kovodamas prieš totorius.

## Nuorodos

* Apie Palubinskų giminę  – giminės pradininkas Vingaudas

## Šaltiniai
Pasuginčiai

**Pasuginčiai** – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 4,5 km į pietus nuo Nemakščių. Kaime prasideda vienas iš kairiųjų Upynos intakų.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Paskirtinis (Raseiniai)

**Paskirtinis** – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurės rytus nuo Nemakščių, truputį į vakarus nuo Molavėnų. Pro kaimą teka Skirtinas.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pryšginai

**Pryšginai** – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Nemakščių. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vakarų Suomija

**Vakarų Suomija** (, ) – buvusi Suomijos provincija. Šiaurėje ribojosi su Oulu provincija, rytuose su Rytų Suomijos provincija, pietuose su Pietų Suomijos provincija, vakaruose jos krantus skalavo Baltijos jūros Botnijos įlanka. Provincija buvo suformuota 1998 m. sausio 1 d. sujungus Turku ir Porio, Vasos, Vidurio Suomijos provincijas ir šiaurinę Hamės provincijos dalį. Panaikinta 2010 m. sausio 1 d., naikinant visas Suomijos provincijas.

## Regionai
Vakarų Suomija buvo padalyta į septynis regionus. Šiuos regionus sudaro 204 savivaldybės. Iš Suomijos provincijų Vakarų Suomija buvo antroji pagal plotą ir gyventojų skaičių.
* Tikroji Suomija
* Vidurio Suomija
* Pirkanma
* Satakunta
* Vidurio Ostrobotnija
* Ostrobotnija
* Pietų Ostrobotnija
Rekošaičiai

**Rekošaičiai** – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės vakarus nuo Nemakščių. Pro kaimą teka Upynikė.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Rėzgaliai II

**Rėzgaliai II** – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurės vakarus nuo Nemakščių, į rytus nuo magistralės , dešiniajame Balčios krante.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Oroluko atolas

**Oroluko atolas** – atolas, priklausantis Ponapės valstijai, Mikronezijos Federacinėse Valstijose. Iš daugiau nei 30 smėlėtų salų ir salelių, tik viena yra gyvenama - Oroluko sala.

Oroluko gyventojai (tik 8 ar 10) daugiausiai yra iš Kapinga kaimo Sektoriaus Nr. 4, esančio Kolonijoje (Ponapė). Jie prižiūri bananų ir taro plantacijas.
Vincentas Gečas

**Vincentas Gečas** (1931 m. vasario 7 d. Mažeikiuose – 2020 m. birželio 17 d. Vilniuje) – Lietuvos tapytojas.

## Biografija
Mokėsi Mažeikių gimnazijoje. 1957 m. baigė LSSR dailės institutą. Nuo 1957 m. Lietuvos dailės instituto dėstytojas, 1969–1974 m. prorektorius, 1974–1988 m. rektorius. Nuo 1980 m. profesorius. Nuo 1989 m. Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1997 m. Šiaulių universitetas) dėstytojas, Menų fakulteto Tapybos katedros profesorius.

## Kūryba
Vienas ryškiausių septintojo - aštuntojo dešimtmečių dailininkų, tuo laikotarpiu sukūrė ideologiškai angažuotų, bet plastiškai įtaigių kūrinių. Po 1963–1964 m. stažuotės Italijoje kūryboje žymi italų neorealizmo įtaka, būdingas plastiškai raiškus, kartais ironiškas kasdienybės motyvas, reportažiškumas, psichologinė portretuojamojo charakteristika, vidinių konfliktų perteikimas. Paveikslo kompozicinė sandara grindžiama fotografinio kadro, kinematografinio montažo principu. Vėlesnėje kūryboje vyrauja peizažai, natiurmortai, daugiausia gėlės, animalistinio žanro paveikslai – žirgai, naminiai paukščiai.

Svarbesni paveikslai: „Kolūkio turguje“, 1959 m.; „Vitrina“, 1960 m.; „Šeima“, „Kolūkietė“, abu 1962 m.; „Avarija“, „Po diskusijų“, abu 1964 m.; „Lova“ I, „Demonstracija“, triptikas „Į Rytus“, visi 1965 m.; „Dailininko Leopoldo Surgailio portretas“, 1966 m.; triptikas „Lietuva 1919 metais“, 1967–1974 m.; „Jų užmiršti nevalia“, „Aistros“, abu 1969 m.; diptikas „Menas, žmonės, įvykiai“, 1972 m.; „Rektorių taryba“, 1981 m.; „Adomas ir Ieva“, 1986 m. Nuo 1958 m. dalyvavo parodose; individualios parodos surengtos Vilniuje – 1967 m., 1981 m., 2006 m., Maskvoje – 1988 m.

## Įvertinimas
* 1968 m. LSSR valstybinė premija
* 1974 m. LTSR nusipelnęs meno veikėjas
* 1981 m. LSSR liaudies dailininkas

## Šaltiniai

## Literatūra
* Lietuvių enciklopedija. – Boston, 1969. T. 36. P. 215.
* Vincentas Gečas / Nijolė Tumėnienė. – Vilnius: Vaga, 1977.
Orolukas

**Orolukas** – viena iš Oroluko atolo salelių, Ponapės valstijos dalis (Mikronezijos Federacinės Valstijos).
Oroluko saloje yra tik apie 10 gyventojų, o jos plotas apytikriai 0,49 km². Pagrindinė gyventojų veikla yra žemės ūkis ir žūklė.
Rėzgaliai I

**Rėzgaliai I** – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 8 km į šiaurės vakarus nuo Nemakščių, prie magistralės  ir ribos su Kelmės rajonu. Pro kaimą teka Balčia.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pužai (Raseiniai)

**Pužai** – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės rytus nuo Nemakščių, į šiaurę nuo kairiojo Balčios kranto. Stūkso Pužų piliakalnis, yra saugomų gamtos paveldo objektų: Julinų dvaro liepų alėja, Pšemislo Neveravičiaus uosis.

## Istorija

XX a. pradžioje čia minimas Julinų dvarelis.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės

* Julinų dvarelyje gyveno bajoras Pšemislovas Neveravičius (1865–1936), išradęs aštuonratę važiuoklę.
* Pužų dvare 1900 m. liepos 19 d. gimė prozininkas, vertėjas Fabijonas Neveravičius.

## Šaltiniai
Sugintai (Raseiniai)

**Sugintai** – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 5 km į pietryčius nuo Nemakščių, dešiniajame Šešuvies krante.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Trepėnėliai

**Trepėnėliai** – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 4 km į rytus nuo Nemakščių, kairiajame Šešuvies krante.

## Gyventojai

## Šaltiniai