open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Algimantas Briaunys

**Algimantas Briaunys** (g. 1964 m. lapkričio 3 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas, žaidęs vartininko pozicijoje.

## Trenerio karjera
Ilgą laiką dirbo treneriu Estijoje. Dažniausiai tai buvo vartininkų trenerio pareigos.

2018 m. vadovavo FK Atlantas, tačiau klubas turėjo finansinių problemų ir iki sezono pabaigos neišdirbęs Briaunys pasitraukė iš klubo.

2019 m. antroje pusėje, nuo liepos mėn., dirbo FK Palanga vyr. trenerio Viačeslavo Geraščenkos asistentu. Pasitraukus iš posto gudų specialistui, rugsėjo 16 d. buvo paskirtas vyr. treneriu ir stojo už komandos vairo.

2023 m. įgijo UEFA vartininkų B licenciją.

## Pasiekimai
* 1995 m. Estijos futbolo lygos laimėtojas
* 1995 m. Estijos futbolo taurės laimėtojas
* 1997 m. A lygos laimėtojas
* 1997 m. LFF taurės laimėtojas

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Voyageur

**Voyageur** – septintasis studijinis muzikinio projekto Enigma albumas, išleistas 2003 m. Albumo sudėtyje – 3 singlai: *Voyageur, Boum-Boum* ir *Following the Sun*.

Voyageur gerokai skiriasi nuo ankstesnių Enigmos albumų: visiškai nebeliko tradicinio įžanginio rago garso, sjakuchati fleitų, bažnytinių giesmių, kitų „enigmatiškų“ garsų. Daugelyje kūrinių gausu elektroninių, klubinės muzikos ritmų, vokalinės dalys gerokai artimesnės pop muzikai.

## Kūriniai
# „From East to West“ (Cretu) – 4:10
# „Voyageur“ (Cretu, Jens Gad) – 4:36
# „Incognito“ (Cretu) – 4:24
# „Page of Cups“ (Cretu, Gad) – 7:00
# „Boum-Boum“ (Cretu) – 4:30
# „Total Eclipse of the Moon“ (Cretu) – 2:16
# „Look of Today“ (Cretu) – 3:44
# „In the Shadow, In the Light“ (Cretu) – 5:33
# „Weightless“ (Cretu) – 2:18
# „The Piano“ (Cretu, Gad) – 3:00
# „Following the Sun“ (Cretu) – 5:48

## Autoriai
* Ruth-Ann Boyle – vokalas
* Michael Cretu – prodiusavimas, vokalas
* Sandra Cretu – vokalas
* Andru Donalds – vokalas
* Jens Gad – gitara
* Johann Zambryski – apipavidalinimas
Christburgo taika

**Christburgo taika** arba **Kristburgo taika** – sutartis, sudaryta 1249 m. vasario 7 d. Christburgo pilyje po prūsų pralaimėto 1242–1249 m. sukilimo tarp Vokiečių ordino, kuriam atstovavo didžiojo magistro Heinricho fon Hohenlojės padėjėjas *Heinrichas fon Vidė* ir prūsų sukilėlių iš Pamedės, dalies Varmės ir Notangos žemių. Tarpininkavo popiežiaus Inocento IV legatas Lježo (Belgija) arkidiakonas *Jokūbas*.

## Sutartis
Prūsai sutiko priimti krikščionybę ir pripažinti Vokiečių ordino valdžią. Sutartis skelbė, kad popiežius priėmusiems krikščionybę prūsams suteikia laisvę, teisę būti dvasininkais. Apsikrikštiję prūsų didikai (vitingai) galėjo tapti riteriais. Naujakrikščiams pažadėta teisė savo kilnojamąjį ir nekilnojamąjį turtą paveldėti, įsigyti ir įkeisti arba palikti testamentu. Parduoti nekilnojamąjį turtą leista sau lygiems - prūsams, vokiečiams ar pamarėnams, tačiau su sąlyga duoti Vokiečių ordinui užstatą, atitinkantį parduodamojo turto vertę, kad pardavusysis nepabėgtų pas pagonis ar kitus Vokiečių ordino priešus. Leista teisėtu būdu įgyti turtą. Jei kuris prūsas neturi įpėdinių, jam mirus nekilnojamasis turtas atitenka Vokiečių ordinui arba feodalui, kurio žemėje tas naujakrikštis gyvena. Kas savo kilnojamąjį arba nekilnojamąjį turtą užrašytų Bažnyčiai ar dvasininkui, tai per metus šis turtas turėjo būti parduotas mirusiojo giminėms, o gauti pinigai atiduoti Bažnyčiai arba dvasininkui, jeigu tas nebūtų padaryta, turtas turėjo atitekti Vokiečių ordinui.

Naujakrikščiams pažadėta teisė kelti bet kurias bylas ir būti atsakovais visuose teismuose. Prūsų pageidavimu pasaulietiniame teisme leista naudotis lenkų teise. Teisėta santuoka buvo laikoma sudaryta tik bažnyčioje su liudytojais. Teisėtais įpėdiniais laikomi iš tokios santuokos gimusieji.

Pamedėnai pasižadėjo 1249 m. pirmoje pusėje pastatyti 13 bažnyčių, varmiai – 6, notangai – 3 bažnyčias. Naujakrikščiai įsipareigojo tas bažnyčias aprūpinti žeme (kiekvienai po 8 ūbus žemės: 4 ūbus lauko ir 4 - miško), mokėti dvasininkams dešimtinę (nuo 20 margų žemės, be to, duoti 2 jaučius, arklį ir karvę), visus tautiečius per mėnesį priversti krikštytis. Christburgo taika reikalavo iš naujakrikščių prūsų atsisakyti pagoniškųjų apeigų ir papročių, kai kurie jų nurodyti. Tų tėvų, kurie per mėnesį nepakrikštijo vaikų, turtą naujakrikščiai pasižadėjo konfiskuoti, o atkakliai per mėnesį nesikrikštijančius suaugusiuosius išvyti vienmarškinius iš krikščionių gyvenamų sričių. Naujakrikščiai pasižadėjo nesudarinėti sutarčių prieš Vokiečių ordiną, didįjį magistrą, riterius bei vienuolius ir ginkluoti eiti su jais į visus karo žygius. Tokiems prūsams patekus į nelaisvę Vokiečių ordinas stengtųsi juos išlaisvinti. Pabrėžta, kad naujakrikščių teisės ir laisvės galioja tol, kol šie nenusidės, t. y. vykdys visus įsipareigojimus ir bus paklusnūs Vokiečių ordino valdžiai.

Christburgo taika suteikia unikalių žinių apie to meto baltų visuomenę.

## Literatūra
* Povilas Pakarklis. Kryžiuočių valstybės santvarkos bruožai, Kaunas, 1948 m.
* Rolandas Kregždys. Baltų mitologemų etimologijos žodynas I: Kristburgo sutartis, Vilnius, 2012 m. 

## Šaltiniai
GS Kallithéa

**GS Kallithéa** – Graikijos futbolo klubas iš Kalitėjos.

## Istorija
Klubo ištakos siekia 1966 m. Kitados rungtyniavo aukščiausiame šalies divizione. Jame išsilaikė keturis sezonus, o tada sekė kritimas į žemesnes pakopas.

2022–2023 m. rungtyniavo Antrojoje Superlygoje.

## Pasiekimai

## Sezonai

|}

|}

## Lietuviai
* Gintaras Staučė, vartininkas, 2003–2004 m.

## Garsesni žaidėjai
; Futbolininkai atstovavę Graikijos nacionalinei rinktinei
*  nežinoma
; Užsieniečiai
*  Alexander Satariano, puolėjas;

## Išnašos

## Nuorodos
* **Oficiali klubo svetainė**
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
La Romana

**La Romana** () – miestas Dominikos Respublikos rytinėje dalyje, prie Karibų jūros. Provincijos centras. Įsikūręs prie Dulsės upės žiočių, priešais Katalinos salą. Jūrų uostas ir Punta Agilos tarptautinis oro uostas. Cukraus, avalynės, baldų gamybos pramonė. Svarbus turistinis centras. Cukranendrių, tabakų, kavamedžių auginimo, galvijų veisimo regiono prekybos centras.

## Istorija
La Romana pradėjo plėstis 1911 m. pastačius cukraus fabriką.

## Šaltiniai
Marina Bay Street Circuit

**Marina Bay Street Circuit** () – iš miesto gatvių ir kelių sudaryta Formulės 1 trasa Singapūro sostinėje Singapūre, Marinos įlankoje. Čia nuo 2008 m. rugsėjo 28 d. vyksta Formulės 1 Singapūro Grand Prix lenktynės.

Tai pirmoji Formulės 1 trasa, kurią buvo numatyta lenktynes surengi tamsiuoju paros laiku. Aplink 5,067 km trasą pastatyta apie 1 5000 galingų šviestuvų. Šviesos stipris trasoje siekia apie 3 000 liuksų. Saugumo sumetimais lenktynės vyksta prieš laikrodžio rodyklę. Singapūro trasa tapo pirmąja Formulės 1 trasa Azijoje, einančia miesto gatvėmis.

Trasą projektavo vokiečių archtektas Hermann Tilke.

2008 m. vasario 14 d. trasos šeimininkai ir naktinio GP rengėjai pradėjo pardavinėti 70 000 bilietų į lenktynes. Po kelių minučių nuo pardavimų pradžios dėl didelio susidomėjimo ir duomenų srauto sugedo serveris. Nuo 2008 m. lenktynių dalyviai kritikavo trasą dėl atskirose jos atkarpose buvusių nelygumų ir aštrių bordiūrų.

2012 m. trasos rengėjai susitarė lenktynes čia organizuoti iki 2017 m.

2013 m. buvo pakeista trasos konfigūracija, pakeičiant 10 posūkį - po šių pakeitimų posūkis įveikiamas 40 km/val greičiau.

2015 m. trasa buvo dar kartą modifikuota tarp 11 ir 13 posūkių. 

Nuo 2014 iki 2017 m. trasos pagrindiniu rėmėju yra „Singapore Airlines“ avialinijos.

2020 ir 2021 m. lenktynės buvo atšauktos dėl COVID-19 pandemijos.

## Statistika

## Išnašos

## Nuorodos

* Singapūro GP oficiali svetainė
Kristmemelis

**Kristmemelis** arba *Kirsmemelis* () – Vokiečių ordino pilis, pastatyta 1313 m. pavasarį Nemuno dešiniajame krante, greičiausiai apie 1,5&nbsp;km į pietryčių nuo dab. Skirsnemunės bažnyčios, prie Talkoto upelio žiočių (pagal vokiečių istoriką J. Foigtą, apie 50 km nuo Ragainės).

## Istorija
Pilis turėjo apie 400 vyrų įgulą. 1315 m. rudenį įvyko Kristmemelio mūšis, kai pilį apgulė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenė, buvo panaudotos apgulties mašinos ir slavų lankininkai-samdiniai. Kovos vyko apie 3 savaites, buvo sunaikintas priešpilis, tačiau apgultis nepavyko ir buvo nutraukta dieną prieš atvykstant kryžiuočių pastiprinimui.

Atstatyta pilis vėl buvo puolama. 1324 m. liepą apie 400 lietuvių bandė netikėtai užpulti tvirtovę, tačiau vietos gyventojas įspėjo įgulą. Lietuviai buvo įvilioti į spąstus ir nugalėti, žuvo jų vadas ir jiems teko atsitraukti. Vokiečių metraštininkas Petras Dusburgietis užfiksavo pagoniškos ištikimybės aktą: kai lietuviai grįžo į pilį atsiimti savo vado lavono, juos pasitiko kryžiuočių strėlių salvės, tačiau nepaisant didelių nuostolių, pagonys sugebėjo išnešti kūną. Prūsijos kronikų žiniomis, 1328 m. tvirtovę apgadino „drebanti žemė“, kurią galbūt sukėlė erozija arba purvo nuošliauža. Kryžiuočių įgula pilį sunaikino ir persikėlė į Klaipėdą. Pilies vietoje buvusias dviejų kalvelių liekanas 1946 m. per pavasario potvynius nuplovė Nemunas.

Kartais, ypač senesnėje istorijos literatūroje, ji tapatinama su Panemunės pilimi arba manoma, kad ji stovėjusi ant Mastaičių piliakalnio Nemuno kairiajame krante.

## Šaltiniai
Aleksys Churginas

**Aleksys Churginas** (1912 m. birželio 7 d. Jonava – 1990 m. gegužės 4 d. Vilnius) – Lietuvos poetas, vertėjas.

## Biografija
Baigė Kauno „Aušros“ gimnaziją, 1931–1936 m. studijavo Vytauto Didžiojo universitete, 1936–1939 m. Paryžiaus ir Grenoblio universitetuose.

1945–1948 m. dėstė užsienio literatūrą Kauno universitete.

Chemiko Kazio Daukšo suburtas „Neringos“ restorano ratelis (Benjaminas Gorbulskis, Domas Cesevičius, Bronys Savukynas ir kiti) laikė Aleksį Churginą KGB informatoriumi.

## Kūryba
Eilėraščius pradėjo spausdinti apie 1929 m. Eilėraščiuose reiškiamos apibendrintos meilės, liūdesio, praeinančio laiko pojūčio emocijos, ryšku klasikinės tradicijos įtaka, gausu pasaulinės kultūros įvaizdžių, parafrazių, literatūrinių citatų. Poezija pasižymi žanrų įvairove (sonetas, odė, himnas ir kt.). Jo poezijos išversta ir išleista rusų kalba.

Vertė iš lotynų, anglų, prancūzų, rusų, italų, ispanų, vokiečių kalbų. Išvertė Dantės „Dieviškąją komediją“, Viljamo Šekspyro tragedijų („Hamletas“, „Karalius Lyras“ ir kt.) ir sonetus, Johano Volfgango Gėtės „Faustą“ (1960 m., d. 1; 1978 m. 2 d.), Moljero „Tartiufas“ (1971 m.) ir kitų kūrinių.

Poetas Sigitas Geda laikė Aleksio Churgino vertimus silpnais, šabloniškais, perdarytinais ir pats iš naujo išvertė Dantės „Dieviškąją komediją“.

## Bibliografija
* Ugnis, 1946 m.
* Saulės taku, 1947 m.
* Po Spalio žvaigžde, 1950 m.
* Ir tavo širdy, 1970 m.
* Sietuva, 1973 m.
* Sankryža, 1974 m.
* Blyksniai, 1976 m.
* Verdenė, 1978 m.
* Viržių midus, 1981 m.
* Ūkanų krantas, 1983 m.
* Skaidruma, 1984 m.
* Atodūsių tiltas, 1986 m.
* Metai ir mitai, 1989 m.

## Įvertinimas
* 1972 m. LTSR valstybinė premija
* 1982 m. LTSR nusipelnęs kultūros veikėjas

## Šaltiniai
Gramatinis centras

**Gramatinis centras** – veiksnys ir tarinys.

Sakinyje gramatiniai centrai gali būti 2, 3, ir daugiau. Jeigu sakinyje yra tik vienas gramatinis centras - sakinys yra vientisinis, o jei daugiau – sudėtinis. Jeigu sakinyje yra tik veiksnys ir tarinys, jis neišplėstinis, o jei yra ir antrininkių sakinio dalių, sakinys yra išplėstinis.
Nauru apygardos

Nauru sala suskirstyta į 14 **apygardų**:
* Aivas
* Anabaras
* Anetanas
* Anibaras
* Baitis
* Boė
* Buada
* Denigomodu
* Eva
* Ijuvas
* Menengas
* Nibokas
* Uabo
* Jarenas

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Nauru (Citypopulation.de)
* Districts of Nauru (Statoids.com)
Meškuičių herbas

**Meškuičių herbas** – pagrindinis Meškuičių miestelio ir Meškuičių seniūnijos (Šiaulių rajono savivaldybė) heraldikos atributas.

## Aprašas

Herbo sidabriniame lauke, damaskuotame raudonais lotyniškais kryželiais, juodas šėlstantis lokys su raudonu liežuviu ir auksiniais ginklais.

## Simbolika

Herbe nutarta pavaizduoti mešką, susijusią su miestelio vardu, ir ją supančius lotyniškus kryžius, kurie simbolizuoja netoliese esantį Kryžių kalną.

## Istorija

1999 m. gruodžio 22 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 727. Herbo etalono autorius – dailininkas Saulius Bajorinas.

## Šaltiniai
Etruskų kalba

**Etruskų kalba** – išnykusi kalba, kuria buvo kalbama Etrūrijoje (dab. Italija) ir  Senovės Romos Imperijoje pirmaisiais amžiais (iki II m. e. amžiaus) ir vartota haruspikų iki V amžiaus. Taip pat manoma, kad ši kalba turėjo įtakos lotynų kalbai.
 
## Istorija
Etruskų kilmė lieka neaiški. Etruskai buvo sukūrę 12 polių (miestų) tarybą. Savo galybės viršūnėje jie kontroliavo ir teritorijas, kuriose buvo kalbama umbrų ir sabelų kalbomis.

## Atitikmenys
Šiandien yra iššifruota keletas žodžių iš etruskų kalbos :

* ati, ativu - motina;
* clan – sūnus;
* papa, papacs – senelis;
* apa – tėvas;
* ruva – brolis;
* sec, sech – duktė;
* mi – aš;
* θu – pirmas/vienas;
* zal - du;
* ci – trys;
* Huth – keturi (?);
* maχ - penki;
* Ša - šeši (?);
* semφ – septyni;
* sezp – aštuoni;
* nurφ – devyni;
* śar – dešimt;
* Veliiunas – vardai dažnai baigdavosi galūne „–as“.
* Velthurus/Velu – vėlionis(?);
* Marcesic – mirė(?);
* Acale – birželio mėn.;
* tur- – duoti;
* Aesar – vienas iš dievų;
* Leis – leisti;
* Platu/plato – ploti;
* capu – sakalas;
* anθa – erelis;
* Pina/pinau/pinie – pynė/pinti;
* Proco/prokis - prukis/prec – prašau, reikalauju/prašymas;
* am- – būti;
* Sume – mes esame;
* Ant – prieš (priešdelis), viršuje;
* Krove/Krufe – kraujas;
* Oras/vras – oras;
* Sotanas/sutanas – apsiaustas, sutana;

*(?) reiškia netikslumą*

## Nuorodos
* 
*
Miroslavo herbas

**Miroslavo herbas** – pagrindinis Miroslavo kaimo ir Miroslavo seniūnijos (Alytaus rajono savivaldybė) heraldikos atributas. Jame pavaizduotas vietos simbolis – Olakalnio koplyčia.

## Aprašas

Herbo mėlyname lauke sidabrinė kylanti koplyčia su auksiniu kryžiumi stogo viršuje ir auksiniu varpu arkoje.

## Simbolika

Herbe pavaizduota iš skydo papėdės kylanti koplyčia, simbolizuojanti Olakalnio koplyčią, o į ją įkeltas varpas simbolizuoja krašto praeitį ir vietos gyventojų nuopelnus Lietuvos švietimui ir tautiniam atgimimui.

## Istorija

2004 m. vasario 4 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 363. Herbo etalono autorius – dailininkas Rolandas Rimkūnas.

## Šaltiniai
Mosėdžio herbas

**Mosėdžio herbas** – pagrindinis Mosėdžio miestelio ir Mosėdžio seniūnijos (Skuodo rajono savivaldybė) heraldikos atributas.

## Aprašas

Herbo skydo raudoname lauke auksinis lokys, iškišęs auksinį liežuvį, glėbyje nešantis juodą akmenį.

## Simbolika

Miestelis garsus akmenimis ir rieduliais, čia 1957 m. Vaclovas Intas pradėjo kurti akmenų muziejų. Lokys yra žemaičio simbolis.

## Istorija

2002 m. rugpjūčio 19 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 1866. Herbo etalono autorius – dailininkas Saulius Bajorinas.

## Šaltiniai
Naujosios Akmenės herbas

**Naujosios Akmenės herbas** – pagrindinis Naujosios Akmenės miesto, Naujosios Akmenės miesto seniūnijos ir Akmenės rajono savivaldybės heraldikos atributas.

## Aprašas

Skydo juodame lauke raudonas ratas su auksiniais ugnies liežuviais, sidabrinėje skydo galvoje – du raudoni sukryžiuoti kirtikliai, galvos viršuje, smaigaliai nukreipti žemyn. 

## Simbolika

Į sidabrinę skydo galvą įdėti du raudoni sukryžiuoti kirtikliai, o pagrindiniame juodame lauke pavaizduotas raudonas auksu liepsnojantis ugnies ratas. Istoriniai kirtikliai simbolizuotų senąją kalnakasybą (klinčių gamybą), o raudonas liepsnojantis ratas primintų pagrindinį miesto atsiradimo ir vietos verslo šaltinį – iš gelmėse slūgsančių klinčių išgaunamą cementą. Naujoji Akmenė atsirado būtent dėl cemento gavybos – 1948 m. Karpėnuose pradėjus statyti cemento gamyklą, 1952 m. gyvenvietė pavadinta Naująja Akmene.

## Istorija

Pirmą kartą sukurti Naujosios Akmenės herbą bandyta 1969–1970 m. Tuomet dailininkui Algimantui Švažui siūlyta herbe pavaizduoti dvi arba tris kelnes (mūrininkų darbo įrankis), komponuojant jas su penkiakampe žvaigždute viršuje arba dantračiais ir kitais panašiais dalykais. 1970 m., bebaigiant daryti miesto herbą (trys kelnės ir virš jų žvaigždutė), Heraldikos komisijos veikla sustabdyta, kadangi buvo uždraustas herbų naudojimas.
	
Prie miesto herbo sugrįžta po beveik 30 metų. Heraldikos komisijoje apsvarsčius anksčiau siūlytus motyvus, nutarta jų atsisakyti ir ieškoti naujų, kurie labiau atspindėtų Naujosios Akmenės miesto specifiką, jos atsiradimo istoriją. Iš kelių dailininko Arvydo Každailio pasiūlytų variantų, pritarus vietos gyventojams, nuspręsta herbe pavaizduoti du simbolius – sukryžiuotus kirtiklius ir liepsnojantį ratą.
	
Naujosios Akmenės herbą Lietuvos heraldikos komisija aprobavo 1998 m. balandžio 9 d. (Komisijos posėdžio protokolas Nr. 187). Tų pačių metų balandžio 17 d. herbą dekretu Nr. 46 patvirtino prezidentas Valdas Adamkus. Etalono autorius – dailininkas Arvydas Každailis.

## Šaltiniai
Vasilis Ciapinskis

**Vasilis Ciapinskis** (apie 1540 m. Ciapinas, Čašnikų rajonas, Vitebsko sritis – apie 1604 m.) – Lietuvos didžiosios kunigaikštystės švietėjas, reformacijos veikėjas.

## Biografija
Tęsė P. Skorinos ir S. Budno humanistines tradicijas. 1570 m. Ciapine įkūrė spaustuvę. Išvertė į rusėnų kalbą ir apie 1580 m. pradėjo leisti „Evangeliją“ (lygiagrečiai su originalo tekstu senąja bažnytine slavų kalba, nebaigta spausdinti). Katekizmo (jo likimas nežinomas) rankraštinėje pratarmėje ragino rūpintis dvasiniu visuomenės ugdymu, steigti mokyklas, leisti knygas gimtąja kalba. Jo veikla skatino Lietuvos didžiosios kunigaikštystės raštijos ir kultūros plėtotę.

## Šaltiniai
Nemenčinės herbas

**Nemenčinės herbas** – pagrindinis Nemenčinės miesto ir Nemenčinės miesto seniūnijos (Vilniaus rajono savivaldybė) heraldikos atributas.

## Aprašas

Herbo raudoname lauke auksiniais plaukais sidabrinis arkangelas Mykolas, dešinėje rankoje laikantis pakeltą sidabrinį kalaviją, su auksiniu efesu, kairėje – mėlyną skydą su dvigubu auksiniu kryžiumi. Apačioje – kojomis pamintas juodas slibinas.

## Simbolika

Herbe nutarta pavaizduota Nemenčinės parapijos globėją – šv. Mykolą, pamynusį piktąją dvasią. Šv. Mykolas laikomas kovotoju su blogiu ir saugotoju nuo piktųjų jėgų. Jo atvaizdas herbe yra iš Nemenčinės bažnyčios paveikslo. Dvigubas kryžius simbolizuoja Ldk Jogailos nuopelnus krašto krikštui.

## Istorija

2004 m. liepos 26 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 22. Herbo etalono autorius – dailininkas Rolandas Rimkūnas.

## Šaltiniai
Nemunaičio herbas

**Nemunaičio herbas** – pagrindinis Nemunaičio miestelio ir Nemunaičio seniūnijos (Alytaus rajono savivaldybė) heraldikos atributas.

## Aprašas

Herbo mėlyname lauke (papėdė žalia) vaizduojamas šv. Kazimieras, dešinėje rankoje laikantis auksinį kryžių, kairėje – žalią lelijos šakelę su trimis sidabriniais žiedais. Šventasis dėvi raudonus marškinius ir apsiaustą, papuoštą šermuonėlio kailiu, ant galvos – raudona su auksiniais lankais Lietuvos kunigaikščių karūna. Veidas ir rankos natūralios spalvos, plaukai juodi, apavas auksinis.

## Simbolika

Nemunaitis gavo šv. Kazimiero atvaizdą herbe, kadangi 1792 m. suteikiant herbą buvo ką tik atšvęsta šv. Kazimiero šventė. Šventasis turėjo saugoti naująjį miestą ir kraštą nuo nelaimių.

## Istorija

Istorinis herbas patvirtintas 1792 m. kovo 19 d., kai ATR valdovas Stanislovas Poniatovskis Nemunaičiui suteikė Magdeburgo teises ir herbą privilegija Nr. 39. Netrukus istorinių negandų metu savivalda ir herbas buvo panaikinti.

1999 m. lapkričio 10 d. naująjį herbą dekretu Nr. 661 patvirtino prezidentas Valdas Adamkus. Herbo etalono autorius – dailininkas Juozas Galkus.

## Šaltiniai
Jeronimas Cicėnas

**Jeronimas Cicėnas** (1909 m. liepos 24 d. Garšvinė, Dūkšto valsčius, Švenčionių apskritis – 1987 m. spalio 21 d. Su Sitis, Ajovos valstija) – Lietuvos žurnalistas, Vilniaus krašto ir JAV lietuvių visuomenės veikėjas.

## Biografija
Studijavo visuotinę istoriją, literatūrą, etnologiją Vilniaus universitete.

1928 m. dirbo laikraščio „Vilniaus šviesa“ redakcijoje, 1934–1936 m. – laikraščio „Vilniaus žodis“ redakcijos literatūros skyriaus redaktorius, 1938–1939 m. jo priedo „Kūryba ir kritika“ redaktorius. 1934–1939 m. dėstė lietuvių kalbą Trakų ir Vilniaus mokytojų seminarijose, Aukštojoje politinių mokslų mokykloje Vilniuje. 1939–1940 m. dirbo laikraščio „Vilniaus balsas“, 1940 m. – „Nowe Slowo“ redakcijose.  1941–1944 m. Vilniaus radiofono literatūros laidų ir valandėlių vaikams redaktorius. Bendradarbiavo Vilniaus krašto lietuvių, lenkų, baltarusių, ukrainiečių spaudoje, buvo aktyvus lietuvių organizacijų narys.

1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1945–1947 m. Hafkrugo ir Itzehoe karo pabėgėlių stovyklose redagavo savaitraščius „Kelyje tėvynėn“, „Akiratyje“. Vėliau persikėlė į JAV. 1950 m. dirbo žurnale „Nemunas“, rašė į kitą lietuvių spaudą, turėjo skiltį dienraštyje „Naujienos“.

## Bibliografija
* *Vilniaus [[tautosaka]]*, 1934 m.
* *Daugėliškiniai burtai*, 1934 m.
* *Dvaruos praėstos dienos*, dokumentinė apybraiža apie baudžiavą, 1937 m.
* *Lietuva pro „Vilniaus žinias”*, 1944 m.
* *Vilnius tarp audrų*, Čikaga 1953 m., Vilnius 1993 m.
* *Omahos lietuviai*, 1954 m.

## Šaltiniai
Nevarėnų herbas

**Nevarėnų herbas** – pagrindinis Nevarėnų miestelio ir Nevarėnų seniūnijos (Telšių rajono savivaldybė) heraldikos atributas.

## Aprašas

Herbo skydo mėlyname lauke auksiniame vežime dvi auksinės moterys. Skydo galvoje auksinis lotyniškas kryžius, iš priekio ir galo lydimas dviejų sidabrinių aštuoniakampių žvaigždučių.

## Simbolika

Vietovė, kurioje įsikūrę Nevarėnai, kadaise buvo labai pelkėta. Pasakojama, kad tomis vietomis karieta važiavusios dvi ponios, bet karieta sulūžo, o pasiklydusios ponios šaukusios „Neva Rena“, kas reiškia nepravažiuojama vieta. Bijodamos, kad neišsikapstys iš pelkių, ponios pasižadėjusios pastatyti bažnyčią. Iš pelkių jos išvažiavo ir savo pažadą ištesėjo.

## Istorija

2002 m. vasario 28 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 1682. Herbo etalono autorius – dailininkas Rolandas Rimkūnas.

## Šaltiniai
Pajevonio herbas

**Pajevonio herbas** – pagrindinis Pajevonio kaimo ir Pajevonio seniūnijos (Vilkaviškio rajono savivaldybė) heraldikos atributas.

## Aprašas

Herbo skydo mėlyname lauke, virš žalio trikalnio papėdėje, du greta esantys auksiniai varpai.

## Simbolika

Herbo skyde vaizduojami Pajevonio piliakalnis ir susprogdintų Pajevonio bažnyčios bokštų varpai. Šie du varpai – Šv. Jono ir Šv. Juozapo – buvo nukabinti I pasaulinio karo metais ir vokiečių panaudoti karo reikmėms.

## Istorija

1999 m. gruodžio 13 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 710. Herbo etalono autorius – dailininkas Juozas Galkus.

## Šaltiniai
Pakuonio herbas

**Pakuonio herbas** – pagrindinis Pakuonio miestelio ir Pakuonio seniūnijos (Prienų rajono savivaldybė) heraldikos atributas.

## Aprašas

Herbo skydo žaliame lauke išrauta sidabrinė obelis, žydinti žiedais sidabriniais vainiklapiais ir auksiniais taurėlapiais ir viduriukais. Skydo papėdėje virš obels kamieno nuleista sidabrinė banguota sudėtinė juostelė iš trijų juostelių be tarpų.

## Simbolika

Žydinti obelis – amžinos jaunystės, taikos ir grožio įsikūnijimas. Medžio šaknys – tai ryšio su žeme, su šeima simbolis. Upės tėkmė žymi laiką, praeitį, nuolatinį atsinaujinimą.

## Istorija

2004 m. balandžio 23 d. herbą dekretu Nr. 27 patvirtino Lietuvos Respublikos Prezidentas. Herbo etalono autorius – dailininkas Rolandas Rimkūnas.

## Šaltiniai
Papilės herbas

**Papilės herbas** – pagrindinis Papilės miestelio ir Papilės seniūnijos (Akmenės rajono savivaldybė) heraldikos atributas.

## Aprašas

Papilės piliakalnį imituojanti vingiuota linija skydą dalija į du laukus. Sidabrinėje galvoje – mėlyna aštuoniakampė žvaigždė, žalio lauko papėdėje – trys auksiniai statiniai.

## Simbolika

Papilė istorinio herbo neturėjo. Svarstant naujo herbo idėjas, gyventojų siūlymu, heraldikos komisijoje buvo sutarta herbe pavaizduoti pilies kalną (piliakalnį žalia spalva) su jo apačioje esančia gyvenviete (aukso spalvos trys nameliai) – t. y. nuo ko kilo miestelio pavadinimas. Teigiama, kad kalnas daugelyje kultūrų simbolizuoja ryšį tarp žemės ir dangaus, amžinybę, pastovumą; žvaigždė (mėlyna sidabro fone) – budrumas, apsauga, kelio rodytoja. Aštuoniakampė žvaigždė siejama su kūryba, derlingumu, meile.

## Istorija

1999 m. gegužės 7 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 431. Herbo etalono autorius – dailininkas Saulius Bajorinas.

## Šaltiniai
Faustinas Cecerskis

**Faustinas Cecerskis** (, 1761 m. Varmė – 1832 m. Paparčiai) – OP, Lietuvos teologas, pedagogas, visuomenės veikėjas.

## Biografija
Baigė Vilniaus universitetą, filosofijos ir teologijos daktaras. Nuo 1777 m. dominikonas. Dėstė Virbalio, Zabielų Valinčiuose (Vitebsko sr., Baltarusija), Rožanystoko (Palenkės vaivadija, Lenkija) dominikonų mokyklose. 1790-1797 m. Mažosios Lietuvos dominikonų provincijos prokuratorius. Dalyvavo 1794 m. sukilime. 1797 m. paskirtas dominikonų Vilniaus konvento prioru. Kaip naujo sąmokslo prieš carą dalyvis suimtas ir 1797 m. ištremtas į Daurijos kasyklas Užbaikalėje. Amnestuotas 1802 m. grįžo į Vilnių. 1809-1818 m. dominikonų prioras *Zabieluose* (Zabielų vienuolyne Valinčiuose) ir Rožanystoke, 1818-1824 m. provincijolas, dominikonų mokyklų vizitatorius.

Parašė atsiminimus apie tremtį (*Pamiętnik, zawierający przygody, doznane na Sybirze w latach 1797-1801*, išleista 1865 m.), vizitacijų dienoraštį (*Dziennik wizytatora*, išl. 1904 m., be autoriaus), tęsė Lietuvos dominikonų provincijos kroniką (*Kronika domowa dominikanon prowincji litewskiej*, neišspausdinta).

## Šaltiniai
Bronislavas Bagdžius

**Bronislavas Bagdžius** (1928 m. sausio 2 d. Sokonyse, Alytaus apskrityje – 1964 m. birželio 2 d. Vilniuje) – gamtininkas, biologas zoologas.

## Biografija
Studijavo Vilniaus universitete, Gamtos fakultete.

1961 m. Vilniaus universiteto Gamtos fakulteto taryboje apgynė biologijos mokslų kandidato disertaciją „Kai kurių Lietuvos ežerų žuvys ir žuvininkystės išvystymo perspektyvos“.

Paskelbė apie 15 mokslinių darbų, metodinių rekomendacijų.
Pilviškių herbas

**Pilviškių herbas** – pagrindinis Pilviškių miestelio ir Pilviškių seniūnijos (Vilkaviškio rajono savivaldybė) heraldikos atributas.

## Aprašas

Herbo sidabriniame lauke ant žalios skydo papėdės stovi šv. Jonas Nepomukas su juoda sutana ir biretu, sidabrine kamža, rudu apsiaustu ir rudais batais. Dešinėje rankoje pakėlęs jis laiko auksinį kryžių, o kairėje – žalią palmės šakelę. Veidas ir rankos natūralios spalvos. Aplink galvą 5 auksinės žvaigždutės.

## Simbolika

XVIII a. pabaigoje, kai buvo patvirtintas pirmasis Pilviškių herbas, Jonas Nepomukas buvo vienas populiariausių šventųjų Lietuvoje. Kadangi Pilviškiuose nebuvo jo vardo bažnyčios, į herbą jis tikriausiai pateko dėl kulto populiarumo ir globojamosios srities – saugoti nuo visokių vandens nelaimių.

## Istorija

1792 m. vasario 23 d. ATR valdovas Stanislovas Augustas Pilviškiams suteikė herbą, kuriame pavaizduotas šv. Jonas Nepomukas. Originale jis vaizduojamas mėlyname dangaus ir upės fone stovintis ant pilkšvai rusvo trijų arkų tilto (kone tiksliai nukopijuotas Anykščių herbas).

1999 m. kovo 16 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 355. Herbo etalono autorė – dailininkė Laima Ramonienė. Nuo senojo herbo naujasis herbas skiriasi keliomis detalėmis – nebėra dangaus ir tilto.

## Šaltiniai
Priekulės herbas

**Priekulės herbas** – pagrindinis Priekulės miesto ir Priekulės seniūnijos (Klaipėdos rajono savivaldybė) heraldikos atributas. Herbo leitmotyvas – žirgo skulptūra pastatyta miesto pietrytiniame pakraštyje, šalia Vymerio tilto.

## Aprašas

Herbo žaliame lauke auksinis raitelis (žokėjus) ant auksinio žingsniuojančio žirgo, po juo, sidabrinėje skydo papėdėje, raudona žuvis (lašiša).

## Simbolika

Priekulės vardas istoriniuose dokumentuose minimas jau XVI a., bet Priekulė neturėjo savo atributikos. Ji nuo seno garsėjo žirgų sportu, todėl herbe buvo pavaizduotas jojikas ant žirgo. Iki šiol vietos Vingio parke vyksta tradicinės konkūro varžybos, skirtos Edmundo Klimovo taurei laimėti. Apatiniame herbo skydo lauke pavaizduota lašiša siejama su karališka žuvimi, iš Baltijos jūros keliaujančia į vieną savo nerštaviečių – Minijos upę prie Priekulės.

## Istorija

2002 m. gruodžio 19 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 1998. Herbo etalono autorius – dailininkas Rolandas Rimkūnas.

## Šaltiniai
Karolis Gediminas Cieminis

**Karolis Gediminas Cieminis** (1943 m. sausio 6 d. Vilniuje – 2014 m. gegužės 2 d. Vilniuje) – Lietuvos genetikas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras, skulptorius tautodailininkas.

## Biografija
1969 m. baigė Vilniaus universitetą. 1975 m. apgynė diseratciją „Aukštesniųjų augalų pažeidimų, indukuotų ultravioletiniais spinduliais, reparacijų tyrimai“, biologijos mokslų kandidatas. 1994 m. habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Nuo 1974 m. dirbo Botanikos institute, 1988–2001 m. Ląstelių inžinerijos laboratorijos vadovas.

## Mokslinė veikla
Darbai iš DNR ultravioletinės spinduliuotės pažaidų reparacijos, somatinių ląstelių fiziologijos. 1974 m. su V. Soiferiu atrado DNR tamsinės reparacijos procesą aukštesniuosiuose augaluose.

## Kūryba
Nuo 1990 m. kūrė metalo skulptūrines kompozicijas biologijos, genetikos tema, surengė personalines parodas (su F. Blaškevičiumi 1996 m., 1997 m.). Žymus etnografinių kaukių drožėjas ir dekoruotojas, jo darbų yra privačiuose rinkiniuose įvairiose šalyse.

## Bibliografija
* Asimetrinė somatinė hibridizacija ir konstruktyvizmas, 1995 m.
* PAK-izmas, somatiniai hibridai ir kitkas, 1999 m.

## Šaltiniai
Raudėnų herbas

**Raudėnų herbas** – pagrindinis Raudėnų kaimo ir Raudėnų seniūnijos (Šiaulių rajono savivaldybė) heraldikos atributas.

## Aprašas

Herbo žaliame lauke, nuo sidabrinės skydo galvos atskirtame eglių linija, kairiojo kaspino vietoje auksinės kanklės.

## Simbolika

Kadaise lietuvių liaudies *raudos* (liūdnos dainos) buvo atliekamos kanklėmis, todėl jos pavaizduotos Raudėnų herbe. Žalias laukas rodo vietovės geografinę padėtį, eglutės – didelius eglynus apylinkėse.

## Istorija

2000 m. kovo 24 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 826. Herbo etalono autorė – dailininkė Laima Ramonienė.

## Šaltiniai
Raudonės herbas

**Raudonės herbas** – pagrindinis Raudonės miestelio ir Raudonės seniūnijos (Jurbarko rajono savivaldybė) heraldikos atributas.

## Aprašas

Skydo sidabriniame lauko viduryje aukštas raudonas bokštas su pilies sienos fragmentu skydo papėdėje. Viršutiniame lauko trečdalyje abipus bokšto – dvi mėlynos šešiakampės žvaigždės.

## Simbolika

Herbe pavaizduota Raudonės pilis – pagrindinis miestelio akcentas, jos raudonumas pabrėžia ir miestelio vardą. Sidabrinis herbo laukas reiškia vandenį (miestelis yra Nemuno krante). Dvi žvaigždės simbolizuoja giedrą žvaigždėtą dangų, pilies sargams padedantį pastebėti besiartinančius priešus.

## Istorija

1998 m. rugsėjo 14 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 178. Herbo etalono autorius – dailininkas Raimondas Miknevičius.

## Šaltiniai
Gražina Cieškaitė

**Gražina Cieškaitė** (g. 1951 m. rugpjūčio 30 d. Vabalninke) – lietuvių poetė, prozininkė.

## Biografija
1970 m. Vilniaus universitete Filologijos fakultete studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą.

Eilėraščius pradėjo spausdinti 1967 m.

Nuo 1980 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narė. Gyvena Virbalyje, Vilkaviškio raj.

## Kūryba

Kūryba meditacinio pobūdžio, pagrindinės temos – meilė ir mirtis, laikinumas ir amžinybė, ilgesys ir grožis. Žmogaus būtis vaizduojama tragiškų pasaulio prieštaravimų kontekste, iškeliama Visatą tvarkanti ir prarastą santarvę grąžinanti kūrybos galia, gausu metaforų, simbolinių įvaizdžių.

## Bibliografija
* *Tylos žydėjimas: eilėraščiai*. Vilnius, Vaga, 1975 m.
* *Mylėti – gyventi: eilėraščiai*. Vilnius, Vaga, 1979 m.
* *Gerti iš gėlių: eilėraščiai*. Vilnius, Vaga, 1984 m.
* *Skrendu virš labirinto: eilėraščiai*. Vilnius, Vaga, 1989 m.
* *Auka žvaigždžių vainikui: eilėraščiai*. Vilnius, Vaga, 1991 m.
* *Pragaro smurtas, dangaus ištikimybė: romanas*. Vilnius, Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, 1997 m.
* *Tarp laiko ir amžinybės: poezija*. Vilnius, Vaga, 1997 m.
* *[[Antgamtėje klajojanti šviesa|Antgamtėje klajojanti šviesa: eilėraščiai]]*. Vilnius, Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, 2002 m.
* *Rinktiniai eilėraščiai: Poezijos pavasario laureatų bibliotekėlė*. Kaunas: Naujasis lankas, 2009 m.
* *[[Žodžiai kaip stigmos|Žodžiai kaip stigmos: eilėraščiai]]*. Vilnius: Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, 2013 m.

## Įvertinimas
* 1990 m. „Poezijos pavasario“ laureatė

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Gražinos Cieškaitės poezija
* Gražinos Cieškaitės poezija. „Šiaurės Atėnai“, 2010 11 26
* Metafizinės patirtys Gražinos Cieškaitės lyrikoje. Audinga Peluritytė
* Vidurnakčio lyrika – G. Cieškaitės eilės: (I) , (II) , (III)
Rumšiškių herbas

**Rumšiškių herbas** – pagrindinis Rumšiškių miestelio ir Rumšiškių seniūnijos (Kaišiadorių rajono savivaldybė) heraldikos atributas.

## Aprašas

Herbo raudoname lauke trys dvigubos sidabrinės heraldinės lelijos, išdėstytos trikampiu, kurio viršūnė apačioje.

## Simbolika

Lelijos į herbą paimtos tikriausiai iš Sapiegų heraldikos – ši giminė šį simbolį naudojo nuo XVI a. 1791 m. Rumšiškėms gaunant miesto teises, Lietuvą Ketverių metų seime atstovavo Kazimieras Nestoras Sapiega – gal tai irgi atsiliepė miestui parenkant herbo motyvus.

## Istorija

1791 m. gruodžio 12 d. ATR valdovas Stanislovas Augustas privilegijoje Nr. 9 suteikė Rumšiškėms herbą, bet 1792 m. jis panaikintas.

Sovietmečiu herbas patvirtintas 1968 m., jo dailininkas – Arūnas Tarabilda. Netrukus jis irgi buvo panaikintas. 1998 m. rugsėjo 14 d. dabartinį herbą dekretu Nr. 176 patvirtino prezidentas Valdas Adamkus. Herbo etalono autorius – dailininkas Raimondas Miknevičius.

## Šaltiniai
Plokščių herbas

**Plokščių herbas** – pagrindinis Plokščių kaimo ir Plokščių seniūnijos (Šakių rajono savivaldybė) heraldikos atributas.

## Aprašas

Herbo mėlyname lauke ant auksinio skersinio kabantis auksinis varpas.

## Simbolika

Herbe nutarta pavaizduoti auksinį kabantį varpą, kuris siejamas su Plokščių bažnyčioje valstybės saugomu 1573 m. nulietu varpu. Be to, Plokščiuose pas visuomenės veikėją ir pedagogą Petrą Kriauučiūną lankydavosi Vincas Kudirka, laikraščio „Varpas“ leidėją.

## Istorija

2000 m. kovo 23 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 822. Herbo etalono autorius – dailininkas Rolandas Rimkūnas.

## Šaltiniai
Voicechas Ceciševskis

**Voicechas Ceciševskis** (arba **Albertas Ceciševskis**, , g. apie 1604 m. Mazovija – 1675 m. kovo 10 d. Varšuva) – SJ, Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės pamokslininkas, teologas ir filosofas.

## Biografija
Kilęs iš sulenkėjusių Prūsijos bajorų. Studijavo Vilniaus universitete, nuo 1622 m. jėzuitas, kunigas. Teologijos ir filosofijos daktaras.

1636–1637 m. Vilniaus universitete dėstė retoriką, 1638–1641 m. – filosofiją, 1646–1649 m. Vilniaus universiteto rektorius. 1649–1658 m. karaliaus Jono Kazimiero pamokslininkas bei karališkosios šeimos pasiuntinys ir tarpininkas. Viršijęs įgaliojimus buvo trumpam patekęs į nemalone. 1655–1658 m. ir 1668–1670 m. Mažosios Lietuvos jėzuitų provincijos provincijolas, 1666–1968 m. Vilniaus profesų namų prepozitas. 1670–1674 m. – karaliaus Mykolo Kaributo Višnioveckio nuodėmklausys ir teologas. Karaliaus Vladislovo IV Vazos pavedimu po M. K. Sarbievijaus mirties 1640 m. tvarkė jo palikimą. Paskelbė religinių raštų.

## Šaltiniai
Saldutiškio herbas

**Saldutiškio herbas** – pagrindinis Saldutiškio miestelio ir Saldutiškio seniūnijos (Utenos rajono savivaldybė) heraldikos atributas.

## Aprašas

Herbo mėlyname lauke iš skydo papėdės kylanti sidabrinė elnio galva. Vietoje ragų dvi sidabrinės pušų šakos su auksiniais kankorėžiais.

## Simbolika

Prie Saldutiškio driekiasi Labanoro giria, kurioje gausu laukinių žvėrių. Čia nutiestas Panevėžio–Pastovių geležinkelis paskatino miško verslus, įsikūrė miškų urėdija. Herbe nuspręsta pavaizduoti elnio galvą, kuri rodo girios turtus, o pušys vietoje ragų – miškus kaip gyventojų gerovės šaltinį. Be to, kasmet ataugantys elnių ragai yra lyginami su gyvybės medžiu.

## Istorija

2002 m. liepos 30 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 1855. Herbo etalono autorius – dailininkas Juozas Galkus.

## Šaltiniai
Seirijų herbas

**Seirijų herbas** – pagrindinis Seirijų miestelio ir Seirijų seniūnijos (Lazdijų rajono savivaldybė) heraldikos atributas.

## Aprašas

Herbo skydo auksiniame lauke vienas virš kito trys juodi vėžliai.

## Simbolika

Balinis vėžlys herbe simbolizuoja ilgaamžiškumą, taip pat yra užuomina į apylinkėse gyvenančius vėžlius, kurie įtraukti į Lietuvos raudonąją knygą.

## Istorija

2003 m. birželio 27 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 135. Herbo etalono autorius – dailininkė Laima Ramonienė.

## Šaltiniai
Dalia Cinauskaitė

**Emilija Dalia Cinauskaitė-Verbylienė** (g. 1933 m. birželio 17 d. Kamajuose) – Lietuvos teatro aktorė. Vadovavo Šiaulių miesto moksleivių namų dramos kolektyvui, „Ventos“ gamybinio susivienijimo vaikų mėgėjiškam teatrui.

## Biografija
Buvo ištremta, vaikystę praleido Altajaus krašte. 1957 m. baigė Lietuvos konservatoriją. 1956–1966 m. Kapsuko (dab. Marijampolė), Klaipėdos dramos teatro, 1966–1991 m. Šiaulių dramos teatro aktorė.

## Vaidmenys
* Aldona – Kazys Binkis. Atžalynas, 1956 m.
* Ledi Hef – Žanas Anujis. Vagių balius, 1971 m.
* Rosita, Ponsija – Frederikas Garsija Lorka. Donja Rosita, 1976 m., Bernardas Albos namai, 1982 m.
* Agota – Antanas Škėma. Žvakidė, 1988 m.
* Pulkininkienė – Juhanis Smulis. Pulkininko našlė, 1990 m.

## Šaltiniai
Sedos herbas

**Sedos herbas** – pagrindinis Sedos miesto ir Sedos seniūnijos (Mažeikių rajono savivaldybė) heraldikos atributas.

## Aprašas

Herbo mėlyname lauke septynios auksinės juostelės, o mėlynoje skydo galvoje – sparnuota auksinė Merkurijaus kepurė.

## Simbolika

Septynios linijos simbolizuoja 7 kelius, vedusius iš Sedos į kitas Žemaitijos vietoves. Viršuje juostų yra prekybos simbolis – Merkurijaus šalmas su sparneliais, rodantis prekybos reikšmę miesto augimui.

## Istorija

2004 m. liepos 16 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 6. Herbo etalono autorius – dailininkas Saulius Bajorinas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Henrikas Ciparis

**Henrikas Ciparis** (g. 1941 m. gruodžio 31 d. Labardžiuose, Rietavo valsčius) – Lietuvos dailininkas scenografas, tapytojas, grafikas, pedagogas, Rietavo garbės pilietis.

## Biografija
1969 m. baigė Lietuvos dailės institutą. Nuo 1973 m. Lietuvos operos ir baleto teatro dailininkas, nuo 1983 m. vyr. dailininkas. 1976–1982 m. vadovavo Lietuvos dailės instituto Scenografijos studijai.

Žmona Liudvina – choro dirigentė muzikos dėstytoja (Lietuvos muzikos ir teatro akademija), duktė Simona – grafikos dizainerė (Vilniaus dailės akademija), duktė Iveta – dailininkė scenografė (Vilniaus dailės akademija).

1976 m. Sąjunginio muzikinių teatrų kūrybinio jaunimo festivalio laureatas.

1977 m. Vokietijos socialistinio darbo žymūno garbės vardas.

1985 m. Lietuvos nusipelniusio meno veikėjo garbės vardas.

2011 m. Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių bendrijos medalis „Vilties žvaigždė“.

2020 m. Rietavo garbės piliečio vardas.
## Kūryba
Surengė apie 40 individualių parodų Lietuvoje ir užsienyje. Sukūrė scenovaizdžių ir kostiumų apie 60 spektaklių Vilniaus, Klaipėdos, Erfurto, Kemerovo teatruose.
Nuo 2001 m. apipavidalina Lietuvos nacionalinio operos ir baleto teatro vasaros sezonų Trakų pilyje spektaklius (Vytautas Klova. Pilėnai, 2001 m., Gaetanas Donicetis. Lučija di Lamermur, 2002 m.). Scenovaizdžiai raiškios plastikos ir faktūros, dinamiški. Operų scenovaizdžiai pasižymi dekoratyviniu ekspresyvumu, istorinių motyvų stilizacija.

Apipavidalino daugiau, kaip 330 jubiliejinių renginių (Vilniaus 650 m., Vilniaus universiteto 400 m., Pirmosios lietuviškos knygos 450 m., Tautinės giesmės 100 m. minėjimus), koncertų (dainų šventės 1980 m., 1985 m.), Sąjūdžio Steigiamąjį suvažiavimą, 1988 m.).

## Žymiausi darbai
* Juozas Tumas-Vaižgantas. Nebylys, 1970 m.
* Vytautas Klova. Ave, vita, 1974 m.
* Džiuzepė Verdis. Traviata, 1974 m.
* Justinas Bašinskas. Užkeiktieji vienuoliai, 1984 m.
* Vinčencas Belinis. Norma, 1986 m.
* Jurgis Karnavičius. Gražina, 1990 m.
* Aleksandras Glazunovas. Raimonda, 1991 m.
* Šarlis Guno. Faustas, 1998 m.
* Džakomas Pučinis. Sesuo Andželika, 2001 m.
* Piotras Čaikovskis. Eugenijus Oneginas, 1977 m.

## Šaltiniai
Senųjų Trakų herbas

**Senųjų Trakų herbas** – pagrindinis Senųjų Trakų kaimo ir Senųjų Trakų seniūnijos (Trakų rajono savivaldybė) heraldikos atributas.

## Aprašas

Herbo raudoname lauke auksiniai Gediminaičių stulpai.

## Simbolika

Prisimenant Lietuvos ir Trakų valdovus Kęstutaičius bei gotikinių Gediminaičių stulpų ryšį su vietove, Heraldikos komisija nutarė juos panaudoti naujai kuriamam Senųjų Trakų herbui.

## Istorija

2001 m. liepos 24 d. herbą dekretu Nr. 1439 patvirtino prezidentas Valdas Adamkus. Herbo etalono autorius – dailininkas Rolandas Rimkūnas.

## Šaltiniai
Baušys

**Baušys** − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Baušienė (ištekėjusi moteris) ir Baušytė (mergautinė pavardė).

Pavardę turi šie garsesni asmenys:
* Jeronimas Baušys – inžinierius, statybinės mechanikos specialistas;
* Juozas Baušys – žurnalistas, scenaristas;
* Romualdas Baušys – mokslininkas, informatikas.
Mesa (Arizona)

**Mesa** () – trečias pagal dydį Arizonos valstijos miestas, įsikūręs Finikso priemiestyje. Mesa yra vienas iš greičiausiai augančių JAV miestų, šiuo metu esantis 37-as pagal dydį. 2010 metais mieste gyveno 439 041 žmonės. Miestas buvo įkurtas 1878 metų sausį.
Seredžiaus herbas

**Seredžiaus herbas** – pagrindinis Seredžiaus miestelio ir Seredžiaus seniūnijos (Jurbarko rajono savivaldybė) heraldikos atributas.

## Aprašas

Herbo mėlyname lauke auksinis laivas su bure.

## Simbolika

Burinis laivas herbe rodo, kad Seredžius išaugo prie svarbaus vandens kelio – Nemuno, kuris darė didelę įtaką miestelio prekybai.

## Istorija

1999 m. spalio 22 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 651. Herbo etalono autorius – dailininkas Rolandas Rimkūnas.

## Šaltiniai
Esekibas

**Esekibas** arba ***Esekvibas*** (, ) – ilgiausia Gajanos upė bei didžiausia, esanti tarp Orinoko ir Amazonės baseinų. Prasideda Akarajaus kalnuose, Gajanos ir Brazilijos pasienyje. Teka į šiaurę, centrine Gajanos dalimi. Įteka į Atlanto vandenyną 21 km į vakarus nuo Džordžtauno, sudaro estuariją (plotis iki 25&nbsp;km). Upė vandeninga, vagoje gausu slenksčių ir krioklių. Esekibo baseine yra žymus Kajeturo krioklys.

Didžiausi intakai (visi kairieji): Kujuvinis, Rupununis, Sipanuris, Potaras, Mazarunis, Kujunis.

Esekibo žemupyje yra keletas didelių bei daugybė mažų upinių salų: Leguanas (47&nbsp;km²), Vakenamas (44&nbsp;km²), Hogas (57&nbsp;km²) ir kt.

Upės pavadinimas aravakų kalba reiškia 'židinio akmenys'. XVII–XIX a. Esekibo baseine gyvavo Nyderlandų kolonija Esekvibas.

## Šaltiniai
Potaras

**Potaras** () – upė centrinėje Gajanoje; Esekvibo kairysis intakas. Prasideda Pakaraimos kalnuose, Ajanganos kalno papėdėje. Teka į rytus savanų ir selvos plotais. Potaro vagoje yra devyni kriokliai, iš kurių žymiausias – Kajeturo krioklys. Dalis upės įeina į Kajeturo nacionalinį parką.

Upės baseine išgaunamas auksas ir deimantai. Pagal upę pavadintas čia atrastas mineralas potaritas.
Akarajaus kalnai

**Akarajaus kalnai** (, ) – Gvianos plokščiakalnyje esantis kalnų masyvas. Iškilęs pietų Gajanoje, Brazilijos pasienyje. Tai vienas iš keturių pagrindinių Gajanos kalnų masyvų. Rytuose pereina į Tumuk Humuko kalnus, kurie driekiasi per Surinamą ir Prancūzų Gvianą. Akarajaus kalnų aukščiausia vieta – 1009 m aukščio bevardis kalnas. Kalnuose prasideda Koranteino ir Esekvibo upės. Dengia tropinės džiunglės.

Akarajaus kalnuose gyvena indėnai vaivajai.
FK Presnâ Moskva

**Maskvos „Presnâ“** – Rusijos futbolo klubas iš Maskvos.

## Istorija

## Pasiekimai

Šaltiniai:

## Lietuviai
* Algimantas Briaunys, 1992

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
Lelle SK

**Lelės SK** – buvęs Estijos futbolo klubas iš Lelės.

## Istorija

Klubas įkurtas 1990 m. 1996 m. tapo Flora Tallinn klubo dukterine komanda. Tais metais klubas nupirko Tervis Parnu licenciją žaisti aukščiausiojoje lygoje ir pagrindinius „Tervis“ klubo žaidėjus. Tačiau 1997 m. pats Lelės SK klubas perdavė šią licenciją kartu su žaidėjais Tulevik Viljandi klubui (kitai dukterinei Flora Tallinn komandai), nors vėliau tais pat metais ją kartu su žaidėjais perpirko iš FC Lelle klubo (kitais šaltiniais – Vall Tallinn klubo), dar vienos nuo Flora Tallinn klubo priklausančios komandos. Prieš 2000 metų sezoną Lelės SK savo licenciją perdavė eilinei „Flora“ klubo dukterinei komandai FC Valga, o Lelės SK tapo atgijusio Tervis Parnu bazine komanda. Kaip bebūtų, Lelės SK gyvavo dar bent iki 2005 m. rudens.

## Pasiekimai

### Estijos varžybos

|}

## Lietuviai
* Algimantas Briaunis, 1997
* Darius Magdišauskas, gynėjas 1997
* Tomas Sirevičius, gynėjas 1997–1999
* Rolandas Vaineikis, saugas 1996

## Nuorodos
* SOCCERWAY
Avanscena

**Avanscena** – priekinė teatro scenos dalis, nuo raudonos scenos linijos iki rampos, lanku išsikišanti į žiūrovų salę. Dažniausiai avanscena išsikiša nedaug, todėl jos plotas nedidelis. Kai kurių teatrų scenos turi didelę avansceną.

Avanscena dažnai naudojama kaip vaidinimo aikštelė operos ir baleto spektakliuose. Dramos teatruose avanscenoje irgi vaidina, paprastai nedideles scenas prieš uždangą, kurios jungia pagrindines spektaklio dalis. Kai kurie režisieriai į avansceną perkelia ir pagrindinį spektaklio veiksmą, taip jie išplečia panaudojamą scenos erdvę.
07 Vestur

**Sandavaguro „Vestur“** – Farerų futbolo klubas iš Sandavaguro.

## Istorija

Klubas įkurtas 1993 m. sujungus Vagaro salos komandas MB Miðvágur ir SÍF Sandavágur. 1998 m. prie jų prisijungė SI Sorvagur klubas, bet visi klubai 2004 m. išsiskyrė, o *FS Vágar* buvo įkurtas kaip atskiras klubas. Pastarasis 2007 m. lapkritį vėl susijungė su SI Sorvagur klubu ir šįkart pasivadino *07 Vestur* (pažymint Vagaro salos geografinę padėtį 7 ° vakarų ilgumos).

## Pasiekimai

## Sezonai
; Pastarųjų metų sezonai

|}
Šaltiniai:

## Lietuviai
* Rimvydas Bakus, 2000 m.
* Igoris Kirilovas, 2000 m.
* Kęstutis Latoža, treneris, (2000–2001 m.)
* Darius Magdišauskas, gynėjas, 2000 m.
* Žilvinas Žudys, gynėjas, 2000 m.

## Vyr. treneriai

* Tommy Christiansen (1990)
* Finn Røntved (1995)
* Albert Ellefsen & Páll Fróði Joensen (1995)
* Albert Ellefsen (1996)
* Piotr Krakowski (1997)
* Kęstutis Latoža (2000–2001)
* Albert Ellefsen (2001)
* Suni á Dalbø (2002)
* Albert Ellefsen (2002–2003)
* Jógvan Nordbúð (2004)
* Bill McLeod Jacobsen (2005–2006)
* Hegga Samuelsen (2006)
* Jan Dam (2007)
* Piotr Krakowski (2008–2009)
* Hegga Samuelsen (2010–2011)
* Jóhan Nielsen (2011)
* Piotr Krakowski (2012– 2013)
* Hegga Samuelsen (2014—2016)
* Trygvi Mortensen (2017)
* Pauli Poulsen (2018)
* Julian Madsen (2019—2020)
* Heðin Askham (2020—2021)
* Magnus Powell (2021)
* Matthew Potter (2021–)

## Spalvinė gama

; Aprangų gamintojai
* Adidas

## Logotipas

Vaizdas:07 Vestur emb.png|Dabartinis
Vaizdas:07 Vestur logo.png|Ankstesnių metų


## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia balta juoda apranga. 

## Išnašos

## Nuorodos
* [ Oficiali klubo svetainė] 
* facebook paskyra
* Transfermarkt
* FLASHSCORE
* Globalsportsarchive
Rampa

**Rampa** (iš , šis – iš  'nuolaidžiai leistis') reiškia kelis skirtingus dalykus:

* rampa teatre – tai teatro sceną nuo salės skirianti žema sienelė, kuri nuo žiūrovų slepia teatro prožektorių sistemą, įrengtą scenos lygyje avanscenos priekiniame pakraštyje, kuri apšviečia sceną iš priekio ir apačios.
* rampa – nuožulni plokštuma (ne laiptai), skirta užlipti ar užvažiuoti į aukštesnį lygį. Rampos būdingos sandėlių ir panašiems techniniams pastatams, daugiaaukštėms mašinų stovėjimo aikštelėms, kelių lygių automagistralėms. Rampos įrengiamos pastatuose, pritaikant juos neįgaliųjų vežimėliams įvažiuoti. Rampų nuolydžio kampas priklauso nuo jų paskirties, dažniausiai iki 20°, kartais iki 35° .


Image:Rampe lehrbuchsammlung.jpg|Rampa knygų saugykloje
Image:Rampe-frontale-pyramide.jpg|Laikina rampa Egipto piramidžių statyboje
Image:Car Park Spiral Under Aotea Square.jpg|Spirališka rampa daugiaaukštėje mašinų stovėjimo aikštelėje
Policijas FK

**Policijas FK** – buvęs Latvijos futbolo klubas iš Rygos. 

## Istorija

2001 m. prijungtas prie LU-Daugava Riga klubo.

## Pasiekimai

* Šaltiniai: RSSSF duomenų bazė.

## Lietuviai
* Viktoras Olšanskis, saugas 2000

## Išnašos

## Nuorodos
* RSSSF (Čempionai ir sezonai)
* RSSSf (Taurių laimėtojai)