open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Vygantas Malinauskas

**Vygantas Malinauskas** (g. 1972 m. kovo 13 d. Panevėžyje) - teisininkas, visuomenės veikėjas, ateitininkas, Ateitininkų federacijos pirmininkas.

## Biografija
Motina Nijolė Balaišytė-Malinauskienė. Tėvas buvęs tremtinys Kęstutis Malinauskas. 

1979–1990 m. baigė Panevėžio 12-ąją vidurinę mokyklą. Buvo vienas iš mokyklos moksleivių sąjūdžio rėmimo grupės steigėjų. Panevėžio sąjūdžio rėmimo grupių konferencijoje 1988 metais tapo vieninteliu moksleiviu delegatu, išrinktu į Sąjūdžio steigiamąjį suvažiavimą. 1989 metais įsijungė į Ateitininkų moksleivių veiklą. Panevėžio ateitininkų moksleivių kuopos pirmininkas. 

1990–1995 m. studijavo VDU Katalikų teologijos fakultete (KTF), 1995–1998 m. KTF magistrantūroje, teologijos  magistras. Nuo 1999 iki 2002 m. VDU Teisės institute baigė teisę (Administracinės teisės specializacija), teisės magistras. Apgynė tezes apie internetinės prekybos apmokestinimą bei žmogaus teisių ir lygių galimybių įgyvendinimo Europos Sąjungoje problemas.

1995–1998 m. Lietuvos katalikų bažnyčios informacijos centro redaktorius, 1996–1997 m. Kauno jėzuitų vidurinės mokyklos ateitininkų būrelio vadovas, 1998–1999 m. VšĮ Katalikų interneto tarnybos direktoriaus pavaduotojas, nuo 1999 m. Kauno aukštesniosios katechetų mokyklos dėstytojas, iki 2002 m. birželio 26 d. advokatų profesinės bendrijos „NORDIA BAUBLYS & Partners“ teisininkas, Maskvos skyriaus vadovas, nuo 2002 m. rugpjūčio  26 d. Advokato K. Šlito kontoros advokato padėjėjas. Nuo 2012 m. VDU Teisės fakulteto teisės teorijos ir filosofijos dėstytojas.

Palangos Nepaprastojoje Konferencijoje 1997 metais ir XV Ateitininkų federacijos kongrese 2006 metais buvo išrinktas Ateitininkų federacijos pirmininku. (1994-1997) Lietuvos ateitininkų federacijos tarybos  narys. Lietuvos jaunimo organizacijų tarybos asamblėjoje buvo išrinktas Valstybinės jaunimo reikalų tarybos nariu. Teisiniais klausimais konsultuoja ir atstovauja Lietuvos vyskupų konferencijai. Lietuvos Vyskupų Konferencijos ir Lietuvos Respublikos Vyriausybės dvišalės mišrios komisijos tarptautinių sutarčių su Šventuoju Sostu nuostatoms vykdyti narys. Dalyvavo Seimo ir Vyriausybės sudarytose darbo grupėse rengiant įstatymų ir teisės aktų projektus. Yra Kauno jėzuitų gimnazijos ir leidyklos „Katalikų pasaulio leidiniai” valdybų narys. Redagavo studentų ateitininkų leidinį „Ateities pėdsakai“, yra paskelbęs straipsnių visuomenės gyvenimo, pasaulėžiūros, teisinėmis temomis „Ateityje”, „Naujajame Židinyje – Aiduose”, „Bernardinuose”, „Artumoje”. 

Pirmojo atkurtos Studentų ateitininkų sąjungos (SAS) suvažiavimo Vilniuje (1992 m.) iniciatorius, SAS pirmininkas (1992-1994). Popiežiaus Jono Pauliaus II sutikimo Agluonoje (Latvija, 1993) Organizacinio komiteto narys. VDU studentų atstovybės senato (1994-1995) narys. Seimo vicepirmininko  F. Palubinsko visuomeninis padėjėjas.

Paramos ir labdaros fondo „Bažnyčios kronika" steigėjas ir valdybos narys.

Žmona Virginija (g. 1972 m.), mokytoja. Sūnūs Petras (g. 1996 m.) ir Paulius (g. 1999 m.).

## Šaltiniai
Kosmetinė

**Kosmetinė** () – nedidelis krepšelis ar dėklas, kuriame laikomos kasdieninės kosmetinės priemonės, ypač kasdieninės. Kosmetinė yra kosmetinė nesesero rūšis. Kosmetinėse kosmetikos priemonės laikomos kelionėje, kasdieniniame rankinuke, o dažnai - ir namuose. Kosmetinėje laikomos priemonės rankų, veido odos, lūpų, blakstienų, antakių priežiūrai, kvepalai.

Kartu su rankinuku kosmetinė yra svarbus aksesuaras, įvaizdžio dalis. 
* Kasdieninė ir išeiginė kosmetinė turėtų atitikti moters stilių. 
* Kosmetinėje turi tilpti reikalingiausieji kosmetiniai reikmenys.
* Kosmetinės skiriasi paskirtimi: kelioninės (laikomos bagaže, gali būti krepšelio pavidalo), kasdieninės (nešiojamos rankinuke), namų (tvarkingai laikyti namų kosmetiką). 
* Kosmetinės turi būti praktiškos. Pvz., kosmetinė turi būti lengvai plaunama, nes nesunkiai gali išsitepti. 

## Nuorodos
* Косметичка
Traversas (fortifikacija)

**Traversas** () – žemės pylimas ar panaši klūtis iš kitos medžiagos, įrengta skersai apkasų ar ties slėptuvės prieangiu ir apsauganti nuo tiesioginės ugnies iš sparnų ar užnugario.

## Paskirtis
Traversu gali būti gynybinė priedanga iš nejudinto grunto, paliekama apkasų įrengimo metu, arba iš rąstų, betono ar kitos medžiagos, suręsta slėptuvės statybos metu. Kareiviams, pabūklams ar kitoms ugnies pozicijoms traversas sukuria palankias gynybines sąlygas, priešui netikėtai pakeitus atakos kryptį ar įvedus rezervinius pajėgumus iš užnugario. Traversai naudojami ir kaip priedanga šaudmenims padėti.

## Konstrukcija
Dideli tvirtai suręsti traversai gali apsaugoti ne tik nuo kulkų ar skeveldrų, bet ir artilerijos sviedinių. Gynybos ruože, atsižvelgiant į reljefo ypatybes, sukuriama apkasų ir slėptuvių sistema, atitinkamai įrengiant reikiamą skaičių traversų. Jie būna dvejopi:
* apeinamieji – kai apkasų linijoje yra apeinami iš visų pusių („sala upėje“);
* prijungtieji – kai apeinami iš vienos pusės; gali būti įrengti tranšėjoje iš brustvero arba užnugario pusės. 

## Nuorodos
* Traverso samprata (rusų k.)
* Traversų tipai
Dobrovolsko kaimo gyvenvietė

**Dobrovolsko kaimo gyvenvietė** () – administracinis vienetas kaimo gyvenvietė Rusijos Federacijos anklavo Kaliningrado srities Krasnoznamensko rajono pietrytinėje dalyje. Centras – Dobrovolskas.

## Istorija
Įsteigta vykdant municipalinę reformą 2008 m. birželio 30 d. Ribojasi vakaruose su Vesnovo kaimo, šiaurės vakaruose su Krasnoznamensko miesto, šiaurėje su Aleksejevkos kaimo gyvenvietėmis, Šakių rajono savivaldybės Sudargo seniūnija, rytuose 2 su Slavikų seniūnija, rytuose – su Kudirkos Naumiesčio seniūnija, pietryčiuose – su Kybartų seniūnija, pietuose – su Nesterovo rajono Prigorodnojės kaimo ir Iljušino kaimo gyvenvietėmis. Pagrindinė ekonomikos šaka – žemės ūkis.

2010 m. Rusijos gyventojų surašymo duomenimis buvo 4433 gyventojai.

## Gyvenvietės

Kaliningrado srities įstatymu Nr. 256. Dobrovolsko kaimo gyvenvietę sudaro gyvenvietės:  
* Bolotnikovas,
* Dobrovolskas,
* Kutuzovas,
* Leskovas,
* Losevas,
* Mičiurinas,
* Mirnas,
* Nikitovka,
* Novouralskas,
* Ostrogožskojė,
* Paporotnojė,
* Pobedinas,
* Poltavskojė,
* Pskovskojė,
* Tretjakovas,
* Vysokojė,
* Žarovas,
* Železnodorožnojė.

Kitos gyvenamosios vietovės: 
* Archangelskojė
* Beregovojė
* Kovpakovas
* Kubanka
* Lužskojė
* Izmailovas
* Novouralskas
* Ovražkinas
* Pravdinas
* Razinas
* Venskai
* Pravdinas
* Šatilovas
* Zabolotnojė

## Gyventojai

## Šaltiniai
Avoué

**Avoué** – istorinė teisinė profesija Prancūzijoje.

## Funkcijos

Avoué visų pirma buvo įgaliotas rengti raštišką dokumentaciją () atstovaujant klientui (taip pat žr. *[[solisitorius]]* D. Britanijoje).

*[[Avocat]]*, priešingai, atstovavo teisme, sakydamas ginamąsias kalbas ar kitaip atstovaudamas klientui žodžiu. 1971 m. gruodžio 31 dienos Įstatymu *loi n° 71-1130*, *avoué* profesijoje pirmoje instancijoje buvo „sulieta“ su *avocat*.

2010 m. taip pat ir antrojoje instancijoje *avoué* apjungta su *avocat*.

## Nuorodos
* ''Avoués'' rūmai Paryžiuje
Laukupis (Šventoji)

**Laukupis** – upelis Kretingos rajono savivaldybės teritorijos šiaurinėje ir Skuodo rajono savivaldybės teritorijos pietvakarinėje dalyje, kairysis Šventosios intakas.

## Geografija
Išteka Peldžių kaimo žemių rytiniame pakraštyje, netoli Peldinės miško, 0,3 km į pietryčius nuo kelio Grūšlaukė–Medininkai. Iki Pemperių teka šiaurės vakarų, o toliau – šiaurės-šiaurės rytų kryptimi. Į Šventąją įteka Ledžiuose, 60,6 km nuo jos žiočių.

Gyvenvietės: Peldžiai, Pemperiai, Medininkai, Ledžiai.

## Nuorodos
*Lietuvos Respublikos upių ir tvenkinių klasifikatorius
Vologdos srities advokatų rūmai

**Vologodo srities advokatų rūmai** () - nevyriausybinė organizacija Rusijoje, Vologdos srityje, advokatų rūmai. Įsteigta federaliniu įstatymu Dėl advokato veiklos ir advokatūros Rusijos Federacijoje. Vienija 418 advokatų (2011 m.). Vologdoje - 185 advokatai, Čerepovice - 149 advokatai. Rajonų centruose - 84 advokatai.

;Pirmininkai
Nuo 2002 m. - Sergejus Ivanovas. 

## Literatūra
*  В кружеве событий и лиц  (Российский адвокат. М.,2004.- №6.- С.14-15.)
*  Адвокат из глубинки 

## Nuorodos
*Tinklavietė
* Rusijos advokatų rūmai 

## Šaltiniai
Kulšė

**Kulšė** – upė šiaurės vakarinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, kairysis Šventosios intakas.

## Geografija
Išteka Benaičių kaimo žemių rytiniame pakraštyje, šalia kelio Kretinga–Skuodas. Teka pietvakarių kryptimi, tarp Medšarkių ir Medomiškių daro dvigubą lankstą link šiaurės vakarų ir nuo Mažučių miško toliau teka šiaurės kryptimi. Į Šventąją įteka tarp Laukžemės ir Sūdėnų, 23 km nuo jos žiočių. Didesnioji upės dalis paversta melioracijos kanalu.

Intakai: Kiaupiškė (kairysis), Šaltupis, Daubalė.

Prie ištakų stūkso Benaičių Balkos kalnas, kairiajame krante yra Benaičių mitologinis akmuo, vad. Kūlių bobele, Maloniškių Velnio akmuo, Auksūdžio senosios kapinės, vad. Maro kapeliais, Pelėkių senosios kapinės, vad. Leišių kapeliais, Laukžemės senosios kapinės, vad. Maro kapeliais, veikiančios Laukžemės kapinės, Laukžemės Šv. apaštalo Andriejaus bažnyčia, dvaro sodyba, dešiniajame – Laukžemės II senosios kapinės, vad. Maro kapeliais ir Sūdėnų akmuo su dubeniu.

Į šiaurės rytus nuo žiočių prasideda Sūdėnų botaninis-zoologinis draustinis.

Gyvenvietės: Benaičiai, Žyneliai, Maloniškiai, Pelėkiai, Auksūdys, Ilginiai, Medšarkiai, Medomiškiai, Laukžemė, Sūdėnai.

## Pavadinimas
Upėvardis kilo nuo žodžio *kulšė, kulšis* („šlaunis“).

## Nuorodos
* Lietuvos Respublikos upių ir tvenkinių klasifikatorius
Studentų bendrabučiai Vokietijoje

**Studentų bendrabutis** () - gyvenamasis studentų pastatas, kuriame dalijamasi tam tikromis bendromis patalpomis (tokiomis kaip virtuvė, vonia, tualetas ir kt.); bendrabutis. 

## Statistika

Vokietijoje labiausiai paplitę yra studentų bendrabučiai. Vokietijoje apie 11,6 % studentų gyvena bendrabučiuose (2003 m.). Juos valdo specialiai tam sukurta viešosios teisės įstaiga (Studentenwerk). Greta to yra konfesinių (bažnytinių organizacijų valdomų), privačių arba savivaldžių bendrabučių. Didžiausias bendrabučių miestelis yra Studentenstadt Freimann (Miunchenas, Bavarija). Didžiausias privatus ir savivaldus bendrabutis Vokietijos yra vad. Hanso Dikmano kolegija („HaDiKo“), studentų bendrabutis (Karlsruhe).

Mažesniuose miestuose studentų bendrabučiai yra aukštųjų mokyklų rajone. Didesniuose miestuose arba miestuose su istoriniu senamiesčiu - užmiestyje.

## Išnašos

## Nuorodos
* Vokietijos studentų reikalų tarnyba  (Gyvenimas Vokietijos studentų bendrabučiuose )
Įpiltis (upė)

**Įpiltis** (rytinė dalis – **Juodupis**) – upė šiaurės vakarinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje; kairysis Šventosios intakas.

## Istorija
1779–1781 m. Palangos seniūnijos inventoriuje upė vadinama *Impiltupiu*, XIX a. – XX a. pradžios Rusijos ir Vokietijos imperijų kariuomenių generalinių štabų parengtuose topografiniuose žemėlapiuose – *Juodupiu* (, ). 1976 m. Lietuvos respublikinio žemėtvarkos projektavimo instituto medžiagoje nuo aukštupio iki Senosios Įpilties tvenkinio upė žymima *Juodupiu*, o nuo tvenkinio iki žiočių – *Įpiltimi*. 1991 m. Valstybinio žemėtvarkos instituto ir vėlesnėje Lietuvos geodezinėje-kartografinėje medžiagoje rytinė upės dalis vadinama *Juodupiu*, o nuo santakos su Pievupiu iki žiočių – *Įpiltimi*.

Upėvardis, matyt, atsiradęs nuo Įpilties kaimo pavadinimo (šis nuo **Impiltis*).

## Geografija
Išteka Peldžių kaimo žemių pietrytiniame pakraštyje, iš Pilybiškės miško. Teka šiaurės vakarų kryptimi, ties Plokščiais daro lankstą į pietus, nuo kurio pasuka į vakarus. Iki Naujosios Įpilties vaga ištiesinta, paversta melioracijos kanalu. Toliau ji natūraliai vingiuoja plačiu slėniu. Nuo ištakų iki santakos su Pievupiu 10,2 km ilgio upės atkarpa vadinama *Juodupiu*, o nuo santakos iki žiočių – *Įpiltimi* (seniau – *Impiltimi*). Į Šventąją įteka Senosios Įpilties vakariniame pakraštyje, 29,8 km nuo jos žiočių.

;Tvenkiniai: Senojoje Įpiltyje prie piliakalnio įrengtas tvenkinys, prie kurio seniau stovėjo vandens malūnas (sudegė).

;Intakai: Pievupis, Alkupis, Graistupis (dešinieji), Pelkupis (kairysis).

;Gamtos ir kultūros paveldo objektai: Plokščių senosios kapinės, Naujosios Įpilties senosios kapinės, senovės gyvenvietė, alkakalnis, Daubos kūlis, Senosios Įpilties III piliakalnis-Marijos kalnelis, Aukuro akmuo, Senosios Įpilties piliakalnis-Pilies kalnas su papėdės gyvenviete, kapinynas- Karių kapeliai, senosios kapinės- Maro kapeliai (visi – dešiniajame krante), kairiajame – Senosios Įpilties II kapinynas (kairiajame krante).

;Gyvenvietės: Peldžiai, Plokščiai, Naujoji Įpiltis, Senoji Įpiltis.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Lietuvos Respublikos upių ir tvenkinių klasifikatorius
Raktinė

**Raktinė** () – raktų dėklas, kuriame raktai laikomi ir nešiojami. Raktinės apsaugo ne tiek pačius raktus, kiek kišenę ar rankinuko turinį nuo raktų ryšulio. Taip pat raktinė apsaugo nuo raktų žvangėjimo. 

Raktai būna susegti žiedu, o žiedas ar karabinas kartu su raktais gali būti paslėptas raktinės viduje. Kai kurios raktinės viduje turi kelis raktų žiedus ar karabinus. 
Raktinė uždaroma užsegant spraustuku ar užtrauktuku. Kai kurios raktinės jokio užsegimo mechanizmo neturi, raktai į jas būna įtraukiami ir laikosi įsispraudę tarp raktinės sienelių. 

Raktinė paprastai būna vieno skyriaus. Kai kurios raktinės gali turėti kišenėles ar skyrelius monetoms ar banknotams. Dažniausiai gaminamos iš natūralios odos. Brangios raktinės gali būti pagamintos iš krokodilo ar rajos odos. Tokios raktinės būna prestižiniai aksesuarai, parodo savininko socialinę padėtį. Raktinės kaip madingi aksesuarai spalva, odos apdaila gali atitikti sezono mados tendencijas. Raktines gamina ir žinomos madas diktuojančios kompanijos, jos gali būti pažymėtos prekių ženklais, pvz., *[[Chanel]]*, *[[Burberry]]* ir kt.
Jonavos Sąjūdžio aikštė

**Jonavos Sąjūdžio aikštė** – Sąjūdžio vardo aikštė Jonavoje, prie J. Ralio g., viešoji-reprezentacinė Jonavos miesto erdvė. Netaisyklingos geometrinės formos, šiek tiek ištęsta palei gatvės kontūrą, puikiai matoma įvažiuojant į miestą ir turi didelį potencialą atlikti reprezentacinę funkciją. Rytų pusėje aikštės kontūrą „uždaro“ Vytauto gatvė su mažaaukščiu sodybiniu užstatymu, vakarinėje pusėje aikštę užbaigia mažosios architektūros forma – laikrodis (architektas Virginijus Vizbaras). Kitoje J. Ralio gatvės pusėje vyrauja 2-3 aukštų užstatymas. Šalia aikštės yra viešojo keleivinio transporto ir taksi sustojimo vieta, dėl ko būdingi gausūs pėsčiųjų srautai.

Pagrindinę aikštės dalį dengia šviesus granitas. Dinamiškas aikštės ruožas, jungiantis stotelę, reklamos ekraną ir fontaną su skulptūra dengiamas iš visų pusių skeltu juodu granitu.
Reprezentacinę aikštės dalį supa mažosios architektūros kompozicija – netaisyklingai išdėstyti kubo formos moduliai. Ta pati forma vientisai formuoja sėdėjimo vietas, šiukšliadėžes, gėlių gazonus, dekoratyvinius elementus. Padrikai išmėtyti kubai persilieja iš aikštės į žaliąją zoną. Stačiakampę aikštės formą paryškina perimetru išdėstyti šviestuvai. Želdynai išdėstomi lūžtančia juosta pagal aikštės kraštus, kuriama neutrali žaliųjų plotų struktūra.

Fontanas su skulptūra – du persipynę 4 metrų aukščio dvitėjiniai metalo profiliai, per kuriuos tekės vanduo, taip pat numatytas povandeninis apšvietimas.

Informacijos ekranas – atliekantis daugiau šviečiamąją negu komercinę funkciją. Tai dvipusis ekranas, skirtas grafiniams vaizdams, filmams ar reklamai demonstruoti. Ekranai montuojami ant trikampio formos stovo, ekranai orientuojami į J. Ralio gatvę (pietų ir šiaurės vakarų kryptimis).

Keleivinio transporto stotelė – „L“ formos stotelė suformuota iš vientiso betono klojinio.
kartu su informacijos ekranu ir fontanu su skulptūra sudaranti bendrą dinamišką kompoziciją, žiūrint iš pagrindinių perspektyvos taškų sudaryto intriguojantį ir besikeičiantį vaizdą, juos jungia tamsi granito danga – laužtos formos juosta.

## Istorija
Iki 1960 metų dabartinės aikštės vieta buvo užstatyta perimetru palei J. Ralio gatvę, vyravo mažaaukštis gyvenamųjų namų užstatymas. 1960–1970 metais buvo apstatyta daugiabučiais penkiaaukščiais pastatais. Erdvė buvo negyvybinga dėl prastos fizinės būklę ir aiškios bei konceptualios architektūrinės raiškos nebuvimo.

2007 m. pradėtas planuoti tvarkymas, siekiant suteikti aikštei gyvybingumo, paversti ją intensyviai lankoma ir naudojama Jonavos miesto viešąja erdve kuri taptų vienu iš miesto simbolių. Projekto devizas – „Sąjūdžio aikštė – bendravimo ir informacijos erdvė“.

Bendra Sąjūdžio ir Santarvės aikščių atnaujinimo darbų vertė viršija 7 milijonus litų, iš jų Europos Sąjungos parama sudaro 5,5 milijonus litų.

Specialiųjų tyrimų tarnybos (STT) Kauno valdybos pareigūnai pradėjo ikiteisminį tyrimą dėl piktnaudžiavimo tarnyba atliekant Sąjūdžio aikštės rekonstrukcijos darbus Jonavos mieste. Įtarimus pareiškė Jonavos rajono savivaldybės tarybos nariui Žygimantui Žalnerauskui ir pat Jonavos rajono savivaldybės administracijos darbuotojui.

## Šaltiniai
Skardu

**Skardu** (, balt. སྐརདུ་་) – miestas šiaurės Pakistane, Gilgite-Baltistane, Skardu slėnyje, prie Indo ir Šigaro upių santakos. Baltistano regiono sostinė. Miestas pasiekiamas Karakorumo plento atšaka, taip pat yra aerodromas. Greta miesto yra XVI a. Skardu fortas su mečete viduje, o tolėliau – Šigaru fortas. Aplink Skardu telkšo keletas ežerų: Satpara, Aukštutinis Kačuros ežeras, Žemutinis Kačuros (Šangrilos) ežeras. Prie pastarojo įrengtas Šangrilos kurortas. Skardu yra svarbus alpinizmo centras besiruošiantiems kopti į Karakorumo aukštikalnes.

Miesto pavadinimas baltų kalba reiškia „žvaigždžių akmuo“.

## Galerija

Image:Shigar fort.JPG|Šigaro fortas
Image:SkarduFortEntrance1167.JPG|Skardu fortas
Image:MosqueSkarduFort1160.JPG|Forto mečetė


## Šaltiniai
Baltai (tauta)

**Baltai** – Azijos tauta, gyvenanti Baltistano regione šiaurės Pakistane bei Indijos teritorijoje Ladake. Kalba tibetiečių kalbų grupei priklausančia baltų kalba.

Baltų tauta yra tibetiečių kilmės, iš dalies paveikta indoeuropiečių kalnų tautų – dardų. Per amžius su baltais susimaišė ir čia atklydę arabai, persai, uigūrai, kašmyrai. Senovėje baltai buvo budistai (išpažino Tibeto budizmą, senosios Bon religijos elementus), tačiau nuo XV a. dauguma baltų atsivertė į islamą. Kadangi baltai tikėjimą priėmė iš sufijų, pradžioje išpažino Nurbakši ordino islamą, bet XIX a. didelė dalis tapo šiitais arba sunitais. Dabar 45 % baltų išpažįsta Nurbakši islamą, 22 % yra šiitai, 3 % yra sunitai (Ahl al-Hadith sekta). Likusieji baltai, daugiausia gyvenantys Ladake, tebeišpažįsta budizmą ir bon.

Baltai dėl savo mišrių religinių tradicijų yra išvystę unikalią kultūrą. Verčiamasi žemdirbyste, avių, ožkų, jakų auginimu. Kadangi regionas labai skurdus, dalis baltų emigruoja į didmiesčius (Lahorą, Islamabadą, Ravalpindį).

## Šaltiniai
Dželamas (miestas)

**Dželamas** () – miestas šiaurės rytų Pakistane, Pandžabo provincijoje, į pietryčius nuo Ravalpindžio, prie Dželamo upės. Pro miestą eina Islamabado-Lahoro geležinkelis. Tabako, medienos apdirbimo, miltų, marmuro, stiklo pramonė.

## Istorija

326 m. pr. m. e. netoli Dželamo įvyko Hidaspo mūšis tarp indų ir graikų. Nuo XVI a. pro miestą ėjo didysis ratų kelias.

## Šaltiniai
Tankas (miestas)

**Tankas** () – miestas šiaurės vakarų Pakistane, Chaiber Pachtunchvos provincijoje, greta Vaziristano sienos ir Suleimano kalnų. Geležinkelio stotis.

## Istorija

Britų laikais Tankas buvo tehsilo sostine ir įėjo į Dera Ismail Chano apygardą. 1901 m. mieste gyveno 4402 žmonės. Tanke 1870 m. žuvo Pandžabo vicegubernatorius Henris Diuranas, mirtinai sužeistas dramblio.

## Šaltiniai
Banu

**Banu** () – miestas šiaurės vakarų Pakistane, Chaiber Pachtunchvos provincijoje, greta Vaziristano sienos, 143 km į šiaurę nuo Dera Ismail Chano. Geležinkelio stotis.

Banu apylinkėse aktyviai veikia Talibanas, dažni teroro išpuoliai bei atakos prieš policiją.

## Šaltiniai
Mianvalis

**Mianvalis** () – miestas šiauriniame Pakistane, Pandžabo provincijoje, Indo pakrantėje, prie Talo kanalo. Pro miestą eina Ravalpindžio-Karačio geležinkelis.

## Istorija

Senovėje miesto žemės priklausė graikų-baktrų karalystei. Britų valdymo metais Mianvalis priskirtas Banu apygardai. 1901 m. mieste gyveno 3591 žmonės.

## Šaltiniai
Innuendo

**„Innuendo“** – 14-as studijinis grupės „Queen“ albumas, išleistas 1991 m. vasario 5 d. Tai buvo paskutinis grupės albumas išleistas esant gyvam Freddie Mercury ir paskutinis, kuriam buvo sukurtos visiškai naujos dainos. Albumas pasiekė aukščiausią topų vietą Jungtinėje Karalystėje, Olandijoje, Vokietijoje, Šveicarijoje ir Italijoje. F. Mercury mirė praėjus 10 mėnesių po albumo išleidimo.

Geriausių visų laikų albumų BBC rinkimuose albumui „Innuendo“ buvo skirta 94 vieta.

## Dainų sąrašas
**CD versija**

# „Innuendo“ 6:29
# „I’m Going Slightly Mad“ 4:22
# „Headlong“ 4:39
# „I Can’t Live With You“ 4:35
# „Don’t Try So Hard“ 3:39
# „Ride the Wild Wind“ 4:41
# „All God’s People“ (Queen, Mike Moran) 4:19
# „These Are the Days of Our Lives“ 4:12
# „Delilah“ 3:32
# „The Hitman“ 4:52
# „Bijou“ 3:37
# „The Show Must Go On“ 4:24

**LP versija**
Pirma pusė

# „Innuendo“ Freddie Mercury (Music), Roger Taylor (Lyrics) 6:29
# „I’m Going Slightly Mad“ (Queen, Peter Straker) Mercury (Music, Lyrics), Peter Straker (Lyrics) 4:04
# „Headlong“ Brian May 4:31
# „I Can’t Live with You“ May 4:35
# „Ride the Wild Wind“ Taylor 4:41
Antra pusė

# „All God’s People“ (Queen, Mike Moran) Mercury (Music, Lyrics), Moran (Music) 3:53
# „These Are the Days of Our Lives“ Taylor 3:55
# „Delilah“ Mercury 3:32
# „Don’t Try So Hard“ Mercury, Deacon 3:32
# „The Hitman“ Mercury, May, John Deacon 3:43
# „Bijou“ May, Mercury 1:19
# „The Show Must Go On“ May 4:31

## Pasiekimai topuose

## Šaltiniai
Lejahas

**Lejahas** () – miestas vidurio Pakistane, Pandžabo provincijoje, į šiaurės vakarus nuo Multano. Pro miestą eina Ravalpindžio-Karačio geležinkelis.

## Istorija

Miestas įkurtas 1550 m. Kamalio Chano.

## Šaltiniai
Žobas

**Žobas** () – miestas vidurio-vakarų Pakistane, Beludžistano provincijoje, prie Žobo upės. Geležinkelis į Kvetą. Į rytus nuo miesto stūkso Suleimano kalnai.

## Istorija

Žobas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 629 m. Kolonijiniais laikais pervadintas ***Fort Sandemanu*** (). Originalus pavadinimas grąžintas 1976 m.

## Šaltiniai
Bahavalnagaras

**Bahavalnagaras** () – miestas rytų Pakistane, Pandžabo provincijoje, netoli Indijos sienos. Pro miestą eina Bahavalpūro-Ludhianos geležinkelis.

## Istorija
1690–1955 m. miestas priklausė Bahavalpūro kunigaikštystei.

## Šaltiniai
Džampuras

**Džampuras** () – miestas vidurio Pakistane, Pandžabo provincijoje, į pietus nuo Dera Gazi Chano, Radžanpuro rajone. Į vakarus nuo miesto stūkso Suleimano kalnai. Pro miestą eina Ravalpindžio-Karačio geležinkelis. Verčiamasi žemės ūkiu, medžio drožyba.
Chanpuras

**Chanpuras** () – miestas rytų Pakistane, Pandžabo provincijoje, Indo slėnyje. Pro miestą eina Bahavalpuro-Haidarabado geležinkelis. Verčiamasi žemės ūkiu (cukranendrių, medvilnės auginimu).

## Šaltiniai
Čamanas

**Čamanas** () – miestas vakarų Pakistane, Beludžistano provincijoje, greta Afganistano sienos ir Spin Boldako miesto. Geležinkelis į Kvetą. Čamane gyvena ženkli hinduistų bendruomenė.

Miesto pavadinimas Urdu kalba reiškia *[[sodas]]*.

Miesto apylinkėse veikia Talibano kovotojai, Čamanas tiekė produkciją NATO kariams. 

## Šaltiniai
Larkana

**Larkana** () – miestas pietų Pakistane, Sindho provincijoje, į pietvakarius nuo Sukuro, prie Gharo kanalo. Pro miestą eina Sukuro-Karačio geležinkelis. Verčiamasi žemės ūkiu (cukranendrių, vaisių, daržovių, alyvuogių auginimu).

## Istorija

Larkanos apylinkėse yra Indo slėnio civilizacijos miesto Mohendžo Daro griuvėsiai. Larkanos miestas įkurtas britų XIX a. pab.

## Šaltiniai
Sibis

**Sibis** () – miestas vidurio Pakistane, Beludžistano provincijoje. Gyventojų dauguma – beludžiai. Pro miestą eina Kvetos-Džeikobabado geležinkelis.

Sibis žymus tuo, jog čia užfiksuota aukščiausia temperatūra Pakistane – +52,6 °C (2004 m. liepos 13 d.).

## Šaltiniai
Gvadaras

**Gvadaras** () – miestas pietvakarių Pakistane, Beludžistano provincijoje, Arabijos jūros pakrantėje, prie Omano įlankos žiočių, Makrano regione. Gyventojų dauguma – beludžiai.

Gvadaras yra strategiškai svarbus, sparčiai besivystantis jūrų uostas. Jo metinė apyvarta 2008 m. siekė 52 tūkst. tonų. 14 km už miesto yra oro uostas, pro miestą eina Makrano plentas.

## Istorija

1783–1958 m. Gvadaras buvo Maskato sultonato dalimi. 2002–2005 m. kinai pastatė naują, modernų uostą.

## Šaltiniai
Čeremchos valsčius

**Čeremchos valsčius** () – kaimiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Hainuvkos apskrityje. Centras – Čeremcha. Ribojasi su Kleščelės, Mileičicės, Nužeco Stacjos valsčiais ir Gudija.

## Istorija
Nuo V a. pr. m. e. iki X a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. V a. į šias vietoves atsikraustė slavų gentis mozūrai. XIII a.-XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1795 m. buvo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Bresto vaivadijos valdose. 1795–1796 m. priklausė Rusijos imperijos Slanimo gubernijai, 1796–1801 m. Lietuvos gubernijai ir nuo 1801 m. iki 1914 m. priklausė Gardino gubernijai. Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Oberosto sričiai. 1919–1939 m. priklausė Lenkijos tarpukario Balstogės vaivadijai. 1939–1941 m. priklausė Tarybų Sąjungos, Baltarusijos TSR, Bresto sričiai. 1941–1944 m. priklausė Trečiojo Reicho, Balstogės sričiai. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1945–1999 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

## Paviršiaus struktūra

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 203,2 km², iš kurių:
* ariama žemė: 48 %
* miškai: 43 %
* vandens telkiniai: 9 %
Valsčius sudaro 5,96 % Hainuvkos apskrities.

## Gyventojai

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

Pagal 2002 metų duomenis pajamų vidurkis vienam gyventojui buvo 1290,39 zlotai.

### Tautinė sudėtis

2002 m. gyveno 3 824 žmonės:
* Lenkai – 67,4 % (2 578);
* Gudai – 28,7 % (1 098);
* Ukrainiečiai – 3,1 % (120);
* Kiti – 0,7 % (28).

## Administracinis suskirstymas
Bereziščė, Bobruvka, Borkai, Chleviščė, Čeremcha, Čeremcha Viešas, Derhavka, Gaikai, Jancevičė, Konikas, Kuzava, Opaka Duža, Opalovanka, Osipas, Piščatka, Podorabiai, Pohulanka, Polovcė, Požnikai, Repišča, Selakievičas, Staviščė, Terechai, Turovščizna, Vulka Terechovska ir Zubačė.

## Šaltiniai
Chairpuras

**Chairpuras** () – miestas pietų Pakistane, Sindo provincijoje, 18 km į pietus nuo Indo upės. Geležinkeliai į Karačį, Sukurą, Pešavarą. Tekstilės, šilko, maisto pramonė. Tradicinė kilimų, odos, šilko dirbinių gamyba, taip pat muilo, cigarečių, avalynės gamyba.

## Istorija

1775–1955 m. miestas buvo Chairpuro kunigaikštystės sostine.

## Šaltiniai
Suleimano kalnai

**Suleimano kalnai** () – kalnų grandinė daugiausia centriniame Pakistane, nedidelė dalis pietų Afganistane (Zabulo provincijoje). Šie kalnai žymi rytinę Irano kalnyno ribą ir toliau rytuose leidžiasi į Indo-Gango lygumą. Šie kalnai taip pat sudaro gamtinę sieną tarp Beludžistano ir Pandžabo regionų. Driekiasi šiaurės-pietų kryptimi ~600 km. Būdingas Suleimano kalnų aukštis yra 2000 m, aukščiausia viršukalnė – Tachte Suleimanas (3487 m).

Kalnai sudaryti daugiausia iš smiltainio ir kalkakmenio. Sudaro lygiagrečių kalnagūbrių, stačiai iškilusių virš Indo slėnio, eilę. Vakariniuose šlaituose plyti sausos stepės ir dykumos, rytuose – musoninių miškų ir savanų ruožai.

## Šaltiniai
Hainuvkos valsčius

**Hainuvkos valsčius** () – kaimiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Hainuvkos apskrityje. Centras – Hainuvka. Ribojasi su Bialovežos, Čyžų, Dubičės Cerkevnės, Narevo, Narevkos valsčiais ir Gudija.

## Istorija

Įkurtas 1929 m. balandžio 13 d. iš dalies Bialovežos valsčiaus, tačiau 1930 m. balandžio 1 d. panaikintas, o jo teritorija atiteko Bialovežos valsčiui. 1934 m. spalio 1 d. Hainuvkos valsčius atkurtas, šįkart iš dalies Bialovežos valsčiaus, Losinkos valsčiaus, Orlios valsčiaus ir Pasynkų valsčiaus. 1939–1941 m. priklausė Tarybų Sąjungos, Baltarusijos TSR, Bresto srities, Hainuvkos rajonui. 1941–1944 m. priklausė Trečiojo Reicho, Balstogės sričiai. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1953 m. panaikintas, iki 1954 m. dalis valsčiaus kaimų priklausė Novoberezovo valsčiui. 1945–1999 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

|}

## Geografija

Pagal 2002 m. duomenis valsčiaus plotas yra 293,15 km², iš kurių:
* ariama žemė: 37 %
* miškai: 56 %
* vandens telkiniai: 6 %

Valsčius sudaro 18,05 % Hainuvkos apskrities.

## Gyventojai

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

Pagal 2002 metų duomenis pajamų vidurkis vienam gyventojui buvo 1233,01 zlotai.

### Tautinė sudėtis

2002 m. gyveno 4 494 žmonės:
* Gudai – 64,9 % (2 917);
* Lenkai – 34,2 % (1 541);
* Rusai – 0,22 % (10);
* Kiti – 0,57 % (26).

## Administracinis suskirstymas
* Basenas, Bielščizna, Bokuvka, Borekas, Borisuvka, Chitra, Čižikai, Dubiče Osočne, Dubinai, Dubinska Ferma, Golakova Šija, Kotuvka, Lipinai, Lozice, Maidanas, Mikolajovi Lasas, Mochnate, Nove Berezovas, Nove Korninas, Novoberezovas, Novokorninas, Novosadai, Olchova Kladka, Olšina, Ožeškovas, Pasečniki Duže, Pasečniki Stebkai, Pasečniki Vielkiai, Postolovas, Progale, Puciska, Pžechodai, Sacharevas, Savini Grudas, Skriplevas, Smolani Sadekas, Soroča Nužka, Sosnuvka, Stare Berezovas, Topilas, Trivieža, Vasilkovas, Vigoda, Vigonas, Zvodzeckiai ir Žepiska.

## Šaltiniai
Kleščelių valsčius

**Kleščelių valsčius** () – kaimo-miesto valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Hainuvkos apskrityje. Centras – Kleščeliai. Ribojasi su Bockų, Čeremchos, Dubičės Cerkevnės, Mileičycių, Orlios valsčiais ir Gudija.

## Istorija

Įkurtas po I pasaulinio karo. 1919–1939 m. priklausė Lenkijos tarpukario Balstogės vaivadijai. 1934 m. spalio 1 d. prijungtos dalys Dubiažyno valsčiaus ir Orlios valsčiaus. 1939–1941 m. priklausė Tarybų Sąjungos, Baltarusijos TSR, Bresto srities Kleščelių rajonui. 1941–1944 m. priklausė Trečiojo reicho, Balstogės sričiai. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1953 m. buvo panaikintas, 1953–1954 m. dalis valsčiaus kaimų priklausė Poličnos valsčiui. Apie 1975 m. atkurtas, iki 1999 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

|}

## Geografija

Pagal 2002 m. duomenis valsčiaus plotas yra 142,62 km², iš kurių:
* ariama žemė: 54 %
* miškai: 38 %
* vandens telkiniai: 8 %

Valsčius sudaro 8,78 % Hainuvkos apskrities.

## Gyventojai

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

Pagal 2002 metų duomenis pajamų vidurkis vienam gyventojui buvo 1190,04 zlotai.

### Tautinė sudėtis

## Administracinis suskirstymas
* Biala Stražas, Daše, Dobrovoda, Dombrova, Gruzka, Kleščelė, Košna, Kuraševas, Piotrovščizna, Pogrebai, Polična, Repčice, Rovai, Sadas, Sakai, Suchovolce, Toporkai, Zalešanai ir Žukai.

## Šaltiniai
Makranas

**Makranas** () – regionas Azijoje, pietų Pakistane ir pietryčių Irane, Arabijos jūros ir Omano įlankos pakrantėje. Makranas pasižymi pusdykumių ir dykumų augmenija bei dramatiškais smiltainio uolų kraštovaizdžiais. Regionas nusidriekęs pakrante ~1000 km, yra retai gyvenamas. Svarbiausi miestai yra Čahbeharas, Gvataras, Dživanis, Gvadaras, Pasnis, Ormara. Gyventojai verčiasi žvejyba, prekyba.

## Istorija

Achemenidų imperijos laikais regionas sudarė Makos satrapiją, kuri apėmė ne tik šiuolaikinį Makraną, bet ir Bahreiną, Omaną, Jungtinius Arabų Emyratus bei Beludžistaną. Per Makaraną babiloniečiai susisiekdavo su Indija. Persų valdovas Darijus I surengė žygį per Makraną, pasiekė Indo žiotis ir 519 m. pr. m. e. užkariavo Sindą. Makraną buvo pasiekęs ir Aleksandras Makedonietis, tačiau dykumose žuvo daug jo karių. Manoma, kad VII a. Makrane gyvavo budizmas. Vėliau pakrantes ėmė kontroliuoti arabai, dalis krašto buvo pavaldus Maskato sultonatui. Į Makraną nuolat reidus rengė beludžiai, dabar Makranas laikomas pietine Beludžistano dalimi. Britų valdymo metais Pakistane esanti Makrano dalis (išskyrus Omanui pavaldų Gvadarą) sudarė Makrano kunigaikštystę.

2004 m. per Makraną nutiestas Makrano plentas iš Karačio į Gvadarą.
Bob Paisley

**Robert „Bob“ Paisley** (g. 1919 m. sausio 23 d. – m. 1996 m. vasario 14 d.) – buvęs anglų futbolininkas ir treneris. Paisley Liverpulio klube pradirbo beveik pusę amžiaus, iš pradžių kaip žaidėjas, fizioterapeutas, vėliau tapęs treneriu ir galiausiai vadybininku.

Per devynerius metus, nuo 1974 m. iki 1983 m., su klubu laimėjo šešis lygos titulus, tris Europos taures, vieną UEFA taurę, tris Anglijos lygos taures, penkias FA Community Shield ir vieną Europos Super taurę.

Paisley yra vienintelis futbolo istorijoje treneris, laimėjęs tris Europos taures.

## Pasiekimai

### Žaidėjo

 **[[Liverpool FC|Liverpool]]**

* **[[Futbolo lygos pirmasis divizionas|Pirmasis divizionas]]**
** Čempionai: 1946–1947

* **[[FA Taurė]]**
** Antra vieta: 1950*****

***** Buvo apdovanotas medaliu, nors ir nepasirodė finale.

### Trenerio

 **[[Liverpool FC|Liverpool]]**

* **[[Futbolo lygos pirmasis divizionas|Pirmasis divizionas]]**
** Čempionai: 1975–1976, 1976–1977, 1978–1979, 1979–1980, 1981–1982, 1982–1983

* **[[UEFA Čempionų lyga|Eurpos taurė]]**
** Laimėtojai: 1977, 1978, 1981

* **[[UEFA Europos lyga|UEFA taurė]]**
** Laimėtojai: 1976

* **[[Anglijos lygos taurė]]**
** Laimėtojai: 1981, 1982, 1983

* **[[Europos Supertaurė]]**
** Laimėtojai: 1977

* **[[FA Community Shield]]**
** Laimėtojai: 1974, 1976, 1979, 1980, 1982
** Kartu su: 1977 (Manchester United)

## Taip pat skaitykite
* Liverpool FC trenerių sąrašas

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Narevo valsčius

**Narevo valsčius** () – kaimiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Hainuvkos apskrityje. Centras – Narevas. Ribojasi su Bialovežos, Bielsko, Čyžų, Hainuvkos, Michalovo, Narevkos ir Zabluduvo valsčiais.

## Istorija

Įkurtas po I pasaulinio karo, 1919–1939 m. priklausė Lenkijos tarpukario Balstogės vaivadijai. 1934 m. spalio 1 d. prijungta dalis Losinkos valsčiaus ir Pasynkų valsčiaus. 1939–1941 m. priklausė Tarybų Sąjungos, Baltarusijos TSR. 1941–1944 m. priklausė Trečiojo reicho, Balstogės sričiai. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai, 1953 m. perėjo Hainuvkos apskričiai. 1945–1999 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

|}

## Geografija

Pagal 2002 m. duomenis valsčiaus plotas yra 339,48 km², iš kurių:
* ariama žemė: 25 %
* miškai: 65 %
* vandens telkiniai: 10 %

Valsčius sudaro 20,91 % Hainuvkos apskrities.

## Gyventojai

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

Pagal 2002 metų duomenis pajamų vidurkis vienam gyventojui buvo 1720,92 zlotai.

### Tautinė sudėtis

## Administracinis suskirstymas
* Ancutai, Bialkai, Bruškovščizna, Chrabostuvka, Cimochai, Cisai, Doratinka, Gorendai, Gorodčinas, Gorodziskas, Gradočnas, Haidukovščizna, Istokas, Ivankai, Janovas, Kačalai, Kotluvka, Kovela, Kožlikai, Kživiecas, Kutova, Lachai, Lapuchuvka, Losinka, Makuvka, Narevas, Novinikas, Novosiulka, Odrinkai, Ogrodnikai, Paškovščizna, Podboroviska, Podvaškai, Pžibudkai, Puchlai, Radžkai, Rohozai, Ribakai, Sakai, Skariševas, Soce, Stavekas, Tokarovščizna, Tžešcianka, Tineviče Duže, Tineviče Male, Usnarščizna, Vanevas, Vaškai ir Zablociai.

## Šaltiniai
Čyžų valsčius

**Čyžų valsčius** () – kaimiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Hainuvkos apskrityje. Centras – Čyžai. Ribojasi su Bielsko, Dubičės Cerkevnės, Hainuvkos, Narevo ir Orlios valsčiais.

## Istorija

Įkurtas 1952 m., bet jau 1953 m. panaikintas. 1952–1954 m. dalis valsčiaus kaimų priklausė Kleinikų valsčiui. Atkurtas apie 1975 m., iki 1999 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

|}

## Geografija

Pagal 2002 m. duomenis valsčiaus plotas yra 134,2 km², iš kurių:
* ariama žemė: 86 %
* miškai: 7 %
* vandens telkiniai: 7 %

Valsčius sudaro 8,27 % Hainuvkos apskrities.

## Gyventojai

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

Pagal 2002 metų duomenis pajamų vidurkis vienam gyventojui buvo 1107,67 zlotai.

### Tautinė sudėtis

2002 m. gyveno 2 787 žmonės:
* Gudai – 81,8 % (2 280);
* Lenkai – 16,8 % (469);
* Ukrainiečiai – 0,96 % (27);
* Kiti – 0,39 % (11).

## Administracinis suskirstymas
* Bujakovščizna, Čižai, Hrabniakas, Hukovičė, Kamienas, Kleinikai, Kojlai, Kuraševas, Ladai, Lenevas, Leščinai, Luščė, Maksimovščizna, Možė, Osuvka, Podviežanka, Podžečanai, Rakovičė, Sapovas, Šostakovas, Viežanka, Vulka ir Zbučas.

## Šaltiniai
Mersisaidas

**Mersisaidas**  – metropolinė grafystė Šiaurės Vakarų Anglijoje, kurioje gyvena 1 365 900 gyventojų. Įkurta 1974 m. balandžio 1 d. ir pavadinta pagal grafystėje esančią upę, kuri teka pro vieną iš penkių jos administracinių centrų – Liverpulį.

Mersisaidas apima 645 kvadratinius kilometrus. Šiaurės rytuose ribojasi su Lankašyru, rytuose Didžiuoju Mančesteriu, pietvakariuose su Češyru ir vakarinę dalį skalauja Airijos jūra.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Mersey Wiki
David Ashworth

**David Ashworth** (1867 m. birželio 2 d. Voterforde, Airijoje – 1947 m. Blakpule, Anglijoje) – buvęs airių futbolo teisėjas ir treneris. Tarpukariu dirbo Liverpool ir Oldham Athletic klubų vyr. treneriu.

## Karjera
1906 m. tapo pirmuoju Oldham Athletic treneriu. Su klubu praleido aštuonerius sėkmingus metus. 1914 m. persikėlė į Stockport County.

1919 m. gruodžio 17 d. buvo paskirtas Liverpool FC klubo treneriu. Jo pirmajame sezone klubas užėmė ketvirtą vietą, aštuoniais taškais nusileidę pirmos vietos nugalėtojams Burnley FC.

1921–1922 m. sezone paliko Liverpool FC ir grižo į pirmąjį klubą Oldham. Vėliau persikėlė į Manchester City klubą, bet 1925 m. jį paliko, nes klubas kovojo dėl išlikimo aukščiausioje lygoje. 1926–1927 m. treniravo Walsall FC klubą.

## Pasiekimai
; Liverpool FC:
* **Pirma vieta**: 1921–1922 m. Futbolo lygos pirmasis divizionas

## Nuorodos
* David Ashworth profilis lfchistory.net
* Karjera ir statistika Soccerbase svetainėje
Alekna Davainaitis

**Alekna Davainaitis** (m. po 1460 m.) – LDK didikas.

## Biografija

Pirmąkart minimas 1432 m. spalio 15 d. Gardino sutartyje su Lenkija.

Tėvas – Davaina Vizgirdaitis. Žmona – Barbora (Vaska) (Jono Iljiničiaus sesuo). Palikuonių turbūt neturėjo, nes žmona po jo mirties užrašė Jonui Iljiničiui ir Jonui Kučiauskiui.

## Valstybės tarnyba

1434–1435 m. – Lydos seniūnas. 1452 m. – Brastos seniūnas. 1459 m. – Naugarduko seniūnas. 1459 m. – Trakų kaštelionas.

|-

## Šaltiniai

Rimvydas Petrauskas "Lietuvos Diduomenė XIV a. Pabaigoje – XV a. " 229 psl.
Mykolas Mantautaitis

**Mykolas Mantautaitis** (m. po 1484 m.) – LDK didikas.

## Biografija

Pirmąkart minimas 1440 m. tėvo donacijoje Vilniaus pranciškonams.

Tėvas – Aleksandras Mantautas. Žmonos vardas ir kilmė nežinomi. Sūnus – Jurgis (vedė Jono Kęsgailaičio dukterį Heleną), Jokūbas (žmona – Margarita), Motiejus (vienintelį kartą minimas 1488 m. ir Stanislovas.

Tėvoninės žemės – Šalčininkuose. Kažkokią dalį turėjo ir Žirmūnuose.

## Valstybės tarnyba

1463–1477 m. – Lucko seniūnas. 1482 m. – valdovo maršalka. 1482–1484 m. – Naugarduko seniūnas. 1483–1484 m. – Trakų kaštelionas.

1446 m. lietuvių delegacijos sudėtyje vyko į bendrą su lenkais seimą Petrakavoje. Į Lenkiją vyko ir 1452 m.

|-

## Šaltiniai

* Rimvydas Petrauskas "Lietuvos Diduomenė XIV a. Pabaigoje – XV a. " 263 psl.
Dobeslovas Kęsgaila

**Dobeslovas Kęsgaila** – (mirė apie 1460 m.) – LDK didikas.

## Biografija

Pirmąkart minimas 1442 m. Anastazijos Gedgaudienės donaciniame dokumente Vilniaus katedros koplyčiai.

Tėvas – Mykolas Kęsgaila Valimantaitis. Apie žmoną ir palikuonis duomenų nėra.

1458 m. rugsėjo 1 d. Jono Manvydaičio testamente jis liudijo kaip Vilniaus Aukštutinės pilies seniūnas.

## Valstybės tarnyba

1458–1460 m. – Vilniaus kaštelionas

|-

## Šaltiniai

Rimvydas Petrauskas "Lietuvos Diduomenė XIV a. Pabaigoje – XV a. " 253 psl.
Kilonių apylinkė

**Kilonių apylinkė** – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Vaiguvos valsčiuje, bet iki 1950 m. panaikinta.

## Šaltiniai
Posventnės valsčius

**Posventnės valsčius** () – kaimiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės apskrityje. Centras – Posventnė. Ribojasi su Bransko, Lapų, Novės Piekutų, Sokolų, Suražo ir Vyškų valsčiais.

## Istorija

Įkurtas XIX a. Mazovijos apskrityje. XX a. iki 1999 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

## Geografija

Pagal 2002 m. duomenis valsčiaus plotas yra 114,33 km², iš kurių:
* ariama žemė: 63 %
* miškai: 29 %
* vandens telkiniai: 8 %

Valsčius sudaro 3,83 % Balstogės apskrities.

## Gyventojai

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

Pagal 2002 metų duomenis pajamų vidurkis vienam gyventojui buvo 1577,17 zlotai.

## Administracinis suskirstymas
* Bžozovo Antoniai, Bžozovo Chabdai, Bžozovo Chžčonai, Bžozovo Chžčonkai, Bžozovo Korabiai, Bžozovo Muzilai, Bžozovo Pankai, Bžozovo Solnikai, Bžozovo Stare, Chomizna, Dzeržkai, Dzeržki Zombkai, Gabrisinas, Golembiai, Grochai, Juzefinas, Kaminskie Jaskai, Kaminskie Ocioskai, Kaminskie Pliškai, Kaminskie Viktorai, Kuranas, Liza Nova, Liza Stara, Lukavica, Marinkai, Ostruvas, Pietkovas, Pietkovo Drugiai, Porošl Gluchai, Porošl Vojslavai, Pošvientne, Stočekas, Turekas, Vilkovo Nove, Vilkovo Stare, Volkunai, Zdrodi Nove ir Zdrodi Stare.

## Šaltiniai
Suražo valsčius

**Suražo valsčius** () – kaimo-miesto valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės apskrityje. Centras – Suražas. Ribojasi su Juchnoveco, Lapų, Posventnės, Turosnės ir Vyškų valsčiais.

## Istorija

1919–1923 m. veikė Suražo miesto valsčius, bet apylinkėse valsčius neįkurtas. Dabartinis Suražo valsčius, apimantis jau ne tik patį Suražą, bet ir jo apylinkes, įkurtas 1973 m.

|}

## Geografija

Pagal 2002 m. duomenis valsčiaus plotas yra 76,6 km², iš kurių:
* ariama žemė: 78 %
* miškai: 14 %
* vandens telkiniai: 8 %
Valsčius sudaro 2,57 % Balstogės apskrities.

## Gyventojai

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

Pagal 2002 metų duomenis pajamų vidurkis vienam gyventojui buvo 2390,74 zlotai.

## Administracinis suskirstymas
* Doktorce, Koncovizna, Kovale, Lešnia, Ostaše, Ostruvas, Rinkai, Šredzinskiai, Zavikai, Zaviki Ferma, Zimnochi Suslai ir Zimnochi Šviechai.

## Šaltiniai
Lapų valsčius

**Lapų valsčius** () – kaimo-miesto valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės apskrityje. Centras – Lapos. Ribojasi su Choroščiaus, Pošvientnės, Sokolų, Suražo ir Turošno Košcelnos valsčiais.

## Istorija

Įkurtas XX a. 2-ojoje pusėje, iki 1975 m. priklausė Lapų apskričiai, iki 1999 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

## Geografija

Pagal 2002 m. duomenis valsčiaus plotas yra 127,57 km², iš kurių:
* ariama žemė: 61 %
* miškai: 14 %
* vandens telkiniai: 25 %
Valsčius sudaro 4,27 % Balstogės apskrities.

## Gyventojai

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 m. surinktus duomenis:

Pagal 2002 metų duomenis pajamų vidurkis vienam gyventojui buvo 1306,23 zlotai.

### Tautinė sudėtis

2002 m. gyveno 23 396 žmonės:
* Lenkai – 96,2 % (22 520);
* Kiti – 3,7 % (876).

## Administracinis suskirstymas
* Bokinai, Danilovo Duže, Danilovo Male, Gonsuvka Oleksinas, Gonsuvka Ose, Gonsuvka Skvarkai, Gonsuvka Somachai, Lapos, Lapi Dembovina, Lapi Kolpakai, Lapi Korčakai, Lapi Linkai, Lapi Plušniakai, Lapi Šolaidai, Nova Lupianka, Plonka Košcelna, Plonka Kozlai, Plonka Matiskai, Plonka Strumianka, Roški Vlodkai, Roški Vodžkai, Stara Gonsuvka, Stara Lupianka, Uhovas ir Vulka Vanevska.

## Šaltiniai
Romanšiai

**Romanšiai** – Šveicarijos tauta, kalbanti romanšių kalba. Visgi dauguma jų dabar kalba dviem kalbom. Kita kalba yra vokiečių (bendrinė arba Šveicarijos), o kartais italų, nes jie susitelkę Graubiundeno kantone, kur kita oficiali kalba yra italų.

Romanšiai sudaro apie 1 % visų šveicarų ir 15 % Graubiundeno gyventojų.

Romanšiai laikomi retų palikuonimis.

## Šaltiniai
Turosnės valsčius

**Turosnės valsčius** () – kaimiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės apskrityje. Centras – Turosnė. Ribojasi su Choroščiaus, Juchnoveco, Lapų ir Suražo valsčiais.

## Istorija

Įkurtas XX a. 2-ojoje pusėje, iki 1999 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

## Geografija

Pagal 2002 m. duomenis valsčiaus plotas yra 140,03 km², iš kurių:
* ariama žemė: 62 %
* miškai: 24 %
* vandens telkiniai: 14 %
Valsčius sudaro 4,7 % Balstogės apskrities.

## Gyventojai

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

Pagal 2002 metų duomenis pajamų vidurkis vienam gyventojui buvo 1424,7 zlotai.

### Tautinė sudėtis

2002 m. gyveno 5 126 žmonės:
* Lenkai – 98,8 % (5 068);
* Gudai – 0,4 % (24);
* Kiti – 0,6 % (34).

## Administracinis suskirstymas
* Baciutai, Baciuti Kolonija, Barščuvka, Bojarai, Borovskie Ciborai, Borovskie Gzikai, Borovskie Michalai, Borovskie Olkai, Borovskie Skurkai, Borovskie Vipichai, Borovskie Žakai, Chodorai, Čački Male, Čački Vielkiai, Dobrovoda, Dolkai, Ivanuvka, Juraškai, Lubeikai, Markovščizna, Neckai, Nevodnica Koricka, Nevodnica Košcelna, Pomigače, Stočkai, Tolče, Topilecas, Topilec Kolonija, Tripuciai, Turošn Dolna, Turošn Košcelna, Zalesianai ir Zavadai.

## Šaltiniai
Liutnia

**Liutnia** – muzikos instrumentas, gnaibomasis chordofonas. Vienas seniausių styginių muzikos instrumentų; ilgakaklės liutnios yra žinomos iš Senovės Babilono ir Egipto laikų. Trumpakaklės liutnios vėliau susiformavo Vidurio Rytuose – Rytų Mesopotamijoje, Baktrijoje ir Gandharoje, jos buvo persiško barbado ir arabų ūdo pirmtakės. Europietiška liutnia atsirado iš arabų ūdo, jos pavadinimas kilo iš arabų *al'Ūd* (medžio pliauska, smilkalo lazdelė).

## Konstrukcija

Liutnios korpusas yra perpjautos kriaušės pavidalo, gaubto dugno, suklijuoto iš plonų medžio juostelių, viršuje dengtas plokščia rezonansine deka su išpjaustyta ir ornamentais puošta apvalia garsaskyle (rozete). Aplink platų trumpą kaklelį aprišta septynetas ar daugiau padalų, o galvutė beveik stačiu kampu atlenkta atgal. Senovėje liutnios buvo dviejų pagrindinių tipų: daug ilgesnio kaklo už korpusą ir truputį trumpesnio kaklo, nei korpusas. XVI a. klasikinio tipo liutnios turėjo 11 stygų, sugrupuotų 6 eilėmis. Iš daugelio liutnios derinimų, labiausiai buvo paplitę renesansinis ir barokinis. Skambinama pirštais arba brauktuku.

## Istorija
Manoma, kad liutnios prototipas ūdas į Europą pateko kartu su Ispaniją užkariavusiais maurais apie 711 m. XVI–XVII a. buvo vartojama įvairių modelių liutnios. Italijoje paplito mandolina ir jos atmainos, Artimuosiuose Rytuose vartotas tambūras, Kinijoje pipa, Japonijoje biva, Indijoje sitaras, Turkijoje, Balkanuose sazas, Graikijoje buzukis. Lietuvoje didžiojo kunigaikščio ir kituose dvaruose liutnininkai dirbo XVI–XVII a., buvo sukurta pjesių liutniai. Žymiausi liutniai rašę kompozitoriai – O. Petručis, V. Kapriola, F. da Milanas, V. Bakfarkas, J. Daulandas. Po 1650 m. liutnios meno centru tapo Vokietija.

## Šaltiniai
Dakas

**Dakas** (, iš  'lino drobė') – sunkus tankus drobinio pynimo medvilninis audeklas, panašus į kanvą. Gaminamas ir lininis dakas, bet šis naudojamas rečiau. 

Dakas naudojamas įvairiems gaminiams, pradedant nuo šlepečių ir baigiant palapinėmis ir smėlio maišais.

## Klasifikacija
Dakas klasifikuojamas pagal tankį, 1 klasės dakas yra sunkiausias, o 12 klasės – lengviausias. Klasės turi ir tradicinius pavadinimus, kurie dabar retai tevartojami.

Skirstymas į skaitines klases pagrįstas dako audeklo 36×22 colių (91,4×55,9 cm) gabalo svoriu. Dako rūšys, kurių toks gabalas sveria mažiau kaip 18 uncijų, yra skaitinės. Klasė nustatoma iš 19 atimant matavimo gabalo masę. Pvz., 8-os klasės dako matavimo gabalas sveria 11 uncijų (19-11=8). Sunkesnės už 19 uncijų dako rūšys vadinamos .

Skaitinės dako klasės (7, 9 ir 11 klasių dakai nebegaminami):
* #1 (18 uncijų): hamakai, sulankstomos lovos, smėlio maišai
* #2 (17 uncijų): brezentas laivų liukams
* #3 (16 uncijų): patvarūs maišai
* #4 (15 uncijų): jūrmaišiai
* #5 (14 uncijų): stori darbiniai drabužiai
* #6 (13 uncijų): valčių brezentas, stori darbiniai drabužiai
* #8 (11 uncijų): darbo drabužiai, maišai
* #10 (9 uncijos): darbo drabužiai, dušo užuolaidos
* #12 (7 uncijos): lengvi drabužiai

## Nuorodos