open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Arboretumas

**Arboretumas** ( – medis) – gausi sumedėjusių augalų kolekcija, įveista sistematiniu arba geografiniu rūšių eksponavimo principu, skirta moksliniams tyrimams, mokymui, švietimui, rekreacijai. Arboretumą galima vadinti **dendrariumu** ( – medis) arba dendrologiniu sodu, dendroparku, ypač jei kolekcija nėra didelė, o jos želdiniai parkiniai, ir greta nefunkcionuoja mokslinė šios srities įstaiga.

Sistematinėse ekspozicijose atskirai išdėstomos filogenetinės giminingų augalų grupės: klasės, šeimos, gentys. Tokiose ekspozicijose parodoma augalų evoliucijos plėtotė, šeimų, genčių ir kitų taksonominių vienetų dydis ir gausumas, galimybė palyginti atskirų taksonominių vienetų morfologinius, biologinius, ekologinius ypatumus, dekoratyvinių savybių skirtumus ir kt.

Geografiniu rūšių eksponavimo būdu įveistose kolekcijose parodomi atskirų geografinių regionų, pavyzdžiui, Centrinės Europos, Šiaurės Amerikos, Rytų Azijos, Kaukazo ir kt. floros ypatumai, rūšinė sudėtis, konkrečiam regionui būdinga augalų išvaizda.

Lietuvoje yra Dubravos arboretumas, Vytauto Didžiojo universiteto Žemės ūkio akademijos arboretumas, Skinderiškio dendrologinis parkas.

## Šaltiniai
Jurgis Astrauskas

**Jurgis Astrauskas** (1916 m. balandžio 23 d. Petrograde, Rusijos imperija – 2003 m. balandžio 7 d. Kaune) – Lietuvos plaukikas ir šuolininkas į vandenį, treneris, teisėjas ir sporto veikėjas.

## Biografija
Po mokyklos baigimo, 1931–1934 m. buvo įsidarbinęs liejykloje darbininku Kauno „Neries“ fabrike, 1934–1937 m. – Lietuvos Respublikos susisiekimo ministerijos kanceliarijos pasiuntiniu. Vėliau atliko būtinąją karinę tarnybą karo laive „Prezidentas Smetona“. 1944–1977 m. darbavosi malūnuose ir kt. grūdų perdirbimo  įmonėse. 1961 m. baigė Kauno maisto pramonės technikumą, įgijo malūnų pramonės technologo specialybę. 1947–1949 m. buvo Lietuvos valstybiniame kūno kultūros instituto Plaukimo katedros dėstytojas. 1947–1968 m. dirbo treneriu, išugdė žinomus šuolininkus į vandenį A. Kareckaitę–Pipynienę, K. Autuką, B. Dėdinską ir Z. Navicką. 

Treniruotis pradėjo 1937 m. Kaune (pirmasis treneris – JAV lietuvis Kostas Savickas), 1939 m. baigė treniruočių kursus pas  Algirdą Vokietaitį. 1945 m. lankė parengiamuosius kursus Centriniame kūno kultūros institute Maskvoje. Aštuonis kartus tapo šalies čempionu plaukdamas laisvuoju stiliumi, keturis kartus nugalėjo šalies pirmenybėse estafetinio plaukimo rungtyje. Tautinės olimpiados Antrosios vietos laimėtojas. Tarpukaryje septynis kartus gerino Lietuvos plaukimo rekordus. Septynis kartus šuolių į vandenį nuo bokšto ir tramplino šalies pirmenybių nugalėtojas. Pirmosios Tautinės olimpiados nugalėtojas šuolių į vandenį rungtyje. 1940 m. dvejoms rungtynėms buvo kviečiamas į Lietuvos vyrų vandensvydžio rinktinę. Teisėjaudavo šuolininkų į vandenį sporto varžybose, 1956 m. suteikta Sąjunginė teisėjo kategorija.1955–1977 m. buvo renkamas Lietuvos šuolių į vandenį federacijos pirmininku. 

## Įvertinimas
* KKSD medalis „Už nuopelnus Lietuvos sportui“ (1996 m.)
* LTOK atkūrimo dešimtmečio medalis (1998 m.)
* KKSD medalis „Už nuopelnus Lietuvos sportui“ (1998 m.)

## Šaltiniai
* Astrauskas Jurgis // Lietuvos sporto enciklopedija
Skaidra Trilupaitytė

**Skaidra Trilupaitytė** (g. 1969 m. balandžio 2 d. Vilniuje) – Lietuvos menotyrininkė, kritikė, kultūros politikos tyrinėtoja.

## Biografija
1997 m. Vilniaus dailės akademijoje įgijo menotyros magistro laipsnį. 2003 m. ten pat apgynė daktaro disertaciją „Lietuvos dailės gyvenimas institucijų kaitos požiūriu: devintojo dešimtmečio pabaiga-dešimtojo dešimtmečio pradžia“.

Nuo 2000 m. iki 2008 m. stažavosi ilgalaikėse stažuotėse Oksfordo universitete, Centrinės Europos universitete, *New School* universitete, Makmasterio universiteto Globalizacijos institute.

Nuo 2017 m. iki 2022 m. – Lietuvos mokslo tarybos valdybos narė, nuo 2017 m. iki 2019 m. – Valstybinės kultūros paveldo komisijos prie LR Seimo, o nuo 2017 m. iki 2021 m. – Lietuvos kultūros tarybos narė.

Tarptautinės dailės kritikų asociacijos (AICA) narė, Lietuvos dailininkų sąjungos narė.

## Mokslinė ir visuomeninė veikla
S. Trilupaitytė yra Lietuvos kultūros tyrimų instituto vyresnioji mokslo darbuotoja, dėsto Vilniaus dailės akademijoje, vadovauja magistriniams ir doktorantūros darbams. Ji taip pat skaito viešas paskaitas kaip kviestinė pranešėja, rašo straipsnius kultūrinėje žiniasklaidoje. Savo darbuose analizuoja kultūros politikos, urbanistinės kultūros, viešosios erdvės, paminklų temas.

Pagrindinės tyrimų sritys: kūrybiškumo klausimai kultūros politikoje ir meno praktikose. 

S. Trilupaitytės tekstuose plėtojamas kritinis požiūris į kūrybines industrijas, globalių kultūros ženklų, tokių kaip Guggenheimo prekės ženklas, plėtra, aptariami protesto klausimai, kritiškai analizuojama neoliberalizmo kultūra.

Kitos tyrimų sritys – kūrybinės laisvės ir totalitarinės praeities vertinimo diskursai dailės lauke, tarptautiniai intelektualiniai mainai, įtakingų pasaulio veikėjų, tokių kaip JAV finansininkas George Soros reputacijų dinamika, dirbtinio intelekto politika

## Bibliografija

* Kūrybiškumo galia? Neoliberalistinės kultūros politikos kritika. Vilnius: Demos, 2015.
* Lietuvos dailės gyvenimas ir institucijų kaita. Sovietmečio pabaiga – Nepriklausomybės pradžia. Vilnius: Artserija, 2017.

## Šaltiniai
Valančiausko ežeras

**Valančiausko ežeras** – ežeras Lietuvoje, Plungės rajone, 5,5 km į pietvakarius nuo Žemaičių Kalvarijos. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,31 km, plotis – iki 0,16 km. Altitudė 160,6 m. Krantai žemi, užpelkėję. Su vandens užlieta pelke ežero plotas siekia iki 8,8 ha. Aplinkui plyti pievos ir dirbami laukai. Pietuose vandens perteklius nuteka upeliuku į piečiau tekantį upelį (Margupio intakas, Varduvos baseinas). Kiek atokiau yra įsikūrusios kelios Gegrėnų kaimo sodybos.

## Šaltiniai
Velnio akmuo (Jakunuvkas)

**Velnio akmuo Jakunuvke** (, ) – galindų mitologinei kultūrai priskiriamas riedulys Lenkijoje. Guli Jakunuvko kaime, administraciškai priklausančiam Varmijos Mozūrų vaivadijos Unguros  apskrities Pažiezdrės valsčiui.

Dunkso į pietryčius nuo Jakunovkos kaimo trobėsių, ant kalvos, nuo seno vadinamos *Pragaro kalnu* (, ). Kalvos rytinė ir pietinė pusės išgrįstos akmenimis. Velnio akmuo - tai įvairiagrūdis granitinis monolitas su kvarco ir kt. uolienų priemaišomis. Riedulys ledynmečiu buvo atstumtas iš Skandinavijos. Išmatavimai: 3 m ilgio; 2,6 m pločio ir 1,6 m aukščio. Apimtis – 9,35 m. Viršutinėje dalyje yra didokas ovalinis įdubimas (apie 20 cm gylio), spėjamas aukojimo dubuo.   
 
Iki Antrojo pasaulinio karo pabaigos buvo vadinamas *Milžinišku akmeniu* (), vėliau prigijo *Velnio akmens* vardas. Su šiuo gamtos paminklu siejamos įvairios legendos, tarp jų ir apie apsukrų Mozūrą, sudariusį sutartį su Nelabuoju. Tyrinėtojai riedulį priskiria galindų aukojimo akmenims.

## Išnašos

## Šaltiniai
* Klimek Robert. ''Katalog kamieni kultowych na obszarze ziem pruskich.'' // Kamienie w historii, kulturze i religii, pod red. Roberta Klimka i Seweryna Szczepańskiego. Olsztyn, 2010 psl. 87
*  Głaz narzutowy „Diabelski Głaz“ w Jakunówku
Audiniškės

**Audiniškės** (,  (1938–1945 m. )) – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Varmijos Mozūrų vaivadijos Geldapės apskrities Banie Mazurskie (Benkaimio) valsčiuje.

## Geografija
Kaimas išsidėstęs miškingoje vietoje, į šiaurės rytus nuo valsčiaus centro Benkaimio. Pietuose iškilusios moreninės kalvos – Audiniškių kalnai – jų aukštis siekia 150–180 m v. j. l. Kalvų viduryje – 183,5 m aukštuma. Turistai dažniausiai kopia į prie plento dūnksančią plokščią kalvą, nuo kurios gerai matosi apylinkės panorama.

Vakaruose telkšo Jagočanų ežerėlis () ir, kiek šiauriau, stovi Jagočanų () kaimas. Tarpukariu ežerėlis buvo vadinamas *Gleisgarbener See*, o kaimas – *Gleisgarben*. Rytprūsių tyrinėtojas Adalbertas Becenbergeris vietovardžius, turinčius savo sudėtyje žodį *garbis* () priskyrė prūsiškiems, todėl ežerėlis ir kaimas priklauso jau prūsų (o nebe lietuvių genčių) gyvenamai teritorijai. Iš to išeina, kad tarp dabartinių Jagočanų ir Audiniškių senovėje ėjo lietuvių ir prūsų gentis skirianti riba. Rininės kilmės Jagočanų ežerėlio plotas yra 4,6 ha; gylis – iki 2 m. Iš jo išplaukia Jankos kanalas (), už 6,2 km įtekantis į Geldapę.

## Istorija
Kaimas kelis kartus keitė vardą. Ilgą laiką vadinosi Audiniškėmis (), o 1938 m. pervadintas į *Hilpertswerder*. 1951 m. įgavo dabartinį pavadinimą. Vietovardžio kilmė neaiški, bet priesaga –išk– byloja apie jo lietuviškumą.

Audiniškės įsikūrė XVI a. antrojoje pusėje. 1710 m. krašte kilo maro epidemija ir nuo jos mirė 41 kaimo gyventojas. Antrojo pasaulinio karo pabaigoje kaimiečiai evakavosi į Vokietiją. Pokaryje valdžia akcijos metu vieną iš sodybų nugriovė, kad šias statybines medžiagas, kartu su kitomis iš Rytų ir Vakarų Prūsijų buvusių gyvenviečių, panaudotų Varšuvos atstatymui.

1895 m. kaime buvo 18 gyvenamųjų namų su 131 gyventoju. 1939 m. gyveno 84 kaimiečiai, o 1949 m. – tik keturi ūkiai buvo apgyvendinti – kiti stovėjo be priežiūros.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Audiniškės žemėlapyje
Venževas

**Venževas** (, , vėliau ) – Lenkijos kaimas, esantis Varmijos Mozūrų vaivadijos Alėckos apskrities Kovalė Oleckė valsčiuje. Išsidėstęs 17 kilometrų į šiaurės vakarus nuo apskrities centro Alėckos.

Kronikos mini kryžiuočių 1277–1283 m. karo žygius ir mūšius su jotvingiais prie Mėrūniškių ir *Vinzės* (dab. Venževas). Kaimas *Wensiffen* vardu oficialiai buvo įkurtas 1562 m., o po trejų metų Prūsijos kunigaikštis Albrechtas Brandenburgietis jį išnuomavo Kasparui von Nostiz.. Buvo žinomas kaip dvaras su šalia stovinčiu kaimu. 1874 m. tapo naujai įkurto to paties pavadinimo prūsiško valsčiaus centru.. Iki 1914 m. šis valsčius priklausė Gumbinės apygardos Alėckos apskričiai, vėliau išformuotas ir nuo to laiko Venževas yra Kovalė Olecke valsčiaus sudėtyje.

Kaimo gyventojų skaičius augo: jei 1863 m. buvo suskaičiuoti 160 venževiečių, tai 1910 m. – 341. 1933 m. ir 1939 m. kaimiečių skaičius išliko toks pat – 560 gyv.. Sutinkamai su Versalio taikos sutartimi kaime 1920 m. įvyko referendumas. Visi 224 balsavusieji pasisakė už galimybę likti Rytprūsių sudėtyje, už perėjimą į Lenkijos priklausomybę nebalsavo niekas.

Antrojo pasaulinio karo pasekoje Venževas, kaip ir visa pietinė Rytprūsių dalis, atiteko Lenkijai ir iki 1998 m. įėjo į Suvalkų vaivadijos sudėtį. Buvo atkurtas senasis kaimo pavadinimas, Venževas tapo šaltyšijos centru.

## Piliakalnis
Du kilometrai į šiaurės vakarus nuo kaimo dunkso medžiais apaugusi kalva – jotvingių piliakalnis. Vienas pirmųjų mokslininkų jį aptiko Prūsijos archeologas Emilis Holakas. Apsuptas aukštų šlaitų, kas apsunkino prieigą prie jo, XX a. pr. žemėlapiuose piliakalnis buvo žymimas kaip *Alte Schanze*.

## Šaltiniai
Molinė (ežeras)

**Molinė** – ežeras Lietuvoje, Kelmės rajone, 8,5 km į pietryčius nuo Šaukėnų. Ežeras netaisyklingo trikampio formos: ilgis iš šiaurės į pietus – 0,35 km, plotis – iki 0,35 km. Pietrytinis krantas žemas, užpelkėjęs, šiaurinis ir pietinis krantai aukšti. Ežerą supa Gelučių miškas. Iš rytų į vakarus ežerą prateka Mergupis (Gansės intakas). Pietine pakrante nutiestas kelias .

## Šaltiniai
Juan Cuadrado

**Chuanas Giljermas Kvadradas Beljas** (*Juan Guillermo Cuadrado Bello*, g. 1988 m. gegužės 26 d.) – Kolumbijos futbolininkas, saugas. Atstovavo Kolumbijos rinktinei.

## Karjera

Karjerą pradėjo Independiente Medellín, o nuo 2009 m. rungtyniavo Itallijoje.

Atstovavo „Juventus“ klubui. 2023 m. perėjo į Inter Milan.

### Atalanta
2024 m. rugpjūčio 26 d. kaip laisvasis agentas pasirašė vienerių metų trukmės sutartš su Atalanta.

### Pisa
2025 m. rugpjūčio 6 d. futbolininkas kaip laisvasis agentas persikėlė į Pisa. Su Serie A debiutantais sudaryta vienerių metų trukmės sutartis.

## Dalyvavimas čempionatuose

|}

## Laimėjimai
**Chelsea**
* Premier League (2014–2015 m.)
* Anglijos lygos taurė (2014–2015 m.)

**Juventus**
* Serie A (2015–2016, 2016–2017, 2017–2018 m.)
* Coppa Italia (2015–2016, 2016–2017, 2017–2018 m.)

**Kolumbija**
* Copa América (3 vieta, 2016, 2021 m.)

## Išnašos

## Nuorodos
* 
*
Kepurdegiai

**Kepurdegiai** (,  (1938–1945 m. )) – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose: Varmijos Mozūrų vaivadijos Geldapės apskrities Dubininkų valsčiuje.

## Aprašymas
Kepurdegiai išsistatę Varmijos Mozūrų vaivadijos rytuose ir 28 kilometrus nutolę į rytus nuo apskrities centro Geldapė. Kiek šiauriau prasideda Romintos giria, už penkių kilometrų eina tarpvalstybinė Lenkijos–Rusijos siena. Pasiekiami vaivadijos keliu Nr. ties Žydkiemiu judant *Kėkškiemio* () link ir, neprivažiavus *Skaisgirių* (), pasukant į rytus (kitas variantas – atvykti lauko keliu iš *Ridikų* () per *Vabalus* (). Geležinkelio prieigos nebeliko, kai po Antrojo pasaulinio karo buvo uždaryta geležinkelio linija *Geldapė–Žydkiemis* su stotele *Kepurdegiuose*. Į šiaurę nuo kaimo iškilusi 263 m aukščio moreninė kalva, XX a. pr. vokiškuose žemėlapiuose žymima kaip *Kėkškiemio kalnas* (). 1953 m. kovo 4 d. ši kalva (kaip ir šalia esantis kaimelis) buvo pervadinta *Suika* (}.

Kaimas žinomas nuo 1590 m.  vardu. 1874 m. jis buvo įjungtas į naujai suformuotą Adlersfeldės prūsiškąjį valsčių. Iki Antrojo pasaulinio karo pabaigos tikintieji evangelikai liuteronai buvo priskirti Žydkiemio parapijai, o katalikai – bažnyčiai Geldapėje. Pokaryje evangelikai liuteronai priklauso Geldapės parapijai, o katalikai meldžiasi Žydkiemio bažnyčioje. 1910 m. kaime buvo 94 gyventojai. 1933 m. – 77 gyv., o prieš Antrąjį pasaulinį karą registruoti 67 kaimiečiai.

## Šaltiniai
2018 m. pasaulio fechtavimo čempionatas

**2018 m. pasaulio fechtavimo čempionatas** – 80-asis geriausių pasaulio fechtavimo sportininkų čempionatas, kuris vyko liepos 19 d. – liepos 27 d. Kinijos mieste Usi.

## Miesto rinkimai
2015 m. lapkričio 23 d. įvyko balsavimas, kurio metu balsuota dėl pasaulio čempionato rengėjų:

## Vyrai

## Moterys

## Medalių lentelė

## Lietuva čempionate
Lietuvai čempionate iš viso atstovaus 5 sportininkai. Vyrų individualioje špagos rungtyje nepasirodys pirmuoju numeriu Lietuvoje reitinguojamas Tomas Makarovas.

;Individualios varžybos

;Komandinės varžybos

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Pasaulio fechtavimo čempionatas

**Pasaulio fechtavimo čempionatas** – kasmetinis geriausių pasaulio fechtavimo sporto atstovų čempionatas, kurį organizuoja Tarptautinė fechtavimo federacija. Varžybos vykdomas trijų ginklų kategorijose: špagos, kardo ir rapyros.

## Čempionatai

## Medalių lentelė
: Medalių lentelė po 2022 m. čempionato:

## Šaltiniai

## Nuorodos
*FIE oficiali svetainė
Robert's Rules of Order

**„Robert’s Rules of Order“** („Roberto tvarkos taisyklės“) – Henrio Martino Roberto parašytos parlamentinės procedūros gairės.

Parašyti tokias gaires Robertą paskatino tai, kad jam 1862–1863 m. būnant Nju Bedforde (Masačusetso valstijoje) nepavyko suvaldyti baptistų susirinkimo, ir kiti tuometiniai šaltiniai nepadėjo jam nustatyti, kaip gerai vadovauti susirinkimui.

Pirmojo leidimo rankraštis buvo parengtas 1875 m. ir atspausdintas 1876 m. 4000 egzempliorių tiražu kaip „Pocket Manual of Rules of Order for Deliberative Assemblies“.

Iki dvidešimto amžiaus pradžios „Robert’s Rules of Order“ išpopuliarėjo, išstūmė kitas parlamentinės procedūros gaires.

## Išnašos

## Nuorodos

* http://www.robertsrules.com/
* Henry M. Robert „Robert’s Rules of Order Revised“, „Scott, Foresman and Company“, 1915 https://archive.org/details/Robertsrulesofor00robe_201303
MEAP Nisou

**MEAP Nisou** – Kipro futbolo klubas iš Nisu kaimo, centrinėje Kipro salos dalyje.

## Istorija
Klubas įkurtas 1980 m. Žaidė Antrame divizione arba Trečiame.

2020–2021 m rungtyniavo Trečiame divizione ir liko penktoje vietoje.

2021–2022 m. rungtyniavo Trečiame divizione ir liko antroje vietoje, kuri suteikė galimybę kilti į Antrą divizioną.

## Sezonai

|}

## Išnašos

## Nuorodos
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Transfermarkt
Bryan Ruiz

**Brajanas Ruisas** (*Bryan Ruiz*; g. 1985 m. rugpjūčio 18 d.) – buvęs Kosta Rikos futbolininkas, saugas. Atstovavo Kosta Rikos rinktinei; buvęs jos kapitonas.

## Karjera
Profesionalo karjerą pradėjo būdamas 18 metų gimtinės „Alajuelense“ klube. Su šia komanda Ruisas laimėjo CONCACAF Čempionų lygą, UNCAF taurę bei šalies pirmenybes. Po kelių sėkmingų sezonų Kosta Rikoje patraukė Europos klubų dėmesį, rungtyniavo Belgijoje, Nyderlanduose, Anglijoje. Gindamas FC Twente spalvas, padėjo komandai pirmą sykį triumfuoti Eredivisie pirmenybėse, taip pat kartą iškovojo Nyderlandų taurės bei du kartus – Nyderlandų supertaurės apdovanojimus.

2015 metais persikėlė į Sporting CP. Šiai komandai kiekvieną sezoną keliami aukščiausi tikslai, tačiau daugiausia, ką pavyko pasiekti – po sykį triumfuoti Portugalijos supertaurėje, Portugalijos lygos taurėje bei iškovoti antrąją vietą 2015-2016 m. Portugalijos čempionate. Nors Ruisui 2015–2016 m. sezonas, per kurį kostarikietis pasižymėjo 13 įvarčių ir 15 rezultatyvių perdavimų, buvo sėkmingas, tačiau futbolo sirgaliams jis įsiminė tuo, jog lemiamose rungtynėse prieš Lisabonos „Benfica“ Ruisas nesugebėjo pataikyti į tuščius vartus. Šį susitikimą Lisabonos „Sporting“ pralaimėjo rezultatu 0:1 ir galutinėje turnyro lentelėje nuo čempionų atsiliko 2 taškais.

## Dalyvavimas čempionatuose

|}

## Išnašos

## Nuorodos
* Transfermarkt
Akritas Chlorakas

**Akritas Chlorakas** – Kipro futbolo klubas iš Chlorakos kaimo, Pafo rajono, vakarinėje Kipro dalyje.

## Istorija
Klubas įkurtas 1971 m. Rungtyniavo Antrame divizione, buvo patekę į stipriausią šalies lygą, bet joje įsitvirtinti nepavyko.

2017–2018 m. sezone rungtyniavo Trečiame divizione, liko trečioje vietoje, tačiau pateko į aukštesnę pakopą.

Nuo 2018–2019 m. sezono rungtyniavo Antrame divizione. 2021–2022 m. buvo treti ir pateko į aukštesnį lygmenį.

2022–2023 m. sezone rungtyniavo Pirmame divizione, bet liko tryliktoje vietoje.

2023–2024 m. sezone rungtyniavo Antrame divizione.

## Sezonai

|}

## Spalvinė gama

; Aprangų gamintojai
* Adidas – nežinomi metai;
* Hummel – nežinomi metai;

## Apranga
;Sportinės aprangos pokyčiai:

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
* facebook paskyra
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Transfermarkt
* YouTube platformoje
* Globalsportsarchive
* RSSSF duomenų bazė
Onisilos Sotira 2014

**Onisilos Sotira 2014** – Kipro futbolo klubas iš Sotiros kaimo, netoli Famagustos, rytinėje Kipro salos dalyje.

## Istorija
Klubas įkurtas 2014 m. Žaidė žemesniuose divizionuose, kol pateko į Antrą divizioną.

2021–2022 m. sezone pateko į Kipro futbolo taurės turnyro ketvirtfinalį. Pirmosiose rungtynėse AEL Lemesos sutriuškino Onisilos ekipą rezultatu 8-0. Atsakomosiose rungtynėse dar kartą nugalėjo varžovai. Šį kartą rezultatu 5-1. Bendras dviejų rungynių rezultatas buvo 13:1 AEL Lemesos naudai.

2022 m. birželio 23 d. susijungė Achyronas Liopetriou ir Onisilos Sotira 2014. Suformuotas naujas klubas – Achyronas-Onisilos.

## Sezonai

|}

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
* FLASHSCORE
Baitkovas

**Baitkovas** (, , (1938–1945 m. ) − kaimas šiaurės Lenkijoje, Varmijos Mozūrų vaivadijos Luko apskrities Luko valsčiuje. Išsidėstęs ant Baitkovo ežero () kranto, vienuolika kilometrų į pietvakarius nuo apskrities ir valsčiaus centro Luko. Per gyvenvietę eina vaivadijos kelias Nr. .

## Istorija
Kaimas žinomas *Baytken* vardu nuo 1495 m., o dveji metai prieš tai Vokiečių ordino Didysis magistras Johanas fon Tyfenas už suteiktą karinę pagalbą Pauliui Grabovskiui perdavė 40 hufų žemės *Baykau* vietovėje. Taip dabartinės gyvenvietės teritorijoje atsirado dvaras.

1874 m. kaimas tapo to paties pavadinimo naujai įkurto prūsiško valsčiaus centru. Iki 1945 m. jis priklausė Rytprūsių Gumbinės apygardos (nuo 1905 m. priskirtas Alnaštyno apygardos) Luko apskričiai. 1910 m. jame buvo 225 gyventojai. 1933 m. buvo suskaičiuoti 244, o 1939 m. − 209 kaimiečiai.

Po Antrojo pasaulinio karo kaimas, kaip ir visa pietinė Rytprūsių dalis, buvo perduotas Lenkijai. Iki 1998 m. jis priklausė Suvalkų vaivadijai, vėliau − Varmijos Mozūrų vaivadijai. Grąžintas senasis pavadinimas (). Šaltyšijos centras.

## Piliakalnis
Kaimo pietvakarinėje dalyje iškilusi moreninė kalva. Tai – buvęs jotvingių piliakalnis, datuojamas X−XIII amžiumi. Jį į savo sudarytą senovinių gynybinių statinių žemėlapį įtraukė žinomas Prūsijos tyrinėtojas Emilis Holakas.Išsidėstęs kiek tolėliau nuo Baitkovo ežero, anksčiau iš pietų ir vakarų piliakalnį supo dar vienas ežeras (numelioruotas XX amžiuje). Objektas susideda iš dviejų maždaug vienodo ploto aikštelių, aukščių skirtumas tarp jų − apie penkis metrus. Aikšteles tarpusavyje skiria šlaitas. Piliakalnis apsaugotas pylimais, spėjama, kad buvo suręstas ir medinis sargybos bokštas. Įvažiavimas − šiaurės vakarinėje dalyje.

Būdamas kaimo teritorijoje, objektas gerokai nukentėjo nuo žmonių poveikio: į pietinį pylimą PGR (tarybinio ūkio analogas) laikais įkastas ūkinis pastatas, pats piliakalnis gerokai sukultūrintas − jis tapo Baitkovo parko dalimi.

## Šaltiniai
Ana Duševskaja

**Ana Duševskaja** (, 1893 m. gruodžio 1 (13) d. Glubokas, Dysnos apskritis, Vilniaus gubernija – ?) – kalbininkė ir muzikė; žinomo Lietuvos architekto Klaudijaus Dušausko-Duž sesuo.

## Biografija
Gimė nuskurdusio bajoro šeimoje, kurioje be Anos augo dar keturios seserys ir brolis. Ana mokėsi Vilniaus mergaičių gimnazijoje, vėliau įstojo studijuoti Sankt Peterburgo universiteto Istorijos-filologijos fakultetan. Šioje aukštojoje mokykloje jos studijos tęsėsi dvejus metus. 

Pirmajo pasaulinio karo metu Vilniuje dalyvavo sudarant *Septynkalbį vokiečių-lenkų-rusų-baltarusių-lietuvių-lotynų-jidiš kalbų žodyną*. Šis žodynas („Sieben-Sprachen-Wörterbuch: Deutsch, Polnisch, Russisch, Weissruthenisch, Litauisch, Lettisch, Jiddisch“ – Lepzig: Presseabteilung des Oberbefehlshabers Ost, 1918) buvo ruošiamas Oberosto administracijos įsaku ir turėjo tenkinti vokiečių okupacinės valdžios poreikius. Įžangoje minima sunkumai rašant jo lietuviškąjį skyrių: skirtumai tarp Prūsų Lietuvoje ir rusiškose gubernijose vartotų reikšmių, norminės kalbos nebuvimo ir kt.

Vilniuje A.Duševskaja kurį laiką dėstė lenkų kalbą Baltarusių gimnazijoje, vaidino Baltarusių dramos būrelio spektakliuose. Vėliau persikėlė gyventi į Kauną, pas savo brolį Klaudijų. Tuometinėje „Lietuvos laikinojoje sostinėje“ dalyvavo baltarusiškų organizacijų veikloje, buvo viena iš iniciatorių kuriant tautiečių moterų ratelį.

Po kiek laiko išvyko į Vokietiją ir Berlyno konservatorijoje studijavo vokalą. Į baltarusių kalbą vertė populiarias dainas ir operų tekstus, planavo suburti tautiečių chorus Vilniuje ir Minske, bet tuometinių Lenkijos ir Baltarusijos TSR valdžia tam leidimų duoti nesiruošė. 1925–1927 m. Ana Duševskaja gyveno Taline pas savo sesrį Jadvygą, vėliau grįžo į Kauną ir dirbo muzikos mokytoja. 

Tolimesnis likimas nežinomas.

## Šaltiniai
* Кім была сястра Клаўдзія Дуж-Душэўскага? // Westki.info 

## Nuorodos
* Sieben-Sprachen-Wörterbuch: Deutsch, Polnisch, Russisch, Weissruthenisch, Litauisch, Lettisch, Jiddisch
Velnio akmuo (Bištynekas)

**Bištyneko akmuo** (, )– vienas iš didžiausių riedulių Lenkijoje. Stūkso Bištyneko mieste, Varmijos Mozūrų vaivadijos Barštyno apskrityje, 20 km į pietus nuo Barštyno.

Tai suskilęs į kelis gabalus buvęs granitinis monolitas. Ilgis: 8,0–8,5 m; plotis: 5,5–7,0 m; aukštis: 3,16 m. Tūris – virš 100 m³; virš žemės paviršiaus matosi tik dalis akmens. Norint jį apjuosti, prireiktų net 28 m ilgio virvės. Paskelbtas gamtos paminklu ir aptvertas metaline tvorele, o aikštelė apie jį išgrįsta plytelėmis. Pasiekiamas *Kolejowa* gatve, prie miesto pradinės mokyklos.

Riedulys nuo seno varmių buvo gerbiamas, tyrinėtojai jį priskiria prūsų šventiems akmenims. 1385 m. kryžiuočiai šalia įkūrė miestą, kurį pavadino *Vyskupo akmens miestu* (), o šis, pats didžiausias Rytprūsiuose, riedulys buvo žinomas *Rankenos* () vardu. Po Antrojo pasaulinio karo Varmė, kartu su kitomis pietinėmis Rytprūsių žemėmis, įėjo į Lenkijos sudėtį. *Vyskupo akmens miestas* buvo pervadintas į *Bištyneką*. Tarp gyventojų išpopuliarėjo padavimas apie velnią, norėjusį numesti šį akmenį ant miesto bažnyčios, todėl ir riedulys dabar dažniausiai pavadinamas *Velnio akmeniu* ().

Bištyneko akmuo populiarus tiek miestiečių, tiek ir turistų tarpe, prie jo mėgstama fotografuotis.

## Išnašos

## Šaltiniai

* Unsere Findlinge von Karl Link. (Abschrift mit Ergänzungen und Bilder: D. Mattern)
* Zabytki Birsztynka
* Diabelski Kamień Bisztynek (Akmuo žemėlapyje)
* Bisztynek: Diabelski Kamień
Grodziskas (Geldapė)

**Grodziskas** (; 1925–1938 m. – , 1938–1945 m. – ) – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Varmijos Mozūrų vaivadijos Geldapės apskrities Benkaimio valsčiuje. Šaltyšijos centras, 197 gyventojai (2010 m.).

## Aprašymas
Kaimas išsidėstęs Varmijos Vozūrų vaivadijos šiaurės rytuose, 19 km ryčiau nuo anksčiau buvusio apskrities centro Unguros () ir 22 km pietvakariau dabartinio apskrities centro Geldapės. Pasiekiamas vaivadijos keliu Nr. Dambruvka Polska () gyvenvietėje pasukus į pietus link Jakunuvkos (). Geležinkelio prieigos nėra.

Vokiečių istoriografijoje žinomas nuo 1566 m. kaip *Heidenberg* (); nuo 1785 m. *Grodzisken*, vėliau *Grodzisko* (); 1925–1938 m. *Schloßberg* (); 1938–1945 m. vėl *Heidenberg*. Pokaryje įgavo dabartinį vietovardį.

Didžiojo maro metu (1709–1710 m.) daug gyventojų išmirė. 1874 m. Grodziskas tapo to paties pavadinimo valsčiaus centru, iki 1945 m. priklausiusiai Unguros apskričiai. 1910 m. surašymo duomenimis kaime gyveno 450 žmonės, 1933 m. suskaičiuoti 566 gyventojai. Prieš Antrąjį pasaulinį karą buvo likę 540 gyv. 1938 m. į sudėtį buvo įjungtas gretimas Gasėvų (dab. ) kaimas. 1975–1998 m. kartu su visu Benkaimio valsčiumi administraciškai priklausė Suvalkų vaivadijai, vėliau gražinta į Varmijos Mozūrų vaivadijos sudėtį, 1999–2001 m. įėjo į Lėciaus apskritį. Iki Antrojo pasaulinio karo pabaigos tikintieji evangelikai liuteronai priskirti Kučių parapijai, o katalikai – bažnyčiai Unguroje. Pokaryje evangelikai liuteronai priklausė Unguros bažnyčiai. Katalikai meldžiasi kaimo Kristaus Karaliaus koplyčioje, aptarnaujamoje Benkaimio parapijinės bažnyčios.

## Piliakalnis
Kaimo pietuose, prie kelio į Kučiu matosi iškilusi 207 m aukščio kalva. Istorikų nuomone – tai jotvingių piliakalnis. Plane artimas apskritimui, apjuostas vandens grioviu. Pelkėtos apylinkės, netoliese išdžiūvęs Gasėvų ežeras. Piliakalnis užima apie 2 ha ploto, priskiriamas geležies amžiaus–viduramžių laikotarpiui. Šiaurinėje dalyje išliko akmeninių–gruntinių pylimų ir įvažiavimo liekanos. Šlaitai aukšti ir statūs, kiek nuožulnesnė pietinė pusė, papildomai apsaugota trimis pylimais. Viršutinės aikštelės centre išlikęs tvenkinys, apie kurį sukurta vietinė legenda.

## Šaltiniai
Gorčicė

**Gorčicė** (, , 1928–1945 m. ) – kaimas Lenkijos šiaurėje, Varmijos Mozūrų vaivadijos Luko apskrities Prostkų valsčiuje. Šaltyšijos centras.

Išsidėstęs tarp ežerų: baigiančio išdžiūti Lipno ir Dlugochvalų (dar vadinamo Dlugė Chorželskė). Nuo apskrities centro Luko nutolęs 18 km į pietus.

## Istorija
Kaimas *Gramatcken* vardu žinomas nuo 1484 metų. 1874 m. tapo naujai įkurto Gorčitceno prūsiško valsčiaus centru. Iki 1905 m. jis priklausė Rytprūsių Gumbinės apygardos (vėliau iki 1945 m. Alnaįtyno apygardos) Luko apskričiai.

1910 m. kaime suskaičiuoti 143 gyventojai. Sutinkamai su Versalio sutarties nutarimais krašte buvo vykdomas visuotinis plebiscitas – 80 gorčiciečių pasisakė už priklausymą Rytprūsiams, už perėjimą į Lenkijos administravimą nebalsavo niekas. 1928 m. buvo pakeistas kaimo pavadinimas į *Deumenrode*. 1933 m. jame gyveno 205, o 1939 m. – 186 kaimiečiai.

Po Antrojo pasaulinio karo kartu su visa pietine Rytprūsių dalimi perduotas Lenkijai ir iki 1998 m. priklausė Palenkės vaivadijai, vėliau įėjo į Varmijos Mozūrų vaivadijos sudėtį.

## Piliakalnis
Į pietus nuo Dlugochvalų ežero, upės Ržanicos (Luko intakas) iškilusi neaukšta kalva. Tai – buvęs jotvingių piliakalnis. Vienas pirmųjų jį paminėjo žinomas Prūsijos tyrinėtojas Emilis Holakas. Viršutinė aikštelė (35–40 m x 30 m) yra ovalo formos ir iš visų pusių apsupta apsauginiu pylimu, patekti į ją buvo galima iš pietų pusės. Be piliavietės kalvos teritorijoje buvo ir papilio gyvenvietė. Antrojo pasaulinio karo metu objekto paviršiuje buvo iškasti apkasai.

Piliakalnis dar vadinamas Totorių apkasu (), šį vardą, matyt, įgavo po 1565 m. kraštą nusiaubusio totorių antpuolio.

## Šaltiniai
Vileika (upė)

**Vileika** ( arba *Vileika*, ) – upė, tekanti Baltarusijos ir Latvijos teritorijomis; kairysis Dauguvos intakas.

## Tėkmė
Srovės pradžia Baltarusijos Breslaujos rajone esančiame Pliusų ežere, vėliau upė teka daugiausiai šiaurės ir šiaurės rytų kryptimi per pelkėtas Peresveto ežero apylinkes. Aukštupyje vaga sureguliuota. Didžiausi intakai: Melnupytė, Kobilka, Perebrodjė. Žiotys Latvijoje, prie Upmalės kaimo. Ilgis 12 km, tame tarpe 11,5 km Latvijos (Kraslavos savivaldybės) teritorija. Bendras baseino plotas – 70.1 km², tame tarpe 36,5 km² Latvijoje.

## Pasienio upė
Dabartiniu metu upė 4,6 km atkarpoje sudaro gamtinę tarpvalstybinę Latvijos–Baltarusijos sieną. Ir viduramžiais Vileikos srovė skyrė valstybes. Baltarusių istorikas V.Voroninas, tyrinėdamas Lietuvos metriką, aptiko įrašą, kad 1529 m. Vilniuje posėdžiavęs Lietuvos seimas patvirtino LDK–Livonijos tarpvalstybinę sieną, ėjusią Kobylos (senasis Vileikos pavadinimas) upe.

Metrikoje minimas ir milžiniškas Kobylos akmuo, kyšojęs iš vandens Dauguvoje, netoli nuo dab. Vileikos žiočių. Nugludintas riedulys tarnavo kaip atskaitos taškas aprašant tarpvalstybinę sieną, bet kliudė laivybai. 1818 m. spalio 25 d. akmuo buvo sunaikintas, sprogdintojai prieš tai jį apmatavo: ilgis virš vandens paviršiaus buvo 34,1 m, o aukštis – 3,2 m. Žinomo archeologo Jūrio Urtano (jis yra išleidęs knygą apie išskirtinius Latvijos riedulius) nuomone, tai galėjo būti vadinamasis Boriso akmuo. Tokie stačiatikių kryžiumi ir slaviškais užrašais pažymėti Boriso akmenys yra aptinkami Dauguvos aukštupyje, dabartinės Baltarusijos teritorijoje. Norint hipotezę patvirtinti, reikėtų aptikti susprogdinto akmens nuolaužą su iškaltais ženklais. Tarp išlikusių akmeninių nuoskilų tai rasti nepavyko, gali būti, kad ieškomos nuolaužos guli apneštos dumblu Dauguvos dugne.

Kad upė Vileika buvo ir yra pasieniečių saugoma upė patvirtina ir kiti, neoficialūs (liaudiški) jos pavadinimai: Graničnaja (), Polskaja () ir Beloruskaja (). Pastarieji du upėvardžiai naudoti senosios Livonijos ir dab. Latvijos gyventojų, kurie taip pabrėždavo, kad rytinis krantas priklauso Abiejų Tautų Respublikai ar Baltarusijai.

## Šaltiniai
Grabava (Geldapė)

**Grabava** (,  (1938–1945 m. )) – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Varmijos Mozūrų vaivadijos Geldapės apskrities Geldapės valsčiuje. XVI a. statytos bažnyčia ir klebonija, XX a. pr. mokykla ir smuklė.

## Aprašymas

Kaimas išsidėstęs Varmijos Mozūrų vaivadijos šiaurės rytuose ir dešimt kilometrų nutolęs į pietus nuo apskrities centro Geldapės. Pasiekiamas vaivadijos keliu Nr.. Geležinkelio prieigos nebeliko, kai po Antrojo pasaulinio karo buvo uždaryta geležinkelio linija Geldapė–Ungura su stotele Grabavoje (pastatas išliko).

Gyvenvietė įsikūrusi jotvingių buvusioje gyvenamojoje teritorijoje, apylinkėje ėjo riba tarp lietuvių ir lenkų gyventojų. Grabava 1874 m. tapo to paties pavadinimo prūsiško valsčiaus centru Geldapės apskrityje. 1910 m. kaime suskaičiuoti 450 gyventojai. 1933 m. jame gyveno 478, o 1939 m. – 466 kaimiečiai.

## Bažnyčia
Pirmoji evangelikų liuteronų bažnyčia Grabavoje 1588 m. išmūryta iš lauko akmenų ir molio plytų. 1695 m. iškilo bokštas, o 1732 m. įrengtas naujas altorius. Pirmojo pasaulinio karo metais bažnyčia labai nukentėjo, buvo išgrobstyti reikmenys. 1928 m. buvo baigti atstatymo darbai, prieš tai 1925 m. įrengti vargonai.
 
Iki 1910 m. pamaldos vyko vokiečių ir lenkų kalbomis, o dar anksčiau – ir lietuviškai. 1944 m. parapijai priklausė 38 kaimai su maždaug 4 600 tikinčiųjų. Antrojo pasaulinio karo metu pastatas liko nepažeistas, 1960 m. jis konsekruotas kaip katalikiška Švč. Mergelės Marijos Rožančinės bažnyčia.

## Šaltiniai
Durbinas I

**Durbinas I** – ežeras Lietuvoje, Telšių rajone, 4 km į vakarus nuo Telšių miesto centro, Germanto kraštovaizdžio draustinyje. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,26 km, plotis – iki 0,19 km. Altitudė 164,9 m. Vakarinis ir pietinis krantai žemi, plyti Durbino pelkė, rytinis aukštesnis, sausas, plyti pievos ir dirbami laukai. Šalia auga Džiuginėnų miškas. Pietuose išteka upelis link už 70 m telkšančio Durbino II ežero (Ventos upės baseinas). Rytinėje pakrantėje įsikūręs Džiuginėnų kaimas. Šiaurine pakrante eina kelias Nr.4615 (privažiuojamasis kelias prie Germanto ežero nuo kelio Telšiai–Alsėdžiai–Barstyčiai–Skuodas) .

## Šaltiniai
Dėmėtakrūtis ibis

**Dėmėtakrūtis ibis ** (*Bostrychia rara*) – ibinių (*Threskiornithidae*) šeimos nestambus paukštis.

## Išvaizda

Žymiai mažesnis už baltąjį gandrą, kūno ilgis 47 cm. Galvą puošia platus, cinamono spalvos kuodas. Veidinėje dalyje turkio spalvos dėmės. Kaklo plunksnos apkraštuotos rudai. Sparnai turkio atspalvio. Nugara, krūtinė ir pilvas cinamono spalvos. Patelės turi daugiau turkio spalvos dėmių ir dryžių. Snapas išlenktas į apačią, raudonas.

## Paplitimas
Aptinkamas Vakarų Afrikoje ir Centrinėje Afrikoje. Populiacijoje 200 000–510 000 suaugusių individų.

## Biologija

Sėslus. Biotopas – miškų upeliai ar pelkės. Laikosi netoli vandens. Ištisus metus ilsisi tame pačiame medyje.
Minta sraigėmis, kirmėlėmis, lervomis ir vikšrais. Maisto ieško dumblėtose pakrantėse ar pelkėse.
Veisiasi ištisus metus, išskyrus ilgus sausros laikotarpius, kai nukrenta vandens lygis. Lizdus krauna pavienės poros. Dėtyje 2 kiaušiniai. Inkubacija trunka 3 savaites.
Kartos trukmė 10 m.

## Šaltiniai
Kalniškiai II (Geldapė)

**Kalniškiai** (, , (1938–1945 m. )) – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose: Varmijos Mozūrų vaivadijos Geldapės apskrities Geldapės valsčiuje.

## Aprašymas
Vietovėje išsimėtęs kaimas yra nutolęs 16 kilometrų į šiaurės rytus nuo apskrities centro Geldapės. Jis pasiekiamas prie Bocvinkos () iš vaivadijos kelio  Nr. išsukus į šalutinį kelią, vedanti į Naujienų kaimelį  (). Iki Antrojo pasaulinio karo pabaigos laukais ėjo geležinkelio linija Ungura–Geldapė, pokaryje ji demontuota ir artimiausia geležinkelio stotis Bocvinkoje jau nebenaudojama.

1910 m. surašymo duomenimis kaime gyveno 185 žmonės, prijungus gretimą Naujienų (, ) kaimą 1931 m. suskaičiuoti 343 gyventojai. Prieš Antrąjį pasaulinį karą buvo likę 298 gyv.

Iki Antrojo pasaulinio karo pabaigos tikintieji evangelikai protestantai priklausė Grabavos parapijai, o katalikai – bažnyčiai Geldapėje. Pokaryje sudarantys kaimo gyventojų daugumą katalikai priklauso Grabavos bažnyčiai, o evangelikai protestantai – Geldapės bažnyčiai.

## Išnašos

## Šaltiniai
* Gemeindeverzeichnis Deutschland 1900 
* Amtsbezirk Herandstal
* Padėtis žemėlapyje
Reputation

**Reputation** – šeštasis studijinis amerikiečių atlikėjos ir dainų autorės Taylor Swift albumas, išleistas 2017 m. lapkričio 10 d. Pirmasis albumo singlas „Look What You Made Me Do“ sulaukė didžiulio pasisekimo visame pasaulyje, pasiekdamas daugelio reitingų viršūnes. Antrasis singlas „…Ready for It?“ taip pat buvo itin populiarus ir pasiekė daugelio reitingų dešimtukus.

„Reputation“ pasiekė daugelio šalių albumų reitingų viršūnes, tarp jų – ir JAV ir Jungtinės Karalystės. Per pirmąją pardavimų savaitę, JAV buvo parduota 1,216 milijono albumo kopijų, o visame pasaulyje – 2 milijonai. 2017 m. gruodžio mėnesio duomenimis, JAV parduota per tris milijonus „Reputation“ kopijų ir albumas tapęs triskart platininiu.

2019 m. vykusiuose „Grammy“ apdovanojimuose albumas nominuotas geriausio vokalinio pop albumo kategorijoje.

## Dainų sąrašas

## Išnašos
Songs of Experience

**Songs of Experience** – keturioliktasis studijinis airių roko grupės „U2“ albumas, išleistas 2017 m. gruodžio 1 d. Anot grupės, albumas yra ankstesniojo, 2014 m. išleisto grupės albumo „Songs of Innocence“ tęsinys. Albumo singlas „You're the Best Thing About Me“ pasiekė penktąją vietą JAV „Billboard“ roko dainų reitinge.

Albumas sulaukė skirtingų kritikų nuomonių. Nepaisant to, per pirmąją pardavimų savaitę JAV buvo parduota 186 tūkstančiai kopijų ir „Songs of Experience“ pasiekė pirmąją vietą „Billboard 200“ albumų reitinge, tapdamas aštuntuoju grupės įrašu, pasiekusiu šią viršūnę.

## Dainų sąrašas

## Išnašos
Šeligai

**Šeligai** (, , vėliau ) – Lenkijos kaimas, esantis Varmijos Mozūrų vaivadijos Luko apskrities Luko valsčiuje. Išsisitatęs keturi kilometrai į rytus nuo apskrities centro Luko, Didžiojo Selmento ežero () vakariniame krante.

## Istorija
Ankstyvaisiais viduramžiais šios apylinkės priklausė pietvakarinei Jotvos daliai. Raštuose gyvenvietė pirmąkart paminėta 1536 m. 1874 m. įėjo į naujai sukurtą *Selmento* prūsišką valsčių, kuris pradžioje priklausė Gumbinės apygardai, o nuo 1905 m. įėjo į Alnaštyno apygardos sudėtį. Laikui bėgant gyventojų skaičius stipriai kito: jei 1910 m. jų buvo 302 (kartu su prijungtu Bučkų kaimeliu), tai 1933 m. – 325 gyv., o 1939 m. buvo suskaičiuoti 286 kaimiečiai.

Po Antrojo pasaulinio karo, kartu su pietine Rytprūsių dalimi, įėjo į Lenkijos sudėtį ir iki 1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai, vėliau – Varmijos Mozūrų vaivadijai.

## Piliakalniai
Šeligų šiaurinėje dalyje, Didžiojo Selmento ežero pietvakarinio kranto kyšulyje, dunkso neaukštos kalvos – tai jotvingių piliakalniai. Istorikams žinomi gana senai (vienas pirmųjų juos paminėjo žinomas Prūsijos tyrinėtojas Emilis Holakas); žemėlapiuose jie buvo žymimi *Buczken* (buvęs kaimas, dabar Šeligų dalis) vardu), bet išsamiai tirti nebuvo.

Rytinėje pusėje esanti piliavietė turi dvi aikšteles: viršutinę, turinčią išmatavimus 50 m X 40 m, ir apatinę (30 m X 12 m). Vakarinėje dalyje įrengta dar viena piliavietė su ovaline aikštele 45 m X 20 m. Abi piliavietes skiria dauba. Visas objektas iš rytų, pietų ir šiaurės apsaugotas lanko formos pylimu, jo paviršius stipriai nukentėjo per abu pasaulinius karus – viduramžiuose suformuotuose aikštelėse iškasti apkasai, išraustos duobės kariniams įtvirtinimams ir kt. objektai. Kyšulio smaigalyje išlikęs dar vienas pylimas, teritorijoje tarp jo ir rytinės piliavietės Pirmojo pasaulinio karo metu buvo įrengtos kapinės.

Objektas datuojamas X–XIII amžiais.

## Šaltiniai
Tėvelkiemis

**Tėvelkiemis** (,  (1938–1945 m. – )) – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose: Varmijos Mozūrų vaivadijos Geldapės apskrities Dubininkų valsčiuje.

## Aprašymas
Kaimas išsidėstęs Varmijos Mozūrų vaivadijos šiaurės rytuose, 19 km pietryčiau nuo apskrities centro Geldapės. Pasiekiamas vaivadijos keliu Nr.. Geležinkelio prieigos nebeliko, kai geležinkelio linija Geldapė–Žydkiemis su artimiausia geležinkelio stotimi Dubininkuose buvo uždaryta.

Tėvelkiemio šiaurėje eina minėtas vaivadijos kelias, rytuose telkšo Luojos ežeras (). Vakaruose – valsčiaus centras Dubininkai, o pietuose iškilusi kalva, XX a. pr. žemėlapiuose žymima kaip *Rautotiškis* (). Vėliau ši 230 m aukštuma buvo vadinama , po Antrojo pasaulinio karo – .

Gyvenvietė dar 1557 m. istoriniuose šaltiniuose buvo užrašyta kaip , bet po kelių dešimtmečių pakeitė savo vardą į , prieš 1785 m. – 
 *(spėjama, kad tuo metu buvo apsigyvenę [[bartai]])*. Vėliau vėl sugrįžo *Tėvelkiemio* pavadinimas, 1874–1945 m. laikotarpyje jis įėjo į Luojos valsčių. 1910 m. surašymo duomenimis kaime gyveno 115 žmonės, 1933 m. suskaičiuoti 128 gyventojai, o prieš Antrąjį pasaulinį karą suregistruoti 185 kaimiečiai. Iki Antrojo pasaulinio karo pabaigos tikintieji evangelikai liuteronai buvo priskirti Dubininkų parapijai, o katalikai – bažnyčiai Geldapėje. Pokaryje evangelikai liuteronai priklauso Geldapės bažnyčiai, katalikai – Dubininkų parapijinei bažnyčiai.

## Šaltiniai
Bliūdė

**Bliūdė** arba **Bliudžė** (, ) – upė šiaurės rytų Lenkijoje, Baltijos aukštumose. Priklauso Priegliaus upės baseinui, teka Suvalkų ir Geldapės apskrityse. Bliūdė, susiliejusi su Blinde (), sudaro Romintos upės ištakas.

(*Kai kurie šaltiniai nurodo, kad Blindė nėra savarankiška upė, o tik Romintos aukštupis. Tokiu atveju Bliūdė būtų Romintos intakas*).

## Aprašymas
Srovė susiformuoja Pilypavo Balčio ežere. Vėliau Bliūdė teka šiaurės link ir kerta Pžistainės, Pilypavo Kreivojo, Košcielnio ežerus. Pernešusi vandenis per buvusią Rytprūsių–Lenkijos sieną, upė įplaukia į Luojos () ežerą. Po to kerta vaivadijos plentą  ir ties Bliūdžiais įteka į Romintos girią. Netrukus vandenis papildo kairysis intakas ().

Iš dešinės atiteka Blindė, šios dvi upės susijungusios sudaro Romintą. Pastaroji upė teka į šiaurę ir už kilometro kerta dabartinę Rusijos–Lenkijos valstybinę sieną. Blindės ir Bliūdės žiočių altitudė: 152,2 m virš jūros lygio.

Bliūdę yra pamėgę vandens turistai, jų maršrutas prasideda nuo Pilypavo Balčio ežero. Už Luojos ežero upė teka po Ežergalių () geležinkelio tiltu. Baidarininkai dažnai čia stabteli, kad pasigrožėtų juo, o taip pat ir kitu už kelių šimtų metrų iškilusiu aukštu viaduku – tiltu per vieškelį. Šie abu inžineriniai statiniai savo konstrukcija panašūs į garsiuosius Stančikų tiltus.

## Išnašos

## Šaltiniai
* Upės aprašymas (lenk.) // Dziennik Urzędowy Wojewodztwa Warminsko-Mazurskiego Nr. 39, psl. 2216
Šinkūnė

**Šinkūnė** (, , ) – upė Rusijos Federacijos Kaliningrado srities pietryčiuose ir šiaurės rytų Lenkijoje. Priklauso Priegliaus upės baseinui.

## Aprašymas
Upės ištakos Pablindžių ežere (), netrukus ji pasiekia Žydkiemio miestelį. Ten keičia kryptį ir neša savo vandenis vakarų link. Įplaukusi į Romintos girią pasuka į šiaurės vakarus ir, triskart kirtusi tarpvalstybinę Lenkijos–Rusijos sieną, iš dešinės įteka į Rominto upę. Žiotys Nesterovo rajone, netoli nuo tarpvalstybinės sienos. Tai greita upė su akmenuotu dugnu, todėl vandens šniokštimas girdimas iš toli. Žemupyje tėkmė sulėtėja, šioje atkarpoje įkurtas gamtos rezervatas.

## Išnašos

## Šaltiniai
* Upės aprašymas (lenk.) // Dziennik Urzędowy Wojewodztwa Warminsko-Mazurskiego Nr. 39, psl. 2215 
* Kemerovka // Rusijos valstybinis vandens rejestro inf. (ru)
Tarptautinė fechtavimo federacija

**Tarptautinė fechtavimo federacija** arba **FIE** () – pagrindinė pasaulio fechtavimo sportą prižiūrinti organizacija, kuri rengia pasaulio čempionatus ir atstovauja fechtavimo interesus olimpinėse žaidynėse. Sąjungos būstinė yra įsikūrusi Lozanoje, Šveicarijoje.

## Istorija
1913 m. lapkričio 29 d. įkurta tarptautinė fechtavimo federacija.

2012 m. FIE priklausė 145 nacionalinės federacijos.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
What Makes You Country

**What Makes You Country** – šeštasis studijinis amerikiečių kantri atlikėjo Luke Bryan albumas, išleistas 2017 m. gruodžio 8 d. Albumo singlai „Light It Up“ ir „Most People Are Good“ abu pasiekė ketvirtąją vietą „Billboard“ kantri dainų reitinge.

Albumas sulaukė skirtingų kritikų įvertinimų. Nepaisant to, per pirmąją pardavimų savaitę JAV buvo parduota 108 tūkstančiai albumų kopijų ir „What Makes You Country“ pasiekė pirmąją vietą „Billboard 200“ reitingo vietą, tapdamas ketvirtuoju atlikėjo įrašu, pasiekusiu šią viršūnę.

2019 m. kovo mėnesio duomenimis, JAV parduota virš 500 tūkstančių albumo kopijų ir jis tapęs auksiniu.

## Dainų sąrašas

## Išnašos
Kalniškiai I (Geldapė)

**Kalniškiai** (, , (1938–1945 m. )) – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose: Varmijos Mozūrų vaivadijos Geldapės apskrities Geldapės valsčiuje.

## Aprašymas
Kaimas nutolęs šeši kilometrai į rytus nuo apskrities centro Geldapės. Jis pasiekiamas iš vaivadijos kelio Nr. išsukus į Butkūnų () šalutinį kelią, vedanti į Gurnius () arba iš krašto kelio Nr. ties Kozakais () laukų keliu pasukus į Kalniškius. Iki Antrojo pasaulinio karo pabaigos laukais ėjo geležinkelio linija Elkas–Įsrutis, pokaryje ja iki 1993 m. veždavo ir keleivius, dabar tik retkarčiais transportuojami kroviniai iki Geldapės. Apylinkėse gausu nedidelių ežeriukų.

Kalniškiai žinomi nuo 1500 m., apie 1570 m. suteiktas oficialus bažnytkaimio statusas (nuo 1591 m. priklausė *Senajai bažnyčiai* Geldapėje). Didžiojo maro metu 1709–1711 m. stipriai ištuštėjo ir dar 1719 m. iš buvusių 60 hufų dirbamos žemės ariami tik 2,5 hufai. Į kaimą, kaip ir į visą kraštą, kėlėsi zalcburgiečiai. Nuo 1801 m. Kalniškiai turėjo savo mokyklą, mokytojas Lottermoser’is pradėjo rašyti kaimo kroniką, kurią mokyt. Krausė 1944 m. pasiėmė į evakuaciją, taip ją išgelbėdamas. XIX a. pab. Kalniškiai atsigavo: 1895 m. buvo suskaičiuoti 430 gyventojų, bet 1910 m. jų vėl sumažėjo – 360 gyv.

XX a. pr. Kalniškiuose siautėjo skarlatinos epidemija, 1901 m. mirė 17 vaikų. Pirmojo pasaulinio karo metais kaimą užėmė carinės Rusijos kariuomenė. Gyventojai buvo išsislapstę apylinkėje ir tik 1915 m. kovo mėn vėl sugrįžo į išplėštas sodybas. Prieš prasidedant Antrajam pasauliniam karui Kalniškiuose gyveno 431 kaimietis. Karo pabaigoje dauguma kalniškiečių pasitraukė į vakarinę Vokietijos dalį. Pokaryje įsikūrė PGR (atitinka tarybinio ūkio sąvoką Tarybų Sąjungoje), dabar valdos privačiuose rankose.

## Piliakalnis
Pietuose stūksantis 268 m aukščio „kalnas” (vokiečių žemėlapiuose ši kalva buvo vadinama *Wispenberg*) davė kaimui vardą. Archeologų nuomone – tai buvęs jotvingių piliakalnis. Apsauginių pylimų nėra, todėl, spėjama, viduramžiais buvo naudojamas apylinkėms stebėti. XXI a. pr. kalvos vakarinė dalis pilnai nukasta.

## Žymūs žmonės
* Herbertas Erenbergas (vok. Herbert Ehrenberg; g. 1926 m. gruodžio 21 d.) – Vokietijos socialdemokratų partijai priklausantis politikas, 1976–1982 m. buvęs VFR Darbo ir socialinės apsaugos ministru.

## Išnašos

## Šaltiniai
* Collnischken // wiki-de.genealogy.net/
* Kolniszki – Collnischken/Burgfelde // ostpreussen.net/ 
* Gemeindeverzeichnis Deutschland 1900 – Landkreis Goldap // ulischubert.de 
* Jan Modzalewski o Kolniszkach // goldap.org.pl
* Bałtowie–Prusowie–Sudowia (Jacwiez) 
* Padėtis žemėlapyje
Tatarai (Nidzicos apskritis)

: *Apie kitus kaimus Lenkijoje tuo pačiu pavadinimu žr. [[Tatarai (reikšmės)]]

*'Tatarai*' () – [[kaimas]] [[Lenkija|Lenkijos]] šiaurės vakaruose – [[Varmijos Mozūrų vaivadija|Varmijos Mozūrų vaivadijos]] [[Nidzicos apskritis|Nidzicos apskrities]] [[Nidzicos valsčius|Nidzicos valsčiuje]].

==Istorija==
Nuo seno apylinkėse gyveno [[prūsai]], kuriuos vėliau užkariavo [[Vokiečių ordinas|kryžiuočiai]]. Kaimas iki [[1945]] m. priklausė [[Rytprūsiai|Rytprūsiams]] ir vadinosi *Berghofu* (). Dar [[1871]] m. šioje vietoje buvo įkurta [[Nidzica|Nidzicos]] (tuo metu *Neidenburgo*) kolonija. Stovėjo du namai, kuriuose gyveno 29 žmonės. Kolonistai rūpinosi miškingų apylinkių pritaikymu žemės ūkiui.

==Totorių akmuo==
Kaimo laukuose guli didžiulis [[riedulys]]: 6,5 m ilgio ir 4 m pločio; virš žemės iškilęs apie du metrus. Akmeniui apjuosti prireiktų 19 m virvės.  Anksčiau jis buvo dar įspūdingesnis ir vadinamas *didžiausiu Rytprūsiu rieduliu*. Vėliau dalis granitinio monolito buvo nuskelta ir iš nuolaužų prigaminta girnų miltams malti. Dabar riedulys paskelbtas gamtos paminklu, jo viršūnę puošia pritvirtintas akmeninis rutulys. Pasiekiamas Nidzicoje važiuojant *Tatarska* gatve pietų link ir už dviejų šimtų metrų nuo miesto ribos pasukus į kairę.

Legenda skelbia, kad, kai [[Švedų tvanas|Švedų tvano]] metu Rytprūsiai palaikė [[Švedija|Švediją]], [[1656 m.]] [[Lenkijos karalius|Lenkijos karaliaus]] pasiųsta totorių kariuomenė išsiruošė į baudžiamąjį žygį. Norėdama užimti tąkart rytprūsiečiams priklausiusią [[Nidzica|Nidzicos pilį]], raita kariuomenė sustojo maždaug vieno kilometro atstumu nuo jos, dabartinio Tatarų kaimo laukuose. Totorių vadas užsilipo ant didžiulio akmens ir žvalgė apylinkes. Jį pastebėjęs pilies bokšto sargybinis Novakas užtaisė patranką ir nušovė vadą. Totorių kariai tai palaikė blogu ženklu ir pasuko savo žirgus joti atgal – Nidzica (anuo metu vadinosi *Neidenburgu*) liko neužimta.

Istorikai abejoja šio pasakojimo patikimumu: [[XVII a.]] karinės technologijos dar nebuvo itin išvystytos ir joks iš Nidzicos pilies iššautas šaudmuo (strėlė, kulka ar sviedinys) negalėjo nuskristi taip toli ir pasiekti Totorių akmenį.

== Šaltiniai ==
* [http://mojemazury.pl/47183,Tatary-Tatarski-Kamien.html#axzz4fGoGseRS Tatary: Tatarski Kamień]
* [http://www.ostpreussen.net/ostpreussen/orte.php?bericht=386 Legende vom Tatarenstein]
* *Nidzica. Z dziejów miasta i okolic.'' – Pojezierze: Olsztyn, 1976; psl. 336