open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Darsūniškio apylinkė

**Darsūniškio apylinkė** – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio rytų Lietuvoje, dešiniajame Nemuno krante.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kruonio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Žiežmarių rajonui. 1954 m. prijungta dalis Užgirėlio apylinkės ir dalis Dijokiškio apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Darsūniškio apylinkė prijungta prie Vilūnų apylinkės.

|-
| 1954-05-25  || || || „Tiesos“ kolūkis  || 
|-
| 1959-02-01  || 40,06 || || „Tiesos“ kolūkis  || 14 kaimų
|}

## Šaltiniai
Gabrielės Petkevičaitės-Bitės premija

**Gabrielės Petkevičaitės-Bitės literatūrinė premija** – premija, įsteigta 1983 m. skiriama už grožinės literatūros – prozos arba publicistikos – kūrinį, kuris meniškai ir įtaigiai atspindi Lietuvos, ypač jos kaimo gyvenimą, kelia moralines ir dvasines problemas, aktualiai prabyla apie humanistines idėjas, kurios buvo akivaizdžios G. Petkevičaitės-Bitės gyvenime ir kūryboje.

## Istorija
Premiją 1983 m. įsteigė Panevėžio rajono „Smilgių“ kolūkio valdyba. Ji buvo teikiama iki 1990 m. Po šešerių metų pertraukos atnaujinta Panevėžio rajono savivaldybės pastangomis. Nuo 2008 m. literatūrinę G. Petkevičaitės-Bitės premiją teikia Panevėžio rajono savivaldybės viešoji biblioteka.

Premijos dydį nustato rajono savivaldybės įsteigtas G. Petkevičaitės-Bitės fondas kartu su Lietuvos rašytojų sąjunga. Premija teikiama kasmet gegužės mėnesį Gabrielės Petkevičaitės gimtinėje Puziniškio dvarelyje.

## Laureatai

## Nuorodos
* Laureatų sąrašas 

## Šaltiniai
Antakalnio apylinkė (Kaišiadorys)

**Antakalnio apylinkė** – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio rytų Lietuvoje.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Žiežmarių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kaišiadorių rajonui. 1954 m. prijungtos dalis Dovainonių apylinkės, dalis Pamierio apylinkės, dalis Beištrakių apylinkės ir dalis Miežonių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Antakalnio apylinkė prijungta prie Kaišiadorių apylinkės ir Rumšiškių apylinkės.

|-
| 1954-05-25  || || || „Lenino keliu“ ir „Kelias į komunizmą“ kolūkiai  || 
|-
| 1959-02-01  || 62 || || „Lenino keliu“ kolūkis, „Kelio į komunizmą“ kolūkis  || 18 kaimų, 9 vienkiemiai, 1 glžk. stotis
|}

## Šaltiniai
Dainių apylinkė (Kaišiadorys)

**Dainių apylinkė** – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio rytų Lietuvoje.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Žiežmarių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Žiežmarių rajonui. 1954 m. prijungta Kairiškių apylinkė ir dalis Balcariškių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Dainių apylinkė prijungta prie Kalvių apylinkės.

|-
| 1954-05-25  || || || „Artojo“ ir „Pažangos“ kolūkiai  || 
|-
| 1959-02-01  || 40,52 || || „Pergalės“ kolūkis, „Artojo“ kolūkis  || 23 kaimai, 1 vienkiemis
|}

## Šaltiniai
Jagėlonių apylinkė

**Jagėlonių apylinkė** (arba ***Jegelonių apylinkė, Jagelonių apylinkė***) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio rytų Lietuvoje.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Semeliškių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Vievio rajonui. 1954 m. prijungta dalis Žikaronių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Jagėlonių apylinkė prijungta prie Kietaviškių apylinkės.

|-
| 1954-05-25  || || || „Bolševiko“ kolūkis  || 
|-
| 1959-02-01  || 37 || || „Bolševiko“ kolūkis, „Artojo“ kolūkis  || 16 kaimų, 1 vienkiemis
|}

## Šaltiniai
Taurusis sakalas

**Taurusis sakalas** () – sakalinių šeimos plėšrus paukštis. 

Kiek mažesnis už medžioklinį sakalą, bet didesnis už sakalą keleivį. Tauriojo sakalo kūno ilgis 46–58 cm, sparnų tarpugaliai 104–129 cm, svoris – 730–1300 gramų. Apdaras tamsiai rudas viršuje, ant uodegos matosi blyškios taškų dėmės. Suaugusio paukščio galva kreminio atspalvio, veido raštas neryškus, pauodegys blyškus ir stipriai kontrastuoja su stipriai dryžuota kūno apačia. Skraido greitai, medžioja gana žemai, staigiai neria link grobio. Gali plasnoti vienoje vietoje.

Gyvena vidutinėse platumose, paprastai medžiais apaugusiose stepėse, kalnų papėdėse, kurios susisiekia ar persipina su miškais. Medžioja virš atvirų žolynų, drėgnose vietose. Maitinasi daugiausiai smulkiais ir vidutiniais graužikais. Lizdus suka brandžiuose medžiuose. Ieškodamas maisto nuo lizdo gali nutolti per 20 km ar dar toliau.

Iš pietesnių kraštų į Lietuvą labai retai, tik atsitiktinai užklysta gegužės – birželio mėnesiais. Lietuvoje neperi.

## Taip pat skaityti
* Lietuvos plėšrieji paukščiai
* Plėšrieji paukščiai

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Žiedavimas.com – Taurusis sakalas
Miežonių apylinkė

**Miežonių apylinkė** – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio rytų Lietuvoje.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kaišiadorių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kaišiadorių rajonui. 1954 m. prijungtos Eitekonių apylinkė, Pašulių apylinkė ir dalis Beištrakių apylinkės, o dalis Miežonių apylinkės prijungta prie Antakalnio apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Miežonių apylinkė prijungta prie Palomenės apylinkės.

|-
| 1954-05-25  || || || „Vienybės“ kolūkis  || 
|-
| 1959-02-01  || 99 || || „Vienybės“ kolūkis, „Naujo gyvenimo“ kolūkis  || 17 kaimų, 2 vienkiemiai, 1 glžk. stotis
|}

## Šaltiniai
Antakalnio apylinkė

**Antakalnio apylinkė** sovietmečiu buvo:

* Kaišiadorių rajone;
* Prienų rajone;
* Vilniaus rajone.
Rečionių apylinkė

**Rečionių apylinkė** – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio rytų Lietuvoje.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Žaslių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kaišiadorių rajonui. 1954 m. prijungtos Kiemelių apylinkė ir dalis Ilgakiemio apylinkės, o dalis Rečionių apylinkės prijungta prie Vilkiškių apylinkės ir Žaslių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Rečionių apylinkė prijungta prie Kaišiadorių apylinkės.

|-
| 1954-05-25  || || || „Tiesos“ kolūkis, Kaišiadorių tarybinis ūkis ir Kaišiadorių MTS  || 
|-
| 1959-02-01  || 52,44 || || „Tiesos“ kolūkis, „Taikos“ kolūkis, Kaišiadorių tarybinis ūkis  || 21 kaimas, 4 vienkiemiai, 1 sodyba
|}

## Šaltiniai
Igliškėlių apylinkė

**Igliškėlių apylinkė** – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Igliškėlių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Marijampolės rajonui. 1954 m. prijungta dalis Meškėnų apylinkės ir dalis Margavos apylinkės, o dalis Igliškėlių apylinkės prijungta prie Raišupio apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Igliškėlių apylinkė prijungta prie Igliaukos apylinkės.

|-
| 1954-05-25  || || || „Naujo gyvenimo“ kolūkis  || 
|-
| 1959-02-01  || 71 || || „Naujo gyvenimo“ kolūkis  || 1 miestelis, 21 kaimas
|}

## Šaltiniai
Mockų apylinkė

**Mockų apylinkė** – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Sangrūdos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kalvarijos rajonui. 1954 m. prijungtos dalis Navininkų apylinkės ir dalis Miklausės apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Mockų apylinkė prijungta prie Sangrūdos apylinkės.

|-
| 1954-05-25  || || || P. Cvirkos vardo kolūkis  || 
|-
| 1959-02-01  || 26 || || P. Cvirkos vardo kolūkis  || 11 kaimų
|}

## Šaltiniai
Būdviečių apylinkė (Kapsukas)

**Būdviečių apylinkė** (arba ***Budviečio apylinkė***) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje.

## Istorija

Apylinkė įkurta 1954 m. gegužės 25 d. iš Puskelnių apylinkės, Tautkaičių apylinkės, Baraginės apylinkės, Adomiškių apylinkė ir dalies Raišupio apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. prijungta prie Sasnavos apylinkės ir Trakiškių apylinkės.

|-
| 1954-05-25  || || || V. Montvilos vardo ir S. Nėries vardo kolūkiai  || 
|-
| 1959-02-01  || 41,88 || || S. Nėries vardo kolūkis, V. Montvilos vardo kolūkis  || 30 kaimų, 1 glžk. stotis
|}

## Šaltiniai
Būdviečių apylinkė

**Būdviečių apylinkė** sovietmečiu buvo:

* Kalvarijos rajone;
* Kapsuko rajone;
* Marijampolės rajone;
* Priekulės rajone;
* Šakių rajone;
* Vilkaviškio rajone.
Skaisčiūnų apylinkė

**Skaisčiūnų apylinkė** – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje.

## Istorija

Apylinkė įkurta 1954 m. gegužės 25 d. iš Balsupių apylinkės, dalies Ožkasvilių apylinkės ir dalies Kumelionių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Skaisčiūnų apylinkė prijungta prie Meškučių apylinkės.

|-
| 1954-05-25  || || || „Skaisčiūnų“ ir „Balsupių“ kolūkiai  || 
|-
| 1959-02-01  || 35 || || Kapsuko vardo kolūkis, „Balsupių“ kolūkis  || 12 kaimų, 1 vienkiemis
|}

## Šaltiniai
Vyturėlis

**Vyturėlis** - Marijampolės (buv. Kapsuko) berniukų choras, 1961 m. įkurtas chorvedžio Alfonso Uzėlos, vadovavusio jam 17 metų. 

Energingas, Konservatoriją baigęs vadovas, tapęs LTSR meno saviveiklos žymūnu, netrukus į choro repertuarą įtraukė ne tik liaudies dainas, ar privalomus kūrinius atitikusius politinę konjunktūrą, bet ir, sekdamas „Ąžuoliuku“, klasikinių Bažnytinės muzikos kūrinių (Giovanni Battista Pergolesi „Stabat Mater“, Johann Sebastian Bach), kurie ne kartą buvo atlikti Marijampolėje, Kaune, Klaipėdoje ir Vilniuje drauge su Lietuvos kameriniu orkestru, vadovaujamu prof. S.Sondeckio. Choras ne kartą sėkmingai dalyvavo rajono ir visose respublikinėse Lietuvos dainų šventėse ir tapo jos laureatu. 

Ilgą laiką su choru dirbo J. Marcinkevičiūtė, V. Bandzaitis, V. Ažukaitė. Nuo 1980 m. jam vadovavo Albinas Naktinskas, o šiuo metu - 2011 m., virš 100 dainininkų jungiančiam chorui vadovauja Bronislava Barauskienė, Arūnas Barauskas, Laima Venclovienė. 

## Nuorodos

* „Vyturėlio“ svetainė
Millennium Fever

***Millennium Fever*** – debiutinis grupės Apollo 440 albumas, išleistas 1995 metais. 

Jo viršelyje pavaizduotas britų skulptoriaus Marco Quinno kūrinys „Self“.

## Dainos
#"Rumble/Spirit of America" – 9:07
#"Liquid Cool" – 12:02
#"Film Me & Finish Me Off" – 4:45
#"I Need Something Stronger" – 7:34
#"Pain is a Close Up" – 9:58
#"Omega Point" – 7:35
#"(Don't Fear) The Reaper" – 5:27
#"Astral America" – 4:33
#"Millennium Fever" – 5:47
#"Stealth Requiem" – 5:35

Dainos "(Don't Fear) The Reaper" originali versija priklauso grupei **Blue Öyster Cult** ir buvo išleista 1976 metais. 

## Singlai
Trys šio albumo dainos buvo išleistos atskirais singlais ir pateko į Jungtinės Karalystės populiariausių dainų Top 40 sąrašą.
Biotronika

**Biotronika** ( (*bios*) – gyvybė, gyvenimas + 'elektronika') – tai mokslo kryptis, tirianti biologinių objektų (BO) ir elektroninių objektų (EO) sąveikas, sąsajas. 

## Sąvoka
Biotronika   dar vadinama bioelektronika (BE), tradiciškai reiškiančią biologijai skirtų elektroninių priemonių kūrimą. Pavyzdžiui, „biomedicininė elektronika“ – elektronikos mokslo kryptis, tirianti ir kurianti elektroninius įtaisus, skirtus biomedicinos reikmėms. Biotronikos (BT) pavadinimas dar kol kas plačiai nenaudotas. Todėl jį būtų galima naudoti BO ir EO sąsajai (sąveikai) pažymėti. Tačiau ir BT terminui priskiriama keletas sampratų. Pirmoji samprata bando BT priskirti biologinių objektų spinduliavimą. Tai, matyt, daroma, ieškant analogijos su magnetronu ar klistronu. Tačiau magnetrono pavadinimas parinktas, atsižvelgiant į magnetiniu lauku valdomą elektronų pluoštą, o ne į išspinduliavimą. Graikų kalboje „thronos“ reiškia buvimo vietą. Todėl „biotronas“ tai erdvė (patalpa), kurioje puoselėjamas ir stebimas BO. Kartais „biotronika“ siejama net su radiosteziniais reiškiniais. Tačiau, žinant, kad terminas „biotronika“ yra iš dviejų žodžių: „biologija“ ir „elektronika“ sudarytas sudurtinis žodis, taip reiktų jį ir suvokti. Todėl „biotronika“ – tai BO ir EO sąsaja (sąveika). Būtina pabrėžti, kad šiuo atveju BT apibūdina glaudžią minėtų objektų sąveika, kurios metu vieno iš jų būsenos priklauso nuo kito būsenų, o šių būsenų (jų dinamikos) efektyvumą atspindi integrinis bendro veikimo rezultatas. Todėl, pavyzdžiui, radijo imtuvas ant pievos – dar ne biotronika.

Pasirinkus tokią biotronikos sampratą, susidaro daugybė naujų dviejų mokslų sandūroje iškilusių tyrimų bei valdymo problemų, apimančių gyvūnijos bei augalijos sąveikas su EO. Tokių problemų formulavimui ir skirta ši sritis. Jos tikslas – sutelkti biologijos ir elektronikos specialistus bendram darbui, rengiant tyrėjus, vykdant tyrimus bei diegiant gautus rezultatus.

## Literatūra

## Nuorodos
* Balaišis P., Eidukas D., Keras E., Valinevičius A. Biotronika: monografija. – Kaunas: Technologija, 2010. – 260 p. ISBN 978-9955-25-868-1 http://www.knygininkas.lt/main.php?ID=79&StrukturaID=1&KatID=5766 
* Žurnalas „Elektronika ir elektrotechnika“ 
* KTU Telekomunikacijų ir elektronikos fakulteto svetainė
Vienybės aikštė

**Vienybės aikštė** – Kauno naujamiestyje, K. Donelaičio ir S. Daukanto gatvių sankirtoje XIX a. viduryje suformuota aikštė. Tuo metu joje vyko turgūs, o abi gatvės dalijo aikštę į keturias dalis. 1919 m. vietoj šiaurinėje aikštės dalyje buvusio Rusijos imperijos kariuomenės maniežo pradėtas kurti vienas pirmųjų Lietuvoje Vytauto Didžiojo karo muziejus. Tarp Karo muziejaus ir K. Donelaičio gatvės buvo įrengtas muziejaus sodelis, pastatyti paminklai „Žuvusiems už Lietuvos laisvę“, biustai iškiliausiems Lietuvos žmonėms, Laisvės paminklas, įrengta Amžinoji ugnis, sodelį papildė kelios skulptūros, Knygnešių sienelė.

Vienybės aikštė tapo reprezentatyviausia Kauno aikšte, joje vyko svarbiausios valstybinės iškilmės, Lietuvos kariuomenės rikiuotės. Tarpukario metais aikštėje ir šalia jos pastatyti keli didesni pastatai: Žemės bankas (dabar KTU rektorato rūmai, verslininkų brolių Vailokaičių namas (susprogdintas 1944 m.), greta Karo muziejaus M. K. Čiurlionio dailės muziejus.

Antrojo pasaulinio karo metais ir sovietmečiu Karo muziejaus sodelyje pastatyti paminklai ir skulptūros buvo sunaikinti, aikštė performuota, pervadinta poeto J. Janonio vardu, jos pagrindiniu akcentu tapo V. Lenino paminklas. Vienybės aikštės pietinėje dalyje 1974 m. buvo pastatyti Politinio švietimo namai (dabar – VDU rūmai, rytinėje ir šiaurinėje – administraciniai „Pramprojekto“ ir „Miestprojekto“ rūmai.
Nuo 1988 m. palaipsniui buvo atkuriamas Karo muziejaus sodelis, iš Vienybės aikštės pašalinti sovietiniai paminklai. Rvoliucijos vado V. Lenino paminklas buvo pirmas nugriautas ne tik Lietuvoje, bet ir visoje Sovietų Sąjungoje 1990 m. rugpjūčio 6 d.

2008 m. pabaigoje paskelbti aikštės rekonstrukcijos konkurso rezultatai. Geriausiu pripažintas „Equilibrium“ projektas.

2013 m. pietinė aikštės dalis pavadinta Studentų skveru. 2020 m. rekonstruota šiaurinė dalis. 2022 m. rekonstruota pietinė aikštės dalis.

## Taip pat skaitykite
* Vytauto Didžiojo karo muziejus

## Šaltiniai
Mažoji tošinukė

**Mažoji tošinukė** (*Hippolais caligata*) snapu, poapvalia galva, trumpais ir užapvalintais sparnais, tvirtomis kojomis. Mažiausia tarp tošinukių genties. Apdaras beveik visiškai pilkšvai rudas viršuje ir rusvai baltas apačioje, antakis gana ilgas, blyškus, balkšvas žiedelis aplink akį, uodegos kraštai be baltos spalvos. Sunkiai atpažįstama rūšis tarp giesmininkų.

Peri daugiausia vidutinėse platumose, šiltose kontinentinėse zonose, stepėse. Pietų Rusijoje gyvena iki 1600 m aukščio kalnuose. Gyvenamosios vietos - nuo tankumynų iki pievų lygumose, prie upių ir tankiuose nendrynuose, soduose, daržuose, giraitėse, miškuose, žemapelkėse, žolynuose ar krūmynuose pusdykumėse, spygliuotuose krūmynuose. Šiaurinės ir vakarinės populiacijos peri taigoje ir plačialapiuose miškuose, krūmuotose laukymėse, atžalynuose, gaisravietėse, apžėlusiuose javų laukų pakraščiuose, žemaūgių berželių miškeliuose stepių zonoje.

Lietuvoje neperi, atsitiktinai užklysta gegužės - rugsėjo mėnesiais.

## Šaltiniai
* Žiedavimas.com - Mažoji tošinukė
Gettin' High on Your Own Supply

***Gettin' High on Your Own Supply*** – trečiasis grupės Apollo 440 albumas, išleistas 1999 metais Didžiojoje Britanijoje ir 2000 metais JAV. Britanijoje albumas pasiekė 20-ą vietą ir tope išbuvo 2 savaites.

## Dainos
# *“Are We a Rock Band or What...?”* – 1:20
# "Stop the Rock" – 3:34
# "Crazee Horse" – 3:46
# "Cold Rock the Mic" – 4:18
# "Lost in Space " – 3:25
# "For Forty Days" – 5:31
# "Heart Go Boom" – 5:02
# "The Machine in the Ghost" – 6:42
# "Blackbeat" – 3:23
# "Stadium Parking Lot" – 3:50
# "Yo! Future" – 4:09
# "High on Your Own Supply" – 5:21
# "The Perfect Crime" – 6:02

## Singlai
Pirmuoju singlu tapo kūrinys **Lost in Space**, pasirodęs dar prieš išleidžiant albumą ir panaudotas kaip pagrindinė muzikinė tema to paties pavadinimo filme. Daina Britanijos tope išbuvo 9 savaites ir pasiekė 4 vietą.

Antroji daina - **Stop the Rock** - tapo pačiu sėkmingiausiu ir labiausiai žinomu grupės kūriniu, skambančiu filmuose Dingti per 60 sekundžių (2000 filmas), "Šėtoniškas sandėris", "Chasing Liberty", kompiuteriniame žaidime "FIFA 2000".
Dude Descending a Staircase

***Dude Descending a Staircase*** – 2003 metais išleistas dvigubas britų grupės Apollo 440 albumas. To paties pavadinimo singlas Britanijos topuose buvo pakilęs iki 58 vietos.

Albumo viršeliui panaudotas dailininko Marcel Duchamp paveikslo **Nude Descending a Staircase**, nutapyto 1912 metais, fragmentas.

## Dainos
### Diskas 1
#"Dude Descending a Staircase" (Lester Fernandez, Trevor Gray, Howard Gray, Noko, Abiodun Oyewole, Jerry Tineo) – 5:06
#"Hustler Groove" (Stuart Crichton, Gray, Gray, Noko, Jalaluddin Mansur Nuriddin) – 6:14
#"Disco Sucks" (Gray, Gray, Ewan MacFarlane, Noko) – 3:55
#"N'Existe Pas" (Gray, Gray, Noko) – 6:45
#"Electronic Civil Disobedience" (Jay Dunne, Gray, Gray, Noko) – 4:55
#"1,2,3,4" (Gray, Gray, Ian Hoxley, Noko, Pete Wylie) – 3:45
#"Escape to Beyond the Planet of the Super Ape" (Gray, Trevor Gray, Paul Kodlish, Noko) – 4:40
#"Time is Running Out" (Gray, Gray, Noko) – 5:00
#"Children of the Future" (Gray, Gray, Noko, Nuriddin) – 8:00

### Diskas 2
#"Diamonds in the Sidewalk" (Gray, Gray, Jack Kerouac, Noko) – 3:41
#"Something's Got to Give" (Denise Davis, Gray, Gray, Pete Kessler, Lisa Lindley-Jones, Noko) – 6:54
#"Christiane" (Gray, Gray, Noko) – 5:37
#"Existe" (Gray, Gray, Noko) – 6:00
#"Bulletproof Blues" (Gray, Gray, MacFarlane, Noko) – 6:21
#"Suitcase '88" (Gray, Gray, Noko) – 4:31
#"Check Your Ego" (Gray, Gray, Noko, Elroy Powell) – 4:09
#"Rope, Rapture & the Rising Sun" (Gray, Gray, Noko) – 7:06
#"Bad Chemistry" (Gray, Gray, Noko) – 2:46
Electro Glide in Blue

***Electro Glide in Blue***  - britų elektroninės muzikos grupės Apollo 440 antrasis studijinis albumas. Jo pavadintas pagal 1973 metų filmą ***Electra Glide in Blue***.

Albumas Britanijoje pasiekė 62-ą poziciją ir tope išbuvo vieną savaitę.

## Dainos
# "Stealth Overture" – 1:00 (Trevor Gray/Elizabeth Gray/Noko)
# "Ain't Talkin' 'bout Dub" – 4:30 (Edward Van Halen/Alex Van Halen/Michael Anthony/David Lee Roth/Noko)
# "Altamont Super-Highway Revisited" – 6:33 (Noko)
# "Electro Glide in Blue" – 8:36 (T.Gray/Howard Gray/Ewan MacFarlane)
# "Vanishing Point" – 7:27 (Noko)
# "Tears of the Gods" – 6:18 
# "Carrera Rapida" – 6:48 (Noko/T.Gray/H.Gray/Ian Hoxley)
# "Krupa" – 6:15 (Noko/T.Gray/H.Gray)
# "White Man's Throat" – 4:54 (Noko/H.Gray/Hoxley)
# "Pain in Any Language" – 8:40 (Noko/Billy MacKenzie)
# "Stealth Mass in F#m" – 6:35 (T.Gray/E.Gray)
# "Raw Power" - 3:50 (Noko/T.Gray/H.Gray/I.Hoxley)

Daina ***Krupa*** skirta JAV būgnininko Gene Krupa atminimui.

Kūrinyje ***Tears of the Gods*** skamba poeto Charles Bukowski, o ***Pain in any Language*** – grupės The Associates vokalisto Billy Mackenzie balsai. Albumui pasirodžius, jie abu jau buvo mirę.

***Carrera Rapida*** yra video žaidimo ***Rapid Racer*** pagrindinė tema.

## Singlai
Trys šio albumo dainos buvo išleistos atskirais singlais:
Domas Penikas

**Domas Penikas** (1907 m. balandžio 28 d., senuoju stiliumi balandžio 15 d. Kelmėje – 1969 m. gruodžio 1 d. Niujorke, JAV) – Lietuvos ekonomistas, spaudos darbuotojas.

## Biografija
1929 m. baigė Šiaulių mokytojų seminariją, 1937 m. – ekonomiką Vytauto Didžiojo universitete.

1929–1935 m. dirbo pradžios mokyklos mokytoju, vėliau – Finansų ministerijoje. Bendradarbiavo leidiniuose „Lietuvos aidas“, „Jaunoji karta“. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, kur 1945–1949 m. redagavo laikraštį „Mūsų kelias“ (pasirašinėjo *Platūnu, Dovainiu, Verpeniu* ir kt. slapyvardžiais). 1949 m. atvyko į JAV, apsigyveno Brukline. 1952–1954 m. vienas iš „Kario“ leidėjų, 1952–1954 m. redaktorius, knygų leidyklos „Vaga“ savininkas.

Parašė pratartis Stasio Matjošaičio-Esmaičio vadovėliams "Gyvoji gamta, ir Žmogaus kūnas" (Dillingen-Donau, 1946), "Negyvoji gamta" (Dillingen-Donau, 1946), "Geografija: Lietuva, svetimi kraštai, žmogus ir Žemė, Žemė pasaulio erdvėje" (Dillingen-Donau, 1946), "Istorija: senų senovė, Lietuvos istorija" (Dillingen-Donau, 1948).1949 m. Vokietijoje išleido savo paties suredaguotą lietuvių rašytojų J. Krumino, Vytauto Tamulaičio, Jurgio Jankaus, Juozo Žukausko, Balio Gražulio, Petronėlės Orintaitės, Pauliaus Jurkaus, Stasio Tamulaičio, Nelės Mazalaitės, Vytauto Alanto novelių rinkinį *„Novellen vom Baltischen Meer“*, kurį į vokiečių kalbą išvertė Jonas Endrikis Grigolaitis (1902-1957). 

## Šaltiniai
Alfonsas Uzėla

**Alfonsas Uzėla** (1934 m. gruodžio 17 d. – 2011 m. gegužės 24 d.) – Lietuvos chorvedys, pedagogas, žinomas Marijampolės berniukų choro „Vyturėlis“, tapusio respublikinės dainų šventės laureatu, vadovas, dirbęs su juo nuo įkūrimo pradžios 17 metų.

Baigęs Konservatoriją ir įgijęs muzikinį išsilavinimą, kilęs iš Biržų krašto muzikas, atvyko į Marijampolę, kur 1961 m. suorganizavo berniukų chorą. Po keleto metų darbo užmezgė ryšius su tik pradėjusio garsėti Lietuvos kamerinio orkestro vadovu prof. Sauliumi Sondeckiu. Šie kolektyvai ne kartą sėkmingai koncertavo drauge atlikdami klasikinius kūrinius – tarp jų Giovanni Battista Pergolesi „Stabat mater“, H. Perselio kantatą „Karalius Arturas“ ir kt. Palaikė glaudžius ryšius su „Ąžuoliuko“ vadovu Hermanu Perelšteinu, su kuriuo konsultuodavosi, perimdavo repertuarą.

A. Uzėla – talentingas muzikos pedagogas. Beveik 40 metų dirbo Marijampolės pedagoginėje mokykloje, būsimiems mokytojams dėstė įvairias muzikos disciplinas. Originalumu išskirtinas jo skaitytas muzikos istorijos, jos literatūros kursas. Siekdamas ugdyti sąmoningus klasikinės muzikos klausytojus, jis įvedė specialų „Muzikos klausymo ir suvokimo pagrindų“ skyrių. Jo pastangų dėka VIII–IX buvusio amžiaus dešimtmetyje šioje pedagoginėje mokykloje išaugo rimtosios muzikos mėgėjų skaičius, prigijo trečiadieninių klasikinės muzikos vakarų tradicija. Tuo pačiu metu pagarsėjo ir jo įkurtas bei jo vadovaujamas akordeonininkų orkestras, tapęs vienu ryškiausių šio žanro meno kolektyvų Lietuvoje.

Sulaukęs pensinio amžiaus, jis dar beveik 10 metų dirbo muzikos fondų vedėju Marijampolės krikščioniškos kultūros centre, skaitė visuomenei paskaitų ciklą „Muziką reikia atrasti“, parašė prisiminimų ir apmąstymų autobiografinę apybraižą „Gyvenimas su skambančia muzika“. Ji buvo išspausdinta D. Vidrinskienės sudarytoje knygoje „Skambančios rugsėjų upės“ (2010 m.). Nemaža savo prisiminimų yra spausdinęs „Suvalkijos“ žurnale (1999 m. nr. 2, 2002 m. nr.1, 2, 3)
Juozas Olinardas Penčyla

**Juozas Olinardas Penčyla** (1908 m. gruodžio 29 d. Naumiestyje – 1979 m. lapkričio 27 d. Bogotoje, Kolumbija) – Lietuvos dailininkas. Vienas žymiausių tarpukario Lietuvos šaržistų ir karikatūristų.

## Biografija
1927 m. baigė Marijampolės Rygiškių Jono gimnaziją, studijavo Lietuvos universitete. 1932 m. baigė Kauno meno mokyklą, mokėsi Justino Vienožinskio ir Mstislavo Dobužinskio studijose. 1943 m. baigė tapybos studijas Vilniaus dailės akademijoje.

Spaudoje bendradarbiavo nuo 1930 m., daugiausia darbų paskelbė leidiniuose „Lietuvos žinios“, „Lietuvos aidas“, „Geležinkelininkas“, „Suvalkietis“, „Sekmadienis“, „Kuntaplis“, „Vapsva“ ir kt. Ypač mėgo piešti šaržus Kauno Konrado kavinėje, kurioje rinkdavosi kūrybinė inteligentija. 1943–1944 m. dirbo Marijampolės teatro dailininku, vėliau pasitraukė į Vokietiją. 1948 m. išvyko į Kolumbiją, iki mirties gyveno Bogotoje. Nuo 1949 m. šaržus spausdino laikraščio „El Espectador“. Surengė 5 individualias parodas Kaune, po vieną Bogotoje ir Medeljine (Kolumbija).

## Šaltiniai

## Literatūra
* Juozas Olinardas Penčyla: šaržų karalius (sud. Domas Šniukas). – Vilnius: Margi raštai, 2004. – 261 p.: iliustr. – ISBN 9986-09-265-5
Laima Peleckienė

**Laima Peleckienė** (g. 1958 m. gegužės 7 d. Pakruojyje) – Lietuvos žurnalistė, pedagogė.

## Biografija
1981 m. baigė Vilniaus pedagoginio instituto Lietuvių kalbos ir literatūros fakultetą, 1987 m. – Vilniaus universiteto Istorijos fakultete žurnalistikos specialybę.

1981–1985 m. vidurinės mokyklos lietuvių kalbos ir literatūros mokytoja Šiauliuose. 1985–1989 m. – Šiaulių „Titnago“ spaustuvėje leidžiamų, ryšių kanalais perduodamų Šilalės, Joniškio, Kelmės, Tauragės rajonų laikraščių korektorė ir išleidžiančioji redaktorė, 1990–1991 m. – Lietuvos telegramų agentūros ELTA Šiaulių krašto korespondentė. Nuo 1991 m. dienraščio „Lietuvos rytas“,  nuo 2001 m. „Lietuvos žinios“ korespondentė Šiaulių krašte. Nuo 2006 m. UAB „Komunikacijos vartai“ direktorė.

## Šaltiniai
Moa (reikšmės)

Žodis ***moa*** gali reikšti:

* miesto pavadinimą:
** Moa – miestas Kuboje,
** Moa – miestas Nigeryje,
* Moa – upė Siera Leonėje.
* Moa – sala Kvinslande (Australija).
* Moa – pavardė Tongoje, N. Zelandijoje,
* Moa – laivo pavadinimas. N. Zelandijoje tokių laivų buvo bent trys.
* Moa – išnykusi didžiulių paukščių rūšis N. Zelandijoje.
Algirdas Alfonsas Pekeliūnas

**Algirdas Alfonsas Pekeliūnas** (1933 m. rugpjūčio 28 d. Kvietiniškyje, Rokiškio valsčius – 2018 m. gruodžio 8 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, leidėjas, vertėjas.

## Biografija
Mokėsi Kazliškio pradžios mokykloje ir Rokiškio Juozo Tumo-Vaižganto gimnazijoje. 1956 m. Vilniaus universitete baigė žurnalistikos studijas. 1956–1957 m. Mažeikių rajono laikraščio „Komunistinis rytojus“ laiškų skyriaus vedėjas. 1957–1958 m. Šilutės rajono laikraščio „Leninietis“ korespondentas. 1958–1961 m. LLKJS Šilutės rajono komiteto I sekretorius. 1961–1962 m. Tauragės rajono laikraščio „Tarybinis žodis“ redaktorius. 1963–1966 m. Jurbarko rajono laikraščio „Šviesa“ redaktorius.

1966-1968 m. mokėsi Maskvos aukštojoje partinėje mokykloje prie SSKP CK. 1968–1972 m. LKP CK spaudos sektoriaus instruktorius. 1972–1992 m. LSSR valstybinio leidyklų, poligrafijos ir knygų prekybos reikalų komiteto „Vagos“ leidyklos direktorius. 1993–1999 m. Lietuvos mokslų akademijos leidyklos „Academia“ direktoriaus pavaduotojas, „Vilties“ spaustuvės leidybos, Informacijos instituto leidybinio skyriaus vedėjo pavaduotojas.

Išvertė per 10 knygų, sudarė apybraižų apie socialistinio darbo didvyrius rinkinį „Gyvenimo egzaminas“ (1972 m.).

Palaidotas Rokantiškių kapinėse.

## Įvertinimas
* 1983 m. LTSR nusipelnęs kultūros veikėjas 

## Šaltiniai
Linėjaus sodas

**Linėjaus sodas** () – vienas iš seniausių botanikos sodų, esantis netoli Upsalos universiteto Švedijoje. Šiame sode didžiausią dalį sudaro augalai, kurie buvo aprašyti paties Karlo Linėjaus.

## Istorija
1655 m. sodą suprojektavo ir pasodino švedų medicinos profesorius Ulofas Riudbekas vyresnysis. XVII a. pabaigoje šiame sode augo apie 1 800 skirtingų rūšių augalų, bet 1702 m. Upsalos miesto gaisro metu jis stipriai nukentėjo. Ulofas Riudbekas jaunesnysis, perėmęs sodo valdymą po tėvo mirties nesugebėjo susitvarkyti su jį užgriuvusia atsakomybe, todėl sodas pradėjo nykti. 1739 m. jame teaugo tik 300 augalų.

1729 m. pavasarį, jaunasis Linėjus lankėsi šiame sode, apžiūrinėdamas pavasarines gėles. Ten jį užtiko botanikos profesorius Ulofas Celsijus, su kuriuo jis ilgai kalbėjosi. Celsijus (astronomo Anderso Celsijaus dėdė) buvo nustebintas nepažystamo, jauno studento žiniomis ir pasiėmė jį savo globon.

1741 m. Karlas Linėjus (Riudbeko jaunesniojo mokinys, 1753 m. jo garbei pavadinęs augalą – rudbekiją) tapo atsakingas už šį sodą ir perdarė jį pagal savo idėjas, kurios atsispindi jo veikale *Hortus Upsaliensis* (1748), kuriame surašyta beveik 3 000 skirtingų augalų rūšių, kurios augo „jo“ sode. 1745 m. Linėjus pavedė architektui Karlui Chorlemanui pertvarkyti sodą pagal jo naują augalų klasių ir eilių sistemą.

Vėliau, 1787 m., Upsalos pilies sodai, karaliaus Gustavo III įsakymu buvo paaukoti vietiniam universitetui, tam kad būtų įrengtas botaninis sodas. Šio sodo iniciatorium buvo Karlas Peteris Tchiunbergas (dėl indėlio į mokslą pramintas „Pietų Afrikos botanikos tėvu“ ir „Japonijos Linėjum“), kuris tuo metu buvo sodo direktorium. Jis, 1807 m., per Linėjaus 100-asias metines, perkėlė beveik visus augalus iš senojo sodo į naująjį. Todėl senasis sodas tapo nereikšmingu ir nunyko.

## Rekonstrukcija
1917 m., Linėjaus 210-ųjų metinių metais, sodas buvo nupirktas *Švedijos Linėjaus bendrijos* () ir 1918–1923 m. buvo atstatytas laikantis *Hortus Upsaliensis* knygoje esančiu aprašymu. Tačiau vėliau sodas buvo grąžintas universitetui, tuo metu kaip *Linėjaus muziejus* name, kuriame gyveno pats Karlas Linėjus, ir toliau buvo valdomas bendrijos.

Šiuo metu sode auga apie 1 300 rūšių augalų. Tai turbūt pats populiariausias sodas tarp Švedijos gyventojų, todėl, kad jis pavaizduotas ant kiekvienos 100 kronų kupiūros.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Linėjaus sodas
Jadvyga Pekarskaitė

**Jadvyga Pekarskaitė-Karaliūnienė** (g. 1957 m. lapkričio 1 d. Trakų rajonas) – Lietuvos žurnalistė, redaktorė.

## Biografija
1976 m. baigė Aukštadvario vidurinę mokyklą, 1981 m. – Vilniaus universiteto Istorijos fakulteto žurnalistikos specialybę.

1981–1992 m. laikraščio „Jonavos balsas“ korespondentė, pramonės skyriaus vedėja, atsakingoji sekretorė, redaktoriaus pavaduotoja, 1991–1992 m. – laikraščio redaktorė. Daugiausia rašė gamybos bei ekonomikos temomis, spausdino reportažus. Nuo 1992 m. dienraščio „Lietuvos rytas“ redakcijos Kauno skyriaus korespondentė, nuo 1995 m. dienraščio „Lietuvos rytas“ vyriausiojo redaktoriaus pavaduotoja. Daugiausia rašo teisėsaugos klausimais.  Nuo 2010 m. dienraščio „Laikinoji sostinė“ redaktorė.

## Šaltiniai
Bartnikai (Augustavas)

**Bartnikai** (, ) – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Liepinės valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į šiaurės rytus nuo Liepinės, 37 km į rytus nuo Augustavo ir 78 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.

## Istorija
Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Roma Pauraitė-Puplauskienė

**Roma Pauraitė-Puplauskienė** (g. 1936 m. gegužės 10 d. Pakruojyje) – Lietuvos žurnalistė, redaktorė, kino dramaturgė, kino kritikė.

## Biografija
1943–1954 m. mokėsi Panevėžio 2-ojoje vidurinėje mokykloje. 1959 m. Vilniaus universitete baigė žurnalistiką, 1967 m. Sąjunginio Maskvos kinematografijos instituto Scenarinio fakulteto neakivaizdiniame skyriuje – dramaturgo specialybę.

Nuo 1958 m. laikraščio „Komjaunimo tiesa“ propagandos skyriaus darbuotoja, studentų skyriaus vedėja, literatūros ir meno skyriaus vedėja. 1968-1976 m. dirbo Lietuvos televizijos „Telefilmo“ scenarinėje redkolegijoje. Spaudoje recenzavo filmus ir spektaklius, redagavo dokumentinius filmus, rašė dokumentinių filmų scenarijus. Nuo 1977 m. Lietuvos kino studijos meninių filmu redaktorė, nuo 1988 m. animacinių filmų studijos meno vadovė. 1990–1991 m. Lietuvos televizijos „Teledokumentikos“ redaktorė. Nuo 1995 m. bendradarbiavo privačioje videostudijoje „Sintezė“.  Rašo recenzijas apie kino filmus ir teatro spektaklius.

Lietuvos žurnalistų sąjungos, Lietuvos kinematografininkų sąjungos kritikų gildijos narė.

## Bibliografija
* *Lietuvos televizijos filmai ir jų kūrėjai*, Vilnius: Algimantas, 2009 m. ISBN 9786094230011

**Scenarijai dokumentiniams filmams:**
* Mokytojas,
* Traukinys,
* Laikas ne tik pinigai,
* Provincijos beieškant,
* Visi savi,
* Vilties laiškai.

## Šaltiniai
Jalovas (Augustavo apskritis)

**Jalovas**, **Jolavas** (, ) – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Liepinės valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas įsikūręs ant Zandro Jalovskių Salos (Wyspie Jałowskiej) arba Kępie jałowskiej (Jalovskiej salelė), kuris yra Bebro upės slėnyje. Iš vakarų kaimas ribojasi su Bebro nacionaliniu parku.

## Istorija

Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.


Vaizdas:Jałowo krzyż 17.07.2009 p.jpg|Kryžius kaimo pakelėje
Vaizdas:Jałowo wieża widokowa 17.07.2009 p.jpg|Stebėjimo bokštas Bebro nacionaliniame parke
Vaizdas:Jałowo - Biebrzański PN krawędź wyspy 17.07.2009 p.jpg


## Šaltiniai
Vartotojiškumas

**Vartotojiškumas** arba **konsumerizmas** (, iš *consume* – „vartoti“) – socialinė ir ekonominė sistema, pagrįsta vis didesniu materialinių gėrybių ir paslaugų vartojimu. Tokioje sistemoje perkamoji galia laikoma vienu svarbiausių žmogaus gyvenimo gerovės rodiklių. Šnekamojoje kalboje vartotojiškumas dar įvardijamas materializmu, nors pastarasis terminas apima daug platesnį reikšmių spektrą.

Vartotojiškumas egzistavo nuo senovės civilizacijų laikų, tačiau daug didesnius mastus įgavo po pramonės perversmo. XIX a. suklestėjęs kapitalizmas pagrindinį dėmesį skyrė kapitalui – žaliavoms, produkcijai, infrastruktūrai. Siekiant sumažinti gamybos sąnaudas palaipsniui išsivystė masinė produkcija. Būtent tai leido pagaminti daug prekių už mažą kainą. Nuo to laiko pasiūla pradėjo augti labai sparčiai, o didėjantys atlyginimai pakėlė žmonių perkamąją galią. Vakarų visuomenėse, kurios buvo ypač paveiktos kapitalizmo, pinigai tapo esmine siekiamybe – pvz., aukštųjų mokyklų studentų tyrimai XX a. pab. parodė, jog dauguma įstojusiųjų kai svarbiausią motyvaciją nurodė galimybę uždirbti daugiau pinigų, o ne tapti specialistu, padėti bendruomenei. Masinė žiniasklaida, reklamos, įvairūs socialinės inžinerijos modeliai aktyviai veikia formuodami vartotojų skonį, kurdami „gero gyvenimo“ standartus. Dalis prekių tapo ne tiek būtinybe, kiek socialinio statuso simboliu.

Nuo pat vartotojiškumo suklestėjimo, radosi nemažai šios sistemos priešininkų (antikonsumerizmas), siūlančių alternatyvius gyvenimo būdus. Dauguma oponentų pabrėžia, kad žmones perka daugybę jiems visiškai nereikalingų daiktų, taip prisidėdami prie socialinės atskirties didinimo, gamtos naikinimo, žmonių išnaudojimo, korporacijų klestėjimo. Taip pat dažnai pabrėžiama neigiama socialinė vartotojiškumo įtaka: žmonės tampa vis labiau individualistiški ir konkurencingi, siekdami materialinės gerovės, dažnai pamindami bendruomeniškumą, dvasingumą, draugiškumą. Žmonės vertinami ne pagal jų asmenines savybes, o pagal tai, ką jie gali įsigyti.

Vartotojiškumą kritikuoja įvairūs antimodernistai, dvasiniai lyderiai, antiglobalistai, gamtosaugos, kovos su skurdu aktyvistai.

## Nuorodos
* Vartotojiškos visuomenės kritika
Antanas Pauliukonis (1909)

**Antanas Pauliukonis** (1909 m. vasario 28 d. Jurgežeriai, Kalvarijos valsčius, Marijampolės apskritis – 1960 m. rugsėjo 19 d. Los Andželas, JAV) – Lietuvos spaudos darbuotojas.

## Biografija
1927 m. baigė Marijampolės gimnaziją, 1932 m. – lituanistiką Vytauto Didžiojo universiteto Teologijos-filosofijos fakultete, 1940 m. – Vilniaus universiteto Teisių mokslų fakultetą.

Nuo 1927 m. iki 1940 m. dirbo „Ryto“, „XX amžiaus“ redakcijose, 1939-1940 m. – „Žinijos“ knygų leidimo bendrovėje, vokiečių okupacijos metais – mokytoju Kauno 8-ojoje gimnazijoje. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, buvo vienas iš pirmųjų žurnalo „Aidai“ redakcijos narių, 1951-1957 m. – Eltos (VLIK'o informacijos tarnybos) redaktorius. 1957 m. išvyko į JAV, nuo 1959 m. dirbo žurnalo „Lietuvių dienos“ leidykloje.

Dalyvavo lietuvių organizacijų veikloje. Išvertė grožinės literatūros kritinių. 

## Šaltiniai
Vaclovas Paulauskas (1942)

**Vaclovas Paulauskas** (g. 1942 m. lapkričio 23 d. Žilaičiuose, Kelmės valsčius) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.

## Biografija
1961 m. baigė Raseinių rajono Lyduvėnų vidurinę mokyklą. 1961–1962 m. mokytojavo. 1966–1981 m. Kelmės rajono laikraščio „Komunistinis žodis“ literatūrinis darbuotojas, žemės ūkio skyriaus vedėjas, atsakingasis sekretorius, redaktoriaus pavaduotojas. 1976 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakultete baigė žurnalistikos specialybę.

1990–1993 m. žurnalo „Politika“ redaktorius, nuo 1994 m. žurnalo „Gairės“ vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas. Rašė kultūros, žemės ūkio ir kitomis temomis. 1990 m. sudarė ir išleido pirmąjį Lietuvos žinyną „Kas yra kas Lietuvoje“, 1992, 1993 m. ir 1997 m. – papildytus jo leidimus. 1994 m. išleido sutrumpintą šio žinyno variantą anglų kalba.

## Šaltiniai
Kuriankos valsčius

**Kuriankos valsčius** (, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lenkijoje, Balstogės vaivadijoje, Augustavo apskrityje. Valsčiaus centras – Kurianka, vėliau – Skeblevas.

## Istorija

Nuo XIX a. iki 1916 m. valsčiaus teritorija priklausė Augustavo apskričiai, Suvalkų gubernijai, Lenkijos Kongreso karalystei. 1870 m. gegužės 31 d. Kuriankos valsčiui atiteko kai kurie Valavičaucų valsčiaus kaimai, o dalis Kuriankos valsčiaus atiteko naujam Petropavlovsko valsčiui.

Pagal 1920 m. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį valsčius buvo priskirtas Lietuvos Respublikai, bet faktiškai liko Lenkijos sudėtyje. Valsčius buvo panaikintas 1936 m. balandžio 1 d., jo teritorija atiteko Liepinės valsčiui.

|-
| 1888 ||   || 4275 ||  || ||
|-
|}

## Tautinė sudėtis
1888 m.:
* Baltarusiai – 96,7 %
* Žydai – 1,9 %
* Lenkai – 1,4 %

## Šaltiniai

* Główny Urząd Statystyczny w Warszawie: Województwa centralne i wschodnie Rzeczypospolitej Polskiej – podział na gminy według stanu z dnia 1.IV 1933 roku, Książnica-Atlas, Lvovas 1933 m.
* [Valsčiaus aprašymas [Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografinis žodynas|Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne], Tom XV, cz. 1 (Abablewo – Januszowo) z 1900 m. (lenk.)]
* 1935 m. valsčiaus panaikinimo įstatymas (lenk.)
Paprastas gyvenimas

**„Paprastas gyvenimas“** () – gyvenimo būdas atsisakant bereikalingos materialinės gerovės, prestižo. Sąmoningas sprendimas pereiti prie paprastesnio gyvenimo yra vadinamas *downshifting* („daunšiftingu“). „Paprastas gyvenimas“ gali būti pasirenkamas dėl įvairių priežasčių – bodėjimosi vartotojiškumu, siekiant tobulėti dvasiškai, skirti daugiau laiko sau ir šeimai, norit gyventi sveikiau, patirti mažiau streso, dėl taupumo.

## Istorija
Dvasinėje sferoje paprastas gyvenimas gyvenimas siejamas su asketizmu. Asketišką gyvenimo praktiką rinkdavosi daugelis tiek senovės, tiek dalis vėlesnių dvasinių lyderių, filosofų (Sidharta Gautama, Zaratustra, Laodzi, Konfucijus, Pranciškus Asyžietis, Diogenas, Levas Tolstojus, Mahatma Gandis, Rabindranatas Tagorė ir kt.). Dalyje religijų yra asketišką gyvenimą propaguojančios bendruomenės – vienuoliai. Dalis religinių bendruomenių iki šių dienų gyvena asketiškai – šeikeriai, menonitai, amišai, harmonistai, dalis kvakerių. Apie būtinybę grįžti prie paprasto gyvenimo rašė prancūzų filosofas Žanas Žakas Ruso.

Pasaulietinėje sferoje taip pat yra filosofų, aktyvistų ir judėjimų, pasisakančių už paprastesnį gyvenimą. Didelę įtaką padarė amerikiečių rašytojas ir natūralistas Henris Deividas Toro, rašęs apie gyvenimą gamtoje ir kritikavęs tradicinę visuomenės sanklodą. Vėliau tokias idėjas palaikė ir taikė gamtosauginiai, radikalūs politiniai judėjimai, dalis subkultūrų.

## Praktika
Paprasto gyvenimo praktika gali būti įvairi – nuo vartojimo sumažinimo iki visiško technologijų atsisakymo. Paprastai atsiribojama nuo perteklinių daiktų pirkimo – dovanų karštinės, prabangos prekių, pernelyg dažno daiktų keitimo, naujausių drabužių ir technologijų madų vaikymosi, perkama ne supermarketuose, o mažose parduotuvėse, turguose. Dažnai praktikuojantys paprastą gyvenimo būdą išsikelia į užmiestį, kaimą ar laukinę gamtą. Į paprastą gyvenimą įtraukiama ir paprastesnė mityba – neretai atsisakoma mėsos ar visų gyvulinių produktų, alkoholio, cukraus, daržovės auginamos darže ar miniatiūriniuose šiltnamiuose (miesto sąlygomis). Į technologijas įvairių paprastą gyvenimą praktikuojančių asmenų požiūris smarkiai skiriasi – pvz., amišai, luditai visiškai atsisako technologinių naujovių, tuo tarpu kiti internetą laiko svarbia bei ekologiška komunikacijos priemone. Visgi, televizija daugelio laikoma kenksminga kaip skatinanti vartotojiškumą.

## Judėjimai
Judėjimai, bendruomenės, subkultūros, propaguojančios paprastą gyvenimą: amišai, menonitai, įvairių religijų vienuoliai, sufijai, luditai, hipiai, ekoanarchistai, Paskutiniojo Testamento bažnyčia, anastaziečiai, ISKCON, tolstojiečiai, Back-to-the-land judėjimas, digeriai, kvakeriai, survivalistai, fryganai, minimalistai ir kt.

## Šaltiniai
Juozas Paukštys

**Juozas Paukštys** (1861 m. kovo 17 d. Naujininkuose, Vilkaviškio apskritis – 1906 m. sausio 18 d. Edvardsvilyje, JAV) – JAV lietuvių spaudos darbuotojas, laikraščių ir knygų leidėjas.

## Biografija
1878 m. atvyko į JAV. 1886 m. kartu su A. Pajauju Plimute įsteigė savaitraštį „Vienybė lietuvninkų“ ir spaustuvę. 1886-1897 m. šiame laikraštyje bendradarbiavo. Išleido apie 40 knygų. Kai kuriuos leidinius (*Sposabas greito išsimokinimo angliškos kalbos*, 1886 m., *Dainos lietuviškos, iš visur surinktos*, 1887 m., 1893 m., ir kt.) parengė bei išvertė. 

## Šaltiniai
Poderiškių apylinkė

**Poderiškių apylinkė** (1959–1961 m. ***Girininkų II apylinkė***) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Garliavos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Panemunės rajonui. 1954 m. gegužės 25 d. prijungta prie Pažėrų apylinkės, tačiau neilgai trukus vėl atkurta. 1959 m. rugsėjo 30 d. pakeistas apylinkės pavadinimas. 1961 m. liepos 25 d. perkeltas apylinkės centras ir sugrąžintas ankstesnis jos pavadinimas bei prijungta dalis Ringaudų apylinkės ir Pažėrų apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Poderiškių apylinkė prijungta prie Alšėnų apylinkės.

|-
| 1959-02-01  || 24,04 || || „Artojo“ kolūkis  || 7 kaimai
|}

## Šaltiniai
Jurginiškių apylinkė

**Jurginiškių apylinkė** – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Garliavos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Panemunės rajonui. 1954 m. prijungta Padainupio apylinkė ir dalis Stanaičių apylinkės, 1961 m. – dalis Pažėrų apylinkės ir dalis Ringaudų apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Jurginiškių apylinkė prijungta prie Alšėnų apylinkės ir Garliavos apylinkės.

|-
| 1954-05-25  || || || „Pažangos“ kolūkis  || 
|-
| 1959-02-01  || 35 || || „Pažangos“ kolūkis  || 5 kaimai
|}

## Šaltiniai
Vilkėnų apylinkė (Kaunas)

**Vilkėnų apylinkė** – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Babtų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Vilijampolės rajonui. 1954 m. prijungta dalis Užumiškių apylinkės ir dalis Antaginės apylinkės. 1960 m. gruodžio 30 d. atkeltas apylinkės centras. 1963 m. sausio 12 d. Vilkėnų apylinkė prijungta prie Babtų apylinkės.

|-
| 1954-05-25  || || || A. Mickevičiaus vardo ir „Raudonojo Spalio“ kolūkiai  || 
|-
| 1959-02-01  || 48,3 || || „Raudonojo Spalio“ kolūkis, Poginės tarybinio ūkio Užumiškių ir Labūnavos skyriai  || 14 kaimų
|}

## Šaltiniai
Lebedžių apylinkė (Kaunas)

**Lebedžių apylinkė** – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Čekiškės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Vilkijos rajonui. 1954 m. prijungta Pagirių apylinkė. 1963 m. sausio 12 d. Lebedžių apylinkė prijungta prie Čekiškės apylinkės ir Vilkijos apylinkės.

|-
| 1954-05-25  || || || „Aušros“ ir „Pagirių“ kolūkiai  || 
|-
| 1959-02-01  || 65 || || „Aušros“ kolūkis, „Pagirių“ kolūkis  || 20 kaimų, 2 vienkiemiai
|}

## Šaltiniai
Lipsk Murovanai

**Lipsk Murovanai** (, ) – gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Liepinės valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje.

## Istorija

Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Skarulių apylinkė

**Skarulių apylinkė** – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Jonavos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Jonavos rajonui. 1963 m. sausio 12 d. prijungta prie Dumsių apylinkės.

|-
| 1954-05-25  || || || „Vilijos“ ir „Padaigų“ kolūkiai  || 
|-
| 1959-02-01  || 54,18 || || „Vilijos“ kolūkis, „Padaigų“ kolūkis  || 8 kaimai, 12 vienkiemių
|}

## Šaltiniai
Girininkų apylinkė (Kaunas)

**Girininkų apylinkė** (1950–1954 m. ***Girininkų II apylinkė***) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Pakuonio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Panemunės rajonui. 1954 m. gegužės 25 d. prijungta dalis Vainatrakio apylinkės ir pakeistas apylinkės pavadinimas. 1963 m. sausio 12 d. Girininkų apylinkė prijungta prie Rokų apylinkės.

|-
| 1954-05-25  || || || „Naujo gyvenimo“ kolūkis  || 
|-
| 1959-02-01  || 30,34 || || „Nemuno“ kolūkis  || 8 kaimai, 1 vienkiemis
|}

## Šaltiniai
Valentina Paukštelytė

**Valentina Paukštelytė** (1938 m. rugpjūčio 29 d. Kėdainiuose – 2021 m. balandžio 15 d. Vilniuje) – Lietuvos radijo ir televizijos žurnalistė, redaktorė.

## Biografija
1960 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos-filologijos fakulteto žurnalistikos specialybę.

1960–1969 m. dirbo Lietuvos radijuje, nuo 1970 m. – Lietuvos televizijos literatūros ir meno redakcijoje. Rengė laidas apie dailę, 1977–1982 m. – savaitinį kultūros žurnalą „Versmės“, 1987–1989 m. – laidų ciklą „Kultūros metraščiai“.

Parengė scenarijus videofilmams pagal Vaižganto, J. Paukštelio kūrinius, sukūrė keletą scenarijų dokumentiniams televizijos filmams. Nuo 1989 m. – Lietuvos televizijos Kultūros redakcijos vyr. redaktorė, Lietuvos televizijos programų direkcijos vyr. redaktorė, LTV-2 kanalo režisierė.

## Įvertinimas
* 1968 m. Vinco Mickevičiaus-Kapsuko premija už radijo laidas „Svečiuose pas Jūratę“.

## Šaltiniai
Rokelių apylinkė

**Rokelių apylinkė** – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje.

## Istorija

Apylinkė įkurta 1954 m. gegužės 25 d. iš Pakalniškių apylinkės, Armališkių apylinkės, Rokų apylinkės, dalies Patamulšėlio apylinkės, dalies Vainatrakio apylinkės ir dalies Kauno miesto. 1963 m. sausio 12 d. Rokelių apylinkė prijungta prie Rokų apylinkės ir Samylų apylinkės.

|-
| 1954-05-25  || || || Stalino vardo ir „Gintaro“ kolūkis  || 
|-
| 1959-02-01  || 46 || || Mičiurino vardo kolūkis, „Gintaro“ kolūkis  || 15 kaimų
|}

## Šaltiniai
Rinkūnų apylinkė (Kaunas)

**Rinkūnų apylinkė** – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje, į pietus nuo Kauno.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Garliavos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Panemunės rajonui. 1954 m. gegužės 25 d. prijungta prie Garliavos apylinkės ir Ilgakiemio apylinkės. 1958 m. gegužės 15 d. atkurta Garliavos apylinkę performavus į Rinkūnų apylinkę, tačiau vėl panaikinta 1963 m. sausio 12 d. prijungiant galutinai prie Garliavos apylinkės.

|-
| 1959-02-01  || 25,38 || || „Aušros“ kolūkis  || 15 kaimų, 2 vienkiemiai, 1 glžk. stotis
|}

## Šaltiniai
Ilgakiemio apylinkė (Kaunas)

**Ilgakiemio apylinkė** – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Garliavos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Panemunės rajonui. 1954 m. prijungta dalis Rinkūnų apylinkės, 1956 m. – Pajiesio apylinkė. 1963 m. sausio 12 d. Ilgakiemio apylinkė prijungta prie Garliavos apylinkės.

|-
| 1954-05-25  || || || „Ilgakiemio“ kolūkis  || 
|-
| 1959-02-01  || 36 || || „Ilgakiemio“ kolūkis, „Pajėsio“ kolūkis  || 17 kaimų
|}

## Šaltiniai
Margininkų apylinkė

**Margininkų apylinkė** sovietmečiu buvo:

* Dotnuvos rajone;
* Kauno rajone;
* Kėdainių rajone;
* Panemunės rajone;
* Sedos rajone.
Margininkų apylinkė (Kaunas)

**Margininkų apylinkė** – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Pakuonio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Panemunės rajonui. 1954 m. prijungta Dvilykių apylinkė ir dalis Patamulšėlio apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Margininkų apylinkė prijungta prie Taurakiemio apylinkės.

|-
| 1954-05-25  || || || „Vienybės“ kolūkis ir Daukšiagirio tarybinio ūkio Patamulšėlio ir Pagermonio skyriai  || 
|-
| 1959-02-01  || 34 || || „Gegužės Pirmosios“ kolūkis, „Pirmūno“ kolūkis  || 7 kaimai
|}

## Šaltiniai