open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kordiljeros departamentas

**Kordiljeros departamentas** () – nedidelis departamentas rytinėje Paragvajaus dalyje. Administracinis centras – Kaakupė.

## Geografija

Departamentas (15 pagal plotą šalyje) yra Paranenjos regiono vidurio vakaruose. Ribojasi šiaurėje San Pedru, rytuose ir pietryčiuose su Kaagvasu, pietuose su Paragvari, pietvakariuose su Centriniu departamentu, vakaruose Paragvajaus upė skiria nuo Presidente Hajeso departamento.

Departamente galima išskirti dvi sritis: šiaurės rytinę, esančią už Ihagvi upės, kur būdingos lygumos ir šlapynės, tinkamos gyvulininkystei, bei kalvotą Altoso Kordiljerą, tinkamą žemdirbystei. Altoso aukštuma iškilusi ties riba su Centriniu ir Paragvari departamentais, ir tęsiasi nuo Ipakarajaus ežero per visą vakarinį departamento kraštą. Svarbiausios kalvos – Kaakupė, Atyra ir Altosas. Vakarine riba teka Paragvajaus upė, o link jos departamentą iš rytų į vakarus kerta Manduvira. Kitos svarbios upės – Piribebujus, iš Ipakarajaus ežero ištekantis Saladas, Ihagvi, Negras. Į šias upes suteka Tobatiri, Itu ir kiti upokšniai. Upėse yra krioklių (Piraretos, Čololo), Ihagvi upėje yra Ita Koti grota. Rytinėje dalyje telkšo Ipakarajaus ežeras.

Vidutinė metinė oro temperatūra yra 24,3 °C, tačiau metų bėgyje svyruoja vidutiniškai tarp 29,4 ir 19,2 °C. Per metus iškrenta apie 1420 mm kritulių, daugiausia – spalį, mažiausia – rugsėjį.

## Gyventojai
Kordiljeros departamente 2002 m. gyveno 233,8 tūkst. gyventojų, tai sudaro ~4,5 % šalies gyventojų. Vidutinis gyventojų tankumas 57 žm./km². Tankiau gyvenama pietinė teritorijos dalis, rečiausiai šiaurė. 2/3 gyventojų gyvena kaimuose. Vyrų ir moterų santykis panašus. Indėnų skaičius nedidelis (38). Didesnė dalis ūkių turi elektrą (90 %), vandentiekį ir kanalizaciją turi virš pusės gyventojų (60 %).

## Ūkis
Verčiamasi daugiausia žemės ūkiu, gyvulininkyste, didėja paslaugų sektorius. Svarbiausios auginamos kultūros: cukranendrės (310 tūkst. tonų per metus, 2002 m.), kukurūzai (10,1 tūkst.), medvilnė (266), ryžiai (855). Auginamos kiaulės (57,2 tūkst. vnt.), galvijai (231,8 tūkst.), avys (9,5 tūkst.), arkliai (11,3 tūkst.), ožkos (1,4 tūkst.). Vystomas turizmas, daug žmonių pritraukia Kaakupės Mergelės atlaidai, prie Piraretos ir Čololo krioklių yra poilsiavietės, taip pat yra Vapor Kuė ir Akosta Nju vietovės, žinomos dėl Trigubo aljanso karo veiksmų.

## Administracinis suskirstymas

Kordiljeros departamentas padalintas į 20 apygardų:
* Altosas
* Arojos i Esterosas
* Atyra
* Kaakupė
* Karagvatajus
* Emboskada
* Eusebio Ajala
* Isla Puku
* Itakurubi de Kordiljera
* Chuan de Mena
* Loma Grandė
* Mbokajati del Ihagvi
* Nueva Kolombija
* Piribebujus
* Primero de Marsas
* San Bernardinas
* San Chose Obreras
* Santa Elena
* Tobati
* Valensuela

## Šaltiniai
* 2002 m. surašymo statistika
Kaagvasu departamentas

**Kaagvasu departamentas** (, ) – departamentas rytinėje Paragvajaus dalyje. Administracinis centras – Koronel Ovjedas.

Departamento pavadinimas kilo iš gvaranių kalbos: *ka’a* reiškia „žolė, miškas, apžėlęs kalnas“, *guasu* – „didelis“.

## Geografija
Kaagvasu departamentas yra išsidėstęs Paranenijos gamtinio regiono centrinėje dalyje. Šiaurėje ribojasi su San Pedro ir Kanindeju departamentais, rytuose – su Aukštutinės Paranos departamentu, pietuose – su Gvairos ir Kaasapos departamentais, vakaruose – Kordiljeros ir Paragvari departamentais.

Departamentą iš šiaurės į pietus kerta Kaagvasu Kordiljera, sudaryta iš mažesnių aukštumų. Jos aukštis siekia iki 250 m. Į vakarus ir į šiaurę nuo jos būdingos lygumos ir ganyklos, o rytuose paviršius aukštesnis, gausiai apaugęs miškais.

Į vakarus nuo Kaagvasu Kordiljeros esančios upės priklauso Paragvajaus baseinui (Tebikvari Mi, Tapirakuajus, Mbutuji, Hondas, Tobatiri), tuo tarpu rytinės upės patenka į Paranos baseiną (Akarajus, Mondai Mi, Igvasu, Kapiibari, Guirangva). Vidutinė metinė oro temperatūra yra 22,5 °C tačiau metų bėgyje svyruoja vidutiniškai tarp 0 ir 31 °C. Per metus iškrenta apie 2200 mm kritulių; drėgniausias mėnuo – spalis.

## Gyventojai

Kaagvasu departamente 2002 m. gyveno 435 tūkst. gyventojų, tai sudaro 6,6 % šalies gyventojų. Vidutinis gyventojų tankumas 38 žm./km². Tankiausiai gyvenama centrinė ir vakarinė teritorijos dalis, rečiau vakarai ir šiaurė. Apie 31 % gyventojų gyvena miestuose. Vyrų yra daugiau nei moterų. Indėnų Kaagvasu yra užregistruota virš septynių tūkstančių (7040; 2002 m.), tai ačai, mbijai ir ava gvaraniai. Dauguma (84,4 %) ūkių turi elektrą, tačiau vandentiekį turi tik apie trečdalis.

## Ekonomika

Verčiamasi daugiausia žemės ūkiu, gyvulininkyste, paslaugomis. Kaagvasu departamentas yra svarbiausia medvilnės auginimo sritis šalyje (25,3 tūkst. t, 2002 m.), taip pat svarbus kviečių (57,2 tūkst.), manijoko, tabako (727), ryžių (239 tūkst.) augintojas. Auginamos kiaulės (150 tūkst. vnt.), galvijai (598 tūkst.), avys (22 tūkst.), arkliai (18 tūkst.). Taip pat kertama mediena. Pieno, medienos apdirbimo, medvilnės valymo pramonė.

## Administracinis suskirstymas

Kaagvasu departamentas padalintas į 22 apygardas:

## Šaltiniai
* 2002 m. surašymo statistika
Bokerono departamentas

**Bokerono departamentas** () – departamentas vakarų Paragvajuje, Argentinos ir Bolivijos pasienyje. Administracinis centras – Filadelfija.

## Istorija

Departamentas sudarytas po Čiako karo, 1945 m. Pradžioje užėmė kur kas mažesnę teritoriją. 1992 m. prie Bokerono prijungtas Nueva Asunsjono departamentas.

## Geografija

Bokerono departamentas yra išsidėstęs Gran Čiako gamtiniame regione. Pietuose ribojasi su Argentina, vakaruose – su Bolivija, šiaurėje – su Aukštutinio Paragvajaus departamentu, o rytuose – su Prezidento Hajeso departamentu. Būdingos sausos kalvotos lygumos su laukų ir miškų plotais. Šiaurės vakaruose reljefas žemesnis, ten yra smėlio kopų plotai. Centrinėje dalyje būdingas lygus paviršius su plačiais laukais, pavienėmis pelkėmis bei dygių medžių ir krūmų sąžalynais. Departamente ryškių reljefo pakilimų nėra, aukščiausia vieta yra Siera Leono aukštumoje.

Pietiniu departamento pakraščiu teka Pilkomajo upė. Į ją suteka keletas nelaivuojamų intakų, tačiau svarbių laukų drėkinimui. Daugelis kitų upokšnių didžiąją metų dalį būna sausi, prisipildo tik po liūčių. Yra druskingų dubumų ir ežerėlių. Bokeronas – vienas sausiausių šalies departamentų. Per metus iškrenta vidutiniškai 594 mm kritulių, rugpjūčio ir rugsėjo mėnesiais praktiškai nelyja. Vidutinė temperatūra 25-33 °C. Augalija skurdi, auga tik kaktusai, dygliuoti krūmai ir nedideli medžiai (baltasis kvebrachas, siauralapis raudonmedis, puošnusis kapokmedis, paragvajinis tvaras ir kt.). Yra įsteigtas Teniente Enkiso nacionalinis parkas.

## Gyventojai

Bokerone 2002 m. gyveno 41,1 tūkst. gyventojų, tai sudaro tik 0,6 % šalies gyventojų. Vidutinis gyventojų tankumas 0,5 žm./km². Tankiau gyvenama pietrytinė dalis, o šiauriniai, šiaurės vakarų rajonai praktiškai negyvenami. Apie 60 % gyventojų gyvena kaimiškose vietovėse. Vyrų yra šiek tiek daugiau nei moterų. Bokerono departamente gyvena daugiausia indėnų palyginti su kitais departamentais. Jie sudaro 43,7 % teritorijos gyventojų. Vyraujančios gentys: čulupiai, čorotai, angaitai, ajorėjai, tapietai, maskojai. Yra vokiečių menonitų kolonijų. Raštingumas – tik 20 % (mažiausias šalyje). Vienai gyvenamajai vietai vidutiniškai tenka 5 gyventojai.

## Ekonomika

Verčiamasi daugiausia kukurūzų (2002 m. 427 t) ir medvilnės (670 t) auginimu. Taip pat išvystyta gyvulininkystė: ožkos (19,1 tūkst. vnt.), galvijai (1033,4 tūkst.), avys (14,7 tūkst.).

## Administracinis suskirstymas

Nuo 1944 m. departamentas turėjo tik vieną apygardą – Mariskal Estigaribijos. 2006 m. pridėtos Filadelfijos, Pedro Penjos ir Euchenijaus Garajaus apygardos.

Svarbesnės gyvenvietės:
* Filadelfija
* Mariskal Estigaribija
* Noilandas
* Loma Plata
* Jalve Sanga
* Doktor Pedro P. Penija
* Cheneral Euchenijo A. Garajus

## Šaltiniai
* 2002 m. Paragvajaus surašymo duomenys
Gvairos departamentas

**Gvairos departamentas** () – vienas iš Paragvajaus departamentų, esantis rytinėje šalies dalyje. Administracinis centras – Viljarika.

## Geografija
Gvairos departamentas yra išsidėstęs Paranenijos gamtinio regiono centrinėje dalyje. Šiaurėje ribojasi su Kaaguasu departamentu, pietuose – su Kaasapos departamentu ir vakaruose – su Paraguari departamentu. Departamento geografijai būdingos trys gamtinės sritys: Ibitirusu Kordiljeros pašlaitės – aukštumos, apaugusios miškų ir krūmynų sąžalynais, centrinė Gvairos dalis kuriai būdingi derlingi, sukultūrinti lygumų plotai, ir pietvakarinė teritorijos dalis – didelės lygumos, naudojamos daugiausia ganyklinei gyvulininkystei. Aukščiausias Gvairos taškas yra Ibitirusu Kordiljeroje – Pero kalnas (842 m, aukščiausias šalyje). Ibitirusu Kordiljera yra Kaaguasu Kordiljeros pratąsa.

Teritorijos hidrografinis tinklas tankus. Gvairos departamento upės priklauso Paragvajaus upės baseinui: Tebikuari Mi, Pirapo Guasu, Kapiibari ir Tebikuari. Yra vaizdingų krioklių (Pai, Krištolo, Šveicarų). Vidutinė metinė oro temperatūra yra 22,5 °C tačiau metų bėgyje svyruoja vidutiniškai tarp 17 ir 28,6 °C. Per metus iškrenta 2230 mm kritulių; drėgniausi mėnesiai – spalis ir lapkritis.

## Gyventojai

Gvairos departamente 2002 m. gyveno 178,6 tūkst. gyventojų, tai sudaro 3,5 % šalies gyventojų. Vidutinis gyventojų tankumas 46 žm./km². Tai tankiausiai apgyvendintas šalies departamentas. Tankiausiai gyvenama vakarinė-centrinė dalis, rečiau rytai ir pietvakariai. Apie 61 % gyventojų gyvena miestuose. Vyrų yra daugiau nei moterų. Indėnų Gvairoje yra užregistruota virš tūkstančio (1009; 2002 m.). Dauguma (89 %) ūkių turi elektrą, tačiau vandentiekį turi mažiau nei trečdalis.

## Ekonomika

Verčiamasi daugiausia žemės ūkiu, gyvulininkyste, paslaugomis. Gvaira yra svarbiausias cukranendrių auginimo regionas šalyje (1,492 mln. t, 2002 m.), dar auginami kukurūzai (19,1 tūkst.), kviečiai (3,9 tūkst.), medvilnė, sojos, ryžiai ir kt. Vystoma gyvulininkystė (galvijai – 195,3 tūkst., kiaulės – 80,1 tūkst.).

## Administracinis suskirstymas
Gvairos departamentas padalintas į 17 apygardų:
* Viljarika
* Kolonija Independensija
* Paso Jobajus
* Kapitan Maurisijo Chosė Tročė
* Iturbė
* Borcha
* Itapė
* Mbokajati del Gvaira
* Cheneral Euchenijo A. Garajus
* Koronel Martinesas
* Chosė A. Fasardis
* Feliks Peres Kardosas
* Jataiti del Gvaira
* Natalisijo Talavera
* San Salvadoras
* Njumi
* Doktor Botrelis

## Šaltiniai
* 2002 m. surašymo statistika
Itapua departamentas

**Itapua departamentas** () užima pietrytinę Paragvajaus dalį. Išsidėstęs Argentinos pasienyje. Administracinis centras – Enkarnasjonas.

## Geografija
Itapua departamentas yra išsidėstęs Paranenijos gamtinio regiono pietrytinėje dalyje. Šiaurėje ribojasi su Kaasapos departamentu ir Aukštutinės Paranos departamentu, vakaruose – su Misjoneso departamentu, rytuose ir pietuose Paranos upės atskirtas nuo Argentinos (Misjoneso ir Korjenteso provincijų).

Šiaurinės departamento dalies paviršius kalnuotas, derlingas, išraižytas upių ir upelių, apaugęs vešlia augmenija. Pietryčiuose būdingos lygumos, ten plyti ganyklų plotai. Centrinė dalis skurdesnė. Itapua aukštumos sudaro San Rafaelio Kordiljerą. Aukščiausias taškas yra San Rafaelio kalnas, iškylantis į 850 m aukštį. Kitos didesnės viršukalnės – Mbopikua, Sero Guasu, Benites-kuė, Tores-kuė, Gvajaki, Kaa-oveti ir Mboreve Poti.

Svarbiausia Itapua upė yra Parana. Į ją suteka įvairios upės, iš kurių svarbiausios – Tebikvari, Jakui Gvasu, Tembėjus. Vidutinė metinė oro temperatūra yra 21 °C tačiau metų bėgyje svyruoja vidutiniškai tarp 16 ir 28 °C. Per metus iškrenta 2400 mm kritulių (daugiausiai šalyje); drėgniausias mėnuo – spalis.

Departamente yra San Rafaelio nacionalinis parkas, bei vienintelis šalyje UNESCO pasaulio paveldo objektas – La Santisima Trinidad de Paranos ir Chesus de Tavarangės jėzuitų misijų griuvėsiai.

## Gyventojai

Itapua departamente 2002 m. gyveno 453,7 tūkst. gyventojų, tai sudaro 8,8 % šalies gyventojų. Vidutinis gyventojų tankumas 32 žm./km². Tankiausiai gyvenama pietinė–pietrytinė dalis, rečiau vakarai, centriniai rajonai. Apie 30 % gyventojų gyvena miestuose. Vyrų yra daugiau nei moterų. Indėnų Itapua yra užregistruota virš dviejų tūkstančių (2146; 2002 m.). Dauguma (86,3 %) ūkių turi elektrą, tačiau vandentiekį turi tik apie trečdalis.

## Ekonomika

Verčiamasi daugiausia žemės ūkiu, gyvulininkyste, paslaugomis. Svarbiausios auginamos kultūros yra sojos (982,5 tūkst. t, 2002 m.), ryžiai (27,1 tūkst.), kviečiai (151 tūkst.) ir kukurūzai (161 tūkst.). Itapua yra svarbiausia kiaulių auginimo sritis šalyje (267 tūkst. vnt.), dar auginami galvijai (484 tūkst.), avys (33,9 tūkst.), arkliai (36,9 tūkst.).

## Administracinis suskirstymas

Itapujos departamentas padalintas į 30 apygardų:
{|
|valign="top"|
||
* Alto Vera
* Belja Vista
* Kambireta
* Kapitan Mesa
* Kapitan Miranda
* Karlos Antonijo Lopesas
* Karmen del Parana
* Koronel Bogadas
* Edelira
* Enkarnasjonas
* Framas
* Cheneral Artigasas
* Cheneral Delgadas
* Hohenau
* Itapuja Poti
||
* Chesusas
* La Pasas
* Chosė Leandro Ovjedas
* Major Otanijas
* Natalijas
* Nueva Alborada
* Obligadas
* Pirapo
* San Kosme i Damianas
* San Chuan del Parana
* San Pedro del Parana
* San Rafael del Parana
* Tomas Romero Pereira
* Trinidadas
* Jatitajus

## Šaltiniai
* 2002 m. surašymo statistika
Misjoneso departamentas

**Misjoneso departamentas** () – departamentas pietryčių Paragvajuje, Argentinos pasienyje. Administracinis centras – San Chuan Bautista. Departamentas pavadintas pagal jėzuitų misijas, kurios steigtos šiame krašte.

## Geografija

Departamentas (12 pagal plotą šalyje) yra Paranenjos krašto pietuose. Ribojasi šiaurėje su Paragvari ir Kaasapa, rytuose su Itapua, vakaruose su Njeembuku departamentu, pietuose Paranos upė skiria nuo Argentinos (Korjenteso provincija).

Visa vakarinė ir pietinė departamento dalys yra žemumos bei šlapynės. Njeembuku palios yra pačios didžiausios ir apima vakarinę pusę. Šiaurėje ir viduryje plyti kiek banguotos aukštumos, tinkamos gyvulininkystei ir žemdirbystei. Kalnagūbrių ir didesnių kalnų masyvų departamente nėra, tik šiaurės rytuose yra neaukštų, atskirų atlikuonių, laikomų Paragvari Kordiljeros tęsiniu. Svarbiausios tokios kalvos – San Migelio, Santa Marijos, Santa Rosos, Pero, Kaa Hovi. Pietine Misjoneso riba teka Parana (su intakais – Agvarajumi, Atinguju, Jababiri), šiaurine – Tebikvari (su San Roke, Kaa Poji, Tororo, San Tadeo).

Vidutinė metinė oro temperatūra yra 22 °C, tačiau metų bėgyje svyruoja vidutiniškai tarp 28 ir 17 °C. Per metus iškrenta apie 2100 mm kritulių.

## Gyventojai
Misjoneso departamente 2002 m. gyveno 101,7 tūkst. gyventojų, tai sudaro ~1,8 % šalies gyventojų. Vidutinis gyventojų tankumas 11 žm./km². Tankiau gyvenama rytinė, vidurinė teritorijos dalis, vakarai gyvenami retai. Miestų ir kaimų gyventojų bei vyrų ir moterų santykis panašus. Indėnų beveik nėra (7 – 2002 m.). Didesnė dalis ūkių turi elektrą (87,5 %), vandentiekį ir kanalizaciją turi virš pusės gyventojų (63 %).

## Ūkis
Verčiamasi daugiausia žemės ūkiu, gyvulininkyste, Misjoneso departamentas yra svarbiausia ryžių auginimo sritis šalyje (42,83 tūkst. tonų, 2002 m.). Taip pat auginama soja (0,2 tūkst.), cukranendrės (9 tūkst.), kukurūzai (9,76 tūkst.), medvilnė (2,8 tūkst.), tabakas (60). Auginamos kiaulės (28,6 tūkst. vnt.), galvijai (461,2 tūkst.), avys (32,9 tūkst.), arkliai (24,2 tūkst.), ožkos (1,6 tūkst.). Departamente yra tarptautinė Jasiretos vandens jėgainė ant Paranos upės. Plėtojami tradiciniai amatai (odos, vilnos apdirbimas, medžio drožyba, siuvinėjimas). Turizmas: prie Tebikvari esantis Vilja Floridos kurortas, jėzuitų misijų liekanos (Santa Marija, Santa Rosa, San Ignasijas, Santjagas).

## Administracinis suskirstymas

Misjoneso departamentas padalintas į 10 apygardų:
* Ajolasas
* San Ignasio Gvasu
* San Chuan Bautista
* San Migelis
* San Patrisijas
* Santa Marija
* Santa Rosa
* Santjagas
* Vilja Florida
* Jabebiri

## Šaltiniai
* 2002 m. surašymo statistika
Antanas Gudaitis (1872)

**Antanas Gudaitis** (Jurgio sūnus, 1872 m. Antkalniškio k., Gelgaudiškio apsk., Šakių raj. – 1937 m. kovo 11 d. Kaune, palaidotas Plokščių kapinėse, Šakių raj.) – raštininkas, valdininkas, visuomenės veikėjas, knygnešys.

## Biografija
Baigęs Kudirkos Naumiesčio dviklasę valdinę mokyklą pradėjo dirbti raštininku pas Plokščių valsčiaus taikos teisėją Petrą Kriaučiūną. Čia dirbdamas susipažino su žymiais to meto kultūros ir visuomenės veikėjais, mokslo žmonėmis, kurie atvykdavo pas Kriaučiūnus: Vincu Kudirka, prof. Joosepp Mikkola ir jo žmona Maila Talvio, Jonu Jablonskiu, Kaziu Griniumi, E. Volteru. A. Aleksandrovu, danų mokslininku Oge Benediktsenu-Mejeriu ir kitais.

Nuo 1897 iki 1905 m. gyveno Kudirkos Naumiestyje, dirbo teismo raštininku. Artimiau susipažino su Vincu Kudirka, nuolat jį lankydavo. Padėdavo tvarkyti redakcinius „Varpo“ ir „Ūkininko“ reikalus.

Kaip valdininkas turėjo leidimą nueiti į Mažąją Lietuvą. Iki V. Kudirkos mirties nunešdavo į Širvintą ir parnešdavo atgal „Varpo“ korektūrą bei visą V. Kudirkai skirtą korespondenciją. Širvintoje tuos raštus priimdavo ir išsiųsdavo pagal nurodytus adresus vokietis vaistininkas Jastrzembskis.

Mirus V. Kudirkai, buvo vienas iš penkių vyrų. kurie nepabijojo nešti karsto į kapines. Ir vėliau iš Mažosios Lietuvos parsinešdavo lietuviškos spaudos. Kelis kartus buvo krečiamas žandarų ir tiktai užtarus teisėjui Vaškevičiui, pas kurį tarnavo, išvengdavo suėmimo.

Bendradarbiavo „Varpe“, „Ūkininke“, „Vienybėje lietuvninkų“ ir kituose. Žandarai įtarė, kad Antanas Gudaitis platina lietuvišką spaudą, ir pradėjo sekti. Buvo areštuotas, bet teisėjas pasirūpino, kad būtų paleistas.

Priklausė LSDP, dalyvavo 1905 m. revoliucijoje. Vengdamas persekiojimo ir galimo arešto, pasitraukė į JAV, apsigyveno Filadelfijoje. Čia 22 metus vargonininkavo, rašė dainas, dirbo kultūrinį darbą.

1927 m. grįžo į Lietuvą. 1931–1934 m. buvo Plokščių valsčiaus viršaitis, aktyviai dalyvavo visuomeninėje veikloje, rašė į laikraščius. Nuo 1935 m. lapkričio 1 d. paskirta 50 Lt knygnešio pensija.

## Šaltiniai
Benjaminas Kaluškevičius, Kazys Misius. Lietuvos knygnešiai ir daraktoriai. 1864–1904 m. – Vilnius: Diemedis, 2004.
Amerikos lietuvių vargonininkų sąjunga

**Amerikos Lietuvių Vargonininkų Sąjunga** – Čikagoje 1911 m. įkurta Amerikos lietuvių organizacija.

## Organizacijos įkūrėjai

Amerikos Lietuvių Vargonininkų Sąjungą įkūrę vargonininkai:

* Juozas Stulgaitis;
* Ksaveras Strumskis;
* Jonas Hodelis;
* Jonas Čižauskas;
* Antanas Gudaitis;
* Juozas Povilas Grajauskas.

## Organizacijos veikla

Netrukus po įkūrimo pakeitė pavadinimą į „Amerikos Lietuvių Romos Katalikų vargonininkų Sąjunga“ (ALRK vargonininkų sąjunga). Organizacija nuo 1934 m. leidžia leidinį „Muzikos žinios“ ir jo priedus.
Njeembuku departamentas

**Njeembuku departamentas** (, ) – departamentas pietryčių Paragvajuje, Argentinos pasienyje. Administracinis centras – Pilaras.

## Geografija

Departamentas (10 pagal plotą šalyje) yra Paranenjos regiono pietvakariuose. Ribojasi šiaurėje su Centriniu departamentu, rytuose – su Paragvari ir Misjoneso departamentais. Iš pietų ir vakarų supa Argentina (Korjenteso, Čako, Formosos provincijos).

Beveik visą departamento plotą užima lygumos, aukštumos sudaro atskirus masyvus, driekiasi daugiausia Paranos pakrante. Lygumose gausu šlapynių, ištvinstančių lietinguoju laikotarpiu. Iš pietų Njeembuku supa Paranos, o iš vakarų – Paragvajaus upės. Kitos didesnės upės yra Tebikvari, Negras, Jakarė (Paragvajaus baseinas), Njeembuku, Hondas (teka į pelkynes).

Vidutinė metinė oro temperatūra yra 22 °C, tačiau metų bėgyje svyruoja vidutiniškai tarp 17 ir 28 °C. Per metus iškrenta apie 1660 mm kritulių, daugiausia – nuo gegužės iki spalio.

## Gyventojai

Njeembuku departamente 2012 m. gyveno 84,1 tūkst. gyventojų, tai sudaro ~1,3 % šalies gyventojų. Vidutinis gyventojų tankumas – beveik 7 žm./km². Tankiau gyvenama pietinė, pietvakarinė departamento dalis, rečiausiai šiaurė ir rytai. Kiek didesnė gyventojų dalis (52 %) gyvena miestuose. Vyrų ir moterų santykis panašus. Indėnų praktiškai nėra. Didesnė dalis ūkių turi elektrą (80,1 %), vandentiekį turi 43,7 % gyventojų, o kanalizaciją – 66,1 %.

## Ūkis

Verčiamasi daugiausia paslaugomis, mažiau – žemės ūkiu. Svarbiausios auginamos kultūros: kukurūzai (8,6 tūkst.), cukranendrės (6,4 tūkst.), medvilnė (1,8 tūkst.). Auginami galvijai (399 tūkst. vnt.), kiaulės (25 tūkst.), avys (42 tūkst.), arkliai (33 tūkst.). Auginami naminiai paukščiai, verčiamasi žvejyba. Vystoma maisto, tekstilės pramonė.

Turistiniai objektai: Trigubo Aljanso karo tvirtovės – Paso de Patrija, Humaitos tvirtovė, Kurupaiti tvirtovė, Sausė, Bokeronas. Miesteliuose vietomis išlikusi kolonijinė architektūra.

## Administracinis suskirstymas
Njeembuku departamentas padalintas į 16 apygardų:
* Alberdis
* Seritas
* Desmočadosas
* Cheneral Chosė Eduvichis Diasas
* Gvasu Kua
* Humaita
* Isla Umbu
* Laurelesas
* Major Chosė Martinesas
* Paso de Patrija
* Pilaras
* San Chuan Bautista del Njeembuku
* Takuarasas
* Vilja Franka
* Vilja Oliva
* Viljalbinas

## Nuorodos
* 2002 m. surašymo suvestinė
Paragvari departamentas

**Paragvari departamentas** () – vienas iš Paragvajaus departamentų, esantis rytinėje šalies dalyje. Administracinis centras – Paragvari.

## Geografija
Paragvari departamentas yra išsidėstęs Paranenijos gamtinio regiono pietvakarinėje dalyje. Šiaurėje ribojasi su Kaaguasu ir Kordiljeros departamentais, pietuose – su Misioneso departamentu, rytuose – su Gvairos ir Kaasapos departamentais, vakaruose – su Centriniu ir Njembuku departamentais.

Šiaurinė teritorijos dalis kalnuota, ją užima Altoso Kordiljera (svarbiausios kalvos – *Pirayú, Verá, León, Paraguarí, Mbatoví, Santo Tomás* ir *Yhú*). Centrinėje ir pietvakarinėje dalyje būdingos lygumos ir banguotos aukštumos bei platūs slėniai. Pietuose taip pat lygumos, o Ipoa ežero apylinkėse driekiasi drėgnos žemumos. Yra Ybykujo nacionalinis parkas.

Paragvari departamento upės priklauso dviem baseinams: Tebikuario (Tebikuari Mi, Negras, Mbujapėjus) bei Ipoa-Veros lagūnų (Kaanjabė, Aguay). Pietvakariniame pakraštyje gausu lagūnų, šlapynių. Vidutinė metinė oro temperatūra yra 23 °C, tačiau metų bėgyje svyruoja vidutiniškai tarp 18 ir 28 °C. Per metus iškrenta 2004 mm kritulių; drėgniausias mėnuo – lapkritis.

## Gyventojai

Centriniame departamente 2002 m. gyveno 221,9 tūkst. gyventojų, tai sudaro 4,3 % šalies gyventojų. Vidutinis gyventojų tankumas 26 žm./km². Tai tankiausiai apgyvendintas šalies departamentas. Tankiausiai gyvenama šiaurinė dalis, rečiausiai – pietvakariai. Dauguma žmonių gyvena kaimuose, miestuose tik 23 %. Vyrų yra daugiau nei moterų. Indėnų skaičius nežymus (7; 2002 m.). Dauguma (85 %) ūkių turi elektrą, vandentiekį 40,9 %.

## Ekonomika

Verčiamasi daugiausia žemės ūkiu, gyvulininkyste, paslaugomis. Auginamos cukranendrės (425,6 mln. t, 2002 m.), dar auginami kukurūzai (15,3 tūkst.), medvilnė (5,6 tūkst.), sojos, ryžiai ir kt. Vystoma gyvulininkystė (galvijai – 418,6 tūkst., kiaulės – 69,2 tūkst., avys – 29,3 tūkst., arkliai – 27,6 tūkst.).

## Administracinis suskirstymas
Paragvari departamentas padalintas į 17 apygardų:
* Akahajus
* Kaapuku
* Karapegva
* Eskobaras
* Cheneral Bernardino Kabaljeras
* La Kolmena
* Mbuiapėjus
* Paragvari
* Piraju
* Kiindi
* Kuikuho
* San Rokė Gonsales de Santa Krusas
* Sapukajus
* Tebikuari Mi
* Jaguaronas
* Ibikujis
* Ibitimi

## Šaltiniai
* Surašymo statistika
Presidente Hajeso departamentas

**Presidente Hajeso departamentas** (***Prezidento Heiso departamentas***, ) – departamentas centriniame Paragvajuje, Argentinos pasienyje. Pavadintas JAV prezidento Raterfordo B. Heiso, po trigubo aljanso karo padėjusio nustatyti Paragvajaus–Argentinos sieną, garbei. Administracinis centras – Vilja Hajesas (iki 1999 m. – Poso Koloradas).

## Geografija

Departamentas (3 pagal plotą šalyje) yra Gran Čako srities rytuose. Ribojasi šiaurėje su Aukštutiniu Paragvajumi, šiaurės vakaruose su Bokeronu, rytuose su Konsepsjono ir San Pedro departamentais, pietryčiuose su Kordiljeros ir Centriniu departamentais bei Asunsjonu, pietuose su Argentina (Formosos provincija).

Šiaurinėje dalyje vyrauja plokščia Gran Čako lyguma su dygių krūmokšnių bei kaktusų sąžalynais, pelkaitėmis. Pietuose ir rytuose būdingi žemojo Čako kraštovaizdžiai – paupių lankos, senvagės, šlapynės, palmių giraitės, žolynai ir brūzgynai. Visas departamento paviršius lygus, yra keletas neaukštų kalvelių (Sero Konfusas, Galvanas, Siete Kabesasas), žemiausios vietos yra priešais Asunsjoną, ties Paragvajaus ir Pilkomajo santaka.

Rytine Presidente Hajeso departamento riba teka Paragvajaus upė, o pietine – jos intakas Pilkomajas. Didesni judviejų intakai – Verdė, Siete Puntasas, Montelindas, Negras, Agvarai Gvasu, Konfusas. Pietuose, šalia Pilkomajo, tarp Fortin Rochas Silvos ir Cheneral Diaso plyti Patinjo palios. Įsteigtas Tinfunkės nacionalinis parkas.

Vidutinė metinė oro temperatūra yra 23 °C, tačiau metų bėgyje svyruoja vidutiniškai tarp 30 ir 19 °C. Per metus iškrenta apie 1100 mm kritulių (daugiausia lapkritį, mažiausia rugpjūtį).

## Gyventojai
Presidente Hajeso departamente 2002 m. gyveno 8,4 tūkst. gyventojų. Tai vienas mažiausiai gyventojų turinčių ir rečiausiai gyvenamų šalies departamentų. Dauguma jo gyventojų susitelkę pietryčiuose, kitur plyti dideli dykrų plotai. >60 % gyventojų įsikūrę kaimiškose vietovėse. Vyrų dalis kiek didesnė nei moterų. Presidente Hajeso departamente 2002 m. gyveno virš 20 tūkst. indėnų – jie apgyvendinę 100 bendruomenių (gyvena lengua – enksetai ir enlhetai; taip pat čulupiai, guanai, angaitai, makai, sanapanai, tobai). 2/3 ūkių turi elektrą, 39 % – vandentiekį, 46 % – nutekamąją sistemą.

## Ūkis
Verčiamasi daugiausia žemės ūkiu, gyvulininkyste. Auginamos cukranendrės (40 tūkst. tonų, 2002 m.), kukurūzai (1,17 tūkst.), medvilnė (322). Auginamos kiaulės (22,3 tūkst. vnt.), galvijai (1695,5 tūkst.), avys (69,2 tūkst.), arkliai (42,2 tūkst.), ožkos (41,9 tūkst.).

## Administracinis suskirstymas

San Pedro departamentas padalintas į 8 apygardas:
* Benchamin Asevalis
* Chose Falkonas
* Cheneral Chose Maria Brugesas
* Nanava
* Puerto Pinaskas
* Teniente Primero Manuel Irala Fernandesas
* Teniente Esteban Martinesas
* Vilja Hajesas

## Šaltiniai
* 2002 m. surašymo statistika
San Pedro departamentas

**San Pedro departamentas** () – departamentas centriniame Paragvajuje. Administracinis centras – San Pedras.

## Geografija

Departamentas (4 pagal plotą šalyje) yra Paranenjos krašto viduryje. Tai didžiausias Paranenjos krašto departamentas. Ribojasi šiaurėje su Konsepsjono ir Amambajaus departamentais, rytuose su Amambajaus ir Kanindeju departamentais, pietuose su Kaagvasu ir Kordiljeros departamentais, vakaruose Paragvajaus upė skiria nuo Prezidento Hajeso departamento.

Vakarinę dalį, esančią Paragvajaus upės pakrantėse, sudaro šlapynių, užutėkių, senvagių išvagota lyguma, o likusią dalį užima kalnuoti ir miškingi kraštovaizdžiai. Dalį departamento užima San Choakino aukštuma, taip pat iškilusios neaukštos Kurusu, Korasono, Agvarajaus, Noviretos, Gvavirajaus ir San Migelio kalvos. Vakarine San Pedro riba teka laivuojama Paragvajaus upė, o per departamentą – jo intakai, kurių atskiri ruožai taip pat tinka laivybai: Kurugvati, Korjentesas ir Manduvira. Be to, gausu mažesnių upokšnių (Piripuku, Takvati, San Antonijas, Jetiti, Tapirakvajus, Pegvaho, Mbutujus, Tobatiri, Agvarakati.

Vidutinė metinė oro temperatūra yra 23,6 °C, tačiau metų bėgyje svyruoja vidutiniškai tarp 30,7 ir 18,9 °C. Per metus iškrenta apie 1140 mm kritulių (daugiausia vasarį, mažiausia liepą).

## Gyventojai
San Pedro departamente 2002 m. gyveno 318,7 tūkst. gyventojų, tai sudaro ~6,2 % šalies gyventojų. Vidutinis gyventojų tankumas 15 žm./km². Tankiau gyvenama pietinė, vidurinė teritorijos dalis, vakarai, šiaurė gyvenami retai. Šiame departamente didžiausia kaimo gyventojų dalis visoje šalyje (3/4). Vyrų dalis kiek didesnė nei moterų. San Pedro departamente 2002 m. gyveno apie 2800 indėnų. Didesnė dalis ūkių turi elektrą (80 %), vandentiekį ir kanalizaciją turi apie trečdalis gyventojų.

## Ūkis
Verčiamasi daugiausia žemės ūkiu, gyvulininkyste, tai svarbiausia arklininkystės ir viena svarbiausių galvijininkystės sričių šalyje. Auginama medvilnė (23,2 tūkst. tonų, 2002 m.), ryžiai (0,9 tūkst.), soja (76 tūkst.), cukranendrės (29,9 tūkst.), kukurūzai (75,3 tūkst.), kviečiai (9 tūkst.), tabakas (5,2 tūkst.). Auginamos kiaulės (171 tūkst. vnt.), galvijai (1082 tūkst.), avys (40,7 tūkst.), arkliai (48,5 tūkst.), ožkos (5,8 tūkst.). Turistinės traukos vietos yra San Pedro mieste (katedra, muziejus), San Estanislao (kultūros namai, istorijos muziejus), Ikuamandiju šaltinis, Chechujo upė su smėlio paplūdimiais.

## Administracinis suskirstymas

San Pedro departamentas padalintas į 21 apygardą:
* Antekvara
* Kapiibari
* Čorė
* Cheneral Elisardo Akinas
* Cheneral Isidoro Reskinas
* Gvajaibi
* Itakurubi del Rosarijas
* Liberasjonas
* Lima
* Nueva Chermanija
* San Estanislao
* San Pablas
* San Pedras
* Santa Rosa del Agvarajus
* San Vinsente Pančolas
* Takvati
* Unjonas
* Veintisinko de Disiembrė
* Vilja del Rosarijas
* Jataiti del Nortė
* Iribukva

## Šaltiniai
* 2002 m. surašymo statistika
Dvariškiai (Kupiškis)

**Dvariškiai** – viensėdis Kupiškio rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės rytus nuo Subačiaus miesto, prie Viešintos, palei Kupiškio-Panevėžio autostradą. Seniūnaitijos centras. Greta – Šaukliškių ir Ilgučių kaimai.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Ilgučiai

**Ilgučiai** – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurę nuo Subačiaus geležinkelio stoties, prie Viešintos ir Lėvens santakos, pasiekiamas nuo kelio . Greta – Šaukliškių ir Kunčių kaimai. Šiauriau kaimo teka Lėvuo, piečiau – Viešinta.

## Istorija

Pirmą kartą paminėtas 1701 m. Subačiaus bažnyčios metrikų knygoje, priklausė Subačiaus seniūnijai. 1784 m. minimas kaip Pliaterių valda, nuo 1843 m. priklausė Subačiaus valstybiniam dvarui.

## Gyventojai

Šaltinis: 

## Šaltiniai
Kunčiai

**Kunčiai** – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės vakarus nuo Subačiaus geležinkelio stoties, prie Lėvens, palei kelią . Greta – Šaukliškių ir Ilgučių kaimai. Kunčiuose veikia Subačiaus kuro bazė, sauganti Lietuvos valstybės kuro rezervą.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vadinis

**Vadinis** – ežeras pietų Lietuvoje, Lazdijų rajone, apie 6 km į vakarus nuo Kapčiamiesčio, Ivoškų miške. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,47 km, plotis – iki 0,36 km. Altitudė 116,4 m. Krantai neaukšti, tik rytinis krantas aukštas, ištisai apaugę medžiais. Ežeras nenutekantis, priklauso Niedos upės baseinui.

Ežerėvardžio šaknis siejama su žodžiais *vadė* („sausa vaga“), *vada* („dirvonas girioje“), toliau – su *vanduo*.

## Nuorodos
* [Wodynis [Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografinis žodynas|Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne], Tom XIII, psl. 730 (lenk.)].
Kauknorėlis

**Kauknorėlis** – ežeras pietų Lietuvoje, Lazdijų rajone, apie 6,5 km į vakarus nuo Kapčiamiesčio, 2,5 km nuo Lenkijos sienos. Ilgis iš šiaurės vakarų į rytus iki 0,87 km, plotis iki 0,31 km. Altitudė 111,3 m. Gylis siekia 3,8 m. Ežeras ledyninės kilmės, rininis.

Krantai aukšti, smėlingi, tik šiaurvakarinis krantas žemas ir pelkėtas. Iš pietvakarių ir šiaurės vakarų supa Kapčiamiesčio miškai (Ustronijos ir Juodo Kauknorio miškai). Rytinėje pakrantėje vietomis plyti pievos ir dirbami laukai. Į Kauknorėlį iš Juodo Kauknorio įteka Brasta (šiaurėje), rytuose K-1 upeliu jungiasi su Kaviškio ežeru (Niedos baseinas).

Rytinėje Kauknorėlio pakrantėje yra Ivoškų kaimas.

Vandenvardis *Kaũknoris* aiškinamas esąs sudarytas iš žodžio *[[kaukas]]* ir *nerti, narinti*. Galimas aiškinimas iš *kaukti* ir *norėti* mažiau įtikinamas.

## Nuorodos
* [Kuknielno [Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografinis žodynas|Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne], Tom IV, psl. 855 (lenk.)]

## Šaltiniai
Krakinis (Lazdijų r.)

**Krakinis** – ežeras pietų Lietuvoje, Lazdijų rajone, apie 8,5 km į vakarus nuo Kapčiamiesčio. Patenka į Krakinio telmologinio draustinio teritoriją. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,49 km, plotis – iki 0,36 km. Altitudė 120,8 m. Krantai žemi, pelkėti, ištisai apaugę medžiais ir krūmais (Ustronijos miškas). Ežeras telkšo ~ 150 ha dydžio Krakinio pelkės šiaurinėje dalyje. Ežeras nenutekantis, priklauso K-1 upelio baseinui (Niedos upės baseinas).

## Šaltiniai
Dumblis (Lazdijų r., Kapčiamiesčio sen.)

**Dumblis** – ežeras pietų Lietuvoje, Lazdijų rajone, Kapčiamiesčio seniūnijoje, apie 2 km į šiaurės vakarus nuo Kapčiamiesčio. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 1,3 km, plotis – iki 0,5 km. Altitudė 111,1 m. Kranto linija vingiuota, ežero šiaurinė dalis išplatėjusi. Vakarinis ir rytinis krantai aukšti, apaugę mišku. Šiaurinis krantas žemas, pelkėtas. Aplink šiaurinius krantus plyti pievos ir dirbami laukai. Pietuose ežeras jungiasi protaka su Niedaus ežeru. Prie ežero įsikūrę Alekniškių, Padumblių ir Nasūtų kaimai. Ežeras priklauso Baltosios Ančios intako Niedos baseinui.

1956 metais pastačius Kapčiamiesčio hidroelektrinę, vandens lygis ties užtvanka sukeltas apie 4 metrus ir dėl to aukščiau esančiuose Niedaus, Veisiejo, Dumblio, Uosio ir Naudorio ežeruose vandens lygis pakilo 2,5 – 3 m ir protakomis susijungė į didžiulį tvenkinį, kurio plotas siekia apie 8,22 km², kranto linija 68,8 km.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Duobelės

**Duobelės** – ežeras pietų Lietuvoje, Lazdijų rajone, apie 8 km į šiaurės vakarus nuo Kapčiamiesčio, tarp Baltojo Kauknorio ir Juodojo Kauknorio miškų. Ežero ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius – 0,48 km, plotis – iki 0,32 km. Altitudė 112,9 m. Šiaurvakarinis ir pietrytinis krantai aukšti, šiaurinis ir pietvakarinis krantai žemi ir pelkėti. Šiaurėje įteka upelis iš netoliese telkšančio Balto Kauknorio ežero. Pietvakariuose ežeras protaka jungiasi su Finagiejo ežeru, iš kurio išteka J.K.-1 upelis link Juodo Kauknorio ežero (Niedos upės baseinas).

## Šaltiniai
Ežerėlis (Lazdijų r., Kapčiamiesčio sen., Stalų km.)

**Ežerėlis** – ežeras pietų Lietuvoje, Lazdijų rajone, Kapčiamiesčio seniūnijoje, šalia Stalų kaimo, apie 8 km į pietvakarius nuo Kapčiamiesčio, Justinavo miške. Ežeras ovalo formos, ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,13 km, plotis – iki 0,11 km. Altitudė 117,3 m. Krantai žemi, pelkėti – ežeras telkšo ~ 15 ha dydžio miškingoje Ežerėlio pelkėje. Ežeras nenutekantis, priklauso Niedos upės baseinui.

## Šaltiniai
Ragažėlė

**Ragažėlė** – ežeras pietų Lietuvoje, Lazdijų rajone, apie 2 km į pietvakarius nuo Kapčiamiesčio, Kareivonių miške. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,31 km, plotis – iki 0,22 km. Altitudė 114 m. Šiaurinis ir pietinis krantai aukšti, kitur žemesni, daug kur pelkėti. Krantai ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Ežeras nenutekantis, priklauso Baltosios Ančios intako Niedos baseinui.

## Šaltiniai
Baltas Kauknoris

**Baltas Kauknoris** – ežeras pietų Lietuvoje, Lazdijų rajone, apie 7,5 km į šiaurės vakarus nuo Kapčiamiesčio. Ilgis šiaurės – pietų kryptimi 0,63 km, plotis iki 0,38 km. Altitudė 113,2 m. Giliausia ežero vieta siekia 40 m, o vidutinis gylis 12 m. Ežeras rininis. Krantai statūs, aukšti, su terasomis, tik šiaurinis krantas žemesnis ir pelkėtas. Ežerą supa Kapčiamiesčio giria (Balto Kauknorio miškas). Dugnas padengtas sapropelinga gėlavandene klintimi. Atabradas sudarytas iš karbonatingo smėlio, apaugęs nendrėmis, gausu dumblių.

Į šiaurės vakarinį ežero galą įteka upelis, pietuose išteka upelis į Duobelių ežerą. Baltas Kauknoris priklauso Nemuno vidurupio baseinui (Niedos upės baseinas). Atokiau į šiaurę nuo ežero yra Kauknorio kaimelis.

Vandenvardis *Kaũknoris* aiškinamas esąs sudarytas iš žodžio *[[kaukas]]* ir *nerti, narinti*. Galimas aiškinimas iš *kaukti* ir *norėti* mažiau įtikinamas.

## Nuorodos
* 

## Šaltiniai
Plaskelis

**Plaskelis** – ežeras pietų Lietuvoje, Lazdijų rajone, apie 8 km į šiaurės vakarus nuo Kapčiamiesčio. Ežerėlio ilgis iš šiaurės į pietus – 0,13 km, plotis – iki 0,07 km. Altitudė 116,5 m. Krantai žemi, pelkėti, tik rytinis krantas kiek aukštesnis. Ežerėlį supa Balto Kauknorio miškas. Ežeras nenutekantis, priklauso Baltosios Ančios intako Niedos baseinui.

## Šaltiniai
Dubelis (Lazdijų r.)

**Dubelis** – ežeras pietų Lietuvoje, Lazdijų rajone, apie 8 km į šiaurės vakarus nuo Kapčiamiesčio, Balto Kauknorio miške. Ežero ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius – 0,19 km, plotis – iki 0,15 km. Altitudė 116,6 m. Krantai aukšti, tik šiaurinis krantas kiek žemesnis, ištisai apaugę medžiais. Ežeras nenutekantis, priklauso Baltosios Ančios intako Niedos baseinui. Šiaurinėje pakrantėje yra paplūdimys.

## Šaltiniai
Uosis (ežeras)

**Uosis** – ežeras pietų Lietuvoje, Lazdijų rajone, apie 3,5 km į šiaurės vakarus nuo Kapčiamiesčio. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 1,5 km, plotis – iki 0,63 km. Altitudė 111 m. Krantai daugiausia aukšti. Vakarine dalimi susijungia su Veisiejiumi. Pietrytinėje dalyje yra 0,63 ha dydžio sala. Ežerą supa Nasūtų miškas. Šalia įsikūrę Burbų ir Nasūtų kaimai. Priklauso Niedos upės baseinui.

1956 metais pastačius Kapčiamiesčio hidroelektrinę, vandens lygis ties užtvanka sukeltas apie 4 metrus ir dėl to aukščiau esančiuose Niedaus, Veisiejo, Dumblio, Uosio ir Naudorio ežeruose vandens lygis pakilo 2,5 – 3 m ir sąsiauriais susijungė į didžiulį tvenkinį, kurio plotas siekia apie 8,22 km², kranto linija 68,8 km.

Vandenvardis kilęs iš medžio pavadinimo *[[uosis]]*.

## Šaltiniai
Ežerėlis (Lazdijų r., Kapčiamiesčio sen., Mikališkės km.)

**Ežerėlis** arba **Uodas** – ežeras pietų Lietuvoje, Lazdijų rajone, Kapčiamiesčio seniūnijoje, šalia Mikališkės kaimo, apie 4,5 km į šiaurės vakarus nuo Kapčiamiesčio. Ežero ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius – 0,17 km, plotis – iki 0,11 km. Altitudė 113,7 m. Ežeras telkšo pelkėtame slėnyje, nutįsusiame iš šiaurės rytų į pietvakarius 1,2 km. Vakarinis ir rytinis krantai aukšti, apaugę medžiais – stūkso Nasūtų miškas. Pietvakariuose iš ežero išteka Bradelio upelis link Uosio ežero (Niedos upės baseinas).

## Šaltiniai
Bedugnis (Lazdijų r., Kapčiamiesčio sen., Semoškų km.)

**Bedugnis** – ežeras pietų Lietuvoje, Lazdijų rajone, Kapčiamiesčio seniūnijoje, šalia Semoškų kaimo, apie 5,5 km į šiaurę nuo Kapčiamiesčio. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,24 km, plotis – iki 0,09 km. Altitudė 115,1 m. Krantai žemi, plačiai užpelkėję, tik rytinis krantas aukštas. Aplinkui daugiausia plyti pievos ir dirbami laukai, tik šiaurvakarinėje pakrantėje auga miškelis. Pietuose išteka D-1 upelis link Dumblio ežero (Baltosios Ančios baseinas). Šalia įsikūręs Semoškų kaimas.

## Šaltiniai
Bedugnis (Lazdijų r., Kapčiamiesčio sen., Kapčiamiestis)

**Bedugnis** – ežeras pietų Lietuvoje, Lazdijų rajone, Kapčiamiesčio seniūnijoje, apie 1,5 km į pietvakarius nuo Kapčiamiesčio, tarp Linamarkos ežero rytuose ir Ragažėlės ežero vakaruose. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,12 km, plotis – iki 0,06 km. Altitudė 113,9 m. Krantai žemi, pelkėti, tik pietinis krantas aukštesnis ir sausas. Ežerą supa Kareivonių miškas. Bedugnio ežeras nenutekantis, priklauso Niedos upės baseinui (Baltosios Ančios intakas).

## Šaltiniai
Naudoris

**Naudoris** tai:

* trys ežerai Lazdijų rajone:
** Naudoris – ežeras Kapčiamiesčio seniūnijoje;
** Naudoris – ežeras Veisiejų seniūnijoje.
** Veisiejis arba Naudoris – ežeras Veisiejų seniūnijoje.
Naudoris (Lazdijų r., Kapčiamiesčio sen.)

**Naudoris** – ežeras pietų Lietuvoje, Lazdijų rajone, Kapčiamiesčio seniūnijoje, apie 9 km į šiaurės vakarus nuo Kapčiamiesčio. Pietine dalimi protaka susijungia su Veisiejiumi. Ežeras gan apskritas, 0,67 km ilgio, 0,57 km pločio. Altitudė 111,2 m. Krantai žemi, daug kur pelkėti. Vakarinėje ir šiaurinėje pakrantėse stūkso miškeliai, kitur plyti pievos.

Šiaurėje į Naudorį įteka upelis iš Melešiškių ežerėlio. Su Veisiejumi susijungė dėl patvankos, kuri kilo 1956 m. patvenkus Niedos upę (Veisiejų tvenkinys).

Prie Naudorio yra Paveisiejų kaimas.

Vandenvardis *Naudõris* kildinamas iš žodžio **naudaras* (< *naujadaras* „naujai išplėšta dirva“), nors galėtų būti ir iš žodžio *nauda* („pelnas, turtas“).

## Šaltiniai
Šventaduonis

**Šventaduonis** – ežeras pietų Lietuvoje, Lazdijų rajone, apie 6 km į šiaurę nuo Kapčiamiesčio. Ežeras ovalo formos, ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,14 km, plotis – iki 0,11 km. Altitudė 115,5 m. Šiaurvakarinis ir rytinis krantai aukštoki. Pietvakarinis ir šiaurrytinis krantai žemi, plačiai užpelkėję. Rytinėje pakrantėje auga miškelis. Šalia įsikūręs Mėčiūnų kaimas.

## Šaltiniai
Bludelis

**Bludelis** – ežeras pietų Lietuvoje, Lazdijų rajone, apie 8,5 km į šiaurę nuo Kapčiamiesčio, tarp Ančios ir Veisiejaus ežerų, Girelės miške. Ežerėlio ilgis iš vakarų į rytus - 0,09 km, plotis - iki 0,05 km. Altitudė 113,2 m. Krantai žemi, pelkėti, tik pietinis krantas aukštas. Į pietryčius  eina kelias . Ežerėlis nenutekantis, priklauso Baltosios Ančios baseinui.

## Šaltiniai
Akuniuočius

**Akuniuočius** – ežeras pietų Lietuvoje, Lazdijų rajone, apie 8,5 km į pietus nuo Kapčiamiesčio, 0,1 km į šiaurę nuo sienos su Baltarusija, Pertako ornitologiniame draustinyje. Ežero ilgis iš vakarų į rytus - 0,12 km, plotis - iki 0,085 km. Altitudė 103,5 m. Krantai aukšti, tik pietinis krantas žemas. Ežerą supa Kuodžių miškas. Ežeras nenutekantis, priklauso Zvikelės upelio baseinui (Maros intakas, Nemuno baseinas).

## Šaltiniai
Pranas Drąsutis

**Pranas Drąsutis** (1906 m. lapkričio 17 d. Peterburge – 1959 m. kovo 26 d. Klyvlende, JAV) – Lietuvos inžinierius energetikas, energijos komiteto narys, elektrinių projektų autorius.

## Biografija
Mokyklą lankyti pradėjo Peterburge, 1913 m. įstojo į Peterburgo gimnaziją. 1918 m. tėvams grįžus į Lietuvą, mokėsi Ramygalos vidurinėje mokykloje, 1921 m. persikėlė į Panevėžio gimnaziją, ją baigė 1924 m. 1925 m. pradėjo studijuoti Lietuvos universiteto Technikos fakultete. 1933 m. apgynė diplominį projektą „Durpinė elektros stotis Ežerėlyje“. Tai itin originalus ir labai gerai įvertintas projektas, kuriame pirmą kartą išsamiai išnagrinėta, kaip naudojant vietos kurą – durpes, elektra aprūpinti didelę dalį Lietuvos gyventojų.

Nuo 1935 m. Susisiekimo ministerijos referentas elektros reikalams. 1936 m. jo iniciatyva įsteigtas Lietuvos energijos komitetas, jis išrinktas Elektros komisijos pirmininku analizavo krašto energetinę būklę, parengė perspektyvinius elektrifikavimo planus. 1937 m. įkurta AB „Elektra“, kuri projektavo ir statė elektrines, pirmuosius 30 kV įtampos elektros tinklus, montavo transformatorines pastotes ir plėtė durpių gamybą. Pagal jo projektą pastatyta Rėkyvos elektrinė, rekonstruotos bei pastatytos kelios naujos vietos reikšmės elektrinės.

1940 m. TSRS okupavus Lietuvą akcinė bendrovė „Elektra“ nacionalizuota, prie Pramonės ministerijos įkurta Energetikos valdyba, P. Drąsutis paskirtas jos planavimo skyriaus viršininku. Antrojo pasaulinio karo metais Energetikos valdybos viršininkas. Sugebėjo organizuoti energetikos ūkio darbą, ruošti vietinį kurą, išsaugoti personalą nuo karo prievolių. Jau 1941 m. rugsėjo 1 d. vokiečių okupacinei valdžiai, norėjusiai decentralizuoti energetikos valdymą, įteikė memorandumą, kuriame pagrindė Lietuvoje pradėtą energetinio ūkio centralizaciją kaip būtiną ir toliau plėtoti: tai esantis pažangus valdymas, galintis užtikrinti viso krašto elektrifikavimą. Tuo laiku, jam vadovaujant suprojektuotos ir pradėtos tiesti Kauno miesto 35 kV įtampos linijos. Vėliau parengti projektai tokių linijų tiesimui iš Prienų į Suvalkiją ir Dzūkiją.

1944 m. karo frontui grįžtant į Lietuvą su šeima pasitraukė į Vakarus. Hanau mieste Vokietijoje lietuvių tremtinių stovykloje jis įkūrė mokyklą – amatų dirbtuves. Dėstė elektrotechniką, organizavo praktinius užsiėmimus, parengė ir išleido lietuviškai „Elektroinstruktoriaus vadovėlį“, iš kurio ne vienas tautietis pramoko elektromonterio amato, įgijo specialybę. Ir emigracijoje kūrė Lietuvos ateitį. Savo mokiniams sakydavo: „Jūsų įgyta specialybė leis Jums užsidirbti duoną, ji bus reikalinga laisvoje Lietuvoje“. 1948 m. persikėlė į JAV, dirbo Klyvlendo energetikos bendrovėse, rūpinosi didelio regiono elektrifikavimu, projektavo ir tiesė elektros tinklų linijas. Buvo aktyvus JAV lietuvių bendruomenės, Lietuvių inžinierių ir architektų sąjungos narys.

## Šaltiniai
Laibiškiai

**Laibiškiai** – kaimas Ukmergės rajono savivaldybės vakaruose, 4 km į pietus nuo Deltuvos, prie kelio . Laibiškiai įsikūrę prie senojo pašto kelio Sankt Peterburgas–Varšuva. Kultūros vertybių registre įrašyti išlikę užvažiuojamieji namai (smuklė) ir kelio apeivių namelis (sarginė). Išlikusi Laibiškių dvaro sodyba.

Pro kaimą teka Armona (dešinysis Šventosios intakas).

## Istorija

XIX a. pro kaimą nutiestas Sankt Peterburgo–Varšuvos plentas. XX a. tarpukariu taip pat nutiestas Jonavos–Ukmergės geležinkelis, prie kurio kaime įrengta Laibiškių geležinkelio stotis. Apie 1960 m. geležinkelis išardytas.

## Gyventojai

## Galerija

Laibiskiai manor (Ukmerge distric) - panoramio.jpg|Buvęs Laibiškių dvaras
Laibiškių smuklė.JPG|Senoji Laibiškių smuklė 
Laibiškiai. Smuklė.JPG|Smuklė nuo kelio pusės
Laibiškiai, daugiabutis.JPG|Kaimo daugiabutis
Laibiškiai, svirtinis šulinys.JPG|Svirtinis šulinys


## Šaltiniai
Varnioniai

**Varnioniai** – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 3 km į rytus nuo Daugėlaičių, prie kelio į Šeduvą.

## Istorija

## Gyventojai

## Šaltiniai
Samanius

**Samanius** – ežeras pietų Lietuvoje, Lazdijų rajone, apie 7 km į šiaurę nuo Kapčiamiesčio. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,2 km, plotis – iki 0,1 km. Altitudė 115,4 m. Rytinis krantas aukštas, kiti krantai žemi, pelkėti. Aplinkui plyti dirbami laukai. Ežerą iš pietų į šiaurę prateka upelis link Vainežerio ežero (Baltosios Ančios baseinas). Šalia įsikūrę Mėčiūnų ir Vainežerio kaimai.

## Šaltiniai
Vainežeris

**Vainežeris** – ežeras pietų Lietuvoje, Lazdijų rajone, 3 km į pietus nuo Veisiejų ir 7,5 km į šiaurę nuo Kapčiamiesčio. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,39 km, plotis – iki 0,24 km. Altitudė 112,3 m. Vakarinis ir rytinis krantai aukšti, šiaurinis žemas ir pelkėtas. Krantai apaugę medžiais ir krūmynais. Aplinkui daugiausia plyti pievos. Pietuose įteka upelis iš Samanio ežero, o šiaurėje išteka į Ančios ežerą. Šalia įsikūręs Vainežerio kaimas. Prie ežero yra saugomas Vainežerio dvaro parkas, Vainežerio senovės gynybinis įtvirtinimas.

## Etimologija

Vandenvardis kilęs iš pavardės *Vainys, Vaina, Vainius*.

## Šaltiniai
Jonaitiškiai

**Jonaitiškiai** (arba ***Jonaitiškis***) – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurės rytus nuo Tyrulių. Seniūnaitijos centras. Yra krovininė Jonaitiškių geležinkelio stotis, buvęs Jonaitiškių dvaras.

## Etimologija

Kaimo vardas – dvarininkinis vietovardis, kilęs nuo vietos dvarininko Jono Oertelio (1871–1961) vardo.

## Istorija

1850 m. įkurtas Jonaitiškių dvaras, kurį iki II pasaulinio karo valdė Oerteliai. Per I pasaulinį karą nutiestas Radviliškio–Tilžės geležinkelis, tad 1916 m. kaime įrengta Jonaitiškių geležinkelio stotis. Gyvenvietė išaugo sovietmečiu, bet XXI a. pradžioje gyventojų skaičius ėmė mažėti.

## Gyventojai

## Šaltiniai