open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Pomirtinis gyvenimas

**Pomirtinis gyvenimas** (taip pat *[[požeminis pasaulis]], mirusiųjų karalystė*) – teorinė idėja, kad žmogaus siela (sąmonė) tebeegzistuoja po fizinės kūno mirties. Tai gali būti suvokiama ir kaip transcendentinė erdvė, ir kaip reali vieta. Idėja apie pomirtinį pasaulį ar kitokias egzistencijos po mirties formas sutinkama praktiškai visuose tikėjimuose ir kultūrose.

Abraominėse religijose (krikščionybėje, islame, judaizme) tikima, kad po mirties siela atsiskiria nuo kūno ir patenka į vieną iš dviejų pomirtinių erdvių – Rojų arba Pragarą (dalyje krikščioniškų srovių dar išskiriama tarpinė erdvė – skaistykla). Dieviškojo teismo metu nusprendžiama, kurios sielos patenka į Rojų ir būna greta Dievo, o kurios patenka į Pragaro kančias. Žydų sekta Sadukiejai tikėjo Dievu, bet netikėjo pomirtiniu gyvenimu.

Indijos religijose (hinduizme, sikhizme, džainizme) tikima reinkarnacija – mirusiojo siela patenka į naują kūną ir pamiršta buvusį gyvenimą. Budizme panaši koncepcija yra atgimimas. Persikūnijimas priklausąs nuo buvusių gyvenimų (karmos) – kuo geresnis žmogus buvo, tuo geresnes sąlygas gaus naujame gyvenime, o gyvenę netinkamai gali persikūnyti į gyvūną, patirti kančias. Toks persikūnijimų ratas vadinamas samsara, o tikinčiojo tikslas yra galiausiai persikūnyti į Dievą (mokša) arba (budizme) pasiekti nirvaną.

Senovės egiptiečių tikėjime mirusiojo siela keliauja į mirusiųjų kraštą Aaru. Ten Ozyris sveria mirusiojo širdį – jei ji lengvesnė už plunksną, siela keliauja tolyn, o jei sunkesnė – atiduodamas demonui Amit. Egiptiečiai taip pat tikėjo prisikėlimu iš mirusiųjų, todėl atlikdavo mumifikaciją, prie mirusiojo palikdavo Mirusiųjų knygą. Senovės graikai tikėjo, kad po mirties siela, Hermio padedama, keliauja į mirusiųjų pasaulį – Hadą. Į jį savo valtimi per Stiksą plukdo Charonas. Ten mirusiojo siela teisiama ir patenka į Eliziejų, Hadą arba Tartarą. Panašiai pomirtinis gyvenimas suvoktas ir skandinavų mitologijoje – jis skirstytas į Valhalą (išrinktųjų karalystę), Helą (daugumos atilsio vietą) ir Niflhelą (kančių vietą nusidėjėliams).

Senovės lietuvių mitologijoje dausos minimos kaip protėvių buveinė, kurioje gyvena mirusių vėlės bei žiemoja paukščiai. Vėlė, esanti anapusiniame pasaulyje, suprantama antropomorfiškai. Įvairiuose pagoniškuose tikėjimuose dažnai egzistuoja sielos persikūnijimo į gamtos tvariniją idėja. Senovės lietuvių tikėjime užsimenama apie žmogaus virsmą žvėrimi, gyvuliu, paukščiu, augalu, medžiu. Tačiau žmogaus atgimimas nauju žmogaus kūnu neminimas. Zoomorfiniai ir kt. gamtos objektai laikomi totemais. 

Moksliniu požiūriu, nėra jokių įrodymų, kad po smegenų mirties žmogaus sąmonė kažkokia forma išlieka. Tokia būsena vadinama amžinąja užmarštimi. Šiam požiūriui oponuojama pasitelkiant  apymirtines patirtis, patirtas išgyvenusiųjų klinikinę mirtį. Kita vertus, paprastai pastarosios patirtys laikomos haliucinacijų, vaistų, pakitusios sąmonės būsenos padariniais.

## Išnašos
Vėdinimo įrenginys

**Vėdinimo įrenginys** – elektrinis-mechaninis įrenginys, kuris paruošia ir tiekia orą uždaroms erdvėms.

Tokie įrenginiai gali būti naudojami uždarų erdvių vėdinimui, oro šildymui, vėsinimui, drėkinimui, sausinimui ar valymui. Paprasai vėdinimo įrenginys – stačiakampė metalinė dėžė, kurios sienelės užpildytos triukšmą ir ugnį izoliuojančia medžiaga. Gali būti sumontuoti tiek lauke, tiek ir patalpose.

Vėdinimo įrenginiai skirstomi pagal prijungimą prie ortakių tinklo į horizontaliuosius ir vertikaliuosius.

## Sudėtinės dalys
Vėdinimo įrenginyje sumontuoti elektros varikliai, ventiliatoriai, oro valymo filtrai, rekuperatorius (šilumokaitis), oro šildytuvas, automatinis valdiklis, uždarymo sklendės. Kaip papildomi priedai pagal poreikį gali būti sukomplektuoti oro vėsintuvas, drėkintuvas ar papildomas šildytuvas.
Mirliva

**Mirliva** (, iš  'vadas' +  'brigada') – karinis laipsnis Osmanų imperijos kariuomenėje bei Turkijos kariuomenėje iki 1934 m., atitikęs brigados generolo laipsnį kitose armijose. 

Vyresnis laipsnis buvo *[[ferikas]]*, jaunesnis – miralajus.


Vaizdas:Sakalli Nureddin - Mirliva.jpg|Mirliva 'Sakallı' Nuredinas Paša (1922 m.)]
File:Mehmed Esad Pasha.jpg|Mirliva Mehmedas Esadas Paša (1915 m.)
Meridos Kordiljera

**Meridos Kordiljera** () – kalnagūbrių grupė šiaurės vakarų Venesueloje, Andų kalnų sistemos dalis. Driekiasi iš pietvakarių į šiaurės rytus, nuo Kolumbijos sienos iki Venesuelos Pakrantės Kordiljeros. Nuo Rytų Kordiljeros atskirta Tačiros įduba. Aukščiausia Meridos Kordiljeros dalis yra Siera Nevada de Meridos masyvas. Jame stūkso aukščiausia Venesueloje Bolivaro viršukalnė (4981 m).

Pietiniuose kalnagūbrio šlaituose prasideda Orinoko baseino upės, šiauriniuose – Marakaibo ežero baseino upės. Šlaituose auga daugiausia rūko miškai, aukštikalnėse pereinantys į paramus (nuo 3200 m). Kalnuose yra 5 ledynai, o liepos–rugpjūčio mėnesiais aukštikalnes (virš 4200 m) padengia sniegas.

Kalnai sudaryti iš granito, gneiso, smiltinio, molingų skalūnų.

## Šaltiniai
Siera Nevada de Merida

**Siera Nevada de Merida** () – kalnų masyvas Anduose, šiaurės vakarų Venesueloje, aukščiausia Meridos Kordiljeros dalis. Čia iškilusios aukščiausios šalies viršukalnės: Bolivaro (4981 m), Humbolto (4940 m), Bonplano (4883 m). Plyti ledynai. Masyvas įtrauktas į Siera Nevada de Meridos nacionalinį parką.
Humbolto viršukalnė

**Humbolto viršukalnė** () – antras pagal aukštį kalnas Venesueloje. Stūkso šalies šiaurės vakaruose, Meridos valstijoje, Meridos Kordiljeroje, Siera Nevada de Meridos masyve. Aukštis – 4940 m. Patenka į Siera Nevados nacionalinį parką. Kalno šlaituose driekiasi du didžiausi ledynai šalyje – Rytų Koromoto bei Sivero. Dėl klimato atšilimo jie sparčiai tirpsta.

Kalnas pavadintas vokiečių gamtininko Aleksandro fon Humbolto garbei.


Image:Glacial Pico Humboldt 4.JPG|Sniegynai ir ledynai
Image:Pico Humboldt 2.jpg|Kalnas nuo Meridos kalnų tramvajaus
Image:Cumbre del pico Humboldt.JPG|Viršūnė
Pusskaidris betonas

**Pusskaidris betonas** () – betono tipo medžiaga, kuri viena kryptimi praleidžia šviesą, nes betone įmaišyta statmenai paviršiui einančių šviesolaidžio gijų. Gijos eina nuo vieno bloko paviršiaus ligi kito priešingoje pusėje.

Šviesos perdavimas betonu priklauso nuo šviesolaidžio gijų išdėstymo ir tankio. Paprastai per tokį betoną matomi kitoje pusėje stovinčių objektų siluetai.

Pusskaidris betonas architektūroje naudojamas kaip fasadų medžiaga, vidinių sienų apdaras. Pusskaidris betonas naudojamas ir kitokiuose dizainerių projektuose.

## Gamyba
Egzistuoja keli pusskaidrio betono gamybos būdai. Visais atvejais naudojamas smulkiagrūdis cementas. Pusskaidriame betone šviesą praleidžiantys elementai, įdedami liejant blokus, sudaro tik 5% masės. Sustingęs betonas pjaustomas į plokštes ar blokus, tam naudojama standartinė akmens pjaustymo technika.

## Montavimas
Dirbant su natūraliu apšvietimu svarbu, kad apšvietimas būtų pakankamai intensyvus. Montuojant sienų apdarą iš pusskaidrio betono svarbu įrengti pašvietimo sistemą, kuri turi vienodai apšviesti visą pusskaidrio betono blokų paviršių.

Paprastai naudojamos montavimo sistemos tokios pačios, kaip ir įrengiant natūralaus akmens plokštes.

## Istorija
Pusskaidris betonas pirmą kartą paminėtas 1935 m. Kanados patente. Sukūrus stiklinius ir polmerinius šviesolaidžius išradyba ir produktų kūrimas šioje srityje smarkiai suintensyvėjo.

Panašus principas buvo naudojamas kai kuriuose išradimuose, skirtuose įskilimų aptikimui.
XX a. 10-to dešimtmečio pradžioje buvo sukurti dabar populiarūs betoniniai elementai su pusskaidriais raštais

## Gamintojai
Šiuo metu kelios kompanijos gamina pusskaidrį betoną, naudodami labai skirtingas jo gamybos technologijas. Kai kurie šių dienų gamintojai yra:
* *Florak Bauunternehmung GmbH* (*Heinsberg*, Vokietija)
* LBM EFO (*Berching*, Vokietija)
* *LiTraCon Bt* (*Csongrád*. Vengrija)
* *LUCEM GmbH* (*Stolberg*, Vokietija)
* *Luccon Lichtbeton GmbH* (*Klaus*, Austrija)

## Nuorodos
Padaičių dvaras

**Padaičių dvaras** – dvaras Padaičių kaime, Biržų rajone, kelio  dešinėje pusėje.

## Istorija
1828 metais baronas Karolis Holštenas, valdęs Padaičių dvarą, vedė Mantagailiškių dvaro savininko Ignacijaus Kušelevskio dukrą Konstanciją. Po I.Kušelevskio mirties apie 1850 metus jiems atiteko ir Mantagailiškių dvaras.

1860 metais Jozefas Holštenas su žmona Michalina ir dviem sūnumis valdė Mantagailiškius, Padaičius, Bitniškius, Likėnus.

1904 m. Andre Holštenas iš Padaičių dvaro pasirašė statutą dėl telefono ryšio įvedimo kartu su kitų apylinkės dvarų šeimininkais: baronu Vilhelmu fon Ropu iš Pajiešmenės dvaro, Henriku Holštenu iš Mantagailiškių dvaro, grafu C.Komorowskiu iš Pabiržės dvaro, S.Ordynecu iš Kaunių dvaro, Daudžgirių dvaro savininku barono Vilhelmo fon Ropo žentu Friedrichu von Reiswitzu, grafo Alfredo Jono Tiškevičiaus Biržų Astravo dvaro įgaliotiniu M.Jastržembskiu, baronu Pauliumi fon Ropu iš Ąžuolpamūšės dvaro ir dar vienas žmogus, kurio pavardės Biržų krašto muziejuje laikomame statute jau neįmanoma įskaityti.

Paskutiniai dvaro savininkai - Kostas Pinas (1884 11 06–1930 06 11) ir Emilija Pinienė. JAV susilaukė sūnų Petro (sulaukęs pilnametystės grįžo į JAV), Adolfo (1921–1971), Antano (mirė jaunas Klaipėdoje). Kostas ir Emilija Pinai su vaikais grįžę iš JAV nusipirko dvarą. Kostas ir Emilija Pinai palaidoti Pabiržės kapinėse (Biržų r.).

## Padaičių geologinis draustinis
Šiam draustiniu charakteringos didelės sausos piltuvo formos smegduobės, išsidėsčiusios virtinėmis laukuose piečiau Padaičių dvaro. Draustinis, apimantis 725 ha plotą, nusitęsia nuo Naciūnų ir Padaičių kaimų į šiaurę pro Užubalius net iki Šlepščių.

Draustinio paskirtis – išsaugoti po kvartero danga slūgsančius viršutinio devono Tatulos svitos gipsingus Nemunėlio ir Pasvalio sluoksnius su litogeniniais plyšiais, virtinėmis išsidėsčiusias piltuvo formos gilias smegduobes.

## Nuorodos

* Padaičių dvaro savininkai Kostas ir Emilija Pinai su sūnumi Petru apie 1920 m. Čikagoje.
* Padaičių dvaro savininkai JAV su dvaro iliustracija 1943 m.
Bonplano viršukalnė

**Bonplano viršukalnė** () – trečias pagal aukštį kalnas Venesueloje. Stūkso šalies šiaurės vakaruose, Meridos valstijoje, Meridos Kordiljeroje, Siera Nevada de Meridos masyve. Aukštis – 4883 m. Patenka į Siera Nevados nacionalinį parką. Kalno šlaituose driekėsi ledynai, bet 2011 m. jie ištirpo.

Kalnas pavadintas prancūzų botaniko Emė Bonplano garbei.

## Šaltiniai
Tukupita

**Tukupita** () – miestas šiaurės rytų Venesueloje, pelkėtoje Orinoko deltoje, Kanjo Manamo protakos dešiniajame krante. Amakuro Deltos valstijos sostinė. Į miestą veda kelias iš El Tigrės. Vystomas ekoturizmas (kelionės į indėnų vairao kaimus, Orinoko deltos nacionalinį parką). Apylinkėse išgaunama nafta.

## Istorija

Tukupita įkurta 1848 m., pradėjo sparčiai augti 1933 m., apylinkėse radus naftos.
San Chuan de los Morosas

**San Chuan de los Morosas** () – miestas šiaurinėje Venesueloje, kalnų slėnyje, į pietryčius nuo Marakajaus. Gvariko valstijos sostinė. Keliai į Valensiją, Barseloną, Puerto Karenją, geležinkelis į Kalabosą. Miestas žymus savo vaizdingomis uolomis, karštosiomis versmėmis, Šv. Jono Krikštytojo paminklu (19,8 m). Veikia universitetas.

## Istorija

San Chuan de los Morosas įkurtas 1780 m., pradžioje priklausė Aragvai. 1934 m. miestas priskirtas Gvariko valstijai, čia perkelta valstijos sostinė iš Kalaboso.


File:San Juan Bautista Guarico.jpg|Šv. Jono Krikštytojo paminklas
|Kolonijinė architektūra
Image:Morrosdesanjuan.jpg|Aplinkinės uolos (*Los Morros*)
San Karlosas (Venesuela)

**San Karlosas** () – miestas šiaurinėje Venesueloje, prie Tirgvos upės. Kochedeso valstijos sostinė. Pro miestą eina Valensijos–San Kristobalio plentas, yra oro uostas. Žemės ūkio regiono prekybinis centras (kava, bulvės, ryžiai, sorgai, galvijai ir kt.). Veikia kelių universitetų filialai. Yra katedra, kelios bažnyčios, barokiniai XVIII a. La Blankeros rūmai.

## Istorija

Gyvenvietė įkurta 1678 m. ir pavadinta *Villa de San Carlos de Austria*.
Tauriojo elnio urvo žmonės

**Tauriojo elnio urvo žmonės** () – priešistorinė žmonių populiacija. Fosilijos, kurių amžius 14 500–11 500 metų, buvo rastos Kinijoje, Tauriojo elnio (iš čia pavadinimas) bei Longlino urvuose. Šios populiacijos individams būdingi tiek šiuolaikiniai, tiek archajiški bruožai. Dalis mokslininkų spėjo, kad tai gali būti atskira žmonių rūšis, kuri nesikryžmino su šiuolaikiniais žmonėmis. Visgi 2022 m. iš dalies nuskaičius šios populiacijos atstovo genomą, paaiškėjo, kad, nepaisant morfologiniu požiūriu neįprastų bruožų, tai buvo šiuolaikiniai žmonės.

## Atradimas

1979 m. Longlino urve (Guangsi regionas) buvo rasta dalinai išsilaikiusi žmogaus kaukolė. Daugiau žmonių palaikų aptikta Junano provincijoje, Maludonge (Tauriojo elnio urve). Radioaktyviosios anglies metodu Tauriojo elnio urvo gyventojų fosilijų amžius yra 14 500–11 500 metų. Kadangi tuo metu, kai gyveno Tauriojo elnio urvo žmonės, kitos priešistorinės žmonių rūšys (pvz., neandertaliečiai) jau buvo išnykusios, išeitų, kad šie žmonės išliko ilgiau nei bet kuri kita priešistorinė žmonių rūšis (*[[Homo floresiensis]]* išnyko prieš 13 000 metų).

## Anatomija
Nepaisant to, kad išnyko palyginti neseniai, Tauriojo elnio urvo žmonėms būdingi primityvesnių žmonių bruožai, pavyzdžiui, plokščias veidas, plati nosis, atsikišęs žandikaulis be smakro kyšulio, dideli krūminiai dantys, storesni kaukolės kaulai, ryškus antakinis lankas, vidutinio dydžio smegenys.

## Rūšies statusas
Nors iš šiems žmonėms būdingų bruožų galima spręsti, kad jie turėtų būti priskirti naujai rūšiai, juos atradę mokslininkai to daryti nebuvo linkę. Chris Stringer iš Londone Gamtos istorijos muziejaus iškėlė prielaidą, kad Tauriojo elnio urvo žmonės gali būti Denisovo žmonių ir *Homo sapiens* hibridai. Kiti mokslininkai buvo nusiteikę skeptiškai ir teigė, kad skirtumai nėra didesni, nei būtų galima tikėtis iš skirtingų žmonių populiacijų.

2022 m. liepą pranešta, kad pavyko nuskaityti senovinę DNR, išskirtą iš Tauriojo elnio urvo žmogaus kaukolės; paaiškėjo, kad kaukolė priklausė anatominiu požiūriu šiuolaikinės žmonių populiacijos atstovui, ši populiacija genetiškai susijusi su šiuolaikiniais rytų azijiečiais ir indėnais (mažesniu mastu). Be to, nustatyta, kad šios moters mitochondrinės DNR haplogrupė – M9.

## Išnašos

## Nuorodos
* „Rastos fosilijos – užuomina apie naują žmonių rūšį“ (straipsnis portale Technologijos.lt)
Jelena Jensen

**Dželena Džensen** (*Jelena Jensen*; g. 1981 m. spalio 7 d.) – amerikiečių pornografijos aktorė ir fotomodelis.

Gimė Los Andžele, yra vokiečių kilmės. 2003 m. Čepmano universitete įgijo menų bakalauro laipsnį filmų ir televizijos produkcijos srityje. Pradžioje dirbo produkcijos ir padavimų vadybininke internetinėje DVD parduotuvėje. 2003 m. jos fotosesija išspausdinta žurnale „Club“. Vėliau dirbo su įvairiais fotografais, vaidino erotines lesbietiškas scenas. Nuo 2009 m. atidarė savo internetinę svetainę.

## Apdovanojimai ir nominacijos

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
* IMDB profilis
San Karlosas

**San Karlosas** (,  – 'Šv. Karolis') gali reikšti:

* San Karlosas – miestas Argentinoje, Mendosos prov.;
* San Karlosas – miestelis Argentinoje, Saltos prov.;
* San Karlos de Bariločė – miestas Argentinoje, Rio Negro prov.;
* San Karlosas – miestas Brazilijoje;
* San Karlosas – miestas Čilėje;
* San Karlosas – miestas Kolumbijoje, Antiokijoje;
* San Karlos de Gvaroa – miestas Kolumbijoje, Metoje;
* San Karlosas – miestelis Salvadore;
* San Karlosas – buvęs Lubos miesto Pusiaujo Gvinėjoje pavadinimas;
* Port San Karlosas – gyvenvietė Folklando (Malvinų) salose;
* San Karlos Sicha – miestelis Gvatemaloje;
* San Karlos Alsatatė – miestelis Gvatemaloje;
* San Karlosas – miestas Nikaragvoje;
* San Karlosas – miestas Filipinuose, Pangasinane;
* San Karlosas – miestas Filipinuose, Vakarų Negrase;
* San Karlosas – miestelis JAV, Kalifornijoje;
* San Karlosas – miestas Urugvajuje;
* San Karlos de Rio Negras – miestelis Venesueloje;
* San Karlosas – miestas Venesueloje.
Qieyang Shijie

**Kiejang Šidzie**, taip pat žinoma kaip **Kiejang Šendzie** (, , Wylie: *chos dbyings skyid*, taip pat žinoma kaip **Čoejang Kji**; tarimas Amdo tibetiečių k.: [tɕʰeɣjaŋ ʂcəl]; g. 1990 m. lapkričio 11 d.) – Kinijos sportinio ėjimo atletė. Sportininkė 2012 m. Olimpinių žaidynių 20 km sportinio ėjimo rungtyje laimėjo bronzos medalį. Tai pirmoji tibetietė, dalyvavusi ir laimėjusi medalį Olimpinėse žaidynėse. Laimėjusi medalį Kiejang Šidzie teigė esanti dėkingiausia treneriui.

Kiejang Šidzie gimė Haijane, Haibėjaus T.A.P, Činghajaus provincijoje kerdžių šeimoje.

## Šaltiniai
Penkių imperatorių metai

**Penkių imperatorių metai** – Romos imperijos laikotarpis 193 m. e. m., per kuriuos pasikeitė 5 imperatoriai: Pertinakas, Didijus Julianas, Septimijus Severas, Pescenijus Nigras ir Klodijus Albinas. Jie pagarsėjo kaip neramumų, pilietinio karo imperijoje kilimo iniciatoriai.

193-ieji metai prasidėjo Antoninų dinastijos atstovo, Marko Aurelijaus sūnaus Komodo nužudymu naujųjų metų išvakarėse, 192 m. gruodžio 31 d. ir miesto prefekto Pertinako paskyrimu imperatoriumi 193 m. sausio 1 d. Didijus Julianas užėmė sostą, nupirkęs jį iš pretorionų gvardijos sargybos, po to kai ji 193 m. kovo 28 d. nužudė imperatorių Pertinaką. Tai sukėlė 193–197 m. Romos pilietinį karą, kuriame jis pralaimėjo, ir jo įpėdinis Septimijus Severas nuteisė Didijų Julianą mirties bausme, taip pat įvykdė mirties bausmę gvardijos sargybiniams, dalyvavusiems Pertinako nužudyme. Julianas buvo nužudytas birželio 1 d. Severo įsakymu, praėjus vos dviems mėnesiams po Pertinako mirties.
Be Septimijaus Severo Panonijoje, imperatoriaus valdžios įnirtingai siekė ir ją gavo pilietinio karo pasėkoje Pescenijus Nigras Syrijoje (*Syria*) bei Klodijus Albinas Britanijoje (*Britannia Romana*). Chaoso apimtais 193 m. buvo sukurta Severų dinastija.


Image:Alba Iulia National Museum of the Union 2011 - Possible Statue of Roman Emperor Pertinax Close Up, Apulum.JPG|Pertinakas
Image:DidiusJulianus.jpg|Didijus Julianas
Image:Septimius Severus busto-Musei Capitolini.jpg|Septimijus Severas
Image:PescenniusNigerDen.jpg|Pescenijus Nigras
Image:Clodius01 pushkin.jpg|Klodijus Albinas


## Šaltiniai
Dorsetas

**Dorsetas** () – grafystė Anglijos pietvakariuose, prie Lamanšo sąsiaurio. Ribojasi su Devonu, Somersetu, Viltšyru ir Hampšyru. Administracinis centras – Dorčesteris.

## Geografija

Dorsetas žymus savo senovinio kalkakmenio pakrantėmis, vadinamomis Juros periodo krantu (UNESCO pasaulio paveldo objektas). Dorsetui priklauso Portlando sala, esanti netoli Britanijos kranto (jungiasi nerija). Daug salų yra Pūl Harboro užutėkyje. Grafystės paviršius kalvotas, iškylantis iki 279 m (Liusdono kalva). Svarbiausios upės – Eivonas, Stūras, Eksas, Jio.

## Pagrindiniai miestai
* Bornmutas
* Kraistčerčas
* Veimutas
* Bridportas
* Dorčesteris
* Pulas
* Vimborn Minsteris
* Blandford Forumas
* Vervudas
* Šerbornas


Vaizdas:Corfe Castle3.jpg|Korfo pilis
Vaizdas:Durdle Door Overview.jpg|Dardl Doras
Vaizdas:Bournemouth 07.JPG|Bornmuto molas
Vaizdas:Sherborne Abbey - 2639839.jpg|Šerborno abatija
Japonijos kosmoso tyrimų agentūra

**Japonijos kosmoso tyrimų agentūra** (; sutrumpintai **JAXA**) – Japonijos valstybinė agentūra, vykdanti kosmoso tyrimus. Įkurta 2003 m. spalio 1 d., sujungus Kosmoso ir astronautikos mokslų institutą, Valstybinę Japonijos kosmoso laboratoriją ir Japonijos valstybinę kosmoso vystymo agentūrą. Agentūra turi 16 centrų įvairiose Japonijos vietose. Būstinė įsikūrusi Tokijuje, Čiofu mieste.

## Veikla
JAXA vykdo įvairias programas:
* kuria raketas, erdvėlaivius;
* ruošia astronautus;
* į orbitą leidžia palydovus (pirmasis – 1970 m.);
* dalyvauja Tarptautinės Kosminės Stoties projekte (Kibo modulis, HTV krovininiai erdvėlaiviai);
* tiria asteroidus (Hayabusa misija), Mėnulį (Kaguja arba SELENE misija);
* atlieka astronominius stebėjimus;
* vykdo bendruosius kosminių technologijų tyrimus.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficialus Agentūros puslapis
TSRS Valstybinis televizijos ir radijo komitetas

**SSRS Valstybinis televizijos ir radijo komitetas** (sutr. **Gosteleradio**, ) – organizacija, valdžiusi visą SSRS televizijos ir radijo programų rengimo sistemą – Centrinę televiziją ir Visasąjunginį radiją.

1978 m. Gosteleradio sistemoje buvo 14 respublikinių televizijos ir radijo komitetų bei 148 autonominių respublikų, nacionalinių apygardų, kraštų ir sričių komitetai. Transliacijos vyko 69 kalbomis. Visasąjunginis radijas rengė laidas 68 kalbomis klausytojams Sovietų Sąjungoje ir 64 kalbomis klausytojams užsienyje; Centrinė televizija rengė laidas rusų kalba, o kitų komitetų televizijos – dar 40 kalbų. 

1979 m. Sovietų Sąjungoje buvo naudojama per 70 milijonų televizorių ir 130 milijonų radijo imtuvų (įskaitant laidinio radijo taškus).

1981 m. Sovietų Sąjungoje buvo naudojama per 75 milijonus televizorių (iš jų 7 mln. spalvotų), per 75 milijonus radijo imtuvų ir apie 82 milijonus laidinio radijo taškų. Televizijos transliacijos vykdomos per daugiau nei 3500 siuntimo stočių. Radijo programos stereo režimu buvo transliuojamos 26 miestuose. Radijo laidos užsieniui buvo transliuojamos 77 kalbomis.

1984 m. Sovietų Sąjungoje buvo naudojama per 100 milijonų radijo imtuvų ir per 85 milijonus laidinio radijo taškų. Televizijos programas transliavo 116 TV studijų, iš jų 100 – spalvotai. Radijo laidos užsieniui buvo transliuojamos 75 kalbomis.

Sovietmečiu (1940–1941 m. ir 1944–1990 m.) Lietuvos SSR Valstybinis televizijos ir radijo komitetas irgi buvo Gosteleradio dalis – buvo jam operatyviai pavaldus programų rengimo ir transliavimo klausimais.

## Šaltiniai
Flensburgas

**Flensburgas** (, ) – miestas Vokietijos šiaurėje, Šlėzvigo-Holšteino žemėje, Pietų Šlėzvigo geografiniame regione, prie Danijos sienos ir Baltijos jūrai priklausančio Flensburgo fjordo. Čia prasideda visą Vokietiją kertantis 7-asis autobanas (maršruto E45 dalis), yra geležinkelio mazgas, jūrų uostas. Laivų statybos, mašinų ir įrengimų gamybos, tekstilės (apatinio trikotažo), maisto (romo, alaus ir kt.) pramonė. Veikia universitetas, yra keli teatrai ir muziejai.

## Istorija

XIII a. Flensburgą įkūrė danai, netrukus čia apsigyveno ir vokiečių pirkliai. 1284 m. suteiktas miesto statusas, Flensburgas tapo vienu svarbiausių Šlėzvigo kunigaikštystės miestų. Jis buvo Hanzos lygos nariu. Viduramžiais Flensburgas buvo svarbiu silkių žvejybos ir apdorojimo centru. XVI a. uosto reikšmė ypač išaugo, vėliau Flensburgas buvo svarbiu prekybos romu centru. XIX a. prasidėjus industrializacijai miestą pranoko Hamburgas ir Kopenhaga.

1920 m. referendumu miesto gyventojai pasirinko prisijungti prie Vokietijos (toliau į šiaurę esančios žemės prisijungė prie Danijos). 1945 m. Flensburgas buvo paskutine Nacių Vokietijos sostine – po Hitlerio mirties šalies vadovu paskirtas Karlas Dionicas iš atakuojamo Berlyno išsikėlė į Flensburgą (sudarytas Flensburgo kabinetas), tačiau po kelių savaičių miestas užimtas britų.


File:Flensburg 2015-08 img15 view to Jürgensby.jpg|Flensburg (2015)
File:Flensburg Nordertor.jpg|Nordertor
File:Das Rote Schloss am Meer (Flensburg-Mürwik Juli 2014), Bild 07.JPG|Marineschule Mürwik
File:Flensburg Wasserturm Mürwik.jpg|Mürwiker Wasserturm
File:Der Dampfer Alexandra fährt im Flensburger Hafen.JPG|Alexandra
File:Kraftfahrt-Bundesamt (Fenster mit Rollos bilden an dem Tag Abkürzung KBA), Flensburg-Mürwik Mai 2014, Bild 06.JPG|KBA
Poliaminai

**Poliaminai** – organiniai junginiai, turintys dvi ar daugiau pirminių amino grupių . Poliaminai atlieka svarbų vaidmenį ląstelėje. Jie taip pat naudojami chemijos pramonėje: etileno diaminas , 1,3-diaminopropanas , ir heksametildiaminas . Eukariotų ir Prokariotų ląstelėse putrescinas , kadaverinas , spermidine , and spermine  yra glaudžiai susiję su Met apykaitos ciklu. Piktybinėje ląstelėje poliaminų pagausėjimas siejamas su auglio progresavimu ir invazyvumu, kadangi jų kiekis koreliuoja su proteazių sintezės apimtimis .

Žinomi ir poliaminų vediniai – tetraetilmetildiaminas, .

Cyklenas yra pagrindinis ciklinių poliaminų klasės atstovas. Polietileno aminas yra polimeras sudarytas iš aziridino monomero.

## Funkcijos
Žinoma, kad poliaminai yra sintetinami ląstelėse stipriai reguliuojamuose apykaitos takuose, tačiau jų funkcija nėra visiškai aiški. Jie prisiriša prie DNR ir svarbūs histonų struktūrai. Transliacijos metu jie veikia kaip programuotos ribosomų formos pokyčių promotoriai.
Sustabdžius poliaminų sintezę, sustoja arba sutrikdomas ir ląstelės augimas. Tai poliaminus daro ir terapiniu taikiniu.

Poliaminai, taip pat, yra svarbūs daugybės jonų kanalų reguliatoriai, veikiantys NMDA receptorius ir AMPA receptorius. Jie blokuoja sodos kanalą taip saugodami ląstelės energiją  pavidale.

Poliaminai gali didinti ir smegenų-kraujo barjero pralaidumą.

Jie moduliuoja ir augalų senėjimą, todėl yra laikomi ir augalų hormonais.

## Nuorodos

## Nuorodos
* Poliaminai ląstelių dalijimesi ir mirtyje
* Ornitino dekarboksilazė: raiška ir reguliacija žiurkės smegenų ir transgeninių pelių ląstelėse, 2002, Pekka Kilpelainen, Department of Biochemistry, University of Oulu. Plati literatūros apžvalga iki 2001 metų: poliaminų struktūra, savybės, apykaita, fiziologinė ir fiziopatologinė rolė 
* Metaloproteinaziės MMP-7 priklausomybė nuo poliaminų sintezės
Gvanarė

**Gvanarė** () – miestas vakarinėje Venesueloje, aukštumoje tarp Gvanarės ir Portugesos upių. Portugesos valstijos sostinė. Keliai į Valseniją, Truchilją, San Kristobalį, Paso Realį; yra oro uostas. Maisto, medienos apdirbimo pramonė. Žemės ūkio regiono prekybinis centras (galvijai, ryžiai, medvilnė, kukurūzai, cukranendrės, saulėgrąžos, pomidorai, pupelės ir kt.). Veikia keletas universitetų, ligoninė, Ljanosų muziejus, Inés Mercedes Gómez Álvarez muziejus. Gvanarėje yra 1742 m. pastatyta Koromoto Dievo Motinos bazilika, žymi savo Koromoto Dievo Motinos kultu, taip pat 1996 m. šiai šventajai pastatyta šventykla, dar yra 1756 m. pastatytas Šv. Pranciškaus konventas.

## Istorija

Miesto pavadinimas kilo nuo upės pavadinimo, kuris kildinamas iš indėnų kaketijų žodžio *Wuanawuanare* („kirų vieta“). Gyvenvietė įkurta 1591 m. Chuano Fernandeso de Leono ir pradžioje vadinta *Espíritu Santo del Valle de Guanaguanare*. Pasakojama, kad 1652 m. čia įvykęs Koromoto Dievo Motinos stebuklas. 1909 m. tapo Portugesos sostine.
Tamsioji plėšriablakė

**Tamsioji plėšriablakė** (*Reduvius personatus*) – plėšriablakių šeimos atstovas.
Išvertus iš lotynų kalbos „personatus“ reiškia „veido kaukę“. Šių plėšriablakių nimfų kūnas yra lipnus; prie jo prilimpa įvairios šiukšlės, dulkės, smėlis ir kt., blakė užsimaskuoja ir darosi nepastebima galimoms aukoms. Tai įtakojo ir anglišką rūšies pavadinimą „Masked hunter“.

Kūnas 17–22 mm ilgio, juodos ar tamsiai rudos spalvos, ištempto ovalo formos. Straubliukas trumpas, storas, lenktas, sudarytas iš 3 segmentų. Antenos plonos.
Nimfų kūno spalva ir forma tokia kaip ir suaugusių blakių, tik be sparnų. Nimfos apaugusios mikroskopiniais plaukeliais, kurie puikiai laiko prilipusias įvairias dulkes, pūkelius ir kitas smulkias nuolaužas; balkšvos ar pilkšvos spalvos. Ją galima pamatyti tik jai sujudėjus.

Suaugę individai randami gegužės – spalio mėnesiais, o nimfos – nuo vasario. Kiaušinėlius deda po vieną į įvairius plyšius. Per metus būna 1 generacija. Žiemoja 4 ir 5 stadijos nimfos. Subręsta pavasarį.
Tiek suaugėliai, tiek nimfos medžioja smulkius nariuotakojus – vėdarėlius (), auksaakes (), auslindas (), parazitines blakes ().

Tiek nimfos, tiek suaugėliai randami aplink pastatus ir miškingose vietovėse. Ši blakė mėgsta sausas buveines, todėl dažnai randama patalpose. Patencialios šių blakių gyvenamosios vietos yra paukščių ir graužikų lizdai, šiukšlių krūvos. Gerai skrenda į geltoną šviesą („mėgsta“ ir kaitrinių lempučių skleidžiamą šviesą).

Suerzintos ar besigindamos šios rūšies blakės gali įkąsti. Įkandimas žmogui yra labai skausmingas. Jautresniems asmenims gali pasireikšti deginantis skausmas, stiprus niežulys ir patinimas su raudonais pakraščiais. Įkandus vabzdžiui siūloma nepanikuoti, pagauti blakę (rekomenduojama naudoti pirštines) ir įdėti į kokį nors sandarų indą ir kreiptis į artimiausią medicinos centrą. Skausmą ir niežulį padeda malšinti losjonai, kurių sudėtyje yra mentolio, fenolio ar kamparo. Kvalifikuotos medicininės pagalbos prireikia labai retai. Tamsioji plėšriablakė neminta žmogaus krauju ir neplatina jokių ligų.

Paplitusios visoje Europoje, JAV ir Pietų Kanadoje (buvo netyčia įvežta iš Europos XX a. pradžioje).


Vaizdas:TIMG 0395.jpg|Nimfa
Vaizdas:Masked hunter (Reduvius personatus) nymph, Middle Franconia, Germany - 20110820-03.jpg|Nimfa


## Šaltiniai
Žieduotoji plėšriablakė

**Žieduotoji plėšriablakė** (*Rhynocoris annulatus*) yra plėšriablakių šeimos atstovas.

Kūnas juodos ar tamsiai rudos spalvos, 12–15 mm ilgio ir apaugęs šviesiais šereliais. Antenos laibos, ilgos. Straubliukas, stambus, lenktas. 1 ir 3 kojų porų šlaunys juodos su 2 raudonomis (arba oranžinėmis) skersinėmis juostomis, 2 poros kojų šlaunys juodos. Visų 3 kojų porų blauzdos raudonos ar oranžinės. Pilvelio kraštai išplatėję ir užsilenkę akštyn, išmarginti skersinėmis pakaitinėmis juodomis ir raudonomis (arba oranžinėmis) juostomis. Galva, krūtinės skydelis, trikampis skydelis, antsparniai juodos spalvos, plėveliniai sparnai taip pat tamsūs.

Kiaušinėliai balti, cilindro formos, apipilti rudu sekretu. Patelės juos deda nedidelėmis grupėmis birželio – liepos mėnesiais. Nimfos iš kiaušinėlių išsirita rugpjūčio mėnesį ir žiemoja sulaukusios 4 ar 5 vystymosi stadijos. Galutinai suauga gegužės mėnesį. Pietuose blakių raida žymiai greitesnė ir žiemoja jau suaugusios blakės.

Dažniausiai randama šlapiose pamiškėse (tiek lapuočių, tiek spygliuočių), kuriose gausu plačialapių krūmų ir nedidelių medžių.

Tiek suaugėliai, tiek nimfos yra plėšrūnai. Minta drugelių, lapgraužių vikšrais ir kitais nariuotakojais, kurie dydžiu kartais pranoksta ir patį medžiotoją.

Paplitusi visoje Europoje, Rytuose iki Sibiro ir Kazachstano, JAV.

## Šaltiniai
Gudobelinis verpikas

**Gudobelinis verpikas** (*Trichiura crataegi*) – verpikų (*Lasiocampidae*) šeimos drugys.

Nedidelis (sparnų plotis apie 30 mm), pilkas. Patinų antenos plačios, plunksniškos. Patelių antenos plonesnės. Galva ir kūnas apaugęs ilgias plaukeliais.

Vikšras melsvai pilka nugara, geltona papilve. Nugara apaugusi šereliais. Vasarą minta įvairių augalų (beržų, alksnių, gluosnių, drebulių, šermukšnių, ąžuolų, gudobelių, Ievų, mėlynių, vaivorų ir kt.) lapais.

Suaugėliai skraido vikriai, vasaros pabaigoje – rudens pradžioje.
Curiosity

**Curiosity** (liet. „Smalsumas“; „smalsusis" marsaeigis) – automobilio dydžio robotas, tiriantis Geilo kraterį Marse. Jame sumontuota radioizotopų energiją naudojanti laboratorija. Marsaeigis prisideda prie „Mars Science Laboratory“ misijos. Jo paskirtis – tirti Marso klimatą, geologiją, galimą tinkamumą gyvybei.

„Curiosity“ paleistas 2011 m. lapkričio 26 d. Marse nusileido 2012 m. rugpjūčio 6 d. Iš pradžių misijos trukmė buvo numatyta 668 Marso paros (23 žemės mėnesiai), tačiau sėkmingai veikiant misija tęsiama toliau (2017 m. liepos 19 d. marsaeigis veikia 1808 Žemės dienų).

## Pagrindinė įranga

### Apsaugos nuo karščio sistema
Temperatūra Marso paviršiuje gali svyruoti nuo -130 iki 30 °C. Palaikyti stabilesnei temperatūrai marsaeigyje naudojama aušinimo skysčiu sistema.

### Borto kompiuteris
„Curiosity“ įrengti du kompiuteriai – pagrindinis ir atsarginis. Jie abu turi 200 MHz spartos procesorius, 256 MB darbinės atminties, 2 GB atmintinę. Juose veikia specialiai kosminiams aparatams skirta operacinė sistema „VxWorks“.

### Tyrimų prietaisai
Instrumentai, pavadinti „CheMin“ ir SAM, yra svarbiausi marsaeigio tyrimų įrankiai, kuriais galima atlikti išsamius uolienų tyrimus. Iš viso SAM galės ištirti 74 mėginius.

### Radioizotopinis termoelektrinis generatorius
Kaip ir kiti kosminiai aparatai, siunčiami į ilgo laikotarpio misijas, marsaeigis turi ilgai veikiančią „bateriją“ – atominį elektros generatorių. Jis sveria 5 kg ir tiekia 100 vatų galios srovę visą parą.

### Radiacijos lygio matuoklis
Jis matavo kosminės radiacijos lygį visos kelionės į Marsą metu ir turėjo patikrinti, ar tokią kelionę kada nors galėtų atlaikyti ir žmogus. Jis taip pat tirs, koks kosminės spinduliuotės lygis veikia Marso paviršiuje.

### Komunikacijos
Trijų tipų radijo ryšio antenos atlieka skirtingas funkcijas – viena perduoda surinktus duomenis į palydovus, per antrąją atkeliauja instrukcijos iš Žemės, trečioji skirta kritiniams atvejams, per ją galima nusiųsti borto kompiuteriui komandą „persikrauti“.

## Tikslai ir užduotys
Kaip Marso tyrimų dalis „Curiosity“ turi kelis svarbiausius tikslus – padėti išsiaiškinti, ar Marse kada nors buvo sąlygos gyvybei, nustatyti vandens poveikį planetai, tirti Marso klimatą ir geologiją. Misija padės nustatyti žmogaus nusileidimo Marse galimybes.

## Rezultatai ir eiga
2012 m. rugsėjo 27 d. NASA mokslininkai paskelbė, kad Curiosity rado senovinių upių vagų požymių, o tai įrodo, kad Marse buvo vandens.

2012 m. gruodžio 3 d. Curiosity įvykdė pirmą intensyvią planetos dirvožemio analizę ir jame rado vandens, sieros ir chloro pėdsakų. Tuo pačiu buvo aptikta sieros dioksido ir sieros vandenilio.

2013 m. liepos 21 d. marsaeigis Marso paviršiumi nuvažiavo 100,3 metrus, tai dvigubai daugiau nei bet kurią misijos dieną.

Iki 2013 m. rugpjūčio mėnesio marsaeigis į Žemę persiuntė apie 190 GB duomenų, padarė daugiau nei 36 000 didelės raiškios nuotraukų, lazerinis įtaisas buvo panaudotas 75 000 kartų, o odometras parodė, kad buvo nuvažiuota 1 760 m.

2013 m. rugsėjo 26 dieną buvo paskelbta, kad ištyrus Marso dirvos mėginius, jame rasta 2 procentai vandens.

## Šaltiniai
Maršalo kosminių skrydžių centras

**Džordžo K. Maršalo kosminių skrydžių centras** () – JAV raketų ir kosminių aparatų tyrimų centras, priklausantis NASA agentūrai. Įkurtas 1960 m. liepos 1 d., siekiant sukurti „Saturnas“ šeimos raketas nešėjas, kurios buvo skirtos Apollo programai į Mėnulį. Įsikūręs *Redstone Arsenal* poligone, netoli Hantsvilio, Alabamoje. MSFC pavadintas JAV armijos generolo Džordžo Maršalo garbei.

Centras atsakingas už Tarptautinės kosminės stoties projekto įgyvendinimą ir priežiūrą bei kompiuterių tinklų ir informacijos valdymą, astronautų apmokymus, kosminių aparatų testavimą, praeityje taip pat rūpinosi daugkartinių erdvėlaivių priežiūra.

Šioje teritorijoje taip pat įsikūręs ir Hantsvilio operacijų pagalbos punktas (*Huntsville Operations Support Center*), kuris pagelbėja kosminių skrydžių stebėjimuose.

## Išnašos
Valera

**Valera** () – miestas šiaurės vakarų Venesueloje, didžiausias Truchiljo valstijoje, įsikūręs kalnų slėnyje tarp Mombojaus ir Motatano upių. Plentai į Kabimasą, Truchilją, Meridą, yra oro uostas. Svarbus prekybinis ir transporto mazgas. Žemės ūkio regiono centras (kviečiai, cukranendrės, tabakas, kava, kakava, vaisiai). Veikia universitetas.

## Istorija

Miestas įkurtas XIX a. pradžioje, oficialia jo įkūrimo data laikomi 1820 metai.


Image:Valera centro.JPG|Miesto centras
Image:VENEZUELA - Valera Catedral.jpg|Katedra
Image:Valera vista de las acacias.jpg|Panorama


## Sportas
* Trujillanos FC – futbolo klubas;

## Šaltiniai
Sugrįžimas į Zalės valdą

**Sugrįžimas į Zalės Valdą** (angl. **A Return to Salem‘s Lot**) – 1987 metais JAV sukurtas siaubo filmas pagal Stepheno Kingo romane Zalės valda veikiančius herojus.

## Trumpa santrauka

Antropologas Joe Weber su sūnumi Jeremy grįžta į gimtąjį miestelį, kur jis ketina įsikurti paveldėtame name. Netrukus jis supranta, kad Zalės Valdą yra užvaldę vampyrai, o keli likę gyvieji žmonės jiems tarnauja. Kartu su nacių medžiotoju Van Meer‘u jis kovoti su vampyrais, siekdamas išgelbėti jiems įkliuvusį savo sūnų.

## Aktoriai

: *Aktorius – vaidmuo*
* Michael Moriarty – Joe Weber
* Samuel Fuller – Van Meer
* Andrew Duggan – teisėjas Axel
* Evelyn Keyes – Mrs. Axel
* June Havoc – Clara
* Jill Gatsby – Sherry
* Ricky Addison Reed – Jeremy Weber
* James Dixon – Rains
* Tara Reid – Amanda
* Brad Rijn – Clarence
Karklė (Nemunas)

**Karklė** – nedidelė upė Kauno rajone. Priklauso Nemuno mažųjų intakų (su Nemunu) baseinui. Įteka dešiniajame krante, 183,3 km atstumu nuo pastarojo žiočių. LR upių klasifikatoriuje – nr. 10011750.

Prasideda Godėnų kaimo apylinkėse. Į upę įteka keli bevardžiai intakai bei Višpilis ir Žvirgždė (dešinieji). Aukštupyje vaga sureguliuota, kerta kelią , vidurupyje – . Žemupyje, 2,5 km ilgio ruože nuo nedidelio Batniavos tvenkinio iki žiočių, prateka Karklės ichtiologinį draustinį, kuris įsteigtas siekiant apsaugoti upėtakių nerštavietes.

Prie Karklės įsikūrusios gyvenvietės – Godėnai, Padauguva, Antalkiai, Žvirgždė, Žėbiškiai, Naujiena, Bubiai, Batniava.

Upėvardis kildinamas nuo žodžių *[[karklas]]* (augalo pavadinimas), *karkla* („karklų priaugusi vieta“).

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Sąrašas:Nemuno intakai
* Karklės upė ''Gamtos katalogo'' portale
Bamenda

**Bamenda** () – miestas vakariniame Kamerūne, ~230 km į šiaurės vakarus nuo Jaundės; Šiaurės Vakarų regiono administracinis centras. Žemės ūkio regiono prekybinis centras (kava, tabakas, manijokas, kukurūzai, sorgai). Maisto pramonė (kavos apdirbimas ir kt.). Amatai (krepšių pynimas, medienos apdirbimas, skulptūrų gamyba). Turizmas (Mankon Fono rūmai (dabar muziejus), apylinkės garsėja vaizdingais kalnais, kriokliais).

## Istorija
Bamendos apylinkėse nuo seno gyveno tikarų tauta. XIX a. miestą užėmė vokiečiai. 

Po pirmojo pasaulinio karo administruotas britų (Pietų Kamerūno sudėtyje).

1961 m. tapo Kamerūno nepriklausomos valstybės dalimi.

## Sportas
* PWD Bamenda – futbolo klubas;
* Yong Sports Academy – futbolo klubas;

## Šaltiniai
Bamilekiai

**Bamilekiai** – Afrikos tautų grupė (priklauso bantams), gyvenanti Kamerūno vakarinės dalies aukštumose, į vakarus nuo Nuno upės. Populiacija – ~3,5 mln. žmonių. Vartoja bamilekių kalbas, priklausančias bantų kalbų grupei.

Bamilekiai sukūrė keletą gentinių karalysčių vakarų Kamerūne, kurių pagrindiniais centrais tapo Bafangas, Bafusamas, Bandžunas, Bangangtė, Bavadžu, Dšangas ir Mbuda. Kolonijiniais laikais bamilekių žemės padalintos tarp prancūzų ir anglų kolonijų.

Tradiciškai verčiasi tropine žemdirbyste (kavamedžiai, bananai, kukurūzai), gyvulininkyste, amatais. Bamilekiai greitai prisitaiko prie modernaus gyvenimo. XX a. pab. dalis persikėlė į miestus, dirbo pramonės, prekybos, transporto įmonėse.

Dauguma bamilekių išpažįsta tradicinius tikėjimus, dalis – musulmonai sunitai. Išplėtota tautodailė, ypač raudonmedžio ir juodmedžio drožyba. Gausi tautosaka. Dėvi baltus, per šventes – ornamentuotus drabužius.


Image:Case à la chefferie de Bana.jpg|Tradicinė trobelė
Image:Statue d'un chef coutumier à Bana.jpg|Paminklas vadui Banoje
Image:Bamileke clothing-Cameroon.jpg|Bamilekių vado rūbai
Image:Reine-Bamiléké-Cameroun.jpg|Skulptūra


## Šaltiniai
Bamumai

**Bamumai** (dar ***bamunai, mumai, montai***) – Afrikos tauta, gyvenanti vakariniame Kamerūne, Mbamo ir Nuno tarpupyje. Populiacija siekia ~215 tūkst. žmonių. Bamumai labai artimi bamilekiams, vietomis su jais susimaišę. Bamumų kalba (*Shüpamom*) priklauso bantų kalbų grupei. Jai užrašyti buvo sukurtas unikalus bamumų raštas.

XVII-XIX a. bamumai turėjo ankstyvųjų valstybės junginių (Bamumo karalystė). XIX a. pab.–XX a. pirmoje pusėje bamumų vadas buvo Ibrahim Njoya, žymus dėl savo inovacijų ir politinės įtakos.

Bamumai tradiciškai verčiasi tropine žemdirbyste (kavamedžiai, kukurūzai), gyvulininkyste. Paplitusi medžio drožyba. Gausi tautodailė.
 
Dauguma musulmonai sunitai, taip pat yra krikščionių, išpažįstančių vietinius tikėjimus. XX a. pabaigoje buvo išlikę matriarchatas, daugpatystė, gentinė struktūra.


Image:WLA metmuseum Helmet Mask Bamum.jpg|Bamumų kaukė ir šalmas
Image:Afrikaabteilung in Ethnological Museum Berlin 17.JPG|Tautodailė
Image:Ibrahim Njoya, 1912.gif|Vadas Ibrahim Njoya


## Šaltiniai
Truchiljas (Venesuela)

**Truchiljas** (), pilnas pavadinimas ***Nuestra Senjora de la Pas de Truchiljas*** (*Nuestra Señora de la Paz de Trujillo*) – miestas šiaurės vakarų Venesueloje, slėnyje Meridos Kordiljeros pašlaitėje. Valstijos sostinė (tačiau dydžiu nusileidžia Valeros ir Bokono miestams). Žemės ūkio regiono prekybinis centras. Miestas žymus netoliese esančia 46,72 m aukščio Taikos Mergelės statula.

## Istorija

Truchiljas įkurtas 1557 m. ispanų konkistadoro Diego Garsijos de Paredeso. Keitė savo vietą net 7 kartus (daugiausia dėl žemės drebėjimų). 1678 m. miestą nusiaubė prancūzų piratas Mišelis de Gramonas.
Viačeslavas Kebičius

**Viačeslavas Kebičius** (, 1936 m. birželio 10 d. Koniuševščinoje, Lenkijoje – 2020 m. gruodžio 9 d. Minske, Baltarusijoje) – Baltarusijos politikas ir valstybės veikėjas, buvęs pirmasis Baltarusijos Respublikos Ministras pirmininkas (1990–1994 m.).

## Biografija
Baigęs Baltarusijos politechnikos institutą dirbo įvairiose pareigose Minsko automatinių linijų gamykloje. 1973–1980 m. buvo Minsko S. Kirovo vardo staklių gamyklos vyr. inžinieriumi, direktoriumi.

1980–1985 m. – TSKP funkcionierius Minske, 1985–1990 m. – Baltarusijos TSR Ministrų tarybos pirmininko pavaduotojas – Valstybinio plano komiteto pirmininkas.

1990–1991 m. V.Kebičius buvo TSKP CK narys, 1989–1991 m. – TSRS liaudies deputatas.

1990–1994 m. – Baltarusijos TSR Ministrų tarybos pirmininkas, Baltarusijos Respublikos Ministras pirmininkas. 1991 m. gruodžio 8 d. kartu su S. Šuškevičiumi nuo Baltarusijos pasirašė Belovežo susitarimą, skelbiantį apie TSRS suirimą.

Dalyvavo 1994 m. Baltarusijos prezidento rinkimuose, antrame ture pralaimėjo A. Lukašenkai.

Vadovavo Baltarusijos pramonininkų ir finansistų sąjungai.

## Šaltiniai

|-
Basai

**Basai** – Afrikos tautų grupė, gyvenanti Kamerūne, šalies vidurio vakaruose, tarp Jaundės ir Dualos miestų. Populiacija siekia ~230 tūkst. žmonių. Labai giminingi didesnėms dualų ir mungų tautoms. Vartoja basų kalbą, priklausančią Nigerio-Kongo kalbų šeimai, bantų grupei.

Basai save kildina iš Egipto, iš kur pagal legendą atkeliavo iki Kamerūno. Jie aktyviai dalyvavo kovoje dėl Kamerūno nepriklausomybės, basų vadas Ruben Um Nyobé buvo vienas pagrindinių šalies revoliucionierių.

Verčiasi žemdirbyste (manijokas, bananai ir kt.), amatais (puodininkystė, medžio drožyba). Dauguma basų yra krikščionys (katalikai bei protestantai), dalis išpažįsta tradicinius tikėjimus.

## Šaltiniai
AB Klaipėdos kranai

**AB "Klaipėdos kranai"** istorija siekia 1967 metus, kai buvo įkurta Klaipėdos 5-oji mechanizacijos valdyba pavaldi tuometiniam Statybos ministerijos trestui.

## Istorija
1992 m. įmonė buvo privatizuota ir tapo AB "Klaipėdos kranai". Bendrovė užima 5,6 ha teritoriją prie pagrindinės krovininio transporto magistralės į tarptautinę jūrų perkėlą. 2016 m. įmonei pradėtas likvidavimo procesas.

## Paslaugos
Bendrovė yra atestuota ir atlieka geležinkelio kelių statybos ir remonto darbus; pokraninių kelių, vietinės reikšmės kelių bei aikštelių (be asfalto dangos) įrengimą; pastatų ir kitų statinių nugriovimą ir išardymą; bokštinių, ožinių, tiltinių, portalinių kranų montavimą ir remontą; žemės darbus ypatingos svarbos statybos objektuose; metalo konstrukcijų gamybą ir montavimą; remontuoja visų tipų automobilinius vilkikus ir puspriekabes, atlieka jų techninį aptarnavimą bei prekiauja atsarginėmis dalimis. AB Klaipėdos kranai turi licenziją ir sunkiasvorių negabaritinių krovinių vežimu. 

## Sertifikatai

Bendrovės paslaugų ir gaminamos produkcijos kokybę garantuoja kokybės valdymo sistema LST EN ISO 9001: 2000.

## Šaltiniai
http://www.klaipedoskranai.lt/
The Hallmarks of Cancer

**The Hallmarks of Cancer** () – vienas žinomiausių ir labiausiai skaitomų bei cituojamų (virš 10 tūkst. nuorodų) onkologijos straipsnių . Jis publikuotas žurnale „Cell“ 2000 m. sausio mėn. JAV mokslininkų Douglas Hanahan ir Robert Weinberg. Autoriai apibūdino šešias pagrindines vėžio savybes, kurios, pasak jų, normalią ląstelę paverčia piktybine:
* Gebėjimas augti be išorinės stimuliacijos
* Atsparumas augimą slopinantiems signalams
* Atsparumas programuotai ląstelės mirčiai (apoptozei)
* Kraujagyslių augimo stimuliavimas savo aplinkoje (angiogenezė)
* Begalinio dalijimosi potencialas
* Gebėjimas invazyviai augti į aplinkinius audinius ir plisti į tolimus audinius formuojant (metastazes)
2011 m. šie autoriai savo straipsnyje „Hallmarks of Cancer: The Next Generation“  pasiūlė keturias naujas savybes:
* Nenormalūs medžiagų apykaitos procesai vėžio ląstelėje
* Imuninės sistemos slopinimas
* Chromosomų pakitimai ir genetinės medžiagos (DNR) nestabilumas
* Uždegiminė auglio aplinka

Straipsnyje *Nature Reviews Cancer* 2010 m. pabrėžiama, kad penkios savybės yra būdingos ir gerybiniams augliams  ir vienintelės tikros vėžio savybės yra jo gebėjimas peraugti gretimus audinius ir plisti metastazėmis.

## Išnašos
Zalės valda (filmas)

**Zalės Valda** (angl. **Salem‘s Lot**) – 1979 metais JAV sukurtas siaubo filmas pagal Stepheno Kingo to paties pavadinimo romaną. Jis taip pat turi televizijai skirtą versiją, padalintą į dvi dalis.

## Trumpa santrauka

Veiksmas vyksta mažame miestelyje Zalės Valda (pilnas pavadinimas – Jeruzalės Valda) Meino valstijoje, JAV. Rašytojas Benas Mearsas grįžta į savo vaikystės miestą ketindamas parašyti knygą apie paslaptingąjį Marsteno namą, kuriame vyksta keisti reiškiniai. Jis tikisi namą išsinuomoti, tačiau sužino, kad jį nupirko paslaptingas atvykėlis Richardas Strakeris, kuris taip pat atidaro antikvarinę parduotuvę su kompanionu Kurtu Barlow, kurio niekas nėra matęs.
Netrukus į Marsteno namą atgabenama didelė dėžė, o naktinis paslaptingomis aplinkybėmis pradeda dingti žmonės. Netrukus Mearsas kartu su naująja pažįstama Susana Norton ima įtarti, kad paslaptingoje dėžėje į miestelį atkeliavo Kurtas Barlow, kuris iš tiesų yra vampyras. Prie jų prisisjungia berniukas Markas Petrie, išsigelbėjęs nuo savo draugo Danny, tapusio vampyru. Mearsas su Norton bando naktį įsigauti į Marsteno namą, tačiau ši įkliūna Barlow, o Mearsas kartu su Marku Petrie priversti bėgti iš miestelio, sukeldami jame gaisrą.
Filmo pabaigoje Mearsas ir Petrie po dvejų metų yra Gvatemaloje, iš kur ketina grįžti į Zalės Valdą kovoti su miestelyje likusiais vampyrais.

## Aktoriai

: *Aktorius – vaidmuo*
* David Soul – Ben Mears
* James Mason – Richard Straker
* Lance Kerwin – Mark Petrie
* Bonnie Bedelia – Susan Norton
* Lew Ayres – Jason Burke
* Ed Flanders – Bill Norton
* Fred Willard – Larry Crockett
* Julie Cobb – Bonnie Sawyer
* Kenneth McMillan – konsteblis Parkins Gillespie
* Geoffrey Lewis – Mike Ryerson
* Barney McFadden – Ned Tebbets
* Marie Windsor – Eva Miller
* Bonnie Bartlett – Ann Norton
* Reggie Nalder – Kurt Barlow

## Tęsinys
Šio filmo tęsiniu galima laikyti 1987 metais sukurtą „Sugrįžimas į Zalės valdą“, nors juos sieja tik ta pati veiksmo vieta.

## Atsiliepimai
Filmas sulaukė daug teigiamų atsiliepimų. Britų kino kritikas Markas Kermode jį pavadino „labai baisiu“ ir „viena iš geriausių Stepheno Kingo romanų ekranizacijų“.
„Science Fiction, Horror and Fantasy Film Review“ filmą apibūdino „viena iš labiausiai neįvertintų Kingo kūrinių adaptacijų“.

## Šaltiniai
Kudžas (filmas)

**Kudžas** (angl. **Cujo**) – 1983 metais JAV sukurtas siaubo filmas pagal Stepheno Kingo to paties pavadinimo romaną. 

## Trumpa santrauka

Kudžas yra didelis senbernaras, gyvenantis automobilių mechaniko Joe Cambero šeimoje. Kartą šiam įkanda šikšnosparnis ir šuo suserga pasiutlige. Ligai vis labiau naikinant smegenis, šuo ima puldinėti žmones.

Tuo metu remontuoti mašinos pas mechaniką atvažiuoja jauna moteris Donna Trenton su mažamečiu sūnumi. Šuo, iki to laiko nužudęs šeimininką ir jo kaimyną, užpuola atvykėlius, kurie priversti slėptis mašinoje. Donna bando išvažiuoti, tačiau nepavyksta užvesti variklio ir jie lieka įkalinti viduje, kaitinant saulei ir aplink slampinėjant pasiutusiam šuniui. Vieno nepavykusio mėginimo pasiekti namą ir telefoną metu šuo įkanda Donnai ir ši vėl priversta slėptis mašinoje, negalėdama išsikvieti pagalbos. Po to, kai šuo užpuola į kiemą užsukusį policininką ir jį nužudo, o dėl karščio ir dehidratacijos sūnui darosi vis blogiau,  Donna supranta, kad pagalba greitai neatvyks ir Kudžą jai teks įveikti vienai. 

## Aktoriai

: *Aktorius – vaidmuo*
* Dee Wallace - Donna Trenton
* Danny Pintauro - Tad Trenton
* Daniel Hugh Kelly - Vic Trenton
* Christopher Stone - Steve Kemp
* Ed Lauter - Joe Camber
* Kaiulani Lee - Charity Camber
* Billy Jayne - Brett Camber
* Mills Watson - Gary Pervier
* Jerry Hardin - Masen
* Daddy – Kudžas