open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Pašvitinio valsčius

**Pašvitinio valsčius** () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės Lietuvos teritorijoje. Centras – Pašvitinys.

## Istorija

Valsčius įkurtas XIX a. Kauno gubernijoje. Panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Joniškio rajonui (1 apylinkė), Linkuvos rajonui (5 apylinkės) ir Pakruojo rajonui (2 apylinkės).

|-
| 1877 m. || || 4132 || 534 kiemai  || 3 seniūnijos || 52
|-
| 1923 m.  || 196 || 7013 || 1444 || || 85 gyvenvietės 
|-
| 1932 m. || 203 || 7670 || || 12 seniūnijų  ||
|-
| 1949-01-01  || 210 || || || 8 apylinkės  ||
|}

## Vadovai
* Mikalojus Švėgžda, 1932 m.

## Suskirstymas

## Gyvenvietės

1923 m. surašymo metu valsčiuje buvo šios gyvenvietės:

* Armonių k.
* Aukštadvario dv.
* Bačgalių k.
* Bačgalių vs.
* Binėnų k.
* Binėnų vs.
* Bubilų k.
* Bučiūnų k.
* Buletiškio dv.
* Bupštų k.
* Čičikių I k.
* Čičikių II k.
* Čičikių III k.
* Dargaičių k.
* Daugalonių dv.
* Daugalonių k.
* Dragiškių plv.
* Draudelių k.
* Gaubių k.
* Gavenonių k.
* Gedminių k.
* Gegiedždvario k.
* Gegiedžių vs.
* Gražaičių k.
* Grikpėdžių k.
* Gudelių k.
* Gudžiūnų plv.
* Jenelionių k.
* Jenelionių vs.
* Jenonių k.
* Kalnuočių k.
* Kivilių k.
* Kremblių dv.
* Laitiešinių k.
* Mačiūnų dv.
* Mačiūnų vs.
* Mažionių k.
* Meilionių k.
* Micenskų k.
* Miciūnų k.
* Mikniūnų k.
* Mišeikių k.
* Moniūnų k.
* Moniūnų vs.
* Niurų plv.
* Nociūnų k.
* Noršonių k.
* Pamušio Naujojo k.
* Pašvitinio mstl.
* Pavirčiuvių k.
* Pelaniškių k.
* Peluodžių k.
* Petrikonių k.
* Petroniškių k.
* Pykuolių k.
* Pociūnų k.
* Pudžiūnų k.
* Puslovio k.
* Ratkūnų k.
* Rimdžiūnų k.
* Rimšonių k.
* Ročkių plv.
* Satkūnų dv.
* Smolenskos (Slabados) k.
* Sodeliškių k.
* Sostdvario k.
* Starkonių k.
* Striukų k.
* Šiklių dv.
* Šiklių k.
* Tytonių k.
* Trakelių vs.
* Treigių k.
* Trivalakių k.
* Tubinių k.
* Tubinių vs.
* Užbalių k.
* Užbalių vs.
* Vainiūnų dv.
* Vaiškonių k.
* Vyšeikių k.
* Vytarčių k.
* Voronių k.
* Žydmiškio plv.
* Žvirblinių dv.


## Gyventojai
### Tautinė sudėtis

1923 m. gyveno 7013 žmonės:
* Lietuviai - 89,83% (6300);
* Žydai - 3,9% (274);
* Latviai - 2,55% (179);
* Lenkai - 2,3% (162);
* Rusai - 1,07% (75);
* Vokiečiai - 0,3% (21);
* Kiti - 0,03% (2).

### Žymūs žmonės

|-
| 1892 || Bučiūnai || Klemensas Popeliučka, karininkas || 1948
|-
| 1901 || Peluodžiai || Julius Indrišiūnas, teisininkas ir politikas || 1945
|-
| 1936 || Striukai || Klemensas Algimantas Bertulis, fizikas ||
|-
| 1938 || Sodeliškiai || Vytautas Alfonsas Jonaitis, entomologas || 2006
|}

## Šaltiniai
Panemunėlio valsčius

**Panemunėlio valsčius** – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės rytų Lietuvos teritorijoje. Centras – Panemunėlis.

## Istorija

1905–1906 m. priklausė Kamajų respublikai. Atkurtas po I pasaulinio karo, panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Rokiškio rajonui (6 apylinkės).

|-
| 1923 m.  || 160 || 5687 || 1108 || || 87 gyvenvietės 
|-
| 1932 m. || 134 || 5639 || || 6 seniūnijos  ||
|-
| 1949-01-01  || 149 || || || 6 apylinkės  ||
|}

## Vadovai
* Jonas Šemeta, 1932 m.

## Suskirstymas

## Gyvenvietės

1923 m. surašymo metu valsčiuje buvo šios gyvenvietės:

* Alsetos k.
* Alsetos plv.
* Alsetos vs.
* Augustinavos plv.
* Ažukalnių k.
* Bagvilių plv.
* Bajoriškių vs.
* Baltakarčių k.
* Bernotiškio vs.
* Bimbų k.
* Cibelių k.
* Čepeliškių vs.
* Gaidiškio vs.
* Gireisių k.
* Grigiškio k.
* Ilgalaukių k.
* Janavos vs.
* Joneliškių k.
* Jūnokų k.
* Jūrkupių k.
* Jūršiškių vs.
* Karolių k.
* Kebų vs.
* Keragalviškių k.
* Kligiškio vs.
* Klišių k.
* Kraštų k.
* Laukupėnų vs.
* Legiškio vs.
* Martiniškėnų k.
* Mažeikiškio k.
* Mažeikiškio plv.
* Meldaikiškio vs.
* Meldaikių vs.
* Mešteliškių k.
* Moškėnų k.
* Motiukinės vs.
* Naujikų plv.
* Nevierių vs.
* Pagriaužių vs.
* Paliepių vs.
* Pamiškynės vs.
* Panemunėlio dv.
* Panemunėlio k.
* Panemunėlio mstl.
* Panemunėlio Tūros dv.
* Panemunių k.
* Parovės vs.
* Pastrungiškio vs.
* Plytnyčios vs.
* Raizginės vs.
* Ramanauskų k.
* Ratkupio k.
* Rybakų k.
* Roblių vs.
* Rudikiškio vs.
* Rukšių dv.
* Ruskiškių k.
* Salagirio vs.
* Samaniškio vs.
* Sedžiūnų k.
* Senamiškio vs.
* Skirų vs.
* Smarkupio vs.
* Smilgių vs.
* Šeidukiškio vs.
* Šetekšnių dv.
* Šetekšnių k.
* Šilaikių vs.
* Šiliuškių vs.
* Tindžiulių k.
* Totoriškio vs.
* Trakų vs.
* Upių vs.
* Vaičiūniškio vs.
* Vaičiūnų k.
* Valaitiškio k.
* Vanagynės vs.
* Vebriškių I k.
* Vebriškių II k.
* Vebrių k.
* Vilių k.
* Vinkšnynės vs.
* Voverynės vs.
* Voversynės vs.
* Zaliesies (Pamiškės) vs.
* Žaliankos vs.
* Žilių k.


## Gyventojai
### Žymūs žmonės

|-
| 1878 || Tindžiuliai || Juozas Kubilius, visuomenės veikėjas || 1917
|-
| 1882 || Ilgalaukiai || Juozas Tūbelis, Lietuvos premjeras || 1939
|-
| 1889 || Miškiniai || Matas Grigonis, rašytojas ir pedagogas || 1971
|-
| 1890 || Vėbriai || Juozas Jankevičius, politikas ir inžinierius || 1945
|-
| 1890 || Kraštai || Juozas Bieliūnas, muzikas || 1955
|-
| 1895 || Mažeikiškių palivarkas, Panemunėlio geležinkelio stotis || Elena Jackevičaitė, pirmoji moteris teisėjas || 1977
|-
| 1893 || Bimbai || Stanislovas Mačiulis, gydytojas chirurgas || 1941
|-
| 1894 || Valaikiškis || Antanas Bimba, spaudos darbuotojas || 1982
|-
| 1898 || Tindžiuliai || Marcelė Kubiliūtė, visuomenės veikėja || 1963
|-
| 1924 || Rudikiškis || Vytautas Klemka, skulptorius || 1991
|-
| 1927 || Robliai || Jonas Kriukelis, architektas || 1985
|-
| 1938 || Viliai || Antanas Marcijonas, teisininkas || 
|-
| 1942 || Jurkupiai || Pranciškus Balaišis, inžinierius || 
|-
| 1943 || Alseta || Julius Dudonis, fizikas || 
|}

## Šaltiniai
Griškabūdžio valsčius

**Griškabūdžio valsčius** (, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės pietvakarių Lietuvos teritorijoje. Centras – Griškabūdis (kurį laiką – Bliuviškiai).

## Istorija

Valsčius buvo įkurtas XIX a. Suvalkų gubernijoje. 1930 m. vasario 28 d. Vinkšnupių kaimas prijungtas prie Jankų valsčiaus. Griškabūdžio valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Naumiesčio rajonui (7 apylinkės).

|-
| 1888 m.  || || 6250 || || ||
|-
| 1923 m.  || 120 || 5284 || 968 || || 45 gyvenvietės 
|-
| 1932 m. || 116 || 5200 || || 15 seniūnijų  ||
|-
| 1940 m. || 115 || 5386 || || ||
|-
| 1949-01-01  || 122 || || || 7 apylinkės  ||
|}

## Vadovai
* Jonas Bložys, 1932 m.

## Suskirstymas

## Gyvenvietės

1923 m. surašymo metu valsčiuje buvusios gyvenvietės:

* Antabūdžių k.
* Birštonų k.
* Bliuviškių k.
* Butkiškių k.
* Degutynės k.
* Galinių k.
* Griškabūdžio mstl.
* Kampinių k.
* Katilių k.
* Kermuškalnio k.
* Klevynės vs.
* Kubiliškės (Girinės) k.
* Kubiliškių (Lauk.) k.
* Leliokiškės k.
* Lypkų k.
* Mažiskių k.
* Mickų k.
* Mureikų k.
* Pakeikštupių k.
* Paluobių k.
* Panenupių k.
* Paplynių k.
* Parogupių vs.
* Patamošupių k.
* Patašynės k.
* Pavaitupių k.
* Pentiškių k.
* Pentviršių k.
* Rygiškių k.
* Rogupių k.
* Savalkų k.
* Savinės vs.
* Serbentynės k.
* Skrynupių k.
* Smilgių k.
* Sparvinių k.
* Spruktų k.
* Šedvygų k.
* Šuketų k.
* Urvinių k.
* Verpikų k.
* Vidgirių k.
* Vinkšnupių k.
* Žaliablėkių k.
* Žališkės k.


## Gyventojai
### Tautinė sudėtis

1923 m. gyveno 5284 žmonės:
* Lietuviai – 93% (4892);
* Vokiečiai – 2,5% (134);
* Žydai – 1,7% (92);
* Kiti – 3,1% (166).

### Žymūs žmonės

|-
| 1866 || Baltrušiai || Motiejus Lozoraitis, teisininkas || 1907
|-
| 1866 || Sparviniai || Juozas Stankevičius, kunigas || 1958
|-
| 1879 || Butkiškiai || Jonas Kasakaitis, kunigas || 1967
|-
| 1884 || Žalvėderiai || Antanas Skeltys, kunigas || 1960
|-
| 1894 || Griškabūdis || Feliksas Bartkus, kunigas || 1973
|-
| 1904 || Antabūdis || Vincas Laurynaitis, literatūrologas || 1978
|-
| 1913 || Katiliai || Pranas Gailiūnas, kalbininkas || 1977
|-
| 1914 || Mažiškė || Feliksas Bieliauskas, LTSR veikėjas || 1985
|-
| 1917 || Katiliai || Petras Gailiūnas, veterinaras || 1971
|-
| 1926 || Sparviniai || Juozas Žemaitis, vyskupas || 2021
|-
| 1934 || Urviniai || Albinas Bernotas, poetas || 2012
|-
| 1937 || Bliuviškiai || Apolinaras Juozas Povilaitis, laisvės gynėjas || 1991
|-
| 1944 || Šukėtai || Albinas Kasparaitis, inžinierius ||
|}

## Šaltiniai
Veprių valsčius

**Veprių valsčius** () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vidurio rytų Lietuvos teritorijoje. Centras – Vepriai.

## Istorija

Valsčius įkurtas 1864 m. Kauno gubernijoje. Panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Jonavos rajonui (2 apylinkės), Smėlių rajonui (2 apylinkės) ir Ukmergės rajonui (2 apylinkės).

|-
| 1877 m. || || 2508 || 204 kiemai  || 6 seniūnijos || 35
|-
| 1923 m.  || 120 || 3391 || 694 || || 86 gyvenvietės 
|-
| 1932 m. || 118 || 3700 || || 7 seniūnijos  ||
|-
| 1949-01-01  || 122 || || || 6 apylinkės  ||
|}

## Vadovai
* Jonas Šarka, 1932 m.

## Suskirstymas

## Gyvenvietės

1923 m. surašymo metu valsčiuje buvo šios gyvenvietės:

* Apaikiškių k.
* Avižynės (Uvsejuvkos) vs.
* Barboriškių k.
* Barboriškių vs.
* Bainariškių plv.
* Bečių dv.
* Bečių (Papievės) vs.
* Bernotiškių dv.
* Bernotiškių vs.
* Beteniškių plv.
* Bronislavavos vs.
* Dubių (Adamrajaus) k.
* Evalingavos vs.
* Gavinonių k.
* Gelažos vs.
* Jačionių vs.
* Juozapavos vs.
* Kalibato vs.
* Kalvelių k.
* Karčiškių vs.
* Kazlaučiznos k.
* Kazlaučiznos plv.
* Kavaliukų plv.
* Kryžiaukos k.
* Knizlaukio k.
* Knizlaukio plv.
* Knizlaukio vs.
* Kunigiškių I k.
* Kunigiškių II k.
* Labanosių k.
* Lazdonos vs.
* Martyniškių plv.
* Maukūnų k.
* Mažluvkos vs.
* Medynų k.
* Medynų (Malinaukos) vs.
* Medynų vs.
* Medynų dv.
* Mykališkių I vs.
* Mykališkių II vs.
* Mykuliškių (Ližynės) vs.
* Minderiškių k.
* Notalynos vs.
* Paberžės vs.
* Paežerių (Pojeziorkos) vs.
* Pagelažių k.
* Pagelažių vs.
* Pakalnos k.
* Pakalnos vs.
* Pakapių vs.
* Palaužės vs.
* Pasiekių vs.
* Paširvinčio vs.
* Paąžuolių (Podembės) vs.
* Pažuvinčio vs.
* Pabariškių (Podbariškių) vs.
* Paguliankos vs.
* Pameraučiškių (Safijuvkos) vs.
* Paskarbinės vs.
* Platų plv.
* Pranių k.
* Pučionių dv.
* Pučionių vs.
* Pustoškos Maž. vs.
* Pustoškos vs.
* Ratautų k.
* Rizgonių k.
* Samantonių k.
* Slabados k.
* Sližių k.
* Sližių dv.
* Šukynės k.
* Šafarnės Sen. vs.
* Šafarnės Nauj. vs.
* Šakių vs.
* Tagailų vs.
* Takaviskos vs.
* Upnikų dv.
* Užušilių k.
* Užušilių vs.
* Vasiliavos (Lembartavos) k.
* Vankavo vs.
* Vengrų k.
* Vengrų vs.
* Veprių dv.
* Veprių mstl.


## Gyventojai
### Žymūs žmonės

|-
| 1926 || Martyniškis || Juozas Gudavičius (1926), šokėjas || 2008
|}

## Šaltiniai
Kapčiamiesčio valsčius

**Kapčiamiesčio valsčius** (, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės pietų Lietuvos teritorijoje. Centras – Kapčiamiestis.

## Istorija

Valsčius įkurtas XIX a. pradžioje. Panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Veisiejų rajonui (5 apylinkės).

|-
| 1888 m.  ||   || 5618 ||  || ||
|-
| 1923 m.  || 242 || 5171 || 1066 || || 55 gyvenvietės 
|-
| 1932 m. || 228 || 5627 || || 10 seniūnijos  ||
|-
| 1949-01-01  || 245 || || || 5 apylinkės  ||
|}

## Vadovai
* Jonas Rudzika, 1932 m.

## Suskirstymas

## Gyvenvietės

1923 m. surašymo metu valsčiuje buvo šios gyvenvietės:

* Alekniškių k.
* Bugiedos k.
* Burbų k.
* Dumbliaskų k.
* Elenavo plv.
* Gailiagirio vs.
* Gervelių k.
* Grickavo k.
* Gulbiniškės vs.
* Igorkos vs.
* Ivoškų k.
* Jančiulių k.
* Jezdo vs.
* Jončiulių k.
* Juozapavos plv.
* Justinavo dv.
* Juškonių k.
* Kalvių k.
* Kapčiamiesčio mstl.
* Karaivonių k.
* Kuodžių k.
* Kuzabiškės vs.
* Mečiūnų k.
* Menčiškės k.
* Mykališkės k.
* Mocevičių k.
* Mocevičių plv.
* Nasutų k.
* Navikų k.
* Niviedės vs.
* Pabudaviečio k.
* Padumblių k.
* Paelenavos k.
* Pajančulių vs.
* Palačonių k.
* Paliepio k.
* Panevedžio vs.
* Paulenkos vs.
* Pavesninkų k.
* Pertako k.
* Purvinių k.
* Semoškų k.
* Simoniškės vs.
* Sirguškių k.
* Stalų k.
* Subačiaus k.
* Sventojansko k.
* Šapurų k.
* Ustronijos plv.
* Vadinio vs.
* Vaikšnoriškės vs.
* Vainiūnų k.
* Valentų k.
* Varviškių k.
* Volskų vs.
* Žmirklių k.


## Gyventojai
### Tautinė sudėtis

1923 m. gyveno 5171 žmogus:
* Lietuviai – 78,86% (4078);
* Lenkai – 17,34% (897);
* Žydai – 3,61% (187);
* Kiti – 0,17% (9).

### Žymūs žmonės

|-
| 1902 || || Petras Kadziauskas, agronomas ||
|-
| 1919 || Mačiūnai || Vincas Kazokas, rašytojas || 1984
|-
| 1938 || Padumbliai || Gražina Bigelytė-Bulavienė, diktorė || 2009
|-
| 1939 || Jančiuliai || Jonas Liaukonis, inžinierius ||
|-
| 1945 || Padumbliai || Vytautas Bigelis, chemikas || 1999
|}

## Šaltiniai
Endriejavo valsčius

:: *Apie buvusį valsčių Suvalkų apskrityje žr. [[Andrejavo valsčius]].*

**Endriejavo valsčius** () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vakarų Lietuvos teritorijoje. Centras – Endriejavas.

## Istorija

Valsčius įkurtas 1861 m. Kauno gubernijoje. 1923 m. buvo 762 ūkiai, 35 gyvenamosios vietovės. 1928 m. Petras Tarasenka valsčiuje aprašė šiuos senovės paminklus: akmens amžiaus radinių Lelėnuose ir Žadeikiuose, senkapių Spraudžiuose ir Žvaginiuose, Bikakalnių Katėse ir Žvaginiuose. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Klaipėdos rajonui (3 apylinkės) ir Rietavo rajonui (4 apylinkės).

|-
| 1877 m. || || 3990 || 451 kiemas  || 3 seniūnijos || 38
|-
| 1923 m.  || 116 || 4240 || 948 || || 35 gyvenvietės 
|-
| 1932 m. || 121 || 4240 || || 5 seniūnijos  ||
|-
| 1949-01-01  || 163 || || || 7 apylinkės  ||
|}

## Vadovai
* Mykolas Dausynas, 1932 m.

## Suskirstymas

## Gyvenvietės

1923 m. surašymo metu valsčiuje buvo šios gyvenvietės:

* Ablingos k.
* Antkopčio k.
* Anužių k.
* Auksoros k.
* Daubakių k.
* Dausinų k.
* Endriejavo mstl.
* Kačių k.
* Kapstotų k.
* Kiaulakių k.
* Kintrimų k.
* Klibių k.
* Kukorių k.
* Kukorių plv.
* Laigių k.
* Lelenų k.
* Ližių k.
* Marijonavo k.
* Mikų k.
* Patirių (Vedegėnų) k.
* Pažvelsio k.
* Poežerio plv.
* Rankos k.
* Rudgalvių k.
* Sausių k.
* Stončaičių k.
* Šilienų k.
* Šlepštikų k.
* Tickinų k.
* Toliotų k.
* Viržintų k.
* Žadeikių k.
* Žalakiškės k.
* Žemgulių k.
* Žvaginių k.


1933 m. valsčiuje buvę kaimai:

* Ablinga
* Antkoptys
* Anužiai
* Aukšoras (Aukšorė)
* Daubakiai
* Dausinai
* Indriejavas
* Kačiai (Katės)
* Kapstatai (Kapstotai)
* Kiaulakiai
* Kintrimai
* Klibiai
* Kukoriai
* Laigiai (Lagė)
* Lelėnai
* Ližiai
* Marijonavas (Pyktiškė)
* Mikai
* Paežerys (Poežerys)
* Patyrys (Vedegėnai)
* Pažvelsys (Pažvelšiai)
* Raukos (Ranka)
* Rudgalviai
* Sausiai
* Stončaičiai
* Šilėnai
* Šlepštikos
* Tickinai
* Toliotai
* Viržintai
* Žadeikiai
* Žalakiškiai (Žalakiškė)
* Žemguliai
* Žvaginiai


## Gyventojai
### Tautinė sudėtis

1923 m. gyveno 4240 žmonės:
* Lietuviai - 98,14% (4161);
* Žydai - 1,56% (66);
* Vokiečiai - 0,26% (11);
* Kiti - 0,05% (2).

### Žymūs žmonės

|-
| 1887 || Pažvelsis || Fortūnatas Bagočius, teisininkas || 1951
|-
| 1894 || Stančaičiai || Jurgis Talmantas, kalbininkas, redaktorius || 1955
|-
| 1906 || Tickinai || Andrius Ašmantas, kalbininkas || 1941
|-
| 1927 || Sausiai || Jonas Dromantas, inžinierius ||
|-
| 1945 || Mikai || Stasys Bočkus, inžinierius ||
|-
| 1947 || Anužiai || Alfonsas Laurinavičius, teisininkas ||
|-
| 1947 || Žvaginiai || Petras Dirgėla, rašytojas ||
|}

## Šaltiniai
Heinrich Mann

**Henrikas Manas** (, 1871 m. kovo 27 d. Liubeke – 1950 m. kovo 11 d.) – vokiečių rašytojas. Tomo Mano brolis.

## Gyvenimas ir darbai
Henrikas rašyti pradėjo dar būdamas mokinys. Savo įspūdžius apie kelionę į Sankt Peterburgą jis išsamiai aprašė dienoraštyje, kurį po dvejų metų perdirbo. Nuo 1885 m. jis rašė apybraižas, noveles ir eilėraščius ir rašyme rado būdą reikšti savo kritiškas visuomenines pažiūras. Anksčiau laiko nutraukęs mokslą gimnazijoje, Henrikas Manas pagal tėvų norą pradėjo buhalterijos mokslus Dresdene, kuriuos, kaip ir savanorišką darbą S. Fišerio leidykloje, nutraukė. Po tėvo mirties, 1891 m., jis išspausdino pirmąją recenziją, o nuo 1893 m. gyveno kaip laisvas rašytojas. Iki 1898 metų jis daugiausia gyveno Italijoje, o kai kada su jaunesniuoju broliu Tomu Manu. Nuo 1899 iki 1914 m. jis gyveno Miunchene, Berlyne, bet daugiausia laiko praleisdavo Italijoje ir tašė romanus, apsakymus, pjeses ir eses. Dėl politinių pažiūrų jis vis labiau konfliktuodavo su broliu Tomu Manu ir, prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, jie nutraukė santykius (broliai po to vėl susitaikė 1922 m.). 1912 m. Henrikas pradėjo rašyti „Der Untertan“ (). Romano sėkmė po karo palietė Henriko Mano nacionalinį autoritetą. 1930 m. jis išrenkamas Prūsijos menų akademijos poezijos skyriaus prezidentu. Pagal romaną „Profeor Unrat“ () pastatytas filmas „Žydrasis angelas“ išgarsino jo vardą tarptautiniu mastu. Priverstas palikti akademiją, Henrikas 1933 m. emigruoja į Prancūziją. Ten jis parašė žymiausią veikalą „Jugend and Vollendung des Konigs Henri IV“ (). Po penkerių metų persikėlė į Kaliforniją. 1950 m. jam pasiūlyta tapti Menų akademijos, įkurtos Rytų Berlyne, prezidentu.
Prieš pat kelionę ten – 1950 m. kovo 12 d. – H. Manas mirė Santa Monikoje. 1961 m. jo palaikai buvo pervežti į Rytų Berlyno Dorotėjos kapines.
Šida Kartlis

**Šida Kartlis** ( 'Vidinis Kartlis') – regionas šiaurinėje Gruzijos dalyje.

Šiaurinę regiono dalį sudaro teritorija (viso 1393 km² – Džavos rajonas, dalis Karelio ir Gorio rajonų), kurioje yra nepripažinta nuo 1992 m. nepriklausomybės siekianti Pietų Osetijos respublika.

## Geografija
Šida Kartlį sudaro (2014):
* Gorio miestas (48 143 gyv.)
* Gorio rajonas (77 549 gyv.)
* Kaspio rajonas (43 771 gyv.)
* Karelio rajonas (41 316 gyv.)
* Džavos rajonas
* Chašurio rajonas (52 603 gyv.)

Regione:
* 5 miestai – Goris, Cchinvalis, Kaspis, Karelis, Chašuris.
* 5 miesto tipo gyvenvietės – Agara, Kornisis, Suramis, Džava, Kvaisis,
* 250 kaimų.

Vidutinis gyventojų tankis – 46 žm./km². Gyventojai – gruzinai 94,7 %, azerbaidžaniečiai 2,1 %, osetinai 1,8 %, armėnai 0,8 %, rusai 0,3 %.

## Ekonomika
Gamtiniai ištekliai – dolomitas, keraminiai moliai, mineralinis vanduo.

Pramonė: Gorio vatos, konservų ir vaisių perdirbimo kombinatai, Agaros cukraus fabrikas, Kaspio cemento gamykla, Chašurio ir Metechio plytinės.

Transportas – automobilių keliai, geležinkelis, vamzdynas. transporto mazgas – Chašuris.

## Istorinis Šida Kartlis
Šida Kartlis – dalis istorinio Kartlijos regiono. Ankstesnis Šida Kartlio pavadinimas – *Zena Sopeli*. Istorinio Šida Kartlio teritoriją rytuose ribojo Aragvio upė, šiaurėje – Didysis Kaukazo kalnagūbris, vakaruose – Licho (Suramo) kalnagūbirs, o pietuose – Trialeto kalnagūbris.

Istorinio Šida Kartlio teritorija nesutampa su dabartiniu Šida Kartliu. Senojo Šida Kartlio žemės dabar sudaro:
* dabartinį Šidą Kartlį (ir Pietų Osetiją),
* dalį Mcchetos-Mtianetijos,
* dalį Samcchės-Džavachetijos.

## Nuorodos
* Šida Kartlis 

## Šaltiniai
Balbieriškio valsčius

**Balbieriškio valsčius** (, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės pietų Lietuvos teritorijoje. Centras – Balbieriškis.

## Istorija

Valsčius buvo įkurtas XIX a. 1870 m. gegužės 31 d. prie valsčiaus buvo prijungtas Balbieriškis, netekęs miesto teisių. 1934 m. buvo kilusi nesėkminga iniciatyva prijungti valsčių prie Alytaus apskrities. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Prienų rajonui (12 apylinkių).

|-
| 1888 m.  || || 9633 || || ||
|-
| 1923 m.  || 96 || 4739 || 965 || || 38 gyvenvietės 
|-
| 1932 m. || 116 || 5300 || || 11 seniūnijų  ||
|-
| 1949-01-01  || 133 || || || 12 apylinkių  ||
|}

## Vadovai
* Pranas Petrulionis, 1932 m.

## Suskirstymas

## Gyvenvietės

1923 m. surašymo metu valsčiuje buvo šios gyvenvietės:

* Abronos k.
* Aleksandravo plv.
* Aukštojo Balbieriškio k.
* Balbieriškio dv.
* Balbieriškis
* Būdos k.
* Gerulių k.
* Išmanų-Valatkų k.
* Jonaviškio k.
* Juzefino plv.
* Kunigiškių k.
* Liudvikavo dv.
* Liudvikavo Naujojo vs.
* Mackių k.
* Mardosų k.
* Marinkos plv.
* Mediniškių k.
* Medvišių k.
* Melniškių (Suvalkėlių) k.
* Naravų k.
* Naujojo Balbieriškio k.
* Nišeikių k.
* Novosiolkos k.
* Pabalių k.
* Pabraščių k.
* Padeksnės k.
* Paduoblės (Daunorų) k.
* Podliesės (Praukų) k.
* Purvės vs.
* Putrišių k.
* Ringemų k.
* Rudžekampių k.
* Tadeušavo plv.
* Uosos Slabadėlės k.
* Vazgaitkiemio k.
* Zaslonos k.
* Žegždrių k.
* Žydaviškio dv.
* Žydaviškio Naujojo k.
* Žiūronių k.


1934 m. valsčiuje buvę kaimai ir dvarai:

# Abrona
# Būda
# Išonėnai (Valatkai)
# Jonaviškis
# Kunigiškiai
# Mackiai
# Mediniškiai
# Medvišiai
# Melniškiai (Suvalkėliai)
# Naravai
# Nišeikai
# Novosiolka
# Pabaliai
# Pabrasčiai
# Padeksnė
# Paduoblė (Daunorai)
# Podliesė (Praukai)
# Putrišiai
# Ringemai
# Rudžekampiai
# Uosa Slabadėlė
# Vaizgaitkiemis
# Zaslona
# Žegždriai
# Žydaviškis Naujasis
# Žiūroniai
Dvarai:
# Balbieriškis
# Liudvikavas
# Žydaviškis


## Gyventojai
### Tautinė sudėtis

1923 m. gyveno 4739 žmonės:
* Lietuviai – 87,5% (4147);
* Žydai – 10,69% (507);
* Vokiečiai – 1,3% (62);
* Kiti – 0,48% (23).

### Žymūs žmonės

|-
| 1864 || Asiūkliai || Vincas Karalius, leidėjas || 1944
|-
| 1885 || Balbieriškis || Mykolas Krupavičius, dvasininkas ir politikas || 1970
|-
| 1936 || Medvišiai || Algimantas Matusevičius, veterinaras, profesorius ||
|-
| 1946 || Sūkuriai || Antanas Makštutis, inžinierius ir ekonomistas
|}

## Šaltiniai

* Aruodai.lt
Žagarės valsčius

**Žagarės valsčius** () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės Lietuvos teritorijoje. Centras – Žagarė, iki I pasaulinio karo – Naujoji Žagarė.

## Istorija

Valsčius įkurtas XIX a. Kauno gubernijoje. 1921 m. Lietuvos-Latvijos sienos sutartimi Latvijai perduota valsčiaus dalis su Ukrų kaimu. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Žagarės rajonui (8 apylinkės).

|-
| 1877 m. || || 7457 || 762 kiemai  || 6 seniūnijos || 97
|-
| 1923 m.  || 200 || 4615 || 964 || || 43 gyvenvietės 
|-
| 1932 m. || 155 || 6000 || || 9 seniūnijos  ||
|-
| 1949-01-01  || 224 || || || 8 apylinkės  ||
|}

## Vadovai
* Liudas Naglius, 1932 m.

## Suskirstymas

## Gyvenvietės

1923 m. surašymo metu valsčiuje buvo šios gyvenvietės:

* Aleksandravo k.
* Bandorių k.
* Basenliškių vs.
* Bružo dv.
* Butlieriaus dv.
* Damelių k.
* Daukšių k.
* Dilbinėlių k.
* Dilbinų k.
* Gaudikių k.
* Gražaičių k.
* Juodeikių k.
* Juškaičių k.
* Katiliškių plv.
* Ližikų dv.
* Ližikų k.
* Mantoriškių dv.
* Miknaičių k.
* Minčaičių k.
* Minkių k.
* Navagrodkos k.
* Pabalių k.
* Petraičių dv.
* Petraitėlių dv.
* Piaunio k.
* Puikių k.
* Reklaičių k.
* Rengių k.
* Ročkių k.
* Rukuižių k.
* Stelmokų k.
* Strelių k.
* Stungių k.
* Švetpuolio dv.
* Tarbučių k.
* Taručių k.
* Tulnių k.
* Veršių k.
* Vidaučių k.
* Viešučių k.
* Žadeikėlių dv.
* Žadeikių dv.
* Žagarės mst.
* Žiurių k.
* Žučių k.


## Gyventojai
### Tautinė sudėtis

1923 m. gyveno 4615 žmonių:
* Lietuviai - 91,87% (4240);
* Latviai - 7% (323);
* Rusai - 0,54% (25);
* Vokiečiai - 0,28% (13);
* Lenkai - 0,07% (3);
* Žydai - 0,02% (1);
* Kiti - 0,22% (10).

### Žymūs žmonės

|-
| 1887 || Žiuriai || Antanas Kvedaras, miškininkas || 1967
|-
| 1912 || Minčaičiai || Kostas Doveika, literatūrologas || 1999
|-
| 1919 || Puikiai || Algirdas Jurėnas, teologas, filosofas || 2007
|}

## Šaltiniai
Jaroslav Hašek

**Jaroslavas Hašekas** (1883 m. balandžio 30 d. Prahoje – 1923 m. sausio 3 d.) – čekų rašytojas.

## Biografija
Po tėvo mirties trylikametis paauglys metė mokslus gimnazijoje ir pradėjo dirbti pas vaistininką. Iškrėtęs išdaigą, jis buvo priverstas pereiti į kitą vaistinę, o buvusius darbdavius jis vėliau paminėjo „Šveiko nuotykiuose“.

Nuo 1899 iki 1902 m. studijavo Prahos prekybos mokykloje ir dirbo tarnautoju draudimo bendrovėje, iš kurios nepraėjus nė metams buvo atleistas. Tuomet jis nusprendė tapti rašytoju, nes jau buvo išspausdinęs kelis apsakymus. Priklausydamas bohemai, jis kurį laiką buvo susidėjęs su anarchistais.

1909 m. pradėjo redaguoti žurnalą apie gyvūnų pasaulį, tačiau netrukus už reportažus apie pramanytus gyvūnus buvo atleistas. Kitą, laikraščio „Česke slovo“ reporterio, darbo vietą taip pat greitai prarado.

Žlugus pirmajai santuokai, jis be nuolatinės gyvenamosios vietos gyveno Prahoje arba keliavo po Vidurio Europą. Jis toliau rašė straipsnius laikraščiams ir žurnalams, savo humoristiniuose ir satyriniuose kūriniuose išjuokė bažnyčią, monarchiją ir miesčionišką moralę. Nuo 1912 iki 1915 m. išleido 4 apsakymų tomus.

Pirmojo pasaulinio karo metu Hašekas dezertyravo iš Austrijos kariuomenės ir pabėgo į čekų legioną, o vėliau prisidėjo prie Raudonosios armijos.

1920 m. grįžo į Prahą ir pradėjo rašyti „Šauniojo kareivio Šveiko nuotykius pasauliniame kare“ – groteskišką ir komišką istoriją apie iš pažiūros kvailoką kareivį, išjuokiantį visą militaristinę sistemą. Romanas pradėtas leisti atskiromis brošiūromis ir iš karto susilaukė didelio susidomėjimo. Jaroslavas Hašekas Lipnicoje nusipirko namą, kur gyveno su antrąja žmona. Jis gėrė, jo sveikata nuolat blogėjo ir 1923 m. mirė nuo širdies nepakankamumo.

„Šauniojo kareivio Šveiko nuotykiai“ liko nebaigti (tuo metu jis rašė ketvirtąją romano knygą). Publicistas Karelas Venekas užbaigė romaną ir papildomai parašė penktąją ir šeštąją dalis – „Šauniojo kareivio Šveiko nuotykiai rusų nelaisvėje“. Tarptautinis pripažinimas atėjo tik 1926–1927 m. knygą išvertus į vokiečių kalbą. Kareivis Šveikas tapo simboline figūra, apie jį buvo sukurta daugybė pjesių, filmų ir radijo vaidinimų. Ypač išgarsėjo Bertoldo Brechto sukurta drama „Šveikas Antrajame pasauliniame kare“, kurią jis sukūrė 1941–1945 m. gyvendamas emigracijoje Amerikoje.
Kvemo Kartlis

**Kvemo Kartlis** ( 'Žemutinis Kartlis') – vienas pietinių Gruzijos regionų. Pietuose ribojasi su Armėnija ir Azerbaidžanu.

## Geografija
Kvemo Kartlį sudaro (2014):
* Rustavio miestas (125 103 gyv.)
* Bolnisio rajonas (53 590 gyv.)
* Calkos rajonas (18 849 gyv.)
* Dmanisio rajonas (19 141 gyv.)
* Gardabanio rajonas (81 876 gyv.)
* Marneulio rajonas (104 300 gyv.)
* Tetri-Ckaro rajonas (21 127 gyv.)

Regione:
* 7 miestai – Rustavis, Bolnisis, Gardabanis, Dmanisis, Tetri Ckaro, Marneulis, Calka.
* 8 miesto tipo gyvenvietės – Kazretis, Tamarisis, Didi Lilas, Kodžoris, Manglisis, Nagvarevis, Badianis, Trialetis.
* 342 kaimai.

Gyventojų tankis – 64,9 žm./km². Gyventojai yra gruzinai (51,3 %) ir azerbaidžaniečiai (41,8 %), taip pat armėnai (5,1 %), rusai (0,6 %), graikai (0,5 %) (2014).

## Ekonomika
Gamtiniai ištekliai – kreida, polimetalų rūdos, nafta (Teletis, Rustavis, statybinės medžiagos.

Pramonė – Rustavio metalurgijos gamykla, Gardabanio šiluminė elektrinė, Marneulio sodrinimo kombinatas. taip pat dirbtinio pluošto gamykla, Lengvosios ir maisto pramonės įmonės.

Žemės ūkis – bulvininkystė, daržininkystė, moliūginės ir techninės kultūros, sodininkystė, vynuogininkystė,

## Nuorodos
* Kvemo Kartlis 

## Šaltiniai
Rasa Drazdauskaitė

**Rasa Drazdauskaitė** (g. 1981 m. kovo 20 d. Šiauliai) – Lietuvos ilgų nuotolių ir maratono bėgikė.

## Biografija
Šiaulių universiteto Edukologijos fakultete baigė kūno kultūros ir sporto pedagogikos bakalauro bei kūno kultūros ir sporto edukologijos magistrantūros studijas.

Šiaulių sporto mokyklos trenerė, Krašto apsaugos savanorių pajėgų Dragūnų mokomojo bataliono tarnautoja.

## Sportiniai pasiekimai
Sportuoja nuo 1992 m. Pirmoji trenerė Vida Povilaitienė, treniruoja Česlovas Kundrotas. 2003 m. diskvalifikuota dvejiems metams, įtarus stanozololo vartojimu.

**Laimėjimai:**

## Šaltiniai
Mccheta-Mtianetija

**Mccheta-Mtianetija** () – administracinis regionas rytų Gruzijoje, kurį sudaro sostinė Mccheta ir ją supantys kalnų rajonai. Šiaurėje ribojasi su Rusija.

## Geografija
Mcchetą-Mtianetiją sudaro (2014 m.):
* Achalgorio rajonas (faktiškai Pietų Osetijoje)
* Dušečio rajonas (25 659 gyv.)
* Kazbegio rajonas (3 795 gyv.)
* Mcchetos rajonas (55 651 gyv.)
* Tianečio rajonas (9 468 gyv.)
Gyventojų tankis – 14 žm./km².

Regionas turi 545 gyvenvietės:
* 2 miestai – Mccheta ir Dušetis.
* miesto tipo gyvenvietės – Zagesas, Stepanacminda (anksčiau Kazbegis), Achalgoris, Pasanauris, Žinvalis, Tianetis, Sionis.
* kaimai.

## Ekonomika
Gamtiniai ištekliai: statybinės medžiagos (tufai, kvarco smėlis), mineralinis vanduo.

Žemės ūkis: gyvulininkystė, daržininkystė, javai, vynuogininkystė, sodininkystė.

Transportas: automobilių keliai, geležinkelis.

Pramonė: hidroelektrinė, vyno pramonė, alaus daryklos.

## Nuorodos
* Mccheta-Mtianetija
Būdviečiai (Marijampolė)

**Būdviečiai** – kaimas Marijampolės savivaldybėje, 1 km į šiaurės rytus nuo Puskelnių. Yra Būdviečių geležinkelio stotelė.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Būdviečiuose gimė genetikas Vaidutis Kučinskas (1947–).

## Šaltiniai
Irena Balčiūnienė

**Irena Balčiūnienė** (g. 1941 m. balandžio 29 d. Šiauliai) – Lietuvos gydytoja stomatologė, antropologė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.

## Biografija
1964 m. baigė Kauno medicinos institutą, 1987 m. biologijos mokslų kandidatė.

Nuo 1964 m. gydytoja stomatologė Kelmės centrinėje, nuo 1969 m. Vilniaus III klinikinėje ligoninėje. Nuo 1973 m. Vilniaus universiteto Gydytojų tobulinimosi fakulteto dėstytoja, nuo 1990 m. Stomatologijos klinikos vadovė; 1989 m. profesorė. Vilniaus universiteto Medicinos fakulteto Odontologijos instituto direktorė.

## Mokslinė veikla
Parengė ir įdiegė metodą dantų karieso susidarymui prognozuoti. Sudarė Lietuvos odontologinį žemėlapį (1981 m.). Europos stomatologijos klinikų vadovų tarybos narė, Europos DENTED ir DentEvolves programos ekspertė, Europos antropologų asociacijos narė, Lietuvos endodontologų ir periodontologų draugijų garbės narė.

## Bibliografija
* Lietuvos stomatologijos istorija, monografija, 1998 m.
* Senųjų Lietuvos gyventojų antropologija, 1986 m.
* Lietuvių antropologijos metmenys, 1991 m.
* Dantų ligų profilaktika, 1998 m.
* Dantų kariesas, vadovėlis, 1992 m.
* Pieninių dantų karieso bei jo komplikacijų profilaktikos ir gydymo ypatybės, 2001 m., viena autorių.

## Įvertinimas
* 1989 m. LTSR valstybinė premija už darbų ciklą „Lietuvių etninės antropologijos pagrindų sukūrimas“.
* 2007 m. Lietuvos sveikatos apsaugos darbuotojo Garbės ženklas 

## Šaltiniai
Dechna

**Dechna** () arba **Mažasis Nefudas** – dykuma Arabijos pusiasalio centrinėje dalyje, Saudo Arabijoje, tarp Didžiojo Nefudo šiaurėje ir Rub el Halio pietuose. Rytuose pereina į El Hasos dykumą, vakaruose remiasi į Tuvaiko kalnus. Ilgis iki 1200 km. Vyraujantis aukštis 400–500 m.

Vyrauja krūminė augalija. Verčiamasi ganykline gyvulininkyste.

## Išnašos
Irena Marija Balčiūnienė

**Irena Marija Balčiūnienė** (g. 1943 m. balandžio 25 d. Skačiūnai, Žemaitkiemio valsčius) – Lietuvos vertėja.

## Biografija

Gimė Skačiūnų palivarke ties dabartiniais Virkščiais.

1960–1965 m. studijavo anglų kalbą ir literatūrą Vilniaus universitete. 1965 m. baigė Vilniaus universitetą. 1969–1972 m. dirbo redaktore „Vagos“ leidykloje. Verčia iš anglų kalbos.

## Vertimai
* Karsonas Makkaleris. Laikrodis be rodyklių, 1970 m.
* Džekas Keruakas. Kelyje, 1972 m.
* Tomas Volfas. Žvelk, angele, į savo būstą, 1974 m.
* Džonas Golsvortis. Forsaitų saga, 2 t. 1981, t. 2 su V. Churginaite
* Oldas Hakslis. Geltonasis Kroumas, 1983 m.
* Hermanas Melvilis. Mobis Dikas, 1987 m.

## Įvertinimas
* 2006 m. Šv. Jeronimo premija

## Šaltiniai
Rub al Chalis

**Rub al Chalis** (, „tuščiasis ketvirtis“) – viena didžiausių smėlio dykumų pasaulyje, plytinti Arabijos pusiasalio pietuose. Įeina į Saudo Arabijos, Omano, Jemeno, JAE teritorijas. Užima ~650 000 km² teritoriją. Ilgis iš vakarų į rytus 1200 km, plotis – apie 500 km. Driekiasi lygumoje, besileidžiančioje iš vakarų į rytus nuo 500–1000 m iki 100–200 m aukščio.

Vyrauja keliaujantys smėlynai, sudarantys barchanus (iki 200 m aukščio), kalvagūbrius, pavienius masyvus. Augalija labai skurdi (kserofitiniai krūmynai). Yra naftos telkinių.

Rub al Chalis beveik negyvenamas. Čia sutinkami tik klajoklių beduinų karavanai.

## Išnašos
Didysis Nefudas

**Didysis Nefudas** () – dykuma šiaurinėje Arabijos pusiasalio dalyje, Saudo Arabijoje. Plotas ~70 tūkst. km². Ilgis 500 km, plotis iki 300 km. Dykuma yra ant 600–1000 m aukštyje esančio plokščiakalnio. Šiaurėje pereina į Sirijos dykumą, pietryčiuose – į Dechną.

Dideli barchniniai ir kalvagūbriniai smėlio masyvai, akmeningosios dykumos (hamados). Didįjį Nefudą vagoja vadės. Vyrauja efemerinė augalija. Verčiamasi gyvulininkyste (avys, kupranugariai).

## Išnašos
Indukcinis jutiklis

**Indukcinis jutiklis** yra bekontaktis metaliniams objektams aptikti ar matuoti skirtas prietaisas, kuriame panaudojami elektromagnetinės indukcijos fizikiniai dėsniai.

## Veikimo principas
Įjungus jutiklio maitinimą, ritėje generuojami virpesiai ir sukuriamas aukšto dažnio elektromagnetinis laukas. Tai ir yra aktyvioji jungimo zona. Jei ši zona nukreipta į metalinį objektą, objektas tampa sūkurinių srovių sukurtos energijos vartotoju. Tai slopina virpesių amplitudę, ir jutiklio loginė grandinė, reaguodama į tai, persijungia.
Induktyviniai priartėjimo jungikliai reaguoja tik į laidininkus.

Į išorę nukreiptas magnetinis laukas generuojamas naudojant pusiau atvirą feritinę virpesių kontūro ritės šerdį ir papildomą ekraną. Taip šalia priartėjimo jutiklio aktyvaus paviršiaus sukuriama tam tikra sritis, vadinama aktyviąja poveikio zona.
Prijungus maitinimo įtampą, įsijungia virpesių generatorius ir grandine teka nustatyta rimties būsenos srovė. Jei elektriškai laidus objektas patenka į aktyviąją poveikio zoną, tai jo paviršiuje sukuriamos sūkurinės srovės, kurios papildomai naudoja virpesių kontūro energiją. Generatoriaus virpesiai slopsta, jutiklis ima vartoti stipresnę srovę. Šios dvi jutiklio būsenos, kai generatoriaus virpesiai slopinami ir kai neslopinami, fiksuojamos elektroninėmis priemonėmis.

## Šaltiniai
Gintarė Scheidt

**Gintarė Volungevičiūtė-Scheidt** (g. 1982 m. lapkričio 12 d. Kaune) – Lietuvos buriuotoja, pirmoji Lietuvai iškovojusi olimpinį medalį (sidabras) buriavime, pasaulio ir daugkartinė šalies čempionė.

Lietuvos olimpinės rinktinės vėliavnešė 2016 m. Rio de Žaneiro vasaros olimpinėse žaidynėse.

## Biografija
Baigė Kauno Vyturio vidurinę mokyklą, Lietuvos kūno kultūros akademijos turizmo ir sporto vadybos 2 kurso magistrantė. 2012 m. tapo pasaulio čempione.

## Sportiniai pasiekimai
Sportuoja nuo 1991 m., pirmasis treneris Raimondas Komskis, treniruoja Linas Eidukevičius.

;Rezultatai svarbiausiose varžybose

## Šaltiniai
Juozapas Baldauskas

**Juozapas Baldauskas** (1932 m. birželio 27 d. Žiliuose, Papilės valsčiuje – 2014 m. sausio 9 d. Vilniuje) – Lietuvos spaudos darbuotojas, žurnalistas, redaktorius.

## Biografija
1956–1962 m. Kuršėnų rajono laikraščio „Komunizmo keliu“, 1962–1975 m. Plungės rajono laikraščio „Socialistinis kelias“ (nuo 1963 m. „Kibirkštis“) redaktorius. 1965 m. baigė žurnalistiką Vilniaus universitete, studijavo teisę. 1967–1975 m. dirbo LKP CK. 1975–2012 m. žurnalo „Mokslas ir gyvenimas“ vyriausiasis redaktorius.

Parašė mokslo populiarinimo straipsnių, kelionių apybraižų. Jie buvo spausdinami ir Rusijos, Ukrainos, tuometės Čekoslovakijos moksliniuose žurnaluose. Nuo 1961 m. LSSR žurnalistų sąjungos narys, nuo 1977 m. sąjungos valdybos narys, vadovavo mokslo populiarinimo sekcijai. Palaidotas Papilėje.

## Įvertinimas
1982 m. LTSR nusipelnęs žurnalistas

## Šaltiniai
Diaspora

**Diaspora** (iš  'išsisėjimas') – tautos dalis, gyvenanti ne savo istorinėje tėvynėje. Terminas kilo iš Antikos laikų. Pradžioje diaspora vadinti Senovės Graikijos miestų gyventojai, migravę į graikų įkurtas kolonijas. Vėliau šis terminas pradėtas taikyti po Senąjį Pasaulį paplitusiems žydams.

Nuo XX a. terminas „diaspora“ naudojamas bet kuriai tautinei bendruomenei, gyvenančiai ne savo istorinėje tėvynėje apibūdinti. Tačiau diaspora nevadinami iridentai – dėl valstybių sienų pakeitimų nuo istorinės tėvynės atskirti žmonės. Diasporoje gyvenantys žmonės nesiasimiliuoja su aplinkinėmis tautomis, o išlaiko savo kalbą, kultūrą, dažnai konfrontuoja su aplinkine kultūra.

Pasaulyje gausias diasporas sudaro kinai, arabai, žydai, indai, armėnai, afrikiečiai, turkai, čigonai.
Samegrelas-Zemo Svanetija

**Samegrelas – Zemo Svanetija** – administracinis regionas vakarų Gruzijoje, apimantis istorines provincijas Mingreliją (Samegrelą) ir Zemo Svanetiją (Aukštutinę Svanetija).

## Geografija
Regioną sudaro (2014):
* Potio miestas (41 465 gyv.)
* Zugdidžio rajonas (105 509 gyv.)
* Senakio rajonas (39 652 gyv.)
* Abašos rajonas (22 341 gyv.)
* Chobio rajonas (30 548 gyv.)
* Cchorockaus rajonas (22 309 gyv.)
* Calendžichos rajonas (26 158 gyv.)
* Mestijos rajonas (9 316 gyv.)
* Martvilio rajonas (33 463 gyv.)

Regione:
* 8 miestai: Zugdidis, Potis, Abaša, Martvilis, Senakis, Calendžicha, Džvaris, Chobis.
* 2 miesto tipo gyvenvietės: Mestija, Cchorockus.
* 494 kaimai.

Vidutinis gyventojų tankis – 44 žm./km² (žemumose – 100–200 žm./km², kalnuotose – 6 žm./km²).

## Ekonomika
Naudingosios iškasenos: arsenas, baritas, marmuras, statybinės medžiagos, mineralinis vanduo.

Pramonė – Ingurio HES, statybinių medžiagų, vaisių ir arbatos perdirbimo įmonės.

Žemės ūkis: arbatmedžių, lazdynų plantacijos, javai, gyvulininkystė.

Transportas – jūros (Počio uostas), automobilių keliai, geležinkelis, vamzdynas, oro transportas (Senakio, Počio ir Mestijos vietinės reikšmės aerouostai).

## Istorija
 

## Nuorodos
* Самгрело-Земо Сванетия
Diaspora (albumas)

**Diaspora** – debiutinis arabų kilmės Belgijos dainininkės Natacha Atlas albumas. Išleistas 1995 m. Nyderlandų topuose pasiekė 66 vietą.

Albumas turi 3 singlus: *Leysh Nat' Arak, Yalla Chant* ir *Dub Yalil* (malda Alachui).

## Dainos
# "Iskanderia" - 5:15
# "Leysh Nat' Arak" - 6:07
# "Diaspora" (Atlas/Count Dubulah/Hamid ManTu/Attiah Ahlan/Neil Sparkes) - 6:47
# "Yalla Chant" – 5:53
# "Alhambra Part 1" (Atlas/Count Dubulah/Hamid ManTu/Attiah Ahlan/Larry Whelan) - 1:20
# "Duden" - 6:41
# "Feres" (Atlas/Essam Rashad) - 7:38
# "Fun Does Not Exist" - 5:56
# "Dub Yalil" (Atlas) - 5:56
# "Iskanderia" (Atlas Zamalek) – 5:15
# "Diaspora" (Ballon Theatre mix) – 7:02
# "Fun Does Not Exist" (Dolmus mix) – 6:21

## Kūrėjai

* Natacha Atlas – vokalas, dharabuka
* Larry Whelan - saksofonas, klarnetas
* Essam Rashad - udas, smuikas
* Rafiq Rouissi - dharabuka, rikas, mušamieji
* Neil Sparkes - dharabuka, pritariantis vokalas
* Walid Rouissi - pritariantis vokalas, udas
* Peer Khawam - klavišiniai
* Alex Kasiek - klavišiniai, gitara
* Hamed Mostafa - bosinė gitara 
* Ashiqali Hussein, Ali Ahmedaly, Satin Singh - tabla
* Nawazish Khan, Amin Abdelazeem, Faed Abdelaal, Hanafi Soliman, Monir Abdelaal, Wael Abubakr - smuikas
* Hamid Mantu - mušameji, klavišiniai
* Count Dubulah - bosai, gitaras
* Sokar Al Gohari - akordeonas
* Mostafa Alarab - mušamieji
* Bashir Abdelall - fleita
* Sameer Benjaman - tamburinas 
* Simon Walker - styginiai
* Graeme Holdaway - audio inžinerja
* Mary Farbrother - fotografija
Samcchė–Džavachetija

**Samcchė–Džavachetija** () – administracinis regionas pietų Gruzijoje, buvusi Meschetija.

Per regioną eina BTC naftotiekis ir Pietų Kaukazo dujotiekis.

## Geografija
Šiaurėje ribojasi su Gurija ir Imeretija, šiaurės rytuose ir rytuose – su Šida Kartliu ir Kvemo Kartliu, pietuose – su Armėnija ir Turkija, vakaruose – su Adžarija.

Samcchę–Džavachetiją sudaro:
* Achalcichės rajonas
* Adigenio rajonas
* Aspindzos rajonas
* Boržomio rajonas
* Achalkalakio rajonas
* Ninocmindos rajonas

Regione:
* 5 miestai
* 6 miesto tipo gyvenvietės
* 268 kaimai.

## Demografija ir armėnų problema
50,5 % regiono gyventojų yra armėnai, daugiausia gyvenantys Achalkalakio ir Ninocmindos rajonuose. Greta gyvena gruzinai (48,3 %), rusai (0,4 %), graikai (0,3 %) ir osetinai (0,2 %) (2014). Armėnai valdymo institucijose sudaro mažumą, nors pagal dalį gyventojų skaičiuje jų ten turėtų būti apie pusę. Gubernatoriaus komandoje armėnų yra tik 11 % (3 iš 26), mokesčių inspekcijoje – 19,5 % (16 iš 82) ir t. t.
Armėnai jaučiasi Gruzijos vyriausybės diskriminuojami ir atstumiami. Regione yra buvę demonstracijų, policijos žiaurumų malšinant neramumus. Daug armėnų mano, kad juos laiko antrarūšiais Gruzijos piliečiais. Vietinių armėnų organizacija Jungtinis Džavacho demokratinis susivienijimas () reikalauja vietinės autonomijos, kokia žadama abchazams ir osetinams.

## Meschetinų deportacija
Gruzijos pasienyje su Turkija gyveno Meschetijos turkai (meschetinai). Jų gyvenama teritorija buvo vadinama *Meschetija* (dabar – *Samcchė*). 1944 m. lapkričio 15 d.- lapkričio 25 d. meschetinai buvo deportuoti į Kazachiją, Kirgiziją ir Uzbekiją. Manoma, kad iš 100 000 išvežtų gyvuliniuose vagonuose apie 10 000 žuvo.

## Šaltiniai
Chadži-Muratas Mugujevas

**Chadži-Muratas Mugujevas** – Rusijos kariuomenės kazokų dalinių karininkas, dalyvavęs Pirmajame pasauliniame kare Rytų fronte kovoje su turkais. Po revoliucijų Rusijoje pasitraukė į Vakarus, kur parašė romaną "Ir Rytų fronte nieko naujo". Į lietuvių kalbą romaną išvertė Bronius Vaitiekūnas, išleido *Sakalo bendrovė* 1931 m. Kaune.
Talpinis jutiklis

**Talpinis jutiklis**, taip pat kaip ir indukcinis, veikia generavimo principu. Tačiau paprastai jis nėra pastoviai sužadintas.

Jei metalinis ar nemetalinis objektas priartinamas prie aktyvaus jutiklio paviršiaus, talpa tarp įžeminimo (žemės masės) ir aktyvaus paviršiaus didėja. Jai pasiekus tam tikrą lygį, prasideda virpesių generavimas. Jautrumas paprastai gali būti reguliuojamas. Virpesiai fiksuojami logine grandine. Jiems atsiradus, ima veikti persijungimo pakopa, o dėl to, nelygu, koks jutiklio tipas, sujungiama, nutraukiama ar perjungiama elektrinė grandinė.

Jutikliui sužadinti pakanka priartinti medžiagą prie jo aktyvaus paviršiaus. Fizinis kontaktas nereikalingas. Kuo mažesnė medžiagos dielektrinė skvarba, tuo labiau turėtų priartėti stebimas objektas. Medžiagos, kurių didelė dielektrinė skvarba (vanduo, cementas), gali būti juntamos per plonas sieneles (pvz., per apsauginę jutiklio izoliaciją). Į metalus reaguoja kaip didelės dielektrinės skvarbos medžiagas.
Baldenmuižės paliaubos

**Baldenmuižės paliaubos** – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ir Švedijos delegatų laikinos paliaubos, pasirašytos 1627 m. sausio 19 d. Baldenmuižėje (dab. Latvija) dėl 1600–1629 m. karo prieš Švediją veiksmų Livonijoje nutraukimo.

## Prielaidos
Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės paliaubas atstovai pasirašė be Abiejų Tautų Respublikos valdovo Zigmanto Vazos ir Lenkijos bajorų sutikimo. Taip veikti vertė sunkios aplinkybės: 1626 m. pabaigoje Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenė Livonijoje (vadas Aleksandras Korvinas Gosievskis) per žygį į Cėsius patyrė didelių nuostolių, dėl neišmokėtos algos ir kitų priežasčių kariuomenė ėmė krikti, ižde nebuvo pinigų, paramos iš Lenkijos nesitikėta. Į Vilniaus reliacinį seimelį susirinkę Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės senatoriai po ilgo svarstymo nutarė sudaryti paliaubas, kad būtų galima vėl surinkti kariuomenę ir mokesčius.

## Turinys
Pagal paliaubas pasikeista belaisviais, mainais už Laudonos pilį švedai grąžino Biržus, leido laisvai prekiauti per Rygos uostą. Paliaubos sukėlė didelį LLV valdovo ir Lenkijos bajorų nepasitenkinimą.

Paliaubos galiojo iki 1627 m. birželio 11 d.

## Šaltiniai
Rača-Lečchumis ir Kvemo Svanetija

**Rača-Lečchumis ir Kvemo Svanetija** (, *Račʼa-Lečxumi da Kvemo Svaneti*) – administracinis regionas vakarinėje centrinėje Gruzijoje. Regionas apima Račos, Lečchumio ir Kvemo Svanetijos istorines provincijas.

Tai rečiausiai gyvenamas Gruzijos regionas.

## Istorija
*Pagrindiniai straipsniai: [[Rača]], [[Lečchumis]], [[Svanetija]]*
Juozas Baldžius

**Juozas Baldžius** (iki 1939 m. *Baldauskas*, 1902 m. gruodžio 3 d. Sodybose, Kuršėnų valsčius – 1962 m. gegužės 2 d. Vilnius, palaidotas Rasų kapinėse) – Lietuvos etnologas, tautosakininkas, VDU ir VU dėstytojas, docentas (1941), profesorius (1945),  VU bibliotekos direktorius.

## Kaune
1925–1929 m. studijavo Lietuvos universitete, prof. V. Krėvės dėka J. Baldžius susidomėjo tautosaka, pradėjo ją rinkti, įvairiomis kalbomis skaitė mokslinę literatūrą (gerai mokėjo vokiečių, anglų, lotynų, lenkų, rusų kalbas, latvių, šiek tiek – prancūzų, italų, graikų, sanskritą). 

1930–1935 m. dirbo mokytoju Kaune, 1935–1940 m. dėstė Vytauto Didžiojo universitete. 1937 m. apgynęs disertaciją „Pirktinės vestuvės“, gavo istorijos mokslų daktaro laipsnį.

## Vilniuje
1940 m. iš VDU perėjo dirbti į VU Humanitarinių mokslų fakulteto Etnologijos katedrą, skaitė lietuvių folkloristikos, Lietuvos etnografijos, senųjų Rytų tautų liaudies epo,  kursus, vedė folkloristikos seminarą. 

Vokiečių okupacijos metu, 1941–1942 m., dirbo universiteto administracijoje, Matematikos ir gamtos mokslų fakulteto Geografijos katedroje, 1942–1944 m. – Vilniaus miesto archyve. 

1944–1947 m. vadovavo VU Istorijos-filologijos fakulteto Etnografijos katedrai, 1944 m. rugpjūtį–1946 m. lapkritį ėjo ir VU bibliotekos direktoriaus pareigas – rūpinosi karo metais nukentėjusių bibliotekos patalpų ir knygų fondo sutvarkymu.

1947–1949 m. VU Etnografijos katedra perorganizuota į Muzeologijos katedrą, pastaroji 1949 m. – į Archeologijos-etnografijos katedrą. Šiose katedrose J. Baldžius iki 1951 m. skaitė lietuvių tautosakos, archeologijos pagrindų, folkloro istorijos kursus, vedė etnografinius seminarus. 1945–1950 m. dirbo LMA Visuomenės mokslų skyriaus Lietuvos istorijos institute, kuriame organizavo Etnografijos poskyrį. Po 1952 m. dėl sveikatos būklės profesinėje veikloje nedalyvavo.

Mirė 1962 m., palaidotas Naujosiose Rasų kapinėse. 2000 m. J. Baldžiaus kapas įtrauktas į Nekilnojamųjų kultūros vertybių registrą.

## Bibliografija
Dauguma J. Baldžiaus publikacijų Baldausko pavarde arba pasirašytos slapyvardžiais pasirodė iki 1940 m.  Paskelbė Lietuvos istorijos, literatūros istorijos, mokslo populiarinimo pablikacijas, 1933–1940 m. parašė apie 200 straipsnių Lietuviškajai enciklopedijai, nuo II tomo – redkolegijos narys. Daugiausiai tyrė šeimos, vedybų istoriją, lietuvių tautosaką. 2005 m. išleisti J. Baldžiaus „Rinktiniai raštai“ .

Svarbiausios studijos:
* Pirktinės vestuvės, 1935 m.
* Vogtinės vestuvės, 1940 m.

## Šaltiniai
Rumillajta

**Rumillajta** (iš kečujų k. „akmeniniai griuvėsiai“) – Bolivijos muzikinis kvintetas, susibūręs 1980 m. Atlieka tradicinę Andų muziką, taip pat politines dainas apie indėnų teises.

## Grupės nariai
* Adrian Villanueva – kompozitorius, kena
* Juan Jorge Laura – kompozitorius, čarango
* Nestor Tintaya – vokalas, siku
* Juan Carlos Cordero – kompozitorius, aranžuotojas, pritariantis vokalistas, gitaristas
* Max Cordero Ponce – siku, mušamieji

## Diskografija

* *Wiracocha* (1986 m.)
* *Tierra Mestiza* (1989 m.)
* *Rumillajta Live At The Edinburgh Festival* (1990 m.)
* *Urupampa* (1991 m.)
* *Hoja De Coca* (1992 m.)
* *Atahualpa* (1993 m.)
* *City Of Stone – Music Of The Andes* (1994 m.)

## Nuorodos
* Straipsnis apie grupę
* Rumillajta muzika
*
Kazimieras Rimantas Balėnas

**Kazimieras Rimantas Balėnas** (1935 m. balandžio 9 d. Raseiniai – 2007 m. gruodžio 4 d. Vilnius) – Lietuvos architektas.

## Biografija
1959 m. baigė Kauno politechnikos institutą.

1959–1962 m. Klaipėdos raj. architektas, 1962–1968 m. Miestų statybos projektavimo instituto Klaipėdos filialo, 1968–1992 m. šio instituto Vilniuje projektų vyr. architektas.

Žmona Genovaitė Balėnienė.

## Kūryba
Pagal jo (su kitais) projektus pastatyti gyvenamieji rajonai:
* Klaipėdos trečiasis, 1969 m.
* Klaipėdos Baltijos, 1974 m.
* Karoliniškės, Vilnius, 1976 m.
* Šeškinė, Vilnius, 1983 m.
* Pašilaičiai, Vilnius, 1989 m.
* Fabijoniškės, Vilnius, 1993 m.

Gyvenamieji ir visuomeniniai pastatai:
* Lietuvos RTV administracinis pastatas, Vilnius, 1975 m.
* Šeškinės visuomeninis prekybos centras, 1987 m.
* Pastatai Lazdijuose, Raseiniuose.

Parengė Vilniaus vakarinės dalies gyvenamųjų rajonų išdėstymo schemą (su kitais), 1993 m. vadovavo darboviečių išdėstymo Vilniaus naujuosiuose gyvenamuosiuose rajonuose projektui.

## Šaltiniai
Genovaitė Balėnienė

**Genovaitė Balėnienė** (1934 m. lapkričio 13 d. Kaunas – 2016 m. kovo 31 d. Vilnius) – Lietuvos architektė.

## Biografija
1959 m. baigė Kauno politechnikos institutą.

1959–1968 m. dirbo Miestų statybos projektavimo instituto Klaipėdos filiale. 1968–1992 m. šiame institute Vilniuje. 1992–1997 m. bendrovės „Jungtinės architektų dirbtuvės“ grupės vadovė.

Sutuoktinis Kazimieras Rimantas Balėnas.

## Kūryba
Gyvenamųjų namų kvartalai:
* Klaipėdos trečiasis, 1969 m.
* Lazdynai, Vilnius, 1970 m., su kitais)
* Karoliniškės, Vilnius, 1976 m.
* Justiniškės, Vilnius, 1985 m.
* Šeškinė, Vilnius, 1983 m.
* Pašilaičiai, Vilnius, 1989 m.
* Fabijoniškės, Vilnius, 1993 m.

Visuomeniniai pastatai:
* Kulių vidurinė mokykla, 1965 m.
* Parduotuvė „Gandras“ Vilniuje, 1973 m.

## Šaltiniai