open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Nigel Williams-Goss

**Naidželas Viljamsas-Gosas** (*Nigel Williams-Goss*, g. 1994 m. rugsėjo 16 d.) – Jungtinių Amerikos Valstijų krepšininkas, rungtyniaujantis įžaidėjo pozicijoje.

## Karjera

Gimė Oregone. Baigė *Findlay Prep* vidurinę mokyklą Hendersone (Nevada). 2013–2015 m. atstovavo Vašingtono universiteto „Huskies“ komandai, 2016–2017 m. – Gonzagos universiteto „Bulldogs“ komandai. 2017 m. NBA naujokų biržoje pašauktas 55 šaukimu Jutos „Jazz“ klubo, tačiau karjerą pradėjo Serbijoje, Belgrado „Partizan“ klube. 2018 m. sudarė 3 metų kontraktą su Pirėjo „Olympiakos“, bet po sezono grįžo į Jutos „Jazz“. NBA žaidė mažai (išbėgo į aikštę tik 11 rungtynių), buvo skolinamas į G lygą. 2021 m. Naidželas Viljamsas-Gosas grįžo į Europą – rungtyniavo Kubanės „Lokomotiv“, vėliau perėjo į Madrido „Realą“, su kurio 2023 m. laimėjo Eurolygą. Po dar dviejų sezonų Pirėjo „Olympiakos“, 2025 m. vasarą Naidželas Viljamsas-Gosas sudarė 2+1 kontraktą su Kauno „Žalgiriu“.

Naidželas Viljamsas-Gosas atstovavo JAV U-19 rinktinei, su kuria 2013 m. laimėjo pasaulio čempionatą.

## Pasiekimai
* Karaliaus Mindaugo taurė: 2026 m.
* Eurolyga: 2023 m.
* ACB lyga: 2022 m.
* Ispanijos krepšinio supertaurė: 2021, 2022 m.
* Graikijos krepšinio lyga: 2025 m.
* Graikijos krepšinio taurė: 2025 m.
* Graikijos krepšinio supertaurė: 2023, 2024 m.
* Serbijos krepšinio taurė: 2018 m.
* FIBA U-19 pasaulio čempionatas: 2013 m.
;Asmeniniai
* Serbijos taurės MVP: 2018 m.
* Serbijos lygos MVP: 2018 m.
* Vakarų Pakrantės konferencijos metų žaidėjas (NCAA): 2017 m.

## Šaltiniai
Vaisgėliškio miškai

**Vaisgėliškio miškai** – miškų masyvas Ukmergės rajone, 7 km į šiaurės rytus nuo Ukmergės, Šventosios kairiajame krante. Apima apie 11,5 km² plotą. Masyvą sudaro Vaisgėliškio, Kopūstėlių, Lintvorų miškai.

Būdingas banguotas, vietomis kalvotas reljefas. Dirvožemiai jauriniai, velėniniai jauriniai, priesmėliai ir smėliai. Mišku teka Šventoji ir jos intakai – Siesartis, Kirnė, Zizdra, Muilinė, Karkliaupis.

Medynų sudėtis:
* pušynai – 54 %
* beržynai – 11 %
* baltalksnynai – 9 %
* eglynai – 8 %
* uosynai – 6 %
* ąžuolynai – 5 %
* drebulynai – 3 %
* gluosnynai – 3 %
* juodalksnynai – 1 %.

Apie 1988 m. medynų vidutinis amžius buvo 50 metų, jaunuolynai sudarė 35 % medynų, pusamžiai medynai – 43 %, pribręstantys – 13 %, brandūs – 9 %.

Vaisgėliškio miškuose sutinkami briedžiai, stirnos, usūriniai šunys, šernai, kiškiai, voverės, kiaunės, berai, jerubės, slankos.

Miškų šiaurės vakarinėje dalyje yra Šventosios ichtiologinis draustinis, rytinėje – Siesarties kraštovaizdžio draustinis, taip pat yra Smiltynės botaninis-zoologinis draustinis, Vaisgėliškio botaninis draustinis. Miške saugomi Kopūstėlių akmuo, Siesarties šaltinis, Lentvorų šaltinis. 41 ir 42 kvartaluose yra pilkapynai.

Miškuose įsikūrę kaimai: Vaisgėliškis, Kunigėliai, Smiltynė, Siesartis, Kopūstėliai, Eimantiškis, Girlaukiai, Pakirnė, Knitiškiai, Ąžuolynė.

## Šaltiniai
Bronius Grušas

**Bronius Grušas** (1932 m. rugpjūčio 20 d. Gailiškiuose, dab. Skuodo raj. – 2013 m. lapkričio 16 d. ) – lietuvių dailininkas tapytojas, vitražistas, visuomenės veikėjas.

## Biografija

Pradėjo mokytis pradinėse klasėse Ylakių gimnazijoje. Pokaryje Bronių vyresnysis brolis išsivežė į ištuštėjusią Klaipėdą, kur baigė vidurinę mokyklą. Po to buvo pašauktas tarnauti į sovietinę kariuomenę. Buvo vienas iš paskutiniųjų, tarnavusių 16-ojoje lietuvių divizijoje iki jos išformavimo. Po kariuomenės nesėkmingai bandė stoti į Dailės institutą.  Po poros metų, palankęs paruošiamuosius kursus, į dailės mokslus įstojo. 1963 m. baigė monumentaliosios tapybos studijas ir įgijo vitražo specialybę.

1970–1973 m. dirbo dėstytoju, dėstė estetiką ir filosofiją. 1973–1991 m. dirbo Lietuvos Ministrų Tarybos Kultūros skyriaus referentu. Dirbo pirmoje atkurtos Lietuvos Vyriausybėje, Ministrės Pirmininkės pavaduotojo Romualdo Ozolo patarėju. Nuo 1997 m. buvo Lietuvos ir užsienio šalių draugijų asociacijos direktorius.

## Kūryba

1967 m. įstojo į Lietuvos dailininkų sąjungą. Eidamas atsakingas pareigas, sugebėjo reikštis ir kaip aktyvus, novatoriškas menininkas. Kūrė monumentaliosios dailės darbus viešosioms erdvėms, originalius tapybos kūrinius, piešinius. Dalyvavo grupinėse parodose Lietuvoje ir užsienyje, surengė 15 autorinių parodų. Jo kūrinių yra įsigiję Lietuvos ir užsienio šalių muziejai ir kolekcininkai.

Yra padaręs kelis monumentalius vitražus, iš kurių keli sunaikinti. Buvusiame Ateizmo muziejuje, patalpas grąžinus vienuolynui, vitražas buvo išardytas. Buvusiuose ryšininkų kultūros rūmuose per incidentą buvo sudaužytas neatstatomai. Šalia vitražų užsiėmė ir tapyba. Be įprastos tapymo technikos, eksperimentavo su polimerinėmis dervomis. 

Kurį laiką kūrė Švenčionių krašte. Kūrybai buvo gavęs apleistą Karkažiškės bažnyčią. Nemažai laiko praleisdavo Sariuose, kur sūnaus Mariaus dirbtuvėse paliko savo kūrybos pavyzdžių. Daugelį metų vadovavo vaikų kūrybinėms dailės stovykloms gimtuosiuose Ylakiuose.

## Šeima

Su žmona Tamara užaugino du sūnus: Marius – skulptorius, Julius – inžinierius. Anūkai: Gabija Grušaitė – rašytoja, Justina Grušaitė, Gintautas Grušas- tapytojas, menininkas, Austėja Grušaitė.

## Įvertinimas

* Nusipelnęs meno veikėjas
* Skuodo rajono Garbės pilietis
* Atminimo lenta Ylakiuose

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Bronius Grušas *limis.lt*, 1978 (bukletas).
Mergenas Orazovas

**Mergenas Orazovas** (; g. ) – Turkmėnistano futbolo treneris.

## Žaidėjo karjera
Gimė Bekrevėje, dabartinio Ašchabado miesto teritorijoje. Vaikystėje susidomėjo futbolu. Nuo septynerių metų lankė futbolo treniruotes. Priklausė Ak Guş komandai. Būdamas šešiolikos metų, prisijungė prie FC Nisa. Iš pradžių atstovavo dublerių komandai, o netrukus pakviestas į pagrindinę komandą. Baigęs mokyklą įstojo į Pensilvanijos valstijos universitetą. Žaidė universiteto futbolo komandoje. Po studijų grįžo į gimtinę. Prisijungė prie „Arvana“ klubo, su kuriuo penkis kartus tapo šalies futzalo čempionu.

## Pasiekimai
;  su Ahal
* Ýokary Liga: 2022 m.
* Turkmėnijos taurė: 2022 m.
* Turkmėnistano Futbolo Federacijos taurė: 2022 m.

; Asmeiniai įvertinimai
*  Geriausias 2022 m. Turkmėnistano futbolo treneris;
*  Geriausias 2020 m. Turkmenistano futzalo treneris;

## Trenerio karjera
Trenerio karjerą pradėjo gimtinėje, Ašchabade. 2018 m. sezone dirbo „Altyn Asyr“ klube (asistentu). Vėliau tapo „Köpetdag“ vyr. treneriu.

Nuo 2021 m. dirbo „Ahal“ klubo vyr. treneriu. „Ahal“ pirmą kartą klubo istorijoje tapo šalies čempionais, laimėjo Turmėnistano futbolo taurės ir supertaurės turnyrus, dalyvavo Azijos Čempionų lygoje. 2022 m. buvo išrinktas geriausiu Turkmėnistano metų futbolo treneriu.

Nuo 2023 m. sausio mėn. vadovavo šalies nacionalinei futbolo rinktinei. 2023 m. balandžio mėn. patirties sėmėsi „Villareal“ klubo akademijoje. Stažavosi Portugalijos nacionalinėje komandoje.

2025 m. birželio mėn. tapo DFK Dainava vyriausiuoju treneriu. 2025 m. birželio 24 d. debiutavo A lygos rungtynėse prieš Gargždų „Bangą“. Pirmame kėlinyje gargždiškiai žaidė agresyviau ir dominavo. Vaidas Magdušauskas realizavo 11 metrų baudinį ir varžovai pirmavo (1-0). Antrame kėlinyje alytiškiai išlygino rezultatą po Krystian Okoniewski pelnyto įvarčio nuo 11 metrų žymos. Pačioje rungtynių pabaigoje Krystian Okoniewski pasižymėjo dar kartą. DFK Dainava iškovojo pirmąją pergalę 2025 m. sezone. Alytiškiai liko tarp dešimties komandų paskutinėje vietoje ir iškrito į žemesnį divizioną. 2026 m. sausio 10 d. tapo žinoma, kad klubą paliko vyr. treneris ir dalis futbolininkų.

## Išnašos

## Nuorodos
* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
Mindaugo žygis į Cėsis (1262)

**Mindaugo žygis į Cėsis** – 1262 m. surengtas Lietuvos karalystės karinių pajėgų reidas į Livonijos ordino valdomą teritoriją, išpuolis prieš Vendeno (Cėsių) pilį, viena 1262-1282 m. Lietuvos-Livonijos karo kampanijų, rengta kartu su Naugardo respublikos žygiu į Livonijos ordino valdytą Tartu miestą.

## Kampanijos aprašymas
Kampanija aprašyta Eiliuotojoje Livonijos kronikoje. Joje nurodoma, kad 1262 m. Lietuvos karalius Mindaugas nutraukė sąjungą su Livonijos ordinu ir susitarė dėl karinio bendradarbiavimo su Naugardo didžiuoju kunigaikščiu Aleksandru Neviškiu. Bendrai kampanijai prieš Livonijos ordiną Mindaugas, kartu su žemaičių valdovu Treniota, surinko didelę kariuomenę, kronikoje apibūdinamą:„*Jų būriai buvo neregėti, ir jie norėjo netrukdomi nusiaubti dievobaimingųjų riterių žemę, kur gyvena latgaliai ir lyviai – ją ištrypti ir išžudyti jos žmones*.“Kariuomenė trumpiausiu keliu forsavo Dauguvą ir įsiveržė į latgalių žemes, kur, kaip buvo planuota, turėjo susijungti su naugardiečių kariuomene. Tačiau A. Neviškio daliniai numatytu laiku neatvyko. Nepaisydamas sąjungininkų apgavystės Mindaugas nusprendė pulti Cėsių pilį. Treniotos teigimu, šioje kampanijoje lietuviams turėjo padėti latgaliai ir lyviai.

Vietos gyventojai lietuviams paramos beveik nesuteikė, o pilies apsiaustis ir šturmo bandymai nepavyko. Kronikoje teigiama, kad Mindaugas supyko ant Treniotos už tai, kad patikėjęs šio pažadais apie naugardiečių ir latgalių paramą, jis susipyko su Livonijos ordino magistru. Taip pat kronikoje teigiama, kad Mindaugas nutraukė Cėsių apgultį ir pažadėjo grįžęs į savo žemę daugiau nesivelti į karus.

Grįžus į Lietuvą Mindaugo konfliktas su Treniota tik aštrėjo. Mindaugo žmona Morta nesėkmingai mėgino sutaikyti Mindaugą su Livonijos ordino magistru ir Treniota. Netrukus Morta mirė neaiškiomis aplinkybėmis, o Mindaugas vedė jos seserį, kuri buvo Daumanto žmona.

## Šaltiniai
Urvašė

**Urvašė** () – senovės indų mitologijoje – dangiškoji nimfa (apsara). Minima jau Rigvedoje (V 41, 19; X 95, 17). Pasak vieno pasakojimo, Urvašė, kaip ir visos apsaros, buvo Brahmos duktė, pasak kito – ji gimusi iš Narajanos pilvo. Savo grožiu Urvašė pakerėjusi ir dangaus dievus, ir daugelį išminčių. Pasak Ramajanos (VII 56, 57), iš Mitros-Varunos sėklos, kuri ištryškusi dievui išvydus Urvašę, gimę rišiai Agastja ir Vasištha. Už tai Mitra prakeikęs gundytoją, kad ši turėtų gyventi žemėje. Čia ją įsimylėjęs mirtingasis Purūravasas ir susilaukęs su ja 6 ar 8 sūnų (Mėnulio dinastijos valdovų). Pasak Mahabharatos (III 45-46) Urvašė bandžiusi suvilioti Ardžuną, kuomet šis lankęsis danguje pas Indrą. Tačiau Ardžuna atmetė jos viliones, nes būdama Purūravaso žmona, ji esanti ir jo giminės pradininkė. Užtai Urvašė prakeikusi Ardžuną likti nevaisingu, tačiau Indra sutrumpino jos prakeiksmo trukmę.

Vardas *Urvaśī* aiškinamas kaip **uru-váśi-* „stipraus (plataus) geismo“. Kitur manoma, kad vardas neindoeuropietiškos kilmės.

## Šaltiniai
Pišačai

**Pišačai** () – senovės indų mitologijoje vadinamoji nuožmių demonų klasė. Pišačai nešantys ligas, puolantys žmones, ėdantys jų mėsą ir lakantys jų kraują. Minimi Atharvavedoje, vėliau hinduistiniuose ir budistiniuose tekstuose. Taitiryja samhitos teigimu (II 4, 1), tris gerųjų būtybių klases – dievus, žmones ir protėvius (pitarus) – atitinkančios trys demonų klasės – asurai, rakšasai ir pišačai. Pastarieji dažniausiai laikomi prakeiktomis protėvių dvasiomis. Vienur pišačai laikomi Kašjapos ir jos žmonos Pišačės vaikais, kitur (Višnaus purana I 5, 42) teigiama esant juos gimus iš Brahmos pykčio.

Kartais manoma, kad pišačų vaizdinys atsiradęs demonizavus prieš arijus kovojusių čiabuvių tautas (plg. Vinhdjos kalnų gyventojų kalba vadinta paišači). Pavadinimas neaiškios kilmės, tradiciškai sietas su šaknimi *piś-* („gremžti, ruošti [paprastai apie mėsą]“).

## Šaltiniai
2024–2025 m. Ligue Professionnelle 1

**2024–2025 m. [[Ligue Professionnelle 1]]** – aukščiausioji Alžyro futbolo lyga. Sezonas prasidėjo 2024 m. rugsėjo mėn., o baigėsi 2025 m. birželio mėn.

## Galutinė lentelė
* MC Alger tapo šalies čempionais devintąjį kartą klubo istorijoje.

## Išnašos

## Nuorodos
* RSSSF duomenų bazė
* SOCCERWAY
* Globalsportsarchive
Kijevo žygis į Lietuvą (1207)

**Kijevo žygis į Lietuvą** – 1207 m. surengtas Kijevo Rusios pajėgų plėšikavimo žygis į Lietuvą, vienas iš tuo metu vykusių vidaus kovų Kijevo Rusioje tarp kunigaikščio Igorio sūnų epizodų, Perejeslavlio kunigaikščio Vladimiro keršto žygis prieš vieną konflikto pusę palaikiusią Lietuvą.

Žygis minimas Jano Dlugošo „Lenkijos istorijoje“. Įsiveržėlių pajėgoms vadovavo Perejeslavlio (1223–1235, 1235–1236 m. – Kijevo) kunigaikštis Vladimiras (). Lietuvos pajėgų vado vardas, kariuomenės dydžiai, mūšių vietos metraščiuose neaprašytos.

Metraštyje žygis aprašomas labai trumpai, nurodant, kad Rusios pajėgos "su karu žygiavo į Lietuvą".

## Išnašos

## Literatūra
* Johannis Dlugossii Historiae Polonicae. T. I–II. Cracovia, 1578
* Новгородская первая летопись старшего извода 1236.
* Пашуто В. Т. Образование Литовского государства, М.: АН СССР, 1959
* Поход киевских князей на Литву , Военные конфликты, кампании и боевые действия русских войск, 860–1914 гг., Runivers.ru – Россия в подлиннике.
Dylan Harper

**Dilanas Harperis** (, g. ) – JAV krepšininkas, žaidžiantis NBA lygoje besivaržančioje San Antonijo „Spurs“ komandoje. Žaidė universitetinį krepšinį Ratgerso „Scarlet Knights“ komandoje.

Buvusio NBA žaidėjo Ron Harper sūnus.

## Ankstyvasis gyvenimas ir karjera vidurinėje mokykloje
Harperis užaugo Franklin Leikse, Naujojo Džersio valstijoje. 10-oje klasėje vidutiniškai pelnė po 15,2 taško per rungtynes. Buvo išrinktas „NJ.com“ metų berniukų krepšininku 11 klasėje, kai vidutiniškai pelnė po 24,9 taškus, atkovojo po 6 kamuolius, atliko po 3 perdavimus ir perėmė po 2 kamuolius per rungtynes. Paskutiniame mokyklos sezone vidutiniškai pelnė po 22,4 taško, atkovojo po 5,7 kamuolio ir atliko po 2,7 perdavimo per rungtynes bei padėjo „Ironmen“ komandai pasiekti 29–3 rezultatą ir laimėti „NJSIAA Non-Public A“ valstijos čempionatą. Buvo atrinktas žaisti 2024 m. „McDonald's All-American“ rungtynėse. Taip pat rungtyniavo Mėgėjų sporto sąjungos (AAU) Niujorko „Renaissance“ komandoje.

Jis visuotinai pripažintas penkių žvaigždučių naujokas ir vienas iš geriausių 2024 m. klasės žaidėjų, pagal pagrindines naujokų atrankos organizacijas. 2023 m. gruodžio 6 d. Harperis įsipareigojo žaisti universitetinį krepšinį Ratgerso universitete („Scarlet Knights“ sudėtyje), atsisakydamas pasiūlymų iš Diuko, Kanzaso, Indianos ir Oberno universitetų. Taip tapo aukščiausiai įvertintu naujoku universiteto istorijoje.

## Karjera universitete
Savo vienintelį sezoną Ratgerso universitete vidutiniškai per rungtynes pelnė po 19,4 taško, atkovojo po 4,6 kamuolio, atliko po 4 rezultatyvius perdavimus ir perėmė po 1,4 kamuolio. Jis nustatė Ratgerso naujoko taškų rekordą, surinkęs 564 taškus, be to, buvo trečias geriausias pirmakursis visoje NCAA I divizijoje. Pasibaigus sezonui buvo įtrauktas į trečiąją „Big Ten“ konferencijos simbolinę komandą ir „Big Ten“ konferencijos simbolinę pirmakursių komandą.

2025 m. kovo 31 d. pranešė, jog ketina dalyvauti 2025 m. NBA naujokų biržoje.
## Profesionali karjera
### San Antonijo „Spurs“ (2025–dabar)
2025 m. NBA naujokų biržoje San Antonijo „Spurs“ pasirinko jį antruoju šaukimu.

## Statistika

### Universitetas

|-
| style="text-align:left;"| 2024–25
| style="text-align:left;"| Ratgersas
| 29 || 28 || 32.6 || .484 || .333 || .750 || 4.6 || 4.0 || 1.4 || .6 || 19.4
|- class="sortbottom"
| style="text-align:center;" colspan="2"| Karjera
| 29 || 28 || 32.6 || .484 || .333 || .750 || 4.6 || 4.0 || 1.4 || .6 || 19.4

## Asmeninis gyvenimas
Harperio tėvas, Ron Harper, 15 sezonų žaidė NBA ir laimėjo penkis NBA čempionų titulus. Motina yra kilusi iš Bataano, Filipinų ir žaidė universitetinį krepšinį Naujojo Orleano „Privateers“ komandoje. Vyresnysis brolis Ron Harper Jr. taip pat krepšininkas, kuris pirmą kartą rungtyniavo NBA 2022 m. Toronto „Raptors“ komandoje.

## Apdovanojimai
### NCAA
* Trečiosios „Big Ten“ konferencijos simbolinės komandos žaidėjas (2025 m.)
* „Big Ten“ konferencijos simbolinės pirmakursių komandos žaidėjas (2025 m.)
## Išnašos

## Nuorodos
* Dylan Harper NCAA profilis „Sports Reference“ 
* Dylan Harper profilis „Proballers“
* Dylan Harper profilis „RealGM“
Sedos tiltas

**Sedos tiltas** – tiltas Mažeikių rajono savivaldybėje, Sedos mieste, nutiestas per Varduvą, jungiantis Vytauto ir Klaipėdos gatves. Stovi Sedos miesto istorinėje dalyje, priešais Šv. Jono Nepomuko bažnyčią ir magaziną, skverą su Vytauto paminklu. Nuo Ylakių gatvės atsiveria vertinga miesto vakarinės dalies panorama, kurią formuoja bažnyčia ir tiltas.

Tiltas pastatytas 1908 m. Statinys metalinis, sijinis, trijų tarpatramių, atremtas ant akmens mūro tarpinių ir krantinių atramų. Taurai išmūryti su lytlaužomis. Gelžbetoninę perdangą, sudarytą iš briaunotų plokščių, laiko išilginės metalinės sijos. Ant tilto prasilenkia du automobiliai, įrengtas vienas šalitiltis pėstiesiems. Tiltas apie 35 m ilgio.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Sedos miesto istorinės dalies (17105) ikonografinės medžiagos aprašai. Tiltas per Varduvos upę, 1932 m. *kvr.kpd.lt*
Trimas (katinas)

**Trimas** (; 1799–1804 m.) – laivo katinas, lydėjęs anglų keliautoją Matju Flindersą jo 1801–1803 m. kelionėje aplink Australiją ir kitur.

## Biografija
Gimė britų Karališkojo jūrų laivyno laive „Reliance” pakeliui iš Kapo kolonijos į Naująjį Pietų Velsą. Kartą, laivui stovint uoste, bežaisdamas nukrito nuo denio į vandenį, sugebėjo priplaukti atgal prie laivo ir jūreivių numesta virve užsiropšti ant denio; stiprus kačiuko išgyvenimo instinktas ir sumanumas padarė įspūdį M. Flindersui bei kitiems laivo įgulos nariams, ir jie jį pamėgo.

M. Flindersas pasiėmė Trimą į kelionę aplink Australiją laivu „Investigator”,1803 m. kartu su juo bandė grįžti į Angliją laivu „Porpoise”. Laivui patyrus avariją prie Didžiojo Barjerinio rifo, katinas išgyveno ir kartu su M. Flindersu škuna „Cumberland” nuvyko į Mauricijų. Čia kartu su šeimininku gyveno prancūzų nelaisvėje, kol neaiškiomis aplinkybėmis dingo. M. Flinderso nuomone, katiną pavogė ir suvalgė išalkęs kolonijos vergas.    

Trimas buvo juodas katinas su baltu smakru, krūtine ir letenėlėmis. Pavadintas Lorenso Sterno romano „Džentelmeno Tristramo Šendžio gyvenimas ir mintys” pagrindinio herojaus liokajaus Tristamo vardu, nes M. Flindersas laikė jį ištikimu draugu ir prie jo prisirišusiu gyvūnu. Nelaisvėje Mauricijuje M. Flindersas parašė katino biografiją, kurioje apibūdino jį kaip vieną gražiausių jo matytų gyvūnų.

## Atminimo įamžinimas

1996 m. Sidnėjuje, ant Naujojo Pietų Velso valstijos bibliotekos palangės, pastatyta bronzinė katino Trimo skulptūra. Skulptūra stovi keletą metrų už 1925 m. atidengto paminklo M. Flindersui. Katino vardu pavadinta ir bibliotekos kavinė. Trimas vaizduojamas kartu su M. Flindersu paminkluose Doningtone (M. Flinderso gimtasis miestas Linkolnšyre) ir Londone; paminklo Londone kopijos pastatytos ir Adelaidėje bei Port Linkolne.

Australų rašytojas Braisas Kortnis (*Bryce Courtenay*) išleido romaną „Matju Flinderso katinas” (*Matthew Flinders' Cat*), kuriame vaizduojamos šiuolaikinio didmiesčio problemos. Svarbią romano siužeto dalį užima pasakojimai apie M. Flindersą ir jo katiną.

## Šaltiniai
Rimolių–Tiškų tiltas

**Rimolių–Tiškų tiltas** – pėsčiųjų tiltas Mažeikių rajono savivaldybėje, Sedos seniūnijoje, nutiestas per Varduvą, jungiantis Rimolių ir Tiškų kaimus. Stovi už 1,5 km į pietvakarius nuo kelio  (Rimolių, Renavo pusėje), 0,6 km į šiaurės rytus nuo kelio  (Tiškų, Grūstės pusėje). Be vietos bendruomenės, tiltu naudojasi Rimolių piliakalnio lankytojai, maršruto „Plechavičiaus keliais“ žygeiviai. Patenka į Varduvos kraštovaizdžio draustinio teritoriją.

Sunykus buvusiam kelio tiltui, jo vietoje, panaudojus dalį išlikusių metalinių konstrukcijų, 2022 m. įrengtas pėsčiųjų tiltas. Šalia atnaujinto tilto pakabinta atminimo lenta su įrašu: „Tiltą atnaujino Generolo Povilo Plechavičiaus šaulių 801-oji kuopa ir Generolo Povilo Plechavičiaus atminties išsaugojimo fondas. 2024-09-14.“

## Istorija

Per Varduvos brastą tarp Rimolių ir Tiškų  ėjo žmonės, kėlėsi arklių vežimai. Vėliau pastačius medinį tiltą, juo buvo genami gyvuliai, važiavo vežimai. Daugėjant technikos, mašinų, Sedos apylinkėje veikęs S. Nėries kolūkis surentė tvirtesnį, apie 4 m pločio medinį tiltą, patiestą ant metalinių vamzdžių. Grūstės kelio pusėje buvo įsikūrusi mašinų ir traktorių stotis, Tiškų mechaninės dirbtuvės, todėl tiltas buvo intensyviai naudojamas. Laikantieji vamzdžiai išliko tvirti, bet laikui bėgant neliko kolūkio, o medinės tilto dalys neprižiūrimos supuvo, subyrėjo. Seniūnijos, atskirų ūkininkų pastangomis buvo atlikta atsitiktinių remontų, bet tiltas ilgai nelaikė. Be to, Tiškuose veikė smėlio karjerai, tiltu dažnai važiavo savivartės mašinos, o priežiūros nebuvo.
 
Nuo Grūstės kelio iki buvusio tilto kelias baigė užaugti krūmais, liko tik pėsčiųjų takas, priešingoje pusėje išliko privažiavimas nuo Renavo pusės plento. Žmonės buvo priversti vėl bristi brasta arba eiti metaliniais vamzdžiais, likusiais nuo senojo tilto. Tilto atstatymui nebuvo skiriama lėšų.

Mažeikių šaulių kuopai pasiūlius pagalbą, gautas Sedos seniūnijos pritarimas pastatyti ne kelio, bet pėsčiųjų tiltelį. Su talkininkų pagalba buvo įrengtas spygliuočių medienos paklotas ant apdorotų antikoroziniais dažais metalinių vamzdžių, privirinti cinkuotų vamzdžių turėklai. Reikalingos medžiagos paruoštos Mažeikiuose. Iš senojo tilto buvo likę per upę permestos dvi eilės didelio skersmens, tarpusavyje sutvirtintų vamzdžių (po 4 eilėje), krantuose atremtų į riedulių mūro atramas.  Dalis jų buvo gerai išsilaikę, tiko pėsčiųjų tiltui nutiesti. Kita eilė vamzdžių, kuriais ėjo važiuojamas tiltas, jau buvo pasmukę, nebetvirti.

## Šaltiniai
Vasudeva

**Vasudeva** ( 'gerybių dievas') – indų mitologijoje Krišnos tėvas, Pandavų motinos Kuntės brolis. Dėl to vienas Krišnos vardų yra *Vāsudeva* („Vasudevos sūnus“). Pasak „Mahabharatos“, Vasudeva gimęs Jadavų karaliaus Šurasenos šeimoje. Vasudeva su Devake susilaukęs Krišnos, su Rohine – Balaramos, Saranos ir Šantos, taip pat dar keleto vaikų.

Gali būti, kad Vasudeva anksčiau buvusi atskira dievybė, bet jos vaizdinys susiliejęs su Krišnos ir išlikęs dviem „Mahabharatos“ veikėjais.

## Šaltiniai
Matarišvanas

**Matarišvanas** () – vedinės mitologijos dieviškasis veikėjas, susijęs su ugnimi, vėliau – ir su vėju. Rigvedoje minimas 27 kartus, daugiausia vėlesnėje dalyje. Matarišvanas – slaptasis Agnio vardas, Agnis ir Matarišvanas nesyk tapatinami (RV I 96, 4; III 3, 5; 26, 2). Tačiau kitąsyk Matarišvanas minimas ir kaip atskira mitologema. Minima, kad jis, būdamas Vivasvato pasiuntiniu, atnešęs iš dangaus į žemę ugnį, kad Bhrigų giminės žyniai išmokytų žmones su juo bendrauti. Matarišvanas taip pat atneša Agnį iš tolybių, užkuria jį drauge su dievais, išgauna jį trinant medžio pliauskas. Matarišvanas taip pat sutapatintas su Brihaspačiu (RV I 190, 2). Taip pat vadinamas sutverėju (RV Х 105, 6 Indra lyginamas su Matarišvanu kaip su gabiu amatininku) ir senu aukotoju. Matarišvanas kviečiamas susieti dviejų įsimylėjėlių širdis. Kartais lyginamas ir su Soma. Pradedant Atharvaveda Matarišvanas laikomas vėjų valdovu.

Vardas *mātariśvan* tradiciškai aiškinamas kaip „motinoje augantis“ (*mātari śvan*) arba simbolizuoja medinę lazdelę, kuria įkuriama šventoji ugnis (taip pat įtraukiant lytinio akto simboliką). Pateikta įvairių šio vardo etimologinių aiškinimų: „motiną graužiantis“ (*mātar-riśvan*), „motiną valdantis“ (*mātar-iśvan*), „materijos gemalas“ (plg. ) ir kt.

## Šaltiniai
Gundega Blumberga

**Gundega Blumberga** (, g. 1948 m. balandžio 28 d. Latvijos TSR) – lyvių žurnalistė, redaktorė, kultūros darbuotoja.

## Biografija
Latvijos universitete baigė žurnalistiką ir daugiausia dirbo įvairiose žiniasklaidos priemonėse („Talsu Vēstis“, „Neatkarīgā Cīņa“, „Labrīt“, „Fokuss“, interneto portale „Apollo“ ir kt.).

G. Blumberga buvo pirmoji atnaujintojo mėnraščio „Līvli“ redaktorė ir, dirbdama Lyvių pakrantės, valstybės saugomos kultūrinės-istorinės teritorijos direkcijoje, 9-erius metus vadovavo leidybai. Nuo 1994 m. buvo Lyvių metraščio ir kitų lyvių leidinių sudarytoja, redaktorė ir techninė redaktorė. Nuo 2004 m. dirba literatūrine knygų redaktore, bendradarbiavo su leidyklomis „Dienas grāmata“, „Pētergailis“, Janio Ruozės leidykla ir kt. Vadovavo pradedančiųjų žurnalistų ir literatų kūrybinio rašymo mokymams. Išvertė keletą knygų iš rusų ir anglų kalbų.

G. Blumberga vadovavo daugybei reikšmingų lyvių kultūros projektų, tarp jų lyvių poezijos antologijos „Aš pagausiu tave, menke!“ () leidybai, Lyvių kultūros dienoms Rygoje (1998), lyvių kalbos vartotojų stovykloms, žurnalo „Karogs“ lyviams skirto numerio leidybai ir kt. Ji buvo viena iš Valstybinės ilgalaikės tikslinės programos „Lyviai Latvijoje“ kūrimo iniciatorių, dirbo programos sudarymo darbo grupėje ir vėliau programos valdymo taryboje.

G. Blumberga – viena iš Lyvių kultūros centro įkūrėjų, nuo 1996 m. daugiau kaip 20 m. buvo jo vadovė. Apie Lyvių kultūros centro veiklą parašė knygą „Apsiribosime maksimumu“ („Aprobežosimies ar maksimumu“, 2014), taip pat parengė bukletą „44 atsakymai apie lyvius“ („Lībieši 44 atbildēs“). Prisidėjo prie lyvių kultūrinio portalo „Livones.net“ kūrimo ir buvo viena iš jo redaktorių.

Už nuopelnus gavo Tarptautinių rašytojų ir vertėjų namų bei Ventspilio miesto tarybos stipendijas. Nuo 2021 m. už gyvenimo indėlį į kultūros ir meno vystymą Valstybės kultūrinio kapitalo fondas jai paskyrė viso gyvenimo stipendiją.

## Išnašos
Palmeris

**Palmeris** () – miestas Jungtinėse Amerikos Valstijose, pietų Aliaskoje, 68 km į šiaurės rytus nuo Ankoridžo, prie Matanuskos upės žiočių. Praeina Ankoridžo–Delta Džankšino plentas. Žemės ūkio regiono prekybinis centras (auginami kopūstai ir kitos daržovės). Nemaža dalis gyventojų dirba Ankoridže.

Veikia Matanuskos-Sustinos koledžas (nuo 1958 m.), Aliaskos universiteto padalinys. Vyksta kasmetinė Aliaskos valstijos mugė. Į pietus nuo Palmerio prasideda Čugačo valstijos parkas, o į šiaurę – Indipendenso kasyklos istorinis parkas (dvi buvusios aukso kasyklos).

2020 m. 72 % gyventojų buvo baltieji, 9,4 % – čiabuviai, 1,7 % – azijiečiai, 1,6 % – afroamerikiečiai, 12,4 % – mišrios kilmės.

## Istorija
Seniau šiose vietose gyveno indėnai atapaskai. 1890 m. Matanuskos pakrantėje Džordžas Palmeris įsteigė prekybos postą, o 1916 m. išsivystė į miestelį, kuomet čia atitiesta Aliaskos geležinkelio atšaka. 1935 m., per Didžiąją depresiją, Franklinas Ruzveltas Palmeryje įsteigė Aliaskos kaimo reabilitacijos korporaciją – čia įkurtas žaliavų paskirstymo punktas 200 naujakurių šeimų, atkeltų iš šiaurės Mičigano, Minesotos ir Vermonto. Nors daugelis ūkių žlugo, Palmeris išliko vieninteliu Aliaskos miestu, kurio ekonomikoje vyrauja žemės ūkis. Miestas nuo 1951 m.

## Šaltiniai
Alvydas Mockus

**Alvydas Mockus** (g. 1989 m. gegužės 25 d. Gargžduose) – Lietuvos bei Klaipėdos rajono savivaldybės politinis ir visuomeninės veiklos atstovas.

Alvydas Mockus 2012 m. Klaipėdos universitete įgijo ekologijos ir aplinkotyros bakalauro mokslinį laipsnį, o 2022 m. – tos pačios studijų krypties magistro mokslinį laipsnį. Nuo 2024 metų studijuoja Kauno technologijos universitete, kur tęsia mokslus viešojo administravimo magistrantūroje.

**Profesinė veikla:**

* 2013–2017 m. – Aplinkos apsaugos inspektorius, LR Aplinkos apsaugos departamentas.
* 2017–2018 m. – Klaipėdos rajono savivaldybės Vėžaičių seniūnijos seniūno pavaduotojas.
* 2018–2024 m. – Klaipėdos rajono savivaldybės Vėžaičių seniūnijos seniūnas.

* 2022–2024 m. – Lietuvos savivaldybių seniūnų asociacijos viceprezidentas.

**Politinė ir visuomeninė veikla:**

* Nuo 2022 m. birželio 20 d. – Lietuvos savivaldybių seniūnų asociacijos kolegialaus valdymo organo narys.
* Nuo 2023 m. birželio 20 d. – Lietuvos socialdemokratų partijos Klaipėdos rajono skyriaus narys.
* Nuo 2025 m. kovo 17 d.  – Lietuvos socialdemokratų partijos Klaipėdos rajono skyriaus pirmininkas.
* Nuo 2023 m. balandžio 5 d. – Klaipėdos rajono ūkininkų sąjungos narys.
* 2024–2028 m. kadencija – Lietuvos Respublikos Seimo narys.

## Išnašos
Noatako nacionalinis draustinis

**Noatako nacionalinis draustinis** () – saugoma gamtos teritorija Jungtinėse Amerikos Valstijose, šiaurės vakarų Aliaskoje. 1978 m. paskelbtas nacionaliniu paminklu, o 1980 m. – nacionaliniu draustiniu (pakeitus ribas).

Noatako nacionalinis draustinis apima didelius laukinius kalnuotus Aliaskos plotus į šiaurę nuo Šiaurės poliaračio. Aprėpia Brukso kalnagūbrį ir Noatako upės slėnį. Rytuose jungiasi su Arkties Vartų nacionaliniu parku, pietuose – su Kobuko slėnio nacionaliniu parku, vakaruose – su Kruzenšterno kyšulio nacionaliniu paminklu. Vienas pagrindinių draustinio objektų – 105 km ilgio Noatako kanjonas, kuriuo driekiasi migraciniai keliai tarp poliarinės ir subpoliarinės Aliaskos.

Draustinyje gausu archeologinių vietovių (čiabuvių gyvenviečių liekanų), saugoma laukinė gyvūnija (šiauriniai elniai, grizliai, briedžiai, Dalio avinai, vilkai, įvairūs vandens ir plėšrieji paukščiai).


Golden Hour (9903489835).jpg|Kopterio viršūnė
Polygons - a sign of continous underground permafrost - show up in stark contrast against the red tundra vegetation. Variations (c4ed779a-1dd8-b71c-0786-604db8eeea9f).jpg|Nuo daugiamečio įšalo susidarę poligonai
Noatak River Patrol (8516188371).jpg|Noatako kanjonas
Red and White (9847100704).jpg|Šiaurinio elnio ragai ant tundros augmenijos


## Šaltiniai
Kruzenšterno kyšulio nacionalinis paminklas

**Kruzenšterno kyšulio nacionalinis paminklas** () – saugoma gamtos teritorija Jungtinėse Amerikos Valstijose, šiaurės vakarų Aliaskoje, į šiaurę nuo Kocebu įlankos, aplink Kruzenšterno kyšulį. Saugomas nuo 1978 m., ribos pakeistos 1980 m.

Kruzenšterno kyšulio nacionalinis paminklas driekiasi bemiškėje Čiukčių jūros pakrantėje ir patenka į virtinę Aliaskos saugomų teritorijų, esančių į šiaurę nuo poliarinio rato (už 32 km į rytus prasideda Noatako nacionalinis draustinis). Pagrindinis paminklo objektas – 114 pakrantės kalvagūbrių, susidariusių maždaug kas 60 metų, keičiantis kranto linijai. Pakrantėje gausu archeologinių vietovių, atskleidžiančių žmonijos raidą šiose vietovėse pastaruosius 9000 metų (iš jų apie 5000 metų čia gyvena inupiatai). Pakrantėse peri daug jūrinių paukščių, lankosi ruoniai, būdinga tundros gyvūnija ir augalija.

Kruzenšterno kyšulio nacionalinis paminklas pasiekiamas daugiausia akvaplanais iš Kocebu miesto.


Muskoxen with mountains and rainbow sky in the distance.jpg|Avijautis saugomoje teritorijoje
Summer Flowers at Cape Krusenstern National Monument (931d5bdd-1dd8-b71c-07f0-a069a8c28392).jpg|Tundros augalija
CAKR Coastal lagoons (34931899783).jpg|Pakrantės lagūnos
Old House Uncovered (8433189563).jpg|Archeologiniai kasinėjimai. Atkasti seno namo pamatai


## Šaltiniai
2024–2025 m. Kenijos Premjer lyga

**[[2024]]–[[2025]] m. Kenijos Premjer lyga** – 22-asis Kenijos „Premier“ lygos sezonas skaičiuojant nuo 2003 m., kai buvo įkurta lyga. 

## 2024–2025 m. [[Premjer lyga (Kenija)|Premjer lyga]]
* **Premjer lyga** arba **Kenyan Premier League** – aukščiausioji futbolo lyga. Dalyvavo 18 komandų. Kiekviena komanda trisdešimt keturias rungtynes.

### Pokyčiai lygoje

### Galutinė lentelė
 Kenya Police tapo čempionais ir pateko į 2025–2026 m. čempionų lygos atrankas. Tai buvo pirmasis titulas šio klubo istorijoje.
   

## Šaltiniai
 

## Nuorodos
* RSSSF duomenų bazė
* SOCCERWAY svetainė
* FLASHSCORE svetainė
* Globalsportsarchive
Siuardas

**Siuardas** (arba *Suardas*, ) – miestas Jungtinėse Amerikos Valstijose, pietų Aliaskoje, Kenajaus pusiasalyje, prie Prisikėlimo įlankos galo, 125 km į pietus nuo Ankoridžo. Yra oro ir jūrų uostai, su Ankoridžu jungia geležinkelis ir plentas. Tai svarbus uostamiestis prie neužšąlančių vandenų. Verčiamasi žvejyba, turizmu.

Veikia Aliaskos jūros mokslų instituto Siuardo jūrų centras, Aliaskos jūros gyvybės centras (nuo 1980 m.), Prisikėlimo įlankos istorijos muziejus. Liepą Siuarde vyksta kasmetinės Maratono kalno lenktynės (kopiama į 921 m aukščio kalną ir nuo jo), Sidabrinės lašišos derbis. Iš Siuardo keliaujama į Kenajaus fjordų nacionalinį parką, Čugačo nacionalinį mišką.

2020 m. 67,7 % gyventojų buvo baltieji, 14,1 % – čiabuviai, 4,0 % – afroamerikiečiai, 1,9 % – azijiečiai, 1,0 % – okeaniečiai, 8,9 % – mišrios kilmės.

## Istorija
Europiečiai čia pradėjo keltis paskutinįjį XIX a. dešimtmetį, o gyvenvietė įsteigta 1903 m. kaip žaliavų bazė ir uostas prie geležinkelio į Jukono slėnį (nuo 1913 m. – Aliaskos geležinkelis). Miestas pavadintas pagal JAV valstybės sekretorių Viljamą H. Siuardą, kuris suderino Aliaskos įsigijimą iš Rusijos. 1964 m. Aliaskos žemės drebėjimas, jo sukelti gaisrai ir cunamiai suniokojo 90 % Siuardo miesto.


Brown and Hawkins Sore 488.jpg|Miesto gatvė
Seward, Alaska ENBLA22.jpg|Siuardo architektūra
Port of Seward, Alaska ENBAL03.jpg|Siuardo uostas
Hoben Park 486.jpg|Geležinkelio stotis


## Šaltiniai
Skagvėjus

**Skagvėjus** () – miestas Jungtinėse Amerikos Valstijose, pietryčių Aliaskoje, 145 km į šiaurės vakarus nuo Džuno, prie šiaurinio Lino įlankos galo. Jūrų uostas prie tolimiausio Aliaskos vidinės laivų trasos taško. Yra oro uostas, Klondaiko plentas į Dosoną. Verčiamasi daugiausia turizmu (yra kruizinių laivų terminalas). Veikia Skagvėjaus muziejus (su aukso karštinės laikmečio eksponatais). Apylinkėse yra Klondaiko aukso karštinės istorinis paminklas, Reido krioklys (90 m aukščio).

2020 m. 86,1 % gyventojų buvo baltieji, 3,4 % – azijiečiai, 2,7 % – čiabuviai, 0,9 % – afroamerikiečiai, 6,3 % – mišrios kilmės.

## Istorija
Anksčiau čia gyveno indėnai tlingitai. Jų kalba vieta vadinta *sha-ka-ԍéi* – šis pavadinimas siejamas su pučiančiais iš šiaurės vėjais. Baltieji pradėjo kurtis XIX a. paskutiniajame dešimtmetyje – Skagvėjus tapo svarbiu uostu kelyje į Klondaiko aukso karštinės taškus. Miestas nuo 1900 m. Skagvėjaus svarba išaugo nutiesus siaurąjį geležinkelį iki Vaithorso, kur prasideda laivyba Jukono upe. 1982 m. uždarius Envilio aukso kasyklas, eismas geležinkeliu nutrauktas (1988 m. dalis linijos pritaikyta turizmo reikmėms). 2009 m. Skagvėjui suteiktas savivaldybės statusas.


079 - Skagway.jpg|Skagvėjaus centre
Skagway waterfront.jpg|Skagvėjaus uostas
BRK0818A White pass train leaving the station at Skagway (9578983976).jpg|Turistinis traukinys, išvykstantis iš Skagvėjaus geležinkelio stoties
Skagway Railroad Bldg 879.jpg|Buvusi geležinkelio stotis


## Šaltiniai
Lietuvos didžiojo etmono vengrų šaulių vėliava

**Lietuvos didžiojo etmono vengrų šaulių vėliava** () – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės kariuomenės pėstininkų (šaulių) dalinys, veikęs 1717–1793 m.

## Istorija
Lietuvos didžiojo etmono vengrų šaulių vėliava – kuopos dydžio šaulių dalinys – buvo suformuotas 1717 m. karinės reformos metu, sumažinus kariuomenę ir nustačius jos maksimalų dydį. Dalinio pavadinime nurodytas etmono titulas reiškė, kad dalinio šefu (nominaliu vadu) buvo Lietuvos didysis etmonas. Atitinkamai, šis dalinys buvo priskirtas etmono rezervui ir paprastai jį lydėdavo.

Lietuvos didžiojo etmono vengrų šaulių vėliava buvo išformuota 1793 m, po pralaimėto 1792 m. karo su Rusija.

## Vadai
Kaip ir kitų to laikotarpio ATR karinių dalinių atveju, LDK didžiojo etmono vengrų šaulių vėliava turėjo du vadus – nominalųjį (šefą) ir faktinį (kapitono laipsnio karininką – rotmistrą).

## Išnašos

## Literatūra

* 
* Gembarzewski, Bronisław (1925), *Rodowody pułków polskich i oddziałów równorzędnych od r. 1717 do r. 1831* (in Polish), Warszawa: Towarzystwo Wiedzy Wojskowej
*
Uldis Balodis

**Uldis Baluodis** (, g. 1978 m. birželio 23 d. Švedijoje) – latvių išeivijos kalbininkas ir vertėjas. Gimė Švedijoje Antrojo pasaulinio karo disidentų šeimoje, užaugo Arizonoje. Kalifornijos universitete Santa Barbaroje gavo kalbotyros daktaro laipsnį. Tyrė Ludzos estų istoriją ir kalbą, 2020 m. išleido knygą „Ludzos estų kalbos abėcėlė“, kurioje apibendrinti U. Baluodžio atlikti Ludzos estų, jų kalbos ir gyvenamosios teritorijos tyrimai, taip pat įtrauktas autoriaus sudarytas latvių–Ludzos estų–latgalių žodynas. Į anglų kalbą verčia darbus iš latvių ir lyvių kalbų. 2019 m. dvikalbis eilėraščių rinkinys „Trilium / Trillium“, kurį į anglų kalbą eiliuotai išvertė Uldis Baluodis ir Rajanas Van Vinklas, kategorijoje „Specialusis apdovanojimas“ gavo Latvijos literatūros metų apdovanojimą. U. Baluodis dirba Lyvių kultūros centre ir Lyvių institute.

## Išnašos
Bhrigus

**Bhrigus** () – rišis (išminčius) vedinėje ir hinduistinėje tradicijoje; vienas iš septynių didžiųjų rišių. Rigvedoje minima daugiskaitinė forma Bhrigūs – taip vadinama dieviškų būtybių, iš dangaus žmonėms gavusių ugnį ir ją puoselėjančių, klasė. Gali būti, kad Bhrigūs yra viena iš Agnio apraiškų. Tačiau kitur Rigvedoje ir vėlesnėje literatūroje Bhrigumis vadinama šventikų giminė, nustačiusi aukojimo ugniai apeigas, o šios giminės pradininku esąs rišis Bhrigus.

Pasak Aitarėja brahmanos (V.10), Bhrigus gimęs iš Pradžapačio sėklos ir išaugintas Varunos, o pasak Šatapatha brahmanos (XI.61, 1) – paties Varunos sūnus. Tuo tarpu Mahabharatoje teigiama (XII 182–192), kad jo tėvas yra Manus, kuris sūnui perdavęs visą kosminę žiniją, o šis savo ruožtu perdavęs ją žmonijai. Bhrigus turįs nepaprastą galią ir didį autoritetą – jis prakeikęs Višnų, kai šis nukirsdinęs jo žmoną Pulomą už tai, kad ji priglaudusi asurus; Višnui tekę septynis kartus atgimti tarp mirtingųjų. Pasak Padma puranos (VI 282), kadaise rišiai susiginčiję, kuris dievas esti viršiausias – šio klausimo spręsti ėmęsis Bhrigus. Jis nukeliavęs pas Šivą, bet nebuvo įleistas, nes dievas sanguliavo su savo žmona, tada kreipęsis į Brahmą, tačiau šis Bhrigui nerodė deramos pagarbos. Nukakęs pas Višnų, Bhrigus rado jį miegantį. Kad jį prabudintų, rišis pastatęs koją ant dievo krūtinės, tačiau šis neužsirūstinęs, o paglostęs Bhrigaus koją. Užtat, Bhrigus paskelbęs Višnų aukščiausiuoju dievu.

Minimas Brigaus sūnus Šukra – asurų vadas, siejamas su Veneros planeta.

Vardas siejamas su žodžiais *bhargas, bharga-* („spindesys, švytėjimas, šlovė“), *bhr̥gavāṇa-* („žėrintis, švytintis“).

## Šaltiniai
Renāte Blumberga

**Renatė Blumberga** (, 1971 m. vasario 26 d. Talsai, Latvijos TSR) – lyvių etninės ir kultūrinės istorijos tyrėja, istorijos daktarė, viena lyvių kultūros portalo „Livones.net“ įkūrėjų ir jo redaktorė, vertėja, knygų autorė. Nuo 2021 m. – Lyvių kultūros centro vadovė. Motina – žurnalistė Gundega Blumberga.

## Biografija
Mokėsi Talsų pradinėje mokykloje, vėliau – Talsų I vidurinėje mokykloje. Studijavo Latvijos universitete ir 1997 m. gavo filosofijos magistro laipsnį, o 2002 m. – istorijos daktaro. Taip pat Latvijos universiteto Humanitarinių mokslų fakultete ir Helsinkio universitete studijavo Baltijos finų kalbas.

Profesinė veikla daugiausia susijusi su lyviais. Ji dirbo žurnaliste ir redaktore valstybės saugomos kultūrinės-istorinės teritorijos Lyvių pakrantės leistame mėnraštyje „Līvli“, lyvių etninės ir kultūrinės istorijos tyrėja Latvijos universiteto Latvijos istorijos institute (1997–2010), taip pat Latvijos universiteto finougristikos studentams keletą kartų dėstė paskaitų kursą „Lyvių etninė ir kultūrinė istorija“. Vadovavo darbo grupei (2009–2013), kuri paruošė leidybai ligi šiol išsamiausią straipsnių rinkinį apie lyvių istoriją, kalbą ir kultūrą, ir buvo viena šio leidinio mokslinių redaktorių bei keleto straipsnių autorė. Rinkinys „Lyviai. Istorija, kalba ir kultūra“ („Lībieši. Vēsture, valoda un kultūra“) pirmiausia estų kalba buvo išleistas Taline (2011) ir po dvejų metų latvių kalba Rygoje (2013). Nuo 2015 m. dirba prie Suomijos fondo „Kone“ finansuojamo tyrimo „Lyvių kalba ir kultūra laiškuose bei dokumentuose“. Pastaraisias metais telkiasi ir į lyvių kalbos klausimus: ieško lyvių kalbos šaltinių archyvuose, parengė keletą straipsnių apie lyvių kalbos leksiką ir buvo įsitraukusi į Helsinkio universiteto projektą „Morfologijos analizatoriaus kūrimas finougrų tautinių mažumų kalboms“.

R. Blumberga yra viena lyvių kalbos ir kultūros portalo „Livones.net“ įkūrėjų ir jo redaktorė, taip pat viena Lyvių kultūros centro steigėjų ir nuo 2021 m. jo vadovė. Ji dirbo valstybinės ilgalaikės tikslinės programos „Lyviai Latvijoje“ kūrimo darbo grupėje. R. Blumberga verčia mokslinę ir grožinę literatūrą iš estų bei suomių kalbų.

R. Blumberga publikavo daugiau kaip 40 mokslinių ir 60 mokslo populiarinimo straipsnių apie lyvius Latvijoje ir užsienyje. Reikšmingiausias tyrimas – tai monografija „Lyviai dokumentuose ir laiškuose: Suomijos mokslininkų ekspedicijos pas lyvius“ (2006), už šį veikalą gavo Europos mokslų ir menų akademijos Latvijos skatinamąjį apdovanojimą ir Latvijos kultūros fondo „Spīdola“ apdovanojimą dėl 2006 m. pasiekimų humanitarinių mokslų srityje. 2013 m. už lyvių tyrimus jai paskirtas Baltijos Asamblėjos mokslinis apdovanojimas. 2014 m. buvo išrinkta Latvijos mokslų akademijos užsienio nare.

## Išnašos
Baiba Šuvcāne

**Baiba Šuvcanė** (, g. 1947 m. vasario 22 d. Ryga, Latvijos TSR) – lyvių kultūros darbuotoja ir kraštotyrininkė. Motina – Valda Marija Šuvcanė.

## Biografija
Baigė Latvijos universiteto Geografijos fakultetą (1975). Daugiau kaip 20 m. dirbo Latvijos nacionalinio teatro vyriausiojo režisieriaus padėjėja trupės klausimais.

1999 m. B. Šuvcanė pradėjo dirbti valstybės saugomoje kultūrinėje-istorinėje teritorijoje Lyvių pakrantėje mėnraščio „Līvli“ ir Lyvių metraščio sudarytoja bei redaktore. 2003 m. ji pradėjo eiti Lyvių pakrantės direktoriaus pareigas, tačiau, kai direkciją reorganizavo, 2004 m. ėmė dirbti Ypatingųjų reikalų ministro visuomenės integracijos klausimams sekretoriate naujai sudaryto lyvių reikalų skyriaus vadove.

B. Šuvcanė domisi lyvių kultūros istorija, fotografija, kelionėmis. Jos publikacijų apie lyvių kultūros istoriją ir įvykius galima rasti mėnraštyje „Līvli“ bei Lyvių metraščiuose. Prisidėjo prie V. M. Šuvcanės knygų „Latvių–lyvių–anglų pokalbių žodynas“ (1999), „Lyvių kaimas, kurio nebėra“ (2002), „Lyvių folkloras“ (2003), „Mazirbė – mažas kaimas pajūryje“ (2006) sudarymo ir paruošimo spaudai.

Paskutinius keliolika metų B. Šuvcanė aktyviai tiria Kolkos krašto kultūros istoriją ir yra parašiusi bei išleidusi knygas „Senovinis lyvių kaimas Kolka“ (2010), „Lyvių pakrantės pasakojimai“ (2012), „Lyvių pakrantė“ (2017) ir „Sklaidosi lyvių daina danguje“ (2023). Kultūrinę-istorinę medžiagą apie lyvių gimines ji aktyviai populiarina įvairiuose seminaruose, Lyvių sąjungos ir kituose renginiuose.

B. Šuvcanės indėlis labai vertinamas. 2016 m. už nuopelnus Latvijos valstybei ji apdovanota V laipsnio Trijų žvaigždžių ordinu. Du kartus gavo Talsų krašte įsteigtą Aleksandro Pelėcio premiją: už knygas „Senovinis Lyvių kaimas Kolka“ (2012) ir „Mūsų kaimas Vaidė vadinasi“ (2016). Valstybės kultūrinio kapitalo fondas jai paskyrė viso gyvenimo stipendiją, ji yra gavusi Latvijos Respublikos Ministrų kabineto pagyrimo raštą už indėlį ir aktyvią veiklą tiriant, išsaugant ir populiarinant lyvių kultūrines-istorines vertybes.

## Bibliografija
* B. Šuvcanės bibliografija

## Išnašos
LDK kariuomenės sudėtis 1717 m.

**Lietuvos kariuomenės sudėtis po 1717 m.** – po Šiaurės karo surengtame Rusijos carystės kontroliuojamame Abiejų Tautų Respublikos Nebyliajame Seime patvirtinta Lietuvos didžiosios kunigaikštystės kariuomenės struktūra ir maksimalus karių etatų skaičius daliniuose. Analogiškai buvo patvirtinta ir tris kartus didesnė Lenkijos karalystės kariuomenės struktūra.

Lentelėje pateikiamas 1717 m. nustatytas LDK kariuomenės nuolatinių dalinių sąrašas ir etatų skaičius juose:

## Literatūra

* Twardowski, B. *Wojsko Polskie Kościuszki w roku 1794* Poznań, Nakładem Księgarni Katolickiej, 1894
Sedos vandens malūnas

**Sedos vandens malūnas** – buvęs vandens malūnas Mažeikių rajono savivaldybėje, Sedoje, prie Varduvos upės kanalo. Stovi Sedos miesto istorinėje dalyje, 230 m į pietryčius nuo Sedos tilto.  Kaip turintis istorinę ir architektūrinę vertę, 1997 m. įrašytas į Kultūros vertybių registrą.

## Istorija

Sedos Sapiegų dvare stovėjęs medinis malūnas ir užtvanka minimi jau 1613 m. Mūrinis malūnas jo vietoje pastatytas XIX a. pradžioje. 1848 m. dvaro inventoriuje pateiktame aprašyme malūnas buvo 16,5 x 21,5 sieksnių dydžio, trejų girnų. Tame pačiame pastate gyveno malūnininkas. Jo būstą sudarė keturi kambariai, virtuvė, priemenė. Butą apšildė trys plytų krosnys, viena iš žalių koklių. Visame malūne buvo septyniolika durų ir vienuolika langų. 

Sedos malūną buvo nupirkęs pulkininkas Aleksandras Plechavičius (1897-1942). Malūno verslas jį mažai domino, savininkas retai lankėsi Sedoje. Čia antstoliu dirbęs brolis Mamertas buvo linkęs ir prie technikos, ir prie verslo, todėl sėkmingai administravo malūno reikalus. Malūnas Sedoje buvo pelningas, gerai prižiūrėtas ir veikė ilgus metus dar ir po to, kai buvo nacionalizuotas.

1961 m., vykdant melioracijos darbus, išardyta užtvanka. Technologinė įranga neišsaugota. Išliko akmenų betono slenkstinė vandens pertekliaus protaka, užtvankos griuvėsiai. Malūno pastatas pailgo stačiakampio plano, vieno aukšto, su pastoge. Jo vakarinė pusė perdengia vandens kanalą, atvestą iš Varduvos upės. Šioje vietoje Vytauto gatvė kanalą kerta arkiniu tiltu. Malūno pamatai ir sienos iš plytų ir akmenų mūro, sienos tinkuotos. Stogas valminis, medinių gegninių konstrukcijų, dengtas čerpėmis. Perdangos medinės, sijos metalinės. 

2011 m. apleistą malūną iš Plechavičių giminės palikuonių perpirko Kretingoje įsikūrusi bendrovė „Plungės darna“. Buvo planuojama įrengti užtvanką, instaliuoti dvi naujas turbinas ir gaminti elektros energiją, panaudojant Varduvos upės išteklius. Vandens jėgainės ir užtvankos įrengimo projektą lydėjo įvairūs vertinimai, kai pakilęs vanduo pradėjo semti gyventojų sklypus. Paveldosaugininkai reikalavo sustabdyti paveldo objekto ardymo darbus.

Renovuotame buvusiame A. Plechavičiaus vandens malūne 2019 m. įrengta Kasdienybės meno galerija. Vienoje iš malūno patalpų atidarytas Plechavičių giminės kambarys. 

2019 m. minint 100-ąsias Sedos karo komendantūros metines, prie malūno sienos atidengta atminimo lenta generolui Povilui Plechavičiui.

## Šaltiniai

## Nuorodos

*  
* Sedos vandens malūnas *pamatyklietuvoje.lt*
Anthony Perkins

**Entonis Perkinsas** (,  – ) – amerikiečių aktorius. Labiausiai žinomas dėl Normano Beitso vaidmens Alfred Hitchcock klasikiniame siaubo filme „Psichopatas“ (1960 m.).

Perkinsas aktoriaus karjerą pradėjo teatre, o 1953 m. debiutavo kine George Cukor režisuotame filme „Aktorė“. 1956 m.sugrįžo į Holivudą, kai suvaidino William Wyler filme „Draugiškas įtikinėjimas“, už kurį buvo apdovanotas įvairiais apdovanojimais, įskaitant nominaciją „Oskarui“ už geriausią antro plano aktorių.

1960 m. tapo sensacija kino pasaulyje, suvaidinęs Normaną Beitsą Alfred Hitchcock filme „Psichopatas“. 1961 m. persikėlė į Prancūziją, kur debiutavo Europos kine su filmu „Ar mėgstate Bramsą?“ (1961 m.). Po pasirodymų europietiškuose filmuose, tarp kurių buvo ir filmai su Sophia Loren, Orson Welles, Melina Mercouri bei Brigitte Bardot, Perkinsas 1968 m. grįžo į JAV.

Grįžęs toliau vaidino komerciškai sėkminguose ir kritikų pripažintuose filmuose, tarp kurių „22-oji išlyga“ (1970 m.) ir „WUSA“ (1970 m.). Paskutinis filmas, kuriame vaidino prieš mirtį, buvo „Giliai miške“ (1992 m.).

Entonis Perkinsas buvo biseksualus ir turėjo keletą partnerių, kurie taip pat buvo aktoriai (Tab Hunter ir Grover Dale). Dėl to daugelis aukšto rango Holivudo vadovų jo nemėgo ir spaudė Perkinsą eiti į konversijos terapiją bei nutraukti santykius su savo partneriais. 1973 m. vedė Berry Berenson.

1992 m. rugsėjo 12 d. mirė nuo AIDS sukeliamo plaučių uždegimo, sulaukęs 60 metų.
## Filmografija
### Filmai

## Išnašos

## Šaltiniai

* 
*
Sedos aplinkkelio tiltas

**Sedos aplinkkelio tiltas** – tiltas Mažeikių rajono savivaldybėje, Sedos seniūnijoje, 1 km į pietus nuo Sedos centro, kelyje , 0,7 km į pietvakarius nuo sankirtos su keliais  ir . Tiltas nutiestas per Varduvos upę paribyje tarp Sedos, Užežerės ir Pagardės.

1973 m. per Varduvą pastatytas gelžbetoninis trijų tarpatramių (14+14+14 m), sijinis, karpytasis tiltas. Perdangą sudaro­ septynios tėjinio profilio sijos. Krantinės atramos įrengtos užpiltinės, polinės, „ožinio“ tipo, su monolitiniu stačiakampio skerspjūvio rygeliu. Tarpines atramas sudaro monolitiniai taurai su lytlaužomis. Tiltu pravestos dvi eismo juostos. Įrengti du, virš važiuojamosios dalies pakelti gelžbetoniniai šalitilčiai be atskirų atitvarų. Tilto kraštus riboja metaliniai turėklai.

## Šaltiniai