open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Ki (mitologija)

**Ki** ( – „žemė“) – šumerų žemės deivė, moteriškasis dangaus (An) atitikmuo. Ki kultas nėra paliudytas, manoma, jog Ki buvo ne tiek deivė, kiek teologinė sąvoka.

Dievavardžių sąrašuose minima tik kosmogoniniame kontekste. Ankstyvoje dievų sąrašo *[[An = Anum]]* versijoje atsispindi tradicija, pagal kurią Dangaus ir Žemės motina (d*ama-ù.tu.an.ki*) buvo deivė Namu, simbolizuojanti požeminius vandenis. Dangui ir Žemei savo ruožtu gimusi pirmoji dievų karta, tarp jų ir Enlilis. Panaši tradicija aptinkama ir vėlesnių laikų kosmogoniniame babiloniečių epe „Enuma Eliš“, pasak kurio, iš pirmapradžių Apsu ir Tiamat atsiradę Lahmu ir Lahamu, o iš pastarųjų – Anšaras ir Kišara. Kai kuriuose šumerų pasakojimuose minima, jog An sueina su Ki, o iš šios sąjungos atsiranda įvairūs augalai. Pasak *[[Lugale]]* poemos, iš An ir Ki sąjungos gimsta demonas Asagas. Pasakojimo „Gilgamešas, Enkidu ir požemio pasaulis“ įžangoje minima, kad „Enlilis nusinešęs Žemę“.

Vėlesnėje dievų sąrašo *An = Anum* versijoje Enlilio protėviais įvardijama penkiolika porų. Viena iš jų – *En.ki* ir *Nin.ki*, kurių vardai šiuo atveju reiškia Viešpats ir Viešpatė Žemė. Skirtingai nuo Enkio, vienos svarbiausių šumerų dievybių, *Nin.ki*, manoma, buvo tik šiam sąrašui dirbtinai sukurtas moteriškasis jo atitikmuo.

## Šaltiniai
Lata

**Lata** – Saliamono Salų Temotu provincijos centras. 2007 metais jame gyveno 553 gyventojai. Mieste yra keletas poilsio namų, paštas, telekomo ofisas ir parduotuvės.

Turi oro uosto taką, iš kurio atliekami skrydžiai į Makiro salą ir Honiaros miestą. Laivyba nereguliari, bet paprastai galima rasti transportą į Honiarą ar aplinkines salas. Yra kelionės aplink Nendo ar Rifų salas.

Pagrindinė Temotu provincijos ligoninė – Lata ligoninė taip pat įsikūrusi mieste.

Vienintelė pastovi oro paslauga suteikiama „Solomon Islands Air“ kompanijos. RAMSI regioninės pagalbos misija kas dvi savaites vykdo sraigtasparnio skrydžius.

Per etninius neramumus 2003 m. Latos mieste nebuvo jokių su tuo susijusių įvykių. Pagrindinė priežastis buvo per tolimas atstumas nuo sostinės Honiaros.
Mašonalandas

**Mašonalandas** () − Zimbabvės regionas šiaurinėje šalies dalyje, kur dominuoja šonų tautos žmonės.

Mašonalando regioną sudaro keturios provincijos:
* Vakarų Mašonalandas
* Vidurio Mašonalandas
* Rytų Mašonalandas
* Hararė

## Istorija
1890 m. Mašonalandas priklausė anglų prekybos kompanijai (Britanijos Pietų Afrikos kompanija). 1923 m. Mašonalando teritorija tapo viena iš penkių Pietų Rodezijos provincijų. 1970 m. provincija buvo padalinta į dvi dalis − pietų ir šiaurės. 1983 m. Mašonalandas buvo padalintas į tris provincijas − vakarų, vidurio ir rytų. Sostinei Hararei taip pat buvo suteiktas provincijos statusas.

## Nuorodos
* Zimbabvės provincijos (anglų k.)
Baktrijos lyguma

**Baktrijos lyguma** – lyguma Afganistano šiaurėje, Baktrijos istoriniame regione, kairiajame Amudarjos krante. Ilgis ~400 km, plotis iki 150 km. Leidžiasi į šiaurę ir šiaurės vakarus nuo 500 iki 250 m. Būdingos smėlio ir molio dykynės, o Amudarjos slėnyje – pakrančių sąžalynai ir pievos.

Baktrijos lyguma yra vienas senųjų oazinės žemdirbystės centrų (auginama medvilnė, kviečiai, cukriniai runkeliai, ryžiai).

## Šaltiniai
Baksanas (miestas)

**Baksanas** (, ) – miestas Rusijoje, Kabardos Balkarijoje, prie Baksano upės, 24 km į šiaurės vakarus nuo Nalčiko. Rajono centras. Šalia miesto eina Rostovo–Baku plentas, keliai į Tyrnyauzą, Mozdoką. Veikia Baksano HE. Automobilių dalių gamyba.

2002 m. Baksano tautinė sudėtis buvo:
* kabardinai – 86,8 %
* rusai – 9,6 %
* balkarai – 0,4 %
* kiti – 3,2 %

## Istorija

Baksano kaimas įkurtas 1891 m. Vėliau (1960 m.) jis sujungtas su Staraja Krepostės kaimu ir 1965 m. gavo miesto tipo gyvenvietės statusą. Miestas nuo 1967 m.

## Šaltiniai
Bakurianis

**Bakurianis** () – gyvenvietė vidurio Gruzijoje, Samcchės-Džavachetijos krašte, 37 km į pietryčius nuo Boržomio. Populiarus kalnų slidinėjimo kurortas, įsikūręs šiauriniuose Trialečio kalnagūbrio šlaituose, 1700 m aukštyje. Pro miestelį eina Boržomio–Achalkalakio plentas, su Boržomiu jungia siaurasis geležinkelis. Yra kalnų slidinėjimo bazė Kohtos kalno šlaite. Veikia Gruzijos mokslų akademijos botanikos sodas.

## Šaltiniai
Selenjacho kalnagūbris

**Selenjacho kalnagūbris** () – kalnagūbris esantis šiaurės rytų Jakutijoje (Rusija), priklausantis Čerskio kalnagūbrio kalnų sistemai.

Kalnagūbris driekiasi apie 240 km, aukščiausias taškas – 1461 m virš jūros lygio. Kalnagūbris susidaręs iš skalūnų, gneiso, kristalinių klinčių, smiltainio ir aleurolito su granito intruzijomis. Upių slėniuose auga maumedynai. Daugiau nei 600 m aukštyje išsidėsčiusi, siaura prieštundrinių krūmynų, alksnių, žemųjų pušų juosta ir aukštikalnių tundra. Kalvagūbryje randamas alavas, cinoberis, volframas, auksas, rusvoji anglis.

## Šaltiniai
* Didžioji tarybinė enciklopedija (rus.)
* Geografijos enciklopedija (rus.)
Holuvki Dužės geležinkelio stotelė

**Holuvki Dužės geležinkelio stotelė** () – geležinkelio stotelė Holuvki Dužės kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės apskrityje, Juchnoveco valsčiuje. Stotis priklauso Čeremcha-Balstogė geležinkelio linijai. Nuo stoties iki Levickių geležinkelio stotelės yra 6.8 km ir iki Zimnochų geležinkelio stotelės yra 2.1 km.

## Nuorodos
* Aprašymas apie stotelę (lenk.)
Golcai

**Golcai** () – kalnų viršūnės ar kalnų masyvai esantys Sibire. Stūkso ties viršutine miškų riba. Golcų viršūnės paprastai plokščios su akmeningais šlaitais, padengtos tundrų augalais – samanomis, kerpėmis, žemosiomis pušimis, beržais keružiais ir kadagiais.

Žinomiausi golcai: Sajanuose – Botogolko, Kinų ir Tunkos, Užbaikalėje – Sochondo golcai.
Fabio Di Tomaso

**Fabio Di Tomaso** (g. 1977 m. balandžio 9 d. Kvebeke) – kanadiečių aktorius, vaidinantis argentiniečių telenovelėse, tokiose populiariose kaip „Floricienta“, „Vidas robadas“.

## Biografija

### Vaikystė ir jaunystė
Nors Fabio gimęs Kvebeke, savo vaikystę ir jaunystę praleido Boulogne Sur Mer miestelyje, netoli sostinės Buenos Airių. Vėliau pradėjo studijuoti aktorystę ir dirbo kelis darbus. Būdamas 16 metų, jis išreiškė susidomėjimą sukurti muzikos grupę. Jis sukūrė muzikos grupę *„Poketers“*, kartu su Sebastiánu Rubio (vokalistas), Santiago Prado (trimitininkas), ir Luciano Iriarte (gitaristas).

### Karjera
Jo debiutas buvo *[[Resistiré]]* telenovelėje, kurioje suvaidino homoseksualą, vardu „Chavjeras“. Vėliau dalyvavo *[[Padre Coraje|„Padre Coraje“]]* telenovelėje, kur suvaidino *Lautara Costa*, sūnų miesto mero *Manuel Costa*.

2004 metų pabaigoje, jis gavo pasiūlymą suvaidinti vieną iš pagrindinių vaidmenų telenovelėje „Floricienta“, todėl atsisakė toliau vaidinti telenovelėje *[["Padre Coraje"]]*.

2005 m. kovo mėnesį antrame „Floricienta“ telenovelės sezone su Florencia Bertotti, Juan Gil Navarro, Benjamín Rojas ir Isabel Macedo Fabio suvaidino personažą *El Conde Máximo Augusto Calderón de la Hoya*. Nepaisydamas kritikos, kad pakeitė „Floricienta“ telenovelės pagrindinį personažą, Fabio sugebėjo įgyti pripažinimą iš žiūrovų.

Vėliau, kai pavyko sulaukti pripažinimo su personažu *Máximo*, Fabio Di Tomaso pabandė sukurti kitokį vaidmenį televizijoje. Ir taip prisijungė prie komedinės telenovelės *[[Juanita, la soltera]]*, kurioje vaidino ir pagrindinė aktorė Soledad Fandino. Čia Fabio gavo antagonisto *Renzo* vaidmenį.

2007 m. birželį, jis dalyvavo britų autorės Sarah Kane ir režisieriaus Leonor Manso vaidinime „Aniquilados“.

### Asmeninis gyvenimas
Nuo 2004 m. iki rugpjūčio 2012 m. turėjo romaną su Argentinos aktore Melina Petriella.

## Filmografija
Balabanovas

**Balabanovas** () – miestas Rusijoje, Kalugos srityje, Borovsko rajone, 76 km į šiaurės rytus nuo Kalugos. Šalia miesto nutiestas Maskvos–Kijevo plentas, veikia geležinkelio stotis prie Kijevo linijos, yra Jermolino karinis aerodromas. Vystoma medienos apdirbimo (degtukų, medžio blokų gamyba), statybinių medžiagų, metalo apdirbimo pramonė. Veikia medienos pramonės mokslinių tyrimų institutas, Maskvos humanitarinio universiteto filialas.

## Istorija

Balabanovo kaimas šaltiniuose minimas nuo 1584 m. Pradėjo augti XIX a. pab. nutiesus geležinkelį. 1935 m. gavo miesto tipo gyvenvietės, o 1972 m. – miesto statusą.

## Šaltiniai
Balaklija

**Balaklija** () – miestas Ukrainoje, Charkovo srityje, prie Šiaurinio Doneco upės bei jo intako Balaklijkos žiočių. Rajono centras. Geležinkelio stotis prie Maskvos–Donbaso linijos. Svarbus cemento ir šiferio pramonės centras. Taip pat vykdomas artilerijos remontas, veikia pieno kombinatas.

## Istorija

Balaklijos kraštas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1571 m. Gyvenvietė įkurta kazokų 1663 m. Nuo 1796 iki 1891 m. vadinta ***Novoserpuchovu***. Miesto statusą gavo 1938 m.

## Šaltiniai
Jelizarovka

**Jelizarovka** () – Rusijos upė, tekanti Tomsko srityje. Dešinysis Vasiugano intakas, įtekantis 891 km nuo jo žiočių. Upės ilgis – 32 km.

## Šaltiniai
Balachna

**Balachna** () – miestas Rusijoje, Žemutinio Naugardo srityje, 34 km į šiaurės vakarus nuo Žemutinio Naugardo, Volgos dešiniajame krante. Rajono centras. Pro miestą eina Žemutinio Naugardo–Ivanovo plentas. Veikia Gorkio valstybinė rajoninė elektrinė, popieriaus ir celiuliozės kombinatas, kartono, polipropileno plėvelės, stiklo taros gamyklos.

Balachoje veikia krašto muziejus, yra XVI a. Dievo Motinos Globos („Pokrovo“) vienuolynas su Dievo Motinos Globos ir Šventojo Mikalojaus cerkvėmis, taip pat XVI a. Kristaus Gimimo cerkvė, kelios kitos XVIII–XIX a. cerkvės, XIX a. gyvenamieji namai, miesto rūmai.

## Istorija

Balachna rašytiniuose šaltiniuose minima nuo 1536 m., kuomet nukentėjo nuo Kazanės chano Safos Girėjaus antpuolio. Viduramžiais buvo apskrities centru ir svarbia druskos gavybos vieta. Čia įsikūrė vienuolynas, vėliau pastatyta laivų remonto dirbtuvė. Tarybiniais metais pastatyta šiluminė elektrinė.


Image:E7141-Balakhna-Saviour-Church.jpg|Kristaus Persikūnijimo cerkvė
Балахна-01083.jpg|Kristaus Gimimo cerkvė
Image:E7109-Balakhna-industrial.jpg|Popieriaus kombinatas
Image:E7127-Balakhna-500-Years.jpg|Miesto ženklas
File:E7134-Balakhna-embankment.JPG|Volgos krantinė


## Šaltiniai
Dredas

**Dredas** () – 2012 m. D. 3D mokslinės fantastikos veiksmo filmas. Filme pasakojama apie ateities miesto tvarkos sergėtojo teisėjo Dredo kovą su nusikaltėliais. Filmas paremtas D. Britanijos komiksų serija „Teisėjas Dredas“.

## Apie filmą

Filmas sukurtas nepriklausomos Jungtinės Karalystės kino studijos „DNA Films“. Finansavimu pasirūpino „Reliance Entertainment“. Pagrindinės filmavimo vietos: PAR miestai Keiptaunas ir Johanesburgas. Filmo premjera įvyko 2012 m. rugsėjo 7 d. D. Britanijoje. Filmo biudžetas siekė apie 45 mln. JAV dolerių. „Dredas“ nebuvo komerciškai sėkmingu. iki 2012 m. pabaigos jis kino teatruose surinko virš 36,4 mln. JAV dolerių. 

Filme pasakojama fantastinio ateities tvarkdario „teisėjo“ Dredo kova su ateities miesto nusikaltėliais. Dredas yra antroji komiksų serijos „Teisėjas Dredas“ adaptacija. Pirmoji, 1995 m. filmas „Teisėjas Dredas“, buvo nesėkminga tiek komerciniu, tiek kritikų įvertinimo požiūriu. „Dredas“ labiau seka komiksų turiniu, jame teisėjas Dredas nenusimauna šalmo, kaip ankstesniame filme.

## Siužetas

Veiksmas vyksta tolimoje ateityje. Po branduolinių karų didesnioji JAV dalis virto radioaktyvia dykuma, pavadinta „Prakeiktąja žeme“. 800 mln. žmonių gyvena gigantiškame mieste, kuris tęsiasi nuo dabarties Bostono iki Vašingtono. Miestas pavadintas Mega Sičiu Vienas (Mega-City One). Jame klesti nusikalstamumas. Vieninteliai tvarkos palaikytojai yra pareigūnai, vadinami „teisėjais“. Jie yra ir teisėjai, ir budeliai. Savarankiškai tiria bylas ir priima nuosprendžius.

Vienam labiausiai patyrusių teisėjų, Dredui, patikima apmokinti ir išbandyti 21 metų teisėjų amato kursantę Anderson. Ji neišlaikė mokyklinių egzaminų ir vyriausioji teisėja nori suteikti antrą šansą, išbandant ją realioje teisėjų darbo situacijoje. Anderson yra ypatinga - ji yra mutantė, galinti įsiskverbti į kitų žmonių mintis ir prisiminimus. Jos tėvai mirė anksti nuo radiacijos prie miesto sienų ir Anderson nori panaudoti savo sugebėjimus padėdama geriems žmonėms. Teisėjas Dredas ir Anderson imasi tirti atsitikimo, kuriame užfiksuoti trys numesti nuo namo negyvėliai nudirtomis odomis. Byla atveda juos į vieną baisiausių miesto kvartalų.

Tirdami bylą, teisėjas Dredas ir Anderson sulaiko narkotikų pardavinėtoją Kejų pastate, kurio kieme buvo numesti trys negyvėliai. Anderson nustato, kad Kajus prisidėjęs prie žmogžudysčių. Jie nežino, kad Kejus priklauso organizuotai nusikaltėlių gaujai, kuri gamina ir platina narkotikus šiame pastate. Gaujai vadovauja buvusi prostitutė pravarde Ma-Ma. Ji bijo, kad Kejus gali išduoti gaujos verslą. Nespėjus teisėjams su Kejumi išeiti iš pastato, jo visi išėjimai yra užblokuojami ir Ma-Ma kreipiasi į 200 aukštų pastato bloko nusikaltėlius prašydama nužudyti teisėjus ...

## Aktoriai
* Karl Urban – teisėjas Dredas;
* Olivia Thirlby – Kasandra Anderson, teisėjo Dredo mokinė;
* Lena Headey – Ma-Ma, nusikaltėlių gaujos vadė;
* Wood Harris – Kejus, Ma-Ma narkotikų dileris,
ir kiti.
Balašovas

**Balašovas** () – miestas Rusijoje, Saratovo srities vakaruose, prie Chopioro upės. Rajono centras. Pro miestą driekiasi Saratovo–Kursko plentas, yra geležinkelių mazgas (linijos į Volgogradą, Tambovą, Penzą). Veikia lokomotyvų depas, maisto, statybinių medžiagų gamybos įmonės.

Mieste yra krašto muziejus, teatras, 3 cerkvės. Veikia aviacijos mokykla, kelių universitetų filialai.

## Istorija

Balašovas įkurtas XVIII a., o 1780 m. gavo miesto statusą ir tapo apskrities centru. 1895 m. miestą pasiekė geležinkelis. 1954–1957 m. miestas buvo Balašovo srities centru. Tarybiniais metais veikė traktorių priekabų, tekstilės, žėručio apdirbimo gamyklos.

## Šaltiniai
Balėjus

**Balėjus** () – miestas Rusijoje, Užbaikalės krašte, 350 km į rytus nuo Čitos, prie Undos upės, Borščiovo kalnagūbrio pažemėjime. Rajono centras. Artimiausia geležinkelio stotis yra už 55 km Prijiskove (šalia Nerčinsko). Yra nebeveikiantis oro uostas. Yra aukso kasykla (praktiškai nebeeksploatuojama).

## Istorija

Gyvenvietė susikūrė XVIII a. ir vadinta ***Kamenka***. 1858 m. pradėta aukso gavyba, o 1929 m. pradėtas kasti rūdinis auksas. 1938 m. sudarytas Balėjaus miestas. Po karo veikė lageris. 1997 m. paskutinė aukso kasykla uždaryta, pradėjo sparčiai mažėti Balėjaus gyventojų skaičius.

## Šaltiniai
Balikpapanas

**Balikpapanas** () – miestas Indonezijoje, Borneo salos rytuose, Rytų Kalimantano provincijoje, Makasaro sąsiaurio pakrantėje. Yra jūrų uostas (išvežama nafta, mediena), Sepingano tarptautinis oro uostas. Veikia naftos perdirbimo gamykla (apylinkėse vykdoma naftos gavyba). Balikpapanas yra miestas su didžiausia ekonomika Kalimantane (BVP 2016 m. siekė 73,18 trilijono rupijų) ir antras pagal gyventojų skaičių miestas regione po Samarindos .

## Istorija

Ilgą laiką Balikpapanas buvo mažas bugių žvejų kaimas. 1897 m. pradėta naftos gavyba, o 1922 m. pastatyta naftos perdirbimo gamykla. Miestas tapo svarbiu pramoniniu regiono centru. Balikpapanas subombarduotas per II pasaulinį karą ir 1958 m., kai CŽV vykdė prieš Sukarno nukreiptą karinę kampaniją.

## Galerija

Vaizdas:COLLECTIE TROPENMUSEUM Olietanks van de Bataafsche Petroleum Maatschappij (BPM) aan de Baai van Balikpapan TMnr 60018716.jpg|Naftos perdirbimo gamykla kolonijiniais laikais
Vaizdas:Rapak Plaza.jpg|Rapako aikštė
Vaizdas:Bundaran 0 KM Balikpapan.jpg|Miesto gatvė
Vaizdas:2017-11-14 Batakan.jpg|Batakan stadionas


## Šaltiniai
Jonvabalių kapas

**Jonvabalių kapas** (, ) – 1988 m. japonų karo tematikos anime filmas, režisuotas Isao Takahatos, pastatytas studijoje „Studio Ghibli“. Tai to paties pavadinimo pusiau autobiografinio romano, parašyto Akiyuki Nosaka, adaptacija. Romanas kaip asmeninis atsiprašymas skirtas autoriaus seseriai, mirusiai nuo bado Antrojo pasaulinio karo metu. Paprastai apibūdinamas kaip antikarinis filmas, nors ir su šiuo teiginiu nesutinka kai kurie kino kritikai ir pats režisierius. Roger Ebert pripažintas vienu geriausių visų laikų karo tematikos filmų.

Filmo veiksmas vyksta Antrojo pasaulinio karo metu Japonijoje, pasakojama apie jauną berniuką vardu Seita, kuriam po mamos mirties tenka prižiūrėti savo jaunesniąją seserį Secuko.

## Siužetas

Filmo istorija pasakojama iš Seitos prisiminimų jau po jo ir jo sesers mirties. Praeities intarpe vaizduojami Kobės miestą bombarduojantys amerikiečių B-29 bombonešiai. Secuko ir Seita lieka namie saugoti šeimos turto, kol jų motina, kenčianti nuo širdies ligos, išskuba ieškoti priešlėktuvinės slėptuvės. Tuo metu virš jų namų iš dangaus ima kristi šimtai padegamųjų bombų, greitai sunaikinančių aplinkinius namus ir didžiąją dalį miesto. Judviem pavyksta likti nesužeistiems, tačiau jų mamą užklumpa oro antskrydis ir ji smarkiai apdega odą. Ji nugabenama į mokykloje įsikūrusią ligoninę, kur netrukus miršta. Neturėdami kur beeiti, Secuko ir Seita patraukia pas tetą, kuri leidžia judviem pasilikti ir įtikina Seitą parduoti mamos kimono mainais už ryžius. Vėliau Seita nuvyksta parsinešti maisto atsargų, kurias prieš pat bombardavimą jis užkasė po žeme. Parneštą maistą jis atiduoda tetai, bet pasilieka skardinę vaisinių ledinukų, kuri vėliau tampa pasikartojančia filmo ikona. Mažėjant maisto atsargoms, teta vis labiau širsta, peikdama juos veltėdžiais.

Galiausiai jiedu nusprendžia patraukti į apleistą slėptuvę. Kad būtų šviesiau, į slėptuvę jie prileidžia jonvabalių, kuriems ryte nugaišus, Secuko sukrečia šiurpas. Juos belaidodama ji ima garsiai klausti, kodėl jie ar jų mama turėjo mirti. Vėl pasibaigus maistui, Seita yra priverstas vogti iš ūkininkų ir apleistų namų. Vėliau jis nuveda seserį pas gydytoją, kuris informuoja jį, kad ji kenčia nuo neprievalgio, bet nesuteikia pagalbos. Panikuodamas jis skubiai išsiima likusias mamos santaupas banke, bet išėjęs sužino, kad Japonija kapituliavo. Jį apninka neviltis suvokus, kad laivyne tarnaujantis tėvas greičiausiai žuvo, mat visas Japonijos laivynas guli vandenyno dugne. Grįžęs pas seserį su gausybe maisto, randa ją merdijančią. Jis skubiai imasi gaminti valgyti, tačiau Secuko netrukus miršta. Panaudodamas turimas atsargas, Seita nutaria kremuoti Secuko ir jos pelenus suberia į ledinukų skardinę. Netrukus Sanomijos stoty nuo bado miršta ir pats.

## Išnašos
Igoris Ivanovas (1945)

**Igoris Ivanovas** (, g. 1945 m. rugsėjo 23 d. Maskvoje) – rusų diplomatas, politikas, buvęs Rusijos užsienio reikalų ministras ir Rusijos saugumo tarybos sekretorius. Rusijos mokslų akademijos narys-korespondentas, istorijos mokslų daktaras.

## Biografija
1969 m. baigęs Maskvos M.Torezo vardo pedagoginį užsienio kalbų institutą, dirbo Pasaulinės ekonomikos ir tarptautinių santykiu institute (*ИМЭМО*). Atkūrus dviejų šalių diplomatinius santykius, 1973–1983 m. dirbo TSRS ambasadoje Ispanijoje, vėliau – TSRS Užsienio reikalų ministerijoje. 1985–1986 m. dirbo TSRS užsienio reikalų ministro E. Ševardnadzė padėjėju. 1986–1989 m. buvo šios ministerijos skyriaus vedėjas, 1989–1991 m. – TSRS URM Bendrojo sekretoriato viršininkas, ministerijos kolegijos narys.

1991–1995 m. buvo TSRS (vėliau – Rusijos) ambasadorius Ispanijoje, 1995–1998 m. – Rusijos užsienio reikalų ministro pirmasis pavaduotojas.

1998–2004 m. – Rusijos užsienio reikalų ministras J. Primakovo, S. Stepašino, V. Putino ir M. Kasjanovovyriausybėse.

2004–2007 m. buvo Rusijos Federacijos saugumo tarybos sekretorius.

Šiuo metu vadovauja visuomeninei Rusijos tarptautinių reikalų tarybai, yra Maskvos tarptautinių santykių instituto profesorius.

## Šaltiniai

|-

|-
Enmebaragesis

**Enmebaragesis**, arba **En-Mebaragesis** (*Me-Baragesi, En-Men-Barage-Si, Enmebaragisi*, ~ 2600 m. pr. m. e.) – Kišo karalius senovės Šumere, valdęs XXVII a. pr. m. e. Šumero karalių sąraše tai anksčiausiai epigrafiniais įrašais patvirtintas valdovas. 

Enmebaragesis priklausė pirmajai Kišo dinastijai, valdžią turėjo neįtikėtinai ilgus 900 metų (tokie ir dar ilgesni periodai Karalių sąraše įprasti minint pirmųjų biblinių karalių valdžios trukmės laikotarpius). Enmebaragesiui pakluso viena iš seniausių rašytiniuose šaltiniuose minimų civilizacijų Elamas, tačiau jį patį nugalėjo Gilgamešo pirmtakas Uruko karalius Dumuzidas Žvejys. 

Šis Kišo karalius neįvardijamas pirmtako Iltasadumo sūnumi, tačiau sakoma, jog jis buvo sekančio karaliaus Agos tėvu. Šį faktą patvirtina ir epinė poema „Gilgamešas ir Aga“: „*Pasiuntiniai Agos, Enmebaragesio sūnaus, atvyko iš Kišo į Uruką pas Gigelmešą*“. Tą patį teigia ir šumerų *Tumalio chronika*.

## Vardo paminėjimas

Enmebaragesis nebuvo vienu iš daugelio ankstyvųjų Šumero valstybinių veikėjų, minimų vien Karalių sąraše ar epinėse poemose. Jo buvusį valdymą byloja ir jo paties daryti įrašai. Jo vardas įrašytas Nipūre rastos alebastrinės vazos fragmente. Šumero tradicija šį vardą siejo ir su pirmosios šventyklos Enliliui pastatymu. Statybos Šumero religiniame centre Nipūre ir karo žygiai į tolimąjį Elamą akivaizdžiai byloja jį buvus neginčytinu Šumero valdovu.

Kitas, pakankamai lakoniškas paminėjimas, rastas prie Dijalos, bylojantis, kad jis yra Kišo lugalis. Tai, kad šio radinio vieta buvo Dijalos upės slėnyje, kelyje vedančiame iš Šumero į Elamą, netiesiogiai patvirtina Enmebaragesio karą su Elamu. Tuomet vieningo Elamo dar nebuvo, tačiau sėkmingai kariavo su jam priklausiusiais miestais prie Karūno ir Kerchės upių. 

III Ūro dinastijos karalius Šulgis vieną iš savo šlovinančių poemų paskyrė Gilgamešui, kur teigiama, kad pastarasis nugalėjo Enmebaragesį. Tai prieštarauja Karalių sąrašui, kur jis jau buvo paimtas į nelaisvę Gilgamešo pirmtako. Kitoje Epo apie Gilgamešą dalyje pateikiamas Gilgamešo siūlymas savo „seseriai“ Enmebaragesiui tapti monstro Huvavos ar Humbabos žmona kelia abejonių dėl Enmebaragesio lyties, tačiau daugelis tyrinėtojų šią nuorodą laiko pokštu.

## Nuorodos

* Šumero karalių sąrašas
* Tumalio istorija
Fatu Hiva

**Fatu Hiva** () – sala Prancūzijos Polinezijoje, toliausiai į pietus nutolusi iš visų Markizų salų. Plotas – 85 km². Paviršius kalnuotas, centrine dalimi driekiasi Tauauoho kalnagūbris, iškylantis iki 1125 m aukščio. Šiaurės vakaruose yra Fa‘e One masyvas, siekiantis 820 m aukštį. Vakarinėje pusėje įsiterpia 2 įlankos – Hana Vave (Mergelių įlanka) ir Omo’a. Rytinė pakrantė skardinga, išraižyta slėnių. Sala apaugusi pandanų miškais ir aukštažolėmis pievomis.

2017 m. Fatu Hivoje gyveno 612 žmonių. Pagrindiniai kaimai – Hana Vavė, Omoa ir Uia. Sala sudaro atskirą komuną Markizų salose (administracinis centras – Omoa).

Salą XVI a. atrado ispanų keliautojai ir pavadino Magdalena (). XX a. 4-ajame dešimtmetyje saloje gyveno žymus norvegų keliautojas Turas Hejerdalas. Apie savo nuotykius saloje jis 1938 m. išleido knygą *Fatu Hiva*.


Image:Rainforest Fatu Hiva.jpg|Fatu Hivos džiunglės
Image:FatuhivaBay.jpg|Hana Vevės įlanka
Image:FatuIva ForestAndPeakLine.jpg|Kalnų masyvas
File:FatuIva Omoa Church 20061111.jpg|Omoa bažnyčia


## Šaltiniai
Ensis

**Ensis** (, 'ariamos žemės valdovas', akad. *iššakkum*) – vienas iš kilmingųjų titulų senovės Šumero miestuose-valstybėse, reiškiantis valdovą ar princą. Panašūs valdovą žymintys titulai buvo lugalis bei *en*, tačiau ankstyvųjų dinastijų laipotarpiu (~ 2800–2350 m. pr. m. e.) tiksliai nėra žinomas skirtumas tarp šių vardų. Manoma, kad pradžioje ensių titulai buvo priskiriami vien Lagašo ir Umos valdovams.

Ensiais buvo laikomi miestą globojančios dievybės atstovai. Vėliau tapo įprasta ensius laikyti lugalių (valdovų) pavaldiniais. III Ūro dinastijos laikais (~ 2100–2000 m. pr. m. e.) ensiais buvo vadinami karalystės provincijų valdytojai. Jie turėjo dideles galias vyriausybėje renkant mokesčius ar teisinėje praktikoje, bet buvo visiškai priklausomi (skiriami ir atleidžiami) nuo Uro karaliaus (lugalio). Nors šis vardas buvo paveldimas, tačiau turėjo būti palaimintas karaliaus, jie negalėjo vykdyti savarankiškos užsienio politikos ar karinių veiksmų. Pvz., Ašūro mieste-valstybėje paveldėtojas turėjo ensio vardą pagal akadų kalbos versiją, o globojanti dievybė buvo vadinama *šarrum* ('karalius').

Uruko periodu (4100–2900 m. pr. m. e.) Šumero miestuose jie turėjo daugiausiai politinės valdžios. Šis vardas tenkino II Lagašo dinastijos (~ 2100 m. pr. m. e.) galinguosius valdovus.

## Šaltiniai
Monte Verdė

**Monte Verdė** ( – 'žaliasis kalnas') – archeologinė radavietė Čilėje, Los Lagoso regione, netoli Puerto Monto, prie Činčihuapi upelio (Mauljino intakas), 58 km nuo Ramiojo vandenyno. Šioje vietovėje rasti archeologiniai radiniai yra bent 14 800 metų senumo ir 1000 metų lenkia Kloviso kultūrą, tradiciškai sietą su pirmaisiais Amerikos gyventojais.

Monte Verdė atrasta 1975 m., iškirtus miško plotą, pelkėtoje vietovėje. Pradžioje rastas mastodonto kaulas, o vėliau ir žmonių stovyklavietės liekanų – medžio anglių, žmogaus kojų antspaudų, maisto (mėsos, bulvių, jūros dumblių), medinių polių liekanų, akmeninių įrankių. Radioaktyviosios anglies tyrimo metodu nustatyta, kad liekanos yra 14 800 metų senumo (tyrėjai – Mario Pino Quivira ir Tom Dillehay). Gilesniame sluoksnyje rasta apanglėjusio medžio liekanų, kurios datuotos 33 000 metų senumo, bet patys mokslininkai atsargiai vertino šio radinio datavimą.

Monte Verdės radiniai paneigia pasenusią teoriją, kad Amerikos žemynas buvo apgyvendintas maždaug prieš 13 tūkst. metų, žmonių, atsikėlusių iš Azijos per Beringijos sausumos juostą. Kadangi anksčiau dideles teritorijas Šiaurės Amerikoje dengė ledynai, mažai tikėtina, kad žmonės galėjo tūkstančius kilometrų nueiti pėsčiomis per apledėjusius plotus. Keliama hipotezė, kad jie Monte Verdę galėjo pasiekti keliaudami vandenyno pakrante.

## Taip pat skaitykite
* Lagoa Santa
* Pedra Furada
* Huejatlakas

## Šaltiniai
Parčevo apskritis

**Parčevo apskritis** () – apskritis rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje. Apskrities centras įsikūręs Parčevo mieste. Apskritis šiaurėje ribojasi su Palenkės Bialos apskritimi, rytuose su Vlodavos apskritimi, pietuose su Lenčnos apskritimi, pietvakariuose su Liubartuvo ir šiaurės vakaruose su Palenkės Radzino apskritimi. Apskrityje yra 7 valsčiai.

## Apskrities valsčiai
Apskrityje yra 7 valsčiai:

## Istorija

X a. pabaigoje šias žemes užėmė Kijevo Rusia. Žlugus Kijevo Rusios valstybei šios žemės atiteko Haličo-Volynės kunigaikštystei, kuriai žlungant XIII-XIV a. dėl šių žemių kovojo LDK, Lenkijos karalystė ir kryžiuočiai. XIV a. pabaigoje rytines apskrities žemes užėmė Lietuvos Didžioji kunigaikštystė ir prijungė prie Trakų vaivadijos, kur 1566 m. buvo įkurta Bresto vaivadija, egzistavusi iki 1795 metų. 

Nuo 1795 m. iki 1809 m. šios žemės priklausė Austrijos karalystės Vakarų Galicijai. 1809–1816 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Sedlcų departamentui.

1816–1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Palenkės vaivadijai. 1837–1844 m. priklausė Palenkės gubernijai, kuri 1844 m. prijungta prie Liublino gubernijos. 1867 m. šios žemės prijungtos prie naujai sukurtos Sedlcų gubernijos, kurios jai priklausė iki 1912 metų. 1912-1915 m. priklausė Chelmo gubernijai. 

1915–1919 m. priklausė Oberostui. 1919–1939 m. priklausė II Lenkijos Respublikos Liublino vaivadijai. 1939–1945 m. priklausė Trečiojo Reicho Generalgubernijai.

1945–1975 m. priklausė Lenkijos Liaudies Respublikos Liublino vaivadijai. 1975–1998 m. priklausė Chelmo, Palenkės Bialos ir Liublino vaivadijoms. Apskritis sudaryta 1999 m. sausio 1 d. ir turi savo Parčevo apskrities herbą.

## Gyventojai

Pagal 2010 m. gruodžio 31 d. surašymo duomenis:

## Šaltiniai
Tony Tebby

***Tony Tebby*** – Jungtinės Karalystės programuotojas, labiausiai žinomas dėl suprojektuotos Qdos operacinės sistemos, kuri buvo diegiama į Sinclair QL asmeninius kompiuterius. Tuo metu, devinto dešimtmečio pradžioje, jis dirbo inžinieriumi „Sinclair Research“ kompanijoje. Jis paliko „Sinclair Research“ kompaniją 1984 metais, protestuodamas dėl skuboto QL kompiuterio išleidimo, ir suformavo „QJUMP“ kompaniją, kuri specializavosi programinės įrangos ir įrankių kūrime QL kompiuteriui.

Prieš įsidarbindamas „Sinclair Research“ kompanijoje, jis dirbo „Philips“ tyrimų centre Redhilo mieste Sario grafystėje su realaus laiko vaizdo apdorojimu, naudojant elektroninę aparatinę įrangą.

Tarp programinės įrangos, sukurtos „QJUMP“ kompanijos, buvo *SuperToolkit II*, rinkinys praplėtimų Qdos operacinei sistemai ir SuperBASIC programavimo kalbai, Qdos standžiojo diskelio tvarkyklė, kuri tapo *[[de facto]]* standartu įvairioms QL skirtoms trečių šalių standžiojo diskelio sąsajoms, ir *QJUMP Pointer Environment*, kuri praplėtė primityvią langų valdymo sistemą į artimesnę grafinei vartotojo sąsajai. *Tebby* taip pat gavo užsakymą parašyti Qdos tipo operacinę sistemą Atari ST kompiuteriui, kuri buvo pavadinta SMS2 (*Small Multitasking System 2*).

*Tebby* vėliau persikėlė į *[[Le Grand-Pressingy]]* Prancūzijoje ir toliau dalyvavo QL vartotojų bendruomenėje. Dešimto dešimtmečio pradžioje jis sukūrė su Qdos suderinamą ir SMS2 paremta **SMSQ** operacinę sistemą, kuri buvo skirta „Miracle Systems“ kompanijos QXL praplėtimo plokštei, emuliavusiai QL aparatinę įrangą su IBM PC suderinamuose kompiuteriuose. Patobulinta SMSQ versija buvo pervadinta į SMSQ/E ir pritaikyta Atari ST, įvairiai su QL suderinamai aparatinei įrangai bei QL emuliatoriams. 2002 metais, išleidęs sistemos kodą, jis pasitraukė iš jos vystymo ir QL bendruomenės.

Nuo tada jis dar sukūrė *Stella* operacinę sistemą, skirtą įterptinėms sistemos, paremtomis Motorola 68000 ir ColdFire šeimos procesoriais.

## Šaltiniai
Lukuvo apskritis

**Lukuvo apskritis** () – apskritis rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje. Apskrities centras įsikūręs Lukuvo mieste. Apskritis šiaurės rytuose ribojasi su Sedlcų apskritimi, rytuose su Palenkės Bialos apskritimi, pietryčiuose su Palenkės Radzino, pietuose su Liubartuvo, pietvakariuose su Rikų ir vakaruose su Garvolino apskritimi. Apskrityje yra 11 valsčių.

## Apskrities valsčiai
Apskrityje yra 11 valsčių:

## Gyventojai

Pagal 2008 m. gruodžio 31 d. surašymo duomenis:
Sergejus Lavrovas

**Sergejus Lavrovas** (, g. 1950 m. kovo 21 d. Maskvoje) – rusų diplomatas, politikas, Rusijos užsienio reikalų ministras ir Rusijos Federacijos saugumo tarybos narys.

## Biografija
1972 m. baigęs Maskvos tarptautinių santykių institutą (*МГИМО*) dirbo TSRS ambasadoje Šri Lankoje, 1976–1981 m. – TSRS URM tarptautinių ekonominių organizacijų skyriuje.

1981–1988 m. buvo vyr.patarėjas TSRS ambasadoje prie Jungtinių Tautų Niujorke, vėliau dirbo TSRS URM tarptautinių ekonominių organizacijų valdyboje, 1991–1992 m. vadovavo Tarptautinių organizacijų valdybai.

1992 m. pradžioje paskirtas Rusijos URM tarptautinių organizacijų ir globalių problemų departamento direktoriumi, nuo balandžio mėn. – Rusijos užsienio reikalų ministro pavaduotojas, kuravo tarptautinių organizacijų, ekonominio bendradarbiavimo, žmogaus teisių, kultūrinio bendradarbiavimo ir NVS reikalus.

1994–2004 m. buvo Rusijos nuolatinis atstovas prie Jungtinių Tautų organizacijos.

Nuo 2004 m. kovo 9 d. – Rusijos užsienio reikalų ministras. Juo dirba jau ketvirtoje Rusijos vyriausybėje.

2011 m. gruodžio 5-6 dienomis jis dalyvavo Vilniuje vykusiame ESBO šalių užsienio reikalų ministrų susitikime.

## Papildoma informacija
* S.Lavrovas laisvai kalba anglų, prancūzų ir sinhalų kalbomis.
* Užkietėjęs rūkalius S.Lavrovas dirbdamas JT, konfliktavo su K.Ananu, bandžiusiu uždrausti rūkyti šios organizacijos būstinėje Niujorke, o vizito metu Dubline vos nesumokėjo 3000 eurų baudos už rūkymą kavinėje.

## Šaltiniai

|-
Andrejus Kozyrevas

**Andrejus Kozyrevas** (, g. 1951 m. kovo 27 d. Briuselyje) – rusų politikas, diplomatas, verslininkas. Buvęs Rusijos užsienio reikalų ministras, 1-ojo ir 2-ojo šaukimo Rusijos valstybės dūmos deputatas.

## Biografija
1974 m. baigęs Maskvos tarptautinių santykių institutą (*МГИМО*), dirbo TSRS URM tarptautinių organizacijų valdyboje, 1986–1988 m. čia vadovavo skyriui, vėliau – buvo šios valdybos viršininkas. 1977 m. apsigynė istorijos mokslų kandidato disertaciją tema „Jungtinių Tautų vaidmuo vystant nusiginklavimą“.

1990 m. spalio 11 d. paskirtas RTFSR užsienio reikalų ministru, gruodžio mėn. jam suteiktas Nepaprastojo ir įgaliotojo pasiuntinio diplomatinis rangas. 1993 m. spalio mėn. paskirtas Rusijos Federacijos saugumo tarybos nariu.

1993–2000 m. dvi kadencijas Murmansko srityje buvo renkamas Rusijos Federacijos Valstybės Dūmos deputatu.

1996 m. sausio 5 d. atleistas iš Užsienio reikalų ministro pareigų. Nuo 1998 m. buvo JAV korporacijos „ICN Рharmaceuticals“ direktorių tarybos narys, nuo 2000 m. – farmacijos korporacijos „ICN“ direktorius Rytų Europai. 2007 m. pradėjo vadovauti „Investtorgbanko“ (*Инвестторгбанк*) direktorių tarybai. 2012 m. Lietuvos bankas neleido šiam bankui steigti savo atstovybės Lietuvoje.

Nuo 2012 m. su šeima gyvena Majamyje (JAV), kritikuoja politinę sistemą Rusijoje ir prezidento V. Putino veiklą. Rusijoje A. Kozyrevas iki šiol kaltinamas už suartėjimą su vakarais, tariamą šalies interesų nepaisymą bei Rusijos įtakos mažėjimą pasaulyje.

## Šaltiniai

|-
Ontong Džava

**Ontong Džava** (), dar vadinama ***Luangiua***, ***Lordo Hau atolu*** (*Lord Howe Atoll*) – didelis koralinis atolas (vienas didžiausių pasaulyje) Ramiajame vandenyne, priklauso Saliamono Saloms, Malaitos provincijai. Nutolęs 250 km į šiaurę nuo Santa Isabelės, 38 km nuo Nukumano salos.

Atolas yra bato formos, užima 1400 km² teritoriją, iš šio ploto sausuma sudaro 12 km². Atolo žiedą sudaro 122 salelės. Paviršius daugiausia žemas, nors dalyje salų pasiekia 13 m aukštį.

Ontong Džavoje gyvena ~2000 žmonių (polineziečiai). Pagrindinės gyvenvietės – Luaniua ir Pelau.

Ontong Džavą savo romane „Mauki“ aprašė Džekas Londonas.
Vesterbotenas

**Vesterboteno [[lenas (teritorija)|lenas]]** () – lenas šiaurės Švedijoje. Vesterbotenas ribojasi su Vesternorlandu, Jemtlandu, Norbotenu, Nordlandu (Norvegija) ir Botnijos įlanka.

## Savivaldybės
Vesterboteno leną sudaro 15 savivaldybių:
* Bjurholmo savivaldybė
* Dorotėjos savivaldybė
* Liukselės savivaldybė
* Malo savivaldybė
* Nordmalingo savivaldybė
* Noršės savivaldybė
* Oselės savivaldybė
* Robertsfošo savivaldybė
* Sorselės savivaldybė
* Sturiumano savivaldybė
* Šelefteo savivaldybė
* Umeo savivaldybė
* Veneso savivaldybė
* Vilhelminos savivaldybė
* Vindelno savivaldybė

## Didžiausios gyvenvietės
Didžiausios gyvenvietės Vesterbotene 2020 m.:
* Umeo (91,9 tūkst. žmonių)
* Šelefteo (36,3)
* Liukselė (8,6)
* Holmsundas (6,0)
* Venesas (4,5)
* Ursvikenas (3,8)
* Vilhelmina (3,3)
* Šeleftehamnas (3,2)
* Sevaras (3,0)

## Šaltiniai
Velja Lavelja

**Velja Lavelja** () – sala Saliamono salyne, Naujosios Džordžijos salų grupėje. Priklauso Saliamono Saloms, Vakarų provincijai. Yra į šiaurės vakarus nuo Naujosios Džordžijos, rytuose Veljos įlankos atskirta nuo Kolombangaros. Plotas – 652 km².

Saloje gyvena ~9000 žmonių. Dauguma jų kalba papuasų kalboms priklausančia bilua kalba. Pagrindinės gyvenvietės – Kumbolija, Mbarakoma, Mbilua.

1943 m. saloje vyko nuožmūs jūrų ir sausumos mūšiai tarp JAV ir Japonijos. Yra karinės bazės liekanos.
Tamošiūnas

* Gediminas Tamošiūnas – dailininkas tapytojas, skulptorius
* Gintaras Tamošiūnas – politikas, IT verslininkas
* Julius Tamošiūnas (1926) – periodinės spaudos bibliografas
* Mindaugas Mykolas Tamošiūnas – politikas
* Mindaugas Tamošiūnas (1934) – kompozitorius, dirigentas, pedagogas
* Vidmantas Tamošiūnas – gydytojas, politikas
Dumuzidas Piemuo

**Dumuzidas Piemuo**, arba **Dumuzis** (, iki ~ 2900 m. pr. m. e.) – senovės Šumero 5-asis ikidinastinis valdovas iš Bad-tibiros, valdęs legendiniu laiku iki Tvano. Šumero karalių sąraše nurodoma, jog Dumuzidas buvo valdžioje neįtikėtinai ilgai – 36 000 metų.

## Šumerų epuose

Dumuzidas Piemuo iš Bad-tibiros taip pat minimas eilėje epinių poemų šumerų literatūroje. Tačiau rašytose lentelėse jis vaizduojamas Uruko karaliumi. Šį titulą Karalių sąrašas skyrė Dumuzidui Žvejui iš Kuaros, atskiram personažui, valdžiusiam jau praėjus kažkiek laiko po Tvano, tarp karalių Lugalbandos ir Gilgamešo.

Dumuzidas Piemuo yra personažas šiuose mituose:
* „**[[Inana|Inanos]] nusileidimas į požeminį pasaulį**“. Deivei iš mirtingųjų karalystės leista sugrįžti tik su demonų palyda arba vietoje savęs palikti žinomą asmenį. Ji sužinojo, kad jai nesant jos vyras Dumuzidas jos negedėjo, mėgavosi malonumais. Jai pavyksta atkalbėti demonus neliesti Umos ir Bad-Tibiros valdovų, gyvenusių skurde. Tačiau jie atvykę į Uruką randa Dumuzidą Piemenį įsikūrusį prabangiuose rūmuose, todėl griebia jį ir nugabena į požeminį pasaulį pakeisti Inanos.
* „**Dumuzidas ir Ngeština**“. Inana vietoje savęs demonams perduoda Dumuzidą. Ten jį kankina, bet pavyksta išsigelbėti sesers Ngeštinos namuose. Demonai jį persekioja ir ten, kol galiausiai suranda jį pasislėpusį ganykloje.
* „**Dumuzidas ir jo sesuo**“. Fragmentas. Atrodo, jog Dumuzido sesuo gedi dėl jo mirties šioje rašytinėje lentelėje.
* „**Dumuzido sapnas**“. Dumuzidas susapnuoja savo mirtį ir apie tai pasako Ngeštinai. Ji pasakoja jam, kad tai yra ženklas, kad jis bus nuverstas sukilusių blogų ir alkanų žmonių („demonų“), kurie vyksta į Uruką karaliaus. Jai nespėjus to baigti sakyti, kai pasirodė Adabo, Akšako, Uruko, Uro ir Nipūro vyrai su lazdomis. Dumuzidas pabėga ir kelis kartus pasislepia ir vėl yra sugaunamas, paskutinį kartą – ganykloje, kur jį suranda ir nužudo.
* „**Inana ir Bilulu**“. Inana nužudo senę Bilulu (ar Belili) keršydama už Dumuzido mirtį.
Vėlesnėse Dumuzidą šlovinančiose poemose ir himnuose matyti, kad jis parodomas kaip dievybė, Babilonijos augalų vegetacijos ir derlingumo dievo Tamūzo pirmtakas.

## Nuorodos

* Šumero karalių sąrašas
* Dumuzido mitų tekstai
Melaneziečiai

**Melaneziečiai** – etninė–rasinė grupė, gyvenanti Melanezijos salose. Gyvena Saliamono salyne, Vanuatu, Naujojoje Kaledonijoje, Fidžyje, Bismarko salyne. Būdingi australoidiniai rasiniai bruožai su mongoloidinių bruožų ženklais.

Melaneziečius sudaro daug smulkių tautų, kurios dažnai apima po vieną salą (didesnės – kanakiai, fidžiai, ni-vanuatu, motu, apma, lenakeliai ir kt.). Kalba melaneziečių kalbomis, priklausančiomis austronezinių kalbų šeimai. Vartoja ~400 kalbų, kurių dauguma labai smulkios. Plačiau vartojamos tik bislama ir fidžių kalba.

Melaneziečių kilmė ginčytina. Dažnai tapatinami su papuasais, tačiau šios etninės grupės giminingos rasiškai, kultūriškai, bet ne lingvistiškai – papuasų kalbos nepriklauso austronezinėms kalboms ir ženkliai skiriasi tarpusavyje. Spėjama, kad jie atsikraustė iš Pietryčių Azijos per Malajų salyną. Melaneziečių genome randama iki 5 % Denisovo žmogaus, gyvenusio Altajuje, genų požymių. Kitos šio regiono tautos šio geno neturi. Kitas įdomus melaneziečių požymis – gan dažnai pasitaikantys natūraliai šviesūs plaukai. Saliamono Salose tokius plaukus turi apie dešimtadalis vietinių gyventojų. Nustatyta, kad tokius spalvos pakitimus nulėmė genų mutacija, neaptinkama kitų tautų genuose.

Melaneziečių mitologija nėra gausi, ryškus protėvių, didvyrių, vadų kultas. Svarbios religinės raiškos formos yra totemizmas, šamanizmas, animizmas, magija. Socialinė sankloda klaninė – yra valdovų klanai, veikia slaptosios vyrų draugijos. Būstas primityvus, sudaro dažniausiai lapais dengta pastogė, tik Eromangoje statomi karkasiniai namai. Verčiamasi medžiokle, žvejyba, veisiamos kiaulės, vištos, auginami tarai, jamsai, manijokas, cukranendrės, kokospalmės, duonmedžiai. Išvystyti medžio drožybos, krepšių pynimo amatai.
Tamulevičius

* Darius Tamulevičius – veterinarijos gydytojas, politikas
* Sigitas Tamulevičius – inžinierius fizikas, daktaras
* Tomas Tamulevičius (1914–1942) – komunistinio judėjimo veikėjas
* Tomas Tamulevičius (1984) (g. 1984) – fizikas, daktaras
Kolombangara

**Kolombangara** () – sala Saliamono salyne, Naujosios Džordžijos salų grupėje. Priklauso Saliamono Saloms, Vakarų provincijai. Yra į šiaurės vakarus nuo Naujosios Džordžijos, nuo kurios atskirta Kulos įlanka, vakaruose Veljos įlankos atskirta nuo Velja Laveljos, pietuose Bleketo sąsiauris skiria nuo Arundel Pararos. Plotas – 705 km².

Sala vulkaninės kilmės, apskrita (skersmuo 15 km). Centrinėje dalyje stūkso užgesęs Vevė ugnikalnis (1768 m). Salą dengia tropinės džiunglės.

Kolombangaroje yra keletas kaimų, iš kurių didžiausi – Ringis ir Monga.
Liubartuvo apskritis

**Liubartuvo apskritis** () – apskritis rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje. Apskrities centras įsikūręs Liubartuvo mieste. Apskritis šiaurėje ribojasi su Lukuvo ir Palenkės Radzino, šiaurės rytuose su Parčevo, pietryčiuose su Lenčnos, pietuose su Liublino ir vakaruose su Rikų ir Pulavų apskritimis. Apskrityje yra 13 valsčių.

## Apskrities valsčiai
Apskrityje yra 13 valsčių:

## Gyventojai

Pagal 2005 m. birželio 30 d. surašymo duomenis:
Prezidentūra

**Prezidentūra** gali reikšti:
* Prezidento būstinė
* Lietuvos istorinė prezidentūra
* Lietuvos Respublikos prezidentūra
Rendova

**Rendova** () – sala Saliamono salyne, Naujosios Džordžijos salų grupėje. Priklauso Saliamono Saloms, Vakarų provincijai. Yra į pietus nuo Naujosios Džordžijos, nuo kurios atskirta Blanšė sąsiauriu, į pietryčius nuo Rendovos yra Teteparė. Plotas – 411 km².

Sala vulkaninės kilmės, netaisyklingos formos. Paviršius iškilęs iki 1060 m. Salą dengia tropinės džiunglės.

Rendovoje 1999 m. gyveno 3679 gyventojai. Saloje vartojama austronezinė ughele kalba ir papuasinė touo kalba. Didesni kaimai: Au, Vanikuva, Mburuku, Eghelo.
Pulavų apskritis

**Pulavų apskritis** () – apskritis rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje. Apskrities centras įsikūręs Pulavų mieste. Apskritis šiaurėje ribojasi su Rikų, rytuose su Liubartuvo ir Liublino, pietuose su Liublino Opolės, vakaruose su Zvoleno ir šiaurės vakaruose su Kozenicės apskritimi. Apskrityje yra 11 valsčių.

## Apskrities valsčiai
Apskrityje yra 11 valsčių:

## Gyventojai

Pagal 2005 m. birželio 30 d. surašymo duomenis:
IDW Publishing

**IDW Publishing** – JAV leidykla leidžianti komiksus, grafines noveles, menines knygas ir piešinių serijų kolekcijas. Įkurta 1999 m. kaip **Idea and Design Works, LLC (IDW)** leidyklos padalinys. Tai penkta pagal dydį Jungtinių Valstijų komiksų leidykla, besirikiuojanti šalia „Marvel“, „DC“, „Dark Horse“, „Image Comics“ ir pardavimais lenkianti Archie, Boom!, Dynamite, Valiant ir Oni Press leidyklas.

Pirmasis populiarus bendrovės leistas komiksas buvo „30 Days of Night“. 2011 m. bendrovė buvo trečia didžiausia komiksų leidėja JAV.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Liublino apskritis

**Liublino apskritis** () – apskritis rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje. Apskrities centras įsikūręs Liublino mieste. Apskritis šiaurėje ribojasi su Liubartuvo, rytuose su Lenčnos, Švidniko ir Krasnistavo, pietuose su Liublino Januvo ir Bilgorajaus, pietvakariuose su Krašniko ir vakaruose su Liublino Opolės ir Pulavų apskritimis bei apskričiai nepriklausančiu Liublino miestu. Apskrityje yra 16 valsčių.

## Apskrities valsčiai
Apskrityje yra 16 valsčių:

## Gyventojai

Pagal 2005 m. birželio 30 d. surašymo duomenis:
Ranonga

**Ranonga** () – sala Saliamono salyne, Naujosios Džordžijos salų grupėje. Priklauso Saliamono Saloms, Vakarų provincijai. Yra į pietus nuo Velja Laveljos, Saliamono jūroje. Į pietus nuo Ranongos yra maža vulkaninė Simbo sala. Plotas – 142 km².

Sala vulkaninės kilmės, išsidriekusi šiaurės–pietų kryptimi 28 km. Aukščiausia vieta – Kelos kalnas (869 m). Salą dengia tropinės džiunglės.

Ranongoje gyvena >2500 žmonių, kurių dauguma kalba ghanonga kalba.
Svidniko apskritis

**Svidniko apskritis** () – apskritis rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje. Apskrities centras įsikūręs Svidniko mieste. Apskritis šiaurės rytuose ribojasi su Lenčnos, rytuose su Chelmo, pietryčiuose su Krasnistavo ir vakaruose su Liublino apskritimi bei apskričiai nepriklausančiu Liublino miestu. Apskrityje yra 5 valsčiai.

## Apskrities valsčiai
Apskrityje yra 5 valsčiai:

## Gyventojai

Pagal 2005 m. birželio 30 d. surašymo duomenis:
Teteparė

**Teteparė** () – sala Saliamono salyne, Naujosios Džordžijos salų grupėje. Priklauso Saliamono Saloms, Vakarų provincijai. Yra į pietus nuo Naujosios Džordžijos, nuo kurios atskirta Blanšė sąsiauriu, ir tuoj į pietryčius nuo Rendovos. Plotas – 183 km².

Sala vulkaninės kilmės, išsidriekusi šiaurės vakarų–pietryčių kryptimi. Salą dengia tropinės džiunglės.

Nuo XIX a. vid. Teteparė nebegyvenama. XX a. pr. vakariniame gale buvo kokospalmių plantacija, bet dabar ši teritorija sulaukėjo. Gamtosaugininkai ir iš šios salos kilę žmonės siekia salą paversti draustiniu. Čia sutinkamos retos, endeminės paukščių, šikšnosparnių rūšys, pakrantėse veisiasi jūriniai vėžliai.
Rykų apskritis

**Rikų apskritis** () – apskritis rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje. Apskrities centras įsikūręs Rikų mieste. Apskritis šiaurės rytuose ribojasi su Lukuvo, rytuose su Liubartuvo, pietuose su Pulavų, vakaruose su Kozenicės ir šiaurės vakaruose su Garvolino apskritimi. Apskrityje yra 6 valsčiai.

## Apskrities valsčiai
Apskrityje yra 6 valsčiai:

## Gyventojai

Pagal 2005 m. birželio 30 d. surašymo duomenis:
Urukagina

**Urukagina**, taip pat **Uruinimgina, Irikagina** – vieno seniausių ir svarbiausių senovės Šumero miestų Lagašo valdovas (ensis), valdęs ~ 2380–2360 m. m. pr. m. e. (pagal *trumpąją chronologiją*). Save jis vadino Lagašo karaliumi, paskirtu dievų po valdžią praradusio korumpuoto pirmtako Lugalandos. Dalyvavo keliuose kariniuose konfliktuose, viename iš kurių pralaimėjo pasienyje su Uruku. Urukaginai valdant Urukas atiteko Umos ensiui Lugalzagesiui, kuris po to aneksavo didžiąją dalį Lagašo. 

## Urukaginos reformos

Urukagina pagarsėjo savo priimtais įstatymais pažaboti korupciją, siekti socialinės lygybės visuomenėje. Jo įstatymai kartais įvardijami kaip pirmuoju teisės kodeksu pasaulio rašytinės teisės istorijoje. Nors originalus tekstas nesurastas, tačiau apie jo buvimą sprendžiama iš kitų žinomų šaltinių. Pagal šį kodeksą, pavadintą „Reformų“ vardu, valdovas našles ir našlaičius atleido nuo mokesčių, privertė iš miesto iždo mokėti laidojimo išlaidas (įskaitant ritualinio maisto ir gėrimo aukas, palydint mirusiuosius į pomirtinį pasaulį), dekretu įpareigojo turtingus asmenis už pirkinius iš vargšų susimokėti sidabru, o jei pastarieji nesutinka parduoti, valdžios žmonės (turtingieji ar žyniai) negali jų priversti to daryti. 

Nepaisant mėginimų  socialiai sulyginti visuomenę, drausti žyniams tarpusavyje dalytis dievo turtą ar kitaip riboti turtingųjų valdžią, sumažinti laidojimo išlaidas, atrodo, kad aukštuomenės ar valdovų šeimų moterys įgavo dar daugiau įtakos ir prestižo. Urukagina smarkiai išplėtė karališkųjų „moterų ūkį“ nuo 50 asmenų iki 1500 asmenų, pavadindamas jį „Deivės Bau namų ūkiu“ ir suteikdamas nuosavybės teises į didžiulius žemės plotus, konfiskuotus iš anksčiau valdžiusių žynių. Įstatymo vykdymą prižiūrėti pavedė savo žmonai Šašai (arba *Shagshag*). Kiti du išlikę dekretai, kuriuos 1964 m. išvertė ir paskelbė Samuelis Krameris, paskutiniaisiais dešimtmečiais vertinami kontroversiškai: panaikino poliandrijos (moters ir kelių vyrų sąjungos) paprotį, bet pablogino moterų teises vyrų atžvilgiu.

## Nuorodos

* Šumero karalių sąrašas
* Urukaginos reformos 
* Lagašo karaliaus Urukaginos reformų dokumentai
Chelmo apskritis

**Chelmo apskritis** () – apskritis rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje. Apskrities centras įsikūręs Chelmo mieste. Apskritis šiaurėje ribojasi su Vlodavos apskritimi, rytuose su Ukraina, pietryčiuose su Hrubiešuvo, pietuose su Zamostės, pietvakariuose su Krasnistavo, vakaruose su Lenčnos ir Švidniko apskritimis bei apskričiai nepriklausančiu Chelmo miestu. Apskrityje yra 15 valsčių.

## Apskrities valsčiai
Apskrityje yra 15 valsčių:

## Gyventojai

Pagal 2005 m. birželio 30 d. surašymo duomenis:
Krasnystavo apskritis

**Krasnystavo apskritis** () – apskritis rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje. Apskrities centras įsikūręs Krasnystavo mieste. Apskritis šiaurės rytuose ribojasi su Chelmo, pietuose su Zamostės ir Bilgorajaus, vakaruose su Liublino ir šiaurės vakaruose su Švidniko apskritimi. Apskrityje yra 10 valsčių.

## Apskrities valsčiai
Apskrityje yra 10 valsčių:

## Gyventojai

Pagal 2005 m. birželio 30 d. surašymo duomenis:
Hrubešuvo apskritis

**Hrubiešuvo apskritis** () – apskritis rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje. Apskrities centras įsikūręs Hrubiešuvo mieste. Apskritis šiaurėje ribojasi su Chelmo apskritimi, rytuose su Ukraina, pietvakariuose su Liublino Tomašuvo ir vakaruose su Zamostės apskritimi. Apskrityje yra 8 valsčiai.

## Apskrities valsčiai
Apskrityje yra 8 valsčiai:

## Gyventojai

Pagal 2005 m. birželio 30 d. surašymo duomenis: