open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Automatinis

**Automatinis** – proceso, įrenginio ar įrankio charakteristika, nusakanti jo automatizacijos lygį.

**Automatinis** gali reikšti:
* **[[Automatinis (informatika)]]** – informatikoje naudojama proceso ar įrenginio charakteristika.

## Taip pat skaitykite
* Ginklai:
** Pusiau automatinis;
** Automatinis ginklas;
*** Automatinis pistoletas;
*** Automatinis stovinis granatsvaidis;
*** Automatinis minosvaidis;
* Automatinis dulkių siurblys;
* Automatinis vertimas;
* Automatinis testas.
Automatinis (informatika)

**Automatinis** (, ) – informatikos terminas, nusakantis žmogui nedalyvaujant vykstantį procesą arba taip veikiantį įrenginį. 

Tai viena iš proceso ar įrenginio charakteristikų, nusakanti jo automatizacijos lygį. Kitos šios charakteristikos reikšmės būtų:
* **neautomatinis** – kai procesas yra vykdomas žmogaus;
* **pusiau automatinis** – kai atskiri proceso etapai yra automatiniai, bet ne visas procesas.

Neautomatinis ar pusiau automatinis procesas arba įrenginys tampa automatiniu, kai jis yra automatizuojamas.

Jei automatizuojant proceso ar įrenginio veikimą buvo panaudoti kompiuteriai tai toks procesas arba įrenginys yra vadinamas kompiuterizuotu.

## Nuorodos
Havranokas

**Havranokas** (slovakiškai *Havránok*) – svarbi archeologinių kasinėjimų vieta Slovakijos šiaurėje. XX a. 7-ajame dešimtmetyje, statant Liptovska Mara užtvanką, čia buvo atkasta priešistorinė keltų tvirtovė ir medinė vidurinių amžių pilis. Abu objektai dalinai atstatyti.

## Istorija

Havranoko tvirtovė maždaug IV-II a. pr. m. e. buvo religiniu, ekonominiu ir politiniu požiūriu svarbus dabartinėje Slovakijos teritorijoje dominavusios Kotini genties keltų centras. Gyvenvietė, kaip ir daugybė kitų keltų kaimų, buvo sugriauta mūsų eros pradžioje germanų ekspansijos metu.

Medinė pilis šalia gyvenvietės griuvėsių stovėjo XI-XV a.
Automatizacija

**Automatizavimas** arba **automatizacija** – procesų arba įrenginių transformacija į automatinį veikimo būdą. 

Šis terminas lietuviškai gali reikšti ir „padarant procesą arba įrenginį iš dalies automatinį (pusiau automatinį)“. Tai proceso ar įrenginio automatizacijos lygio padidinimas.

Industrializacijos požiūriu, automatizacija yra sekantis žingsnis po mechanizacijos. Priklausomai nuo panaudotų technologijų pačią automatizaciją galima skaidyti į:
* kompiuterizacija - automatizuojant panaudojami kompiuteriai;
* robotizacija - automatizuojant panaudojami robotai;

## Nuorodos
Vilniaus generalgubernatorija

**Vilniaus generalgubernatorija** (iki 1830 m. vadinosi ***Lietuvos generalgubernatorija***) – buvęs Rusijos imperijos administracinis-teritorinis vienetas 1794–1912 m. Centras – Vilnius. 1867 m. generalgubernatorijoje buvo 758 miestai ir miesteliai. 1897 m. buvo 4,754 mln. gyventojų.

## Istorija
* 1795–1796 m. generalgubernatoriją sudarė 2 gubernijos:
** Slanimo gubernija
** Vilniaus gubernija
* 1796–1801 m.:
** Lietuvos gubernija
* 1801–1831 m.
** Lietuvos Vilniaus gubernija
** Lietuvos Gardino gubernija

1831 m. prijungta Balstogės sritis, 1834 m. – Minsko gubernija (priklausė iki 1870 m., su pertrauka 1856–1862 m.), 1843 m. – Kauno gubernija (sudaryta iš Vilniaus gubernijos 7 apskričių), 1862 m. – Vitebsko gubernija ir Mogiliavo gubernija (priklausė iki 1869 m.). 1863–1864 m. generalgubernatorijai priklausė Augustavo gubernijos dalis:
* Augustavo apskritis
* Kalvarijos apskritis
* Marijampolės apskritis
* Seinų apskritis

1912 m. generalgubernatorija panaikinta, o jos teritorija atiteko Lietuvos-Baltarusijos kraštui.

## Generalgubernatorių sąrašas

## Šaltiniai

*
Negalia

**Negalia** – gebos, susijusios su asmens ar grupės standartu, sutrikimas. Realybėje yra tiesiog gebėjimų spektras.

Negalią gali sukelti fiziniai, pojūčių, intelektiniai, psichiniai (dar žinomi kaip psichiatriniai ar psichologiniai) sutrikimai ar įvairios lėtinės ligos. Negalia gali būti įgimta ir įgyta (išsivysčiusi po gimimo).

Negalia pastebima kaip tiesiogiai išplaukianti iš individų, kuomet yra susitelkiama į tų individų požiūrius ir kaip jie galėtų geriau funkcionuoti. Šis požiūris yra asocijuojamas su vadinamuoju medicininiu negalios modeliu. Taip pat gali būti pabrėžiama sąveika tarp individų bei jų aplinkos. Čia galima susitelkti į visuomenės vaidmenį ženklinant kai kuriuos žmones kaip turinčius negalią santykinai su kitais, priverčiant ar palaikant negalią tuose žmonėse per prieinamumo nuostatas ir standartus, kurie priimtini daugumai (išankstinis nusistatymas vadinamas „galėjimu“). Šis požiūris yra dažniausiai asocijuojamas su žmonių teisėmis ar socialiniu negalios modeliu.

2006 m. gruodžio 13 d. Jungtinės Tautos priėmė Neįgaliųjų asmenų teisių konvenciją, pirmąją neįgaliųjų teises ginančią sutartį. Tai pirmoji XXI a. žmogaus teisių sutartis, skirta saugoti ir didinti apie 650 milijonų neįgalių žmonių pasaulyje teises ir galimybes. Šalys, kurios pasirašė konvenciją, turės priimti naujus ir pašalinti senus įstatymus, kad asmenys su negaliomis turėtų lygias teises į išsilavinimą, įsidarbinimą ir kultūrinį gyvenimą, teisę turėti ir paveldėti nuosavybę, nebūti diskriminuojamiems dėl santuokos, vaikų ir t. t., nebūti nenorinčiais medicininių eksperimentų objektais.

1976-aisiais Jungtinės Tautos paskelbė Tarptautinius Neįgaliųjų Metus (1981 m.). JT Neįgaliųjų Dešimtmetyje (1983-1993) buvo Pasaulinė Veiksmo Programa Besirūpinanti Neįgaliaisiais. 1979-aisiais Frenkas Bowe buvo vienintelis asmuo su negalia, atstovaujantis bet kokią šalį 1981-ųjų TNM planavime. Šiandien daugelis šalių turi atstovus, kurie ir patys yra asmenys su negaliomis. Dešimtmetis buvo užbaigtas prieš Generalinę Roberto Davila Asamblėją. Ir Bowe, ir Davila yra kurti. 1984 m. UNESCO priėmė ženklų kalbą vaikų ir jaunimo mokymui.

## Nuorodos
* www.negalia.lt
* www.lnf.lt
PK-35 Vantaa

**Vantos PK-35** – Suomijos futbolo klubas iš Vantos.

## Istorija

Klubas įkurtas Vypuryje, 1948 m. persikėlė į Helsinkį. 1999 m. klubo profesionalai perėjo į naują FC Jokerit klubą, o mėgėjai toliau žaidė žemosiose lygose. 2009 m. klubas persikėlė į Vantą. 2016 m. sezone rungtyniavo Veikkausliiga, tačiau turėjo finansinių problemų. Galutinėje komandų rikiuotėje liko paskutiniai (dvyliktoje vietoje). Vėliau buvo paskelbta apie klubo bankrotą. Komanda išformuota.

## Pasiekimai

## Sezonai

|}
: Šaltiniai: RSSSF.

## Išnašos

## Nuorodos

* PK-35 svetainė
Starokostiantynivas

**Starokonsiantynivas** () – srities reikšmės miestas Ukrainoje, Chmelnyckio srityje. Rajono administracinis centras.

## Geografija

Miestas išsidėstęs prie Slučės upės. Nuo Chmelnyckio nutolęs 48 km.

## Istorija
Įkurtas 1525-ais metais kaip Kolišencių () kaimas. 1561-aisiais kunigaikšis Kontantinas-Vasylis Ostrozkis nusipirko kaimą, suteikė jam Kontiantinyvo pavadinimą, Magdeburgo teisę. 1632-aisiais miestui suteiktas Starokonstiantynivo pavadinimas.

1620-ais miestas perėjo į kunigaikščių Zaslavskių, o 1682-aisiais – į Liubomirskių.

Pavieto () miesto statusas nuo 1795-ųjų. Srities reikšmės miesto statusas nuo 1999-ųjų metų.

## Susisiekimas
Yra stambus geležinkelio bei automobilių kelių mazgas.

## Ekonomika
Metalo apdirbimo gamykla „Metalistas“, išplėtota maisto pramonė.

## Nuorodos
* Miesto portalas (ukr.k.)
* Senasis Konstiantynivas. Istorinis aprašymas ISBN 966-528-249-2 (ukr.k.)
* Miesto aprašymas 1581–1884 (ukr.k.)
* Orai mieste (ukr. ir rus. k.)
Slavuta

**Slavuta** () – srities reikšmės miestas Ukrainoje, Chmelnyckio srityje. Rajono centras. Miestas įsikūręs prie Gorynės upės. Yra geležinkelio mazgas.

## Istorija

Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą minimas XVII a. 1938 m. suteiktos miesto teisės. Srities reikšmės miesto statusas – nuo 1978 m.

## Šaltiniai
Citroën Axel

**Citroën Axel** – Citroën markės modelis, pradėtas gaminti 1984 m. Automobilis buvo mažo Oltcit hečbeko, gaminto Rumunijoje, Citroën versija. Buvo gaminami trys variantai: Axel, Axel 11R ir Axel 12 TRS. Į juos buvo montuojami opoziciniai, keturių cilindrų, oru aušinami varikliai nuo GS ir GSA arba dviejų cilindrų nuo LN ir Visa. Iš viso buvo pagaminti 60 184 automobiliai.

## Nuorodos
Citroën Axel nuotraukos
Egidijus Zvicevičius

**Egidijus Zvicevičius** (g. 1973 m. birželio 20 d. Kaune) – Lietuvos žemės ūkio universiteto šilumos ir biotechnologijų katedros docentas.

## Biografija
1995 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademijos Žemės ūkio inžinerijos fakultetą, įgijo žemės ūkio technikos bakalauro, 1996 m. diplomuoto inžinieriaus ir 1998 m. žemės ūkio technologijų inžinerijos magistro kvalifikacinius laipsnius. 2002 m. apgynė technologijos mokslų daktaro disertaciją.

Nuo 2001 m. Šilumos ir biotechnologijų katedros asistentas, 2003–2008 – lektorius, nuo 2005 m. einantis docento pareigas.

## Mokslinė veikla
Mokslinio darbo kryptis – žemės ūkio produktų sandėliavimo technologijos, kokybės išsaugojimas ir šilumos bei masės mainai augalinių produktų sampile. Su bendraautoriais periodinėje ir mokslinėje spaudoje yra paskelbęs 16 straipsnių, 1 metodinius patarimus.

Žemės ūkio inžinerijos fakulteto bakalaurams dėsto technologinį transportą, žemės ūkio produktų sandėliavimo bei perdirbimo technologijas ir organinių atliekų tvarkymą, o magistrantūros studentams – technologinių procesų modeliavimą.
AVVA

**AVVA** – televizijos kanalas, transliuojantis programą kabelinės televizijos abonementams Jonavos mieste. 1992 m. įkūrė kabelinę televiziją tiekianti bendrovė UAB „AVVA“.  „AVVA“ abonentų skaičius - 9 000. Siūlomi 2 programų paketai. Informacinės laidos transliuojamos kiekvieną vakarą (20 val.). Vėliau laidos kartojamos vakare.

Transliuotojas - UAB „AVVA“. Direktorius Algimantas Žalkauskas (nuo pat įsteigimo). 15 darbuotojų. 
Kabelinės televizijos filmavimo grupėje dirba redaktorės ir operatoriai. Pasak „AVVA“, jonaviečiai dažnai kreipiasi į „AVVA“-os žurnalistus, negalėdami išspręsti įvairių problemų. 

## Istorija

1992 m. kovo 31 d. Lietuvos radijo ir televizijos komisija UAB „AVVA“ suteikė licenciją kabelinės televizijos tinklu retransliuoti kabelinės televizijos ir radijo programas bei transliuoti savo pačių parengtas televizijos programas. Taip pat  suteikta teisė reklamuoti ir perteikti informaciją kabelinio ryšio linijomis. Pirmieji abonentai buvo žmonės, norintys gauti daugiau informacijos apie transliuojamas programas kitose šalyse (ypač tuo metu Lietuvoje nerodomi kino filmai bei sporto programos). Nuo pat bendrovės įsikūrimo populiarumo sulaukė informacinės laidos. Iš pradžių jos buvo transliuojamos 1 kartą per savaitę, vėliau – 2. 

1999 m. Spaudos radijo ir televizijos fondas iš dalies finansavo projektą apie Jonavos krašto dvarus ir palivarkus. Buvo sukurta 13 kultūrinių laidų, kuriose pasisakė žymiausi Jonavos kraštiečiai.

## Išnašos
Kompiuterizacija

**Kompiuterizacija** arba **kompiuterizavimas** (, ) - tai viena iš automatizacijos rūšių, kai automatizavimas yra atliekamas panaudojant kompiuterius arba kompiuterines-informacines technologijas. 

## Kompiuterizacijos istorija

Šiuolaikinių kompiuterių istorijos pradžia galima galima laikyti 1943 m. pabaigą, kai buvo sukurta ir išbandyta pirmoji elektroninė, programuojama ir, skirta ne vieno uždavinio sprendimui, skaičiavimo mašina (Colossus).

## Kompiuterių kartos

**Kompiuterių kartos** sąvoka yra glaudžiai siejama su šiuolaikinių kompiuterių istorija ir kartu yra šiuolaikinių kompiuterių klasifikacijos kategorija, kuri remiasi jų gamyboje taikytomis technologijomis.

## Taip pat skaitykite
* Sąrašas:Kompiuterizacijos chronologija 1950-1979 m.

## Šaltiniai
Kompiuterių karta

**Kompiuterių kartos** sąvoka yra glaudžiai siejama su šiuolaikinių kompiuterių istorija ir kartu yra šiuolaikinių kompiuterių klasifikacijos kategorija, kuri remiasi jų gamyboje taikytomis technologijomis.

* **Pirmoji kompiuterių karta** (1944–1958 m.) – prasidėjo, kai buvo sukurta skaičiavimo mašina *[[Colossus]]*. Šios kartos skaičiavimo mašinose buvo naudojamos elektrinės relės ir elektroninės lempos.
* **Antroji kompiuterių karta** (1959–1963 m.) – prasidėjo kompiuterių gamyboje pradėjus naudoti puslaidininkinius tranzistorius.
* **Trečioji kompiuterių karta** (1964–1970 m.) – pradėjo kompiuteriuose ėmus naudoti integrines schemas. Su trečiąja kompiuterių karta smarkiai išaugo kompiuterių panaudojimas.
* **Ketvirtoji kompiuterių karta** (1971–1983 m.) – prasidėjo 1971 m. lapkričio 15 d., kai *[[Intel]]* firma išleido pirmąjį komercinį mikroprocesorių.
* **Penktoji kompiuterių karta** (nuo 1983 m.) – prasidėjo ėmus naudoti kompiuterius, pagrįstus mikroprocesorine technologija.

## Nuorodos
Algirdas Bargelis

**Algirdas Bargelis** (g. 1938 m. lapkričio 15 d. Kaune) – Lietuvos inžinierius mechanikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

## Biografija
1961 m. baigė Kauno politechnikos instituto Mechanikos fakultetą, įgijo mašinų gamybos technologijos, metalo pjovimo staklių ir įrankių inžinieriaus kvalifikaciją. 1974 m. apgynė kandidato disertaciją „Ilgalaikio ciklinio stiprumo kriterijaus tyrimas“. 1997 m. apgynė habilituoto daktaro disertaciją „Mechaninių komponentų gamybos rengimo modeliavimas“, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

Nuo 1961 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) bendradarbis, dėstytojas, nuo 1978 m. docentas, Mechanikos ir mechatronikos fakulteto Integruotos gamybos mokomosios laboratorijos vadovas, nuo 1997 m. profesorius. Kartu ir Šiaulių universiteto Technologijos fakulteto Mechaninės technologijos katedros profesorius.

## Mokslinė veikla
Svarbiausi darbai apie mechanikos inžineriją, gamybos kompiuterizavimą. Per 80 mokslinių straipsnių ir darbų autorius, daugelio tarptautinių konferencijų dalyvis. 

## Bibliografija
* Remontinių ir įrankinių cechų projektavimas, 1982 m.
* Mechaninių ir suvirinimo cechų projektavimas, 1986 m.
* Mechaninio apdirbimo procesų rengimo automatizavimas, su R. Mankute, 1997 m.
* Mechanikos gaminių gamybos rengimo automatizavimas, 1996 m.
* Integruotos gamybos pagrindai, vadovėlis, 1998 m.

## Šaltiniai
Barinės kapinynas

**Barinės kapinynas** – kapinynas Panevėžio rajono savivaldybės teritorijoje, prie Barinės kaimo, Nevėžio kairiajame krante, Šilalės miškelyje, Krekenavos regioniniame parke.

## Paminklas
Kasant žvyrą ir bulviarūsius kai kurie kapai suardyti. Surinkta geležinių balnakilpių, žąslų, žalvarinių papuošalų.

1981–1982 m. Panevėžio kraštotyros muziejus (tyrimų vadovė A. Straukaitė) ištyrė 815 m² plotą. Rasti X a. – XIV a. 42 sudegintų mirusiųjų kapai, 12 žirgų griaučių ir laužavietės liekanų. Radiniai saugomi Panevėžio kraštotyros muziejuje.

## Šaltiniai
Laima Barisaitė

**Laima Sofija Barisaitė-Zelenkevičienė** (1930 m. liepos 18 d. Panevėžys – 2005 m. spalio 11 d. Vilnius)    – Lietuvos grafikė.

## Biografija
1954 m. baigė Lietuvos dailės institutą.

Sukūrė spalvotų monotipijų, kartono raižinių, linoraižinių, karpinių, iliustravo knygų, nuliejo akvarelių, nutapė paveikslų. Estampų („Laivai“ 1958 m., „Antakalnis“ 1966 m., triptikas „Šventosios motyvais“ 1983 m.) kompozicija dekoratyvi plokštuminė, piešinys apibendrintas, spalvų deriniai raiškūs.

Ankstyvosios knygų (Antanas Vienuolis. „Puodžiūnkiemis“, 1954 m., „Legendos ir padavimai“, 1957 m., Žemaitė. Raštai t. 1, 3, 1956 m.) iliustracijos smulkaus piešinio. Vėlesniosiose (Julius Janonis.„ Vaikų dienos“, 1963 m., „Mano dainelės“ 1972 m., Petras Cvirka. „Cukriniai avinėliai“, 1964 m., Martynas Vainilaitis. „Mano volungėlė“ 1975 m.) išryškėjo lakoniškumas ir dekoratyvumas.

Nuo 1954 m. kūriniai eksponuoti Lietuvoje ir užsienyje (Lenkija, Čekoslovakija, Vokietija).

## Literatūra
* Irena Geniušienė. Vaivorykštės spalvomis. Pergalė, 1980 m., nr. 8

## Šaltiniai
Antanas Barisas

**Antanas Barisas** (1933 m. liepos 3 d. Panevėžys – 1986 m. spalio 15 d. Vilnius) – Lietuvos hidrologas, geografijos mokslų kandidatas.

## Biografija
1957 m. baigė Leningrado hidrometeorologijos instituto Hidrologijos fakultetą. 1966 m. geografijos mokslų kandidatas.

1957 m. dirbo Kirgizijos hidrometeorologijos tarnybos valdyboje, 1958–1959 m. – Kauno respublikiniame vandens ūkio projektavimo institute. Nuo 1960 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1973–1978 m. Hidrologijos ir klimatologijos katedros vedėjas, nuo 1978 m. docentas.

## Mokslinė veikla
Lietuvos upių minimalaus nuotėkio detalių tyrimų pradininkas. Sukūrė hidrometrinės nuotraukos metodiką. Padarė Virintos, Skroblaus, Kirsnos, Siesarties, Tatulos, Rešketos, kitų upių hidrometrinių nuotraukų.. Sudarė kelis Lietuvos metinio nuotėkio pasiskirstymo žemėlapius. Analizavo integralinių nuotėkio pasiskirstymo per metus kreivių pritaikymo nuotėkio tyrimui galimybes. Parašė >50 mokslinių straipsnių (daugiausiai: nuotėkio pasiskirstymo analizės, minimalaus nuotėkio tyrimų, hidrometrinių matavimų metodikos klausimais).

## Šaltiniai
Mindaugas Barysas

**Mindaugas Bronislavas Barysas** (1935 m. sausio 1 d. Alytuje – 1990 m. lapkričio 10 d. Vilniuje) – Lietuvos sporto žurnalistas, redaktorius.

## Biografija
1958 m. baigė Vilniaus universitetą. 1956–1990 m. dirbo laikraščio „Tiesa“ redakcijoje: 1978–1987 m. redaktoriaus pavaduotojas, 1988–1990 m. redaktorius.

1964–1988 m. Lietuvos sporto žurnalistų federacijos pirmininkas. Parašė knygų apie olimpines žaidynes.

Palaidotas Antakalnio kapinėse.

## Bibliografija

* Žmonės turi žinoti: dokumentinė radijo pjesė, 1967 m.
* Olimpiada su sombrero: reportažas iš XIX Olimpinių žaidynių Mechike. – Vilnius: Mintis, 1970. – 124 p.: iliustr.
* Miunchenas, olimpinis ir kasdieniškas. – Vilnius: Mintis, 1974. – 183 p.: iliustr.
* Paskutinis šūvis: apybraiža. – Vilnius: Mintis, 1976. – 31 p.
* Penki žiedai virš Monrealio. – Vilnius: Mintis, 1978. – 158 p.
* Metai ir startai: Tarybų Lietuvos sporto akimirkos: albumas / Mindaugas Barysas, Vytautas Gudelis. – Vilnius: Mintis, 1980. – 240 p.
* Aidi kurantų olimpiniai dūžiai. – Vilnius: Mintis, 1982. – 172 p.: iliustr.
* Dviejų pasaulių ideologinė kova ir sportas: medžiaga lektoriui. – Vilnius: Žinija, 1985. – 19 p.
* Laiko žingsniai: „Tiesos“ laikraščio 70-mečiui / Mindaugas Barysas, Leonas Braziulis, Teresė Pažūsienė. – Vilnius: Mintis, 1987. – 141 p.
* Penktasis olimpinis žiedas: neparašyta M. Baryso knyga apie Seulo olimpines žaidynes / sud. Vytautas Gudelis. – Vilnius: Žara, 2003. – 117 p.: iliustr. – ISBN 9986-34-112-4


## Įvertinimas
* 1975 m. LSSR nusipelnęs žurnalistas
* 1979 m. Vinco Mickevičiaus-Kapsuko premija

## Šaltiniai
Kazys Barysas

**Kazys Barysas** (1867 m. kovo 6 d. Gudakiemis – 1922 m. spalio 9 d. ten pat, palaidotas (Gudakiemyje)) – Lietuvos knygnešys, daraktorius.

## Biografija
Paragintas kun. K. Jagmino Merkinės apylinkėse 1890 m. pradėjo platinti draudžiamąją lietuvišką spaudą. Daug jos gaudavo iš knygnešio J. Kanclerio. Padėjo lenkiškas maldaknyges keisti lietuviškomis, vėliau platino ir kitą lietuvišką literatūrą. Daraktoriavo. 6 mėn. kalintas Trakų kalėjime. 1905 m. rinko parašus po peticija carui dėl Lietuvos autonomijos ir lietuvių kalbos grąžinimo į mokyklas.

## Šaltiniai
Kalinas

**Kalinas** – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, į šiaurę nuo Vilniaus, 2 km į šiaurės rytus nuo Didžiosios Riešės, netoli Riešės upelio. Pro kaimą eina Riešės–Gulbinų–Verkių Riešės kelias, atsišakoja keliai į Raudondvarį, Pagubę. Veikia metalo laužo supirktuvė. Yra sena sodyba.

## Istorija

Dvarininkas, inžinierius iš Vilniaus Poplavski 1861 m. nusipirko 200 hektarų valdą, pavadinimu Miedziechovščyzna (*Miedziechowszczyzna*) Vilniaus Trakų apskrities Riešės valsčiuje. Vėliau Miedziechovščyzną pavadino Kalinu (*Kalin*) – pagal savo žmonos Kotrynos (Katažynos) pavardę.

Anksčiau kaimas vadintas ***Medikiškėmis***, vėliau ***Kalina***.

Neilgą laiką sovietmečiu kaimas buvo Riešės apylinkės centras.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Antanas Barkauskas

**Antanas Barkauskas** (1917 m. sausio 20 d. Paparčiuose, Babtų valsčius – 2008 m. spalio 17 d. Vilniuje) – sovietinės Lietuvos valstybės ir partinis veikėjas.

## Biografija
1940–1941 m. dirbo Kauno miesto II Milicijos poskyrio (NKVD) politiniu vadovu, 1941–1942 m. Gorkyje. 1942–1944 m. tarnavo Raudonosios armijos 16-ojoje lietuviškojoje divizijoje.

1944–1946 m. Kauno apskrities vykdomojo komiteto sekretorius ir pirmininko pavaduotojas. 1946–1947 m. LKP(b) Kauno apskrities komiteto skyriaus vedėjas, komiteto sekretorius. 1950 m. Maskvoje baigė aukštąją partinę mokyklą. 1950–1953 m. LKP Vilniaus ir Kauno srities komitetų sekretorius. 1953–1955 m. Kauno politechnikos instituto politinės ekonomijos katedros vedėjas. 1959 m. baigė Visuomenės mokslų akademiją prie SSKP CK. Apgynė disertaciją „Ekonominis technikos efektyvumas socialistiniame žemės ūkyje“, ekonomikos mokslų kandidatas.

1959–1960 m. LKP CK propagandos ir agitacijos skyriaus vedėjas. 1961–1975 m. LKP CK ideologijos sekretorius. 1986–1989 m. „Žinijos“ draugijos valdybos pirmininkas.

1942–1989 m. SSKP narys. 1952–1954 m. kandidatas į LKP CK narius, 1960–1989 m. LKP CK narys. 1961–1986 m. LKP CK biuro narys. 1962–1990 m. LSSR AT, 1974–1987 m. SSRS AT deputatas; 1963–1975 m. LSSR AT pirmininkas. 1975–1985 m. LSSR AT Prezidiumo pirmininkas, 1976–1985 m. SSRS AT Prezidiumo pirmininko pavaduotojas. 1981–1986 m. kandidatas į SSKP CK narius. 1989–1990 m. savarankiškos LKP narys. 1990–2008 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys. Parašė knygų, paremtų sovietine ideologija.

## Šaltiniai

|-
Egidijus Barkauskas

**Egidijus Barkauskas** (g. 1939 m. sausio 5 d. Kretinga) – Lietuvos gydytojas chirurgas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija
1963 m. baigė Vilniaus universiteto Medicinos fakultetą. 1968 m. apgynė eksperimentinį darbą – mokslų kandidato disertaciją „Juosmens simpatektomijos poveikis šlaunies arterijos protezavimo rezultatams“. 1982 m. apgynė disertaciją „Slankstelinės arterijos operacijų reikšmė brachiocefalinių arterijų chirurgijoje“, medicinos mokslų daktaras.

Nuo 1963 m. Vilniaus universiteto Širdies ir kraujagyslių laboratorijos bendradarbis, nuo 1973 m. dėstytojas, nuo 1972 m. docentas, nuo 1984 m. profesorius. 1984–1990 m. vadovavo Vilniaus miesto klinikinės ligoninės Kraujagyslių chirurgijos skyriui. Nuo 1991 m. Neuroangiochirurgijos klinikos vedėjas.

1997 m. su kitais Lietuvoje įkūrė Insulto asociaciją, taip pat Lietuvos kraujagyslių chirurgų draugiją, kuriai vadovavo (1994–1997 m.). Tarptautinės insulto draugijos, Tarptautinės angiologų draugijos, Amerikos angiologų draugijos narys.

## Mokslinė veikla
Pirmasis Lietuvoje padarė kai kurių arterijų operacijas – miego arterijos endarterektomiją, vidinės miego arterijos aneurizmos rezekciją, pakinklio ir blauzdų arterijų dvigubos distalinės autoveninės jungties operaciją. Sukūrė smegenų kraujotakos išeminių sutrikimų diagnostikos ir gydymo, slankstelinių arterijų rekonstrukcijos operacijų metodų. 5 išradimų autorius.

## Bibliografija
* Klinikinė chirurgija (vadovėlis).
* Angiologijos vadovėlis (*Textbook of Angiology*) 2000 m.
* Chirurginės arterijų ligos, 1981 m.
* Ischeminės galvos smegenų ligos gydymas, 1994 m. (bendraautoris).

## Apdovanojimai
* 1985 m. LTSR valstybinė premija (su kt.)

## Šaltiniai
Valstiečių laikraštis

**Valstiečių laikraštis** – Lietuvos laikraštis, įkurtas 1940 m.

## Istorija
„Valstiečių laikraštis“ tuo pačiu pavadinimu leidžiamas nuo 1940 m. 1992 m. vasario 20 d. savaitraštis tapo nepriklausomu savaitraščiu. 2007 m. laikraštį įsigijo „ŽIA Valda“ įmonių grupė ir generaliniu direktoriumi tapo Remigijus Rimkus, nuo 2008 m. gruodžio mėn. – Kęstutis Petrauskis. Vėliau „Valstiečių laikraštį“ įsigijo UAB „Krašto spauda“. Laikraštis priklausė „Balso“ leidinių grupei, kartu su leidiniais „Ekonomika.lt“, „Balsas.lt savaitė“ ir kt. Nuo 2015 m. „Valstiečių laikraščio“ leidybą perėmė UAB „Kaimo žinios“.

„Valstiečių laikraštyje“ dirba 25 žmonės. Redakcijos skyriai veikia Vilniuje, Kaune. Bendras laikraščio tiražas apie 23 000 egzempliorių (90–95 % sudaro prenumerata). „TNS Gallup“ nacionalinio skaitytojų tyrimo 2008 m. rudens laikotarpiu duomenimis „Valstiečių laikraščio“ bendroji skaitytojų auditorija, lyginant su 2007 m. rudens sezonu, augo 11,5 %. ir yra 211 000; 12 % augo ir vidutinė skaitytojų auditorija.

Leidinys užima vieną pirmųjų vietų šalyje pagal bendrąją skaitytojų auditoriją savaitraštinių bendrojo pobūdžio ir visuomeninių – politinių leidinių tarpe. Tai vienas didžiausių ir populiariausių regioninių laikraščių Lietuvoje. „Transparency International“ Lietuvos skyriaus 2007 m. apklausos duomenimis, „Valstiečių laikraštis“ laikomas vienu skaidriausių laikraščių šalyje.

Laikraštyje nuo 1967 m. sausio 22 d. kas savaitę yra spausdinamas komikso formato humoristinis-satyrinis personažas Anupras Dirvelė. Nuo pradžios iki 1973 m. personažą piešė Juozas Kasčiūnas, 1973–1974 m. piešė Andrius Deltuva ir Leonidas Vorobjovas, o eiles kūrė poetas Jonas Šiožinys, nuo 1974 metų iki 1984 metų personažą piešė Alius Tarabilda, eiles kūrė Jonas Šiožinys, Edvardas Drėgva, Jonas Laurinavičius, Gediminas Astrauskas, taip pat ir skaitytojai atsiųsdavo savos kūrybos eiles. Nuo 1984 m. iki šiol Anuprą Dirvelę ir visus kitus personažus piešia Rimantas Dovydėnas, o eiles kuria žurnalistas Stasys Verneckas.
 
Laikraštis iki šiol yra daugelio visuomeninių, labdaros, kultūros, sporto renginių, parodų informacinis rėmėjas, taip pat laikraščio fondas „Kaimo vaikai“ remia tuometinio LR užsienio reikalų ministro Vygaudo Ušacko inicijuotas kaimo vaikų vasaros stovyklas, vykdo daug kitų projektų.

## Laikraščio priedai

„Ūkininkų žinios“, „Sodyba“, „Šeštoji pavara“, „Šeštadienis“, „Bičių avilys“, „Sveikata“, „Tėviškės šviesa“, „ES parama“, „Gimtasis kraštas“.

## Buvę laikraščio priedai ir skyreliai
„Giria žalioji“, „Sietuva“, „Sodietė“, „Sodinukas“, „Jaunimo muzikos klubas“, „Norite tikėkite, norite – ne“.

## Laikraščio dailininkai
Zita Stonienė, Rimantas Dovydėnas.

## Vyriausieji redaktoriai
* 1940–1941 m. Michalina Meškauskienė
* 1941–1944 m. Jonas Zinkus
* 1944–1945 m. Juozas Pajaujis
* 1945–1950 m. Jonas Zinkus
* 1950–1951 m. Petras Griškevičius
* 1951–1953 m. Jonas Mitalas
* 1953–1988 m. Jurgis Karosas
* 1988–1992 m. Vladas Butėnas
* 1992–2007 m. Jonas Švoba
* 2007–2008 m. Česlovas Skaržinskas
* 2008–2011 m. Stasys Jokūbaitis
* nuo 2011 m. Meilė Taraškevičienė

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali UAB „Valstiečių laikraštis“ tinklavietė
Dunajivciai

**Dunajivciai** () – miestas Ukrainoje, Chmelnyckio srityje. Rajono administracinis centras. 2001-ais metais mieste gyveno 16 448 gyventojų, gyv. tankis – 8604 žm./km². Plotis − 1,91 km². Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą minimas 1403 m., miesto statusas nuo 1958 m. Miestas įsikūręs prie Ternavkos upės. Armatūros, remonto-mechaninė gamyklos. Nuo 2007 m. rugsėjo mieste veikia prekybos centras Vopak.

## Nuorodos
Vytautas Barkauskas (1931)

**Vytautas Pranas Marius Barkauskas** (1931 m. kovo 25 d. Kaune – 2020 m. balandžio 25 d. Vilniuje) – Lietuvos kompozitorius.

## Biografija
1953 m. baigė Vilniaus pedagoginio instituto Fizikos ir matematikos fakultetą, 1959 m. baigė Lietuvos konservatorijos A. Račiūno klasę.

Nuo 1961 m. Lietuvos konservatorijos, dab. Lietuvos muzikos ir teatro akademija dėstytojas, nuo 1991 m. profesorius.

## Kūryba
Sukūrė operą, oratorijų, simfonijų, koncertų, sonatų, ciklų fortepijonui, vargonams, kūrinių įvairiems kameriniams ansambliams, dramos spektaklių, kino filmų muzikos. Kūrybai būdinga įvairių komponavimo technikų derinimas, konstruktyvizmas. Cikle fortepijonui „Poezija“ (1964 m.) vienas pirmųjų Lietuvoje pavartojo dodekafoninę techniką.

## Kūriniai
* Legenda apie meilę, opera, 1974 m.
* Nusilenk savo žemei, oratorija misterija, 1976 m.
* Viltis, oratorija, 1988 m.
* 5 simfonijos, 1963–1986 m.
* 2 uvertiūros, 1976 m., 1983 m.
* Trys aspektai simfoniniam orkestrui, 1969 m.
* 2 Koncertai simfoniniam orkestrui, 1992 m., 1994 m.
* Gloria urbi, koncertas vargonams, 1972 m.
* Toccamenta, koncertas kameriniam orkestrui, 1978 m.
* Koncertas fleitai, obojui ir simfoniniam orkestrui, 1978 m.
* Koncertas altui ir kameriniam orkestrui, 1981 m.
* Concerto piccolo, koncertas kameriniam orkestrui, 1988 m.
* Koncertas fortepijonui ir orkestrui, 1992 m.
* 2 styginiai kvartetai, 1972 m., 1983 m.
* Kvintetas, 1980 m.
* Patetinė sonata fortepijonui, 1969 m.
* Sonata subita, smuikui ir fortepijonui, 1976 m.
* Dialogai, sonata, 1978 m., 1984 m.
* Duosonata smuikui ir altui, 1984 m.
* Sonata 2 fortepijonams ir 3 pianistams, 1984 m.
* Zodiacus, sonata, 1980 m.
* Legenda apie Čiurlionį Nr. l, Nr. 2 fortepijonui, 1988 m., 1993 m.
* Inspiracija vargonams, 1994 m.
* Sekmadienio muzika 2 fortepijonams ir 4 pianistams
* Vivo 2 smuikams, altui, violončelei ir fortepijonui, 1990 m.
* Intymi muzika fleitai ir mušamiesiems, 1993 m.
* Trio a deux smuikui, altui ir violončelei, 1995 m.

## Įvertinimas
* 1972 m. LTSR valstybinė premija
* 2003 m. Lietuvos nacionalinė kultūros ir meno premija
* 2004 m. Vyčio Kryžiaus ordino Karininko kryžius

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Vytautas Barkauskas. Kūriniai
*
Aloyzas Baronas

**Aloyzas Baronas** (1917 m. gruodžio 12 d. Vabalninkas – 1980 m. rugsėjo 7 d. Čikaga) – JAV lietuvių rašytojas.

## Biografija
1941–1943 m. studijavo Vytauto Didžiojo universitete. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. Studijavo Frankfurto prie Maino universitete.

1949 m. atvyko į JAV. Dirbo fabrikuose. Nuo 1955 m. su kt. redagavo laikraštį „Draugas“. 1966–1970 m. lietuvių rašytojų draugijos pirmininkas.

## Kūryba
Novelių pagrindinė tema – veikėjų, sprendžiančių moralinę koliziją, išgyvenimai. Romanuose vaizduojama nepriklausomos Lietuvos provincija, nacių okupacijos laikotarpis, Lietuvos partizanų kovos, išeivių buitis, prisitaikymas gyventi svetur. Autobiografiniame romane „Lieptai ir bedugnės“ aprašė priverstinį darbą pafrontėje, parodė jaunų žmonių pastangas išlikti. Kūrybai būdingi buitiniai konfliktai, reportažinis stilius; gausu abstrakčių samprotavimų, literatūrinių aliuzijų.

Daktaro S. Aliūno slapyvardžiu išleido humoristinių eilėraščių rinkinių. Parašė religinių legendų (rinkinys „Valandos ir amžiai“ 1958 m.), kūrinių vaikams. Romanų išversta į anglų ir latvių kalbas.

## Bibliografija
* Žvaigždės ir vėjai, novelės, 1951 m.
* Antrasis krantas, novelės, 1954 m.
* Saulės grįžimas, novelės, 1964 m.
* Išdžiūvusi lanka, novelės, 1970 m.
* Šilko tinklai, novelės, 1974 m.
* Trisdešimt istorijų suaugusiems, novelės, 1981 m.
* Sodas už horizonto, romanas, 1955 m.
* Trečioji moteris, romanas, 1966 m.
* Vėjas lekia lyguma, romanas, 1971 m.
* Mirti visada suspėsi, romanas, 1980 m.
* Abraomas ir sūnus, romanas, 1973 m.
* Laivai ir uostai, romanas, 1979 m.
* Lieptai ir bedugnės, autobiografinis romanas, 1961 m.
* Valerijono lašai, humoreskos, 1954 m.
* Trejos devynerios, humoreskos, 1961 m.
* Alijošiaus lapai, humoreskos, 1975 m.

## Šaltiniai

## Literatūra
* Janina Žėkaitė. *Aloyzas Baronas*: monografija. Vilnius: Versus aureus, 2007.

## Nuorodos
*  Algirdas Butkevičius. Aloyzas Baronas. Dirbęs tėvų žemei, ''Selonija.lt''
Šeichas

**Šeichas** (arab. شيخ‎, *šaych* 'vyresnysis'; pl. شيوخ‎, *šyūch*) - pagarbus arabiškas žodis, reiškiantis genties seniūną, valdovą, gerbiamą išmintingą žmogų, islamo mokslininką. Paprastai šiuo žodžiu vadina vyrus, tačiau istorijoje yra buvę ir keletas moterų šeichų.

Jis gali reikšti vyriškį, vyresnį kaip 40-50 m. arba islamą studijuojantį studentą musulmoną. Tokie studentai paprastai turi būti baigę bakalauro lygį ir turėti dėstytojo kvalifikaciją.

Šeichas nėra tas pats, kas *alimas* (dgs. *ulema*), *mavlavis*, *mavlana*, *muhaditas*, *kadis*, *muftijus*, *hafizas*.

## Etimologija
Žodis siejasi su prasmėmis 'amžius; senėjimas'. Tiesioginė jo prasmė yra 'senas žmogus', ta prasme jis naudojamas korane. Vėliau jis ėmė reikšti vadovus, seniūnus, kilminguosius, ypač Arabijos pusiasalyje, kur *šeichas* jau kelis šimtus metų yra tradicinis beduinų genčių vadų titulas.

Per kultūrinę arabų civilizacijos įtaką, ypač plintant islamui, žodis ir kitose šalyse, ypač Afrikos musulmonų šalyse, įgavo religinio titulo ar tiesiog pagarbos titulo prasmę.
Nors musulmonai titulą *šeichas* mokytiems asmenims pavadinti, tačiau šis arabiškas terminas yra pasaulietinis. Juo drūzai vadina savo religingus žmones, arabai krikščionys - įtakingus savo vyresniuosius.
Žodis *šeichas* savo kilme ir vartosena yra artimas  'senas žmogus', iš kurio kiles *senator*. Todėl JAV senatas arabiškai vadinamas *majlis al - shuyukh* 'senatorių taryba'.

## Pasaulietinis pavadinimas
Pavadinimas *šeichas* kartais neformaliai vartojamas vadinti žmonėms su finansine ar politine įtaka, bet dažniau jis naudojamas karališkųjų šeimų nariams, kilmingiesiems vadinti. Persų įlankos valstybėse *šeichais* vadina aukštus postus užimančius valdytojus, turtingus verslininkus, vietinius valdytojus. Šeichais vakariečiai vadino Kuveitą valdančius Al-Sabah dinastijos narius, kurie buvo *chakimai* (arab. 'valdovas'), ir tik 1961 m. tapo emyrais. Šeichais vadina beveik visus Persų įlankos valdančių šeimų narius vyriškius.

Libane *šeichais* ir *šaichomis* (moteriška forma) paprastai vadina krikščionių maronitų aristokratų šeimų, buvusių osmanų imperijos stambių valdininkų giminių šeimų narius.

Pakistane ir likusioje Pietų Azijoje titulas *šeichas* reiškia arabišką kilmę. Kažkada dalis arabų specialistų, kariškių, prekybininkų, mokytojų keliavo į musulmonų valstybes Pietų Azijoje, kur ir liko.
Juozas Baršauskas

**Juozas Baršauskas** (1912 m. kovo 18 d. Gižai – 1990 m. balandžio 26 d. Kaunas) – Lietuvos architektas, kraštotyrininkas, architektūros mokslų daktaras.

## Biografija
Brolis Kazimieras Baršauskas. 1940–1946 m. studijavo Vytauto Didžiojo universitete. 1973 m. architektūros mokslų daktaras.

1947–1950 m. Kauno universitete dėstė architektūros ir meno istoriją. 1950–1972 m. Kauno politechnikos instituto dėstytojas, nuo 1978 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto dėstytojas, nuo 1974 m. profesorius. 1956–1978 m. dirbo Statybos ir architektūros Mokslo tyrimų institute, 1956–1961 m. direktoriaus pavaduotojas, 1962–1967 m. Architektūros istorijos ir teorijos, 1967–1978 m. Architektūros teorijos ir perspektyvinių problemų sektoriaus vedėjas.

1960–1966 m. leidinio „Lietuvos TSR architektūros klausimai“ (3 t.) atsakingasis redaktorius.

## Kūryba
* Ligoninė, Šiauliai, 1956 m.
* Individualių gyvenamųjų namų ir vilų projektai Vilniuje, Kaune
* Rotušės aikštės Kaune rytinio kvartalo dalies rekonstrukcijos projektas, su kitais, 1961 m.

## Bibliografija
* Lietuviškos kolūkiečio sodybos architektūra, 1956 m.
* Silikatiniai gaminiai ir jų panaudojimas statyboje, 1958 m.
* Pažaislis, bendraautorė Halina Kairiūkštytė-Jacinienė, 1960 m.
* Lietuvių liaudies architektūra, su kt., 2 d. 1965-68).
* Visuotinė architektūros istorija, lietuviškos tematikos skyriai, 12 t. 1944–1977 m., rusų kalba
* Pasaulio šalių ir tautų menas, lietuviškos tematikos skyriai, 5 t. 1962–1981 m., rusų kalba
* Lietuvos architektūros istorija, bendraautoris, 2 t. 1987–1994 m.

## Šaltiniai
Petras Baršauskas

**Petras Baršauskas** (g. 1953 m. spalio 10 d. Kaune) – Lietuvos inžinierius energetikas.

## Biografija
Tėvas Kazimieras Baršauskas. 1960–1971 m. mokėsi S. Nėries vidurinėje mokykloje. 1977 m. baigė Kauno politechnikos instituto (KPI) Elektrotechnikos fakultetą, įgijo inžinieriaus energetiko kvalifikaciją. Žaidė Kauno „Kelininko“ futbolo komandoje. 1986 m. Leningrado aviacinių prietaisų gamybos institute apgynė kandidatinę disertaciją „Mažos galios asinchroninių mašinų trumpai sujungtų rotorių kokybė ir jos kontrolė masinės gamybos sąlygomis“, technikos mokslų kandidatas. 2002 m. suteiktas habilituoto socialinių mokslų daktaro laipsnis (2018 m. atšauktas).
   
1977–1980 m. dirbo inžinieriumi energetiku kelių statybos medžiagų susivienijime „Granitas“. 1980–1983 m. KPI (nuo 1990 m. KTU) aspirantas, 1984–1987 m. asistentas, nuo 1989 m. docentas. 1987–1988 m. KPI mokslo sekretorius, 1989–1990 m. KPI prorektoriaus pavaduotojas mokslui. 1992–2002 m. KTU tarptautinių ryšių ir infrastruktūros prorektorius. 2002 m. KTU Europos instituto profesorius. Nuo 2003 m. ISM universiteto išorinių ryšių prorektorius. Nuo 2004 m. profesorius. Nuo 2011 m. gegužės 31 d. iki 2017 m. spalio 25 d. KTU rektorius.

1990–1991 m. stažavo Aberdyno universitete (Didžioji Britanija). 1991–1992 m. vadovavo keliems projektams Didžiojoje Britanijoje. Nuo 1992 m. Tarptautinės integracijos centro „Baltoskandija“ direktorius. 1994–1997 m. atstovavo Danijos industrijos konfederacijai Lietuvoje, jam vadovaujant buvo vykdoma daugiau kaip 15 tarptautinių projektų, įkurtos kelios bendros įmonės.

## Plagijavimo skandalas
2017 m. spalio 11 d. plagijavimu rašant habilitacinį darbą apkaltintas Kauno technologijų universiteto rektorius Petras Baršauskas atsistatydino iš pareigų. Skundą Akademinės etikos ir procedūrų kontrolieriaus tarnybai pateikė buvęs Vytauto Didžiojo universiteto rektorius Algirdas Avižienis.
KTU akademinės etikos kolegija po automatinio P. Baršausko publikacijos patikrinimo paskelbė, kad monografijoje esama citavimo problemų, tačiau plagiato nėra.
2017 m. spalio 17 d. Lietuvos Respublikos akademinės etikos ir procedūrų kontrolierius dr. Vigilijus Sadauskas sprendimu SP-22 Petrą Baršauską pripažino pažeidus akademinę etiką, t. y. plagijavus. 2018 m. kovo 1 d. VGTU Senatas panaikino P. Baršauskui suteiktą socialinių mokslų daktaro laipsnį.

## Šaltiniai
Janina Baršienė

**Janina Baršienė-Gražytė** (g. 1948 m. liepos 23 d. Girsteitiškis, Utenos apskr.) – Lietuvos genetikė zoologė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.

## Biografija
1973 m. baigė Vilniaus universitetą. 1993 m. habilituota biomedicinos mokslų daktarė.

Nuo 1973 m. dirba Vilniaus universiteto Ekologijos institute (iki 1990 m. Zoologijos ir parazitologijos institutas), nuo 2001 m. Genotoksikologijos laboratorijos vadovė, vyriausioji mokslo darbuotoja. Ekologijos ir aplinkotyros mokslo krypties tarybos pirmininkė. Nuo 2006 m. Lietuvos ekologų draugijos pirmininkė.

## Mokslinė veikla
Tyrimų sritis: evoliucinė biologija, vandens organizmų evoliucija ir genetika, aplinkos genotoksinio poveikio vandens organizmams tyrimai.

Dalyvavo mokslinėse ekspedicijose Lenkijoje, Bulgarijoje, Ispanijoje, Kazachijoje, Azerbaidžane, Šiaurės Urale, Šveicarijoje, Norvegijoje, Švedijoje; dirbo Valensijos, Barselonos, Ciuricho universitetuose, stažavo JAV (1990 m., 1993 m.). Paskelbė daugiau, kaip 100 mokslinių darbų. Porą mokslinių darbų paskelbė ispanų kalba.

## Bibliografija
* Trematodų kariotipai, monografija, 1993 m., rusų kalba

## Šaltiniai
Barštynas

**Barštýnas**  (arba ***Bartošýcė***, , ) – miestas Lenkijos šiaurėje, Varmijos Mozūrų vaivadija, netoli Rusijos Federacijos Kaliningrado srities sienos, prie Alnos upės; apskrities miestas. 26 400 gyv. (2001 m.). Išvystyta trikotažo, elektromechanikos, maisto pramonė, metalo ir medžio apdirbimas, mašinų, statybinių medžiagų gamyba. Vyksta kasmetinės tarptautinės pasienio mugės.

Bažnyčios – gotikinė šv. Jono ir Čenstakavos Dievo Motinos (statyta 1332 m., perstatyta 1732 m.), vėlyvosios gotikos šv. Jono Krikštytojo (1484 m.), neogotikinė šv. Brunono (XIX a.). 1354 m. statytos miesto sienos griuvėsiai.

## Etimologija

Miesto vardas kildinamas nuo prūsiškos Bartos žemės vardo. Žodis *Barte* yra siejamas su kirviu, todėl miesto herbe jis ir pavaizduotas.

## Istorija

Miesto pradžia – Bartenšteino kryžiuočių pilis, pastatyta 1240 m. prūsų bartų genties piliavietėje ir nugriauta 1454 m. Prie jos kūrėsi vokiečių kolonistų gyvenvietė, pirmąkart paminėta 1249 m. Ji 1326 m. gavo miesto teises. 1390-1391 m., antrąkart traukdamasis pas kryžiuočius, pilyje gyveno Vytautas Didysis su šeima ir palyda. Per Trylikos metų karą (1454-1466 m.) Barštynas buvo Prūsų sąjungos pusėje. Nuo 1525 m. Prūsijos kunigaikštystės miestas. XIX a. čia buvo gimnazija, geležinkelio stotis.

Iki Antrojo pasaulinio karo buvo gerai išlikęs senovės miestas ir jo įtvirtinimai, per karą rusai sunaikino beveik 2/3 senovės pastatų, tačiau išliko gotikinių bažnyčių ir kitų paminklų. 1945 m. Barštynas atiteko Lenkijai.

## Šaltiniai
Maserati 3200 GT

**Maserati 3200 GT** – Maserati markės modelis, pradėtas gaminti 1998 m. Prabangus kupė buvo projektuojamas Italdesign kompanijos, kurios įkurėjas ir vadovas – Giorgetto Giugiaro anksčiau yra suprojektavęs Ghibli, Bora ir Merak.

Daugiausia šių modelių parduota Europoje. 3200 GT turėjo 3217 cm³ darbinio tūrio V8 biturbo variklį, kuris buvo montuojamas į Quattroporte IV ir Shamal ir išvystydavo . 3200 GTA modifikacija su automatinėmis greičių dėžėmis išvystydavo 368 AG. Įsibėgėjimas iki 100 km/h – 5,1 s. Didžiausias įšvystomas greitis – 290 km/h.

Išskirtiniausia šio modelio detelė – galiniai bumerango formos žibintai, kurie apšviesti šviesos diodais. Vėlesniame modelyje Coupé šie žibintai buvo pakeisti, nes turėjo tenkinti Jungtinių Amerikos Valstijų rinką, į kurią jis buvo orientuotas.

2001 m. Ženevos automobilių parodoje pristatyta riboto leidimo ir paskutinė GT versija – „Assetto Corsa“.

## Techniniai duomenys

**Varikis**

* Konfigūracija: 90º V8
* Vieta: išilgai, įmontuotas priekyje
* Darbinis tūris: 3217 cm³
* Cilindro skersmuo/stūmoklio eiga: 80 mm/80 mm
* Suspaudimo laipsnis: 8:1
* Paskirstymas: DOHC
* Galia: 370 AG (276 kW) esant 6250 aps/min
* Didžiausias sukimo momentas: 491 Nm esant 4500 aps/min
* Kėbulas: plieninis
* Vairas: krumpliaratis su striprintuvu
* Didžiausias greitis: 280 km/h
* Įsibėgėjimas 0-100 km/h: 5,1 s

## Nuorodos
* Oficialus Maserati tinklalapis
Jūratė Kristina Kazickas-Altman

**Jūratė Kristina Kazickaitė-Altman** (g. 1943 vasario 18 d. Vilniuje) – lietuvių kilmės JAV verslininkė ir filantropė.

## Biografija
Gimė Lietuvos ekonomisto, vėliau žinomo JAV verslininko ir filantropo Juozo Kazicko šeimoje. Raudonajai armijai okupuojant gimtinę, kartu su tėvais buvo priversta emigruoti: iš pradžių į Vokietiją, o vėliau, kaip ir daugelis pabėgėlių, – į JAV. Baigusi koledžą Niujorke, dirbo savanore mokytoja Šv. Cecilijos kolegijoje Njeri, Kenijoje. Grįžusi į JAV, netrukus vėl išvyko, jau kaip žurnalistė, į karą Vietname, kuriame buvo sužeista. 1966 m. pradėjo dirbti žurnalo „Look“, jo korespondentė Pietų Korėjoje. Vėliau leidinių „Time“, „Newsweek“, „Paris–Match“, „Mademoiselle“ korespondentė, ilgus metus dirbo agentūroje „Associated Press“ ir laikraštyje „The Washington Star“. Kelių dokumentinių filmų ir knygų bendraautorė.

Daug metų vadovauja Kazickų šeimos fondui, kuris Lietuvoje ir kitur pasaulyje vykdo skaitlingus kultūros ir švietimo rėmimo projektus. Ištekėjusi už žinomo JAV milijonieriaus Rodžero Altmano (JAV Prezidento Bilo Klintono administracijos Iždo sekretoriaus pavaduotojo), išaugino tris vaikus: dukrą Aleksandrą, sūnų Nicholq, dukrą Kristiną.

## Bibliografija
* The American Womens Gazetter, 1976 m.
* The Womens Calendar, 1978 m.
* War Torn: Stories of War from the Women Reporters Who Covered Vietnam. (Su kitais autoriais),
* War Torn: The Personal Experiences of Women Reporters in the Vietnam War. (Su kitais autoriais).

## Įvertinimas
* Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Karininko kryžius
* Sausio 13-osios atminimo medalis
* 2004 m. suteiktas Kauno technologijos universiteto garbės daktaro laipsnis

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Kazickų fondo svetainė
Françoise Sagan

**Françoise Sagan** (tikr. *Françoise Quoirez*, 1935 m. birželio 21 d. Kažarke – 2004 m. rugsėjo 24 d. Kalvadose) – prancūzų rašytoja ir dramaturgė. Jos slapyvardis paimtas iš M. Prusto romano veikėjos princesės de Sagan. 1985 m. apdovanota Monako kunigaikščio premija už indėlį į literatūrą.

## Gyvenimas ir kūryba

Fransuaza buvo auklėjama griežtai katalikiškai, mokėsi elgetaujančiųjų vienuolių vienuolyno mokykloje Paryžiuje ir Sakre Kiore. Draugaudama su Andrė Marlo dukra Florensija, anksti susidomėjo literatūra. Jos mėgstami autoriai, be Marselio Prusto, buvo Gustavas Floberas, Simona de Bovuar ir Žanas Polis Sartras. Sulaukusi 16 metų, ji baigė mokyklą ir Sarbonos universitete pradėjo studijuoti literatūrą.

1954 m. aštuoniolikmetė Fransuaza per tris savaites parašė savo pirmąjį romaną "Sveikas liūdesy", iš karto tapusį bestseleriu ir tais pačiais metais apdovanotą kritikų premija (Prix des Critiques). Po 4 metų jau į 19 kalbų išverstą knygą Otas Premindžeris panaudojo savo filmo scenarijui. Romanui sulaukus neįtikėtinos sėkmės, Fransuaza Sagan nutraukė studijas ir tapo laisva rašytoja. Pastaraisiais dešimtmečiais ji reguliariai rašė romanus (šiuo metu jų yra daugiau nei 20), pagal kurių daugumą sukurti kino filmai. Paskutinės Fransuaza Sagan knygos taip pat nesitraukė iš labiausiai perkamų knygų sąrašo. Be romanų, autorė sukūrė keletą pjesių, dainų tekstų, apsakymų ir dalyvavo režisuojant daugumą filmų. Moterims skirtame žurnale "Elle" šeštajame dešimtmetyje ji išspausdino daug kelionių aprašymų. Kairiųjų pažiūrų Fransuaza Sagan įvairiomis progomis reaguodama į įvykius yra pareiškusi savo politinę nuomonę. Artimai draugavo su Žanu Poliu Sartru, protestavo prieš karą Alžyre. Parašė straipsnį apie Fidelį Kastro valdomą Kubą, o 1990 m. apie Michailą Gorbačiovą. Neseniai pasirodžiusią atsiminimų knygą "Žvilgnis atgal" prancūzų spauda sutiko su susižavėjimu.

## Bibliografija

* 1954 Sveikas liūdesy (*Bonjour Tristesse*)
* 1955 *Un certain sourire* 
* 1957 *Dans un mois, dans un an*
* 1959 *[[Aimez-vous Brahms?]]* 
* 1961 *Les Merveilleux Nuages* 
* 1964 *Toxique*
* 1965 *[[La Chamade]]*
* 1968 Angelas sargas, 2007 (*Le Garde du cœur*) 
* 1969 *Un peu de soleil dans l'eau froide* 
* 1972 *Des bleus à l'âme* 
* 1974 *Un profil perdu* 
* 1975 *Brigitte Bardot*
* 1977 *Le lit défait* 
* 1980 *Le Chien couchant*
* 1981 Išsidažiusi moteris, 2016 (*La femme fardée*) 
* 1983 Audra tvenkiasi, 2013 (*Un orage immobile*)
* 1985 *De guerre lasse*
* 1985 *La Maison de Raquel Vega*
* 1987 *Sarah Bernhardt, ou le rire incassable*
* 1987 *Un sang d'aquarelle*
* 1989 *La Laisse*
* 1991 *Les Faux-Fuyants*
* 1994 *Chagrin de passage*
* 1996 Pasiklydęs veidrodis, 2012 (*Le Miroir égaré*)
Helen Fielding

**Helen Fielding** (g. 1958 m. vasario 19 d., Morlyje, Vest Jorkšyre) – anglų rašytoja.

Garsiausi kūriniai: „Bridžitos Džouns dienoraštis“ (1998-ųjų Metų Britų Knygos apdovanojimo laimėtoja) ir šios knygos tęsinys “Bridžita Džouns: ties proto riba”.
Bukerio premija

**Bukerio premija** () – viena iš svarbiausių angliškai kalbančiųjų pasaulio šalių literatūrinė premija. Viena iš sąlygų – autorius turi priklausyti Britanijos Tautų Sandraugai arba būti kilęs iš Airijos ar Pietų Afrikos Respublikos. Paprastai iš penkių vertintojų – kritikų, autorių, leidėjų – susidedanti komisija sudaro kandidatų sąrašą, iš kurio renkamas nugalėtojas.

## Istorija
Bukerio premiją įkūrė maisto pramonės koncernas „Booker-McConnell“. 20 000 svarų sterlingų įvertinta literatūrinė premija nuo 1969 m. skiriama už geriausią metų romaną anglų kalba.

## Bukerio premijos laureatai

## Nuorodos
* http://www.themanbookerprize.com/
* http://www.turbobooksnob.com/ 
* http://www.awardannals.com/wiki/
Kėlimas laipsniu

**Kėlimas laipsniu** – matematinė operacija, reiškianti kartotinę daugybą ar jos apibendrinimus. Nagrinėjant kėlimus laipsniu matematinėse funkcijose susiduriama su **laipsninės funkcijos** sąvoką, kuri gali būti apibrėžta remiantis skaičių kėlimo laipsniais bei šaknies traukimo veiksmais.

Realiojo arba kompleksinio skaičiaus *a* kėlimas natūriniu laipsniu *n* reiškia *n* kartų paimto *a* sandaugą:

: a^n = \prod_{i=1}^{n} a = \underbrace{a \cdot a \cdot ... \cdot a}_n, \quad n \in \N.

Skaičius, keliamas laipsniu (*a*) vadinamas laipsnio pagrindu, o skaičius, kurio laipsniu yra keliama (*n*) – laipsnio rodikliu.

Skaičiaus kėlimas dvejeto laipsniu yra vadinamas *kėlimu [[kvadratas (skaičiaus)|kvadratu]]*, kėlimas trejeto laipsniu – *kėlimu kubu*.

Šių laikų laipsnio simbolį, pvz., 4³, 1628 m. įvedė prancūzų filosofas ir matematikas Renė Dekartas, prieš tai Fransua Vijetas laipsnius žymėjo raidėmis Q ( - kvadratas) ir C ( - kubas).

## Kėlimas nenatūriniu sveikuoju laipsniu

Nenulinio baigtinio skaičiaus kėlimo nuliniu laipsniu rezultatas yra vienetas. Nulio arba begalybės kėlimo nuliniu laipsniu rezultatas yra neapibrėžtas.

: a^0 = 1, \quad a \in \R \setminus \{0\}

Skaičiaus kėlimo neigiamuoju laipsniu rezultatas yra dalmuo vieneto ir laipsnio pagrindo, pakelto laipsniu, priešingo rodikliui:

: a^{-b} = \frac{1}{a^b}.

## Kėlimas racionaliuoju laipsniu

Kėlimas racionaliuoju laipsniu *m/n* apibrėžiamas kaip *n*-tojo laipsnio šaknies ištraukimas iš *m*-tojo laipsnio:

: a^{\frac{m}{n}} = \sqrt[n]{a^m}.

## Taip pat skaitykite
* Rodiklinė funkcija

## Šaltiniai

## Literatūra
* M. Vygodskis, „Elementarinės matematikos žinynas“, Šviesa, Kaunas, 1967