open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Albinas Kuncevičius

**Albinas Kuncevičius** (g. 1957 m. lapkričio 5 d. Marijampolėje) – Lietuvos archeologas, humanitarinių mokslų daktaras, profesorius.

## Biografija
1975 m. baigė Marijampolės J. Jablonskio gimnaziją, 1980 m. – Vilniaus universitetą.

1980–1988 m. dirbo Mokslinėje metodinėje kultūros paminklų apsaugos taryboje, Kultūros ministerijoje. 1988–1994 m. dirbo Lietuvos istorijos instituto Archeologijos skyriuje, Vilniaus Žemutinės pilies tyrimų grupėje. Nuo 1994 m. dėsto Vilniaus universiteto Istorijos fakultete; 1993 m. Vilniaus universitete apginta humanitarinių mokslų istorijos krypties daktaro disertacija, 2008 m. – habilitacijos procedūra, nuo 2021 m. – LMA tikrasis narys.

Nuo 2015 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakulteto Archeologijos katedros vedėjas.

1995–2001 m. Lietuvos archeologijos draugijos pirmininkas, 1995–2002 m. ir 2013–2015 m. Valstybinės kultūros paveldo komisijos narys. 2005–2008 m. Kultūros paveldo departamento prie Kultūros ministerijos direktorius.

2009 m. už Dubingių piliavietės ir Radvilų kapavietės kompleksinius tyrimus (2003–2009 m.), atliktų tyrimų sklaidą visuomenei ir kolektyvinę mokslinę monografiją „Radvilų tėvonija Dubingiuose“ skirta Nacionalinė mokslo pažangos premija (kartu su Rimantu Jankausku ir Rimvydu Laužiku).

## Mokslinė veikla
Tyrimų sritis – Lietuvos viduramžių archeologija.
* 1984–1985 m. – Kudirkos Naumiesčio piliakalnis
* 1988-1994 m. Vilniaus Žemutinės pilies rūmai
* 1994–1996 m. – Senųjų Trakų pilis
* 2000–2003 m. – Baltadvario pilis
* 2001 m. – Napoleono armijos karių masinė kapavietė Vilniuje
* nuo 2003 m.  – Dubingių pilis
* 2015-2016 m. Švč. Trejybės bažnyčia ir Bazilijonų vienuolynas Vilniuje

## Bibliografija
* Vilniaus miesto ir pilių kokliai. katalogas, vokiečių kalba, 1992 m.
* Lietuvos istorija iki 1795 metų, su J. ir Z. Kiaupomis, 1995 m., 2000 m.; anglų kalba 2000 m.
* Lietuvos gynybiniai įtvirtinimai. 2001 m.
* Lietuvos viduramžių archeologija. 2005 m.
* Dubingiai Radvilų tėvonija, su R. Jankausku, R. Laužiku, D. Stankevičiūte. 2009 m.
* Radvilų rūmai Dubingiuose, su R. Laužiku, I. Rutkauskaite ir R. Šmigelsku, I.Rutkauskaite. 2011 m.
* Dubingių mikroregionas ir Lietuvos valstybės ištakos, su R. Laužiku, R. Jankausku, R. Augustinavičiumi ir R. Šmigelsku. 2015

## Įvertinimas
* 2009 m. Nacionalinė mokslo pažangos premija
* 2017 m. ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Karininko kryžius

## Išnašos
Sigitas Kuncevičius

**Sigitas Kuncevičius** (1958 m. liepos 20 d. Vilniuje – 2025 m. liepos 24 d. ten pat) – Lietuvos architektas.

## Biografija
1981 m. baigė VISI.

1987–1990 m. dirbo Miestų statybos projektavimo institute Vilniuje. Nuo 1990 m. VISI / VGTU dėstytojas (nuo 2001 m. docentas).

1990–1994 m. įmonės „INFO-TEC projektas“ projektų vadovas.

Nuo 1995 m. a.s.a. Sigito Kuncevičiaus projektavimo firmos vadovas, vyriausiasis architektas.

Suprojektavo tipinių, kartotinių mokyklų, darželių, 1983 m. parengė mažųjų architektūros formų katalogą.

Palaidotas Rokantiškių kapinėse.

## Projektai
* 1986 m. Vilniaus 62-oji vidurinė mokykla. Mokyklos (kartotinis projektas) autorinė realizacija. Konstruktorius Viktoras Ražaitis.
* 1989 m. Panevėžio 18-oji vidurinė mokykla;
* 1989 m. baseino priestatas mokykloms (tipinis projektas), realizacija Kapsuke;
* 1990 m. 280 vietų darželis (tipinis projektas);
* 1994 m. Banko pastatų Vilniuje, Savanorių g. ir Birutės g. interjerai, su architekte L. Kuncevičiene;
* 2000 m. SBA baldų centras Laisvės prospekte;
* 2002 m. bendrovės „Lelija“ parduotuvė Gedimino pr.;
* 2003 m. UAB „MBR restoranų ir parduotuvių įranga“ komplekso Kirtimų g. renovacija (su bendraautoriais);
* 2003 m. UAB „Heliopolis“ dizaino medžiagų salonas Žalgirio g. (su bendraautoriais);
* 2003 m. Banko „Snoras“ pastatas Utenoje;
* 2004 m. UAB „Loro“ gamybinio komplekso renovacija Šiaurės g., Vilnius;
* 2004 m. AB „Lelija“ komercinis centras (SBA IDĖJOS NAMAMS) Ukmergės g., Vilnius;
* VGTU mokslo ir administracijos centras Sauletekio al. 11, Vilnius 2005 m.
* 2006 m. banko pastato fasadų renovacija Vivulskio g. 7 Vilniuje;
* 2006 m. „Žaliasis Jovaras“ parduotuvės renovacijos Stanevičiaus g. Vilniuje realizacija (su bendraautoriais);
* Viešbučio**** „Balatonas“ Latvių g. Vilniuje renovacijos 1-o korpuso realizacija (su bendraautoriais)
* 2008 m. Vilniaus koncertų ir sporto rūmų renovacijos projektas (su bendraautoriais);
* 2008 m. sklypo Neries, Rinktinės, Šeimyniškių ir Raitininkų gatvių Vilniuje detaliojo plano architektūrinės dalies projektiniai pasiūlymai (su bendraautoriais);
* 2011 m. Balsių mokykla (su bendraautoriais);
* 2013 m. UEFA IV kategorijos stadionas Vilniuje. Konkursas. I vieta (su bendraautoriais).

## Šaltiniai
Jonas Kunca

**Jonas Kunca** (1919 m. lapkričio 7 d. Veliuona – 2006 m. sausio 30 d. Melburnas, palaidotas Veliuonoje) – Argentinos ir Australijos lietuvių visuomenės veikėjas, žurnalistas, gydytojas.

## Biografija
Studijavo mediciną Vytauto Didžiojo universitete, Vokietijos, Austrijos universitetuose. 1941 m. emigravo. Nuo 1949 m. gyveno Australijoje (Melburne), 1952 m. išvyko į Argentiną (San Chuaną), 1979 m. grįžo į Melburną. Vertėsi privačia medicinos praktika.

Australijos enciklopedijos (*The Australian People Encyclopedia*) bendradarbis. Skelbė straipsnius politinėmis ir socialinėmis temomis leidiniuose „Pasaulio lietuvis“, „Laisvoji Lietuva“, „Tėviškės žiburiai“, „Tėviškės aidai“, „Mūsų pastogė“, po 1990 m. – „Tiesa“, „News weekly“, tarptautiniame žurnale ispanų kalba „Vision“. 

## Bibliografija
* Žmogus ir atominė era, 1985 m.
* Lietuvos ateitis: Kaip aš ją matau, 1992 m.
* Prie tūkstantmečių slenksčio, 1998 m.
* Laisvės žingsniai: Lietuva iki ir po Kovo 11-osios, 2000 m.
* Vienas gyvenimas, vienas pasaulis: Užsienio lietuvio prisiminimai, išgyvenimai, mintys, 2003 m.

## Šaltiniai
Sophie Ellis-Bextor

**Sophie Michelle Ellis-Bextor** (g. 1979 m. balandžio 10 d.) – Jungtinės Karalystės dainininkė, dainų autorė ir modelis.

## Albumai

## Singlai

## Video albumai

## Video klipai

## Kitos dainos
Šios dainos nepateko į atlikėjos studijinius albumus.

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
* Oficiali YouTube skiltis
* MySpace puslapis
Juozapatas Kuncevičius

**Juozapatas Kuncevičius** (, , apie 1580 m. Volodymiras, Voluinė – 1623 m. lapkričio 12 d. Vitebskas) – Lietuvos arkivyskupas, nuo 1643 m. palaimintasis, nuo 1867 m. šventasis (šventė – lapkričio 12 d.) pirmasis unitų šventasis.

## Biografija

Tėvas, rusėnų pirklys, vadinosi Kunčycas. Užėmęs aukštas bažnytines pareigas, Juozapatas „subajorino“ pavardę į Kuncevičių. Mokėsi vietinėje stačiatikių mokykloje, 1596 m. atvyko į Vilnių mokytis pirklio amato. 1604 m. įstojo į Vilniaus Švč. Trejybės bazilijonų vienuolyną. 1609 m. įšventintas jerėjumi ir paskirtas novicijų auklėtoju, nuo 1614 m. vienuolyno archimandritas. 1617 m. paskirtas Bytenės prie Slanimo vienuolyno igumenu. Nuo 1617 m. Polocko unitų vyskupas koadjutorius. Jis ir metropolitas V. Rutskis Rūtos dvare prie Naugarduko sukvietė bazilijonų vienuolynų kapitulą, sujungė Vilniaus, Bytenės, Žirovicų, Minsko ir Naugarduko bazilijonų vienuolynus, reorganizavo bazilijonų ordiną ir įkūrė Šv. Bazilijaus Didžiojo ordiną – Švč. Trejybės kongregaciją su centru Vilniuje – bazilijonai. Nuo 1618 m. Polocko arkivyskupas. Uoliai propagavo Katalikų ir Stačiatikių bažnyčių uniją, kuriai priešinosi stačiatikiai. Nužudytas sukilusių unijai priešiškų Vitebsko gyventojų. Palaikai saugoti Polocko unitų katedroje, vėliau slapstyti įvairiose vietose, 1949 m. perkelti į Šv. Petro baziliką Romoje.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Šventasis Juozapatas Kuncevičius (1580–1623)
Meiseno marka

**Meiseno marka** (), *Meiseno markgrafystė* () – viduramžių marka (markgrafystė) dabartinės Saksonijos (Vokietija) teritorijoje, ilgą laiką buvusi Šventosios Romos imperijos dalis. Egzistavo 965–1423 m.

## Istorija
Kartais Meiseno marką vadino *Tiuringijos marka*, tačiau tikrąja Tiuringijos marka buvo vadinama rytinė Meiseno markos dalis, žemės į rytus nuo Elbės iki Zalės (*Saale*), kuriose gyveno slavai. Ši Tiuringijos marka pradžioje buvo vadinama *[[Sorbų marka]]*.

928 ar 929 m. Henrikas Paukštininkas kampanijos prieš slavus metu ant kalvos prie Elbės pastatė Meiseno pilį. Pilis pavadinta pagal greta tekantį upelį Meisa. Prie pilies netrukus susidarė miestas. Henrikas Paukštininkas nesistengė germanizuoti slavus ar sukurti burgvardų grandinę, todėl Meisenas liko stovėti vienas kaip ir Brandenburgas. Meiseno miestas augo, tapdamas vienu didžiausių Gero markos miestų.

965 m. mirė markgrafas Geras, ir Gero marka buvo padalinta. Meisenas tapo naujos mažesnės markos centru. Ši marka buvo skirta kovai su sorbais. Šaltiniuose Meiseno markgrafas pirmą kartą paminėtas 968 m. Tais metais Meiseno pilis tapo Meiseno diocezijos centru.

982 m. markos teritorija rytuose pasiekė Neisę, o pietuose – Rūdinius kalnus ().
983 m. rytinės Saksonijos slavų gentys, išgirdusios apie imperatoriaus Otto II pralaimėjimą Stilo mūšyje, sukilo. Havelbergas ir Brandenburgas buvo sunaikinti, o Ceico marka – nusiaubta. Meiseno, Lužicos ir Nordmarko markgrafai, Halberštato (*Halberstadt*) ir Magdeburgo vyskupai sujungė savo kariuomenes ir Belkeshaime, netoli Štendalo, sumušė slavų kariuomenę. Po šio pergalės vokiečiai išlaikė tik valdas vakariniame Elbės krante.

## Vetinų valdymas
979 m. Meiseno markgrafu tapo Rikdagas (*Rikdag*), kuris 985 m. mirė. Po jo markgrafu tapo Ekardas I (*Eckard I*), ir Ekehardingerių giminė titulą išlaikė iki 1002 m., kai markgrafystę užkariavo Lenkijos karalius Boleslavas I.
1046 m. markgrafystė atiteko Veimar-Orlamiunderiams (*Weimar-Orlamünder*), 1067 m. – Brunonenams. 1089 m. markgrafystę ėmė valdyti Henrikas Eilenburgas iš Vetinų (*Wettin*) giminės, kuri valdė markgrafystę visą likusį laiką, kol markgrafystė egzistavo.

Valdant Viprechtui fon Groicšui (*Wiprecht von Groitzsch*) po 1120 m. prasidėjo Meiseno markgrafystės germanizacija. Po jo 1123–1156 m. valdė Konradas Didysis (*Konrad von Meißen, der Große*), 1156–1190 m. – Otas Turtingasis (*Otto, der Reiche*), 1191–1221 m. – Ditrichas Varguolis (*Dietrich, der Bedrängte*).

Imperatorius Henrikas VII stengėsi Meiseno markgrafus vėl padaryti savo vasalais, tačiau jam tai nepavyko, kai jis 1307 m. pralaimėjo Luckos mūšį. Tuo metu markgrafystė buvo faktiškai visiškai nepriklausoma. Ją valdė įvairūs Vetinų giminės atstovai. 1382 ir 1445 m. marka buvo padalinta keliems Vetinų atstovams, bet vėliau, jaunesniosioms šakoms išmirus, dalys vėl susijungdavo į vieną valdą.

1423 m. Frydrichas Karingasis (*Friedrich IV., der Streitbare*) tapo markgrafu ir taip pat ėmė valdyti Saksonijos-Vitenbergo hercogystę. Taip Meiseno markgrafystė tapo Saksonijos dalimi ir prarado nepriklausomybę.
Algimantas Kunčius

**Algimantas Kunčius** (g. 1939 m. rugpjūčio 14 d. Pakruojyje) – Lietuvos fotografas.

## Biografija
Žmona Eglė Kunčiuvienė. 1958–1960 m. studijavo teisę Vilniaus universitete, 1960–1963 m. muzikos pedagogiką Vilniaus pedagoginiame institute. 

1963-1965 m. savaitraščio „Literatūra ir menas“ fotoreporteris, 1965–1981 m.  žurnalo „Kultūros barai“ iliustracijų skyriaus vedėjas ir fotografas, 1992–1998 m. šio žurnalo fotografijos skyriaus redaktorius. 1982-1992 m. Lietuvos fotografijos meno sąjungos konsultantas.  1996–2002 m. Lietuvos dailės muziejaus Vaizduojamosios dailės skyriaus Fotografijos meno sektoriaus vedėjas.

1969 m. su kitais įsteigė Lietuvos fotografijos meno draugiją (nuo 1989 m. Lietuvos fotomenininkų sąjunga).

## Kūryba
Sukūrė žanrinių portretinių, peizažinių fotografijų. Fotografijos emocionalios, išsiskiria filosofiniu požiūriu į kasdienybės reiškinius, raiškia faktūra. Nuo 1967 dalyvauja fotografijos parodose Lietuvoje ir užsienyje. Nuo 1976 m. Tarptautinės meninės fotografijos federacijos menininkas fotografas.

### Svarbiausi ciklai
* Susitikimai, 1964-1984 m.
* Prie jūros, 1965-2001 m.
* Sekmadieniai, 1968-1985 m.
* Vilniaus gatvėse, nuo 1975 m.
* Reminiscencijos, 1976–1985 m.
* Tolių vaizdai, 1985-1998 m.
* Debesų knyga, 1985–2001 m.
* Miunchenas balandyje, 1990 m.

### Fotoalbumai
* Senojo Vilniaus vaizdai, 1969 m.
* Susitikimai, 1984 m.
* Tolių vaizdai, 2001 m.
* Debesų knyga, 2006 m.

### Individualios parodos
* Maskva – 1977 m.
* Berlynas – 1983 m.
* Miunchenas – 1986 m., 1988 m., 1991 m.
* Strasbūras – 1999 m. 

## Įvertinimas
* 1998 m. Lietuvos nacionalinė premija 
* 2001 m. Gedimino 5 laipsnio ordinas  

## Šaltiniai
Eglė Kunčiuvienė

**Eglė Kunčiuvienė** (g. 1941 m. gruodžio 20 d. Vilniuje) – Lietuvos dailėtyrininkė.

## Biografija
Tėvas Antanas Gudaitis, vyras Algimantas Kunčius. 1963 m. baigė muzikos pedagogiką Vilniaus pedagoginiame institute, 1974 m. dailės istoriją ir teoriją – Lietuvos dailės institute.

1962–1971 m. Vilniaus pedagoginio instituto Menų fakulteto koncertmeisterė, 1965–2003 m. Čiurlionio menų mokyklos muzikos ir dailės istorijos mokytoja.

Parašė teorinių straipsnių, dailės, fotografijos parodų recenzijų. Parengė 1987 m. A. Gudaičio tapybos kūrinių albumą, katalogų, surengė jo kūrybos parodų.

## Bibliografija
* Lietuvių dailininkų organizacijos 1900-1940, su J. Umbrasu, 1980 m.

## Šaltiniai
Anicetas Kunčius

**Anicetas Kunčius** (1935 m. kovo 10 d. Kaune – 1990 m. lapkričio 12 d. ten pat) – Kauno valstybinio muzikinio teatro solistas, baritonas.

## Biografija
Dar besimokydamas vidurinėje mokykloje dirbo statistu Kauno muzikiniame teatre. 1961 m. baigė Lietuvos konservatoriją, solinio dainavimo mokytojai Kipras Petrauskas, Aleksandra Staškevičiūtė. Dar būdamas paskutiniajame kurse, 1961 m. Kauno muzikiniame teatre parengė įsimenantį vaidmenį A. Rubinšteino operai „Demonas“.

Nuo 1961 m. Kauno valstybinio muzikinio teatro solistas. Sukūrė apie 90 vaidmenų, nuo operos ir operetės iki miuziklo ir vodevilio. Koncertavo Kanadoje, Vokietijoje, Latvijoje, Baltarusijoje, Tadžikijoje. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.

## Vaidmenys

Įsimintiniausi Aniceto Kunčiaus vaidmenys:
* Demonas – Antonas Rubinšteinas. Demonas
* Eskamiljas – Žoržas Bizė. Karmen
* Mefistofelis – Šarlis Guno. Faustas
* Žermonas, Monteronė – Džiuzepė Verdis. Traviata, Rigoletas
* Almaviva – Džoakinas Rosinis. Sevilijos kirpėjas
* Alfijas – Pietras Maskanis. Kaimietiška garbė
* Rimvydas – Jurgis Karnavičius. Gražina
* Agamemnonas – Žakas Ofenbachas. Gražioji Elena
* Frankas – Johanas Štrausas. Šikšnosparnis
* Grafas Tasilas – Imrė Kalmanas. Grafaitė Marica
* Bokačis, Seta – Francas Leharas. Linksmoji našlė

## Apdovanojimai
1985 m. už nuopelnus muzikos ir teatro menui bei aktyvią visuomeninę veiklą jam buvo suteiktas Lietuvos SSR nusipelniusio artisto garbės vardas.

## Atminimo įamžinimas
2000 m. lapkričio 11 d. Kauno centre, ant namo Laisvės al. 110, atidengta memorialinė lenta: „Šiame name 1975–1990 m. gyveno Kauno Valstybinio muzikinio teatro solistas Anicetas Kunčius“ (skulpt. Stasys Žirgulis).

## Nuorodos
*Aniceto Kunčiaus sukurtų vaidmenų sąrašas

## Šaltiniai
Jonas Kunčina

**Jonas Kunčina** (1936 m. rugsėjo 20 d. Vyžuonose, Utenos apskrityje – 2024 m. birželio 30 d.) – Lietuvos geografas, pedagogas.

## Biografija
1951 m. baigė Vyžuonų vidurinės mokyklos 8 klases, 1955 m. Švenčionėlių pedagoginę mokyklą. 1960 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą.

1961–1965 m. LSSR aukštojo ir specialiojo vidurinio mokslo komiteto, LSSR aukštojo mokslo ministerijos vyresnysis metodininkas-redaktorius. Nuo 1965 m. Vilniaus universiteto (VU) aspirantas, Ekonomikos fakulteto vyresnysis dėstytojas. 1970 m. geografijos mokslų kandidatas. 1970–1976 m. VU Pramonės ekonomikos fakulteto prodekanas, 1976–1986 m. Ekonomikos istorijos ir geografijos katedros vedėjas; nuo 1974 m. docentas. 1989–2006 m. VU Tarptautinio verslo mokyklos direktorius, nuo 2006 m. direktoriaus pavaduotojas.

Lietuvos ir užsienio spaudoje paskelbė 50 straipsnių rajoninio planavimo, gyventojų migracijos tematika. Paskelbė mokslo darbų tarptautinės ekonomikos klausimais ir mokomųjų metodinių priemonių (Tarptautiniai ekonominiai santykiai: Teorija ir politika, 1996 m.).

## Šaltiniai
Algis Jurgis Kundrotas

**Algis Jurgis Kundrotas** (g. 1950 m. liepos 15 d. Užšuščiai, Šilutės raj.) – Lietuvos fizikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras, profesorius.

## Biografija
1972 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą. 1999 m. habilituotas fizinių mokslų daktaras. 

Nuo 1980 m. dirbo Puslaidininkių fizikos institute; nuo 2001 m. vyr. mokslo darbuotojas, nuo 2002 m. taip pat dėstė Vilniaus Gedimino technikos universitete prof. pareigose.

## Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų sritys: puslaidininkių fizika, optinė elektronika ir spektroskopija, puslaidininkinių įvairialyčių darinių kvantiniai reiškiniai, puslaidininkinių darinių sąveika su branduolinėmis dalelėmis, fizikinių reiškinių kompiuterinis modeliavimas, trupmeninio matumo erdvės kvantinė fizika ir jos taikymas nanodariniams.

## Bibliografija

* B. Kundrotas, A.J. Kundrotas, Modern Car Handbook, Vilnius (2020), p.-242 ISBN 978-609-475-496-8
* A. Dargys, J. Kundrotas, *Handbook on Physical Properties of Ge, Si, GaAs and InP*, Vilnius, Science and Encyclopedia Publishers (1994) p. 262
* J. Kundrotas, GaAs/AlGaAs technologija, Puslaidininkių fizikos institutas, Vilnius (1999) p. 114
* J. Kundrotas, GaAs/AlGaAs savybės, Puslaidininkių fizikos institutas, Vilnius (2001) p. 168
*Kai kurie moksliniai straipsniai:
*1. J. Kundrotas, A. Čerškus, S. Ašmontas, G. Valušis, B. Sherliker, M. P. Halsall, M. J. Steer, E. Johannessen, and P. Harrison, Excitonic and impurity-related optical transitions in beryllium δ-doped GaAs/AlAs multiple quantum wells: Fractional-dimensional space approach, Phys. Rev. B, V. 72, No 23, 235322 (11) (2005).
*2. J. Kundrotas, A. Čerškus, S.Ašmontas, G. Valušis, M. P. Halsall, E. Johannessen, P. Harison, Impurity-induced Huang-Rhys factor in beryllium δ-doped GaAs/AlAs multiple quantum wells: fractional-dimensional approach, Semicond. Sci. Technol., V. 22, No 9, p. 1070-1076 (2007).
*3. J. Kundrotas, A. Čerškus, G. Valušis, L.H. Li, E.H. Linfield, A. Johannessen, E. Johannessen,. Light emission lifetimes in p-type δ-doped GaAs/AlAs multiple quantum wells near the Mott transition, J.Appl. Phys., V. 112, No 4, p. 043105-1-5 (2012).
*4. J. Kundrotas, A. Čerškus, G. Valušis, E.H. Linfield, E. Johannessen, A. Johannessen, Dynamics of free carriers-neutral impurity related optical transitions in Be and Si δ-doped GaAs/AlAs multiple quantum wells: Fractional-dimensional space approach, Lithuanian J. Phys., Vol. 54, No 4, p. 233-243 (2014).

## Įvertinimas
* 2000 m. Lietuvos mokslo premija 

## Šaltiniai

http://www.samogit.lt/KULTURA/J_Kundrotas.htm 

## Nuorodos
*Puslaidininkių fizikos institutas
*https://www.ftmc.lt/
*https://scholar.google.com/citations?user=gyy-j2IAAAAJ&hl=en
*Lietuvos mokslininkų sąjunga
Tadeušas Kundzičius

**Tadeušas Kundzičius** (, 1747 m. lapkričio 25 d. Krinčinas – 1829 m. sausio 15 d. Vilnius) – SJ, Lietuvos vyskupas, Vilniaus universiteto matematikos profesorius.

## Biografija

Tadeušas Kundzičius gimė 1747 m. Krinčine, netoli Pasvalio. Gimnaziją baigė Gardine. Vėliau įstojo mokytis į Vilniaus universitetą.

Baigęs studijas, Vilniaus kolegijoje dėstė poetiką. 
1771-1773 m. Kundzičius dėstė prancūzų kalbą ir sintaksę. 1773 m. Kundzičius įšventintas kunigu. 1773-1777 m. dirbo Vilniaus universiteto astronomijos observatorijoje. Nuo 1777 m. pradėjo dėstyti elementariąją, nuo 1780 m. – taikomąją matematiką. Jam buvo suteiktas viceprofesoriaus vardas. Nuo 1780 m. Kundzičius tapo taikomosios matematikos profesoriumi.    

Matematiką Kundzičius dėstė pagal prancūzų astronomo N.L.Lakailio veikalą „Mechanikos paskaitos“, kuris buvo išverstas į lotynų kalbą. Į matematikos kurso paskaitas įtraukė ir papildomus
dalykus – hidrostatiką, architektūrą, fortifikaciją, pirotechniką. Taip pat universitete Kundzičius dėstė architektūrą ir prancūzų kalbą.

1787-1789 m. dalyvavo istoriniame mokslininkų ginče dėl kūno jėgos judėjime (*vis corporis in motu*), judėjimo kiekius laikė artimesnius jėgoms. 1794 m. Edukacinės komisijos mokyklų generalinis vizitatorius, 1803-1807 m. – mokytojų seminarijos Vilniuje prefektas. Nuo 1796 m. Vilniaus vyskupijos kancleris, nuo 1808 m. Vilniaus kapitulos kanauninkas ir Trakų vyskupas sufraganas, nuo 1816 m. titulinis Anastasionopolio vyskupas. Kaip Vilniaus generalinis vikaras 1815-1822 m. valdė Vilniaus vyskupiją.

Išėjęs į pensiją Tadeušas Kundzičius atsidėjo religinei veiklai. Priklausė jėzuitams.

Tadušas Kundzičius mirė 1829 metais Vilniuje. Palaidotas Bernardinų kapinių koplyčios požemyje.

## Nuorodos
Lionginas Kunevičius

**Lionginas Kunevičius** (1932 m. sausio 28 d. Alytuje – 1994 m. vasario 28 d. ten pat) – Lietuvos kunigas, tikinčiųjų teisių sąjūdžio dalyvis.

## Biografija
Nuo 1951 m. studijavo Vilniaus universiteto Filologijos fakultete, 1953–1958 m. – Kauno kunigų seminarijoje; 1958 m. įšventintas kunigu. Iš pradžių Kauno Kristaus Prisikėlimo parapijos vikaras, vėliau dirbo sielovadinį darbą įvairiose Kauno arkivyskupijos ir Vilkaviškio vyskupijos parapijose: Didvyžiai (Vilkaviškio raj.), Gerdašiai (Lazdijų raj.), Būdvietis, Lukšiai, nuo 1991 m. – Angelų Sargų bažnyčios Alytuje altaristas.

1975–1988 m. pogrindinio periodinio leidinio „Aušra“ redaktorius ir daugumos straipsnių autorius. Nuo 1983 m. dalyvavo pogrindyje atkurto Tikinčiųjų teisėms ginti katalikų komiteto veikloje, pasirašinėjo visas svarbiausias kunigų peticijas sovietinės valdžios institucijoms. Parašė eilėraščių.

## Įvertinimas
* 1999 m. Vyčio Kryžiaus ordino Karininko kryžius.

## Šaltiniai
Bronislava Kunkulienė

**Bronislava Kunkulienė** (g. 1940 m. kovo 15 d. Grūšlaukėje) – Lietuvos restauratorė.

## Biografija
1960 m. baigė keramiką Lietuvos dailės institute. 1963–2001 m. dirbo Lietuvos dailės muziejuje, nuo 2000 m. keramikos dirbinių restauratorė ekspertė ir aukščiausios kvalifikacijos gintaro dirbinių restauratorė.

Svarbiausi restauruoti kūriniai:
* Europos įvairių šalių manufaktūrų XVIII a. – XIX a. porceliano dirbiniai, 1968–2000 m.
* Lietuvos archeologinė archeologinėse gyvenvietėse rasti neolito laikotarpio keramikos ir neolito bei vėlesnių laikotarpių gintaro dirbiniai, 1970–1995 m.
* Valdovų rūmų teritorijoje Vilniuje rasti XVI a. – XVII a. keramikos ir stiklo dirbiniai, 1989–2005 m.

## Šaltiniai
Justinianų dinastija

**Justinianų dinastija** – dinastija, valdžiusi Bizantijos imperiją 518–602 m. Pradininkas Justinas I, pasibaigė su imperatoriaus Mauricijaus valdymu.

## Justinianai

* *[[Justinas I]]* – (518–527):
*# Vaikų su žmona Eufemja neturėjo;
* Vigilantija, Justino sesuo:
*# Vaikai su vyru Sabbatijumi;
*#* Petrus Sabbatius, vėliau pavadintas imperatoriumi *[[Justinianas I|Justinianu I]]* – (527–565):
*#*# Vaikų su žmona Teodora neturėjo;
*#* Vigilantija:
*#*# Vaikai su vyru Dulcissimusu;
*#*#* *[[Justinas II]]* – (565–578):
*#*#*# Vaikai su žmona *Sofija*;
*#*#*#* dukra (vardas nežinomas):
*#*#*#* *[[Tiberius II Konstantinas]]* – (574–582);
*#*#*#*# Vaikai su žmona Ino Anastasija:
*#*#*#*#* Konstantina, *Mauricijaus* žmona (582–602);
*#*#* Marcellus (Juliana), Anastasijaus I dukterėčia:
*#*#* Praejekta;
* Sūnus arba dukra (vardai nežinomi):
*# Vaikai;
*#* Germanas Justinas:
*#*# Vaikai su žmona Passara;
*#*#* Justinas, Bizantijos konsulas 540 m.:
*#*#* Justina;
*#*#* Justinianas:
*#*# Vaikai su žmona Matasunfa;
*#*#* Germanas:
*#* Boraidas;
*#* Justas.

## Išnašos

Džono Bagnalo Burio *"Vėlyvoji Romos imperijos istorija"* ().
Kūno kultūros rūmai (įstaiga)

**Kūno kultūros rūmai** (**KKR**) – pirmoji valstybinė sporto įstaiga Lietuvoje, veikusi 1932–1940 m. Kaune.

## Istorija
Įsteigti pagal Kūno kultūros įstatymą, kuris įsigaliojo 1932 m. liepos 15 d. paskelbus jį „Vyriausybės žinių“ Nr. 390 vietoje nuo 1922 m. veikusios Lietuvos sporto lygos. Priklausė Švietimo ministerijai. Vadovavo direktorius ir 9 narių taryba. Direktoriumi buvo paskirtas Antanas Jurgelionis. 1934-1940 m. KKR vadovavo Vytautas Augustauskas.

## Veikla

Kūno kultūros rūmai rengė kūno kultūros programas mokykloms, organizavo kursus kūno kultūros mokytojams ir instruktoriams, vadovavo visų sporto organizacijų veiklai. Prie Kūno kultūros rūmų veikė sporto šakų kamuolio žaidimų (Kažas), vandens ir žiemos sporto sąjungos. Kūno kultūros rūmai įsteigė apskričių Kūno kultūros rūmų komitetus.

Kūno kultūros rūmai, plėtodami kūno kultūrą ir sportą, daugiausia dėmesio skyrė visuomenės fiziniam pajėgumui didinti, propagavo sveikos ir stiprios tautos, galinčios gyventi visavertį gyvenimą, idėją. Įsteigus Kūno kultūros rūmus, visos veikiančios sporto organizacijos turėjo pateikti Rūmams savo statutą ir, jei jis neprieštaravo Kūno kultūros įstatymui, jos buvo įregistruojamos. Tik įregistruotų organizacijų atstovai galėjo dalyvauti varžybose.

Veiklos etapai:
* 1932–1933 m. leido iliustruotą savaitinį žurnalą „Kūno kultūra ir sveikata“.
* 1934 m. įkurta aukštoji kūno kultūros mokykla – Aukštieji kūno kultūros kursai. Pastatyti Kūno kultūros rūmai (arch. Vytautas Landsbergis-Žemkalnis).
* 1936 m. įvestos normos Valstybiniam kūno kultūros ženklui gauti. 1936 m. vasario mėn. pabaigoje KKR taryba priėmė Valstybinio kūno kultūros ženklo (VKKŽ) statutą.
* 1938 m. surengta Lietuvos tautinė olimpiada Kaune.
* 1932–1939 m. laikotarpyje Kaune, be Kūno kultūros rūmų, pastatyti Kauno sporto halė, Klaipėdos sporto rūmai.

1940 m. gruodžio 31 d. sovietų okupacinė valdžia rūmus uždarė. Direktorių V. Augustauską suėmė NKVD ir išvežė į Gulagą.

Sovietų okupacijos metais (1940–1941 ir 1944–1990 m.) vietoj panaikintų Kūno kultūros rūmų veikė Kūno kultūros ir sporto komitetas.

## Šaltiniai
Kūno kultūra ir sveikata

**Kūno kultūra ir sveikata** – iliustruotas savaitinis žurnalas, *fiziško auklėjimo ir sporto savaitraštis visiems*, leistas 1933–1934 m. Kaune.

## Istorija
Leido Kūno kultūros rūmai. Pirmasis numeris išėjo 1933 m. sausio 5 d. vietoj žurnalo „Mūsų sportas“. Spausdino Raidės spaustuvė ir Šviesos spaustuvė Kaune.  Išėjo 104 numeriai. Tiražas 2000 egz. (1934 m.).

Bendradarbiavo Konstantinas Avižonis, Stasys Dabušis, Karolis Dineika, Balys Gaidžiūnas, Vladas Napoleonas Selenis, Vytautas Sirijos Gira ir kt.

Redaktoriai: Vladas Kviklys, Stepas Zobarskas.

## Šaltiniai
Juozas Kunskas

**Juozas Kunskas** (1909 m. sausio 20 d. Daniūnai, Ramygalos valsčius – 1980 m. sausio 17 d. Baisogala) – Lietuvos agronomas zootechnikas, biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija
1935 m. baigė Žemės ūkio akademiją. 1958 m. žemės ūkio mokslų kandidatas.

1935–1948 m. Žemės ūkio akademijos dėstytojas. 1948–1952 m. Gyvulininkystės mokslinio tyrimo stoties (Baisogaloje) Gyvulių šėrimo skyriaus vedėjas. 1952–1980 m. dirbo Gyvulininkystės institute, 1952–1976 m. Gyvulių šėrimo ir pašarų technologijos skyriaus vedėjas.

## Mokslinė veikla
Mokslinio darbo sritis – gyvulių šėrimas, pašarų gamybos ir paruošimo technologijos, gyvulininkystės produkcijos kokybė. Kartu su kitais sukūrė efektyvią žolės miltų gamybos ir naudojimo gyvuliams šerti sistemą.

## Bibliografija
* Šėrimo organizavimas gyvulininkystės fermose, 1957 m.
* Galvijų prieauglio šėrimas, 1968 m.
* Karvių šėrimas, su A. Nainiene, 1971 m.
* Zootechniko žinynas, su kitais, 1976 m.
* Juozas Kunskas – gyvūnų mitybos mokslo puoselėtojas (sud. Vytautas Tarvydas, Virginijus Uchockis). – Baisogala: Lietuvos veterinarijos akademijos Gyvulininkystės institutas, 2009. – 58 p.: iliustr. – ISBN 978-9986-456-26-1

## Įvertinimas
* 1970 m. LTSR valstybinė premija

## Šaltiniai
Bagleriai

**Bagleriai**, bagliai (nuo ) – tikybinė ir politinė Norvegijos partija, veikusi 1195-1218 m., organizuota vyskupo Mikalojaus iš Oslo, kurį laiką užvaldžiusi beveik visą Norvegiją. Po 1199 m. po pralaimėjimo ties Strindze pamažu žlugo.
Bagojas

**Bagojas** (; m. 336 m. pr. m. e.) – persų valdovų eunuchas, įtakingiausias persų politikas prie Artakserkso Memnono ir ypatingai nuo 358 m. pr. m. e., kai sostą užėmė Ochus, priėmęs Artakserkso III vardą. Diodoras jį vadina svarbiausiu Artakserkso III Ocho patikėtiniu.

Pasak gandų Bagojo motina buvo egiptietė.

Bagojo padedamas Artakserksas III atstatė Persijos valstybę, 343–342 m. galutinai prijungė Egiptą, bet 338 m. pr. m. e. buvo Bagojo nunuodytas. Po jo Persijos valstybės valdovu Bagojas padarė Arsesą, o vėliau Darijų Kondomaną. Pats mirė nunuodytas.
Arvydas Kuodys

**Arvydas Kuodys** (g. 1944 m. rugsėjo 14 d. Vilniuje) – Lietuvos ekonomistas, socialinių mokslų daktaras.

## Biografija
1967 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1974 m. ekonomikos mokslų kandidatas. Stažavo 1992 m. Švedijoje, 1993 m. ir 1995 m. Norvegijoje, 1996 m. ir 1999 m. Danijoje, 1997 m. ir 2000 m. Didžiojoje Britanijoje, 2001 m. ir 2004 m. Olandijoje, 2003 m. ir 2004 m. Vokietijoje.

1973–1985 m. ir nuo 1990 m. dirba Lietuvos žemės ūkio ekonomikos mokslinio tyrimo institute (nuo 1990 m. Agrarinės ekonomikos institutas), 1979–1985 m. Operatyvaus valdymo organizavimo, 1990–1992 m. Ekonominių konsultacijų skyrių vedėjas, 1992–1998 m. direktorius. Nuo 1998 m. Ūkių apskaitos duomenų tinklo padalinio vadovas, jam vadovaujant sukurta nuolat veikianti ūkių veiklos rezultatų stebėsenos sistema. 1985–1990 m. Lietuvos agropramoninio komplekso aukštosios vadybos mokyklos Vadybos ir teisės katedros vedėjas. 2000–2003 m. dėstė Lietuvos teisės universitete; nuo 1988 m. docentas.

## Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų sritys – žemės ūkio politika, ūkių veiklos rezultatų apskaita pagal ES metodiką, žemės ūkio ir maisto produktų užsienio prekyba. Paskelbė apie 100 mokslinių straipsnių.

## Bibliografija
* Lietuvos TSR žemės ūkio gamybos operatyvaus valdymo sistema, 1981 m.
* Dispečerinio valdymo sistema rajonų agropramoniniuose susivienijimuose, 1988 m.

## Šaltiniai
Missy Elliott

**Melissa Arnette "Missy" Elliott** (g. 1971 m. liepos 1 d.) – JAV reperė, dainininkė, dainų kūrėja, įrašų prodiuserė pelniusi penkis Grammy apdovanojimus.

## Albumai

## Singlai

## Nuorodos
*
Bahaduršachas II

**Bahaduršachas II** (1768 m. – 1862 m. lapkričio 7 d. Rangūne) – paskutinis Didžiųjų Mogolų ir Timūridų dinastijos valdovas nuo 1837 m.

## Valdymas

Palaikė 1857 m. sipajų sukilimą prieš anglus. Anglams užėmus Delį, paimtas į nelaisvę ir ištremtas į Rangūną, kuriame ir mirė.


Vaizdas:Bahadur Shah Zafar.jpg|Bahaduršachas II 1858 metais
Bagarai

**Bagarai** (kitaip žinomi kaip **Šuva Arabai**) – klajoklių beduinų tauta, gyvenanti Sahelio teritorijoje tarp Čado ežero ir Nilo: istoriniuose Sahelio civilizacijos regionuose: Kanem-Bornu, Darfūre ir Nubijoje.

Verčiasi galvijų auginimu. Į dabartinę savo apgyvendintą teritoriją atvyko XIV–XV a. iš Numidijos.
## Kilmė

Bagarai atsirado Čade apie 1635 m. susijungus kelioms arabiškai kalnančiom grupėm. DNR rodo bendrą kilmę su Kvatano arabais. Jie kilę iš Juhaina arabų, kurie migravo iš Arabijos ir vėliau Šiaurės Afrikos.

Bagarų gentys Sudane: Rizeigat, Ta’iša, Beni Halba, ir Habanija Darfure ir Mesiria Zurug, Mesiria Humur, Havazma ir Avlad Himaid Kordofane, Beni Selam prie Baltojo Nilo. Miseiria iš Jebel Muno kalba savo kaimynų tamų Nilo-Sacharos kalba. 

Maža bagarų bendruomenė Nigeryje, Difos regione, vadinama Difos arabais. Jie gyvena prie Čado ežero ir pasitraukė iš Nigerijos po Antro pasaulinio karo. Jie kildina save iš Mahamidų klano.
## Istorija
Sudano bagarai buvo Mahdi sukilimo prieš turkų-egiptiečių valdymą XIX a. pabaigoje branduolys. Mahdžio padėjėjas Abdallahi ibn Muhammad buvo kilęs iš bagarų Ta'aiša genties. Mahdi laikotarpiu  (1883–1898 m.) dešimtys tūkstančių bagarų kėlėsi į Centrinį Sudaną. Po pralaimėjimo Karario mūšyje 1898 m. dauguma jų grįžo į Darfūrą ir Kordofaną. Pagal britų netiesioginio valdymo sistemą bagarų gentis valdė jų vadai nazirai. Dauguma jų lojalūs Umma partijos nariai, kuriai nuo XX a. vidurio vadovavo.

Furo sultonas XVIII a. vidury davė bagarams žemių, tad jie nebuvo labai aktyvūs per Darfūro krizę, bet jie labai įsivėlę į kitus konfliktus Čade ir Sudane. Nuo 1985 m. Sudano vyriausybė ginklavo bagarų gentis, kad šios kovotų su Sudano Liaudies Išsivasdavimo Armija, kuri kovojo už Pietų Sudano nepriklausomybę. Jie suformavo pasienio būrius ir raitelių brigadas, kutios plėšikavo ir grobė vergus Pietų Sudano kaimuose. Sudano vyriausybė pažadėjo nesikišti jei bagarai grobs gyvulius ir žemę.

Per Antrąjį Sudano pilietinį karą bagarai pagrobė tūkstančius dinkų moterų ir vaikų. Taip pat buvo pavergiami žmonės iš nuba genties. Darfūre apie 1995 m. pagrindinės bagarų gentys sudarė taikos sutartis su Sudano Liaudies Išsivasdavimo Armijos grupėmis ir pareiškė, kad nesikiš daugiau į konfliktą.
## Išnašos
Raimondas Kuodis

**Raimondas Kuodis** (g. 1971 m. rugpjūčio 1 d. Vilniuje) – Lietuvos ekonomistas, makroekonominės politikos ir viešosios ekonomikos ekspertas, socialinių mokslų daktaras, dėstytojas.

## Biografija
1989 m. baigė Vilniaus 15-ąją vidurinę mokyklą. 1994 m. Vilniaus universitete baigė ekonominės kibernetikos bei tarptautinių santykių ir politologijos specialybių studijas.

1995–1996 m. dirbo Ekonomikos ministerijoje, nuo 1996 m. dirbo Lietuvos banke: 1998–1999 m. Makroekonomikos ir prognozavimo skyriaus viršininkas, 1999–2000 m. Pinigų politikos departamento direktoriaus pavaduotojas ir Ekonominių tyrimų centro viršininkas, 2000–2011 m. Pinigų politikos (nuo 2005 m. Ekonomikos) departamento direktorius, 2001–2004 m. Lietuvos banko valdybos narys, 2011–2023 m. – banko pirmininko pavaduotojas.

1996–2008 m. ir Ekonomikos instituto mokslo darbuotojas. Nuo 1998 m. dėsto Vilniaus universitete.

Nuo 2023 m. Tėvynės sąjungos – Lietuvos krikščionių demokratų narys.

Šiuo metu dirba Ministrės Pirmininkės I. Šimonytės patarėju sistemų analizės klausimais.

Europos centrinio banko Pinigų politikos komiteto, nuo 2003 m. jaunimo verslo ir švietimo įstaigos Lietuvos „Junior Achievement“ valdybos, nuo 2005 m. Socialinių mokslų tyrimų ir plėtros organizacijos „Euro Baltic Centres of Excellence“ valdybos narys. 2001–2005 m. žurnalo „Pinigų studijos“ vyr. redaktorius. 2002 m. dalyvavo kuriant ilgalaikę Lietuvos ūkio (ekonomikos) plėtotės iki 2015 m. strategiją, dalies apie valstybės finansų strategiją autorius.

## Mokslinė veikla
Mokslinių darbų pagrindinės sritys: pinigų politika, ekonominės ir pinigų sąjungos, euro įvedimo Lietuvoje teigiami ir neigiami aspektai, valiutų krizių prognozės. Paskelbė daugiau kaip 10 straipsnių.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* ekonomika.org  Dr. Raimondo Kuodžio tinklalapis studentams
Ona Šimaitė

**Ona Šimaitė** (1894 m. sausio 6 d. – 1970 m. sausio 17 d.) – Vilniaus universiteto bibliotekininkė, pasinaudojusi savo tarnyba gelbėti žydus Antrojo pasaulinio karo metu.

O. Šimaitė patekdavo į Vilnios getą tvirtindama, kad turi atsiimti knygas iš žydų studentų. Ji įnešdavo maisto ir kitų daiktų, o išnešdavo vertingus istorinius ir literatūrinius dokumentus. 1944 m. naciai suėmė ir kankino O. Šimaitę. Po to ji buvo nugabenta į Dachau koncentracijos stovyklą, o iš ten perkelta į koncentracijos stovyklą pietų Prancūzijoje. Po išlaisvinimo liko Prancūzijoje. Jai suteiktas Pasaulio Tautų Teisuolės vardas, o Jeruzalėje auga O. Šimaitei skirtas medis.

## Įvertinimas
* Žūvančiųjų gelbėjimo kryžius, 2006 m.
* Onos Šimaitės gatvė Vilniuje, 2015 m.

## Bibliografija

* 
* 
* 

## Nuorodos
* United States Holocaust Memorial Museum – Ona Simaite, Joop Westerweel, Irena Sendlerowa
* Vardas, tapęs legenda
* Ona Šimaitė – gerumo šviesa
* Aras Lukšas „Ona Šimaitė – tylioji kovotoja už gyvybę“ 

### Vaizdo įrašai
* .
Bahamų gyventojai

Didžioji **[[Bahamos|Bahamų]]** gyventojų dalis yra vergijos laikais iš Afrikos atgabentų juodųjų vergų palikuonys. Vietinius salų gyventojus indėnus išnaikino pirmieji salas užvaldę ispanai. Ilgą laiką salos buvo menkai apgyvendintos ir lankomos daugiausia piratų, tačiau nuo XVIII a. pabaigos čia kompensacijas gavo Amerikos nepriklausomybės karo metu Anglijos pusėje kariavę Anglijos lojalistai. 1921 m. buvo 55 500 gyv., 1931 m. - 61 000 gyv.

Apie 2/3 gyventojų gyvena Naujojo Providenso saloje, o apie pusę likusio trečdalio - Didžiosios Bahamos saloje.

## Demografinė statisika

### Populiacija
: 303 770 (2005 m.)

### Struktūra pagal amžių
: 2-14 metų: 27,5 % (vyr. 41 799/mot. 41 733)
: 15-64 metų: 66,1 % (vyr. 98 847/mot. 102 074)
: 65 metų ir vyresni: 6,4 % (vyr. 7 891/mot. 11 426) (2006 m.)

### Populiacijos augimas
: 0,64 % (2006 m.)

### Gimstamumas
: 17,57 naujagimių/1000 gyventojų (2006 m.)

### Mirtingumas
: 9,05 mirusių/1000 gyventojų (2006 m.)

### Migracijos rodiklis
: -2,17 migrantų/1000 gyventojų (2006 m.)

### Lyčių santykis
: Naujagimių: 1,02 vyrų/moteriai
: Iki 15 metų: 1 vyrų/moteriai
: 15-64 metų: 0,97 vyrų/moteriai
: 65 metų ir daugiau: 0,69 vyrų/moteriai
: Iš viso: 0,96 vyrų/moteriai (2006 m.)

### Kūdikių mirtingumas
: Iš viso: 24,68 mirusių/1000-ui gimusių
: Vyrų: 30.29 mirusių/1000-ui gimusių
: Moterų: 18.96 mirusių/1000-ui gimusių (2006 m.)

### Vidutinė gyvenimo trukmė
: Bendra: 65,6 m.
: Vyrų: 62,24 m.
: Moterų: 69,03 m. (2006 m.)

### Vaisingumo rodiklis
: 2,18 vaikų/moteriai (2006 m.)

### Etninė sudėtis
: juodaodžiai 85 %, baltieji 12 %, azijiečiai ir ispanakalbiai 3 %

### Religijos
: baptistai 35,1 %, anglikonai 15.1 %, katalikai 13,4 %, sekmininkai 8,1 %, adventistai 4,8 %, metodistai 4 %, kiti krikščionys 15,2 %, netikintys/nenurodė 1,6 %, budistai 2 %, kiti 0,7 % (2000 m.)

### Kalbos
: anglų (valstybinė)

### Raštingumas
: Bendrai: 95,6 %
: Vyrų: 94,7 %
: Moterų: 96,5 % (2003 m.)
Juozas Kuolelis

**Juozas Kuolelis** (1930 m. rugpjūčio 1 d. Gervelėse, Švenčionių apskritis – 2017 m. rugsėjo 21 d. Vilniuje) – Lietuvos sovietinis veikėjas.

## Biografija
1954 m. baigė Vilniaus universitetą. 1954–1958 m. spaudos darbuotojas, 1956–1958 m. laikraščio „Naujas rytas“ redaktorius. 1956 m. SSKP narys. 1958–1960 m. LKP CK instruktorius. 1960–1964 m. LKP CK leidyklos direktorius. 1964–1969 m. LSSR MT valstybinio televizijos ir radijo komiteto pirmininko pavaduotojas, 1987–1989 m. pirmininkas. 1969–1972 m. SSKP CK instruktorius. 1972–1987 m. LKP CK Propagandos ir agitacijos skyriaus vedėjas. 1989 m. LSSR Ministrų Tarybos patarėjas, 1989 m. gruodžio mėn. – 1991 m. rugpjūčio mėn. LKP (SSKP) CK sekretorius ideologijai. Nuo 1976 m. LKP CK narys, 1975–1990 m. LSSR AT deputatas.

Priešinosi Lietuvos nepriklausomybės atkūrimui, su kitais kūrė LKP (SSKP) organizaciją, sovietams pavaldžias lygiagrečias valdžios institucijas Lietuvoje. Vienas 1990 m. balandžio mėn. įkurto Lietuvos SSR piliečių komiteto ir Lietuvos nacionalinio gelbėjimo komiteto veikėjų, SSRS organizuoto nesėkmingo 1991 m. Sausio 13-osios perversmo vadovų. Buvo suimtas po žlugusio 1991 m. rugpjūčio pučo Maskvoje. Už antivalstybinių organizacijų kūrimą, bandymą įvykdyti valstybės perversmą teismo nuosprendžiu 1999–2004 m. kalintas. Bausmę atliko Vilniaus antrojoje griežtojo režimo pataisos darbų kolonijoje.

## Bibliografija
* Pro kalėjimo grotas: dviejų šimtmečių sandūros byla. – Vilnius: Politika, 2010. – 375 p.: iliustr. – ISBN 978-9986-478-27-0

## Įvertinimas
* 1980 m. LTSR nusipelnęs kultūros veikėjas

## Šaltiniai
Jonas Kuosa

**Jonas Kuosa** (1925 m. sausio 6 d. Skrebotiškyje, Pasvalio valsčiuje – 1999 m. birželio 5 d. Kaune) – Lietuvos agronomas zootechnikas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija
Sesuo Elena Kuosaitė-Jašinskienė. 1947 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1985 m. žemės ūkio mokslų daktaras.

1947–1952 m. dirbo Žemės ūkio institute, 1952–1960 m. Gyvulininkystės ir veterinarijos institute, 1956–1960 m. Gyvulininkystės skyriaus vedėjas. 1960–1995 m. Lietuvos veterinarijos akademijos dėstytojas, 1960–1990 m. Gyvulių veisimo ir genetikos katedros vedėjas, nuo 1986 m. profesorius.

Rūpinosi juodmargių galvijų genofondo išsaugojimu. Paskelbė apie 150 mokslinių straipsnių. 4 išradimų autorius.

## Bibliografija
* Lietuvos juodmargiai galvijai, monografija, 1980 m.; LTSR valstybinė premija 1982 m.
* Zootechniko žinynas, su kitais, 1963 m. 2 leid. 1968 m. 3 leid. 1976 m.

## Šaltiniai
Elena Kuosaitė-Jašinskienė

**Elena Kuosaitė-Jašinskienė** (g. 1922 m. gruodžio 17 d. Skrebotiškyje, Pasvalio valsčius – 2016 m. rugpjūčio 16 d. Vilniuje) – Lietuvos literatūros tyrinėtoja, vertėja, humanitarinių mokslų daktarė.

## Biografija
Brolis Jonas Kuosa. 1946 m. baigė anglistikos studijas Vilniaus universitete. 1959 m. filologijos mokslų kandidatė.

1946–1993 m. Vilniaus universiteto dėstytoja. 1962–1964 m. LTSR aukštųjų mokyklų mokslo darbai. „Literatūra“ atsakingoji redaktorė, nuo 1993 m. leidinio „World Shakespeare Bibliography“ JAV korespondentų komiteto narė.

Paskelbė straipsnių apie užsienio literatūros vertimus į lietuvių kalbą, išvertė grožinės literatūros kūrinių, estetikos veikalų. Literatūros vadovėlių „XX a. užsienio literatūra: Romanas“ (1985 m.), „Visuotinės literatūros istorija: XVII–XVIII a.“ (1992 m.) viena autorių. Parengė, su kitais, chrestomatijas „Vakarų poetai“ 1969 m., „Visuotinės literatūros chrestomatija XI klasei“ 1990 m. ir kitų 

## Vertimai
* Džekas Londonas. Jūrų vilkas, 1956 m.
* Lorensas Sternas. Sentimentali kelionė po Prancūziją ir Italiją, 1968 m.
* Čarlzas Persis Snou. Lūkesčių metas, 1973 m.
* Styvenas Kreinas. Raudonas narsumo ženklas, 1975 m.
* Valteris Skotas. Lamermuro sužadėtinė, 1995 m.

## Šaltiniai
Pranas Kupčikas

**Pranas Kupčikas** (1913 m. spalio 20 d. Joniškis – 2006 m. vasario 21 d. Vilnius) – lietuvių muzikos instrumentų meistras.

## Biografija
Nuo 1925 m. mokėsi muzikos instrumentų meistrystės, grojo trimitu Joniškio, Šiaulių pučiamųjų orkestruose, 1941–1948 m. pramoginės muzikos ansambliuose Kaune, 1948–1954 m. Lietuvos operos ir beleto teatre, 1954–1961 m. dainų ir šokių ansamblio „Lietuva“ orkestre. 1958–1985 m. dirbo Lietuvos teatro draugijos dirbtuvių muzikos instrumentų meistru.

Dainų ir šokių ansambliams sukonstravo ir pagamino modifikuotų lietuvių muzikos instrumentų: 1952 m. kontrabosinę, 1953 m. tenorinę, 1978 m. bosinę birbynę. Atlikėjai groja jo sukonstruota 1957 m. modelio kontrabosine ir 1960 m. tenorine birbyne. Jo patobulintos aukštosios, bosinės, kontrabosinės kanklės (1964 m., pagal P. Stepulio ir D. Mataitienės projektą), modifikuota ir padirbta pūslinė (1965 m., vienastygė su sukyne), tabalai (1966 m. ir 1980 m.), skrabalai, džingulis, skudučiai, lamzdelis, dūdmaišis, sutartinių ragas, daudytė. Nuo 1980 m. dirbo ir smuikus.

## Šaltiniai
Eugenija Kupčinskienė

**Eugenija Kupčinskienė-Baškytė** (g. 1952 m. liepos 8 d. Joniškyje) – Lietuvos biologė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė, profesorė.

## Biografija
Sutuoktinis Limas Kupčinskas. 1975 m. baigė Vilniaus universitetą, 1980 m. – Maskvos universitetą. 2003 m. habilituota biomedicinos mokslų daktarė.

Nuo 1980 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos, 1991-2002 m. dar ir Vytauto Didžiojo universiteto dėstytoja, nuo 2006 m. dar ir Kauno medicinos universiteto dėstytoja, nuo 2004 m. profesorė. Nuo 2008 m. VDU Gamtos mokslų fakulteto Biologijos katedros profesorė.
1991-1993 m. stažavosi Sausumos ekologijos institute (Didžioji Britanija), 1996 m. Velso universitete. 2004 m. Europos Sąjungos mokslo projektų ekspertė.

## Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų sritys – augalų hormoninės reguliacijos mechanizmai, augalų DNR metilinimo procesai, ekologinė morfofiziologija, kultūrinių augalų jautrumas metalams, sumedėjusių ir žolinių augalų latentiniai pažeidimai Lietuvos lokalios taršos zonose, aplinkos bioindikacija, oro tarša.

Skaitė pranešimus tarptautinėse mokslinėse konferencijose JAV, Japonijoje, Kinijoje, Prancūzijoje, Didžiojoje Britanijoje, Suomijoje, Italijoje, Australijoje. Paskelbė apie 100 mokslinių straipsnių.

## Bibliografija
* Augalų audiniai, su A. Dastikaite, 1995 m.
* Miško žoliniai augalai, 2004 m.
* Latentiniai paprastosios pušies pakitimai lokalios taršos aplinkoje, (*monografija*), 2006 m.
* Augalų anatomija ir morfologija, su D. Batiuškaite (*mokomoji knyga*), 2009 m.

## Šaltiniai
Vincas Kupčinskas

**Vincas Kupčinskas** (g. 1951 m. vasario 20 d. Giluičiai, Simno rajonas) – Lietuvos agronomas, biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija
Baigė Simno vidurinę mokyklą. 1978 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1988 m. žemės ūkio mokslų kandidatas.

1981–2005 m. dirbo Žemdirbystės instituto Perlojos bandymų stotyje; 1992–2004 m. direktorius. 1992 m., 1998 m. stažavo Švedijoje.

Nuo 1993 m. Tėvynės sąjungos Varėnos raj. skyriaus narys, 1995–1997 m. ir 1997–2000 m. Varėnos rajono savivaldybės tarybos narys.

## Mokslinė veikla
Mokslinio darbo kryptis – lauko sėjomainų produktyvumas, trąšų derinių naudojimas priesmėiio dirvožemiuose ir grikių auginimo technologijos.

## Bibliografija
* Žemdirbystės ypatumai lengvuose dirvožemiuose, 1999 m.

## Šaltiniai
Limas Kupčinskas

**Limas Kupčinskas** (g. 1953 m. kovo 13 d. Kaune) – Lietuvos gydytojas gastroenterologas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija
Tėvas Juozas Kupčinskas, žmona Eugenija Kupčinskienė. 1976 m. baigė Kauno medicinos institutą, 2000 m. habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Nuo 1978 m. Kauno medicinos instituto (nuo 1998 m. Kauno medicinos universitetas) dėstytojas, 1990–2002 m. Tarptautinių programų koordinavimo skyriaus vadovas, nuo 1992 m. Gastroenterologijos klinikos vadovas, nuo 2000 m. profesorius. Stažavo Bristolio, Lojolos (Čikaga), Magdeburgo, Liono universitetų gastroenterologijos klinikose.

## Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų sritys – infekcijos sukeltos ligos, uždegiminės žarnyno ligos, lėtinės kepenų ligos. Skaitė pranešimus tarptautinėse konferencijose Vokietijoje, Prancūzijoje, Belgijoje, Italijoje, Švedijoje. Nuo 2001 m. Europos uždegiminių žarnyno ligų organizacijos Lietuvos skyriaus pirmininkas. Kaip tarptautinis ekspertas 2004 m. dalyvavo rengiant Europos Krono ligos ir 2005 m. H. pylori sukeltų ligų diagnostikos ir gydymo nuostatus. Paskelbė daugiau kaip 160 mokslinių straipsnių.

## Bibliografija
* Klinikinė gastroenterologija, vadovėlis, su kitais, 2002 m.
* Kepenų ligos ir nėštumas, 2000 m.
* Kepenų biopsija, su kitais, 2003 m.

## Šaltiniai
Zigmantas Kupliauskis

**Zigmantas Kupliauskis** (1943 m. rugsėjo 7 d. Bugeniai – 1987 m. lapkričio 26 d. Vilnius, palaidotas Karveliškių kapinėse) – Lietuvos fizikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.

## Biografija
1950–1954 m. mokėsi Bugenių pradinėje mokykloje, 1954–1961 m. – Mažeikių vidurinėje mokykloje. 1961 m. įstojo į Vilniaus universiteto Fizikos fakultetą, pasirinko radiofizikos specializaciją. 1962 m. po pirmojo kurso pašauktas į armiją tarnavo pasienio daliniuose Čiope Muchačevo rajone Užkarpatėje. Baigė seržantų kursus, paliktas dėstyti toje pačioje mokykloje. 1963 m. įstojo į TSKP. Nuo 1965 m. tęsė mokslus ir 1969 m. baigė Vilniaus universitetą. 1972 m. Vilniaus universitete apgynė fizikos ir matematikos mokslų kandidato disertaciją, 1983 m. Leningrado universitete – fizikos ir matematikos mokslų daktaro disertaciją.

1968–1987 m. Vilniaus universiteto Teorinės fizikos katedroje asistentas, nuo 1969 m. stažuotojas – tyrėjas, nuo 1972 m. dėstytojas, nuo 1983 m. vyresnysis dėstytojas, nuo 1984 m. docentas, nuo 1986 m. profesorius. Po Černobylio avarijos, 1986 m. rudenį susirgo juosmens srities melanoma ir po kelių operacijų mirė.

## Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų sritys – atomai ir jonų sužadintosios būsenos, fotonų sklaida atomais ir kietaisiais kūnais, neortogonaliųjų radialiųjų orbitalių metodo taikymas, geležies grupės atomų ir jonų energijos spektrai, rentgeno spindulių Reilio ir Komptono sklaida atomais ir kietaisiais kūnais, daugiakrūvių jonų sužadinimo elektronais skerspjūvio skaičiavimas. Pasiūlė naudoti apibendrintąsias vandeniliškas radialiąsias orbitales. Paskelbė apie 100 mokslinių straipsnių. Parengė mokymo priemonių aukštųjų mokyklų studentams.

## Šaltiniai
Esla

**Esla** () – upė šiaurės vakarų Ispanijoje, Leono ir Samoros provincijose; Duero intakas. Prasideda Kantabrijos Kordiljeroje, teka į pietryčius.

Didžiausi intakai: Bernesga, Sea, Orbigas, Porma, Tera, Alistė.

Upės vanduo naudojamas drėkinimui. Netoliese Eslos žiočių sudarytas tvenkinys, veikia hidroelektrinė.

## Išnašos
Eduard August Feuerbach

**Eduard August Feuerbach** (g. 1803 m. sausio 1 d. Kylyje – 1843 m. balandžio 25 d. Bruckberg, Vokietija) – vokiečių teisininkas, privatinės teisės tyrinėtojas, teisės istorikas, germanų teisės žinovas.

## Biografija

Kaip ir jo tėvas Paul Johann Anselm Ritter von Feuerbach baigė teisę ir dėstė. Docentas (1827 m.), profesorius Münchene bei Erlangene (1828–1841 m.). Germanų teisės ekspertas.

## Darbai
* *De Universali fidejussione, quam Germanice Gesamtbürgeschaft*. 1826
* *Die Lex salica und ihre verschiedenen Rezensionen*. Erlangen, 1831.

## Šaltiniai
* Biografija