open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Liškiavos atodanga

**Liškiavos atodanga** – sunykęs gamtos paminklas, buvęs pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, Dzūkijos nacionaliniame parke, Liškiavos kraštovaizdžio draustinyje, kairiojoje Nemuno pakrantėje ties Liškiava. Patenka į Druskininkų miškų urėdijos Kibyšių girininkijos 82 kvartalo 6 ir 8 sklypus. Valstybės saugotas nuo 1974 m. vasario 28 d. iki 2016 m. vasario 8 d.

Atodanga laikyta reikšminga sprendžiant Lietuvos kvarterinių nuogulų stratigrafijos ir paleogeografijos klausimus.

## Istorija

Liškiavos atodanga su Merkinės tarpledynmečiui priklausančiomis ežerinėmis uolienomis išaiškinta 1970 m. Ją aptiko Valentinas Baltrūnas geologinio stambiamastelinio kartografavimo metu.  Atodangos vieta nustatyta Liškiavos piliakalnio pietvakarinio šlaito apatinėje dalyje, lanko formą turinčiame statokame šlaite.

1990 m. duomenimis, atodangos būklė vertinta kaip gera, natūrali. Čia pat iki 30 m aukščio iškilęs respublikinės reikšmės archeologijos paminklas – Liškiavos piliakalnis su pilies griuvėsiais. Atodangos uolienų sluoksnius dengė velėna, natūrali augmenija, tad jie nebuvo matomi. Šio šlaito šaltiniuota papėdė buvo pažliugusi, apaugusi juodalksniais, krūmais, žolėmis. Ant piliakalnio šlaitų, aukščiau atodangos vietos, augo pušys. Nuo atodangos papėdės link Nemuno upės nuožulniai besileidžianti salpa buvo šaltiniuota, su keliais pratekančiais upeliūkščiais, apaugusi augmenija.

Pasak senųjų vietos gyventojų, kažkada šiame šlaite buvo atsivėrę pliki žemės sluoksniai. Matyt, tvarkant Liškiavos piliakalnį ir siekiant sustabdyti šito šlaito irimą, ant jo buvo supilta atvežto grunto, ir šlaitas liovėsi iręs.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Saugomų teritorijų valstybės kadastras
Tabokinės atodanga

**Tabokinės atodanga** – geologinis gamtos paminklas, esantis šiaurės Lietuvoje, Biržų rajone, Nemunėlio kairiajame krante, Latvijos pasienyje, Nemunėlio-Apaščios valstybiniame geologiniame draustinyje, į šiaurę nuo Tabokinės kaimo. Patenka į Biržų miškų urėdijos Latvelių girininkijos 407 kvartalo 31 sklypą ir 408 kvartalo 3 sklypą. Saugomas nuo 1964 m. kovo 27 d.

Atodangoje atsiveria devono laikotarpio dolomito sluoksnis. Iki 10 m aukščio Nemunėlio kranto atodanga driekiasi per 100 m. Apatinėje jos dalyje yra melsvai pilko molio, pilkšvo dolomito, mergelio, gelsvų dolomitmilčių, klinties, konglomerato ir brekčijos sluoksniai. Viršutiniame atodangos sluoksnyje iki 60 cm storio yra plokštėto kieto dolomito, vietomis atodanga per 4 m iškilusi iš kranto. Paviršiniuose Įstros svitos sluoksniuose yra 4−30 cm dydžio silicitų (titnagų) konkrecijų, limonito lizdų ir pirito drūzų, kalcito kristalų bei gyvūnų kiautelių atspaudų.

## Šaltiniai
* Saugomų teritorijų valstybės kadastras
Akmuo „Kiškio bažnyčia“

**Akmuo „Kiškio bažnyčia“** arba ***„Zuikio lūpa“, Genionių akmuo*** – išskirtinis riedulys, esantis pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, Varėnos seniūnijoje, ~14 km į šiaurę nuo Senosios Varėnos, 1,5 km į vakarus nuo Genionių kaimo, Šilaičio miške (Valkininkų miškų urėdijos Vėžionių girininkijos 71 kvartale, 35 sklype), ant kalvos. Valstybės saugomas gamtos ir kultūros paveldo objektas.

Akmuo – netaisyklingo pavidalo, pilkai rožinis granito gneisas. Ilgis ~ 2,6 m, plotis ~ 1,8 m, aukštis virš žemės ~ 1,15 m, akmens šiaurės vakarų pusėje išraiškinga 0,5 x 0,9 m dydžio, iki 5 cm gylio įduba.

Archeologas Vykintas Vaitkevičius šį akmenį linkęs sieti su kažkada gyvavusiu miškų deivės Medeinos, kurios viena iš apraiškų galėjusi būti zuikių deivė, kulto vieta. XIII a. Ipatijaus kronikoje minima, kad Mindaugas tarp kitų dievų garbinąs ir zuikių dievą, o zuikio pasirodymas keliaujant į medžioklę yra blogas ženklas.

1978 m. mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba surengė archeologo Jono Balčiūno vadovaujamą žvalgomąją archeologinę ekspediciją Varėnos rajone. Ekspedicijos dalyviai aplankė „Kiškio bažnyčia“ vadinamą akmenį Genionių kaime, Pamusių pilkapyną, Voniškių piliakalnį.

Neatitinkantis kriterijų geologinis gamtos paveldo objektas akmuo „Kiškio bažnyčia“ 2017 m. išbrauktas iš saugomų GPO sąrašo.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Saugomų teritorijų valstybės kadastras.
* Įrašas Kultūros vertybių registre.
Daumantų atodanga

**Daumantų atodanga** − atodanga Anykščių r., netoli nuo Daumantų kaimo, dešiniajame Šventosios krante. Atodangoje ir apylinkėse įrengtas apžvalgos takas. Atodangos apačioje, netoli senvagės išsikrauna du požeminio vandens šaltiniai.

2013 m. paskelbta valstybės saugomu gamtos paveldo objektu.

## Apie atodangą
Atodangos aukštis − 27 m, ilgis palei Šventosios upę − 450 m. Daumantų atodangoje galima pamatyti kvartero, neogeno bei devono sistemų nuogulas bei uolienas. Tarp neogeno ir kvartero sistemų darinių įsiterpusi taip vadinama Daumantų nuogulų storymė, kuri stratigrafiškai vadinama pre-pleistocenu.

Daumantų atodangos aplinka sutvarkyta, čia pastatyti informaciniai stendai, įrengtos apžvalgos aikštelės.

## Šaltiniai
Stakų ąžuolas

**Stakų ąžuolas** – išskirtinis medis, augantis pietryčių Lietuvoje, Šalčininkų rajone, Dieveniškių istoriniame regioniniame parke, Stakų kraštovaizdžio draustinyje, Stakų miške (Šalčininkų miškų urėdijos Poškonių girininkijos 548 kvartalo 2 sklype). Saugomas nuo 2003 m. sausio 16 d.

* Rūšis: paprastasis ąžuolas (*Quercus robur*)
* Aukštis: 24,0 m
* Apimtis 1,3 m aukštyje: 4,9 m


File:Staku azuolas2014.JPG|Stakų ąžuolas 2014 m.
File:Stakai oak in the winter.jpg|Stakų ąžuolas iš arčiau 2018 m.
File:Staku_azuolas_2020.jpg|Stakų ąžuolas 2020 m. vasarą.


## Nuorodos

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras 
* Nuotrauka
2014 m. Pasaulio ralio čempionatas

**2014 m. Pasaulio ralio čempionatas** – 42-asis tarptautinės automobilių federacijos (FIA) rengtas pasaulio ralio čempionatas, kurį sudarė 13 etapų. Čempionatą be pagrindinės grupės sudarė WRC-2, WRC-3 ir Junior WRC (jaunių grupė). 2014 m. čempionate pirmą kartą nuo 2003 m. dalyvavo Hyundai WRC komanda. Taip pat šį sezoną po 5 metų pertraukos sugrįžo Lenkijos ralis pakeitęs Akropolio ralį.

Čempionais antrą kartą iš eilės tapo Sebastien Ogier ir jo komanda „Wolkswagen motorsport“. Ogier komandos draugas Jari-Matti Latvala užėmė 2 vietą. Antrosios Wolkswagen Motorsport komandos lenktynininkas Andreas Mikkelsen baigė čempionatą trečias. Citroën World Rally Team komanda užėmė antrą vietą.

## Ralio kalendorius
2013 m. rugsėjo 27 d. Kroatijoje FIA pasaulio autosporto taryba paskelbė ralio kalendorių. Ralis rengtas visuose žemynuose, jį sudarė 13 etapų Europoje, Šiaurės Amerikoje, Pietų Amerikoje ir Australijoje.

## Komandos ir vairuotojai
Čia pateikiami visi WRC automobiliai, dalyvavę 2014 m. pasaulio ralio čempionate.

## Etapai

### 1 etapas&nbsp;— 82-asis Monte Karlo automobilių ralis

### 2 etapas – 62-asis Švedijos ralis

### 3 etapas – 28-asis Meksikos Gvanachuato ralis

### 4 etapas – 48-asis Portugalijos ralis

### 5 etapas&nbsp;— 34-asis Argentinos ralis

### 6 etapas – 11-asis Sardinijos ralis

### 7 etapas – 71-asis LOTOS Lenkijos ralis

### 8 etapas – 64-asis Suomijos ralis

### 9 etapas – 32-asis Vokietijos ralis

### 10 etapas – 23-asis Australijos ralis

### 11 etapas— de France – Alsace 2014 ralis

### 12 etapas – 50-asis Katalonijos RACC ralis – Kosta Daurada

### 13 etapas – 70-asis Velso ralis Didžiojoje Britanijoje

## Čempionato rezultatai

### Vairuotojų rezultatai
Taškai rašomi tiems lenktynininkamas, kurie finišuoja iki 10 vietos. Paskutiniame etape pirmos vietos laimėtojas gauna 3 taškus, du taškai rašomi tam, kuris laimi antrą vietą, vienas taškas rašomas laimėjusiam trečią vietą.

### Šturmanų rezultatai

### Gamintojų rezultatai

## Nuorodos
* Oficialus Pasaulio ralio čempionato tinklalapis
Sarasvatė (Vedos)

**Sarasvatė** () – senovės arijų šventoji upė ir jos dievybė.

Pavadinimas Sarasvatė yra būdvardinis vedinys nuo žodžio *saras* ir reiškia „sraunioji, vandeningoji“ bei laikomas Avestoje sutinkamo vandenvardžio *Haraxvatī* atitikmeniu. Žodis kildinamas iš indoiranėnų prokalbės **sáras-vat-ī* („ežeringoji, turinti daug užutėkių“). Manoma, kad ji atitinka Avestos dievybę Ardvisurą Anahitą.

Sarasvatė tapatinama su upe, tekėjusia šiaurės vakarų Indijoje. Ji minima greta Indo (*Sindhu*), Sarajos, Gangos, Jamunos, Šutudri, Parušani upių (visos jos minimos gana vėlyvoje Rigvedos X.75 giesmėje). Aprašoma, kad jos pakrantėje gyvenę valdovai, žmonės. Jos motina – Sindhu (Indas). Pati Sarasvatė minima kaip maloninga, veržli, vandeninga, turinti septynias seseris, puikiausia iš upių (Ap), jų motina, tekanti iš kalnų į vandenyną, žaibo dukteris. Sarasvatė užpildo visą erdvę, prašoma jos ateiti į aukojimą iš kalnų, iš debesų. Vadinama dieviškąja, daimoniškąja (*asuri*). Sakoma, kad ji suteikia nemirtingumą, gydo Indrą, valo, neša dovanas, didvyrius, palikuonis, pieną, žudo priešus. Sarasvatė turinti auksinius ratus, pulką žirgų, ji – dainių gynėja, šventos kalbos globėja. Dėl šios priežasties Brahmanose Sarasvatė prilyginama Vač, o vėliau tampa poetinio įkvėpimo, menų, muzikos deive (žr. Sarasvatė).

Rigvedoje Sarasvatė minima esanti Marutų tarpe, minima greta Indros, Agnio, Ašvinų. Poroje vietų minimas ir jos vyriškas atitikmuo Sarasvatas. Aukojimo himnuose *apri* Sarasvatė kviečiama drauge su Bharate, Ida (arba Ila), kartais su Mahe arba Hotra.

Tūkstantmečiais Sarasvatė buvo laikoma mitine upe, su ja sieta *triveni sangama* („trigyslė santaka“): laikoma, kad ties Alahabadu suteka ne tik Ganga ir Jamuna, bet ir akimis neregima Sarasvatė. Spėjama ją buvus dangaus upe, tapačia Paukščių Takui. Tačiau nuo XIX a. pradėta ieškoti geografinių Sarasvatės atitikmenų: dabar ji dažniausiai siejama su Ghagaro-Hakros upe (dab. Pakistanas), kurios didžioji dalis dėl klimato pokyčių išdžiuvusi (ši sausra galimai lėmė Indo slėnio civilizacijos žlugimą), arba Helmando upe (dab. Afganistanas).

Sarasvatės klausimas šiuolaikinėje Indijos politinėje-religinėje terpėje labai opus: indų tautininkai bando įrodyti, kad Rigvedoje minima Sarasvatė iš tiesų yra išdžiuvusi senovinė upė, prie kurios gyvenusi Indo slėnio (arba jų teigimu, Sarasvatės) civilizacija ir ją apdainavusi himnais. Tas prieštarauja priimtam istoriniam pasakojimui, kad vedas sukūrę indoarijai atsikėlė į Indiją jau žlugus negiminingai Indo slėnio civilizacijai ir jau išdžiuvus Hakros (menamos Sarasvatės) vagai.

## Literatūra

* Šimkus, Šarūnas. *Sarasvatė*. „Liaudies kultūra“, 2015, 6, pp. 79–90: Vilnius. [vertimai Š. Šimkaus ir D. Razausko

## Šaltiniai
Erikas Kaliačius

**Erikas Kaliačius** (g. 1955 m. Vilniuje) – Lietuvos teisininkas.

## Biografija
1973–1975 m. tarnavo sovietinėje armijoje. 1978–1988 m. dirbo jaunesniuoju milicininku, patrulinės tarnybos būrio vadu, kuopos vadu. 1988–1989 m. Vilniaus OMON štabo viršininkas, 1989–1991 m. – vadas.

1991–1993 m. Vilniaus miesto vyriausiojo policijos komisariato Viešosios policijos skyriaus komisaras-inspektorius. 1993–1997 m. Vidaus reikalų ministerijos Policijos departamento Viešosios policijos valdybos užsienio šalių atstovybių apsaugos rinktinės „Vytis“ vadas. 1999–2001 m. Policijos departamento generalinio komisaro pavaduotojas; 1999–2005 m. Vilniaus miesto vyriausiojo policijos komisariato viršininkas.

2006–2012 m. UAB „EKADA“ direktorius. 2005–2006 m. ir nuo 2014 m. advokatas.

## Šaltiniai
Ardvisura Anahita

**Ardvisura Anahita** () – senovės iranėnų mitologijoje tai vandenų ir vaisingumo deivė. Avestoje (V jašta) jai paskirta atskira giesmė *Ardvisur jašt*.

Dievavardis reiškia „galingoji, nepažeistoji (t. y., tyroji) Ardvi“. Pats žodis *ardvi* neaiškios kilmės, galimai susijęs su drėgme.

Pradžioje Ardvi buvo žinoma kaip pasaulinių vandenų, tekančių nuo dangiškoje karalystėje stūksančių kalnų viršūnių, versmė. Vėliau šiuo vardu pradėti vadinti ir patys vandenys, upės (aban), duodantys pradą žemės upėms ir vandenims.

Vokiečių tyrinėtojo H. Niubergo teigimu, Ardvisuros Anahitos kultas susiklostė tarp Syrdarjos pakrantėje gyvenusių iranėnų klajoklių, o sėslūs iranėnai garbinę Mitrą. Avestoje podraug randami tiek Ardvisuros Anahitos, tiek Mitros kultai. Avestoje Anahita aprašoma kaip nuostabi mergina, besiilginti princo, kuris ją šlovinsiąs. Ji laikoma paties Ahūra Mazdos dukterimi. Aukojant jos prašoma suteikti jėgos ir galybės. Sakoma, kad ją meldžia tiek iranėnų, tiek turanų kunigaikščiai, bet ji išpildanti tik pirmųjų prašymus. Ahūra Mazdai ji duoda Zaratustrą, Ijmei – viešpatavimą tarp žmonių ir devų, Kersaspai – pergalę prieš siaubūną Gandarvą ir kt. Ardvisura Anahita padeda Atvijos sūnui Traetaonui apsiginti nuo Aži Dahaku, Zarivarijui įveikti Ardžadaspą. Tačiau ji atsisako padėti žmones pražudyti panūdusiam Aži Dahakai bei suktam turanui Frangrasjanui, ketinusiam pagrobti karališką nimbą (hvarną).

Dalis Ardvisuros Anahitos vardo perėjo į šiuolaikinę persų kalbą kaip Nahid – ji laikoma Veneros planetos pavadinimu ir įasmeninimu. Taip pat žinoma Anahita armėnų mitologijoje, iš iranėnų deivės galėjusi kilti senovės graikų minima deivė Anaitida, garbinta Mažojoje Azijoje.

## Taip pat skaitykite
* Sarasvatė (Vedos)
* Ap (mitologija)

## Šaltiniai
Erich Heckel

**Erikas Hekelis** (, 1883 m. liepos 31 d., Dėbelnas – 1970 m. sausio 27 d., Radolfcelis) –  XX a. Vokietijos tapytojas, grafikas, skulptorius.  Ekspresionizmo meno srovės atstovas. 

## Biografija
Erikas Hekelis gimė 1883 m. liepos 31 d. Dėbelne prie Chemnico. Mokykloje jis susidraugavo su Karl Schmidt-Rottluff, su kitais mokiniais įkūrė literatūrinių ir meno debatų ratelį „Vulkan“. 1904 m. E. Hekelis pradėjo mokytis architektūros Dresdeno aukštojoje technikos mokykloje, kur susitiko Ernst Ludwig Kirchner. Kartu jie 1905 m. įkūrė dailininkų grupę „Tiltas“ su Karl Schmidt-Rottluff ir Fritz Bleyl. E. Hekelis užsiėmė vadovavimu grupės veiklai, metė architektūros studijavimą, įsidarbino Wilhelm Kreis architektūros biure. 1907 ir 1908 m. vasaras praleido Vokietijos Šiaurės jūros pakrantėje Dangaste, 1909 ir 1910 m. vasaras − prie Moricburgo ežerų kartu su E. L. Kirchner ir Max Pechstein. Jo ekspresionistinei kūrybai buvo būdingi aiškūs vaizduojamų objektų kontūrai ir ryškios spalvos.

1911 m. visi „Tilto“ nariai persikėlė į Berlyną. E. Hekelio kūriniai tapo melancholiškesni, spalvos tapo nuosaikesnės. Jis dirbo iliustratoriumi. 1912 m. jis dalyvavo Vokietijos avangardinių dailininkų „Sonderbundausstellung“ parodoje Kelne, kur kartu su E. L. Kirchner dekoravo koplyčią. Šiuo metu jis susitiko daug kitų menininkų: Wilhelm Lehmbruck, Christian Rolfs, Lyonel Feininger ir August Macke. Pirmojo pasaulinio karo metu E. Hekelis dirbo medicinos tarnyboje Belgijoje, buvo atsakingas už sužeistų kareivių pristatymo į namus organizavimą. Belgijoje susipažino su James Ensor ir Max Beckmann. 1916 m. birželį jis vedė šokėją Hilda Frieda Georgi, kuri pozavo jo paveikslams.

1920-ųjų vasaromis E. Hekelis daug keliavo, žavėjosi Alpių kalnų ir Švarcvaldo girių vaizdais, Šių motyvų atsirado jo kūryboje. 1922–23 m. jis atliko sienų tapybą *Anger-Museum* Erfurte. Apie 1930 m. E. Hekelio naudojamos spalvos beveik visai prarado buvusį ryškumą, tapo pastelinėmis. Vokietijos nacistai jo kūrinius apskelbė „degeneraciniu menu“, pašalino 729 dailininko kūrinius iš muziejų ir galerijų.  Daug jų pražuvo nacių valdymo ir Antrojo pasaulinio karo metu. Dailininko studija Berlyne buvo sunaikinta. 1944 m. E. Hekelis persikraustė į Hemenhofeno kaimą prie Bodeno ežero. Po karo profesoriavo Karlsrujės vaizduojamojo meno akademijoje, buvo vienu pripažinčiausių VFR dailininkų. Erikas Hekelis mirė 1970 m. sausio 27 d. Radolfcelyje prie Bodeno ežero. Jis paliko platų kūrybinį palikimą, vien grafikos kūrinių skaičiuojama: 465 medžio raižinių, 375 ofortų ir 400 litografijų.

## Kūrinių galerijos

* E. Hekelio kūriniai Niujorko šiuolaikinio meno muziejaus svetainėje
* the-athenaeum.org
* artsy.net
* artnet.com

## Šaltiniai
* bruecke-museum.de 
* Encyclopaedia Britannica
* gseart.com
Santeklinės pušis

**Santeklinės pušis** – išskirtinė pušis, esanti Mažeikių rajone, Viekšnių seniūnijoje, Santeklių kaime, ties Gyvolių šiauriniu pakraščiu, apie 35 m nuo miško keliuko, vedančio į Virvytės stovyklavietę kairėje kelio  pusėje. Medis auga Mažeikių miškų urėdijoje, Kapėnų girininkijoje, kv. Nr. 44, skl. Nr. 24, Santeklių miške. Už 1 km į rytus, prie to paties kelio auga Santeklių pušis.
 
Pušis paskelbta valstybės saugomu botaniniu gamtos paveldo objektu, remiantis Lietuvos Respublikos aplinkos ministro 2012 m. birželio 13 d. įsakymu Nr. D1-495.

Viena iš Viekšnių krašte žmonių vadinamų „Šventųjų pušų“. Priskiriama prie vietinių mitologinių šventųjų žemaičių pušų, Viekšnių krašto savitumą atspindintis reiškinys. Šalia medžio ir pačiame medyje (vietinių gyventojų teigimu – nuo neatmenamų laikų) kabinami įvairūs sakraliniai atributai (kryžiai, kryžiukai, rožančiai, koplytėlės), dedamos gėlės.

## Duomenys

* Medžio rūšis – paprastoji pušis (*Pinus sylvestris* L.)
* Kamieno apimtis 1,3 m aukštyje – 3,05 m
* Aukštis – 30 m
* Lajos aukštis – 13 m, plotis – 10 m, forma – vertikaliai ovali, netaisyklinga, projekcijos plotas – 100 m²
* Amžius – apie 250 metų (nustatyta apžiūrėjus vizualiai, pagal išorinius medžio požymius)

## Nuorodos

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras  
* Ventos regioninis parkas. Santeklinės pušis 
* Santeklinės pušis žemėlapyje
Santeklių pušis

**Santeklių pušis** – išskirtinė pušis, esanti Mažeikių rajone, Viekšnių seniūnijoje, Santeklių kaime, prie kelio . Medis auga Mažeikių miškų urėdijos Kapėnų girininkijos teritorijoje (kv. Nr. 45, skl. Nr. 11), Santeklių miško šiaurės rytiniame pakraštyje, netoli buvusios Santeklių dvarvietės. Prie pušies pastatytas informacinis stendas. Priešingame miško krašte, 1 km į vakarus, auga Santeklinės pušis.
 
Pušis paskelbta valstybės saugomu botaniniu gamtos paveldo objektu, remiantis Lietuvos Respublikos aplinkos ministro 2012 m. birželio 13 d. įsakymu Nr. D1-495.

Viena iš Viekšnių krašte žmonių vadinamų „Šventųjų pušų“. Nuo seno ant medžio kabinamos koplytėlės, kryželiai, dedamos gėlės.

## Duomenys

* Medžio rūšis – paprastoji pušis (*Pinus sylvestris* L.)
* Kamieno apimtis 1,3 m aukštyje – 2,81 m
* Aukštis – 26 m
* Lajos aukštis – 12 m, plotis – 9 m, forma – vertikaliai ovali, netaisyklinga, projekcijos plotas – 100 m²
* Amžius – apie 200 metų

## Nuorodos

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras  
* Ventos regioninis parkas. Santeklių pušis 
* Santeklių pušis žemėlapyje
2016 m. Dakaro ralis

**[[2016]] m. Dakaro ralis** – 38-tas Dakaro ralis, kuris vyko sausio 3–16 dienomis Pietų Amerikoje. Iš pradžių buvo suplanuota, kad lenktynės vyks Argentinoje, Bolivijoje ir Peru. Tačiau 2015 m. rugpjūčio 24 d. oficialiai buvo paskelbta, kad dėl El Ninjo srovių pasikeitimo Peru yra išbraukta iš Dakaro ralio šalių. Rugsėjo antroje pusėje buvo oficialiai pranešta, kad šių metų Dakaro lenktynės vyks tik dvejose likusiose šalyse – Argentinoje ir Bolivijoje. Sausio 3 d. lenktynės startavo Buenos Airėse, o finišavo kitame šalies mieste – Rosarijuje.

## Lietuviai Dakare
Lietuvai šiose lenktynėse atstovavo Antanas Juknevičius su šturmanu Mindaugu Slapšiu, Benediktas Vanagas su šturmanu iš Lenkijos Sebastian Rozwadowski bei Lietuvos ralio lenktynininkas Vaidotas Žala kartu su šturmanu Sauliumi Jurgelėnu – jie važiavo Lietuvoje sukonstruotu „Seat Leon Dakar“ automobiliu.

Pirmi du ekipažai finišą pasiekė, o Vaidotas Žala su Sauliumi Jurgelėnu iš lenktynių pasitraukė 10-ame etape. B. Vanago ekipažas galutinėje įskaitoje užėmė 26-ąją vietą (nuo nugalėtojo atsilikę beveik 11 val.), o A. Juknevičius liko 27-tas (atsilikęs daugiau nei 14 val. nuo nugalėtojo).

## Dalyvių skaičius
Iš viso lenktynėse startavo 560 dalyvių – 136 motociklų, 45 keturračių, 111 automobilių ir 55 sunkvežimių kategorijose. 33 procentai motociklų ir keturračių kategorijų dalyvių Dakaro ralyje dalyvavo pirmą kartą. Iš viso dalyvių buvo iš 60 skirtingų šalių – 15,7 % iš Prancūzijos, 15 % – Nyderlandų, 12,6 % – Argentinos, 7,6 % – Ispanijos, 5,5 % – Čekijos.

Dakaro ralyje šiais metais debiutavo WRC čempionato lenktynininkai Sébastien Loeb ir Mikko Hirvonen, lenktyniaujantys atitinkamai su Peugeot ir Mini automobiliais. 

## Etapai ir jų nugalėtojai
Etapų ilgis pagal oficialią svetainę.

**Pastabos**:
* M: Maratono etapas (be serviso pagalbos).
* M*: Maratono etapas tik motociklams ir keturračiams.
* Prologas atšauktas po avarijos, sunkvežimiai nevažiavo.
* 1 etapas atšauktas dėl blogo oro.
* 2 etapas sutrumpintas dėl blogo oro.

## Galutinė įskaita

### Motociklai

### Keturračiai

### Automobiliai

### Sunkvežimiai

## Incidentai ir avarijos
* Pirmąją dieną vykęs lenktynių prologas buvo atšauktas po to, kai kinės Guo Meiling vairuojamas Mini automobilis įsirėžė į žiūrovus. 11 iš jų buvo sužeisti.
* Pirmasis greičio ruožas dėl stiprių liūčių buvo visiškai atšauktas.
* Sausio 9 d. greičio etape šalia Ujunio miesto Mitsubishi automobilis, vairuojamas Lionel Baud, partrenkė 63 metų žiūrovą, kuris žuvo vietoje.
* Sausio 12 d. Argentinoje įvyko avarija, vietinis gyventojas, netoli Kordobos miesto, atsitrenkė į Dakaro ralio komandos serviso sunkvežimį gabenusį Lionel Baud automobilį. Nelaimės metu vienas žmogus žuvo, penki buvo sužeisti.

## Nuorodos
* Oficiali Dakaro ralio svetainė

## Šaltiniai
Gojaus ąžuolas

**Gojaus ąžuolas** – išskirtinis medis, augantis Lietuvoje, Vilniaus rajone, Dūkštų seniūnijoje, Gojaus miške, 1,3 km į šiaurę nuo Padvarių. Yra Vilniaus miškų urėdijos Dūkštų girininkijos 301 kvartale, 25 sklype. Saugomas nuo 2005 m.

## Duomenys

* Rūšis: paprastasis ąžuolas (*Quercus robur*)
* Aukštis: 32,0 m
* Apimtis 1,3 m aukštyje: 4,5 m
* Projekcijos plotas: 498,0 m²
* Amžius: ~250 metų
* Lajos aukštis: 25 m
* Lajos plotis: 25,2 m

## Nuorodos
* Nuotrauka (2004 m.) 

## Šaltiniai
* Saugomų teritorijų valstybės kadastras
Bražuolės tufų atodanga

**Bražuolės tufų atodanga** (dar vadinama **Joteliūnų tufų atodanga**) – valstybės saugomas gamtos paveldo objektas, esantis ties Joteliūnų kaimu, dešiniajame Bražuolės slėnio šlaite. Atodangos ilgis – 65 m, aukštis – 5,4 m.

Joteliūnų atodanga – viena iš nedaugelio Lietuvoje, kur formuojasi klintiniai tufai. Ši atodanga yra labai svarbi moksliniu ir pažintiniu požiūriu. Klintinis, arba šaltinių tufas – tai porėta lengva uoliena, susidaranti nusėdant šaltinių vandenyje esančiam kalcio karbonatui. Šaltas, kalcio ir hidrokarbonato jonais (Ca2+ ir HCO3-) prisotintas požeminis vanduo, išsiveržęs į žemės paviršių, sušyla, išsiskiria anglies dvideginis (CO2), o susidaręs aragonitas bei kalcitas (CaCO3) iškrinta nuosėdomis – panašiai, verdant kietą vandenį, ant arbatinuko sienelių susidaro kalkių sluoksnis. Žinoma, gamtoje procesas trunka žymiai ilgiau – tūkstančius metų. Ypač daug klintinio tufo susidarė poledynmetyje (holocene), prieš 12 tūkst. metų iki šių laikų, ilgą laiką vyraujant šiltam ir drėgnam klimatui. Šaltinių klinties susidarymo vietos (tiesa, ne tokios didelės kaip prie Bražuolės) Neries slėnyje taip pat geologų žinomos ir tirtos prie Elniakampio, Antakalnių, Naujosios Rėvos ir Mozūriškių kaimų. Joteliūnų klintinio tufo atodanga – ypač jautrus lankymui objektas, todėl jos lankymui pritaikyti neketinama.

Ties Joteliūnų tufų atodanga, į Bražuolę įtekančių šaltinių vagose yra vietų, kuriose galima pasigrožėti kaip vyksta kitas unikalus geologinis reiškinys – susidaro mineralas aragonitas. Jis šiandien jau kieta pluta apaugo moreninius šaltinių slenksčius. Aragonitas (pagal Ispanijos Aragono srities pavadinimą) – tai netvirtas kalcio karbonatas, virstantis kalcitu ir dažnai turinti koralų, šakelių, puokščių pavidalą. Bražuolės šaltinių vagose gausu akmenėlių, šakų, kankorėžių, aptrauktų balto, kai kur pažaliavusio, sluoksniuoto aragonito kevalu.

Paėjėjus apie 800 m. nuo Joteliūnų tufų atodangos prieš srovę, kairiajame Bražuolės krante stūkso įspūdingas riedulys, vadinamas Bražuolės akmeniu.

## Nuorodos
* BRAŽUOLĖS TUFŲ ATODANGA
* Geologinės retenybės prie Bražuolės
KG Group

**KG Group** – viena didžiausių įmonių grupių Lietuvoje, kurią sudaro AB „Kauno grūdai“, AB „Vilniaus paukštynas“ ir AB „Kaišiadorių paukštynas“. 2012 m. įmonių grupėje bendrai dirbo 3000 darbuotojų. Įmonių grupės 2015 m. I pusm. apyvarta buvo 2,1 proc. didesnė nei pernai tuo pačiu laikotarpiu ir siekė  224,4 mln. eurų. 
 
## Šaltiniai
Svilės šaltiniai

**Svilės šaltiniai** – versmės Kelmės rajone, Šaukėnų seniūnijoje, Svilės kaime. 1985 m. jiems suteiktas gamtos paminklo statusas. Tai maždaug 2 ha plotas, kuriame išsikrauna spūdinis požeminis vanduo. Čia trykšta daugiau kaip 100 įvairaus dydžio versmių. Bendras šių šaltinių debitas yra apie 41 l/s. Pasakojama, kad anksčiau debitas buvo dar intensyvesnis, o vanduo pakildavo net 1 m nuo žemės paviršiaus. 

Pagal cheminę sudėtį šaltinių vanduo magnio kalcio hidrokarbonatinis. Jis yra gėlas, jo mineralizacija siekia 349–400 mg/l, beskonis, bekvapis. Svilės šaltiniai išteka maždaug 350 m ilgio Svilės  upeliu, kuris įteka į Ventos-Dubysos kanalą.

## Išnašos
Šavašos akmuo su pėda

**Šavašos akmuo su pėda** – išskirtinis akmuo, esantis šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, Gražutės regioniniame parke, Šavašos kraštovaizdžio draustinyje, 1 km į pietryčius nuo Antalieptės, Lūžų miške, Šavašos upelio vagoje. Patenka į Zarasų miškų urėdijos Dusetų girininkijos 58 kvartalo 15 sklypą. Gamtos paveldo objektas (nuo 2005 m.). Netoli akmens trykšta Šveicarkos šaltinis.

Neatitinkantis kriterijų geologinis gamtos paveldo objektas Šavašos akmuo su pėda 2017 m. išbrauktas iš saugomų GPO sąrašo.

Akmuo briaunuotas, jo ilgis - 2,17 m, plotis - 1, 63 m, aukštis – 1,20 m, perimetras – 6 m.

Pasak padavimo, pėdos ženklą šiame akmenyje galėjo palikti Dievas, Švč. Mergelė Marija, velnias. Viena legenda byloja, kad pėdą akmenyje įspaudė velnias bėgdamas atgal į pragarą. Kita legenda sako, kad ant šio akmens pasilypėjęs Dievas grįžo į dangų. Bet kokiu atveju akmens būta minkšto. Tai leido ar Dievui, ar velniui palikti savo pėdsaką – įdubimą akmens paviršiuje.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras *stvk.lt/map*
Leonas Liudvikas Sapiega

Kunigaikštis **Leonas Liudvikas Sapiega** (, 1803 m. rugsėjo 18 d., Varšuva – 1878 m. rugsėjo 1 d., Krasickių pilis) – Austrijos politikas ir visuomenės veikėjas iš Lietuvos-Lenkijos Sapiegų giminės. Haličo seimo maršalka (1861–75), Krasickių pilies valdytojas (nuo 1835).

## Biografija

Lietuvos magnatų Sapiegų giminės, Kodenio linijos atstovas, herbo „Lis“ savininkas. Mokslininko ir politiko Aleksandro Antonijaus Sapiegos (1772–1812) ir Anos Zamoiskytės (1780–1859) antrasis sūnus.

Leonas Liudvikas Sapiega studijavo teisę ir ekonomiką Paryžiuje ir Edinburge (nuo 1820 iki 1824 metų). 1831 metų sukilimo pradžioje Lenkijoje kunigaikštis dalyvavo diplomatinėse misijose sukilimo komisijoje Prancūzijoje ir Jungtinėje Karalystėje. Vėliau grįžo į tėvynę ir dalyvavo kariniuose veiksmuose kaip artilerijos kapitonas. 1831 metų rugsėjį buvo Varšuvos gynyboje nuo rusų armijos. Tais pačiais metais apdovanotas už karinius nuopelnus Virtuti Militari ordinu. Po sukilimo numalšinimo Rusijos vadovybė konfiskavo visą Leono Sapiegos turtą. Senoji Sapiegų rezidencija - Kodenis - taip pat buvo konfiskuota. Leonas Sapiega buvo priverstas persikraustyti iš Lenkijos į Haličą, įėjusį į Austrijos imperijos sudėtį. Kunigaikštis įsigijo Krasičiną, kurį pasirinko savo nauja rezidencija, ir kitus dvarus netoli Peremišlio. Užsiėmė vietinių gyventojų švietimu.

Nuo 1861 m. iki 1875 m. kunigaikštis Leonas Liudvikas Sapiega buvo Haličo ir Lodomerijos seimo maršalka.

1856 metų sausį kunigaikštis Leonas Liudvikas Sapiega įkūrė Žemės Ūkio akademiją Dublianų kaime, netoli Lvovo, kuri su laiku išaugo į Lvovo nacionalinį agrarinį institutą. Lvove pastatė nuosavus rūmus (išliko iki šių dienų). Buvo vienas iš geležinkelio Lvovas - Krokuva statybos iniciatorių. 

Nuo 1861 metais Leonas Liudvikas Sapiega kontaktavo su lenkų emigrantais – Paryžiaus Hotel Lambert nariais. 1863–1864 metais kunigaikštis nedalyvavo 1863 m. sukilime, bet sukilėliams teikė finansinę pagalbą. 1875 metais atsisakė politinės veiklos.

## Šeima ir vaikai
1825 m. gruodžio 9 d. vedė grafaitę Jadvygą Klemeniną Zamoiskytę (1806–1890), ordinato grafo Stanislavo Kostkos Zamoiskio (1775–1856) ir Sofijos Čartoriskaitės (1778–1837) dukterį. Vaikai:

* Sesilija Celestina Sapiegaitė (mirė būdama 7 metų)
* Adomas Stanislovas Sapiega (1828–1903), Auksinės runos ordino kavalierius
* Jadvyga Sapiegaitė (mirė būdama 7 metų)
* Marija Sofija Sapiegaitė (mirė būdama 4 metų)
* Vladimiras Sapiega (mirė būdamas 1 metų)
* Sofija Sapiegaitė (mirė būdama 16 metų)
* Leonas Sapiega (mirė būdamas 1 metų)
* Terezė Sapiegaitė (mirė būdama 20 metų)
* Vladislavas Sapiega (mirė būdamas 3 metų)

## Literatūra
* Sapieha Leon, Wspomnienia z lat 1803–1863, Lwów 1914.
## Nuorodos
Šiliškių daugiakamienė vinkšna

**Šiliškių daugiakamienė vinkšna** –  išskirtinė vinkšna, auganti Ventos regioniniame parke  Akmenės rajone, Papilės seniūnijoje, Šiliškių kaime. Medis yra 20 m į šiaurę nuo dešiniojo Ventos upės kranto ir apie 50 m į pietus nuo Ventos miesto Šiliškių kolektyvinių sodų, bei už 350 m į vakarus nuo krašto kelio . Pasiekiamas iš sodų nuo Lazdynų ir Sodų g. sankirtos nusileidus į pietus link upės stačiu miškingu šlaitu. Objektas nepritaikytas lankymui: nėra informacinių nuorodų, sunkiai surandamas kitų medžių ir krūmų apsuptyje. 

Šiliškių daugiakamienė vinkšna – valstybinis botaninis gamtos paveldo objektas, paskelbtas saugomu Lietuvos Respublikos aplinkos ministro 2015 m. sausio 9 d. įsakymu Nr. D1-19.

Šiliškių daugiakamienė vinkšna turi penkiolika kamienų, kurie iš bendro pagrindo išsiskiria 0,7 metro aukštyje, 2, 3 ir 4 kamienai išaugę iš bendro kamieno, vėl susijungia (0,5 m atkarpoje) į vieną kamieną 1,80 m aukštyje, 8 ir 9 kamienai suaugę į vieną iki 2,0 m aukščio. Daugiakamienis medis savo įspūdinga forma ir labai plačia bei žema bendra laja, yra vienas iš įdomesnių parko lankytinų gamtinių objektų. Vinkšna yra už 10 m nuo Šiliškių daugiakamienio uosio. Uosio ir vinkšnos lajos susiliečia ir šiaurės–pietų kryptimi sudaro bendrą lają.

## Duomenys

* Medžio rūšis: paprastoji vinkšna (*Ulmus laevis* Pall.)
* Aukštis: 21,5 m
* Kamienų skaičius: 15
* Kamienų apimtis 1,3 m aukštyje: 5,55 m (pirmas kamienas – 0,50 m, antras – 1,24 m, trečias – 0,52 m, ketvirtas – 0,50 m, penktas – 0,81 m, šeštas – 0,70 m, septintas – 1,07 m, aštuntas ir devintas kartu (suaugę iki 2 m aukščio) – 2,15 m, dešimtas – 1,52 m, vienuoliktas – 0,93 m, dvyliktas – 1,43 m, tryliktas – 1,24 m, keturioliktas – 0,42 m, penkioliktas – 0,34 m)
* Lajos aukštis: 18,5 m, plotis: 15 m, forma: skėtiška, netaisyklinga, projekcijos plotas: 180 kv.m
* Amžius: apie 80 metų

## Nuorodos

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras  
* Ventos regioninis parkas. Šiliškių daugiakamienė vinkšna 
* Šiliškių daugiakamienė vinkšna žemėlapyje
Raudonskardžio atodanga

**Raudonskardžio atodanga** – valstybės saugomas geologinis gamtos paveldo objektas Ventos regioniniame parke  Akmenės rajone, Papilės miestelio rytiniame pakraštyje, dešiniajame Ventos upės krante. Skardžio lankas ties upės vingiu nutolęs vos 50 m nuo artimiausių gyvenamųjų namų. Priklauso Mažeikių miškų urėdijos Papilės girininkijos (kv. Nr.640 skl. Nr.5) teritorijai. Pasiekiama iš Raudonskardžio gatvės (yra informacinės rodyklės, stendas). 

Raudonskardžio atodanga – valstybinis geologinis gamtos paveldo objektas, paskelbtas saugomu Lietuvos Respublikos aplinkos ministro 2015 m. sausio 9 d. įsakymu Nr. D1-19. Ji unikali savo reta atvira Nemuno apledėjimo Baltijos stadijos Vidurio Lietuvos fazės ledyno nuogulų atodanga. Turi didelę mokslinę, pažintinę, turistinę, rekreacinę vertę. Perspektyvi tolimesniems moksliniams morenų litostratigrafiniams tyrimams. Atodanga yra vertinga ir kaip kraštovaizdžio objektas, gerai demonstruojama, nuo jos atsiveria gražus vaizdas į Ventos slėnio terasas. Ši atodanga dažnai lankoma tiek Lietuvos, tiek ir užsienio geologijos mokslo specialistų.

## Geologija

Atodanga atidengia iki pat moreninės lygumos paviršiaus viršutinius kvartero nuogulų sluoksnius, apatiniai yra paslėpti po deliuviu.

Po 0,3 metro dirvožemio sluoksniu slūgso raudonas karbonatingas moreninis priemolis. Jis purus, dar nesusigulėjęs ir turi abliacinės morenos, kuri liko sutirpus šiame rajone paskutiniojo Nemuno apledėjimo Baltijos stadijos Vidurio Lietuvos fazės ledynui, požymius. Po ja yra kitas taip pat raudonos spalvos moreninis priemolio sluoksnis. 

Gargždo ilgųjų ašių matavimų duomenys rodo, kad ašys moreniniame priemolyje yra ištysusios daugiausiai iš šiaurės rytų į pietų vakarus. Galima teigti, kad suklojęs šį morenos sluoksnį, ledynas į Ventos vidurupio moreninę lygumą čia atslinko iš šiaurės rytų, tai yra iš Šiaurės Lietuvos glaciodepresinio duburio, atsiskirdamas nuo Vidurio Lietuvos ledyninės plaštakos. Gargždo petrografinėje sudėtyje vyrauja devono periodo dolomitai.

Akivaizdu, kad morena šioje vietoje buvo suklota Nemuno apledėjimo Baltijos stadijos Vidurio Lietuvos fazės ledyno. Giliau 7,5 metro slūgso pilkas priemolis su gausiu gargždu. Gargždo ilgųjų ašių matavimai ryškiai rodo, kad ledynas nuguldęs šį moreninį priemolio sluoksnį plito iš rytų į vakarus. Gargždo petrografinėje sudėtyje vyrauja vietinės kilmės klintys. Šis sluoksnis yra priskirtinas Nemuno apledėjimo Baltijos stadijos Pietų Lietuvos fazės ledynui.

## Duomenys

* Ilgis: 140 m
* Aukštis: 20 m
* Plotas: 0,69 ha
* Amžius: 16–13 tūkst. metų 

## Nuorodos

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras  
* Ventos regioninis parkas. Raudonskardžio atodanga 
* Raudonskardžio atodanga žemėlapyje
Plaukimas nugara

**Plaukimas nugara** yra viena iš keturių plaukimo stilių, reguliuojamas FINA, ir tai vienintelis reguliuojamas plaukimo ant nugaros stilius. Šio stiliaus pranašumas yra lengvas kvėpavimas, tačiau yra ir trūkumas – sunku matyti kur plaukiama. Šis stilius taip pat išsiskiria iš kitų sportinių plaukimo stilių starto pozicija. Šis stilius yra panašus į apverstą plaukimą krauliu. Tiek plaukimas nugara tiek krauliu pasižymi ilgais grybšniais.

## Technika

Plaukiant nugara atliekami pakaitiniai nepertraukiami rankų grybšniai ir kojų judesiai aukštyn žemyn.

Kūno padėtis beveik horizontali.

Galva pakaušiu remiasi į vandens paviršių. Žvilgsnis nukreiptas aukštyn ir truputį atgal.

Nardinant rankas į vandenį galimi svyravimai aplink kūno išilginę ašį, tačiau galvos padėtis nesikeičia.

Kvėpavimas derinamas su rankų judesiais: atliekant grybšnį viena ranka įkvepiama (tik pro burną), kita ranka – iškvepiama (galima ir pro burną, ir pro nosį).

Grybšnio metu rankos pirštai suglausti ir visą laiką remiasi į vandenį, oru perkeliama ranka atpalaiduojama.


File:Backstroke.gif|
File:Backstroke2.gif|
File:Backstroke3.gif|


## Varžybos
Plaukimo varžybos vyksta 25 ir 50 m baseinuose ir atviruose vandens telkiniuose.
* 50 m. nugara
* 100 m. nugara
* 200 m. nugara

## FINA taisykles
Žemiau yra pateikiamos oficialių FINA taisyklių vertimas. Šios taisyklės taikomos oficialių plaukimo varžybų metu.

**SW 6.1** Prieš starto signalą plaukikai turi išsirikiuoti vandenyje atsisukus į starto pusę, su abiem rankom laikydamiesi už starto turėklų. Stovėti latake arba ant jo arba užlenkti kojų pirštus už latako briaunos yra draudžiama. Kai naudojamas laikiklis startui nugara, abejų kojų pirštai turi liesti galinę sieną arba pakylos paviršių. Lenkti pirštus per pakylos viršų yra draudžiama.

**SW 6.2** Kai startui nugara naudojami laikikliai, kiekvienas inspektorius starto pusėj uždės ir nuims laikiklius po starto.

**SW 6.3** Po starto signalo ir po posūkio plaukikas turi atsispirti ir plaukti ant nugaros visos rungties metu išskyrus atvejus, kai atlieka posūkius kaip išdėstyta *SW 6.5*. Normali padėtis ant nugaros gali įtraukti ir kūno pasvirimo judesius iki 90 laipsnių kampu nuo horizontalios padėties. Galvos padėtis yra nesvarbi.

**SW 6.4** Kuri nors plaukiko dalis turi skirti vandens paviršių visos rungties metu. Plaukikui leidžiama būti visiškai panirusiam posūkio metu, ties finišu ir ne didesnis kaip 15 metrų atstumu po starto ir po kiekvieno posūkio. Prieš tai plaukiko galva turi praskirti vandens paviršių.

**SW 6.5** Atliekant posūkį būtina paliesti sieną su kuria nors kūno dalimi atitinkamai jo arba jos plaukimo takelyje. Posūkio metu pečiai gali būti apversti per vertikalę krūties atžvilgiu po ko privalo sekti vienas nepertraukiamas traukimas viena ranka arba nepertraukiamas traukimas abejom rankom vienu tam, kad pradėti posūkį. Plaukikas turi grįžti į padėtį ant nugaros nuplaukiant nuo sienos.

**SW 6.6** Finišuojant varžybų metu plaukikas turi paliesti sieną plaukiant nugara atitinkamai jo arba jos plaukimo takelyje.

## Šaltiniai
Ausiutiškių konglomeratas

**Ausiutiškių konglomeratas** – valstybės saugomas gamtos paveldo objektas, esantis ties Ausiutiškių vienkiemiu, kairiajame Neries krante, prie pat upės vagos. Konglomerato aukštis – 2,10 m, ilgis – 5,55 m, plotis – 3,20 m, didžiausia horizontali apimtis – 12,80 m. Gerai matomas vis dar išlikęs pirminis sucementuotų nuogulų sluoksniuotumas.

Šioje vietoje Neries šlaito aukštis yra per 50 metrų. Atidžiau patyrinėjus šlaitus, tai vienur, tai kitur galima aptikti ir daugiau konglomeratų darinių, tiesa, mažesnių. Todėl manoma, jog tikroji konglomeratų augavietė buvo maždaug 12-15 m aukštyje, matuojant nuo upės vandens lygio. Vadinasi, kažkada tokiame aukštyje šlaituose buvo požeminio vandens šaltinių išsikrovimo vietos, kuriose ir formavosi ši geologinė įdomybė.

## Nuorodos
* AUSIUTIŠKIŲ KONGLOMERATAS
Kauno popieriaus fabrikas

**Kauno popieriaus fabrikas** – buvusi Lietuvos įmonė Kaune, Petrašiūnų mikrorajone, gaminusi popierių.

## Istorija

Įmonė įkurta 1933 m. sausio 12 d. ir priklausė švedų bendrovei *Svenska Tändsticks Aktiebolaget*. 1940 m. įmonė nacionalizuota, pervadinta į *Juliaus Janonio popieriaus fabriką*. 1977 m. dirbo 1300 darbuotojų, įmonė turėjo savo futbolo klubą JJPF Kaunas. Ant šioje įmonėje pagaminto popieriaus buvo spausdinama Didžioji tarybinė enciklopedija, kiti svarbūs leidiniai.

1993 m. įmonė buvo privatizuota ir pavadinta AB *Kauno Popieriaus fabriku*. 2005 m. įmonė likviduota.

## Šaltiniai

* 
* 

## Nuorodos
* Popieriaus fabrikas naikinamas kartu su skolomis
* Bankrutavusioje Petrašiūnų gamykloje - tonos nuodų
Mokslo ir žinių diena

**Mokslo ir žinių diena** švenčiama rugsėjo 1 d. Pagal Lietuvos įstatymą ji yra atmintina diena. Pradėta švęsti nuo 1984 m. kaip **Mokslo žinių diena**.

Ši diena yra mokslo metų pradžia visose Lietuvos mokymo įstaigose. Dauguma renginių šią dieną įvyksta mokyklose, universitetuose, kolegijose, institutuose. Mokiniai, ypač pirmos klasės moksleiviai, šią dieną gėlėmis (viena populiariausių – kardelis) sveikina mokytojus.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Mokslo ir žinių diena
Adomas Stanislovas Sapiega

**Adomas Stanislovas Sapiega** (; 1828 m. gruodžio 4 d., Varšuva – 1903 m. liepos 23 d., Bad-Raichenchalis, Bavarija) – Lenkijos kunigaikštis, žemvaldys, Haličo politikas, Auksinės Runos ordino kavalierius.

## Biografija

Lietuvos-Lenkijos kunigaikščių Sapiegų giminės atstovas, herbo „Lis“ savininkas. Kunigaikščio Leono Liudviko Sapiegos (1802–1878) ir grafaitės Jadvygos Zamoiskytės (1806–1890), grafo Stanislovo Kostkos Zamoiskio dukters, vyresnysis sūnus.

Vaikystę praleido kartu su motina Paryžiuje. Nuo 1832 metų – gyveno Haliče. 1847 metais baigė Lvovo gimnaziją. Jis pradėjo mokytis Londono universitete.

## Šeima ir vaikai
1852 m. balandžio 22 d. Krokuvoje vedė kunigaikštytę Jadvygą Klementiną Sanguško-Kovelskytę (1830 m. spalio 28 d. – 1918 m. birželio 13 d.), kunigaikščio Vladislavo Jeronimo Sanguškos (1803–1870) ir kunigaikštytės Izabelė Marijos Liubomirskaitės (1808–1890) dukterį. Jų vaikai:

* Vladislovas Leonas Adomas (1853 m. gegužės 30 d., Krasičinas – 1920 m. balandžio 29 d., Lvovas), buvo vedęs nuo 1881 metų grafaitę Elžbietą Kanstanciją Evą Potulickytę (1859–1948)
* Marija Ana Jadvyga (1855 m. sausio 23 d., Krokuva – 1929 m. rugpjūčio 30 d., Zegrže), vyras nuo 1877 metų Stanislovas Žoltovskis (1849–1908)
* Leonas Povilas Adomas Andžejus (1856 m. rugpjūčio 14 d., Paryžius – 1893 m. vasario 8 d., Bilče-Zolotoje), žmona nuo 1883 metų kunigaikštytė Teresė Sanguškaitė (1864–1954)
* Elena Marija Jadvyga Izabelė Eva (1857 m. gruodžio 30 d., Krasičinas – 1947 m. kovo 23 d.), vyras nuo 1881 metų grafas Edvardas Adomas Stadnickis (1856–1885)
* Povilas Jonas Petras Leonas Adomas (1860 m. rugsėjo 1 d., Guminska – 1934 m. gegužės 31 d., Sedliska), žmona nuo 1893 metų Matilda Paula Eleonora cu Vindišgrec (1873–1968)
* Jonas Petras Adomas Marija (1865 m. liepos 21 d., Geidelbergas – 1954 m. rugsėjo 29 d., Nica), žmona nuo 1914 metų Elis Dalton-Probun (1854–1933)
* Adomas Steponas Stanislovas Bonfazijus Juzefas (1867 m. gegužės 14 d., Krasičinas – 1951 m. liepos 23 d., Krokuva), Krokuvos vyskupas (1911), Krokuvos arkivyskupas (1925), kardinolas (1946).

## Literatūra
* Obywatele Honorowi Królewskiego Wolnego Miasta Sanoka, Sanok 2002, s. 55-56.

## Nuorodos
* Adam Stanisław ks. Sapieha-Kodeński z Krasiczyna h. Lis
* Sapiegų genealogija
Erdvėlaivis Žemė

**Erdvėlaivis Žemė** – mokslo festivalis, vykstantis Lietuvos miestuose rugsėjo mėnesį. Pirmą kartą festivalis „Erdvėlaivis Žemė“ įvyko 2004 m.

Visi festivalio renginiai yra nemokami ir juose gali dalyvauti kiekvienas, pageidautina išankstinė registracija. 2015 m. festivalis įvyko dvyliktąjį kartą, apie 300 renginių vyko dešimtyje Lietuvos miestų: Vilniuje, Kaune, Klaipėdoje, Šiauliuose, Panevėžyje ir kituose. Dauguma renginių yra nemokamos populiariosios paskaitos iš kokios nors mokslo srities. Renginius organizuoja Lietuvos universitetai: VU, VGTU, LEU, KTU, ŠU, KU.

## Nuorodos
* „Erdvėlaivis Žemė“
* Apie festivalį „Erdvėlaivis Žemė“
Veiklos nuoma

**Veiklos nuoma** – lizingo bendrovių, teikiama finansinė paslauga, kurios gavėjas įgyja teisę naudotis nuomojamu daiktu iki sutarties pabaigos, arba iki sutarties nutraukimo (jei tą numato sutarties sąlygos).

Savo esme veiklos nuoma nedaug skiriasi nuo lizingo (finansinės nuomos). Esminis skirtumas – veiklos nuomos atveju visuomet numatyta tam tikra likutinė vertė, kuomet finansinės nuomos atveju ji yra tik pasirinkimo klausimas. Veiklos nuoma dažniausiai pristatoma kaip paslauga leidžianti naudotis automobiliu ar kitu turtu jo neperkant, tačiau mokant pastovų kasmėnesinį nuomos mokestį. Veiklos nuomos paslauga dažniausiai naudojama tiems patiems objektams kaip ir finansinė nuoma: transporto priemonėms, gamybinei įrangai, brangiai ofisų įrangai ir pan.

Finansinėje apskaitoje veiklos nuomos sąnaudos traukiamos į sąnaudas kiekvieną mėnesį iš karto, o lizingui skaičiuojama nusidėvėjimas, palūkanos bei atsiranda finansinis įsipareigojimas. Dėl šios priežasties įmonės balansas gali stipriai skirtis priklausomai nuo to, ar įmonė renkasi veiklos nuomą, ar finansinę nuomą.

## Šaltiniai
* Veiklos nuoma Finansistas.net, panaudota 2015.09.02
Disponuojamos pajamos

**Disponuojamos pajamos** – tai ekonominis ir socialinis rodiklis, parodantis, kokia pajamų suma namų ūkiui ar gyventojui lieka sumokėjus visus mokėtinus mokesčius.

Kiekvienas fizinis asmuo savo pajamas gali gauti iš skirtingų šaltinių, tačiau dažniausiai didžioji dalis fizinių asmenų pajamas gauna tik iš darbo užmokesčio bei įvairių socialinių išmokų. Socialinės išmokos dažniausiai yra neapmokestinamos, o asmens darbo užmokestis į darbuotojo sąskaitą būna pervedamas jau atskaičius visus priklausančius mokesčius, todėl daugeliu atveju šis dydis bus artimas disponuojamoms pajamoms. 

Pagal savo apibrėžimą disponuojamos pajamos apimtų visas fizinio asmens ar šeimos gaunamas pajamas po mokesčių. Tuo atveju, jei asmuo turi mokėti alimentus, ar kitus teismo priteistus mokėjimus, kurie automatiškai išskaičiuojami iš jo atlyginimo, jie irgi mažina asmens disponuojamas pajamas. 

## Šaltiniai
* Disponuojamo pajamos Finansistas.net, panaudota 2015.09.02
Gotardas Jonas Tyzenhauzas

**Gotardas Jonas Tyzenhauzas** (? – 1669), Kanauninkas ir Vilniaus vyskupas-sufraganas nuo 1661 m., Gebdousko abatas, Metonsko vyskupas-nominatas nuo 1661 m., Smolensko vyskupas nuo 1667 metų. Kilęs iš kilmingųjų Tyzenhauzų giminės.

## Literatūra
* b. Hierarchia Catholica Medii et Recentioris Aevi, Volume 5, Page 359
* Jan Kurczewski, *Kościół zamkowy czyli katedra wileńska w jej dziejowym, liturgicznym, architektonicznym i ekonomicznym rozwoju*, Nakład i Druk Józefa Zawadzkiego, Wilno 1908, s. 323.

## Nuorodos
* Bishop Gothard Jan Tyzenhaus †
* Gotardo Jono Tyzenhauzo giminės medis @ Geni.com
Kredito istorija

**Kredito istorija** – tai istorinė suvestinė, apie asmens skolinimosi duomenis. Kuo blogesnė fizinio ar juridinio asmens kredito istorija – tuo blogesnės jo skolinimosi galimybės. Asmuo su bloga kredito istorija mokės aukštesnes palūkanas, arba iš viso negalės paimti paskolos iš kredito įstaigų. 

Kredito istorija svarbi tiek fiziniams asmenims, tiek ir juridiniams asmenims. Asmens kredito istorijoje kaupiama visi asmens tai dienai esami finansiniai įsipareigojimai, taip pat ir ankstesni pradelsti atsiskaitymai (pavyzdžiui, jei asmuo nespėjo laiku apmokėti įmokų už turimus finansinius įsipareigojimus - tokia informacija kredito istorijoje saugoma iki 10 metų). 

Juridiniams asmenims kredito istorija svarbi net ir tuo atveju, jei jie neketina skolintis lėšų iš kredito įstaigų, nes bloga kredito istorija gali apsunkinti derybas su tiekėjais, taip pat ir klientais, iš kurių bus prašomas kažkokio dydžio pradinė įmoka. 

Centrinė duombazė apie asmenų turimas paskolas yra kaupiama centrinio Lietuvos banko - "Paskolų rizikos duomenų bazėje". Duomenys apie fizinių bei juridinių asmenų skolas bei neįvykdytus skolinius įsipareigojimus į centrinį banką patenka iš komercinių bankų, kredito unijų ir lizingo bendrovių. Duomenis apie asmenų kredito istoriją papildomai pildo bei kaupia ir privačios kreditingumo vertinimo bendrovės, kurios parduoda savo ataskaitas kitiems rinkos dalyviams (laikantis nustatytų apribojimų).

## Šaltiniai
* Kredito istorija Finansistas.net, panaudota 2015.09.02
Steponas Tyzenhauzas

**Steponas Tyzenhauzas** (vok. *Stefan von Tiesenhausen*, ? – 1708 m. gruodžio 24 d.) – LDK valstybinis veikėjas.

Lietuvos pastalininkas nuo 1687 metų, Lietuvos didysis prievaizas 1687–1689 metais, Naugarduko vaivada nuo 1689 metų. Buvo taip pat Kupiškio ir Dijamenskio seniūnas.

## Biografija
Kupiškio seniūno Vlhelmo Tyzenhauzo ir Katerinos Ciachomskaitės sūnus.

## Šeima
Vedė Barborą Šemetaitę, Slanimo pakamario Gabrieliaus Šemetos dukterį ir kraičio gavo Veprių dvarą. Iš santuokos su ja turėjo vaikų: Jonas Steponas Tyzenhauzas, Jurgis, Mykolas Bendiktas Tyzenhauzas, Stanislovas, Vilhelma.

## Literatūra
* Уладзіслаў Вяроўкін-Шэлюта, Тызенгаўзы // Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. Т.2: Кадэцкі корпус – Яцкевіч / Рэдкал.: Г.П. Пашкоў (гал.рэд.) і інш.; Маст. З.Э. Герасімовіч. – Мн.: БелЭн, 2006. – 792 с.: іл. С. 679. ISBN 985-11-0315-2, ISBN 985-11-0378-0 (т. 2)

|-
Jonas Steponas Tyzenhauzas

**Jonas Steponas Tyzenhauzas** (? – 1730 m.) – LDK valstybinis veikėjas.

Lietuvos didysis raštininkas 1699–1714 metais, Mstislavlio vaivada nuo 1714 metų, Lietuvos Tribunolo maršalka 1716 ir 1720 metais. Buvo taip pat Kupiškio ir Diamenckio seniūnas.

## Biografija
Naugarduko vaivados Stepono Tyzenhauzo ir Barboros Šemetaitės, Slanimo pakamario Gabrieliaus Šemetos dukters, sūnus.

## Šeima
Vedė Alioną Vaina-Jaseneckytę, Naugarduko kašteliono Aleksandro Vaina-Jaseneckio dukterį. Nuo santuokos su kuria turėjo vaikų: Tereza (Vitebsko vaivados Mykolo Martyno Oginskio žmona), Pianiansko seniūnas Steponas ir Kupiškio seniūnas Benediktas.

## Literatūra
* Уладзіслаў Вяроўкін-Шэлюта, Тызенгаўзы // Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. Т.2: Кадэцкі корпус – Яцкевіч / Рэдкал.: Г.П. Пашкоў (гал.рэд.) і інш.; Маст. З.Э. Герасімовіч. – Мн.: БелЭн, 2006. – 792 с.: іл. С. 679. ISBN 985-11-0315-2, ISBN 985-11-0378-0 (т. 2)

|-