open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Didysis reketas

**Didysis reketas** () – 1976 m. Italijoje sukurtas trileris.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Fabio Testi – inspektorius Nikas Palmjeris
* Vincent Gardenia – Pepe
* Renzo Palmer – Luidžis
* Orso Maria Guerrini – Džanis
* Glauco Onorato – Pjeras
* Marcella Michelangeli – Marsė
* Romano Pupo – Domingo
* Sal Borgese

## Turinys

Sekdamas mieste siautėjančius reketininkus inspektorius Nikas Palmjeris pats patenka į jų rankas ir nustumiamas su automobiliu nuo skardžio. Išėjęs iš ligoninės, jis su padėjėju toliau mėgina susekti jiems vadovaujančius žmones. Įbauginti parduotuvių savininkai atsisako bendradarbiauti su policija, o vienam sutikus, pagrobiama ir išprievartaujama jo duktė. Inspektorius sulaukia kaltinimų naudojant jėgą prieš liudininkus ir nušalinamas nuo bylos. Žuvus porininkui ir atleistas iš tarnybos, jis randa keletą taip pat nukentėjusių, kartu su kuriais nusprendžia susidoroti su reketininkais...
Nedoros moterys

**Nedoros moterys** () – režisieriaus Jesus Franco 1978 m. sukurtas erotinis filmas.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Lina Romay – Margarita
* Nanda Van Bergen – Irina
* Michael Maien – daktaras Antonijus
* Esther Studer – Petra
* Kurt Meinicke – daktaras Farkas
* Brigitte Meyer – Gabi
* Monica Swinn – Sandra

## Turinys

Po brutalios kontrabandininkų poros nužudymo gyva liko tik jų draugė Margarita, tačiau dėl patirto sukrėtimo ji prarado kalbos dovaną. Mergina patenka į ligoninę, kur netradiciniais, daugiausia seksualiniais metodais mėginama priversti ją kalbėti, nes visi galvoja, jog ši žino apie paslėptus deimantus. Galiausiai po vieno eksperimento prabilusi, Margarita papasakoja apie savo pažintį su nužudyta pora, o vienas iš gydytojų pasirodo esąs tikrasis žudikas.
Žudiko skambutis

**Žudiko skambutis** () – 1972 m. sukurtas filmas.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Anne Heywood – Eleonora
* Telly Savalas – Ranko
* Osvaldo Ruggieri – Tomas
* Willeke van Ammelrooy – Dorotė
* Giorgio Piazza – Džordžijas
* Rosella Falk – Margaret
* Antonio Guidi – daktaras Čandleris
* Ada Pometti – slaugė

## Turinys

Prieš 5 metus buvo nužudytas teatro aktorės Eleonoros Lorein vyras, ir dabar jai atrodo, kad žudikas grįžo likviduoti jos, kaip nereikalingos liudininkės. Vis dėlto dėl tada patirto šoko Eleonora patyrė dalinę amneziją ir nepamena daugelio dalykų, tarp kurių ir žudiko veido. Savo ruožtu žudikas Ranko nežino apie Eleonoros būklę ir neskubėdamas tyrinėja aplinką, ieškodamas geriausios akimirkos įvykdyti savo planą. Dėl atminties sutrikimų Eleonora pamiršta vaidmens tekstą, neatpažįsta savo naujojo vyro nei meilužio, tačiau tiesiog nujaučia esanti taikiniu. Galiausiai ji susiduria su Ranko tuščiame teatre, kur, naudodamasi žinoma aplinka, turi galimybę jį įveikti...
Martin Prokop

**Martin Prokop** (g. 1982 m. spalio 4 d. Jihlavoje) – Čekijos ralio lenktynininkas, laimėjęs 2009 m. Pasaulio ralio čempionatą, jaunių grupėje. Nuo 2016 m. dalyvauja Dakaro ralyje.

 

## Rezultatai

### WRC rezultatai

 Sezonas dar vyksta.

#### JWRC rezultatai

#### PWRC rezultatai

#### SWRC rezultatai

### IRC rezultatai

### Čekijos ralio čempionato rezultatai

### Dakaro ralio rezultatai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė

## Šaltiniai
Pokomčiai

**Pokomčiai** () – indėnų (majų) tauta, gyvenanti vidurio Gvatemaloje (daugiausia Aukštutinio Verapaso ir Žemutinio Verapaso departamentuose). Populiacija ~115 tūkst. žmonių (XX a. II pusėje – 48 tūkst.). Pokomčių kalba priklauso majų kalbų šeimai; taip pat dalis kalba ispaniškai. Tikintieji – katalikai, yra protestantų.

Iki ispanų užkariavimo XVI a. buvo sukūrę valstybinių darinių. Pagrindinės pokomčių gyvenvietės buvo Čama, Čišojus, Kachkonas, Taktikas, Tamachunas, Tukuru, Patalis ir kt. Nuožmiai priešinosi užkariavimui, bet 1528 m. buvo pavergti.

Tradicinis verslas – rankinė lydiminė žemdirbystė (auginami kukurūzai, pupelės, moliūgai, kakava, tabakas, pomidorai, medvilnė, nuo kolonijinių laikų – kviečiai, cukranendrės, bulvės, pardavimui kava). Laiko naminius paukščius (vištas, kalakutus), kiaules, kartais galvijus, avis, ožkas, arklius, mulus. Verčiamasi medžiokle, rankiojimu, žvejyba, bitininkyste. Išvystyti amatai: puodininkystė (polichrominė ir reljefinė keramika su raštais: indai, smilkalinės, statulėlės), rankinis audimas, pynimas (dembliai, krepšiai), muzikos instrumentų gamyba, sidabrakalystė, odos išdirbimas, čerpių, plaušplyčių gamyba. Bendruomenės pasiskirsčiusios darbais, atskirose gyvenvietėse yra profesionalūs meistrai (puodininkai, juvelyrai).
 
Pokomčių gyvenvietė būna linijinio arba padrikojo plano. Yra senas paprotys kaimą ar miestelį dalinti į 2–4 kvartalus, kurie senovėje sudarydavo atskirus administracinius, apeiginius vienetus, savo vadus ir atstovus seniūnų taryboje. Būstas vienos patalpos, stačiakampio plano, rėmas iš rąstų, stogas aukštas, šiaudinis, dvišlaitis. Sienos gaminamos iš žardžių, cukranendrių, susietos šiaudais, kartais statomos iš plaušplyčių (ypač miestuose, kur stogai būna iš čerpių).
 
Vyrų apranga kreolinė, tebenešioja raudonas plačias juostas, šiaudines kepures, sandalus. Moterys nešioja ilgus durstytus arba klostuotus mėlynus, tamsiai raudonus sijonus, baltus siuvinėtus marškinius, palaidines, uipilius, raštuotus šalius. Kasas perpina įvairiaspalviais siūlais.

Tradicinė šeima didžioji arba mažoji, monogaminė, santuoka patrilokalinė arba neolokalinė. Esti gimininiai klanai, bendruomenės daugiausia endogaminės. Nevedę vyrai sudaro draugijas. Svarbų vaidmenį atlieka apeiginės vyrų ir moterų bendrijos (kompadrijos ir kofradijos). Išlikusi senoji mitologija, tautosaka (legendos, pasakos, dainos), šokiai, gerbiamos protėvių, kalnų, kryžių, lietaus, vaisingumo dvasios. Paplitęs raganavimas, nagualizmas, šamanizmo liekanos. Rengia piligriminius žygius į kalnų šventvietes, kur atlieka aukojimus.

## Šaltiniai
Uspantekai

**Uspantekai** () – indėnų (majų) tauta, gyvenanti vidurio Gvatemaloje (daugiausia Kičės departamente, Uspantano savivaldybėje). Populiacija ~7,5 tūkst. žmonių (XX a. II pusėje – 12 tūkst.). Uspantekų kalba priklauso majų kalbų šeimai; taip pat dalis kalba ispaniškai. Tikintieji – katalikai, yra protestantų.

Tradicinis verslas – rankinė lydiminė žemdirbystė (auginami kukurūzai, pupelės, moliūgai, aitrieji pipirai, daržovės). Laiko naminius paukščius (vištas, kalakutus), kiaules, avis. Išvystyti amatai: puodininkystė, audimas, siuvinėjimas, pynimas, puošmenų gamyba.

Būstas vienos patalpos, stačiakampio plano, stogas šiaudinis, dvišlaitis. Sienos gaminamos iš cukranendrių, molio.

Vyrų apranga kreolinė: balti marškiniai, plačios trumpos kelnės arba sijonas iki kelių, parištas per juosmenį juosta, vilnonė liemenė, sandalai. Moterys nešioja tamsiai mėlynus arba raudonus sijonus, kelissyk apsuktus aplink juosmenį ir sujuostus juosta arba šaliku, uipilius, kaklaskares. Kiekvienas kaimas turi savitą drabužių puošybą.
 
Uspantekai išlaikę dalį tradicinės kultūros, senųjų tikėjimų.

## Šaltiniai
Pardubicių rajonas

**Pardubicių rajonas** () – vienas iš keturių Pardubicių krašto rajonų. Administracinis centras – Pardubicės. 169 836 gyventojai (2016 m. duomenys).

## Svarbesnės gyvenvietės
Žemiau yra pateikiami didžiausi rajono miestai ir miesteliai:
* Dašicės
* Holicė
* Horny Jelenis
* Chvaleticės
* Kladrubis prie Labos
* Lazne Bohdanečas
* Pardubicės
* Pršeloučas
* Sezemicės
Tolupanai

**Tolupanai** arba ***chikakiai*** () – indėnų tauta, gyvenanti vidurio Hondūre, Fransisko Morasano departamente, Montanja de la Floro savivaldybėje. Populiacija ~1000 žmonių, ketvirtadalis metisizavęsi (pagal surašymą – 8600). Tolupanų kalba priklauso chikakių kalbų šeimai (vienintelė išlikusi jos kalba, tolimesnės sąsajos nežinomos), dabar dauguma kalba ispaniškai. Tikintieji – katalikai, nors iš tiesų išlikusi tradicinė tikyba.

Chikakiais (iš actekų k. „laukiniai“) seniau vadintos įvairios Centrinės Amerikos tautos, pasiekusios mažesnį socioekonominį išsivystymą nei Mezoamerikos tautos. Iki ispanų užkariavimo tolupanų žemės siekė Karibų jūros krantus. XVI–XVIII a. daug atskirų tolupanų genčių tebegyveno faktiškai nepriklausomos nuo ispanų. Su kreolais nuolatinius ryšius užmezgė XIX a. antroje pusėje.

Tradicinis verslas – rankinė lydiminė žemdirbystė (auginami kukurūzai, pupelės, batatai, malangos, rečiau žemės riešutai, svogūnai, medvilnė, seniau – kartusis manijokas, perimtas iš garifūnų). Laiko kiaules, rečiau raguočius, bites. Verčiasi medžiokle (su pučiamuoju ginklu), rankiojimu, žvejyba (su meškere). Vyrai pina krepšius, virves, seniau gamindavo pluoštą.

Būstas stačiakampio plano, sienos iš statmenų žardžių, stogas keturšlaitis, iš palmių lapų. Iki XX a. rūbus gaminosi iš tapos pluošto. Vyrai nešioja tunikas su iškirptėmis nugaroje. Moterys nešioja ilgus marškinius. Dabar paplitusi kreoliška apranga. Virtuvės pagrindą sudaro kukurūzų pyragėliai, kukurūzų košė.

Tolupanai skirstosi į 2 egzogamines patrilinijines brolijas, kiekviena turi paveldėjimo būdu tampantį vadą. Santuoka patrilokalinė, iki XX a. pr. buvo paplitusi poligamija. Dėl tarpgimininių santuokų ir prastos mitybos pasižymi prasta sveikata.

Išlaikę mitologiją, paplitęs protėvių kultas, kultūrinių didvyrių gerbimas, šamanizmas.

## Šaltiniai
Chrudimo rajonas

**Chrudimo rajonas** () – vienas iš keturių Pardubicių krašto rajonų. Administracinis centras – Chrudimas. 103 945 gyventojai (2016 m. duomenys).

## Svarbesnės gyvenvietės
Žemiau yra pateikiami didžiausi rajono miestai ir miesteliai:
* Heržmanūv Mestecas
* Hlinskas
* Hrochūv Tynecas
* Chrastas
* Chrudimas
* Lužė
* Nasavrkai
* Prosečas
* Ronovas prie Doubravos
* Sečas
* Skutečas
* Slatinianai
* Tršemošnicė
Kanchobaliai

**Kanchobaliai** () – indėnų (majų) tauta, gyvenanti šiaurės vakarų Gvatemaloje, Kučumataneso kalnagūbrio šlaituose ir slėniuose (daugiausia Huehuetenango departamente). Populiacija ~160 tūkst. žmonių (XX a. II pusėje – 115 tūkst.). Kanchobalių kalba priklauso majų kalbų šeimai; taip pat dalis kalba ispaniškai. Tikintieji – katalikai.

Iki ispanų užkariavimo buvo sukūrę valstybinių darinių. Pagrindinės kanchobalių gyvenvietės: San Chuan Iškojus (*Yich K’ox*), San Pedro Soloma (*Tz’uluma’*), Santa Eulalija (*Jolom Konob’*) ir Santa Krus Bariljasas (*Yal Motx*).

Tradicinis verslas – rankinė lydiminė žemdirbystė (auginami kukurūzai, pupelės, moliūgai, vaisiai ir daržovės). Laiko naminius paukščius, kiaules, kartais galvijus, aukštikalnėse – avis. Verčiamasi medžiokle, rankiojimu. Išvystyti amatai: puodininkystė (ypač Akatano savivaldybėje), rankinis audimas, pynimas, muzikos instrumentų gamyba ir kt. Bendruomenės pasiskirsčiusios darbais, tarpusavyje prekiauja. Dabar kanchobaliai dažnai uždarbiauja kavos plantacijose.

Būstas ir drabužiai panašūs į kitų kalnų majų: būstas stačiakampio plano, vienos ar dviejų patalpų, su dvišlaičiu šiaudiniu stogu. Įrengiama atvira veranda, kur laikomi rąstai ir ūkio rakandai. Vyrų apranga kreolinė, tebenešioja raudonas arba mėlynas austas juostas, raudonas kaklaskares, tamsiai rudas arba juostuotas serapes. Moterys nešioja ilgus klostuotus sijonus, baltus marškinius, uipilius su raudonais, mėlynais ir geltonais raštais, plačias juostas, stačiakampes raštuotas skaras.

Tradicinė šeima didžioji, santuoka patrilokalinė. Paplitusi nuotakos išpirka, naujavedžių gyvenimas nuotakos šeimoje. Pasitaiko poligamijos atvejų. Esti gimininiai klanai, bendruomenės daugiausia endogaminės. Išlikusi senoji mitologija, tautosaka, gerbiamos protėvių, kalnų, kryžių, lietaus, vaisingumo, bendruomenės globėjų („laiko sergėtojų“) dvasios. Katalikiškų švenčių metu vyksta eisenos, teatralizuoti šokiai, vaidinimai. Paplitęs raganavimas, nagualizmas.

## Šaltiniai
Šiaurės Makedonija olimpinėse žaidynėse

**[[Makedonija]] [[olimpinės žaidynės|olimpinėse žaidynėse]]** kaip nepriklausoma valstybė debiutavo 1996 m. Iki tol šalies atletai varžydavosi po Jugoslavijos vėliava. Dėl Makedonijos vardo nesutarimų šalis olimpiadoje oficialiai dalyvauja kaip „*Buvusi Jugoslavijos Respublika Makedonija*“.

## Istorija
Iki 1996 m. 11-a Makedonijos sportininkų pelnė medalius po Jugoslavijos vėliava. Daugiausiai Jugoslavijai medalių atnešė Makedonijos boksininkai (3 medaliai) ir imtynininkai (4 medaliai). Nors 1992 m. įkurtas Makedonijos olimpinis komitetas tais pačiais metais vykusiose olimpinėse žaidynėse šalies sportininkai dalyvavo kaip nepriklausomi olimpiados dalyviai po olimpinę vėliava. 1993 m. šalies olimpinis komitetas vis dėl to buvo pripažintas ir šalis galėjo debiutuoti olimpinėse žaidynėse. 1996 m. savo pirmoje olimpiadoje Makedonija turėjo 11-a atstovų ir tai yra didžiausia kada nors olimpiadoje dalyvavusi olimpinė rinktinė. 1998 m. Makedonija debiutavo savo pirmoje žiemos olimpiadoje.

2000 m. Sidnėjuje vykusioje olimpiadoje Makedonija laimėjo savo pirmąjį olimpinį medalį – bronzą laisvųjų imtynių varžybose. Tai kol kas vienintelis nepriklausomos Makedonijos medalis. Pagal šį rezultatą Makedonija yra viena silpniausiai nepriklausomai pasirodžiusių buvusių Jugoslavijos šalių, kuri nusileidžia tik niekad medalių nelaimėjusiai Bosnijai ir Hercegovinai.

2012 m. nei vienas Makedonijos sportininkas nepasiekė olimpinių normatyvų ir neiškovojo olimpinių kelialapių. Šaliai buvo suteikta keturi paguodos pakvietimai neišsivysčiusioms šalims – du kelialapiai į lengvosios atletikos varžybas ir du kelialapiai į plaukimo rungtis. Nuo 2016 m. Makedonija yra oficialiai įtraukta į neišsivysčiusio sporto šalių sąrašą, kurioms gali būti suteikti papildomi pakvietimai į olimpiadą. Tuo pačiu Makedonija yra vienintelė tokio rango šalis Europoje, kuri nėra mikrovalstybė.

## Medalininkai

## Nuorodos
* Makedonijos olimpinis komitetas
Kevin Abbring

**Kevin Abbring** (g. 1989 m. sausio 20 d.) – Nyderlandų ralio lenktynininkas. Jo tėvas, Edwin Abbring, taip pat buvo ralio lenktynininkas.

## Rezultatai

### WRC rezultatai

 Sezonas dar vyksta.

#### JWRC rezultatai

### ERC rezultatai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Svitavų rajonas

**Svitavų rajonas** () – vienas iš keturių Pardubicių krašto rajonų. Administracinis centras – Svitavai. 104 189 gyventojai (2016 m. duomenys).

## Svarbesnės gyvenvietės
Žemiau yra pateikiami didžiausi rajono miestai ir miesteliai:
* Bržezova prie Svitavos
* Bistrė
* Jevyčkas
* Litomišlas
* Moravska Tršebova
* Polička
* Svitavai
Nasai

**Nasai** arba ***teribiai*** (, sav. *Tjër Di*) – indėnų tauta, gyvenanti Centrinėje Amerikoje, ties Kosta Rikos ir Panamos siena (daugiausia Panamos Bokas del Toro provincijoje, Teribės ir Sansano baseinuose). Populiacija ~3500 žmonių. Nasų kalba priklauso čibčų kalbų šeimai, dalis kalba ispaniškai. Paplitusi katalikybė (dabar ir protestantizmas), kuri persimaišiusi su prigimtine tikyba.
 

Tradicinis verslas – rankinė lydiminė žemdirbystė: auginami kukurūzai, manijokai, pupelės, batatai, bananai, kakava vaisiai. Taip pat žvejoja, rankioja. Laiko kiaules, vištas, antis. Uždarbiauja miškų ūkyje, turizme.

Tradicinis būstas medinis, dengtas palmių lapais. Namai statomi aukščiau kalnuose, kad būtų apsaugoti nuo upių potvynių.

Dabar rūbai kreoliški.

Nasai išlaikę monarchiją. Karaliumi tradiciškai galėjo tapti tik vyras. Jam mirus, sostą užima vyriausias brolis, mirus šiam – ankstesniojo karaliaus vyriausiasis sūnus. Išnykus dinastijai, visi vedę vyrai susirenka ir iš įtakingos šeimos išrenka naują karalių. Nuo XX a. karalius renkamas, į sostą balotiruotis gali ir moterys. Dabartinis nasų karalius – Reinaldas Aleksis Santana (nuo 2011 m.).

Šeima branduolinė arba išplėstinė, santuoka matrilokalinė. Tradicinėje tikyboje tikima aukščiausiuoju dievu Sibu.

## Nuorodos
* Nasų bendruomenės svetainė
ITunes Festival: London 2011 (Adele EP)

**iTunes Festival: London 2011** – antrasis britų dainininkės Adele extended play (EP), kuris buvo įrašytas iTunes festivalyje Londone ir išleistas 2011 m.

## Dainų sąrašas

## Topai

## Išnašos
E81

**E81** – Europinio tinklo kelias, jungiantis Konstancos miestą Rumunijoje ir Mukačevės mieste Ukrainoje. Kelio ilgis – 623 km.
Svitavai

**Svitavai** (, ) – Moravijos (istorinis regionas) sostinė bei didžiausias miestas, esantis Pardubicių krašte, Čekijoje. Svitavų rajono administracinis centras. 17 005 gyventojai (2016 m. duomenys). Svitavuose gimė Oskaras Šindleris. Svarbus čekų esperanto centras. Yra esperanto muziejus.

## Istorija
Dabartinio miesto teritorijoje apie 1150 m. vienuoliai iš Litomišlo pastatė bažnyčią ir įkūrė gyvenvietę. Svitavai pirmą kartą paminėti 1256 m. 1330 m. suteiktos miesto teisės. XIV a. aplink miestą pastatyta gynybinė miesto sieną, turėjusi tris vartus. XVI a. suklestėjo pirklių ir audėjų dėka. 1781 m. buvo sudegintas. XIX a. nutiesta geležinkelio linija. 1938–1945 m. okupuotas Vokietijos. 

## Miestų partnerystė
*  Vespas, Nyderlandai
*  Štendalis, Vokietija
*  Plochingenas, Vokietija
*  Banska Štiavnica, Slovakija
*  Žiaras prie Hrono, Slovakija

## Galerija

Kostel Navštívení Panny Marie (Svitavy).jpg
Ottendorferova vila 2.JPG
E11

**E11** – Europinio tinklo kelias, jungiantis Vierzon ir Monpeljė miestus Prancūzijoje. Kelio ilgis – 570 km. Šis kelias eina per Mijo tiltą, kuris yra aukščiausias pasaulyje tiltas, skirtas transporto priemonių eismui. Jo aukštis virš žemės siekia net 343 m.
Rūdiškių geležinkelio stotis

**Rūdiškių geležinkelio stotis** – geležinkelio stotis Rūdiškėse (Trakų rajono savivaldybė), miesto centrinėje dalyje, prie Vilniaus–Marcinkonių geležinkelio. Stoja traukiniai Vilnius–Varėna–Marcinkonys.

Stoties statinių kompleksas įrašytas į LR Kultūros vertybių registrą (unikalus Nr. ). Jam priklauso trys istorizmo stiliaus pastatai:
* geležinkelio stoties rūmai, mūriniai, su mansardinio tipo stogu;
* vandens bokštas, aštuonkampio plano, dviejų tarpsnių, stogo forma – aštuonkampės piramidės; išlikęs metalinis latakas vandens pertekliui nuleisti;
* gyvenamasis namas su atviru mediniu prieangiu, remiamu 4 medinių kvadratinio skerspjūvio stulpų.

## Istorija

Rūdiškių stotis įrengta XIX a. 2-ojoje pusėje Sankt Peterburgo–Varšuvos geležinkelio ruože pusiaukelėje tarp Lentvario ir Valkininkų stočių. Ji buvo reikalinga tam, kad garvežiai galėtų papildyti vandens atsargas – tuo metu jie važiuodavo varomi garo katilais. 1861 m. rugsėjo 24 d. per Rūdiškes nudundėjo pirmasis garvežys, 1862 m. atidaryta medinė stotis, pastatyta dar 1861 m. 1862 m. pastatytas aštuoniakampio plano dviejų tarpsnių vandens bokštas su 2563 kubinių pėdų vandens talpa, prekių krovimo aikštelė su akmenine sienele, buvo geležinkeliečių namai, atvestas telegrafas.

Nuo 1862 m. gruodžio 15 d. prasidėjo nuolatinis traukinių eismas. Stoties rūmų pastatas atidarytas 1866 m. vasario 15 d. Tai buvo IV klasės geležinkelio stotis, išsidėsčiusi pusiaukelėje tarp Valkininkų GS (18 varstų) ir Lentvario GS (19 varstų). 1894 m. stotyje veikė bufetas, buvo keleivių namas.

Po I pasaulinio karo Rūdiškės atiteko Lenkijai. Dabartiniai stoties rūmai pastatyti 1929 m. Vykstant II pasauliniam karui, aplink Rūdiškes buvo svarbūs geležinkelio diversijų ruožai, apylinkėse vyko „Bėgių karas“. 1943 m. rugsėjo 24 d. apie 20 valandą į šiaurę einančiame Miškinių–Rūdiškių ruože sprogo mina, dėl to nuo bėgių nuriedėjo traukinio apsauginis vagonas ir kiti du vagonai. Po dviejų dienų, rugsėjo 26 d. 21:25 laiku mina susprogdinta į pietus vedančiame Rūdiškių–Valkininkų ruože. Abiem atvejais žmonės nenukentėjo. 1944 m. partizanai Rūdiškių–Klepočių ruože susprogdino vokiečių traukinį.

1999 m. stoties rūmai buvo suremontuoti. 2008 m. stoties statinių kompleksas įrašytas į LR Kultūros vertybių registrą.

## Galerija

Rūdiškės.jpg | Keleivių rūmai ir vandens bokštas 2008 m.
Rudiskiu vandens bokstas2016.jpg | Stoties vandens bokštas 2016 m.
Rūdiškės, Lithuania - panoramio - VietovesLt (1).jpg | Bėgiai ties šiaurine pervaža per Paluknės gatvę 2016 m.
Rūdiškės, Lithuania - panoramio - VietovesLt (45).jpg | Peronas ir keliai 2016 m.
Rūdiškės 2024b.jpg | Stoties remonto darbai 2024 m.


## Šaltiniai
Liteino tiltas

**Liteino tiltas** () – varstomasis šešių angų tiltas per Nevos upę Sankt Peterburge, jungiantis miesto centrą (Liteino prospektą) su Vyborgo puse). Antrasis nuolatinis tiltas Sankt Peterburge (po Blagoveščensko tilto). Tilto ilgis – 396 m, plotis – 34 m. 

## Istorija
Dar iki miesto įkūrimo šioje vietoje buvo perkėla, jungianti Naugardo ir Vyborgo kelią važiuojantiems į Švediją. XIX a. pradžioje čia pastatytas pontoninis, o 1875 m. pagal inžinieriaus A.Struvės projektą pradėtas statyti nuolatinis tiltas.

Statybos darbai vyko sudėtingomis sąlygomis: Nevos gylis šioje vietoje – net 24 metrai, pakrantėje gruntas – minkštas molis.  Vienos atramos vietoje rasta nuskendusi barža su akmenimis, kitos – didžiulis riedulys. Avarijų metu žuvo keliasdešimt statybininkų.

## Konstrukcija
Tiltą statant naudotos naujos tuo laiku technologijos. Plieno tvirtumas leido pusantro karto, palyginus su prieš tai statytu Nikolajaus (Blagoveščensko) tiltu, padidinti atstumą tarp atramų. Atramas jungė jungė metalinės kniedytos arkinės 53,25 m, 65,77 m, 74,55 m, 67,97 m ir 53,04 m. ilgio angos. Vienos angos svoris buvo maždaug 6550 tonų. Šeštoji 21,3 m ilgio anga buvo pasukama, ją atidarius galėjo plaukti didesni laivai. Ant vertikalios ašies pritvirtintą sparną per 20 min. pasukdavo aštuoni darbininkai (vėliau įrengta  galingumo vandens turbina).

Kesonai tilto atramoms statybos metu buvo didžiausi Rusijoje – 462,3 m². Atramos užpildytos butobetonu, apdailintos rožiniu granitu.

Tilto plotis tarp turėklų buvo 24,43 m (važiuojamoji dalis – 17,04 m). Turėklai išlieti iš ketaus pagal arch. K. Rachau projektą. Kiekvienos sekcijos centre pavaizduotas kartušas su miesto herbu – susikertantis skeptras, jūrinis ir upinis inkaras dviejų undinių rankose. 

Liteino tiltas buvo pirmasis pasaulyje nuolatinis tiltas, apšviestas elektriniais šviestuvais.

1966–1967 m. tiltas rekonstruotas: ant senųjų atramų buvo sumontuotos 2500 tonų sveriančios plieninės sijos, pakeistos metalinės atramų konstrukcijos bei žibintai, po tiltu paupyje įrengti pėsčiųjų takai laiptai link vandens bei dviejų lygių transporto nuvažiavimas. Besisukanti anga pakeista į pakeliamą ir sumontuota gilesnėje upės vietoje. 50 metrų ilgio ir 3200 tonų sveriantis pakeliamasis sparnas šiuo metu – sunkiausias pasaulyje. Jis per dvi minutes pakyla 67 laipsnių kampu.

Rekonstrukcijos metu važiuojamoji dalis praplėsta dešimčia metrų, į abi puses galima važiuoti trimis eismo juostomis.

## Nuorodos
*Узор решеток Литейного моста стал одним из символов Петербурга 

## Šaltiniai
E13

**E13** – Europinio tinklo kelias, jungiantis Donkasterį ir Londoną, Jungtinėje karalystėje. Šio kelio ilgis – 230 km. Į kelio sudėtį įeina M1 automagistralės atkarpa.
E14

**E14** – Europinio tinklo kelias, jungiantis Trondheimą Norvegijoje ir Sundsvalį Švedijoje. Šio kelio ilgis – 461 km.

Šis kelias eina per tunelį pavadinimu „Pragaro tunelis“ Trondheimo rytuose.
E15

**E15** – Europinio tinklo kelias, jungiantis Invernesą Jungtinėje Karalystėje ir Alchesirasą Ispanijoje. Šio kelio ilgis – 3700 km.

E15 kelias turi tarpą ties Lamanšo sąsiauriu. Šis sąsiauris įveikiamas keltu tarp Doverio ir Kalė miestu arba Eurotuneliu.
E17

**E17** – Europinio tinklo kelias, jungiantis Antverpeną Belgijoje ir Boną Prancūzijoje. Šio kelio ilgis – 696 km.
Cappadocia Ultra-Trail

**Cappadocia Ultra Trail** – viena iš Pasaulio bekelės ultramaratonų taurės trasų, vingiuoja per istorinį Kapadokijos regioną, dabartinėje Turkijoje. Trasa nusidriekusi per Gioremės nacionalinį parką, vieną iš UNESCO pasaulio paveldo vietovę. 

Bekelės bėgimo trasos ilgis siekia 115 km, o vertikalaus sukilimo suma – 3,3 km. Be šių varžybų vyksta ir kitos bėgikų lenktynės tuo pačiu metu šioje vietovėje, tačiau pastarasis renginys sulaukia daugiausiai susidomėjimo.

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Harry Potter and the Philosopher's Stone (video žaidimas)

„**Harry Potter and the Philosopher’s Stone**“ (JAV – „**Harry Potter and the Sorcerer’s Stone**“, ) – video žaidimas, kurį išleido Electronic Arts. Šio žaidimo žanras – veiksmo *platformer*. Žaidimą kūrė kelios studijos: KnowWonder, Warthog, Griptonite, Argonaut, Eurocom, Westlake Interactive. Žaidimo istorija remiasi to paties pavadinimo knyga ir filmu. Žaidimas pirma buvo išleistas PlayStation, Microsoft Windows, Game Boy Color, Game Boy Advance ir Mac OS X platformoms, bet po dvejų metų buvo išleistas ir PlayStation 2, Xbox ir Nintendo GameCube platformoms.

Pirmoji žaidimo versija buvo išleista 2001 m. lapkričio 15 d. Šiaurės Amerikoje, 16 d. Australijoje ir Europoje, gruodžio 1 d. Japonijoje. Antroji žaidimo versija buvo išleista 2003 m. gruodžio 9 d. Šiaurės Amerikoje, 11 d. Japonijoje, 12 d. Europoje ir Australijoje.

Žaidimo istorija yra apie Harį Poterį, kuris sužino esąs burtininkas ir išvyksta į Hogvartso burtų ir kerėjimo mokyklą, kur randa draugų ir mokosi magijos. Žaidimas susilaukė įvairių atsiliepimų. Kritikai pagyrė žaidimą dėl paprastumo, tačiau kritikavo neįspūdingą išvaizdą. Kiti teigė, kad tik žaidimo vardas pritrauks žaidėjus.

## Išnašos
Disney Infinity

**Disney Infinity** – 2013−2015 m. JAV „Disney“ kompanijos leisti nuotykių kompiuteriniai žaidimai, susieti su žaislų figūrėlėmis, kurios vaizdavo „Disney“, „Pixar“ ir „Marvel“ vaidybinių ir animacinių filmų herojus.

## Apie „Disney Infinity“

„Disney Infinity“ pirmą kartą išleistas 2013 m. Principiniais žaidimo kūrėjais buvo „Avalanche Software“ studija, leidėjai − „Disney Interactive Studios“. Žaidimo diskas buvo parduodamas kartu su trimis žaislų figūrėlėmis ir pagrindu *power base*, kuris komunikavo su žaidimų platforma per USB jungtį. Pagrindas turėjo dvi vietas žaislų figūrėlėms ir vieną heksagonalią „galios diskams“ (*power disc*). Įstačius žaislo figūrėlę į stovą, jos kompiuterinis modelis buvo sukuriamas kompiuterinio žaidimo erdvėje ir jį žaidėjas galėjo valdyti kaip savą herojų. Su *power disc* kortelėmis žaidimui buvo suteikiama įvairių papildomų savybių, objektų. „Disney Infinity“ savo esme buvo panašus į kiek anksčiau pradėtus leisti „Skylanders“ žaidimus. *Play Set* režimu žaidėjai vykdė įprastas nuotykių misijas. Specialiu *Toy Box* režimu žaidėjai galėjo laisvai komponuoti žaidimo elementus ir taip sukurti savo nuotykių lygį, kuriuo galėjo dalintis su kitais žaidėjais.

Pirmojo serijos žaidimo tema buvo labiau orientuota į filmų seriją „Karibų piratai“. Papildomai buvo pardavinėjami žaislų komplektai, vaizdavusieji herojus iš filmų „Nerealieji“, „Žaislų istorija“, „Ratai“ ir kt. 

2014 m. buvo išleista sekanti žaidimo versija „Disney Infinity 2.0“, susieta su „Marvel“ franšizių „Keršytojai“, „Žmogus voras“, „Galaktikos sergėtojai“ ir kt. herojų žaislų figūrėlėmis. 

2015 m. buvo išleista „Disney Infinity 3.0“ versija, daugiausiai susieta su „Žvaigždžių karų“ franšizės herojų žaislų figūrėlėmis. Skirtingų žaidimo versijų figūrėlių nebuvo galima naudoti − žaislo figūrėlė, išleista tam tikrai žaidimo versijai, veikė tik su ta versija.

2016 m. kovo 10 d. „Disney“ pranešė, kad nutraukia savo kompiuterinių žaidimų padalinio veiklą, uždaro „Avalanche Software“ studiją, atitinkamai nutraukta „Disney Infinity“ žaidimų leidyba.

## „Disney Infinity“ žaidimo versijos
„Disney Infinity“ žaidimai išleisti visoms to meto pagrindinėms žaidimų konsolėms.

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali „Disney Infinity“ svetainė 
* „Disney Infinity“ ''mobygames'' svetainėje
* „Disney Infinity 2.0“ ''mobygames'' svetainėje
* „Disney Infinity 3.0“ ''giantbomb'' svetainėje
Džulfa

**Džulfa** (, *Ҹулфа*, *جولفا*; ; ) – miestas Azerbaidžane, Nachičevanės autonominėje respublikoje. Džulfos rajono administracinis centras. Įsikūręs kairiajame Arakso krante, priešais Džolfą (Iranas). Miestus jungia du tiltai, vienas jų – geležinkelio.

## Istorija
Laikoma, kad gyvenvietę įkūrė armėnų karalius Tigranas I. Didėjant žmonių skaičiui, X–XIII a. išaugo į miestą. Gyventojų daugumą sudarė armėnai. Tapo vienu svarbiu miestu viduramžių Armėnijoje. XV–XVII a. suklestėjo prekybos dėka.
Amiibo

**Amiibo** (stilizuotai *amiibo*) – 2014 m. Japonijos „Nintendo“ kompanijos pradėtos leisti žaislų figūrėlės, kurios per NFC jungtį suteikia papildomų savybių „Nintendo“ kompiuteriniams žaidimams.

„Amiibo“ žaislų figūrėlės vaizduoja įvairius „Nintendo“ priklausančių žaidimų herojus: Mario, Pikachu, Samus Aran, Kirby, princesę Zeldą ir kitus. Taip pat išleistos kai kurių, ne „Nintendo“ priklausančių, herojų *amiibo* figūrėlės: Pac-Man, Shovel Knight ir kt. Šios figūrėlės yra plastmasinės, išskyrus specialiai iš mezgimo siūlų sukurtas Yoshi figūrėles. Susietos su kompiuteriniu žaidimu figūrėlės suteikia įvairių papildomų savybių herojams, naujų žaidimo ypatybių, kostiumų ir pan. Figūrėles paprastai galima panaudoti su tuo žaidimu, kuriame veikia žaislus atitinkantys herojai, pavyzdžiui, „Mario“ žaidimų herojų žaislai: Mario, Luidžis, Rozalina, princesė Pyč ir kt. neveiks su „Kirby“ serijos žaidimais ir atvirkščiai − Kirby, Meta Knight ir karaliaus Dididi žaislai neveiks su „Mario“ žaidimais. Beveik visos figūrėlės panaudojamos „Super Smash Bros.“ (Wii U, 3DS) žaidime, kuriame veikia beveik visi herojai.

2015 m. „Nintendo“ išleido *amiibo* kortų liniją „Animal Crossing“ žaidimų serijos motyvais. 2016 m. spalį „Nintendo“ paskelbė, kad pardavė 39 mln. vnt. *amiibo* figūrėlių ir 30,6 mln. vnt. *amiibo* kortų.
## Išnašos

## Nuorodos
* Amiibo svetainė
* Amiibo kortos
Kitava

**Kitava** – 2001 m. Šiaulių mieste susikūrusi lietuviško folkroko grupė.

Grupė susibūrė 2001 m. Šiaulių universitete. Buvo viena iš pirmųjų Lietuvoje, Šiauliuose, pradėjusių groti modernizuotą folklorą žemaičių tarme. "Kitava" pavadinimas kilo iš  žemaitiškų žodžių junginio „Kitap, va!" („Kitaip va“).

Dainose grupės muzikantai siekė suderinti senąsias lietuvių dainas, archajišką lietuvių muziką su šiuolaikiniais muzikos stiliais (roko, drum and bass, džiazo, popmuzikos). Skirtingi muzikos stiliai lėmė tai, kad „Kitava“ repertuare dėl drum and bass atsirado greitos, entuziastingos melodijos su tekstais paimtais iš Lietuvos foklorinių švenčių, partizanų dainų.

2016 m. „Kitava“  sudėtis:  vokalistė Rasa Stoškuvienė, gitaristas Kęstutis Stoškus, akordeonistas Arūnas Šliauteris, smuikininkė Vaiva Pocevičienė, vokalistas ir gitaristas Vaidotas Katutis. Grupės sudėtyje groja būgininkas, perkusininkas Gintautas Gascevičius.

Grupės pagrindinė vokalistė Rasa Stoškuvienė kuria dainų tekstus žemaičių tarme ir lietuvių kalba.

2007 m. grupėje grojo: Aivaras Mundinas — mušamieji instrumentai, Vaiva Bubelytė — smuikas, Mindaugas Bražas — armonika ir akordeonas, Tomas Lavickas — bosinė gitara, Kęstutis Stoškus — elektrinė akustinė gitara, Armida Baltutytė — pritariantysis vokalas, Rasa Stoškuvienė — pagrindinis vokalas.

„Kitava“ filmuojasi Lietuvos televizijos laidose, dalyvauja įvairiuose tarptautiniuose festivaliuose (Latvijoje, Lenkijoje, Vokietijoje, Olandijoje, Jordanijoje).

*„Kitava“* yra ne vieno televizijos projekto ir TV laidų dalyvė. Tai TV koncertai valstybinių švenčių Vasario 16, Kovo 11 proga, Joninėms paminėti LRT, LNK, televizijose. Muzikiniai projektai  TV3 televizijoje: „Muzikinė čempionų taurė“  „Chorų karai“, „Muzikinė karuselė“, LNK televizijoje: „Žvaigždžių duetai“, „Be Tabu“, LRT televizijoje: „Ryto suktinis“, „Labas rytas“, „Duokim garo“. 

„Kitava“ groja fokloro festivaliuose  „Saulės žiedas“, „Ant rubežiaus“, dalyvauja tarptautiniuose festivaliuose ir šventiniuose koncertuose Lietuvoje, Lenkijoje, Jordanijoje, Olandijoje, Vokietijoje, Latvijoje ir kt.

2011 m. vokalistė Rasa Stoškuvienė išrinkta „Metų šiauliete" konkurse organizuotame „Šiaulių televizijos“  ir „Moterų veiklos inovacijų centro“.

2012 m.  grupė “Kitava”  tapo viena iš TV3 trečiojo sezono  muzikinio projekto  „Chorų karai“ generolių, kuri sėkmingai suformavo  Šiaulių universiteto  studentiškąjį “Saulės” chorą.

2016 m. liepos 6 d. Vilniuje, Vingio parke, Respublikinėje moksleivių dainų šventėje,  grupė *KITAVA*, kartu su jungtiniu moksleivių choru atliko dainą „Žemė mano“ (m. ir ž. autorė Rasa Stoškuvienė, aranžuotė – grupė *KITAVA*).

## Grupės albumai
*2002 m. albumas „Kitokia muzika“.
*2005 m. albumas „Kitaip“.
*2007 m. albumas „Oi, ant kalno“.
*2012 m. albumas „Žemė mano“.
*2016 m. albumas „Balsas vandeny“.

## Nuorodos

* 
* Linksmas „Kitava“ gimtadienis. 2012 m. gegužės 1 d. Nuoroda 
* Grupės „Kitava“ albumų įrašai  Lietuvos gretutinių teisių asociacija AGATA duomenų bazėje . Nuoroda
Gudermesas

**Gudermesas** (, ) – miestas Rusijoje, Čečėnijoje, prie Sunžos upės, 38 km į rytus nuo Grozno; rajono centras. Geležinkelių mazgas, praeina Rostovo–Baku plentas. Medicinos instrumentų, konservų gamyba, apylinkėse siurbiama nafta. Yra mečetė, miesto vartai, karo memorialas.

## Istorija

Gudermesas žinomas nuo XVII a. Miesto statusas suteiktas 1941 m.

## Šaltiniai
Ultra-Trail Harricana

**Ultra-Trail Harricana** – viena iš Pasaulio bekelės ultramaratonų taurės trasų, nusidriekusi per *Hautes-Gorges-de-la-Rivière-Malbaie* provincinį parką, Kanadoje. Pastarasis parkas apima didžiąja dalį UNESCO saugomo biosferos rezervato toje teritorijoje.

Bekelės bėgimo trasos ilgis siekia 125 km, o vertikalaus sukilimo suma – 4 km. Be šių varžybų vyksta ir kitos bėgikų lenktynės tuo pačiu metu šioje vietovėje, tačiau pastarasis renginys sulaukia daugiausiai susidomėjimo.

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Sisters on Wire

**Sisters On Wire** – Lietuvos indie pop muzikos grupė, įkurta 2014 m. Grupę sudaro Olegas Jerochinas (vokalas, gitara) ir Ieva Ščerbinskaitė (vokalas, pianinas). Grupės nariai muzikine veikla užsiėmė dar prieš grupei susikuriant.

## Istorija
Grupė įkurta 2014 m. gegužę, Vilniuje, narių Olego Jerochino ir Filipo Gusevo. Grupės sudėtis keitėsi, 2014–2016 m. joje grojo būgnininkas Gintautas Gascevičius. 2015 m. grupė išleido pirmąjį EP, kurio singlas „Parallel World“ buvo intensyviai grojamas radijo eteryje ir tapo garso takeliu kelioms televizijos reklamoms, laidoms ir filmui. 

2016 m. grupė pristatė debiutinį albumą „Never Turn the Lights Off“. 2018 m. kūriniai „Parallel World“ ir „You and I“ įtraukti į dokumentinės dramos „Pagiriamasis žodis veiksmui“ (rež. Aistė Jauraitė ir Skaistė Jauraitė) garso takelį. 2018 m. koncerte Trakų salos pilyje, „Sisters on Wire“ apšildė grupę „A-ha“.

2020 m. grupė išleido pirmą kūrinį lietuvių kalba „Taip jau gavosi“.

## Diskografija

* *EP* (2015 m.)
* *Never Turn the Lights Off* (2016 m.)
* *Horizontai* (2023 m.)
* *Siluetai* (2025 m.)

## Apdovanojimai

## Koncertiniai turai

### „Virsmas“

2022 m. penkių koncertų turas .

## Šaltiniai
Malgobekas

**Malgobekas** (, , ) – miestas Rusijoje, šiaurės Ingušijoje, 40 km nuo Magaso, Alchančurto slėnyje, Tereko kalnagūbrio pašlaitėje. Rajono centras. Naftos gavybos rajono centras. Dujų perdirbimo pramonė.

## Istorija

1934 m. Voznesenskojės kaimo vietoje sudaryta Malgobeko miesto tipo gyvenvietė, kuri 1939 m. tapo miestu. Malgobekas augo kaip naftos gavybos centras. 1944 m. prijungtas prie Šiaurės Osetijos, bet 1957 m. grąžintas Čečėnijai-Ingušijai.

## Šaltiniai
Zerdabas

**Zerdabas** () – miestas vidurio Azerbaidžane. Zerdabo rajono administracinis centras. Įsikūręs kairiajame Kuros krante. 10 600 gyventojų (2013 m. duomenys). Išvystyta lengvoji ir maisto pramonė.

Miesto pavadinimas kilęs iš persų k., reiškiančio 'geltoną vandenį'. Miesto teisės suteiktos 1968 m.
Dama ir valkata

**Dama ir valkata** () – 1955 m. JAV muzikinis animacinis filmas, prodiusuotas Volto Disnėjaus. Filmas pastatytas Volto Disnėjaus animacijos studijoje, kino teatruose pasirodė 1955 m. birželio 22 d.

## Įgarsintojai

* Barbara Luddy – Dama
* Larry Roberts – Valkata
* Bill Thompson – Džokas, Džo, Buldogas, Dachsie, Policininkas
* Bill Baucom – Trusty
* Verna Felton – Teta Sara
* George Givot – Tonis
* Lee Millar – Džimas, Šunų gaudytojas
* Peggy Lee – Darling, Si ir Am, Pegė
* Stan Freberg – bebras
* Alan Reed – Borisas
* Thurl Ravenscroft – aligatorius Alas
* Dallas McKennon – Toughy, Pedro, Profesorius, Hiena
* The Mellomen (Thurl Ravenscroft, Bill Lee, Max Smith, Bob Hamlin, ir Bob Stevens) – Šunų choras

## Atsiliepimai
Tinklalapis „Rotten Tomatoes“ praneša, kad 93 % kritikų filmui parašė teigiamas apžvalgas (remiantis 40 apžvalgomis), ir filmą įvertino vidutiniškai 7,9 iš 10 balų.

## Garso takelis
* „Peace on Earth“
* „What Is a Baby?“
* „La La Lu“
* „The Siamese Cat Song“ (Dar žinomas kaip „We Are Siamese If You Please“)
* „Bella Notte“
* „He's a Tramp“

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Remigijus Ruokis

**Remigijus Ruokis** (g. 1964 m. sausio 1 d. Klaipėdoje) — dainininkas, dainų autorius,  režisierius, televizijos laidų prodiuseris.

Groja (-o) grupėse: Gin’Gas, Les Stagnateurs, “DaLyVis”, Stagnatai, Vizitas, E. Petrovo grupė, Žuwys, Shekit.

Fank muzikos populiarintojas.

## Biografija
Baigė Klaipėdos 10-ąją vidurinę mokyklą. Muzikos mokykloje baigė akordeono specialybę, dainavo berniukų chore „Gintarėlis. Pirmąją dainą sukūrė 1982 metais Sigito Gedos eilėms „Ajero žiedas“.

Įgijo skaičiavimo technikos specializaciją Kauno politechnikos institute. Studijų metais grojo gausybėje studentiškų projektų. 

Grojo dainuojamosios poezijos duete su gitaristu ir dainininku Linu Taraškevičiumi (1984-1985).  

1998 m. siekiant ironizuoti popmuziką  subūrė roko grupę “Les Stagnateurs”. Roko grupė grojo muziką apjungdama  džiazo, elektronikos, fanko, disko muzikinių žanrų elementus.

Kūrė dainas ir muziką  panaudodamas sarkazmo prizmę.

Grojo muzikinėse  grupėse „Vizitas“ (1987-1988), VIA „Stagnatai“ (1988-1989), E. Petrovo grupėje (alternative, progressive rock, 1988-1989), „Žuwys“ (1990-1991, alternative, avantguarde), „Shekit“ (1990-1993, metalinis repas, sukurtas hitas „Zbignievai, kelkis“), „Gin‘Gas“ (nuo 1991, funk, soul, superhitai „Vynelio“, „Jons dėjo“), „Dalyvis“ (nuo 2009, metalinis repas, superhitai „Ar tu matei“, „Statistiniai duomenys“, „Šūdinai puikiai“).

Sukūrė bendrus kūrinius su hiphopo muzikos atstovais Donatu Zacharovu (Broo), Igoriu Ragozinu (YGA). 

Lietuvoje populiarina funk, džiazo  stilių  muziką.

Džiazo festivalio „Šiauliai Jazz" iniciatorius.

Kartu su Šiaulių apskrities muzikantais (būgnininku G. Gascevičiumi ir kt. ) pradėjo rengti Šiaulių apskrities muzikos apdovanojimus (ŠAMA), renginių ciklą „Šiaulių naktys".

2013 m. gavo Šiaulių m. kultūros ir meno premiją už inovatyvias, Šiaulių miesto kultūrinį gyvenimą praturtinančias idėjas.

Prodiusavo ir vedė laidas: „Tangomanija", „Rokijada", „Shekit slieką", „X klanas", „Klajūnų dienoraštis", „Ką žmonės pasakys", „Nesakyk op neparagavęs", "Bumerangas", „Perku ir laimiu", „Antras - visada karštas".

Sukūrė solinės muzikos projektą „1 + 1“,  vaizdo klipą Šiaulių  muzikanto Algimanto Butnoriaus dainai  „Esmeralda".

Liana Ruokytė Jonsson - Remigijaus Ruokio sesuo.

## Diskografija
* 1994 m. –  Gin’Gas „Smegenų masažas".
* 1998 m. – Gin’Gas  „Tirpsta".
* 2012 m. –  Les Stangnaeteurs „Ex Pasimatymas“.

## Nuorodos
* Oficialus puslapis
* Remigijaus Ruokio diskografija
* "Les Stagnateurs": „Multikai valdys Respubliką!“ 

## Išnašos

# Les "Les Stagnateurs": „Multikai valdys Respubliką!“
# Remigijus Ruokis: „Saulės miestas turi šviesti“
# Šiaulių miesto savivaldybės kultūros ir meno premijos
Alex O'Loughlin

**Alex O'Loughlin** (g. 1976 m. rugpjūčio 24 d. Kanberoje, Australijoje) – australų aktorius, geriausiai žinomas už pagrindinį vaidmenį seriale Hawaii Five-0.

## Biografija
Aleksas gimė Kanberoje, Australijoje, bet turi airiškų bei škotiškų šaknų. Būdamas dar labai jaunas sirgo astma, pasižymėjo hiperaktyvumu. Baigęs mokslus 1999 m. įstojo į Sidnėjaus Nacionalinį dramos institutą ir jį baigė 2002 m. birželio mėnesį užbaigdamas trejų metų dramos vaidybos programą po kurios buvo įteiktas bakalauro diplomas. 

## Karjera
Pradėjo vaidinti trumpametražiuose filmuose Sidnėjuje. Vienas pirmųjų darbų, kuriame reikėjo aktorystės gabumų buvo pasirodymas komercinėje reklamoje atliekant jūrų pėstininko vaidmenį. Taip pat po studijų baigimo pradėjo filmuotis australų televizijoje. 

2004 m. atiteko pirmasis ir pagrindinis vaidmuo filme „Oyster Farmer“. Vėliau pasirodė „Man-Thing“, „Feed“ projektuose ir australietiškame mini seriale „The Incredible Journey of Mary Bryant“, už kurį jis buvo nominuotas geriausio televizijos aktoriaus titului vykusiuose filmų instituto apdovanojimuose 2005 m. 

Aleksas pelnė ir nuostabiausio aktoriaus dramos serijose prizą 2006 m. įvykusioje „Logic“ ceremonijoje. 

2007 m. prisijungė prie serialo „The Shield“ komandos gretų kaip detektyvas Kevinas Hiatas, naujausias smogikų būrio narys.

Nuo 2010 m. pradėjo filmuotis kriminaliniame seriale „Hawaii Five-0“.
Chotyno mūšis

**Chotyno mūšis** – 1621 m. rugsėjo pabaigoje–spalio pradžioje prie Chotyno ant Dniestro kranto (Podolė, Ukraina) 70 tūkstančių Lenkijos ir Lietuvos valstybės karių, iš kurių pusę – apie 35 tūkstančius – sudarė Zaporožės kazokai, sėkmingai atrėmė 220 tūkstančių Osmanų imperijos kariuomenės puolimą. Turkijos kariuomenei vadovavo sultonas Osmanas II, o Abiejų Tautų Respublikos kariuomenei – Lietuvos didysis etmonas Jonas Karolis Chodkevičius. Istorikų vertinimu Chotynės mūšyje sprendėsi Vidurio Europos likimas. Kautynėse sutriuškintai Osmanų imperijos kariuomenei teko atsitraukti ir bent kuriam laikui atsisakyti planų užimti Vidurio Europą. ATR šiame mūšyje neteko apie 14 tūkstančių karių, Osmanų imperija – 42 tūkstančių.

1621 m. rugsėjo 24 d. Osmanų kariuomenės apsiaustoje Chotyno tvirtovėje mirė Jonas Karolis Chodkevičius. Vadovavimą Chotyno mūšiui iš jo perėmė Stanislavas Liubomirskis.

## Įamžinimas

2001 m. Chotyno mūšio vietoje Ukrainos iniciatyva ir lėšomis iškilo šiam įvykiui paminėti skirtas paminklas. Pirmajame paminklo plane vaizduojamas vienas iš Chotyno mūšio didvyrių – Zaporožės kazokų etmonas Piotras Konaševičius-Sahajdačnis, kuris nuo mūšyje patirtų žaizdų 1622 m. mirė Kijeve.

Lietuvos bankas 2013 m. į apyvartą išleido apyvartinių monetų numizmatinį rinkinį su atminimo ženklu, skirtu pergalingiems Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės – tarp jų ir 1621 m. Chotyno mūšiui, atminti.

2021 m. Lenkijos, Lietuvos ir Ukrainos paštai išleido bendrą pašto blokų komplektą, skirtą Chotyno mūšio 400-osioms metinėms. Blokuose pavaizduotas lenkų dailininko Juzefo Branto (Józef Brandt, 1841–1915) paveikslo „Chotyno mūšis“ fragmentas.

## Literatūra
* Stanisław Lubomirski: *Dziennik wyprawy chocimskiej r. 1621* [w:] Żegota Pauli: *Pamiętniki o wyprawie chocimskiej r. 1621*, Kraków 1853.
* Jakub Sobieski: *Commentariorum chotinensis belli libri tres* [w:] Żegota Pauli: *Pamiętniki o wyprawie chocimskiej r. 1621*, Kraków 1853.
* Leszek Podhorodecki: *Chocim 1621*, seria: „Historyczne bitwy“, MON, 1988.
* *Василенко Г. А.* Хотинська війна (З історії боротьби українського народу проти турецько-татарської агресії кінця ХVІ і початку ХVІІ ст.). – К.: Радянська школа, 1960. – 99 с.
* *Підгородецький Л., Рашба Н.* Розгром тур.-тат. полчищ (1621 p.) // Український історичний журнал. 1971. № 9.
* *Мицик Ю.А., Плохій С.М., Стороженко І.С.* Як козаки воювали. – Днепропетровск: Промінь, 1990. (2-е изд. – Дніпроптеровськ: Січ, 1991. 302 с. Серия: Давно се діялось колись) – научно-популярный иллюстрированный очерк.
* *Чухліб Т.В.* Козаки та Яничари. Україна у християнсько-османських війнах 1500–1700 рр. – К., 2010. – 446 с.
* *Sas P., Kirkienė G., Bumblauskas A.* Chotyno mūšis 1621 – mūšis dėl Vidurio Europos. – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos centras, 2011.

## Nuorodos
Kiziliurtas

**Kiziliurtas** (, , kum. *Къызылюрт*) – miestas Rusijoje, vidurio Dagestane, prie Sulako upės; rajono centras. Geležinkelio stotis, praeina Baku–Rostovo plentas, atsišakoja kelias į Buinakską. Veikia Čirjurto hidroelektrinė, gaminami elektros automatai, poligrafijos įrenginiai, fosforo druska.

Kizliare gyvena daugiausia avarai, kumykai, lakai, rusai.

## Istorija

Gyvenvietė pradėjo kurtis 1894 m. kaip Čir Jurto geležinkelio stotis. XX a. 4 dešimtmetyje gyvenvietė pervadinta į Kizil Jurtą, o 1963 m. tapo miestu. Panašiu metu pervadintas Kiziliurtu.

## Šaltiniai
Mozdokas

**Mozdokas** (, ) – miestas Rusijoje, Šiaurės Osetijos šiaurės rytuose, prie Tereko upės, 84 km nuo Vladikaukazo; rajono centras. Geležinkelio stotis, plentai į Vladikaukazą, Kizliarą, Prochladną. Siuvamos užuolaidos, maisto, metalo apdirbimo pramonė. Ties Mozdoku nuo Tereko atsišakoja Tereko-Kumos kanalas. Veikia krašto muziejus, 3 cerkvės, 1 mečetė.

## Istorija

Mozdokas įkurtas 1763 m. kaip karinė tvirtovė. Miestu tapo 1785 m., buvo svarbus karinis, prekybinis, tranzitinis taškas.

## Šaltiniai
Kizliaras

**Kizliaras** (, ) – miestas Rusijoje, šiauriniame Dagestane, prie Tereko deltos; rajono centras. Geležinkelio stotis, plentai į Chasavjurtą, Astrachanę, Krainovką. Tradicinio vyno gamybos ir vynmedžių auginimo krašto centras. Maisto (tame tarpe vyno, konjako gamybos), elektrotechnikos pramonė. Veikia krašto muziejus, Petro Bagrationo namas-muziejus, keleto universitetų padaliniai.

Kizliare gyvena daugiausia rusai, avarai, darginai, kumykai, lezginai.

## Istorija

Vietovė gyvenama nuo seno. 1735 m. rusai Kizliare pradėjo statyti tvirtovę. Ji tapo svarbiu kariniu ir prekybiniu atramos tašku rusams užkariaujant Kaukazą ir veržiantis į Viduriniuosius Rytus. 1785 m. tapo miestu. Kizliare apsigyveno armėnai, gruzinai, osetinai, kiti Kaukazo krikščionys. Nuo XIX a. suklestėjo kaip vyno ir konjako, šilko gamybos, žvejybos centras.

## Šaltiniai
Dagestano vėliava

**Dagestano vėliava** – Rusijai pavaldžios Dagestano Respublikos vėliava. Priimta 1994 m. Tai horizontali trispalvė, sudaryta iš žalios, žydros ir raudonos juostų. Žalia spalva simbolizuoja islamą, žydra – Kaspijos jūrą, raudona – drąsą ir ištikimybę. 2003 m. vėliavos proporcijos pakeistos iš 1:2 į 2:3.

Panašią vėliavą 1921–1924 m. turėjo Šiaurės Kaukazo kalnų respublika – jos spalvų išdėstymas buvo juoda, žalia, raudona. Tarybiniais laikais Dagestaną simbolizavo raudona vėliava su krašto pavadinimo santrumpa. 1954 m. pridėta žydra vertikali juosta vėliavos kairėje pusėje bei geltoni pjautuvas ir kūjis ir penkiakampės žvaigždės kontūras.



File:Thirdimamateflag.svg|XIX a. Kaukazo imamato vėliava
File:Flag of the Mountainous Republic of the Northern Caucasus.svg|Šiaurės Kaukazo kalnų respublikos vėliava, 1921–1924
File:Flag of the Dagestan ASSR (1925-1927).svg|Dagestano ATSR vėliava, 1925–1927
File:Flag of the Dagestan ASSR (1927-1954).svg|Dagestano ATSR vėliava, 1927–1954
File:Flag of the Dagestan ASSR.svg|Dagestano ATSR vėliava, 1954–1991
File:Flag of Dagestan (1994–2003).svg|Dagestano vėliava, 1994–2003
Subaru G4e

**Subaru G4e** – japonų automobilių gamintojo „Subaru“ elektromobilis. Pirmą kartą pristatytas 2007 m. Tokijo automobilių parodoje. Automobilis penkiavietis, turintis funkcionalų interjerą ir dizainą. Aerodinaminio pasipriešinimo koeficientas – 0,276. Pilnai įkrautomis baterijomis, automobilis gali nuvažiuoti iki 200 km. Pilnas pasikrovimas iš kintamos srovės tinklo trunka apie aštuonias valandas. Greitas pakrovimas iki 80 % baterijų talpos trunka viso labo 15 min. Automobilyje naudojamos ličio jonų baterijos, kurias specialiai sukūrė „Subaru“. Akumuliatoriai sukuria 346 V įtampą ir yra sumontuoti po keleivio sėdyne.

## Šaltiniai
Tyrnyauzas

**Tyrnyauzas** (, ) – miestas Rusijoje, Kabardoje-Balkarijoje, Kaukazo kalnuose, Baksano upės slėnyje, 89 km į pietvakarius nuo Nalčiko; Elbruso rajono centras. Praeina Baksano–Elbruso plentas (pagrindinis kelias prie Elbruso kalno). Vystomas turizmas. Yra kultūros namai, liaudies amatų centras, krašto muziejus.

2010 m. 52,1 % gyventojų buvo balkarai, 23,2 % – rusai, 15,2 % – kabardinai.

## Istorija

Gyvenvietė (kaip Girchožanas, vėliau Žemutinis Baksanas) įkurta 1934 m., pradėjus volframo–molibdeno gavybą. 1937 m. pradėtos rūdos kombinato statybos. 1955 m. tapo miestu ir pavadintas Tyrnyauzu. Žlugus TSRS kombinatas užsidarė, miestą paliko apie trečdalis gyventojų.

## Šaltiniai
Ismajili

**Ismajili** () – miestas Azerbaidžane. Ismailio rajono administracinis centras. Įsikūręs Didžiojo Kaukazo kalnų papėdėje. Pagrindinė pramonės šaka yra maisto gamyba bei žemės ūkis. Veikia asfalto gamykla. Šalia esančiuose kalnuose išgaunamas granitas.

## Istorija

Miesto teisės suteiktos 1967 m.

## Miestų partnerystė
*  Itas, Japonija

## Šaltiniai
Daškesenas

**Daškesenas**  () – miestas vakarų Azerbaidžane. Rajono centras. 10 700 gyventojų (2013 m. duomenys). Įsikūręs kalnuotoje vietovėje. Per miestą teka Koškarčajus. Nutolęs 36 km į pietvakarius nuo Gendžės ir 397 km į vakarus nuo Baku. Miestas yra padalintas į tris dalis. Regionas turtingas gamtos ištekliais. SSRS laikais buvo išgaunamas geležies akmuo, aliuminis, kobaltas, marmuras, kt.

## Istorija

Viduramžiuose, armėnų gyvenvietė vadinta *Karhat*.


Dashkasan city 1 (e-citizen).jpg
German buildings.JPG
Dashkasan city (e-citizen).jpg


## Šaltiniai