open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kumaono žmogėdros

**Kumaono žmogėdros** () – gamtininko ir medžiotojo Jim Corbett knyga apie jo 1900–1930 m. ekspedicijas medžioti tigrų žmogėdrų Kumaono regione Utarakhando valstijoje Indijoje. Knygos prototipu buvo 1935 m. Corbett parašytos „Džiunglių istorijos“ (), 100 kopijų tiražu privačiai išleistos penkios apysakos, skirtos tik jo giminėms, draugams ir pažįstamiems. 1943 m. „Oxford Press“ leidyklos Indijos padalinio vadovas ir artimas Corbett draugas R. E. Hawkins įtikino medžiotoją parašyti ir išleisti knygą viešai. Jim Corbett parašė „Kumaono žmogėdras“ naudodamas „Džiunglių istorijas“ kaip pagrindą. Galutinėje knygoje iš viso buvo jau dešimt istorijų, be tigrų žmogėdrų medžioklės knygoje taip pat buvo autoriaus įžanga su tigrų tapimo žmogėdromis priežasčių nagrinėjimu, pamąstymai apie gamtosaugos svarbą, gyvūnų fotografiją ir kt.

1946 m. „Universal Pictures“ įsigijo teises statyti filmą pagal knygą, ir 1948 m. išleido filmą, pavadintą „Kumaono žmogėdra“ (). Filmo scenarijus tačiau buvo visiškai išgalvotas, ne pagal jokią knygoje aprašytą tikrą istoriją. Filmas buvo nenusisekęs komerciškai ir susilaukė neigiamų atsiliepimų. Pats Jim Corbett pastebėjo, kad „geriausias aktorius buvo tigras“.

1986 m. BBC išleido šia knyga paremtą dramą „Indijos žmogėdros“ (), kurioje Jim Corbett vaidmenį atliko anglų aktorius Frederick Treves.

2002 m. IMAX išleido dokumentinį filmą „Indija: tigro karalystė“ (), paremtą šia ir kitomis Corbett knygomis, jame Jim Corbett vaidmenį atliko kanadiečių aktorius Christopher Heyerdahl.

## Nuorodos ir šaltiniai
Minkštimai

**Minkštimai** (, nuo 1938 m. *Wiesenbrück*, nuo 1946 m. ***Medvedkinas***, ) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 11 km į šiaurės vakarus nuo Pilkalnio, 16 km į pietvakarius nuo Lazdynų, prie Būdupės.

## Istorija

Pirmąkart minimi 1564 m. *Anteinimei Mickstime* pavadinimu, 1590 m. minėti *Mickstimwetten*, *Minkstimmen*, 1625 m. – *Minckstimen*. XVIII a. pab. gyvenvietė kairiajame Būdupės krante vadinta Mažaisiais Minkštimėliais, dešiniajame – Didžiaisiais Minkštimais, vėliau vietovardžiai kaitalioti. 1785 m. buvo karališkasis valstiečių kaimas su 7 ugniakurais, 1822 m. – valstiečių kaimas su 38 gyventojais. 1854 m. kaime buvo 10 gyvenamųjų pastatų ir 75 gyventojai. Iki 1810 m. priklausė Įsruties apskrities Kusų domenų valsčiui, 1810–1818 m. – Liepgalio domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai, buvo 1874 m. įsteigto Spulių valsčiaus kaimas. Tikintieji priklausė Kusų evangelikų liuteronų parapijai. 

Po Antrojo pasaulinio karo ar sovietmečiu išnyko. Nuo 2008 m. kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Vesnovo kaimo gyvenvietei.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Gentrifikacija

**Gentrifikacija** (iš  – „netituluota bajorija“) – miesto rajono, dažniausiai esančio netoli centro, transformacijos procesas, kurio metu apleistas, žemesnes pajamas gaunančių socialinių sluoksnių gyvenamas rajonas tampa prestižiniu, pasižyminčiu aukštomis nekilnojamo turto kainomis. Per gentrifikaciją rajono aplinka tampa patrauklesnė, pagyvėja kultūrinis ir ekonominis gyvenimas, padidėja turistų dėmesys, sumažėja nusikalstamumas. Gentrifikacijos neigiami padariniai – padidėjusios būsto kainos ir senųjų gyventojų išsikraustymas, istorinio paveldo ir žaliųjų plotų naikinimas.

Gentrifikacija prasideda, kai į apleistą rajoną pradeda keltis aplinkinių rajonų ar iš kitur atvykę gyventojai. Dažnai tokiu rajonu iš pradžių susidomi neturtingi menininkai, studentai, kurių įsikūrimas suteikia vietovei patrauklumo, paslaptingumo ir sužadina kitų gyventojų dėmesį. Netrukus į rajoną pradeda investuoti nekilnojamo turto verslininkai, savivaldybė. Superkami ir atnaujinami apleisti pigūs būstai, degraduotos teritorijos, sutvarkoma aplinka, steigiamos kavinės, barai, galerijos, statomi nauji gyvenamieji namai, plečiama infrastruktūra. Kyla būstų kainos, nekilnojamo turto mokesčiai, keičiasi gyventojų sudėtis: senieji gyventojai, nebepajėgūs pragyventi, išsikelia į pigesnius miesto rajonus.

Gentrifikacija būdinga dideliems miestams. Lietuvoje ryškiausias gentrifikacijos pavyzdys – Užupio rajonas Vilniuje. Gentrifikacijos požymiai pastebimi ir Naujininkuose bei Stoties rajone, Kaune – Žemuosiuose Šančiuose.

Gentrifikacijos terminą pirmąkart panaudojo britų sociologė Rut Glas (*Ruth Glass*) 1964 m.

## Šaltiniai
Švarbaliai

**Švarbaliai** (, nuo 1938 m. *Grundweiler*, nuo 1946 m. ***Drozdovas***, ) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 9 km į šiaurės vakarus nuo Pilkalnio, 17 km į pietvakarius nuo Lazdynų.

## Istorija

Minimi nuo 1625 m. Istoriniai pavadinimo rašybos variantai: *Schwarbaln*, *Schwarblen*, *Swarballen*. 1785 m. buvo karališkasis valstiečių kaimas su 6 ugniakurais, 1823 m. – 9 sodybų mišrusis kaimas su 44 gyventojais. 1854 m. kaime buvo 10 gyvenamųjų pastatų ir 70 gyventojų. Iki 1818 m. priklausė Įsruties apskrities Užpjaunių, Grumbkaukaičių domenų valsčiams, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai, buvo 1874 m. įsteigto Spulių valsčiaus kaimas. Tikintieji priklausė Kusų evangelikų liuteronų parapijai. Švarbalių vakariniu pakraščiu tekėjo Būdupė.

Po Antrojo pasaulinio karo ar sovietmečiu išnyko. Nuo 2008 m. kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Vesnovo kaimo gyvenvietei.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pensionieriai

**Pensionieriai** - nuo XVIII iki XX a. pradžios Rusijos imperijoje - Peterburgo imperatoriškosios dailės akademijos absolventai, gavę piniginę pašalpą (pensioną) už tolesnį įgūdžių tobulinimą. Paprastai akademijos pensionieriai gautas lėšas išleisdavo kelionėms į užsienį, į Italiją ar kitas šalis. Pensionieriais dažniausiai tapdavo tie Dailės akademijos absolventai, kurie baigdavo mokslus akademijoje su Didžiuoju aukso medaliu. Praktika siųsti jaunus žmones į užsienį tobulintis buvo išplitusi Rusijoje nuo XVIII a.

## Aprašymas

Pirmaisiais Sankt Peterburgo imperatoriškosios dailės akademijos pensionieriais laikomi architektas Vasilijus Baženovas ir tapytojas Antonas Losenko (1760 m.), taip pat Ivanas Starovas (1762 m.), nors Dailės akademijos chartija su taisyklėmis apie pensionierius pasirodė tik 1764 m.

XVIII a. pensionai buvo mokami trejus metus, XIX a. – šešerius metus. 

Istorinio žanro tapytojai, skulptoriai ir architektai paprastai praleisdavo visą paskirtą laiką užsienyje, žanro dailininkai, batalistai ir peizažistai užsienyje paprastai tobulindavosi trejus metus, likusius trejus metus keliaudavo po Rusijos imperiją.
Nuo 1893 m. po Dailės akademijos reformos, tapytojai ir skulptoriai buvo pensionieriais ketverius metus, o architektai, graviruotojai ir peizažistai – dvejus metus. 
Sankt Peterburgo imperatoriškosios dailės akademijos pensionieriai buvo atleidžiami nuo karinės prievolės.

Taikant analogiją, pensionierius vėliau ėmė skirti ir Imperatoriškoji menų populiarinimo draugija.

## Nuorodos

## Literatūra
*Михайлова М. Б. Русские архитекторы-пенсионеры в Италии (вторая половина XVIII—XIX в.) // Россия и Италия. Вып.4: Встреча культур / Отв. ред. Н. П. Комолова. — М.: Наука, 2000. — ISBN 5-02-008713-0 — С.84—96.
*Д. Н. Костышин. Из истории пенсионерства в аннинскую и елизаветинскую эпохи. — Москва: Academia, 2018. — 479 с. — 150 экз. — ISBN 978-5-87444415-0.
Thalna

**Thalna** arba **Thalana**, **Talna** – deivė etruskų mitologijoje; atitinka graikų Hebę ir romėnų Juventą. Thalna – viena iš etruskų mitologinių figūrų, artimai susijusių su deive Turan.

Thalna neretai sutinkama ant etruskų veidrodžių, ypač vaizduojančių meilės arba gimimo scenas. Dažnai vaizduojama drauge su Zipna, taip pat Mean, Thanr bei Ethausva. Kaip ir Thanr bei Ethausva, Thalna atlieka pribuvėjos vaidmenį, padeda dievui Tiniai, kai iš jo galvos gimsta Menrva.

Kai kada Thalna vaizduota ir vyriškosios lyties.

## Šaltiniai
Vilkupė

**Vilkupė** (, nuo 1938 m. *Dorfgraben*) arba ***Vilka*** () – upelis Rusijoje, Kaliningrado srityje, (Krasnoznamensko rajone); Įsruties baseine, Būdupės dešinysis intakas.

Prasideda laukuose prie buvusio Tulių kaimo, apie 3 km į šiaurės vakarus nuo Žemaitkiemių. Teka negyvenamomis vietovėmis šiaurės vakarų kryptimi, ties buvusiu Birkenfeldės dvaru įteka į Būdupę 9 km nuo jos žiočių. Vaga vietomis reguliuota.

Buvusios gyvenvietės prie Vilkupės: Tuliai, Plampai, Naujieji Tuliai, Birkenfeldė.

## Šaltiniai

* Vilkupė. Mažosios Lietuvos enciklopedija, T.4 (Rahn–Žvižežeris). Vilnius, Mažosios Lietuvos fondas, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009 m.
* Historische Meßtischblätter (TK25), Nr. 11100, Schmilgen, 1937 m.
Tim Abromaitis

**Timotis Džeimsas Abromaitis ** (*Timothy James Abromaitis*, g. 1989 m. rugsėjo 17 d.) – lietuvių kilmės JAV krepšininkas.

2007–2012 m. rungtyniavo „Notre Dame“ universiteto „Fighting Irish“ komandoje. 2012 m. NBA naujokų biržoje nebuvo pašauktas, pasirašė sutartį su Vilerbano ASVEL, vidutiniškai pelnydamas 9,4 taškus ir atkovodamas 4,4 per rungtynes.

2019 m. liepos 8 d. Abromaitis pasirašė dvejų metų kontraktą su Sankt Peterburgo „Zenit“. Vėliau karjerą tęsė Ispanijoje.

## Laimėjimai
* FIBA Čempionų lyga: 2017 m.
* FIBA Tarpžemyninė taurė: 2017 m.

## Šaltiniai
Meškupė (Jazevka)

**Meškupė** (, nuo 1938 m. *Waldwasser*) arba ***Jazevka*** () – upė Rusijoje, Kaliningrado srityje, Krasnoznamensko rajone; Įsruties baseine, Ragupės dešinysis intakas.

Prasideda laukuose prie buvusio Švarplių kaimo, apie 1 km į pietvakarius nuo Mirno gyvenvietės. Aukštupyje teka keletą km pietvakarių kryptimi, prie buvusio Trečiokų kaimo staiga pasuka šiaurės vakarų kryptimi, teka pro Užpjaunėlių ir Didžiųjų Rudžių gyvenvietes, žemupyje – Šorelių giria. Įteka į Ragupę 3 km nuo jos žiočių. Plotis 5–6 m, gylis 1–2 m, srovės greitis 0,1 m/s². Vaga vietomis reguliuota.

Buvusios gyvenvietės prie Meškupės: Švarpliai, Trečiokai, Viltautai, Pėteraitėliai, Kelmiškaičiai, Noidorfas, Laukeliškių girininkijos sodyba.

## Šaltiniai

* Meškupė. Mažosios Lietuvos enciklopedija, T.3 (Mec–Rag). Vilnius, Mažosios Lietuvos fondas, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006 m.
* Historische Meßtischblätter (TK25), Nr. 11100, Schmilgen, 1937 m.
* Historische Meßtischblätter (TK25), Nr. 11101, Grumbkowsfelde, 1938 m.
* Historische Meßtischblätter (TK25), Nr. 12101, Pillkallen, 1931 m.
Hidroforas

**Hidroforas** – tai automatinė vandens tiekimo sistema, kuri ima vandenį iš šulinio (arba kito vandens šaltinio) ir užtikrina tolygų slėgį ir vandens srautą.

Pagrindinės hidroforo dalys:

* vandens siurblys;

* išsiplėtimo bakas;
* slėgio relė.

## Veikimo principas
Hidroforo siurblys tiekia vandenį iš šulinio į išsiplėtimo baką, kuriame yra membrana, skirianti suspaustą orą nuo vandens. Vartotojas turi periodiškai, bent 2 kartus per metus patikrinti oro slėgį membranoje. Atitekant vandeniui į išsiplėtimo baką, membrana spaudžiasi, o bake esantis slėgis didėja, kol pasiekia relėje nustatytą didžiausią reikšmę ir tada siurblys išsijungia. Naudojant vandenį iš išsiplėtimo bako slėgis krenta, kol pasiekia mažiausią relėje nustatytą reikšmę. Vartotojas gali keisti mažiausias ir didžiausias slėgio vertes, priklausomai nuo konkrečios situacijos. Tada vėl įsijungia siurblys, kuris tiekia vandenį ir vartojimui ir į išsiplėtimo baką ir toliau ciklas kartojasi. Buitiniam naudojimui rekomenduojama mažiausia išsiplėtimo bako talpa 60 litrų.

## Tipai
Hidroforo siurbliai būna dviejų tipų: 

Membraniniai (su guminiais maišais);

Diafragminiai (su fiksuota diafragma). 

## Pajungimas
Hidroforas yra įrengiamas gyvenamuose namuose ar kitose patalpose bei gali būti pakabintas šulinyje, kur žiemos metu oro temperatūra yra aukščiau už 0°C. Į hidroforą vanduo tiekiamas vamzdžiu, kurio gale yra įtaisomas atbulinis vožtuvas, neleisiantis vandeniui subėgti atgal į šulinį.

## Naudojimas
Hidroforas naudojamas vandens tiekimui iš šulinių, kai nėra galimybės prisijungti prie centralizuoto vandens tiekimo.

## Išnašos
Ragupė

**Ragupė** (, *Raguppe*, nuo 1938 m. *Krebsbach*) arba ***Podlesnaja*** () – upė Rusijoje, Kaliningrado srityje, Krasnoznamensko rajone; Įsruties baseine, Būdupės
dešinysis intakas.

Prasideda laukuose prie Pilkalnio–Kusų kelio, apie 2 km į vakarus nuo Pilkalnio. Aukštupyje prateka netoli Žemaitkiemių, toliau teka šiaurės kryptimi, ties buvusiu Duoblindžių kaimu pasuka į šiaurės vakarus, prateka pro Didžiuosius Šorelius, ties buvusiu Stablaukių kaimu pasuka į šiaurę. Toliau teka negyvenamomis vietovėmis, Šorelių girios vakariniu pakraščiu, po santakos su Meškupe suka į vakarus ir įteka į Būdupę ties buvusiu Naujojo Liepgalio palivarku 3 km nuo jos žiočių. Vagos plotis 6 m, gylis 1,2 m, srovės greitis 0,1 m/s².

Intakai, abu dešinieji: Pjaunė, įteka ties buvusiu Šaltų kaimu, ir Meškupė, įteka 3 km nuo žiočių.

Buvusios gyvenvietės prie Ragupės: Pušynai, Šaltai, Duoblindžiai, Stablaukiai, Mažieji Tuliai, Mitenvaldė, Ragupėnai.

## Šaltiniai

* Ragupė. Mažosios Lietuvos enciklopedija, T.3 (Mec–Rag). Vilnius, Mažosios Lietuvos fondas, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006 m.
* Historische Meßtischblätter (TK25), Nr. 11100, Schmilgen, 1937 m.
* Historische Meßtischblätter (TK25), Nr. 12100, Kussen, 1933 m.
* Река Подлесная (Рагуппе), Государственный водный реестр (rus.). Nuoroda tikrinta 2020-05-12.
Mean

**Mean** arba **Meanpe** – etruskų moteriškoji mitologinė figūra.

Aptikti devyni Mean vaizduojantys etruskų veidrodžiai, kitur ji nėra vaizduojama. Mean pavaizduota įvairiose scenose, pvz., Fuflunso gimimo iš Tinios šlaunies, Turan ir Atunio vestuvių. Be to, vaizduojama, kaip Mean po pergalės pagerbia herojų: uždeda ant Kalanike arba Elchsntre galvos vainiką. Šiuo atveju Mean atitinka graikų Nikę ir romėnų Viktoriją. Ant vieno iš veidrodžių vaizduojamas sprunkantis Persėjas, o Meanpe gali būti suprantama kaip „Persėjo pergalė“. 

Mean vaizduota tiek su sparnais, tiek be jų. Kai kada vaizduojama drauge su Thalna.

## Šaltiniai
Firsas Žuravliovas

**Firsas Žuravliovas** (, 1836 m. gruodžio 10 d., Saratovas, Rusijos imperija – 1901 m. rugsėjo 17 d. Sankt Peterburgas, Rusijos imperija) – rusų žanro tapytojas, Sankt Peterburgo dailės akademijos akademikas, Keturiolikos maišto dalyvis, vienas iš „Dailininkų artelės“ įkūrėjų.

## Biografija

Firsas Žuravliovas gimė 1836 m. gruodžio 10 d. Saratove. F. Žuravliovas studijavo Sankt Peterburgo dailės akademijoje. Studijų metais už pažangą dailėje 1858 ir 1860 m. buvo apdovanotas mažaisiais sidabro medaliais, 1860 ir 1862 m. – didžiaisiais sidabro medaliais. 1862 m. buvo apdovanotas mažuoju aukso medaliu už paveikslą „Kreditorius aprašo našlės turtą“.

1863 m. lapkričio 9 d. Žuravliovas dalyvavo Dailės akademijos keturiolikos studentų maište. Studentai atsisakė dalyvauti konkurse dėl didžiojo aukso medalio. Konkursas buvo skirtas Dailės akademijos 100-osioms gyvavimo metinėms. Žuravliovas buvo Sankt Peterburgo dailininkų artelės, kuriai vadovavo Ivanas Kramskojus, nariu.

Kartu su Ivanu Kramskojumi ir dar keturiais dailininkais: Bogdanu Venigu, Aleksandru Grigorjevu, Aleksejumi Korzuchinu ir Nikolajumi Šustovu apsigyveno bute Vasilijaus saloje ir įkūrė savotišką komuną su bendromis kūrybinėmis dailės dirbtuvėmis ir bendru ūkiu.

1868 m. už akademinėje parodoje publikuotus paveikslus „Vežiko parvykimas į namus” bei „Grįžimas iš puotos” Žuravliovui buvo suteiktas I-o laipsnio dailininko vardas. 1874 m. už paveikslus „Prieš karūnaciją”, „Nešikas”, „Pamotė”, „Mergaitė su vištomis”, „Dūdininkas” ir kelis portretus Žuravliovui buvo suteiktas Sankt Peterburgo imperatoriškosios dailės akademijos garbės akademiko vardas.

Firsas Žuravliovas daugiausiai tapė paveikslus buitine tematika. Labiausiai jis žinomas dėl paveikslų, kuriuose nutapyta pirklių buitis. Jo paveikslas „Pirklių puota“ (1876 m.) sudarytas iš daug figūrų, nutapytas gana skrupulingai, kreipiant dėmesį ir į mažas detales. Paveiksle „Nuotakos palaiminimas“ (1878 m.) puikiai išreikštas dramatizmas.

1888–1889 m. Žuravliovas eksponavo savo kūrinius Peredvižnikų parodose, nors šios draugijos nariu taip ir netapo. Firsas Žuravliovas dalyvavo tarptautinėse parodose Suomijoje (1876 m.), Paryžiuje (1889 m.).
Dalyvavo tapant Maskvos pravoslavų cerkvės soboro (rus. *Хра́м Христа́ Спаси́теля или Храм Рождества Христова*) kupolo paveikslą, taip pat Rygos pravoslavų cerkvės soboro kupolą.

Žuravliovas nutapė mozaikas Prisikėlimo bažnyčiai Sankt Peterburge ir ikonas Sankt Peterburgo Smolnio soborui.

## Galerija


Zhuravlev 03.jpg|thumb|Prieš karūnaciją
Zhuravlev 08.jpg|thumb|Grįžimas iš puotos
Zhuravlev 11.jpg|thumb|Pamotė
Zhuravlev 16.jpg|thumb|Mergaitė su vištomis
Zhuravlev 14.jpg|thumb|Po vestuvių puotos



## Nuorodos
Bogdanas Venigas

**Bogdanas Venigas** (, ; 1837 m. liepos 30 d. Talinas, Estijos gubernija, Rusijos imperija – 1872 m. Sankt Peterburgas, Rusijos imperija) – rusų istorinio ir religinio žanro tapytojas, keturiolikos maišto dalyvis. Jaunesnysis Sankt Peterburgo imperatoriškosios dailės akademijos akademiko Karlo Venigo brolis.

## Biografija

Bogdanas Venigas gimė 1837 m. liepos 30 d. Taline, Estijos gubernijoje, Rusijos imperijoje, muzikos mokytojo, Šv. Mikalojaus liuteronų bažnyčios vargonininko ir smuikininko Gotlibo Fridricho Venigo šeimoje. Bogdano motina Agata Emilija Faberžė buvo juvelyro Karlo Faberžė teta.

1848 m. Venigų šeima persikėlė gyventi į Sankt Peterburgą, kur Bogdano Venigo tėvas buvo priimtas į tarnybą Imperatoriaus teatrų direkcijoje. Bogdanas Venigas 1851 m. įstojo mokytis į Sankt Peterburgo imperatoriškosios dailės akademijos istorinio žanro dailės klasę, kuriai vadovavo profesorius Fiodoras Bruni.

Studijų metu Bogdanas Venigas buvo laikomas talentingu dailininku. Už pasiekimus dailėje Venigas tris kartus buvo apdovanotas akademijos mažuoju aukso medaliu (1854, 1856, 1857 m.), du kartus – didžiuoju sidabro medaliu (1856 ir 1857 m.), 1859 m. buvo apdovanotas mažuoju aukso medaliu už paveikslą „Scena iš Olimpinių žaidynių”. 1862 m. jis gavo didįjį aukso medalį už eskizą „Judo bučinys”.

1863 m. lapkričio 9 d. Bogdanas Venigas dalyvavo Dailės akademijos keturiolikos studentų maište. Studentai atsisakė dalyvauti konkurse dėl didžiojo aukso medalio. Konkursas buvo skirtas Dailės akademijos 100-osioms gyvavimo metinėms. Nuo 1863 m. iki 1867 m. Venigas buvo Sankt Peterburgo dailininkų artelės, kuriai vadovavo Ivanas Kramskojus, nariu.

Nuo 1865 m. kartu su tapytojais Ivanu Kramskoju ir Nikolajumi Košeliovu tapė Maskvos Kristaus Išganytojo cerkvės (rus. „Хра́м Христа́ Спаси́теля" arba „Храм Рождества Христова") kupolo paveikslą.

Bogdanas Venigas tapė portretus. 1869 m. yra nutapęs Sankt Peterburgo imperatoriškosios dailės akademijos skulptoriaus, akademiko ir profesoriaus Ivano Remerso portretą.

## Nuorodos
Aleksandras Grigorjevas

**Aleksandras Grigorjevas** (, 1837 m. rugsėjo 4 d. Sankt Peterburgas, Rusijos imperija – po 1886 m. Rusijos imperija) – rusų istorinio ir portretinio žanro tapytojas, keturiolikos maišto dalyvis.

## Biografija
Aleksandras Grigorjevas gimė 1837 m. rugsėjo 4 d. Sankt Peterburge titulinio patarėjo Konstantino Ivanovičiaus Grigorjevo šeimoje.

Aleksandras Grigorjevas įstojo mokytis į Sankt Peterburgo imperatoriškąją dailės akademiją. Studijų metu pasižymėjo kaip gabus studentas. Už pasiekimus dailėje tris kartus buvo apdovanotas Dailės akademijos sidabro medaliu (1851 ir 1858 m.), du kartus – didžiuoju sidabro medaliu (1861 ir 1862 m.). 1862 m. Grigorjevas gavo mažąjį aukso medalį už paveikslą „Mozė išgauna vandenį iš uolos”.

1863 m. lapkričio 9 d. Aleksandras Grigorjevas dalyvavo Dailės akademijos keturiolikos studentų maište. Studentai atsisakė dalyvauti konkurse dėl didžiojo aukso medalio. Konkursas buvo skirtas Dailės akademijos 100-osioms gyvavimo metinėms. Nuo 1863 m. iki 1867 m. Venigas buvo Sankt Peterburgo dailininkų artelės, kuriai vadovavo Ivanas Kramskojus, nariu.
1864 m. Aleksandrui Grigorjevui suteiktas 2-ojo laipsnio kasikinio dailininko vardas, 1868 m. – 1-ojo laipsnio klasikinio dailininko vardas.

1877 m. Grigorjevas Peterburgo dailės akademijos užsakymu nutapė Šv. Jurgio paveikslą Nikolajaus stebuklingojo cerkvei, esančiai Atkarske. 1882 m. pagal Dailės akademijos užsakymą jis nutapė ikoną „Paskutinė vakarienė” Aleksino parapijai.

Grigorjevas dalyvavo, kuriant afišas spektakliams, kurie buvo rengiami 1883 m. gegužės 15 d. caro Aleksandro III ir jo žmonos Marijos Fiodorovnos karūnacijos iškilmėms.

## Nuorodos
Piotras Zabolockis

**Piotras Zabolockis** (, 1842 m. birželio 18 d., Sankt Peterburgas, Rusijos imperija – ne anksčiau 1916 m.) – rusų tapytojas – portretistas, Keturiolikos maišto dalyvis. Dailininko Piotro Jefimovičiaus Zabolockio sūnus.

## Biografija

Sankt Peterburgo imperatoriškoje dailės akademijoje studijavo kaip laisvasis klausytojas istorinio žanro klasėje. Buvo apdovanotas mažuoju aukso medaliu ir du kartus mažuoju ir didžiuoju sidabro medaliais.

1863 m. lapkričio 9 d. Zabolockis dalyvavo Dailės akademijos keturiolikos studentų maište. Studentai atsisakė dalyvauti konkurse dėl didžiojo aukso medalio. Konkursas buvo skirtas Dailės akademijos 100-osioms gyvavimo metinėms. Tačiau Zabolockis buvo vienintelis iš absolventų, kuris prieš pat konkursą atsisakė nuo maišto ir sutiko dalyvauti konkurse. Esant tik vienam dalyviui, konkursas visgi surengtas nebebuvo.

1866 m. už paveikslą „Vladimiro atsivertimas į krikščionybę“ jam buvo suteiktas 1-ojo laipsnio dailininko vardas.

Piotras Zabolockis, skirtingai nei kiti buvę absolventai – keturiolikos maišto dalyviai, taip ir netapo akademiku, nepaisant to, jog jam buvo pozavę netgi aukščiausio rango valstybės žmonės: 1883 m. jis nutapė Marijos Fiodorovnos, caro Aleksandro III žmonos portretą, 1889 m. – paties caro Aleksandro III portretą.
Piotras Zabolockis yra nutapęs nemažai Rusijos dvarininkų portretų, tapė ikonas cerkvėms ir soborams. Jis dėstė imperatorės Marijos įsteigtame moterų institute.

1908 m. Zabolockis tapo Valstybės patarėju. Dailininkas visą gyvenimą nugyveno Sankt Peterburge.

## Nuorodos

## Literatūra
* Старовойтов Л.А. В глубине веков. Очерки истории и культуры Тихвинского края с древнейших времён до XII века. 2013.
* Векслер А., Крашенинникова Т. Такая удивительная Лиговка. Изд. Центрполиграф. 2009. ISBN 5-9524-4454-7
* С. Н. Кондаков. Юбилейный справочник Императорской Академии художеств. 1764–1914. – Спб.: Товарищество Р.Голике и А.Вильборг, 1915. – Т. 2. – С. 71. – 454 с.
Vandentiekio kolona

**Vandentiekio kolona** – tai metalinis arba gelžbetoninis vertikalus uždaras rezervuaras, pripildytas vandens.

### '''Kolonos paskirtis'''
Kolonų paskirtis ta pati, kaip ir vandenbokščių, tik viršutinė tūrio dalis skirta reguliuojančiajam vandens kiekiui laikyti, apatinė dalis – vandens atsargoms kaupti.

### '''Kur statomos vandentiekio kolonos'''
Reguliuojančiajam vandens tūriui skirtos kolonos dalies apačios aukštis atitinka vandenbokščio aukštį, o kolonoje sukauptos vandens atsargos yra žemiau. Todėl vartotojai gauna vandenį tolydžio mažėjančiu slėgiu. Dėl šios priežasties kolonas galima statyti tik tuose pramonės įmonių vandentiekiuose, kur, įvykus avarijai, vartotojams galima tiekti atsarginį vandenį mažesniu slėgiu negu skaičiuotinis.

### '''Vandentiekio kolonų trūkumai'''
Kolonų trūkumas yra tas, kad vanduo jose užsistovi, nes dėl konstrukcinių kolonos ypatybių vartotojams vanduo teka tik iš apatinės rezervuaro dalies, dėl to viršutinių vandens sluoksnių kokybė gali blogėti.
Čampavato tigrė

**Čampavato tigrė** – Bengalinė tigrė, XIX a. pab. – XX a. pr. Nepale ir Kumaono regione Indijoje nužudžiusi bent 436 žmones. Ji yra įrašyta į Gineso rekordų knygą kaip daugiausia žmonių nužudęs tigras. 1907 m. Čampavato tigrę nušovė Jim Corbett.

Pasak medžiotojo ir rašytojo Peter Byrne knygos „Medžiotojas – džentelmenas“ (), Čampavato tigrė pradėjo puldinėti žmones Rupalo kaime vakarų Nepale. Iš pradžių ją mėgino nušauti medžiotojai, tačiau nesėkmingai. Vėliau buvo pasitelkta Nepalo kariuomenė. Kariškiams taip pat nepavyko jos sumedžioti, tačiau varovai nubaidė tigrę per pasienį į Indiją. Toliau Čampavato tigrė medžiojo žmones Kumaono regione. Ji keliaudavo didelius, Bengalijos tigrams neįprastus atstumus nuo kaimo prie kaimo, kartais per parą įveikdama virš trisdešimt kilometrų. Tokiu būdu išvengdavo medžiotojų, tykančių prie jos paskutinės aukos kaimo, ir lengviau susirasdavo aukų naujame kaime, kur dar nebūdavo kilęs aliarmas. Čampavato miestas, nuo kurio kilo tigrės vardas, buvo maždaug jos medžioklės teritorijos centre. Dauguma Čampavato tigrės aukų būdavo moterys ir vaikai, vieni išėję į džiungles rinkti kuro ar ganyti galvijų. Visi žinomi žmonių užpuolimai būdavo dieną. Per laiką žmonės pradėjo tigrės taip bijoti, kad Čampavato apylinkių kaimuose stojo gyvenimas, žmonės bijodavo palikti namus, ypač, džiunglėse išgirdę tigro riaumojimą.

1907 m. Čampavato tigrę medžioti ėmėsi britų gamtininkas Jim Corbett. Sekdamas Fungaro kaime neseniai nužudytos ir į džiungles nuvilktos šešiolikmetės mergaitės kraujo pėdsaku, jis rado palaikus, tačiau juos tyrinėdamas, pats buvo užpultas tigrės. Nubaidęs ją šūviais, kitą dieną Corbett suorganizavo medžioklę su varovais prie Čampos upės tarpeklio. Jam padėjo apie 300 vietinių Fungaro gyventojų. Jim Corbett nušovė tigrę, kai ji vėl mėgino pulti medžiotoją.

Nušautos Čampavato tigrės tyrimas parodė, kad jai buvo 10 – 12 metų, sveikatos būklė puiki, neskaitant kad dešinėje nasrų pusėje buvo nulūžę viršutinis bei apatinis iltiniai dantys. Jim Corbett padarė išvadą, kad šis sužeidimas yra seno šūvio pasekmė. Sužaloti dantys tikriausiai trukdė tigrei medžioti įprastą grobį, ir jai teko pradėti maitintis lengviau pagaunamais žmonėmis.

Kelyje iš Čampavato į Lohaghatą, prie Čataro tilto, buvo pastatytas betoninis paminklas pažymėti tigrės nušovimo vietai.

1944 m. išleistoje Jim Corbett knygoje „Kumaono žmogėdros“ tarp kitų žmogėdrų tigrų atvejų, aprašoma ir Čampavato tigrės medžioklė.

## Nuorodos ir šaltiniai
Mohamedas Reza Pahlavis

**Mohamedas Reza Pahlavis** (1919 m. spalio 26 d. – 1980 m. liepos 27 d.) dažnai vadinamas tiesiog **Irano šachu** – 2-asis Pahlavių dinastijos Irano šachas, nuo 1941 m. rugsėjo 16 d. iki Irano revoliucijos, 1979 m. vasario 11 d. šachas buvo priverstas emigruoti iš šalies ir atsisakyti sosto.

## Biografija
Gimė šacho Rezos, 1-ojo Pahlavių dinastijos šacho šeimoje. Mokėsi La Rosey mokykloje Šveicarijoje, pamėgo Vakarų kultūrą bei slidinėjimą. 1941 m. šachas Reza padarė klaidą, manevruodamas tarp nacistinės Vokietijos ir Sąjungininkų. Sąjungininkai, negalėdami prarasti Irano naftos Vokietijos naudai, užėmė šalį ir ištrėmė Rezą į Pietų Afriką bei leido atsižadėti sosto Mohamedo naudai. 

Per karą Mohamedas buvo priverstas paklusti rusų ir britų nurodymams. Po karo ėmė stiprinti savo politinę įtaką. Buvo bandytas nuversti, per pasikėsinimus į jį žuvo keli ministrai pirmininkai, bet pats šachas liko gyvas. Mohamedas laukdavo tinkamo laiko atsikratyti konkurentais. XX a. 5 deš. iškilus premjerui Mohamedui Mosadegui, 1952 m. šachas suplanavo jį atstatydinti, o ministru pirmininku paskirti Fazlolahą Zahedi, bet perversmas, kuris, kaip vėliau įrodyta, buvo remtas Britanijos ir JAV, nepavyko. Šachas pabėgo į Iraką, vėliau į Italiją ir sugrįžo tik Zahedžiui nuvertus Mosadegą. 1955 m. šachas Zahedžio atsikratė. Šachas žvelgė į amerikiečius ir britus gana paranojiškai ir įtariai bei apsidrausdamas palaikė gerus santykius su Sovietų Sąjunga.

1963 m. šachas pradėjo Baltąją revoliuciją, kuria siekė sumoderninti šalį, buvo įvykdyta žemės reforma, pagerinta moterų padėtis visuomenėje ir joms suteikta rinkimų teisė, apribota šiitų dvasininkų įtaka. Šiitų ajatolos reformoms priešinosi, bet kariuomenė numalšino sukilimą. Remiamas JAV, šachas siekė paversti šalį galingiausia karine jėga Viduriniuose Rytuose; pirko amerikiečių ginklus bei pradėjo vystyti branduolinę programą. Šachas dažniausiai pats priimdavo visus šalies valdymo klausimus.

Gaudamas labai dideles pajamas iš naftos, 1971 m. šachas nusprendė švęsti 2500-ąsias Kyro Didžiojo įkurtos Irano imperijos metines, taip išvaistydamas apie 22 mln. JAV dolerių (atsižvelgiant į infliaciją, 100 mln. JAV dolerių). Šios puotos labai pakenkė jo reputacijai.

Nors buvo įgyvendintos sėkmingos švietimo, ekonomikos, žemės ūkio reformos, vidurinė klasė nuskurdo, liberalai buvo kankinami SAVAK (slaptoji policija), valstiečiais beveik nesirūpinta. Susiformavo šiitų fundamentalizmo judėjimas, vadovaujamas ajatolos Chomeinio. 1979 m. vasario 11 d. šachas, nebesulaikydamas vis augančių protestų, išvyko iš šalies. Šachas dar nuo 1974 m. sirgo vėžiu, nuo kurio 1980 m. liepos 2 d., Egipte, Kaire, mirė. Egipte, Anvaro Sadato dėka, jam buvo surengtos valstybinės laidotuvės. Palaidotas Al Rifajos mečetėje.

## Šaltiniai
Liverpulio uostas

**Liverpulio uostas** – upių uostas Liverpulyje, Anglijoje, Jungtinėje Karalystėje. Specializuojasi kruizų, krovinių ir pramonės srityje. 2017 m. Liverpulio uostas buvo ketvirtas šalyje pagal metinę krovą.

Liverpulio uoste registruotas garsusis Titaniko garlaivis.

## Istorija
1715 m. Liverpulio uoste atidarytas pirmasis pasaulyje komercinis terminalas. XIX a. uostas smarkiai vystėsi ir tapo techniškai pažangiausiu uostu pasaulyje. Įrengta nuo potvynių ir atoslūgių apsaugota prieplaukų ir dokų sistema, kuri driekėsi Mersio upės pakrante 12,1 km. Uostas tapo itin sėkmingu, ir smarkiai išplėtota prekyba su tolimaisiais kraštais. Prekiauta vergais, cukrumi, medvilne, brendžiu, šilku, dramblio kaulu, arbata, tabaku. 1830 m. Liverpulio uostas sujungtas su geležinkelių tinklu. 1885 m. įrengti hidrauliniai keltuvai.

1971 m. uždarytos mažesnės uosto prieplaukos. Nuo 1972 m. geležinkeliai į Liverpulio uostą nebenaudojami, o išlikusi infrastruktūra palikta irti.

XXI a. pradžioje atnaujinta dauguma infrastruktūros. Veikia kruizinių laivų ir komercinės krovos terminalai.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Mfuvės liūtas

**Mfuvės liūtas** – liūtas - žmogėdra, Mfuvės apylinkėse (Zambijos Rytų provincija) nužudęs ir suėdęs bent šešis žmones. Jis buvo 3,2 m ilgio nuo nosies iki uodegos galo, 1,2 m aukščio ir apytiksliai 230 kg svorio, didžiausias arba vienas didžiausių žinomų liūtų žmogėdrų. Pirmasias žinomas aukas, du berniukus iš kurių vienam pavyko pabėgti, jis užpuolė prie kelio tolėliau nuo jų kaimo, vėliau pradėjo medžioti pačiame kaimo pakraštyje, ir galiausiai ateidavo tiesiai į kaimą, vieną moterį dienos metu ištempė tiesiai iš jos trobelės, tačiau neginkluoti kaimiečiai neturėjo daug būdų jį nubaudyti, be to, medžioklė Zambijoje griežtai ribojama.

Mfuvės liūtą 1991 m. galiausiai nušovė Wayne Hosek, medžiotojas iš Kalifornijos, JAV, ir nuo 1998 m. jo iškamša demonstruojama Čikagos gamtos muziejuje (). Nušovus liūtą paaiškėjo, kad dešinėje pusėje jo žandikaulio mandibula buvo įskilusi ir trukdė medžioti įprastą grobį, greičiausiai todėl jis pradėjo puldinėti žmones. 

## Nuorodos ir šaltiniai
Atunis

**Atunis** – dievas etruskų mitologijoje, deivės Turan mylimasis; atitinka graikų Adonį.

Aptikta Atunį vaizduojančių etruskų veidrodžių, ant jų jis vaizduojamas kaip jaunuolis ar berniukas, neretai meiliai apsikabinęs su Turan (pastaroji vaizduota vyresnė už Atunį). Carlo De Simone tokių Atunio atvaizdų priskaičiuoja šešiolika, o L. Bouke van der Meer – dvidešimt du.

Atunio ir Turan kultas paliudytas Graviskoje (Tarkvinijos uoste). Atunio šventė buvo švenčiama liepos mėnesį.

## Šaltiniai
Huari Bumedjenas

**Huari Bumedjenas** ( *Hawwārī Būmadyan*; 1932 m. rugpjūčio 23 d. – 1978 m. gruodžio 27 d.) – Alžyro politikas, 2-asis šalies prezidentas. Faktiniu šalies vadovu, kaip Revoliucinės tarybos pirmininku, Bumedjenas išbuvo nuo 1965 m. birželio 19 d. iki 1976 m. gruodžio 10 d , tada pasiskelbė šalies faktiniu prezidentu. Alžyro prezidentu Bumedjenas išbuvo iki pat savo mirties 1978 m. gruodžio 27 d.
## Biografija
Beveik nėra informacijos apie ankstyvąjį H. Bumedjeno gyvenimą, netgi jo tiksli gimimo nėra nustatyta – nors dauguma šaltinių mini 1932 m., kiti 1927 ar net 1925 m. Yra žinoma, kad Bumedjenas gimė berberų ūkininko, turėjusio septynis vaikus, šeimoje. Bumedjenas gimė kaip Muhamedas Ben Brahim Bucharuba. 

1950 m. baigė Kairo Al Azharo universitetą. 1955 m. įsitraukė į nacionalinio išsivadavimo kovą prieš Prancūziją, pasikeitė vardą į Houri Bumedjeno (pagal Tlemseno globėją Sidi Bumedjeną). 1958 m. tapo Orano provincijos sukilėlių vadu. Atkūrus nepriklausomybę, tapo šalies gynybos ministru. 1965 m. per karinį perversmą nuvertė Ahmedą Ben Belą ir pasiskelbė Revoliucinės tarybos pirmininku. Prijautė socializmui, siekė paversti šalį Trečiojo pasaulio lydere – jo valdymo metu Alžyras buvo urbanizuotas, pakeltas ekonomikos lygis, nacionalizavo naftos gavybos ir perdirbimo įmones. 1976 m. gruodžio 10 d. pasiskelbė prezidentu.  

Mirė 1978 m. gruodžio 27 d., nuo retos kraujo Valdenštremo ligos. Jo garbei pavadintas oro uostas, šalyje prezidentas gerbiamas iki šiol.

## Šaltiniai
Drukys

**Drukys** () – upelis daugiausia Lietuvoje (Pasvalio rajone), žemupys Latvijoje (Bauskės savivaldybėje); Maučiuvio dešinysis intakas (Yslykio baseinas). Prasideda laukuose prie Gineikių, 4 km į šiaurę nuo Vaškų, teka šiaurėn dirbamais laukais. Įteka Maučiuvin 1,7 km nuo žiočių Celmių apylinkėse, į pietvakarius nuo Brunaviškių.

Visa vaga ištiesinta. Baseinas siauras, be intakų. Kaimai prie Drukio: Gineikiai, Kupriškis, Puodžiūnai (Lietuva), Airytės (Latvija).

Upėvardis latviškas, kildinamas iš  'mažas, kresnas vaikas; kuinas'.

## Šaltiniai
Drungė

**Drungė** – upelis Lietuvoje, Ukmergės rajone; Armonos kairysis intakas (Šventosios baseinas). Prasideda Užulėnio–Gružų miškuose prie Aukštuolių kaimo. Teka į pietus pamiškėmis, toliau į pietvakarius laukais. Žemupyje prateka Kryto pelkės pakraščiu ir įteka Armonon 19,9 km nuo jos žiočių, tuoj jai ištekėjus iš Siesikų ežero, Šinkūnų pakraščiuose.

Intakai – Kliepšė (kairysis), Groblė (dešinysis).

Visa vaga ištiesinta. Kaimai prie Drungės: Jurgelionys, Kiškeliškis, Miliūnai.

Upėvardis *Drungė̃* kildinamas iš žodžio *drungus* ('drungnas').

## Šaltiniai
Garstono uostas

**Garstono uostas** – komercinis upių uostas Liverpulyje, Anglijoje, Jungtinėje Karalystėje. Specializuojasi krovinių ir pramonės srityje.

## Istorija
1853 m. birželį uostą įkūrė vietinė geležinkelio kompanija St Helens and Runcorn Gap Railway. Pagrindinis uosto krovinys buvo akmens anglis. 1935 m. uosto krova siekė 2 milijonus tonų.

2016 m. ABP investavo 5 milijonus £ į infrastruktūros atnaujinimą. 2017 m. gruodį atidarytas naujas terminalas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
* UK Ports svetainėje
Dubulis (reikšmės)

**Dubulis** gali reikšti:
* Dubulis – gegužraibinių šeimos augalas;
* Dubulis – upė Mažeikių raj., Varduvos intakas;
* Dubulis – upė Radviliškio raj., Daugyvenės intakas;
* Dubulis – upokšnis Panevėžio raj., Nevėžio intakas;
* Dubulis – upokšnis Akmenės raj., Vadaksties intakas;
* Dubulis – upokšnis Šilalės raj., Raudžio intakas.
Dubulis (Varduva)

**Dubulis** (*Gužupis, Medingoji Gūžė*) – upelis šiaurės Lietuvoje, Mažeikių rajone; Varduvos kairysis intakas (Ventos baseinas). Prasideda prie Lūšės geležinkelio stoties, teka daugiausia į rytus, pietryčius, prateka šiauriniu Naudvarės miško pakraščiu. Įteka Varduvon (Juodeikių tvenkinin) 14,7 km nuo jos žiočių, šalia Dapšių kaimo.

Intakai: Švarcupis (kairysis), Gūžė (dešinysis).

Aukštupio ir vidurupio vaga ištiesinta. Ties Kugiais sudaryti du tvenkinukai. Kaimai prie Dubulio: Parakalnis, Kentaučiai, Kugiai.

Upėvardis *Dubùlis* kilęs iš žodžių *dubus* ('įdubęs, duobėtas, gilus'), *dubė* ('įdubimas, slėnis').

## Šaltiniai
Aritimi

**Aritimi** arba **Artumes** – deivė etruskų mitologijoje; atitinka graikų Artemidę ir romėnų Dianą. Brolis – Aplu (Apolonas). Laikyta gyvūnų valdove, ypač sieta su vilkais, tikėta, kad globojanti žmonių sambūrius.

Archajinio laikotarpio etruskų mene neretai vaizduota su sparnais. Ant etruskų veidrodžių dažnai vaizduojama drauge su broliu Aplu, taip pat kitomis mitologinėmis figūromis. Aptiktas ir vyro atvaizdas, virš kurio įrašyta *Artumes*, tačiau manoma, kad deivės vardas virš šio atvaizdo įrašytas per klaidą.

Etrūrijoje susiklostė Aritimi kultas, aptikta votų su įrašytu deivės vardu. Neretai garbinta atskirai nuo brolio Aplu.

Deivės vardas kilęs iš graikų Artemidės.

## Šaltiniai
Dunojėlis

**Dunojėlis** – upelis šiaurės Lietuvoje, Biržų rajone; Apaščios dešinysis intakas (Lielupės baseinas). Prasideda Kyliškių miške, netoli Kyliškių kaimo. Teka į šiaurės vakarus daugiausia dirbamais laukais. Įteka Apaščion 44,3 km nuo jos žiočių, Anglininkuose.

Visa vaga ištiesinta. Kaimai prie Dunojėlio: Prūdelis, Dukurniai, Smaliečiai, Mažuikiai, Kemėnai, Mieleišiai, Anglininkai.

Upėvardis kildinamas iš liaudies dainose minimos Dunojaus upės (*dunajus, dunojus, dūnojus* – 'dideli vandenys, marios').

## Šaltiniai
Duobelupis

**Duobelupis** – upelis Lietuvoje, Šiaulių ir Akmenės rajonuose; Šventupio kairysis intakas (Ventos baseinas). Prasideda Klaišių miško pakraštyje, 1 km į rytus nuo Klaišių. Vingiuoja į šiaurės rytus, nuo vidurupio į šiaurės vakarus pamiškėmis ir laukais. Žemupyje teka Šventupių mišku. Įteka Šventupin 15,4 km nuo jo žiočių, ties Rudeliškių kaimaviete.

Intakas – Naulankis (kairysis).

Visa vaga ištiesinta. Prie upelio įsikūrę Mažaičiai, Baužai.

Upėvardis kilęs iš žodžio *duobė* ('iškasta, įdubusi žemės vieta, duburys, slėnys').

## Šaltiniai
Kulšanšas

**Kulšanšas** (*Culśanś*) – vartų dievas etruskų mitologijoje; atitinka romėnų Janą. Kaip ir pastarasis, vaizduotas su dviem veidais, žvelgiančiais į priešingas puses – rytus ir vakarus. 

Kulšanšo vardas (*cul alp*) įrašytas ant Pjačencos kepenų. Dievybės vardas veikiausiai susijęs su etruskų kalbos žodžiu, reiškusiu „durys“, o šaknis *culś* atitinka . Iš tos pačios šaknies sudarytas demonės Kulšu, požemio pasaulio vartų sergėtojos, vardas.

Kortonoje aptikta bronzinė apžadinė Kulšanšo statulėlė, datuojama ankstyvojo helenizmo laikotarpiu. Ant kairės statulėlės kojos esama įrašo, nurodančio, kad tai apžadinė auka Kulšanšui. Kairioji dievo ranka įremta į šoną, o dešinėje rankoje galėjo laikyti raktą, tačiau jis neišliko. Ant dievo galvos – į šalmą panaši kepurė (greičiausiai *galerus*; tokius iš etruskų perimtus galvos apdangalus dėvėjo romėnų flaminai). Skirtingai nuo romėnų Jano, Kulšanšas pavaizduotas bebarzdis. Visgi Vulcuose aptikta terakotinių šio dievo galvų su barzda. Volateroje rasta Kulšanšą vaizduojančių monetų (taip pat datuojamos ankstyvojo helenizmo laikotarpiu); ant Kulšanšo galvos – *galerus* su apeksu, iš to sprendžiama, kad šis dievas pavaizduotas kaip žynys.

## Šaltiniai
Elisa Mainardi

**Eliza Mainardi** (; 1930 m. liepos 27 d. – 2016 m. gegužės 8 d.)  – italų televizijos, kino ir teatro aktorė.

## Filmografija

* La figlia del forzato (1953)
* Il suo più grande amore (1956)
* Bandito sì.. ma d'onore (1962)
* La pupa (1963)
* Sansone contro il corsaro nero (1964)
* Crimini a due (1965)
* I figli del leopardo (1965)
* I 4 inesorabili (1965)
* Le notti della violenza (1966)
* Assicurasi vergine (1967)
* Il diario proibito di Fanny (1968)
* Fellini Satyricon (1969)
* Le calde notti di Poppea (1969)
* Zenabel (1969)
* Ninì Tirabusciò, la donna che inventò la mossa (1970)
* Mano brangus žudikas (1972)
* Roma (1972)
* L'occhio nel labirinto (1972)
* ...e si salvò solo l'Aretino Pietro, con una mano davanti e l'altra dietro... (1972)
* Diario segreto da un carcere femminile (1973)
* Passi di danza su una lama di rasoio (1973)
* Il piatto piange (1974)
* La nottata (1974)
* Il giustiziere di mezzogiorno (1975)
* Bordella (1976)
* Scandalo in famiglia (1976)
* Squadra antifurto (1976)
* Il Casanova di Federico Fellini (1976)
* Stato interessante (1977)
* Geležinis komisaras (1978)
* Laukinės lovos (1979)
* Malabimba (1979)
* Riavanti... Marsch! (1979)
* Café Express (1980)
* Tranquille donne di campagna (1980)
* Aš ir Katerina (1980)
* Meilė pirmos klasės vagone (1980)
* Uno contro l'altro, praticamente amici (1981)
* Il marchese del Grillo (1981)
* Borotalco (1982)
* E la nave va (1983)
* Laura... a sedici anni mi dicesti sì (1983)
* Big man (1988, mini serialas)
* Casa di piacere (1989)
* Il giorno del giudizio (1993)

## Nuorodos
* IMDb profilis
Pasakyk, kad mane myli

**Pasakyk, kad mane myli** () – 1974 m. Prancūzijoje sukurta komedija, pasakojanti apie tris poras, jų skyrybas ir bandymą gyventi savo atskirus gyvenimus.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Mireille Darc – Viktorija
* Marie-Jose Nat – Šarlotė
* Daniel Ceccaldi – Bertranas, Viktorijos vyras
* Jean-Pierre Marielle – Ričardas, Šarlotės vyras
* Genevieve Fontanel – Paskalina 
* Georges Descieres – Olivje, Paskalinos vyras
* Jean Topart
Savaitgalis (1967 filmas)

**Savaitgalis** () – 1967 m. prancūzų režisieriaus Jean-Luc Godard sukurtas filmas, vienas ryškiausių Naujosios bangos darbų.

## Turinys

Pora išsiruošia praleisti savaitgalį gamtoje. Jie ketina nužudyti uošvį ir užvaldyti jo turtą. Vėliau vyras ketina atsikratyti savo žmonos, tačiau ši puoselėja tokį pat planą. Važiuodami automobiliu jie patenka į nesibaigiančią spūstį, kurioje jie sutinka įvairius žmones, kliūtis, o pati kelionė tampa siurrealistiška...

## Pagrindiniai apdovanojimai
* Bambi apdovanojimai – geriausias filmas 
* Berlyno kino festivalis (nominacija) – Auksinis lokys
* Faro salos filmų festivalis (nominacija) – geriausias filmas

## Išnašos
Katerina ir Co.

**Katerina ir Co.** () – 1975 m. sukurtas filmas.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Jane Birkin – Katerina
* Patrick Dewaere – Fransua
* Jean-Pierre Aumont – markizas
* Vittorio Caprioli – Moretis
* Jean-Claude Brialy
* Nathalie Courval

## Turinys

Jauna anglė Katerina atvyksta į Paryžių neva mokytis kulinarijos, nors iš tiesų ketina verstis prostitucija. Susipažinusi su Fransua ir keletu kitų vyrų, ji nusprendžia įsteigti asmeninę eskorto firmą, kur šie būtų akcininkai, o ji pati – pagrindinė paslaugų tiekėja. Katerina netrunka išpopuliarėti ir negali atsiginti užsakymų, o jos „investuotojai“ sulaukia savo pelno dalies, nors visa ši jos veikla neatšaldo Fransua jausmų...
Katė (1977 filmas)

**Katė** () – 1977 m. Italijoje sukurta detektyvinė komedija.

## Turinys

Nuolat nesutariantys brolis ir sesuo Amedeo ir Ofelija kartu yra paveldėję didelį namą Romos centre ir verčiasi iš pajamų, gaunamų už nuomojamus butus. Netrukus jie sulaukia pasiūlymo parduoti visą namą, tačiau su sąlyga – po savaitės jis turi būti visiškai tuščias. Kadangi didžioji dalis nuomininkų turi skolų arba išvis nemoka nuomos, Amedeo ir Ofelija pradeda visais įmanomais būdais juos įtikinėti išsikraustyti lauk. Name gyvena patys įvairiausi žmonės – kunigas, sekretorė, netgi šešėlinis mafijos vadeiva, - todėl porelei tenka griebtis įvairiausių gudrybių norint juos išprašyti. Kai Amedeo su Ofelija randa negyvą savo katiną, į reikalą bandoma įpainioti ir policiją, tačiau, šiems nesusidomėjus, brolis ir sesuo pradeda savo tyrimą...  

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Ugo Tognazzi – Amedeo
* Mariangela Melato – Ofelija
* Michel Galabru – komisaras
* Dalila Di Lazzaro – Vanda
* Jean Martin – advokatas
* Philippe Leroy
* Adriana Innocenti

## Apdovanojimai
* David di Donatello – geriausia aktorė (M. Melato)
Vanessa Hessler

**Vanesa Hesler** (; g. 1988 m. sausio 21 d. Roma) – italų modelis, aktorė.

Gimė Romoje, o būdama 8 persikėlė gyventi į JAV pas tėvą. Į Italiją grįžo 2002 m. 

Pagrindinė jos veikla yra televizija, taip pat vaidina kine, dirba modeliu tokiuose mados namuose kaip „GUESS“, „Calvin Klein“, „Giorgio Armani“, „L'Oréal“, „Ferrero SpA“. Ji taip pat buvo kompanijos DSL prekybos ženklo „Alice“ veidu, tačiau sutartis buvo nutraukta 2011 m. po to, kai Vanesa interviu žurnalui „Der Spiegel“ teigiamai pasisakė apie Libijos diktatorių Muammar al-Gaddafi ir apie jo šeimą bei prisipažino turėjusi 4 metus trukusį romaną su jo sūnumi Mutassim Gaddafi.

## Išnašos

## Nuorodos

* IMDb profilis
Annet Mahendru

**Annet Mahendru** (tikrasis vardas – *Anita Devi Mahendru*; g. 1989 m. rugpjūčio 21 d. Kabulas) – kino ir televizijos aktorė.

## Biografija
Anetė gimė Afganistane, rusės aktorės bei verslininkės ir indo žurnalisto šeimoje. Jie nuolat keliavo ir jai teko gyventi įvairiose pasaulio šalyse. Kuomet Anetei buvo 13, tėvai išsiskyrė ir ji kartu su tėvu apsistojo Niujorke. 

Kaip aktorė debiutavo 2006 m. ir dažniausiai vaidina TV serialuose, taip pat trumpo metražo filmuose. Vienas žymiausių jos vaidmenų – TV seriale „Amerikiečiai“. 

Yra ištekėjusi už aktoriaus Mel Gibson sūnaus Luciano Gibsono. Gyvena Los Andžele, turi sūnų.

Anetė moka 6 kalbas: rusų, anglų, prancūzų, persų, hindi ir vokiečių, turi karate rudą diržą.

## Pagrindiniai apdovanojimai
* Critics Choice Television Awards (nominacija) – geriausia antrojo plkano aktorė (2014)
* Gold Derby Awards (nominacija) – geriausia kviestinė aktorė (2016)
* Laugh or Die Comedy Fest (nominacija) – geriausia aktorė (2014)

## Nuorodos
* IMDb profilis
* Oficialus puslapis
Marina Berti

**Marina Berti** (1924 m. rugsėjo 29 d. – 2002 m. spalio 29 d.) buvo italų kino aktorė, per savo karjerą atlikusi daugiau kaip 100 vaidmenų įvairaus žanro filmuose, dažniausiai epizodinius.

## Dalinė filmografija
* Quo Vadis (1951)
* Madam (1961)
* Džesika (1962)
* Kleopatra (1963)
* Mesjė (1964)
* Made in Italy (1965)
* Vyras, žirgas ir ginklas (1967)
* Jeigu šiandien antradienis, vadinasi mes Belgijoje (1969)
* Ką jie padarė mūsų dukterims? (1974)
* Žudikai traukinyje (1975)
* Dieviška būtybė (1975)
* Amen (2002)

## Apdovanojimai
* Nastro d'argento – geriausia antrojo plano aktorė (1972) 

## Nuorodos
* IMDb profilis
Rachel Blanchard

**Reičelė Blančard** ; g. 1976 m. kovo 19 d. Torontas) – Kanados televizijos ir kino aktorė.

## Filmografija
### Kinas
* On My Own (1991)
* Iron Eagle on the Attack (1995)
* The Rage: Carrie 2 (1999)
* Road Trip (2000)
* Sugar & Spice (2001)
* Nailed (2001)
* The Wild Dogs (2002)
* Chasing Holden (2003)
* Without a Paddle (2004)
* Kur slypi tiesa (2005)
* Comeback Season (2006)
* Gyvatės lėktuve (2006)
* Careless (2007)
* Adoration (2008)
* Growing Up (2008)
* Spread (2009)
* Open House (2010)
* Daydream Nation (2010)
* Overnight (2012)
* My Uncle Rafael (2012)
* Mad Ship (2013)
* Scrapper(2013)
* Dark Hearts (2014)
* Deep Water (2020)

### Televizija (dalinė)
* The Kids of Degrassi Street (1984-85)
* War of the Worlds (1988-90)
* Are You Afraid of the Dark? (1990-93)
* Clueless (1996-99)
* Peep Show (2004-07)
* Fargo (2014)
* You Me Her (2016–2020)

## Apdovanojimai
* Gemini apdovanojimas – geriausia antrojo plano aktorė (2011)
* Monte Karlo Tv festivalis (nominacija) – geriausia komedijos aktorė (2007)
## Nuorodos

* IMDb profilis