open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Raudonojo kilimo teatras

**„Raudonojo kilimo“ teatras** – Vilniaus universiteto Kauno fakulteto teatras, įsikūręs Muitinės g. 8, Teatro menėje (IV korpusas). Šiuo metu teatrui vadovauja Kauno valstybinio lėlių teatro aktorė Indrė Taločkaitė.

## Istorija
Teatrą 2013 m. įkūrė aktorius-režisierius Andrius Žiurauskas. Teatras debiutavo 2014 m. gegužės 15 d. „Poezijos muitine“ – niekada nepublikuotos poezijos skaitymais fakulteto Liepų kiemelyje (Muitinės g. 8). Sulaukęs didelio susidomėjimo, renginys imtas organizuoti kiekvienais metais. 2015 m. balandžio 8 d. teatras pristatė publikai autentiškų istorijų vakarą „Atmintyje kai kas liko“.

## Nariai
Didžiąją dalį „Raudonojo kilimo“ teatro artistų sudaro skirtingų studijų programų studentai bei fakulteto alumnai. Tačiau teatre taip pat vaidina kitų universitetų studentai ar absolventai.

## Spektakliai
* „Atmintyje kai kas liko“. Režisierė Indrė Taločkaitė, aktoriai: Tautvydas Utyra, Julija Makaraitė, Ieva Pečiulytė, Rūta Narkevičiūtė, Adas Viliušis, Karolis Linauskas, Kristina Čeidaitė, Ieva Klimašauskaitė. (2015);

* Komedija „Nesusišnekam?!“ pagal Aleksėj Slapovkij pjesę „Nuo raudonos žiurkės iki žalios žvaigždės“. Režisierė Indrė Taločkaitė, aktoriai: Adas Viliušis, Ieva Klimašauskaitė, Tomas Kazlauskis, Justas Juknys, Rūta Narkevičiūtė, Karolis Linauskas, Ineta Kuralavičiūtė, Dalia Puidaitė, Lukas Četyrkovskis ir Laura Bleizgytė. (2016).

* „Įstrižainė-67“ pagal D. Ivanovo ir V. Trifanovo kūrinį (adaptavo Rūta Narkevičiūtė). Režisierė Indrė Taločkaitė, aktoriai: Dalia Puidaitė, Lukas Četyrkovskis, Ineta Kuralavičiūtė, Tomas Utmanas, Mantas Mockus, Agnė Mozūraitė, Kristina Užukauskaitė, Karolis Linauskas. Dailininkė Inga Navickaitė. (2017).

* „Ponas Kolpertas“ pagal Davido Gieselmanno pjesę. Režisierė Indrė Endriukaitė, aktoriai: Jurgis Simanavičius (Ralfas Grasina), Neda Gorytė (Sara Drėjer), Tomas Utmanas / Ernestas Basovas (Bastianas Molė), Ieva Hug (Edita Molė), Karolis Linauskas (Picų išvežiotojas). (2018).

## Galerija

Vaizdas:Adas Viliušis Justas Juknys.jpg|Vaizdas iš spektaklio „Nesusišnekam?!“ (Aktoriai Adas Viliušis ir Justas Juknys)
Vaizdas:Dalia Puidaitė Laura Bleizgytė.jpg|Vaizdas iš spektaklio „Nesusišnekam?!“ (Aktorės Laura Bleizgytė ir Dalia Puidaitė)
Vaizdas:Rūta Narkevičiūtė Karolis Linauskas.jpg|Vaizdas iš spektaklio „Nesusišnekam?!“ (Aktoriai Rūta Narkevičiūtė ir Karolis Linauskas)
Vaizdas:Lukas Četyrkovskis Dalia Puidaitė.jpg|Vaizdas iš spektaklio „Nesusišnekam?!“ (Aktoriai Lukas Četyrkovskis ir Dalia Puidaitė)
Vaizdas:Įstrižainė.jpg|Vaizdas iš spektaklio „Įstrižainė-67“

## Šaltiniai
# http://www.khf.vu.lt/apie-fakulteta/studentu-organizacijos/vu-khf-teatras 
# https://www.facebook.com/vukhfteatras/
# http://www.teatromene.khf.vu.lt
# http://www.knf.vu.lt/darbuotojams/aktualijos/skelbimai/220-renginiai/2268-vu-knf-raudonojo-kilimo-teatro-premjera
Cheminis tanklaivis

**Cheminis tanklaivis** – laivas, suprojektuotas didmeniniam cheminių medžiagų gabenimui. Remiantis MARPOL 73/78, cheminis tanklaivis yra laivas, tinkantis urmu transportuoti skysčius, išvardytus 17-ame Tarptautiniame didmeninių cheminių medžiagų kodekso skyriuje. Be pramoninių chemikalų ir naftos produktų, šie laivai dažnai gabena alyvpalmių aliejų, daržovių aliejus, lajų, kaustinę sodą ir metanolį.

Okeaninių tanklaivių dedveito tonažas vyrauja nuo 5 tūkst. iki 35 tūkst. tonų. Tai yra mažiau nei kitų vidutinių tanklaivių dėl specializuotos jų krovinio kilmės ir uosto terminalų, kuriuose vyksta pakrovimas ir iškrovimas, apribojimų.

## Klasifikacija
Įprastai cheminių medžiagų tanklaiviai skirstomi į tris tipus:

### 1-as tipas

Šiam tipui priskiriamais tanklaiviais gabenami produktai, keliantys didžiausią grėsmę gamtai. Šiuose laivuose reikalingos aukščiausio lygio prevencinės priemonės, kurios užkirstų kelią krovinio nutekėjimui.

### 2-as tipas

Šiam tipui priskiriamais tanklaiviais gabenami produktai kelia didesnę nei vidutinę grėsmę gamtai. Saugumui užtikrinti imamasi nemenkų prevencinių priemonių.

### 3-ias tipas

Šiam tipui priskiriamais tanklaiviais gabenami produktai kelia vidutinę grėsmę gamtai. Krovinio gabenimo metu naudojamos saikingos prevencinės priemonės.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* IBC kodeksas
Vestfjordenas

**Vestfjordenas** ( – 'vakarų fjordas') – sąsiauris Norvegijoje, Norvegijos jūroje, įsiterpęs tarp Skandinavijos pusiasalio vakarinių krantų ir Lofoteno salų. Ilgis – 203 km, plotis – 11–74 km. Potvynių ir atoslūgių metu vandenyje susidaro stiprūs verpetai.

Vystoma menkių žvejyba.

## Šaltiniai
Mulungu

**Mulungu** (dar *Mlungu, Murungu, Mrungu, Umulungu, Mvungu, Mungu, Muungu*) – Rytų Afrikos bantų tautų mitologijose – griausmavaldis dievas ir pirmasis protėvis. Mulungu sutinkamas Mozambiko, Malavio, Tanzanijos, Kenijos tautų (jao, njasų, makujų, čvabų, senų, šambalų, zaramų, gogų, ngonių, suahilių, kambų, girjamų ir kt.), taip pat Namibijoje gyvenančios ambų tautos bei kai kurių Kongo DR tautų mitologijose. Tyrinėtojų nuomone, Mulungu vardo paplitimas tokiame plačiame areale gali būti nulemtas dėl plataus suahilių kalbos paplitimo tarp šių tautų sustiprėjus ryšiams. Mulungu vardas išstūmė senesnius kai kurių tautų dievavardžius, nes laikytas labiau „palaimiu“.

Tikėtina, kad pradžioje Mulungu įsivaizduotas kaip pirmasis protėvis. Kai kurios tautos, pvz., makujai, jį laiko sutvėrėju – jis iš kiaurymės žemėje ištraukia žmones, o vėliau ir kitus tvarinius. Pasak kambų, Mulungu nuleido žmonių porą iš lietaus ant uolos, kur jie palikę pėdsakus. Kita pora išėjusi iš termityno – protėvių namų.

Senai ir njasai pabrėžia Mulungu ryšį su lietumi. Pasak jų, Mulungu gyvena danguje, o kartais nusileidžia žemėn. Apie lietų sakoma – „eina Mulungu“, o apie griaustinį – „Mulungu griaudžia“. Manoma, kad šioms tautoms įtaką padarė kaimynai ilai ir vembai, kurie išpažįsta griausmavaldį dievą Lezą. Tiesa, ir Lezai, ir Mulungu bendra tai, kad jie, kaip protėviai, yra savaime susiję su lietumi (daug kur Afrikoje tikima, kad pirmasis protėvis yra griausmavaldis lietaus sukėlėjas).

Pas rytų bantus šis vardas, matyt, atėjęs iš ankstyvųjų bantų, kurie dievą-sutvėrėją vadinę *Nyàmbé*. Šis žodis kildinamas iš šaknies *-àmb-* („pradėti“). Paplitus krikščionybei ir islamui, Mulungu vardas susietas su krikščionių ar musulmonų Dievo vardu.

## Literatūra
* Dammann Ernst, „Erwägungen zur Bezeichnung des Höchsten Wesens in einigen Bantusprachen“, *Anthropos*, 1962; v. 57, No 3-6;
* Meinhof Carl, *Grundzüge einer vergleichenden Grammatik der Bantusprachen*, 2 Aufl., Hamburg, 1948;
* Schönenberger P., „Names for „God“ Known and used by the Wanyamwezi“, *Anthropos*, 1961, t. 56, No 5-6;
* Werner A., *Myths and legends of the Bantu*, London, 1933.

## Šaltiniai
Liudvikas Juzefas Krasinskis

**Liudvikas Juzefas Adamas Krasinskis** (1833–1895 m. balandžio 22 d.) – Mykolo Jeronimo Krasinskio proanūkis, grafas, dvaro žemių valdytojas. Buvo taip pat Ispanijos grandu, Austrijos kamerdineriu ir Maltos ordino riteriu.

## Šeima

1860 metais vedė Elizą Branicką, o 1882 metų balandžio 27 d. Mariją Magdeleną Zavišą, su kuria turėjo dukterį Mariją Liudviką Krasinską, busimą Adomo Liudviko Čartoriskio žmoną.

Valdė geriausią Lenkijos žirgyną

## Išnašos

## Literatūra
* Віктар Хурсік Белы лебедзь у промнях славы: Магдаліна Радзівіл. – Менск, 2001.
## Nuorodos

be-x-old:Людвік Юзэф Красінскі
Mašišė

**Mašišė** () – miestas pietiniame Mozambike, Injambanės provincijoje, prie Mozambiko sąsiaurio (Injambanės įlankos), priešais Injambanę. Tai didžiausias provincijos miestas, prekybinis jos centras. Pro miestą eina Maputu−Beiros plentas, į Injambanę plaukioja keltai ir valtys.

## Istorija

Miestelio statusas suteiktas 1972 m.
Sipailiškio sentikių cerkvė

**Sipailiškio Dievo Motinos Dangun ėmimo sentikių cerkvė** – neveikiantys rusų stačiatikių (sentikių) maldos namai Rokiškio rajone, Obelių seniūnijoje, Sipailiškio kaime, apie 13 km į šiaurės rytus nuo Obelių, 1,2 km į šiaurę nuo kelio , 0,8 km nuo Latvijos valstybinės sienos. Medinę cerkvę supa banguotas atviras kraštovaizdis su keliomis sodybomis. Ji stovi kalnelyje, prie kaimo kelio. Šalia stūkso  ūkinis pastatas ir klebonija, netoliese yra sentikių kapinės.

Apleisti maldos namai pradėti tvarkyti apie 2010 m.: aplink pastatą išpjauti krūmai, sutvarkytas varpinės bokštelis su kryžiumi, pakeistos durys, buvo pravedami negausios bendruomenės susibūrimai. 

Sipailiškio apylinkėse sentikiai pradėjo kurtis XIX a. viduryje. XX a. 1-ojoje pusėje Sipailiškio parapija buvo gausiausia Rokiškio apskrityje sentikių parapija. Sipailiškio cerkvė statyta 1860 arba 1863 m.

Priešais cerkvės pagrindinį šiaurės vakarų fasadą įrengti šventoriaus vartai, dengti dvišlaičiu stogeliu su aguoniniu kupoliuku ir kryžiumi. Į šiaurę nuo cerkvės kampu stovi gyvenamasis namas ir ūkinis trobesys. Cerkvės architektūra eklektinė, būdinga XIX a. pabaigos – XX a. pradžios pastatams. Ji sudėtinio tūrio, su bokštu, dengta dvišlaičiu skardos stogu. Sienos rąstų, apkaltos lentomis horizontaliai. Planas stačiakampis, su atskirtu per visą plotį priesieniu, iš kurio vienos durys veda į salę. Pagrindiniame fasade virš trikampio frontono kyla kvadratinio plano bokštas, dengtas keturšlaičiu stogu, vainikuojamas kupoliuku su kryžiumi. Fasado simetrijos ašyje kyla vertikali trijų stačiakampių langų eilė. Apatinis iš jų virš dvivėrių durų pridengtas išsikišusiu stogeliu, paremtu gembėmis. Pagrindinio ir šoninių fasadų langų forma skiriasi, tačiau apvadai panašūs – su sandrikų imitacija ir riestinėmis apatinėmis prikaltėmis. Abu šoniniai fasadai vienodi, su trimis segmentinių arkų langais. Fasadų pastogės apjuostos lygios formos karnizais. Galinis rytų fasadas aklinas.

Viduje beveik visos lubos lygios, laikomos skersinių sijų, kurios paremtos bendra išilgine sija su atramomis. Vidurinėje dalyje, šalia presbiterijos, jos kiek paaukštintos nedideliu kvadrato formos skliautuku. 

## Galerija


Sipailiškio cerkvė.JPG|Cerkvė 2016 m.
Sipailiškio sentikių cerkvė, viduje.JPG|Interjeras
Sipailiškio cerkvė. Stogas.JPG|Vaizdas iš varpinės


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Sąrašas:Lietuvos stačiatikių bažnyčios
* Сипалишкская староверческая религиозная община *starover.lt* 
* Храм Успения Пресвятой Богородицы. Сипалишки *ruvera.ru*
Padauguvos–Karalgirio miškai

**Padauguvos-Karalgirio miškai** – miškai vidurio Lietuvoje, Kauno rajone, 2 km į šiaurę nuo Vilkijos. Priklauso Kauno miškų urėdijai, Vilkijos, Karalgirio ir Padauguvos girininkijoms. Apima 57,2 km² plotą. Masyvą sudaro Padauguvos, Karalgirio, Babtyno (Zacišiaus), Naujatriobių miškai.

Paviršius daugiausia lygus, vietomis banguotas. Būdingi velėniniai jauriniai glėjiški ir velėniniai karbonatiniai išplauti priemoliai. Miškus vagoja Nevėžio intakai: Striūna (su Strebuku, Voveriu, Algupiu), Alksnupis, Vejuona, Garnūpis.

Medynai:
* eglynai: 30 %
* beržynai: 25 %
* drebulynai: 23 %
* baltalksnynai: 14 %
* juodalksnynai: 6 %
* ąžuolynai: 1 %
* uosynai: 1 %

Jaunuolynai sudaro 8 % medynų, pusamžiai medžiai 23 %, pribręstantys 35 %, brandūs 34 %.

Miške sutinkama briedžių, stirnų, šernų, elnių, lapių, kiaunių, usūrinių šunų, kiškių, voverių, barsukų, vilkų, bebrų, ondatrų, jerubių, slankų, juodųjų gandrų, vandens ir plėšriųjų paukščių.

Miško šiaurės rytiniai pakraščiai siekia greitkelį , miškus kerta keliai , . Prie Padauguvos-Karalgirio miškų įsikūrę: Karalgiris, Zacišius, Ramonai, Miškalaukis, Pastriūnys, Lipikiškiai, Daugužiai, Padauguvėlė, Godėnai, Naujatriobiai, Pavejuonis.

## Šaltiniai
Jao (Afrikos tauta)

**Jao** (sav. *wayao*) – Afrikos tauta, priklausanti bantams. Gyvena Rytų Afrikoje: vakarų Malavyje, pietų Tanzanijoje ir pietų Mozambike. Populiacija apie 3 mln. žmonių. Kalba jao kalbos, priskiriamos bantų kalbų šakai, tarmėmis – amakalių, masakingų, mangočių, mvembų. Dauguma tikinčiųjų – musulmonai sunitai, yra krikščionių (katalikų ir protestantų).

Platus jao kalbos ir kultūros paplitimas susijęs su šios tautos glaudžiais prekybiniais ryšiais su Rytų Afrikos pakrantėmis XVI–XIX a. Tuo metu jao gentys sudarydavo laikinas sąjungas. Patyrė ženklią suahilių įtaką.

Tradiciniai verslai – pasėlinė-lydiminė žemdirbystė (soros, kukurūzai, batatai, ryžiai, anakardžiai, žemės riešutai, sorgai), žvejyba (upėse, ežeruose), gyvulininkystė (mėsiniai galvijai). Išvystę geležies lydymą ir kalybą, karnų apdirbimą. Tanzanijoje ir Mozambike sudarę kooperatyvinius ūkius. Dirba sezoninius darbus.

Jao kaimai padriko plano, kartais kompaktiški, linijinio plano. Būstas stačiakampio plano, iš karčių bei žalgų griaučių, perpintų bambukais. Sienos apteptos moliu, stogas dvišlaitis iš žolės arba palmių lapų. Svirnas, vištidė ir smulkių gyvulių žardas įrengtas vidur namo. Tradicinės aprangos nebevilki.

Išlikusios matrilateralinės egzogaminės gentinės grupės, didžiosios šeimos, protėvių kulto ir gamtos galių garbinimo bruožai.


1902. Young initiates. Ntonda Village.jpg|Jao vaikai po iniciacijos (1902 m.)
Initiation ritual of boys in Malawi.jpg|Vaikai, persirengę iniciacijai
Likwata Majuni Malawi 2006-6.jpg|Jao senolės
Night ugali.jpg|Ruošimasis *ugali* šventei


## Šaltiniai
Audi Quattro

**Audi Quattro** – plento ir ralio automobilis, sukurtas vokiečių automobilių gamintojo „Audi“. Pirmą kartą viešai pristatytas Ženevos automobilių parodoje 1980 m. kovo 3 d. Originalios versijos produkcija tęsėsi iki 1991 m.

Žodis *quattro* italų k. reiškia „keturi“. Tokį pavadinimą „Audi“ naudojo visiems automobilių modeliams, varomiems keturiais ratais. Audi Quattro automobilis buvo pirmasis tokio tipo automobilis, kuriuo pasinaudota galimybė dalyvauti lenktynėse dėl pasikeitusių taisyklių, leidusių varžytis visų varomųjų ratų automobiliais. Sekančius dvejus metus šis automobilis laimėjo vienas varžybas po kitos.

## Šaltiniai
Nakala

**Nakala** () – miestas šiaurės rytų Mozambike, prie Mozambiko sąsiaurio Fernando Mendosos įlankos, Nampulos provincijoje. Svarbus giliavandenis uostas, kuriuo naudojasi Malavis. Yra geležinkelis į Najučį (Malavis), plentas į Nampulą, oro uostas. Cemento, sizalio pramonė. Veikia ligoninė.

## Sportas
* Bela Vištos stadionas, (), kurio talpa 5 000.
* Clube Ferroviário de Nacala (futbolo klubas);
* CD de Nacala (sporto klubas), turintis futbolo ir kitų sporto šakų komandas.

## Šaltiniai
Bazaruto salynas

**Bazaruto salynas** () – salų santalka Mozambiko sąsiauryje, prie rytinių Mozambiko (Injambanės provincijos) krantų. Priklauso Mozambikui. Salos susidariusios iš Savės upės sąnašų, todėl čia vyrauja smėlio kopos.

Salyną sudaro šios salos:
* Bazarutas
* Bengera
* Magarukė
* Bankė
* Santa Karolina
* Šelas

Salas supa koraliniai rifai, netoliese prateka šiltoji Mozambiko srovė, todėl aplinkiniuose vandenyse gausu diugonių. Salos sudarytos iš kalkakmenio, paplitę karstiniai reiškiniai, gausu smegduobių ir karstinių ežerėlių. 1971 m. salos ir aplinkiniai vandenys paskelbti Bazaruto nacionaliniu parku.

Salyne gyvena ~3500 žmonių. Verčiamasi žvejyba, austrių rinkimu, gyvulininkyste. Vystomas turizmas.
Makondžiai

**Makondžiai** (sav. *makonde*) – Afrikos tauta, priklausanti bantams. Gyvena Rytų Afrikoje: pietryčių Tanzanijoje ir šiaurės rytų Mozambike. Populiacija apie 1,7 mln. žmonių (kartu su mavijais, mverais ir matambviais). Kalba makondžių kalba, priskiriama bantų kalbų šakai. Dauguma tikinčiųjų išlaikę prigimtinį tikėjimą, kiti – musulmonai (sunitai), krikščionys.

Tradicinis verslas – pasėlinė-lydiminė žemdirbystė (batatai, bananai, manijokai, sorgai). Išvystę medžio drožybą (apeiginės skulptūros, antropomorfinės kaukės). Dirba sezoninius, samdomus darbus.

Makondžių kaimai ratinio arba linijinio plano. Būstas stačiakampio arba apskrito plano, stogas dengiamas iš žolės arba palmių lapų. Svirnas statomas ant polių.

Paplitęs dantų įpjovinėjimas, skarifikacija, apatinės lūpos ištempimas (*pelele*). Išlikusios matrilateralinės egzogaminės gentinės grupės, iki XX a. rengtos iniciacijos. Tradicinėje tikyboje svarbus dvasių, protėvių kultas.
 

Makonde Mwenge1.JPG|Makondžiai Dar es Salamo turguje
COLLECTIE TROPENMUSEUM Opslagplaatsen voor rijst TMnr 20014599.jpg|Makondžių svirnai (1967 m.)
Makonde carving 1.jpg|Medžio dirbiniai
Commercial masks mwenge.jpg|Įvairios makondžių kaukės


## Šaltiniai
Pieštianai

**Pieštianai** (; ; ; ; ) – miestas Trnavos krašte, Slovakijoje. Pieštianų apygardos administracinis centras. Didžiausias šalies kurortas. 27 855 gyventojai (2015 m. duomenys).

Pieštianai įsikūrę vakarų Slovakijoje, Vaho upės slėnyje, 162 m aukštyje virš jūros lygio. Miestas nutolęs 75 km į šiaurės rytus nuo Bratislavos ir 30 km į šiaurės rytus nuo Trnavos. Prieš Vaho upės ir Biskupicės kanalo
srovę įsikūrę: Nove Mestas prie Vaho (19 km nuo Pieštianų) ir Trenčynas (40 km į šiaurės rytus), žemiau Vaho– Hlohovecas (17 km).

Dabartinio miesto teritorijoje žmonės apsigyveno maždaug prieš 80 000 metų. Pirmą kartą paminėtas 1113 m., *Pescan* pavadinimu. Tuo metu buvo sudarytas iš kelių nedidelių gyvenviečių. Mineraliniai šaltiniai žinomi nuo viduramžių.

## Gyventojai

## Miestų partnerystė
*  Budapešto Ferencvarošo rajonas, Vengrija
*  Elatas, Izraelis
*  Haidūnanašas, Vengrija
*  Heinola, Suomija
*  Luhačovicės, Čekija
*  Montevagas, Italija
*  Podebradai, Čekija
*  Ustronis, Lenkija
*  Varaždino Toplicė, Kroatija

## Šaltiniai
2016 m. MotoGP sezonas

**2016 [[Moto GP|Grand Prix motociklų lenktynių]] sezonas** yra 68-tas F.I.M. plento motociklų lenktynių pasaulio čempionato sezonas. Jorge Lorenzo gynė čempijono titulą, kurį iškovojo 2015 m. Valensijos Grand Prix. Tai buvo jo trečias MotoGP titulas ir penktas Grand Prix motociklų lenktynių titulas.

Lenktynininkų čempionato nugalėtoju tapo Marc Márquez, po to kai iškovojo savo penktą sezono pergalę Japonijos Grand Prix, kur jo varžovai Jorge Lorenzo ir Valentino Rossi patyrė avarijas.

## Lenktynių tvarkaraštis

## Komandos ir lenktynininkai

## Rezultatai ir pozicijos

### Grand Prix

### Lenktynininkų įskaita
Taškai skiriami pirmiems 15 finišavusių lenktynininkų.

### Gamintojų įskaita

### Komandų įskaita

## Išnašos
Magūnų koplyčia

**Magūnų koplyčia** – katalikų kapinių koplyčia Magūnų kaime, Visagino savivaldybėje,  Šv. apaštalo Pauliaus parapijoje. Koplyčia stūkso senųjų Magūnų kapinių kalnelyje, kurį iš visų pusių supa Visagino sodininkų bendrijos „Pavasaris“ sodai. Pasiekiama iš kelio , pasukus į šiaurės vakarus, pavažiavus per sodus 0,4 km (stovi medinė nuoroda). Priešingoje plento pusėje, už geležinkelio, yra Magūnų kaimas, priklausantis Ignalinos rajonui. 

Magūnų koplyčia pažymėta Visagino pažintinio istorijos tako maršrute. Kapinaičių aplinka sutvarkyta, yra vieta automobiliams, įrengti nauji mediniai laiptai į kapinių kalnelį, pastatytas didelis medinis kryžius. Savivaldybėje paruoštas leidinys, pristatantis kaimo ir jo apylinkių istoriją. Prie koplyčios kartą per metus sukviečiami čia pat ir toli gyvenantys magūniečiai.

## Istorija

Magūnų kaimas – viena seniausių Visagino apylinkių vietovių, istorijos šaltiniuose žinoma kaip Breslaujos pavieto gyvenvietė. XVII a. pradžioje čia vyko teismo procesas, jame už raganavimą buvo nuteisti myriop keli vietos gyventojai. Kapinaitės siejamos su Gūrių (Kalnėnų) dvarininko Butlerio vardu - 1833 m. jis čia palaidojo savo mažametį sūnų ir virš jo kapo pastatė koplytėlę. Dvaro savininkai vėliau čia nebelaidojo, matyt, turėjo kitur savo giminės laidojimo vietą. Butleriams išvykus, dvare apsigyveno vokiečių kilmės Engelhardų giminė. Magūnų kapinaitėse buvo laidojami magūniečiai, senu papročiu jose vis dar statė medinius kryželius. Seniausias akmeninis kryžius pastatytas jau sunykus Gūrio dvarui – jis datuojamas 1891 m.

Kelis kartus per metus Rimšės klebonas koplytėlėje laikydavo šv. mišias už mirusiuosius. Per Vėlines 1910 m. nuo paliktos degančios žvakės koplytėlėje kilo gaisras. Tuo metu sudegė medinis altorėlis, aprūko lubos. Kaimas tuo metu jau skirstėsi į vienkiemius, todėl žmonės stokojo lėšų jai suremontuoti. Į pagalbą atėjo kaime dvi smukles laikę žydai, paaukoję kalkių. Sulaukę paramos, 1912 m. magūniečiai savo jėgomis koplyčią suremontavo. Tais pačiais metais dalijant žemės sklypus kapų kalnelis buvo priskirtas Juozapui Baldyšiui. Lenkų valdymo laikais kalvis Stanislovas Baldyšius suveržė geležinėmis juostomis skilinėjančias pastato sienas, kitas kaimo gyventojas Petras Kardelis ištekino medines žvakides, kurios išliko iki šių dienų.

2008 m. rugsėjo mėnesį, įgyvendinant projektą „Per kultūrinio palikimo išsaugojimą – į sutelktą bendruomenę“, kapinėse buvo pastatytas ir pašventintas ąžuolinis kryžius bei pagerbiant kaime gyvenusius žmones išleista kygelė „Magūnų kaimas ir jo žmonės“.

## Architektūra

Koplyčia sumūryta iš lauko akmenų, panaudojant rišamąją medžiagą – kalkes. Statinys sutvirtintas suveržtais metalo strypais. Medinės dalys nudažytos geltonai ir baltai (aplink duris). Priekiniame fasade yra 4 baltai dažytos kolonos. Stogo viršūnę užbaigia mažas kaltinis kryžius su saulute.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Magūnų kaimo šypsena
Fiat Uno

**Fiat Uno** – itališkas automobilis, priklausantis supermini klasei (didesnis nei miesto automobilis, tačiau mažesnis nei šeimos automobilis). Pirmasis Fiat Uno pradėtas gaminti 1983 m. ir Italijoje gamintas iki 1995 m. Po to jis gamintas daugelyje kitų šalių, o naujausias Fiat Uno nuo 2010 iki 2021 m. rinktas Brazilijoje, Betimo mieste.

Iš viso šių modelių pagaminta apie 8,8 milijonus ir pagal šį rodiklį modelis yra aštuntoje vietoje automobilių istorijoje. 

## Pirmoji laida (1983–1989)
Fiat Uno buvo pristatytas 1983 m. pakeičiant jau pasenusį Fiat 127 modelį. Modelis pristatytas vieną mėnesį prieš prancūzų Peugeot 205, kuris tapo vienu pagrindinių konkurentų.

1984 m. Fiat Uno buvo išrinktas Europos metų automobiliu.

## Antroji laida (1989–1995)
1989 m. Frankfurto automobilių parodoje buvo pristatyta antroji modelio laida. Ji sulaukė daug techninių ir dizaino patobulinimų.

1995 m. šio modelio gamyba sustabdyta Italijoje.

## Pasaulinė gamyba (1995–2013)
Nuo 1994 iki 2002 m. Uno buvo gaminamas gamykloje Lenkijoje. Po to visa modelio gamyba vyko už Europos ribų.

Nuo 1989 iki 2000 m. Argentinos rinkai Uno modelį gamino Sevel Argentina kompanija.

Iki 2013 m. Uno modeliai buvo gaminami Brazilijos rinkai trimis versijomis – Mille Economy, Uno Furgão ir Fiorino Furgão. Iš viso buvo pagaminta apie 3,6 milijonus šių modelių. Šioje šalyje buvo pagaminti paskutiniai senieji Uno modeliai pasaulyje.

## Fiat Uno (2010–2021)
2010 m. Brazilijoje buvo pristatytas naujas Uno modelis (Type 327). Šis modelis gaminamas šioje šalyje, o dizainas derinamas su Fiat Centro Stile studija Turine. Naujasis modelis ženkliai skiriasi nuo originalo ir panašesnis į Fiat Panda ir Fiat Palio modelius.

Naujasis modelis parduodamas visoje Pietų Amerikoje ir kol kas nėra patvirtinta, ar pardavimai vyks Europoje.

Brazilijos „Fiat Uno“ buvo išbandytas lotynų NCAP 2011 m. ir buvo įvertintas kaip labai nesaugus, nes šiame modelyje nėra jokių saugos oro pagalvių. Suaugusiųjų saugumo teste modelis gavo tik vieną žvaigždutę  ir dvi žvaigždutes vaikų saugumo teste. 2013 m. saugumo testo metu šis modelis gavo 0 įvertinimą.

## Šaltiniai
Monika Navickienė

**Monika Navickienė** (g. 1981 m. birželio 25 d. Telšiuose) – Lietuvos politinė ir visuomenės veikėja.

## Biografija

1999 m. baigė Telšių Žemaitės gimnaziją, Telšių muzikos mokyklą. Įstojo į Vilniaus universitetą ir persikėlė gyventi į Vilnių. 2003 m. Vilniaus universitete įgijo filosofijos bakalauro laipsnį. 2005 m. Mykolo Romerio universitete įgijo mokesčių administravimo magistro laipsnį.

Nuo 2004 iki 2011 m. dirbo privačiame sektoriuje įvairiose pareigose: UAB „Aesculapius“ Vilniaus filialo direktorė; UAB „Raminora" (SPA Vilnius) personalo vadovė, SPA centro direktoriaus pavaduotoja; Druskininkų kurorto sveikatinimo įstaigų asociacija (projektas pagal 2.2. priemonę „Druskininkų kurorto paslaugų sektoriuje dirbančiųjų kvalifikacijos kėlimas pravedant profesionalius mokymus“), Vidinė projekto stebėtoja, UAB „MndM Concept“ direktorė, UAB „Adcrent“ direktorė.

## Politinė veikla
Nuo 2011 m. Tėvynės sąjungos – Lietuvos krikščionių demokratų narė. 2012 m. – rinkimų į Lietuvos Respublikos Seimą Tėvynės sąjungos – Lietuvos krikščionių demokratų kampanijos koordinatorė ir Seimo nario padėjėja.

Nuo 2013 m. Tėvynės sąjungos – Lietuvos krikščionių demokratų vykdomoji sekretorė. Nuo 2013 m. Tėvynės sąjungos – Lietuvos krikščionių demokratų Prezidiumo ir Tarybos narė.

2016 m. Tėvynės sąjungos – Lietuvos krikščionių demokratų kandidatė į Socialinės apsaugos ir darbo ministro postą.

Išrinkta į 2016 m. Lietuvos Respublikos Seimą.

2020 m. gruodžio 7 d. Prezidentui Gitanui Nausėdai patvirtintus Ingridos Šimonytės ministrų kabineto sudėtį, M. Navickienė paskirta socialinės apsaugos ir darbo ministre.

2024 m. birželio 12 d. M. Navickienė atsistatydino iš ministrės pareigų, o kitą dieną LR prezidentas pasirašė dekretą dėl atleidimo.

## Visuomeninė veikla
Viena iš asociacijos „Neužmiršk“ steigėjų .

## Šaltiniai
Suzanne Valadon

**Suzana Valadon** (, 1865–1938 m.) – Prancūzijos dailininkė, pozuotoja, tapytojo Moriso Utrilo (1883−1955) motina.

## Biografija
Marija Klementina Valadon gimė 1865 m. rugsėjo 23 d. Besino prie Gartampo kaime netoli Limožo (Aukštutinis Vjenas). Ji buvo nesantuokinė nepasiturinčios skalbėjos duktė ir nuo jaunų dienų turėjo savarankiškai užsidirbti pragyvenimui. Ji išbandė keletą profesijų, cirke užsiėmė akrobatės pasirodymu ir būdama 16-os susižalojo nukritusi nuo trapecijos. 1880-ųjų pradžioje Paryžiuje ji pradėjo dirbti dailininkų pozuotoja. Ji pozavo P. Piuvi de Šavano, O. Renuaro, A. de Tuluz-Lotreko paveikslams. 1883 m. jai gimė sūnus Morisas Utrilo, vėliau garsus XX a. pradžios modernistinės dailės atstovas. Ji palaikė meilės ryšius su daugeliu tapytojų, kuriems pozavo. Nėra tikra, kas buvo sūnaus tėvu, tarp spėjamų − tapytojas P. Piuvi de Šavanas. Suzana Valadon pavaizduota gerai žinomose O. Renuaro drobėse „Didžiosios mauduolės“, „Šokis Bugivalyje“ ir „Skėčiai“. Imdama pavyzdį iš dailininkų, Suzana Valadon pati savarankiškai pradėjo piešti ir tapyti. 

Apie 1890 m. S. Valadon susipažino su E. Dega, kuris ją skatino, mokė, bei nupirko kelis jos kūrinius. Ankstyviausi išlikę jos tapybos darbai datuojami 1892, grafikos − 1894 metais. 1896 m. ji ištekėjo už biržos brokerio Paul Mousis, kurio finansinė padėtis leido jai visiškai atsidėti dailei. S. Valadon su juo išsiskyrė 1909 m. ir 1914 m. išekėjo už tapytojo André Utter (1886−1948). Maždaug šiuo metu prasidėjo jos brandžiausias kūrybos laikotarpis. 1915 m. įvyko pirmoji jos personalinė paroda, kuri susilaukė sėkmės. Po 1920 m. S. Valadon buvo išgarsėjusi tarptautiniu mastu menininkė. Ji buvo pristatoma Paryžiaus garsioje Bernheimo Jaunesniojo galerijoje, 1927−1932 m. įvyko net keturios jos retrospektyvinės parodos. S. Valadon apibūdinama būdinga Paryžiaus Monmartro menininkų bohemos atstove. Ji dirbo įvairiuose žanruose: tapė moters aktus, buities scenas, portretus, peizažus, gėlių natiurmortus. 1934 m. ji išsiskyrė su apie 20 metų jaunesniu André Utter ir vėlyvaisiais metais nutolo nuo sūnaus Moriso. Suzana Valadon mirė 1938 m. balandžio 18 d. Paryžiuje. 1995 m. Paryžiaus priemiestyje Sanua atsidarė muziejus, skirtas Suzanai Valadon ir Morisui Utrilo. 

## Darbų galerija
* wikiart.org

La Poupée abandonnée, par Suzanne Valadon.jpg| „Pamiršta lėlė“, 1921 m.
Still Life with Tulips and Fruit Bowl 1924.jpg| „Natiurmortas su tulpėmis ir vaisių vaza“, 1924 m.
Still Life with Basket of Apples Vase of Flowers 1928.jpg| „Natiurmortas su krepšiu obuolių ir vaza su gėlėmis“, 1928 m. 
Young Girl in Front of a Window, by Suzanne Valadon, 1930 - San Diego Museum of Art - DSC06734.JPG| „Jauna mergina prie lango“, 1930 m.


## Šaltiniai

* Encyclopaedia Britannica
* National Museum of Women in the Arts
* Bruklino muziejus 
* Ian Chilvers, John Glaves-Smith. *A Dictionary of Modern and Contemporary Art*. Oxford University Press, 2009, p. 729
* Jill Berk Jiminez. *Dictionary of Artists' Models*. Routledge, 2013, p. 529
Makujai

**Makujai** (sav. *makua, wamakua, makwa*) – Afrikos tauta, priklausanti bantams. Gyvena Rytų Afrikoje: Tanzanijos bei Malavio pasienio srityse, vidurio Mozambike (į pietus nuo Lužendos upės, iki Zambezės žemupio). Be to, paskirai gyvena Zimbabvėje ir PAR. Populiacija apie 9 mln. žmonių. Makujams labai giminingi lomviai (vakarų makujai), ngulai (rytų makujai), čuabai. Kalba makujų kalba, priskiriama bantų kalbų šakai. Dauguma tikinčiųjų išlaikę prigimtinį tikėjimą, kiti – musulmonai (sunitai), krikščionys (daugiausia katalikai).

Tradiciniai verslai – pasėlinė-lydiminė žemdirbystė (ankštiniai, bananai, manijokai, sorgai, ryžiai), gyvulininkystė (ožkos, paukščiai), žvejyba, medžioklė. Dabar daugiausia dirba samdomą darbą plantacijose, rūdynuose, miestuose. Taip pat verčiasi prekyba, amatais. Išvystę medžio drožybą, rafijos palmių pluošto pynimą.

Makujai skirstėsi į gentines-giminines matrilateratines grupes. Būdinga didžioji šeima. Santuoka matrilokalinė. Visuomenės sanklodos pagrindas – kaimo bendruomenė.

Makujų būstas apskrito plano, stogas kūgiškas, dengiamas iš šieno arba palmių lapų. Ūkiniai pastatai renčiami iš vytelių ir apglaistomi moliu. Pajūrio srityse būdingi stačiakampiai namai dvišlaičiu stogu. Dalis gyvena miestuose. Rengiasi kaip suahiliai, o kaimuose moterys įsisuka į vientisą vienspalvį audeklą, dengiantį juosmenį iki kelių. Vyrų rūbas iš dviejų dalių (juosmens ir krūtinės).

Makujų virtuvėje vyrauja košės su daržovių padažais, žuvis.

Tradicinėje tikyboje svarbus dvasių, protėvių kultas, magija, rengiami lietaus iššaukimo šokiai. Tradicinė tikyba labiausiai išlikusi vidiniuose Mozambiko rajonuose.

## Šaltiniai
Seredis

**Seredis** (; ) – miestelis Galantos apygardoje, Trnavos krašte, Slovakijoje. 15 923 gyventojai (2015 m. duomenys).

Įsikūręs Dunojaus žemumoje, dešiniajame Vaho upės krante, 129 m aukštyje virš jūros lygio. Nutolęs maždaug 20 km į pietryčius nuo Trnavos, 33 km į vakarus nuo Nitros ir apie 55 km į rytus nuo Bratislavos. Į vakarus nuo miestelio stūkso Mažieji Karpatai.

## Istorija
Pirmą kartą paminėtas 1313 m., kaip *Zereth*. Viduramžiuose buvo svarbus prekybos centras, per kurį ėjo „Bohemijos kelias“ (prekybos kelias tarp Budos (dabar Budapešto dalis) ir Prahos, ėjęs dešiniajame Vaho upės krante). 1846 m. pastatytas geležinkelis. 1943 m., netoli miestelio, pastatyta užtvanka, iki to gyvenvietė turėjo uostą.

## Gyventojai

## Miestų partnerystė
*  Leopoldsdorfas, Austrija
*  Tišnovas, Čekija
*  Alblaserdamas, Nyderlandai

## Šaltiniai
Nikolajus Gė

**Nikolajus Gė** (, 1831–1894 m.) – XIX a. Rusijos tapytojas.

## Biografija
Nikolajus Gė buvo kilęs iš senos prancūzų aristokratų giminės (*de Gay*), kuri 1789 m. pasitraukė į Rusiją nuo Didžiosios Prancūzijos revoliucijos. Tėvas Nikolajus tarnavo Rusijos kariuomenėje jai besiveržiant paskui Napoleoną į Europą po 1812 m. Prancūzijos armijos invazijos į Rusiją. Motina Jelena Sadovski buvo į Voronežą ištremto lenko duktė. Nikolajus turėjo du vyresnius brolius: Osipą ir Grigorijų. Nikolajus Gė gimė 1831 m. vasario 27 d. (vasario 15 d. pagal tuo metu Rusijoje galiojusį Julijaus kalendorių) Voroneže. 1835 m. mirė jo motina, 1836 m. tėvas vedė antrą kartą ir persikėlė į Kijevą, tapo stambiu žemvaldžiu. Nikolajus Gė mokėsi Sankt Peterburgo imperatoriškojoje dailės akademijoje ir buvo reikšmingai paveiktas K. Briulovo ir A. Ivanovo dailės. 1857−1869 m. jis dirbo Florencijoje ir Romoje. Italijoje tapė peizažus, apsilankė A. Ivanovo studijoje Romoje. Buvo paveiktas religinės tapybos. Jo paveikslas „Paskutinė vakarienė“ 1863 m. buvo pademonstruotas Sankt Peterburge ir susilaukė didelio įvertinimo, jį įsigijo caras Aleksandras II akademijos galerijai, dailininkui suteiktas profesoriaus vardas. Grįžęs į Rusiją 1870 m. N. Gė buvo vienu Kilnojamosios dailės parodų draugijos steigėjų. 1875 m. jis paliko Sankt Peterburgą ir apsigyveno kaimo sodyboje Ukrainoje (Černigovo srityje). Jo religingumas ir kaimiškos gyvensenos propagavimas artino dailininką su L. Tolstojumi, su kuriuo jis buvo pažįstamas, nutapė rašytojo portretą. Nikolajus Gė mirė 1894 m. birželio 13 d. (birželio 1 d. pagal Julijaus kalendorių) savo sodyboje.

## Darbų galerija

The Judgment of the Sanhedrin- He is Guilty!.jpg| „Sinedriono teismas“, Tretjakovo galerija
Peter the Great Interrogating the Tsarevich Alexei Petrovich.jpg| „Petras I, apklausiantis caraitį Aleksejų Petrovičių Peterhofe“,
Nikolay Ge 024.jpeg| „Kelias miške“
Ge Tolstoy.jpg| „Levas Tolstojus“, Tretjakovo galerija
Nikolay Ge 021.jpeg| „Getsemanės sode“


## Šaltiniai
*  Svetlana Kapyrina. ''Nikolai Ge’s Ancestry and Family – An Investigation''. The Tretyakov Gallery Magazine, #3 2011 (32)
* Наталия Толстая. ''Николай Ге: жизнь в поисках истины''. НАУКА И ЖИЗНЬ, №1, 2012

## Nuorodos

* N. Gė kūriniai chronologine tvarka
Stanislavas Slupeckis

**Stanislavas Slupeckis** (m. 1576 m.) – Liublino kaštelionas 1568–1575 m.

Pasirašė Varšuvos konfederaciją 1537 m.

## Literatūra

* Józef Siemieński, Drugi akt Konfederacji Warszawskiej 1573 r. : przyczynek archiwalny do historji ustroju Polski, w: Rozprawy Polskiej Akademii Umiejętności t. Kraków 1930, seria II, t. 42, s. 10 [536].
* Urzędnicy województwa lubelskiego XVI–XVIII w. Spisy". Oprac. Witold Kłaczewski i Wacław Urban. 1991, s. 126.
Petras Zaviša

**Petras Zaviša** (m. 1815 m.) – Kauno žemės teisėjas 1782–1794 m., Kauno taurininkas 1779–1782 m., Kauno kardininkas 1775–1779 m.

Nuo 1793 m. antros pusės buvo Kasciuškos sukilimo pasiruošimo Lietuvos sąmokslo narys. Sukilimo metu 1794 metais buvo pulkininko Stefano Grabovskio būrio narys, buvo paimtas į nelaisvę Lubano mūšyje. Buvo ištremtas į Kazanę, grįžo imperatoriumi tapus Pavelui I.

## Literatūra
* Zdzisław Sułek, Sprzysiężenie Jakuba Jasińskiego, Warszawa 1982, s. 159–160.
* Urzędnicy Wielkiego Księstwa Litewskiego, t. 2, Województwo trockie XIV–XVIII wiek, pod redakcją Andrzeja Rachuby, Warszawa 2009, s. 678.
Kristupas Teobaldas Zaviša

**Kristupas Teobaldas Zaviša** (?–1763) – ATR valstybinis veikėjas, Starodubo seniūnas.

## Biografija
Kilo iš bajorų Zavišų giminės, herbo „Labedz“ savininkas, Minsko vaivados Kristupo Stanislovo Zavišos giminaitis.

## Šeima

Nuo pirmos santuokos turėjo sūnų Joną Karolį, nuo antros – su Katerina Grabovska – Kazimierą.

## Išnašos
Skalica

**Skalica** (, , , ) – miestelis Trnavos krašte, vakarų Slovakijoje. Skalicos apygardos administracinis centras, netoli pasienio su Čekija. 14 806 gyventojai (2015 m. duomenys).

Netoli išlikusių miestelio gynybinės sienos likučių stovi romanikos stiliaus Šv. Jurgio rotanda – seniausias šalies statinys, pastatytas XII a. XVII a. „uždėtas“ barokinis kupolas. Miestelyje yra kelios bažnyčios bei keli vienuolynai, vėlyvojo renesanso stiliaus rotušė, moderno stiliaus kultūros namai, su čekų ir slovakų folkloro elementais.

## Istorija
Dabartinio miestelio teritorijoje žmonės apsigyveno maždaug 4 tūkstantmetyje pr. m. e. Skalica priklausė Didžiosios Moravijos imperijai. Nuo X a. antros pusės iki 1918 m. buvo Vengrijos karalystės sudėtyje. Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas 1218 m., kaip *Zaculcza*. Gyvenvietė kūrėsi aplink trikampę aikštę, kurių viduramžiuose nebuvo daug. Miestelio teisės suteiktos 1372 m. 1428 m. tapo husitų bastionu. Husitų karų metais vokiškai kalbantiems gyventojams, kurie sudarė daugumą, teko bėgti arba buvo prievarta ištremti.

## Gyventojai

## Sportas
* MFK Skalica - futbolo klubas, dalyvavęs elito diviziono kovose.

## Miestų partnerystė
*  Švechatas, Austrija
*  Breisgau Freiburgas, Vokietija
*  Stražnicė, Čekija
*  Hodonynas Čekija
*  Slanai, Čekija
*  Uherske Hradištė, Čekija

## Galerija

Skalica dom kultury 02.jpg|Kultūros namai
Skalica main square 01.jpg|Pagrindinė miestelio aikštė
Skalica city walls 02.jpg|Gynybinė siena
Skalica calvary 01.jpg|Kalvarija
Skalica jesuite church.jpg|Jėzuitų bažnyčia
Skalica lutheran church 02.jpg|Liuteronų bažnyčia
Skalica pauline monastery 01.jpg|Vienuolynas
Skalica trinity church 02.jpg|Trejybės bažnyčia
Skalica franciscan monastery 02.jpg|Pranciškonų vienuolynas
Skalic rotunda 01.jpg|Romanikos stiliaus Šv. Jurgio rotanda


## Šaltiniai
Stanislovas Aleksandras Malachovskis

Grafas **Stanislovas Aleksandras Malachovskis** (1770–1849) – Lenkijos aristokratas, nacionalinės kavalerijos rotmistras, pulkininkas, Varšuvos kunigaikštystės brigados generolas, Lenkijos kongreso karalystės senatorius-vaivada, masonas.

## Biografija
Lenkijos bajorų Malachovskių giminės atstovas, herbo „Nalenč“ savininkas. Lenčicos ir Seradzo vaivados Mikalojaus Malachovskio (1730–1784) jaunesnysis sūnus nuo santuokos su Marina Eva Mencinska. Vyresnysis brolis – Lenkijos kongreso karalystės senatorius-vaivada, grafas Janas Nepomukas.

Mokėsi Jogailos universitete, Krokuvoje. Prie Stanislovo Augusto Poniatovskio buvo diplomatinėje tarnyboje. 1790–1791 m. įėjo į Lenkijos pasiuntinybės sudėtį vadovaujamos Petro Pranciškaus Potockio Stambule. 1792 m. dalyvavo ATR-Rusijos kare. 1807 m. Napoleonui sudarius Varšuvos kunigaikštystę, Stanislovas Malachovskis už savo lėšas surinko pulką ir tapo jo vadu pulkininko laipsnyje. Buvo apdovanotas „Virtuti Militari“ ordinu. 1809 m. dalyvavo Lenkijos-Austrijos kare, 1812 m. dalyvavo Napoleono Bonaparto Maskvos kampanijoje. Pateko į rusų nelaisvę.

1831 m. rugpjūčio 11 d. Stanislovas Aleksandras Malachovskis buvo paskirtas Lenkijos kongreso karalystės senatoriumi-vaivada. 1831 m. sukilimo metu buvo vaivadijų regimentu kairiajame Vyslos krante.

Buvo memuarų autorius.

## Šeima
1793 m. vedė Aną Stadnicką (m. 1852), nuo santuokos su kuria turėjo tris sūnus ir dvi dukteris:

* Henrikas (1794–1864), 1830–1831 m. sukilimo dalyvis
* Gustavas (1797–1835), 1830–1831 m. sukilimo dalyvis
* Julijus (1801–1831), 1830–1831 m. sukilimo dalyvis
* Gabriela Malachovska
* Karolina

## Nuorodos
Lego

**Lego** (stilizuotai **LEGO**) – iš plastiko gaminamų statybinių žaislų linija, kuri priklauso Bilunde, Danijoje, įsikūrusiai privačiai įmonei Lego Group.

Įmonės pagrindinis produktas, Lego, sudarytas iš spalvingų tarpusavyje jungiamų plastiko kaladėlių, figūrėlių, kurios vadinamos minifigūrėlėmis (), ir kitų įvairių dalių. Lego kaladėlės gali būti surinktos bei sujungtos įvairiais būdais, statant objektus; transporto priemones, pastatus ir veikiančius robotus. Ką nors pastačius ir išardžius iš tų pačių Lego detalių galima pastatyti kitus objektus.

Lego grupė pradėjo gaminti žaislo kaladėles 1949 m. Nuo to laiko atsirado pasaulinė Lego subkultūra. Pagal prekės ženklą sukurta filmų, žaidimų, konkursų ir įkurti šeši Legoland pramogų parkai.

2015 m. vasario mėnesį, Lego aplenkė Ferrari įmonę Brand Finance „Pasaulio įtakingiausio prekės ženklo“ kategorijoje.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Įmonės tinklapis
Paul Delaroche

**Polis Delarošas** (,  – ) – XIX a. pirmos pusės Prancūzijos dailininkas.
## Biografija

Ipolitas Polis Delarošas gimė 1797 m. liepos 17 d. Paryžiuje. Jo tėvas buvo dailės ekspertas, dėdė vadovavo Paryžiaus estampų kabinetui ir brolis tapo tapytoju. Iš pradžių P. Delarošas mokėsi pas Antuaną Žaną Gro. Išgarsėjo dramatiškais paveikslais su egzotiniais motyvais. Savo istorinėse ir Senojo Testamento scenose propagavo dramatinį romantizmą, panašų į vėlesnę Tomo Kutiūro kūrybą. 1832 m. jis tapo Paryžiaus aukštosios dailės mokyklos profesoriumi, buvo priimtas į Prancūzijos institutą. P. Delarošo garsiausiu kūriniu įvardijamas paveikslas „Ledi Džeinės Grei egzekucija“ (1833, Nacionalinė Londono galerija), kuriame pavaizduota trumpiausiai valdžiusios (8 dienas) Anglijos karalienės mirtis. Kiti panašaus dramatiško siužeto paveikslai − „Edvardo vaikai“, „Žanos d'Ark tardymas“. Polis Delarošas derino romantizmo dramatiškumą ir kartu klasicizmui būdingą vaizduojamų veikėjų formų nuosaikų grožį. Šis dailės stilius vėliau buvo pavadintas akademizmu. 

Polis Delarošas mirė 1856 m. lapkričio 4 d. Paryžiuje. Dailininkas savo gyvenimo metu buvo labai populiarus, žymesnis nei šiuo metu daug garsesni jo amžininkai: Engras ir Delakrua. Po jo mirties 1856 m. Paryžiaus aukštojoje mokykloje jam pagerbti, tapytojų prašymu, po kuriuo pasirašė Engras, Delakrua, Horacijus Vernė ir Aris Šeferis tarp kitų, buvo surengta didžiulė paroda, kurią galima įvardinti pirmąja retrospektyvine paroda istorijoje. Maždaug po 1860 m. P. Delarošo autoritetas smuko, jo dailė praktiškai tapo ignoruojama iki šių laikų.

## Darbų galerija
* wikiart.org

DelarocheQueenElizabeth.jpg| „Karalienės Elžbietos I mirtis“ (1828, Luvras)
DelarocheKingEdward.jpg| „Edvardo vaikai“ (1830, Luvras)
DelarocheLadyJaneGrey.jpg| „Ledi Džeinės Grei egzekucija“ (1833, Nacionalinė Londono galerija)
Paul Delaroche - Napoleon Crossing the Alps - Google Art Project 2.jpg| „Napoleonas kerta Alpes“ (1850, Volkerio dailės galerija, Liverpulis)
Paul Delaroche - La jeune martyre.jpg| „Krikščionių kankinys, nuskandintas Tibro upėje imperatoriaus Diokletiano laikais“ (1855, Luvras) 


## Šaltiniai

* Encyclopaedia Britannica
* Londono nacionalinė galerija
* Allison Lee Palmer. *Historical Dictionary of Romantic Art and Architecture*. Scarecrow Press, 2011, p. 82
Šamorinas

**Šamorinas** (, , ) – miestelis Dunaiskos Sredos apygardoje, Trnavos krašte, vakarų Slovakijoje. 13 147 gyventojai (2015 m. duomenys).

Šamorinas įsikūręs Dunojaus lygumoje, Žitno saloje, netoli Gabčykovo–Nagymaros užtvankos. Nutolęs maždaug 17 km į pietryčius nuo Bratislavos ir 25 km į vakarus nuo Dunaiskos Stredos.

## Istorija
Pirmą kartą paminėtas 1238 m., kaip *ecclesia Sancte Mariae*. viduramžiuose buvo svarbus Dunojaus uostas. Žemės ūkis vaidino svarbų vaidmenį. Besivystant Presburgui (dab. Bratislava) prarado savo svarbą bei laisvojo-karališkojo miesto titulą, suteiktą 1405 m., valdant Zigmantui Liuksemburgiečiui. XVI a. buvo gerai žinomas dėl raganų teismų. 1918 m. lapkritį suirus Austrijos-Vengrijos kariuomenei, Čekoslovakijos kariuomenė neteisėtai okupavo teritoriją. Laikinai, 1938–1945 m., priklausė Vengrijai. Nuo 1945 m. buvo Čekoslovakijos sudėtyje.

## Gyventojai

## Sportas
### Futbolas
* FC ŠTK 1914 Šamorín futbolo klubas.
* „Pomlé stadionas“, futbolo stadionas, kuriame žaidžia vietos futbolo klubas.

## Miestų partnerystė
*  Leiderdorpas, Nyderlandai
*  Mošonmadiarovaras, Vengrija
*  Hainburgas prie Dunojaus, Austrija

## Šaltiniai
Fiat Panda

**Fiat Panda** – itališkas FIAT automobilis, priklausantis miesto automobilių klasei. Pradėtas gaminti 1980 m. Antros kartos modeliai pradėti gaminti 2003 m., o trečiosios kartos – 2011 m. Per 40 m. šių modelių buvo pagaminta 7,8 mln. 2020 m. žurnalo „Autocar“ duomenimis Panda buvo 29-tas pasaulyje ilgiausiai gaminamas automobilis.

## Istorija
Pirmasis Panda modelis pristatytas 1980 m. vadintas Tipo 141. Jis buvo kuriamas kaip pigus, paprastas naudojimui, pozicionuojamas tarp Fiat 126 ir Fiat 127 modelių. Pagrindiniai modelio konkurentai buvo Citroën 2CV ir Renault 4. Modelio dizaineris Giorgetto Giugiaro šį automobilį prilygino džinsų porai dėl praktiškumo ir paprastumo.

Antrosios kartos Panda, Model 169, pristatytas 2003 m. Šis modelis beveik neturėjo jokių sąsajų su originaliu Panda. Jis gamintas išskirtinai tik Lenkijos Tychos mieste. Naujasis Panda iš miesto automobilio tapo panašesnis į sumažintą vienatūrio ir padidinto pravažumo versiją. 2004 m. buvo išrinktas Europos metų automobiliu.

2012 m. gruodį buvo pagamintas paskutinis antros kartos Panda modelis. Iš viso jų pagaminta 2 168 491.

2011 m. Frankfurto automobilių parodoje Fiat pristatė trečiosios kartos modelį. Šis modelis gaminamas ne Lenkijoje, o pačioje Italijoje. Tai buvo susitarimo tarp Italijos premjero Mario Monti ir Fiat vadovybės dėl vietinių gamyklų neuždarymo dalis. Naujos kartos modelis tapo tokių automobilių kaip Lancia Ypsilon, Fiat 500, Fiat Uno ir Ford Ka konkurentu.

2012 m. Paryžiaus automobilių parodoje Fiat pristatė visų keturių varomų ratų Panda versiją. 

2020 m. Panda modelių gamą papildė hibridinis modelis su 1 l 3 cilindrų FireFly benzininiu varikliu.

2022 m. dėl detalių trūkumo buvo sustabdytas 4x4 modelių gaminimas.

2024 m. birželio 14 d. FIAT, minint įmonės 125 metų jubiliejų, pristatė naujos kartos B segmento modelį „Grande Panda“. Šio modelio prekyba prasidėjo 2025 m. sausį. Jo gamyba Italijoje vyks kartu su 3 kartos Panda modelių gamyba. Naujasis modelis turės hibiridinius ir elektrinius variklius.

## Šaltiniai
Narokas

**Narokas** () – miestas pietvakarių Kenijoje, į vakarus nuo Nairobio, prie Pietų Evaso Ngiro upės. Rajono centras. Plentas į Nairobį. Dauguma miesto gyventojų – masajai. Vystomas turizmas (apylinkėse prasideda Masai Maros kraštas), auginami kviečiai. Veikia universitetas.

## Sportas

* Victoria Kings FC – futbolo klubas;

## Šaltiniai
Kakamega

**Kakamega** () – miestas vakarų Kenijoje, 52 km į šiaurę nuo Kisumu; apskrities centras. Dauguma gyventojų – luhijai. Plentai į Kisumu, Eldoretą, Busiją, yra oro uostas. Žemės ūkio regiono prekybinis centras. Cukraus pramonė. Turizmas (kelionės į Kakamegos džiungles). Veikia Masindės Muliros mokslo ir technologijų universitetas.

## Istorija
Kakamega iki 2013 m. buvo Vakarų provincijos administracinis centras.

## Sportas
* Kakamega Homeboyz FC – futbolo klubas; 
* Western Stima FC – futbolo klubas;
* SamWest Blackboots FC – futbolo klubas;
* *Buchungu* stadionas (), talpinantis 10 tūkst. žiūrovų.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali miesto svetainė
Minaukos sentikių cerkvė

**Minaukos sentikių Švč. Dievo Motinos Globėjos cerkvė** – sentikių maldos namai, veikiantys Zarasų rajone, Minaukos kaime, 4 km į pietus nuo Zarasų, prie kelio , 4,3 km į vakarus nuo kelio .

## Istorija

Minaukos sentikiai gyvuoja nuo XVIII a. antrosios pusės, pagal kitus duomenis, ši bendruomenė kūrėsi caro Aleksandro II valdymo laikotarpiu (1855-1881). 

Parapijos kapinės Minaukoje įsikūrė 1904-1905 m. Šiuo metu stovinti medinė cerkvė pastatyta 1904 m. 

1930-jų pabaigoje bendruomenėje buvo daugiau kaip 800 narių.

XX a. pabaigoje sentikių bendruomenė ženkliai sumažėjo, pamaldos vyko retsykiais.

## Nuorodos

* Sąrašas:Lietuvos stačiatikių bažnyčios
* Minaukos sentikių religinė bendruomenė (''Миновская староверческая религиозная община'')
* Minaukos bendruomenės istorija
Mačakosas

**Mačakosas** () – miestas Kenijoje, 63 km į pietryčius nuo Nairobio, vienas didžiausių šalies miestų; apskrities centras. Netoliese praeina Nairobio–Mombasos kelias, taip pat keliai į Kitujį, Embu. Žemės ūkio regiono prekybinis centras (kukurūzai, ankštiniai ir kt.). Veikia krikščioniškas universitetas, Kenijatos universiteto kolegija.

## Istorija
Mačakosas britų įkurtas 1887 m. ir iki 1899 m. buvo kolonijos sostine.

## Sportas
* Wazito FC (futbolo klubas);
* Kariobangi Sharks FC (futbolo klubas);
* *Kenijatos* stadionas (), kuris yra Mačakose, namų rungtynes žaidžia ir vietos klubai Wazito FC ir Kariobangi Sharks FC, bei Sofapaka FC iš Nairobio.

## Šaltiniai
Kisijis

**Kisijis** () – miestas pietvakarių Kenijoje, į pietus nuo Kisumu (nuo šio miesto skiria įsiterpusi Viktorijos ežero įlanka); apskrities centras. Dauguma gyventojų – kisijai. Plentai į Kisumu, Keričą, Mvanzą, yra oro uostas. Žemės ūkio regiono prekybinis centras (kukurūzai, ankštiniai, bananai, vaisiai). Apylinkėse kasamas talkochloritas, miesto amatininkai iš jo gamina papuošalus, indus. Veikia universitetas.

## Sportas
* Shabana FC – futbolo klubas;
* „Gusijo“ stadionas, talpinantis 5 tūkst. žiūrovų.

## Šaltiniai
Onufrijus Malachovskis

**Onufrijus Malachovskis**  (g. 1788 m. Varšuva, m. 1848 m. spalio 1 d. Borkovice) – grafas, senatorius 1831.

## Biografija
Antano Malachovskio ir Katerinos Dzialinskos sūnus, Liudviko Jokūbo ir Juzefo brolis. 

1817 metais buvo Šydlovecko pavieto Sandomiro vaivadijos seimuko maršalka.

Buvo aktyvus masonų ložės „Izidės šventykla“ narys 1811–1812 metais, priklausė ložei „Auštanti aušra“ 1818 m.

## Šeima
Vedė Mariją Feliciją Tarnovską. 

## Išnašos

## Nuorodos
Turmanto sentikių cerkvė

**Turmanto sentikių cerkvė** – veikiantys rusų stačiatikių (sentikių) maldos namai Zarasų rajone, Turmante, 1 km į pietus nuo pasienio su Latvija. 

## Istorija

Turmanto sentikių bendruomenė galutinai susiformavo 1933 m., kai už suaukotas lėšas buvo pastatyti maldos namai. Iki tol vietos tikintieji važiuodavo į pamaldas Dūkšte. Maldyklos statyba truko trejus metus. Ją pašventino Dūkšto šventikas Michailas Blinovas, kuris dar iki cerkvės pastatymo atvažiuodavo į Turmantą krikštyti ir laidoti sentikių parapijiečių.

1949 m. bendruomenėje buvo apie 500 narių.

## Nuorodos

* Sąrašas:Lietuvos stačiatikių bažnyčios
* Turmanto sentikių religinė bendruomenė (''Турмантасская староверческая религиозная община'') 
* Turmanto bendruomenės istorija