open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Albanijos apygardos

**Albanijos apygardos** () – antro lygmens Albanijos administraciniai-teritoriniai vienetai. Šiuo metu yra 61 apygarda, 1991–2000 m. Albanija buvo suskirstyta į 36 apygardas.

## Istorija

Pirmąkart apygardos Albanijoje sudarytos 1912 m. XX a. tarpukariu jų buvo 39, 1939–1959 m. 26 apygardos, 1991–2000 m. 36 apygardos. 2000 m. apygardos buvo panaikintos, 2014 m. vėl sudarytos – šįkart 61 apygarda.

## Apygardos

Albanijos apygardos priskiriamos 12 apskričių:

## Apygardos 1991–2000 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Albania: Administrative Division (Citypopulation.de)
* Districts of Albania (Statoids.com)
Speninis urvas

**Speninis urvas** () – vidurinės ausies būgninėje ertmėje esantis urvas – didelė pneumatinė ląstelė išklota plona gleivine ir užpildyta oru. Urvas prasideda speninės ataugos viršuje.

## Speninė atauga

Speninė atauga savo forma primena kūgį, nukreiptą viršūne žemyn, o jos išorinis paviršius padengtas kompaktinio **kaulo plokštele** (). Speninės ataugos viršutinė riba yra **smilkininė linija** (). Virš jos prasideda kaukolės vidurinė duobė. Speninės ataugos priekinė siena ribojasi su išorinės klausomosios landos užpakaline siena, o kaulinės išorinės klausomosios landos užpakalinės ir viršutinės sienų sandūroje yra **dyglys** (). Į užpakalį nuo šio dyglio yra negili **duobelė** (), po kuria 1,5–2 cm gylyje būna pastovi apie 0,7 cm³ speninės ataugos ertmė – speninis urvas.

Į olą atsiveria pneumatinių ląstelių angos. Taip vadinamos speninėje ataugoje esančios nedidelės ertmės, jos išklotos plona gleivine ir užpildytos oru. Jų kiekis ir išsidėstymas priklauso nuo speninės ataugos pneumatizacijos laipsnio. Pagal tai skiriami keli speninės ataugos tipai: pneumatinis, diploinis, sklerozinis (kai normalią pneumatizacijos eigą sutrikdo vaikystėje persirgti vidurinės ausies uždegimai, pasunkėjęs kvėpavimas nosimi).

Speninė atauga susiformuoja 6-7 metų vaikams.

## Speninio urvo sandara

Speninis urvas – išklotas plona gleivine orinis antis smilkinkaulio uolos užpakalinėje dalyje. Per viršutinėje priekinėje sienoje esantį speninio urvo įėjimą jis susisiekia su būgnine ertme ir smilkinkaulio speninės ataugos ertmėmis – **speninėmis ląstelėmis** (). Paprastai jos susisiekia tarpusavyje, o jų skaičius, forma ir dydis įvairūs. Ir speninis urvas, ir speninės ląstelės yra išklotos plokščiuoju epiteliu, nenutrūkstamai pereinančiu iš būgninės ertmės.

Jis svarbus chirurgijai, nes dažnai būna infekuojamas.

Daugiau informacijos straipsniuose:

* Klausomieji kauliukai;

* Būgninė ertmė

## Literatūra

* R. Stropus, V. Vaičekauskas, J. Tutkuvienė, N. Paužienė, D.H. Pauža, A. Dabužinskienė, V. Gedrimas, V. Aželis, G. H. Schumacher, „Žmogaus anatomija 2“, „KMU leidykla“, Kaunas, 2007 m., (385 psl.) ISBN 978-9955-15-099-2
The Endless River

**The Endless River** – penkioliktasis studijinis britų progresyviojo roko grupės Pink Floyd albumas, išleistas 2014 metų lapkričio 7 dieną. Tai pirmasis grupės studijinis albumas, išleistas po vieno grupės įkūrėjų ir klavišininko Richard Wright mirties 2008 metais. Albumas yra paremtas 1994 m. albumo „The Division Bell“ kurimo metu įrašytais, bet neišleistais įrašais. „The Endless River“ pasiekė Nr. 1 poziciją JK albumų tope pirmąją pardavimų savaitę lapkričio 16 d.

## Dainų sąrašas
Visas dainas prodiusavo David Gilmour, Phil Manzanera, Martin Glover ir Andy Jackson.

## Kūrybinė grupė

* Pink Floyd:
** David Gilmour – gitara, vokalas
** Richard Wright – klavišiniai, pianinas
** Nick Mason – būgnai, perkusija
* Guy Pratt – bosinė gitara
* Louise Clare Marshall, Sarah Brown, Durga McBroom – pritariamasis vokalas

## Išnašos
Vojtech Zamarovský

**Voitechas Zamarovskis** (, ; g. 1919 m. spalio 15 d. Trenčyne – m. 2006 m. liepos 26 d., Prahoje) – slovakų ir čekų rašytojas, daugelio istorijos mokslo populiarinimo darbų autorius, senovės civilizacijų (Senovės Graikijos, Romos, Egipto, Mesopotamijos, Šumero, Hetitų imperijos) istorijos tyrinėtojas, vertėjas iš anglų, vokiečių, prancūzų ir lotynų kalbų. Vienas iš dokumentinės prozos pradininkų Čekoslovakijos literatūroje.

## Biografija

V. Zamarovskis studijavo Bratislavoje ir Prahoje teisę ir ekonomiką. Po to persikėlė į Prahą, kur dirbo įvairiose pareigose valstybinėse įstaigose. Jam buvo suteiktas teisės daktaro laipsnis.

Priklausė Čekoslovakijos komunistų partijai. 2007 m. buvo demaskuotas kaip slaptosios policijos informatorius nuo 1962 m., nors jo nepriklausymą saugumo žinybai liudijo istorikas Pavelas Dvoržakas.

Paskutiniaisiais gyvenimo metais sirgo Parkinsono liga, o du mėnesius prieš mirtį buvo komos būsenos.

## Kūryba

Nuo 1956 m. buvo atsidėjęs vien knygų rašymui. Jo kūryba susijusi daugiausiai su Viduržemio jūros regiono senovės tautų gyvenimo istorija. Rašė slovakų ir čekų kalbomis. V. Zamarovskio kūriniai išversti į daugelį pasaulio tautų kalbų, taip pat ir į lietuvių kalbą.

## Bibliografija

* *Bohovia a hrdinovia antických bájí*, 1969 (Senovės mitų dievai ir didvyriai);
* *Bohovia a králi starého Egypta*, 1986 (Senovės Egipto dievai ir karaliai);
* *Dejiny písané Rímom*, 1971 (Istorija, parašyta Romoje);
* *Grécky zázrak*, 1974 (Graikijos stebuklas);
* *Ich veličenstvá pyramídy*, 1977 (Jų didenybės piramidės*);
* *Na počiatku bol Sumer*, 1966 (Pradžioje buvo Šumeras);
* *Objavenie Tróje*, 1962 (Trojos atradimas);
* *Vzkriesenie Olympie*, 1978 (Olimpijos atgimimas);
* *Za siedmimi divmi sveta*, 1960 (Septyni pasaulio stebuklai);
* *Za tajemstvím říše Chetitů'', 1961 (Hetitų imperijos paslaptys).

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Voitecho Zamarovskio gyvenimas ir kūryba (čekų k.)
Travis Leslie

**Travis Leslie** (g. 1990 m. kovo 29 d. Atlantoje, JAV) – amerikiečių krepšininkas, rungtyniavęs Vilniaus „Lietuvos Ryto“ ekipoje.

## Pasiekimai
* 2013 m. NBDL visų žvaigždžių rungtynių MVP
* 2014 m. BBL čempionas

## Šaltiniai

## Nuorodos
Beračio apygarda

**Beračio apygarda** () – viena iš 36-ių Albanijos apygardų. Priklauso Beračio apskričiai. 117 066 gyventojai (2010 m. duomenys). Plotas – 939 km². Administracinis centras – Beratis. Ribojasi su Kučovės, Elbasanio, Gramšio, Permečio, Skrapario, Tepelenės, Malakasterio, Fierio ir Liušnės apygardomis.

## Savivaldybės
* Beratis
* Cukalatas
* Kutalis
* Lumas
* Otlakas
* Pošnė
* Rošnikas
* Sinė
* Terpanas
* Ura Vagurorė
* Velabištas
* Vertopas
Marigo

: *Miestelis Dominikoje: [[Marigo (Dominika)]].*

**Marigo** () – miestelis Karibuose, Prancūzijai priklausančioje Šv. Martyno salos pusėje; Sen Marteno valdos administracinis centras. Yra vakarinėje salos pakrantėje, prie Marigo įlankos, kalvų papėdėje. Yra jūrų uostas (keltas į Angiliją, kruizinių laivų stotis), Princesės Julianos tarptautinis oro uostas (pasižymi tuo, jog lėktuvai leidžiasi tiesiai virš paplūdimio). Išvystytas turizmas – gausu viešbučių, kavinių, turgelių. Yra XVIII a. tvirtovės liekanos.

## Istorija

Ilgą laiką Marigo buvo nedidelis žvejų kaimas, bet iškilo Liudviko XVI valdymo metais pastačius karinę tvirtovę.


File:Entrance to Fort Louis (6546060005).jpg|Luiso tvirtovės liekanos
File:Eglise Catholique de Marigot (6546099035).jpg|Katalikų bažnyčia
File:Historic Rue de la Concordia (6546069851).jpg|Marigo architektūra
|Marigo turgus
Pasienio apsaugos korpuso Nemenčinės batalionas

**Pasienio apsaugos korpuso Nemenčinės batalionas**, *PAK Nemenčinės batalionas*, *PAK 21-asis batalionas „Nemenčinė“* () – 1923–1939 m. šiaurės rytų Lenkijoje, Vilniaus vaivadijoje Nemenčinės apylinkėse egzistavęs pasienio apsaugos korpuso batalionas. Priklausė Vilniaus pasienio apsaugos pulkui ir įėjo į Vilniaus pasienio apsaugos brigados sudėtį. Korpusą sudarė 3 kuopos ir 13 sargybos budelių.

* Sudervės kuopa: Šiurmonių, Karmazinų ir Bielazariškių sargybos būdelės.
* Gudelių kuopa: Grabijolų, Pagojio, Draučių, Bartkuškio ir Pablendžio sargybos būdelės.
* Šriubiškių kuopa: Ramaškonių, Alionių, Pustiltos, Gaveikių ir Ankštos sargybos būdelės.

Demarkacinę liniją su Lietuva taip pat saugojo Pasienio apsaugos korpuso Seinų batalionas, Trakų batalionas, Švenčionėlių batalionas ir Varėnos batalionas.

Prasidėjus Vokietijos-Lenkijos karui mobilizuotas batalionas tapo 33-ios rezervo pėstininkų divizijos 133-iojo pulko 2-uoju batalionu. 

## Literatūra

* Jerzy Prochwicz, Andrzej Konstankiewicz, Jan Rutkiewicz: Korpus Ochrony Pogranicza 1924–1939. Barwa i Broń, 2003. ISBN 83-900217-9-4.
* Jerzy Prochwicz, „Walki oddziałów KOP na obszarach północno-wschodniej Polski“, Białoruskie Zeszyty Historyczne nr 13, Białystok 2000.
* Rajmund Szubański. Bataliony, kompanie, strażnice KOP. „Wojskowy Przegląd Historyczny”. 3 (145), s. 275–278, 1993. Warszawa: Wydawnictwo „Czasopisma Wojskowe”. ISSN 0043-7182.
* Rajmund Szubański. Bataliony, kompanie, strażnice KOP-u. „Przegląd Historyczno-Wojskowy”. 3 (184), 2000. Warszawa: Dom Wydawniczy Bellona. ISSN 1640-6281.
Bulkizės apygarda

**Bulkizės apygarda** () – viena iš 36-ių Albanijos apygardų. Priklauso Diberio apskričiai. 28 374 gyventojai (2010 m. duomenys). Plotas – 469 km². Administracinis centras – Bulkizė. Ribojasi su Diberio, Mačio, Tiranos, Libraždžio apygardomis bei rytuose turi pasienio ruožą su Makedonija.

## Savivaldybės

* Bulkizė
* Fušė Bulkizė
* Gjoricė
* Martanešas
* Ostrenas
* Šupenzė
* Trebištas
* Zerkanas
Ilujanka

**Ilujanka** – gyvatiškas drakonas hetitų mitologijoje, kurį nukovė Tarhuntas (Kitaip Tešubas), hetitiškas huritų dangaus ir audrų dievo analogas. Tai žinoma iš hetitų dantiraščio lentelių, aptiktų ties *Çorum-Boğazköy*, buvusioje hetitų sostinėje Hatuše. šis įvykis būdavo atkartojamas hatų pavasario šventėje Purulyje.

Mitas užrašytas „Catalogue des Textes Hittites“ 321, kur pateiktos dvi nuoseklios versijos. 

## Vardas
Vardas *Ilujanka*, manoma, yra sudėtinis, sudarytas iš dviejų žodžių, reiškiančių 'gyvatė':   + . Tie patys sandai, tik atvirkščia tvarka, sutinkami žodyje  'ungurys'. Žodis **h₁illu-* yra visiškas žodžio  'ungurys' atitikmuo.

## Mito variantai
Pirmojoje versijoje du dievai kaunasi ir Ilujanka laimi. Tešubas eina pas hatų deivę Inarą patarimo. Tešubas pažadėjo jai mirtingojo Hupasijo meilę mainais už šio pagalbą, tad Inara sugalvojo spąstus drakonui. Ji ateina pas drakoną su labai daug valgių ir stiprių gėrimų ir įkalba jį viską išgerti. Prisigėrusį drakoną Hupasijas suriša virve. Tada atvyksta dangaus dievas Tešubas kartu su kitais dievais ir užmuša drakoną.

Antrojoje versijoje du dievai irgi kaunasi, ir Tešubas pralaimi. Ilujanka paima Tešubo akis ir širdį. Kad atkeršytų drakonui dangaus dievas Tešubas veda deivę Hebatą. Jiems gimsta sūnus Saruma, kuris užauga ir veda drakono Ilujankos dukterį. 

Dangaus dievas Tešubas sako sūnui, kad šis kaip vestuvinės dovanos paprašytų grąžinti Tešubo akis ir širdį. Sūnus taip ir padaro. Atgavęs akis ir širdį Tešubas vėl meta iššūkį drakonui Ilujankai. Tuo metu, kai drakonas jau beveik nukautas, Saruma sužino apie kautynes ir supranta, kad juo pasinaudojo šiam tikslui. Jis pareikalauja, kad tėvas kartu su Ilujankos gyvybe paimtų ir jo gyvybę. Tešubas užmuša abu juos žaibais ir lietumi. 

Ši versija yra iliustruota bareljefe, kuris buvo aptiktas Malatijoje ir datuojamas 1050-850 m. pr. m. e. Bareljefas eksponuojamas Anatolijos civilizacijų muziejuje Ankaroje (Turkija).

## Interpretacija
Hetitų tekstus 1930 m. pristatė *W. Porzig*, kuris pirmasis ir palygino Tešubo ir Ilujankos mūšį su dangaus dievo Dzeuso mūšiu su gyvatišku Tifonu, apie kurį „Bibliotekoje“ pasakojo Pseudo-Apolodoras. Tuo metu hetitų ir graikų paralelės sulaukė mažai šalininkų. Tuo metu dar buvo neperskaitytas ir nepaskelbtas hetitų mitas apie tai, kaip Kumarbis iškastravo dangaus dievą, Ši istorija irgi aiški paralelė su graikų mitais.
Karolis IV su šeima

**Karolis IV su šeima** (**Karolio IV šeima**) – ispanų dailininko Fransisko Gojos (1746–1828) grupinis portretas, vaizduojantis Ispanijos karalių Karolį IV su šeima. Yra Prado muziejaus kolekcijose.

## Apie paveikslą
Ceremoninis paveikslas, vaizduojantis viso ūgio Ispanijos karalių Karolį IV su šeima, buvo sukurtas 1800 m. Karalius Karolis IV nesidomėjo valstybės valdymu, jis vėliau pasakė Napoleonui: „*Kiekvieną dieną, be pertraukos, ir žiemą, ir vasarą, aš medžiodavau iki vidudienio, valgydavau ir iškart grįždavau į medžioklę iki vakaro. [[Manuel Godoy]] man pranešdavo apie įvykius ir aš eidavau miegoti tam, kad kitą dieną vėl pradėti tą pačią rutiną, nebent svarbios ceremonijos tai nutraukdavo*“. Karalienė Marija Luiza Parmietė apibūdinama į tuštybę pasinėrusia, siekiančia bet kokia kaina kuo didesnės prabangos asmenybe.

Fransiskas Goja pavaizdavo karališkosios šeimos narius visoje jų prabangių kostiumų, apdovanojimų ir juvelyrinių papuošalų didybėje. Paveikslo centre vaizduojama karalienė Marija Luiza Parmietė su vaikais Francisco de Paula (1794–1865) ir María Isabel (1789–1848). Kairėje, mėlynai apsirengęs, vaizduojamas Astūrijos princas, būsimasis karalius Ferdinandas VII. Prie jo esantis vaikas yra antrasis pagal eiliškumą sosto įpėdinis Carlos María de Isidro (1788–1855), karaliaus sesuo infanta María Josefa (1744–1801) ir nenustatytos tapatybės moteris, kuri pasisukusi į karalienę. Gali būti, kad tai būsimoji Ferdinando VII žmona. Tuo metu jie nebuvo susituokę ir galbūt dėl to oficialiame karališkosios šeimos portrete ji sąmoningai taip pavaizduota. Dešinėje vaizduojami: iškart už Karolio IV jo brolis Antonio Pascual (1755–1817), profiliu vyresnioji Karolio IV duktė, Portugalijos karalienė Carlota Joaquina (1775–1830), grupė pačioje dešinėje − Karolio IV duktė, Parmos princesė Marija Luiza (1782–1824) su sūnumi Carlos Luis (1799–1883) ant rankų ir vyru Luisu de Burbonu (1773–1803), būsimu Etrurijos karaliumi. Paveiksle Fransiskas Goja įtraukė savo paties portretą – tai vyras šešėlyje už Ferdinando VII.

Tarp paveikslo pirmtakų galima išskirti Diego Velaskeso „Freilinas“ ir Louis-Michel van Loo paveikslą „Pilypas V su šeima“. Paveikslas dokumentuotas 1814 m. buvęs karališkuosiuse rūmuose, nuo 1824 m. perkeltas į Prado muziejų.

## Literatūra
* Carr-Gomm, Sarah. Francisco de Goya. 2005, ISBN 978-1-78042-291-6, p. 27

## Nuorodos
* Prado muziejaus svetainė  
* smarthistory.khanacademy.org
Sen Marteno vėliava

**Sen Marteno vėliava** – Prancūzijos valdos Karibuose Sen Marteno simbolis. Oficiali salos vėliava yra Prancūzijos vėliava. Tačiau taip pat vartojama ir neoficiali vėliava, sudaryta iš mėlyno fono, skiriamo balto tarpo ir trikampio, nukreipto viršun. Vėliavos viduryje yra nedidelis raudonas trikampis, nukreiptas apačion – virš jo – geltonas pusapskritimis.

## Taip pat skaitykite
* Sint Marteno vėliava
Trakų kenesa

**Trakų kenesa** – karaimų, išpažįstančių karaizmą maldos namai Trakuose.

Kenesa stovėjusi nuo XIV a. pab. karaimų gyventoje teritorijoje, Mažajame mieste. XVI a. pr. ji sudegė ir buvo atstatyta 1533 m. Po to dar kelis kartus iki XVIII a. griauta ir atstatyta. 1727 m. ir 1773 m. pastatas apgadintas, po to remontuotas. Kenesa degė per 1794 metų gaisrą. Savo aukomis ją atstatyti padėjo Slucko ir Krymo karaimai. 1812 metais kenesą sudegino per Trakus ėję prancūzų kariai. Po paskutinio 1824 metų gaisro ketinta pasistatyti mūrinę kenesą, bet dėl lėšų stygiaus vėl pastatyta medinė. 1903-1904 m. ji rekonstruota pagal 1898-1899 metais parengtą projektą. Darbai buvo vykdomi karaimų dvasininko Felikso Maleckio iniciatyva ir surinktomis lėšomis. Prie darbų prisidėjo ir inžinierius Michailas Prozorovas. Prie kenesos veikė mokykla. 1997 metais Trakų kenesa buvo restauruota pirmą kartą po karo pagal paskutinės rekonstrukcijos projektą. Pastatas priklauso Trakų karaimų bendruomenei. 

## Architektūra

Kenesa yra kvadrato formos, vieno aukšto, dviejų patalpų pastatas. Į sale, vyrų dalį, patenkama iš prieangio per tris įėjimus. Tame pat prieangyje įrengti laiptai į balkoną, moterų dalį. Balkoną laiko 4 medinės kolonos. Patalpos lubos – aštuonbriaunis kupolas, dažytas mėlynai. Pastato pamatai sumūryti iš akmenų, tinkuoti. Tašytų rąstų sienos tinkuotos iš vidaus ir išorės. Stogas keturšlaitis, dviejų pakopų, virš jo įtaisytas keturkampio plano žibintas. Pagrindinis pastato fasadas asimetriškas, aukštai išdėstyti arkiniai langai su profiliuotais apvadais.

## Galerija

Vaizdas:Trakai Kenesa altar.JPG|Altorius
Vaizdas:Trakai Kenesa 1932-2002.jpg|1932 ir 2002 metais
Vaizdas:Trakai-Karäergebetshaus01.jpg|Trakų kenesa
Vaizdas:Trakai Kenesa.JPG|Trakų kenesa


## Nuorodos
* Karaimų kenesos Lietuvoje 
* Karaimų šventovės Lietuvoje

## Šaltiniai
Delvinės apygarda

**Delvinės apygarda** () – viena iš 36-ių Albanijos apygardų. Priklauso Vliorės apskričiai. Pietinėje šalies dalyje. Administracinis centras – Delvinė. 11 985 gyventojai (įskaitant ir didelę graikų bendruomenę, 2010 m. duomenys). Plotas – 348 km². Ribojasi su Girokasterio ir Sarandės apygardomis.

## Savivaldybės
Apygarda sudaryta iš keturių savivaldybių:
* Delvinė
* Finikas
* Mesopotamas
* Vergo
Sausas įstatymas (serialas)

**„Sausas įstatymas“** () – JAV kriminalinis televizijos serialas, kurio autorius Terence Winter. Serialo, rodyto kabelinės televizijos kanalu „HBO“, veiksmas vyksta Atlantik Sityje, Niu Džersio valstijoje, prohibicijos (sausojo įstatymo) metais. Pagrindinį vaidmenį atlieka Steve Buscemi. „Primetime Emmy“ apdovanojimą pelnęs serialas sukurtas pagal Nelson Johnson knygą „Boardwalk Empire: The Birth, High Times, and Corruption of Atlantic City“ apie istorinę kriminalinio pasaulio figūrą Enoch L. Johnson.

Bandomosios serijos, kurią režisavo Martin Scorsese, biudžetas siekė 18 mln. JAV dolerių. 2009 m. rugsėjo 1 d. „HBO“ užsakė papildomas 11 serijų. Serialo premjera įvyko 2010 m. rugsėjo 19 d. Penktasis ir paskutinis sezonas, susidedantis iš 8 serijų, prasidėjo 2014 m. rugsėjo 7 d. ir pasibaigė spalio 26 d.

Serialas „Sausas įstatymas“ sulaukė kritikų pripažinimo, ypatingai už vizualinį stilių ir rėmimąsi istorinėmis asmenybėmis bei S. Buscemi vaidybą. Serialas buvo nominuotas 40-čiai „Primetime Emmy“ apdovanojimų ir iš jų laimėjo septyniolika. Taip pat pelnyti vienas „Auksinio gaublio“ ir du Ekrano aktorių gildijos apdovanojimai.

## Apžvalga
Serialas „Sausas įstatymas“ yra istorinė drama, kurios veiksmas telkiasi apie Enoch „Nucky“ Thompson (pagal istorinę Enoch L. Johnson asmenybę), politinę figūrą, kuri iškilo prohibicijos laikais, XX a. 3-ąjį ir 4-ąjį dešimtmečius, ir valdė Atlantik Sičio miestą. Be Nucky, seriale esti ir kitų istorinių asmenybių tiek iš jo asmeninio, tiek iš politinio gyvenimo, kaip antai gangsteriai, politikai, vyriausybės agentai ir jį gerbianti liaudis. Federalinė vyriausybė taip pat reiškia susidomėjimą butlegerių ir kita nelegalia veikla toje teritorijoje, siųsdama agentus ištirti galimus mafijos ryšius, bet taip pat domisi Nakio gyvenimo būdu, kuris kaip politikui, yra per daug prabangus ir prašmatnus. Paskutinis sezonas peršoka septynerius metus į priekį, t. y. į 1931 metus, kuomet prohibicija artėja prie pabaigos.

## Aktoriai

* Steve Buscemi
* Michael Pitt
* Kelly Macdonald
* Michael Shannon
* Shea Whigham
* Aleksa Palladino
* Michael Stuhlbarg
* Stephen Graham
* Vincent Piazza
* Paz de la Huerta
* Michael Kenneth Williams
* Anthony Laciura
* Paul Sparks
* Dabney Coleman
* Jack Huston
* Gretchen Mol
* Charlie Cox
* Bobby Cannavale
* Ron Livingston
* Jeffrey Wright
* Ben Rosenfield

ir kiti.


## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
* „Sausas įstatymas“ svetainėje Internet Movie Database
Žiežmarių mokykla-darželis Vaikystės dvaras

**Kaišiadorių r. Žiežmarių mokykla-darželis „Vaikystės dvaras“** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Žiežmariuose, Vytauto g. 44A, vykdanti lietuvių kalba šias programas (trukmė – 4-5 metai.):
* ikimokyklinio ugdymo programa (3-6 m. vaikai);
* priešmokyklinio ugdymo programa (6-7 m. vaikai);
* bendrojo pradinio ugdymo programa (7-11 m. vaikai).
Įstaigos kodas 190503059. Steigėjas Kaišiadorių rajono savivaldybės taryba.

Mokykla-darželis „Vaikystės dvaras“ įsikūręs Žiežmarių dvaro kaimynystėje. Įstaiga išsiskiria etninio paveldo bei etninės kultūros puoselėjimu. Etninė kultūra integruojama į ugdymo programas.

## Skyriai

* Pakertų skyrius „Aitvaras“:  įsteigtas 2019 m. rugsėjo 1 d., įsikūręs  Ateities g. 8, Pakertuose.
* Žiežmarių skyrius „Varpelis“: įsteigtas 2019 m. rugsėjo 1 d., įsikūręs Narimanto g. 37, Žiežmariuose.

## Istorija

1977 m. buvo įsteigtas 1-asis lopšelis-darželis (90 vietų). 1989 m. įsteigtas 2-asis lopšelis-darželis (140 vietų). 1993 m. liepos 1 d. lopšelis-darželis reorganizuotas į Žiežmarių mokyklą-darželį. 1993 m. mokykla-darželis pasirinko etnokultūros kryptį. 2000 m. mokykla pradėjo dirbti pagal sveikatingumo programą. Nuo 2001 m. pradėtas anglų kalbos ankstyvasis mokymas. 2002 m. mokykloje įsteigta pailgintos dienos grupė.

2016 m. įstaiga pavadinta Žiežmarių mokykla-darželiu „Vaikystės dvaras“.

2022 m. „Vaikystės dvaro“ skyriuje dirbo 22 pedagogai ir 16 kitų darbuotojų, „Varpelio“ skyriuje – 11 ir 7, Pakertų „Aitvaro“ skyriuje – 3 ir 3.

## Direktoriai

* Raimunda Šulskienė
* Eglė Raudeliūnienė

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Mokyklos svetainė
* Mokykla ''Facebook'' svetainėje
Natalija Kalašnikova

**Natalija Kalašnikova** (1957 m. sausio 12 d. Trakuose, Lietuvos TSR) – Lietuvos irkluotoja.

## Biografija

Gimė 1957 m. sausio 12 d. Trakuose. 1979 m. Duisburge vykusiame pasaulio irklavimo čempionate kartu su Nina Doroh 500 m rungtyje dviviete valtimi laimėjo aukso medalį. 1978 m. Belgrade vykusiame pasaulio irklavimo čempionate kartu su Nina Doroh 500 m rungtyje dviviete valtimi laimėjo sidabro medalį. 1983 m. Tamperėje vykusiame pasaulio irklavimo čempionate kartu su Ina Žipulina, Neli Jefremova ir Galina Aleksejeva 500 m rungtyje keturviete valtimi laimėjo sidabro medalį.

## Nuorodos

* Pasiekimai
* Biografija (rus.) 
* TSRS irklavimo čempionatų istorija (rus.)
Robertso tarptautinis oro uostas

**Robertso tarptautinis oro uostas** (IATA: **ROB**, ICAO: **GLRB**; seniau dar vadintas **Robertsfildo oro uostu**) – tarptautinis oro uostas, esantis Liberijoje, Vakarų Afrikoje. Įsikūręs netoli Harbelo miesto, 56 km nuo šalies sostinės Monrovijos.

Tai pagrindinis šalies oro uostas. Jis turi vienintelį 3400 m ilgio kilimo ir tūpimo taką, kuris seniau naudotas JAV kaip Space Shuttle erdvėlaivių programos atsarginė nusileidimo vieta. Oro uostas pavadintas Džozefo Dženkinso Robertso, pirmojo Liberijos prezidento, garbei.

## Istorija
1942 m. Liberija su Jungtinėmis Valstijomis pasirašė gynybos paktą, kuriuo buvo pradėta rengti strateginius kelius ir kitą infrastruktūrą, susijusią su JAV kariuomenės interesais stebėti Ašies valstybių ekspansiją. Oro uostas, kaip JAV karinių oro pajėgų bazė, nutiestas Jungtinių Amerikos Valstijų vyriausybės. Tūpimo takas buvo nutiestas tokio ilgio, kad ant jo galėtų nutūpti B-47 Stratojet bombonešiai ir prisipildyti kuro bakus. Tokiu būdu Liberijai atiteko kurį laiką ilgiausiu visoje Afrikoje laikytas tūpimo takas. Šiame oro uoste savo vizito į Liberiją 1943 m. metu JAV prezidentas Franklinas D. Ruzveltas pietavo su tuometiniu Liberijos prezidentu Edvinu Barklėjumi.

Antrojo pasaulinio karo metu, nuo 1943 iki 1945 m., Robertso oro uostas tarnavo kaip alternatyvi 26 SAAF eskadrilės, patruliavusios virš Atlanto, bazė.

XX a. 8-ajame ir 9-ajame dešimtmečiuose oro uostas buvo pagrindinė „Pan American World Airways“ oro linijų stotelė visoje Afrikoje. Iš Niujorko Džono F. Kenedžio tarptautinio oro uosto per Robertsfildo oro uostą be perstojo skraidė lėktuvai į tokius taškus, kaip Dakarą, Akrą, Abidžaną, Lagosą, Konakrį, Nairobį ir net Johanesburgą.

Kurį laiką Robertsfildo oro uostas naudotas JAV kaip Space Shuttle erdvėlaivių programos atsarginė nusileidimo vieta.

## Išnašos
Devolio apygarda

**Devolio apygarda** () – viena iš 36-ių Albanijos apygardų, esanti šalies pietryčiuose. Priklauso Korčės apskričiai. Pavadinta pagal apygardos slėnyje tekančią Devolio upę. 33 785 gyventojai (2010 m. duomenys). Plotas – 429 km². Administracinis centras – Bilištis. Pietvakariuose ribojasi su Kolonės apygarda ir vakaruose bei šiaurėje su Korčės apygarda. Rytuose ir pietryčiuose turi pasienio ruožą su Graikija.

## Savivaldybės
Devolio apygarda sudaryta iš penkių savivaldybių:
* Bilištis
* Hocištas
* Miras
* Progėras
* Kendėr Bilištis
Gustavija

**Gustavija** () – miestelis Karibuose, Šv. Bartolomėjaus salos (Prancūzijos užjūrio valda) administracinis centras. Įsikūręs salos pietvakariuose, prie Gustavijos užutėkio, iš šiaurės ir rytų supamas kalvų. Yra jūrų uostas ir kruizinių laivų terminalas. Gustavo III oro uostas yra kiek toliau šiaurėje. Gausu ištaigingų viešbučių, vilų, restoranų. Veikia muziejus, yra Fort Oskaro, Fort Gustavo, Fort Karlo tvirtovės, švyturys.

## Istorija

Pradžioje vietovė vadinta *Le Carénage*, čia buvo pažeistų laivų užuovėja. 1784 m. Šv. Bartolomėjaus sala atiteko Švedijai, kuri čia įkūrė laisvąjį Gustavijos uostą. Buvo pastatytos 3 tvirtovės. 1822 m. pastatyta katalikų bažnyčia, 1855 m. pastatyta anglikonų bažnyčia.
Tešubas

**Tešubas** () – huritų dangaus ir audrų dievas. Kilęs iš hatų dievo **Taru**. Hetitai ir luviai jį vadino **Tarhun** (kiti variantai *Tarhunt*, *Tarhuwant*, *Tarhunta*). Hetitiškas vardas kilęs iš šaknies  'sutriuškinti, nukariauti'.

## Aprašymas
Tešubas būdavo aprašomas kaip laikantis trigubą žaibą ir ginklą, paprastai kovos kirvį (dažnai kirvį dviguba galva labrį) ar buožę. 

Anatolijoje įprastas šventas gyvūnas bulius buvo jo gyvūnas atributas. Tešubo karūna buvo raguota, jo vežimą traukė buliai Seris ir Huris, ant jų jis jodavo.

### Šeima
Pagal huritų mitą apie Tešubo kilmę Tešubo gyvybė užsimezgė, kai dievas Kumarbis nukando ir prarijo savo tėvo Anu genitalijas. Tuo šis mitas panašus į graikų mitą apie Uraną, Kroną ir Dzeusą, kuris aprašytas Hesiodo „Teogonijoje“. Tešubo broliai buvo *[[Aranzah]]* (Tigro upės personifikacija), Ulikumis (*Ullikummi*, akmeninis milžinas) ir *Tashmishu*.

Huritų dievų sistemoje Tešubas poroje su deive motina Hebata, o hetitų dievų sistemoje jo pora saulės deivė Arinitė (*Arinniti*) (Arinos miesto deivė). Tai buvo labai senas kultas, panašus į bulių ir motinų garbinimą Čatal Hiujuke neolito laikais. 
Tešubo sūnus buvo kalnų dievas Saruma.

### Drakonai
Pagal hetitų mitus vienas didžiausių Tešubo žygių buvo drakono Ilujankos nužudymas. 

Egzistuoja ir mitų apie jo konfliktą su jūrų būtybe (galbūt gyvate) *[[Hedamu|Hedammu]]*.

## Išnašos
Marek Czasnojć

**Marek Časnoič** (g. 1942 m. spalio 14 d. Trakuose, Trečiasis Reichas) – fotografas, fotoreporteris, jūrininkas.

## Biografija

Gimė 1942 m. spalio 14 d. Trakuose. Po karo emigravęs į Lenkiją, įsidarbino Ščecino uoste. 1968 m. pradėjo dirbti Głos Szczeciński redakcijoje. Keliaudavo su pramoniniais ir keleiviniais laivais po Amerikos pakrantes, Ramųjį vandenyną. Fotografo nuotraukas įsigydavo daugelis Lenkijos redakcijų ir leidyklų. Iki 1998 m. priklausė Lenkijos fotografų sąjungai, bet vėliau tapo laisvuoju menininku. 

## Publikacijos

* *Barwy Morza*,
* *Świat Wielki Żagli*,
* *Największy nad Bałtykiem*, 
* *Polska na Morzu*, 
* *Morski Szczecin*, 
* *Pomorze Zachodnie*,
* Miasta: *Szczecin*, *Bydgoszcz*, *Warszawa*, *Warszawa u progu trzeciego tysiąclecia*.

## Nuorodos

* Biografija (lenk.)

## Literatūra
* Encyklopedia Szczecina.Suplement 1, Red. Tadeusz Białecki, Szczecin 2003
Edward Narkiewicz

**Edvard Narkevič** (1938 m. Trakuose, Antroji Lenkijos Respublika – 2007 m. spalio 12 d. Piasečnas, Lenkija) – dailininkas.

## Biografija

Gimė 1938 m. Trakuose. 1958 m. emigravo į Lenkiją. Baigė Varšuvos dailės akademiją. Gyveno ir kūrė  Piasečno miestelyje netoli Varšuvos. Tapė paveikslus susijusius su šių laikų aktualijomis ar simboliais. Jo paveiksluose gausu kontrastų ir dviprasmybių. Daugiausiai tapė aliejiniais dažais ant drobės. Darbuose dažnas laikrodžio ar žvakidės motyvas. Dailininko darbai saugomi įvairiose privačiose galerijose ar kolekcijose bei muziejuose. Mirė 2007 m. spalio 12 d. Piasečne.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Trakų salos pilyje – Edvardo Narkevičiaus (Edward Narkiewicz) parodos „Sugrįžimas į Tėvynę“atidarymas 
* Biografija (lenk.)
Szymon Pilecki

**Šimon Pilecki** (1925 m. liepos 16 d. Trakuose, Antroji Lenkijos Respublika – 	2023 m. birželio 5 d. Varšuvoje) – Lietuvos karaimų kilmės Lenkijos inžinierius, karininkas.

## Biografija
Gimė 1925 m. liepos 16 d. Trakuose. S. Pileckio jaunystė prabėgo Trakų ir Vilniaus miestuose. Jaunuolis aktyviai dalyvavo karaimų kultūriniame gyvenime: kartu su bendraamžiais ruošė įvairius renginius, buvo uolus masinių karaimų švenčių dalyvis. 1944–1945 m. mokėsi Vilniaus universitete. Pasibaigus Antrajam pasauliniam karui, 1945 m. Simonas Pileckis labai sudėtingu keliu pasiekė Lenkiją. 1945–1951 m. studijavo Vroclavo technikos universitete. Baigė Varšuvos Karinės technikos akademiją, nuo 1951 m. iki 1968 m. buvo tos akademijos dėstytojas.

1970–1995 m. dirbo Lenkijos mokslų akademijoje. Ten ir tapo profesoriumi atlikęs be galo svarbių darbų, paskelbęs spaudoje 180 mokslinių straipsnių. 1975 metais Simonas Pileckis išrinktas Lenkijos karaimų religinės bendruomenės pirmininku). Su grupe keliavo į Krymą aplankyti ten gyvenančių karaimų. Išėjęs į pensiją rašė straipsnius apie karaimų gyvenimą Lietuvoje ir Lenkijoje. Mirė 2023 m. birželio 5 d. Varšuvoje, Lenkijoje.

## Darbai
* 2009: *Chłopiec z Leśnik. Dziennik 1939–1945*, Wrocław 2009
* 2007: *Bogusław i Kamila Firkowiczowie oraz ich potomkowie*. Almanach karaimski 2007, ss. 85-100
* 2006: *70-lecie ustawy sejmowej dotyczącej Karaimów*. „Awazymyz“. 2006, z. 1 (12), s. 17
* 2003: *Karaimi na Litwie i w Polsce*, (su Lucjan Adamczuk, Halina Kobeckaitė), Warszawa 2003
* 2002: *Роль караимов Галича в установлении юридического статуса каримских общин в 1920-30 годы*. W: *Караїми Галича. Історія та культура. Матеріали міжнародної конференції*, Львов-Галич 2002, ss. 94-100
* 1991: *﻿Z Kresów Wschodnich ku Politechnice Wrocławskiej*. W: *Politechnika Wrocławska we wspomnieniach pierwszych absolwentów. Moja droga do Politechniki Wrocławskiej*, Wrocław 1991, ss. 155–166.
* 1989: *Stanowisko badawcze do pomiaru stałych sprężystości i tarcia wewnętrznego ciał stałych. Elastometr rezonansowy*
* 1987: *Karaimi w Polsce po 1945 r. Migracja podczas i po II wojnie światowej*. W: *Karaimi*, Pieniężno 1987, ss. 41-50
* 1979: *Analiza wpływu ruchliwości defektów sieci krystalicznej na własności materiałów metalowych w podwyższonych temperaturach* (su Piotr Kopania)
* 1975: *Lotnictwo i kosmonautyka. Zarys encyklopedyczny*
* 1970: *Wstęp do dyfuzyjnej teorii zmęczenia metali*
* 1969: *Samoloty bojowe 1910–1967* (su Jerzy Domański)
* 1965: *Od Ikara mędrsi*
* 1961: *Lotnictwo bez lotnisk*
* 1960: *Lotnictwo. Mała Encyklopedia*
* 1956: *Najnowsze konstrukcje lotnicze*

## Nuorodos
* Biografija (rus.) ir (ang.) 

## Šaltiniai
Aleksander Dubiński

**Aleksander Dubinski** (1924 m. gegužės 24 d. Trakuose, Antroji Lenkijos Respublika – 2002 m. rugsėjo 23 d. Varšuvoje, Lenkija) – Lietuvos karaimų kilmės turkologas, orientalistas.

## Biografija
Gimė 1924 m. gegužės 24 d. Trakuose. Po II pasaulinio karo emigravo į Lenkiją. Dirbo Varšuvos universiteto orientalistikos institute. Parašė apie 150 mokslinių straipsnių. Buvo Lenkijos karaimų bendruomenės sekretorius. Mirė 2002 m. rugsėjo 23 d. Varšuvoje, palaidotas Varšuvos karaimų kapinėse.

## Darbai
* 1994: *Caraimica: prace karaimoznawcze *
* 1986: *Tatarzy polscy: dzieje, obrzędy, legendy, tradycje*
* 1983: *Słownik turecko-polski, polsko-turecki*

## Nuorodos
* Eva A. Csato svečiuose pas Aleksandrą Dubinskį Varšuvoje
Pola Wawer

**Pola Komaj-Vaver** (1914 m. gegužės 1 d. Trakuose, Rusijos imperija – 1997 m. rugpjūčio 31 d. Varšuvoje, Lenkija) – Lietuvos žydų kilmės Lenkijos gydytoja, okulistė.

## Biografija
Gimė 1914 m. gegužės 1 d. Trakuose, žydų inteligentų Komaj šeimoje. Tėvas Don Komaj buvo elektrotechnikas, motina Maria Epstein buvo ginekologė. 1938 m. baigė Vilniaus universiteto medicinos fakultetą, tapo okuliste. Antrojo pasaulinio karo metu buvo uždaryta į Vilniaus getą, bet su motina sugebėjo pabėgti ir pasislėpti. Po karo 1945 m. emigravo į Lenkiją. Iš pradžių apsistojo Balstogėje, vėliau Belsko-Bialoje, vėliau Katovicuose ir Krokuvoje, kur rūpinosi žydais našlaičiais. Atvykusi į Varšuvą vėl pradėjo dirbti okuliste. 1950-1953 m. dirbo sveikatos apsaugos departamente. Vėliau dirbo įvairiose valstybinėse institucijose ir ligoninėse. Įkūrė pirmąją laboratoriją Lenkijoje akių grybeliui tirti. 1962 m. pradėjo dirbti Varšuvos medicinos universitete. 1970 m. tapo mokslų daktarė. 1990 m. išėjo į pensiją. Mirė 1997 m. rugpjūčio 31 d. Varšuvoje. 


Vaizdas:Pola Wawer grób.JPG|Kapas


## Nuorodos

* Biografija (lenk.)
Ananiasz Zajączkowski

**Ananiaš Zajončkovski** (1903 m. lapkričio 12 d. Trakuose, Rusijos imperija – 1970 m. balandžio 6 d. Romoje, Italija) – Lietuvos karaimų kilmės turkologas, orientalistas, Varšuvos universiteto profesorius. 

## Biografija

Gimė 1903 m. lapkričio 12 d. Trakuose, Aleksandro ir Emilijos Bezekovičiūtės šeimoje. Mokėsi Žygimanto Augusto gimnazijoje Vilniuje. Baigęs mokslus išvyko studijuoti į Krokuvos universitetą. 1929 m. tapo mokslų daktaru, jo darbas buvo skirtas gimtosios kalbos gramatikai. 1929-1931 m. studijavo Berlyne, Stambule ir Paryžiuje. Krokuvos universitete dirbo filologijos katedros asistentu. 1932 m. pradėjo dėstyti turkų kalbą Varšuvos universiteto orientalistikos institute. 1935 m. tapo profesoriumi. 1945-1969 m. turkologijos katedros vadovas, 1945-1950 m. Vroclavo universiteto orientalistikos katedros vedėjas. 1961 m. tapo Berlyno universiteto garbės daktru, 1966 m. Tbilisio, 1967 m. Mančesterio. Skaitė paskaitas Maskvoje, Jeruzalėje, Neapolyje, Maince ir Stambule. 1945-1970 m. buvo Lenkijos karaimų bendrijos pirmininkas. Parašė apie 300 mokslinių straipsnių. Mirė 1970 m. balandžio 6 d. Romoje.

## Darbai

* *Krótki wykład gramatyki języka zachodniokaraimskiego* (1931)
* *Studja nad językiem staroosmańskim. Wybrane rozdziały z anatolijskotureckiego przekładu Koranu* (1937)
* *Problem językowy Chazarów* (1946)
* *Ze studiów nad zagadnieniem chazarskim* (1947)
* *Dyplomatyka Złotej Hordy w XV wieku* (1948)
* *Glosy tureckie w zabytkach staropolskich* (1948)
* *Związki językowe połowiecko-słowiańskie* (1949)
* *Liryka Hafiza* (1950)
* *Charakterystyka Turków w świetle piśmiennictwa arabskiego w średniowieczu* (1951)
* *Awicenna* (1953, redaktorius)
* *Studia orientalistyczne z dziejów słownictwa polskiego* (1953)
* *Słownik arabsko-kipczacki z okresu Państwa Mameluckiego* (1954-1958)
* *Orient jako źródło inspiracji w literaturze romantycznej doby Mickiewiczowskiej* (1955)
* *Zarys dyplomatyki osmańsko-tureckiej* (1955, su Jan Reychman)
* *Leksyka języków tureckich* (1959)
* *Mamelucko-kipczacki przekład arabskiego traktatu Muhadimma "Abu-l-Lait as-Samarkandi"* (1959)
* *Karaims in Poland. Language, Folklore, Science* (1961)

## Nuorodos

* Włodzimierzas Zajączkowskis – tiurkologas, kurio gyvenimo kelias prasidėjo Trakuose

## Literatūra

* Biogramy uczonych polskich, Część I: Nauki społeczne, zeszyt 3: P-Z (pod redakcją Andrzeja Śródki i Pawła Szczawińskiego), Ossolineum, Wrocław 1985
Simonas Firkovičius

**Simonas Firkovičius** (1897 m. lapkričio 28 d. Trakuose, Rusijos imperija – 1982 m. balandžio 6 d. Vilniuje, Lietuvos TSR) – Lietuvos karaimų dvasininkas, rašytojas, poetas.

## Biografija

Gimė 1897 m. lapkričio 28 d. Trakuose. 1914 m. su šeima evakavosi į Krymą. Mokėsi vienintelėje pasaulyje Eupatorijos karaimų dvasinėje seminarijoje, kurią baigė 1919 metais. 1920 m. grįžo į Trakus, buvo išrinktas dvasininku, vėliau vyr. dvasininku ir Karaimų dvasinės valdybos sekretoriumi. Buvo Trakų karaimų religijos ir kalbos mokyklos direktorius ir mokytojas. Iki pat mirties buvo Trakų kenesos vyriausiuoju dvasininku – hazanu.

S. Firkovičiaus veikla nesiribojo vien Trakais. Tautinėje ir religinėje sferose jis glaudžiai bendradarbiavo su kitomis karaimų religinėmis bendruomenėmis, kurios iki karo dar gyvavo Vilniuje, Lucke, Haliče, Panevėžyje. 1932 m. kartu su kitais įkūrė Vilniaus karaimų istorijos ir literatūros bičiulių draugiją. Tarpukario metais pradėjo statydinti Trakuose karaimų nacionalinį muziejų (dabar šiose patalpose įrengta Trakų istorijos muziejaus karaimų buities ir kultūros ekspozicija). Prasidėjus karui, o ypač pokario laikotarpiu, nutrūko ryšiai tarp bendruomenių, iširo bendras religinis ir tautinis karaimų gyvenimas. Liko viena veikianti Trakų kenesa tik dėl to, kad S. Firkovičius neatsisakė dvasininko pareigų ir išlaikė vienintelę buvusioje Sovietų Sąjungoje ją veikiančią ir visapusiškai rūpindavosi tikinčiaisiais. Sovietinės okupacijos metais Trakų kenesoje jis slaptai atlikdavo religines apeigas.

S. Firkovičius yra daug nuveikęs kaip gimtosios kalbos ir karaimų tikybos mokytojas, folkloro puoselėtojas, rankraščių saugotojas. Jo surinkta  karaimų rankraščių kolekcija 1983 m. perduota į Lietuvos Mokslų akademijos Centrinės bibliotekos Rankraščių skyriaus fondus. Jis sudarė karaimų maldų ir giesmių rinkinį karaimų kalba ,,Koltchalar“ (1935 m). 1938 m. parašė knygą apie Lenkijos karaimus ,,O karaimach w Polsce“ (1938 m.).

S. Firkovičius buvo ne vien dvasininkas ir mokytojas. Didelę kultūros vertybę sudaro originali S.Firkovičiaus kūryba - poezija, dramaturgija, vertimai. Jis parašė pjesių mėgėjų teatrui: ,,Du gyvenimai (Eki tirlik) (1935), ,,Namų draugas (Dostu juvniun)“ (1937 m.), ,,Tikras užmokestis (Kerti jal)“ (1938 m.). Jose minimi realūs Trakų karaimų bendruomenės gyvenimo faktai, pašiepiamos žmogiškosios ydos.

Pagal padavimus apie kunigaikštį Vytautą S. Firkovičius yra sueiliavęs dvi balades. Viena jų vadinasi ,,Karžygis“ (Alankasar“), kita,  dar populiaresnė, Alfonso Bukonto išversta į lietuvių kalbą – ,,Stebuklingas didžiojo kunigaikščio žirgas“ (,,Batyr bijnin tamaša aty“). Šio kūrinio pagrindą sudaro legenda apie kunigaikščio Vytauto žirgą, kuris išgelbėjo Trakų karaimus nuo potvynio. S. Firkovičius vertė į karaimų kalbą lietuvių, lenkų, rusų poetų eilėraščius, taip pat ir Adomo Mickevičiaus kūrinius. Mirė 1982 m. balandžio 6 d. Vilniuje. Palaidotas Trakų karaimų kapinėse.

1997 m. Trakuose, Karaimų gatvėje ant namo Nr. 42 buvo atidengta memorialinė lenta S. Firkovičiui.

## Nuorodos

* Halina Kobeckaitė. Simonas Firkovičius – viena iš iškiliausių XX a. karaimų kultūros figūrų

## Šaltiniai
Vladimiras Bielskis

**Vladimiras Bielskis** (1866 m. balandžio 14 d. Trakuose, Rusijos imperija – 1946 m. vasario 28 d. Heidelberge, Vakarų Vokietija) – poetas, libretistas.

## Biografija

Gimė 1866 m. balandžio 14 d. Trakuose. Baigė Sankt Peterburgo universiteto teisės fakultetą. Apie 1890 m. susipažino su kompozitoriumi Nikolajumi Rimskiu-Korsakovu ir padėjo jam rašyti operas. Po 1917 m. Spalio revoliucijos emigravo į Jugoslaviją, vėliau į Vokietiją. Mirė 1946 m. vasario 28 d. Heidelberge.

## Nuorodos

* Biografija (rus.)
Hatai

**Hatai** – senovės tauta III – II tūkst. pr. m. e. gyvenusi Mažojoje Azijoje, tiksliau – jos centrinėje dalyje, dabar vadinamoje Kapadokija. Hatų vartotos hatų kalbos  kilmė dėl ypač skurdžiai paliudytų šaltinių nėra identifikuota, nors kai kurių tyrėjų ji laikoma gimininga šiaurės vakarų Kaukazo kalboms.

Senuose šaltiniuose hatai kartais vadinami **protohetitais**, tačiau šis terminas nėra tikslus, nes hatai su hetitais nebuvo lingvistiškai giminingi.

## Istorija

Hatų gyvenamas kraštas, vadinamoji „Hati šalis“ paminėtas jau XXIV a. pr. m. e. akadų dantiraščio šaltiniuose. Jie gyveno pirmiausia Kizilirmako (Marsantijos) upės kilpoje ir aplinkiniuose regionuose, t. y. dab. Kapadokijos šiaurinėje dalyje. Svarbiausi šiauriniai hatų kaimynai buvo kaškai (greičiausiai Kaukazo grupės tauta). III ir II tūkst. pr. m. e. sandūroje jų rytiniais ir pietiniais kaimynais buvo indoeuropiečiai, kalbėję Anatolijos tautomis: hetitai, luviai, palai ir kt.

Svarbiausi III tūkst. pr. m. e. pradžios hatų miestai-valstybės buvo Arina, Purushanda, Kusaras, Hatušas, Nerikas ir kt. Svarbiausia archeologinė vietovė, siejama su hatų kultūra, yra Aladža Chiujukas, tapatinamas su šventuoju Arinos miestu. Jų valdovai titulavosi *rubaum*. Su jais kariavo ir prekiavo Mesopotamijos bei Sirijos tautos. XXIV a. pr. m. e. minimi hatų valdovai Nurdagalas ir Pamba.

Bronzos amžiuje (II tūkst. pr. m. e.) į Hati šalį civilizaciją iš rytų (Šiaurės Mesopotamijos) nešė asirai, kurie čia kūrė savo prekybines kolonijas. XIX a. pr. m. e. hatų kultūros pietiniame pakraštyje, kur ji liejosi su indoeuropiečių kultūrine įtaka, formavosi Kusaro karalystė, o joje – hetitų tapatybė. Nors hetitai kalbėjo indoeuropietiška kalba, jie iš hatų paveldėjo daug kultūrinės įtakos: perėmė daugelį jų dievų, terminų, ritualų.

XVII a. pr. m. e. hatų šalis buvo galutinai įjungta į Hetitų valstybę, o hatai greitai asimiliavosi su užkariautojais ir išnyko.

## Mitologija
Hatai išpažino nemažai dievų, tarp kurių svarbiausi buvo audros dievas Taru, jo sutuoktinė Sachasara. Arinos mieste garbinta saulės deivė Vurusemu. Dar žinomas „šalies valdovas“ Vurunkatis.

## Šaltiniai
Boguslavas Firkovičius

**Boguslavas Firkovičius** (1865 m. birželio 17 d. Trakuose, Rusijos imperija – 1915 m. rugsėjį Ostrove šalia Pskovo, Rusijos imperija) – Lietuvos karaimų dvasininkas

## Biografija

Gimė 1865 m. birželio 17 d. Trakuose, Trakų kenesos hazano Nisano Firkovičiaus šeimoje. 1880 m. baigė Trakų apskrities mokyklą. Baigęs mokslus išvyko į Krymą mokytis karaimų religijos pas hazaną Z. Charczenki. 1885 m. grįžo į Trakus ir tapo karaimų kalbos mokytoju. 1901 m. tapo jaunesniuoju Trakų kenesos hazanu, 1905 m. vyresniuoju. 1910 m. Eupatorijoje dalyvavo nacionaliniame karaimų susirinkime. Mirė 1915 m. rugsėjį Ostrove šalia Pskovo, kur buvo evakuotas prasidėjus I pasauliniam karui, palaidotas Pskovo karaimų kapinėse. 

## Nuorodos

* Biografija I (lenk.) 
* Biografija II (lenk.) 

## Literatūra
* Szymon Pilecki, Bogusław i Kamila Firkowiczowie oraz ich potomkowie, W: Almanach karaimski 2007, red. Mariola Abkowicz, Anna Sulimowicz, Wrocław 2007, s. 85-100.
* Aleksander Babadźan, Związki Bogusława Firkowicza z Krymem, tamże, s. 101-103.
Thérèse Steinmetz

**Thérèse Steinmetz** (g. 1933 m. gegužės 17 d. Amsterdame) – olandų dainininkė.

Mokėsi Amsterdamo konservatorijoje, buvo aktyvi kaip dainininkė ir aktorė. 1966 metais vaidino televizijos seriale „Thérèse“.

1967 m. Eurovizijos dainų konkurse su daina „Ring-dinge-ding“ užėmė 14 vietą.

1970 metais Steinmetz laimėjo tarptautinį dainų festivalį *Cerbul de Aur* Brašove, Rumunijoje, nugalėjusi kitą buvusią Eurovizijos konkurso dalyvę Lize Marke, kuri užėmė antrąją vietą.

Dainininkės karjerą tęsė iki devintojo dešimtmečio vidurio. Nuo 1981 m. gyvena Prancūzijos Rivjeroje, Kanuose, kur dirba tapybos srityje.

## Nuorodos

* Thérèse Steinmetz svetainėje *[[Internet Movie Database]]* 

|-
Rafał Abkowicz

**Rafailas Abkovičius** (1896 m. kovo 16 d. Trakuose, Rusijos imperija – 1992 m. rugsėjo 12 d. Vroclave, Lenkija) – Lietuvos karaimų kilmės Lenkijos karaimų dvasininkas.

## Biografija

Gimė 1896 m. kovo 16 d. Trakuose, Abrahamo ir Esteros Aranovičiūtės šeimoje. Jaunystėje mokėsi pas dvasininką Boguslavą Firkovičių. 1915 m. liepą pašauktas tarnauti į Rusijos imperijos kariuomenę. Dalyvavo I pasauliniame kare, 1918 m demobilizuotas Charkove ir iškart grįžo į Trakus. Grįžęs į Trakus įkūrė karaimų mokyklėlę, 1919 m. įstojo į Lenkijos kariuomenę. Nuo 1919 m. buvo hazano pavaduotojas, 1925-1927 m. Trakų miesto tarybos narys. 1927-1929 m. karaimų kalbos mokytojas Vilniuje. 1929-1938 m. Lucke dirbo karaimų kalbos ir religijos mokytoju. 1938-1946 m. tą patį darbą dirbo ir Vilniuje. 1946 m. su šeima emigravo į Lenkiją, kur apsigyveno Vroclave ir savo bute įkūrė kenesą, kuri veikė iki 1989 metų. Mirė 1992 m. rugsėjo 12 d. Vroclave, palaidotas Varšuvos karaimų kapinėse.

## Nuorodos

* Biografija (lenk.)
Feliksas Maleckis

**Feliksas Maleckis** (1854 m. Trakuose, Rusijos imperija – 1928 m. balandžio 13 d. Vilniuje, Antroji Lenkijos Respublika) – Lietuvos karaimų dvasininkas.

## Biografija

Gimė 1854 m. Trakuose, hazano Arono Maleckio šeimoje. 1894–1902 m. buvo Vilniaus kenesos ir Trakų kenesos hazanas. Jo iniciatyva ir surinktomis lėšomis 1903–1904 m. buvo rekonstruota Trakų kenesa. Vėliau Vilniuje dirbo hebrajų kalba leidžiamos spaudos cenzoriumi. Mirė 1928 m. balandžio 13 d. Vilniuje.

## Nuorodos

* Kapo nuotrauka 

## Literatūra
* Ельяшевич Б. С. Малецкий Финеес (Пинахас) Аронович // Караимский биографический словарь (от конца XVIII в. до 1960 г.) / Караимы. Материалы к серии «Народы и культуры»; под ред. М. Н. Губогло, А. И. Кузнецова, Л. И. Миссоновой. М., 1993. Вып. XIV, кн. 2, С. 138−9.
* Szemaja-bień-Awraham Jaryh sahuncz abajły üriatiuwczugia P. Maleckigia (1854–1928) // Myśl Karaimska : журнал. – Вильнюс, 1926. – Т. II. – № I. – С. 46–48.
* О. П. [Овадья Пилецкий] Ф. А. Малецкий // Караимское слово : журнал. – Вильнюс, 1913. – № V. – С. 9–12.
* Семья Малецких / Представители караимских семей // Караимская народная энциклопедия : в 10 т. / [акад. Ю. А. Полканов, М. Э. Хафуз, Р. А. Айваз, А. И. Очан, Э. И. Чауш, Э. И. Лебедева; под ред. акад. РАЕН М. С. Сарача и члена-корр. РАЕН М. М. Казаса]. – М., 2000. Т. 6 (Ч. I) : Караимский дом. – С. 124–125.
Abrahamas ben Jošijahu

**Abrahamas ben Jošijahu** (1636 m. Trakuose, Abiejų Tautų Respublika – 1687 m.) – Lietuvos karaimų kilmės gydytojas. Buvo vienas iš karaliaus Jono Sobieskio asmeninių gydytojų. Hebrajų kalba rašė liturginę poeziją. 

## Nuorodos

* Biografija (lenk.) 

## Literatūra
* Wileński słownik biograficzny, Bydgoszcz 2002, ISBN 83-87865-28-1
Diberio apygarda

**Diberio apygarda** () – viena iš 36-ių Albanijos apygardų, esanti šalies šiaurės rytuose. Priklauso Diberio apskričiai. 62 825 gyventojai (2010 m. duomenys). Plotas – 1 088 km². Administracinis centras – Peškopija. Ribojasi su Kukesio, Mirditės, Mačio ir Bulkizės apygardomis. Rytuose turi pasienio ruožą su Kosovu ir Makedonija.

## Savivaldybės
Diberio apygarda sudaryta iš penkiolikos savivaldybių:

* Aras
* Fušė Cidėnas
* Kala e Dodės
* Kastriotas
* Lurė
* Luznis
* Makelarė
* Melanas
* Muhuras
* Peškopija
* Kendėr Tominas
* Selištė
* Slovė
* Zal Dardė
* Zal Recas
Josifas Žilinskis

**Josifas Žilinskis** (1834 m. balandžio 20 d. Trakuose, Rusijos imperija – 1916 m.) – geodezininkas, infanterijos generolas.

## Biografija

Gimė 1834 m. balandžio 20 d. Trakuose. Studijuodamas Sankt Peterburge kelių inžineriją pradėjo dalyvauti geodeziniuose tyrimuose. 1860 m. išsiųstas dirbti į Minsko ir Mogiliavo apylinkes, kur dirbo darbus susijusius su trianguliacija. 1871 m. apdovanotas Anos ginklo ordinu. 1874-1894 m. jis vadovavo pelkėto Polesės regiono nusausinimo darbams. 1875 m. tapo Polesės regiono trianguliacinių tyrimų vadovų. Taip pat vadovavo Barabos žemumos nusausinimo darbams. 1877 m. tapo karinio mokslininkų komiteto nariu. 1879 m. pradėjo dirbti valstybės turto departamente. 1894 m. tapo žemės gerinimo departamento vadovu. Mirė 1916 metais.

## Nuorodos

* Polesės istorija (rus.) 
* Biografija I (rus.) 
* Biografija II (rus.)
* Жилинский Иосиф Ипполитович (20.4.1834–1916)
Boguslavas Kaplanovskis

**Boguslavas Kaplanovskis** (1814 m. Trakuose, Rusijos imperija – 1898 m. liepos 24 d. Trakuose, Rusijos imperija) – pirmasis oficialus Lietuvos karaimų dvasininkas.

## Biografija

Gimė 1814 m. Trakuose, Zacharijaus Kaplanovskio ir Deboros Nisanovos šeimoje. 1868-1894 m. Trakų kenesos hachanas. Mirė 1898 m. liepos 24 d. Trakuose, palaidotas vietos karaimų kapinėse. Su žmona Rakelija Ananevna turėjo du sūnus Ananijų ir mediką Romualdą (1838-1892) bei dukrą Julijaną (1846-1909).

Apsigyvenęs Moluvėnuose, pastatė Moluvėnų kenesą.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Kapo nuotrauka

## Literatūra
* Ельяшевич Б. С. Каплановский Богуслав Маврикиевич // Караимский биографический словарь (от конца XVIII в. до 1960 г.) / Караимы. Материалы к серии «Народы и культуры»; под ред. М. Н. Губогло, А. И. Кузнецова, Л. И. Миссоновой. М., 1993. Вып. XIV, кн. 2, С. 88−89.
* Каплановский Богуслав Маврикиевич / Просветительство // Караимская народная энциклопедия : в 10 т. / [акад. Ю. А. Полканов, М. Э. Хафуз, Р. А. Айваз, А. И. Очан, Э. И. Чауш; под ред. члена-корр. РАЕН М. М. Казаса]. — СПб., 2006. Т. 5 : Культура крымских караимов (тюрков). — С. 68.