open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Ignas Meidus

**Ignas Meidus** (g. 1950 m. lapkričio 21 d. Kaune) – Lietuvos dailininkas vitražistas, restauratorius.

## Biografija
1970 m. baigė Kauno Stepo Žuko taikomosios dailės technikumą, 1977 m. – Lietuvos dailės institutą mokytojai Algimantas Stoškus, Kazimieras Morkūnas. 1977–1991 m. dirbo kultūros paminklų restauravimo tresto Vitražo restauravimo dirbtuvėse, 1991–1993 m. – Respublikinėje dailės kūrinių restauravimo įmonėje, 1993–1995 m. – bendrovėje „Smailė“, 1995–2002 m. – bendrovėje „Resvita“. Nuo 1995 m. Vilniaus dailės akademijos dėstytojas; nuo 2005 m. docentas.

## Darbai
Sukūrė spalvoto stiklo ornamentinių vitražų („Simfonija“ Turkijos ambasadai, 1995 m., Vilniaus pal. Jurgio Matulaičio bažnyčiai, 1998 m., Lietuvos bankui Vilniuje, 1997 m., „Šv. Pranciškaus gyvenimas“ Šv. Pranciškaus vienuolynui Memingene, 1993 m., „Angelas“ Vyskupo švietimo namuose Baucene, 2007 m., abu Vokietijoje). Nuo 1989 m. dalyvauja vitražo simpoziumuose Lietuvoje ir užsienyje.

Restauravo vitražus:
* Šateikių Šv. evangelisto Morkaus bažnyčiai,
* Lapių Šv. Jono Krikštytojo bažnyčiai, 1997 m.
* Rokiškio Šv. apaštalo evangelisto Mato bažnyčiai, 2000 m.
* Jėzus Išganytojas – Vilniaus Arkangelo Mykolo cerkvėje, 2006 m.

## Šaltiniai
UTC+11

**UTC+11** – viena iš pasaulio laiko juostų, einanti vienuolika valandų anksčiau už pasaulinį laiką. Driekiasi per Rytų Sibirą, Ramiojo vandenyno salas.

Išskiriamos šios UTC+11 laiko juostos zonos:

**Kaip standartinis laikas, visus metus**
*  (rytai)
** Kosraė, Ponapė
* 
* 
** Primorės kraštas
** Sachalino sritis (be Šiaurės Kurilų rajono)
** Chabarovsko kraštas
** Jakutija (Verchojansko, Oimiakono ir Ustjanos ulusai)
* 
* 

**Kaip vasaros laikas, pietų pusrutulyje**
* 
** Australijos sostinės teritorija, Naujasis Pietų Velsas (išskyrus Broken Hilą ir Lordo Hau salą), Tasmanija, Viktorija
Juozas Meidus (1940)

**Juozas Meidus** (g. 1940 m. rugsėjo 6 d. Kaune) – Lietuvos karininkas, pulkininkas.

## Biografija
1966–1992 m. LSSR (nuo 1990 m. Lietuvos Respublikos) vidaus reikalų sistemos vyr. inspektorius, Pataisos reikalų departamento poskyrio viršininkas, Vilniaus griežtojo režimo kolonijos skyriaus viršininkas. 1988 m. baigė Minsko aukštąją vidaus reikalų mokyklą.

Nuo 1991 m. tarnavo LR krašto apsaugos sistemoje: 1992–1994 m. „Geležinio Vilko“ brigados vado pavaduotojas tvarkai ir drausmei, 1994–1998 m. „Geležinio Vilko“ brigados vado pavaduotojas užnugariui. 1993 m. pulkininkas.

## Įvertinimas
* 1998 m. DLK Gedimino 5 laipsnio ordinas 
* 1993 m. "Geležinio Vilko" garbės ženklas
* 1993 m. Rusijos kariuomenės išvedimo garbės ženklas
* 1998 m. Bendro Lietuvos ir Lenkijos dalinio "Litpolbat" garbės ženklas

## Šaltiniai
UTC+10

**UTC+10** – viena iš pasaulio laiko juostų, einanti dešimt valandų anksčiau už pasaulinį laiką. Driekiasi per Rytų Australiją, Rytų Sibirą, Ramiojo vandenyno salas.

Išskiriamos šios UTC+10 laiko juostos zonos:

**Kaip standartinis laikas, visus metus**
* 
** Kvinslandas
*  (vakarai)
** Čiukas, Japas
* 
* 
* 
* 
** Amūro sritis
** Čitos sritis
** Jakutija (vakarinė ir vidurinė dalis, įskaitant Jakutską)

**Kaip standartinis laikas, pietų pusrutulio žiemą**
* 
** Australijos sostinės teritorija, Naujasis Pietų Velsas (išskyrus Broken Hilą ir Lordo Hau salą), Tasmanija, Viktorija
Kazimieras Meilius

**Kazimieras Meilius** (1958 m. gruodžio 8 d. Rimšėnuose, Ignalinos raj. – 2017 m. kovo 28 d. Vilniuje) – Lietuvos kunigas, teologas, teisininkas kanonistas, Mykolo Romerio universiteto (MRU) profesorius.

## Biografija
Baigė Kauno kunigų seminariją, 1982 m. įšventintas kunigu. 1996 m. baigė Popiežiškojo Laterano universiteto Civilinės ir kanonų teisės institutą Romoje, 1999 m. apgynė disertaciją, kanonų teisės daktaras.

1982–1991 m. Vilniaus Šv. Teresės (Aušros Vartų) parapijos vikaras, 1991–1994 m. Vilniaus Visų Šventųjų bažnyčios klebonas. Nuo 1996 m. Vilniaus arkivyskupijos Tribunolo viceoficiolas. 1999–2003 m. Vilniaus pedagoginio universiteto, 1999–2008 m. Vytauto Didžiojo universiteto, nuo 2000 m. Lietuvos teisės universiteto, (nuo 2004 m. MRU) dėstytojas; nuo 2004 m. profesorius. 2000–2005 m. Vilniaus arkivyskupijos Meno komisijos pirmininkas.

Mokslinės veiklos sritys – Bažnyčios ir valstybės santykiai, Bažnyčios teisminiai procesai, socioteisinė Bažnyčios integracija, bioteisė, šeimos kanonų teisė. Daugelio publikacijų Lietuvoje ir užsienyje autorius ir bendraautoris.

## Šaltiniai
Jonas Osvaldas Meilus

**Jonas Osvaldas Meilus** (g. 1941 m. rugsėjo 20 d. Sėdžiuose, Varnupio valsčius, Rokiškio apskr.) – Lietuvos radiofizikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

## Biografija
1965 m. baigė Vilniaus universitetą. 1969-1972 m. Maskvos energetikos instituto aspirantas. 1996 m. habilituotas technologijos mokslų daktaras.

1966-1969 m. dirbo Kauno politechnikos institute, 1972-1974 m. KPI vyriausiasis mokslo darbuotojas. 1974-2002 m. šio instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas; nuo 1997 m. profesorius. Nuo 1992 m. Varviko universiteto kviestinis profesorius, nuo 2002 m. Birmingemo universiteto Elektronikos instituto profesorius. Skaitė paskaitas Koventrio, Kembridžo, Drezdeno, Berlyno, Sankt Peterburgo, Charkovo, Paryžiaus universitetuose. Nuo 2002 m. Tarptautinės mikrobangų elektronikos asociacijos () viceprezidentas.

## Mokslinė veikla
Pagrindinės mokslinių tyrimų sritys – didelės ir labai didelės galios daugiapakopių magnetroninių rezonansinių ir plačiajuosčių dažnio keitiklių teorija, projektavimas, gamyba ir praktinis taikymas, dielektrikų ir puslaidininkių mikrobangų spektroskopija, feroelektriniai, galvanomagnetiniai rekombinaciniai ir tenzovaržiniai reiškiniai mikrobangų lauke. 1970 m. atrado signalo dažnio keitimo pakopiniuose magnetroniniuose prietaisuose reiškinį, kuris pavadintas „Meilaus efektu“. Paskelbė daugiau kaip 170 mokslinių straipsnių. 9 išradimų autorius.

## Bibliografija
* Fizikos laboratoriniai darbai (*Laboratory Manual for Physics*), vadovėlis, 1999 m.
* Mikrobangų elektronika, vadovėlis, 2001 m.
* Mikrobangų elektronika (Microwave Electronics), vadovėlis, 2004 m.
* Didelės galios mikrobangų dažnio keitikliai (*High Power Microwave Frequency Transducers*), monografija, 2006 m.
* Mikrobangų fizika ir taikymai (*Physics and Applications ofMicrowaves*), monografija, 2008 m.

## Šaltiniai
UTC+13

**UTC+13** – viena iš pasaulio laiko juostų, einanti trylika valandų anksčiau už pasaulinį laiką. Driekiasi per Ramiojo vandenyno salas.

Išskiriamos šios UTC+13 laiko juostos zonos:

**Kaip standartinis laikas, visus metus**
*  (centrinė dalis)
** Fenikso salos, įtraukiant Enderberio salą
* 

**Kaip standartinis laikas, pietų pusrutulio žiemą**
* 

**Kaip vasaros laikas, pietų pusrutulyje**
*  (išskyrus Čatamo salas)
UTC+14

**UTC+14** – viena iš pasaulio laiko juostų, einanti keturiolika valandų anksčiau už pasaulinį laiką. Driekiasi per Ramiojo vandenyno salas. Ši laiko juosta driekiasi į vakarus nuo datos keitimosi linijos ir pirmoji pasitinka naują dieną.

Išskiriamos šios UTC+14 laiko juostos zonos:

**Kaip standartinis laikas, visus metus**
*  (rytai)
** Linijinės salos, įtraukiant Kiritimatį
* 

**Kaip vasaros laikas (pietų pusrutulyje)**
*
Antanas Mejeris

**Antanas Mejeris** (1908 m. birželio 7 d. Vainagiai, Kurtuvėnų valsčius – 1979 m. lapkričio 7 d. Trakų Vokė) – Lietuvos agronomas dirvožemininkas, žemės ūkio mokslų kandidatas.

## Biografija
1934 m. Dotnuvoje baigė žemės ūkio akademiją. 1964 m. žemės ūkio mokslų kandidatas.

1934-1946 m. mokytojavo žemės ūkio mokyklose. 1946-1952 m. Žemės ūkio instituto, 1952-1956 m. – Žemdirbystės ir dirvožemio instituto, 1956-1972 m. – Žemdirbystės instituto Vokės filialo mokslo darbuotojas, 1965-1972 m. Dirvožemio skyriaus vedėjas.

## Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų sritis – dirvožemių klasifikavimas ir kartografavimas. Su kitais 1962 m. ir 1970 m. sudarė Lietuvos dirvožemių žemėlapius.

## Bibliografija
* Lietuvos dirvožemiai, monografija, su kitais, 1953 m.
* Velėniniai jauriniai dirvožemiai ir jų pagerinimas, 1954 m.
* Lietuvos TSR dirvožemiai, monografija, su kitais, 1965 m.
* Lietuvos TSR velėniniai jauriniai dirvožemiai, monografija, su kitais, 1978 m.

## Įvertinimas
* 1967 m. – LTSR valstybinė premija, su kitais

## Šaltiniai
Howard Webb

**Hauardas Vebas** (; g. 1971 m. liepos 14 d. Roderame) – Anglijos tarptautinės kategorijos futbolo teisėjas. Teisėjauja Anglijos Premier League varžybose, UEFA Čempionų lygoje, tarptautinėse rinktinių varžybose.

Teisėjo karjerą pradėjo 1989 m. teisėjaudamas vietinėje Roderamo lygoje. 1993 m. tapo Šiaurės grafysčių rytų lygos teisėjo asistentu, o po dvejų metų – aikštės teisėju. 1996 m. tapo The Football League teisėjo asistentu, o 1998 m. Premier League teisėjo asistentu bei Futbolo konferencijos aikštės teisėju. 2003 m. spalio 18 d. Howard Webb debiutavo kaip aikštės teisėjas Premier League varžybose tarp Fulham FC ir Wolverhampton Wanderers FC. 2005 m. tapo FIFA kategorijos teisėju. Pirmos jo teisėjautos tarptautinės varžybos buvo tarp Portugalijos ir Šiaurės Airijos.

Howard Webb teisėjavo FIFA jaunimo iki 20 m. pasaulio čempionate, 2008 m. JAV Superliga čempionate bei 2008 m. Europos futbolo čempionate. Vebas teisėjavo 2010 m. pasaulio čempionate, tarp jų ir jo finale tarp Ispanijos ir Olandijos. Tose varžybose teisėjas parodė 14 geltonų ir 1 raudoną kortelę (daugiausia per visų finalų istoriją).
UTC+12

**UTC+12** – viena iš pasaulio laiko juostų, einanti dvylika valandų anksčiau už pasaulinį laiką. Driekiasi per Rusijos Tolimuosius Rytus ir Ramiojo vandenyno salas.

Išskiriamos šios UTC+12 laiko juostos zonos:

**Kaip standartinis laikas, visus metus**
* 
*  (vakarai)
** Gilberto salos ir Banaba
* 
* 
** Kosraė
* 
* 
** Jakutija (Abijaus, Alaicho, Aukštutinės Kolymos, Momos, Žemutinės Kolymos ir Vidurinės Kolymos ulusai)
** Sachalino srities Šiaurės Kurilų rajonas
** Magadano sritis
** Čiukotka
** Kamčiatkos kraštas

* 
*  Veiko sala (JAV)
*  (Prancūzija)

**Kaip standartinis laikas, pietų pusrutulio žiemą**
*  (išskyrus Čatamo salas)
Adolfas Mekas

**Adolfas Mekas** (1925 m. rugsėjo 30 d. Semeniškiuose, Papilio valsčius – 2011 m. gegužės 31 d. Niujorke, JAV) – Lietuvos rašytojas, poetas, kino režisierius.

## Biografija
Brolis Jonas Mekas. 1944 m. pasitraukė iš Lietuvos, su broliu Jonu 8 mėn. kalinti priverstinių darbų stovykloje Elmshorne Vokietijoje. 1946–1948 m. Mainco universitete studijavo literatūrą ir filosofiją. 1946 m. Visbadene su L. Lėtu (Vytautas Leonas Adamkevičius), A. Landsbergiu ir broliu Jonu pradėjo leisti avangardinį žurnalą „Žvilgsniai“ (iki 1948 m. išėjo 4 nr.).

1949 m. persikėlė į JAV. Nuo 1954 m. su broliu leido ir redagavo dvimėnesinį kino žurnalą „Film Culture“. 1971 m. Bardo koledže Niujorke įkūrė Kino fakultetą, iki 2004 m. jame dėstė. Sukūrė avangardistinių filmų, su broliu Jonu parašė pasakų knygų. 

## Filmografija
* Medžių šautuvai (*Guns of the Trees*), su broliu Jonu, 1962 m.
* Aleliuja kalvoms (*Hallelujah the Hills*), kubistinė komedija, 1963 m.
* Karinis kalėjimas (*The Brig*), Niujorko „Living Theatre“ J. Malinos ir J. Beko pastatyta pjesė, su broliu, 1964 m., Venecijos dokumentinių filmų festivalio Didysis prizas
* Dienoraščiai, pastabos ir škicai, arba Valdenas (*Diaries, notes and sketches, also known as Walden*), su broliu, 1964-1969 m.
* Dvivamzdė detektyvinė istorija (*The Double-Barreled Detective Story*), 1965 m.
* Vėjo gėlės (*Windflowers*), 1968 m.
* Draugės ir draugai (*Companeras y Companeros*), su kitais, 1970 m.
* Prisiminimai iš kelionės į Lietuvą (*Reminiscences of a Journey to Lithuania*), su broliu, 1971-1972 m.

## Bibliografija
* Trys broliai ir kitos pasakos 1946 m.
* Iš pasakų krašto, 1947 m.
* Knyga apie karalius ir žmones, 1947 m.
* Algirdas Landsbergis, Jonas Mekas, Adolfas Mekas, Leonas Lėtas. Modernioji lietuvių egzilio proza, sudarytoja ir įvado autorė Dalia Kuizinienė. Versus aureus, 2006 m. ISBN 9955-699-20-5

## Šaltiniai
Karolis Mekas

**Karolis Mekas** (1906 m. lapkričio 13 d. Aukštelkuose, Radviliškio valsčius – 1993 m. sausio 2 d. Vilniuje) – Lietuvos archeologas, etnografas, filosofijos daktaras.

## Biografija
1926 m. įstojo į Lietuvos universitetą. 1931 m. pradėjo dirbti Kauno miesto muziejaus konservatoriumi. 1934–1939 m. studijavo Stokholmo universitete, ten įgijo filosofijos daktaro laipsnį. 1939–1941 m. dirbo Švietimo ministerijoje, rūpinosi liaudies buities muziejaus steigimu, vėliau paskirtas muziejų inspektoriumi. Dėl konfliktų su sovietine valdžia atsistatydino.

1941–1945 m. Lietuvos mokslų akademijos etnografijos muziejaus vedėjas, rinko etnografijos medžiagą. 1945–1953 m. nuo galimų represijų buvo pasitraukęs į Šilutės, vėliau – į Pagėgių rajoną. 1954–1984 m. dirbo M. K. Čiurlionio dailės muziejuje Kaune. Palaidotas Romainių kapinėse.

## Mokslinė veikla
Archeologo darbą pradėjo 1931 m., dalyvavo Dovainionių, Impilties ir kiti piliakalnių tyrinėjimuose. Tyrė Kauno pilį ir senamiestį. 1973 m. Kauno rotušės aikštėje atkasė devynias XV a. vaško lydymo krosnis, paneigė teiginį Kauno miestą buvus jau XI a. Tyrė 1960–1962 m. Medininkų, 1962 m. Liškiavos, 1963–1964 m. Trakų, 1964–1965 m. Biržų pilis. Įrodė, kad Liškiavos piliakalnio mūrinė pilis pradėta statyti XV a. pradžioje jo tyrimai padėjo rekonstruoti Biržų pilies tiltą. Parašė mokslinių ir mokslo populiarinamųjų archeologinių straipsnių.

## Šaltiniai
Dalia Melėnaitė

**Dalia Ieva Melėnaitė-Ramanauskienė** (g. 1942 m. kovo 22 d. Vilniuje) – Lietuvos teatro ir kino aktorė.

## Biografija
Nuo 1959 m. lankė Panevėžio dramos teatro vaidybos studiją (vadovas Juozas Miltinis), 1959–1998 m. vaidino šiame teatre. Sukūrė daugiau kaip 80 vaidmenų. Vaidyba emocinga, ekspresyvi, temperamentinga.

## Vaidmenys
* Ana Mar – Gerhartas Hauptmanas. Vieniši žmonės, 1963 m.
* Ksavera – Juozas Grušas. Adomo Brunzos paslaptis, 1966 m.
* Monika Štetler – Frydrichas Diurenmatas. Fizikai, 1967 m.
* Beatričė – Juozas Grušas. Pražūtingas apsvaigimas, 1967 m.
* Heda – Henrikas Ibsenas. Heda Gabler, 1972 m.
* Alisa – Augustas Strindbergas. Mirties šokis, 1973 m.
* Jokastė – Sofoklis. Karalius Edipas, 1977 m.
* Templ Stivens – Viljamas Folkneris, Alberas Kamiu. Rekviem vienuolei, 1979 m.
* Olga – Antonas Čechovas. Trys seserys, 1985 m.
* Teta Rozalija – Julius Dautartas. Senojo gluosnio pasakojimai, 1997 m.

## Filmografija
* Milda – Naktys be nakvynės, 1966 m., režisieriai Algirdas Araminas, Gediminas Karka
* Laima – Suaugusių žmonių žaidimai, 1967 m., pirmoji kino novelė, rež. Ilja Rudas-Gercovskis
* Lino motina – Mano mažytė žmona, 1984 m., rež. Raimundas Banionis
* Vyriausioji Gydytoja – Neatmenu tavo veido, 1988 m., rež. Raimundas Banionis
* Šeimininkė – Mediniai laiptai (en: Wooden Staircase), 1993 m., rež. Vidas Rašinskas

## Šaltiniai
Tortuga

**Tortuga** (,  – „Vėžlio sala“) – sala Karibų jūroje į šiaurės rytus nuo Pavėjinio sąsiaurio. Salą nuo šiaurytinės Haičio pakrantės skiria siauras 8 km sąsiauris. Salos plotas – 180 km², priklauso Haičio Šiaurės-rytų administraciniam departamentui. 1982 m. saloje gyveno 22 080 gyventojų. XVII a. sala buvo pagrindinis Karibų piratų veiklos centras.

## Išnašos

## Nuorodos
* Н. А. Ионина, «Сто великих замков», глава Тортуга – гнездо французских пиратов
* В. К. Губарев, Тортуга – цитадель флибустьеров (1630–1692 гг.)
Lietuvos archeologija (žurnalas)

**„Lietuvos archeologija“** – Lietuvos archeologijos tęstinis iliustruotas mokslinis leidinys, nuo 1979 m. einantis Vilniuje. Spausdina įvairių laikotarpių Lietuvos archeologinių paminklų tyrimų duomenis, apibendrinamojo pobūdžio studijas ir monografijas.

## Istorija
„Lietuvos archeologija“ pradėta leisti R. Kulikauskienės iniciatyva. Išeina 1-3 t. per metus. Tomus 1-28 leido Istorijos institutas, nuo t. 29 – Istorijos institutas, Vilniaus universitetas ir Klaipėdos universitetas, nuo t. 30 leidžia Lietuvos archeologijos draugija, Lietuvos istorijos institutas ir Klaipėdos universitetas. Santraukos skelbiamos anglų, vokiečių ir rusų kalbomis. Išėjo 33 tomai. Dalis tomų skirti Lietuvos archeologijos mokslui nusipelniusių archeologų darbams apžvelgti ir sukaktims paminėti.

## Svarbiausios publikacijos
* Algirdas Girininkas. Kretuonas, t. 7
* P. Tarasenkai – 100 m., t. 9
* Vytautas Kazakevičius. Plinkaigalio kapinynas t. 10
* Jonas Stankus. Bandužių kapinynas t. 12
* Laima Vaitkunskienė. Pagrybio kapinynas t. 13 ir Žvilių kapinynas t. 17
* P. Kulikauskui – 85 m., t. 15
* M. Michelbertui – 60 m., t. 18
* R. Rimantienei – 80 m., t. 19
* R. Kulikauskienei – 85 m., t. 21
* V. Urbanavičiui – 70 m., t. 28.
* J. Puzinui – 100 m., t. 29

## Atsakingieji redaktoriai
* Regina Volkaitė-Kulikauskienė – 1979–1986 m.
* Adolfas Tautavičius – 1988–1993 m.
* Gintautas Zabiela – 1995, 1997–1998 m.
* Rimutė Rimantienė – 1996 ir 1999 m.
* Algirdas Girininkas – 1999–2005 m.
* Valdemaras Šimėnas – 2006–2007 m.
* Andra Simniškytė – 2008–2010 m.
* Laurynas Kurila – nuo 2011 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos

Lietuvos archeologija
Gedimino kalnas

**Gedimino kalnas** arba ***Pilies kalnas*** – erozinė kalva Vilniuje, Neries kairiajame krante, prie Neries ir Vilnios santakos. Aukštis virš jūros lygio – 142 m, santykinis aukštis – 48 m. Tai antropogeniškai performuotas erozinės kilmės kalvaragis, viduramžiais paverstas įtvirtinta piliaviete. Šiaurėje kalną nuo Sapieginės erozinio kalvyno skiria Vilnios žiotys (seniau toje vietoje būta kanalo). Kalvos cokolinė dalis susidariusi iš moreninio priemolio ir priesmėlio, kurį dengia smėlis. Gedimino kalno šlaitai statūs (35–40 °), viršūnėje suformuota ovali 110–120 m ilgio ir 50–60 m pločio aikštelė. Ant kalno stovi Vilniaus aukštutinė pilis („Gedimino pilis“). Pilies kalnas priklauso Vilniaus pilių kultūriniam rezervatui.

Gedimino kalnas per daugelį šimtmečių apgriuvo, jo griuvimas buvo vienas iš fortifikacijos veiksnių, o jo nuošliaužos atliko vieną iš gynybinių funkcijų.

Kalnas seniau buvo be medžių, bet jais apaugo XX a. pr. Iki XX a. pab. Gedimino kalną buvo visiškai užaugę medžiai. Jie 2011–2013 m. buvo visiškai iškirsti.

2016 m. vasarį, atitirpus ir įmirkus dirvožemiui, Gedimino kalno šlaituose ėmė rastis nuošliaužos ir įgriuvos. Vėliau per 2016–2017 m. nuošliaužų susidarė dar daugiau, imtasi kalno gelbėjimo darbų. Nuošliaužų susidarymui įtaką galėjo padaryti ant kalno šlaito įrengtas funikulierius, papėdėje atstatyti Valdovų rūmai.

## Galerija

Vaizdas:Vilnia, Vialla-Zamkavaja hara. Вільня, Вяльля-Замкавая гара (I. Trutnev, 1870).jpg|Gedimino kalnas XIX a.
Vaizdas:Ivan Trutnev - Upper castle ruins.jpg|Gedimino kalnas 1865 m.
Vaizdas:Vilnius 04.jpg|Gedimino kalnas LTSR laikais
Vaizdas:Gediminas tower in Vilnius.JPG|Funikulierius ant kalno šlaito
Vaizdas:Панорама на Верхній замок.JPG|2013 m.
Vaizdas:Gedimino kalnas.jpg|3D modelis
Vaizdas:Vaizdas nuo Gedimino kalno į Vilniaus sporto rūmų pusę.jpg|Vaizdas nuo Gedimino kalno į Vilniaus sporto rūmų pusę


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Lietuvos archeologijos draugija

**Lietuvos archeologijos draugija** – Lietuvos archeologijos visuomeninė mokslinė organizacija, nuo 1989 m. sausio 11 d. veikianti Vilniuje.

## Struktūra
Lietuvos archeologijos draugija vienija Lietuvos ir užsienio šalių archeologus, besidominčius Lietuvos archeologijos problematika. Lietuvos archeologijos draugiją sudaro nariai (2008 m. – 97, iš jų 78 steigėjai), kandidatai, rėmėjai ir garbės nariai. Draugijai vadovauja taryba ir pirmininkas.

## Veikla
Lietuvos archeologijos draugija koordinuoja archeologų veiksmus tiriant, saugant ir propaguojant Lietuvos archeologinį paveldą, rūpinasi archeologijos mokslo plėtojimu, rengia mokslines konferencijas ir seminarus, populiarina Lietuvos archeologiją užsienyje, remia archeologinės literatūros leidybą, kuria duomenų bazes.

Draugija surengė minėjimų, kuriuose prisiminti archeologai Jonas Puzinas, Eustachijus Tiškevičius, Eduardas Volteris, Vladas Nagevičius, Marija Gimbutienė ir jų darbai, rengia kasmetines gyvosios archeologijos jaunimo vasaros stovyklas. Lietuvos archeologijos draugija tvarko ir prižiūri J. Puzino tėviškę Svaronių kaime (Ukmergės raj.).

## Tarybos pirmininkai
* Mykolas Michelbertas – 1989–1995 m.
* Albinas Kuncevičius – 1995–2001 m.
* Vladas Žulkus – 2001–2003 m.
* Valdemaras Šimėnas – 2003–2005 m.
* Zenonas Baubonis – 2005–2012 m.
* Vykintas Vaitkevičius – nuo 2012 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Lietuvos archeologijos draugija
Vevė

**Vevė** () − miestas Šveicarijos vakaruose, prie Ženevos ežero, į pietryčius nuo Lozanos, Vo kantone.

Vevė miestas yra prancūziškai kalbančioje Šveicarijos dalyje.

Mieste yra maisto milžino Nestle koncerno būstinė, įsteigta 1867 m. Šiame mieste savo gyvenimą baigė anglų komikas ir aktorius Čarlis Čaplinas.

Vevė gerai žinomas ir dėl vykstančių didelių turgų antradieniais ir šeštadieniais.

## Istorija
Antikoje Vevė buvo žinomas kaip *Viviscus* ar *Vibiscum*. Pirmą kartą miestas paminėtas senovės graikų filosofo Ptolemėjaus, kuris jį pavadino *Ouikos*.

## Galerija

File:RoyLindmanSantaBarbara 002.jpg|Šv. Barbaros cerkvė
File:Picswiss VD-43-28.jpg|Senamiestis
File:Vevey Office of Tourism.JPG|Vevės turizmo centras
File:View of Vevey & Mountains.JPG|Vevė ir ją supantys kalnai
File:Vevey.JPG|Alimentariumo muziejus
File:Hungry Charlie Chaplin.jpg|Čarlio Čaplino skulptūra


## Nuorodos
Vevė miesto internetinis puslapis
Hidrogelinė sprogstamoji medžiaga

**Hidrogelinė sprogstamoji medžiaga** – sprogstamoji medžiaga, esanti mišinys (tyrė), sudarytas iš tiršto oksidatoriaus ir/ar degalų vandeninio skiedinio. Tokios sprogstamosios medžiagos pavyzdys yra *[[Tovex]]*.

## Sudėtis
Visos hidrogelinės sprogstamosios tyrės turi standiklio, o jų konsistencija kinta nuo lengvai pilamos skysčio iki gana kietos medžiagos. Tipiški standikliai yra polivinilo alkoholis, pupenės sakai, dekstranai, karbamidinė derva.

## Pranašumai
Hidrogelinės sprogstamosios medžiagos būna mažiau toksiškos, jų gamyba, gabenimas ir sandėliavimas mažiau pavojingi.. Šios sprogstamosios medžiagos paprastai pigesnės už įprastines.

Sprogstamosios tyrės turi tokį privalumą, kad jos gali būti saugomos kaip nesprogios tyrės. Prireikus sprogstamosios medžiagos nesprogi tyrė būna įjautrinama detonacijai. Įjautrinama į tyrę įmaišant metalo miltelių ar kitų sprogstamųjų medžiagų (pvz., TNT, heksogeno, oktogeno, PETN).

Hidrogelinio sprogalo vanduo irgi paverčiamas sprogiu komponentu įdedant daug aliuminio miltelių.

Šiuo metu hidrogelinės sprogstamosios medžiagos užima didelę dalį pramoninių sprogstamųjų medžiagų rinkos, praktiškai visiškai išstūmė dinamitą.

## Nuorodos
Lietuvos archyvai

**Lietuvos archyvai** – tęstinis neperiodinis Lietuvos archyvų tarnybos leidinys, ėjęs 1988–2001 m. Vilniuje.

## Istorija
Iki 1992 m. buvo straipsnių, 1992 m. – dokumentų, 1994–2001 m. – straipsnių ir dokumentų rinkinys. Išėjo 14 tomų: t. 1-2 leido Vyriausioji archyvų valdyba, t. 3-5 – Lietuvos archyvų generalinė direkcija, t. 6-14 – Lietuvos archyvų departamentas. Leidinyje paskelbta straipsnių apie Lietuvos valstybės ir jos archyvų istoriją, archyvinių fondų apžvalgų, išspausdinta nedidelių teminių juose saugomų dokumentų rinkinių.

## Redaktoriai
* Bronislovas Vonsavičius – 1988–1994 m.
* Jolita Dimbelytė – 1994–2001 m.

## Šaltiniai
Lietuvos astronomų sąjunga

**Lietuvos astronomų sąjunga** – Lietuvos visuomeninė organizacija, vienijanti astronomus ir astronomijos mėgėjus.

## Istorija
Lietuvos astronomų sąjunga įkurta 1995 m., iki tol 1973–1990 m. veikė Lietuvos astronomijos draugija, 1991–1994 m. Lietuvos astronominė taryba. Nuo 1995 m. Europos astronomų draugijos narė. Priklauso apie 70 narių (2008 m.).

## Veikla
Pagrindiniai tikslai – skatinti astronomijos mokslo plėtrą Lietuvoje, atstovauti narių interesams šalies ir tarptautiniu mastu, skleisti astronomijos mokslo žinias visuomenėje. Rūpinasi lietuviška astronomijos terminija, organizuoja viešas mokslo populiarinimo paskaitas, remia edukacinius astronomijos renginius jaunimui ir visuomenei.

## Prezidentai
* Vytautas Straižys – 1995–2002 m.
* Julius Sperauskas – 2003–2006 m.
* Audrius Bridžius – 2007–2012 m.
* Vytis Kapočius – 2012–2013 m.
* Julius Sperauskas – nuo 2013 m.
* Arūnas Kučinskas - nuo 2019 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Lietuvos astronomų sąjunga
Listalis

**Listalis** (, ) − miestas Šveicarijos šiaurėje, Bazelio srities kantone, 17 km į pietus nuo Bazelio.

## Istorija
Listalis pirmą kartą paminėtas 1189 m., bet kaip miestas buvo žinomas jau nuo romėnų laikų. Miestas sėkmingai vystėsi dėl savo patogios geografinės vietos. Listalio gyventojai dalyvavo Burgundų karuose 1476 m. ir 1477 m. prieš Karolį Drąsųjį. 1501 m. miesto meras prisiekė ištikimybę Šveicarijos Konfederacijai. Tai sukėlė besikartojančius konfliktus su Reinfeldenu, kuris vis dar priklausė Habsburgams.

XVII a. Lystalis per Valstiečių sukilimą sukilo prieš Bazelį ir buvo jo karių užimtas. Trims sukilimo vadams Bazelyje buvo nukirstos galvos.

1789 m. Lystalis sveikino prancūzų laisvės ir lygybės idėjas. Per miestą 1797 m. keliavęs Napoleonas buvo šlovinamas. Po jo žlugimo buvo sugrąžinta Bazelio valdžia.

Liepos revoliucija 1830 m. sukėlė perversmą. Buvo sudaryta laikinoji vyriausybė ir Lystalis buvo išrinktas kantono sostine 1832 m. kovo 17 d.

## Miestai partneriai
*  Onė, Šveicarija
*  Sakramentas, Kalifornija, JAV
*  Valdkirchas, Vokietija

## Nuorodos
* Listalio internetinis puslapis
Šveicarijos plynaukštė

**Šveicarijos plynaukštė** () yra Šveicarijoje, tarp Alpių ir Juros kalnų, Bodeno ir Ženevos ežerų.

Plynaukštės ilgis − 240 km, didžiausias plotis − 50 km, didžiausias aukštis − 1408 m (Napfo kalnas). Plokščiakalnio paviršius kalvotas, žemėja iš pietryčių į šiaurės vakarus iki 400 m aukščio; daug ežerų.

Šveicarijos plynaukštė yra svarbiausias Šveicarijos pramonės ir žemės ūkio rajonas. Nors Šveicarijos plynaukštė užima tik apie 30 % Šveicarijos teritorijos, čia gyvena daugiau kaip penki milijonai žmonių.

## Nuorodos
* Šveicarijos geologija
Lietuvos bibliotekininkų draugija

**Lietuvos bibliotekininkų draugija** – Lietuvos visuomeninė bibliotekininkų, bibliografų, knygotyrininkų ir informatikų organizacija. Būstinė Vilniuje.

## Istorija
Įkurta 1931 m. Kaune Vaclovo Biržiškos, V. Ruzgo ir kitų iniciatyva. 1931 m. turėjo 15, 1937 m.– 49 narius. 1941–1989 m. neveikė. 1936–1941 m. ir nuo 1990 m. Tarptautinės bibliotekų asociacijų ir institucijų federacijos (*International Federation of Library Association and Institution*, IFLA) narė. Turi 79 skyrius. 2018 m. buvo 2525 nariai.

## Veikla
Lietuvos bibliotekininkų draugijos aukščiausia valdymo institucija – suvažiavimas, šaukiamas kas 3 metai. Tarp suvažiavimų draugijos veiklai vadovauja taryba ir pirmininkas. Lietuvos bibliotekininkų draugija plėtoja bibliotekininkystę, skatina mokslinį darbą, rūpinasi bibliotekininkų kvalifikacija, ugdo jų profesionalumą, saugo bibliotekinį, bibliografinį palikimą, teikia vyriausybei ir kitoms valdžios institucijoms siūlymus gerinti bibliotekų darbą, formuojant bibliotekininkystės politiką. Dalyvavo rengiant 1936 m. ir 1996 m. Lietuvos bibliotekų įstatymus.

Leidžia informacinę literatūrą lietuvių, rusų ir anglų kalbomis apie Lietuvos bibliotekų darbą ir bibliotekininkystę. Bendradarbiauja su užsienio šalių – Estijos, Latvijos, Skandinavijos šalių, JAV, Didžiosios Britanijos, Vokietijos, Rusijos, Baltarusijos bibliotekininkų organizacijomis ir bibliotekomis. Nuo 1990 m. rengia Baltijos šalių bibliotekininkų suvažiavimus ir kitus tarptautinius renginius.

## Pirmininkai
* Vaclovas Biržiška – 1931–1941 m.
* Romualdas Vytautas Rimša – 1989–1992 m.
* Domas Kaunas – 1992–1995 m.
* Emilija Banionytė – 1995–1998 m.
* Rima Gražienė – 1998–2001 m.
* Petras Zurlys – 2002–2005 m.
* Vida Garunkštytė – 2005–2007 m.
* Petras Zurlys – 2008–2010 m.
* Alina Jaskūnienė – 2011–2016 m.
* Jolita Steponaitienė – nuo 2017 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Lietuvos bibliotekininkų draugija
Peninų Alpės

**Peninų Alpės** arba **Valio Alpės** (, , ) − Vakarų Alpių dalis Italijoje ir Šveicarijoje, į rytus nuo Monblano, tarp Sen Bernaro ir Simplono perėjų.

Aukščiausia Peninų Alpių vieta – 4634 m (Diufūro kalnas). Kalnai sudaryti iš gneisų ir skalūnų.

Peninų Alpėms priklauso daugiau kaip 40 viršūnių aukštesnių kaip 4 000 m.

## Išnašos
Lietuvos biochemikų draugija

**Lietuvos biochemikų draugija** – Lietuvos visuomeninė biochemikų organizacija, veikianti nuo 1960 m. Vilniuje.

## Istorija
Steigiamajame Lietuvos biochemikų draugijos susirinkime Lietuvos mokslų akademijoje (Gedimino g. 3) 1960 m. spalio 26 d. dalyvavo 24 entuziastai. Jau steigiamojo susirinkimo darbotvarkėje, kurią rengė akademikas Vladas Lašas, buvo numatyta ne vien steigti draugiją, bet ir biochemijos specialistų rengimo, biochemijos mokslo centro kūrimo Lietuvoje klausimai. Nutarta, kad biochemijos specialistams rengti Lietuvoje racionaliausia būtų steigti Biochemijos katedrą Vilniaus universitete. 1962 m. Vilniaus universitete pradėti rengti biochemikai. 1966 m. rugpjūčio 4 d. TSRS Ministrų Tarybos Mokslo ir technikos komiteto nutarimu leista Lietuvos mokslų akademijos sistemoje įsteigti Biochemijos institutą. Jis pradėjo veikti 1967 m. sausio 1 d. Pirmoji (1967–1985 m.) instituto direktorė – prof. Liuda Rasteikienė taip pat buvo LBD narė. Biochemijos specialistų rengimas Vilniaus universitete ypač įsibėgėjo 1968–1971 m., tam darbui vadovavo Antanas Glemža, o nuo 1971 m. – Benediktas Juodka. Nuo 2010 m. biochemijos specialistai pradėti rengti VDU Gamtos mokslų fakultete.

1960–1989 m. Lietuvos biochemikų draugija veikė kaip Sąjunginės biochemikų draugijos skyrius, nuo 1989 m. spalio 19 d. savarankiška. 1991 m. draugija priimta į Europos biochemikų draugijų federaciją (*Federation of European Biochemical Societies*). Draugija 1960 m. turėjo 26 narius, 1966 m. – 44, 1970 m. – 98, 1995 m. apie 250, 2008 m. turi apie 200 narių.

## Veikla
Lietuvos biochemikų draugijos tikslas – plėtoti biochemijos mokslą. Draugija rengia mokslinius susirinkimus, seminarus, konferencijas, konkursus. Bendradarbiauja su kitomis mokslinėmis draugijomis.

## Pirmininkai
* Vladas Lašas – 1960 m. spalio 26 d. – 1966 m. sausio 2 d.
* Albertas Petras Bluzmanas – 1966 m. sausio 18 d. – 1970 m. vasario 13 d.
* Sofija Kanopkaitė – 1970 m. vasario 13 d. – 1992 m. sausio 8 d. ir 1994 m. gruodžio 28 d. – 2000 m. spalio 27 d.
* Antanas Jasaitis – 1992 m. sausio 8 d. – 1994 m. gruodžio 28 d.
* Juozas Kulys – 2000 m. spalio 27 d. – 2004 m. birželio 19 d.
* Vida Mildažienė – 2004 m. birželio 19 d. - 2010 m. birželio 16 d.
* Rimantas Daugelavičius - nuo 2010 m. birželio 16 d.

## Šaltiniai
Lietuvos botanikų draugija

**Lietuvos botanikų draugija** – Lietuvos visuomeninė botanikų organizacija, veikianti nuo 1950 m. Vilniuje, Žaliųjų ežerų g. 49.

## Veikla
1950–1963 m. draugija veikė kaip Sąjunginės botanikų draugijos skyrius. Lietuvos botanikų draugija padeda botanikams keistis moksline informacija, rengia susirinkimus, diskusijas, organizuoja ekspedicijas, tvarko botaninius terminus. Bendradarbiauja su kitomis mokslinėmis draugijomis. Draugija turi apie 60 narių.

## Pirmininkai
* Kazimieras Grybauskas – 1950–1952 m.
* Jonas Dagys – 1952–1982 m.
* Algirdas Lekavičius – 1982–1988 m.
* Mindaugas Strukčinskas – 1988–1992 m.
* Romas Pakalnis – nuo 1992 m.

## Šaltiniai
Sarinas

**Sarinas** (, ) − viena didžiausių Šveicarijos upių, Arės intakas.

Upės ilgis yra 128&nbsp;km, o baseino plotas − 1 892&nbsp;km². Sarinas išteka iš *Sanetschorno* (*Sanetschhorn*), Berno Alpėse.

Maždaug 15&nbsp;km į vakarus nuo Berno Sarinas įteka į Arę. 

## Nuorodos
* Sarino upė  (anglų, italų, prancūzų, vokiečių k.)
Filija

**Filija** (iš  „duktė“ arba  – „sūnus“) – atskiras parapijinės katalikų bažnyčios padalinys, neretai geografiškai esantis kitoje vietovėje. Joje paprastai aukojamos Šv. Mišios, bet neteikiami Krikšto, Santuokos sakramentai bei kiti patarnavimai.

## Išnašos
G20

**G20** (nuo , ) – tarptautinis forumas, kuriam priklauso 19 ekonomiškai stipriausių arba sparčiai ekonomiškai besivystančių valstybių, Europos Sąjunga (ES) ir Afrikos Sąjunga (AS). G20 buvo įkurtas 1999 m. kaip šalių narių centrinių bankų atstovų susirinkimas, bet po 2008 m. finansų krizės papildytas kasmetiniais aukščiausio lygio susitikimais. Nors ir pradžių forumas buvo skirtas daugiausiai pasaulinės ekonomikos klausimams, šiuo metu jame aptariamas ir saugumas, darnusis vystymasis, aplinkosaugos klausimai, migracija ir pan. G20 priklausančios valstybės sukuria 80 % pasaulio BVP, apima 75 % pasaulio prekybos ir du trečdalius žmonijos.

## Narystė
G20 narės:

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Susirinkimai
Aukščiausio lygio G20 susirinkimai:

# 2008 m. lapkričio 14–15 d. – Vašingtonas, 
# 2009 m. balandžio 2 d. – Londonas, 
# 2009 m. rugsėjo 24–25 d. – Pitsburgas, 
# 2010 m. birželio 26–27 d. – Torontas, 
# 2010 m. lapkričio 11–12 d. – Seulas, 
# 2011 m. lapkričio 3–4 d. – Kanai, 
# 2012 m. birželio 18–19 d. – San Chose del Kabas, 
# 2013 m. rugsėjo 5–6 d. – Sankt Peterburgas, 
# 2014 m. lapkričio 15–16 d. – Brisbenas, 
# 2015 m. lapkričio 15–16 d. – Serikas, 
# 2016 m. rugsėjo 4–5 d. – Hangdžou, 
# 2017 m. liepos 7–8 d. – Hamburgas, 
# 2018 m. lapkričio 30 – gruodžio 1 d. – Buenos Airės, 
# 2019 m. birželio 28–29 d. – Osaka, 
# 2020 m. lapkričio 21–22 d. – Rijadas, 

## Taip pat skaitykite
* Didysis septynetas
* Didysis aštuonetas

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
Marytė Černelienė

**Marytė Černelienė** (, g. 1954 m. rugsėjo 30 d. Lenkijoje, Punsko valsčiaus Kreivėnų kaime) – pedagogė, humanitarinių mokslų daktarė.

## Biografija
Gimė ir augo ūkininkų Aleknavičių šeimoje. Baigė Punsko bendrojo lavinimo licėjų ir 1973-77 m. studijavo Varšuvos universiteto Balstogės filiale įsigydama matematikos mokytojo specialybę. Dirbo matematikos mokytoja Punsko licėjuje, studijas tęsė neakivaizdiniu būdu Varšuvos mokytojų tobulinimosi institute, gaudama ir informatikos mokytojo vardą. 2000 m. Balstogės aukštojoje viešojo administravimo mokykloje baigė švietimo vadybos podiplomines studijas. Kurį laiką vadovavo mokyklos dramos būreliui. Nuo 1991 m. iki 2000 m. buvo Punsko Kovo 11-osios lietuvių licėjaus direktore.

Jau būdama pensininke parašė ir 2008 m. lapkričio 28 d. Kauno Vytauto Didžiojo universitete apsigynė disertaciją tema „Lenkijos lietuvių švietimas po antrojo pasaulinio karo“ tapdama humanitarinių mokslų daktare.

## Bibliografija
* Punsko Kovo 11-osios licėjui 50. (Sudarė Juozas Sigitas Paransevičius, Marytė Černelienė, Irena Marcinkevičienė), Aušra, Punskas, 2006.

## Nuorodos
* Interviu su Maryte Černeliene (liet.)
* Marytė Černelienė. Lenkijos lietuvių švietimas 1944-2008 m. (liet.)
Tūras (upė)

**Tūras** () − upė šiaurės rytų Šveicarijoje, Sankt-Galeno kantone, Reino intakas.

Tūras išteka iš *Sančio* masyvo, esančio Sankt Galeno kantono pietryčiuose ir teka per Togenburgo (*Toggenburg*) sritį bei Vilio (*Wil*) miestą. Nuo šio miesto upė jau teka per Turgau kantoną ir jo administracinį centrą − Frauenfeldą (*Frauenfeld*). Paskutinius 19 km upė teka per Ciuricho kantoną ir įteka į Reiną prie Vokietijos sienos, į pietus nuo Šafhauzeno.
Tičinas (upė)

**Tičinas** (, , ) − upė Šveicarijoje ir Italijoje, Po upės kairysis intakas.

Tičinas išteka iš Sent Gotardo masyvo, Šveicarijoje ir įteka į Po upę Italijoje, netoli Pavijos miesto.

Šveicarijoje prie Tičino yra pastatyta hidroelektrinė, o Italijoje upė daugiausia naudojama irigacijai.

## Nuorodos
* Pjemonto regionas
Motiejūnai (reikšmės)

**Motiejūnais** vadinami kaimai:

* Anykščių rajone;
* Ignalinos rajone;
* Molėtų rajone;
* Pasvalio rajone;
* Širvintų rajone:
** Motiejūnai I,
** Motiejūnai II.
Du (upė)

**Du** () − upė Šveicarijoje ir Prancūzijoje, kairysis Sonos intakas.

Upės ištakos yra Juros kalnuose. Iš pradžių Dubso upė apie 40&nbsp;km į šiaurės rytus teka Prancūzijos − Šveicarijos pasieniu, vėliau ji pasuka į pietvakarius ir įteka į Soną 20&nbsp;km į šiaurės rytus nuo Šalono prie Sonos.

## Nuorodos
* Dubso upė  (anglų, prancūzų k.)
Borisas Melnikas

**Borisas Melnikas** (g. 1950 m. spalio 5 d. Vilniuje) – Lietuvos ekonomistas, inžinierius statybininkas, habilituotas socialinių mokslų daktaras.

## Biografija
Brolis Leonidas Melnikas. 1973 m. baigė Vilniaus inžinerinio statybos instituto Statybos ekonomikos ir organizavimo, 1980 m. – Pramoninės ir civilinės statybos fakultetą, 1973 m. – dar ir Lietuvos konservatorijos O. Šteinberg fortepijono klasę. 1973–1976 m. Leningrado inžinerinio statybos instituto aspirantas. 1979 m. Sergo Ordžonikidzės valdymo institute Maskvoje apgynė disertaciją, ekonomikos mokslų kandidatas. 1988 m. Leningrado N. Voznesenskio finansų ir ekonomikos institute apgynė disertaciją, ekonomikos mokslų daktaras.

1977–1982 m. Liaudies ūkio planavimo ir ekonomikos mokslo turimų instituto vyresnysis mokslo darbuotojas. 1982–1990 m. Liaudies ūkio specialistų tobulinimosi instituto (1988–1990 m. Liaudies ūkio vadovaujančiųjų darbuotojų ir specialistų kvalifikacijos kėlimo institutas) dėstytojas, 1984 m. docentas, 1988–1990 m. Valdymo katedros vedėjas, 1990 m. direktorius. 1990–1992 m. Lietuvos vadybos akademijos rektorius. Nuo 1992 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto (dab. Vilniaus Gedimino technikos universitetas) dėstytojas, 1992–2001 m. Vadybos katedros, nuo 2001 m. Tarptautinės ekonomikos ir vadybos katedros vedėjas; nuo 1990 m. profesorius. Nuo 1993 m. kviestinis profesorius Lietuvos ir užsienio universitetuose.

Nuo 1999 m. Tarptautinės informacijos akademijos, nuo 2002 m. Tarptautinės organizavimo ir valdymo mokslų akademijos narys. Nuo 2002 m. žurnalo „Viešasis administravimas“ vyr. redaktorius.

## Mokslinė veikla
Mokslinių darbų pagrindinės sritys: tarptautinė ekonomika ir vadyba, viešoji ir verslo vadyba, inovacijos, rinkodara, globalizacija, socialinės ekonominės transformacijos, kultūros ir meno raida. Paskelbė daugiau kaip 400 mokslinių straipsnių, 30 knygų ir kitų mokslinių bei metodinių leidinių.

## Bibliografija
* Statybos planavimo regione tobulinimas, 1985 m., rusų k.
* Mokslo ir technikos pažanga ir investiciniai procesai: planavimas, valdymas, ekologija, 1990 m., rusų k.
* Transformacijos, 2002 m.
* Ekonomika ir mentalitetas: ES plėtros į Rytus tendencijos. Tiltas tarp pasaulių (*Wirtschaft und Mentalität: Tendenzen der EU Ostenveiterung. Eine Brücke zwischen den Welten*), su B. Reicheltu, 2004 m., vokiečių k.
* Ekonomikos modernizavimas, su kitais, 2007 m.

## Šaltiniai
Joaquín Botero

**Choakinas Boteras Vaka** (; g. 1977 m. gruodžio 10 d.) – Bolivijos futbolininkas, puolėjo pozicijoje Bolivijos klube Club Deportivo San José. Buvęs Bolivijos nacionalinės futbolo rinktinės žaidėjas.

Boteras karjerą pradėjo Bolivijos klube Mariscal Braun, bet itin sublizgėjo 1999 m. perėjęs į vieną šalies lyderių Club Bolívar. 2002 m. sezone jis iš šį klubą įmušė 49 įvarčius ir tapo metų rezultatyviausiu žaidėju pasaulyje. Per ketverius metus, praleistus Club Bolívar Boteras sužaidė 167 varžybas, per kurias pelnė net 133 įvarčius ir tapo antru rezultatyviausiu visų laikų klubo futbolininku. 2003 m. išvyko rungtyniauti į Meksiką, trumpai žaidė Venesueloje, Urugvajuje.

2009 m. gegužės 17 d. paskelbė pasitraukiantis iš nacionalinės rinktinės.

## Laimėjimai
* Liga de Fútbol Profesional Boliviano (2002 m.)
* Primera División de México (2004 m. clausura ir apertura)
* Rezultatyviausias Bolivijos lygos žaidėjas (2002 m., 49 įvarčiai)

## Dalyvavimas čempionatuose

|}

## Išnašos

## Nuorodos
*
Leonidas Melnikas

**Leonidas Melnikas** (g. 1957 m. balandžio 10 d. Vilniuje) – Lietuvos pianistas, vargonininkas, muzikologas, habilituotas socialinių mokslų daktaras.

## Biografija
Brolis Borisas Melnikas. 1980 m. baigė Leningrado N. Rimskio-Korsakovo konservatorijos fortepijono ir vargonų klasę, 1982 m. – šios konservatorijos aspirantūrą, 1983 m. – doktorantūrą. 1986–1987 m. stažavo Ferenco Listo aukštojoje muzikos mokyklos Veimare vargonų ir fortepijono klasėje. 1993 m. tobulinosi Miuncheno aukštojoje muzikos mokykloje, 1996 m. Paryžiaus konservatorijoje ir „Guildhall School“ Londone. 1991 m. sociologijos daktaras. 2004 m. Daugpilio universiteto (Latvija) garbės daktaras.

Nuo 1983 m. Lietuvos konservatorijos (nuo 2004 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademija) dėstytojas, nuo 1995 m. Bendrojo fortepijono katedros vedėjas; nuo 1994 m. profesorius. Nuo 1994 m. J. G. fon Herderio mokslo tarybos Muzikos istorijos komisijos (Vokietija) narys korespondentas.

Nuo 1993 m. fortepijoninio trio „Musica camerata Baltica“ (dar groja smuikininkas Barisas Traubas ir violončelininkas Valentinas Kaplūnas) narys. Kaip solistas ir kamerinių ansamblių narys koncertavo Lietuvoje ir užsienyje. Lietuvos ir užsienio leidiniuose paskelbė straipsnių apie. muzikos kultūrą.

## Bibliografija
* C. Ph. E. Bachas ir Pabaltijys. Apie brolius Grotthussus, 1997 m.
* Muzikos kultūros ekologija, 2000 m.
* Muzikos paveldas: epochų ir kultūrų sankirta, 2007 m.
* Išnykusios kultūros pėdsakais: Lietuvos žydų muzikinis paveldas (XIX a. pabaiga-XX a. I pusė), 2008 m.

## Šaltiniai
Konsorto karūna

**Konsorto karūna** - karaliaus ar valdančios karalienės sutuoktinio (konsorto) karūna, kuri būna dėvima karūnacijos metu ar iškilmingomis progomis.

Monarchai paprastai turi vieną ar kelias paveldimas karūnas, tuo tarpu konsortams paprastai specialiai daromos individualios karūnos, kurios neperduodamos vėlesniems konsortams.

Visos XX a. D. Britanijos nevaldančios karalienės (Aleksandra Danijietė, Marija Teck, Elizabeta Bowes-Lyon) dėvėjo specialiai joms (1902, 1911 ir 1937 m.) padarytas karūnas. Anksčiau Anglijos ir D. Britanijos karalienės dėvėdavo Marijos Modenietės (Anglijos karaliaus Jokūbo II žmonos) karūną. Pirmoji karalienė, kuriai specialiai padarė karūną, buvo Adelaidė Saxe-Meiningen (1792–1849; Viljamo IV žmona).


File:Dowager Queen Alexandra.jpg|Aleksandra Danijietė su konsortės karūna
File:Queenmaryformalportrait edit3.jpg|Marija Teck su konsortės karūna


Rusijos imperijoje imperatorienės neturėdavo specialių konsortų karūnų, kadangi karūnacijų metų jos užsidėdavo Mažąją imperijos karūną, o po to daugiau neužsidėdavo jokios karūnos.
UTC-1

**UTC-1** – viena iš pasaulio laiko juostų, einanti viena valanda vėliau už pasaulinį laiką. Driekiasi per Atlanto vandenyno salas.

Išskiriamos šios UTC-1 laiko juostos zonos:

**Kaip standartinis laikas, visus metus**
* 

**Kaip standartinis laikas, žiemą**
*  (rytai)
** Itokortormitas ir apylinkės
* 
** Azorai
Vidugirių palaimintojo Jurgio Matulaičio bažnyčia

**Vidugirių Palaimintojo Jurgio Matulaičio bažnyčia** – Romos katalikų bažnyčia Lenkijoje, Seinų apskrities Punsko valsčiaus Vidugirių kaime. Punsko Švč. M. Marijos Dangun Ėmimo bažnyčios filija.

## Parapijos istorija
Būdami gana tolokai nuo arčiausios bažnyčios Punske, Vidugirių ir gretimų kaimų gyventojai nusprendė pastatyti kaime bažnyčią. JAV lietuvių mecenatai Marija ir Antanas Rudžiai pažadėjo paremti jos statybą ir pažadą tęsėjo. 1986 m. pradėti statybos darbai, o 1992 m. paskelbiama, kad iš kelių Punsko ir Seinų parapijų kaimų įkurta nauja Vidugirių parapija. Šio projekto autorystė priskiriama Punsko ir Seinų klebomams *Ignotui Dzermeikai* ir *Stanislovui Rogovskiui*. Lenkijos lietuviai šiame sprendime įžvelgė bandymą suskaldyti lietuvių tikinčiuosius Lenkijoje. Parapijos taryba ir lietuvių organizacijos protestavo: rengia mitingus, rašė Luko vyskupui raštus, reikalaudami sprendimą atšaukti. Lietuvos žmogaus teisių asociacija kreipėsi į Lenkijos prezidentą ir kitas institucijas prašydama padėti. Nebaigtos Vidugirių bažnyčios duris buvo užtvertos metalinėmis sijomis. 820 šeimos pasisakė prieš naujos parapijos steigimą. Parapijos taryba kreipėsi į kaimo seniūnus, ragindama žmones nepriimti kalėdojančio kunigo Dzirmeikos, nuo jo nusišalino beveik visi parapijiečiai. Galiausiai *Ignotas Dzermeika* buvo atšauktas iš klebono pareigų.

Vidugirių bažnyčios parapijiečiai liko Punsko parapijoje, o pati Vidugirių bažnyčia tapo Punsko Švč. M. Marijos Dangun Ėmimo bažnyčios padaliniu.

## Išnašos
UTC-2:30

**UTC-2:30** – viena iš pasaulio laiko juostų, einanti dviem su puse valandos vėliau už pasaulinį laiką. Driekiasi per Atlanto vandenyno salas.

Išskiriamos šios UTC-2:30 laiko juostos zonos:

**Kaip vasaros laikas, šiaurės pusrutulyje**
* 
** Niufaundlandas, Labradoro rytai
Marija Rudienė

**Marija Juozaitytė – Rudienė** (1914 m. birželio 29 d. Vestvilyje, Ilinojaus valst., JAV – 2008 m. liepos 8 d. Čikagoje, JAV) – Amerikos lietuvių visuomenės veikėja ir filantropė.

## Biografija
Vaikystę praleido Vestvilyje, vėliau šeima persikėlė į Čikagą. Mokėsi Šv. Kazimiero mergaičių akademijoje, baigė De Paul universitetą. Mokytojavo. Aktyviai dalyvavo visuomeniniame gyvenime. Marija buvo Čikagos moterų klubo sekretorė (vėliau pirmininkė), BALF'o direktorė ir jo centro valdybos pirmininkė. Organizavo Čikagos lituanistinės aukštesniosios mokyklos mokinių motinų klubą, dalyvavo Lietuvos vyčių organizacijoje, Lietuvių moterų klube, Šv. Kazimiero seselių rėmėjų draugijoje, Romos katalikų federacijoje, rūpinosi lietuviškų mokyklų išlaikymu. Ji daug metų vadovavo tarptautinei šalpos organizacijai CARE ir lietuviškai radijo programai.

1936 metais ištekėjo už Antano Rudžio. M. ir A. Rudžiai materialiai rėmė Lietuvių senelių prieglaudą, Šv. Kryžiaus ligoninę, Jaunimo, Draugo ir Marijonų namus, finansavo lietuviškų vadovėlių leidimą. Šeimos lėšomis išleistos „Baltijos valstybių užgrobimo byla“, „Pirmas Lietuvos Statutas“ ir kitos knygos. Rudžiai įsteigė vardines stipendijas studijuojantiesiems Lietuvos Statutą ir LDK istoriją. Svari jų pagalba organizuojant siuntas po Antrojo pasaulinio karo lietuviams pabėgeliams Vokietijoje, tremtiniams Sibire ir vargstantiems Lietuvoje. Abu finansiškai padėjo Lietuvos bažnyčioms, jų dėka iškilo Palaimintojo Jurgio Matulaičio bažnyčia lietuviškame Vidugirių kaime Lenkijoje. Rudžiai dalyvavo ir kitų, nelietuviškų JAV organizacijų veikloje.

1954 m. A. Rudis iš arkivyskupo Skvirecko gavo pavedimą saugoti Popiežiaus Pijaus XII bulę apie šv. Kazimiero paskelbimą Lietuvos jaunimo globėju. Bulę Rudžiai atvežė į Vilnių ir 2001 m. Arkikatedroje perdavė kardinolui A. J. Bačkiui.

## Įvertinimas
* Vytauto Didžiojo ordino Komandoro kryžius
* Vatikano medalis „Pro Accesia et Pontifice“
* Čikagos Loyolos universiteto garbės daktarė

## Nuorodos
* Nekrologas
Matas Menčinskas

**Matas Menčinskas** (1896 m. rugsėjo 15 d. Ostampas, Simno valsčius – 1942 m. kovo 18 d. Kaunas) – Lietuvos skulptorius, tapytojas.

## Biografija
1913–1917 m. (?) skulptūros mokėsi privačiai Varšuvoje. Nuo 1921 m. dirbo mokytoju Kaune. 1924–1926 m. mokėsi Skulptūros ir piešimo studijoje Barselonoje, 1926–1928 m. – Madrido dailės mokykloje, 1928–1931 m. studijavo Nacionalinėje dailės akademijoje Buenos Airėse. 1933–1934 m. dėstė piešimą lietuvių mokykloje Montevidėjuje. 1934 m. grįžo į Lietuvą. 1934–1940 m. dėstė Kauno amatų mokykloje, nuo 1940 m. – Kauno taikomosios ir dekoratyvinės dailės mokykloje (nuo 1941 m. Kauno taikomosios ir dekoratyvinės dailės institutas). Palaidotas Eigulių kapinėse.

## Kūryba
Iš gipso, akmens, ąžuolo sukūrė apie 200 skulptūrų: apvaliųjų ir bareljefų („Motina“ 1934 m., „Filosofas“ 1935 m., 1939 m., „Sapnas“, „Mąstytojas“, abu 1936 m., „Vergas“ 1937 m., „Skausmas“ 1938 m.), portretų (Janis Rainis, 1931 m., Jonas Basanavičius, 1933 m.), nutapė paveikslų („Vyro galva“ 1935 m.). Kūrybai būdinga raiški plastika, ekspresyvi forma, gilinimasis į žmogaus psichologiją. Skulptūrose ryškus dramatizmas, mistikos, sentimentalizmo bruožai. Nuo 1926 m. dalyvavo parodose Lietuvoje ir užsienyje. Jo kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Mikalojaus Konstantino Čiurlionio dailės muziejus.

## Vaizdai

Lietuvos skulptorius Matas Menčinskas 2.jpg|M.Menčinskas prie savo darbų apie 1921-1923 m.
Vytis (Waykimas) by Matas Menčinskas, 1919.jpg|Vytis (Waykimas) (1919)
Matas Menčinskas (1896-1942) - Jauno vyro galva (Head of a Young Man) (1938), maple tree.jpg|*Jauno vyro galva* (1938)
Matas Menčinskas, Eiguliai.JPG|Mato Menčinsko kapas Eigulių kapinėse.


## Literatūra
* Matas Menčinskas. Jubiliejinė Mato Menčinsko (1896–1942) kūrybos paroda, skirta dailininko gimimo 100-osioms metinėms, parengė R. Melinskaitė, Vilnius, 1996 m., 16 p., iliustruota. Parodos katalogas.

## Šaltiniai