open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Peteris Barisonas

**Peteris Barisonas** (, 1904 m. balandžio 18 m. Sėlpilis, dab. Jekabpilio savivaldybė – 1947 m. liepos 13 m. ten pat) – latvių kompozitorius, pedagogas.

## Biografija
1934 m. Rygos konservatorijoje baigė J. Vytuolio kompozicijos ir J. Mednio dirigavimo klases. Rygos konservatorijos dėstytojas, nuo 1945 m. profesorius.

## Kūryba

Sukūrė dvi simfonijas (1935 m., 1939 m.), simfonines poemas „Lyguo“ (*Līgo* 1936 m.) ir „Legenda“ (*Teika* 1937 m.), siuitą *Gėlių girlianda* (*Žiedu vija* 1937 m.), „Latvišką rapsodiją“ fortepijonui ir orkestrui (*Latvju rapsodija* 1945 m.), kantatų, chorų, romansų.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Pēteris Barisons, Jānis Akuraters „Brīnumzeme“
Tiamis

**Tiamis** (), **Kalamas** (*Καλαμάς*) – upė vakarų Graikijoje, Epyro regione. Prasideda Albanijos pasienyje, Nemerčkės masyvo pakraštyje. Teka į pietvakarius daugiausia kalnuotomis vietovėmis. Ties Filiate patvenkta. Įteka į Jonijos jūrą į šiaurės vakarus nuo Igumenitsos, priešais Kerkyros salą.

Prie Tiamo įsikūrusios Visanio, Parakalamo, Sulopulono, Vrusinos, Filato gyvenvetės.

Renesanso mokslininkai manė, kad nuo Tiamio upės kilo Anglijos upės Temzės pavadinimas, kurį ten pernešę iš Epyro atkeliavę keltai.
Biruta Baumanė

**Biruta Baumanė** (, 1922 m. birželio 6 d. Kalnamuiža, Tervetės valsčius – 2017 m. sausio 21 d.) – latvių tapytoja.

## Biografija
Mokėsi Tervetės vidurinėje mokykloje, kurioje mokytojavo jos tėvai Liucija ir Fricis Fridbergai. 1940 m. baigė Jelgavos gimnaziją. 1940–1941 m. mokėsi pas dailininką R. Sutą. 1941–1943 m. studijavo filosofiją Latvijos universiteto Filosofijos faluktete, jį uždarius perėjo į Filologijos fakultetą, bet 1948 m. baigė Latvijos dailės akademiją.

1951 m. ištekėjo už skulptoriaus Karlio Baumanio, 1953 m. gimė duktė Lainė (dailininkė Lainė Kainaizė).

## Kūryba
Nutapė buitinės tematikos žanrinių kompozicijų (ciklas „Latgalių vestuvės“ 1967–1969 m., „Trys žvejų kurtos“ 1969 m., „Valstiečiai“ 1970 m.), portretų („Autoportretas naktį“ 1965 m.), peizažų („Senas žvejų uostas Ventspilyje“ 1969 m.), figūrinių kompozicijų su cirko, teatro, liaudies švenčių motyvais („Už kulisų“ 1973 m., „Linksmasis smuikininkas“ 1974 m., „Klounas ir akrobatė“ 1975 m., diptikas „Cirkas“ 1980 m.), aktų, natiurmortų. Ankstyvieji kūriniai prislopintos ochros spalvos, vėlesnieji ryškių, lokalių spalvų. Paveiksluose dažnai išlieka drobės faktūra, neuždažyto grunto lapai. Nuo 1956 m. dalyvavo parodose.

## Šaltiniai
Janis Baumanis

**Janis Frydrichas Baumanis** (, 1834 m. gegužės 23 d. Ryga – 1891 m. kovo 31 d. ten pat) – latvių architektas. Pirmasis Latvijos architektas profesionalas.

## Biografija
Gimė Dauguvos keltininko šeimoje. 1860–1862 m. studijavo Berlyno statybos akademijoje (*Bauakademie*), 1862–1863 m. Sankt Peterburgo dailės akademijoje.

1870-1880 m. Lifliandijos provicijos valdybos architektas. XIX a. septintame – devintame dešimtmetyje suprojektavo privačių ir visuomeninių pastatų. Pagal jo projektus Rygoje pastatyta apie 70 gyvenamųjų namų. Juose naudojo modernias metalines konstrukcijas bei metalinį kupolą, vidaus ir išorės apdailai – eklektišką renesansinių ir klasicistinių elementų dekorą.

1872-1875 m. Rygos architektų bendrijos pirmininkas.

## Projektai

* Vidžemės gubernijos dvarininkų rūmai, dab. Seimo rūmai, 1867 m., su R. Pfliugu, 1921 m. sudeginti, iki 1997 m. restauruoti
* Aleksandro gimnazija (dab. Latvijos konservatorija), 1872 m.,
* Rygos cirkas, 1889 m.

## Šaltiniai
Johann Heinrich Baumann

**Johanas Heinrikas Baumanis** (, 1753 m. rugsėjo 2 d. Mintauja – 1832 m. liepos 19 d. Klein Jungfernhofo dvare, Mazjumprava, prie Rygos) – latvių tapytojas.

## Biografija
1773–1776 m. studijavo Erfurto universitete, 1775–1778 m. tapybos mokėsi privačiai Vokietijoje. Nuo 1790 m. Sankt Peterburgo dailės akademijos narys.

## Kūryba
Nutapė medžioklės bei animalistinės tematikos kompozicijų („Kurtiniai“, „Medžiotojas“, „Lapių medžioklė“ 1822 m.), portretų („Pirklio T. F. Nestoro portretas“, „Autoportretas“). Kūriniuose derinami realizmo ir akademizmo principai; jiems būdingas klasikinis kompozicijos tikslumas, akademistinė forma, realistinė modeliuotė, pagyvinta šviesos ir šešėlių efektais.

## Šaltiniai
Alfijas

**Alfijas** () – upė Graikijoje, Peloponeso pusiasalio centrinėje dalyje. Prasideda Tripolio plynaukštėje, prie Megalopolio, Arkadijos prefektūroje. Teka į vakarus miškingu slėniu. Įteka į Jonijos jūrą netoli Pyrgo.

Didžiausi intakai: Lusijas, Ladonas, Elisonas, Erimantas (dešinieji), Selinas (kairysis). Prie Alfijo įsikūrę miestai: Megalopolis, Karitena, Olimpija, Alifusa, Pyrgas.

Pasak graikų mitologijos, Alfijo ir Penėjo upių vagos buvo pakeistos didvyrio Heraklio penktojo žygdarbio metu.
Vėjo žvarbumas

**Vėjo žvarbumas** – meteorologinis matmuo, priklausantis nuo (žemos) oro temperatūros ir vėjo greičio. Vėjo žvarbumas nusako realiai atviroje kūno vietoje jaučiamą temperatūrą. Meteorologinės tarnybos vėjo žvarbumą skaičiuoja nuo +5 °C oro temperatūros ir nuo 1,5 m/s vėjo greičio. Kuo žemesnė oro temperatūra ir stipresnis vėjas, tuo didesnis jo žvarbumas. Net esant 0 °C oro temperatūrai, jei vėjo greitis yra 15 m/s, vėjo žvarbumas bus -8 °C.

Tai svarbus matmuo, norint išvengti nušalimų.

## Nuorodos
* LHMT vėjo žvarbumo matuoklė 
* LHMT vėjo žvarbumo prognozė
Aenima

**„Aenima“** – Portugalijos gotikinio roko ir eterinės muzikos grupė iš Lisabonos priemiesčio Almados. Įkurta 1997 m. Kūrybai būdinga melancholiška, ambientinė melodija, gilus, švarus vokalas.

Grupę sukūrė iš Almados kilusi atlikėja Carmen Susana Simões ir iš Anglijos kilęs gitaristas bei prodiuseris Rune. Netrukus prie grupės prisidėjo bosistas Paulo, gitaristas Nor ir būgnininkas Hugo. Eiles dainoms daugiausia kūrė Carmen.

1999 m. grupė išleido pirmąjį albumą *Revolutions*, tačiau didžiausio dėmesio susilaukė 2002 m. išleistas albumas *Never Fragile*. Po 2003 m. išleisto albumo *Sentient* grupę paliko ir į „Ava Inferi“ perėjo Carmen. Ji buvo pakeista vokaliste iš Lisabonos konservatorijos Susana.

## Dabartinė sudėtis
* Susana – vokalas
* Rune – gitaros, programavimas
* Paulo – bosai, klavišiniai, gitaros
* Gonçalo – gitaros

## Diskografija
* *Revolutions* (1999 m.)
* *Never Fragile* (2002 m.)
* *Sentient* (2003 m.)
* *Puppet Circus* (2004 m.)

## Nuorodos
* Oficiali svetainė 
* Myspace puslapis
*
Arachtas

**Arachtas** () – upė vakarų Graikijoje, Epyre. Prasideda Pindo kalnuose, į pietryčius nuo Metsovo. Aukštupyje teka į vakarus, toliau pasuka į pietus. Žemupyje, Artos prefektūroje upė patvenkta Arachto tvenkiniu. Netoli Kamenono įteka į Jonijos jūros Ambrakijos įlanką, sudaro deltą.

Didžiausi intakai: Kalaritikas, Raftanitis, Kalendinis (dešinieji), Dipotamas (kairysis). Prie Arachto įsikūręs Artos miestas.
Georgas Barkanas

**Georgas Barkanas** (, 1925 m. gruodžio 17 m. Ryga – 2010 m. balandžio 11 d.) – latvių dailininkas tekstilininkas, tapytojas, architektas.

## Biografija
1948 m. baigė Latvijos dailės akademiją, 1951 m. – Latvijos universiteto Architektūros fakultetą.

1952–1960 m. dirbo architektu projektavimo institutuose. 1961–1986 m. dėstė Rygos vidurinėje taikomosios dailės mokykloje. Nuo 1956 m. Latvijos dailininkų sąjungos, nuo 1966 m. Latvijos architektų sąjungos narys.

## Kūryba
Nuo XX a. septintojo dešimtmečio kūrė figūrinius gobelenus, kuriems būdinga architektoniška, dekoratyvi vaizdo struktūra, ryški ritmika, subtilios artimų tonų spalvos („Žvejai“ 1967 m., „Liaudies daina“ 1971 m.). Sukūrė architektūrinių projektų, panašaus stiliaus batikų, tapybos kompozicijų.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Georgs Barkāns. Galerija
Carmen Susana Simões

**Karmen Suzana Simoineš** (*Carmen Susana Simões*; g. 1973 m. kovo 8 d. Almadoje) – Portugalijos dainininkė, dainų autorė.

Muzikinę karjerą pradėjo gotikinio roko grupėje „Poetry of Shadows“, ją tęsė grupėje „Isiphilon“. 1997 m. tapo pakankamai žymios eterinės/gotikinės grupės „Aenima“ vokaliste. Nuo 2005 iki 2013 m. buvo Portugalijos gotikinio metalo grupės „Ava Inferi“ pagrindinė vokalistė. Taip pat prisidėjo prie „Moonspell“ albumo *Under Satanæ* įrašymo.

Karmen būdingas gilus, melancholiškas vokalas.

## Diskografija

**su Isiphilon**
* *Essence* (1997 m.)

**su Aenima**
* *Revolutions* (1999 m.)
* *Never Fragile* (2002 m.)
* *Sentient* (2003 m.)

**su Ava Inferi**
* *[[Burdens]]* (2006 m.)
* *[[The Silhouette]]* (2007 m.)
* *[[Blood of Bacchus]]* (2009 m.)
* *[[Onyx]]* (2011 m.)

## Nuorodos
* Carmen su Ava Inferi atlieka dainą ''Viola'' 2008 m. Hellfest festivalyje
* Carmen su Aenima atlieka dainą ''At the Edge of a Cliff''
Aleksandra Belcova

**Aleksandra Belcova** (, 1892 m. kovo 17 d. Suražas, Briansko sritis, Rusija – 1981 m. vasario 1 d. Ryga)  – rusų ir latvių tapytoja, grafikė.

## Biografija
1917 m. baigė Penzos dailės mokyklą, 1918 m. mokėsi pas N. Altmaną Sankt Peterburge, 1922–1923 m. studijas gilino Berlyne ir Paryžiuje. Su R. Suta atvyko į Rygą, 1925–1928 m. dirbo porceliano dekoro dirbtuvėje „Baltars“ Rygoje.

1920–1924 m. „Rygos menininkų grupės“, narė, 1927–1931 m. dalyvavo Keliajančių dailininkų parodose. Rygos grafikų asociacijos narė. Aleksandra Belcova. Galerija 

## Kūryba
Sukūrė portretų („Mirdza“ 1958 m., „L. Laiceno portretas“ 1961 m.), figūrinių kompozicijų („Balerina prie veidrodžio“ 1959 m., „Interjeras su violončelininku“ 1972 m.), peizažų („Rygos gatvė“ 1951 m.), natiurmortų, trečiame dešimtmetyje dekoravo porceliano dirbinių. Kūryba turi sąsajų su postimpresionizmu, kubizmu, purizmu, kai kada su *[[art deco]]*.

## Literatūra
* Aleksandra Belcova: Album Riga, 1965;
* Latvian Fine Arts in 1860–1940. Riga, 1986;
* J. Silins. Latvian Art in 1915–1940, I. Stockholm, 1988;
* Unerwartete Begegnung: lettische Avantgarde: 1910–1935. Köln, 1990.
* Art and Architecture. Biographies. Riga, 1995, p. 52;

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Museum of Romans Suta and Aleksandra Belcova
Romis Bemas

**Romis Bemas** (, 1927 m. birželio 14 d. Ryga – 1993 m. kovo 31 d. ten pat) – latvių akvarelininkas, dailėtyrininkas.

## Biografija
1958 m. baigė I. Repino tapybos, skulptūros ir architektūros institutą Leningrade. Nuo 1961 m. dėstė Latvijos dailės akademijoje; nuo 1989 m. profesorius. Nuo 1956 m. dalyvavo parodose.

## Kūryba
Kūriniai dažniausiai jūros, žvejų gyvenimo tematikos (ciklas „Baladė“ 1969 m., „Už jūrų“ 1972 m., „Regata“ 1974 m., „Žemė“ 1981 m.). Nutapė natiurmortų, urbanistinių peizažų, abstrakčių kompozicijų.

Parašė monografijas apie dailininkus A. Kronenbergą 1961 m., V. Kalnrozę 1963 m. ir J. Liepinį 1964 m., knygą „Latvijos dailės šimto metų apžvalga. XVII a. pab. – XIX a. pab.“ (*Apceres par Latvijas mākslu simt gados : 18. gs. beigas-19. gs. beigas*) 1984 m. Sudarė akvarelių albumų, paskelbė per 200 straipsnių apie dailę.

## Šaltiniai
Muzikos barai

**Muzikos barai:**

* Muzikos barai (Kaunas) – muzikos žurnalas, ėjęs 1931–1939 m. Kaune ir 1940 m. Vilniuje.
* Muzikos barai (Vilnius) – muzikos žurnalas, einantis nuo 1989 m. Vilniuje
Šviesa (reikšmės)

**Šviesa** gali reikšti:

* Šviesa – elektromagnetinis spinduliavimas;
* Peleninė šviesa – tamsiosios Mėnulio pusės švytėjimas;
* VPU Šviesa Vilnius – futbolo komanda;
* Zodiako šviesa – silpnas dangaus švytėjimas.

Spauda:
* Šviesa (Brazilija) – Brazilijos lietuvių savaitraštis, leistas 1935-1941 m. 
* Šviesa (Čikaga) – babtistų laikraštis, leistas 1924-1931 m. Čikagoje. 
* Šviesa (Jurbarkas) – Jurbarko rajono laikraštis.
* Šviesa (leidykla) – mokomosios literatūros leidykla Kaune.
* Šviesa (LKP) – knygų leidykla, veikusi Kaune 1920-1923 m.
* Šviesa (Kaunas) – knygų leidykla, veikusi 1934-1940 m. Kaune. 
* Šviesa (Niujorkas) – kultūros žurnalas, ėjęs 1934-1980 m. Niujorke.
* Šviesa (spaustuvė) – Šv. Kazimiero draugijos spaustuvė, įsteigta Kaune 1905 m. 
* Šviesa (Tilžė) – žurnalas, ėjęs Tilžėje.
* Šviesa (Vilnius) – knygų leidimo bendrovė, veikusi Vilniuje 1905-1913 m. 
* Šviesa (Vokietija) – kultūros žurnalas, leistas 1946-1949 m. 
* Šviesa (VPU) – Vilniaus pedagoginio universiteto mėnesinis laikraštis.
* Šviesa (žurnalas) – žurnalas ūkininkams, leistas 1905-1908 m. Vilniuje;

Kino filmai:
* Amžinoji šviesa
* Dienos šviesa
* Žiemos šviesa

Taip pat:

* Šviesos aberacija
* Šviesos absorbcija
* Šviesos diodas
* Šviesos dispersija
* Šviesos greitis
* Šviesos lūžis
* Šviesos maskuotė
* Šviesos sklaida
* Šviesos srautas
* Šviesos stipris
* Šviesos tarša
* Šviesos terapija
Mintis (reikšmės)

**Mintis** gali reikšti:

* Mintis
* Mintis (laikraštis)
* Mintis (leidykla)
* Mintis (spaustuvė)
* Mintis (žurnalas)
Paprastasis burbulis

**Paprastasis burbulis** (*Trollius europaeus*) – vėdryninių (*Ranunculaceae*) šeimos augalų rūšis, vientelis burbulių genties atstovas Lietuvoje.

Daugiametis žolinis augalas su trumpu šakniastiebiu. Stiebas 15-90 cm aukščio, stačias, kartais viršutinė dalis šakota. Stiebo ir šakų viršūnėse išauga žiedai.Lapai plaštakiškai suskaldyti į 5 rombiškas skiltis, pliki, tamsiai žalia blizgančia viršutine ir kiek šviesesne apatine puse; pamatiniai ilgakočiai, stiebiniai su trumpais koteliais, o viršūniniai visai bekočiai. Ant ilgų žiedkočių, kurie žiedams peržydėjus ir vaisiams pribrendus beveik dvigubai pailgėja, išauga stambūs, aukso spalvos žiedai. Taurėlapių daug (10-30), geltoni, platūs, išlenkti, primena vainiklapius. Vainiklapių taip pat daug, jie trumpesni ir siauresni už taurėlapius, geltonai oranžiniai, prie pamato su atviromis nektaro duobutėmis. Sutelktinis vaisius rutuliškas, sudarytas iš daug skersai gyslotų lapavaisių, kurie atsidaro vidine siūle. Sėklos pailgos, juodos, blizgančios.

Žydi gegužės – birželio mėn. Šiaurinėje Lietuvos dalyje gana dažnas, į pietus retėja, pietinėje dalyje labai retas. Auga šlapiose pievose, pelkių pakraščiuose, krūmynuose, pamiškėse, miško aikštelėse, drėgnuose, derlinguose dirvožemiuose.

Burbulis, kaip ir dauguma vėdryninių šeimos augalų, nuodingas. Dekoratyvinis. Tinka auginti parkuose, soduose, darželiuose, ypač gražiai atrodo tvenkinėlių pakrantėse.

## Literatūra
Pavasarį žydintys augalai, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1985, 84 psl.
Lilita Berzinia

**Lilita Berzinia** (, tikroji pavardė Lilija Priede-Bērziņa, 1903 m. liepos 17 d. Ryga – 1983 m. gegužės 27 d. ten pat) – latvių aktorė.

## Biografija
Gimė Grizinkalnio siuvėjos Zelmos ir mūrininko Davio Berzinių šeimoje. Baigė Rygos 3-ąją vidurinę mokyklą, kartu lankė Jaunimo sąjungos dramos kursus, kuriuose suvaidino pirmąjį vaidmenį R. Blaumanio pjesėje „Trynės nuodėmės“. 1920 m. debiutavo rusų režisieriaus Piotro Čerdynino filme. 1922 m. vaidino bendrovės *Latvju filma* sukurtame pirmajame latviškame filme „Psichė“. Nuo 1922 m. J. Rainio dailės teatro aktorė.

## Vaidmenys teatre
* Asnatė, Spyduola – Janis Rainis. Juozapas ir jo broliai 1933 m., Ugnis ir naktis 1947 m.,
* Dezdemona, Džuljeta, Gertrūda – Viljamas Šekspyras. Otelas 1937 m., Romeo ir Džuljeta 1943 m., Hamletas 1959 m.,
* Ana Karenina – Levas Tolstojus. Ana Karenina 1949 m.,
* Maša – Antonas Čechovas. Trys seserys 1951 m.,
* Marija Stiuart – Frydrichas Šileris. Marija Stiuart 1956 m.,
* Mednė – M. Biržė. Prie Juodojo Kurtinio 1965 m.,
* Amalija – Enas Vetema. Rožynas 1978 m.

## Filmografija
* Psichė, 1922 m.
* Laimdota / Mirdza Saulitė – Lašplėsis, 1930 m., rež. Aleksandras Rusteika
* Eda – Pavasario šalna, 1955 m., rež. Pavelas Armandas, Leonidas Leimanis
* Nauris, 1957 m., rež. Janis Streičas
* Matininkų laikai, 1968 m., rež. Janis Streičas
* Andersonė – Mano draugas – lengvabūdis žmogus, 1975 m., rež. Janis Streičas
* Vildė – Vyras pačiuose metuose, 1977 m., rež. Olgertas Dunkersas
* Teatras, 1978 m., rež. Janis Streičas
* Nebaigta vakarienė, 1980 m., rež. Janis Streičas,
* Teta Mirta – Joninių nakties spalvos limuzinas, 1981 m., rež. Janis Streičas
* Ancė – Klevas, Martyno sūnus, 1981 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Lilita Berzinia. Filmography
Borisas Berzinis

**Borisas Berzinis** (, 1930 m. spalio 6 d. Ryga – 2002 m. vasario 11 d. Ryga, palaidotas Rygos Miško kapinėse.) – latvių tapytojas.

## Biografija
1947–1949 m. mokėsi Janio Rozentalio Rygos meno vidurinėje mokykloje, 1949–1952 m. – Rygos dailiųjų amatų vidurinėje mokykloje. . Nuo 1955 m. dalyvavo parodose. 1959 m. baigė Latvijos dailės akademiją, nuo 1964 m. jos dėstytojas; nuo 1986 m. profesorius. Nuo 1961 m. Latvijos dailininkų sąjungos narys. 1994 m. Latvijos mokslų akademijos narys.

## Kūryba
Nutapė peizažų („Žvejų uostas“ 1967 m., „Peizažas su senais medžiais“ 1972 m., „Siena“ 1979 m.), natiurmortų („Natiurmortas su palete“ 1976 m., „Natiurmortas su muzikos instrumentais“ 1988 m.), figūrinių kompozicijų („Skerstuvės“ 1978 m.). Kūriniai kontrastingų spalvų ir faktūrų, intensyvaus kolorito, dinamiškos kompozicijos. Vėlesnieji santūresni; vyrauja geltona, ruda, juoda, balta spalvos. Sukūrė piešinių, ofortų. Pagal 2002 m. vasario 1 d. testamentą visus jo darbus paveldėjo Latvijos nacionalinis dailės muziejus.

## Įvertinimas
* 1995 m. – Trijų žvaigždžių ordinas

## Šaltiniai
Rudolfas Berzinis

**Rudolfas Berzinis** (, 1881 m. rugsėjo 21 d. Ryga – 1949 m. sausio 26 d. ten pat) – latvių dainininkas (tenoras).

## Biografija
Dainuoti mokėsi Rygoje, Berlyne. 1908–1919 m. dainavo Vokietijos, Danijos, Švedijos teatruose. 1919–1928 m. Latvijos nacionalinės operos solistas; vėliau šio teatro režisierius. Nuo 1940 m. dėstė Latvijos konservatorijoje; docentas. Nuo 1944 m. Latvijos operos ir baleto teatro direktorius. Daug koncertavo.

## Vaidmenys
* Tanhoizeris, Lohengrinas, Tristanas – Richardas Vagneris. Tanhoizeris, Lohengrinas, Tristanas ir Izolda,
* Otelas, Radamesas – Džiuzepė Verdis. Otelas, Aida,
* Vižutis – A. Kalninis. Baniuta,
* Maksas – Karlas Marija fon Vėberis. Laisvasis šaulys.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Latvijas Akadēmiskā bibliotēka un Rakstniecības, teātra un mūzikas muzejs
Antanas Šapalas

**Antanas Šapalas** (1914 m. rugsėjo 16 d. Vartų kaime, dab. Prienų rajonas – 1945 m. balandžio 19 d. Pucke) – Lietuvos ateitininkų organizacijos veikėjas.

## Biografija
Baigęs Prienų „Žiburio“ gimnaziją, studijavo chemiją Vytauto Dižiojo universitete. Buvo „Ateities“, „XX amžiaus“, „Ateities spindulių“, „Studentų dienų“ laikraščių bendradarbis. Aktyvus ateitininkas. 1940 m. perorganizavo moksleivių ateitininkų darbą veikti pogrindžio sąlygomis. 1941 m. buvo vienas iš Lietuvių aktyvistų fronto organizatorių, 1941 m. birželio sulikimo dalyvis. Aktyviai priešinosi nacių okupacijai: buvo Prienų „Kęstučio“ kovos būrio ryšininkas, bendradarbiavo slapta leidžiamame laikraštyje „Į laisvę“. 1943 m. buvo išrinktas Studentų ateitininkų sąjungos pirmininku.

Gestapo suimtas 1944 m., tardytas Kauno ir Tilžės kalėjimuose. Nuteistas kalėti Štuthofo koncentracijos stovykloje be teisės gauti laiškus. 1945 m. pavasarį kartu su kitais lietuviais kaliniais Alfonsu Lipniūnu ir Jonu Rimašausku buvo paskirtas įrenginėti ligoninę *Putzig* (dab. Puckas, Lenkija) miestelyje. Dienomis rinkdavo iš gyventojų patalynę, lovas, o naktimis slaugydavo ligonius. Užsikrėtes dėmėtąja šiltine, mirė. Buvo palaidotas miestelio kapinėse.

1989 m. rugsėjo 16 d. palaikai buvo perlaidoti Lietuvoje, Prienų-Birštono kapinėse. Kapavietėje pastatytas lietuviškas koplytstulpis.

## Šaltiniai
*  Antanas ŠAPALAS (1911–1945)
Gunaras Bindė

**Gunaras Bindė** (, g. 1933 m. gruodžio 27 d. Tiltiniai, Bejos valsčius) – latvių fotografas.

## Biografija
Dalyvavo daugiau, kaip 150 tarptautinių fotografijos parodų, individualios parodos surengtos Lietuvoje (Kaunas – 1967 m., Šiauliai – 1977 m., Vilnius – 1978 m., Klaipėda – 1979 m.), Estijoje ir daugelyje kitų Europos šalių, Rusijoje, JAV, jose pelnė daugiau, kaip 60 apdovanojimu. 1966 m. režisavo dokumentinį filmą apie fotografiją „Alio, Maskva“, kino žurnalą „Menas“. Iliustravo grožinės literatūros knygų (Imantas Zieduonis. Epifanijos 1978 m.). Jo aktus spausdino žurnalas „Nemunas“.

Nuo 1964 m. fotoklubo „Ryga“, 1989-2002 m. Latvijos fotomenininkų sąjungos, nuo 1997 m. Latvijos profesionalių fotografų asociacijos narys.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Binde Gunārs. World Press Photo 
* Izstāde "Meistars. Gunārs Binde. Fotogrāfija" Rīgas mākslas telpā
Aleksandras Birzeniekas

**Aleksandras Birzeniekas** (, 1893 m. rugpjūčio 6 d. Ryga – 1980 m. kovo 1 d. ten pat) – latvių architektas, grafikas.

## Biografija
1915–1921 mokėsi Rygos politechnikos institute, 1922–1962 m. dėstė jame ir Latvijos universitete. 

Sukūrė skulptūrinių paminklų architektūrinių dalių projektų. 

## Žymesni projektai
* Rainio kapinės, Ryga, 1929 m.
* Dainų švenčių estrada, Ryga, 1931–1945 m.
* Koncertų salė, Dzintariai, 1936 m.
* Latvijos salė Tautų rūmuose, Ženeva, 1938 m.

## Šaltiniai
Fosilinis liūtas

**Fosilinis liūtas** (*Panthera leo fossilis*) – išnykęs pleistoceno liūtas, kuris laikomas ankstyvuoju liūto (*Panthera leo*) porūšiu.

Didžiausias kūno ilgis yra 2,4 m, tad jis buvo apie pusmetriu ilgesnis už šiandieninius Afrikos liūtus ir maždaug lygus amerikiniam liūtui, gyvenusiam viršutiniame pleistocene.

Daug šių kačių kaulų nuolaužų aptikta Mosbacho kaime (Vokietija), kuris dabar yra Vysbadeno dalis. Beveik visiškai nepažeista kaukolė buvo aptikta Mauerio kaime netoli Heidelbergo (Vokietija). Tame pačiame sluoksnyje aptiktas 550 000 metų senumo ankstyvojo žmogaus *[[Homo erectus]] heidelbergensis* apatinis žandikaulis.
Seniausios *Panthera leo fossilis* liekanos (~700 000 m.) Europoje yra aptiktos Izernijoje (, Italija). Apie 1,75 mln. m. senumo liūto žandikaulis iš Olduvajaus (Kenija) stebėtinai panašus į Europos fosilinių liūtų žandikaulius.

Iš fosilinio liūto (*Panthera leo fossilis*) kilo viršutinio pleistoceno urvinis liūtas (*Panthera leo spelaea*), kurio seniausiems likučiams yra apie 300 000 metų.

## Nuorodos

* Ernst Probst: *Deutschland in der Urzeit*. Orbis Verlag, 1999. ISBN 3-572-01057-8
* J. Burger: ''Molecular phylogeny of the extinct cave lion Panthera leo spelea'', 2003. 
* Genuine European Cave Lion Skull 
* Natur News
Ernests Blese

**Ernestas Blesė** (, 1892 m. gruodžio 27 d. Ryga, Rusijos imperija – 1964 m. gruodžio 2 d. Germersheimas, Reino kraštas-Pfalcas) – latvių kalbininkas, kalbos istorikas.

## Biografija
1914 m. baigė Sankt Peterburgo universitetą. 1917–1918 m. apgynė magistro darbus iš sanskrito, senovės graikų, lotynų istorinės gramatikos, senovės slavų ir indoeuropiečių lyginamosios gramatikos. 1928 m. daktaras.

1928–1944 m. Latvijos universiteto profesorius. 1929–1939 m. Latvijos švietimo ministerijos mėnraščio „Izglītības ministrijas mēnešraksts“ redaktorius. 1930–1940 m. Latvijos filologų draugijos pirmininkas. 1944 m. pasitraukė į Vakarus. 1945–1949 m. latvių gimnazijos Hanau direktorius. Nuo 1946 m. dirbo Mainco universitete.

Tyrė kuršių kalbą, baltarusių kalbos lituanizmus, daugiausia latvių onomastiką.

## Bibliografija
* Kalbotyros įvadas (*Ievads valodniecībā*) 1922 m.
* Pavardžių rašybos žodynas (*Uzvārdu pareizrakstības vārdnīca*), su V. Petersonu, 1927 m.
* Latvių asmenų vardų ir pavardžių studijos (*Latviešu personu vārdu un uzvārdu studijas*) t. 1 1929 m.  
* Latvių rašybos vadovas (*Latviešu pareizrakstības rokas grāmata*), su V. Petersonu, 1933 m.
* Rašybos žodynas (*Pareizrakstības vārdnīca*), 1939 m.
* Latvių literatūros istorija (*Latviešu literatūras vēsture: vecākais un vidējais posms, no. XVI g. s. vidus līdz XIX g. s. vidum*), Frankfurt am Main, Gaismas pils, 1947 m.
* KĀDS VĀRDS PAR LATVIEŠU VALODU. Jaunā Gaita nr. 43, 1963 

## Šaltiniai
Ruta Bogustova

**Ruta Bogustova** (, g. 1935 m. balandžio 1 d. Ryga) – latvių dailininkė tekstilininkė.

## Biografija
1950–1955 m. mokėsi Rygos taikomojo meno vidurinėje mokykloje, dirbo gamykloje „Rigas Audums“, akvarelisto K. Fridrichsono studijoje, kur susidomėjo batikos technika. 1971 m. baigė Latvijos dailės akademiją. Nuo 1967 m. Latvijos dailininkų sąjungos narė.

## Kūryba
Sukūrė raiškios faktūros gobelenų („Verpėjos“ 1968 m., „Miestelis“ 1971 m., „Gintaro krantas“ 1972 m.). Viena pirmųjų Latvijoje pradėjo kurti įvairios konfigūracijos sienų kilimus, t. p. erdvinę („Arlekinas“ 1975 m., „Planeta“ 1978 m.) ir smulkiąją tekstilę. Nuo 1982 m. gobelenus kuria mišria technika („Skiriama jūrai“ 1985 m., „Inkų paslaptis“ 1988 m., „Kvadratai“ 1992 m., „Raudonos uolos“ 1994 m.).

Nuo 1961 m. dalyvauja parodose. 1975 m. R. Bogustovai įteiktas Tarptautinės tekstilės bienalės Lozanoje prizas už erdvinę kompoziciją „Muzika“ (1974 m.).

## Šaltiniai
Ilmaras Blumbergas

**Ilmaras Blumbergas** (, g. 1943 m. rugsėjo 6 d. Ryga) – latvių scenografas, grafikas.

## Biografija
1958–1963 m. mokėsi Ruygos taikomųjų menų vidurinėje mokykloje. 1972 m. baigė Latvijos dailės akademiją. 1969–1985 m. Janio Rainio dailės teatro Rygoje dailininkas. Bendradarbiauja su Rygos pantomimos, Jaunimo, Rusų dramos, Nacionaliniu operos teatrais.

## Kūryba
Grafikos („Pradžia“ 1978 m., ciklas „Tai tu esi“ 1982 m., „Susitikimų kelias“ I–IV 1985 m., miniatiūrų ciklas „Visi ir vienas“ 1986–199 m.), tapybos kūriniai daugiareikšmės semantikos, apibendrintų formų, gausu mistikos elementų, aliuzijų į literatūros tekstus. Iliustravo knygų (Imantas Zieduonis. Epifanijos, UNESCO prizas „Gražiausių pasaulio knygų“ konkurse 1996 m.). Parodose dalyvauja nuo 1962 m. Nuo 1974 m. surengė daugiau, kaip 40 individualių parodų, tarp jų Lietuvoje 1982 m. Pelnė daug tarptautinių apdovanojimų parodose.

Sukūrė novatoriškų, sąlygiškų scenovaizdžių. Jiems būdinga filos. simboliai, lakoniškos raiškos priemonės.

## Scenografija
* Tenesis Viljamsas. Iguanos naktis 1973 m.,
* Henrikas Ibsenas. Brandas 1975 m., Peras Giuntas 1979 m.,
* Janis Rainis. Juozapas ir jo broliai 1981 m.,
* Rudolfas Blaumanis. Indranai 1984 m.,
* Džiuzepė Verdis. Aida 1998 m.

## Šaltiniai
Pranciškus Ksaveras Bogušas

**Pranciškus Ksaveras Mykolas Bogušas** (*Bohušas, Bauža*, , 1746 m. sausio 1 d. Vaizgeniai, Pabaisko valsčius – 1820 m. balandžio 4 d. Varšuva, Lenkijos karalystė) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės visuomenės veikėjas, kultūros tyrėjas, pedagogas, publicistas.

## Biografija
Brolis Ignotas Bogušas. Nuo 1761 m. jėzuitas. Studijavo Vilniaus akademijoje ir Romoje. Nuo 1768 m. kunigas. Nuo 1768 m. Gardino jėzuitų kolegijoje dėstė prancūzų kalbą. 1773–1780 m. valstybinių ekonomijų valdytojo giminaičio A. Tyzenhauzo sekretorius, ekonomikos patarėjas. Su juo 1777–1778 m. apkeliavo daugelį Vidurio ir Vakarų Europos šalių. 1780–1782 m. su pertraukomis – Lietuvos vyriausiojo tribunolo maršalka. Nuo 1781 m. prelatas, Vilniaus vyskupo koadjutorius. 1792 m. buvo suimtas Targovicos konfederatų. Rėmė 1794 m. sukilimo dalyvius, bendradarbiavo su J. Jasinskiu. Rusijos valdžios ištremtas į Smolenską ir 1794–1795 m. kalintas. 1803-1804 m. Lietuvos mokyklų generalinis vizitatorius. Vizitacijos akte (1803 m., rankraštis) kėlė pažangias pedagogines idėjas, rūpinosi valstiečių mokymo vidurinėse mokyklose sąlygomis. Nuo 1804 m. gyveno Varšuvoje, dalyvavo Mokslo bičiulių draugijos veikloje.

## Mokslinė veikla
Rašė lenkų kalba. „Kelionių dienoraštyje“ (*Dziennik podróży* 2 t. 1903 m.; autorius įrašytas Stanislavas Stašicas)  kritikavo socialinius santykius, siūlė suteikti laisvę baudžiauninkams, reformuoti švietimą. Studijoje „Apie lietuvių tautos ir kalbos kilmę“ (*O początkach narodu języka litewskiego rozprawa* 1808 m.; ištraukos rusų kalba 1811 m., prancūzų kalba 1939 m., lietuvių kalba 1957 m.) neigė lietuvių kilmės iš romėnų teoriją, įrodinėjo, kad lietuviai kilę iš herulių, nuo seno gyvena Lietuvoje, kad lietuvių kalba labai sena, tinka grožinei literatūrai ir turi teisę būti vartojama viešajame gyvenime. Studija sukėlė lenkų ir lietuvių visuomenės susidomėjimą lietuvių tautos praeitimi, kalba, ji buvo paskelbta rusiškai (1811), rankraščiuose liko jos vertimai į vokiečių ir prancūzų kalbas. Teigė, kad lietuvių kalba turėjusi savo raštą, tačiau šis per amžius neišlikęs, ir pateikė 4 eilutes iš Ovidijaus ir 30 eilučių iš Vergilijaus kūrinių vertimų į lietuvių kalbą „laimingai išlikusias“ nuotrupas.

Parašė Baro konfederacijos istoriją (pagal brolio Ignoto surinktą medžiagą; 3 t., rankraštis; neišliko), straipsnių apie J. Chreptavičių (1816 m.), M. Počobutą (1817 m.), A. Tyzenhauzą (1819 m.), Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės socialiniais ir ekonominiais klausimais. Parengė Vilniaus katedros kapitulos 1501–1783 m. aktų santraukas (1895 m.). Į lenkų kalbą išvertė Napoleono kodeksą.

## Literatūra
* V. Maciūnas. Bohušo veikalas apie lietuvių kalbą / Archivum philolugicum kn. 6, 1937 m.

## Šaltiniai
Laurencijus Bliumenau

**Laurencijus Bliumenau** (, apie 1415 m. Dancigas – 1484 m. gruodžio 25 d. prie Grenoblio, Prancūzija) – Prūsijos istorikas, diplomatas.

## Biografija
Prūsas. 1434–1437 m. studijavo Leipcigo, 1444–1447 m. Bolonijos (Italija) universitetuose. 1447 m. teisės daktaras.

Vokiečių ordino valstybės ekonominių reikalų valdytojas, didžiojo magistro rūmų teisininkas. Atstovavo ordinui Romoje – dirbo popiežiaus rūmų viceprokuratoriumi ir Romos kurijos tribunolo teisėju. Nuo 1449 m. Varmės vyskupijos kapitulos (Prūsija) kanauninkas. Dėl kovų tarp Prūsijos miestų sąjungos ir Vokiečių ordino 1456 m. pasitraukė iš tarnybos.

Laikomas pirmuoju prūsų humanistu. Parašė „Teutonų kryžiuočių ordino istoriją“ (*Historia de ordine Theutonicorum cruciferorum*), parengė spaudai ir paskelbė vokiečių istorijos mokslų leidinyje *Scriptores rerum Prussicanum* vertingų žinių ir apie senovės prūsus.

## Šaltiniai

* Hartmut Boockmann. Laurentius Blumenau. Fürstlicher Rat – Jurist – Humanist (ca. 1415–1484), (=Göttinger Bausteine zur Geschichtswissenschaft; Bd. 37), Göttingen, Musterschmidt-Verlag, 1965 (dissertation), 2001.
Ignotas Bogušas

**Ignotas Bogušas** (*Bohušas, Bauža*, , apie 1720 m. Vaizgeniai, Pabaisko valsčius, Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė – 1778 m. spalio 29 d. prie Nesvyžiaus) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės politinis ir visuomenės veikėjas.

## Biografija
Tėvas Vilniaus kardininkas Juozapas Antanas Bogušas. Brolis Pranciškus Ksaveras Bogušas. Rėmė K. S. Radvilos kovą su didikais Čartoriskiais. Nuo 1746 m. Vilniaus raktininkas, nuo 1752 m. vaitas, kardininkas, 1760–1761 m. Lietuvos vyriausiojo tribunolo narys, nuo 1763 m. jo vicemaršalka. Abiejų Tautų Respublikos Seimo atstovas. Telkė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajorus į Baro konfederaciją (1768–1772 m.), nuo 1769 m. jos generalinis sekretorius. Likvidavus konfederaciją pasitraukė į Bavariją, paskui – į Prancūziją. Apie 1778 m. grįžo į Lietuvą. Išsaugojo Baro konfederacijos archyvą, kuriuo remdamasis brolis Ksaveras parašė jos istoriją. Iš K. S. Radvilos gavo dvarą prie Nesvyžiaus, iki gyvos galvos – Dubingių miestelį. Rėmė giminaitį A. Tyzenhauzą.

## Šaltiniai
Torpeda

**Torpeda** – vandenyje ar virš vandens paviršiaus paleidžiamas savaeigis povandeninis ginklas su koviniu užtaisu, detonuojamu įvykus kontaktui ar nustatytu atstumu iki taikinio. Paprastai sunkiai aptinkamas pakankamai anksti kad smūgio būtų galima išvengti – tam reikalingos sudėtingos radarų bei sonarų sistemos. Naudojamas taikiniams vandenyje neutralizuoti.

Pirmosios torpedos sukurtos XIX a. pabaigoje sparčiai tobulinant pirmuosius povandeninius laivus. 1866 m. buvo pagaminta pirmoji savaeigė torpeda.

Torpedos pirmą kartą jūrų mūšyje panaudotos 1877 m. gegužės 29 d. Pakoča, kai Jungtinės Karalystės fregata *Shah* paleido torpedą į Peru laivą *Huáscar*, tačiau nepataikė. Sėkmingai torpedos pirmą kartą panaudotos Rusijos ir Turkijos kare. Rusijos karo laivai 1878 m. sausio 14 d. prie Batumio paleistomis torpedomis nuskandino Turkijos garlaivį *Intibah*. 

XIX a. torpedos judėdavo tiesiog tiesia trajektorija, kol atsitrenkdavo į taikinį ir sprogdavo suveikus kontaktiniam detonatoriui arba, pasibaigus kurui, likdavo vandenyje. Ypač efektyviai torpedas naudojo Vokietijos povandeniniai laivai Pirmajame ir Antrajame pasauliniame karuose, skandindami priešo prekybinius laivus. Šių karų metu torpedas leisdavo ir JAV, Jungtinės Karalystės, Japonijos pajėgos.

Šiuolaikinės torpedos pasižymi paleidimo, nutaikymo bei valdymo priemonių ir detonatorių įvairove. Gali būti paleidžiamos iš antvandeninių ir povandeninių laivų, lėktuvų arba naudojamos kaip galvutės raketose. 

## Klasifikacija
Torpedos skirstomos pagal šiuos požymius:
* *Pagal paskirtį* – priešlaivinės (leistos prieš visus laivus), paleidžiamos prieš povandeninius laivus ir universaliosios.
* *Pagal variklio tipą* – varomos suspaustu oru (naudotos iki Pirmojo pasaulinio karo), garo-dujų, parakinės, elektrinės ir reaktyvinės.
* *Pagal nutaikymo būdą* – tiesiaeigės, nevaldomos, manevruojančiosios, savavaldės.
* *Pagal kovinio užtaiso tipą* – branduolinės ir įprastinės.
* *Pagal gabaritus* – mažos (iki 400 mm kalibro), vidutinės (nuo 400 mm iki 550 mm kalibro) ir  didelės (daugiau nei 600 mm kalibro).
* *Pagal paleidimo į taikinį priemones* – laivinės ir aviacinės.

## Šaltiniai
Uldis Braunas

**Uldis Braunas** (, g. 1932 m. gruodžio 19 d. Lutrinių pagastas, Kuldygos apskritis, dab. Saldaus savivaldybė) – latvių kino režisierius, operatorius, fotografas.

## Biografija
1959 m. baigęs Maskvos Kinematografijos institutą. 1968 m. baigė Maskvos aukštuosius kino scenaristų ir režisierių kursus.

1959–1961 m. Latvijos istorijos muziejaus fotografas, nuo 1961 m. dirbo Rygos kino studijoje.

Kaip operatorius debiutavo trumpametražiu filmu „Baltieji varpeliai“. Sukūrė dokumentinių filmų, kurie turėjo įtakos latvių dokumentinio kino stiliaus susiformavimui. Daugelio savo filmų operatorius.

## Filmografija
* Baltieji varpeliai (*Baltie zvani*), 1961 m., Oberhauzeno, San Francisko kino festivalių prizai
* Pradžia (*Sākums*) 1961 m.,
* Statybos (*Celtne*) 1962 m.,
* Darbininkas (*Strādnieks*) 1963 m., 1964 m. Baltijos šalių, Baltarusijos ir Moldavijos kino festivalio prizas
* 235 000 000, su H. Franku, 1967 m., Visasąjunginio kino festivalio prizas
* Kelionė į Žemę (*Ceļojums uz Zemi*) 1978 m.
* Motociklų vasara (*Motociklu vasara*), vaidybinis, 1975 m.
* Sudie, dvidešimtasis amžiau! (*Ardievu, divdesmitais gadsimt!*), 2006 m.

## Bibliografija
* Zeme atceras, fotoalbumas, 1990 m.

## Šaltiniai
Valdis Braunas

**Valdis Braunas** (, g. 1945 m. kovo 27 d. Ventspilis) – latvių fotografas.

## Biografija
Fotografuoja nuo 1966 m. 1967–1968 m. laikraščio „Padomju Venta“ fotokorespondentas. Ventspilyje 1967 m. įkūrė fotoklubą „Momentas“. 1972–1974 m. Latvijos istorijos muziejaus laborantas. 1978–1980 m. Komunalinio ūkio ministerijos, 1981–1989 m. Latvijos teatro sąjungos fotografas, vėliau laisvas menininkas.

Dalyvavo daugiau, kaip 282 tarptautinių parodų, pelnė daugiau, kaip 120 apdovanojimų. Surengė individualių parodų Lietuvoje (Šiauliai – 1988 m., Vilnius, Kaunas – 1992 m., Panevėžys – 1995 m.), Estijoje, Rusijoje, Lenkijoje, Vokietijoje, Belgijoje, Australijoje.

## Įvertinimas
* 1978 m. – World Press Photo (Olandija) aukso medalis „Aukso akis“ už darbą „Laimes lietus“.
* 1979 m. – Tarptautinės meninės fotografijos federacijos menininkas fotografas AFIAP,
* 1990 m. – Tarptautinės meninės fotografijos federacijos nusipelnęs menininkas fotografas EFIAP.
* 1994 m. – M. Buklerio premija

## Bibliografija
* Svajonių vėjas (*Sapnu vėjš / Wind of Dreams*), fotoalbumas, 2000 m.
* Ožkos (*Kāzas*), fotoalbumas, 2005 m.

## Šaltiniai
Milda Brehmanė-Štengelė

**Milda Brehmanė-Štengelė** (, 1893 m. spalio 20 d. Ryga, Rusijos imperija – 1981 m. spalio 30 d. Ryga, Latvijos TSR) – latvių dainininkė (mecosopranas, sopranas).

## Biografija
Mokėsi privačiai ir Rygos muzikos mokykloje. 1923–1924 m. tobulinosi Paryžiuje, Berlyne, Italijoje. 1913 m. debiutavo Rygoje. 1919–1953 m. Latvijos operos ir baleto teatro solistė. 1944–1962 m. dėstė Latvijos konservatorijoje.

## Vaidmenys
* Baniuta – Alfredas Kalninis. Baniuta,
* Salomė – Richardas Štrausas. Salomė,
* Karmen – Žoržas Bizė. Karmen,
* Aida, Dezdemona – Džiuzepė Verdis. Aida, Otelas,
* Toska – Džakomas Pučinis. Toska.

Valstybės teatre Kaune atliko Karmen (1925 m., 1933 m.), Toskos (1925 m., 1937 m., 1938 m.) ir Aidos (1929 m., 1930 m., 1933 m., 1938 m.) vaidmenis.

## Bibliografija
* Laime, atsiminimai, Liesma, Rīga, 1986.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Milda Brehmanė-Štengelė. Nuotraukos. Latvijas Akadēmiskā bibliotēka un Rakstniecības, teātra un mūzikas muzejs
Antuonas Breidakas

**Antuonas Breidakas** (, 1932 m. sausio 25 d. Pilda, Ludzos apskritis – 2002 m. vasario 24 d. Ryga, palaidotas Apliužnoje) – latvių kalbininkas.

## Biografija
1956 m. baigęs Latvijos universitetą mokytojavo. 1991 m. habilituotas daktaras.

1967–1980 m. dirbo Latvijos mokslų akademijos Kalbos ir literatūros institute, 1987–1993 m. – Latvijos universitete, nuo 1994 m. – Latvių kalbos institute ir Daugpilio pedagoginiame universitete; nuo 1992 m. profesorius.

Tyrė latvių kalbos tarmes.

## Bibliografija
* Kalbos kilmė (*Valodas izcelšanās*) 1981 m.
* Augšzemniekų tarmės latgališkųjų šnektų fonetikos atlasas (*Augšzemnieku dialekta latgalisko izlokšņu fonētikas atlants*) 1996 m.
* Baltų kalbotyros įvadas (*Ievads baltu valodniecībā*) 2 d. 1998–1999 m.
* Darbu izlase, II d., LU Latviešu valodas institūts, 2007 m. ISBN 9984742334
* Jansone, I. Dr. habil. philol. Antons Breidaks Bibliografija. LU Latviešu valodas institūts, 2002. ISBN 9984-9434-7-X

## Šaltiniai
Nikolajus Breikšas

**Nikolajus Breikšas** (, 1911 m. sausio 10 d. Mogiliavas, Rusijos imperija – 1972 m. rugpjūčio 1 d. Ryga, Latvijos TSR) – latvių tapytojas.

## Biografija
1937 m. baigė Latvijos dailės akademiją, nuo 1945 m. joje dėstė; nuo 1971 m. profesorius.

## Kūryba
Nuo 1935 m. dalyvavo parodose. Nutapė natiurmortų („Natiurmortas su antimi“ 1949 m., „Tetervinai“ 1960 m., „Medus“ 1964 m.), buitinės tematikos kompozicijų („Gausus derlius“ 1957 m.). Sukūrė akvarelių, iliustravo knygų.

## Šaltiniai
Karlis Brencenas

**Karlis Brencenas** (, 1879 m. gegužės 6 d. Madliena, Rusijos imperija – 1961 m. balandžio 30 d. Ryga, Latvijos TSR) – latvių dailininkas vitražistas, tapytojas.

## Biografija
1903 m. baigė A. Štiglico techninio piešimo mokyklą Sankt Peterburge, 1907 m. prie jos įkūrė vitražų dirbtuves, iki 1920 m. jose dėstė. 1903-1907 m. mokėsi Paryžiuje. Nuo 1924 m. dėstė Latvijos dailės akademijoje Rygoje; nuo 1947 m. profesorius.

## Kūryba
Sukūrė vitražų („Petras Didysis“, „Dakaro peizažas“, iki 1914 m., „Latvių publicistas Krišjanis Valdemaras“ apie 1912 m., Rygoje, „Lačplėsis“ 1930 m., dabartiniuose Latvijos rašytojų namuose), nutapė natiurmortų („Hortenzijos“ 1917 m.), portretų („Moters portretas“ 1918 m.), figūrinių kompozicijų, aktų. Vitražai neoklasicistinio stiliaus, daugiausia figūriniai. Tapyba realistinė, su ryškiomis moderno, trečio – ketvirto dešimtmečio – art deco tendencijomis. Nuo 1902 m. dalyvavo dailės parodose.

## Šaltiniai

* Bērziņa M. Kārlis Brencēns, izdevniecībā „Neputns“, 2008. ISBN 978-9984-807-27-0

## Nuorodos
* Kārlis Brencēns. Latvijas Akadēmiskā bibliotēka un Rakstniecības, teātra un mūzikas muzejs
Alamidos apygarda

**Alamidos apygarda** () – Jungtinių Amerikos Valstijų apygarda, esanti Kalifornijoje. Apygarda užima didžiąją Rytų įlankos regiono dalį San Fransisko įlankos teritorijoje. Apygarda yra įsikūrusi į pietus nuo Kontra Kostos apygados, į vakarus nuo San Choakino ir Stanisloso apygardų, į šiaurę nuo Santa Klaros apygardos ir į rytus nuo San Fransisko įlankos. 2022 m. duomenimis, apygardoje gyvena 1 628 997 žmonės. Alamidos apygarda yra septintoji pagal gyventojų skaičių apygarda Kalifornijoje. Alamidos apygardos būstinė yra įsikūrusi didžiausiame apygardos mieste – Oklande.

## Istorija
Alamidos apygarda įkurta 1853 m. iš Kontra Kostos ir Santa Klaros apygardų dalių. Apygardos pavadinimas kilęs nuo žodžio *alamo*, ispaniškai reiškiančio „tuopa“.

## Didžiausi miestai

* Oklandas (422 994 gyv. 2023 m.)
* Fremontas (219 419 gyv.)
* Heivardas (153 160 gyv.)
* Berklis (112 643 gyv.)

## Gyventojai
2021 m. duomenimis Alamdos apygardoje gyveno 31,4 % azijiečių, 29,9 % baltųjų, 9,92 afroamerikiečių, 4,86 % mišrios rasės, 0,76 % Ramiojo vandenyno salų, 0,52 % kitų rasių, 0,31 % indėnų ir 22,4 % lotynoamerikiečių kilmės gyventojų.

## Šaltiniai
Aloizas Brenčas

**Aloizas Brenčas** (, 1929 m. birželio 6 d. Ryga – 1998 m. spalio 29 d. Ryga) – latvių kino režisierius. 

## Biografija
1953 m. baigė režisūros studijas Latvijos konservatorijoje, 1956 m. – aukštuosius kino režisūros kursus Maskvoje. Nuo 1954 m. dirbo Rygos kino studijoje. Iš pradžių kūrė dokumentinius filmus, 1957–1994 m. dar ir kinožurnalus „Padomju Latvija“, „Māksla“. 1965 m. debiutavo vaidybiniu filmu „Toli iki rudens“. Daugiausia kūrė detektyvus. Sukūrė pirmąjį latvių TV daugiaserijinį filmą „Ilga kelionė per kopas“. Jo filmuose vaidindavo daug lietuvių aktorių.

## Filmografija
* Mano Ryga (*Mana Rīga*), dokumentinis, 1960 m.,
* Tu ir aš (*Tu un es*), dokumentinis, 1963 m. 
* Toli iki rudens (*Lidz rudenim vēl tālu*), pagal Z. Skujinį, 1964 m.
* Rankos ir širdis (*Rokas un sirds*), dokumentinis, 1965 m.
* Kai lietūs ir vėjai beldžiasi į langą (*Kad lietus un vēji sitas logā*), 1967 m.
* 24-25 negrįžta (*24-25 neatgriežas*) 1968 m. 
* Trigubas patikrinimas (*Trīskārtējā pārbaude*), 1969 m.
* Miestas po liepomis (*Pilsēta zem liepām*), 1971 m.
* Šachas briliantų karalienei (Šahs briliantu karalienei), 1973 m.
* Šviesa tunelio gale (Gaisma tuneļa galā), 1974 m.
* Rojaus raktai (*Ключи от рая*), 1975 m.
* Būti pašaliniu (*Liekam būt*), 1976 m. 
* Dovanos telefonu (*Dāvanas pa telefonu*), 1977 m.
* Ralis (*Ralijs*), 1978 m.
* Ilga kelionė per kopas (*Ilgais celš kapas*), TV filmas, 1980–1981 m. 
* Miražas (*Mirāža*), 1983 m.
* Dvigubi spąstai (Dubultslazds), 1985 m.
* Zytarų šeima (*Zītaru dzimta / Vecā jūrnieku ligzda*), 1989 m.
* Depresija (*Depresija*), VHS, 1991 m.
* Dupletas (*Duplets*), 1992 m. 
* Romanas rusų stiliuje (*Romans „alla russa“*, *Роман в русском стиле*), Baltarusija, Rusija, 1994 m.

## Šaltiniai
Alpaino apygarda

**Alpaino apygarda** () – Jungtinių Amerikos Valstijų apygarda, esanti Kalifornijoje. Tai mažiausia pagal gyventojų skaičių valstijos apygarda. Pagal 2020 m. JAV gyventojų surašymo duomenis, Alpaino apygardoje gyveno 1 204 žmonės. Apygardoje nėra nė vienos miesto statusą turinčios gyvenvietės. Alpaino apygardos būstinė – Marklivilis.

## Istorija
Prieš europiečių atkeliavimą apygardos teritorijoje gyveno vašai. Apygarda įkurta 1864 m. iš Amadoro, El Doreido, Kalaveraso ir Tuolamio apygardų dalių, susikūrimą lėmė netoliese atrasti sidabro telkiniai. Tuomet apygardoje gyveno apie 11 000 gyventojų. 1868 m. paaiškėjo, kad vietinės sidabro kasyklos neproduktyvios, apygardos gyventojų skaičius nukrito iki 1 200. Apygarda pavadinta pagal Alpes dėl kraštovaizdžio panašumo į jas.

## Geografija
Alpaino apygarda yra išsidėsčiusi Siera Nevadoje, tarp Tahou ežero ir Josemičio nacionalinio parko. Apygarda šiaurės rytuose ribojasi su Nevada, pietryčiuose su Mono apygarda, pietuose su Tuolamio apygarda, pietvakariuose su Kalaveraso apygarda, vakaruose su Amadoro apygarda, šiaurės vakaruose su El Doreido apygarda.

## Gyventojai
2020 m. JAV gyventojų surašymo duomenimis, apygardoje gyveno 66,53 % baltųjų, 17,77 % indėnų, 6,98 % lotynoamerikiečių, 6,31 % mišrios rasės, 1 % azijiečių, 0,83 % afroamerikiečių ir 0,58 % kitų rasių kilmės gyventojų.

## Šaltiniai
Francas Brenderis

**Francas Brenderis** (*Pranas Brenderis*, , 1894 m. spalio 17 d. Bazelis – 1938 m. birželio 14 d. Kaunas) – šveicarų kilmės Lietuvos kalbininkas.

## Biografija
1914–1919 m. studijavo Bazelio ir Fribūro universitetuose; mokytojai Maksas Nydermanas ir Jakobas Vakernagelis. Nuo 1924 m. Lietuvos universitete (nuo 1930 m. Vytauto Didžiojo universitetas) dėstė lotynų kalbą ir literatūrą; profesorius.

## Mokslinė veikla
Su M. Nydermanu ir A. Senu pradėjo leisti „Lietuvių rašomosios kalbos žodyną“ (*Wörterbuch der litauischen Schriftsprache*, 5 t. 1932–1968 m.). Kartu parengė 1 ir dalį 2 tomo, darbus sutrukdė jų abiejų mirtis. Paskelbė darbų apie lietuvių eilėdarą (*Zur Metrik der litauischen Hexameter von 1589*, 1933 m.), lotynų kalbos ir lituanistikos klausimais („Kai kurios formalinės semasiologinės lotynų kalbos veiksmažodžių grupės lietuvių kalbos šviesoje“ d. 1 1937 m., „Formalinis ir semasiologinis lotynų kalbos veiksmažodžių gyvavimas“ d. 2 1938 m.).

## Šaltiniai
Aleksandra Briedė

**Aleksandra Briedė** (, iki 1938 m. *Kalniņa*, 1901 m. liepos 25 d. Liepoja – 1992 m. gegužės 3 d. Ryga) – latvių skulptorė.

## Biografija
1931 m. baigė Latvijos dailės akademiją.

Sukūrė skulptūrinių portretų (Andrejis Upytis, 1950 m., Jānis Rainis, 1956 m.), dekoratyvinių kompozicijų, dažniausiai vaizduojančių žmogų („Daina“ 1939 m., Žrejelė 1963 m., „Taikos gėlė“ 1965 m.), antkapinių paminklų, statulų, paminklų projektų (J. Rainio, 1957 m.). Kūriniai apibendrintų, kompaktiškų, plastiškai, švelniai modeliuotų formų, emocingi, poetiški.

## Literatūra
* Aleksandra Briede, Latvijas valsts izd., 1964.

## Nuorodos
* Aleksandra Briedė. Virtualus muziejus 

## Šaltiniai
Čerčilio apygarda

**Čerčilio apygarda** () – Jungtinių Amerikos Valstijų apygarda, esanti Nevados valstijos vakaruose. Remiantis 2000 m. gyventojų surašymo duomenimis, tuo metu Čerčilio apygardos gyventojų skaičius siekė 27 190 žmonių. Apygarda, pavadinta JAV–Meksikos karo didvyrio generolo Silvesterio Čerčilio garbei, buvo suformuota 1861 m. Apygardos būstinė yra įsikūrusi Falone.
Kalnų Jokulsau

**Kalnų Jokulsau** () – upė šiaurės rytų Islandijoje, antra pagal ilgį šalyje (206 km). Pavadinimas išvertus iš islandų kalbos reiškia "Ledyninė upė kalnuose". Išteka iš Vatnajokudlio ledyno šiaurinės dalies keletu upokšnių. Teka į šiaurę Islandijos plynaukšte. Sudaro Selfoso ir Detifoso krioklius, prateka Ausbyrgio kanjonu. Visi šie dariniai saugomi Jokulsaurgliuvro nacionaliniame parke. Žemupyje sudaro estuariją ir įteka į Arkties vandenyną netoli Skougaro.

Vandens debitas maksimumą pasiekia vasarą.
Leonas Briedis

**Leonas Briedis** (, 1949 m. gruodžio 16 d. Pamatai, Maduonos rajonas – 2020 m. vasario 1 d.) – latvių poetas, rašytojas, vertėjas.

## Biografija
1968–1970 m. studijavo Latvijos universitete; pašalintas už patriotinės tematikos eilėraščius. 1972–1974 m. studijavo Kišiniovo universitete. Mokėsi M. Gorkio literatūros instituto aukštuosiuose literatūros kursuose Maskvoje.

Dirbo Latvijos periodinių leidinių redakcijose. 1992 m. įkūrė literatūrinį žurnalą „Kentaurs XXI“. Leidyklos „Minerva“ direktorius.

## Kūryba
Poezija pasižymi filosofiškumu, etiniu maksimalizmu, romantine pasaulėjauta; joje gausu latvių ir kitų tautų kultūrinių archetipų, dažnas ugnies įvaizdis. Parašė literatūrinių pasakų, tautosakinių motyvų eilėraščių vaikams. Su kompozitoriumi Raimondu Paulu sukūrė daugiau kaip 150 dainų.

Vertė iš lotynų, rusų, lenkų, anglų, rumunų, albanų, suahili kalbų.

## Bibliografija
* Liepos medis, žalčio kraujas (*Liepas koks, zalkša asins*), 1974 m.
* Laikas mesti šešėlį (*Laiks mest ēnu*), 1977 m.
* Tolstantis lankas (*Aizejošais loks*), 1981 m.
* Po Joninių (*Pēcjāņi*), 1983 m.
* Mažas mažutėlis (*Mazais, mazītiņais*), vaikams, 1986 m.
* Keliaujanti siela (*Gāju dvēselīte*), 1988 m.

## Įvertinimas
* Ojaro Vaciečio premija
* Rumunijos rašytojų sąjungos premija už rumunų literatūros skleidimą Latvijoje
* 1999 m. Trijų žvaigždžių ordinas

## Šaltiniai
Kvita

**Kvita** () – upė pietvakarių Islandijoje. Prasideda Kvitaurvatno ežere Laungjokudlio ledyne. Teka plynaukšte į pietvakarius lygiagrečiai su Tjoursau, sudaro Gudlfoso krioklį. Toliau teka lygumomis. Po santakos su Sogo upe (ties Selfosu) įgauna Elfusos pavadinimą. Įteka į Atlanto vandenyną.

Didžiausi intakai: Tungfuljutas, Bruaranas, Stura Laksa, Sogas.

Pasižymi stipriais poplūdžiais. Žemupyje įsteigtas Flujaus gamtos rezervatas. Yra gausios lašišų nerštavietės.
Skjaulvanderfljoutas

**Skjaulvanderfljoutas** () – upė šiaurės Islandijoje. Prasideda Islandijos plynaukštėje, į šiaurės vakarus nuo Vatnajokutlio ledyno. Teka šiaurės kryptimi. Sudaro Aldeijarfoso ir Gotafoso krioklius. Įteka į Arkties vandenyno Skjalfandžio įlanką į šiaurę nuo Akureirio.
Amadoro apygarda

**Amadoro apygarda** () – apygarda Jungtinių Amerikos Valstijų vakaruose, Kalifornijoje, Siera Nevadoje, 72 km į pietryčius nuo Sakramento. 2020 JAV gyventojų surašymo duomenimis, apygardoje gyveno 40 474 gyventojai. Apygardos būstinė įsikūrusi Džeksone. Didžiausias miestas – Ajonas.

Amadoro apygarda dažnai vadinama „Motininės (*aukso*) rūdgyslės širdimi”. Išsidėsčiusi Aukso šalyje. Apygardoje smarkiai išvystyta vyndarystės pramonė.

## Istorija
Apygarda įkurta 1854 m. iš Kalaveraso ir El Dorado apygardų dalių. 1864 m. dalis apygardos atiteko Alpaino apygardai. Pavadinta kario, rančininko ir kalnakasio Chosė Marijos Amadoro garbei. Jis 1848 m. apygardos teritorijoje įkūrė sėkmingą aukso kasyklą. Ispanų kalba žodis *amador* reiškia „mylėtojas“.

## Gyventojai
2020 m. JAV gyventojų surašymo duomenimis, apygardoje gyveno 73,44 % baltųjų, 14,86 % lotynoamerikiečių, 5,11 % mišrios rasės, 3 % afroamerikiečių, 1,43 % indėnų, 1,37 % azijiečių, 0,62 % kitų rasių ir 0,18 % Ramiojo vandenyno salų kilmės gyventojų.

## Šaltiniai