open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Automobilio stiklai

**Automobilio stiklai** – automobilio langų stiklai.

Automobilio stiklai skirstomi į 2 tipus:
* Grūdinti stiklai nuo smūgio subyra į šimtus smulkiausių gabalėlių.
* Laminuoti stiklai yra labiau atsparūs sudužimui.
Iš laminuotų stiklų yra gaminami priekiniai automobilių stiklai, grūdintas stiklas naudojamas visų transporto priemonių šoniniams bei galiniams stiklams.

Tyrimais įrodyta, kad daugumos priekinių oro pagalvių veikimo efektyvumas priklauso nuo to, kaip įtvirtintas priekinis stiklas, kad galėtų suveikti laiku ir efektyviai. Todėl itin svarbu, kad stiklą keistų tik profesionalūs autostiklų meistrai, laikydamiesi visų keitimo proceso technologinių reikalavimų.

Kiekvienas į automobilį įdėtas stiklas privalo būti sertifikuotas. Tikrinant stiklų atitikimą standartams, laboratorijose matuojamas jų mechaninis atsparumas ir optinė stiklo kokybė: laminuoto priekinio stiklo stiprumas, jo reakcija į smūgius žmogaus galva bei praleidžiamos išorinės šviesos procentinė dalis (mažiausiai 75 %) ir kita. Stiklui atitinkančiam visus kokybės ir saugumo standartus, Europoje suteikiamas standarto E43R ženklas.
Baltarusijos Liaudies Respublika

**Baltarusijos Liaudies Respublika** () buvo 1918–1919&nbsp;m. labai trumpai egzistavusi nepriklausoma valstybė, pripažinta tik Vokietijos, Austrijos, Lietuvos, Latvijos, Estijos, Suomijos, Lenkijos, Ukrainos, Čekoslovakijos, Armėnijos, Gruzijos ir Turkijos.

## Raida

Iki valstybės sukūrimo Baltarusijos teritorija priklausė Rusijos imperijai. Kilus Pirmajam pasauliniam karui, o Rusijoje – revoliucijai, susidarė prielaidos atsirasti nepriklausomai baltarusių valstybei. 1918 m. vasario 25 d. į Minską įžengė vokiečių kariuomenė, o 1918 m. kovo 25 d. Visos Baltarusijos kongresas paskelbė nepriklausomą Baltarusijos Liaudies Respubliką.

Kadangi Baltarusijos valstybė iki tol neegzistavo, formuojant jos teritoriją buvo remiamasi baltarusių etninėmis teritorijomis ir iki tol egzistavusių gubernijų ribomis. Jos teritorija turėjo apimti visas baltarusių vyraujamas gubernijas (t. y. Minsko, Vitebsko, Mogiliovo, Gardino), įskaitant ir Smolenską bei didžiąją dalį Vilniaus gubernijos (įskaitant Vilnių, kurį baltarusiai laikė vienu pagrindinių savo kultūros centrų, ir Švenčionis). Savo dalimi Baltarusija laikė ir Palenkės regioną, iki tol priklausiusį Lenkijai.

Baltarusijos Liaudies Respublika egzistavo tik gerą pusmetį iki 1918 m. rudens. Tuo metu į šalį įžengė Raudonoji armija. Rusijos pilietinio karo metu, kuris palietė ir Baltarusiją, šalis pateko į komunistų rankas. Pastarieji turėjo kitą viziją, ir siekė atkurti senąją LDK teritoriją, kur baltarusiai ir lietuviai būtų sudarę vieną valstybę. Taip 1919 m. sausį buvo sudaryta Lietuvos-Baltarusijos Tarybų Respublika (Litbelas), kuri niekada neįgyvendinta praktikoje, nes Lietuva tapo nepriklausoma.

1919&nbsp;m. sausio 5 d., šalį okupavus sovietams, dalyje jos teritorijos įkurta Baltarusijos SSR. Nuo to laiko veikia šalies vyriausybė tremtyje, kurios dabartinė lyderė&nbsp;– Ivonka Survila. 2012&nbsp;m. Baltarusijos Liaudies Respublikos Rada yra seniausia egzistuojanti vyriausybė tremtyje, kuri dirba.

## Tapatybė ir simboliai
Nepriklausomos Baltarusijos valstybės sukūrimas paskatino naujų nacionalinių simbolių sukūrimą ir sustiprino baltarusių tapatybės formavimąsi. Kadangi baltarusių istorinė tapatybė didžiaja dalimi buvo susijusi su LDK raida, LDK simboliai (Vytis, baltarusiškai vadinamas Pahonia) buvo pasirinkti kaip Baltarusijos herbas. Manoma, kad vėliavos autorius buvo architektas Klaudijus Dušauskas-Duž, kuris 1917 m. pasiūlė trijų juostų baltą-raudoną-baltą vėliavą, irgi atspindėjusią LDK heraldikos spalvas.

Tuo pačiu metu Bronislavas Taraškevičius sunormino baltarusių kalbą ir jos rašybą, parašė pirmąsias gramatikas ir vadovėlius. Taip susiformavo tradicinė baltarusių rašyba, vadinama taraškevica.

## Taip pat skaitykite
* Ukrainos Liaudies Respublika

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Baltarusijos Liaudies Respublikos Rados svetainė
Fotoelementas

**Fotoelementas** – elektroninis prietaisas paverčiantis elektromagnetinių spindulių energiją į elektrinį signalą.

## Konstrukcija
Vakuuminį deguonies-cezio fotoelementą sudaro stiklinė kolba, kurioje yra vakuumas. Jos vidinis paviršius, išskyrus „langelį“ šviesai patekti, padengtas sidabro sluoksniu, o šis – cezio oksido sluoksniu. Sidabro sluoksnis ir jį dengiantis puslaidininkio sluoksnis yra fotoelemento katodas. Anodas – tai metalinis žiedelis kolbos centre.
Dar buvo gaminami stibio-cezio vakuuminiai fotoelementai, kuriuose pirmasis sluoksnis yra stibio, o ant jo – puslaidininkinis sluoksnis.
Dujiniai fotoelementai buvo gaminami tik deguonies-cezio ir nuo vakuuminių skyrėsi vien tuo, kad kolba buvo pripildyta žemo slėgio argono dujų.

## Veikimo principas
Prijungus maitinimo šaltinį, tarp fotoelemento anodo ir katodo atsiranda elektrinis laukas. Jei pro fotoelemento „langelį“ į katodą kris šviesos srautas, tai fotonai išmuš elektronus iš fotokatodo. Laisvus elektronus pritrauks anodas ir grandinėje atsiras elektros srovė, kuri tekės tol, kol katodas bus apšviestas.
Srovės ir šviesos srauto santykis vadinamas fotoelemento jautrumu. Šis dydis matuojamas mikroamperais, padalytais iš liumenų. Tipinis fotoelemento jautrumas yra 20–100μA/lm. Dujinių fotoelementų jautrumas yra 4–5 kartus didesnis, nes juose vyksta dujų jonizacija tarp elektrodų. Tačiau dujiniai fotoelementai turi nemažą inerciją.

## Naudojimas
Fotoelementai buvo naudojami gana plačiai, bet dabar juos išstūmė puslaidininkiniai prietaisai.
Kino projektoriuose fotoelementai buvo naudojami atkurti garso takelį. Kino juostoje yra laukelis, kuriame kintamu raiškumu arba permatomos juostelės pločiu įrašytas garso signalas. Lempos šviesa praėjusi pro šį laukelį kinta ir netolygiai apšviečia fotoelementą. Taip gaunamas elektrinis signalas, kuris sustiprinamas žemo dažnio stiprintuvu ir perduodamas į garsiakalbius.

Fotoelementai naudojami cheminiuose ir fizikiniuose tyrimuose. Šviesos spindulys, dažnai – specifinio spektro, apšviečia ar peršviečia tiriamą medžiagą ir fotoelementas išmatuoja šviesos pokyčius.

Pirmoje XX a. pusėje, fotoelementai buvo naudojami kosminių objektų ryškiui matuoti. Juos vėliau pakeitė fotodaugintuvai.
Tinklo administratorius

**Tinklo administratorius** - darbuotojas įmonėje (organizacijoje), atsakingas už kompiuterių fizinės () ir programinės () įrangos, sudarančios kompiuterių tinklą, palaikymą.

Tinklo administratorius dažniausiai yra atsakingas už tinklo aparatūros įrengimą, konfigūravimą, palaikymą ir stebėjimą. Kompiuterinių tinklų specialistai ar analitikai, skirtingai nuo administratoriaus, labiau gilinasi į tinklo projektavimą ir saugumą, gedimų lokalizavimą ir problemų pašalinimą. Į jų pareigas taip pat įeina kompiuterių tinklo autorizacijos ir atsarginių kopijų darymo () palaikymas.

Tinklo administravimas bendrai apima tokius veiksmus, kaip tinklo adresų priskyrimas, maršrutizavimo protokolų ir lentelių parinkimą, taip pat autentikacijos (tapatumo patikrinimo) ir autorizacijos (leidimo naudotis resursais) konfigūravimas, katalogavimas (, *DS*). Administravimas apima ir tinklo paslaugų palaikymą individualiuose tinklo įrengimuose, pvz.: tinklo kompiuterių ar spausdintuvų tvarkyklių diegimas ir atnaujinimas. Dažnai tinklo administratoriui tenka ir konkrečių tarnybinių stočių (serverių) palaikymas, pvz.: bylų tarnybinės stotys, VPN (*Virtual Private Network*) tinklų sąsajos (), įsilaužimo fiksavimo sistemos () ir t. t.
Farerų futbolo supertaurė

**Farerų futbolo supertaurė** () – trofėjus, dėl kurio nuo varžosi praėjusio sezono Farerų futbolo čempionai ir taurės laimėtojai. Rungtynės vyksta prieš prasidedant naujajam sezonui, ankstyvą pavasarį – tai būna pirmosios oficialios to sezono klubų rungtynės.

## Istorija

Trofėjus įsteigtas 2007 m. ir vadinosi *Lions Cup* (pagal labdaros organizaciją-rėmėją), o rungtynių metu surinkos lėšos skirtos labdarai.

## Titulai

Per 2007–2025 m. Farerų supertaurę yra iškovoję 6 klubai, daugiausia tarp jų – HB Torshavn (6 trofėjai).

|-
| HB Torshavn || 6 || 2009, 2010, 2019, 2021, 2024, 2025
|-
| Vikingur Gota || 5 || 2014, 2015, 2016, 2017, 2018
|-
| EB Streymur || 3 || 2011, 2012, 2013
|-
| KI Klaksvik || 3 || 2020, 2022, 2023
|-
| B36 Torshavn || 1 || 2007
|-
| NSI Runavik || 1 || 2008
|}

## Rungtynės

|-
|  || B36 Torshavn || HB Torshavn || 1-1 (baud. 5-3)
|-
|  || NSI Runavik || EB Streymur || 4-0
|-
|  || HB Torshavn || EB Streymur || 3-1
|-
|  || HB Torshavn || Vikingur Gota || 2-1
|-
|  || EB Streymur || HB Torshavn || 2-0
|-
|  || EB Streymur || B36 Torshavn || 2-1
|-
|  || EB Streymur || Vikingur Gota || 1-0
|-
|  || Vikingur Gota || HB Torshavn || 2-1
|-
|  || Vikingur Gota || B36 Torshavn || 3-3 (baud. 5-3)
|-
|  || Vikingur Gota || B36 Torshavn || 1-0
|-
|  || Vikingur Gota || KI Klaksvik || 1-0
|-
|  || Vikingur Gota || NSI Runavik || 1-1 (baud. 3-2)
|-
|  || HB Torshavn || B36 Torshavn || 1-0
|-
|  || KI Klaksvik || HB Torshavn || 1-1 (baud. 5-4)
|-
|  || HB Torshavn || NSI Runavik || 3-1
|-
|  || KI Klaksvik || B36 Torshavn || 3-1
|-
|  || KI Klaksvik || Vikingur Gota || 0-0 (baud. 6-5)
|-
|  || HB Torshavn || KI Klaksvik || 3-2
|-
|  || HB Torshavn || Vikingur Gota || 2-0
|}

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Faroe Islands - List of Super Cup Finals (Rsssf.org)
* Faroe Islands Super Cup (Soccerway.com)
* Faroe Islands » Stórsteypadystur » Champions (Worldfootball.net)
Sent Lusijos vėliava

**[[Sent Lusija|Sent Lusijos]] vėliava** – žydros spalvos fono, su auksiniu lygiašoniu trikampiu centre. Virš trikampio tęsiasi juodas strėlės smaigalys. Strėlės smaigalio kraštai turi baltus apvadus (vad. fimbromis).

Vėliava įteisinta 1967 m. kovo 1 d.

Mėlyna vėliavos spalva simbolizuoja mėlyną dangų ir vandenyną, kuris supa salą, bei ištikimybę. Auksinio trikampio spalva reiškia saulės šviesą ir klestėjimą. Juodos ir baltos spalvos rodo rasinę harmoniją. Trikampių dalys simbolizuoja salos Pitono kalnus – dvi dideles uolų viršūnes, kylančias iš vandens, kurios yra Sent Liusijos simboliai.

## Istorinės vėliavos


## Nuorodos
* www.vexilla – mundi.com
Mobilusis ryšys

**Mobilusis ryšys** – mobiliojo ryšio GSM operatorių tinklas, kuris apjungia keletą vienos šalies mobiliojo ryšio operatorių.

Mobiliajam ryšiui naudoti ir užtikrinti yra naudojami mobiliojo ryšio bokštai ir stiebai, ant kurių montuojamos GSM bazinių stočių antenos. Mobilaus ryšio bokštai yra statomi miestuose, laukuose, miškuose ir netoli gyvenviečių.

## Standartai

* AMPS – analoginis, 1G (pirmoji karta)
* TDMA – skaitmeninis, 2G (antroji karta)
* CDMA – skaitmeninis, 2G
* GSM – skaitmeninis, 2G
* GPRS – skaitmeninis, 2.5G
* EDGE – skaitmeninis, 2.75G
* UMTS – skaitmeninis, 3G (trečioji karta)
* EVDO – skaitmeninis, 3G
* HSDPA – skaitmeninis, 3G
* LTE – skaitmeninis, 4G (ketvirtoji karta)
* LTE Advanced – skaitmeninis, 4G
* LTE Advanced Pro – skaitmeninis, 4.5/4.9G
* 5G NR – skaitmeninis, 5G

## Lietuvoje
Lietuvoje mobilųjį ryšį teikia šie fiziniai mobiliojo ryšio operatoriai: Bitė (Labas), Tele2 (Pildyk), Telia (Buv. Omnitel). Taip pat šie virtualūs operatoriai (visi naudoja Bitės infrastruktūrą): Teledema, CSC Telecom. Higienos norma mobiliojo ryšio sistemoms nustato 10µW/cm² elektromagnetinio lauko tankį.

2006 m. pradėta naudoti 3G ryšį. Apie 2015 m. daugelis operatorių pradėjo naudoti 4G ryšį, o metais vėliau ir 4G/4G+. Nuo 2020 m. Vilniuje, Kaune ir Klaipėdoje pradėjo veikti pirmosios naujos kartos 5G mobiliojo ryšio stotys.

## Išnašos

## Nuorodos
* G ryšio istorija  svetainėje 15min
Sent Lusijos kvartalai

**[[Sent Lusija|Sent Lusijos]]** sala yra dalinama į 11 kvartalų:

# Ans Lavua
# Kastris 
# Šuazelis 
# Daufinas 
# Deneris 
# Gros Ailetas 
# Labori 
# Mikudas 
# Praslenas 
# Sufrieras 
# Vju Fortas

## Kvartalų statistika

* Šaltinis: Sent Lusijos vyriausybės statistikos departamentas

## Nuorodos
* St. Lucia: Administrative Division (Citypopulation.de)
* Districts of Saint Lucia (Statoids.com)
Ungavos įlanka

**Ungavos įlanka** () – Hadsono sąsiaurio dalis, įsiterpusi į Labradoro pusiasalį (Kanada). Įlankos plotis žiotyse siekia apie 280 km. Didžiausias gylis – 298 m. Įlankos plotas siekia daugiau nei 33 000 km². Yra Akpatoko sala. Pavadinimas kilęs nuo Ungavos pusiasalio pavadinimo. Vietinių gyventojų - eskimų – kalboje „ungavaq” - „nutolusi vieta“.
Fizikos Olimpas

**Fizikos Olimpas** – nevalstybinė viešoji švietimo įstaiga, intelektualiai ypač gabių moksleivių papildomojo ugdymo mokykla. Pagrindinis mokyklos tikslas yra papildomai harmoningai ugdyti intelektualiai gabiausius Lietuvos vidurinių mokyklų moksleivius, rengti juos pasaulinėms fizikos olimpiadoms ir studijoms aukštosiose mokyklose.

## Istorija
Mokykla įkurta 1994 metais, pastebėjus, jog egzistuoja daug neatitikimų tarp vietinės ir tarptautinio lygio fizikos programų, susijusių su pernelyg mažu dėmesiu sudėtingesnėms fizikos temoms ar matematiniams metodams Lietuvos bendrojo lavinimo mokyklose.
Nuo 1994 m. beveik visi pasaulinių fizikos olimpiadų dalyviai Lietuvos komandos nariai yra „Fizikos olimpo“ moksleiviai.

## Priėmimas ir mokymasis
Į mokyklą be jokio konkurso priimami moksleiviai, geriausiai pasirodę Respublikinės Fizikos Olimpiados baigiamajame etape, Nacionaliniame Fizikos Čempionate. Devintųjų klasių moksleiviai priimami į pirmąjį Fizikos Olimpo kursą, ir mokytis jame pradeda vasarą, įprastų mokyklų mokslo metams pasibaigus. Dviejų savaičių vasaros mokymo sesiją lydi savaitės trukmės sesijos rudenį, žiemą ir pavasarį. Sesijų užsiėmimai vyksta Vilniaus Universiteto Fizikos Fakultete. Per trejus mokymosi metus aukščiausios kvalifikacijos dėstytojai dvylikoje sesijų perskaito moksleiviams per 700 val. paskaitų, moksleiviai atlieka laboratorinius darbus, vadovaujami dėstytojų ir savarankiškai išsprendžia per 1000 sudėtingų uždavinių. Mokymosi programa paremta dalykiniu tarptautinių fizikos olimpiadų turiniu, o be fizikos mokykloje dėstomos ir matematikos, kompiuterijos, braižybos, ar kitos teminės paskaitos. Trijuose mokyklos kursuose iš viso mokosi 40-70 moksleivių iš visos Lietuvos.

## Olimpiados ir Atviras Fizikos Čempionatas
Kiekvieną mokymo sesiją rengiamos mokyklos mokomosios olimpiados, susidedančios iš teorinės ir praktinės dalių.
Vasaros sesijos metu vyksta atvirasis fizikos čempionatas, kuriame dalyvauti kviečiami ne tik moksleiviai, bet ir dėstytojai, profesoriai, studentai, mokytojai ir visi norintys. Čempiono laukia ne tik neblėstanti garbė, bet ir tūkstančio litų didysis prizas.
Nuo 2008-ųjų, kovo 14-ąją (π dieną), organizuojamos ir skaičiaus π viešo deklamavimo (rašymo) iš atminties varžybos. Be viso to, rengiamas ir atviras kasmetinis Fizikos turnyras, kurio užduotys skelbiamos mokyklos internetinėje svetainėje, o visi norintys dalyvauti sprendimus turi siųsti internetu.

## Eksperimentinių užduočių laboratorija
2010 m. „Fizikos olimpas“ įsigijo savo laboratoriją, kurioje mokyklos moksleiviai kiekvienos sesijos metu atlieka užduotis su originalia įranga iš respublikinių ir tarptautinių fizikos olimpiadų, taip pat ir dėstytojų specialiai šiai laboratorijai sukurtus eksperimentus.

## Nuorodos
* Oficiali mokyklos „Fizikos Olimpas“ svetainė
* Lietuvos mokinių olimpiadų svetainė
* Tarptautinės fizikos olimpiados
Berlyno laisvasis universitetas

**Berlyno laisvasis universitetas** (, sutrumpintai *FU Berlin*) – aukštoji mokykla Berlyne, Dalemo rajone, vienas didžiausių Vokietijos universitetų.

Universitete studijuoja 34 000 studentų (2007 m.), dirba 4871 darbuotojas, iš jų 415 profesorių. 

## Istorija
Įsteigtas 1948 m. lapkričio 4 d., kai senasis Berlyno universitetas po Antrojo pasaulinio karo liko TSRS kariuomenės okupacinėje zonoje, pavadintoje „Vokietijos Demokratinė Respublika“.

Nuo 1989 m. universitete studijuoja nemažai studentų iš Lietuvos. 2007 m. jį baigė 12 lietuvių.

## Fakultetai
Veikia 12 fakultetų: 
* Biologijos, chemijos ir farmacijos, 
* Edukologijos ir psichologijos, 
* Ekonomikos, 
* Istorijos ir kultūros, 
* Filosofijos ir humanitarinių mokslų, 
* Fizikos, 
* Politinių ir socialinių mokslų, 
* Teisės, 
* Matematikos ir informatikos, 
* Medicinos, 
* Veterinarijos, 
* Žemės tyrinėjimų. 
* Yra biblioteka, įkurta 1952 m., botanikos sodas ir muziejus. Universitetui priklauso apie 100 institutų ir mokslo tyrimų centrų. 

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Freien Universität Berlin
Belucha

**Belucha** (, , alt. *Уч-Сумер*) – aukščiausia Altajaus kalnų viršūnė, stūksanti Rusijoje, Kalnų Altajaus srityje, Katūnės kalnagūbryje, Kazachstano pasienyje. Susideda iš dviejų viršukalnių: Vakarų Beluchos (aukštis 4435 m) ir Rytų Beluchos (4509 m). Bendras ledynų plotas ~70 km² (Mionsu, Katūnės, Berelio ir kt.).

Pirmoji į viršukalnę įkopė rusų brolių Tronovų ekspedicija (1914 m.).

## Šaltiniai
Mobiliojo ryšio bokštas

**Mobiliojo ryšio bokštas** – metalinių konstrukcijų bokštas (jeigu su atotampomis – stiebas), kurio viršuje įprastai yra įrengiamos mobiliojo ryšio operatoriaus antenos. Šalia mobiliojo ryšio bokšto būna įrangos konteineris. Balso ir duomenų perdavimo sistemos, esančios įrangos konteineryje, bei antenos esančios ryšio bokšte užtikrina nenutrūkstamą mobilų ryšį. Bokštas ir šalia esantis įrangos konteineris yra dar vadinamas *[[GSM]] bazine stotimi*. Bazinė stotis turi elektros stotelę, imtuvus, siųstuvus, antenas. Tai pagrindiniai GSM stoties komponentai. 

Pagrindiniai mobiliojo ryšio operatoriai Lietuvoje stato savo mobiliojo ryšio bokštus, kurie žymimi savitomis operatoriaus spalvomis. Lietuvoje mobiliojo ryšio bokštus statantys operatoriai yra Bitė, Telia ir Tele2. Kiti mažesnis operatoriai, tokie kaip Eurocom ar Teledema  naudojasi jau esama infrastruktūra.

Bokšto aukštis priklauso nuo vietovės. Mieste statomi palyginti nedidelio aukščio bokštai. Kai vietovė yra toli nuo miesto, už keliolikos kilometrų statomi 40, 60 ir 80 m aukščio bokštai. Daug rečiau statomi 100 metrų aukščio bokštai. Šie bokštai įrengiami tokiose kaimo vietovėse, kurios nuo miesto būna nutolusios keliasdešimt kilometrų.
MMS

**MMS** *(Multimedia Messaging Service)* – vaizdo ir garso žinutės. Tai mobiliųjų ryšio operatorių teikiama paslauga mobiliųjų telefonų savininkams. Pagrindiniai MMS tiekėjai Lietuvoje yra Bitė, Tele2 ir Telia.

MMS vaizdo žinutėmis galima siųsti nuotraukas, paveikslėlius, garso įrašus, skambučių melodijas bei kitokius vaizdo bei garso (multimedijos) duomenis, ir taip pat didelės apimties tekstą. Siųsti ir gauti MMS vaizdo žinutes gali MMS funkciją turintys mobilieji telefonai.

## Šaltiniai
SIM kortelė

**SIM kortelė** – maža mobiliojo telefono kortelė, kuri yra reikalinga norint naudotis mobiliuoju ryšiu bei mobiliuoju internetu. Kortelė leidžia naudotis mobiliojo tinklo paslaugomis: skambinti, siųsti trumpąsias žinutes, leidžia naudotis interneto duomenis. Jos naudojamos ne tik telefonams, bet ir vaizdo stebėjimo kameroms, kitiems išmaniesiems įrenginiams. Dažniausiai SIM kortelė turi PIN ir PUK kodus (apsaugos kodus).

SIM kortelės būna abonimentinės, išankstinio mokėjimo bei elektroninės (eSIM yra skaitmeninė SIM kortelė). Lietuva privalomą išantstinio mokėjimo SIM kortelių registraciją įsivedė 2025 m., viena paskutinių tarp Europos Sąjungos šalių. Šiuo metu išankstinio mokėjimo SIM korteles siūlo „Ežys“, „Labas“ ir „Pildyk“, jas atitinkamai valdo „Telia“, „Bitė“ ir „Tele2“, kurie teikia ir abonimentines SIM korteles.

## Šaltiniai
Pitono kalnai

**Pitono kalnai** () – du vulkaninės kilmės kalnai, esantys Sent Lusijoje. Jie yra įtraukti į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą. Gros Pitonas yra 771 m aukščio, Petit Pitonas 743 m aukščio. Pitono kalnai yra netoli Sufriero ir Koizeulo miestų, pietvakarių salos dalyje.

Vietinis Sent Lusijos alus pavadintas Pitono kalnų vardu.
Bagizmas

**Bagizmas** () – terminas, kurį sukūrė Džonas Lenonas ir Yoko Ono, kaip dalį plačios taikos kampanijos šeštojo dešimtmečio pabaigoje. Bagizmo tikslas buvo išjuokti prietarus ir stereotipus. Bagizmas pažodžiui reiškia maišo dėvėjimą ant viso kūno. Pagal Džoną Lennoną ir Yoko Ono, gyvendamas maiše žmogus negali būti kitų teisiamas remiantis odos spalva, lytimi, plaukų ilgiu, apranga, amžiumi ar kitomis savybėmis. Tai buvo pristatyta kaip pilno bendravimo forma - užuot susitelkę ties išvaizda, klausytojai turi girdėti tik bagisto žinią.

## Tikslas ir pradžia
Džonas Lenonas ir Yoko Ono pasiūlė šią idėją 1969 m. kovo 31 d. Vienos konferencijoje. Visiškai ją paaiškino 1969 m. birželio 14 d. per interviu su Davidu Frostu. Bagizmas atspindėjo keistą, nerūpestingą ir dažnai linksmą kitų Džono ir Yoko taikos akcijų nuotaiką. Atkreipdamas daugelio dėmesį su keistomis savo prielaidomis, bagizmas pasauliui perteikė svarbų socialinį ir politinį pranešimą. Lenonas yra pareiškęs: „Yoko ir aš tikrai sutinkame būti pasaulio klounais, jei tai darydami padarysime kažką gero.”

Prieš šią akciją pora, 1968 m., dalyvavo „Alchemiškose Vestuvėse“ - pogrindžio menininkų susirinkime Londone. Numeris buvo atliekamas maiše ir kvietė publiką būti aktyviais, o ne pasyviais vartotojais. Džonas ir Yoko įšliaužė į juodo aksomo maišą, esantį ant scenos, atsisėdo sukryžiuotomis kojomis kelis į kelį ir užsidarė maiše. Jie judėjo 45 minutes. Tai buvo stiprus išbandymas auditorijai. Žiniasklaida klaidingai paskelbė, kad jie maiše mylėjosi.

Yoko sako, kad bagizmą įkvėpė Antoine de Saint-Exupéry „Mažasis princas“, kuris „Gerai matė tik širdimi, nes esminiai dalykai nematomi akimis.“ Ji tikėjosi, kad maišas dengiantis jos ir Džono išorę, jų žinutės esmę padarys matomą.

## Nuorodos
* Svetainė apie bagizmą
Hohencolernai

**Hohencolernai** () – iš Švabijos kilusi 1415–1701 m. Brandenburgo markgrafų ir kurfiurstų, 1701–1918 m. – Prūsijos karalių, 1871–1918 m. – Vokiečių imperatorių dinastija. Katalikiškoji Hohencolernų šaka Hohencolernai-Zigmaringenai 1866-1947 m. valdė Rumunijoje.

## Giminės istorija
Pasak padavimo giminės pradininku buvęs Švabijos grafas Tasilonas, tačiau jis nežinomas jokiuose kituose istoriniuose šaltiniuose. Pagal kitą versiją giminė kilusi iš Švabijos hercogų giminės Burhardingų, tačiau tikslus ryšys nėra nustatytas.

Pirmasis tiksliai žinomas giminės atstovas buvo Burkhardas I fon Colernas, kuris valdė Colerno ( pilį pietvakarių Švabijoje, piečiau Tiubingeno. Šventosios Romos imperijos imperatorius Frydrichas I Barbarosa 1191 m. grafui Friedrichui I iš Zolerno (m. 1201 m.) suteikė Niurnbergo burggrafo titulą, po to Hohencolernai skilo į frankoniškają ir švabiškają linijas.

Frankoniškosios linijos valdose buvo Niurnbergas, Kulmbachas, vėliau nusipirkti Ansbachas, Bairoitas. 1415 m. Niurnbergo burggrafas Fridrichas VI (1371-1440 m.) iš Hohencolernų gavo Brandenburgo marką, tapdamas kurfiurstu Fridrichu I. Nuo 1525 m. faktiškai ir Prūsijos hercogystę, nuo 1701 m. Prūsijos karaliai, 1871–1918 m. ir visos Vokietijos imperatoriai.

## Giminės linijos ir šakos
### Švabiškoji šaka

Švabiškoji šaka, kurios pradininku buvo Fridrichas IV, paveldėjo giminės valdas Švabijoje. Ši šaka  1576 m. skilo į Hohencolernų-Hechingenų ir Hohencolernų-Zigmaringenų linijas. Hohencolernai-Hechingenai išmirė 1869 m. ir Hohencolernai Zigmaringenai 1866–1947 m. tapo Rumunijos karaliais, XIX a. 7 dešimtmetyje pretendavo į Ispanijos sostą; dėl to kilo Prūsijos–Prancūzijos karas (1870–1871 m.).

## Žymiausi Hohencolernai

### Brandenburgo markgrafai ir imperijos kurfiurstai
* Frydrichas I Brandenburgietis – 1415–1440 m.
* Frydrichas II Brandenburgietis – 1440–1470 m.
* Albrechtas III Achilas – 1470–1486 m.
* Jonas Ciceronas – 1486–1499 m.
* Joachimas I Nestoras – 1499–1535 m.
* Joachimas II Hektoras – 1535–1571 m.
* Jonas II Georgas – 1571–1598 m.
* Joachimas III Frydrichas – 1598–1608 m.
* Jonas III Zigmantas – 1608–1619 m.
* Georgas Vilhelmas – 1619–1640 m.
* Frydrichas Vilhelmas – 1640–1688 m.
* Frydrichas III – 1688–1701 m.

### Prūsijos hercogai
* Albrechtas Brandenburgietis – 1525–1568 m.
* Albrechtas Frydrichas – 1568–1618 m.; jo regentai:
* Georgas Frydrichas – regentas 1578–1603 m.
* Joachimas Frydrichas – regentas 1598/1603-1608 m.
* Jonas Zigmantas – regentas 1608–1618 m.
Nuo 1618 m. Prūsijos hercogų titulą perėmė Brandenburgo markgrafai.

### Prūsijos karaliai
* Frydrichas I – 1701–1713
* Frydrichas Vilhelmas I – 1713–1740 m.
* Frydrichas II – 1740–1786 m.
* Frydrichas Vilhelmas II – 1786–1797 m.
* Frydrichas Vilhelmas III – 1797–1840 m.
* Frydrichas Vilhelmas IV – 1840–1861 m.
* Vilhelmas I – 1861–1871 m.

### Vokiečių imperatoriai
* Vilhelmas I – 1871–1888 m.
* Frydrichas III – 1888 m.
* Vilhelmas II – 1888–1918 m.

## Hohencolernai

## Nuorodos
Alberto Fujimori

**Albertas Kenja Fudžimoris** (*Alberto Kenya Fujimori Inomoto*; 1938 m. liepos 26 d. Limoje, Peru – 2024 m. rugsėjo 11 d. ten pat) – Peru politikas, 1990–2000 m. šalies prezidentas.

## Biografija
Japonų imigrantų sūnus.

Valdydamas šalį kovojo prieš Peru teroristinę organizaciją Švytintis Kelias (*Sendero Luminoso*).

Buvo kaltinamas korupcija, autoritariniu valdymu bei teisiamas už žmogaus teisių pažeidimus Peru partizaninio karo laikotarpiu. Jo valdymo metu Peru kariuomenė ir specialiosios tarnybos vykdė masinius gyventojų, apkaltintų ryšiais su komunistais, žudymus. 2009 m. balandžio 7 d. nuteistas 25-iems metams kalėjimo.

## Šaltiniai

|-
Avdatas

**Avdatas** arba **Ovdatas** (, , Abdat, ), senovės nabatėjų miesto liekanos Izraelyje, Negevo dykumoje. Avdatas įkurtas apie III a. pr. m. e. kaip tarpinė karavanų stotis tarp Petros bei Ejlato pietryčiuose ir Gazos uosto Viduržemio jūros pakrantėje. VII a. miestą sugriovė žemės drebėjimas, po kurio Avdatas buvo visiškai apleistas.

Šiandien Avdatas su kitais Smilkalų kelio Negevo dykumos miestais yra įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Vidurinės Rusijos aukštuma

**Vidurinės Rusijos aukštuma** () – aukštuma pietvakarių Rusijoje, Rytų Europos lygumoje. Driekiasi nuo Okos vidurupio šiaurėje iki Donecko kalvagūbrio pietuose. Ilgis ~1000 km, plotis 500 km. Aukštis iki 293 m. Pietrytinė dalis (Kalačo aukštuma) sudaryta iš klinčių, kreidos ir mergelių. Vietomis vyksta karstiniai reiškiniai. Didžiausios upės: Oka, Desna, Seimas, Psiolas, Donas. Vyrauja plačialapiai miškai, pereinantys į stepes. Didelė aukštumos dalis dirbama.

Manoma, kad senovės rašytojai šią aukštumą vadino Rifėjų (Ripėjų) kalnais.

## Šaltiniai
Frydrichas I (Prūsija)

**Frydrichas III** (1657 m. liepos 11 d. Karaliaučiuje – 1713 m. vasario 25 d. Berlyne), nuo 1688 m. gegužės 9 d. iki mirties kaip *Frydrichas VI* buvo Niurnbergo burggrafas, kaip *Frydrichas III* – Šventosios Romos imperijos kurfiurstas, Brandenburgo markgrafas ir hercogas Prūsijoje, 1701 m. karūnuotas karaliumi Prūsijoje **Frydrichu I**.

## Biografija

Frydrichas III, kilęs iš Hohencolernų dinastijos, buvo trečiasis didžiojo kurfiursto Frydricho Vilhelmo ir Oranijos princesės Luizės Henrietės sūnus, tačiau tapo sosto įpėdiniu, kadangi du vyresni broliai anksti mirė.
## Šeima
Pirmą sykį vedė 1679 m. Heseno-Kaselio princesę Elžbietą Henrietę, su kuria susilaukė vienos dukters. Antrą sykį 1684 m. vedė Hanoverio princesę Sofiją Šarlotę, su kuria susilaukė dviejų vaikų, tarp jų – būsimojo sosto įpėdinio Frydricho Vilhelmo I. Trečioji, 1708 m. sudaryta santuoka su Meklenburgo-Šverino hercogaite Sofija Luize buvo bevaikė.

## Vidaus ir užsienio politika

Jo valdymo metu buvusi asmeninės unijos pagrindu sujungta Brandenburgo-Prūsijos valstybė buvo pakelta į Prūsijos karalystės rangą. Iki tol Šventojoje Romos imperijoje karalystės statusą turėjo tik Bohemija, tačiau Frydrichui pavyko įtikinti imperatorių Leopoldą I suteikti jam karaliaus titulą mainais į paramą ginklais 1701–1714 m. Ispanijos įpėdinystės kare. Frydricho karūnacija *karaliumi Prūsijoje* įvyko 1701 m. sausio 18 d. Karaliaučiaus katedroje, tuo siekiant pademonstruoti, kad Frydricho karališkasis statusas galiojo tik teritorijoms, neįėjusioms į imperijos sudėtį (tik Frydricho anūkas Frydrichas II pirmasis titulavosi *Prūsijos karaliumi*). Siekiant išplėtoti naujosios valstybės ideologinį pagrindimą, buvo pabrėžiamas naujosios valstybės ryšis su prūsų paveldu.

Jo valdymo metu 1694 m. buvo įkurtas Halės universitetas, kuriame vėliau veikė Lietuvių kalbos seminaras. 1696 m. Berlyne įsteigta Prūsijos meno akademija, 1701 m. – Prūsijos mokslų akademija.
## Nuorodos

## Galerija

|-

|-

|-
Sargeliai (Raseiniai)

**Sargeliai** – kaimas Raseinių rajono savivaldybės šiaurėje, 5 km į pietvakarius nuo Vosiliškio, prie kelio . Kaimas yra aplinkinių kaimų, vienkiemių bendruomenės centras. Kaimo turizmo sodyba.

## Gyventojai

## Literatūra
* Sargelių apylinkių pasakojimai / [Sudarė dr. Daiva Šeškauskaitė]. – Sargelių bendruomenės centras, 2007. – 40 p. ISBN 978-9955-9939-0-2.

## Nuorodos
* Sargelių bendruomenės centras

## Šaltiniai
Liaubarai (Raseiniai)

**Liaubarai** – kaimas Raseinių rajono savivaldybės šiaurėje, prie kelio Raseiniai–Grinkiškis. Kaimas ribojasi su Praviršulio tyreliu. 1940 m. dar buvo apie 40 sodybų. Dabar beliko viena sodyba. Kaimas kaip kadastrinė vietovė patenka ir į Radviliškio rajoną.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Luknė

:: *Apie kaimą Skuodo rajone žr. [[Luknės]]*.

**Luknė** – upė Lietuvoje, Radviliškio ir Raseinių rajonuose; Dubysos kairysis intakas. Prasideda 7 km į rytus nuo Šiluvos, Antaniškių apylinkėse. Pradžioje teka į pietryčius Praviršulio tyrelio apylinkėmis. Vėliau į pietus, o žemupyje – į pietvakarius. Įteka į Dubysą 54 km nuo jos žiočių, greta Dvarviečių kaimo.

Intakai:
* Dešinieji: Sandrava (13,7 km), Krėslupis (5,6 km);
* Kairieji: Duburas (3,6 km), Luknelė (4 km), Blusravis (3,6 km).

Vidutinis nuolydis – 258 cm/km. Vaga nuo pat ištakos iki Pasandravio tiesinta, melioruota. Ties Kaulakiais užtvenkta, sudarytas 40 ha Kaulakių tvenkinys. Upės žemupys patenka į Dubysos regioninį parką, įsteigtas Luknės geomorfologinis draustinis. Žemupio slėnis gilus, siauras, neapgyvendintas. Upėje sutinkamos srovinės aukšlės, šlakiai, strepečiai, šapalai, ešeriai.

Gyvenvietės prie Luknės: Paluknys, Paluknys II, Bernotai, Puknaičiai, Naujokai, Kaulakiai.

Upėvardis kildinamas nuo žodžių *luknas* („kurio ragai eina į šalis“), *lukniuoti* („liumpėti, būti klampiam“). Bendresnė šaknies *lukn-* reikšmė galėjo būti „lenkti, linkti“ iš to – „klimpti, glebti“ (plg.  „lankstus“, *lukt* „lėpti, glebti“).

## Šaltiniai
Vestfalija

**Vestfalija** () – istorinė šiaurės vakarų Vokietijos sritis. Nuo 1946 m. – Šiaurės Reino-Vestfalijos žemės dalis.

## Geografija
Regionas apima rytinę Šiaurės Reino-Vestfalijos žemės pusę. Svarbiausios regiono upės - Emsas, Lipė ir Rūras. Šiaurėje Vestfalija ribojasi su Žemutine Saksonija, rytuose, už Vėzerio upės, – su Ostfalija, pietvakariuose – su Reino kraštu, šiaurės rytuose – su Žemutinėmis provincijomis, o pietryčiuose – su Reino Frankonija.

## Istorija
Ankstyvuoju laikotarpiu Vestfalijos istorija neatsiejamai susijusi su Žemutinės Saksonijos istorija. Tai buvo regionas, nuo VI a. sudaręs vakarinę (vieną iš keturių) Saksonijos kunigaikštystės dalių. 

1180 m., kuomet Henriko Liūto valdomą Saksoniją nusiaubė Frydrichas Barbarosa, Vestfalija atskirta nuo Saksonijos, ir čia suformuotos atskiros valdos. Svarbiausios feodalinės valstybėlės čia buvo Vestfalijos kunigaikštystė, Betheimo grafystė, Markos grafystė, Ravensbergo grafystė, Teklenburgo grafystė, Osnabriuko vyskupija ir Miunsterio vyskupija. Nuo 1500 m. šios valdos buvo administruojamos Žemutinio Reino-Vestfalijos imperinėje apygardoje.

1648 m. šio regiono miestuose Miunsteryje ir Osnabriuke buvo pasirašytos sutartys, pabaigusios Trisdešimtes metų karą. Šis procesas istorijoje žinomas kaip Vestfalijos taika.

Nuo XVII a. regione galią plėtė Prūsijos kunigaikštystė. XIX a. pradžioje regioną užėmė Prancūzijos imperija. 1807–1813 metais Napoleonas I iš Kurheseno, Hanoverio, Braunšveigo ir į vakarus nuo Elbės esančios Prūsijos dalies sudarė Vestfalijos karalystę. Ji buvo atiduota valdyti Napoleono broliui Jeronimui Bonapartui. 1813 m., po Vienos kongreso, beveik visą regioną valdyti gavo Prūsijos karalystė, kuri čia įkūrė Vestfalijos provinciją. Tuo metu žemės aplink Osnabriuką perėjo Hanoverio karalystei. Iki Antrojo pasaulinio karo Vestfalija buvo viena iš Prūsijos provincijų.

1946 m. Vestfalijos provinciją sujungus su Lipės laisvąja valstybe ir dalimi Reino provincijos, suformuota Šiaurės Reino-Vestfalijos žemė.
 
## Nuorodos
* Internet-Portal „Westfälische Geschichte“  Portalas Vestfaliją, jos istoriją
* Vestfalijos kultūrinis atlasas  kultūros paminklai, renginiai
*
KnowARC

**KnowARC** (*Grid – enabled Know – how Sharing Technology Based on ARC Services and Open Standards*) (KnowARC) – tyrinėjimo ir išdirbimo projektas, vykęs 2006–2009 metais, finansuojamas Europos komisijos FP6 programos lėšų. Projekte dalyvo 10 dalyvių iš 7 Europos šalių. Pagrindinė darbo užduotis – programinės įrangos naudojimas Grid technologijų srityje.

KnowARC pagerina ir išplečia technologijas, panaudotas ARC Grid programinėje įrangoje. Projektas siekia žymiai išplėsti naujos kartos ARC programinės įrangos panaudojimą įvairiose srityse. Kuriama išplėsta ARC programinė įranga pagrįsta atvirais standartais ir suderinama su kitais Grid sprendimais. Tokiu būdu siekiama užtikrinti pamatus veiksmingam kompiuterinių resursų dalijimuisi versle ir visuomenėje. KnowARC pakeis ARC į funkcionalią naujos kartos pramoninės kokybės Grid programinę įrangą, tinkamą panaudoti skirtingų architektūrų kompiuteriuose ir įtrauktą į kelias operacines sistemas.

## Nuorodos
* NorduGrid
* Advanced Resource Connector (ARC)
* KnowARC
* Oficialusis NorduGrid puslapis pristatantis Advanced Resource Connector middleware
Hohencolernai Zigmaringenai

**Hohencolernai Zigmaringenai** () – Hohencolernų dinastijos katalikiškoji švabiškoji atšaka, Rumunijos valdovų, nuo 1881 m. karalių dinastija, valdžiusi 1866–1947 m.

## Istorija
Giminė kilusi iš Zolorino ar Zolrės pilies Švabijoje, apie 24 km į pietus nuo Tiubingeno. Pradininku laikomas Zolerno grafas Frydrichas (m. 1125 m.) Kai Šventosios Romos imperijos imperatorius Frydrichas I Barbarosa 1191 m. grafui Frydrichui I iš Zolerno (m. 1201 m.) suteikė Niurnbergo burggrafo titulą, Hohencolernai skilo į frankoniškają ir švabiškają linijas. Nuo švabiškosios Hohencolernų šakos 1576 m. atsiskyrė Hohencolernai-Hechingenai, kurių paskutinis palikuonis mirė 1869 m.

Valdant dinastijos pradininkui Karoliui I Rumunija 1877 m. paskelbta nepriklausoma, 1881 m. karalyste.

## Hohencolernai Zigmaringenai

### Rumunijos valdovai
* Karolis I Rumunas – 1866–1914 m.
* Ferdinandas I Rumunas – 1914–1927 m.
* Karolis II Rumunas – 1930–1940 m.
* Mykolas I – 1927–1930 m. ir 1940–1947 m.

## Šaltiniai
Spaudos atgavimo, kalbos ir knygos diena

**Spaudos atgavimo, kalbos ir knygos diena** minima kasmet gegužės 7 d. Ji primena carinės rusų valdžios represijas, kuriomis buvo varžomi kiekvienos tautos brandumą liudijantys ženklai – kalba, knygų leidyba, spauda, laisvas žodis.

Per 40 spaudos draudimo metų paaiškėjo, kad lietuviškoji spauda augo, nepaisant jokių persekiojimų ir taikomų bausmių. Veltui nuėjo rusų pastangos įpiršti valdžios leidžiamas knygas, spausdintas rusiškomis raidėmis. Slaptųjų knygų skaičius nepaprastai sparčiai augo. Nuo lietuvių raštijos pradžios ligi 1864 m., – t. y. per 300 metų, lietuviškų knygų iš viso buvo išspausdinta vos 750; nuo draudimo pradžios iki 1883 m., – t. y. iki „Aušros“ gimimo, buvo išspausdinta 484 knygos, o nuo 1883 m. iki 1903 m., neskaitant laikraščių, buvo išspausdintos 1372 knygos.

## Šaltiniai
Elatas

**Elatas** – piečiausias Izraelio kurortinis uostamiestis, įsikūręs šiauriausiame Raudonosios jūros taške, Elato įlankoje. Miestas priklauso pietiniam Negevo dykumos regionui.

Elatas yra tropikų miestas, vasaromis temperatūros dažnai viršija +44 °C, o žiemomis +20 °C. Vandens temperatūra svyruoja tarp +25-32 °C. Elato ekonomika remiasi turizmu.

Netoli Elato esančiame Timnos slėnio parke yra seniausios pasaulio vario rūdos kasyklos.
Pratas

**Pratas** () – miestas Toskanoje (šiaurės Italija); provincijos centras. 180,4 tūkst. gyventojų (2007). Išvystyta statybinių medžiagų, chemijos, odos, maisto, tekstilės pramonė. Veikia tekstilės muziejus, dailės galerija. Stovi Šv. Stepono katedra, *Pretorio* rūmai.

## Istorija
Šalia dabartinio miesto V a. pr. m. e. buvo etruskų gyvenvietė. X a. pastatyta pilis, šalia jos augo miestas. XI a. jis sparčiai plėtėsi dėl prekybos ir gamintos vilnos. 1653 m. tapo vyskupijos centru. XIX a. antroje pusėje išsiplėtė pramonė, ypač audimo.

## Šaltiniai
Riminis

**Riminis** () – uostamiestis Emilijoje-Romanijoje (vidurio Italija), prie Adrijos jūros (sujungtas kanalu), tai Riminio provincijos centras. 2012 m. mieste gyveno 144 545 žmonės. Išvystyta metalo, medienos, vaistų, maisto pramonė, žvejyba. Svarbus susisiekimo mazgas, yra Tarptautinis Federico Fellini oro uostas, jūrų uostas (per jį keliauja San Marino prekės), klimatinis kurortas. Stovi *Arengo* rūmai (XIII a.), *Malatesta* pilies griuvėsiai (XV a.), Šv. Pranciškaus bažnyčia (1447–1468 m.), Augusto arka.

## Sportas
* Rimini FC – futbolo klubas;
* Romeo Neri stadionas, talpinatis 9 798 žiūrovus;
* Riminio Rinascita Basket – krepšinio klubas.

## Miestai partneriai

*  Serenas, Belgija
*  Sen Mor de Fosė, Prancūzija
*  Sočis, Rusija
*  Ziginšoras, Senegalas
*  Fort Loderdeilas, JAV
*  Jangdžou, Kinija
*  Džibutis, Džibutis
*  Linšiopingas, Švedija
*  Latakija, Sirija
*  Plaja del Karmenas, Meksika

## Išnašos

## Nuorodos
*
Ravena

**Ravena** () – miestas šiaurės Italijoje, Emilijoje-Romanijoje, prie Adrijos jūros; provincijos centras. Išvystyta naftos, chemijos, mašinų, muzikos instrumentų pramonė. Veikia Ravenos nacionalinis muziejus, dailės menų akademijos Pinakoteka, arkivyskupijos muziejus. Išlikę mauzoliejai (V–VI a.), bazilikos, rūmų liekanos, poeto Dantės (1265–1321) kapas ir muziejus.

## Istorija
Dabartinės Ravenos vietovėje italikų genčių žmonės apsigyveno apie 1400 m. pr. m. e. Tradiciškai laikomasi nuomonės, kad po to vietovėje gyveno etruskai, o dar vėliau − galai. 191 m. pr. m. gyvenvietė pateko į Romos priklausomybę ir greitai įgijo didelę reikšmę regione dėl Adrijos šiaurės-vakarų jūrų uosto. Romos imperatorius Augustas pastatė naują Klasės uostą šiek tiek piečiau Ravenos, kuris tapo pagrindinių Romos imperijos karinių jūrų pajėgų Adrijoje baze.

402 m. imperatorius Honorijus perkėlė Vakarų Romos imperijos sostinę į Raveną. Po imperijos žlugimo 476 m. Ravena tapo germanų valstybės, vadovaujamos Odoakro, sostine. 493 m. tapo ostrogotų karalystės, vadovaujamos Teodoriko, sostine. 540 m. Raveną užkariavo Bizantijos imperatoriaus Justiniano I generolas Belizarijus ir Ravena tapo Bizantijos imperijos Italijos valdų sostine.
 
726 m. po maištų ir invazijų Bizantijos valdžia Ravenoje žlugo, miestas 751 m. pasidavė langobardų karalystei, 754 m. buvo prarastas frankams, kurių karalius Pipinas III 757 m. miestą padovanojo Romos popiežiui. Ilgą laiką miestas buvo beveik savarankiškai valdomas vietos arkivyskupų ir vėliau – įtakingos Polenta giminės. 1441 m. miesto valdymą perėmė Venecijos respublika, bet 1509 m. jis vėl grąžintas popiežiui. 1512 m. po Ravenos mūšio miestą užėmė prancūzai, tačiau greit buvo išvaryti. Miestas po to su trumpomis pertraukomis buvo popiežiaus nominalioje priklausomybėje. 1859 m. Ravena paskelbė sąjungą su Sardinijos karalyste ir 1861 m. tapo suvienytos Italijos dalimi.

## UNESCO pasaulio paveldo sąrašo objektai
1996 m. UNESCO į pasaulio paveldo sąrašą įtraukė aštuonis V−VI a. Ravenos statinius, sudarydama objektą Nr. 788 „Ravenos ankstyvosios krikščionybės paminklai“.

Į sąrašą įtraukti Ravenos statiniai:
* Galos Placidijos mauzoliejus
* Neono krikštykla (baptisterija)
* Naujoji Šv. Apolinaro bazilika
* Arijonų krikštykla (baptisterija)
* Arkivyskupijos koplyčia (oratorija)
* Teodoriko mauzoliejus
* Šv. Vitalijaus bazilika
* Šv. Apolinaro bazilika Klasėje

## Miestų partnerystė
*  Čičesteris, Jungtinė Karalystė
*  Dubrovnikas, Kroatija, nuo 1969 m.
*  Špėjeris, Vokietija, nuo 1989 m.
*  Šartras, Prancūzija, nuo 1957 m.
*  Tionsbergas, Norvegija
*  Seksardas, Vengrija
*  Laguna, Brazilija

## Išnašos
Frydrichas III (Vokietija)

**Frydrichas III** (*Frydrichas Vilhelmas Nikolausas Karlas*; 1831 m. spalio 18 d. Potsdame – 1888 m. birželio 15 d. ten pat) – Prūsijos karalius ir Vokiečių imperatorius, valdęs 99 dienas.

## Biografija

Kilęs iš Hohencolernų dinastijos, vienintelis imperatoriaus Vilhelmo I ir Saksonijos-Veimaro princesės Augustės Marijos Luizės Katarinos sūnus. Turėjo septyneriais metais jaunesnę seserį Luizę. 1858 m. vedė Didžiosios Britanijos karalienės Viktorijos dukterį iš Saksonijos-Koburgo ir Gotos valdovų dinastijos – Viktoriją Adelaidę Mariją Luizą. Su ja susilaukė aštuonių vaikų, tarp jų – sosto paveldėtojo Vilhelmo II.

1866 m. vadovavo Prūsijos I armijai, 1870–1871 m. – III armijai, kuri per karą su Prancūzija 1870 m. rugpjūčio 4 d. užėmė Visemburgą, prie Verto rugpjūčio 6 d. sumušė prancūzų maršalą P. de Makmahoną. Rugsėjo 1 d. dalyvavo Sedano kautynėse ir Paryžiaus apsiaustyje.

Kaip vienturtis karaliaus Vilhelmo I sūnus, rėmė idėją ir įtikinėjo savo dvejojantį tėvą priimti jam siūlomą Vokiečių imperatoriaus titulą. 1871 m. sausio mėnesį tapo kronprincu. Buvo liberalių pažiūrų, nemėgo Oto fon Bismarko. 1887 m. susirgo gerklės vėžiu, kuris buvo klaidingai palaikytas kita liga, todėl 1888 m. vasario mėnesį atlikus tracheotomiją, prarado balsą. Tėvui mirus, 1888 m. kovo 9 d. užėmė imperatoriaus sostą, tačiau valdė komos būsenoje tik 99 dienas. Po jo sostas atiteko vyriausiajam sūnui Vilhelmui II.

## Nuorodos

## Galerija
Vilhelmas I

**Vilhelmas I** (*Vilhelmas Frydrichas Ludvigas*; 1797 m. kovo 22 d. Berlyne – 1888 m. kovo 9 d. Berlyne) – Prūsijos karalius ir nuo 1871 m. Vokietijos imperatorius.

## Biografija

Kilęs iš Hohencolernų dinastijos, buvo antrasis karaliaus Frydricho Vilhelmo III ir karalienės Luizės sūnus. 1829 m. vedė Saksonijos-Veimaro princesę Augustę Mariją Luizę Katariną, su kuria susilaukė dviejų vaikų – Frydricho Vilhelmo ir Luizės, 1856 m. ištekėjusios už Badeno didžiojo hercogo Frydricho I. Kai 1840 m. įžengė į sostą jo bevaikis brolis Frydrichas Vilhelmas IV, Vilhelmas, turėdamas „Prūsijos princo“ titulą, tapo sosto įpėdiniu. Buvo konservatyvių pažiūrų (dėl savo veiksmų malšinant 1848–1849 m. revoliuciją Vokietijoje buvo niekinamai pramintas „kartečės princu“ ()).

## Valdymo bruožai

Po to, kai 1858 m. Prūsijos karalius Frydrichas Vilhelmas IV patyrė smūgį, paralyžiavusį ir padariusį jį protiškai neįgaliu, Vilhelmas tapo regentu. Po brolio mirties 1861 m. sausio 2 d. regentas įžengė į sostą, spalio 18 d. buvo karūnuotas Karaliaučiuje ir tapo visateisiu valdovu. Nors dar jam regentaujant, Prūsijoje buvo paskirta liberali vyriausybė, leista kurtis politinėms partijoms, tačiau Vilhelmui I įžengus į sostą, prasidėjo nuolatinis konfliktas su liberalų dominuojamu Prūsijos landtagu. Landtagas atsisakė palaiminti 1860 m. karo ministro Albrechto von Roono parengto armijos reorganizavimo projekto finansavimą, manydamas, kad karo prievolės laikotarpio pailginimas sustiprins karaliaus valdžią. Krizė užaštrėjo 1862 m., kai karalius paleido landtagą, bet naujuose rinkimuose daugumą vėl laimėjo liberalai. Kariškiai ėmė svarstyti, kas turi svarstyti kariuomenės klausimus: karalius ar landtagas. Karaliaus ministrai nepajėgė įtikinti delegatų, todėl karalius jau ketino atsistatydinti. Išeitį iš susidariusios situacijos rado 1862 m. rugsėjo 23 d. naujai paskirtas Prūsijos reichkancleris (ministras pirmininkas) Otto von Bismark. Nuo to laiko O. Bismarkas lėmė Prūsijos politiką, kai kada netgi stipriai konfliktuodamas su karaliumi.

O. Bismarko politikos dėka tapo 1867 m. liepos 1 d. įkurtos Šiaurės Vokietijos sąjungos () prezidentu, o po karo su Prancūzija, nors ilgai delsė, sutiko tapti Vokiečių imperatoriumi. Iškilmingas vainikavimas įvyko 1871 m. sausio 18 d. Versalio rūmų Veidrodžių salėje.

1878 m. gegužės 11 d. įvykęs pasikėsinimas į Vilhelmo I gyvybę tapo pretekstu Bismarko vyriausybei pateikti įstatymo dėl „gynybos nuo socialdemokratinių išsišokimų“ projektą. Priėmus jo pagrindu įstatymą, visos darbininkų organizacijos Vokietijoje turėjo būti paleistos, jų laikraščiai uždaryti, o veikėjai suimti.

## Šeima
1829 metais Vilhelmas vedė princesę Augustą Saksen-Veimer-Eizenachę (1811–1890), didžiojo hercogo Karolio Frydricho Saksen-Veimar-Eizenacho ir didžiosios kunigaikštienės Marijos Pavlovnos dukterį. 

Jiems gimė du vaikai:
* Frydrichas III (1831–1888), sekantis Prūsijos karalius;
* Luiza (1838–1923), 1856 metais ištekėjo už Badeno didžiojo hercogo Frydricho I.

## Nuorodos
Maršantija

**Maršantija** (*Marchantia*) – kerpsamanių gentis. Tai dichotomiškai šakotos plokštelės pavidalo gniužulinės kerpsamanės.

## Sandara
Gniužulą dengia epidermis. Viršuje jis su ventiliacijos angomis. Pro jas oras patenka į kameras, kuriose išsidėstę asimiliaciniai plaukeliai, vykdantys fotosintezę. Žemiau yra parenchiminis audinys, atliekantis kaupimo funkciją. Apatinis epidermis padengtas vienaląsčiais rizoidais ir daugialąsčiais žvyneliais.

## Dauginimasis
Maršantijos gali daugintis tiek lytiškai, tiek nelytiškai. Lytinio dauginimosi metu archegonės ir anteridžiai susidaro ant padėklų, iškilusių virš gniužulo. Nelytiškai daugintis gali gniužulo dalimis arba specialiais dariniais – gemaliniais pumpurais, kurie susidaro gemaliniuose krepšeliuose.

## Rūšys
* Paprastoji maršantija (*[[Marchantia polymorpha]]*)
* *[[Marchantia berteroana]]*
* *[[Marchantia chenopoda]]*
* *[[Marchantia domingenis]]*
* *[[Marchantia foliacia]]*
* *[[Marchantia inflexa]]*
* *[[Marchantia macropora]]*
* *[[Marchantia paleacea]]*
Sinajaus pusiasalis

**Sinajaus pusiasalis** (, *Sīnāʼ*) – pusiasalis Azijoje, įsiterpęs tarp Afrikos ir Azijos žemynų. Jo vakaruose Sueco kanalas, rytuose Akabos įlanka, pusiasalis priklauso Egiptui. Plotas – apie 60 000 km². Pietuose yra iki 2637 m aukščio kalnai, šiaurėje – Egmos at Ticho plynaukštės. Prie Sueco įlankos yra siaura žemuma. Esama naftos, mangano rūdos telkinių. Klimatas – žemyninis, tropinis. Vyrauja pusdykumės, dykumos, yra oazių.

Žymiausias architektūros paminklas – Šv. Kotrynos vienuolynas, kuriame yra bizantinės dailės kūrinių, viduramžių rankraščių, VI a. ikonų.

Pusiasalyje yra Sinajaus kalnas, kuriame, pasak Senojo Testamento, Mozė gavo Dievo Įsakymus akmeninėse ploštėse.

## Šaltiniai
Madu

**Madu** (dar žinomas kaip *maru*, *singuata*) – indiškas dvigeležtis ginklas su rankena, skirtas priešo atakoms atremti ir atakuoti dūriais.

Tradicinius madu sudarydavo rankena, kurios galuose būdavo pritvirtinti du antilopės ragai (jų ašys sutampa su rankenos ašimi), smaigaliais į priešingas puses. Neretai ragų galiukus apkaustydavo plieniniais smaigaliais, o rankeną pridengdavo mažu skydu, dengiančiu kumštį ir riešą. Toks madu primena kumštinį skydą, iš po kurio į šonus atsikišę du smaigaliai. Vietoj ragų dažnai naudodavo dviašmenes geležtes.

Madu laikydavo kaire ranka, kaip papildomą ginklą ar skydą+ginklą. Madu dažnai naudodavo Indijos kardininkai ar kalavijininkai arba indusų religiniai elgetos.

## Nuorodos
* Indian Antelope Horn Shields
Inkorporacija

**Inkorporacija** ( 'įkūnijimas'; *inkorporuoti* – *incorporare* 'prijungti, įtraukti') – įjungimas, pavertimas sistemos sudėtine dalimi.

Inkorporacija:
* Teisėje – galiojančių teisės norminių aktų sujungimas chronologine, abėcėlės, šakine arba kita tvarka į vieną rinkinį nekeičiant jų formos ir turinio (žr. *[[teisės sisteminimas]]*);
* Politologijoje – vienos politinės bendruomenės, valstybės ar jos dalies įjungimas į kitą. Pavyzdžiui, 1940–1991 m. prievartinio Baltijos valstybių užgrobimo nepripažinimo politikoje JAV ir kai kurios kitos Vakarų valstybės *inkorporaciją* naudojo kaip politiškai neutralų terminą vietoje *[[okupacija|okupacijos]]* ar *[[aneksija|aneksijos]]*;
* Kalbotyroje (gramatikoje) – sakinių darybos būdas, kada sakiniai sudaromi kaip sudurtiniai žodžiai, tai yra šaknys-žodžiai jungiamos į vieną žodį-sakinį.
FK Dostyk Almaty

**Dostyk Almaty** – buvęs Kazachijos futbolo klubas iš Almatos.

## Istorija

1993 m. pasitraukė iš čempionato, o 1994 m. pradžioje pasitraukė iš visų varžybų.

## Pasiekimai

## Sezonai

|}

## Išnašos

## Nuorodos
* RSSSF duomenų bazė (Čempionai ir sezonai)
* RSSSF duomenų bazė (Taurės turnyrai)
* RSSSF duomenų bazė (Pirmos lygos sezonai)
Vytautas Zabielskas

**Vytautas Zabielskas** (g. 1938 m. rugpjūčio 23 d. Lazdijuose) – Lietuvos kariuomenės karių, nukentėjusių nuo sovietinio ir nacistinio genocido, artimųjų sąjungos pirmininkas. Visuotinės lietuvių enciklopedijos straipsnių apie Lietuvos kariuomenę autorius.

1993 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatoriai) narys. Moka rusų, lenkų, anglų kalbas. Sutuoktinė Violeta, vaikai Paulius, Rytis.

## Bibliografija
* Bendraautoris: Lietuvos kariuomenės karininkai, 1918–1953. Vilnius, Lietuvos nacionalinis muziejus, 2001–2008 m. ISBN 9955-415-11-8