open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Aleksandras Mauragis

**Aleksandras Mauragis** (1909 m. gegužės 13 d. Kelmė – 2006 m. sausio 4 d. Sidnėjus) – Australijos lietuvių bendruomenės veikėjas, teisininkas, teisės mokslų daktaras (1948 m.).

## Biografija
Nuo 1925 m. dirbo skautų ir ateitininkų organizacijose, 1931–1933 m. – Vyriausiojo skautų štabo Tiekimo skyriaus vedėjas, dirbo žurnale „Skautų aidas“. 1940–1944 m. advokatas Vilniuje, dalyvavo antinacinio pasipriešinimo veikloje, 1942–1944 m. Lietuvių fronto Vilniaus apygardos pirmininkas. 1944 m. pasitraukė į Austriją, 1949 m. atvyko į Australiją. 1951–1952 m. Australijos lietuvių bendruomenės krašto valdybos švietimo ir kultūros reikalų vedėjas. 1959–1970 m. Australijos lietuvių katalikų kultūros draugijos pirmininkas. 1960–1971 m. Tautos fondo atstovybės Sidnėjuje pirmininkas. 1979–1983 m. Australijos lietuvių bendruomenės Sidnėjaus lietuvių apylinkės pirmininkas, žinomas paskaitininkas. 1951 m. ir 1970–1974 m. redagavo Australijos lietuvių bendruomenės lietuvių savaitraštį „Mūsų pastogė“. Parašė religinio turinio knygų.

## Bibliografija
* Fatališka klaida, 1995 m.
* Nepraraskime vilties, 1997 m.

## Šaltiniai
Majuskulai

**Majuskulai** ( – kiek didesnis) – didžiosios raidės, dažniausiai lotynų ir senovės graikų rašto.

Graikų majuskulai yra vadinamasis klasikinis monumentalusis graikų raštas, įsigalėjęs IV a. pr. m. e. Lotynų majuskulai – vadinamasis kapitalinis, arba monumentalusis, lotynų raštas, kuris turi kvadratinę (nuo VI a. pr. m. e.) ir kaimiškąją (nuo IV m. e. a.) atmainą, kursyvas (nuo I m. e. a.) ir uncialinis raštas (nuo IV a.), kilęs iš kvadratinio.

## Taip pat skaitykite
* Minuskulai

## Šaltiniai
Delemonas

**Delemonas** (arba ***Delzbergas***; , ) – miestas šiaurės vakarų Šveicarijoje, Juros kalnų slėnyje, prie Sornės ir Birsės upių santakos. Juros kantono centras. Geležinkeliai ir plentai į Bazelį, Bylį ir Belforą (Prancūzija). Optinių prietaisų, laikrodžių, cemento, siuvimo pramonė. Veikia biologinės kontrolės institutas (daugiausia tiriami vabzdžiai).

## Kultūra

Yra kantono muziejus, buvę vyskupų rūmai (1721 m.), Šv. Marcelio bažnyčia (1766 m.), rotušė (1745 m.), prefektūra (1717 m.).

## Istorija

Delemonas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 727 m. XI a. tapo Bazelio vyskupų vasaros rezidencija. Miesto teises įgijo 1289 m. Delemoną 1793 m. užėmė Prancūzija, o 1815 m. atiteko Bernui, tapo Berno kantono dalimi. 1979 m. sukūrus Juros kantoną tapo jo centru.

## Sportas
* SR Delémont (futbolas)

## Šaltiniai
Valė

**Valė** (, ) – Šveicarijos kantonas pietvakarinėje šalies dalyje. Tai vienas didžiausių Šveicarijos kantonų – 3-as pagal plotą, o pagal gyventojų skaičių – 9-as.

## Geografija

Valė kantonas įsikūręs Šveicarijos pietvakariuose. Vakaruose ribojasi su Prancūzija, pietuose – su Italija, šiaurėje ribojasi su Berno, Vo kantonais, rytuose – su Urio ir Tičino kantonais.

Kantono pagrindinis slėnis – Ronos slėnis, kuris eina ištisai per visą Valė. Ronės upė išteka rytinėje kantono dalyje, o įteka į Ženevos ežerą kantono vakaruose.

Penkios šio kantono viršūnės viršija 4000 metrų aukštį. Valė kantone stūkso aukščiausia Šveicarijos viršukalnė – Monte Roza / Diufūro kalnas, kuri siekia 4634 metrų aukštį. Taip pat yra ir Materhornas, kurio aukštis – 4478 metrai. Valė kantone daug ledynų – iš Ronės ledyno išteka Ronos upė.

## Istorija
Burgundijos kunigaikštis Rudolfas III atidavė Siono vyskupui žemes 999 metais.

Valė priėmė protestantizmą, o 1529 metais Valė tapo Šveicarijos Konfederacijos nare. 1628 metais, Valė formaliai tapo respublika. Siono vyskupas prarado savo galias 1789 metais, kai Napoleonas Bonapartas įsiveržė į kantoną ir įkūrė Valė Respubliką, kurią inkorporavo į Šveicarijos Konfederaciją iki 1802 m., nes vėliau Valė regionas tapo nepriklausoma Rodanijos Respublika. 1810 m. Napaleonas aneksavo respubliką ir prijungė prie Prancūzijos Imperijos kaip Simplono departamentą.

Nepriklausomybė vėl buvo atkurta 1813 metais, o 1815 metais Valė prisijungė prie Šveicarijos ir tapo kantonu.
Bandava

**Bandava** – kuršių žemė nuo vėlyvojo geležies amžiaus iki XIII a. Žemė buvo Ventos vidurupyje, nuo Abavos intakos abiem pusėmis iki Skrundos ir kairiuoju pavenčiu iki pat Lietuvos sienos, tarp Ventavos, Ceklio, Piemarės, Duvzarės ir Baltijos jūros. 

Pirmą kartą žemė minima cistersų vienuolio Balduino Alniečio (popiežiaus pasiuntinio Otono įgaliotinio) 1230 m. gruodžio 28 d. su kuršiais sudarytoje krikšto sutartyje. 1253 m. Kuršo vyskupui pasidalinus su Ordinu žemėmis, du trečdaliai visos Bandavos atiteko Ordinui. Dalybų akte Bandava priskiriama prie gyvenamųjų sričių (*terrae inhabitatae*) ir jos plote minimos žymesnės iki šių laikų išlikusios gyvenvietės: Kuldyga, Aizputė, Alsunga, Skrunda, Embūtė, Bata, Valtaikiai.

Vėliau rašytiniuose šaltiniuose nebeminima.

## Šaltiniai
* Lietuviškoji enciklopedija II t.- Kaunas: Spaudos Fondas, 1934.- p.1703.
Roisas

**Roisas** () – upė centrinėje ir šiaurės Šveicarijoje; Arės (Reino baseinas) dešinysis intakas. Prasideda Alpėse, Gotardo masyve. Aukštupyje teka Urserentalio slėniu, prateka Šiolingeno tarpekliu (kur virš upės Sankt Gotardo perėjoje įrengtas garsus Velnio tiltas). Upė prateka Keturių Kantonų ežerą. Toliau teka į šiaurę, įteka į Arę ties Brugu.

Svarbiausi intakai: Mažoji Emė, Lorcė. Ant upės įrengta keletas užtvankų. Roisas teka trijų kantonų teritorijomis: Urio, Liucernos bei Argau, taip pat Cugo ir Ciuricho kantonų ribomis. Prie jos yra šie miestai: Andermatas, Altdorfas, Liucerna, Melingenas, Brugas.
Aleksandras Trofimovas

**Aleksandras Trofimovas** (, 1903 m. spalio 7 d. – 1980 m. birželio 15 d.) – sovietinis partinis ir valstybės veikėjas.

## Biografija
1927–1931 m. studijavo Saratovo pedagoginiame institute. 1931–1937 m. Saratovo švietimo sistemos darbuotojas. 1937–1939 m. VKP(b) Saratovo miesto komiteto sekretorius, II sekretorius. 1939–1946 m. VKP(b) CK partinės kontrolės komisijos įgaliotinis Čitos srityje, Krasnodaro krašte, Azerbaidžiano SSR. 1946 m. lapkričio 24 d. – 1952 m. rugsėjo 22 d. LKP CK II sekretorius, LKP CK biuro narys. 1952–1954 m. SSKP CK aparato darbuotojas. 1954–1957 m. SSKP Balašovo srities komiteto I sekretorius. 1956–1961 m. kandidatas į SSKP CK narius. 1957–1959 m. SSKP CK instruktorius. 1959–1963 m. SSKP Čėčėnijos-Ingušijos komiteto I sekretorius. 1961–1966 m. SSKP Centrinės revizijos komisijos narys. Nuo 1963 m. rugsėjo mėn. – pensijoje.

## Šaltiniai
Limatas

**Limatas** () – upė šiaurės Šveicarijoje; Arės (Reino baseinas) dešinysis intakas. Išteka iš Ciuricho ežero (nors neretai laikoma į jį įtekančios Linto upės pratąsa). Teka į šiaurės vakarus. Įteka į Arę šiek tiek šiauriau Brugo miestelio.

Didžiausi intakai: Zihlas, Repišas.

Ant upės įrengta eilė hidroelektrinių. Prie Limato įsikūrę Ciuricho, Ditkono, Vetingeno, Badeno miestai.
Palūkanų norma

**Palūkanų norma** – pelno norma, kurią skolininkas moka skolintojui. Palūkanų norma taip pat gali būti interpretuojama kaip skolininkui suteiktos teisės naudotis skolintomis lėšomis kainą.

## Skirstymas
Palūkanos skiriamos į realias ir nominalias palūkanas:
* Nominalioji palūkanų norma susideda iš realiosios palūkanų normos ir laukiamo infliacijos tempo.
* Realioji palūkanų norma apskaičiuojama iš nominaliosios palūkanų normos atėmus infliacijos tempus.

## Taip pat skaitykite
* Bazinė palūkanų norma
Zarnenas

**Zarnenas** () – Šveicarijos kantono Obvaldeno sostinė, esanti ant Zarneno ežero kranto. Miestas turi truputį mažiau nei 10 tūkst. gyventojų, o jį supa kalnai.

## Istorija

Akmens ir Bronzos amžiaus radiniai rodo, kad Zarneno slėnis buvo apgyvendintas nuo senovės. Metams bėgant miestas tapo svarbiu prekybos centru.

## Geografija

Zarnenas yra 473 m aukštyje virš jūros lygio ant Zarneno ežero kranto. Ežeras užima apie 7.5 km². Miestą supa kalnų grandinės, o greta yra saugomos pelkės. Žymiausias arti esantis kalnas yra Pilotas, iškilęs 2132 m virš jūros lygio.

## Zarnenas šiandien

Pastaruosius kelerius metus miestas stabiliai auga. Jis palankus plėtrai dėl arti esančios Liucernos. Daugelis Zarneno gyventojų dirba Liucernoje ir ten vyksta traukiniais arba automobiliais.

Zarnene veikia keletas kompanijų: Sarna Polymer Holding (vandeniui nepralaidžios sistemos statyboms), Leister Technologies (lazeriniai suvirinimo ir pjovimo prietaisai) ir Nahrin AG (sveikas maistas).

## Nuorodos
* Zarneno oficialus puslapis 
* Zarneno turizmas 
* Vietinės kompanijos:
** Sarna Polymer Holding
** Nahrin AG
Nelė Mazalaitė

**Nelė Mazalaitė** (1907 m. rugsėjo 2 d. Darbėnai – 1993 m. spalio 31 d. Bruklinas) – Lietuvos rašytoja, JAV lietuvių visuomenės veikėja.

## Biografija
Baigusi Klaipėdos gimnaziją 1931-1940 m. dirbo Vidaus reikalų ministerijoje Kaune. Buvo Lietuvių rašytojų draugijos narė, dalyvavo moterų rašytojų rengiamuose literatūriniuose vakaruose, rašė kūrinėlius vaikams. Kūrybą spausdino periodiniuose leidiniuose „Rytas“, „Naujoji Romuva“, „Naujoji vaidilutė“, „Židinys“, „Ateitis“, „Aidai“ ir kituose. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. Kūrė montažus lietuvių šventėms, publicistinius straipsnius spausdino almanache „Baltija“, neperiodiniame literatūriniame žurnale „Gintaras“. 1949 m. išvyko į JAV, gyveno Brukline.

## Kūryba
Jau pirmaisiais novelių rinkiniais įsitvirtino kaip viena ryškiausių ketvirtojo-penktojo dešimtmečio rašytojų. Novelėse dažniausiai vaizduojamas moters pasaulis, būdingas romantiškas siužetas – klajonės, išėjimai, sugrįžimai, atsitiktinumai, gyvenimo trapumas. Lyriniai intarpai, gamtos poetizavimas, psichologinis meilės atskleidimas siejasi su pakylėtu dvasingumu. Muzikos pradą ji perėmė iš neoromantinės impresionistinės skandinavų tradicijos. Novelėse vaizduojamas provincijos inteligentų gyvenimas. Pokario rinkiniuose sukūrė savitą literatūrinį romantizuotos legendos žanrą. Romanai siužetu ir pasakojimo linijomis pratęsia novelistikos tematiką ir problematiką.

Svarbiausias akcentas tiek novelistikoje, tiek romanuose – jos moterys nėra „rūpesčių moterys“. Jos gali sau leisti svajoti, įsimylėti, o tarpu vyrai uždirba pinigus (dažniausiai tarnauja valdiškose įstaigose). Rašytoja kuria idealų, tobulą moters paveikslą, todėl jos novelių moterys apdovanotos visomis dorybėmis – išsilavinusios, muzikalios, patrauklios. Tokių moterų ateitis – vienatvė (vienatvė šeimoje arba vienatvė visuomenėje – senmergystė). Tačiau vienatvę jos renkasi pačios. Tai lyg apsauginė priemonė, tai pasirinkimas būti nepažeidžiamoms, nes nuo realybės paprasčiausiai pasislepiama.

Jos kūrybos išversta į anglų, čekų, ispanų, italų, latvių kalbas.

## Bibliografija
* Pajūrio moterys, novelės, 1939 m.
* Miestas, kurio nėra, novelės, 1939 m.
* Karaliaus ugnys, novelės, 1942 m.
* Apversta valtis, novelės, 1948 m.
* Legendos apie ilgesį, novelės, 1948 m., BALF premija
* Mėnuo, vadinamas medaus, romanas, 1951 m.
* Gintariniai vartai, novelės, 1952 m.
* Saulės takas, romanas, 1954 m.
* Negestis, romanas, 1955 m.
* Pjūties metas, romanas, 1956 m.
* Legendos apie ilgesį, novelių ir legendų rinktinė, Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, 2007 m. ISBN 978-9986-39-497-6

## Šaltiniai

## Nuorodos
* D. M. Jesaitytė. Nelės Mazalaitės „Legendos apie ilgesį“. Aidai, 1949 m.
Jonas Mazelaitis

**Jonas Mazelaitis** (1907 m. spalio 14 d. Benekainys, Gardino gubernija – 1994 m. balandžio 30 d. Vilnius. Palaidotas Sudervės kapinėse) – Lietuvos mikologas, biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija
1931–1935 m. studijavo Vilniaus Stepono Batoro universitete. Dėl sunkių materialinių sąlygų, mokymo sistemos ypatumų bei kilusio karo studijas teko nutraukti. 1946 m. baigė Vilniaus universitetą. 1952 m. apgynė disertaciją „Valgomųjų grybų savitarpio ryšys su aukštesniųjų augalų bendrijomis“, biologijos mokslų kandidatas.

1940–1946 m. mokytojavo Vilniaus Kunigaikštienės Birutės mergaičių gimnazijoje, 1946–1947 m. Vilniaus I berniukų gimnazijos direktorius. 1951–1959 m. Biologijos instituto jaunesnysis mokslinis bendradarbis. Čia jis pradėjo tyrinėti makroskopinius grybus. 1959–1988 m. – Botanikos instituto mokslo darbuotojas, 1959–1961 m. šio instituto mokslinis sekretorius, 1961–1983 m. Sporinių augalų sektoriaus vadovas.

## Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų svarbiausia sritis – Lietuvos aukšliagrybūnai (Ascomycota) ir papėdgrybūnai (Basidiomycota). Paskelbė daugiau kaip 100 mokslinių straipsnių.

## Bibliografija
* Valgomieji ir nuodingieji grybai, su A. Minkevičiumi, 1957 m.
* Grybai, su A. Griciumi, 1966 m., 2 leid. 1970 m.; spalvotas atlasas
* Lietuvos grybai, su V. Urbonu, 1980 m.
* Lietuvos TSR gasteromicetai, 1982 m.
* Lietuvos grybai, su S. Stanevičiene, t. 1 1995 m.

## Įvertinimas
* 1981 m. – LTSR valstybinė premija, su kitais

## Šaltiniai
Pilotas (kalnas)

**Pilotas** () – kalnas prie Liucernos miesto Šveicarijoje. Kalnas priklauso Obvaldeno, Nidvaldeno ir Liucernos kantonams. Viršūnė yra Obvaldene, šalia sienos su Nidvaldenu. Viršūnę galima pasiekti stačiausiu pasaulyje Piloto funikulieriumi iš Alpnachštato, kuris veikia nuo kovo iki lapkričio (priklausomai nuo oro sąlygų) ir visus metus platforminiais liftais iš Krynso. Pilotas turi ilgiausią vasarinę rogučių trasą Šveicarijoje (1350 m).

Vasaros metu turistams siūlomas „Didysis Aplinkinis turas“: iš Liucernos valtimi per Liucernos ežerą į Alpnachštatą, iš ten į viršų funikulieriumi, po to žemyn platforminiais liftais ir autobusu atgal į Liucerną.

Piloto kalno pavadinimas kilo iš vietinės legendos, kad čia palaidotas Poncijus Pilotas.

Tarp įžymybių, pasiekusių viršūnę yra Conrad Gessner, karalienė Viktorija, Leninas, Steven Callister ir Ferrante.

## Nuorodos

* www.pilatus.ch
* Pilato nuotraukos 
* Fotografijos, seni atvirukai
Lietuvos TSR valstybinė premija

**Lietuvos TSR valstybinė premija** – 1957–1989 m. skirtas Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos aukščiausiasis įvertinimas už Lietuvoje atliktus žymius mokslo ir technikos darbus, socialistinio lenktyniavimo laimėjimus, literatūros ir meno kūrinius. 1961–1964 m. ši premija neskirta, 1965–1980 m. vadinta Respublikine premija.

## Premija
LTSR valstybinė premija buvo teikiama kasmet, liepos 21 d. spaudoje (laikraščiuose „Tiesa“, „Sovetskaja Litva“ ir „Komjaunimo tiesa“) paskelbus nutarimą dėl premijų skyrimo. Darbus, teikiamus LTSR valstybinei premijai skirti, galėjo pristatyti mokslo, kūrybinės organizacijos ir valstybinės institucijos. Valstybinėms premijoms skirti galėjo būti teikiami idėjiškai ir moksliškai labai vertingi mokslo darbai, padėję plėtoti mokslą, prisidėję prie gamybos efektyvinimo, taip pat idėjiški ir meniški literatūros, muzikos, teatro bei kinematografijos kūriniai, kuriuos visuomenė gerai įvertino. Mokslo darbai galėjo būti patekti tik praėjus metams nuo jų paskelbimo spaudoje. Pateikti darbai svarstomi spaudoje, specialistų pasitarimuose ir konferencijose, darbo kolektyvų susirinkimuose. Teikiamus darbus kasmet iki balandžio 1 d. priimdavo atskiri LTSR valstybinių mokslo ir technikos premijų komitetas ir LTSR valstybinių literatūros ir meno premijų komitetas. Šių komitetų sprendimai dėl premijų skyrimo įsigaliojo tik juos patvirtinus LKP CK ir LTSR Ministrų Tarybai.

Kasmet už žymius mokslo ir technikos darbus buvo skiriama vienuolika LTSR valstybinių premijų (iš jų 2 už vadovėlius). Už socialistinio lenktyniavimo laimėjimus – 2 premijos, už literatūros ir meno kūrinius – iki 8, iš jų viena už literatūros ir meno kūrinius vaikams ir viena už literatūros ir meno kritiką. LTSR valstybinės premijos dydis – 1500 rublių. Su premija suteikiamas laureato vardas, įteikiamas diplomas ir laureato ženklas.

Nuo 1989 m. Lietuvoje vietoje LTSR valstybinės premijos skiriamos valstybinės Lietuvos mokslo premija ir Lietuvos nacionalinė kultūros ir meno premija.

## Taip pat skaitykite
* TSRS valstybinė premija

## Šaltiniai
Česlovas Mazūras

**Česlovas Mazūras** (g. 1942 m. rugsėjo 8 d. Šiaulaičiai, Šiaulėnų valsčius, Šiaulių apskritis) – Lietuvos architektas.

## Biografija
Broliai Petras Mazūras ir Vitalijus Mazūras. Baigė Šiaulėnų vidurinę mokyklą. 1966 m. baigė Kauno politechnikos institutą.

Nuo 1966 m. Miestų statybos projektavimo instituto Kauno filialo, 1967–1992 m. šio instituto Vilniuje grupės vadovas, projektų vadovas, instituto vyr. architektas. 1987–1993 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto (nuo 1991 m. VGTU) dėstytojas; nuo 1989 m. docentas. Nuo 1993 m. bendrovės „Jungtinės architektų dirbtuvės“ Vilniuje kūrybinės grupės vadovas, projektų vadovas.

Vilniuje, Lazdynuose 1974 m. ir 1982 m. suprojektavo dvi segmentinės struktūros mokyklas, 1980–1985 m. – 16 aukštų monolitinius keramzitbetonio gyvenamuosius namus, vienbučių ir daugiabučių gyvenamųjų namų.

## Projektai
* Ritualinių paslaugų rūmai, 1975 m., su dail. Kazimiera Zimblyte, N. Dalinkevičiene ir jų išplėtimas, 1988 m.
* Profesinių sąjungų rūmai (dab. Lietuvos Respublikos Seimas, III rūmai), 1980 m.
* Lietuvos vaikų ir jaunimo centras (dab. Konstitucijos prospektas, Vilnius), 1987 m., su skulpt. Petru Mazūru, dail. Arūno Rutkaus sienų tapyba
* Automobilių centras „Toyota“, 2006 m.
* Prekybos centras Švitrigailos g., 2006 m.

## Įvertinimas
* 2022 m. Lietuvos architektų rūmų garbės ženklas „Lietuvos architektų žiedas“

## Šaltiniai
KV-1

**KV-1** (, iš *Климент Ворошилов* 'Klimentas Vorošilovas') – Tarybų Sąjungoje gamintas sunkusis tankas. Šis tankas gamintas nuo 1940 m. kovo mėnesio iki 1943 m. rugpjūčio. Mūšiuose pirmą kartą panaudotas Žiemos kare su Suomija. Vėliau naudotas ir II pasauliniame kare. Tankas pavadintas SSRS politiko, karo vado, gynybos sekretoriaus Klimento Vorošilovo garbei. KV tankas buvo žinomas dėl savo stiprių šarvų. KV-1 buvo vienas iš pagrindinių SSRS šiaurės armijos tankų (Žukovas iš šnipų sužinojęs apie tai, kad Japonija nepuls SSRS nukreipė šią armiją prieš vokiečius, kurie jau buvo pasiekę paskutinę Maskvos viešojo transporto stotelę).

Nors ir egzistuoja klaidinga nuomonė, kad tankas sukurtas Žiemos karo metu specialiai suomių įtvirtinimų (Manerheimo linijos) pralaužimui, tačiau jis pradėtas projektuoti dar 1938 m., kai galutinai paaiškėjo, kad kelis bokštelius turinčio tanko (pvz., T-35) tobulinimas nėra prasmingas.

Taip pat yra kelios KV-1 modofikacijos. Garsiausios iš jų KV-1s, KV2
Viktoras Grišinas

**Viktoras Grišinas** (,  1914 m. rugsėjo 18 d. Serpuchove – 1992 m. gegužės 25 d. Maskvoje) – tarybinis partinis veikėjas, buvęs TSKP CK Politinio biuro narys.

## Biografija
* 1928 m. baigė Serpuchovo geležinkeliečių mokyklą, 1933 m. – Maskvos geodezijos technikumą;
* 1937 m. baigęs Maskvos geležinkelio technikumą, dirbo Serpuchovo geležinkelio depo viršininko pavaduotoju;
* 1938– 1940 m. – tarnavo Raudonojoje Armijoje;
* 1941 m. – Serpuchovo geležinkelio mazgo partijos komiteto sekretorius;
* nuo 1942 m. – TSKP Serpuchovo miesto komiteto sekretorius, 2-asis sekretorius, I sekretorius;
* nuo 1950 m. – TSKP Maskvos srities komiteto Mašinų gamybos skyriaus vedėjas, 2-asis sekretorius;
* 1956–1967 m. – TSRS profesinių sąjungų vadovas, tuo pat metu – Pasaulinės profsąjungų federacijos viceprezidentas;
* 1967–1985 m. – TSKP Maskvos miesto komiteto I sekretorius.

## Papildoma informacija
* TSRS Aukščiausiosios Tarybos 3–11 šaukimų deputatas;
* 1952–1986 m. – TSKP CK narys,1961–1971 m. – kandidatas į TSKP CK Politinio biuro narius, 1971–1985 m. – Politinio biuro narys;
* Dukart Socialistinio darbo didvyris (1974 ir 1984 m.);
* 1964 m. spalio mėn. parengė N. Chruščiovo atsistatydinimo iš TSKP vadovų pareiškimą;
* Mirė vieno iš Maskvos socialinės rūpybos skyrių patalpose, tvarkydamas pensijos reikalus.
Petras Mazūras

**Petras Mazūras** (g. 1949 m. rugpjūčio 20 d. Šiaulaičiai, Šiaulėnų valsčius) – Lietuvos skulptorius.

## Biografija

Broliai Česlovas Mazūras ir Vitalijus Mazūras. Baigė Šiaulėnų vidurinę mokyklą. 1973 m. baigė Lietuvos dailės institutą, mokytojai Gediminas Jokūbonis, Petras Aleksandravičius. 1973–1989 m. Čiurliono menų mokyklos, nuo 1989 m. Lietuvos dailės instituto (nuo 1990 m. Vilniaus dailės akademija) dėstytojas, nuo 2001 m. Skulptūros katedros vedėjas; nuo 2008 m. profesorius.

## Kūryba

Vienas bronzos autorinio liejimo pradininkų Lietuvoje. Kuria monumentaliąją ir kamerinę skulptūrą. Ankstyvojoje kūryboje vyrauja žmogaus figūra, dažna moters figūra, būdingos kultūrinės asociacijos, antikinės skulptūros parafrazės („Moters torsas“ 1977 m., „Nikė“, „Žemė motina“, abi 1978 m.), naudoja akmenis, metalą („Kamanė“ 1994 m.). Kuria konceptualius egzotiškų augalų auginimo projektus, kuriuose gyvus augalus derina su akmenimis, medžiais, metalu ir kiti medžiagomis („Medis akmeny“ 2000 m., „Figmedis“ 2001 m., „Laivas“ 2003 m., „Citrina“ 2004 m.); skulptūrinis objektas, augalas ir drėkinimo sistema sudaro instaliaciją, kuriai būdingas ekologinių problemų meninis įprasminimas.

Sukūrė paminklų, antkapinių paminklų, medalių, 1997 m. suprojektavo jubiliejinę monetą pirmosios lietuviškos knygos 450 metų sukakčiai. Kūriniuose ryškus kontrasto principas: derinamas poliruotas ir reljefinis paviršius, gamta ir technika, gyvos ir negyvos gamtos formos, archajiškas ir novatoriškas pradas, naudojamos tradicinės medžiagos, transformuojamos kultūros prasmės. Nuo 1974 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje; individualios parodos surengtos Vilniuje 1994–1995 m., 1998 m., 2001 m. Jo kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Mikalojaus Konstantino Čiurlionio dailės muziejus.

Svarbesnės skulptūros viešosiose erdvėse:
* Genijus, Alytaus vaikų dailės mokykla, 1983 m.
* Stasys Vainiūnas, Antakalnio kapinės, 1984 m.
* Žmogus, Mykolo Žilinsko dailės galerija, Kaunas, 1986 m.
* Vincas Krėvė, Merkinė, 1994 m.
* Nikė, Europos parlamento būstinė, Strasbūras, 1996 m.
* Nepriklausomybės kovų paminklas, Radviliškis, 1999 m.

## Įvertinimas
* 2004 m. – Lietuvos nacionalinė kultūros ir meno premija

## Literatūra
* Petras Mazūras. Vilnius, 2001 m.

## Šaltiniai
Mažasis seimas

**Mažasis seimas** – Lietuvos seimas, veikęs 1920 m. spalio 25 d. – 1921 m. vasario mėn.

## Istorija
1920 m. spalio 9 d. Lenkijos kariuomenės L. Želigovskio rinktinei užgrobus Vilnių ir toliau veržiantis į Lietuvos gilumą, Steigiamasis Seimas turėjo nutraukti darbą. Kadangi nebuvo žinoma, kada galės vėl susirinkti, 1920 m. spalio 25 d. Seimas priėmė Mažojo seimo sudarymo įstatymą, pagal kurį šis būtų sudarytas iš Steigiamojo Seimo pirmininko, kuris (Aleksandras Stulginskis) tuo metu ėjo ir Respublikos Prezidento pareigas, 6 Steigiamojo seimo narių ir jo išrinktų 6 kandidatų.

Mažasis seimas turėjo einamųjų įstatymų leidybos, paskolų tvirtinimo, įstatymo vykdymo priežiūros įgaliojimus. Jam buvo atskaitingi vyriausybė ir valstybės kontrolierius. Vyriausybė privalėjo atsistatydinti, jei Mažasis seimas pareikštų nepasitikėjimą. Konstitucijos rengimas, jos priėmimas ir rengiamas Žemės reformos įstatymas Mažojo seimo kompetencijai nepriklausė. Pirmąjį po pertraukos Steigiamojo Seimo posėdį galėjo sušaukti Steigiamojo Seimo pirmininkas savo iniciatyva ar Mažojo Seimo reikalavimu arba ¼ Steigiamojo Seimo narių reikalavimu. 1921 m. vasario mėn. vėl susirinkus Steigiamajam Seimui, Mažasis seimas nustojo veikęs.

## Šaltiniai

* Mindaugas Maksimaitis. Mažasis seimas – ryškus epizodas Lietuvos parlamentarizmo raidoje, Jurisprudencija, 2000 m., t. 17.
Vidas Cikana

**Vidas Cikana** (g. 1956 m. gegužės 3 d. Karkliniuose) – Lietuvos skulptorius, tautodailininkas, Šakių raj. politinis ir visuomenės veikėjas.

## Biografija
Baigė Keturvalakių mokyklą. Nuo 1981 m. dirbo Lukšių kolūkyje. 1997–2000 m. Šakių rajono savivaldybės meras, 2000 m. UAB „Energija“ direktorius statybai, nuo 2000 m. Lukšių seniūnijos seniūnas.

Lietuvos tautodailės sąjungos Šakių skyriaus ir nuo 2000 m. tautodailininkų bendrijos „Dailius“ pirmininkas.

1993 m. Lietuvos centro sąjungos narys. 1995-1997 m., 1997 – 2000 m. ir 2000 m. iki rugsėjo 25 d. Šakių rajono savivaldybės tarybos narys. 1997–1998 m. dešimt mėnesių vadovavo Šakių rajonui.

Sutuoktinė Asta, vaikai Alma, Ilma, Aldas.

## Veikla
2001 m. pradėjo gaivinti Zyplių dvarą, kuris tapo rajono kultūros židiniu. Kartu su tautodailininkais, miestelio gyventojais sutvarkė parką, buvusiose arklidėse įsteigė muziejų, galeriją. Zyplių dvare kasmet vyksta tautodailininkų pleneras „Zyplių žiogai“, čia atvyksta neįgaliųjų draugijų menininkai, rengiami koncertai, kūrybiniai vakarai.

Jo skulptūrų yra Juodkrantės Raganų kalne. 2006 m. vasarą Jagadonių kaime pastatė 13 m aukščio dirbtinę betoninę uolą laipioti ekstremalaus sporto mėgėjams. 2009 m. Lukšių miestelį paskelbus kultūros sostine, sukūrė ledo skulptūrų. Žymiausios skulptūros: „Tremtinių kryžius“, 2000 m., „Pajevonio legenda“, 2008 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Vidas Cikana. Skulptūros. Lietuvos tautodailininkų sąjunga.
Povilas Almis Mažeika

**Povilas Almis Mažeika** (1915 m. sausio 9 d. Vainutas – 2004 m. vasario 27 d. Veisiejai) – Lietuvos jūrininkas, okeanografas, Neapolio universiteto jūrinių mokslų daktaras.

## Biografija
Baigė Pagėgių gimnaziją ir Tauragės mokytojų seminariją. 1938–1943 m. Neapolyje studijavo jūreivystę ir jūros geofiziką Laivybos institute, kurį baigęs įgijo jūrinių mokslų daktaro laipsnį, ir Jūreivystės technikos institute, kuriame gavo tolimojo plaukiojimo kapitono laipsnį. 1938–1939 m. per studijų atostogas plaukiojo Lietuvos ir Didžiosios Britanijos prekybiniais laivais. Laivo „Kaunas“ įgulos narys, kai 1939 m. lapkričio 17 d. Šiaurės jūroje jį torpedavo nacių povandeninis laivas U-57. 1944 m. iš Lietuvos pasitraukęs į Vokietiją vadovavo lietuvių pabėgėlių stovyklai Nurtingene, Berlyno universitete studijavo jūrų biologiją. 1946–1948 m. Flensburge vadovavo Baltų jūrų mokyklos lietuvių skyriui.

Nuo 1949 m. gyveno JAV. Iki 1954 m. dirbo žvejybos įmonėse Atlanto vandenyne. 1955–1968 m. Jūrų laivyno hidrografijos centro (*Navy Oceanografic Office*, Vašingtonas), 1969–1973 m. Atlanto atogrąžų biologijos laboratorijos fizinės okeanografijos programos vedėjas, 1974–1982 m. Jūrų laivyno Mokslinio tyrimo laboratorijos okeanografas. Dalyvavo septyniose okeanografinėse ekspedicijose, iš jų 1958 m. tyrė Baltijos ir Šiaurės jūrą jungiančius sąsiaurius. 1983–1988 m. Žvejybos biologijos instituto Margaritos saloje (Venesuela) konsultantas.

Aktyviai dalyvavo lietuvių išeivių veikloje. 1947–1949 m. Lietuvos jūrininkų sąjungos išeivijoje vicepirmininkas, nuo 1998 m. pirmininkas. 1965–1976 m. koordinavo Lietuvos ūkinių studijų centro darbą. 1971–1974 m. Amerikos lietuvių inžinierių ir architektų sąjungos centro valdybos pirmininkas. Atkūrus nepriklausomybę dažnai lankėsi Lietuvoje, gyvenimo pabaigoje čia gyveno.

## Mokslinė veikla
Mokslinės veiklos pagrindinė kryptis – jūros hidrodinamika. Nagrinėjo okeanografijos, jūrų transporto, žvejybos, Baltijos jūros taršos, uostų problemas, straipsnius skelbė JAV lietuvių, Vokietijos ir kitoje spaudoje. Sukūrė okeanografinių prietaisų. 1995 m. dalyvavo pirmojoje Lietuvos okeanologų konferencijoje. Paskelbė straipsnių Lietuvos spaudoje jūrų ūkio klausimais. Parengė ir išleido vadovėlį „Baltijos jūros hidrodinamika“ (2001 m.).

## Šaltiniai
Binarinė sprogstamoji medžiaga

**Binarinė sprogstamoji medžiaga**, *dvikomponentė sprogstamoji medžiaga* – sprogstamoji medžiaga, sudaryta iš dviejų komponentų, kurie atskirai nėra pavojingi. Tik sumaišyti jie tampa sprogūs.

Binarinių sprogstamųjų medžiagų pavyzdžiai yra ANFO, taneritas. Binariniai sprogalai dažnai naudojami nekarinėje srityje, kadangi jie saugesni saugant, pervežant ir naudojant.

## Nuorodos
* TESTIMONIAL -Tannerite Binary Explosive Targets 
* 
* ANFO binary explosive
2010 m. pasaulio futbolo čempionato atranka/Šiaurės Amerika

Straipsnyje pateikiami atrankos į **[[2010 m. pasaulio futbolo čempionatas|2010 m. pasaulio futbolo čempionatą]] Šiaurės Amerikos zonos** rezultatai.

Atranka vyksta keturiais etapais: pirmajame tarpusavyje sužaidžia kelios silpniausios komandos, dėl galimybės patekti į kitą etapą. Antrame etape laimėjusios ir stipresnės komandos padalinamos į poras, kurių nugalėtojai keliauja į 3 etapą. Jame komandos padalinamos į 3 grupes po 4 komandas. Šių grupių pirmųjų dviejų vietų laimėtojai patenka į paskutinį etapą: vieną bendrą grupę. Pirmos trys komandos patenka tiesiogiai į pasaulio čempionatą, o 4 komanda žais atkrentamąsias varžybas su Pietų Amerikos 5 komanda.

## I etapas

|-
! colspan="5" | 1 grupė

|-
! colspan="5" | 2 grupė

|-
! colspan="5" | 3 grupė

|}

## II etapas

|-
! colspan="5" | 1 grupė

|-
! colspan="5" | 2 grupė

|-
! colspan="5" | 3 grupė

|}

## III etapas

### 1 grupė

### 2 grupė

### 3 grupė

## IV etapas

----

----

----

----

----

----

----

----

----

----

----

----

----

----

----

----

----

----

----

----

----

----

----

----

----

----

----

----

----

----

----

## CONCACAF – CONMEBOL zonų varžybos

|}
Juozapas Algirdas Mažeika

**Juozapas Algirdas Mažeika** (1940 m. gegužės 2 d. Gečialaukyje, Alovės valsčiuje – 2021 m. birželio 11 d. Kaune) – Lietuvos miško ūkio inžinierius, biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija
1963 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1988 m. žemės ūkio mokslų kandidatas.

Nuo 1972 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos (nuo 1996 m. Lietuvos žemės ūkio universitetas) mokslo darbuotojas, nuo 1979 m. dėstytojas, 2001–2007 m. Miškotvarkos katedros vedėjas; nuo 1992 m. docentas.

## Mokslinė veikla
Parengė 1980 m., su kitais, miškotvarkos duomenų apdorojimo sistemą, 1984 m. medienos prieaugio klasifikacijos standartą, 2005 m. miško žemės klasifikacijos standartą. Paskelbė apie 80 mokslinių straipsnių.

## Bibliografija
* Lietuvos TSR miškų ištekliai ir augimvietės, su kitais, 1972 m.
* Miško žemės ekonominis vertinimas, su kitais, 1975 m.
* Miškų ūkio organizavimas ir tvarkymas dirvožemio tipologiniu pagrindu, su kitais, 1985 m., rusų k.
* Miško fondo ir miško įmonių ūkinės veiklos kontrolės metodika, su kitais, 2 d., 1979–1984 m., rusų k.

## Šaltiniai
Sent Ogastinas (Florida)

**Sent Ogastinas** () miestas JAV, Floridos valstijoje, prie Atlanto vandenyno. Pagal gyventojų skaičių (2008) jame gyvena 12 284 gyventojų.

## Istorija

Miestas buvo įkurtas 1565. Tai seniausias miestas Amerikoje.

## Taip pat skaitykite

* Šv. Augustino svetainė
Vytautas Mažeika (1934)

**Vytautas Mažeika** (1934 m. gruodžio 24 d. Kaunas – 1999 m. vasario 23 d. Micpe Ramonas, palaidotas Ber Ševoje, Izraelis) – Lietuvos teatrologas, humanitarinių mokslų daktaras. menotyros kandidatas 1968 m.

## Biografija
Tėvas Juozas Mažeika. 1957 m. baigė A. Lunačiarskio teatro meno institutą Maskvoje. 1957–1960 m. dirbo Lietuvos Radijo ir televizijos komitete, 1960–1964 m. Lietuvos teatro draugijoje, 1958–1968 m. Vilniaus vidurinėje specialiojoje muzikos mokykloje. 1964–1990 m. Lietuvos mokslų akademijos Istorijos instituto mokslinis bendradarbis. 1990 m. emigravo į Izraelį. Parašė straipsnių apie muzikinį teatrą. Rašė knygą apie J. Mažeiką (nebaigė).

## Bibliografija
* Opera, monografija, 1967 m.
* Rimantas Siparis, monografinė apybraiža, 1964 m.
* Romanas Marijošius, monografinė apybraiža, 1964 m.
* Vincentas Kuprys, monografinė apybraiža, 1993 m.
* Lietuvių tarybinis teatras 1940-1956 m., bendraautoris, 1979 m.
* Lietuvių teatras 1918-1929 m., bendraautoris, 1981 m.
* Lietuvių opera, rusų k., 1971 m.

## Šaltiniai
Duffy

**Aimée Ann Duffy** (žinoma sceniniu vardu **Duffy**, g. 1984 m. birželio 23 d.) – Velso pop-soul muzikos dainininkė bei dainų kūrėja.

## Karjera
Jos debiutinis albumas "Rockferry" buvo išleistas 2008 m. kovą ir tapo geriausiu Jungtinės Karalystės albumu 2008-ais metais. Pasaulyje šio albumo parduota 5,5 milijono kopijų. 2009 m. Duffy laimėjo 3 BRIT Awards – British Breakthrough (Britų "prasiveržimas"), Best Female Solo (Geriausia moteris solistė) ir Best British Album (Geriausias britų albumas). Ji taip pat laimėjo Grammy apdovanojimą kategorijoje Best Pop Vocal Album (Geriausias pop vokalinis albumas) už "Rockferry", taip pat buvo nominuota dar dviem Grammy apdovanojimams. Duffy singlas "Mercy" atsidūrė daugelio topų viršūnėse.

## Diskografija
### Albumai

### Singlai

## Vaizdo klipai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Óscar Cardozo

**Oskaras Renė Kardosas** (; g. 1983 m. kovo 20 d.) – buvęs Paragvajaus futbolininkas, Paragvajaus nacionalinės rinktinės puolėjas.

## Karjera

Cardozo karjerą pradėjo Paragvajaus klube iš Siudad del Estės „Club Atlético 3 de Febrero“. 2004 m. perėjo į vieną šalies lyderių Club Nacional, kur pasižymėjo rezultatyvumu. Kitą sezoną persikėlė į Argentinos komandą Newell's Old Boys, kur prisijungė prie kitų paragvajiečių: Diego Gavilán, Santiago Salcedo ir Justo Villar. 2006 m. Aperturos sezone įmušė 11 įvarčių per 16 varžybų ir laimėjo Paragvajaus metų futbolininko apdovanojimą. Dėl sėkmingo žaidimo 2007 m. sezone ir pakviestas atstovauti Paragvajaus rinktinę 2007 m. Copa América čempionate.

2007 m. birželį Óscar Cardozo pasirašė 11,1 mln. eurų kontraktą su viena stipriausių Portugalijos komandų SL Benfica.

## Dalyvavimas čempionatuose

|}

## Išnašos

## Nuorodos
* 
*
Jonas Mažeika (1961)

**Jonas Mažeika** (g. 1961 m. liepos 20 d. Zablatiškėse, Zarasų raj.) – Lietuvos inžinierius-hidrogeologas, habilituotas fizinių mokslų daktaras, VU profesorius.

## Biografija
1984 m. baigė Vilniaus universitetą. 1999 m. habilituotas fizinių mokslų daktaras. 2008 m. VU profesorius.

Nuo 1985 m. dirba Geologijos institute (nuo 2002 m. Geologijos ir geografijos institutas, nuo 2010 m. Gamtos tyrimų centras), nuo 1992 m. Radioizotopinių tyrimų laboratorijos vadovas. Nuo 1996 m. Vilniaus universiteto dėstytojas.

## Mokslinė veikla
Pagrindinės tyrimų kryptys – branduolinė geofizika ir aplinkos radioaktyvumas. 1993-1997 m. valstybinės mokslo programos „Atominė energetika ir aplinka“ tarybos pirmininko pavaduotojas ir radioekologinių tyrimų koordinatorius.

## Bibliografija
* Radioizotopiniai metodai ekologinėje hidrogeologijoje, monografija, su V. Juodkaziu ir R. Petrošiumi, 1995 m.
* Radionuklidai Lietuvos geoaplinkoje, monografija, 2004 m.
* Hidrogeochemija, vadovėlis, su R. Mokriku, 2006 m.

## Įvertinimas
* 2007 m. Lietuvos mokslo premija

## Šaltiniai
Paragvajaus metų futbolininkas

**Paragvajaus metų futbolininkas** – kasmetinis apdovanojimas, įteikiamas geriausiam Paragvajaus futbolininkui. Rinkimai pradėti 1997 m. ir skelbiami dienraščio „ABC Color“. Į apdovanojimą gali pretenduoti visi Paragvajuje gimę ar ten natūralizuoti futbolininkai, nebūtinai rungtyniaujantys Paragvajaus čempionate.

## Nugalėtojai

## Šaltiniai
Amerikinis balfūras

**Amerikinis balfūras** (*Balfourodendron riedelianum*) – rūtinių (*Rutaceae*) šeimos medžių rūšis. Auga Argentinoje, Paragvajuje ir Brazilijoje. Gausiausiai sutinkamas Gran Čiako rytuose, Paranos, Paragvajaus upių baseinuose.

Aukštis iki 18 m, vidutinis augimo tempas 1,6 m per metus. Tai svarbus aukštojo miško medis. Turi poreikį gausiai saulės šviesai, neperneša sausrų.

Amerikinio balfūro mediena intensyviai naudojama baldų gamybai, laminavimui. Lengvai apdirbama, gelsvai baltos spalvos.
PLX

**PLX** (santrumpa iš **''P**icatinny **L**iquid E**X**plosive* ' [[Piketinio arsenalas|*Picatinny* arsenalo]] skystasis sprogalas') – skysta [[binarinė sprogstamoji medžiaga]], 95 % [[nitrometanas|nitrometano]] (NM) ir 5 % [[etilendiaminas|etilendiamino]] (EDA). Etilendiaminas gali būti pakeistas kitais junginiais su amino grupėmis – [[trietilentetraminas|trietilentetraminu]] ar [[etanolaminas|etanolaminu]]. Paminėti aminai didina nitrometano jautrumą, bet etilenaminas yra efektyviausias.

Sumaišytas PLX yra skaidrus gelsvokas [[skystis]]. Tiek nitrometanas, tiek etilendiaminas yra labai lakūs, todėl juos laikant reikia labai hermetiškai uždaryti. Saugumo sumetimais abu komponentuųs perveža atskirai, o sumaišo naudojimo vietoje.
<br />PLX [[detonacijos greitis]] yra 6000-7000 m/s, greitis priklauso nuo skysčio stulpelio pločio. Nors ir EDA įjautrintas PLX susprogdinamas galinga [[detonuojamoji kapsulė|detonuojamąja kapsule]] ar net panaudojant užtaisą stiprintuvą.

PLX buvo sukurtas [[Antrasis pasaulinis karas|Antrojo pasaulinio karo]] metais [[Piketinio arsenalas|Piketinio arsenale]] (*Picatinny arsenal'') Naujajame Džersyje. Pradžioje ši sprogstamoji medžiaga buvo skirta minų laukams valyti – išliejant ant minų lauko iš lėktuvo ar iš saugaus nuotolio, o vėliau detonuojant išlietąją SM.

PLX gali būti sudrebutinamas primaišius nitroceliuliozės, ETN ar kokio tirpiųjų nitroesterių mišinio ar standiklio. Tuomet į PLX gelį galima įmaišyti metalų miltelių (aliuminio, magnio), kurie lieka pakibę gelyje. Šie priedai mažina detonacijos greitį, bet didina karščio (šilumos) išeigą ir sudaro tolygesnę sprogimo bangą. PLX yra pakankamai galinga brizantinė sprogstamoji medžiaga, bet galingumu tik nežymiai viršija komercinį TNT.

## Nitrometano jautrinimas
Nitrometanui (CH3NO2) jautrumo suteikia amino grupės (NH2). Manoma, kad aminai susilpnina C-N ryšius, todėl tokioms jungtims nutraukti nebereikia tiek daug energijos.
Nekaltas Marijos prasidėjimas

**Nekaltas Marijos prasidėjimas** – katalikybės dogma, skelbianti, kad Dievo sūnaus Jėzaus Kristaus motina Marija nuo pat prasidėjimo momento buvo apsaugota nuo gimtosios nuodėmės. Marijos nekalto prasidėjimo dogmą bule „Ineffabilis deus“ paskelbė popiežius Pijus IX 1854 m. gruodžio 8 d. Marijos nekalto prasidėjimo šventė švenčiama gruodžio 8 d.

Ankstesniais amžiais vieningo sutarimo dėl Nekalto Prasidėjimo koncepcijos nebuvo. Ją neigė vienuoliai dominikonai, įskaitant ir Tomą Akvinietį. Tuo tarpu pranciškonų ordinas, išskyrus Šv. Bonaventūrą, šią koncepciją pripažino.

Biblijoje apie nekaltą Marijos prasidėjimą nėra rašoma, todėl protestantai ir stačiatikiai šią doktriną atmeta.

## Šaltiniai
Turgau

**Turgau** () – kantonas šiaurės rytų Šveicarijoje. Administracinis centras – Frauenfeldas.

## Geografija

Kantono šiaurės krantus skalauja Bodeno ežeras, per Reino upę eina kantono ribos. Pietuose ribojasi su Sankt Galeno kantonu, vakaruose – su Ciuricho bei Šafhauzeno kantonais.
Balfūras

**Balfūras** (*Balfourodendron*) – rūtinių (*Rutaceae*) šeimos medžių gentis. Auga tropinėje Pietų Amerikoje.

## Rūšys

Gentį sudaro 3 rūšys:
* Amerikinis balfūras (*Balfourodendron riedelianum*)
* *[[Balfourodendron eburneum]]*
* *[[Balfourodendron molle]]*
Bandajus

**Bandajus** () – ugnikalnis Japonijos Honšiū salos vidurinėje dalyje. Aukštis – 1819 m. Didelis ugnikalnio išsiveržimas įvyko 1888 m. Jo metu išmestos į orą medžiagos debesis pasiekė 1280 m aukštį.
Acacia alata

***Acacia alata*** – pupinių (*Fabaceae*) šeimos akacijų rūšis. Paplitusi Vakarų Australijoje.

Užauga iki 2 m aukščio ir 1 m pločio. Žiedai kreminės arba gelsvos spalvos, susitelkę į šluoteles. Kaip ir daugelio akacijų, *Acacia alata* šakos dygliuotos. Pakelia šalnas iki –7 °C.

## Šaltiniai
Vo

**Vo** () – Šveicarijos kantonas, esantis šalies pietvakariuose. Kantono sostinė – Lozana. Vo kantonas yra vienas didžiausių Šveicarijoje – tiek pagal plotą (4), tiek pagal gyventojų skaičių (3).

## Geografija

Kantonas siekia Nešatelio ežerą, prie kurio ribojasi su Nešatelio kantonu, pietuose telkšo Ženevos ežeras, ten Vo ribojasi su Ženevos kantonu bei Valė kantonu. Kitoje Ženevos ežero pusėje – Prancūzija. Vakarinėje kantono pusėje taip pat pasienis su Prancūzija. Vakaruose Vo ribojasi su Fribūro bei Berno kantonais.

Pietryčių Vo kantono dalis yra kalnuota. Šie kalnai vadinami *Vo Alpėmis* (). Aukščiausia Vo viršūnė – Diabreletas (3210 m).

Kantono centre stūkso Šveicarijos plynaukštė, o šiaurės vakarinėje dalyje – Žuros kalnynas. Ten viršūnės siekia 1700 metrus.

## Istorija
Dar priešistoriniais laikais žmonės apsigyveno Vo kantono ežerų pakrantėse. Vėliau ten apsigyveno keltų helvetų gentis. 59 metais prieš Kristų, Cezario kariuomenė nukovė helvetus ir romėnai įsikūrė šiose apylinkėse. Romėnai įkūrė Vevė ir Lozanos miestus.
 
Apie III–IV amžių teritoriją užpuolė alemanų gentys, o V amžiuje teritoriją užemė burgundai. Vėliau burgundus pakeitė frankai. 888 metais Vo prijungiama prie Karolingų imperijos.

1032 metais vokiečių Zaringenų dinastija nugalėjo burgundus. Jiems priklausė ir Savojos žemės. Kai Savojos jėgos išseko XV amžiuje, Vo žemes užemė Berno kariai. Žemės priėmė Reformaciją. Berno valdžia nebuvo populiari, todėl prancūzų revoliucionieriai įsiveržė 1798 metais ir įkūrė Lemano respubliką. Respublika vėliau virto į Lemano kantoną, kuris 1803 metais prisijungė prie Šveicarijos Konfederacijos.
Jamchadas

**Jamchadas** (), kitaip **Halabo karalystė** – senovės Sirijos karalystė, viena didžiausių amoritų valstybių, egzistavusi XVIII – XV a. pr. m. e.

## Raida
XIX a. pr. m. e. pabaigoje Jamchado karalystę įkūrė viena iš Sirijos amoritų genčių. Jamchado karalystės centru buvo Halabas (Alepas) ir Alalachas, išsidėstę tarp Amiko ežero ir Eufrato vingio. Jamchado karalystės pirmieji valdovai yra nežinomi.

XVIII a. pr. m. e. pradžioje Jamchado karalystės karalius buvo Sumuepuhas. Karalystė klestėjimo laikotarpiu jos teritorija tęsėsi nuo šiaurinės Sirijos ir Tauro kalnų iki vidurio Eufrato vingio ir Karchemišo, bei Katnos karalystės pietuose. Bet XVIII a. pr. m. e. viduryje Jamchado karalystę pradėjo puldinėti hetitai ir karalystė suskilo į miestus–valstybes. Hetitų karalius Labarnas II (Hatušilis I) užėmė Alalahą ir Jamchadas prarado priėjimą prie Viduržemio jūros.

XVII a. pr. m. e. pabaigoje Muršilis I užėmė ir Halabą, o vietos karalių padarė savo vasalu. Bet senosios hetitų karalystės klestėjimas regione silpo ir Jamchado priešais tapo huritai. 

XVI a. pr. m. e. pabaigoje Halabo karalius Idrimis turėjo bėgti iš miesto ir pripažinti Mitanijos karaliaus Paršataro valdžią. Dar didesnę priklausomybę nuo Mitanijos karaliaus Šauštataro patyrė Idrimio sūnus Nikmelis II. Nikmelio II sūnus Ilimilimas II yra paskutinis žinomas Jamchado karalystės karalius. Manoma, kad po jo ši karalystė baigė savo egzistavimą.

Po Mitanijos ir hetitų viešpatavimo, XII a. pr. m. e. Jamhado vietoje susikūrė siro-hetitų valstybė Bit Agusi su sostine Arpade.
 
## Taip pat skaitykite
*Jamchado karalystės karaliai

## Išnašos

## Nuorodos
*Senovės Azijos istorija
Jamchado karalystės karaliai

**Jamchado karalystės karaliai** – XVIII – XV a. pr. m. e. Jamchado karalystės semitų dinastija.

* Samuepuhas (Sumuepuhas)
* Jarimlimas I 1780 m. pr. m. e. - 1765 m. pr. m. e.
* Ammurapis I
* Abbaelis I
* Jarimlimas II
* Nikmepas I
* Irkabtumas
* Ammurapis II
* Jarimlimas III
* Abbaelis II
* Ilimilimma I
* Idrimis XVI a. pr. m. e. pabaiga
* Nikmelas II
* Ilimilimma II XV a. pr. m. e. vidurys

## Taip pat skaitykite
* Jamchadas

## Nuorodos
* Senovės Jamchado karaliai
Taneritas

**Taneritas** (, pagal išradėjo pavardę *Daniel Jeremy Tanner*) – binarinė sprogstamoji medžiaga, naudojama daugiausia taikiniams šaudymo treniruotėse. Taneritas atsparus tokiems silpnesniems dirgikliams kaip plaktuko smūgis ar numetimas. Tiekiamas kaip dveji milteliai, kuriuos reikia sumaišyti prieš vartojimą.

## Tanerito sudėtis
Taneritas sudarytas iš dviejų komponentų:
* pagrindinė medžiaga – 85 % amonio nitrato ir 15 % amonio perchlorato miltelių mišinys.
* jautriklis (sensibilizatorius) – 90 % aliuminio miltelių, 5 % titano ir 5 % cirkonio hidroksido mišinys.

Paprastesni amonio nitrato ir aliuminio miltelių mišiniai irgi veikia, bet jų jautrumas mažesnis, jie ne taip patikimai detonuoja.

## Panaudojimas
Nesumaišyti tanerito komponentai nesprogsta, todėl juos pardavinėti be licencijos daug kur legalu. Sumaišyti komponentai tampa sprogstamąja medžiaga.
Jau sumaišyti komponentai yra sprogstamoji medžiaga, kurią pervežant viešais keliais reikia laikytis specialių saugumo priemonių (specialiai pažymėti automobiliai, saugios pakuotės, specialus draudimas ir kt.). Sumaišytus komponentus draudžiama ir laikyti tam neskirtose vietose.

### Tanerito taikiniai

Taneritą naudoja šaunamųjų ginklų demonstracijose, varžybose ir panašiuose renginiuose. Paprastai šaudant šautuvu girdėti tik šūvio garsas, o kulkos pataikymas į taikinį girdimas silpnai. Taikinys su taneritu duoda kinematografišką efektą – sprogimą. Sprogstant taneritui susidaro vandens garų debesis.

Tanerito taikiniai patogūs šaudant iš didelio nuotolio, nes nereikia eiti prie taikinio tikrinti ar pataikyta. Kulkai pataikius sprogimas ir yra ženklas, kad šūvis buvo sėkminmgas.

Gamintojas rekomenduoja naudoti 230 g (pusės svaro) užtaisus, kurie detonuoja nuo galingos kulkos pataikymo. Pistoleto ar mažo kalibro šoninio dūžio šovinių kulkos tanerito nesužadina, ir šis nesprogsta.

### Kitoks panaudojimas
Taneritas dažnai pardavinėjamas kaip suformuoti kumuliaciniai užtaisai lavinų valdymui, taip pat policijos reikalams.

## Taneritas naujienose
2008 m. sausio 14 d. *Red Wing* mieste (Minesota) buvo apkaltintas susprogdinęs ~45 kg tanerito, padėto savivarčio kėbule. Sprogimas buvo sukeltas .50 kalibro šautuvo kulka iš maždaug 270 m nuotolio. Sprogimas buvo pajustas *Prairie Island* atominėje elektrinėje (*Prairie Island Nuclear Power Plant*).
*Brian Wesley Childs* buvo suimtas už sukeltą grėsmę žmonių gyvybėms bei nuosavybės naikinimą sprogmenimis ar padegamosiomis medžiagomis. 

## Nuorodos

* Tannerite™ Binary Exploding Target Company (Gamintojo puslapis anglų kalba)
*
Bancrofto sutartys

**Bancrofto sutartys** – 1868-1869 m. JAV atstovo George Bancroft sudarytos sutartys su Vokietijos vyriausybe, kuriomis abi valstybės sutiko teikti savo pilietybę kiekvienam šių šalių išeiviui, jei jis atvykęs į kitą sutarties šalį išgyveno ten ne mažiau kaip 5 metus. Vėliau tokios sutartys, taip pat vadintos Bancrofto sutartimis, buvo sudarytos tarp JAV ir Portugalijos bei kitų šalių.
Goriška

**Goriška** (slovėn. *Goriška*) – tradicinės vakarų Slovėnijos regionas pasienyje su Italija, kurio pagrindinis miestas yra Nova Gorica. Tai vienas iš 8 tradicinių Slovėnijos regionų. Praktiškai sutampa su statistiniu Goricos regionu (slovėn. *Goriška regia*).

Goriška yra didesnės tradicinės srities Slovėnijos Pajūrio arba Primorskos (slovėn. *Primorska*) dalis. Prieš I pasaulinį karą Goriška buvo Austrijos Goricijos ir Gradiskos grafystės dalis, grafystės sostinė buvo Goricija (slovėn. *Gorica*).
Po II pasaulinio karo regioną aneksavo Italijos karalystė ir įjungė į administracinį Italijos regioną *Julijaus Marką* (kitaip dar *Julijaus Venecija*). Fašistinės Italijos laikais regionas buvo smarkiai italizuojamas. Po Antrojo pasaulinio karo buvo nustatytos dabar esančios sienos:
* dauguma slovėnų gyvenamų Goricijos ir Gradiskos žemių buvo perduotos Slovėnijai (tuometinės Jugoslavijos respublikai).
* Goricijos miestas ir kai kurie gretimi kaimai palikti Italijai.

## Goriškos občinos
Goricos regionas

**Goricos regionas** () – vienas iš 12-os Slovėnijos . Praktiškai sutampa su istoriniu Slovėnijos regionu Goriška. Regiono plotas – 2325 km². 2005 m. regione gyveno 119 628 gyventojai.

Regione sukuriama tik 6 % BVP, tačiau pagal BVP dalį vienam gyventojui regionas yra trečias Slovėnijoje. Bedarbystė šiame regione žemiausia – tik 6,7 %. Atlyginimų dydžiu regionas yra trečias Slovėnijoje, jį aplenkia tik Centrinės Slovėnijos regionas ir Karsto regionas.

1000-iui gyventojų tenka 59-i studentai ir moksleiviai. Gyventojų gyvenimo trukmė yra 77,6 m. (ilgesnė tik Centrinės Slovėnijos regione – 77,8 m.).

Gyventojų skaičius regione mažėja, nes gyventojų mirštamumas didesnis už gimstamumą. Emigracija taip pat viršija imigraciją. Pensininkų dalis regione yra didžiausia visoje Slovėnijoje.

## Regiono občinos
Regioną sudaro šios savivaldybės (občinos):
* Ajdovščina
* Bovecas (*Bovec*)
* Brda
* Cerknas (*Cerkno*)
* Idrija
* Kanal ob Soči
* Kobaridas (*Kobarid*)
* Miren – Kostanjevica
* Nova Gorica
* Šempeter – Vrtojba
* Tolminas (*Tolmin*)
* Vipava

## Taip pat skaitykite
* 

## Nuorodos
* Slovenian regions in figures 2006