open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Mesjė 90

**Mesjė 90** (dar žymima **NGC 4569**) – spiralinė galaktika, esanti Mergelės žvaigždyne. Atstumas iki šios galaktikos yra 59 mln. šviesmečių, objekto regimasis ryškis – 9,5.

Tai viena iš nedaugelio galaktikų, kurios artėja link Paukščių Tako, o ne nuo jo tolsta.

Šią galaktiką 1781 m. atrado Charles Messier. Mesjė 90 galaktikoje esama maždaug trilijono žvaigždžių ir tūkstančio kamuolinių spiečių. Išorinėse galaktikos srityse aktyvi žvaigždėdara iš esmės nevyksta; taip nutiko dėl sąveikos su kaimyninėmis galaktikomis. Ateityje Mesjė 90 veikiausiai virs lęšine galaktika.

Teigiama, kad palankiausias metas stebėti šią galaktiką yra gegužės mėnesį. Esant palankioms sąlygoms, Mesjė 90 galaktiką galima įžiūrėti pro žiūronus. Pro teleskopus, ypač didesnius, galima įžvelgti galaktikos vijas ir šviesų branduolį.

## Išnašos
Kalvių piliakalnis

**Kalvių piliakalnis** – piliakalnis Utenos rajono savivaldybės teritorijoje, Kalvių (Tauragnų seniūnija) kaimo šiaurės vakarų pakraštyje.

## Piliakalnis

Didelę žemą kalvą iš pietų, rytų ir šiaurės juosia pelkė, iš vakarų – daubos. Piliakalnio vakarinis šlaitas 14 m aukščio, kiti žemi ir nuolaidūs. Viršūnės aikštelė stačiakampė, 75x80 m dydžio. Piliakalnis apardytas ariant. Kultūrinio sluoksnio žymių išliko aikštelės rytiniame pakraštyje, rasta lipdytos brūkšniuotu paviršiumi keramikos. Kalvių piliakalnis priskiriamas brūkšniuotosios keramikos kultūrai. Datuojamas I tūkstantmečiu-II tūkstantmečio pradžia.

## Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1970 m. atliko Lietuvos istorijos institutas. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Kalvių piliakalnis
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Mesjė 91

**Mesjė 91** (**NGC 4548**) – skersinė spiralinė galaktika, esanti Berenikės Garbanų žvaigždyne. Ši galaktika nuo mūsų nutolusi 60 milijonų šviesmečių. Jos regimasis ryškis – 10,2. Tai viena iš vadinamųjų „anemiškų galaktikų“, kur susiformavo palyginus labai nedaug pirmosios kartos žvaigždžių. Taip pat tai vienas sunkiausiai stebimų Mesjė objektų.

## Atradimo istorija
Pirmąkart galaktika buvo atrasta Charles Messier (1781 m.), kuris ją pažymėjo kaip Mesjė 91 („ūkas be žvaigždžių, blyškesnis nei Mesjė 90“), tačiau klaidingai užrašė jos koordinates. Gana ilgai tai buvo „dingusi“ galaktika, kartais įtariant, jog Ch. Messier supainiojo ją su kometa. Tuo tarpu William Herschel 1784 m. galaktiką nepriklausomai atrado antrą kartą, pažymėdamas ją NGC 4548.

Tik 1969 m. astronomas – mėgėjas William C. Williams susigaudė, jog Ch. Messier klaidingai užrašė galaktikos padėtį Mesjė 89 atžvilgiu, galvodamas, jog nustatinėja padėtį Mesjė 58 atžvilgiu, ir parodė, jog Mesjė 91 ir NGC 4548 yra tas pats objektas.

## Šaltiniai
Mesjė 92

**Mesjė 92** (**M92**, **NGC 6341**) – kamuolinis spiečius, esantis Heraklio žvaigždyne. Atstumas iki šio spiečiaus yra 2670 šviesmečių. Objekto regimasis ryškis – 6,4, bendra masė – 330 000 . Jis artėja į mus 112 km/s greičiu. Mesjė 92 yra kaip spiečiui ryškus objektas, matomas plika akimi. 

Šis spiečius ypatingas tuo, jog laikui bėgant kai kada per jį matomoje dangaus sferoje eina Žemės ašis. Po 14 000 metų tai bus „šiaurės spiečius“, rodantis į šiaurę kaip dabar Šiaurinė, ir toks jis jau buvo prieš 12 000 metų.

## Istorija
Spiečių atrado Johann Elert Bode 1777 m. Žvaigždes pirmasis įžiūrėjo William Herschel 1983 m. Charles Messier į savo katalogą objektą įtraukė atradęs jį nepriklausomai (1781 m.).

## Šaltiniai
Mesjė 93

**Mesjė 93** (**M93**, **NGC 2447**) – padrikasis spiečius, esantis Laivagalio žvaigždyne. Atstumas iki šio spiečiaus yra ~3600 šviesmečių, jo regimasis ryškis – 6,2.

1781 m. kovo 20 d. šį spiečių atrado ir į savo katalogą įtraukė Šarlis Mesjė.

Mesjė 93 skersmuo yra apie 10 šviesmečių. Į šį spiečių įeina mažiausiai 80 žvaigždžių, ryškiausios iš jų yra B9 tipo mėlynosios milžinės. Spiečiaus amžius siekia apie 400 milijonų metų.

## Išnašos
Veisiejų miškų urėdija

**Veisiejų miškų urėdija** − viena iš 42 miškų urėdijų, turto patikėjimo teise valdanti, naudojanti valstybinius miškus, vykdanti juose kompleksinę miškų ūkio veiklą. Įsikūrusi Kalvelių kaime, Veisiejų seniūnijoje. **Veisiejų miškų urėdija nustojo egzistuoti 2018 m. Nuo 2018 m. egzistuoja Valstybinių miškų urėdija.** 

Veisiejų (*Seinų*) urėdija įkurta 1919 m. liepos 1 d. Urėdijos būstinė tuomet buvo Papečių kaime. Nuo 1920 m. ji persikėlė į *Justinavo* (vėliau pavadinto Vainežeriu) dvarą, prieš pat karą − į Veisiejus. 1945 m. urėdija perorganizuota į miškų ūkį, kuris 1946 m. perkeltas į Lazdijus, o 1949 m. prijungtas prie Alytaus miškų ūkio. 1957 m. sausio 1 d. įsteigiamas Veisiejų miškų ūkis, o po Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo jam vėl grąžintas senasis vardas − urėdija.

Bendras miškų plotas urėdijos veiklos teritorijoje − 59 004 ha, iš jų valstybinės reikšmės miškų − 20 911 ha. Veisiejų miškų urėdijos miškuose vyrauja eglynai (11 %), beržynai (8 %), juodalksnynai (4 %), ąžuolynai, uosynai (2 %), drebulynai (1 %).

Veisiejų miškų urėdas − Zenius Želionis.

Veisiejų miškų urėdijoje yra įkurtos šios saugomos teritorijos:
* Metelių regioninis parkas
* Veisiejų regioninis parkas
* Žuvinto biosferos rezervatas
* Avirės hidrografinis draustinis
* Kučiuliškės herpetologinis draustinis
* Krakinio telmologinis draustinis
* Pertako miško biosferos poligonas

Veisiejų miškų urėdijos miškai suskirstyti į 8 girininkijas.

## Girininkijos

|-
| Ančios || Kapčiamiesčio seniūnija || Varviškė
|-
| Baltašiškės || Leipalingio seniūnija || Mizarai
|-
| Kapčiamiesčio || Kapčiamiesčio seniūnija || Kapčiamiestis
|-
| Krosnos || Krosnos seniūnija || Krosna
|-
| Leipalingio || Leipalingio seniūnija || Leipalingis
|-
| Seirijų || Šlavantų seniūnija || Paročkė
|-
| Stalų || Kapčiamiesčio seniūnija || Ivoškai
|-
| Veisiejų || Veisiejų seniūnija || Kalveliai
|}

## Nuorodos
* Veisiejų miškų urėdijos tinklalapis
Mesjė 94

**Mesjė 94** (**M94**, **NGC 4736**) – spiralinė galaktika, esanti Skalikų žvaigždyne. Atstumas iki šios galaktikos yra 16 milijonų šviesmečių. Objekto regimasis ryškis yra 9.

Šią galaktiką 1781 m. kovo 22 d. atrado prancūzų astronomas Pierre Méchain.

Galaktikos nuotraukose matomas šviesus žiedas. Tai galaktikos regionas, kur aktyviai formuojasi naujos žvaigždės.

Iš pradžių manyta, kad Mesjė 94 skersmuo siekia apytikriai 30 000 šviesmečių. Visgi buvo aptiktos dvi blyškios spiralinės vijos, nepriklausančios centriniam galaktikos regionui. Jos nusidriekusios toli į erdvę. Šis atradimas parodė, kad galaktikos skersmuo bene tris kartus didesnis. Mesjė 94, palyginus su kitomis galaktikomis, išsiskiria tuo, kad joje esama neįprastai mažai tamsiosios materijos.

Mesjė 94 galaktika matoma nedideliu teleskopu. Teigiama, kad palankiausias metas ją stebėti yra gegužės mėnesį.

## Išnašos
Mesjė 95

**Mesjė 95** (dar žymima **NGC 3351**) – spiralinė galaktika, esanti Liūto žvaigždyne. Nuotolis iki jos – 33 milijonai šviesmečių. Objekto regimasis ryškis yra 9,7.

Mesjė 95 galaktiką 1781 m. atrado Pierre Méchain, Charles Messier kolega.

Šioje galaktikoje esama apytikriai  40 milijardų žvaigždžių. Galaktikos spiralinėse vijose vyksta aktyvūs žvaigždėdaros procesai, jose gausu jaunų mėlynų žvaigždžių. Galaktikos vijos glaudžiai juosia galaktikos branduolį ir yra beveik apskritos.

Tamsią, giedrą naktį M95 galima pamatyti pro žiūronus (atrodo kaip balzgana dėmelė). Greta matomos M96, M105 bei keletas blyškesnių galaktikų, kurios visos priklauso Liūto I (arba M96) grupei. Teigiama, kad palankiausias metas stebėti šią galaktiką yra balandžio mėnesį.

## Išnašos
Keliūtė

**Keliūtė**, *laikinasis kelias* (; ) – laikinai įrengtas kelias, skirtas kariuomenei ir karinei technikai privažiuoti prie pozicijų, perkėlų ir kitų reikalingų vietų. Keliūtės nesutampa su nuolatiniais keliais, paprastai būna skirtos arba ratinei, arba vikšrinei technikai.

Pelkėtose vietovėse keliūtės gali būti išgrįstos kartimis, fašinomis ar panašiomis medžiagomis. Žiemą, kai pašąla, keliūtės lengvai tiesiamos pelkėtose vietovėse, ledu per užšalusius vandens telkinius. Keliūtės vandens telkinių ledu gali būti sutvirtinamos papildomais ledo sluoksniais (trasą apliejant vandeniu), jei keliūtė važiuos sunki technika, kurios normaliai užšąlęs ledas gali neišlaikyti.

Keliūtės gali vesti iš užnugario prie minų laukuose paliktų ar išminuotų praėjimų. Tokios keliūtės būna pažymėtos gairėmis, kad jomis judantys kareiviai ar technika nepasuktų į šoną, ypač į minų lauką.

## Berlyno sienos keliūtė
Kartais keliūtės būna ne laikinos. Pavyzdžiu gali būti keliūtė (124,3 km ilgio) pagal Berlyno sieną, skirta sieną saugojusiems pasieniečiams ir jų mašinoms judėti.

## Keliūtės ir civilinė sauga
Keliūtės gali būti tiesiamos ir stichinių nelaimių metu, kai tenka paruošti pravažiavimus vietovės, kur kelių tinklas suardytas arba jo anksčiau nebuvo. Tam organizacijos, kurios turi padėti tokių nelaimių metu, aprūpinamos buldozeriais ir kitomis kelių tiesimo mašinomis.

## Nuorodos

* straipsnelis „Keliūtė“ knygoje *Smetona A. (1995) Karybos žodynas*. Vilnius: Lietuvos karo akademija. p. 116.
* Указания командования 1-го Украинского фронта по инженерному обеспечению наступления пехоты и танков (январь 1945 г.)
* Инженерная техника Советской Армии. Инженерная машина разграждения ИМР (inžinerinė mašina keliūtėms rengti griuvėsiuose, miškuose ir kt.)
* Дороги
Mesjė 96

**Mesjė 96** (dar žymima **NGC 3368**) – spiralinė galaktika, esanti Liūto žvaigždyne. Nuotolis iki šios galaktikos yra 35 milijonai šviesmečių. Objekto regimasis ryškis – 10,1.

Dėl gravitacinės sąveikos su kaimyninėmis galaktikomis Mesjė 96 spiralinės vijos yra asimetriškos. Jose netolygiai pasklidusios dulkės bei dujos. Galaktikos branduolys kiek nutolęs nuo jos centro. Galaktikos skersmuo siekia ~100 000 šviesmečių (įskaitant tolimiausias spiralines vijas) ir yra beveik toks pat, kaip Paukščių Tako. Šviesesnio centrinio galaktikos regiono skersmuo siekia 66 000 šviesmečių.

Dėl Mesjė 96 gravitacinio ryšio su kaimyninėmis galaktikomis ji priskiriama galaktikų grupei, vadinamai M96 grupe. Į ją taip pat įeina šviesios M105 bei M95 galaktikos ir keletas mažesnių bei blyškesnių galaktikų. Šiai galaktikų grupei priklauso tiek šviesios spiralinės galaktikos, tiek šviesi elipsinė galaktika (artimiausia Žemei tokia galaktikų grupė). Mesjė 96 yra didžiausia šios grupės galaktika.

Mesjė 96 galaktiką 1781 m. kovo 20 d. atrado prancūzų astronomas ir kartografas Pierre Méchain. Po keturių dienų ją į savo katalogą įtraukė Charles Messier.

1998 m. gegužės 9 d. Mirko Villi Mesjė 96 galaktikoje aptiko ryškią supernovą – SN 1998bu. Iš pradžių jos ryškis buvo 13, tačiau netrukus išaugo iki 11,8.

Galaktika matoma vidutinio dydžio teleskopu. Teigiama, kad palankiausias metas ją stebėti yra balandžio mėnesį.

## Išnašos
Pelėdos ūkas

**Pelėdos ūkas** (**Mesjė 97**, **M97**, **NGC 3587**) – planetiškasis ūkas, esantis Didžiųjų Grįžulo Ratų žvaigždyne. Nuotolis iki jo yra 2600 šviesmečių (kitais duomenimis ~1500). Objekto regimasis ryškis – 9,9.

Šį objektą atrado Pierre Méchain 1781 m. vasario 16 d. Kaip planetiškąjį ūką, šį objektą 1844 m. pirmasis klasifikavo admirolas William H. Smyth. William Huggins 1866 m. nustatė, jog tai dujinis ūkas. Tokią išvadą jis priėjo ištyręs šio objekto spektrą (aptiko dvi spektrines linijas).

Ūko masė siekia 0,15 Saulės masės.

## Šaltiniai
Kamšos piliakalnis

**Kamšos piliakalnis** – piliakalnis Utenos rajono savivaldybės teritorijoje, į pietvakarius nuo Kamšos (Tauragnų seniūnija) kaimo. 

## Piliakalnis

Kalva, dar vadinama Barsukakalniu, yra tarp laukų. Šlaitai 4–5 m aukščio, jų viršutinė dalis stačiai nulyginta. Viršūnės aikštelė ovali, 35x20 m dydžio. Kultūrinis sluoksnis suardytas ariant. Piliakalnio šiaurės ir vakarų papėdėje yra senovės gyvenvietės liekanų, apie 0,5 ha plote išliko kultūrinis sluoksnis. Rasta lipdytos brūkšniuotu paviršiumi keramikos, apdegusių akmenų. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu-II tūkstantmečio pradžia. 

## Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1980 m. ir 1985 m. atliko Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos archeologai.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Kamšos piliakalnis
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Šatas

**Šatas** − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Šatienė (ištekėjusi moteris) ir Šataitė (mergautinė pavardė).

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

* Albinas Šatas – politikas;
* Algimantas Šatas – pedagogas, krepšinio treneris;
* Juozas Šatas – teisininkas, politikas;
* Vytautas Šatas – dailininkas.
Mesjė 98

**Mesjė 98** – spiralinė galaktika, esanti Berenikės Garbanų žvaigždyne. Nuo Saulės sistemos nutolusi apie 44,4 milijonų šviesmečių. Objektas dar žymimas NGC 4192 numeriu. Jo regimasis ryškis – 11.

## Šaltiniai
Mesjė 99

**Mesjė 99** – sūkurio galaktika, esanti Berenikės Garbanų žvaigždyne. Ši galaktika nuo mūsų yra nutolusi 60 milijonų šviesmečių. Galaktika atsisukusi į mus beveik tiksliai savo plokštuma ir sukasi pagal laikrodžio rodyklę. Objektas dar žymimas NGC 4254 numeriu. Jo regimasis ryškis – 9,9. Tai vienas iš blyškiausių Mesjė objektų.

Galaktika nelabai taisyklinga. Nukrypimai nuo taisyklingos formos galbūt atsirado jai sąveikaujant su gretimomis galaktikomis.

Galaktiką atrado Pierre Méchain 1781 m. Istoriškai tai antroji galaktika, oficialiai pripažinta spiraline (1846 m.). Pirmoji tokia pripažinta Mesjė 51.

## Šaltiniai
Šv. Antano Paduviečio bazilika

**Šv. Antano Paduviečio bazilika** () – katalikų bazilika su minareto pavidalo smailėmis ir bizantiniais kupolais Šiaurės Italijos Padujos mieste. Gausiai lankoma tikinčiųjų, Šv. Antano kapas yra šiauriniame transpete, 2018 m. gegužės 25 d. Kauno Kristaus Prisikėlimo bazilika iš šios šventovės gavo padovanotą Šv. Antano Paduviečio relikviją.

1232 m. pastatyta bažnyčia įvardijama kaip viena prabangiausių krikščioniškame pasaulyje. Bazilikos siluetas liudija Bizantijos įtaką – centrinis kūgio pavidalo kupolas kyla virš septynių jį supančių kupolų. Fasade derinami gotikos ir romanikos elementai. Viduje didįjį altorių puošia Donatello reljefai (1444–1445 m.), vaizduojantys Šv. Antano stebuklus, taip pat šventųjų statulos. Aplinkinės sienos dekoruotos dideliais marmuro reljefais, kuriuos 1505–1577 m. iškalė įvairūs skulptoriai. Pietinį transpetą puošia gyva freska su Nukryžiavimo scena, nutapyta Altichiero da Zevio XIV a.

## Šv. Stanislovo koplyčia
1592 m. Padujos universiteto studentai iš Lenkijos karalystės ir LDK apsijungė į bendriją *Natio Polonica*, užvedė registracijos knygą. Bendrijos nariai nusprendė bazilikoje įkurti atskirą koplyčią su kripta, tad jau 1593 m. pr. pranciškonai paskyrė jai vietą šiaurinėje navoje. Lėšos buvo renkamos sunkiai, todėl įrenginėjimo darbai pradėti tik 1606 m. Altorių ir kriptą projektavo padujietis skulptorius Cesare Bovo, o jau 1607 m. naujoji koplyčia buvo pašventinta Šv. Stanislovo vardu.

1809 m. pirmasis altorius buvo demontuotas, o į jo vietą iš *San Prosdocino bažnyčios* atkeltas naujas – su venecijiečio Pietro Malomby nutapytu *Petrovino prikėlimu* (lenkų hagiografijos istorija, žinoma iš Šv. Stanislovo gyvenimo aprašymo). 1979 m. altoriuje atsirado kitas paveikslas su Šv. Maksimilijono atvaizdu (dail. Pietro Annigoni). Netoliese stebimos septynios epitafijos ir antkapinės lentos: ATR pasiuntinio Osmanų imperijoje Erazmo Kretkovskio, LDK valstybės veikėjo Kristupo Sapiegos ir LDK didžiojo pastalininko Aleksandro Kazimiero Sapiegos (abu Sapiegos mirė Padujoje, o jų kūnai parvežti į tėvynę) bei kt.

## Išnašos

## Nuorodos
* Šventovės internetinė svetainė (en, fr, de, it, ru, es)
Mesjė 100

**Mesjė 100** (**M100**, **NGC 4321**) – spiralinė galaktika, esanti Berenikės Garbanų žvaigždyne. Atstumas iki jos yra 56 milijonai šviesmečių, objekto regimasis ryškis – 10,1.

Mesjė 100 spiralinėse vijose vyksta aktyvi žvaigždėdara. Be to, jose esama keleto nedidelių juodųjų bedugnių.​ Dvi ryškios galaktikos vijos sudarytos iš mėlynų žvaigždžių. Šios karštos, masyvios žvaigždės susiformavo neseniai. Esama ir keleto blyškesnių vijų.

Tai viena ryškiausių Mergelės galaktikų spiečiaus galaktikų. Be to, Mesjė 100 yra viena pirmųjų atrastų spiralinių galaktikų. Galaktikos stebėjimai Hablo kosminiu teleskopu parodė, kad joje esama daugiau nei 20 cefeidžių, taip pat aptikta nova.

Šią galaktiką 1781 m. kovo 15 d. atrado prancūzų astronomas Pierre Méchain.

Mesjė 100 galaktikoje užfiksuota keletas supernovų: 1901B, 1914A, 1959E, 1979C, 2006X.

Žvelgiant pro nedidelį teleskopą, galaktika atrodo kaip blyški šviesos dėmė. Teigiama, kad palankiausias metas ją stebėti yra gegužės mėnesį.

## Išnašos
Leškevičius

**Leškevičius** − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Leškevičienė (ištekėjusi moteris) ir Leškevičiūtė (mergautinė pavardė).

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

* Juozas Leškevičius – pedagogas, politikas;
* Mečislovas Leškys-Leškevičius – pedagogas, chorvedys, vargonininkas;
* Mykolas Leškevičius (1877–1932) – Lietuvos smuikininkas, mėgėjų teatro aktorius, režisierius;
* Zigmas Leškevičius – pedagogas, chorvedys.
Mesjė 101

**Mesjė 101** – spiralinė galaktika, esanti Didžiųjų Grįžulo Ratų žvaigždyne. Atstumas iki šios galaktikos yra 25 milijonai šviesmečių. Objektas dar žymimas NGC 5457 numeriu. Jo regimasis ryškis – 7,9.

Galaktikos skersmuo siekia 170 000 šviesmečių (beveik dvigubai didesnis nei Paukščių Tako). Mesjė 101 įeina į M101 galaktikų grupę, kurią sudaro mažiausiai 9 galaktikos, ir yra ryškiausia iš jų. Šioje galaktikoje yra mažiausiai trilijonas žvaigždžių. Jos spiralinėse vijose gausu sričių, kur vyksta aktyvi žvaigždėdara.

Objektą 1781 m. kovo 27 d. atrado Pierre Méchain – vienas iš Charles Messier kolegų.

Galaktikoje užfiksuota keletas supernovų: SN 1909A, 1951H, SN 1970G, SN 2011fe.

## Išnašos
Mesjė 103

**Mesjė 103** – padrikasis spiečius, esantis Kasiopėjos žvaigždyne. Spiečius nuo Žemės nutolęs 8000 šviesmečių. Objektas dar žymimas * Mesjė* NGC 581 numeriu. Jo regimasis ryškis – 7,4, amžius siekia 20 mln. metų.

Matomas pro žiūronus.

## Išnašos
Asyžius

**Asyžius** () – miestas Italijoje Umbrijos regione. Mieste yra gimęs Šv. Pranciškus Asyžietis, pranciškonų vienuolių ordino įkūrėjas (1208 m.).

Asyžius – netaisyklingo plano miestas, gatvės ir aikštės taikytos prie reljefo. Garsiausias miesto paminklas – Šv. Pranciškaus Asyžiečio bazilika ir vienuolynas (XIII a.). Taip pat mieste turistus traukia pagrindinė Komunos aikštė, Šv. Klaros, Šv. Marijos angelų ir Šv. Damjano bažnyčios. Netoli Asyžiaus piligrimus traukia Porciunkulės koplyčia.

## Istorija
Įkurtas etruskų, viduramžiais susiformavo kaip miestas tvirtovė. Miestą juosia 5 km gynybinė siena su 8 vartais. Viršukalnėje 1147 m aukštyje pastatyta tvirtovė. Didelio ir masyvaus pastato bokštuose buvo įrengtos šaudymo angos. Kilus pavojams čia slėpdavosi gyventojai.

1198 m. prieš Koradą di Lutzeną sukilę miestiečiai viduramžių tvirtovę sulygino su žeme. 1387 m. kardinolo Albonoco įsakymu tvirtovė atstatyta, tačiau gynybos tikslais daugiau nebuvo naudojama. Iš pradžių čia įsikūrė kalėjimas, vėliau tvirtovė buvo apleista. Dabar šiame trapecijos formos statinyje su bokštais įkurta apžvalgos aikštelė.
Senegalo geografija

**Senegalas** yra vakarų afrikos Atlanto vandenyno pakrantėje 14 laipsnių nuo pusiaujo ir į vakarus nuo pradinio dienovidinio. Šalies bendras plotas yra 196 190 km², kurio 192 000 km² – sausuma, o 4 190 km² – vandenyje. Senegalas pagal plotą yra šiek tiek mažesnis už Didžiają Britaniją ir JAV Pietų Dakotos valstiją.

## Geografija
Senegalas vakaruose ribojasi su Atlanto vandenynu. Šiaurėje turi ilgiausią 813 km ribą, išilgai Senegalo upės su Mauritanija. Rytuose yra 419 km riba su Maliu. Pietryčiuose yra 330 km riba su Gvinėja, o pietuose ir pietvakariuose 338 km riba su Bisau Gvinėja ir abi ribos eina išilgai Kasamansas upės. Senegalas vienintelis turi ribą (740 km) su Gambija, kurią yra apsupęs. Gambija nuo Atlanto vandenyno į Senegalą įsiterpusi daugiau kaip 320 km ir išsidėsčiusi abiejuose krantuose išilgai Gambijos upės. Senegalo sausumos sienų ilgis sudaro 2640 km ir 531 km ribojasi su vandenynu.

Senegalas pretenduoja į 44 km (24 jūrmyles) greta esančios jūrinės zonos, į 22 km (12 jūrmylių) teritorinių vandenų ir 370 km (200 jūrmylių) išskirtinės ekonominės zonos. Jis taip pat pretenduoja į 370 km (200 jūrmylių) šelfo.

Čia aiškiai išreikšti sausas ir liūčių sezonai priklausantys nuo šiaurės rytų ir pietvakarių vėjų. Dakaro vidutinis metinis kritulių kiekis 610 mm daugiausiai iškrintantis birželio - spalio mėnesiais, kadai vidutinė temperatūra 27 °C. Gruodžio – vasario mėnesiais minimali temperatūra 17 °C . Žemiausias taškas Atlanto vandenynas esantis jūros lygyje, o aukščiausias taškas neįvardinta vietovė Futa Dželono prieškalnė esanti 581 m aukštyje.

## Klimatas
Tropinis, karštas, humidinis. Liūčių sezonui (nuo gegužės iki lapkričio) būdingas stiprus pietryčių vėjas. Sausuoju sezonu (gruodžio – balandžio mėnesiais) dominuoja karštas ir sausas oras, harmatanis (sausas, karštas ir pilnas dulkių) vėjas.

## Augalija
Senegalas turi 6 augalijos zonas: Sahelio, Sahelio-Sudano, Sudano, Sudano-Gvinėjos, tropinių miškų ir mangrovės.

## Reljefas
Reljefas žemas, kalvotas, lygumos pietryčiuose kylančios į aukštikalnes.

## Gamtos ištekliai
Žuvis, fosfatai, geležies rūdos.
Kačiūnai

**Kačiūnai** – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės rytus nuo Kuktiškių, prie Krašuonos upelio ir Kerėplos ežero. Stūkso Kačiūnų piliakalnis.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kamša (Utena)

**Kamša** – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 2 km į pietus nuo Tauragnų, šalia kelio , kalvotų miškelių apsuptyje. Į pietvakarius nuo kaimo stūkso Kamšos piliakalnis.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Simonas Aleksandravičius

**Simonas Aleksandravičius** (1745 m. prie Krikštanų, į vakarus nuo Joniškio – 1770 m. rugsėjo mėn. Raseiniuose) – vienas 1769 m. Šiaulių ekonomijos valstiečių sukilimo vadų.

## Biografija
Bajoras. Baigęs Kražių kolegiją mokytojavo Joniškyje.

1769 m. liepos viduryje nuo jo parašyto ir išsiuntinėto rašto „Pakvietimas į įvairius sodžius nuo sukilusių vyrų, kad visi stotų su visokiais ginklais: šaudyklėmis, ietimis, berdyšiais šiandien, t. y. liepos 19 d., kurią ir šis raštas išduotas“, praktiškai prasidėjo masinis sukilimas. Rugpjūčio mėn. išrinktas į sukilėlių vadovybę, vadinamąją Komandą, į kurią įėjo Mykolas Pauga, Martinjonas Radvila ir kiti sukilimo vadovai. Į Vilnių rašė skundus karališkajai komisijai, grasinamus laiškus dvarininkams, pasirašinėjo valstiečių pasus. Ieškojo ryšių su 1768 m. įsteigtos Baro konfederacijos atstovais.

Pirmą kartą suimtą S. Aleksandravičių sukilėliai išvadavo. Antrą kartą suimtas buvo teisiamas Kaune. 1770 m. rugsėjo mėn. Raseiniuose, kur į seimelį rinkdavosi Žemaitijos seniūnijos bajorai, nuteistas mirti. Tardomas gynė valstiečius, reikalavo gerinti jų sunkią padėtį ir teisti ekonomijos valdininkus.

## Šaltiniai
Kamša

Žodis **kamša** reiškia:

* kamša – žabais, virbais išklotas kelias;
* kamša – pagalvės ar antklodės pavidalo gaminys, užpildytas vata, pelais ar panašia medžiaga, naudojamas aviliams apšiltinti kaip termoizoliacija.
Kaimus:
* Ignalinos rajone;
* Molėtų rajone;
* Utenos rajone;
* Zarasų rajone.
Upę:
* Tauragės rajone.
Užnugaris

**Užnugaris** – ta dalis ar pusė, kuri nukreipta ne į frontą ar yra priešingoje pusėje, negu frontas, priešakinis kraštas.

## Užnugaris kaip teritorija
*Užnugaris* – tai visa kariaujančios šalies teritorija, jos gyventojai, ekonominiai ištekliai, kurie nėra karo veiksmų zonoje.

## Užnugaris – kariuomenės dalis
*Užnugariu* vadinami ir sausumos kariuomenės ar laivyno junginių ar dalinių tiekimo, aprūpinimo, remonto ir kitos tarnybos bei pajėgos, kurios yra ne kovos veiksmų zonoje. Tai užtikrinanti sistema yra organizacinė ginkluotųjų pajėgų dalis, kuri ir vadinama *[[ginkluotųjų pajėgų užnugaris|ginkluotųjų pajėgų užnugariu]]*.

Taip pat užnugariui gali būti priskiriami ir užnugario zoną sauganti karo policija ar panašūs daliniai (žandarmerija, pasieniečiai), koviniai daliniai, atitraukti poilsiui į užnugario zoną, atsarginiai daliniai, apmokantys ar permokantys kareivius.

## Rikiuotės užnugaris
*Užnugaris* – žygio ar kovos rikiuotės dalis ar pusė, priešinga frontui (priešakinei pusei).
Ginkluotųjų pajėgų užnugaris

**Ginkluotųjų pajėgų užnugaris** – sudėtinė ginkluotųjų pajėgų dalis, karinių junginių, dalinių, padalinių, įstaigų ir tarnybų sistema, atliekanti užnugario aprūpinimo ir kovinių dalinių techninio aprūpinimo funkcijas.

*Ginkluotųjų pajėgų užnugaris* tokiu pavadinimu (tik rusiškai *Тыл Вооружённых Сил*) buvo ir yra vadinamas Rusijoje ir TSRS. Kitos valstybėse šias funkcijas atliekančios ginkluotųjų pajėgų struktūros vadinamos kitaip, pvz., Didžiosios Britanijos analogas yra Karališkasis Logistikos korpusas (*Royal Logistic Corps*).

## Rusija ir TSRS
Ginkluotųjų pajėgų užnugaris yra tarpininkas tarp ginkluotųjų pajėgų ir šalies ūkio. Užnugario funkcijos:
* palaikyti ginkluotųjų pajėgų materialines atsargas (degalai, šaudmenys ir kita amunicija, maisto produktai, atsarginės detalės ir atsarginė technika) reikiamame lygyje
* pagal nustatytas taikos ar karo meto normas tiekti tai kitiems daliniams
* tiesti, naudoti ir taisyti kelius
* naudoti ir taisyti transporto priemones
* užtikrinti visus ginkluotosioms pajėgoms reikalingus vežimus
* taisyti kovinę techniką
* steigti ir palaikyti aviacijos ir laivyno bazes
* teikti medicinos ir sveikatos palaikymo pagalbą (gydyti ligonius ir sužeistuosius, rūpintis sanitarija ir higiena)
* rūpintis kareivių apgyvendinimu, maitinimu, atlyginimų mokėjimu ir kt.

Pagal priklausomybę ginkluotųjų pajėgų užnugaris skirstomas į lygius – fronto, apygardos, laivyno, armijos, korpuso, divizijos, pulko ir pan.

## Nuorodos
* Тыл Вооруженных Сил (iš „Большая Советская Энциклопедия“)
* Тыл Вооружённых Сил  (Rusijos Ginkluotųjų pajėgų Užnugario tinklalapis)
* Тыл Вооружённых сил
Antakmenės akmuo

**Antakmenės Aukų akmuo** (M47K), dar vadinamas **Aukuro akmeniu**, taip pat **Antakmenės konglomeratas** – riedulį, uolą primenantis konglomeratas, slūgsantis Ignalinos rajono savivaldybės šiaurės vakaruose, prie Antakmenės kaimo (Kazitiškio seniūnija), 0,2 km į rytus nuo kelio , į šiaurės vakarus nuo kapinių, rytinėje Piestakalnio papėdėje. Posūkiuose pastatytos rodyklės į objektą. Jis patenka į Ignalinos miškų urėdijos Daugėliškio girininkijos (2449 kv., 11 skl.) teritoriją.

1997 m. paskelbtas archeologijos paminklu , 2016 m. – geologiniu gamtos paveldo objektu. Aukščiausioje akmens vietoje yra 1,2 x 0,65 m dydžio įduba plokščiu dugnu. Dvišakis viršus primena uolą. Antakmenės konglomerato išmatavimai (Saugomų teritorijų valstybės kadastro duomenimis): ilgis – 5,85 m, plotis – 3,00 m, aukštis – 4,30 m

## Istorija

Apie Antakmenės uolą rašytiniuose šaltiniuose duomenų yra nuo XIX a. 1842 m. duomenų apie Antakmenės Aukų akmenį (vadindamas jį Aukuro akmeniu) pateikė Eustachijus Tiškevičius, o dailininkas Napoleonas Orda, po apsilankymo prie jo, apie 1875 m. akmens piešinį įtraukė į Lenkijos istorinių vaizdų albumą ir prieraše pažymėjo, kad ši iš nedidelių akmenėlių sumūryta uola (taip iš pirmo žvilgsnio akmuo atrodo), žmonių vadinama Aukų akmeniu, yra vienas iš seniausių pagonybės paminklų Lietuvoje.

Pasak padavimų, ant Antakmenės akmens nuo seno buvo deginamos aukos. Iki XX a. vidurio žmonės į akmens įdubą dėdavo aukojamo maisto, linų, pinigų. Maldininkai Antakmenės akmenį ypač lankydavo 10-ąjį penktadienį po Velykų.

Iki 1940 m. garsėjo čia rengiamos  Joninių šventės. 2017 m. prie akmens surengtos Joninės – pirmąkart po 1940 m. Pagal vietos žmonių prisiminimus, iki 1940 m. čia nuolat žmonės rinkosi melstis. Atvykdavo ne tik aplinkinių kaimų gyventojai, bet ir žmonės iš Daugėliškio, Ceikinių, Mielagėnų, Tverečiaus. Sako, praėjusio amžiaus pradžioje čia lankėsi ir garsusis knygnešys Jurgis Bielinis, daug kitų garsių dvasininkų, žmonių. Čia meldėsi ir aukojo ne tik katalikai, bet ir stačiatikiai, sentikiai. 1942 m., prie vokiečių, čia buvo atvykę akmenskaldžiai ir kėsinosi sunaikinti akmenį, bet jiems pavyko atskelti tik keletą jo skeveldrų. Be to, vietiniai vyrai sulėkę su dalgiais ir šakėmis apgynė akmenį, išvijo akmenskaldžius.

## Tyrimai

1971 m. Istorijos instituto archeologai (vadovas Vytautas Urbanavičius) prie akmens ištyrė 32 m² plotą. Aptikta 6,5 m skersmens ir 1,4 m gylio piltuvėlio formos duobė su 20 cm storio degėsių, apdegusių akmenų, gyvulių, tarp jų ir arklio, kaulų sluoksniu. Radiokarboninės analizės duomenimis, laužavietė buvo naudojama prieš 210 (± 60 m.) metų.

## Literatūra

* Urbanavičius, Vytautas. Antakmenės aukų akmuo. Kultūros paminklų enciklopedija. T. 1. V., 1996, p.&nbsp;115-116

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Antakmenės konglomeratas žemėlapyje
* Arūnas Vyšniauskas. Moderniosios Lietuvos želmenų XIX amžiuje beieškant: Aleksandro Burbos „Senybinis aukuras“ – 1881 metų patriotinės eilės broliams lietuviams [*Bibliotheca Lituana* V, 2018]
Senegalo transportas

Didžioji dalis **[[Senegalas|Senegalo]] transporto** yra sutankinta į šalies vakarus, ypač į Dakaro regioną ir Žaliąjį kyšulį. Rytiniame Senegale visa transporto infrastruktūra retesnė, o keliavimas šiomis sritimis būna tikras iššūkis.

## Sausumos transportas
Senegalo sausumos transporto sistema yra išvystyta pagal Vakarų Afrikos standartus, turinti asfaltuotus kelius, kurie pasiekia visus pagrindinius šalies miestus.

2003 m. Senegalo kelių sistema sudarė 13 576 km, iš kurių 3 972 km buvo asfaltuoti.

Šiuo metu ruošiamas naujas greitkelis tarp Dakaro ir Diamniadžio miestų.

### Taksi
Žymieji geltonai juodi Senegalo taksi išplitę sostinėje ir visame Žaliajame kyšulyje, tačiau keli randami ir kituose šalies miestuose.

### Autobusai taksi

(*Prancūziškai Cars rapides*) yra pertektinai išdekoruoti, religiniais motyvais papuošti autobusiukai, kurie yra tradicinė Senegalo transporto dalis.

## Geležinkeliai
Pirmoji traukinių linija buvo nutiesta 1885 m. liepos 6 d. Šiuo metu geležinkeliai nusitiesę 906 km visoje šalyje.

## Vandens transportas
Pagrindinis šalies uostas yra Dakaras. Dar keli miestai irgi yra uostai – Kaolakas, Matamis, Podoras, Ričard Tolis, Sen Lui, Ziginšoras.

Šalyje išvystytas ir upių transportas, einantis per Senegalo ir Salumo upes. Iš viso upių keliai tęsiasi apie 1000 km.

## Oro transportas
Šalyje yra 20 oro uostų, iš kurių 10 yra dengta danga, kiti 10 - nedengta danga.
Dakaro oro uostas yra tarptautinis.

Šalis turi tris oro kompanijas:
* Air Sénégal International
* Air Saint-Louis
* Sunu Air

## Nuorodos
Antakmenė

**Antakmenė** – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 9 km į šiaurę nuo Vidiškių. Stūkso mitologinis Antakmenės akmuo.

## Istorija

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kasikas

**Kasikas** (iš tainų k. *Cacique, cazique*) – Vidurio Amerikos, Vest Indijos senovės indėnų giminės ar kaimo vyresnysis, genties vadas. Pats terminas kilo nuo tainų genties vado pavadinimo, tačiau vėliau kasikais pradėta vadinti visų Amerikos (ypač Lotynų) indėnų genčių vadus. Tačiau kasikais neretai klaidingai vadinami ir indėnų žyniai, kilmingieji, imperijų valdytojai. Kasiko terminas istorikų, pvz., Charles C. Mann lyginamas su karaliumi ar kunigaikščiu.

Ispanams XVI a. užkariavus Ameriką, prarado įtaką, dalis kasikų, perėjusių į užkariautojų pusę, pasidarė tarnautojais ir smulkiais žemvaldžiais.

Kai kurių indėnų tautų kasikai:
* *[[Curaca]]* – inkų žemės valdytojas
* *Toqui, lonco* – mapučių vadai
* *Tuvichá* – gvaranių vadas
Marso vėliava

**Marso vėliava** – trispalvė, naudojama atstovaujant Marso planetą. Bet kokiomis teisinėmis prasmėmis ji nėra oficiali, tačiau jai pritarė Marso Visuomenė ir Planetinė Visuomenė, be to, ji yra skridusi kosminėje erdvėje. Iškelta į orbitą Space Shuttle Discovery astronauto John M. Grunsfeld ant STS-103, ši vėliava vaizduoja „būsimą Marso istoriją“.

Raudona spalva, kuri yra arčiausiai stiebo, vaizduoja dabartinį Marsą. Žalia ir mėlyna spalva vaizduoja galimo Marso teraformavimo etapus, viliantis, kad galbūt žmonija kada nors norės ir sugebės imtis tokios užduoties. Šitokių vėliavos spalvų mintį pateikė Kim Stanley Robinson populiari Marso trilogija *Red Mars*, *Green Mars*, ir *Blue Mars* (*Raudonasis Marsas*, *Žaliasis Marsas*, ir *Mėlynasis Marsas*).

Marso vėliava plevėsuoja virš Flashline Mars Arctic Research Station (FMARS), Devono saloje, Kanadoje.

## Nuorodos
* Marso vėliava pasaulio vėliavų svetainėje (anglų kalba)
* CNN straipsnis: Oficiali 'Marso vėliava' išsiskleidžia kosminėje erdvėje (anglų kalba)
Mesjė 105

**Mesjė 105** (dar žymima **NGC 3379**) – elipsinė galaktika, esanti Liūto žvaigždyne. Atstumas iki šios galaktikos yra 32 milijonai šviesmečių. Objekto regimasis ryškis – 10,2.

Tai didžiausia Mergelės galaktikų spiečiui nepriklausanti elipsinė galaktika iš visų, įeinančių į Mesjė katalogą. Mesjė 105 priklauso M96 galaktikų grupei, dar vadinamai Liūto I grupe. Į ją taip pat įeina kaimyninės M95 bei M96 ir keletas kitų blyškesnių galaktikų.

Mesjė 105 1781 m. atrado Charles Messier kolega Pierre Méchain. Vos prieš kelias dienas jis buvo aptikęs M95 ir M96 galaktikas. Visgi M105 iš pradžių nebuvo įtraukta į Mesjė katalogą. Į šį katalogą galaktika įtraukta 1947 m., kuomet astronomė Helen S. Hogg rado P. Méchain rašytą laišką, kuriame apibūdinamas šis objektas.

Hablo kosminiu teleskopu atlikti stebėjimai parodė, kad šioje galaktikoje esama jaunų žvaigždžių ir žvaigždžių spiečių. Tai rodo, kad žvaigždėdara Mesjė 105 galaktikoje vis dar vyksta. Anksčiau buvo manoma, kad Mesjė 105 – „mirusi“ galaktika, kurioje naujos žvaigždės nebegali susiformuoti. Pasitelkus Hablo teleskopą, taip pat buvo išmatuota, kokiu greičiu žvaigždės skrieja apie galaktikos centrą. Stebėjimai parodė, kad Mesjė 105 centre glūdi supermasyvi juodoji bedugnė.

Mesjė 105 galima aptikti nedideliu teleskopu. Teigiama, kad palankiausias metas ją stebėti yra balandžio mėnesį. Didesniais teleskopais greta Mesjė 105 matomos dvi blyškesnės galaktikos – NGC 3384 ir NGC 3389.

## Išnašos
Pilietiškumas

**Pilietiškumas** – sąvoka apibrėžianti savanorišką dalijimąsi resursais bei prisiėmimą ir atlikimą pareigų, reikalingų savo valstybės ar visuomenės bendrai gerovei kelti, palaikyti ar atstatyti, nesiekiant asmeninės naudos ar pelno. Apima materialias gėrybes, intelektinę nuosavybę, moralę, darbą, sąžiningumą, dorą.

Pilietiškumu taip pat laikomos visuomeninės pareigos valstybei: privalomoji karo tarnyba, aktyvumas per rinkimus, įsitraukimas į pilietines akcijas, istorijos žinios, pagarba valstybės simboliams, įstatymų laikymasis.
Vytautas Urbanavičius (1935)

**Vytautas Urbanavičius** (1935 m. liepos 3 d. Skirsnemunėje, Jurbarko valsčiuje – 2024 m. sausio 22 d.) – vienas žymiausių Lietuvos archeologų, žinomas plastinės rekonstrukcijos specialistas, tyrimų organizatorius.

## Biografija
Baigė Zarasų 1-ąją vidurinę mokyklą. 1959 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos – filologijos fakultetą, 1967 m. apgynė daktaro disertaciją „Materialinė ir dvasinė XIV–XVII a. Lietuvos kaimo gyventojų kultūra“. 1993 m. už darbą „Lietuvių pagonybė ir jos reliktai XIII–XVI a.“ suteiktas humanitarinių mokslų habilituoto daktaro vardas. Mokėsi Maskvos Etnografijos institute, Plastinės rekonstrukcijos laboratorijoje pas prof. M. Gerasimovą.

Nuo 1957 m. Lietuvos mokslų akademijos Istorijos instituto mokslinis bendradarbis, 1957–1959 m. Istorijos ir etnografijos muziejaus restauratorius, 1959–1965 m. Restauracinių dirbtuvių vedėjas. 1966 m. pradėjo tyrinėti Lietuvos kapinynus, senkapius, pagoniškų apeigų vietas. 1984–1989 m. dalyvavo tyrinėjant Vilniaus katedros požemius, 1987–2001 m. vadovavo Pilių tyrimo centrui „Lietuvos pilys“, pradėjo, vykdė bei koordinavo tyrimus Vilniaus Žemutinės pilies Valdovų rūmų teritorijoje.

## Svarbiausi darbai
Jis pirmasis Lietuvoje ėmė kaupti antropologinę medžiagą, atkūrė per du šimtus grafinių ir daugiau kaip tris dešimtis skulptūrinių įvairių laikotarpių žmonių tipų ir istorinių asmenybių portretų, tokių, kaip Barbora Radvilaitė, Kristijonas Donelaitis, Pilypas Ruigys ir kt. 1990 m. buvo pakviestas į Estijos prezidento Konstantino Patso palaikų paieškų ir grąžinimo į Tėvynę ekspediciją, 1993 m. dalyvavo Latvijos prezidento Karlio Ulmanio kapo paieškų ekspedicijoje Turkmėnijoje, dirbo identifikuojant Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kanclerio Alberto Goštauto ir Vilniaus vyskupo Abraomo Vainos palaikus Vilniaus katedroje. 1994 m. vadovavo Vilniaus Tuskulėnų dvaro parke palaidotų stalininio teroro aukų kapavietės tyrimuose, kartu su teismo medicinos ekspertais ėmėsi aukų identifikavo.

Archeologinių tyrimų metu nustatė, kad mirusiųjų deginimas Lietuvoje buvo praktikuojamas iki XIV a. pabaigos, tačiau nebuvo visuotinis ir nevienodai paplitęs. Labai įdomi mokslininko iškelta hipotezė apie laidoseną vandenyje, ją patvirtina XIII–XV a. Obelių kapinyno tyrinėjimai.

## Dokumentiniai filmai
* 1984 m. filmų ciklas „Šventaragio slėnio mįslės“ apie Vilniaus pilių ansamblio istoriją ir kultūros paveldą, jo tyrinėjimus bei likimą.
* 2005 m. Katedros lobynas
* 2006 m. Prezidentų likimas

## Įvertinimas
* 1994 m. Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino ordino Karininko kryžius
* 2005 m. Estijos Marijos žemės kryžiaus ordinas
* 2013 m. Jurbarko rajono Garbės pilietis

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Vytautas Urbanavičius. Tyrimai
Mesjė 108

**Mesjė 108** (**M108**, **NGC 3556**) – spiralinė galaktika, esanti Didžiųjų Grįžulo Ratų žvaigždyne. Atstumas iki šios galaktikos yra 45 milijonai šviesmečių. Jos regimasis ryškis yra 10. Galaktika neturi aiškaus branduolio ir atrodo labiau kaip ištisinis plokščias diskas su gana ryškia, netaisyklingos formos centrine sritimi. Galaktiką atraso Pierre Méchain 1781 m.

## Stebėjimai
Nepaisant nedidelio ryškio, galaktiką stebėti nėra labai sunku. Net ir su paprastais instrumentais matyti stebėtinai daug detalių. Labai arti, tik už 48', yra Pelėdos ūkas, Mesjė 97.

## Šaltiniai
Kacheksija

**Kacheksija** – organizmo išsekimas, kuriam būdinga bendras fizinis silpnumas, menkstantis kūno svoris, mažėjanti raumenų ir riebalų masė, apetito stoka, pykinimas, suprastėjusi nuotaika.

Tai neretas anoreksijos, ypač užsitęsusios, padarinys. Jei sergantysis ilgesnį laiką stokoja apetito ir mažai valgo, gauna mažiau energijos, jaučia nuolatinį nuovargį ir silpnumą, menksta jo kūno svoris.

## Išnašos
Mesjė 109

**Mesjė 109** (**NGC 3992**) – skersinė spiralinė galaktika, esanti Didžiųjų Grįžulo Ratų žvaigždyne. Nuotolis iki šios galaktikos yra 55 milijonai šviesmečių, objekto regimasis ryškis – 9,8.

Mesjė 109 galaktika priklauso galaktikų grupei, vadinamai Didžiųjų Grįžulo Ratų galaktikų spiečiumi. Iš viso į ją įeina apie 80 galaktikų (Mesjė 109 yra ryškiausia iš jų). Manoma, kad Mesjė 109 galaktikos struktūrai įtakos turėjo sąveika su trimis palydovinėmis galaktikomis. Galaktikoje esama daugiau nei trilijono žvaigždžių.

Teigiama, kad palankiausias metas stebėti šią galaktiką yra pavasarį. Visgi galaktika yra blyški, tad dėl šviesos taršos ją įžvelgti itin sunku. Pro nedidelį teleskopą galaktika atrodo kaip šviesos ruožas (jei dangus pakankamai tamsus), o pro didesnį teleskopą galima įžiūrėti galaktikos branduolį.

1956 m. kovo 17 d. šioje galaktikoje užfiksuota I tipo supernova (1956A).

## Išnašos
Mesjė 110

**Mesjė 110** (arba **NGC 205**) – nykštukinė elipsinė galaktika, esanti Andromedos žvaigždyne. Atstumas iki šios galaktikos yra apytikriai 2 690 000 šviesmečių. Objekto regimasis ryškis – 8.

Šią galaktiką 1773 m. rugpjūčio 10 d. atrado Charles Messier.

Mesjė 110 yra didžiosios spiralinės Andromedos galaktikos šviesi palydovė, o kartu ir Vietinės galaktikų grupės narė. Galaktikoje yra apie 10 mlrd. žvaigždžių ir mažiausiai 8 kamuoliniai spiečiai.

M110 galaktikoje yra jaunųjų mėlynų žvaigždžių ir tamsių dulkių debesų.

## Išnašos
Vadavietė

**Vadavietė** – vieta, iš kurios karinio vieneto vadas valdo savo vienetą, vadovauja jo veiksmams. Vadavietėje būna vadas, štabas ar pagrindinė jo dalis, valdymo būrio ar panašaus padalinio kariai. Vadavietė aprūpinta žemėlapiais, ryšių (šiais laikais – ir informacine telekomunikacijų) įranga.

Be pagrindinės vadavietės neretai dar būna atsarginės vadavietės; taip pat priešakinės (prie pat fronto linijos), judriosios (įrengiamos valdymo mašinose), pagalbinės (įrengiamos, kai valdymas iš pagrindinės vadavietės neįmanomas ar nepatikimas), stebėjimo. Vykstant manevriniam karui vadavietės dažniausiai būna laikinos. Kuo stambesnio karinio vieneto vadavietė, tuo ji labiau kapitalinė. Iš anksto parengtose pozicijose (pvz., įtvirtintuose rajonuose) vadavietės paprastai būna taip pat įrengiamos iš anksto. Itin kapitaliai įrengiamos visų ginkluotųjų pajėgų ir jų rūšių (sausumos kariuomenės, laivyno ir kt.) pagrindinės ir atsarginės vadavietės. Stambiose valstybėse jos įrengiamos taip, kad atlaikytų ir branduolinio ginklo smūgius.

Nuotolis nuo vadavietės iki valdomų dalinių ir padalinių priklauso nuo štabo lygio (armijos, korpuso, divizijos, brigados, pulko ar smulkesnis štabas), situacijos, atliekamų užduočių. Svarbus ne tik ryšys su pavaldžiais daliniais, bet ir su aukštesniais štabais, kaimyniniais daliniais.

Vadavietė įrengiama taip, kad vado ir štabo darbas būtų kuo patogesnis ir kad ji būtų kiek įmanoma apsaugota nuo galimo artilerijos ar raketų apšaudymo, antskrydžio, komandosų ar panašių priešo dalinių užpuolimo. Neretai vadavietė yra įtvirtinimų rūšis – ji įrengiama bunkeryje, požeminiuose statiniuose, žeminėse ir pan., užmaskuojama.

Nedideli daliniai (pvz., batalionas) paprastai turi pagrindinę ir atsarginę vadavietes. Jei iš jų vadovauti nebegalima, vadavietė gali būti perkelta į žemesnio dalinio vadavietę (pvz., į vienos iš kuopų), kol vėl neįrengiama atskira bataliono vadavietė.

Nedidelių dalinių ar padalinių vadavietės gali būti įrengiamos transporto priemonėse. Pvz., kuopos ar baterijos vadavietė gali būti štabo šarvuotyje. Tokios štabo mašinos paprastai turi papildomą ryšių įrangą, stalus žemėlapiams ir kt.

## Šaltiniai
Kaniavėlės piliakalnis

**Kaniavėlės piliakalnis**, *Apykopas* – piliakalnis Varėnos rajono savivaldybės teritorijoje, į šiaurės vakarus nuo Kaniavėlės (Kaniavos seniūnija) kaimo, Šepetos dešiniajame krante. Pasiekiamas nuo plento Varėna-Dubičiai, pervažiavus kanalizuotą Šepetą, už 300 m pasukus dešinėn pirmu keliu į vakarus, už 500 m lauko keliuku pavažiavus į dešinę šiaurės kryptimi 300 m.

## Piliakalnis

Piliakalnį iš vakarų, šiaurės ir šiaurės rytų juosia Šepetos slėnis, iš kitų pusių – laukai. Šlaitai nuo slėnio pusės 6–7 m, nuo laukų  2–3 m aukščio. Viršūnės aikštelė stačiakampė, apie 30 m ilgio ir 20 m pločio. Jos pietryčių pakraštį puslankiu juosia pylimas, nuo aikštelės pusės 2 m, išorėje - 3 m aukščio. Už pylimo yra užslinkusio griovio liekanų.

## Tyrimai
1955 m. piliakalnį tyrė TSRS mokslų akademijos Materialinės kultūros istorijos instituto archeologė Frida Gurevič. Aikštelės pietiniame pakraštyje, prie pylimo, rasta lipdytos brūkšniuotu ir grublėtu paviršiumi keramikos. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pr. m. e. pabaiga - I tūkstantmečiu m. e. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 10000 m². 

## Literatūra
* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.203
* Шукевич B. Об археологических местностях в Лидском и Троцком уездах // Труды Виленского отделения Московского предварительного комитета по устройству IX apxeoлогического съезда в Bильне. Bильна. 1893. Отдел 1, c. 98
* Покровский Ф. В. Археологическая карта Виленской губернии. Вильна. 1893. c. 106
* Гуревич Ф. Дpeвности Белорусского Понеманья. Москва, Ленинград. 1962. c. 154 (Hp. 34)
* Lietuvos archeologijos atlasas, p.&nbsp;80 (Nr. 291)
* Zabiela G. Piliakalnių likimas Lietuvos valstybės susidarymo išvakarėse // Lituanistica. Nr. 4, 1991. p.&nbsp;26, 30.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Kaniavėlės piliakalnis
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Mesjė 106

**Mesjė 106** (**M106**, **NGC 4258**) – ryški spiralinė galaktika, esanti Skalikų žvaigždyne. Atstumas iki šios galaktikos yra 25 milijonai šviesmečių. Jos regimasis ryškis – 8,4. Tai Seiferto galaktika.

Nuo 1950 m. žinoma, jog radijo bangų diapazone ši galaktika užima daug didesnį dangaus plotą. 1995 m. buvo nustatyta, jog galaktikoje yra daug tamsių, masyvių objektų, esančių netoli jos centro. Apie 36 milijonai Saulės masių sukoncentruota į tūrį, kurio spindulys tik maždaug 1/12 – 1/24 šviesmečio. Tuo metu tai buvo tankiausia bet kada stebėta medžiagos koncentracija.

## Šaltiniai
Mesjė 107

**Mesjė 107** (**NGC 6171**) – kamuolinis spiečius, esantis Gyvatnešio žvaigždyne. Atstumas iki šio spiečiaus yra 20900 šviesmečių. Jo regimasis ryškis yra 7,9.

Šiame spiečiuje esama tamsių, nepermatomų sričių, kurios kamuoliniams spiečiams yra neįprastos. Žvaigždžių pasiskirstymas aprašomas kaip „labai padrikas“ (). Visgi šaltinis šį maždaug 80 šm skersmens spiečių priskiria prie kamuolinių.

Tai paskutinis Mesjė kataloge aprašytas objektas. Jį jau aprašė ne pats Charles Messier, o jo kolega Pierre Méchain. Žvaigždes pirmasis įžiūrėjo William Herschel.

## Šaltiniai
Kosovo nepriklausomybės deklaracija

**Kosovo nepriklausomybės deklaracija** – dokumentas, deklaruojantis Kosovo provincijos atsiskyrimą nuo Serbijos ir suverenios Kosovo valstybės paskelbimą, kreipiantis į pasaulio valstybes tarptautinio pripažinimo bei paramos. Skirtingai nuo pirmosios Kosovo nepriklausomybės deklaracijos, paskelbtos 1990 m. rugsėjo 7 d., į kurią pilnai reagavo tik Albanija, 2008 m. vasario 17 d. Kosovo parlamente paskelbtas ir vienbalsiai priimtas dokumentas – deklaracija apie atsiskyrimą nuo Serbijos susilaukė didelio tarptautinio atgarsio.

## Tarptautinė reakcija
Kosovo valstybingumą netrukus pripažino trys iš penkių Jungtinių Tautų saugumo tarybos narių (JAV, Jungtinė Karalystė ir Prancūzija), o netrukus Vokietija, Danija, Norvegija, Lenkija, Latvija, Estija, Italija, Šveicarija. Europos Sąjunga nutarė, kad tai kiekvienos valstybės atskiras reikalas, ir per savaitę Kosovo valstybę, pripažino 15 valstybių, o dar 16 pradėjo pripažinimo procedūrą. Šis pripažinimas sukėlė negatyvią Serbijos bei Rusijos reakciją. Kosovą taip pat atsisakė pripažinti dauguma Balkanų šalių (Rumunija, Graikija, Moldavija, Slovakija, Kipras), kitos įtakingos pasaulio šalys (Ispanija, Argentina, Venesuela). Dalis šalių išreiškė apgailestavimą dėl Kosovo atsiskyrimo (Kinija, Indija, Brazilija). Praėjus dviem su puse mėnesio nuo nepriklausomybės paskelbimo Kosovą pripažino 35 vakarų bei kitų kraštų pasaulio valstybės, o nemaža dalis šalių susilaiko nuo ankstyvų vertinimų ir analizuoja situaciją.

## Istorinis pagrindas
Regioną, apimantį dabartinės Kosovo valstybės teritoriją, apgyventą albanų pirmtakų – ilyrų genčių, užkariavo greitai besiplečianti Romos imperija. Apie 200 m. e. m. prasidėjo Romos bei Konstantinopolio varžybos dėl įtakos krašte. VI a. Kosove apsigyveno serbai. 1455 m. Kosovo kraštą užvaldė Osmanų imperija, kuri islamizavo kraštą. XIX a. ir XX a. albanai nuolatos sudarė didesnę dalį Kosovo gyventojų. Šiuo metu Kosove gyvena 90 proc. Kosovo albanų.
Kapitoniškių pilkapynas

**Kapitoniškių pilkapynas** arba **Milžinkapiai** – pilkapiai, buvę dab. Kaišiadorių rajono savivaldybės teritorijoje, apie 2 km į pietryčius nuo Rumšiškių, prie Kapitoniškių miško, Nemuno dešiniajame krante, 1959 m. užlieti Kauno marių.

## Pilkapiai
1953 m. istorijos instituto archeologai pilkapyne aptiko dvi pilkapių grupes. Šiaurinėje buvo 20, pietinėje – 29 pilkapiai (6–12 m skersmens ir iki 1,2 m aukščio). Sampilai iš smėlio apjuosti grioviais.

## Tyrimai
1953–1954 m. istorijos institutas ištyrė (tyrimų vadovas Adolfas Tautavičius) 46 pilkapius. Pietinės grupės pilkapių sampiluose ir ant pagrindo rasta sudegintų mirusiųjų kapų. Šiaurės grupės pilkapių duobėse po sampilu buvo nedegintų žirgų kapų, o sampiluose – sudegintų. Rasta IX a.- XII a. įkapių: geležinių ylų, peilių, molinių verpstukų, žalvarinių vytinių, plokščiais užkeistais galais antkaklių, masyvių juostinių, trikampio pjūvio platėjančiais galais apyrankių. Žirgų kapuose buvo geležinių pjautuvų, žąslų, žalvarinių žvangučių.

Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.

## Šaltiniai