open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Stakliškių midus

**Stakliškių midus** – tai skaidrus gintarinės spalvos alkoholinis gėrimas, midus, pavadintas miestelio, kuriame sutelkta lietuviško midaus gamyba, vardu. Gamina UAB „Lietuviškas midus“. 

2013 m., po trejų metų nuo paraiškos padavimo Europos komisijai, Stakliškių krašto midus įtrauktas į Saugomų geografinių nuorodų (SGN) registrą, kurį sudaro daugiau nei 1200 saugomų produktų Europoje.

## Istorija

Midus buvo gaminamas žiloje senovėje. Seniausia konkreti rašytinė informacija apie midaus vartojimą baltų žemėje aptinkama Vulfstano pasakojime apie 890 m. Šis keliautojas ir pirklys pats apsilankė šiose žemėse ir žinių gavo iš pirminių šaltinių, jog šiose vietovėse būta labai daug medaus ir iš jo gamintas gėrimas. 

Midus tapo savotiška legenda, kurią naujai atgaivinti pabandyta jau XX a. pradžioje, kai Stakliškių midaus gamyklos inžinierius technologas Aleksandras Sinkevičius užsibrėžė atkurti senovėje (XV–XVIII a.) gaminto iš laukinių bičių medaus ir įvairių žolelių midaus receptą ir atnaujinti tradicinio, natūralaus, nespirituoto midaus, kuris tuo metu nebebuvo gaminamas nei Lietuvoje, nei kaimyninėse šalyse, gamybą.

## Gamyba

Ypatingą skonį su saldžiai rūgštoku prieskoniu ir pikantišką aromatą šiam midui suteikia ilga natūrali fermentacija (iki 90 parų) ir ilgas gėrimo brandinimas (ne mažiau kaip 9 mėn.). Gaminamas fermentuojant midaus misą su augalinių žaliavų (apynių, liepų žiedų, kadagio uogų) priedu. Stakliškių midaus ypatybė yra ta, jog visas etilo alkoholis miduje susidaro tik natūralios fermentacijos būdu. Be to, gaminant midų nenaudojama cukraus ar kitų saldinimo medžiagų, dažiklių, aromatinių medžiagų ar konservantų.

## Įvertinimas

Lietuvą reprezentuojantis gaminys yra pelnęs įvairių apdovanojimų. 2002 m. midui „Stakliškės“ buvo suteiktas kulinarinio paveldo statusas. Midus sulaukia didelio susidomėjimo parodų metu, yra daug kartų apdovanotas įvairiais medaliais ir prizais. Vien Lietuvoje midus yra įvertintas 6 Lietuvos metų gaminio aukso medaliais, 6 parodos „AgroBalt” medaliais.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Stakliškių midaus gamyba
2014 m. Malaizijos Grand Prix

**2014 m. Malaizijos Grand Prix** – antrosios 2014 m. Formulės 1 sezono lenktynės. Jos vyko kovo 28-30 dienomis. Tai buvo 16-tas Malaizijos GP.

Prieš lenktynes tylos minute buvo pagerbti dingusio Malaizijos oro linijų skrydžio 370 įgula ir keleiviai.

## Kvalifikacija

;Pastabos:
* – Valtteri Bottas gavo 3 starto pozicijų baudą dėl trukdymo Daniel Ricciardo kvalifikacijos metu.

## Lenktynės

## Čempionato įskaitos

;Lenktynininkų įskaita

;Komandų įskaita

* **Pastabos:** pateikti tik penki geriausi rezultatai.

## Šaltiniai
Ką jie padarė mūsų dukterims?

**Ką jie padarė mūsų dukterims?** () – 1974 m. Italijoje sukurtas kriminalinis filmas apie policijos tiriamą jaunos merginos savižudybę, kurios byla virsta į prostitucijos verslo demaskavimą ir motociklu važinėjančio žudiko juodu šalmu gaudynes. 

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
*Giovanna Ralli – Vitorija Stori
* Claudio Cassinelli – inspektorius Silvestris
* Mario Adorf – inspektorius Valentinis
* Franco Fabrizi – fotografas Bruno
* Micaela Pignatelli – Roza
Revalės mūšis

**Revalės (Revelio) mūšis** – mūšis, vykęs 1602 m. birželio 30 d. netoli Revelio, dab. Talino, tarp Abiejų Tautų Respublikos (vad. Stanislavas Žolkevskis) ir švedų (vad. Reinholdas Arnepas) kariuomenės, vienas Lenkijos-Švedijos karo (1600–1611) mūšių. 

Mūšį laimėjo ATR karinės pajėgos.

## Mūšio eiga

Didysis lauko etmonas Stanislavas Žolkevskis su lenkų pajėgomis buvo pasiųstas prieš Reinholdo Arnepo vedamus švedus, susitelkusius ties Reveliu, kur stovėjo Lietuvos didžiojo etmono Jano Zamoiskio pajėgos. 

Žolkevskis nesėkmingai atakavo su dviem lenkų husarų eskadronais. Švedai nuo priešo kavalerijos gynėsi pastatydami specialias užtvaras prieš žirgus (). Tačiau Žolkevskio lengvoji kavalerija užbėgo švedams iš užnugario, susijungdama su likusiais husarais. 

Švedai galiausiai buvo sumušti, patyrė nuostolių – 200 žuvusių.

## Literatūra

* Leszek Podhorodecki, „*Stanisław Żółkiewski*”, Warszawa 1988, ISBN 83-205-4082-8

## Šaltiniai
Keorlas

**Keorlas** (; m. 625) – Mersijos karalius (606 – apie 625 m.). Tikėtina, Kinemundo sūnus ir Kreodo anūkas.

606 metais Keorlas tapo karaliumi, pakeitęs Mersijos soste sėdėjusį Pybą. Keorlas minimas kronikose tik jo dukros Kinesburgos santuokos su Edvinu kontekste, būsimu Nortumbrijos karaliumi, kuris slapstėsi pas jį ištrėmimo metu.

Apie 625 metus Keorlas mirė ir sostą paveldėjo Penda, galimas jo pusbrolis.

## Išnašos

## Nuorodos
* Keorlas 

## Literatūra
* Steven Basset (Hrsg.): *The Origins of Anglo-Saxon Kingdoms*, Leicester University Press, Leicester 1989, ISBN 0-7185-1317-7.
* Nicholas Brooks: „The Formation of the Mercian Kingdom“ in: Steven Basset (Hrsg.): *The Origins of Anglo-Saxon Kingdoms*, Leicester University Press, Leicester 1989, ISBN 0-7185-1317-7.
* Wendy Davies: „Annals and the Origins of Mercia“ in Ann Dornier: *Mercian Studies.* Leicester University Press, Leicester 1977, ISBN 0-7185-1148-4.
* Ann Dornier: *Mercian Studies.* Leicester University Press, Leicester 1977, ISBN 0-7185-1148-4.
* David Dumville: "The Anglian Collection of Royal Genealogies and Regnal Lists. " in: *Anglo Saxon England* 5 (1976), p.&nbsp;23-50
* Nicholas J. Higham: *The Kingdom of Northumbria. AD 350–1100.* Sutton, Stroud 1993, ISBN 0-86299-730-5.
* D. P. Kirby: *The Earliest English Kings*. Unwin Hyman, London 1991, ISBN 0-04-445691-3.
* Frank M. Stenton: *Anglo-Saxon England*. 3. Aufl., Oxford University Press, Oxford 1971, ISBN 0-19-280139-2.
* Ian W. Walker: *Mercia and the Making of England*. Sutton, Stroud 2000 ISBN 0-7509-2131-5
* Barbara Yorke: *Kings and Kingdoms of Early Anglo-Saxon England.* Seaby, London 1990, ISBN 1-85264-027-8.
* *Bede’s Ecclesiastical History of the English People*, B. Colgrave & R.A.B. Mynors (Hrsg.), Clarendon, Oxford 1969, ISBN 0-19-822202-5.
Gerovės parkas

**Gerovės parkas** (**Naujosios Vilnios parkas**) – miesto parkas, esantis Naujojoje Vilnioje (Vilniuje), centrinėje mikrorajono dalyje, tarp gyvenamųjų namų bei Pramonės rajono, palei kairįjį Vilnios krantą. Parkas yra tarp Vilnios upės bei Pramonės, Karklų, Pergalės ir Gerovės gatvių. Parke įrengti suoleliai, pasivaikščiojimo takai, per Vilnelę nutiesti du pėsčiųjų tiltai. Stovi sovietiniais laikais pastatyta pramonės darbininko skulptūra. Gerovės parke yra Naujosios Vilnios senasis stadionas, kurio ištakos siekia 1944 m. Planuojamas statyti Naujosios Vilnios futbolo kompleksas, tačiau projektavimo darbai sustabdyti, laukiant Vilniaus miesto savivaldybės finansavimo projektavimo darbams. Kasmet vykdoma aplinkos tvarkymo akcija „Darom“. Joje dalyvauja futbolo klubo FK Granitas nariai (sportininkai), Naujosios Vilnios gyventojai.

## Galerija

File:Naujoji Vilnia Park31.JPG|Parko vaizdai
File:Naujoji Vilnia Park19.JPG|Beržynas
File:Naujoji Vilnia Park3.JPG|Tiltas per Vilnią
File:Naujoji Vilnia Park28.JPG|Parko vaizdai
Vaizdas:Naujoji Vilnia Park46.JPG|Pramonės darbininko skulptūra


## Šaltiniai

## Nuorodos
* Naujosios Vilnios parkas (Wikimapia)
Naujosios Vilnios senasis stadionas

**Naujosios Vilnios senasis stadionas** (arba ***Naujosios Vilnios parko stadionas***) – stadionas, esantis Naujojoje Vilnioje, Gerovės parke, kairiajame Vilnios upės krante.

## Istorija

Ištakos siekia maždaug 1944 m. Tuo metu jis buvo vadinamas „boisko“; manoma, jog tai tebuvo tik šienaujama pieva, naudota kaip stadionas. 1956 m. prie staklių įmonės „Žalgiris" buvo įsteigtas futbolo klubas FK Žalgiris. Maždaug tuo metu ir buvo pastatytas dabartinis stadionas su jam priklausančiais statiniais. Šiuo metu stadionas apleistas, statiniai išgriuvę. Šioje vietoje planuojama statyti Naujosios Vilnios futbolo kompleksą, tačiau projektavimo darbai sustabdyti, laukiant Vilniaus miesto savivaldybės finansavimo projektavimo darbams. Stadiono aplinka ir prieigos kasmet tvarkomos akcijos „Darom“ metu.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Naujosios Vilnios senasis stadionas (Futbolinis.lt)
* Naujosios Vilnios senasis stadionas (Openstreetmap.org)
Andrea Šušnjara

**Andrea Šušnjara** (g. 1987 m. vasario 26 d.) – kroatų dainininkė, Kroatijos atstovė 2009 m. Eurovizijos dainų konkurse. Ji, kartu su Igor Cukrov, laimėjo *Dora 2009* atranką, atlikdami dainą „Lijepa Tena“ (*Gražuolė Tena*). Eurovizijos finale užėmė 18 vietą su 45 taškais.

Andrea bandė dalyvauti Eurovizijos dainų konkurse anksčiau, 2004 metais, kai Kroatijos atrankoje *Dora* su daina „Noah“ užėmė antrą vietą.

Nuo 2010 m. ji yra kroatų pop-folk grupės Magazin narė.

## Nuorodos
* Grupės Magazin tinklalapis

|-
Bacbai

**Bacbai** (bac. *бaцби* (vns. *бацав*); ; ) – maža čečėnams ir ingušams gimininga tauta (2009 m. jų buvo apie 2500). Tai vienintelė vainachų tauta, išpažįstanti stačiatikybę. 

## Paplitimas
Istoriškai gyvena Tušetijoje – kalnų srityje šiaurryčių Gruzijoje, Andžio Koisu upės aukštupyje kartu su gruzinais tušinais. Šiuo metu dauguma bacbų gyvena Zemo Alvanio kaime ties Achmetos miestu Alazanio aukštupyje (Kachetija, pietinis Didžiojo Kaukazo kalnagūbrio šlaitas). 

## Kalba
Kalba bacbų kalba, kuri neturi raštijos, taip pat gruzinų kalba. 

## Kilmė
Viena versija aiškina, kad bacbai galbūt yra palikuonys ingušų, kurie XVI a. persikėlė iš Erzio (aukštikalnių aūlas) Džeiracho tarpeklyje Armchio upės baseine. 
Pagal liaudies padavimus bacbai atėjo iš Vabua vietovės Kalnų Ingušijoje. XIX a. pab. – XX a. pr. leistas Brokhauzo ir Jefrono enciklopedinis žodynas taip aprašė tušinų (bacbų) kalbą, siedamas bacbų kilmę su čečėnais: „Dar senais laikais tarp tušinų apsigyveno nedidelė čečėnų bendruomenė, save vadinanti bacbais. Didžioji dalis šių čečėnų, anksčiau sudariusi Covos bendruomenę, neseniai persikėlė į Alazanio lygumą ir apsigyveno ties Achmeto kaimu“..

Autoritetingas Kaukazo tyrinėtojas Piotras Uslaras apie bacbų kilmę rašė: „Tiesa, kad tušinai taip par priklauso nochčių genčiai, ką rodo jų kalbos gramatinė sandara, bet jie, pasidavę gruzinų įtakai, visiškai persigimė ir prarado čečėnišką charakterį.“

Pagal 1926 m. surašymo duomenis Tarybų Sąjungoje gyveno 6 bacbai. Gruzijoje bacbus, skirtingai negu kistinus, oficialiai laikė ne savarankišku etnosu, o gruzinais. N. Volkova savo knygoje „Etniniai procesai XIX-XX a. Užkaukazėje“ (*Этнические процессы в Закавказье в XIX—XX в.*) rašė: „per kelis paskutinius šimtmečius bacbams ir daliai kistinų gruzinų kalba tapo antrąja gimtąja kalba“, bet „nežiūrint į kalbinę ir kultūrinę asimiliaciją 1948 m. dar buvo senų žmonių, prisiminusių čečėnų kalbą, čečėnų papročius“.. Ji taip pat rašė:
Bacbų ir kistinų pavyzdyje matyti šių tautų susiliejimo su gruzinais procesas. Intensyviausias jis buvo cova-tušinų bendruomenėje, dauguma jų antroje XIX a. pusėje asimiliavosi su gruzinais: bacbai perėmė jų kostiumus, papročius, dainas ir pan.

## Kultūra
Bacbų kultūroje daug gruziniškosios kultūros elementų.. Rusijos etnografijos muziejus bacbus priskiria gruzinų subetnosams, o su bacbais siejamus eksponatus muziejaus kolekcijose priskiria čečėnams..
Seniesiems bacbų aūlams būdinga bokštiškoji architektūra, bendra su ingušais, čečėnais ir gruzinais tušinais. 

## Nuorodos

*  Вайнахские народы Грузии: мнимое братство и угроза полной грузинизации. 
* Бацби: ингуши-христиане
*  А. С. Хаханов Тушины // Этнографическое обозрение. 1889. № 2. С. 40-62.
T.Ė.T.Ė. muzikiniai apdovanojimai

**T.Ė.T.Ė.** – alternatyvios muzikos apdovanojimai, teikti 2012–2013 ir 2020 m. Apdovanojimų idėjos autoriai ir organizatoriai – grupės „Skamp“ vokalistas Vilius Alesius ir muzikos agentūros „Bonus FX“ vadovas, buvęs A.LT apdovanojimų organizatorius Jonas Ščevinskas. Apdovanojimų pavadinimas „T.Ė.T.Ė.“ yra aliuzija į Muzikos asociacijos metų apdovanojimus M.A.M.A.: apdovanojimų šūkis – „Nedavė M.A.M.A.? Duos T.Ė.T.Ė.!“.

2014 m. apdovanojimus teikti buvo atsisakyta, kadangi „M.A.M.A.“ apdovanojimai, anot V. Alesiaus, buvo įteikti ir visiems pasižymėjusiems alternatyvios muzikos kūrėjams bei atlikėjams. Po pertraukos apdovanojimai vėl įteikti 2020 m.

## Apdovanojimai

### 2019 m.
Apdovanojimų įteikimas įvyko 2020 m. vasario 29 d.

* Metų debiutas: Free Finga
* Metų džiazas: „Sheep Got Waxed“
* Metų elektronika: „Without Letters“
* Metų didžėjus: Manfredas
* Metų hiphopas: „Despotin Fam“
* Metų bardas: „Baltos varnos“
* Metų renginys: festivalis „Loftas Fest“
* Metų metalas: „Awakening Sun“
* Metų pankrokas: „Toro Bravo“
* Metų rokas: „ba.“
* Metų koncertinė grupė: „ba.“
* Metų vaizdas: „Vilniaus Energija“ – „Bepilotė mašina“
* „Tautos balsas“ (rinko interneto lankytojai): „Solo Ansamblis“
* Metų atlikėjas: Free Finga
* Metų albumas: „ba.“ – „H8”
* Metų grupė: „ba.“

### 2012 m.
Apdovanojimų įteikimas įvyko 2013 m. kovo 2 d. klube „Loftas“. Renginio vedėjai – aktoriai Viačeslavas Mickevičius ir Šarūnas Banevičius.

* Metų debiutas: „Tie geresni“
* „Tautos balsas“ (rinko publika): „Tie geresni“
* Metų albumas: Markas Palubenka – „No Fun In 101”
* Metų vaizdas: „Deeper Upper“ – „In The Sands Of A Desert“
* Metų charizma: Dominykas Vaitiekūnas („Liūdni slibinai“)
* Metų metalas: „Awakening Sun“
* Metų eksperimentinė grupė: „Avaspo“
* Metų roko grupė: „Garbanotas bosistas“
* Metų elektronika: „Golden Parazyth“
* Metų DJ komanda: „Baltic Balkan“
* Metų „punk“: „Lucky Strike“
* Metų festivalis: „Satta Outside“
* Metų muzikos skleidėjas: music.lt
* Metų hiphopas: Lilas
* Metų fankas: „Saulės kliošas“
* Metų etno: „Spanxti“

### 2011 m.
Apdovanojimų įteikimas įvyko 2012 m. vasario 25 d. klube „Loftas“. Renginio vedėjai – aktorius Mantas Stonkus ir grupės „Gerai Gerai & Miss Sheep“ vokalistė Dovilė Filmanavičiūtė.

* Metų debiutas: Markas Palubenka
* Metų albumas: „KeyMono” – „Synthezatorium”
* Metų muzikinis vaizdo klipas: „Gyvai” – „Why”
* Metų metalo grupė: „Mandragora”
* Metų panko grupė: „The Sold Outs”
* Metų etno/folko grupė: „Pievos”
* Metų roko grupė: „Colours of Bubbles”
* Metų fanko grupė: „Fun Clock”
* Metų hiphopo grupė/atlikėjas: „Dee & Kamy”
* Metų eksperimentinės muzikos grupė/atlikėjas: Maldur Atai
* Metų elektronikos atlikėjai: Mario & Vidis
* Metų bosininkas: Domas Aleksa
* Metų būgnininkas: Josh McClung
* Metų gitaristas: Viktoras Jonušis
* Metų vokalistė: Ieva Narkutė
* Metų vokalistas: Jeronimas Milius
* „Tautos balsas“: „Liūdni slibinai“

## Šaltiniai
Amiklai

**Amiklai** () – nedidelis kaimas pietinėje Graikijoje, Peloponeso pusiasalyje, Lakonijoje. Amiklai driekiasi Euroto upės lygumoje, 6 km į pietus nuo Spartos.

## Gyventojai

 

## Senieji Amiklai

Senųjų Amiklų ( – *Amyklai*) griuvėsiai yra 2 km į šiaurės rytus nuo dabartinės gyvenvietės. Miestą įkūrė Spartos karalius Amiklas, Lakedemono sūnus. Pasak Pauzanijo, senieji Amiklai kilę iš achajų tvirtovės, įkurtos dar prieš dorėnų įsiveržimą į Graikiją, tai buvo įrodyta vėlesniais archeologiniais tyrimais. Bronzos amžiaus laikotarpiu gyvenvietė buvo įsikūrusi ant šlaitų virš dabartinių Amiklų. Gyvenvietę nukariavo spartiečiai, ir jos gyventojai tapo perioikais – mažesnes teises turinčiais Spartos polio piliečiais.

Po miesto užkariavimo, Amikluose buvo pastatyta Apolono šventykla, į kurią įėjo prieš tai jau stovėjęs Hiakinto, kuris buvo sena augalių pasaulio dievybė, pilkapis. Jo garbei kiekvieną vasarą buvo švenčiamos Hiakintijos, kurios trukdavo tris dienas. Pirmąją dieną buvo apraudojama jaunuolio mirtis, likusias dvi švenčiamas jo atgimimas kaip *Apolonas Hiakintos*. Hiakinto kultą Amikluose pakeitė Apolono kultas, ir Hiakintijas imta švęsti kaip Apolono šventes, tačiau amikliečiai negarbino Apolono sesers Artemidės. Amikluose taip pat buvo garbinamas Dionisas kaip *Dionysos Psilax* (Pagal Pauzaniją, dorėniškai *psila* – sparnai).
Giovanni Battista Moroni

**Džovanis Batista Moronis** (, apie 1525–1578 m.) – italų XVI a. renesanso dailininkas-portretistas.

## Biografija
Džovanis Batista Moronis gimė apie 1525 m. Albino miestelyje netoli Bergamo. Jo tėvas Andrea buvo architektu. Dailės Moronis mokėsi pas Moretto da Brescia Brešijoje. Ir vėliau, gali būti – pas Ticianą. Buvo paveiktas Lorenzo Lotto. Dirbo Trente, vėliau – Bergame ir gimtajame Albine. Buvo tikriausiai pirmuoju dailininku Italijoje, kuris specializavosi portreto žanre. Kūrybinę karjerą Moronis padarė Bergamo mieste, kuris priklausė Venecijos respublikai. Kiekvienam paskirtam Venecijos vietininkui Bergame reikėdavo sukurti portretą ir esą Ticianas rekomenduodavęs jį užsakyti tik pas Moronį. Jo portretai įtakoti Ticiano dailės, turi manieristinių bruožų. Moronis sukūrė keletą altorinių paveikslų bažnyčioms, mirė 1578 m. Bergame.

## Darbų galerija

Vaizdas:Giovanni Battista Moroni - Portrait of a Man holding a Letter ('L'Avvocato') - Google Art Project.jpg| „Vyro, laikančio laišką, portretas“ (Londono nacionalinė galerija)
Vaizdas:Giovanni Battista Moroni - The Tailor ('Il Tagliapanni') - Google Art Project.jpg| „Siuvėjas“ (Londono nacionalinė galerija)
Vaizdas:Giovanni Battista Moroni - Portret van een jonge vrouw.jpg| „Jaunos moters portretas“ (Amsterdamo valstybinis muziejus)
Vaizdas:Giovanni Battista Moroni - Portret van een edelman in harnas.jpg| „Vyro su šarvais portretas“ (Amsterdamo valstybinis muziejus)
Vaizdas:Giovanni Battista Moroni - The Sculptor Alessandro Vittoria - Google Art Project.jpg| „Skulptorius Alessandro Vittoria“ (Meno istorijos muziejus, Viena)
Vaizdas:Moroni - Adorazione dei Magi con S. Lucia.jpg| „Išminčių pagarbinimas“ (San Pancrazio bažnyčia, Gorlagas)


## Nuorodos

* Encyclopaedia Britannica
* treccani.it
* Moronis WGA tinklalapyje
* Kimberlio meno muziejus
* „The Guardian“
Kola

**Kola** gali reikšti:

* Kola – gaivusis gėrimas;
* Kolamedžio pavadinimas;
* Kolos pusiasalis – pusiasalis Europos šiaurėje;
* Kola – miestas Rusijoje, Murmansko srityje;
* Kola – upė Rusijoje, Murmansko srityje;
* Kolos įlanka – Barenco jūros įlanka;
* Kolos atominė elektrinė – elektrinė Rusijoje;
AB Žalgiris

AB **Žalgiris** – metalo staklių gamykla, veikusi Vilniuje. Gamino konsolines frezavimo ir programines stakles. Kasmet pagamindavo 2100 staklių; prekinė produkcija - 16 mln. rublių (1983 m.). Staklės buvo siunčiamos į visas SSRS respublikas ir 53 kitas užsienio šalis. 1800 darbuotojų (1983 m.).

Adresas: Pramonės g. 141/2, Naujoji Vilnia.

## Istorija
1941 metais gamykla įkurta vietoj Mozerio fabriko (įkurto 1870 m.), gaminusio mezginius. 

1947 metais buvo atkurta ir pavadinta „Žalgirio“ vardu. Veikė kaip Lietuvos TSR Liaudies ūkio tarybos (LŪT) Staklių ir įrankių pramonės valdybos staklių gamykla „Žalgiris“. Prie gamyklos buvo įkurtas ir iki 1999 metų veikė futbolo klubas FK Žalgiris Naujoji Vilnia.

Staklių gamyklos AB „Žalgiris“ akcijų paketą valstybė pardavė 1998 m. už simbolinę 250 tūkst. litų kainą, mat įmonė buvo beveik bankrutavusi, jos skolos siekė apie 16 mln. litų.
„Žalgirio“ pirkėjas JAV firma „Euro Acquisitions LLC“ nevykdė prisiimtų įsipareigojimų, nedarė sutartyje numatytų investicijų ir bendrovei buvo iškelta bankroto byla.

Pagal VSDF pateiktą informaciją, 1999 m. gruodžio 3 d. teismui patvirtinus AB „Žalgiris“ kreditorių sąrašą ir jų kreditinius reikalavimus, AB „Žalgiris“ įsiskolinimai VSDF biudžetui sudarė 9 438 561 Lt.

2000 m. rugsėjo 11 d. įsiskolinimas VSDF biudžetui sudarė 9 683 619 Lt.

2000 m. lapkričio 21 d. AB „Žalgiris“ iš Fondo bankrutuojančių ir bankrutavusių įmonių darbuotojų reikalavimams, susijusiems su darbo santykiais, tenkinti buvo gavusi 1 103 045 Lt, iš jų VSDF biudžetui buvo pervesta 263 034 Lt. Išregistravus bendrovę, jos 9 422 199 Lt skola VSDF biudžetui buvo pripažinta beviltiška ir nurašyta.

AB „Žalgiris“ privatizavimas, vykdytas 1998 metais buvo nesėkmingas: kadangi valstybei nuosavybės teise priklausančių AB „Žalgiris“ akcijų pirkėjas firma Euro Acquisitions LLC nevykdė pirkimo–pardavimo sutartyje numatytų įsipareigojimų, didėjo įmonės skolos, teismo sprendimu įmonė buvo likviduota dėl bankroto ir išregistruota iš įmonių registro. Nesėkmingo AB „Žalgiris“ privatizavimo padariniai buvo prarastos darbo vietos, nepatenkinti kreditorių reikalavimai, susiję su darbuotojais, Valstybinio socialinio draudimo fondo biudžetu, valstybine mokesčių inspekcija ir kitais kreditoriais.

Likviduotos staklių gamyklos AB „Žalgiris“ privatizavimo sandorio nesėkmes lėmusios aplinkybės susijusios su tuo, kad:
* Viešojo konkurso komisija veikė neatsakingai vykdant akcijų pardavimą viešojo konkurso būdu – nebuvo imtasi veiksmų, kurie leistų įsitikinti, ar egzistuoja firma Euro Acquisitions LLC ir kokios vienintelio potencialaus pirkėjo finansinės garantijos;
* netinkama buvo Ūkio ministerijos ir Turto fondo veikla užtikrinant pirkėjo įsipareigojimų vykdymo kontrolę, pasirenkant sankcijas paaiškėjus, kad nevykdomi sutartyje numatyti įsipareigojimai, ir neužtikrinant reikiamos kontrolės, perduodant AB „Žalgiris“ turtą bendrovės likvidavimo metu.

## Šaltiniai
Ruth Lorenzo

**Ruth Lorenzo Pascual** (žinoma sceniniu vardu **Ruth Lorenzo**; g. 1982 m. lapkričio 10 d. Mursija, Ispanija) – ispanų dainininkė, dainų autorė, žinoma dėl dalyvavimo britų „X Factor“ 2008 metais. 2014 m. pasirinkta atstovauti Ispanijai 2014 m. Eurovizijoje gegužės mėnesį su daina „Dancing in the Rain“.

## Diskografija

### Albumai
* 2014 – *[[Planeta Azul]]*

### Singlai
* 2011 – Burn
* 2013 – The Night
* 2013 – Love Is Dead
* 2014 – Dancing in the Rain

## Nuorodos

* Oficiali svetainė (anglų k.)

|-
Jonas Juozapas Abelevičius

**Jonas Juozapas Abelevičius** (1821 m. kovo 29 d. Anykščiuose, Rusijos imperija  – 1882 m. liepos 15 d. Vilniuje, Rusijos imperija) – kunigas kanauninkas, mokslininkas teologas, teologijos pedagogas.

## Biografija

Gimė 1821 m. kovo 29 d. Anykščiuose. Tėvai Vincentas Abelevičius ir Ona Rukšaitė – dvarininkai bajorai. 1833–1838 m. mokėsi Troškūnų pavieto mokykloje, kur baigė penkias klases, 1838–1842 m. – Vilniaus dvasinėje seminarijoje. Nuo 1842 m. tęsė studijas iš Vilniaus į Sankt Peterburgą perkeltoje dvasinėje akademijoje, 1846 m. baigė teologijos studijas teologijos magistro laipsniu. 1846 m. balandžio 6 d. J. Abelevičius buvo įšventintas kunigu.

1846–1847 m. J. Abelevičius dirbo Svisločiaus gimnazijos kapelionu. 1847–1853 m. jis buvo Vilniaus dvasinės seminarijos profesorius ir prokuratorius, čia jis dėstė dogmatinę teologiją. 1852 m. J. Abelevičius taip pat buvo paskirtas Vilniaus katedros kanauninku koadjutoriumi. 1850–1853 m., pirmaisiais Motiejaus Valančiaus vyskupavimo metais, J. Abelevičius prižiūrėjo Vilniuje leidžiamų lietuviškų raštų spausdinimą, buvo jų korektorius, prižiūrėjo spaudą ir taisė kalbą.

1853 m. jis buvo iškeltas į Valkaviską parapijos administratoriumi ir dekanu, paskui 1856–1870 m. buvo Valkavisko parapijos klebonas ir dekanas. 1867 m. už leidimą be valdžios žinios kitam kunigui aukoti Šv. Mišias Gardino gubernatoriaus jis buvo nubaustas 100 rublių bauda. 1870 m. grįžęs į Vilnių, J. Abelevičius iki gyvenimo pabaigos dirbo Vilniaus vyskupijos kunigų seminarijoje. 1870–1878 m. jis buvo seminarijos inspektorius ir homiletikos profesorius, 1872–1878 m. dėstė Šv. Raštą. Paskirtas 1878 m. liepos 30 d., 1878–1882 m., iki gyvenimo pabaigos, J. Abelevičius buvo Vilniaus kunigų seminarijos rektorius, kartu dėstė ir bažnytinę teisę. J. Abelevičius buvo apdovanotas vardiniu kryžiumi ir medaliu Krymo karui atminti. Mirė 1882 m. liepos 15 d. Vilniuje.

## Šaltiniai
Les Fatals Picards

**Les Fatals Picards** – Prancūzijos rock/punk grupė, įkurta 1998 metais. Jie atstovavo Prancūzijai 2007 m. Eurovizijoje su daina „L’amour à la Française“ (*Meilė prancūziškai*). Su 19 taškų užėmė 22 vietą iš 24 dalyvių.

## Diskografija

### Albumai
* 2000: *Amiens c’est aussi le tien*
* 2001: *Navet Maria*
* 2003: *Droit de véto*
* 2005: *Picardia independenza*
* 2007: *Pamplemousse mécanique*
* 2008: *Public*
* 2009: *Le sens de la gravité*
* 2013: *7eme ciel*

## Nuorodos

* Daina ''L’amour à la Française''

|-
Orokiai

**Orokiai** (; orok. *ульта́, уйльта, на́ни*) – maža Tolimųjų Rytų tautelė, priklausanti tungusų-mandžiūrų grupei, gyvenanti Sachaline (Rusija).

## Skaičius ir paplitimas
Rusijoje orokiai gyvena daugiausia Sachalino srityje (298 iš 346). Dauguma orokių gyvena trijuose srities gyvenamuosiuose punktuose – mieste Poronaiske, miesto tipo gyvenvietėje Noglikyje ir kaime Vale (Noglikio rajone). Dalis orokių gyvena Gastelo ir Vachruševo miesto tipo gyvenvietėse, esančiose Poronaisko rajone, Viachtu kaime (Aleksandro-Sachalinskio rajonas), Smirnycho miesto tipo gyvenvietėje (Smirnycho rajonas), Ochos rajone ir Južno Sachalinsko mieste. 2002 m. Rusijos gyventojų surašymo duomenimis Rusijoje gyveno 346 orokiai.

Maža orokių bendruomenė gyvena Hokaido saloje (Japonija). 1989 m. maždaug 20 žmonių bendruomenė gyveno prie Abasirio miesto. Dabartinis šios bendruomenės dydis nežinomas.

### Orokiai ir [[orkai]]
2001 m. Ukrainos gyventojų surašymo metu buvo šioje šalyje užfiksuota daug gyventojų orokių. Apdorojus duomenis paaiškėjo, kad Ukrainoje gyvena 959 orokiai, iš kurių tik 12 (mažiau 1%) orokių kalbą apibūdino kaip gimtąją. 179 žmonės (19%) gimtąja kalba nurodė ukrainiečių kalbą, o 710 žmonių (74%) – rusų. O 1989 m. Ukrainoje gyventojų surašymo metu aptikti tik 2 orokiai..

Manoma, kad šį negausių orokių pagausėjimą Ukrainoje sukėlė tolkinistai ir kiti maginės fantastikos mėgėjai. Žodžiai  'orkai' ir  'orokiai' panašūs, tad kai kurie maginės fantastikos mėgėjai surašymo metu užsirašė „orkais“ – t. y., *orokiais* ir *oročiais* ( 'oročiai'). Pagal surašymo duomenis oročių Ukrainoje irgi padaugėjo, lyginant su TSRS laikais, šimtus kartų.

## Kalba ir kultūra
Orokių kalba priklauso tungusų-mandžiūrų kalbų grupei. Šiuo metu iš Sachalino orokių orokiškai kalba 64 žmonės, visi kiti kalba rusiškai.

Orokiai kalba ir kultūra artimi Priamūrės tungusų-mandžiūrų tautoms – nanajams, ulčiams, oročiams, udegėjams. Orokiai nuo jų skiriasi tuo, kad verčiasi ir elnininkyste. Seniau orokių pagrindinis verslas buvo žvejyba, o elnininkystė daugiau buvo apsirūpinimas transportu.

Orokių žieminis būstas būdavo kūginis čiumas (panašus į evenkišką), vasarinis būstas – oročišką primenanti dvišlaitė žieve dengta palapinė.

## Kilmė
Orokiai priklauso Šiaurės Azijos mažosios rasės Baikalo tipui.

Tradiciškai orokiai buvo susiskirstę į egzogamines patrilinijines gimines.

TSRS laikais beveik visi orokiai, gyvenę šiaurės rytų Sachaline, buvo vieno kolūkio nariai. Pagrindinis kolūkio verslas buvo elnininkystė.

## Nuorodos

* БСЭ, 2-е изд., том 31, стр. 220.
* Смоляк А. В. Ороки // Народы России: Энциклопедия. – М.: БРЭ, 1994. – С. 259–260.
* Новикова К. А., Сем Л. И. Орокский язык // Языки мира: Тунгусо-маньчжурские языки. – М., 1997.
* Смоляк А. В. Ороки // Народы и религии мира / Глав. ред. В. А. Тишков. – М.: БРЭ, 1998.
* Миссонова Л. И. Уйльта Сахалина: Большие проблемы малочисленного народа / Отв. ред. С. А. Арутюнов. – М.: Наука, 2006. – 296 с.: ил., карты.
* Ороки в Полярной энциклопедии школьника
* Ороки в Красной книге народов Российской империи
The Funkids

**„The Funkids“** – Gruzijos vaikų grupė. Grupę sudaro Kati Samkharadze, Nini Dashniani, Luka Karmazanashvili ir Elene Arachashvili. Su daina „Funky Lemonade“ dalyvavo 2012 m. vaikų „Eurovizijos“ dainų konkurse, vykusiame Amsterdame. Su 103 taškais jie užėmė antrąją vietą.

## Taip pat skaitykite
* Gruzija vaikų „Eurovizijos“ dainų konkurse
* 2012 m. vaikų „Eurovizijos“ dainų konkursas

|-
Svuinojus (gyvenvietė)

**Svuinojus** () – vienintelė Svuinojaus salos gyvenvietė, Fareruose. Įsikūrusi rytinėje salos pakrantėje. 1878 m. pastatyta bažnyčia. Kartą ar du kartus per dieną plaukia keltas iš/į Hvanasundą, esantį Vijojaus saloje. Svuinojus reiškia 'kiaulių salelė'.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Nuotraukų galerija
Skuvojus (gyvenvietė)

**Skuvojus** () – vienintelė Farerų salos Skuvojaus gyvenvietė. Įsikūrusi salos rytinėje dalyje. Pagrindinis gyventojų pragyvenimo šaltinis yra žemės ūkis.

XIV a. siautusi Juodoji mirtis pražudė visus salos gyventojus, išskyrus vieną mergaitę. Panašus atvejis ištiko XVIII a., kuomet dėl salose siautėjusios raupų epidemijos išmirė visi Skuvojaus salos gyventojai. Skuvojaus bažnyčia datuojama 1937 m.

## Galerija

Skúvoy, Faroe Islands.JPG|Skuvojus
Skúvoyar kirkja 2013.JPG|Skuvojaus bažnyčia
Skuvoy, Faroe Islands.jpg|Skuvojaus sala


## Šaltiniai

## Nuorodos
* Nuotraukų galerija
Zmolikas

**Zmolikas** () – kalnas šiaurės vakarų Graikijoje, priklauso Janinos nomui. Tai aukščiausia Pindo kalnų viršūnė, siekianti 2637 m aukštį, ir antras aukščiausias Graikijos kalnas po Olimpo. Zmolikas daugiausiai sudarytas iš serpentinito, kuris yra retai aptinkamas mineralas Graikijoje. Per kelis Pleistoceno epochos periodus buvo apledėjusios kalno šiaurinės ir rytinės karos bei slėniai. Iš Zmoliko išteka Vjosės upė, šalia viršūnės, 2200 m aukštyje, yra mažas alpinis ežeras, vadinamas *Drakolimni Smolika*. Šiaurės vakaruose Zmolikas nuo Gramo kalno atskirtas slėniu, o pietuose nuo Timfės skiria Vjosės slėnis. 15 km į pietvakarius įsikūręs demo centras – Konica.

Aukštesnėse vietovėse, esančiose virš 2000 m, plyti žolynai ir iškilę akmenys, žemesnėse vietose driekiasi spygliuočių ir lapus metančių medžių miškai. Spygliuočių miškuose, nuo 1000 m aukščio, labiausiai paplitusi juodoji pušis (), o nuo 1500 iki 1800 m ją pakeičia baltažievė pušis ().

## Nuorodos
* Zmoliko augalų įvairovė (anglų k.) 

## Išnašos
Knukuras

**Knukuras** (arba **Knuturas**) – aukščiausias Skuvojaus salos taškas, Fareruose. Stūkso salos vakarinėje dalyje. Aukštis siekia 392 m. Į pietus nuo Knukuro stūkso Heigjurin Miklis (391 m).

## Šaltiniai
Heigjurin Miklis

**Heigjurin Miklis** () – antras pagal aukštį Skuvojaus taškas, Fareruose. Iškilęs 391 m. Salos vakaruose stūkso Knukuras (392 m).
Kantrybės įlanka

**Kantrybės įlanka** (, jap. 多来加湾) – Ochotsko jūros įlanka pietrytinėje Sachalino salos pakrantėje. Iš rytų pusės įlanką dalinai apriboja Kantrybės pusiasalis. 

Įlanką 1643 m. atrado olandų jūrininkas M. de Frizas (*Maarten Gerritsz de Vries*), plaukęs laivu „Castricum“. Įlanką pavadino Kantrybės įlanka, nes jo ekspedicija šioje įlankoje ilgai turėjo laukti, kol pasibaigė labai tirštas rūkas, trukdęs tęsti plaukiojimą. 

Įlankos ilgis – 65 km, plotis – apie 130 km, gylis – iki 50 m. Į įlanką įteka upė Poronajus. Žiemą įlanka užšąla. Įlankoje yra uostamiestis Poronaiskas.

Įlanka turtinga biologinių išteklių, joje daug lašišinių žuvų ketų (*Oncorhynchus keta*) ir kuprių (*Oncorhynchus gorbuscha*).
Kantrybės pusiasalis

**Kantrybės pusiasalis** () – 65 km ilgio pusiasalis pietrytinėje Sachalino salos dalyje. Jis sudaro rytinę Kantrybės įlankos ribą su likusia Ochotsko jūros dalimi.

Pusiasalio plotis kinta nuo mažiau kaip 1 km (ties Lodočnio sąsmauka) iki 30 km plačiausioje vietoje. Didžiausias aukštis – 350 m virš jūros lygio. Pusiasalis yra pats pietinis Rytų Sachalino kalnų galas. Šie šiaurės pietų kryptimi einantys kalnai sudaro rytinę Sachalino salos pusę.

Pusiasalio gale yra mažas švyturys, pastatytas 1953 m.

## Nuorodos
Valas (Sachalinas)

**Valas** () – kaimas Sachalino srities (Rusija) Noglikio miesto apygardoje, už 61 km nuo rajono centro. Stovi ant Valo upės kranto.

2010 m. Rusijos gyventojų surašymo duomenimis kaime gyveno 1012 gyventojų. Vyrauja rusai (89 %). Kaime gyvena orokių atstovai.

2009 m. kaime atidaryta naujas vidurinės mokyklos pastatas.

## Nuorodos
Solomon Baruch Komaiko

**Solomonas Baruchas Komaiko** (1879 m. rugsėjo 15 d. Anykščiuose, Rusijos imperija  – 1957 m. balandžio 29 d. Majamyje, JAV) – Lietuvos žydų kilmės JAV rašytojas, žurnalistas ir sionistas.

## Biografija
Gimė 1879 m. rugsėjo 15 d. Anykščiuose. Vaikystėje mokėsi Vilniaus ješivoje. 1899 m. kartu su tėvais emigravo į JAV. Atvykęs į Niujorką, pradėjo dirbti korespondentu sionistiniame laikraštyje „Die Welt“. 1903 m. apsigyveno Čikagoje, kur rašė straipsnius į žydų laikraščius „Chicago Sentinel“, „Jewish Daily Courier“, „Jewish Daily News of New York“, „Jewish Morning Journal“, „Jewish Record“. 1907 m. išrinktas į *Kadimah* sionistų organizaciją. 1910 m. įkūrė draudimo bendrovę.

Po Versalio sutarties pasinaudodamas savo kaip įtakingo žurnalisto įtaka stipriai prisidėjo prie to, kad JAV pripažintų naujai susikūrusias Europos valstybes, tarp jų ir Lietuvą. 1923 m. buvo atvykęs į Lietuvą, kur susitiko su Lietuvos prezidentu Aleksandru Stulginskiu ir pažadėjo tolesnę JAV paramą Lietuvai, jei Lietuvoje bus gerbiamos Lietuvos žydų teisės. 1935 m. dalyvavo tryliktame pasauliniame sionistų kongrese Karlsbade. 1940 m. išleido žydų humoro knygą „Ha’Olam Ha’Tzavua“. 1949 m. išleido knygą „Here to Stay: A Collection of Jewish Short Stories“. Mirė 1957 m. balandžio 29 d. Majamyje. Dėl savo žurnalistinės veiklos buvo išrinktas į įtakingiausių Čikagos XX a. žydų šimtuką. Sūnus William Kadison Komaiko buvo Kanados karo pilotas, žuvęs 1943 m. Antrajame pasauliniame kare.

## Šaltiniai
Valas (upė)

**Valas** () – upė Sachalino saloje, įtekant į Čaivo įlanką Ochotsko jūroje. 

Ištakos Šiaurės Sachalino žemumoje, per kurią ir teka. Upė teka Noglikio miesto apygardos teritorija. 

Upės ilgis 112 km. Baseino plotas 1440 km². Upė teka iš vakarų į rytus. 

## Nuorodos
Čaivo įlanka

**Čaivo įlanka** () – Ochotsko jūros įlanka šiaurinės Sachalino salos dalies rytinėje pakrantėje. Įlanka pailga iš šiaurės į pietus, nuo jūros atskirta nerija. Su Ochotsko jūra susisiekia Klejės sąsiauriu (), netoli kurio yra Čaivo gyvenvietė. 

Į įlanką įteka šie upės ir upeliai: Evajus, Pliosovis, Askasajus, Valas, Kijusis, Chanduza, Botasinas, Chojambusibinas, Didysis Garomajus, Mažasis Garomajus, Nutovas, Gribnojus, Osojus. 

Įlankos akvatorijoje yra salos Irkimibu, Arkutu, Soniga ir Bauta. 

Įlankoje gausu žuvies – lašišinių žuvų, silkių, menkių ir plekšnių.
Stegeborgo mūšis

**Stegeborgo mūšis** () – karo prieš Zigmantą Vazą mūšis, vykęs 1598 m. rugsėjo 18 d. prie Stegeborgo pilies, (dab. Esterjotlandas, Švedija) ATR-Švedijos karų laikotarpiu. 

Lenkijos ir Švedijos karalius Zigmantas Vaza stengėsi numalšinti grafo Karolio (vėliau tapusio Švedijos karaliumi) maištą. 1598 m. rugpjūčio mėn. grafo Karolio kariuomenei pavyko apsupti karaliaus Zigmanto Vazos sąjungines lenkų–švedų pajėgas ir užkirsti jiems tiekimo kelius. Rugsėjo mėn. grafo pajėgų apetitas augo, griežtėjo jo pozicija derybose tarp šalių. Tai reiškė, kad Zigmantas Vaza buvo priverstas griebtis ginklo, kad išeiti iš pažeidžiamos padėties.

Zigmanto Vazos ir princo Karolio kariuomenės susitiko prie Stegeborgo. Tačiau rugsėjo 8 d. vykusiame mūšyje aiškią persvarą turėjo Zigmantas Vaza – jau po kelių valandų kovos blogai parengtų švedų maištininkų nuostoliai siekė 300 žuvusių, kai tuo tarpų sąjungininkų – apie 30-40 žuvusių. Karolio pajėgos buvo priverstos atsitraukti į savo pozicijas prie Memo pilies. Tai buvo didelis smūgis grafo prestižui, jis net buvo nusprendęs su šeima palikti šalį. Tačiau kai kurie aukšti vadai įkalbėjo pasilikti ir tęsti kovą.

Priešingai nei norėjo Janas Zamoiskis, karalius nusprendė nebetęsti mūšio, leisdamas švedų kariuomenei atsitraukti. Karaliaus tikslas buvo valdyti Švedijos karūną, o ne ją sunaikinti. Kaip vėliau paaiškėjo, tai buvo jo klaida, kadangi maištininkai atgavo iniciatyvą ir rugsėjo 25 d. sumušė Zigmantą Vazą Stangebero mūšyje. Tai privedė prie Lenkijos–Švedijos sąjungos žlugimo.

## Literatūra

* Isacson, Claes-Göran (ed) (2006). Vägen till Stormakt. Stockholm: Norstedts. sid. 294. ISBN 91-1-301502-8
## Nuorodos

* Lenkijos–Švedijos karas ()lenkų k.
Mabai

**Mabai** – Čado ir Sudano tauta. Jų yra apie keletą šimtų tūkstančių. Visi musulmonai. Jie labiausiai išsilavinusi Čado tauta, viena pirmųjų atsivertusi į islamą. Jie įkūrė Vadajaus imperiją XV a. Jie kalba mabų kalba, kuri priklauso Nilo-Sacharos kalboms.

## Išnašos
Vachruševas

**Vachruševas** (), *Kusunokijama* (, iki 1946 m.) – miesto tipo gyvenvietė Sachalino srities (Rusija) Poronaisko rajone. Įeina į municipalinį darinį Poronaisko miesto apygarda.

2010 m. Vachruševe gyveno 2558 žmonės. 

## Geografija
Gyvenvietė yra pietrytinėje Sachalino salos dalyje, 8 km nuo Ochotsko jūros Kantrybės įlankos, 230 km į šiaurę nuo Južno Sachalinsko. Netoli gyvenvietės yra geležinkelio stotis  ('Anglinis Vachruševas'), priklausanti Tolimųjų Rytų geležinkelio Sachalino regionui.

## Istorija
Gyvenvietė įkurta 1939 m. (tuomet teritorija priklausė Japonijai) kaip gyvenvietė *Kusunokijama*. Tuo metu imtas eksploatuoti akmens anglies telkinys. 1947 m., po to, kai pietų Sachalinas buvo įjungtas į TSRS sudėtį, gyvenvietė buvo pervadinta į *Vachruševą*. Pavadinimas skirtas pagerbti buvusį TSRS anglies pramonės liaudies komisarą Vasilijų Vachruševą, kuris 1947 m. mirė. 

Nuo 2006 m. spalio 2 d, Vachruševas įėjo į municipalinį darinį Vachruševo miesto apygardą 

2012 m. liepos 13 d. Sachalino srities įstatymu Nr. 79-ЗО Vachruševo ir Poronaisko miesto apygardos buvo sujungtos į Poronaisko miesto apygardą. Dabar Vachruševas yra miesto tipo gyvenvietė Poronaisko rajono sudėtyje. 

## Gyventojai

## Nuorodos

* [Вахрушев (посёлок гор. типа в Сахалинской обл.)](http://slovari.yandex.ru/~книги/БСЭ/Вахрушев%20(посёлок%20гор.%20типа%20в%20Сахалинской%20обл.)/)  In: *Яндекс.Словари › БСЭ. – 1969–1978*
Tindholmuras

**Tindholmuras** () – negyvenama salelė Fareruose, į vakarus nuo Vagaro. Plotas – 65 ha (6 500 m²). Turi penkias viršūnes: *Ytsti, Arni, Lítli, Breiði, Bogdi*. Aukščiausia iškilusi 262 m.


Tindholmur, Faroe Islands (3).JPG
Tindholmur, Faroe Islands, as seen from south east.jpg
Tindhólmur silhouette.jpg


## Šaltiniai
Kilinė

**Kilinė** (), dar žinomas kaip **Zirija** () – kalnas Peloponeso pusiasalyje, Graikijoje, priklauso Korintijos nomui. Tai antras pagal aukštį kalnas Peleponeso pusiasalyje, virš jūros lygio iškilęs 2376 m, ir keturioliktas Graikijoje. Kilinė pagarsėjusi kaip dievo Hermio gimtinė. Kilinė yra netoli istorinės Arkadijos ir Achajos sienos. Kalnas yra į vakarus nuo Korinto, į šiaurę nuo Tripolio. Ties 908 m yra observatorija.

Didžioji kalno dalis yra nederlinga ir akmeninga, bet iki 2000 m plyti miškai. Kilinės flora yra turtinga, joje yra daug endeminių augalų rūšių.

## Mitologija

Kilinė graikų mitologijoje – Olimpo dievo Hermio gimtinė. Kalno tarpeklyje nimfa (plejadė) Maja suartėjo su dievų valdovu Dzeusu, kuriam pagimdė Hermį. Jis gimė šventame urve, kuris minimas Homero „Himne Panui“ kaip *Kileniumas*. Seniau ant viršūnės buvo pastatyta šventykla ir statula Hermiui. Kilinė taip pat yra ir visų plejadžių gimtinė.

**Kilinė** buvo kalnų nimfa, oreadė, kuri įsimylėjo Pelasgą, pirmąjį Arkadijos karalių.

Pasak Pauzanijo, Elidėje buvo uostas prie Alfijo žiočių, vadinamas *Kiline*, kur buvo pavaizduotas Hermis.

## Nuorodos

* Kilenės augalų įvairovė (anglų k.)
Nemajūnų koplyčia

**Nemajūnų kapinių koplyčia** – medinė koplyčia, stovinti Nemajūnų kaimo kapinėse. Ji yra vienas iš kultūros paveldo objektų Birštono savivaldybėje. Kapinės įsikūrusios netoli Nemajūnų bažnyčios (į šiaurę), prie kelio . Vietos liaudies meistrų pastatyta 1851 m.

Koplyčia šešiakampė, su portiku ir kolonomis priekiniame statinio fasade, arkiniais langais ir durimis, turinti romantizmo bruožų. Ant stogo įtaisytas medinis šešiakampio plano bokštelis, užbaigtas šešiašlaičiu stogeliu su smaile ir metalo ornamentuotu kryžiumi. Pastogė apjuosta profiliuotu karnizu. Viduje įrengtas medinis balkonas su mediniu profiliuotų lentelių turėklu ir porankiu, paremtas dviem medžio kolonomis. 

Koplyčioje yra rašytojo, buvusio Ustronės dvarininko Stanislovo Moravskio kapas, nedidelė ekspozicija, supažindinanti su šios asmenybės gyvenimu, senų vertingų kryžių kolekcija. 

S. Moravskio koplyčia buvo sutvarkyta ir atnaujinta jau Nepriklausomybės metais, 2015 m. Pastaraisiais metais koplyčioje saugomi kryžiai ir paminklai, kurie sovietiniais metais buvo nuversti, sutrūniję. Iš viso čia yra per 30 kryžių bei antkapinių paminklų, tarp kurių ir vienas iš trijų seniausių kapinių kryžių.

1986 m. ant pagrindinio koplyčios fasado atidengta atminimo lenta su bareljefu (aut. Leonas Juozonis).

## Šaltiniai
Karina Stungytė

**Karina Stungytė** (g. 1988 m. sausio 1 d. Šiauliuose) – kino ir televizijos aktorė.

## Biografija

Kariną užaugino mama Nadežda viena be tėvo. Nuo mažens Karina siekė būti aktore.

2007 m. baigė Šiaulių Santarvės vidurinė mokyklą, 2011 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademijos Teatro ir kino fakultete – vaidybos bakalauro studijas (Kurso vadovas – prof. Jonas Vaitkus). Kurso baigiamajame spektaklyje – Maksimo Gorkio dramoje „Paskutinieji“ – atliko auklės Feodosjos vaidmenį Lietuvos rusų dramos teatre.

Filmuojasi kino ir televizijos filmuose, serialuose. Sukūrė vienas kitam prieštaringus įvairių charakterių vaidmenis – nuo geraširdės vaikų namų auklėtojos, romantiškos svajoklės iki įžūlios ir ambicingos vedusio vyro meilužės, kerštingos ir pavojingos tėvo netekusios dukros.
Komedijoje „Valentinas už 2rų“ drauge su dainininku Vaidu Baumila nusifilmavo nuoga erotinėje meilės scenoje.
2014 m. kovo mėn. debiutavo televizijoje kaip 5-ojo sezono TV šou „Chorų karai“ vedėja (kartu su Mindaugu Stasiuliu).

## Filmografija
* 2012: „Videometra“ serialas „Be namų“ – Vaikų namų auklėtoja
* Trilogija „Nemylimi“, „Svetimi“ ir „Pasmerkti“, serialas „Pasmerkti 2" (trilogijos tęsinys)
* 2008–2014: Moterys meluoja geriau – Jurga (Marijaus mylimoji, Ugnės ir Ligitos draugė)
* 2013: Serialas „Moterys meluoja geriau. Kristina“ – Diva
* 2014: Valentinas už 2rų
* 2014: „Redirected / Už Lietuvą!“ – prostitutė
* 2015 ,, Juodos Katės  -  Julija ( Pauliaus Sužadėtinė, Domanto Dukra ) 

## Šaltiniai
Akershuso pilis

**Akershuso pilis** () – pilis, esanti Osle, Norvegijoje. Pilis pastatyta ant kalvos, šalia giliausiai į žemyną įsirėžusios Oslo fjordo dalies. Ji 700 metų saugo ir gina Oslą nuo bet kokių mėginimų įsiveržti iš jūros pusės. Akershuso pilies ansamblį sudaro istoriniai pastatai, muziejai ir gynybiniai įrenginiai. Čia vyksta oficialios ceremonijos.

## Istorija
Ją pradėjo statyti karalius Hokonas V 1299 m., nuo tada įtvirtinimai buvo daugybę kartų tobulinti bei rekonstruoti. Pilies reikšmė išaugo 1716 m., kai ji atlaikė Švedijos karaliaus Karolio XII kovotojų apgultį. XIX a. pilies gynybinė funkcija susilpnėjo, ji tapo karinių pajėgų administraciniu centru.
Rumunijos karalystė

**Rumunijos karalystė** () – valstybė Europoje. Rumunija nuo įsikūrimo iki 1913 m. buvo nedidelė, bet per Antrąjį Balkanų karą ji aneksavo pietų Dobrudžą, tuo metu priklausiusią Bulgarijai, o per Pirmąjį pasaulinį karą, kovodama su Austrija-Vengrija, prisijungė Transilvaniją, Bukoviną, dalį Banato, Krišanos ir Maramurešo, o žlugus Rusijos imperijai - ir Besarabiją, taip per karus padidindama savo plotą dvigubai. Per Antrąjį pasaulinį karą Sovietų Sąjunga okupavo Besarabiją ir šiaurės Bukoviną, o Bulgarija susigrąžino pietų Dobrudžą.

1881–1947 m. šalį valdė 5 karaliai, pirmasis – Karolis I (1881–1914) ir paskutinis – Mykolas I (1940–1947). Šalis buvo įvedusi konstitucinę monarchiją, todėl valstybė turėjo senatą ir ministrą pirmininką.

Karalystės raida turėjo 2 etapus:
* 1881–1913 m. Rumunijos karalystė, Valachijos ir Moldovos susivienijimas.
* 1913–1947 m. Didžioji Rumunija; Austrijos-Vengrijos, Rusijos ir Bulgarijos teritorijų aneksavimas.

## Šaltiniai
Garliavos evangelikų liuteronų bažnyčia

**Garliavos evangelikų liuteronų bažnyčia** – neveikianti mūrinė evangelikų liuteronų bažnyčia, esanti Kauno rajone, Garliavoje, Vytauto g. 99. Kultūros paveldo objektas Nr. 30618. Bažnyčia neveikianti, joje įsikūrusi dizaino studija, architektų biuras, įrengta ekspozicijų erdvė.

## Istorija

1818 m. Garliavoje buvo įsteigta liuteronų parapija ir pastatyta pirmoji medinė bažnyčia. Mūrinė bažnyčia pastatyta apie 1860-1870 m. Bažnyčia buvusi su bokštu, kuriame kabojo du variniai didžiuliai varpai. Vidaus interjerą puošė didelis ir prabangus šviestuvas, patogūs suolai, altoriaus įranga. Pirmojo pasaulinio karo metais bažnyčia nukentėjo. Buvo sunaikinti bokštas, stogas, langai, durys. 1937 m. inžinierius Antanas Gruodis parengė bažnyčios bokšto atstatymo projektą. Pagrindinio fasado ašyje smaile užbaigtas keturkampis bokštas, kurio aukštis apie 25 m. Tarpukario metais bažnyčia buvo atstatyta, čia vyko sakralinė veikla.

Po Antrojo pasaulinio karo bažnyčia buvo išdraskyta, išgrobstyta. Sovietiniais metais maldos namai buvo paversti kailių ir odų apdirbimo dirbtuvėmis. Atgavus Nepriklausomybę, smarkiai apleista bažnyčia buvo grąžinta evangelikų liuteronų bendruomenei, tačiau sakralinė veikla joje neatsigavo. Tąkart ekspertai suskaičiavo, kad pastato rekonstrukcijai reikėtų maždaug 3 mln. litų. Liuteronams tokia pinigų suma pasirodė neįkandama, todėl jie nusprendė bažnyčią parduoti. Kulto pastatas atsidūrė verslininkų rankose. Be kitų planų, buvo numatyta čia įkurti naktinį klubą, piceriją. Bažnyčia pakeitė daugybę savininkų, buvo tapusi anstolių kontoros taikiniu. Nors ir buvo pradėta remontuoti, ilgainiui ji liko paramstyta senais pastoliais, apsupta šiukšlynų.

2022 m. atnaujintoje bažnyčioje įsikūrė renginių erdvė  ir RIGHETTO architektų biuras.

## Paveldo objektas

2005 m. balandžio 18 d. objektas buvo įregistruotas į Nekilnojamųjų kultūros vertybių registrą (unik. kodas ). Nors bažnyčia pripažinta kultūros vertybe, pastato paskirtis yra komercinė, ir paveldo saugotojai nėra nustatę didelių veiklos apribojimų. Saugotini yra: pastato tūris, bokštas, šlaitinis stogas, medinės gegnės, arkinės nišos, piliastrai, karnizai, betoninė fasado apdaila. Anot paminklosaugininkų, pastatas gali būti naudojamas įvairioms paskirtims, svarbiausia, kad šventovėje būtų išsaugota jos erdvė.

## Architektūra

Bažnyčios pastatas yra daugiakampio formos plano, vieno aukšto su bokštu. Pastato tūrį formuoja vienanavė, stačiakampio plano bažnyčios erdvė, kiek žemesnė penkiasienė presbiterija ir keturkampio plano bokštas. Pagrindinis įėjimas iš rytinės pusės (nuo Vytauto g.), šalutinis – iš vakarinės.

## Galerija

Garliava, ev. liuteronų bažnyčia.JPG|Bažnyčia pastoliuose, 2014 m.
Garliava, evangelikų bažnyčia.JPG
Garliava. Liuteronų bažnyčia.JPG|2016 m.


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Kauno rajono bažnyčios - Garliavos evangelikų liuteronų bažnyčia 
* Garliavos evangelikų liuteronų bažnyčia (''miestai.net'')
Nyjos įlanka

**Nyjos įlanka** () – Ochotsko jūros įlanka rytinėje Sachalino pakrantėje.

Pavadinimas kilęs iš nivchių žodžio *nyj* 'įlanka'. 

Įlanka lagūnos tipo, nuo jūros atskirta nerijos. Su jūra jungia Anučino sąsiauris, esantis šiaurinėje įlankos dalyje, tarp Takrvo ir Agės ragų. Į įlanką įteka upė Tymė, kurios deltoje yra Krotovskio sala. Netoli Tymės žiočių yra miesto tipo gyvenvietė Noglikis.
Langasanduras

**Langasanduras** () – kaimas Streimojaus saloje, Fareruose. Priklauso Sundos savivaldybei. Į pietus nuo gyvenvietės buvo banginių medžioklės stotis. Tai buvo pirmoji banginių medžioklės stotis Fareruose, kuri buvo pastatyta norvegų 1894 m. 1925 m. uždaryta.

## Šaltiniai
Ilgio ežero salos

**Ilgio ežero salos** – valstybės saugomas hidrografinis gamtos paveldo objektas. Salos yra Ilgio ežere  Plungės raj., Platelių sen, Žemaitijos nacionalinio parko teritorijoje. Salos 2007 m. liepos 25 d. įregistruotos į Saugomų teritorijų valstybės kadastrą.

## Geografija

Tai dvi nedidelės bevardės pelkėtos salos palyginti nedideliame, 2 km ilgio ir iki 1 km pločio, Ilgio ežere. Priklauso Telšių miškų urėdijos Beržoro girininkijos (30 kv. 28 skl.) teritorijai. Jų bendras plotas yra 0,1082 ha. Didesnioji sala yra pailgos formos, besidriekianti vakarų-rytų kryptimi. Ilgis – 50 m, o didžiausias plotis – 5 m. Antroji sala yra rytinėje ežero dalyje, siaura, vos 2 m pločio. Salos tinka perėti vandens paukščiams.

Salų koordinatės: 
: – didesnioji sala.
: – mažesnioji sala.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras  
* Žemaitijos NP gamtos paveldo objektai
Pliksalė

**Pliksalė** – sala Platelių ežere Plungės raj., Platelių sen. Tai valstybės saugomas hidrografinis gamtos paveldo objektas  Žemaitijos nacionalinio parko teritorijoje. Sala 2007 m. liepos 25 d. įregistruota į Saugomų teritorijų valstybės kadastrą.

Kadaise ši sala išsiskyrė iš kitų ežero salų, nes ilgai buvo plika, neapaugusi medžiais, nuo to, manoma, ir kilo salos pavadinimas. Pasakojama, kad senovėje Pliksalėje būdavo plakami nusikaltę baudžiauninkai. Dabar čia prieglobstį randa įvairūs gyvūnai, daugiausia – paukščiai.

## Geografija

Pliksalė skalaujama pietinėje Platelių ežero dalyje. Ji užima 1,962 ha plotą, yra ovalo formos, ištįsusi šiaurės-pietų kryptimi, su ryškiu ragu pietryčių dalyje. Salos kilmės istorija siekia paskutinį ledynmetį, formuojantis ežerui. Jos kraštovaizdžiui būdingi salos iškilumas su ošiančiais ąžuolais, eglėmis, liepomis. 

## Nuorodos

* Pilies sala Saugomų teritorijų valstybės kadastre
* Žemaitijos NP hidrografiniai gamtos paveldo objektai
* Pliksalė žemėlapyje (maps.lt)