open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Korbio elektrinė

**Korbio elektrinė** () – gamtinėmis dujomis kurenama šiluminė jėgainė Korbyje, Jungtinėje Karalystėje.

## Istorija
Elektrinė buvo viena pirmųjų nepriklausomų elektrinių, pastatytų po Jungtinės Karalystės elektros energetikos rinkos dereguliacijos. Statybą vykdė *Hawker Siddeley Power Engineering*, *Ewbank Preece* ir *Kier*. 1993 m. pradėtos elektrinės statybos.

Elektrinė pradėjo veikti 1994 m. vasarį, jos gamybos pajėgumas – 350 MW.

2011 m. gegužę ESB įsigijo E.ON dalį elektrinės akcijų ir tapo vienintele savininke.

## Techniniai duomenys

Elektrinė yra kombinuoto ciklo tipo. Joje įrengtos dvi 119 megavatų (MW) General Electric Frame 9 (9001E) dujų turbinos. 

1999 m. buvo atliktas dujų turbinų atnaujinimas, kuris padidino galios išeigą ir dar labiau pagerino efektyvumą. Elektrinė naudoja oru aušinamus kondensatorius, kurie suvartoja 90 % mažiau vandens nei įprastos vandens aušinimo sistemos elektrinėse.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* ESB Energy
Mišelis Kikoinas

**Mišelis Kikoinas** (, 1892 m. gegužės 31 d. Gomelyje – 1968 m. lapkričio 4 d. Kanuose, Prancūzijoje) – iš Lietuvos žydų kilęs XX a. tapytojas ekspresionistas, kūręs Prancūzijoje.

## Biografija

Mišelis Kikoinas gimė 1892 m. gegužės 31 d. Gomelyje bankininko Samuelio-Pereco Kikoino ir jo žmonos Geni Tsiyuni šeimoje. Ūgtelėjęs Minske lankė Jokūbo Kriugerio dailės mokyklą, kurioje susipažino su Chaimu Sutinu. Nuo 1910 m. Mišelis Kikoinas mokėsi Vilniaus piešimo mokykloje. Po trejų metų persikėlė į Paryžių, studijavo Aukštojoje dailės mokykloje. Apsigyveno Monparnase dailininkų kolonijoje La Ruche.

I pasaulinio karo metais Kikoinas įstojo į Prancūzijos kariuomenę, dalyvavo mūšiuose. Tarpukariu gyveno Paryžiuje. II pasaulinio karo metais nuo nacių su savo šeima slėpėsi Tulūzoje. Nacių buvo išsiųstas į koncentracijos stovyklą. Išgyvenęs Holokaustą grįžo į Prancūziją.

Nuo 1958 m. Mišelis Kikoinas gyveno Kanuose. Mirė 1968 m. lapkričio 4 dieną.

## Kūryba

Mišelis Kikoinas tapė peizažus, natiurmortus, aktus ir portretus. Turėjo dirbtuves Monparnase. Kikoino kūryboje dominuoja ekspresionistinis realizmas, artimas bendražygio Pinko Kremenio paveikslams. Natiurmortuose ir peizažuose atsiskleidžia ypač stipri Polio Sezano tapybos įtaka. Vėlesni dailininko kūriniai labiau harmoningi, lyriškesni.

Savo pirmąją darbų parodą Mišelis Kikoinas surengė 1919 metais. Kikoinas surengė personalinių parodų: 1920 m., 1935 m. (Paryžiuje), 1925 m., 1927 m., 1947 m., 1948 m. (Niujorke), 1945 m. (Tulūzoje), 1950 m. (Haifoje ir Tel Avive), 1951 m., 1959 m. (Londone), 1962 m. (Kanuose).

Mišelis Kikoinas su artimiausiais jaunystės bičiuliais, Vilniaus piešimo mokyklos auklėtiniais Chaimu Sutinu, Pinku Kremeniu padarė didelę įtaką garsiosios Paryžiaus mokyklos () raidai.

## Nuorodos
Juozas Obelienius

**Juozas Obelienius** (1903 m. Riogliškiuose, Lekėčių vls. – 1979 m. rugpjūčio 29 d. Vilniuje) – Lietuvos irklavimo sporto veikėjas, treneris, keliautojas, kraštotyrininkas.

## Biografija

J. Obelienius lankė Riogliškių pradinę mokyklą. 1923–1926 m. gyveno Kaune. Dirbo Kauno „Aušros“ gimnazijoje sekretoriumi. Vakarais  mokėsi Lietuvos mokytojų profesinės sąjungos suagausiųjų Kauno gimnazijoje.

Baigė Vytauto Didžiojo universiteto Humanitarinių mokslų fakultetą. Buvo Akademinio sporto klubo pirmininkas (1930 m.), Kauno jachtklubo narys. Vokiečių okupacijos metais dirbo Vilniaus filharmonijoje, buvo Muzikinio liaudies teatro direktoriumi. Pokaryje dirbo LSSR komisarų tarybos Reikalų valdyboje. Vėliau dirbo Vilniaus „Dailės” dirbinių gamykloje. 

1946–1951 m. vadovavo Lietuvos irklavimo federacijai (pirmasis prezidentas). Buvo Vilniaus „Žalgirio” vandens sporto sekcijos pirmininkas, Respublikinės irklavimo sekcijos teisėjų kolegijos prezidiumo narys, trenerių tarybos pirmininkas.

J. Obelienius reiškėsi kaip kraštotyrininkas, rinko tautosaką, gimtojo krašto pokario atsiminimus. Per savo gyvenimą surinko per tūkstantį dainų su melodijomis, užrašė pasakų ir padavimų. Rėmėsi autentiškais pasakotojų žodžiais, kuriuos įrašydavo į magnetofoną. Gyvendamas Vilniuje, iš surinktos medžiagos parengė kraštotyros darbus:
* „Pluoštas medžiagos Zapyškio apylinkės monografijai“. I, II, III d., 1976 m.
* „Nesurašyti testamentai“, 1974–1979 m. (Zapyškio 10 metų pokario istorija). 

## Bibliografija

* Lietuvos TSR vandens turistų keliai. Vilnius. – Mintis, leid. 1972, 1982 m.

## Šaltiniai
Bresanonė

**Bresanonė** (, ) arba **Briksenas** () – miestas šiaurės rytų Italijoje, Trentine-Alto Adidžėje, Pietų Tirolio provincijoje, 40 km į šiaurės rytus nuo Bolcano. Įsikūręs slėnyje, prie Rjencos ir Izarko upių santakos. Praeina Veronos–Insbruko geležinkelis, atšaka į Liencą. Dauguma gyventojų – vokiečiai. Vilnos pramonė, turizmas. Apylinkėse auginamos vynuogės, vaismedžiai. Hidroenergijos gamyba.

Yra barokinė katedra (atstatyta 1745–1754 m.), vyskupų rūmai (XIII a.), 12 bažnyčių (įskaitant XII–XV a. Šv. Mykolo bažnyčią), 5 vienuolynai.

## Istorija
Vietovė pirmąsyk minima kaip *Prihsna* 901 m. Rytų Frankijos karaliaus Liudviko IV Vaiko privilegijoje. 992 m. į Brikseną iš Sabionos perkelta vyskupų rezidencija. XII a. miestas tapo eklezinės kunigaikštystės sostine ir nuolat konfliktavo su Tirolio grafais.

1803 m. Bresanonė kartu su kitomis Tirolio teritorijomis prijungta prie Austrijos, o 1918 m. tapo Italijos dalimi.


Brixen, Panorama.jpg|Miestas slėnyje
Brixen Cathedral, west view 20250805 1.jpg|Katedra
Brixen kostel sv. Michaela.jpg|Šv. Mykolo bažnyčia
Brixen, Zusammenfluss von Rienz und Eisack.jpg|Rjencos ir Izarko santaka ties Bresanone


## Šaltiniai
Ectalio Alpės

**Ectalio Alpės** (, ) – Rytų Alpių dalis Tirolyje, Austrijos ir Italijos teritorijose, tarp Ino ir Adidžės slėnių. Masyvą juosia Retijos Alpės ir Rezijos perėja (vakaruose, pietvakariuose), Ino slėnis (šiaurėje), Cilertalio Alpės ir Brenerio perėja (rytuose), Adidžės slėnis (pietuose). Ino intakas Ectaler Achė dalina Ectalio Alpes į pagrindinį masyvą pietvakariuose ir Štubajerio Alpes šiaurės rytuose. Ortleso kalnagūbris prie Adidžės kartais irgi priskiriamas Ectalio Alpėms. Ilgis apie 50 kilometrų, aukštis iki 3774 m (Vildšpicės kalnas).

Ectalio Alpės susidariusios iš kristalinių skalūnų. Suskaidytos gilių Ino ir Adidžės intakų slėnių. Yra ledynų; didžiausias – Gepačfernerio ledynas (ilgis apie 10 kilometrų). Alpinizmas, turizmas, žiemos sportas; svarbiausi centrai: Mitelbergas, Seldenas, Obergurglas.

1991 m. Ectalio Alpėse, Hauslabjocho perėjoje rasta suledėjusi 5300 metų senumo žmogaus mumija (Ecis).

## Šaltiniai
Oxfam

**„Oxfam“** (**''Ox**ford Committee for **Fam**ine Relief'') – Didžiojoje Britanijoje įkurta tarptautinė nevyriausybinė organizacija, užsiimanti labdara. Būstinė Nairobyje. Tikslas – mažinti skurdo lygį pasaulyje, teikti paramą nukentėjusiems nuo katastrofų. Veikia 79 šalyse, turi 21 padalinį Australijoje, Azijoje, Europoje, Artimuosiuose Rytuose, Šiaurės ir Lotynų Amerikoje bei Karibuose. Jų visų veiklą koordinuoja „Oxfam International“.

1942 m. Oksforde, Anglijoje, grupė kvakerių, socialinių aktyvistų ir Oksfordo akademikų įkūrė organizaciją „Oxford Committee for Famine Relief“ badaujantiems gyventojams karo nusiaubtoje Graikijoje paremti. 1947 m. Oksforde atidaryta pirmoji organizacijos parduotuvė. 1963 m. tapo „Oxfam“. 1995 m. grupė nepriklausomų nevyriausybinių organizacijų įkūrė „Oxfam International“, kuri 1996 m. įregistruota Hagoje, Nyderlanduose.

„Oxfam“ organizacijos teikia paramą karo aukoms (pvz., Izraelio–Palestinos konfliktas, Bosnijos karas, 1992–1995 m., Jemeno krizė, nuo 2011 m.), nukentėjusiems nuo sausros (Rytų Afrikos sausra, 2011 m., Sahelio sausra, 2012 m.), potvynių, žemės drebėjimų (Nepalo žemės drebėjimas, 2015 m.) ir kitų gamtos katastrofų. Organizuoja kampanijas prieš nesąžiningą prekybą, dempingą, muitus, apribojančius besivystančių šalių ekonomines galimybes, kovoja prieš moterų darbo teisių nelygybę.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Sąjūdis (reikšmės)

**Sąjūdis** – sąvoka, turinti įvairias reikšmes, dažniausiai susijusias su tautinių judėjimų raida:

* Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdis –  1988 m. įkurtas visuomeninis judėjimas, siekęs Lietuvos valstybingumo atkūrimo. Jo sudėtinės dalys, iniciatyvinės grupės, susikūrusios panašiu laiku įvairiuose miestuose:
** Sąjūdis Druskininkuose
** Sąjūdis Klaipėdoje
** Sąjūdis Šiauliuose
* Lietuvių tautinis sąjūdis – XIX a.– XX a. pradžioje vykęs tautinės valstybės sukūrimo judėjimas.
* Lietuvos laisvės kovos sąjūdis – politinė Lietuvos partizanų organizacija, pokaryje siekusi atkurti šalies valstybingumą.
* Bendras demokratinio pasipriešinimo sąjūdis – Lietuvos partizanų vyriausiąją karinę ir politinę vadovybę vienijęs sąjūdis, pradėtas kurti 1944 m.
* Mažosios Lietuvos rezistencinis sąjūdis –  Mažosios Lietuvos išeivių visuomeninė politinė organizacija Šiaurės Amerikoje, įsteigta 1953 m. Kanadoje.
* Žemaičių lietuviškasis sąjūdis – iš Žemaitijos kilusių lietuvių inteligentų, kurių nemaža dalis buvo bajorai, sąjūdis XIX a. pirmoje pusėje.

;Kiti
1989–1992 m. atskiruose regionuose leista Sąjūdžio spauda:
* Alytaus sąjūdis
* Pasvalio Sąjūdis
* Vilniaus Sąjūdis
* Sąjūdis (Kaišiadorys) 

Politiniai judėjimai, partijos:
* Lietuvos žaliųjų sąjūdis – partija, įsteigta 2011 m. kovą.
* Liberalų sąjūdis – liberalios krypties Lietuvos partija (nuo 2006 m.).
Kiemsargis

**Kiemsargis** – darbuotojas, kurio pareigos yra prižiūrėti ir tvarkyti kiemą, taip pat ir kitas teritorijas.

Kiemsargis gali naudoti teritorijų priežiūros įrangas (pvz., žoliapjoves, purkštuvus ir kitas), priemones ir įrankius, pavyzdžiui, šluotą, grėblį, sniego kastuvą, kibirą, gyvatvorių kirpimo žirkles. Taip pat gali būti naudojamos ir asmeninės apsaugos priemonės (pvz., ryškiaspalvės liemenės, pirštinės).

Kiemsargiai dirba savivaldybėse, įvairiose įstaigose ir įmonėse (pvz., mokyklose, lopšeliuose-darželiuose).

## Šaltiniai
Stelvijaus perėja

**Stelvijaus perėja** () – kalnų perėja pačioje Italijos šiaurėje, Rytų Alpėse, šalia Šveicarijos sienos. Patenka į Stelvijaus nacionalinį parką. Aukštis – 2757 m (antra pagal aukštį perėja Europoje, turinti kelią su danga). Per perėją einantis kelias jungia Venostos slėnį Adidžės aukštupyje ir Telinos slėnį Ados aukštupyje (trasa Bormijus–Stelvijus). Kelias per perėją pastatytas 1820–1824 m., nuo jo atsiveria reginiai į apylinkių ledynus.

Per Stelvijaus perėją neretai vyksta *[[Giro d'Italia]]* dviračių lenktynių etapas. Be to, organizuojama kasmetinė Stelvijaus dviračių diena, kai per perėją leidžiama keliauti tik dviračiais.


TAA Stilfser Joch 22.JPG|Kelias į perėją iš rytų
StilfserJoch.jpg|Stelvijaus perėja
Stelvio Pass Bormio side 2.jpg|Kelias į perėją iš vakarų


## Šaltiniai
Rezijos perėja

**Rezijos perėja** () arba **Rešeno perėja** () – kalnų perėja Alpėse, ties Italijos ir Austrijos sienų sandūra, tuojau į rytus nuo Šveicarijos sienos. Aukštis iki 1504 m. Jungia Ino aukštupio slėnį (Unterengadiną) šiaurėje (Austrijoje) ir Adidžės upės slėnį (Venostos slėnį) pietuose (Italijoje). Rezijos perėja žymi Adrijos ir Juodosios jūrų vandenskyrą bei ribą tarp Retijos ir Ectalio Alpių. Į pietus nuo perėjos įsikūręs Rezijos miestelis, telkšo Rezijos tvenkinys (nuo 1949 m.), į šiaurę – Noiderso miestelis. Per Rezijos perėją einantis kelias jungia Meraną su Landeku.
 
Per perėją jau romėnų laikais ėjo kelias *Via Claudia Augusta*. Dabartinis kelias pastatytas 1850–1854 metais.


AT 39856 Festung Nauders, North Tyrol-7781.jpg|Kelias per perėją Austrijos pusėje
Grenzstein am Reschenpass (3).jpg|Sienos riboženklis prie perėjos
Reschenpass Passhoehe Blick Sued.jpg|Aukščiausia perėjos dalis


## Šaltiniai
Preobraženskojės sutartis

**Preobraženskojės sutartis** (, ) – 1699 m. lapkričio 11 (21) d. Preobraženskojės kaime į rytus nuo Maskvos (nuo 1864 m. – Maskvos miesto dalis) sudaryta Saksonijos, Abiejų Tautų Respublikos, Danijos ir Rusijos sąjunginė sutartis prieš Švediją.

Šios sąjunginės sutarties pagrindu Rusija įsitraukė į Šiaurės karą. Sutartį pasirašė caras Petras I ir Saksonijos bei ATR valdovo kurfiursto Augusto II Stipriojo vardu veikęs generolas majoras Karlovičius; vėliau Drezdene ją pasirašė ir pats Augustas II.

## Istorija
Derybos dėl sutarties vyko slaptai netoli Maskvos esančiame Preobražensko kaime buvusiame dvare. Jų tikslas buvo sukurti vadinamąją „Šiaurės sąjungą“, nukreiptą prieš Švedijos karalių Karolį XII. Sąjungos narėmis buvo Rusija, Danija ir Saksonija.

Vienas pagrindinių šių idėjų, vėliau virtusių Šiaurės karu, ideologų buvo Livonijos bajoras Johanas Reinholdas Patkulis. Keliais mėnesiais anksčiau jis mėgino sukurti sąjungą tarp Augusto Stipriojo, Danijos ir Brandenburgo. Tačiau Brandenburgo kurfiurstas ir Prūsijos hercogas Frydrichas III tuo nesusidomėjo. Patkulis Rusijoje rado partnerį, suinteresuotą susilpninti švedų pozicijas Baltijos jūros regione.

1699 m. gegužę Patkulis išvyko į Kopenhagą, kur užsitikrino Danijos karaliaus Kristijono V paramą. Augustui II Patkulis pažadėjo, kad įžengus į Livoniją jį parems redukcija (didikų žemių paėmimu valstybės naudai) nepatenkinti Livonijos baronai; po to Augustas II išsiuntė derybininkus į Rusiją. Tų pačių 1699 m. rudenį Patkulis kartu su generolu majoru Karlovičiumi buvo pasiųstas į Maskvą pas Petrą I ir tų pačių metų gruodžio 11 d. Preobraženske Augusto vardu sudarė (pagal kitą šaltinį – prie jos sudarymo prisidėjo) Rusijos ir ATR sąjungą.

Lygiagrečiai deryboms dėl Šiaurės sąjungos sukūrimo į Maskvą atvyko Švedijos atstovai, siekę, kad Rusija patvirtintų Kardiso sutartį. Kadangi atsisakymas ją patvirtinti būtų buvęs atviras priešiškų ketinimų Švedijos atžvilgiu pripažinimas, Rusijos diplomatai ėmėsi „mistifikacijos“, siekdami nuslėpti tikruosius ketinimus: nors Rusija jau ruošėsi karui, caras 1699 m. lapkričio 20 (30) d. patvirtino Kardiso taikos galiojimą, kurios Rusija įsipareigojo „laikytis ištikimai, tvirtai ir nepažeidžiamai“.

Praėjus dviem mėnesiams po sutarties pasirašymo, Saksonijos pajėgos, įsiverždamos į Švedijos kontroliuotas rytines Baltijos jūros pakrantės žemes, pradėjo Šiaurės karą.

## Išnašos
PalaItalia

**PalaItalia** (taip pat dėl komercinių teisių vadinama **Unipol Dome**) – pramogų ir sporto arena Milane, Italijoje. Arenos statybos pradėtos 2023 m. ir baigtos 2026 m.

Arenoje telpa 16000 žmonių (12000 sėdimų ir 4000 stovimų vietų). Tai yra didžiausia miesto sporto ir pramogų arena.

2026 m. sausio 10–11 dienomis šioje arenoje, kuri tuo metu dar nebuvo baigta įrengti, vyko pirmosios sporto varžybos – Italijos ledo ritulio lygos finalo ketverto varžybos.

## Sportas
2026 m. žiemos olimpinių žaidynių metu arenoje vyks ledo ritulio varžybos, taip pat rogučių ledo ritulio varžybos 2026 m. paralimpinių žaidynių metu.

## Galerija

File:Cantiere dell'Arena Santa Giulia (21 dicembre 2025) (cropped).jpg|Arena 2025 m.
File:Ice hockey arena Milano Santa Giulia.jpg|Arenos vidus 2026 m. sausio 11 d.
File:Interno dell'Arena Santa Giulia - corridoio nei pressi del Settore B12.jpg|Vidaus koridorius


## Nuorodos
* Oficiali svetainė

## Šaltiniai
Jašiūnų geležinkelio tiltas

**Jašiūnų geležinkelio tiltas** – tiltas per Merkį ties Jašiūnais, nutiestas Vilniaus–Lydos geležinkelio ruože, į pietus nuo Jašiūnų geležinkelio stoties ir į vakarus nuo Jašiūnų miestelio. Tiltas metalinis, vienos angos, krantinės atramos – akmens mūro, apdaila – granitinė, pamato pagrindas natūralus, įgilinimas nežinomas. Kelias yra vienos vėžės ant medinių pabėgių, šalitilčiai iš gelžbetoninės surenkamos plokštės, turėklai metaliniai.

Tilto ilgis 53,90 m, tarpatramio ilgis 27,16 m, svoris 63,24 t, perdangos tipas – grotinė santvarinė. Atstumas tarp santvarų ašių viduryje 2,28 m, santvaros aukštis ties atrama 2,81 m. Ramtai atviri, masyvūs, akmens mūro, aukštis 10 m iki atraminių aikštelių ir 13,5 m iki ramtų viršaus. Vieni laiptai yra aukštupio pusėje, kiti – žemupio.

## Istorija

Pirmasis tiltas pastatytas XIX a. 9-ajame dešimtmetyje tiesiant Vilniaus–Lydos geležinkelį. 1922 m. karinių veiksmų metu apgadinta antro ramto atramos niša, tais metais tiltas kapitališkai suremontuotas, paklota medinė perdanga. 1942 m. tiltas bombarduotas, 2 m nuo tilto sprogo aviacijos bomba. 

2004–2005 m. įvertinus tilto būklę nustatytas remonto poreikis.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Geležinkelio tiltas per Merkį prie Jašiūnų (Youtube.com)
* Henrikas Kebeikis. Vilniaus–Lydos geležinkelio tiltas per Merkį prie Jašiūnų *lietuvai.lt* p. 154
UAG-40

**UAG-40** – automatinis stovinis granatsvaidis, kurį sukūrė ir gamina *Kusnja na Rybalskomu* ().

Sistemos projektavimo darbai prasidėjo 2011 m. ir juos gerokai paspartino 2014 m. prasidėjęs konfliktas Rytų Ukrainoje.

2018 m. ginklų ir saugumo parodoje granatsvaidis buvo pristatytas ant savaeigės platformos Piranha.

## Aprašymas
Iš kitų panašių automatinių granatsvaidžių, skirtų 40 × 53SR mm šoviniams, UAG-40 išsiskiria mažesniu svoriu ir savita konstrukcija bei dizainu. Granatsvaidis sveria 18 kg, o bendra masė su trikoju ir pritvirtinta šovinių dėtuvė – 40 kg. Palyginimui, *JAV MK 19 Mod 3* su *MK 64 Mod 7* pabūklo laikikliu ant *M3* trikojo, be šovinių dėžės, sveria maždaug 65 kg. Šis didelis sumažėjimas pasiektas plačiai naudojant lengvas medžiagas, įskaitant titaną, kuris sudaro 80 % trikojo ir anglies pluoštą, kuris naudojamas imtuvo dalyse.

Gamintojo teigimu, bendras sistemos tarnavimo laikas yra maždaug 15 000 šūvių. Vamzdį reikia keisti po maždaug 6 000 šūvių, o atatrankos spyruoklės tarnaus apie 10 000 šūvių.

Granatų paleidimo įrenginys valdomas dviem rankenomis, esančiomis korpuso gale, arba viena rankena ir pečių atrama. Operatoriaus patogumui rankenas galima išdėstyti horizontaliai arba vertikaliai. Dešinėje rankenoje yra gaidukas. Gaidukas turi du režimus: pavieniams šūviams ir serijiniams šūviams. Gaidukas ir sklendė turi užraktus, kurie apsaugo nuo neteisėto šaudymo bet kokiomis sąlygomis (įskaitant kritimą, drebėjimą, vibraciją, smūgius iš bet kurios pusės). Patogumui ir patikimumui abu užraktai valdomi viena svirtimi.

## Naudotojai

* Nigerijos sausumos pajėgos

* Ukrainos sausumos pajėgos

## Techninės specifikacijos
* **Kalibras:** 40 × 53SR mm
* **Ilgis:** 960 mm
* **Aukštis:** 210 mm
* **Aukštis su trikoju:** 763 mm
* **Plotis:** 408 mm
* **Plotis su trikoju:** 1070 mm
* **Vamzdžio ilgis:** 400 mm
* **Svoris:** 18 kg
* **Svoris su trikoju ir dėže šovinių:** 40 kg
* **Šaudymo greitis:** 370–400 šūvių per minutę
* **Šaudymo nuotolis:** 2200 m (priklauso nuo šovinių)
* **Pradinis greitis, V<sub>0</sub>:** 240 m/s (priklauso nuo šovinių)

## Šaltiniai

## Nuorodos
Adolfas Netyksa

**Adolfas Netyksa** (, ); 1862 m. spalio 24 d., Bohuslavas, Kijevo gubernija – ?) – ukrainiečių kilmės rusų visuomenės veikėjas ir redaktorius, architektas, vienas iš secesinės architektūros stiliaus meistrų.

## Biografija

Baigė Lodzės aukštesniąją amatų mokyklą. Nuo 1883 iki 1889 m. studijavo Maskvos tapybos, skulptūros ir architektūros mokykloje, kurią baigė įgydamas architektūros menininko *neklasinį* laipsnį ir Mažąjį sidabro medalį. Apie šešerius metus dirbo Kazanės apygardos vandens kelių rajone. 

1893 m. įstojo į Maskvos architektūros draugiją, vėliau šešerius metus dirbo draugijos bibliotekininku. Trejų metų laikotarpyje buvo leidinių „Architektūros žinios“ ir „Maskvos architektūros draugijos užrašai“ redaktorius bei leido „Rusijos architektų ir inžinierių meno rinkinį“. 

1914–1915 m. dirbo kurdamas naujas pluoštines statybines medžiagas. Vėlesnis architekto likimas nežinomas.

## Projektai

Pasak meno istorikės M. V. Naščokinos, tarp nedaugelio architekto darbų išsiskiria jo suprojektuotas I. A. Šagurino daugiabutis namas Maskvoje. Pastato architektūrinė stilistika artima prancūzų-belgų  art nouveau, o „panaši versija Maskvoje niekur kitur nerandama“.

Suprojektavo sakralinės paskirties, gyvenamųjų ir kitų pastatų:
* Jono Krikštytojo cerkvės varpinė (1895 m., Maskvos sr., Serpuchovo raj., su M. J. Kulčickiu, M. I. Lovcovu)
* Rusų-prancūzų fabriko koplyčia (1902 m., Maskvos sr., Pavlovskij Posadas; neišlikusi)
* I. A. Šagurino nuomininkų namas (1903 m., Maskva, Lialino skg. 9)
* S. G. Slepnevo nuomininkų namas (1905 m., Maskva, Bolšoy Kaziony skg.)
* Fabriko „Viskoza“ pastatai (1910 m., Mytiščių stotis, Koloncovo g. 3)

## Literatūra

* 
* Зодчие Москвы времени эклектики, модерна и неоклассицизма (1830-е – 1917 годы): иллюстрированный биографический словарь. – 1998. Москва: КРАБиК.

## Išnašos
Garcia de Resende

**Garsija de Rezendė** (*Garcia de Resende*, ~1470–1536 m. vasario 3 d.) – Portugalijos poetas, kronikininkas, redaktorius, tarnavęs Portugalijos karališkajame dvare.

Būdamas 10-ies metų pradėjo tarnauti karaliaus Jono II pažu, o 1491 m. tapo jo privačiu sekretoriumi. Vėliau taip pat gyveno karalių Manuelio I ir Jono III malonėje. 1498 m. lydėjo karalių Manuelį į Kastiliją, o 1514 m. lydėjo Tristaną da Kunją į Romą, kur pristatė Portugalijos karaliaus duoklę popiežiui Leonui X. 1516 m. tapo didiku.

1545 m. Garsija de Rezendė pristatė Jono II valdymo laikų kroniką (*Crónica de D. Joao II*), kuri didele dalimi rėmėsi Rui de Pinos veikalais, taip pat pateikė daug epizodų iš karaliaus asmeninio gyvenimo. 300 posmų poemoje „Įvairenybės“ (*Miscelânea*) aprašė įvairius to meto istorinius įvykius (pvz., geografinius atradimus), negailėjo visuomenės kritikos. 1516 m. išleistame „Didžiajame dainyne“ (*Cancioneiro Geral*) surinko įvairius to laikmečio poezijos kūrinius.

## Šaltiniai
Alfonsas V Afrikietis

**Alfonsas V Afrikietis** (, 1432 m. sausio 15 d. – 1481 m. rugpjūčio 28 d.) – Portugalijos karalius, valdęs 1438–1481 m. ir pagarsėjęs karo žygiais į Afriką.

Priklausė Avisų dinastijai, karaliaus Eduardo ir Eleonoros Aragonietės sūnus. Karaliumi tapo būdamas 6-erių metų, tačiau už jį valdė regentas, dėdė Pedras (Koimbros kunigaikštis). Alfonsas ir Pedro dukra Izabelė buvo sutuokti. Alfonso ir Pedro santykiai pašlijo, kai jo pusiau brolis, Bragansos kunigaikštis Alfonsas įtikino karalių nusikratyti regento Pedro. Priešprieša baigėsi 1449 m. gegužės 20 d. Alfarobeiros mūšiu, kuriame Alfonso V ir Alfonso Bragansos kunigaikščio pajėgos nukovė Pedrą.

1458–1471 m. kariavo Šiaurės Afrikoje – 1458 m. užėmė Alkaser Segerą, 1463 m. Kasablanką, 1471 m. Arzilą ir Tanžerą. Kadangi jo žmona Izabelė buvo mirusi, 1475 m. vedė velionio Kastilijos karaliaus Henriko IV dukterį Chuaną, dėl kurios kilo karas dėl Kastilijos sosto paveldėjimo. Alfonsas V siekė užimti Kastilijos sostą, bet po 1476 m. Toro mūšio pripažino karalienės Izabelės šalininkų pranašumą. Po mūšio pasitraukė į Prancūziją, kur nesėkmingai bandė užsitikrinti Prancūzijos karaliaus Liudviko XI paramą. Tada jis paskelbė paliekantis sostą sūnui Jonui ir tampantis atsiskyrėliu. Visgi, buvo įkalbėtas grįžti į Portugaliją (1477 m.), ketino rengti naują puolimą prieš Kastiliją. 1479 m. galop pasirašė Alkasovašo sutartį, pagal kurią atsisakė pretenzijų į Kastilijos sostą, mainais gaudamas teisę Portugalijai valdyti kraštus į pietus nuo Kanarų salų. Netrukus po to vėl atsisakė sosto ir pasitraukė į Sintros vienuolyną, kur netrukus ir mirė.

Jam valdant išleisti Alfonso ordonansai – pirmasis Portugalijos įstatymų rinkinys. Portugalija tapo viena pirmaujančių jūrų valstybių (Alfonso V Afrikiečio dėdė Henrikas Jūrininkas rengė jūrų ekspedicijas).

## Šaltiniai
Vokietijos imperijos kariuomenė

**Vokietijos imperijos kariuomenė** () – Vokietijos imperijos sausumos ir oro karinės pajėgos 1871–1919 m., išformuotos Vokietijai pralaimėjus I pasaulinį karą. Baltijos šalyse karo metais veikė 8-oji armija.

## Istorija

Iki XIX a. 2-osios pusės Vokietijos sąjunga, suformuota Vienos kongrese, turėjo karines pajėgas, tačiau jos buvo atskiros kiekvienoje kunigaikštystėje arba žemėje. Pajėgos veikė kaip Vokietijos federacinė armija (). Baigiantis 1871 m. Prancūzijos–Prūsijos karui buvo įkurta nauja – Vokietijos imperijos kariuomenė (). XIX a. pabaigoje Vokietijos pramoninė ir techninė galia sudarė prielaidas turėti didelę, gerai ginkluotą kariuomenę. Po I pasaulinio karo pakriko, iš jos likučių pradėtas formuoti reichsveras.

## Struktūra

Vyriausiasis karinių pajėgų vadas buvo Vokietijos imperatorius, veiklas koordinavo Generalinis štabas, kuriam vadovavo:
* Helmuth von Moltke vyresnysis (1871–1888)
* Alfred von Waldersee (1888–1891)
* Alfred von Schlieffen (1891–1906)
* Helmuth von Moltke jaunesnysis (1906–1914)
* Erich von Falkenhayn (1914–1916)
* Paul von Hindenburg (1916–1919)
* Wilhelm Groener (1919)
* Hans von Seeckt (1919)

Taikos metu pagrindiniai armijos vienetai buvo inspektoratas (iš viso 8), korpusas (po 3–4 kiekviename inspektorate), divizija ir pulkas.

## Šaltiniai
Planas Chuliganas

**Planas Chuliganas** – Lietuvos įmonė, teikianti kontaktų centro, klientų aptarnavimo, taip pat telemarketingo paslaugas.

Įmonė verslo klientams teikia kontaktų centro paslaugas, apimančias įeinančių ir išeinančių skambučių administravimą bei klientų užklausų tvarkymą. Paslaugų spektrui taip pat priskiriami pardavimai telefonu (telemarketingas) ir skolų valdymas.

## Istorija
Įmonė įsteigta 2015 m. rugsėjo 25 d. Vilniuje.

2024 m. sudaryta daugiau kaip 13 mln. eurų vertės trejų metų sutartis dėl klientų aptarnavimo paslaugų teikimo bendrovei „Ignitis“. Sutartis apėmė klientų konsultavimą elektros ir dujų tiekimo klausimais bei informacijos teikimą gaminantiems vartotojams.

2025 m. pranešta apie įmonės plėtrą už Europos ribų – įsteigtas kontaktų centras Filipinuose.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Tarptautinis Raudonojo Kryžiaus komitetas

**Tarptautinis Raudonojo Kryžiaus komitetas** (**TRKK**, ; ) – tarptautinė nevyriausybinė organizacija, įsikūrusi Ženevoje, Šveicarijoje. Įsteigta 1863 m. šveicarų humanitaro Anri Diunano iniciatyva. Kartu su Tarptautine Raudonojo Kryžiaus ir Raudonojo Pusmėnulio draugijų federacija (IFRC) ir 191 nacionaline draugija priklauso Tarptautiniam Raudonojo Kryžiaus ir Raudonojo Pusmėnulio judėjimui. Atliko svarbų vaidmenį kuriant karo taisykles ir skatinant humanitarines normas.

Komitetas stebi, kaip kariaujančios šalys laikosi 1949 m. Ženevos konvencijų dėl karo aukų apsaugos (Konvencija dėl sužeistųjų ir ligonių padėties veikiančiose armijose pagerinimo, Konvencija dėl sužeistųjų, sergančiųjų ir skęstančiųjų ginkluotųjų pajėgų narių jūroje padėties pagerinimo, Konvencija dėl elgesio su karo belaisviais ir Konvencija dėl civilių apsaugos karo metu), organizuoja sužeistųjų slaugą ir priežiūrą mūšio lauke, prižiūri elgesį su karo belaisviais, padeda ieškoti dingusių asmenų ginkluoto konflikto metu, organizuoja civilių gyventojų apsaugą ir globą, tarpininkauja tarp kariaujančių šalių.

Ženevos konvencijas ir jų papildomus protokolus ratifikavusios valstybės (signatarės) suteikė komitetui įgaliojimus apsaugoti tarptautinių ir vidaus ginkluotų konfliktų aukas. Tai apima sužeistuosius, belaisvius, pabėgėlius ir nekombatantus, įskaitant civilius. Karo teisės (dar žinomos kaip tarptautinė humanitarinė teisė) raida glaudžiai susijusi su komiteto veikla.

Komitetas turi apie 12 000 darbuotojų visame pasaulyje. Iš jų apie 800 dirba būstinėje Ženevoje, maždaug 1200 yra tarptautiniai darbuotojai (emigrantai), iš kurių apie pusė – delegatai, vadovaujantys tarptautinėms misijoms, likusieji – įvairių sričių specialistai. Apie 10 000 darbuotojų sudaro vietoje dirbantys nacionalinių Raudonojo Kryžiaus ir Raudonojo Pusmėnulio draugijų nariai.

Komitetas yra seniausia ir labiausiai gerbiama Raudonojo Kryžiaus organizacija ir viena labiausiai pripažintų organizacijų pasaulyje, gavusi tris Nobelio taikos premijas (1917, 1944 ir 1963 m.).

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Kč4

**Kč4** – garvežys, skirtas siaurajam geležinkeliui ir gamintas įmonėje „Škoda“ 1949–1952 m. Eksploatuotas TSRS, taip pat Lietuvoje. Buvo skirtas 750 mm geležinkelio vėžei, pasiekdavo iki 35 km/h greitį, turėjo 180 arklio jėgų galią.

Iš viso pagaminti 424 vienetai, vienas jų išlikęs kaip eksponatas Siauruko muziejuje Anykščiuose, taip pat kitose šalyse.

## Istorija

1949 m. Čekoslovakijoje „Škoda“ pradėjo gaminti siaurojo geležinkelio garvežius „Kč4“ pagal Kolomnos gamyklos garvežio P24 brėžinius. Garvežiai buvo gaminami Pilzene, tenderiai – Brno. Dauguma garvežių pagaminta 1949–1951 m. (iš viso 420), dar 4 pagaminti 1952 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Паровоз Кч4 завода "Шкода" (Ucoz.ru)
Eskalatorius

**Eskalatorius** – įrenginys sudarytas iš slenkančių nuožulnių laiptų, skirtų kelti arba leisti žmones tarp skirtingų aukščių. 

Eskalatoriaus slenkantys laiptai sudaryti iš pakopų, kurios lankstais pritvirtintos prie grandinių. Eskalatorių paprastai varo ir judėjimą užtikrina elektrinis variklis, o pakopos įrengtos taip, kad judėdamos išliktų horizontalios. Eskalatorių pakopų nuožulnumo kampas paprastai yra apie 30–35°.
## Istorija
Pirmasis eskalatorius buvo užpatentuotas 1892 m. Niujorke, JAV. 

XX a. 4-ajame dešimtmetyje eskalatoriai įrengti Maskvos metropolitene. 

Lietuvoje pirmasis eskalatorius įrengtas 1974 m. Vilniaus centrinėje universalinėje parduotuvėje.

## Taip pat skaityti
* Liftas

## Šaltiniai
Sara Urumova

**Sara Urumova** (g. 2001 m. rugsėjo 13 d. Vilniuje) – Lietuvos biatlonininkė, olimpinės rinktinės narė.

## Biografija
2025 m. debiutavo pasaulio čempionate. Sportininkė kartu su Lietuvos nacionaline rinktine dalyvavo moterų estafetinėje rungtyje, kurioje užėmė 17-ą vietą.

2026 m. atrinkta atstovauti Lietuvą 2026 m. žiemos olimpinėse žaidynėse.

## Rezultatai
### Pasaulio čempionatai

### Olimpinės žaidynės

## Šaltiniai

## Nuorodos
* IBU svetainėje
Neringa Stepanauskaitė

**Neringa Stepanauskaitė** (g. 2008 m. birželio 25 d. Druskininkuose) – Lietuvos kalnų slidininkė, olimpinės rinktinės narė. Nacionalinė rekordininkė.

## Biografija
2025 m. pasaulio jaunimo čempionato greitojo nusileidimo rungtyje užėmė 37-ą vietą, o didžiojo slalomo varžybose liko 57-oje pozicijoje.

2026 m. pasiekė geriausią rezultatą Lietuvos istorijoje slalomo rungtyje. Tais pačiais metais atrinkta atstovauti Lietuvą 2026 m. žiemos olimpinėse žaidynėse.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* FIS svetainėje
Nikita Čigak

**Nikita Čigak** (g. 2002 m. lapkričio 29 d. Visagine) – Lietuvos biatlonininkas, olimpinės rinktinės narys.

## Biografija
2022 m. pasaulio jaunimo čempionate dalyvavo keturiose rungtyse. Vaikinų sprinto rungtyje liko 58-as, individualių varžybų rungtyje užimta 53-ioji vieta, persekiojimo lenktynėse sportininkas liko 52-as, o estafetėje kartu su Lietuvos rinktine užėmė 10-ą vieta.

2025 m. debiutavo pasaulio čempionate. Kartu su vyrų nacionalinės estafetės komanda užimta 18-a vieta, o vienetų mišrių estafečių rungtyje poroje su Lidija Žurauskaite liko 22-oje vietoje.

2026 m. atrinktas atstovauti Lietuvą 2026 m. žiemos olimpinėse žaidynėse.

## Rezultatai
### Pasaulio čempionatai

### Olimpinės žaidynės

## Šaltiniai

## Nuorodos
* IBU svetainėje
Lietuvių išpuolis į Naugardo žemę (1230)

**Lietuvių išpuolis į Naugardo žemę** – 1230 m. sausio mėn. neidentifikuotų lietuvių pajėgų surengtas plėšikavimo išpuolis prieš Naugardo respublikos žemę.

Žygio aprašymas pateikiamas Būtųjų laikų pasakojime. Iš jo galima suprasti, kad lietuvių pajėgos plėšikavo Liubnios, Morevos ir Seligero apylinkėse, o juos su grobiu (belaisviais) grįžtančius pasivijo Naugardo respublikos pajėgos, kurios atėmė prisiplėštą grobį.

Aprašymas Būtųjų laikų pasakojime:„Tą pačią žiemą atėjo lietuviai ir nusiaubė Liubnę, Morevą ir Seligerą; o naugardiečiai vijosi juos, pasivijo ir sumušė, o visą belaisvių grobį atėmė, sausio mėnesį.“Šaltiniuose nepateikiama informacijos apie Lietuvos pajėgų dydį, vadus ar nuostolius. Taip pat neminimas ir Naugardo pajėgų dydis, vadai ar nuostoliai.

## Išnašos

## Literatūra
* Карамзин, Н. М. *История государства Российского* / Николай Михайлович Карамзин. – Санкт-Петербург : [разные издательства], [первое издание 1816–1829]; переиздано в 12 т. позднее.
* Отражение набега литовских войск на Новгородскую землю, Runivers.ru.
* Пашуто, В. Т. *Образование Литовского государства* / В. Т. Пашуто. – Москва : Издательство Академии наук СССР, 1959. – с. 51.
* *[https://psrl.csu.ru/ Полное собрание русских летописей],* *Том 1. Лаврентьевская и Троицкая летописи.*. Археографическая комиссия при Российской академии наук; Москва – Ленинград: Издательство Восточной литературы и др.,. Т. 1.
* Соловьёв, С. М. *История России с древнейших времен / Сергей Михайлович Соловьёв.* – 2-е изд. / СПб. : Товарищество «Общественная польза», 1895–1896 (первоначально издано 1851–1879). – Кн. 3 (т. 11–15).
Sikorsky S-2

**Sikorsky S-2** – 1910 m. sukurtas bendrosios paskirties vienvietis biplanas, eksperimentinis lėktuvas, antrasis Igorio Sikorskio sukurtas orlaivis.

Orlaivis buvo sukurtas naudojant ankstesnės konstrukcijos – S-1 – sparnus ir 25 AG (19 kW) galios trijų cilindrų vidaus degimo variklį Anzani 3 (toks pats buvo montuojamas ir į 1925 m. Lietuvoje sukurtą A. Gustačio ANBO-I), sukusį traukiantį propelerį.

1910 m. birželio 3 d. įvykusio pirmojo skrydžio metu orlaivis pakilo į kiek daugiau nei metro aukštį ir nuskrido kiek mažiau nei 200 m. Po keleto sėkmingų skrydžių orlaivis buvo sudaužytas birželio 30 d., po to, kai I. Sikorskis apie 20 m aukštyje netyčia sukūrė smukos sąlygas.

## Techniniai duomenys
Duomenys iš: *Russian Aviation Museum*

**Bendrosios charakteristikos**

* **[[Įgula]]:** vienas pilotas
* **[[Ilgis]]:** 8 m
* **Viršutinio [[sparno mojis]]:** 8 m
* **Sparno plotas:** 24 m2
* **[[Svoris]]:**
** **[[Tuščios transporto priemonės svoris|tuščio]]:** 190 kg
** **[[Maksimalus kilimo svoris|maksimalus kilimo]]:** 260 kg
* **Jėgainė:** vienas oru aušinamas 3 cilindrų vėduoklinis vidaus degimo variklis „Anzani 3“, išvystantis 19 kW (25 AG)

## Taip pat žr.
**Susijusios konstrukcijos**

* Sikorsky S-1
* Sikorsky S-3

## Išnašos
2030 m. žiemos olimpinės žaidynės

**2030 m. žiemos olimpinės žaidynės**, arba **XXVI [[Žiemos olimpinės žaidynės|žiemos Olimpiada]]** – planuojamos tarptautinės žiemos sporto žaidynės, organizuojamos Tarptautinio olimpinio komiteto (TOK). 

## Miestai-kandidatai
2023 m. lapkričio 29 d. TOK vydomasis komitetas nusprendė nerengti miesto rinkimo proceso ir tiesiogiai kreiptis į Prancūziją dėl olimpiados rengimo.

2024 m. spalį vyko TOK komiteto balsavimas dėl miesto pasirinkimo:

## Programa
Olimpinę programą sudarys 15 sporto šakų:

*  Akmenslydis
*  Akrobatinis slidinėjimas
*  Biatlonas
*  Bobslėjus

*  Dailusis čiuožimas
*  Greitasis čiuožimas 
*  Greitasis čiuožimas trumpuoju taku

*  Kalnų slidinėjimas 
*  Ledo ritulys 
*  Rogučių sportas 
*  Skeletonas 

*  Slidinėjimo lenktynės 
*  Šiaurės dvikovė 
*  Šuoliai su slidėmis 
*  Snieglenčių sportas 

## Taip pat skaityti
* Olimpinės žaidynės, rengtos Prancūzijoje:
** 1900 m. vasaros olimpinės žaidynės – Paryžius
** 1924 m. vasaros olimpinės žaidynės – Paryžius
** 1924 m. žiemos olimpinės žaidynės – Šamoni
** 1968 m. žiemos olimpinės žaidynės – Grenoblis
** 1992 m. žiemos olimpinės žaidynės – Albervilis
** 2024 m. vasaros olimpinės žaidynės – Paryžius

## Šaltiniai
Franjo von Allmen

**Franjo fon Almenas** (*Franjo von Allmen*, g. 2001 m. liepos 24 d. Boltigene) – Šveicarijos kalnų slidininkas, olimpinis ir pasaulio čempionas, greitųjų rungčių specialistas.

## Biografija
2022 m. pasaulio jaunimo čempionate iškovoti tris sidabro medaliai greitojo nusileidimo, super-g ir daugiakovės rungtyse.

2023 m. sportininkas debiutavo pasaulės taurės etape JAV. 2024 m. pasaulio taurės etape Vokietijoje iškovojo 3-iąją vietą ir pirmą kartą lipo ant pasaulio taurės apdovanojimų pakilos. 2025 m. pasaulio kalnų slidinėjimo čempionate Allmen pirmą kartą tapo pasaulio čempionu greitojo nusileidimo rungtyje. Tais pačiais metais pasaulio taurės įskaitoje užėmė 2-ą vietą greitojo nusileidimo rungtyje.

Savo debiutinėse 2026 m. žiemos olimpinėse žaidynėse šveicaras vyrų greitojo nusileidimo varžybose iškovojo aukso medalį.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* FIS svetainėje
Duodecilijonas

**Duodecilijonas** (arba tūkstantis undecilijonų) – natūralusis skaičius, lygus 1039. Pavadinimas kildinamas iš lotyniško žodžio *duodecim* („dvylika“). Skaitinė reikšmė apibrėžiama pagal formulę 103n+3, kur n=12.

Terminas „duodecilijonas“ su tokia skaitine reikšme pavartotas 1844 m. (apibūdinant „dvyliktojo bilijono“ dydį).

## Skaitinė reikšmė įvairiose sistemose

* Arabiškai: 1 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000
* Dvejetainis kodas: 1011110000010100001111111010010011100010010100001110101100110001000101111101100101010101101000000000000000000000000000000000000000
* Aštuntainis kodas: 13602417722342241654610575452550000000000000
* Dešimtainis kodas
* Šešioliktainis kodas: 2f050fe938943acc45f65568000000000
* Standartinė sistema: 1e39
* Standartinė išraiška: 1039
* Pirminių skaičių sandauga: 239 · 539
* Kvadratinė šaknis: \sqrt{10^{78}}
* Kubinė šaknis: \sqrt[3]{10^{117}}

## Matematikoje

Matematikoje artimiausias duodecilijono atitikmuo yra kombinatorinis koeficientas \binom{n}{k}, kai n ir k reikšmės yra labai didelės: \binom{136}{68} \approx 1,9 \times 10^{39}

Taip pat duodecilijonui artimus skaičius galima išreikšti faktorialu n!, kai n reikšmė yra dviženklis skaičius. Tačiau išreiškiant standartine išraiška negaunama dešimtainės trupmenos ir 1039 sandauga:

34! \approx 2,95 \times 10^{38}  

35! \approx 1,03 \times 10^{40}

## Išnašos
Kauno klinikų šv. Luko koplyčia

**Kauno klinikų šv. Luko koplyčia** – koplyčia, įrengta universitetinėse Kauno klinikose, Paslaugų centro korpuse, III aukšte. Veikia kasdien, aukojamos šv. mišios.
 
## Klinikinė sielovada

Pagal susitarimą tarp Lietuvos vyskupų konferencijos ir LR sveikatos apsaugos ministerijos, klinikose budi kapelionai, teikiantys dvasinę ir sielovadinę pagalbą katalikų tikėjimą išpažįstantiems ir to pageidaujantiems klinikų pacientams, jų artimiesiems ir medicinos darbuotojams. Kapelionams padeda dvasiniai asistentai (pasauliečiai ar vienuoliai), esant reikalui klinikose pasirūpinantys  dvasine kitų religijų asmenų slauga.

Koplyčia talpina 60 sėdimų vietų. Ligonius pasitinka skulptoriaus Kazimiero Sigito Straigio sukurti Nukryžiuotojo skulptūra ir gydytojų globėjo šv. Luko bareljefas, dizainerio Aurimo Sakalausko baldai. Koplyčios projekto autorė – projektavimo grupės vadovė Rūta Preikšienė. Pagrindinės erdvės aukštis siekia 7,3 m. Stikline pertvara atskirtame prieangyje pakabinta 14 Kryžiaus kelio stočių. 

Koplyčioje tradiciškai minimos Pasaulinė ligonių ir šv. Luko dienos, su bendruomene vykstama į Šiluvos atlaidus, rengiama Kūčių vakarienė, Šviesos kelias Kauno klinikų tuneliuose.

## Istorija

Klinikinė sielovada Kauno klinikose vyko nuo pat jų veikimo pradžios. 1937 m. klinikų rūmai pradėti statyti VII forto rajone, sklype prie senosios  šv. Luko ligoninės. Ji priklausė krikščioniškosios meilės draugijai, dirbo seserys vienuolės elžbietės ir konrinietės, buvo koplyčia. 1940 m. okupavus Lietuvą ir uždarius draugiją, šv. Luko ligoninė perduota Vytauto Didžiojo universitetui.

Dėl politinių apribojimų sovietmečiu kapelionai negalėjo būti įdarbinami. Klinikose slaugytojomis dirbo daug tikinčių moterų, tarp kurių buvo ir vienuolės. Joms padedant, pakviesti kunigai apsilankydavo pas ligonius suteikti dvasinės pagalbos sudėtingu gyvenimo momentu. 

Lietuvai atgavus nepriklausomybę, ilgą laiką klinikų koplyčia neturėjo didesnių, tam pritaikytų tinkamų patalpų. Per didžiąsias šventes šv. mišios vykdavo didžiojoje klinikų auditorijoje. Nuo kapeliono etato įsteigimo buvo siekiama turėti pritaikytą koplyčią, ieškoma įvairių klinikinės sielovados formų. 2005 m. kovo 22 d. buvo baigtos įrengti ir pašventintos naujos patalpos. Liturgijai vadovavo arkivyskupas Sigitas Tamkevičius. Koplyčios įrengimu rūpinosi 2000–2007 m. klinikų kapelionu dirbęs kun. Jonas Babonas (1936-2012).

2025 m. spalio 17 d. klinikose paminėta Šv. Luko diena ir koplyčios pašventinimo 20-metis.

## Galerija


Klinikos, šv. Luko koplyčia.jpg|Koplyčios instrumentai
Kauno klinikų koplyčia, viduje.jpg|Stiklinė pertvara
Klinikų koplyčia, stočių paveikslai.jpg|Kančių kelio paveikslai
Klinikos, koplyčios prieangis.jpg|Reginys iš prieangio
Kauno klinikų koplyčia, klausykla.jpg|Šiuolaikinė klausykla


## Taip pat skaitykite

* Lietuvos sveikatos mokslų universiteto koplyčia

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Lietuvos sveikatos mokslų universiteto ligoninė Kauno klinikos. Šv. Luko koplyčia *kaunoarkivyskupija.lt*
Lidija Žurauskaitė

**Lidija Žurauskaitė** (g. 1999 m. balandžio 9 d. Murmanske) – Lietuvos biatlonininkė, olimpinės rinktinės narė.

## Biografija
Sportininkė gimė ir pradėjo sportuoti Murmanske. Vėliau įgijo Lietuvos pilietybę ir pradėjo dalyvauti po Lietuvos vėliava tarpautinėse varžybose.

2024 m. debiutavo pasaulio čempionate. Sportininkė liko 43-ioje vietoje individualiose varžybose, 60-a sprinto varžybose, 57-a persekiojime ir 17-a mišrių estafečių rungtyje.

2026 m. atrinkta atstovauti Lietuvą 2026 m. žiemos olimpinėse žaidynėse.

## Rezultatai
### Pasaulio čempionatai

### Olimpinės žaidynės

## Šaltiniai

## Nuorodos
* IBU svetainėje
Frida Karlsson

**Frida Karlson** (*Frida Karlsson*, g. 1999 m. rugpjūčio 10 d.) – švedų slidinėjimo kroso sportininkė, kuri specializuojasi ilgo nuotolio rungtyse. Olimpinė ir daugkartinė pasaulio čempionatų nugalėtoja.

## Biografija
Karlson pradėjo sportinę karjerą nuo lengvosios atletikos. Sportininkė specializavosi ilgų nuotolių bėgime. 2015 m. tapo Švedijos jaunimo čempione 3000 m bėgimo distancijoje. 2016 m. Europos jaunimo čempionate užėmė 7-ą vietą 3000 m bėgime.

2018 m. tapo pasaulio jaunimo čempione skiatlono rungtyje. 2019 m. Karlson pradėjo varžytis aukščiausio lygio slidinėjimo varžybose. Tais pačiais metais debiutavo pasaulio slidinėjimo čempionate, kuriame pelnė po vieną aukso, sidabro ir bronzos medalius.

2020 m. kovo 7 d. švedė pirmą kartą laimėjo pasaulio taurės etapą Norvegijoje.

Savo debiutinėse 2022 m. žiemos olimpinėse žaidynėse Karlsson dalyvavo trijose rungtyse. Moterų 10 km slidinėjimo rungtyje sportininkė liko 12-a, o skiatlono rungtyje užimta 5-oji vieta. Moterų estafetėje kartu su Švedijos nacionaline rinktine iškovojo bronzos medalį.

2025 m. pasaulio slidinėjimo čempionate švedė pirmą kartą iškovojo individualios rungties aukso medalį.

2026 m. žiemos olimpinėse žaidynėse Fabio Canal slidinėjimo centre Karlsson iškovojo aukso medalį moterų skiatlono rungtyje.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* FIS svetainėje
Alan Walker

**Alanas Olavas Volkeris** (, labiau žinomas sceniniu vardu **Alan Walker**, g. 1997 m. rugpjūčio 24 d. Nortamptone, Jungtinėje Karalystėje) – Norvegijos diskžokėjas ir elektroninės muzikos prodiuseris.

## Biografija
Alanas Volkeris gimė 1997 m. rugpjūčio 24 d. Nortamptone, Jungtinėje Karalystėje. Ankstyvoje vaikystėje su šeima persikėlė į Norvegiją, Fanos miestą ir ten augo.

Vaikystėje ir paauglystėje domėjosi technologijomis, kompiuteriniais žaidimais, programavimu bei grafiniu dizainu. Vėliau šios interesų sritys buvo siejamos ir su jo kuriamos elektroninės muzikos estetika. Muzikos kūrimo pradmenų mokėsi savarankiškai – naudodamasis „YouTube“ pamokomis, o savo kūrybą pradėjo publikuoti internete.

Tarptautinį išgarsėjimą pelnė 2015 m. išleista daina „Faded“. Reikšmingas karjeros lūžis įvyko jam dar mokantis mokykloje – tuo metu jis svarstė alternatyvas, nesusijusias su muzika (tarnybą kariuomenėje ar darbą prekyboje).

Viešumoje Volkeris dažnai pasirodo su kauke ir gobtuvu. Šis vizualinis sprendimas siejamas su jo kuriama „mistiškumo“, futurizmo ir skaitmeninės estetikos kryptimi.

## Diskografija
### Studijiniai albumai
* *[[Different World (albumas)|Different World]]* (2018)
* *[[World of Walker (albumas)|World of Walker]]* (2021)
* *[[Walkerverse Pt. I & II (albumas)|Walkerverse Pt. I & II]]* (2022)
* *[[Walkerworld (albumas)|Walkerworld]]* (2023)
* *[[Walkerworld 2.0 (albumas)|Walkerworld 2.0]]* (2025)

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Different World (albumas)

**„Different World“** – Norvegijos diskžokėjaus ir muzikos prodiuserio Alano Volkerio debiutinis studijinis albumas. Jis išleistas 2018 m. gruodžio 14 d. įrašų studijose „MER Musikk“ ir „Sony Music“. Į albumą taip pat įtrauktas anksčiau išleistas singlas „Faded“.

Albume yra tiek ankstesnių plačiai išpopuliarėjusių atlikėjo kūrinių („Faded“), tiek naujesnių kūrinių. Įrašuose dalyvauja keli kviestiniai atlikėjai, tarp jų Steve Aoki ir Noah Cyrus.

## Kritikų įvertinimai
NRK P3 recenzijoje kritikuota albumo struktūra ir įvairovės trūkumas. Taip pat pažymėta, kad jame per mažai naujų kūrinių, o senesni singlai ir nauja medžiaga sudėti nevienodai.

The Straits Times apžvalgininkė Anjali Raguraman albumą apibūdino kaip kinematografišką, į vokalą orientuotą įrašą ir pažymėjo, kad atlikėjas laikosi jam įprastos, pasiteisinusios formulės. Dancing Astronaut recenzijoje albumas apibūdintas kaip nuosekli dainų kolekcija, atskleidžianti Alano Volkerio skambesio braižą.

Billboard pabrėžė albumo stilistinę įvairovę – nuo sintezatorių melodijų, orientuotų į dainavimą kartu, iki Karibų ritmikos ir elektroninės šokių muzikos skambesio, derinamo su radijui pritaikytu formatu. Vokietijos svetainės „Dance-Charts“ apžvalgininkas Manuelis Probstas teigė, kad albumą vienija Alano Volkerio būdingas garso dizainas, kuriantis melancholišką atmosferą, o dėmesys detalėms kiekvienam kūriniui leidžia suteikti savitą skambesį.

## Dainų sąrašas

## Šaltiniai
Anna Odine Strøm

**Ana Udinė Striom** (*Anna Odine Strøm*, g. 1998 m. balandžio 17 d.) – Norvegijos šuolių su slidėmis sportininkė, olimpinė čempionė.

## Biografija
2016 m. jaunimo žiemos olimpinėse žaidynėse užėmė 6-ą vietą.

2019 m. pasaulio čempionate kartu su Norvegijos nacionaline moterų rinktine iškovojo bronzos medalius. Savo debiutinėse 2022 m. žiemos olimpiadoje Strøm užėmė 15-ą vietą. Tų pačių metų gruodį sportininkė pirmą kartą laimėjo pasaulio taurės etapą.

2025 m. pasaulio slidinėjimo čempionate pirmą kartą tapo pasaulio čempione iškovojusi auksus moterų komandinėje įskaitoje ir mišrių komandų varžybose. 2026 m. žiemos olimpiadoje iškovojo auksą moterų vidutinio kalno rungtyje.

## Šaltiniai
Kira Kimura

**Kira Kimura** (, g. 2004 m. birželio 30 d. Okajamoje)  – Japonijos snieglenčių sporto sportininkas, olimpinis čempionas.

## Biografija
2023 m. sausio 14 d. japonas pirmą kartą laimėjo pasaulio taurės etapą. 2025 m. X žaidynių bronzos medalininkas didžiojo šuolio rungtyje.

Savo debiutinėse 2026 m. žiemos olimpinėse žaidynėse Japonijos atstovas akrobatinio didžiojo šuolio varžybose iškovojo aukso medalį ir tapo pirmuoju japonu laimėjusiu šia rungtį.

## Išnašos
World of Walker (albumas)

**„World of Walker“** – antrasis Norvegijos diskžokėjaus ir muzikos prodiuserio Alano Volkerio studijinis albumas. Albumas išleistas 2021 m. lapkričio 25 d. įrašų studijose „MER Musikk“ ir „Sony Music Entertainment“. Į albumą įtrauktas ir 2019 m. išleistas singlas „On My Way“.

## Kritikų įvertinimai
Muzikos svetainės „We Rave You“ apžvalgininkas Matthew Lambert rašė, kad albumą papildo trumpi pasakojimo vaizdo intarpai, kurie klausytoją „veda“ per dainas ir susieja jas su Alano Volkerio sukurta idėja. Jo teigimu, muzikiniuose vaizdo klipuose plėtojama albumo istorija apie tolimą pažangią civilizaciją, senųjų „Walkers“ atradimą ir jo ryšį su šių dienų žmonija.

## Dainų sąrašas

## Šaltiniai
Rihards Lomažs

**Richardas Lomažas** (*Rihards Lomažs*, g. 1996 m. balandžio 13 d.) – Latvijos krepšininkas, rungtyniaujantis gynėjo pozicijoje.

Karjerą pradėjo 2014 m. „Jelgavos“ klube. 2019–2021 m. varžėsi Eurolygos klube Vilerbano „ASVEL“. Vėliau rungtyniavo Vokietijoje, Turkijoje, Ispanijoje. 2023 m. metų pabaigoje perėjo į Eurolygos klubą Bolonijos „Virtus“, kur rungtyniavo iki sezono pabaigos. Po neilgo laikotarpio Turkijoje ir Ispanijoje, 2025 m. perėjo į Klaipėdos „Neptūną“, kur tapo vienu iš lyderių.

Su Latvijos rinktine dalyvavo 2025 m. Europos čempionate.

## Pasiekimai
* Latvijos krepšinio čempionatas: 2018 m.
* Latvijos–Estijos krepšinio lyga: 2019 m.
* Latvijos–Estijos krepšinio lygos MVP: 2019 m.

## Šaltiniai