open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Estijos geležinkelių transportas

**Geležinkelių transportas Estijoje** yra sudarytas iš 1200 km geležinkelių linijos, iš kurių 900 km naudojami viešajam transportui. Didžiąją dalį Estijos geležinkelių tinklo infrastruktūros valdo valstybė.

Visi viešieji geležinkeliai Estijoje yra 1520 mm (rusiškoji vėžė), tokie patys kaip ir Rusijoje, Baltarusijoje, Latvijoje ir Lietuvoje. 1520 mm vėžės Estijoje taip pat yra suderinamos su Suomijos 1524 mm vėže.

## Tinklas

* Bendras ilgis: apie 1200 km, iš kurių 900 km naudojama viešai
* Vėžė: 1520 mm rusiškoje vėžė
* Elektrifikuota: 133 km.

Estijos geležinkelių tinklą valdo valstybinė įmonė „Eesti Raudtee“ ir privati kompanija „Edelaraudtee Infrastruktuuri AS“.

### Pagrindinės linijos

Priklauso „Eesti Raudtee“:
* **[[Talinas]]–[[Tapa]]–[[Narva]]**, 209,6 km. Linija buvo užbaigta 1870 m. Ši linija buvo dalis Rusijos imperijos tinklo, jungusio Paldiskį su Sankt Peterburgu per Taliną ir Narvą.
* **Talinas–[[Keila]]–[[Paldiskis]]**, 47,7 km. Keleivių traukinius valdo kompanija „Elron“.
* **Keila–[[Rysiperė]]**, 24,4 km.
* **[[Tapa]]–[[Tartu]]**, 112,5 km. Užbaigta 1877 m.
* **Tartu–[[Valga]]**, 82,5 km. Užbaigta 1887 m. Tarptautinė jungtis tarp Valgos Estijoje ir Valkos Latvijoje.
* **Tartu–[[Pečoris]]**, 83,5 km. Pastatyta tarp 1929 ir 1931 m.
* **Valga–Pečoris**, 91,5 km. Dalis Ryga–Pskovas geležinkelio, atidaryto 1889 m.

Priklauso „Edelaraudtee Infrastruktuuri AS“:
* **Talinas–[[Lelė]]–[[Pernu]]–([[Meisakiula]])**, 141,4 km.
* **Lelle–[[Viljandis]]**, 78,7 km.

## Jungtys su kaimyninėmis šalimis
Kasdieniniai traukiniai kursuoja tarp Talino ir Maskvos (naktinis traukinys; kelionė trunka apie 15 valandų) per Sankt Peterburgą.

2016 m. vasarą trys kasdien kursuojantys traukinai sujungia Rygą (Latvija) su Valga (Estija).

Planuojama sukurti greitąją liniją tarp Talino ir Rygos (tęsiasi iki Lenkijos), Rail Baltica, numatoma, jog ji veiks 2020 m.

## Taip pat skaitykite
* Estijos transportas

## Šaltiniai

## Nuorodos
Goda Laurinavičiūtė

**Goda Laurinavičiūtė** – Lietuvos šiuolaikinio šokio aktorė-šokėja, atlikėja, šokio pedagogė ir choreografė.

## Biografija
Mokėsi Kauno Jono Jablonskio gimnazijoje, grafinio dizaino ir fotografijos Kauno aukštesniojoje meno mokykloje (dabar Kauno kolegijos Justino Vienožinskio menų fakultetas). Studijavo Lietuvos muzikos akademijoje Vilniuje. LMTA Teatro ir kino fakultete baigė vaidybos bakalauro ir magistro studijas, įgijo aktoriaus–šokėjo kvalifikaciją (Kurso vadovė - lektorė Anželika Cholina).

LMTA Teatro ir kino fakulteto Šokio ir judesio katedros lektorė. Akademijoje dėsto šiuolaikinį šokį, kontaktinę improvizaciją. Taip pat moko Nacionalinė Mikalojaus Konstantino Čiurlionio menų mokykloje kaip Baleto skyriaus Modernaus ir šiuolaikinio šokio mokytoja. Privačiai vedė pamokas 4-6 metų amžiaus vaikams. 2004 m. birželio 18-26 dienomis "Vilniaus šokio spaustuvėje" dėstė šokio jogos paskaitas. 2015 m. balandžio 23-25 dienomis skaitė pranešimą apie šokėjų edukaciją Viljandi (Estija).

14 metų buvo Kauno šokio teatro AURA trupės narė. Šoko ir Vyčio Jankausko šokio trupėje. Šiuo metu yra Šokio teatras AIROS šokėja (Kryptis – Šiuolaikinis šokis). Pasirodė Lietuvoje bei užsienyje. Dalyvauja modernaus ir šiuolaikinio šokio festivaliuose (pvz., Naujasis Baltijos šokis ir kt.).

Šiuolaikinio šokio asociacijos narė.

## Apdovanojimai ir nominacijos
* 2016 m. „Auksinis scenos kryžius“ Šokėjų kategorijoje – už Melancholijos vaidmenį šokio spektaklyje „Melancholijos bokštai“
* 2015 m. už vaidmenį spektaklyje „Stiklo sodai“ nominuota Auksiniam scenos kryžiui (Kategorijoje „Šokėjai“)

## Šaltiniai
Pietinis Uralas

**Pietinis Uralas** – pietinė ir plačiausia Uralo kalnų dalis, driekiasi nuo Ufos upės (netoli Ufalėjaus kaimo) iki Uralo upės. Pietinis Uralas iš vakarų ir iš rytų yra apribotas Rytų Europos, Vakarų Sibiro lygumos ir stepių prie Aralo ir Kaspijos jūros.

Pietinio Uralo ilgis – 550 km. Reljefas yra sudėtingesnis, jame gausu slėnių ir lygiagrečių kalnagubrių, nukreiptų pietryčių kryptimi. Yra Ilmenskio kalnai, kuriuos nuo pagrindinių kalnagubrių atskiria Miaso upė. Aukščiausias taškas – kalnas Jamantau (1640 m), kalnų plotis siekia iki 250 km.
Mečekas

**Mečekas** () – kalnagūbris pietvakarių Vengrijoje, Baranios ir Tolnos medėse, į šiaurę nuo Pėčo. Kalnai apima apie 500 km² plotą ir iškyla iki 682 m aukščio. Tai seni, sudūlėję kalnai, sudaryti iš Triaso bei Juros laikotarpių dolomito bei klinties, taip pat Permo smiltainio. Yra urano telkinių. Paplitę karstiniai reiškiniai. Mečeko kalnus daugiausia dengia plačialapių medžių miškai, vietomis – pievos.

Aukščiausios viršūnės:
* Zengė (682 m)
* Tubešas (611 m)
* Harmašas (604 m)
* Jakabo kalnas (602 m)
* Dobogas (594 m)

Mečeke, ant Jakabo kalno, keltai buvo įkūrę savo opidumą. Vėliau kraštą užvaldė romėnai. Viduramžiais Mečekas pateko į Pėčo vyskupiją, kalnuose steigėsi pilys, 1225 m. ant Jakabo kalno įsikūrė vienuolynas. Osmanų laikais dėl savo atokumo krašto kultūra beveik nesikeitė. XIX a. kalnuose kastos akmens anglys ir naudotos Pėčo, Sasvaro, Komlo gamykloms Po I pasaulinio karo Mečekas atiteko Jugoslavijai, bet 1920 m. Trianono sutartimi grąžintas Vengrijai. Šaltojo karo metais Jakabo kalne kasta urano rūda.
Talkasas

**Talkasas** (, ) – tektoninis ežeras Baškirijoje, Rusijoje. Įsikūręs vakariniame Irendiko kalno šlaite, Uralo kalnų papėdėje.

Prie ežero yra Isijanovo kaimas, 2010 m. jame gyveno 170 gyventojų. Iš ežero išteka Šuguro upė. 1978 m. dėl savo švaraus vandens ežeras buvo paskelbtas gamtos paminklu.

## Šaltiniai
Samylų II piliakalnis

**Samylų II piliakalnis** – piliakalnis Kauno rajone, Samylų sen., į pietryčius nuo Samylų, Kauno marių regioniniame parke. Senovės gynybinis statinys stūkso apie 1,5 km į šiaurę nuo Samylų piliakalnio, 50 m į vakarus nuo Kauno marių vakarinio kranto, į pietus nuo mažo į marias įtekančio upelio. Pasiekiamas iš kelio , per Šlienavą.

Samylų II piliakalnis yra nacionalinės reikšmės archeologinis ir kraštovaizdžio paminklas, 2013 m. įrašytas į Kultūros vertybių registrą (unik. kodas ).

## Istorija

Apie Kauno marių pakrantėje medžiais ir krūmais apaugusį piliakalnį 2011 m. vasario 10 d. pranešė direkcijos biologas Giedrius Vaivilavičius. Kultūros paveldo centro archeologai nuvykę į vietą šį radinį išžvalgė ir patvirtino 2011 m. gegužės 12 d.
 
2014 m. rugsėjo 26 d. ant Samylų II piliakalnio vyko Baltų vienybės dienos, Rudens lygiadienio ir piliakalnio pristatymo visuomenei šventės. Neseniai rastą Samylų II piliakalnį ėmėsi iniciatyvos globoti Kauno įgulos karininkų ramovės kolektyvas. Ramovės darbuotojai atliko piliakalnio atidengimo darbus. Atvėrus gynybinio statinio aikštelę, pilies ir apžvalginio bokšto vietą, tapo matomi piliakalnio kompleksui priklausantys archeologiniai elementai (priešpilis, papiliai, į piliakalnį vedantis kelias).

## Piliakalnis

Teritorija užima 12 122 m². Piliakalnis įrengtas daugiausia lapuočiais medžiais ir eglėmis apaugusiame aukštumos iškyšulyje, iš rytų pusės juosiamame buvusio Nemuno slėnio (dabar – marių), iš priešingos pusės – mažo bevardžio upelio griovos, o pietvakarių pusėje toliau tęsiasi aukštuma. 

Piliakalnio aikštelė ovali, beveik keturkampė, orientuota pietvakarių-šiaurės rytų kryptimi, apie 10 m ilgio ir 12 m pločio pietvakarių gale, ties pylimu, žemėjanti į šiaurės rytus. Aikštelė apaugusi spygliuočiais ir lapuočiais medžiais, apardyta ją seniau ariant. Pietvakarių pusėje piliakalnis nuo aukštumos atskirtas maždaug 2,5-3 m aukščio nuo aikštelės ir apie 2 m aukščio nuo išorės pylimu. Pylimas dalinai nusklidęs. Pylimo išorėje yra apie 15 m pločio ir maždaug 0,7 m gylio įduba - griovys, kuris iš dalies užslinkęs. Šlaitai statūs, iki 20-25 m aukščio.

Dėl vietos patogumo – gana lygus paviršius šalia Nemuno (dabartinė marių pakrantė), upelis –  tikėtina, kad čia galėjo būti ir papėdės gyvenvietė.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Kauno rajono piliakalniai 
* Samylų II piliakalnis (''wikimapia.org'')
Albanijos Rivjera

**Albanijos Rivjera** () – Jonijos jūros pakrantė, besidriekianti pietvakarių Albanijoje, Vliorės apskrityje, Keraunijos kalnų papėdėje. Driekiasi nuo Sarandės pietuose iki Logaros perėjos šiaurėje. Ilgis – 476 km.

Albanijos Rivjera yra svarbi poilsinė, turistinė Albanijos sritis. Kraštas pasižymi ne tik smėlio paplūdimiais, žydravandene jūra, bet ir vaizdingomis kalnų pašlaitėmis, ten vešinčiais pušynais, vaismedžių bei alyvmedžių giraitėmis, taip pat tarpekliais, upių slėniais, urvais. Išlikę daug tradicinės architektūros kaimų ir miestelių su stačiatikių bažnyčiomis, pilimis. Šiaurinė pakrantės dalis patenka į Logaros nacionalinį parką, pietinė – į Butrinto nacionalinį parką, Karaburno pusiasalis ir Sazanio sala – į Karaburuno-Sazanio nacionalinį jūrinį parką.

Svarbiausios Albanijos Rivjeros gyvenvietės bei lankytinos vietos: Sarandė, Ksamilas ir Ksamilo salos, Dermis, Karaburuno pusiasalis, Sazanis, Boršis, Himarė, Kiparo, Palasė, Lukovė, Pikeras, Zvernecas ir Nartos lagūna, Porto Palermo pilis, Butrintas, Ali Pašos pilis.


Gjipe beach, Albania.JPG|Karaburuno pusiasalis
Amphitheatre of Butrint 2009.jpg|Butrintas
Lukova pamje.jpg|Lukovė
Albania, Dhermi.jpg|Dermis
Liurės nacionalinis parkas

**Liurės nacionalinis parkas** () – saugoma gamtos sritis šiaurės rytų Albanijoje, Diberio apskrityje, 25 km į vakarus nuo Peškopijos. Įsteigtas 1966 m.

Nacionalinis parkas apima rytinę Liurės kalnų pusę su aukščiausia šių kalnų viršūne – Liurės Kunora (2119 m). Pašlaitėse telkšo 12 vaizdingų ledyninių ežerų (didžiausi – Didysis, Juodasis, Pušų, Gėlių, Karvės). Gėlių ežero (*Liqeni i Luleve*) paviršius vasarą pasidengia ištisiniu vandens lelijų sluoksniu. Kalnų šlaituose auga bukai (900–1900 m aukštyje), juodosios pušys (1600–1700 m), uolų atbrailose – raudonosios pušys. Miškuose sutinkami rudieji lokiai, lūšys, vilkai, miškinės kiaunės, stirnos, kurtiniai. Pietinėje dalyje plyti pievos pramaišiui su spygliuočių miškais.

XX a. pab.–XXI a. pr. Liurės nacionalinis parkas nukentėjo dėl neteisėto miško kirtimo, nepriežiūros.


Lurë National Park - Liqeni i Madh (cropped).jpg|Didysis ežeras (*Liqeni i Madh*)
Lura BigLake April.jpg|Kalnai ankstyvą pavasarį
Lura Liqeni i Lulëve.JPG|Gėlių ežeras
Lura Lakes - panoramio.jpg|Vienas iš Liurės ežerų
Karavastos lagūna

**Karavastos lagūna** () – lagūna Albanijoje. Viena didžiausių lagūnų Adrijos jūroje. Nuo Adrijos jūros atskirta ilga smėlio nerija. Lagūna priklauso Divjakės-Karavastos nacionaliniam parkui. Vietovė nuo 1995 m. lapkričio 29 d. saugoma pagal Ramsaro konvenciją.

## Geografija
Lagūna driekiasi Albanijos vakaruose, netoli Divjakos miesto. Karavastos lagūnoje yra daug pušų ir mažų smėlėtų salų. Lagūna yra garsi Dalmatijos pelikanais, kurie čia suka savo lizdus.

## Panorama

Karavasta National Park Albania 2016.jpg 


## Taip pat skaitykite
* Nacionaliniai parkai Albanijoje
* Turizmas Albanijoje

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Karavastos svečių namų turizmo portalas
Antonio Giovinazzi

**Antonio Džiovinaci** (; g. 1993 m. gruodžio 14 d., Martina Frankoje, Italijoje) – italų automobilių lenktynininkas. Jis užėmė antras vietas 2015 m. FIA Europos „Formulės 3“ čempionate ir 2016 m. tarptautinėje „GP2 serijoje“, kur lenktyniavo su „Prema“ komanda ir penkis kartus laimėjo lenktynes ir iš viso aštuonis kartus užkopė ant podiumo. 

2017 m. sezonui „Formulės 1“ „Ferrari“ komanda jį pasirinko būti jų trečiuoju ir atsarginiu lenktynininku. Jo debiutinės „Formulės 1“ lenktynes įvyko Australijoje, kur jis „Sauber“ komandoje pakeitė Pascal Wehrlein.

2023 m. 24 val. Le Mano lenktynėse italas prisijungė prie debiutinės „Ferrari“ komandos Hyperclass klasėje su Ferrari 499P automobiliu. Kartu su James Calado ir Alessandro Pier Guidi komanda tapo lenktynių laimėtoja.

## Karjeros statistika
### Formulės 1 rezultatai
(legenda) (**paryškinta** – pole pozicija; *kursyvu* – greičiausias ratas)

 Sezonas vis dar tęsiasi.

## Šaltiniai
Naujasodžio piliakalnis (Karmėlava)

**Naujasodžio piliakalnis** – piliakalnis Kauno rajone, Karmėlavos sen., Naujasodžio kaime. Piliakalnis stūkso apie 250 m į pietus nuo Neries kairiojo kranto ir 150 m ta pačia kryptimi nuo paneriu einančio Kleboniškio–Karmėlavos kelio. Piliakalnio teritorija priklauso Kauno miškų urėdijos Karmėlavos girininkijos miško 18 kvartalui (yra jo šiauriniame pakraštyje). Piliakalnį žymi lankytino objekto rodyklė („150 m“), pastatyta gyvenvietės pagrindinėje Politechnikos gatvėje, ties nr. 311.

Naujasodžio piliakalnis yra regioninės reikšmės archeologinis ir kraštovaizdžio paminklas, 2010 m. vasario 26 d. įrašytas į Kultūros vertybių registrą (unik. kodas ). Kleboniškio miške, į pietvakarius nuo piliakalnio aptinkama Kleboniškio bunkerių – fortifikacijos paveldo iš Pirmojo pasaulinio karo laikotarpio.

## Istorija

Žinias apie naują surastą piliakalnį Vaistariškių kaime pateikė archeologas Gintautas Zabiela 2009 m. pavasario pabaigoje. Kultūros paveldo centro darbuotojai žvalgė objektą vietoje 2009 m. lapkričio 10 d. Paaiškėjo, kad į šiaurę nuo piliakalnio, visai šalia jo, buvo suformuoti sklypai, kurių dalis jau užstatyti. Teritorija priklausė ne Vaistariškių, o Naujasodžio kaimui. Pasitarus su G. Zabiela, šis piliakalnis pervadintas į Naujasodžio piliakalnį.

## Piliakalnis

Teritorija užima 12 809 m². Piliakalnis įrengtas Neries slėnio ir mažo bevardžio upelio suformuotame stačiašlaičiame iškyšulyje, iš šiaurės pusės juosiamas Neries slėnio, o iš kitų pusių – bevardžio upelio griovos ir jos daubų. Apaugęs daugiausiai lapuočiais medžiais, šlaitai apardyti erozijos ir žvėrių urvų. Piliakalnio aikštelė pailga, netaisyklingo keturkampio pavidalo, 45x9 m pločio, iki 1 m iškiliu viduriu, viename gale staigiai išplatėjanti iki 12-13 m. Supiltas 15 m ilgio, 8,5 m pločio, 0,8 m aukščio nuo aikštelės pylimas, 1,5-1,5 m aukščio išoriniu šlaitu, kiek išsklidęs. Piliakalnio pylimo išorėje iškastas lenktas 23 m ilgio, 3,5 m pločio ir iki 1 m gylio nuo išorės griovys. Jis apaugęs krūmais, iš dalies užslinkęs. Piliakalnio šlaitai statūs, iki 25 m aukščio, iš dalies nuslinkę.

## Galerija


Naujasodžio piliakalnis (Karmėlava). Nuo viršaus.JPG|Vaizdas nuo piliakalnio viršaus į papėdę. Priekyje – Neris
Naujasodis (Karmėlava). Ant piliakalnio.JPG|Ant piliakalnio. Priekyje, centre – geodezinis ženklas
Naujasodis (Karmėlava). Ant piliakalnio. Ženklas.JPG|Geodezinio ženklo liekanos


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Kauno rajono piliakalniai 
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Naujasodžio piliakalnis (reikšmės)

**Naujasodžio piliakalnis** – tokiu pavadinimu yra keli piliakalniai:

* Naujasodžio piliakalnis – Prienų rajone
* Naujasodžio piliakalnis (Karmėlava) – Kauno rajone
* Naujasodžio piliakalnis (Trakai) – Trakų rajone
Kalvelių piliakalnis

**Kalvelių piliakalnis** – piliakalnis Anykščių rajone, Skiemonių sen., Kalvelių kaime. Piliakalnis stūkso apie 0,4 km į pietvakarius nuo Versmyno upelio pralaidos kelyje , 0,2 km į pietryčius nuo šio kelio.

Kalvelių piliakalnis yra regioninės reikšmės archeologinis ir kraštovaizdžio paminklas, 2016 m. rugsėjo 20 d. įrašytas į Kultūros vertybių registrą (unik. kodas ).

## Istorija

Šį piliakalnį 1985 m. lankė archeologas Gintautas Zabiela (aprašytas leidinyje „Lietuvos medinės pilys“). Jam šį piliakalnį parodė J. Gutauskas. 2014 m. piliakalnį paminėjo žurnalistas Algirdas Meilus. 1846 m. šis piliakalnis buvo nurodytas leidinyje „Starożytna Polska ...“

Kultūros paveldo centro darbuotojai žvalgė objektą vietoje 2016 m. kovo 15 d.

## Piliakalnis

Teritorija užima 15 512 m². Piliakalnis įrengtas ant atskiros kalvos, supamos užpelkėjusių daubų, žemesnių aukštumų. Kalva apaugusi mišku. Jos vakariniame pakraštyje būta karjero. Piliakalnio aikštelė keturkampė, apie 65x50 m. Aikštelė sužalota anksčiau čia įrengto trianguliacijos punkto, kastų bulviarūsių, žemės ūkio darbų. Buvusio trianguliacijos bokšto vietą žymi grioviu apkastas keturkampis plotas.  Šlaitai gana statūs, apie 10-12 m aukščio nuo užpelkėjusių daubų ir 5-6 m aukščio nuo gretimų aukštumų.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Anykščių rajono piliakalniai
Perlų upės delta

**Perlų upės delta** (, ) – pietinėje Kinijoje esanti žemuma, supanti Perlų upės estuariją, kur Perlų upė įteka į Pietų Kinijos jūrą. Perlų upės deltoje įkurta Perlų upės deltos ekonominė zona. Ši teritorija labai tankiai apgyvendinta su daug didelių miestų, sudarydama didžiausią pasaulyje miestų aglomeraciją. Jos 57 798 km² plote gyvena 66,6 milijonai žmonių (priskaičiuojant Honkongą ir Makau). Perlų upės megalopolio gyventojų populiacija yra didesnė už Australijos, Kanados ar Argentinos gyventojų skaičių. Manoma, kad ši miestų aglomeracija ateityje taps vientisu megamiestu.

## Perlų upės deltos didieji miestai
Perlų upės megalopolio didžiausių miestų gyventojų skaičius:
# Guangdžou (*Guangzhou*) – 13 500 000 (2015 m.);
# Šendženas (*Shenzhen*) – 11 908 400 (2016);
# Donguanas (*Dongguan*) – 8 220 207 (2010);
# Honkongas (*Hong Kong*) – 7 234 800 (2014);
# Fošanas (*Foshan*) – 7 197 394 (2012);
# Džongšanas (*Zhongshan*) – 3 142 300 (2012);
# Huidžou (*Huizhou*) – 2 344 634 (2010);
# Dziangmenas (*Jiangmen*) – 1 822 640 (2010);
# Džuhajus (*Zhuhai*) – 1 562 530 (2010);
# Makao (*Macau*) – 647 700 (2016);

## Šaltiniai
Laura Põldvere

**Laura Põldvere** (1988 m. rugpjūčio 30 d. Tartu), geriau žinoma tiesiog kaip **Laura** – Estijos dainininkė.

## Biografija

Dainininkės karjerą pradėjo 2005 m. Tuomet su grupe „Suntribe“ ji gavo šansą atstovauti Estijai „Eurovizijos“ dainų konkurse Ukrainoje. Su daina „Let’s Get Loud“, gavusios 31 tašką (5 iš Lietuvos), pusfinalyje liko 20 vietoje ir į finalą nepateko. Taip pat ji laimėjo vieną prestižiškiausių vokalo konkursų „Kaks Takti Ette“, po kurio pradėjo aktyviai koncertuoti visoje Estijoje.

Laura išleido du studijinius albumus, dirbo su daugeliu kitų projektų. 2007 m. ji pelnė stipendiją studijoms Berklio koledže, Bostone, vėliau studijavo džiazo ir roko mokykloje Freiburge, Vokietijoje, bakalauro studijas baigė Estijos muzikos akademijoje ir nusprendė toliau gilintis į improvizacinę muziką.

2017 metais Laura kartu su Koit Toome ir daina „Verona“ nugalėjo nacionalinėje atrankoje, ir tapo šalies atstovais į 2017 m. „Eurovizijos“ dainų konkursą Ukrainos sostinėje Kijeve.

## Asmeninis gyvenimas

2014 metais ištekėjo džiazo pianisto Joel-Rasmus Remmel. 2016 metais pora išsiskyrė.

## Eurovizijos dainų konkursas

## Diskografija
### Albumai
* 2007: *Muusa*
* 2009: *Ultra*

### Kompiliacijos
* 2011: *Sädemeid taevast*

### Singlai
* 2005: *Moonwalk*
* 2007: *Sunflowers*
* 2007: *Muusa*
* 2008: *581 C*
* 2008: *Lihtsad asjad* (su Raivo Tafenau)
* 2009: *Destiny*
* 2009: *Pühakud*
* 2009: *Ultra*
* 2010: *Südasuve rohtunud teed*
* 2010: *Võid kindel olla*
* 2011: *Kustuta Kuuvalgus'
* 2011: *2020*
* 2012: *Sädemeid Taevast*
* 2016: *Supersonic*
* 2017: *Verona'' (su Koit Toome)

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Daina „Supersonic“
* Dainos „Verona“ vaizdo klipas (su Koit Toome)
Kristianas Kostovas

**Kristianas Kostovas** (, g. 2000 m. kovo 15 d. Maskvoje) – Bulgarijos-Rusijos dainininkas ir dainų autorius.

## Biografija

Gimė 2000 metais kazachės ir bulgaro šeimoje. Turi seserį Sofia Kostov ir brolį Daniel Kostov.

2014 metais dalyvavo projekte „The Voice Kids“ Rusijoje. Sužavėjęs teisėjus jis pateko į Dimos Bilano komandą ir nukeliavo iki pat finalo. Po metų vaikinas sėkmės sulaukė Bulgarijos „X-Factor“ projekte – užėmė antrą vietą.

2017 m. kovo 13 d. Bulgarijos nacionalinis transliuotojas patvirtino, jog Eurovizijoje Ukrainoje šaliai atstovaus K. Kostovas su daina „Beautiful Mess“. Čia jis taip pat pasiekė finalą - užėmė antrąją vietą.

## Diskografija
### Singlai
* 2016: *Ne si za men" / "You got me girl"
* 2017: *Beautiful Mess''
* 2018: The one (I need you)

## Nuorodos

* Daina „Beautiful Mess“

|-
Komunizmo Švyturys (Telšiai)

**Komunizmo Švyturys** – Lietuvos KP Telšių rajono komiteto ir rajono Liaudies deputatų organas, leistas nuo 1941 m.       

## Istorija

Lietuvos KP Telšių rajono komiteto ir rajono Liaudies deputatų leidinys, leistas 3 kartus per savaitę, pusės „Pravdos“ formato. Ofsetinė spauda. Tiražas siekdavo daugiau kaip 10000. Laikraščio redakcija veikė Telšiuose, Spaudos gatvėje 4. Redakcijoje dirbo redaktorius, atsakinga sekretorė, veikė žemės ūkio skyrius, laiškų, pramonės, kultūros skyrius, skelbimų skyrius ir buhalterija. Iš pradžių leidinys spausdintas Telšių spaustuvėje, Telšiuose, vėliau spaustuvėje „Titnagas“.

## Šaltiniai
* Leidinys „Komunizmo Švyturys“. 1969 m. ir 1981 m.
Gedimino kapo kalnas

**Gedimino kapo kalnas** arba **Vilniaus piliakalnio su papiliais ir gyvenviete trečias papilys, vadinamas Gedimino kapo kalnu** – kalnas, stūksantis Vilniaus centre, Kalnų parko teritorijoje, Vilniaus pilių kultūrinio rezervato archeologijos paminklas.

Įrengtas atskiroje kalvoje Kalnų parko kalvų masyvo pietinėje dalyje, 700 m į pietryčius nuo pirmojo piliakalnio (Pilies kalno), 200 m į pietus nuo Stalo kalno. Pasiekiamas iš Vilniaus Paupio rajono Krivių gatvės, tarp namų Nr. 22 ir 24 pasukus į šiaurę.

Piliakalnis 1992 m. gruodžio 16 d. įrašytas į Kultūros vertybių registrą (unik. kodas ). Priklauso kompleksui „Vilniaus piliakalnis su papiliais ir gyvenviete“ (unik. kodas , jo eilės nr. komplekse – 4).

## Istorija

Piliakalnis datuojamas I tūkst. pradžia. Vadinamas Gedimino kapo kalnu pagal padavimus, apie kuriuos pirmasis užsimena istorikas Teodoras Narbutas, remdamasis 1629 m. dokumentu, visuotinai yra laikomas LDK valdovo Gedimino kapu. Tai, pasak archeologo Vykinto Vaitkevičiaus, šį piliakalnį suartina su daugeliu kitų legendinių kapų, iš kurių dalis turi ryškių senovės šventviečių požymių, kaip antai: Birutės Palangoje, Pajautos prie Žaslių, Kukovaičio prie Deltuvos, Džiugo prie Telšių, Kerniaus Rūdininkų girioje.

2002 m. ant Gedimino kapo kalno buvo įšventintas Lietuvos Romuvos krivis. Kiekvienais metais Romuva mini šią datą, vadindama šią dieną „Krivio diena“.

## Piliakalnis

Piliakalnio aikštelė ovali, 27x19 m dydžio, dirvonuojanti. Maždaug aikštelės viduryje stovi iš akmenų sumūrytas aukuras. Aikštelė apardyta XVII-XVIII a. čia buvusių įtvirtinimų ir to paties laikotarpio kapų. Visuose papilio šlaituose, 3 m žemiau aikštelės, yra 3 m pločio terasa. Ji iš dalies apslinkusi, apaugusi medžiais ir krūmais. Kalvos šlaitai statūs, 10-25 m aukščio, vakarų pusėje įrengti laiptai. Kultūrinis sluoksnis sudarytas iš tamsios žemės, su archeologiniais radiniais. Esantys kapai: nedegintų mirusiųjų, laidotų lentiniuose karstuose ar be jų, su įkapėmis ir be jų. Dalis kapų suardyta vėlesnių žemės darbų metu, nedidelė dalis ištirta 1989 m. (archeologė Daiva Luchtanienė aptiko grublėtos ir žiestos keramikos, keturis XVII–XVIII a. kapus).

## Galerija

Vaizdas:Laužaviete ant Gedimino kapo kalno.jpg|Laužaviete ant Gedimino kapo kalno 2025 m.


## Taip pat skaitykite

* Veliuonos I piliakalnis (dar vadinamas Gedimino kapu)

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Vilniaus pilys ir kalvos
* Baltų vienybės diena ant Gedimino kapo kalno
* Vilniaus pilių kultūrinio rezervato direkcija. Gedimino kapo kalnas
Vaikų Eurovizijos dainų konkursas 2017

**2017 m. vaikų Eurovizijos dainų konkursas** – 15-asis vaikų Eurovizijos dainų konkursas, kuris vyko lapkričio 26 dieną Gruzijos sostinėje Tbilisyje, Olimpiniuose rūmuose. Tai buvo pirmas kartas, kai Gruzijos publikos transliuotojas (GPB) organizuos „Eurovizijos“ renginį. Konkurse dalyvavo šešiolika šalių. Į konkursą po 10 metų pertraukos grįžo Portugalija. Bulgarija ir Izraelis pasitraukė iš konkurso.

## Vieta

2017 m. vasarį ETS (Europos transliuotojų sąjunga) paskelbė, kad konkursą rengs Gruzija. lapkričio 21 dieną. Tai buvo pirmas kartas, kai Gruzija organizuos bet kokį „Eurovizijos“ renginį. 2017 m. vasario 26 d. paaiškėjo, kad renginys vyks šalies sostinėje Tbilisyje. Vėliau buvo paskelbta, kad konkurso arena bus Tbilisio Sporto Rūmai. kurie talpina maždaug 11 tūkst. žiūrovų.

2017 m. rugpjūčio 9 d. arena buvo pakeista į 4 tūkst. žiūrovų talpinantys Olimpiniai Rūmai, kurie yra patogesni ir geresni konkursui.

## Formatas

### Grafinis dizainas
Logotipas paskelbtas buvo 2017 m. gegužės 12 d. konferencijoje, kuri vyko Kijeve. Logotipas atvaizduoja spalvotą saulę, kuri kviečia ir nori, kad jaunimas galėtų parodyti, atskleisti savę.

### Vedėjai

2017 m.. spalio 3 d. buvo paskelbti renginio vedėjai. Tai Helen Kalandazde - garsi Gruzijos televizijos laidų vedėja ir dainininkė ir Lizi Japaridze (Lizi Pop) - Gruzijos atstovė 2014 m. Vaikų Eurovizijoje.

### Balsavimo tvarka
Rezultatus lėmė nacionalinės žiuri ir internetinė auditorija. Kiekviena šalis naudojo nacionalinę žiuri, sudarytą iš trijų muzikos industrijos specialistų, ir dviejų vaikų nuo 10 iki 15 metų, kurie buvo šalies, kurioje jie atstovauja, piliečiai. Pirmasis internetinio balsavimo etapas prasidėjo 2017 m. lapkričio 24 d. Žiūrovai galėjo balsuoti oficialiame tinklalapyje, kuriame buvo parodyta visų šalių repeticijų ištraukos. Žiūrovai turėjo galimybę žiūrėti ilgiau kaip vienos minutės įrašus iš kiekvieno dalyvio repeticijos. Šis pirmasis balsavimo turas baigėsi lapkričio 26 d. 15:59 val. Antrasis internetinio balsavimo etapas įvyko renginio metu. Jis prasidėjo po paskutinio pasirodymo ir buvo atidarytas 15 minučių. Tarptautiniai žiūrovai galėjo balsuoti ne mažiau kaip už tris ir ne daugiau penkias šalis. Pirmą kartą žiūrovai taip pat galėjo balsuoti už savo šalies dainą.

Taškų kiekis nustatytas pagal gautų balsų procentą. Visuomenės nuomonė sudarė 50% galutinio rezultato, o kiti 50% - iš kiekvienos šalies nacionalinės žiūri.

## Dalyvaujančios šalys
Dalyvavimą konkurse patvirtino 16 šalių. Į konkursą po 10 metų grįžo Portugalija. Deja, iš konkurso pasitraukė dvi šalys - Bulgarija ir Izraelis.

### Rezultatai

## Kitos šalys

*  Graikija – 2016 m. gegužės 25 d. Graikijos transliuotojas (ERT) paskelbė, kad Graikija neturi planų grįžti į konkursą.

## Nuorodos

* Vaikų Eurovizijos oficiali svetainė
Vieną kartą milicijoje

**„Vieną kartą milicijoje“** () – 2010 m. pristatytas rusiškas komedijinis serialas. Pasakoja apie Šiaurės Buchtejevo policijos skyrių, kuriame verda gyvenimas ir tiriamos įvairios bylos.

## Kūrėjai
* Prodiuseriai – Aleksėjus Trociukas (Алексей Троцюк), Vitalijus Šliappo (Виталий Шляппо), Eduardas Ilojanas (Эдуард Илоян), Sangadži Tarba.
* Režisierius – Kirilas Papakulis (Кирилл Папакуль), Lera Ivanovskaja, Stasas Bulovas
* Scenaristai – Jana Romanenko (Яна Романенко), Romanas Borodavkinas (Роман Бородавкин), Konstantinas Garbuzovas (Константин Гарбузов).
* Operatorius – Dmitrijus Gribanovas (Дмитрий Грибанов).

## Aktoriai
: *Aktorius – serialo veikėjas*
* Jekaterina Krupenina () – majorė Kondratjeva, skyriaus viršininkė.
* Olegas Komarovas () – majoras Lapšinas, arba tiesiog Vasia. Labai nori būti skyriaus viršininku, bet yra per kvailas ir nekelia vyresnybės pasitikėjimo, bei nesusilaukia pagarbos iš bendradarbių.
* Aleksėjus Paninas () – kapitonas Blokas. Jis – mergišius ir lovelasas.
* Konstantinas Strelnikovas () – kapitonas Buchtejevas. Ciniškas milicininkas iš Kilmingos Buchtejevų giminės. Jo skyrius randasi Šiaurės Buchtejevo rajone. Kaip išaiškėja, jis metė filosofijos studijas ir perėjo į juridinį fakultetą tam, kad galėtų dirbti vieninteliame pastate, kuris liko iš senojo Buchtejevkos kaimo.
* Romanas Bogdanovas () – ukrainiečių kilmės kriminalistas, kuris darbe verda „naminukę“.
* Viktoras Suprunas () – budintis kapitonas Babykinas, pravarde Matroskinas. Jis sėdi budinčiojo vietoje ir turi kalbančią papūgą vardu Nakroša.
* Vanati Alijevas () – apylinkės įgaliotinis Kakabadzė.
* Eugenijus Gerčakovas () – psichologas Reznikas, kuris kartais padeda milicininkams tvarkytis su problemomis.
* Olga Tumaikina () – kapitonė Vatnik, vaikų kambario pareigūnė, kuri dirba su sunkiais vaikais ir yra Vasios (majoro Lapšino) meilužė, kuri vis tikisi, kad jos Vasia paliks žmoną ir jai pasipirš.
* Kirillas Gracinskij () – seržantas Jabločkovas.

## Nuorodos
* https://www.kinopoisk.ru/film/499988/
Vladimiras Spivakovas

**Vladimiras Teodorovičius Spivakovas** (; g. 1944 m. rugsėjo 12 d.Ufoje) – Rusijos dirigentas ir smuikininkas, žinomas už savo kūrybinę veiklą kartu su kameriniu orkestrui „Maskvos virtuozai“.

Būdamas trylikos Spivakovas laimėjo pirmąją vietą Maskvos dirigentų konkurse. Jis studijavo Maskvos valstybinėje P. Čaikovskio konservatorijoje ir 1979 m. debiutavo su Čikagos simfoniniu orkestru. Tais pačiais metais jis įkūrė kamerinį orkestrą *Maskvos virtuozai* ir nuo tada tapo meno vadovu ir vyriausiuoju dirigentu. 1984 m. Leonardas Bernšteinas perdavė savo dirigento lazdelę Spivakovui. 1989 m. jis emigravo į Ispaniją. Turi tris dukras – Tatjaną, Jakateriną ir Aną.

Spivakovas yra laikomas vienu iš svarbiausių savo kartos smuikininkų, studijavęs kartu su Jurijumi Jankelevičiumi Maskos koncervatorijoje. Kelis kartus yra buvęs prizininku Maskvoje, Paryžiuje, Genujoje ir Monrealyje.

Šiuo metu Spivakovas yra meno vadovas ir vyriausiasis dirigentas Nacionalinėje Rusijos filharmonijoje.

## Apdovanojimai
* TSRS valstybinė premija, 1989 m. – už koncertines programas 1986–1988 m.
* Draugystės ordinas, 1994 m.
* UNESCO Mocarto auksinis medalis, 2009 m.

## Nuorodos
*
Jüri Lossmann

**Juris Losmanas** (; 1891 m. vasario 4 d. – 1984 m. gegužės 1 d.) – Estijos ilgųjų nuotolių bėgikas. 1920 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Antverpene buvo antras maratono rungtyje, finišavo per 2:32:48.6, nuo Haneso Kolehmaineno atsilikęs 13 sekundžių, bet trečioje vietoje likusį Valerio Arri aplenkęs beveik 4 minutėmis. 1924 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Paryžiuje jis nešė Estijos vėliavą ir buvo 10-tas maratono rungtyje.

## Biografija
Losmanas prieš užsiimdamas lengvąja atletika buvo futbolininkas „Merkur“ klube. Buvo sužeistas Pirmajame pasauliniame kare, tačiau atsigavo ir 1916 m. laimėjo maratono bėgimą Taline ir Rusijos čempionatą 5000 m distancijoje. 1923 m. laimėjo tarptautinį bėgimą Geteborge.

## Šaltiniai

## Nuorodos
Briliantinė ranka

**Briliantinė ranka** () – tarybinė komedija, pastatyta 1969 m. režisieriaus Leonido Gaidajaus. Filme vaidino daug žymių to meto TSRS aktorių – Jurijus Nikulinas, Andrejus Mironovas, Anatolijus Papanovas, Nona Mordjukova ir Svetlana Svetličnaja. „Briliantinė ranka“ tapo „kultiniu filmu“ bei vienu populiariausių ir sėkmingiausių visų laikų rusiškų filmų.

Filme vaizduojama Semiono Gorbunkovo kelionė į užsienį. Ten jis susižaloja ranką, o vietos kontrabandininkai, Gorbunkovą supainioję su nusikaltėliu Kozodojevu, jam į gipsą įvynioja briliantus. Grįžus į Tarybų Sąjungą, kontrabandininkai visaip persekioja ir mulkina Gorbunkovą, bandydami atgauti deimantus.

Filme skamba trys dainos:

* Nesėkmės sala (*Остров Невезения*), atlieka Andrejus Mironovas
* Daina apie zuikius (*Песня про зайцев*), atlieka Jurijus Nikulinas
* Gelbėk mane (*Помоги мне*), atlieka Aida Vediščeva

## Aktoriai
* Jurijus Nikulinas – žuvininkystės instituto ekonomas Semionas Semionovičius Gorbunkovas
* Nina Grebeškova – Nadia, Gorbunkovo žmona
* Andrejus Mironovas – Genadijus Kozodojevas arba Geša, modelis, kontrabandininkas
* Anatolijus Papanovas – Liolikas, žaliūkas, kontrabandininkas
* Nona Mordjukova – Varvara Pliušč, daugiabučio komendantė
* Svetlana Svetličnaja – Ana Sergejevna, *[[femme fatale]]*
* Stanislavas Čekanas – Michailas Ivanovičius, milicijos majoras
* Vladimiras Guliajevas – Valodia, milicijos leitenantas
* Andrejus Faitas – loterijos bilietų pardavėjas
* Nikolajus Trofimovas – milicijos generolas
* Nikolajus Romanovas – kontrabandininkų vadeiva
Branko Ćopić

**Brankas Čiopičius** (; 1915 m. sausio 1 d.
Hašani, Austrija-Vengrija – 1984 m. kovo 26 d. Belgradas, Jugoslavija) – Bosnijos serbų rašytojas.

## Biografija
Brankas Čiopičius lankė mokyklas Bichače, Bania Lukoje, Sarajeve ir Karlovace. Po to persikėlė į Belgradą, kur iki 1940 m. studijavo Belgrado universiteto Filosofijos fakultete.

Po *Bosanska Krajina* sukilimo 1941 m. jis prisijungė prie Jugoslavijos partizanų ir buvo jų gretose iki Antrojo pasaulinio karo. Šis Branko Čiopičiaus gyvenimo laikotarpis padarė daugiausiai įtakos jo kūrybai. Po karo grįžo į Belgradą, kur liko iki 1949 m. Nuo 1951 m. iki savo mirties buvo profesionalus rašytojas.

Rašytojo knygos buvo išverstos į albanų, čekų, anglų, olandų, italų, makedonų, kinų, lenkų, rumunų, turkų, slovakų, vokiečių, prancūzų, ir rusų kalbas. Jis buvo atvaizduotas ant 0,50 Bosnijos ir Herzegovinos konvertuojamosios markės banknoto, kuris buvo išimtas iš apyvartos ir pakeistas monetomis.

Brankas Čiopičius nusižudė nušokęs nuo Branko tilto Belgrado centre. Palaidotas miesto Naujosiose kapinėse.

## Darbai

### Romanai
* *Prolom* (1952)
* *Gluvi barut* (1957)
* *Ne tuguj, bronzana stražo* (1958)
* *Osma ofanziva* (1966)

### Romanai vaikams
* *Orlovi rano lete* (1957),
* *Slavno vojevanje* (1960) ir
* *Bitka u Zlatnoj dolini*
– žinomi kaip *„Pionirska trilogija“* – Pionieriaus trilogija
* *Magareće godine*
* *Balada o ribaru i mačku*
* *Glava u klancu noge na vrancu*
* *Ježeva kućica*
* *Doživljaji mačka Toše*
* *Bašta sljezove boje*

## Šaltiniai
Bardačos gamtinis parkas

**Bardačos gamtinis parkas** arba **Bardačos ežeras** – ežeras ir jį supantys pelkynai, esantys Bosnijoje ir Hercegovinoje, šiaurinėje Serbų respublikos dalyje, Srbaco miesto apylinkėse. Nutolęs 30 km nuo Bania Lukos ežero. Ramsaro vietovės numeris yra 1658.

## Bardačos ežeras
Bardačos ežeras yra nutolęs apie 30 km nuo Bania Lukos. Jo ilgis – 5,5 km, plotis – 1,7 km, didžiausias gylis – 2,5 m, plotas – 7,32 km².

## Gamtinė įvairovė
Parke suskaičiuota 280 augalų, 178 paukščių ir 26 žuvų rūšių.
Džamala

**Džamala** arba **Jamala** (; pilnas vardas – Susana Džamaladinova ; g. 1983 m. rugpjūčio 27 d.) – ukrainiečių atlikėja, aktorė. Kūryboje vyrauja pop, alternatyvus rokas, elektro, soul, bliuzas. Eurovizijos dainų konkurso 2016 m. nugalėtoja.

## Biografija

Atstovaudama Ukrainai Džamala atliko graudžią dainą „1944“. Ji yra Krymo totorių kilmės (jos vardas ), gimusi Kirgizijoje, vaikystę praleidusi Kryme. Atlikti šią dainą įkvėpė prisiminimai apie dainininkės prosenelę, kuri 1944 m. iš Krymo buvo deportuota su šeima kaip ir tūkstančiai kitų totorių. Džamala šiuo metu gyvena Kijeve, tačiau po Rusijos aneksijos Kryme negali laisvai nuvykti pas gimines, pasilikusius okupuotoje teritorijoje.

Baigusi Kijevo muzikos akademijoje operos vokalo studijas, Džamala apsisprendė eiti džiazo ir popmuzikos keliu. Atlikėjos karjerą pradėjo 2001 m. Išleido tris studijinius albumus, vieną koncertinį ir du mini albumus, į kuriuos sudėti kūriniai atliekami anglų, ukrainiečių, rusų ir Krymo totorių kalbomis. 2009 m. ji laimėjo dainininkų konkursą „Novaja volna“ Jūrmaloje, 2013 m. suvaidino filmuose: ukrainiečių „The Guide“ („Povodyr"), prancūzų–belgų „Polina“.

## Diskografija

Studijiniai albumai:
* 2011: *For Every Heart*
* 2013: *All or Nothing*
* 2015: *Подих*
* 2016: *1944*

Koncertiniai albumai:
* 2012: *For Every Heart: Live at Arena Concert Plaza*

Mini albumai:
* 2014: *Thank You*
* 2016: *1944*

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
2017 m. Baltarusijos protestai

**2017 m. protestai Baltarusijoje** – serija protestų prieš Baltarusijos prezidentą Aleksandrą Lukašenką, prasidėję 2017 m. vasario pabaigoje. Protestus paskatino nutarimas apmokestinti Baltarusijos bedarbius. Demonstracijos ir eitynės rengtos iki gegužės 1 d. įvairiose šalies vietose, dalyvių skaičius vyravo tarp kelių šimtų iki kelių tūkstančių žmonių.

## Kontekstas
Kurį laiką Baltarusija buvo vadinama paskutine Europos diktatūrine valstybe, neturinčia pakankamai stiprios opozicijos A. Lukašenkai. 2011 ir 2015 m. šalyje vykę protestai baigėsi masiniais areštais. Nuo 2015 m. šalis pateko į ekonominį nuosmukį dėl nukritusių benzino kainų. Tais pačiais metais išleistas įstatymas bedarbių apmokestinimui. Apie  yra įpareigoti mokėti šį mokestį, tačiau jį nuo įstatymo išleidimo sumokėję yra vos 10 %.

## Protestai
Vasario 17 d. apie 2500 protestuotojų susibūrė Minske protestuoti prieš reikalavimą visiems, dirbantiems mažiau nei 183 dienas per metus, mokėti  (apie , kas atitinka pusės mėnesio uždarbį) „prarastų mokesčių“. Naujasis įstatymas tapo nepopuliarus ir buvo pajuokiamas kaip „įstatymas prieš socialinius parazitus“. Vasario 19 m. 2000 protestuotojų susirinko Gomelyje. Šie susibūrimai Minske ir Gomelyje įvyko taikiai ir nebuvo išsklaidyti policijos. Mažesnės demonstracijos įvyko ir kituose miestuose.

Kovo 25 d. opozicijos lyderis Uladzimiras Niakliajevas, tądien ruošęsis sakyti kalbą protesto mitinge, buvo sustabdytas pakeliui į Minską. Masinius protestuotojų areštus šalies vyriausybė pateisino tuo, jog netoliese protestų vietų Minske Baltarusijos policija aptiko „benzino bombas ir ginklų prikrautus automobilius“.

## Šaltiniai
Sabantujus

**Sabantujus** – baškirų ir totorių vasaros festivalis, kurio ištakos siekia Pavolgio Bulgarijos laikus. Iš pradžių Sabantujus buvo ūkininkų festivalis, vėliau tapo nacionaline švente ir šiuo metu yra plačiai švenčiamas miestuose. 2012 m. Kazanės Sabantajus buvo švenčiamas birželio 23 d.

## Žodžio reikšmė
Šventės pavadinimas, išvertus iš tiurkų kalbos, reiškia plūgo šventę.

## Tradicijos
Šventė rengiama gamtoje, kurią bendruomenės nariai iš anksto paruošia, pastato stulpą (į kurį lipa stipriausi vyrai), rąstą. Šventės metu šokami tradiciniai šokiai, dainuojamos tradicinės dainos, vyksta įvairūs žaidimai: lipimas lynu, kova šieno pripildytais maišais sėdint ant rąsto ir kt. Aktyviausi sabantujaus dalyviai - vaikai ir jaunimas. 

Pagrindinis šventės akcentas yra tradicinės sporto varžybos, pvz., kurašas (totorių imtynės), žirgų lenktynės, lenktynės maišuose ir kitos rungtys. Pastaraisiais metais Sabantujus dažnai vyksta kartu su liaudies ir popmuzikos bei akordeono muzikos, pvz., *Uyna, ğarmun!* festivaliais.

Kai kurie subuntajui būdingi elementai pastebimi ir totorių lygiadienio (*Navruz*), Derliaus šventės, be to vadinamųjų *totoriškų balių* tradicijose.

### Tradicinės vaišės

Tradicinės šventės vaišės: arbata, sriuba *šurpa* (verdama vietoje, iš naminių makaronų, avienos, daržovių, žalumynų). Saldusis patiekalas - kepinys *čak čak*.

### Kurašas

Kurašo imtynės yra pagrindinės Sabantujo šventėje vykstančios varžybos. Imtynininkai naudoja rankšluosčius ir siekia pargriauti savo oponentą. Paprastai varžybas pradeda jauni berniukai. Prizai – įvairūs, nuo avių iki automobilių.

### Festivalio data
Sabantujus neturi tikslios kalendorinės datos. Paprastai trunka nuo birželio 15 d. iki liepos 1 d. Paskutinis Sabantujus vyko Kazanėje, Tatarstano sostinėje. Panašiu laiku festivalis vyksta ir Akatujuje (Čiuvašijoje) ir Habantujuje (Baškirijoje).

## Sabantujus Lietuvoje

Lietuvoje šią pavasario darbų pabaigimo šventę 1996 m. pradėjo švęsti Tilžės kaimo (Zarasų rajone) totoriai. Ji rengiama pagal Kazanės totorių tradicijas. Lietuvoje sabantujus paeiliui rengiamas Trakuose, Keturiasdešimties totorių kaime, Nemėžyje ir kitur.

Šventė įtraukta į Lietuvos nematerialaus kultūros paveldo savadą..

## Šaltiniai
Koralas B

**„Koralas B“** – buvusi Lietuvos futbolo komanda iš Klaipėdos. Koralas B – Klaipėdos „Koralo“ dublerių ekipa.

## Istorija
Pagrindinė komanda susikūrė 2015 m. ir pasivadino „Koralo“ pavadinimu. 2017 m. „koralai“ pateko į Pirmą lygą. Pagal LFF nuostatus, Pirmos lygos dalyviai privalo turėti dublerių ekipa, todėl buvo suburta „Koralo B“ ekipa. Nuspręsta, kad jie žais III lygoje (Klaipėdos zonoje).

## Klubo logotipas ir spalvinė gama
Logotipe pavaizduotas stilizuotas koralas.

### Klubo spalvinė gama
Dominuoja mėlyna ir balta spalvos.

; Aprangų gamintojai
* 2017 m. JAKO

## Dalyvavimas Lietuvos čempionatuose

|}

## Sudėtis
*[[2017]] m. [[balandžio 3]] d.*

|-----
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
|----- bgcolor="#DFEDFD"

|-----
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
|----- bgcolor="#DFEDFD"

 (pasiskolintas iš FK Atlantas).

|-----
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
|----- bgcolor="#DFEDFD"
 (pasiskolintas iš FK Atlantas).

## Šaltiniai

## Nuorodos
Banga B

**Futbolo klubas „Banga“** – Lietuvos futbolo klubas iš Gargždų. Banga B žymenimi vadinama šio klubo dublerių ekipa.

## Istorija
Dublerių komandos kitados buvo vadinamos „Banga-2“ arba „Bangelė“.

„Bangos“ dubleriai nuo 2009 m. žaidė ne tik regioninėse varžybose, bet ir A lygos komandų dublerių pirmenybėse.

### Nuo 2017 m.
2017 m. vėl buvo suburta dublerių ekipa Banga B ir nuspręsta, kad jie žais III lygoje (Klaipėdos zonoje).

2018 m. rungtyniavo Antros lygos, Vakarų zonoje. Galutinėje komandų rikiuotėje liko dešimti.

2019 m. **Banga B** žaidė Antros lygos, Vakarų zonoje. Sezonas buvo sėkmingas: komanda iškovojo 14 pergalių ir vos dviem taškais nusileido pirmenybių lyderiams. Galutinėje rikiuotėje liko antroje vietoje. Didžiausia sezono pergalė tapo 2019 m. rugsėjo 20 d. rungtynės Gargžduose, kuriose šeimininkai rezultatu 14-0 sutriuškino Kelmės ekipą.

2020 m. ekipa kovojo Antroje lygoje. Juos treniravo portugalas Davidas Afonsas. Dėl pirmos vietos ilgą laiką varžėsi su FK Neptūnas. Lemiamos rungtynės vyko būtent tarp šių komandų ir jose po pratęsimo nugalėjo gagždiškiai. Rezultatyviausiu pirmenybių žaidėju tapo ekipos puolėjas Ignas Venckus.

2021 m. ekipa gavo Pirmos lygos licenciją ir žaidė Pirmoje lygoje. 2021 m. galutinėje komandų rikiuotėje liko šeštoje vietoje iš keturiolikos dalyvių.

2022 m. licencijavosi ir rungtyniavo 2022 m. Pirmoje lygoje. Iš šešiolikos dalyvių liko paskutinėje vietoje, ir iškrito į II lygą.

2023 m. rungtyniavo Antroje lygoje, kur užėmė antrą vietą ir pakilo į Pirmą lygą. 2024 m. sezone Pirmoje lygoje tarp šešiolikos dalyvių liko paskutinėje vietoje, ir vėl iškrito į Antrą lygą. 2025 m. Antros lygos A divizione užėmė 4 vietą.

## Apranga
Klubas žaidžia oranžinės spalvos aprangomis. Komandos spalvinė gama buvo oranžiniai marškinėliai, šortai bei kojinės. Svečiuose gali žaisti mėlyna apranga.

; Aprangų gamintojai
* NIKE

## Sezonai

|}

## Sudėtis
*Atnaujinta: *

## Banga C
2024 m. LFF III lygoje debiutavo Banga C komanda, ir užėmė 5 vietą.

## Išnašos

## Nuorodos
* Klubo oficiali svetainė
* lietuvosfutbolas.lt (2020 m. Antra lyga; finalinis etapas)
* lietuvosfutbolas.lt (2021 m. Pirma lyga)
* SOCCERWAY (2021 m. Pirma lyga)
* Globalsportsarchive
Lygis B

**Kauno „Lygis“** – Lietuvos futbolo klubas iš Kauno. Lygis B ekipa yra dublerinė šio klubo ekipa.

## Istorija

2016-aisiais buvo suburta „Lygis B“ ekipa, kuri žaidė LFF II lygos pirmenybėse. šešių komandų pirmenybėse jie užėmė pirmąją vietą.

## Klubo logotipas

Baltos spalvos skydas, o jame didelis futbolo kamuolys. Skydas įrėmintas mėlynais ir juodais apvadais.

## Spalvinė gama
Mėlyni (žydri) marškinėliai ir juodos (pilkos) spalvos šortai.

## Sezonai

|}
|}

## Sudėtis (2016 m.)
*[[2016]] m. [[liepos 19]] d.*

## Šaltiniai

## Nuorodos
Nevėžis B

**Kėdainių „Nevėžis B“** – Lietuvos futbolo komanda iš Kėdainių. Nevėžis B yra Kėdainių „Nevėžio“ dublerių ekipa.

## Istorija

Dublerių ekipa buvo pirmą kartą suburta 1995 m. Dalyvavo žemesniųjų divizionų pirmenybėse.

2019 m. žaidė Antroje lygoje ir tarp 13 dalyvių liko priešpaskutiniai (12.)

2020 m. pateko į Antrą lygą, tačiau liko po pirmojo etapo pateko į silpnųjų grupę. Galutinėje komandų rikuotėje užėmė tryliktą vietą.

2022 m. išreiškė norą licencijuotis Antrai lygai, tačiau vėliau atsisakė planų siekti licencijos. 2022 m. Antroje lygoje ekipai vietos neatsirado, Rungtyniavo III lygos Kauno zonoje.

2023 m. vėl bandė licencijuotis Antrai lygai, tačiau vėliau dingo iš sąrašų. Toliau rungtyniavo III lygoje, Kauno zonoje.

## Spalvinė gama
Dažniausiai žaidžia mėlynais šortais ir geltonais marškinėliais. 
### Spalvinė gama
* Balta ir mėlyna.

## Sezonai

|}

|}

## Treneriai
* Darius Gvildys nuo 
* Rolandas Čepkauskas nuo 2021 m. liepos 29 dienos iki 2021m. lapkričio 8 dienos.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
* lietuvosfutbolas.lt (2020 m. Antra lyga)
* lietuvosfutbolas.lt (2021 m.)
Vienos Volksoper teatras

**Vienos Volksoper teatras** – pagrindiniai operos rūmai Vienoje, Austrijoje. Rūmuose per metus įvyksta apie 300 pasirodymų, kurie trunka rugsėjo-birželio mėnesiais.

## Istorija

### Įkūrimas
Teatro pastatas buvo pastatytas 1898 m., tada jie vadinosi Kaizerio jubiliejaus miesto teatru (*Kaiser-Jubiläums-Stadttheater*). Iš pradžių teatre vykdavo tik pjesės. Dėl labai greitų statybų (10 mėnesių) teatras paskendo skolose ir 1903 m. bankrutavo.

### Muzikinis teatras (1903–1950 m.)
1903 m. rugsėjo 1 d. Rainer Simons perėmė pastatą ir pervadino jį į *Kaiser-Jubiläums-Stadttheater – Volksoper* (viešoji opera). Jo tikslas buvo ne tik toliau tęsti pjesių pastatymus, bet ir sukurti operų ir operečių. Pirmieji Vienos spektakliai *[[Tosca]]* ir *[[Salome (opera)|Salome]]* čia įvyko 1907 ir 1910 m. Teatre pasirodė garsiausi pasaulio dainininkai: Maria Jeritza, Leo Slezak ir Richard Tauber.

Po Antrojo pasaulinio karo, Vienos Volksopera tapo alternatyva nuniokotiems Vienos operos namams.

## Vietos

Trijuose skirtinguose lygiuose yra 1 261 vietos ir 72 stovimos bei 2 vietos neįgaliesiems.

## Pasirodymų skaičius

## Taip pat skaitykite
* Vienos opera

## Nuorodos

* Oficiali svetainė (anglų k.)
Vivis

**Vivis** () – ežeras Rusijoje, vidurio Sibire. Gėlavandenis telkinys, telkšantis Evenkų rajone, Krasnojarsko krašte, žinomas kaip Rusijos geografinis centras. Gyvenviečių pakrantėse nėra, iki artimiausios – Evenkijos sostinės Turos – apie 2 val. skrydžio sraigtasparniu. Ežere gausu žuvies.

## Geografija

Ežeras ištęstos formos, apie 88×5 km, jo plotas 229 km². Vivio ežeras iki šiol mažai tyrinėtas. Pavyzdžiui, nėra tiksliai žinomas didžiausias jo gylis. Spėjama, kad jis turėtų siekti 80-200 m. Į ežerą įteka 33 nemažos upės. Pakrantėse veši maumedynai.

Vivis priklauso Jenisiejaus baseinui, užima viršutinę dalį slėnio, iš kurio išteka Vivi upė (426 km ilgio), Žemutinės Tunguskos dešinysis intakas. Ežeras plyti Putorano plynaukštės (UNESCO gamtos paveldo objektas) pietvakariuose, 255 m virš jūros lygio. Ežeras yra seismingoje zonoje. Vivis, kaip ir Niakšindos, Agatos, Severnojės ežerai, susiformavęs Žemės plutos įduboje. Dėl tektoninių plutos judesių ežero dugnas grimzta. Panašūs ežerai turi neįprastai kampuotą kranto liniją, nes nauji lūžiai atsiranda beveik statmenai anksčiau buvusioms jų kryptims. Vienu iš šiuolaikinio ežerų dugno grimzdimo pavyzdžių gali būti Agatos ežero vandenyje augantys maumedžiai.

## Rusijos geografinis centras
 
Pagrindinė ežero įžymybė – jo pietryčių pakrantė, laikoma Rusijos geografiniu centru. Netrukus po TSRS žlugimo šio centro koordinates apskaičiavo technikos mokslų daktaras Piotras Bakutas, tam sukurdamas originalią formulę (). Patikrinus šiuos duomenis Federalinei geodezijos ir kartografijos tarnybai, Vivio ežerui oficialiai suteiktas Rusijos centro statusas. Jis plyti šiek tiek ryčiau nuo Krasnojarsko ilgumos ir truputį šiauriau Archangelsko platumos, vos už 16 km į pietus nuo Šiaurės poliaračio (pats ežeras kerta poliaratį).

1992 m. šią vietą įamžino apie 7 m aukščio monumentas. Šalia pastatytas 8 m aukščio stačiatikių atminimo kryžius Šv. Sergijaus Radonežiečio 600–jų metinių proga. Čia, ežero pakrantėje, suręsta ir medinė Sergijaus Radonežiečio koplyčia (pašventinta 2006 m.).

Po Krymo prijungimo prie Rusijos, geografinis centras pasislinko į pietus per kelias dešimtis metrų. Naujame taške 2014 m. pašventintas kryžius.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Vivio ežeras
* Rusijos geografinio centro nustatymas
* Rusijos geografinis centras – Vivio ežeras (Evenkija) 
* Rusijos geografinis centras (''wikimapia.org'')
Tina Blau

**Tina Blau**, vėliau **Tina Blau-Lang** (1845 m. lapkričio 15 d., Viena – 1916 m. spalio 31 d., Viena) – Austrijos peizažistė.

## Biografija
Tinos Blau tėvas buvo daktaras ir labai pritarė jos troškimui tapti tapytoja. 1869–1873 m. Blau tapyti mokėsi kartu su Augustu Šaferiu ir Vilhelmu Linderšmitu Miunchene. 1875–1876 m. kartu su Emiliu Jakobu Šindleriu studijavo meno mokykloje Plankenbergo pilyje, netoli Neulengbacho.

1883 m. iš judaizmo į atsivertė liuteronybę ir ištekėjo už dailininko Heinricho Lango (1838–1891), kuris tapė arklių ir mūšio scenas. Kartu su vyru persikėlė į Miuncheną, kur nuo 1889 m. dėstė kraštovaizdžio ir natiurmorto tapybą Miuncheno dalininkų asociacijoje.

Po vyro mirties ji praleido dešimt metų keliaudama. 1897 m. sugrįžo ir kartu su Olga Prager, Rosa Mayreder ir Karl Federn įkūrė „Wiener Frauenakademie“, meno mokyklą moterims, kurioje dėstė iki 1915 m.

## Šaltiniai

## Literatūra
* Tobias Natter, Claus Jesina: *Tina Blau (1845–1916)*. Verlag Galerie Welz, Salzburg 1999, ISBN 3-85349-232-0.
* Monika Salzer, Peter Karner: *Vom Christbaum zur Ringstraße. Evangelisches Wien*. Picus, Vienna, 2008, ISBN 978-3-85452-636-0.

## Nuorodos