open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Lokio upės skerdynės

**Lokio upės skerdynės** (*Bear River massacre*), dar vadinamos **Lokio upės kautynėmis** (*Battle of Bear River*) arba **Boa Ogoi skerdynėmis**, įvyko 1863 metais sausio 29 d. prie Bebrų upelio ir Lokio upės santakos. Pulkininko Patriko Edvardo Konoro vedama Jungtinių Valstijų kariuomenė išžudė nuo 250 iki 400 šošonų indėnų, įskaitant moteris ir vaikus. Tikslūs skaičiai nėra žinomi.

1862 metų šošonų įvykdyti Aidaho teritorijos užpuolimai išprovokavo Jungtines Valstijas surengti baudžiamąją ekspediciją. Kitų metų sausio mėnesį Konoro pajėgos iškeliavo iš Douglas forto (Juta) į vado Lokių Medžiotojo stovyklą už 120 mylių.

Auštant kariuomenė pradėjo keltis per Lokio upę. Dar visiems nepersikėlus, priešakiniai būriai jau pradėjo neorganizuotą stovyklos puolimą, kuris nepavyko. Vėliau Konorui vėl atstačius discipliną, organizuotas puolimas suvarė šošonus į tarpeklį. Kareiviai įlipo į aplinkines kalvas ir iššaudė tarpeklyje užspeistus indėnus. Rytui įpusėjus, skerdynės buvo pasibaigusios, nedaugelis likusių gyvų paimti į nelaisvę. Vadas Lokių Medžiotojas ir jaunesnysis vadas Lehi taip pat žuvo. Kareiviai sudegino 75 indėnų būstus, bei vėl pakrikus disciplinai, kai kurie pradėjo prievartauti likusias gyvas moteris ir kirviais pribaiginėti sužeistuosius.

Jungtinės Valstijos prarado 23 kareivius, šošonai – apie 250–400 žmonių, tarp jų bent 90 moterų ir vaikų. Indėnų kūnai buvo palikti mėtytis kovos lauke.

Tarp 6 didžiausių žinomų indėnų skerdynių 1863–1890, Lokio upės skerdynėse buvo didžiausias aukų skaičius.

## Nuorodos

* Native American Massacres
* Bear River Massacre
Slavikai

**Slavikai** – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, į vakarus nuo Šakių ir į pietus nuo Jurbarko, kryžkelėje kelių ,  ir . Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi medinė Slavikų Šv. Onos bažnyčia (nuo 1835 m.), veikia Slavikų pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-71065). Per kaimą vakaruose teka Šešupė, skirianti nuo Karaliaučiaus srities.

## Etimologija

XVI a. čia buvo du ***Vizbarynės*** kaimai. XVI a. viduryje buvo Vaitiekaus Slovikaičio smuklė, o XVII a. viduryje kaimas jau vadinamas ***Slavikais*** (asmenvardinis vietovardis). Vietovardis siejamas ir su asmenvardžiu *Slavikas*.

## Istorija

1754 m. pastatyta medinė Slavikų bažnyčia. XIX a. pradžioje veikė parapinė mokykla. XIX a. pabaigoje kaimas buvo Naumiesčio apskrities Šilgalių valsčiuje.

2022 m. patvirtintas Slavikų herbas.

|}

## Gyventojai

Slavikuose gimė kunigas, rašytojas, spaudos darbuotojas Vytautas Jonas Bagdanavičius (1908–2001).

## Nuorodos
* 
* Slavikų tinklalapis
* Slavikų nuotraukos 
* Informacija apie Slavikus

## Šaltiniai
Lenkimai

**Lenkimai** – miestelis Skuodo rajono savivaldybėje, 16 km į pietvakarius nuo Skuodo, prie pat sienos su Latvija. Seniūnijos ir parapijos centras, Lenkimų seniūnaitija. Miestelis stačiakampio plano. Jame dominuoja Lenkimų šv. Onos bažnyčia (pastatyta 1816 m.), kurioje yra dailės paminklų. Šalia bažnyčios 1993 m. pastatytas paminklas Lenkimų apylinkėse gimusiam Simonui Daukantui (skulptorius Regimantas Midvikis, architektas Adomas Skiezgelas). Veikia biblioteka, paštas (LT-98038). Prie Lenkimų įrengtos dvi vienos pirmųjų Lietuvoje privačios vėjo jėgainės. Nuo 1780 m. veikė parapinė mokykla, kurioje 1853 m. mokėsi 55 mokiniai. 1915 m. įsteigta valdinė mokykla, nuo 1919 m. pradinė, nuo 1947 m. progimnazija, nuo 1952 m. vidurinė, nuo 2001 m. Lenkimų Simono Daukanto pagrindinė mokykla. Veikia mokyklos muziejus. 2021 m. atidengtas paminklas dviem Skuodo kraštui svarbioms asmenybėms – Jurgiui Pabrėžai ir Simonui Daukantui, sukurtas tautodailininko Jono Pušinsko iš seno Lenkimų bažnytėlės šventoriuje augusio medžio.

## Etimologija

Vietovardis greičiausiai kilęs iš žodžio *lenkìmas* (nuo veiksmažodžio *leñkti* – „daryti vingį“). Kita vertus, gali būti sudarytas iš asmenvardžio *Lenkìmas*.

## Geografija

Vakariniu miestelio pakraščiu teka Šventoji, kuria eina Lietuvos ir Latvijos valstybės siena. Nutiesti plentai į Skuodą, Kretingą, Mosėdį. 3 km į rytus nuo Lenkimų yra Kalvių piliakalnis, 4 km į rytus – Simono Daukanto gimtinė Kalviai, 2 km į pietvakarius – Margininkų botaninis zoologinis draustinis, 5 km į pietryčius Jurgio Pabrėžos gimtinė Večiai.

## Istorija

Manoma, kad Lenkimai įsikūrė apie 1560 m. per Valakų reformą. 1568–1622 m. Lenkimus valdė Chodkevičiai, 1622–1831 m. – Sapiegos. 1680 m. pastatyta pirmoji bažnyčia. Kaimas nukentėjo per 1700–1721 m. Šiaurės karą ir 1709–1710 m. marą. 1695 m. buvo 56, o 1717 m. tik 27 dūmai. Iki 1768 m. Lenkimuose buvo LDK sienos su Kuršu muitinės postas.

1784 m. pirmą kartą minimas Lenkimų miestelis. XIX a. jis minimas ir kaimu, ir miesteliu, buvo Telšių apskrities Skuodo valsčiuje. XX a. pradžioje vykdavo dideli turgūs.

1946 m. vasario 10 d. per rinkimus į SSRS AT Lenkimus puolė Lietuvos partizanai. Sovietų valdžia 1940–1941 m. ir 1944–1953 m. ištrėmė 89 Lenkimų gyventojus. Sovietmečiu Lenkimai buvo tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė (ūkis buvo vienas pirmaujančių rajone). 1953 m. įkurta biblioteka.

2011 m. gegužės 17 d. patvirtintas Lenkimų herbas.

|}

## Kultūros paveldas
* Pušų kapai (XVI a. – XX a. I p.).
* Senosios klebonijos pastatas, kuriame 1956–1970 m. gyveno komiteto Tikinčiųjų teisėms ginti narys, Lietuvos Katalikų Bažnyčios kronikos leidėjas kunigas Vincentas Vėlavičius.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Stasė Lygutaitė-Bucevičienė (1936–2023), poetė.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
* Trumpai apie miestelį
Pušalotas

**Pušalotas** – miestelis Pasvalio rajono savivaldybėje, į pietvakarius nuo Pasvalio, kairiajame Lėvens krante. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi medinė Pušaloto šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia (pastatyta 1853 m.), yra ambulatorija, Pušaloto pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-39015). Buvusi Pušaloto sinagoga, Pušaloto geležinkelio stotis.

Pušaloto kapinėse pastatytas Bauhauzo stiliaus paminklas Lietuvos nepriklausomybės kovose žuvusiems Pušaloto krašto savanoriams atminti, autorius – Vladas Švipas (1900–1965). Paminklo modelis buvo eksponuotas Pasaulinėje parodoje Paryžiuje 1937 m.

## Istorija

XVII a. minima Pušaloto bažnyčia. XIX a. Pušalotas – miestelis Panevėžio apskrityje, parapijos centras.

Po II pasaulinio karo Pušaloto apylinkėse veikė Lietuvos partizanų Algimanto apygardos Žaliosios rinktinė.

2009 m. patvirtintas Pušaloto herbas.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Pušalote 1932 m. birželio 12 d. gimė poetas satyrikas, vertėjas, žurnalistas Gediminas Astrauskas.
* Pušalote gimė televizijos žurnalistė Nijolė Baužytė (1938–).
* Antanas Lukoševičius, mokslininkas, pedagogas, docentas, mokslų daktaras (1954–2017).

## Galerija

Pusalotas.jpg|Iš paukščio skydžio
02. Pušalotas.jpg|Senieji pastatai
Pusaloto sinagoga.jpg ‎ |Pušaloto sinagoga
03. Pušalotas.jpg|Senieji pastatai
04. Pušalotas.jpg|Šioje vietoje buvo niekinami kovotojų už Lietuvos laisvę kūnai 1946 - 1963 
05. Pušalotas.jpg|Senieji pastatai
06. Pušalotas.jpg|Lietuvos laisvės gynėjų kapas, 1929. Paminklo autorius - Vladas Švipas.
Pušalotas - Knygnešys - Jonas Melinskas.jpg|Knygnešio Jono Melinsko kapas
Pušalotas, Stoties gatvė.jpg|Akmenimis grįsta Stoties gatvė. Gatvės gale – stoties pastatas
Pušalotas. Gatvė.JPG|Gatvė centre


## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Saločiai

**Saločiai** – miestelis Pasvalio rajono savivaldybės šiaurės rytuose, prie Mūšos upės ir Bėrės upelio žiočių. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi mūrinė Saločių šv. Juozapo bažnyčia (įrengta 1945 m.), Lietuvos nepriklausomybės dešimtmečio paminklas, veikia Saločių Antano Poškos vidurinė mokykla (su krašto muziejumi ir dailės galerija), biblioteka, paštas (LT-39049). Stovi Baltijos kelio atminimo ženklas.

## Etimolgija

Manoma, kad miestelio pavadinimas kilęs nuo netoliese Mūšos upėje esančių *salų*.

## Geografija
Saločiai išsidėstę prie magistralinio kelio , ties Lietuvos ir Latvijos valstybės siena (į šiaurės vakarus nuo miestelio yra pasienio kontrolės postas).

## Istorija

Miestelis rašytiniuose šaltiniuose buvo paminėtas 1514 m., kai Barbora Pečkaitė, pagerbdama savo mirusio brolio atminimą, įsteigė parapiją, kuriai užrašė pusę Saločių dvaro žemės, tais pačiais metais buvo įsteigta ir parapija, pastatyta medinė Saločių bažnyčia, kurią XVI a. 2-ojoje pusėje nusavino Radvilos, ją sugriovė ir pastatė reformatų maldos namus. 1589 m. Elžbieta Komajevskytė-Naruševičienė už 2000 kapų užstatė Saločius Vilniaus tijūnui Jonui Dominykui Pacui, o šis 1590 m. valdą užstatė K. Radvilai.

XVII a. viduryje vėl pastatyta katalikų bažnyčia. 1703 m. kovo 19 d. šalia miestelio įvyko Saločių mūšis tarp Abiejų Tautų Respublikos ir Švedijos kariuomenės.

Saločių kautynės – mūšis įvyko 1794 m. liepos 29 d. tarp Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės kariuomenės ir Rusijos imperijos kariuomenės. Šiose kautynėse sukilėlių Žemaičių divizija (vadovaujama Romualdo Giedraičio) pasiekė didžiausią pergalę prieš Rusijos kariuomenę Kuršo fronte 1794 m. sukilimo prieš Rusijos imperiją ir Prūsijos karalystę metu.

XIX a. Saločiai – Panevėžio apskrities miestelis.

1991 m. gegužės 23 d. Saločių pasienio punktą buvo užpuolę sovietų omonininkai.

2012 m. liepos 18 d. Lietuvos Respublikos Prezidentė dekretu Nr. 1K-1151 patvirtino Saločių herbą.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Antanas Grudzinskas (1904–1984), choro ir orkestro dirigentas, pedagogas
* Antanas Janonis (1913–1995), botanikas, metodininkas, biomedicinos mokslų daktaras
* Saulius Macaitis (1940–2007), kino kritikas, redaktorius
* Vasilijus Lendel (1995) - dviratininkas

## Galerija

Saločiai, ženklas.JPG|Riboženklis
Saločiai, Nepriklausomybės paminklas.JPG|Lietuvos nepriklausomybės paminklas
Saločiai, senosios bažnyčios pamatai.JPG|Senosios bažnyčios pamatai
Saločiai, lurdas.JPG|Saločių lurdas
Saločiai, Dariaus ir Girėno tiltas.JPG|Tiltas per Mūšą


## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Vaškai

**Vaškai** – miestelis Pasvalio rajono savivaldybėje, prie kelio . Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Urbanistikos paminklas. Yra Vaškų Šv. Juozapo bažnyčia (pastatyta 1881 m.), Vaškų vidurinė mokykla, biblioteka, ambulatorija, paštas (LT-39043), gaisrinė.

Pirmąjį liepos sekmadienį Vaškuose švenčiami Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo atlaidai ir miestelio šventė.

## Etimologija

Miestelio vardas tikriausiai yra asmenvardinis vietovardis, kilęs nuo asmenvardžio *Vaškas* (ar *Vaškelėnas*, kaip minima 1642 m.) daugiskaitos. Dar ir šiais laikais ši pavardė yra aptinkama Pasvalio apylinkėse. Pavardė siejama su bitininkyste ir vaško gamyba.

Nuo 1790 m. iki 1918 m. Vaškai oficialiai buvo vadinami ***Konstantinavu*** (arba ***Konstantinovu***; ), tikriausiai Zvanagaloje gyvenusios dvarininkės Konstancijos Staševskajos garbei (dvarininkinis vietovardis). Tačiau naujasis pavadinimas žmonėse neprigijęs ir visą laiką lygiagrečiai, bet neoficialiai vartotas ir ***Vaškų*** pavadinimas.

## Istorija

Vaškelėnų (Vaškų) kaimas (*sioło Waszkielance*) minimas 1642 m. Grūžių dvaro inventoriuje. 1655 m. Vaškuose pastatyta pirmoji Vaškų šv. Juozapo bažnyčia. 1730 m. ATR valdovas Augustas II suteikė Vaškams miestelio steigimo privilegiją su trimis prekymečiais.

XIX a. Vaškai – miestelis Panevėžio apskrityje.

2005 m. birželio 15 d. Prezidento dekretu patvirtintas Vaškų herbas.

|}

## Gyventojai

### Asmenybės
* Vanda Zaborskaitė (1922–2010), literatūrologė, kritikė, eseistė, Vilniaus pedagoginio universiteto (VPU) profesorė.

## Galerija

Vasku baznycia is siaures vakaru puses.jpg|Vaškų bažnyčia
Lithuanian town Vaškai, 1930s.jpg|Vaškai tarupkariu, ketvirtas dešimtmetis
Vasku vejo malunas.JPG|Vaškų vėjo malūnas
Vaškai, paminklas.JPG|miniatiūra|Paminklas kare žuvusiems vaškiečiams


## Šaltiniai

## Literatūra
* Algimantas Miškinis. Vaškai. Istorinė urbanistinė raida (iki 1969 m.). Žiemgalos krašto praeitis. – Kaunas, 2005. – 118 p. – ISBN 9955-434-00-7
* 

## Nuorodos
* Pasvalio raj. savivaldybė
* Vaškų biblioteka
Šaukotas

**Šaukotas** – miestelis Radviliškio rajono savivaldybėje, į pietus nuo Radviliškio, prie kelio Šeduva–Šiluva. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi medinė Šaukoto Švč. Trejybės bažnyčia (pastatyta 1863 m.), veikia Šaukoto pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-82040).

Piečiau miestelio prateka Gomerta, plyti Praviršulio Tyrulis, apylinkėse nemažai pelkių ir spanguolynų. Šaukoto parkas yra Papušynyje.

## Istorija

Šaukoto dvaras minimas nuo 1575 m. 1724 m. jau žinomas miestelis, turėjęs turgaus ir prekymečių privilegijų. 1767 m. pastatyta Šaukoto bažnyčia. Gyventojai aktyviai dalyvavo 1863 m. sukilime, rėmė knygnešius spaudos draudimo metu. XIX a. pabaigoje Šaukotas buvo miestelis Šiaulių apskrities Legečių valsčiuje, priklausęs Pašušvio parapijai.

2004 m. patvirtintas Šaukoto herbas.

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai

## Literatūra
* Šaukoto kraštas (sud. Marijona Birutė Kudulytė-Navakauskienė). – Kaunas: Tarptautinis studijų ir mokymo institutas, 2011. – 550 p.: iliustr. – ISBN 978-9986-692-09-6
*
Palantas

Graikų mitologijoje **Palanto** () vardu – keturi personažai.
* Titanas, Krejaus ir Euribijos sūnus, Stiksės vyras. Jis su Stikse buvo Zelo, Nikės, Kratoso ir Bijos (kartais minima Eos ar Selenė) tėvas. Palantas buvo išminties dievas. Jis turėjo arklį Aesoną.
* Sparnuotas archajiškas dievas. Sparnai jungėsi prie kulkšnies arba nugaros. Pagal vieną istoriją jis buvo Atėnės Paladės tėvas, kuris mėgino ją išprievartauti. Atėnė Paladė jį užmušė ir nuplėšė jo odą, taip sukurdama Aegio upę.
* Panašus į ožį milžinas, gigantas, kovojęs su Atėne gigantomachijos metu. Atėnė jį užmušė, o jo odą pavertė Aegiu.
* Likaono sūnus, Palantiono miesto Arkadijoje įkūrėjas. Jis buvo Atėnės mokytojas, bet taip pat Nikės ir Chrisės tėvas. Minima santuoka tarp Atėnės ir Palanto.
Kairiai

**Kairiai** – miestelis Šiaulių rajono savivaldybėje, 8 km į rytus nuo Šiaulių, greta kelio . Seniūnijos centras, 3 seniūnaitijos (Bertužių, Ežero, Salduvės). Stovi Kairių Švč. Mergelės Marijos, Belaisvių Vaduotojos, bažnyčia (nuo 1836 m.), veikia Kairių pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-80001), Kairių dvaro liekanos – iš XIX a. pradžios dvaro sodybos pastatų išliko pirtis, kurioje nuo 1999 m. veikia kultūros centras.

Vakariniame pakraštyje telkšo Kairių ežeras, iš jo išteka Šiladis. Auga saugomas Kairių uosis. Netoliese įsikūręs Kairių kaimas.

## Etimologija

Spėliojama, kad Kairių pavadinimas kilęs todėl, kad gyvenvietė kūrėsi kairiajame upelio krante, arba todėl, kad Kairių dvaras buvo kairėje pusėje nuo bažnyčios.

## Istorija

Šiaulių ekonomijai priklausęs Kairių kaimas minimas nuo XVII a. vidurio. Pradėjo augti XVIII a. antrojoje pusėje, ypač suklestėjo XX a. antrojoje pusėje. 1792 m. pastatyta bažnyčia, 1904 m. išplėsta, per Antrąjį pasaulinį karą apgriauta, 1959 m. atstatyta, 2006 m. liko be bokšto. 1820 m. įkurtas Kairių dvaras, kuris 1820–1917 m. priklausė Zubovams, vėliau A. Štrauchmanui. 1831 m. dvarą buvo užėmę sukilėliai. XIX a. pabaigoje Kairiai tapo vienu Šiaulių apskrities draudžiamosios lietuvių spaudos platinimo centrų, spaudą čia platino Jonas Krikščiūnas-Jovaras ir kiti. Tuo metu Kairiai kaimas Šiaulių valsčiuje.

1903 m. veikė „Mužikėlio“, 1903–1905 m. – „Vienybės valstiečių“ spaudos rėmėjų draugijos. 1904 m. birželio 12 d. Kairių dvare, prisidengus gegužine, sušauktas slaptas lietuvių visuomenės veikėjų susirinkimas lietuvių spaudos draudimo panaikinimui paminėti. Atvyko apie 300 dalyvių, tarp jų Jonas Ambrozaitis, Jonas Jablonskis, M. Pečkauskaitė – Šatrijos Ragana, Juozas Tumas-Vaižgantas, Povilas Višinskis.

1907 m. įsteigta grafų Zubovų pradinė mokykla, nuo 1952 m. septynmetė, aštuonmetė, devynmetė, nuo 1993 m. pagrindinė mokykla. 1914 m. įsteigta valdinė pradžios mokykla. 1949 m. atidarytas vaikų darželis, kultūros centras, biblioteka.

Po II pasaulinio karo Kairių apylinkėse veikė Prisikėlimo apygardos Žaliosios rinktinės partizanai. Sovietinės okupacijos metais Kairiai buvo apylinkės centras, kolūkio centrinė gyvenvietė. 1956 m. prie gyvenvietės atidarytas Šiaulių miesto sąvartynas, galutinai uždarytas 2008 m.

1999 m. patvirtintas Kairių herbas.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Vita Žabarauskaitė (1962–2021), dailininkė, pedagogė.

## Sportas
* SK Kairiai-Knituva (futbolas)

## Galerija

Kairiai3.JPG|Kairiai nuo kelio į Degučius
Kairiubaznycia.JPG|Kairių bažnyčia
Kairiuezeras.JPG|Kairių ežeras
Kairiumokykla.jpg|Kairių mokykla
Kairiai2.JPG|Kairių gatvelė
Kairiudvaropastatas.JPG|Kairių dvaro pirtelė
Kairiusavartynas.JPG|Kairių sąvartynas


## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Grinkiškis

**Grinkiškis** – miestelis Radviliškio rajono savivaldybėje, prie kelio , 10 km į pietvakarius nuo Baisogalos, 27 km į pietus nuo Radviliškio. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Miestelio plano struktūra radialinė, centre yra keturkampė aikštė. Stovi dvibokštė mūrinė Grinkiškio Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bažnyčia (pastatyta 1885 m., 1944 m. sudegė, 1947 m. atstatyta), Grinkiškio dvaras, yra Grinkiškio krašto išnykusių kaimų parkas, Grinkiškio kapinėse stovi du vertingi XIX a. pabaigos dievdirbio Vinco Svirskio kryžiai. Veikia biblioteka, paštas (LT-82034).

## Etimologija

Grinkiškis yra dvarininkinis vietovardis, kilęs nuo dvarininko Gregoriaus Griškio pavardės. Anksčiau miestelis buvo minimas ir kaip ***Grinkiškės***.

## Geografija

Miestelis įsikūręs Grinkiškio kalvagūbryje, 105–125 m virš jūros lygio. Pro miestelį teka Šušvė, stūkso Grinkiškio akmuo „su dubeniu“. Į pietus nuo miestelio telkšo Grinkiškio, Noručių ir Vaitiekūnų tvenkiniai.

## Istorija

Grinkiškis minimas XV a., Grinkiškio dvaras ir miestelis apie 1554 m. Iki 1597 m. pastatyta bažnyčia, perstatyta po 1763 m. Grinkiškis pažymėtas 1613 m. LDK žemėlapyje. 1804–1864 m. veikė parapinė, nuo 1867 m. valdinė pradžios mokykla, nuo 1939 m. dviaukštė mūrinė, nuo 1930 iki 1941 m. veikė Žiemos žemės ūkio mokykla, nuo 1943 m. progimnazija, nuo 1946 m. gimnazija, nuo 1949 m. vidurinė mokykla, nuo 1999 m. Grinkiškio Jono Poderio vidurinė mokykla.

Draudžiamąją lietuvių spaudą Grinkiškio apylinkėse platino knygnešys S. Malinauskas. 1885 m. įkurta vaistinė, 1893 m. ambulatorija. XIX–XX a. sandūroje Grinkiškis buvo Kauno apskrities miestelis ir dvaras, buvęs Krakių valsčiuje.

XX a. 3–4 dešimtmetyje veikė medicinos punktas, elektros stotis, pieninė. 1938 m. per Šušvę pastatytas gelžbetoninis Grinkiškio tiltas.

1941 m. vokiečių okupacinės valdžios nurodymu sušaudyta apie 200 gyventojų, daugiausia žydų. Grinkiškis labai nukentėjo per II pasaulinį karą. 1944 m. gruodžio 15 d. jį buvo užėmę Lietuvos partizanai. 1950–1995 m. buvo tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė.

1999 m. patvirtintas Grinkiškio herbas.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės

Grinkiškyje gimė:
* Polikarpas Girštautas (1827–1877), kartografas, chirurgas
* Vladas Juodeika (1900–1977), ekonomistas, spaudos darbuotojas
* Aloyzas Každailis (g. 1943 m.), istorikas, muziejininkas
* Birutė Teodora Visokavičienė (g. 1946 m.), ekonomistė
* Valentinas Baltrūnas (g. 1947 m.), geologas
* Lewis Zeleznick (1870–1933), JAV kino prodiuseris

## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
* Grinkiškio žemėlapiai
Sidabravas

**Sidabravas** – miestelis Radviliškio rajono savivaldybėje, į pietryčius nuo Šeduvos. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi Sidabravo Švč. Trejybės bažnyčia (pastatyta 1829 m.), veikia Sidabravo vidurinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-82010). Pro miestelį teka Kiršinas.

## Etimologija

Liaudis pasakoja, kad bažnyčios fundatorius prieš mirtį lenkiškai ištarė: *Szczodro odwdzięczył się Bogu* („Dievui dosniai atsilyginau“). Vietiniai žmonės bekartodami šitą posakį vietovę praminė *Ščodobrovas*, o vėliau pervadino suprantamiau – *Sidabravas*.

## Istorija

Miestelis ėmė kurtis 1829 m., kai Rokonių dvaro svaro savininkas Matas Tracevskis prie Miškių kaimo pastatė Švč. Trejybės bažnyčią. Tarp Miškių kaimo ir Rokonių dvaro 1829 m. dvarininkas Matas Tracevskis, pasitarnaudamas vietos gyventojams, savo žemėje pastatė Švenčiausios Trejybės bažnyčią, kadangi artimiausios Šeduvos ir Naujamiesčio bažnyčios buvo toli. Pastačius bažnyčią, aplink ją žmonės pradėjo statytis namus, kurtis ilgesniam gyvenimui. Taip pradėjo formuotis miestelis. XIX a. jis pabaigoje minimas kaip kaimas Panevėžio apskrityje, priklausęs Šeduvos parapijai.

1999 m. patvirtintas Sidabravo herbas.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Vytautas Alantas (1902–1990), prozininkas, dramaturgas, poetas, publicistas, žurnalistas.
* 1906–1907 m. Sidabrave kunigavo rašytojas Juozas Tumas-Vaižgantas.

## Galerija

Galiūnų akmuo, Sidabravas.JPG|Akmuo Baltijos galiūnų čempionatui atminti, 2016 m.
Akmuo, 185 m. Sidabravas.JPG|Atminimo akmuo miestelio ir bažnyčios 185 m. jubiliejui
Centras Gyvas Sidabras.JPG|Kultūros centras „Gyvas Sidabras“
Sidabravo bažnyčia.JPG|Sidabravo bažnyčia su varpine
Sidabravas. Ženklas.JPG|Kelias į Sidabravą


## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
* Informacija apie Sidabravą 
* Sidabravo bendruomenė
Kužiai

**Kužiai** – miestelis Šiaulių rajono savivaldybėje, prie automobilių magistralės  ir geležinkelio Vilnius–Klaipėda, 12 km į šiaurės vakarus nuo Šiaulių, kairiajame Ringuvos krante. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Yra paštas (LT-80028). Pietvakariniame miestelio pakraštyje yra Kužių geležinkelio stotis.

## Etimologija

Liaudies etimologija miestelio pavadinimą sieja su bendriniu žodžiu *kužis* – „arklys, kumelys, kumeliukas“.

## Istorija

Į šiaurės rytus nuo Kužių yra Luponių piliakalnis. Vietovė minima nuo XVII a. vidurio. 1653 m. pastatyta bažnyčia. XIX a. pradžioje veikė parapinė mokykla. Miestelis ėmė augti XIX a., kai prie kelio Šiauliai–Telšiai čia buvo pastatyta pašto stotis. Tuo metu Kužiai buvo Šiaulių apskrities miestelis, priklausęs Šiaulių valsčiui ir parapijai.

XX a. smarkiai nukentėjo per pasaulinius karus. 1915 m. ir 1944 m. Kužiai sudegė. 1919 m. apylinkėse veikė Felikso Šemetos vadovaujamas Kužių partizanų būrys, pasižymėjęs kovose su bermontininkais. 

1933 m. įsteigta pradžios mokykla, 1940–1994 m. septynmetė, aštuonmetė, devynmetė, nuo 1994 m. Kužių vidurinė mokykla.

II pasaulinio karo metu 1,5 km į šiaurės rytus nuo Kužių esančiame Lužtino miške naciai sušaudė apie 8000 Šiaulių geto ir Šiaulių kalėjimo kalinių. Po Antrojo pasaulinio karo ties Kužiais prie Šiaulių–Mažeikių geležinkelio veikė lietuvių partizanai. 1968 m. prie miestelio prijungti Kalnelio ir Kužių kaimai.1950-1992 m. buvo kolūkio centrinė gyvenvietė, 1950–1975 m. – apylinkės centras. 1946 m. pastatyta medinė Kužių Švč. Mergelės Marijos Gimimo bažnyčia. 1947 m. įkurta biblioteka, ambulatorija, lopšelis-darželis.

2001 m. patvirtintas Kužių herbas. Iki 2011 m. pabaigos veikė UAB „Kužių agroįmonė“, viena didžiausių mėsos perdirbėjų Šiaulių apskrityje. 2021 m. Kužių seniūnijos gyventojų iniciatyva pastatytas Atminimo akmuo Kužių partizanams, gynusiems Lietuvos nepriklausomybę 1919 m.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės

Kužių kapinėse palaidotas:
* Jonas Sidaravičius (1937), tapytojas, dailėtyrininkas, kolekcionierius.
* Matas Veitas, pedagogas, 1922–1933 m. Šiaulių apskrities veterinarijos gydytojas.

## Galerija

Kuziubaznyciavakarai.jpg|Kužių bažnyčios vakarų fasadas
Kuziuseniunija.jpg|Kužių seniūnija
KuziaiKoplytstulpis.jpg|Koplytstulpis Kužiuose
Kuziulenta.jpg|Įvažiavimas į Kužius nuo Verbūnų
Luztinomiskokapai.jpg|Genocido aukų kapai Lužtino miške
Luztinobendraskapas.jpg|Masinė kapavietė Lužtino miške
Luztino2kapai.jpg|Antroji kapavietė Lužtino miške
Luztino2lenta.jpg|Paminklinė lenta prie kelio Kužiai–Verbūnai


## Šaltiniai

## Bibliografija
* 

## Nuorodos
*
Šakyna

**Šakyna** – miestelis Šiaulių rajono savivaldybėje, prie kelio . Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi Šakynos šv. arkangelo Mykolo bažnyčia (pastatyta 1790 m.), kapinių koplyčia (pastatyta 1802 m. greta kapinių ir įtraukta į kultūros vertybių sąrašą), veikia Šakynos pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-81015). Prateka Šakynos upelis, auga Šakynos vinkšna.

## Etimologija

Miestelio vardas – vandenvardinis vietovardis: jis kūrėsi prie Šakynėlės upelio, tad ir pradėtas vadinti Šakyna. Iki XVII a. pabaigos gyvenvietė vadinta ***Naujamiesčiu*** ().

## Istorija

Vietovė minima nuo XVI a. 2-osios pusės. Ar Magdeburgo teisės gautos XVIII a. pabaigoje, neaišku. 1775 m. Šakyna buvo prie dvaro įsikūręs miestelis, dar neturėjęs turgaus ir prekymečių privilegijos. 1792 m. birželio 12 d. Ldk Stanislovas Augustas suteikė laisvojo miesto teises ir herbą. XIX a. minimas Šakynos dvaras ir miestelis Šiaulių apskrities Kruopių valsčiuje.

1999 m. patvirtintas dabartinis Šakynos herbas.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Aldona Jonaitytė, kalbininkė.

## Galerija

Mikutaičiaipartizanukapas3.JPG|Partizanų kapas netoli Šakynos
Šakynabažnyčia1.JPG|Šakynos bažnyčia
Šakynoskoplyčia1.JPG|Šakynos koplyčia
Šakynoskapinės.JPG|Šakynos kapinės


## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
* Šakynos žemėlapiai
Gyvoji fosilija

**Gyvoji fosilija** (kitaip dar **gyvoji iškasena**) – organizmų rūšis, kuriai artimas rūšis galima rasti tik tarp fosilijų. Paprastai tai būna senovinių gyvūnų ar augalų rūšys, kurios dėl palankiai susiklosčiusių aplinkos sąlygų išliko išoriškai nepakitusios.

Šis terminas dažnai **klaidingai** naudojamas apibūdinant bet kokias ilgą laiką išgyvenusias rūšis, net ir turinčias daug giminingų organizmų tarp šiuo metu paplitusių.

## Pavyzdžiai

Augalai:
* Velvičija (*Welwitschia*)
* Ginkmedis (*Ginkgo*)
* Cikūnai (*Cycadophyta*)
* Volemija (*Wollemia*)
* Asiūklis (*Equisetum*)
* *[[Amborella]]*

Gyvūnai:
* Vamzdžiadantis (*Orycteropus afer*)
* Koala (*Phascolarctos cinereus*)
* Aplodontas (*Aplodontia rufa*)
* Kloakiniai (*Monotremata*)
* Hoacinas (*Opisthocomus hoazin*)
* Skeltapėdė žąsis (*Anseranas semipalmata*)
* Krokodilai (*Crocodilia*)
* Tuataros (*Sphenodon*)
* Purpurinė varlė (*Nasikabatrachus sahyadrensis*)
* Kaulaliežuvinės žuvys (*Osteoglossidae*)
* Dumblažuvė (*Amia calva*)
* Riešapelekės (*Coelacanthiformes*) 
* Nautilai (*Nautilus*)
Diskaliežuvės

**Diskaliežuvės** (*Discoglossidae*) – beuodegių varliagyvių (*Anura*) šeima. 

Būdingi požymiai: neturi ausų būgnelių membranų, akių vyzdžiai trikampio formos. Oda karpota. Liežuvis storas, disko formos, neišmetamas, prisitvirtinęs burnoje visa apatine dalimi. Ant viršutinių žandikaulių yra dantys. Kai kurių rūšių kūno apačia išmarginta oranžinėmis ir juodomis dėmėmis. Kūno ilgis 41–70&nbsp;mm. Odos liaukų išskyros aitrios, nuodingos. Kai kurių rūšių patinai turi rezonatorius ir veisimosi metu skleidžia melodingus garsus. Sekliuose, gerai įšylančiuose vandenyse patelės deda 80-100 (iki 300) ikrų. Minta įvairiais vandens bestuburiais. Žiemoja įsikasusi į žemę.

Šeimoje 5 gentys ir 14 rūšių. Pastaruoju metu raudonpilvė kūmutė priskirta kitai šeimai – kūmučių (*Bombinatoridae*):
*Rupūžė bobutė (*Alytes obstetricans*). **Pav.**
*Balearų rupūžė bobutė (*Alytes muletensis*) ir kt.
*Diskaliežuvės (*Discoglossus*): gentyje 6 rūšys.

Paplitimo arealas: Europa, Azija ir Šiaurės Afrika. Lietuvoje paplitusi raudonpilvė kūmutė (B. bambina).

## Šaltiniai
Nevarėnai

**Nevarėnai** – miestelis Telšių rajono savivaldybėje, prie kelio Telšiai–Mažeikiai. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi medinė Nevarėnų Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia (pastatyta 1785 m.; su varpine), veikia Nevarėnų vidurinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-88085), prateka Burbesio upė.

## Etimologija

Pavadinimas galbūt kilęs iš asmenvardžio **Nevarė́nas* daugiskaitos, plg. pavardės *Nevera, Nevė́ra, Neveras, Neveráuskas*.

Liaudies etimologija pasakoja, kad senovėje čia buvusi neįžengiama giria su klampiomis pelkėmis, kuriose paklydusiam keliautojui grėsdavo mirtis. Klaidžiojimai ir vargai baigėsi tik pažadėjus pastatyti bažnyčią. Dažniausiai minimos dvi vežimu važiavusios ir pasiklydusios ponios. Ieškodamos kelio, jos įklimpo pelkėje, ėmė skęsti ir kviesdamosi pagalbos šaukė savo vardus: „Neva!“, „Rena!“. Ir tik kai jos pasižadėjo pastatyti bažnyčią, jas išgirdo ir išgelbėjo aplinkiniai žmonės. Taip iš ponių šauktų vardų ir atsiradęs miestelio pavadinimas.

## Istorija

Viduramžiais priklausė Ceklio žemei. Istoriniuose šaltiniuose Nevarėnai minimi 1253 m. Miestelis pradėjo kurtis XVI a. 2-ojoje pusėje. 1569 m. leista steigti smukles, 1602 m. pastatyta pirmoji bažnyčia. 1721 m., siekiant atgaivinti miestelį po Didžiojo Šiaurės karo maro, Nevarėnai gavo turgaus ir prekymečių privilegiją. Motiejaus Valančiaus laikais jau būta pradžios mokyklos, kurioje 1853 m. mokėsi 34 vaikai. XIX a. Nevarėnai – Telšių apskrities miestelis.

Pradžios mokykla XX a. 4-ajame dešimtmetyje turėjo unikalų karpių ūkį. 1927 m. atidaryta pašto agentūra. 1929 m. prie motorinio malūno pradėjo veikti lentpjūvė. 1933 m. baigta grįsti Didžioji gatvė. 1934 m. iškilmingai atidarytas knygynėlis. 1937 m. duris atvėrė Sveikatos centro patalpos.

Veikė aktyvi šaulių organizacija, įkurta 1920 m. 1936 m. Telšių apskrities architektas Steponas Stulginskis parengė projektą šaulių organizacijos namams statyti. Šaulių ir kitos organizacijos statė spektaklių: Liudo Giros dramą „Kerštas“ (1930), „Vytautas pančiuose“, „Piršlybos“.

1940 m. turėjo apie 550 gyventojų. Ir sovietmečiu, ir dabar miestelis puikiai tvarkomas, ypač centrinė jo aikštė. 2002 m. vasario 28 d. patvirtintas Nevarėnų herbas.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Almonas Gutkauskas (1946–), inžinierius hidrotechnikas.

## Galerija

Nevarėnai, Telšių raj. Akmuo su data.JPG|Akmuo su data
Nevarėnai, Telšių raj. Mokykla.JPG|Renovuota mokykla
Nevarėnai, ženklas.JPG|Žemaitiškas ženklas
Nevarėnų centras.JPG|Nevarėnų centras, 2014 m. sausis


## Šaltiniai

## Literatūra
* Nevarėnai: istorija ir dabartis. – Vilnius: Homo liber, 2006. – 85 p.: iliustr. – ISBN 9955-716-14-2
*
Žarėnai

:: *Apie kaimą Šiaulių rajone žr. [[Žarėnai (Šiauliai)]]*.

**Žarėnai** – miestelis Telšių rajono savivaldybėje, Minijos upės aukštupyje (3 km į rytus nuo Žarėnų yra Minijos ištakos). Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Plentai į Telšius, Varnius, Tverus, Luokę, Medingėnus, Lieplaukę. Stovi medinė Žarėnų šv. vyskupo Stanislovo bažnyčia (pastatyta 1911 m.), veikia „Minijos“ pagrindinė mokykla (su muziejumi), biblioteka, paštas (LT-88061), ambulatorija, kultūros centras, vaikų darželis. Šalimais stūkso Paplienijos piliakalnis. 1964–1965 m. miestelyje išgręžtas vienas giliausių gręžinių Lietuvoje (2053,2 m).

## Etimologija

Nors miestelio herbe yra *žaros* simbolika, tačiau iš tiesų Žarėnai yra vandenvardinis vietovardis, pavadintas pagal Žarnos upelį (Minijos intakas).

## Istorija

Žarėnai (kaip *Sare*) minimi 1253 m. Gyvenvietę 1367 m. apiplėšė Livonijos ordinas. 1528 m. minimas Žarėnų dvaras ir miestelis. 1552 m., skatinant prekybą Varniuose, Žarėnuose uždrausti turgūs, uždaryta karčema; vėliau suteikta turgaus ir prekymečių privilegija, 1665 m. pakartota. Žarėnų bažnyčia minima nuo XVI a., 1626 m. įkurta parapija. 1667 m. minimas Žarėnų pavietas. Per 1709–1710 m. marą mirė visi žarėniškiai. 1792 m. gavo savivaldą. 1805 m. atidaryta parapinė mokykla. XIX a. Žarėnai – Telšių apskrities miestelis ir dvaras, valsčiaus centras.

XX a. tarpukariu Žarėnuose veikė veterinarijos punktas, paštas, policijos nuovada, malūnas, lentpjūvė, smulkaus kredito draugija, plytinė. 1941 metais liepos mėnesį Žarėnuose buvo sušaudyti 28 žydų tautybės piliečiai. Pokariu apylinkėse veikė Šatrijos rinktinės Žarėnų kuopos partizanai.

LTSR metais buvo tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė.

2012 m. kovo 14 d. Lietuvos Respublikos Prezidentė dekretu Nr. 1K-990 patvirtino Žarėnų herbą.

|}

## Gyventojai

1789 m. buvo 18 kiemų.

Žarėnų šnektą (šiaurės žemaičiai telšiškiai) 1970 m. išsamiai nagrinėjo ir aprašė S. Birkantienė.

### Žymūs žmonės
* Kazys Sivickis (1951–), inžinierius, politikas.
* Iš Žarėnų dvaro yra kilęs vyskupas Abraomas Vaina.

## Galerija

Žarėnai (Telšiai), ženklas.JPG|Riboženklis
Žarėnai (Telšiai), kapinės, koplyčia.JPG|Kapinės su Žarėnų koplyčia 
Žarėnųmokykla.JPG|Kultūros centras


## Literatūra
* Žarėnai. Kviklys B. Mūsų Lietuva: Krašto vietovių ist., geogr., etnogr. bruožai. 2-oji (fotogr.) laida. Vilnius. Mintis, 1989–1992
* 

## Šaltiniai
Kalesninkai

**Kalesninkai** – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, prie kelio , 10 km į vakarus nuo Eišiškių, netoli Lietuvos valstybės sienos su Baltarusija. Seniūnijos centras, 2 seniūnaitijos. Stovi mūrinė Kalesninkų Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčia (pastatyta 1922 m.), veikia paštas (LT-17020).

Kalesninkai įsikūrę abipus Versekos intako Turės. Į pietus nuo kaimo yra Šarkučių geomorfologinis draustinis.

## Etimologija
Vietovardis kilęs arba iš asmenvardžio *Kalèsnikas, Kalesnỹkas*, arba tiesiai iš  ʻratų dirbėjas, račiusʼ.

## Istorija

1643 m. bajoras K. Kunavičius karmelitams paskyrė Kalesninkų dvarą. 1676 m. įkurtas karmelitų vienuolynas, prie jo veikė mokykla. 1703 m. pastatyta bažnyčia, 1707 m. įkurta parapija. 1832 m. Rusijos imperijos valdžia bažnyčią ir vienuolyną uždarė, parapiją prijungė prie Eišiškių parapijos, 1838 m. bažnyčia išardyta ir perkelta į Rodūnią (Baltarusija). XIX a. buvo kaimas Lydos apskrityje.

1906 m. įkurta rusiška pradžios mokykla, nuo 1919 m. mokykloje dėstoma lenkų kalba, nuo 1957 m. – vidurinė, 1961 m. pastatytas priestatas, nuo 2006 m. Kalesninkų Liudviko Narbuto vidurinė mokykla. 1915 m. kunigas M. Rudzys-Rudzis įsteigė lietuvišką mokyklą, kurią 1932 m. uždarė lenkų valdžia. 1992 m. įsteigta pradinė mokykla dėstomąja lietuvių kalba, nuo 1997 m. Kalesninkų pagrindinė mokykla.

1922 m. pastatyta Kalesninkų Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčia. 1950–1995 m. buvo tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė. Tuo metu įkurtas vaikų darželis, biblioteka, paštas, ambulatorija.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Vaclovas Lastauskis (1883–1938), Lietuvos ir Baltarusijos visuomenės veikėjas, Baltarusijos rašytojas.
* Jonas Basiulis (1929–1991), bibliografas, pedagogas.
* Zbigniew Sareło (g. 1949 m.), kunigas, dėstytojas, profesorius.
* Lech Leonovič (g. 1952 m.), Vilniaus rajono politinis ir visuomenės veikėjas.
* Valdemaras Novickis (1956–2022), rankininkas, olimpinis čempionas, rankinio treneris.

## Šaltiniai

*
Turgeliai

**Turgeliai** – miestelis Šalčininkų rajono savivaldybėje, 20 km į šiaurės rytus nuo Šalčininkų. Seniūnijos centras, 2 seniūnaitijos. Yra Turgelių Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia (nuo 1837 m.), Turgelių koplyčia (1850 m.), 2 gimnazijos (Turgelių Aistuvos gimnazija ir P. K. Bžostovskio gimnazija, su kraštotyros muziejumi), biblioteka, ambulatorija, paštas (LT-17044). Piečiau miestelio prateka Merkys, stūkso Turgelių piliakalnis. Didžioji dalis gyventojų yra lenkai.

Turgeliuose susikerta rajoniniai keliai , , , .

Kasmet rugpjūčio 15 dieną Turgeliuose yra švenčiama Žolinė. Žolinės iškilmėse visa parapija meldžiasi prašydama Dievo Motinos Marijos užtarimo. Šv. Mišios būna aukojamos už vaikučius, jų tėvelius ir šeimas bei derlių. Po mišių visi patraukia į Turgelių P. K. Bžostovskio vidurinės mokyklos stadioną, kuriame vyksta linksmybės.

## Etimologija

Turgelių vietovardis siejamas su bendriniu žodžiu *[[turgus]]* („prekiavimo renginys, prekiavimo aikštė, prekyvietė“). Manoma, kad Turgelių bažnyčia stovi ant senojo lietuvių tikybos apeigų kalno, kur rudenį žmonės rinkdavosi į vėlių pagerbimo šventes, vadintas „vėlinių turgeliais“.

## Istorija

Turgelių dvaras, vadinamas ***Mažąja Merkine***, minimas XV a. pabaigoje. Kaimas įsikūrė prie 1500 m. pastatytos bažnyčios. Vietoje sudegusios 1722 m. pastatyta nauja. XVIII a. prie bažnyčios veikė parapinė mokykla, Turgelių palivarkas priklausė Merkinės dvarui. XIX a. ir XX a. pirmoje pusėje miestelyje vyko prekymečiai, buvo kelios parduotuvės ir smuklė. 1836–1837 m. pastatyta nauja mūrinė bažnyčia. Vėliau pamaldos perkeltos į mūrinę kapų koplyčią, statytą 1842 m. Iki 1909 m. bažnyčia padidinta.

Merkinės kaime gyvavo Turgelių klebono P. K. Bžostovskio įkurta Paulavos respublika. Pagal 1769 ir 1791 m. nuostatus ją valdė prezidentas (pats dvaro savininkas) ir valstiečių seimas. Respublika turėjo vėliavą, herbą, kaldino monetas; buvo suorganizuota uniformuota valstiečių milicija. Tai neturėjęs precedento Vidurio ir Rytų Europos reiškinys. XIX a. Turgeliai buvo Vilniaus apskrities miestelis, buvęs Girdijauskų valsčiuje.

1940 m. įkurta biblioteka. Per nacių Vokietijos okupaciją Turgeliuose veikė tarybinių karo belaisvių stovykla. Nuo 1943 m. rudens iki 1944 m. birželio Armijos Krajovos daliniai buvo tvirtai įsitvirtinę miestelyje ir buvo įkūrę Turgelių respubliką.

LTSR metais kaimas buvo tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė.

2012 m. sausio 16 d. patvirtintas Turgelių herbas. 2016 m. Turgeliams suteiktas miestelio statusas.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Edvardas Paulavičius (1825–1909), dailininkas, rezistentas;
* Kaime palaidotas teisininkas, VU rektorius Simonas Malevskis (1759–1832).

## Galerija

Turgeliai4.JPG|Turgelių bažnyčia
Turgeliai5.JPG|Turgelių kapinių koplyčia
Turgeliaipiliak.JPG|Turgelių piliakalnis
Turgeliaisen.JPG|Turgelių seniūnijos pastatas


## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
* Istorija ir žemėlapiai
Aleutai

**Aleutai** (savivardis – *Unangax, Unangan arba Unanga*) – Aleutų, Rusijos Komandoro bei gretimų salų ir toliausiai į vakarų išsikišusios Aliaskos pusiasalio dalies vietiniai gyventojai. Kalba trimis aleutų kalbos dialektais, dauguma stačiatikiai. Iš viso gyvena apie 3000 aleutų (iš jų apie 2000 JAV).

Iki XVIII amžiaus vertėsi žvejyba bei medžiokle jūrose, gyveno gentimis. Kultūra panaši į eskimų. Manoma, kad per XIX a. aleutų sumažėjo nuo 17 000 iki 1500 dėl infekcinių ligų, žiauraus baltųjų elgesio.

## Išnašos
Aleutų salos

**Aleutų salos** () – salynas Ramiojo vandenyno šiaurinėje dalyje, priklausantis JAV, į pietvakarius nuo Aliaskos. Vulkaninės kilmės salos, skiriančios Beringo jūrą nuo Ramiojo vandenyno, driekiasi 1400 km ilgio lanku iš rytų į vakarus. Salų plotas – 17 800 km².

Salyne yra šios salų grupės:
* Lapių. Čia yra trys didžiausios salyno salos – Unimakas (4069 km²), Unalaska (2722 km²), Umnakas (1777 km²)
* Keturių Kalnų
* Andrejanovo
* Žiurkių
* Artimosios. Didžiausia sala – Atu (906 km²)

Salos vulkaninės kilmės, dažnai padengtos sniegu. Yra 25 veikiantys ugnikalniai, aukščiausias – Šišaldino ugnikalnis (2860 m, Unimako s.). Būdingos subarktinės pievos ir kalnų tundra. Peri gausios paukščių kolonijos, yra ruonių gulyklos.

1998 metais gyveno 11 900 gyventojų, dalis jų aleutai. Svarbiausios gyvenvietės – Adakas, Datč Harboras. Yra karinių jūrų ir oro bazių.

## Istorija
Aleutai salose apsigyveno prieš 3000 metų, 1741 metais salose apsilankė rusų keliautojai V. J. Beringas ir A. Čirikovas. Salos iki XVIII a. priklausė Rusijos imperijai, vėliau parduotos JAV kartu su Aliaska. Antrojo pasaulinio karo metu 1942–1943 metais salas buvo okupavusi Japonija.

Spėjama, kad pleistocene salynas sudarė vientisą sausumą, kuria Kamčiatka jungėsi su Aliaska.
Aukščiausi ugnikalniai (abu Unimako saloje) – Šišaldino (2861 m), Isanockio (2465 m).

## Šaltiniai
Kuretai

Graikų mitologijoje **kuretai** – pusdieviai. Jie yra arba Gajos, arba Helijo ir Atėnės vaikai. Jie buvo mažo Dzeuso sargybiniai ir gynėjai. Kuretai nustelbdavo Dzeuso verksmą, daužydami ietimis į skydus, timpanų garsais ir savo šuksniais. Vėliau kuretais vadinami Dzeuso ir Rėjos žyniai Kretoje. Kuretai dažnai tapatinami su kabeirais, daktilais ir telchinais.
Menadės

**Menadės** (arba ***mainadės***; nuo  – „būti pamišusiam, pašėlusiam“) – graikų mitologijoje bakchantės, basaridės, Dioniso palydovės, garbinusios Dionisą šokio sūkuryje iki ekstazės. Jos buvo žinomos kaip laukinės, išprotėjusios moterys. Vaizduojamos apsiraizgiusios gebenėmis ir vynogienojais. Keliaudavo būriais draskydamos ir daužydamos visus sutiktus savo tirsais.

## Šaltiniai
Šeriuotoji labravenė

**Šeriuotoji labravenė** (*Acalypha hispida*) – karpažolinių (*Euphorbiaceae*) šeimos augalas.

Laukiniai labravenės krūmai auga visose atogrąžų šalyse. Kambaryje auginami tik dvinamės rūšies moteriški augalai. Vokiškai ši gėlė vadinama „katės uodega“ dėl baltų, į uodegą panašių žiedų varpų. Kartais būna pirkti veislių su pieno baltumo žiedais „Alba“ („Baltoji“) bei patrauklių svyrančių akalifų, pavyzdžiui, *Acalypha pendula*, tačiau jų lapai mažesni, labiau širdiškos formos.

Žydi nuo balandžio iki spalio. Geriausiai auga šviesioje, bet ne saulėtoje, visus metus šiltoje vietoje, (ne vėsiau 16 °C), nemėgsta skersvėjo.
Meleagras

Graikų mitologijoje **Meleagras** (t. p. **Meleageras**, **Melagras**; ) – Kalidono karaliaus Oinėjo (arba Arėjo) ir Altajos (kuretų karaliaus Testijo dukters) sūnus, Dejaneiros brolis. 

Pagal Apolodorą („Biblioteka“ I, VIII, 1-3) bei Ovidijų („Metamorfozės“, VIII, 269-525), gimstant Meleagrui, jo motinai buvo išpranašauta, kad jis mirs, kai židinyje sudegs pliauska. Altaja nedelsiant išėmė iš židinio pliauską ir ją paslėpė.

## Kalidono šerno medžioklė
Pagal Homerą (Iliada, IX, 529–599), Meleagras dalyvavo Kalidono šerno medžioklėje. Oinėjas pasiuntė jį sukviesti didvyrius medžioti apylinkes niokojusį žvėrį, kurį buvo pasiuntusi Artemidė. Į medžioklę susirinko garsūs Graikijos didvyriai: Jasonas, Tesėjas, Nestoras, Piritas ir Dioskūrai. Tarp visų buvo ir Atalanta, jį mylėjusi nuožmi medžiotoja. Kalidono šerną pavyko užmušti pačiam Meleagrui, o jo kailį jis padovanojo Atalantai, kurią buvo įsimylėjęs. 

Artemidė, supykusi dėl Kalidono šerno užmušimo, sukurstė medžioklėje dalyvavusius Meleagro dėdes Toksėją ir Pleksipą ir jie ėmė prieštarauti dėl medžioklės prizo atitekimo moteriai. Kilusiame tarp Kalidono ir kuretų kare Meleagras juos užmušė. Taip pat užmušė Ifiklą ir Euripilą, kadangi šie įžeidė Atalantą.

Meleagro motina, supykusi dėl savo brolių žūties, sudegino nuo jo gimimo slėptą pliauską ir Meleagras mirė.

Pagal vieną Kalidono šerno medžioklės šaltinį, Meleagras išgelbėjo Atalantą, kurią mėgino išprievartauti kentaurai – Hilaėjas (*Hylaeus*) ir Raekas. Jis kentaurus užmušė.

## Kita
Pagal kelis šaltinius, Meleagras buvo Partenopėjo ir Polidoros tėvas, dalyvavo argonautų žygyje. 
Jis užmušė Kolchidės valdovą Ajetą. Nugalėjo ieties metimo rungtyje Graikijos žaidynėse.
## Išnašos
Taujėnai

**Taujėnai** – miestelis Ukmergės rajono savivaldybėje, prie senojo kelio Ukmergė-Panevėžys. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi Taujėnų Šv. Kryžiaus Išaukštinimo bažnyčia (nuo 1858 m.), išlikusi Taujėnų dvaro sodyba su klasicistiniais rūmais (XVIII a.) ir parku, veikia Taujėnų vidurinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-20054), įsikūrusi miestelio bendruomenė (nuo 2002 m.), stovi Lietuvos nepriklausomybės dešimtmečio paminklas (pastatytas 1928 m., perstatytas 1989 m.).

Pro miestelį teka Mūšia (dešinysis Šventosios intakas) ir jos intakas Giedrė, įrengtas Taujėnų tvenkinys. Į vakarus nuo miestelio Taujėnų miškai. Pro Taujėnus eina kelias  (senasis Vilniaus–Panevėžio plentas), taip pat kelias .

## Etimologija

Senuosiuose dokumentuose aptinkamos bajorų Taujanskių (Taujėniškių) pavardės, tačiau sunku tiksliai pasakyti, ar miestelis pavadintas pagal dvarininkus, ar atvirkščiai (panašiai kaip Siesikai).

## Istorija

Taujėnų dvaras minimas nuo 1595 m. Nuo XVIII a. vidurio Taujėnai žinomi kaip miestelis. XIX a. pastatyti didingi rūmai, 1858 m. – Taujėnų bažnyčia.

XVII a. pabaigoje Taujėnuose veikė parapinė mokykla. 1776 m. miesteliui suteikta turgaus ir prekymečių privilegija. 1790 m. Taujėnus nusiaubė gaisras. XIX a. Taujėnai buvo kaimas ir dvaras Vilkmergės apskrityje, valsčiaus centras.

Nuo 1865 m. veikė valdinė berniukų, 1868 m. – mergaičių pradinės mokyklos. 1895 m. įsteigtas paštas. 1928 m. miestelyje buvo 7 krautuvės (5 priklausė žydams), aludė, 3 vilnos karšyklos. 1936 m. buvo 15 žydų namų, mokykla. 1941 m. rugpjūtį–rugsėjį Pivonijos miške Taujėnų žydai išžudyti.

Pokario metais apylinkėse veikė Vyčio apygardos, Briedžio partizanų rinktinės Lietuvos partizanai. 1955–1993 m. Taujėnai buvo sodininkystės tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė. Nuo 1992 m. Taujėnuose leistas laikraštis „Tėviškėlė“.

2005 m. kovo 21 d. Prezidento dekretu patvirtintas Taujėnų herbas.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Benediktas Krištaponis (1870–1944), kunigas, visuomenės veikėjas, knygnešys
* Edvardas Kaštaunas (1911–), aktorius
* Saulius Nefas (1960–), pedagogas, politikas
* Aivaras Tušas (1976–), politikas

## Literatūra
* Taujėnai: skiriama Taujėnų miestelio 410 m. jubiliejui (sud. Gražina Žukauskienė). – Ukmergė: Valdo leidykla, 2005. – 52 p.: iliustr.- ISBN 9986-853-75-3

## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
* Taujėnų svetainė
* Dvaro valdytojo puslapis
Ribosoma

**Ribosomos** () – nedidelės ląstelės dalelės (organelės), kuriose vyksta baltymų sintezė. Ląstelė gali turėti kelis milijonus ribosomų, kurių dydis 20-30 nanometrų. Ribosomos yra citozolyje, taip pat ant endoplazminio tinklo membranų. Daugiausia ribosomų randama intensyviai besidauginančiose audinių ląstelėse. Paprastai ribosomos išsidėsto grupėmis – poliribosomomis. Polisomą sudaro nuo 7 iki 70 ribosomų. Manoma, kad ribosomos susidaro branduolėlyje, o paskui iš branduolio patenka į citoplazmą.

## Ribosomų sandara
Ribosoma susideda iš dviejų nevienodų **subdalelių** (subvienetų), kurių kiekviena susidaro atskirai. Jos susijungia tik tada, kai iRNR prisijungia prie mažesniosios subdalelės. Ribosomoje iRNR slenka tarp subdalelių ir teikia informaciją baltymo biosintezei. Be to, siūliška iRNR molekulė panašiai kaip perlų vėrinį keletą ribosomų gali sujungti į polisomą (poliribosomą).

Stambesnės **80 S** ribosomos (S – sedimentacijos konstanta svedbergais) aptinkamos eukariotinių ląstelių citoplazmoje. Jos gali būti susijungusios su endoplazminiu tinklu. Jų subdalelės sintetinamos ląstelės branduolyje. Eukariotinė ribosoma sudaryta iš 78 ribosominių baltymų ir keturių ribosominių RNR. Jai formuojantis reikalinga GTP.

Prokariotinėse ląstelės yra smulkesnių **70 S** ribosomų. 70 S ir 80S ribosomos skiriasi RNR, baltymų sudėtimi bei subdalelių dydžiu. Kiekvienoje subdalelėje yra viena didelė rRNR molekulė, o didžiojoje subdalelėje dar yra 1-2 trumpos rRNR. Ribosomose ypač daug magnio.

## Funkcijos
* Baltymų biosintezė

## Išnašos
Pagiriai (Vilnius)

**Pagiriai** – miestelis Vilniaus rajono savivaldybėje, į pietus nuo Vilniaus, prie Vokės upės. Seniūnijos centras, 8 seniūnaitijos (Gedimino, 4 Šiltnamių, Kaštonų, Kadagių, Žemųjų Pagirių). Vakarinė kaimo dalis prijungta prie Vilniaus. Veikia Pagirių gimnazija, Pagirių muzikos mokykla, biblioteka, paštas (LT-14004), ambulatorija, sveikatingumo kompleksas. Yra karjeras, kuriame nukenksminami sprogmenys. Tai šiltnamių kombinato darbininkų gyvenvietė, tapusi miesteliu, turinčiu savo valdžią, kultūrą ir kt. Sovietmečiu šiltnamiai buvo vieni garsiausių ir geriausiai aprūpintų visoje SSRS.

Pagirius aptarnauja 78 ir 51 Vilniaus miesto bei 230, 232, 233 ir 236 Vilniaus rajono autobusų maršrutai.

## Istorija

XIX a. Pagiriai – dvaras Rudaminos valsčiaus Baltosios Vokės seniūnijoje.

1971 m., kai dar gyvenvietės vietoje driekėsi laukai, čia buvo pradėtas statyti didžiausias sovietų okupuotuose Baltijos šalyse Vilniaus šiltnamių kombinatas. Šalia senojo Pagirių kaimo kilo daugiaaukščiai namai įmonės darbuotojams. Nuo 1994 m. Pagiriuose veikia muzikos mokykla, kuri 2009 m. rugsėjo 1 d. įgijo savarankiškos mokyklos statusą ir tapo Pagirių muzikos mokykla. 2024 m. patvirtintas Pagirių herbas. 2025 m. suteiktas miestelio statusas.

|}

## Gyventojai

## Galerija

Pagiriai, Vilniaus raj.JPG|Daugiabučiai prie mokyklos stadiono
Pagirių šiltnamiai.JPG|Šiltnamių kombinatas
Pagiriai (Vilnius), ženklas.JPG|Įvažiuojant nuo Keturiasdešimt Totorių
Pagiriai (Vilnius), gatvė.JPG|Senos Pagirių trobos
Pagiriai, koplytstulpis.JPG|Koplytstulpis prie seniūnijos


## Šaltiniai