open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
2019 m. pasaulio batuto gimnastikos čempionatas

**2019 m. [[pasaulio batuto gimnastikos čempionatas]]** – 34-asis geriausių pasaulio batuto gimnastikos sportininkų čempionatas, kuris vyko lapkričio 28 d. – gruodžio 1 d. Japonijos sostinėje Tokijuje.

Čempionatas taip pat buvo atranka į gimnastikos varžybas 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse.

## Dalyvaujančios šalys

*  (1)
*  (11)
*  (23)
*  (3)
*  (3)
*  (5)
*  (9)
*  (8)
*  (2)
*  (20)
*  (22)
*  (2)
*  (9)
*  (8)
*  (11)
*  (14)
*  (22)
*  (2)
*  (7)
*  (4)
*  (1)
*  (4)
*  (19)
*  (4)
*  (10)
*  (7)
*  (11)
*  (4)
*  (17)
*  (26)
*  (2)
*  (4)
*  (3)
*  (14)
*  (25)
*  (3)
*  (1)

## Medalininkai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
2019 m. Lao Premier League

**2019 m. Lao Premier League** – 2019 m. vykęs Laoso stipriausios futbolo lygos sezonas. Pirmosios rungtynės sužaistos 2019 m. vasario 23 d., o baigėsi 2019 m. rugsėjo 14 d.

## 2019 m. Premjer lyga
* **Premjer lyga** – Laoso pirmos pakopos, aukščiausioji futbolo lyga.
* 2019 m. dalyvavo 6 komandos.
* Lao Toyota FC apgynė čempionų titulą.

### Galutinė lentelė


## Išnašos
 

## Nuorodos
* Oficiali lygos svetainė
* RSSSF duomenų bazė
* 2019 m. sezonas SOCCERWAY
Vilniaus apskritis (1795–1915)

**Vilniaus apskritis** () – Rusijos imperijos laikų administracinis-teritorinis vienetas, Vilniaus gubernijos (prieš tai – Lietuvos gubernijos) dalis. Administracinis centras – Vilnius. Apskritis sudaryta 1795 m., ATR teritoriją užėmus Rusijai. Panaikinta 1920 m., kraštą užėmus Lenkijai (performuota į Vilniaus-Trakų apskritį), vakariniai pakraščiai atiteko Lietuvai (Trakų, Ukmergės, Utenos apskritims).

## Gyventojai

1857 m. parapijų sąrašų duomenimis, apskrityje (be paties Vilniaus) gyveno 136,152 tūkst. gyventojų, iš kurių 61 % arba 83003 save laikė lietuviais, 35 % arba 47140 – lenkais.

1897 m. surašymo duomenimis apskrityje gyveno 363,3 tūkst. gyventojų, iš kurių 25,8 % užsirašė gudais, 21,3 % – žydais, 20,9 % – lietuviais, 20,1 % – lenkais, 10,4 % – rusais, 0,8 % – vokiečiais, 0,2 % – totoriais, 0,2 % – ukrainiečiais, 0,1 % – latviais ir kitais.

## Administracinis suskirstymas

Beveik visa apskritis buvo dabartinės Lietuvos teritorijoje, tačiau apėmė ir Gudijos pakraščius. Į apskritį pateko beveik visas dabartinis Vilniaus rajonas, didžioji dalis Molėtų, Šalčininkų, Širvintų rajonų, Švenčionių rajono pakraštys.

1905 m. į apskritį įėjo 18 valsčių:
* Bistryčios valsčius (centras – Bistryčia)
* Varnionių valsčius (Varnionys)
* Giedraičių valsčius (Giedraičiai)
* Gelvonų valsčius (Gelvonai)
* Ilijos valsčius (Jašiūnai)
* Molėtų valsčius (Molėtai)
* Maišiagalos valsčius (Maišiagala)
* Mickūnų valsčius (Mickūnai)
* Musninkų valsčius (Musninkai)
* Nemenčinės valsčius (Nemenčinė)
* Paberžės valsčius (Paberžė)
* Rudaminos valsčius (Rudamina)
* Rukainių valsčius (Kena)
* Riešės valsčius (Verkiai)
* Šalčininkų valsčius (Šalčininkėliai)
* Širvintų valsčius (Širvintos)
* Šumsko valsčius (Kena)
* Joniškio valsčius (Pabradė)

## Literatūra
* 
* 
* 

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Radzima.net:
** Apskrities informacija
** Apskrities valsčiai
Young Elephant FC

**„Young Elephant FC“** – Laoso futbolo klubas iš Vientiano.

## Istorija
Įkurtas 2015 m. Klube rungtyniavo nemažai šalies futbolo talentų, kurie kviečiami į nacionalinę rinktinę. Visi žaidėjai vietiniai.

2018 m. klubas žaidė Premjer lygoje ir užėmė šeštą vietą.

2019 m. klubas turėjo dvi komandas. Pagrindinė žaidė šalies Premjer lygoje, užėmė trečią vietą, o antroji komanda Pirmoje lygoje užėmė antrą vietą.

2022 m. sezone tapo šalies čempionais pirmą kartą klubo istorijoje. 2023 m. sezone apgynė čempionų titulą.

## Pasiekimai

## Sezonai
; Pastarųjų metų sezonai

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia tradicine apranga. 

## Išnašos

## Nuorodos
* Facebook paskyra
* SOCCERWAY 
* FLASHSCORE 
* Transfermarkt 
* Globalsportsarchive
Lietuvos karių kapai (Subačius)

**Lietuvos karių kapai** – Senojo Subačiaus (Kupiškio r.) kapinėse palaidoti 3 Lietuvos kariai savanoriai žuvę per Lietuvos nepriklausomybės kovas. Kodas Kultūros vertybių registre – .

## Istorija
1919 m. vykstant kautynėms su Sovietų Rusijos kariuomenės daliniu, žuvo Antrojo pėstininkų Lietuvos Didžiojo Kunigaikščio Algirdo pulko eiliniai:

* Jonas Milaševičius, kilęs iš Čekiškės vlsč., Kauno aps., žuvo 1919 m. birželio 13 d.,
* 6-tos kuopos eilinis Povilas Šimukonis – kilęs iš Valengiškių vs., Klebiškio vlsč., Marijampolės aps. Į Lietuvos kariuomenę įstojo 1919 m. sausio 25 d., žuvęs 1919 m. gegužės 22 d. ties Rudilių k.
* 6-tos kuopos eilinis Jonas Valaitis – kilęs iš Slavikų vlsč., Šakių aps., žuvęs 1919 m. gegužės 22 d. ties Rudilių k.

2017 m. artėjant Lietuvos valstybės atkūrimo, Lietuvos kariuomenės ir Lietuvos šaulių sąjungos šimtmečiams, kapai Lietuvos kariams atnaujinti.

## Kapų apsauga
2016 m. kapai registruoti Kultūros vertybių registre (u. k. 38501) ,
Avalonas

**Avalonas** (, ) – mitinė sala Karaliaus Artūro legendose. Pirmą kartą Avalono pavadinimas istoriniuose šaltiniuose sutinkamas 1136 m. Galfrido Monmutiečio išgalvotoje Britanijos istorijoje „De gestis Britonum“. Pasak šių istorijų, Avalone buvo nukaldintas karaliaus Artūro kalavijas Ekskaliburas. Taip pat, Avalone karalius Artūras buvo slaugomas po Kamlano mūšio. Nuo pat ankstyvųjų istorijų Avalonas buvo siejamas su magija, mistinėmis būtybėmis ir Fėja Morgana. Savo istorijose Galfridas Monmutietis Avaloną taip pat vadina „obuolių sala“ (), kadangi keltų ir skandinavų mitologijoje obuoliai dažnai turėdavo magiškų savybių.

Įvairios vėlesnės karaliaus Artūro istorijos pasakodavo apie Avaloną šiek tiek skirtingai. Daug jų remdavosi *[[De gestis Britonum]]*, tačiau kažką pakeisdavo ar prikurdavo naujai. Salos valdovė daugelyje pasakų buvo Fėja Morgana, tačiau pasitaikydavo išimčių. Prancūzų poeto Šretjeno iš Trua poemoje „Erekas ir Enidė“ () Avalono karalius yra Gijomaras, o Fėja Morgana – tik jo mylimoji. XII a. Viljamo Malmesburiečio () istorijose Avaloną valdė personažas vardu *Avalloch* su savo dukterimis, o Morgana neminima visai.

## Geografija

Istoriškai, dažniausiai su Avalonu siejama reali vietovė buvo Glastonberio kalva šalia Glastonberio miestelio Somersete (Anglijoje). Geraldas Velsietis () XII a. rašė, kad Glastonberio kalva anksčiau buvo vadinama Avalono sala, nes buvo iš visų pusių apsupta pelkių. Glastonberio kalva dar labiau išgarsėjo maždaug 1190 m. Glastonberio vienuolyno vienuoliams paskelbus esą jie atrado karaliaus Artūro kapą. Penkių metrų gylyje jie tariamai aptiko sarkofagą su iškaltu užrašu *Hic jacet sepultus inclitus rex Arturius in insula Avalonia* (lot. „čia, Avalono saloje, guli palaidotas garsus karalius Artūras“). Skirtingi istoriniai šaltiniai nurodo dar kelias skirtingas įrašo versijas. Karste buvo rasti du kūnai, tariamai karaliaus Artūro ir jo mylimosios. 1278 m. jie buvo su iškilmėmis perlaidoti prie vienuolyno altoriaus, dalyvaujant pačiam karaliui Eduardui I. Šiuo metu istorikai tokį archeologinį „atradimą“ laiko paprasčiausia klastote, kuria vienuolynas siekė daugiau dėmesio ir tuo pačiu lėšų. Vienuolynas tapo populiaria piligrimų kelionių vieta iki pat XVI a., o naujai kuriamose karaliaus Artūro istorijose Avalonas pradėjo užimti vis svarbesnį vaidmenį. XVI a., valdant Henrikui VIII, vykstant religinei anglikonų reformacijai, vienuolynas buvo uždarytas.

Viduramžiais buvo ir daugiau spėjimų, kur galėtų būti tikroji Avalono vieta. Tarp siūlomų variantų buvo Etnos ugnikalnis Sicilijoje, priešinga žemės pusė, įvairios vietos Viduržemio jūroje. Vėlesniais laikais „tikrosios Avalono geografinės vietos“ idėjų dar padaugėjo, ir jo paieškos prilyginamos Atlantidos paieškoms.

## Šaltiniai
Google Search

**Google Search** (*Google*) – internetinės paieškos sistema plėtojama „Google“ bendrovės. Plačiausiai naudojamas paieškos variklis internete, užimantis daugiau nei  90 % rinkos dalį. Įvykdo daugiau nei 5 mlrd. užklausų per dieną. „Google“ paieškos sistemoje ieškoma interneto puslapių, naujienų, nuotraukų, vaizdo įrašų („YouTube“) bei kitų išteklių. „Google“ siūlo ir papildomų paslaugų.

„Google“ paslaugų sistema veikia kelete kompiuterių saugyklų, kiekvieną iš jų sudaro keletas tūkstančių nebrangių kompiuterių, kuriuose veikia specialiai pritaikyta „Linux“ versija (žr. „Goobuntu“). Nors bendrovė nepateikia detalios informacijos apie įrangą, bet yra suskaičiuota, kad 2006 m. buvo naudojama daugiau nei 450 000 serverių su „Linux“ programine įranga.

## Išnašos

## Nuorodos
* „Google“ lietuviška vartotojo sąsaja
Sergejus Brinas

**Sergejus Brinas** (*Sergey Brin*, tikrasis vardas , g. 1973 m. rugpjūčio 21 d. Maskvoje, Rusijos TFSR) – amerikiečių informatikas ir interneto verslininkas, kuris kartu su studijų draugu Lariu Peidžu įkūrė paieškos sistemą „Google“, taip pat bendrovę „Google“, siūlančią platų interneto produktų ir paslaugų asortimentą.

2019 m. lapkričio mėn. duomenimis, Sergejus Brinas yra 14-as turtingiausias žmogus pasaulyje, jo turto grynoji vertė siekia 49,8 mlrd. JAV dol.

## Šaltiniai
FK Dainava (2011)

**Alytaus „Dainava“** (2011–2014 m.) – Lietuvos futbolo klubas iš Alytaus.
                                                              
## Istorija
### 2011 – 2014 m.

2010 m. pabaigoje buvo pradėtos derybos tarp Alytaus „Alyčio“ ir Alytaus „Vidzgirio“ klubų dėl galimo susijungimo ir bendro klubo įsteigimo, kuris dalyvautų A lyga čempionate. 2011 m. buvo įkurtas naujas futbolo klubas, kuris subūrė stipriausius to meto Alytaus miesto žaidėjus iš Alytaus „Alyčio“ ir Alytaus „Vidzgirio“. Naujoji komanda gavo teisę žaisti aukščiausiojoje lygoje. Be to, buvo susitarta dėl „Dainavos“ pavadinimo naudojimo su brendo savininku.

2011, 2012, 2013, 2014 m. praleisti A lyga pirmenybėse, bet paskutinius gyvavimo metus klubą lydėjo skandalai dėl finansinių įsipareigojimų nevykdymo bei galimo dalyvavimo sutartose rungtynėse. Po 2014 m. sezono komanda išformuota, paskelbta apie klubo likvidavimą.


FK Dainava.jpg | Emblema 2010–2013 m.
Dainava 2013.gif | Emblema 2013–2015 m.


## Pasiekimai

## Sezonai

|}

## Taip pat skaitykite
* FK Dainava Alytus – buvęs futbolo klubas.
* FK Alytis Alytus – buvęs futbolo klubas, veikęs iki 2011 m.
* DFK Dainava – 2016 m. įkurtas futbolo klubas;

## Nuorodos
* RSSSF.com duomenų bazė
Juodžaliai

**Juodžaliai** (, nuo 1938 m. *Herbstfelde*) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, prie Būdupės upelio, 22 km į šiaurės rytus nuo Pilkalnio, 23 km į pietryčius nuo Lazdynų, 2 km nuo Šešupės ir Lietuvos sienos.

## Istorija

Įkurti XVIII a. antroje pusėje, įsisavinant Didžiosios Plynės pelkės pakraščių nusausintas žemes. 1821 m. buvo kulmiškių kaimas su 44 gyventojais. 1846 m. kaime buvo 11 gyvenamųjų pastatų ir 105 gyventojai. Iki 1818 m. priklausė Įsruties apskrities Diržkiemio domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Doristalio valsčiui. Tikintieji priklausė Širvintos evangelikų liuteronų parapijai. Kaimo pietuose buvo Didžiosios Plynės, rytuose – Noviškių Plynės pelkė. Tarpukariu Juodžaliuose buvo malūnas. Po Antrojo pasaulinio karo kaimas išnyko.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Djieienas

**Djieienas** – milžiniško voro pavidalo pabaisa indėnų senekų mitologijoje. Būtybės aukštis siekęs žmogaus ūgį. Pasakojama, kad Djieienas paslėpęs savo širdį po žeme, todėl jo nebuvę įmanoma užmušti, Djieienas galėjęs nevaržomas puldinėti. Galiausiai Djieieną įveikęs didvyris Othegvenhda, kuris buvęs pusiau žmogus, pusiau dvasia. Tą jis padaręs žemėje suradęs pabaisos širdį ir persmeigęs ją medžio šaka.

Minimas pasakojime „Hagovanenas ir Othegvenhda“ (*Hagowanen and Ot'hegwenhda*). 

## Šaltiniai
Čikagos mokykla (architektūra)

**Čikagos mokykla** – XIX a. pabaigos ir XX a. antrosios pusės Čikagos architektų judėjimai.

Pirmojo judėjimo nariai: L. H. Sullivan, W. Jenney, D. H. Burnham, J. W. Root, D. Adler. Daugiausiai mokyklos plėtotei įtakos padarė bendra L. H. Sullivan ir D. Adler kūryba. 

Aktyviausiai reiškėsi 1883–1893 m. Čikagos mokyklos atstovai vieni pirmųjų ėmė plačiai naudoti naujus pramoninius statybos metodus, statybines medžiagas (metalines karkasines konstrukcijas, betono, keramikos apdailą), pabrėžė pastato funkcinę ir konstrukcinę struktūrą, išgrynino formas. Laikomi naujo tipo pastatų, dangoraižių, statybos pradininkais. Pirmasis dangoraižis – 10 aukštų Home Insurance Building, iškilęs Čikagoje 1885 m. (architektas W. Jenney). Pastatų konstrukcijoje taikė metalinį karkasą su plytų užpildu, esmine fasado detale laikė plačias langų eiles, atsisakė dvišlaičio stogo, gausios puošybos, nuoseklaus istorinių formų kartojimo. Žymesni projektai: Rookery Building (1888), Monadnock Building (1891), Reliance Building (1895, visų architektai D. H. Burnham, J. W. Root, visi Čikagoje), Wainright Building Sent Luise (1891), Carson, Pirie and Scott Company Building Čikagoje (1904, abiejų architektas L. H. Sullivan).

Antrojo judėjimo nariai: L. Mies van der Rohe, F. R. Khan. XX a. antrojoje pusėje veikę Čikagos mokyklos atstovai pasižymėjo kūryboje taikyta modernistine estetika, tuščiavidure, cilindrine pastatų sandara. Žymiausias projektas – Willis Tower (1973, architektas F. R. Khan).

## Šaltiniai
Juozas Mažeika (1927)

**Juozas Mažeika** (1927 m. rugsėjo 29 d. – 2013 m. rugpjūčio 18 d. Kaune) – inžinierius architektas.

## Biografija
Vaikystėje gyveno pas Babtų vaistininką S. Saulevičių. 1939 m. baigė Babtų šešiametę mokyklą, vėliau mokėsi Kauno 4-ojoje gimnazijoje. 1951 m. baigė KPI Architektūros fakultetą.

1951–1962 m. dirbo Lietuvos mokslų akademijoje, LŽŪA. 1962–2011 m. KPI (dabartinis KTU) dėstė braižomąją geometriją, meninį konstravimą (dizainą), piešimą ir kompoziciją.

Laisvalaikį skyrė žvejybai ir buriavimui, buvo pirmasis Lietuvos buriavimo federacijos prezidentas. Liejo akvareles, piešė, fotografavo gamtą, žmones, architektūrą, kolekcionavo knygas ir publikacijas buriavimo tema. 

Palaidotas Karmėlavos kapinės.

## Šaltiniai
* Babtai. 35-oji „Lietuvos valsčių“ serijos monografija: 89 autoriai, 115 straipsniai, 1572 puslapiai, 600 egzempliorių. 2017 m.
NK Đakovo

**Džakovo NK** arba **NK Đakovo** – buvęs Kroatijos futbolo klubas iš Džakovo.

## Istorija
Klubas įkurtas 1962 m. žaidė žemesniuose divizionuose.

2012 m. **NK Đakovo** klubas susijungė su kitu miesto klubu NK Croatia Đakovo, o naujadaras tapo HNK Đakovo Croatia.

## Pasiekimai

## Išnašos

## Nuorodos
* RSSSF duomenų bazė
HNK Đakovo Croatia

**HNK Đakovo Croatia** – Kroatijos futbolo klubas iš Džakovo.

## Istorija
Klubas įkurtas 2012 m., kai NK Croatia Đakovo klubas susijungė su kitu miesto klubu NK Đakovo, o naujadaras tapo **HNK Đakovo Croatia**. Žaidžia Trečioje Kroatijos futbolo lygoje, Rytų zonoje.

## Pasiekimai
* **Trečia lyga (Rytai)** (): 
: 5–oji vieta: 2013–2014 m.

## Sezonai

|}

## Išnašos

## Nuorodos
* Facebook paskyra
Jaocu (Gifu)

**Jaocu** () – miestelis Gifu prefektūroje, Japonijoje. Priskiriamas Kamo apskričiai (kartu su Hičiso, Kavabe, Sakahogi, Širakava ir Tomika miesteliais bei Rytų Širakavos kaimu). Gyvena apie 11 tūkst. gyventojų. Šis miestelis yra Čiunės Sugiharos vaikystės vieta, ir yra susigiminiavęs su Kaunu Lietuvoje.

## Geografija

Miestelis yra kalnuotoje Japonijos dalyje, išsidėstęs slėniuose tarp kalnų. 80% jo teritorijos yra kalnuota ir apaugusi miškais. Per teritoriją teka Kiso ir Hidos upės. Kiso upė dviejose vietose yra užtvenkta (Kanejamos ir Marujamos užtvankos), ir susidarę dirbtiniai ežerai. Yra vaizdingas Goho krioklys.

Gyventojai gyvena keliolikoje atskirų gyvenviečių. Didžiausia jų yra pagrindinis Jaocu miestelis prie Kiso upės. Šios upės slėnyje glaudžiasi ir Igitsushi, Nishikori, Wachi gyvenvietės. Kamiyoshida, Kutami, Fukuchi, Minato, Shiomi, Kamiida kaimeliai yra išsimėtę kalnuotoje teritorijoje.

Iki 2001 m. miestelį su likusia Japonijos dalimi jungė geležinkelis ir buvo dvi stotys. Tačiau vėliau traukinių eismas sustabdytas. Artimiausia sttis yra Akeči (gretimame Kani mieste), su kuria jungia transportas autobusu.

## Istorija
Miestelio teritorijos nuo senovės (kaip ir visa pietinė Gifu prefektūra) priklausė Mino žemei. Dėl svarbios transportui Kiso upės, čia buvo kertami medžiai, ir sieliai bei kita vietinė produkcija plukdomi į Nagojos miestą. Dėl to pagrindinėje gyvenvietėje buvo gausu prieplaukų, iš ko ir kilęs miestelio pavadinimas. Jis reiškia „800 (t. y. labai daug) prieplaukų“.

1889 m. pagrindinei gyvenvietei suteiktos miestelio teisės, o 1955-56 m. į miestelio (kaip administracinio vieneto) sudėtį įjungti aplinkiniai kaimai. Nepaisant to, miestelio ekonomika yra palaipsniui silpstanti. Ji apsiriboja nedidelėmis tradicinėmis maisto produktų (acto, sakės, sojų padažo ir pan.) bei baldų gamyklėlėmis. Gyventojų skaičius mažėja. 2003 m. buvo iškelta diskusija dėl šio ir aplinkinių miestelių inkorporavimo į Mino Kamo miestą, tačiau projektas atmestas. 2016 m. meru tapo Masanori Kaneko.

XX a. pradžioje miestelyje vaikystę praleido žymus Japonijos konsulas Čiunė Sugihara (dėl jo gimimo vietos diskutuojama), kuris 1940 m. išgelbėjo žydų gyvybes Kaune. 1992 m. miestelyje šiam žymiam asmeniui prisiminti buvo įkurtas parkas, pavadintas „Humanizmo kalva“ (人道の丘). 2000 m. parke pastatytas Sugiharos muziejus, tapęs labiausiai lankytina miestelio vieta. 2016 m. miestelis iniciavo Sugiharos kelio maršrutą (apimantį vietas visoje Japonijoje) ir Sugiharos Gyvybės vizų sąrašo pripažinimą kaip Pasaulio atminties paveldą. 2017 m. šis siūlymas buvo atmestas UNESCO.

Sugiharos ryšio dėka miestelis aktyviai vysto ryšius su Lietuva, dalyvauja Sugiharos savaitės renginiuose. 2019 m. pasirašyta partnerystės sutartis su Kaunu. 2017 m. čia lankėsi Lietuvos užsienio reikalų ministras, o 2019 m. – Lietuvos Prezidentas Gitanas Nausėda.
 
## Miestelio simboliai

Oficiali miestelio gėlė – *Lilium japonicum*, medis – pušis.

## Miestai partneriai
*  Kaunas (nuo 2019 m. vasario 14 d.)
Nigel Hayes-Davis

**Naidželas Heisas-Deivisas** (*Nigel Hayes-Davis*, g. 1994 m. gruodžio 16 d.) – JAV krepšininkas, rungtyniaujantis, sunkiojo krašto puolėjo ir lengvojo krašto puolėjo pozicijose.

## Karjera
2019 m. birželio 12 d. pasirašė vieno sezono trukmės kontraktą su Kauno „Žalgirio“ klubu.

2024 m. kovo 29 d. pagerino šiuolaikinės Eurolygos rekordą: atstovaudamas Stambulo „Fenerbahçe“ prieš Berlyno „Alba“ N. Heisas-Deivisas įmetė 50 taškų (ligtolinis rekordas buvo 49 taškai, pelnyti Šeino Larkino). 2025 m. su „Fenerbahçe“ tapo Eurolygos čempionu ir finalo ketverto MVP. Po sėkmingo sezono sulaukė pasiūlymo iš NBA klubo Finikso „Suns“. Visgi, NBA rungtyniavo simboliškai ir po žiemos mainų lango grįžo į Europą – Atėnų „Panathinaikos“.

2024 m. liepą už JAV rinktinę žaidė draugiškame susitikime su Kanados rinktine.

## Pasiekimai

* LKL čempionas (2021 m.)
* Karaliaus Mindaugo taurė (2020, 2021 m.)
* Ispanijos krepšinio taurė (2022 m.)
* Turkijos krepšinio taurė (2024, 2025 m.)
* Turkijos krepšinio lyga: 2023–24, 2024–25 m.
* Graikijos krepšinio taurė: 2026 m.
* Eurolyga: 2024–25 m.
* Eurolygos finalo ketverto MVP: 2025 m.

## Išnašos
Pasmerkti. Pajūrio džiazas

**Pasmerkti. Pajūrio džiazas** – 2019 m. lietuvių kriminalinė drama; filmo „Pasmerkti. Kauno Romanas“ tęsinys. Režisierius – Ramūnas Rudokas. Filmo premjera – 2019 m. lapkričio 22 d.

## Siužetas
Filmas paremtas tikrais įvykiais. Gerbiant žmonių privatumą, kurie gyveno ar yra gyvi, autoriai pakeitė veikėjų vardus.

Rokui (akt. Tadas Gryn) puikiai sekasi. Jis idealiai tvarkosi su visomis finansinėmis užduotimis, kurias jam paveda investuotojų fondas „3D Klubas”: jaunų bei ambicingų verslininkų – Daliaus, Dainiaus ir Dominyko susivienijimas. Rokas – Dominyko draugas nuo vaikystės – tapo Klubo suklestėjimo priežastimi. Ne veltui dėl savo „uoslės” pinigams jis gavo Kauko pravardę. Žiūrovas susipažįsta su Kauku, kuomet šis jau yra kone savo pasiekimų zenite. Po paskutiniosios užduoties jis taps pilnateisiu „3D Klubo” nariu. Rokas išvyksta į Klaipėdą, kurioje ir turi sutvarkyti pastarąjį reikalą.

Labiausiai šio momento laukia Roko žmona Irma. Pagaliau jos vyras pradės gyventi ramesnį gyvenimą ir daugiau laiko skirti šeimai. Rokas ir Irma iš pažiūros ideali pora. O neįgaliojo sūnaus auginimas, juos daro kone nenugalimus. Tačiau Rokas turi vieną problemą. Jis negali gyventi be kitų moterų. Antra vertus, jis turi ir tos bėdos sprendimą. Rokas niekada nesusitinka su ta pačia meiluže dar kartą ir visuomet sugrįžta pas žmoną ir sūnų. Todėl, įvykis, kai Rokas, išvykęs į Klaipėdą susižavi vietos gražuole Inga, neatrodo niekuo ypatingas. Tik štai netikėtai paaiškėja, kad šis susižavėjimas nevienadienis. Rokas įsimyli iki ausų. O meilė ir pinigai – tai jau sprogstamasis užtaisas, kuris iki pamatų sudrebins ramią ir snūduriuojančią Klaipėdą, o sprogimo banga sugriaus ne vieną likimą ir atims ne vieną gyvybę...

## Aktoriai

* Tadas Gryn – *Rokas Kybartas "Kaukas"*
* Justina Nemanytė – *Inga*
* Jokūbas Bareikis – *Dominykas*
* Karolis Kasperavičius – *Dainius*
* Arnas Ašmonas – *Dalius*
* Edgar Bechter – *Šilingas*
* Andrius Žiurauskas – *Kašalotas*
* Simonas Storpirštis – *Ernestas*
* Marius Jampolskis – *Šarūnas*
* Sakalas Uždavinys – *Klaipėdai žinomas asmuo*
*Mindaugas Sėjūnas – Ingos tėvas
* Raimondas Klezys – *Sigis*
* Akvilė Žirgulytė – *Irma*
* Dovydas Stončius – *Andrėjus*
* Paulina Taujanskaitė – *Viešbučio administratorė*
* Severinas Norgaila – *Architektas*

## Kūrybinė grupė

* Ramūnas Rudokas – Režisierius
* Rolandas Skaisgirys – Scenaristas
* Justinas Garliauskas – Prodiuseris
* Arnas Vosylius – Prodiuseris
* Erikas Kundreckas – Scenaristas
* Svajūnas Alingis – Operatorius
* Neringa Bačiuskaitė – Dailininkė
* Gabrielius Lukoševičius – Montažas
* Tomas Rugys – Postprodukcija
* Povilas Skaisgirys – Vykdantysis prodiuseris
* Audrius Tumavičius – Marketingas
* Mindaugas Lapinskis – Kompozitorius

## Nuorodos

* Lietuvių filmų premjeros. Pasmerkti. Pajūrio džiazas
* https://www.imdb.com/title/tt10653398/
Birtumas

**Birtumas**, **Birdu** – antraeilė chtoninė dievybė Mesopotamijos mitologijoje. Tėvas – dievas Enlilis, sutuoktinė – deivė Nungalė. Ilgainiui imtas tapatinti su Nergalu, požemių karalystės valdovu. Minimas akadų Anzu mite. Šiame mite Birtumas – Enlilio pasiuntinys. Tėvo pasiųstas, Birtumas paprašo Ninurtos grąžinti Enliliui likimo lentelę.

## Šaltiniai
Mark Manson

**Markas Mansonas** (; g. 1984 m. kovo 9 d.) – JAV saviugdos knygų autorius, tinklaraštininkas.

2016 m. išleista knyga „Subtilus menas nekrušti sau (ir kitiems) proto“ penkiolikoje šalių atsidūrė pirmoje vietoje perkamiausių knygų sąraše, išplatinta daugiau nei 8 milijonai jos egzempliorių. 2019 m. pasirodęs jos tęsinys „Viskas yra sukrušta. Knyga apie viltį“ tapo bestseleriu JAV.

## Išnašos

## Nuorodos
* Tinklaraštis
* Stop Caring What Others Think: Mark Manson | Rich Roll Podcast
Masudis

**Masudis** (, apie 890 – 956 m.) – X a. arabų polimatas, keliautojas, rašytojas.
## Biografija

Abual Hasanas ibn al Huseinas ibn Ali al Masudis (ar Masūdis) gimė apie 890 m. Bagdade. Masudis geriausiai žinomas kaip istorikas ir geografas, bet yra rašęs mokslinėmis, medicinos, teologinėmis ir filosofinėmis temomis. Žinoma, kad jis parašė daugiau nei 20 veikalų, istorijoje jam priskirti 46 veikalai. Tik du iš jų išliko: „Aukso pievos ir brangakmenių kasyklos“ (*Moruj al-ḏahab wa maʿāden al-jawhar*) ir „Pastebėjimų ir patikslinimų knyga“ (*Kitāb al-tanbīh wa al-ishrāf*). Pasakojama, kad Masudis iš jaunystės domėjosi įvairiausiais dalykais, bet neapsiribojo vien tuo, ką sužinodavo iš mokytojų ir knygų. Jis daug keliavo, lankėsi Sirijoje, Irane, Armėnijoje, Kaspijos jūros pakrantėse, Indo upės slėnyje, Šri Lankoje, Omane ir Rytų Afrikos pakrantėse. Tikėtina, kad pabuvojo Madagaskare. Manoma, kad jis buvo šiitas, jaunystėje patyręs mutazilitų mokyklos įtaką. 945 m. jis apsistojo Damaske. Po dvejų metų persikėlė į Fustatą, kur mirė 956 m. rugsėjį.

Didžiausiu Masudžio veikalu buvo 30 tomų „Laiko istorija“ (*Akhbār al-zamān*), kurios pirmo tomo manuskriptas tikriausiai išlikęs Vienos bibliotekoje. Po to Masudis parašė „Vidurinę knygą“ (*Kitāb al-awsaṭ*), kuri, manoma, buvo papildymų ir komentarų knyga „Laiko istorijai“. Šie veikalai, tikriausiai dėl jų ilgumo, nesulaukė dėmesio, tad Masudis parašė sutrauktą jų variantą įdomiu pavadinimu „Aukso pievos ir brangakmenių kasyklos“, kuris išgarsino Masudį. Jame Masudis paminėjo daugiau nei 80 istorinių veikalų, kuriuos žinojo, bet daugiausiai rašė tai, ką jis girdėjo kelionių metu iš sutiktų žmonių. Veikale aprašoma pasaulio istorija nuo sukūrimo iki VIII a. Abasidų įsigalėjimo kalifate. Įdomiausia yra pirmoji šio veikalo pusė, kurioje aprašoma žydų istorija, po to aprašomi nemusulmoniškų šalių istorijos, geografija, socialiniai santykiai, religinės praktikos, kalendoriai, klimatas, šventyklos. Paminėti induistų laidojimo papročiai, perlų ieškojimas Persijos įlankoje, gintaro radimas Rytų Afrikoje, keliai į Kiniją ir navigacija jūrose. Antrojoje veikalo pusėje aprašoma arabų musulmonų istorija, bet ji labai netiksli ir pripildyta anekdotų, tad labiau pasitikima kitų autorių veikalais (pvz., Tabario). „Pastebėjimų ir patikslinimų knygoje“, parašytoje prieš pat mirtį, Masudis pateikė patikslinimų savo ankstesniems veikalams, daugiausiai savo trims istoriniams-geografiniams. Ibn Chaldūnas minėjo Masudį imamu (t. y. mokytoju, pavyzdžiu).

## Šaltiniai
* Enciklopedija Britannica
* Enciklopedija Iranica
Hugo Freund & Co

**Hugo Freund & Co“** buvo juvelyrinių dirbinių įmonė, įkurta 1908 m. Prahoje I vaisių rinkos srityje. Šios bendrovės steigėjas buvo Hugo Freund.

## Istorija
„Hugo Freund & Co“ turėjo filialus Vienoje, Pforcheime, Antverpene ir Šveicarijoje, kurie palaikė nuolatinius ryšius su PBX Prahoje ir ne tik pirko, bet ir eksportavo bei informavo PBX apie svarbias užsienio naujoves ir rinkos situaciją.

Atėjus laikui, kai buvo sunkiau importuoti užsienio prekes ir kai reikėjo atitrūkti nuo užsienio tiekėjų ir jo užsienio gamyklų, ponas Freundas nusprendė sutaupyti didelius muito ir užsienio valiutos mokesčius.

Pasibaigus Antrajam pasauliniam karui buvo nacionalizuotas visas privatus verslas, tarp jų ir bendrovė „Hugo Freund & Co“.

## Galerija

Vaizdas: HugoFreund&Co1.jpg|Hugo Freund & Co
Vaizdas: HugoFreund&Co2.jpg|Biuras
Vaizdas: HugoFreund&Co3.jpg|Sandėliai
Vaizdas: HugoFreund&Co4.jpg|Laukimo kambarys


## Literatūra
* Hugo Freund. Oficiali biografija.

## Nuorodos

* Hugo Freund & Spol.
* Hugo Freund apie www.holocaust.com
* Silver Lipstick Holder, Hugo Freund Prague, cca 1935
* Hugo Freund apie www.geni.com
Enmešas ir Entenas

**Enmešas ir Entenas** – šumerų mitas, priskiriamas vadinamajam ginčų žanrui. Datuojamas Trečiosios Ūro dinastijos laikais (III tūkst. pr. m. e.). Šio laikotarpio dantiraščio lentelės išsilaikiusios prastai, todėl mito tekstas fragmentiškas, jo prasmė neretai nėra aiški. Tekstą sudaro kiek daugiau nei 300 eilučių, visiškai išlikusios apie pusė jų. Mitas dar įvardijamas „Ginču tarp Žiemos ir Vasaros“.

Šumerologas Samuel Noah Kramer iš pradžių Enmešą ir Enteną laikė augmenijos dievybėmis, tačiau vėliau jie imti sieti su žiemai ar vasarai būdingais gamtos reiškiniais.

## Mitas

Mite pasakojama, jog dievas Enlilis sumanė padaryti Žemę vaisingą, kupiną augalų ir gyvūnų. Kad įgyvendintų savo sumanymą, Enlilis sukūrė du brolius – Enmešą ir Enteną (Vasarą ir Žiemą). Enteno pastangomis įvairių rūšių gyvuliai (avys, ožkos, karvės) ėmė vesti jauniklius, stepėje Entenas apgyvendino laukinius asilus, avis ir ožkas, danguje – paukščius, o upėse – žuvis. Entenas taip pat pasodino palmių giraites, vaismedžius, užveisė sodus. Tuomet darbo ėmėsi Enmešas, kuris pastatė erdvius galvijų ir avių gardus, parūpino gausų derlių, įkūrė miestus, pastatydino gyvenamuosius būstus ir šventyklas, kurios buvo „tokios aukštos, kaip kalnai“.

Užbaigę darbus, broliai su dovanomis nuvyko į Nipūrą pas Enlilį. Enmešas atgabeno laukinių ir naminių gyvūnų bei augalų, o jo brolis Entenas – brangiųjų metalų ir akmenų, taip pat medžių, žuvies. Tuomet tarp brolių kilo kivirčas, jį turėjo išspręsti Enlilis. Šio nuosprendis buvo palankus Entenui, atsakingam už laukų drėkinimą, kuriuo buvo paremta žemdirbystė Šumere. Enlilis nutarė, jog Entenas gali vadintis „dievų žemdirbiu“. Abu broliai sutiko su tokiu Enlilio sprendimu, Enmešas nusižemino prieš Enteną. Po to broliai apsikeitė dovanomis, Enlilio garbei buvo atlikta libacija.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Mito tekstas (anglų k.)
Beržininkai (Pilkalnis)

**Beržininkai** (, nuo 1928 m. *Fichtenhöhe*) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, Lietuvos pasienyje, 25 km į šiaurės rytus nuo Pilkalnio, 26 km į pietryčius nuo Lazdynų, Šešupės kairiajame krante.

## Istorija

1785 m. buvo bajoriškasis kaimas su 10 ugniakurų, 1821 m. – dvaras ir kaimas su 23 gyventojais. 1846 m. Beržininkuose buvo 7 gyvenamieji pastatai ir 72 gyventojai. Iki 1818 m. priklausė Įsruties apskrities Diržkiemio domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Doristalio valsčiui. Tikintieji priklausė Širvintos evangelikų liuteronų parapijai. 1928 m. prie Beržininkų prijungta Kumečių dvaro apygarda ir Noviškių Plynės pelkė. Kaimo teritorijoje buvo mokykla, pelkėje buvo kasamos durpės. Po Antrojo pasaulinio karo išnyko.

## Gyventojai

Be to, Kumečių dvare 1905 m. gyveno 132, 1910 m. – 138 gyventojai.

## Šaltiniai
Kumečiai (Pilkalnis)

**Kumečiai** (, nuo 1928 m. *Fichtenhöhe*) – buvęs dvaras Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, Lietuvos pasienyje, 24 km į šiaurės rytus nuo Pilkalnio, 24 km į pietryčius nuo Lazdynų, Šešupės kairiajame krante.

## Istorija

Įkurti apie 1680 m. valstybinio miško žemėse. 1785 m. buvo bajoriškasis kaimas ir pasienio gyvenvietė su 10 ugniakurų, 1822 m. – dvaras ir kaimas su 89 gyventojais. 1723–1818 m. priklausė Įsruties apskrities Diržkiemio domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Doristalio valsčiui. Tikintieji priklausė Širvintos evangelikų liuteronų parapijai. 1928 m. prijungtas prie Beržininkų kaimo bendruomenės. Dvarą valdė Brėmerių () giminė. 1932 m. dvaras turėjo 407 ha žemės, iš jų, 265 ha ariamos, 84 ha pievų ir ganyklų, 39 ha miško. Dvare buvo pieninė, veikė mokykla. Šešupės pakrantėje buvo parkas, šalia dvaro trobesių – keliolikos sodybų darbininkų gyvenvietė. Po Antrojo pasaulinio karo išnyko.

## Gyventojai

## Šaltiniai
50 ėjimų taisyklė (šachmatai)

**50 ėjimų taisyklė** šachmatuose nustato jog žaidėjas gali pareikalauti duoti jam matą per penkiasdešimtį ėjimų, antraip užskaitomos lygiosios. Šito pareikalauti galima bet kada, tačiau po kiekvieno ėjimo pėstininku arba figūros nukirtimo ėjimai pradedami skaičiuoti iš naujo.

Reikalauti galima ir ne pirma galimybe, jei jau kurį laiką nebuvo kirtimų bei nejudėjo pėstininkai. Kada nė vienas žaidėjas to nepareikalauja, lygiosios užskaitomos po 75 ėjimų, nebent paskutinis ėjimas buvo matas.

Šios taisyklės tikslas yra sustabdyti be galo besitęsiantį žaidimą ir bandymus laimėti nuvarginant oponentą. XX amžiuje buvo atrastos padėtys, kuriose pergalė galima, tačiau tam reikia daugiau nei 50 tokių ėjimų. Buvo įvesti papildymai, priklausomai nuo likusių figūrų kai kada leidžiantys žaisti iki 100 ėjimų. Tačiau vėliau buvo rasta padėčių, kurios laimimos dar didesniu ėjimų skaičiumi. Tuomet, 1992 metais, FIDE panaikino visas išimtis ir dabar taisyklė galioja griežtai.

Taisyklė pirmąkart paminėta 1561 m. Ruy López de Segura knygoje. Šatrandže buvo panaši 70 ėjimų taisyklė. 

## Šaltiniai
Sakizajų kalba

**Sakizajų kalba** (*Sakizaya*) – austroneziečių kalba, priskiriama rytų Formozos kalbų šakai. Vartojama Taivano aborigenų sakizajų, gyvenančių salos rytinėje pakrantėje (Hualiano apskrityje). Kalbančiųjų skaičius – apie 900 žmonių.

Sakizajų kalba ilgą laiką buvo laikoma amisų tarme, nes patys sakizajai po 1876 m. apsigyveno tarp amisų. 2007 m. Taivano vyriausybė pripažino sakizajus kaip atskirą tautą, o jų kalba pradėta laikyti savarankiška.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Tabaris

**Tabaris** (, apie 839 – 923 m.) – IX a. pb. ir X a. pr. persų istorikas, islamo žinovas.
## Biografija

Abu Džafaras Muhamedas ibn Džariras al Tabaris gimė apie 839 m. Amolyje, Tabaristane. Jis išgarsėjo veikalais „Korano komentarai“ (*Jāmeʿ al-bayān ʿan taʾwil āy al-Qorʾān*, trumpiau *al-Tafsir*) ir „Pranašų ir karalių istorija“ (*Taʾriḵ al-rosul wa’l-moluk*). Jis laikomas istorijos ir Korano studijų pagrindėju tarp musulmonų. Apie jo kilmę nėra žinoma nieko aiškaus, tik tiek, kad jo tėvai buvo sąlyginai pasiturintys ir galėjo jį remti besimokant ir kelionėse. Pasakojama, kad jis iš jaunystės pasižymėjo intelektu, mokėsi Rėjuje ir po to keliavo mokytis į geriausius mokslo centrus Irake, Sirijoje ir Egipte. Pasakojama, kad jis siekė mokytis pas Achmadą ibn Hanbalą, bet jam atvykus į Bagdadą Ibn Hanbalas kaip tik buvo miręs. Įgijęs finansinį nepriklausomumą Tabaris apie 871−872 m. apsigyveno Bagdade, kur mokė iki savo mirties 923 m. Nėra žinių, kad jis būtų buvęs vedęs ir susilaukęs vaikų. Pasakojama, kad jis skrupulingai prisilaikė dienos rutinos ir saikingumo, vengė samdytis ir dovanų. Sakoma, kad jis vengė būti nuginčytas diskusijoje ir gavęs klausimą, į kurį negalėdavo atsakyti, išvengdavo diskusijos ir grįždavo į namus, kad pasiskaityti, kas apie tai rašoma knygose. Kartu aišku, kad jis turėjo ryšių aukščiausiuose (pagal turtą ir kilmę) bagdadiečių sluoksniuose.

Nepaisant ypač teigiamų atsiliepimų šaltiniuose Tabaris neabejotinai turėjo oponentų Bagdade, ypač iš hanbalitų tarpo. To meto Abasidų kalifate kriko centrinė valdžia, kilo maištai. Tabaris nepritarė sunitiškam ultraortodoksiškumui, kurį propagavo hanbalitai. Jis įsteigė savo mokyklą (džariritų), kuri, nors ir ilgai neišsilaikė po jo mirties, tačiau padarė didelę įtaką konsoliduojant IX a. sunitinę pasaulėžiūrą. Tabario vienas iš reikšmingiausių nuopelnų buvo ankstesnių islamo žinovų, kurių darbų praktiškai neišliko, minčių apibendrinimas. Pasakojama, kad jis buvo labai produktyvus rašytojas. Jis gerai žinojo islamo jurisprudenciją, hadisus, domėjosi kitais dalykais. Jo „Pranašų ir karalių istorija“, kurioje aprašomi įvykiai ir asmenybės nuo Pasaulio sukūrimo iki 915 m., buvo tokia populiari, kad apie 963 m. Samanidų princas Mansūras ibn Nūchas išvertė ją į persų kalbą. Dažnai rašydamas apie įvykius Tabaris cituodavo skirtingus liudijimus nepateikdamas savo komentarų ir nesigilindamas į įvykių priežastis dėl to, kad manė, kad bet kokie išaiškinimai jau nebėra istorijos dalis, kurią žino tik Dievas. Jo istorijoje atsiskleidžia irakiečių požiūrio pusė ir jis beveik neužsiminė apie įvykius musulmonų Egipte, Šiaurės Afrikoje ir Iberijoje.

## Šaltiniai
* Enciklopedija Britannica
* Enciklopedija Iranica
Zeravšano rezervatas

**Zeravšano valstybinis rezervatas** () – saugoma gamtos sritis Uzbekistane, Samarkando vilajete, dešiniajame Zeravšano upės krante, tarp Tadžikijos sienos ir Čupanatos aukštumos (8 km nuo Samarkando). Įsteigtas 1975 m.

Rezervatas įsteigtas siekiant išsaugoti vidurinės Azijos upių pakrančių sąžalynus, vadinamus tugajais. Jie nuo 1948 m. čia buvo sodinami tyčia, siekiant sumažinti krantų eroziją. Rezervate gausiai veši šaltalankiai, siauralapiai žilakrūmiai, gluosniai, nendrės, meldai ir kiti būdingi pakrančių augalai. Būdingi gyvūnai – paprastasis dygliatriušis, barsukas, tolajus, akliukai, paprastasis šakalas, ausytasis ežys, rudoji lapė, korsakas, nendrinė katė, afroazinė katė. Rezervate aptinkamas endeminis fazanų porūšis (zeravšaninis fazanas).

## Šaltiniai
Zernogradas

**Zernogradas** ( – 'grūdų miestas') – miestas pietų Rusijoje, Rostovo srityje, 61 km į pietryčius nuo Rostovo prie Dono, Salsko stepėse. Rajono centras. Pro miestą eina Rostovo–Stavropolio plentas, yra geležinkelio stotis prie Bataisko–Salsko linijos. Žemės ūkio įrengimų gamybos ir remonto, stiklo, maisto (ypač, grūdų) pramonė. Svarbus javų auginimo regiono centras. Veikia krašto muziejus, kultūros namai, agrarinė-inžinerinė akademija.

## Istorija

1929 m. įkurta Zernovojaus (*Зерновой*) bandomojo ūkio gyvenvietė – grūdų auginimo kolūkių Salsko stepėje steigimo plano dalis. Gyvenvietės plėtote rūpinosi „Zernotrest“. Ji įsteigta prie Verbliūdo geležinkelio pusstotės. 1951 m. suteiktas miesto statusas. 1960 m. Zernovojus pervadintas į Zernogradą. Tapo svarbiu Rusijos agronomijos ir agromechanikos centru.

## Šaltiniai
Nahundis

**Nahundis**, **Nahuntė** – saulės dievas elamitų mitologijoje, aukščiausiasis žmonių teisėjas. Dievybės vardas *nan-hunde* reiškia „dienos kūrėjas“. Buvo tapatinamas su Mesopotamijos mitologijos saulės dievu Utu (Šamašu). Teigiama, kad laikytas ir prekybos dievu, atsakingu už kainas, matus bei svorius. 

Siejamas su vietiniu Avano regiono panteonu. Nahundžio epitetas – „didysis dievas“ (kaip ir keleto kitų elamitų dievybių). Nahundžio kultas sutinkamas visais Elamo istorijos tarpsniais. Nors pačių elamitų įrašuose Nahundis įvardijamas saulės dievybe, Mesopotamijos įrašuose jis laikomas mėnulio dievu.

XII a. pr. m. e. Elamą valdė karalius, šio dievo garbei pavadintas vardu Šutruk-Nahuntė.

## Šaltiniai
Zinkivas

**Zinkivas** () – miestas Ukrainoje, Poltavos srityje, prie Tašanės upės, 70 km į šiaurės vakarus nuo Poltavos. Rajono centras. Plentai į Poltavą, Hadiačą, Achtyrką. Maisto (duonos, pieno, konservų ir kt.), pašarų pramonė. Veikia krašto muziejus, yra Kristaus Gimimo cerkvė.

## Istorija
ATR Zinkivo (Zenkovo) tvirtovė minima nuo 1604 m. Vėliau miestas nesyk buvo užimtas kazokų, 1662–1667 m. buvo Kazokų etmonato Zinkivo pulko sostinė. 1802 m. tapo apskrities centru Rusijos imperijoje.

## Šaltiniai
Septyni kalnai

**Septyni kalnai** arba ***Zybengebirgė*** () – kalvagūbris Vokietijoje, Šiaurės Reino-Vestfalijos žemėje, Vidurio Vokietijos aukštumoje (Reino skalūninių kalnų atšaka), Reino dešiniajame krante, į pietryčius nuo Bonos. Sudaro vulkaniniai kupolai, susidedantys iš bazalto, andezito, trachitų. Masyvą sudaro apie 40 kalvų, iš kurių aukščiausia – Didysis Elbergas (*Großer Ölberg*, 460 m).

Yra krioklių, geologinių atodangų. Šlaituose auga plačialapių miškai. Veisiasi didelės šikšnosparnių kolonijos. Septyni kalnai paskelbti gamtos draustiniu (teritorija pradėta saugoti jau 1839 m.).

## Šaltiniai
Fėja Morgana

**Fėja Morgana** (, , ) – burtininkė, žinoma iš britų karaliaus Artūro legendų ciklo. Ji yra karaliaus Artūro sesuo, jos pagrindinė galia – gebėjimas gydyti.

Vardas Morgana šaltiniuose minimas nuo 1150 m. (Galfrido Monmutiečio „Merlino gyvenime“). Jis greičiausiai keltiškos kilmės – iš Britanijos keltų ***Mori-genā* („gimusi iš marių, margimė“). Ji siejama su keltų vandenėmis, laumėmis morgenomis (*morgans, morgens*). Jos paveikslas pagrįstas senovės valų bei airių tautosaka, mitologijos nuotrupomis, hagiografijomis. Dalis tyrinėtojų mano, kad Fėjos Morganos paveikslas atsirado iš kokios senovės keltų deivės.

Pirminėje Galfrido legendos atmainoje Fėjos Morganos vaidmuo antraeilis – ji yra burtininkė, Artūro sesuo. Viduramžiais jos paveikslas Artūro legendų cikle labai išryškėja, ypač Tomo Meliorio „Artūro mirtyje“. Čia ji vaizduojama kaip vyriausioji Artūro sesuo. Fėja Morgana yra viena pagrindinių ciklo antagonisčių – nuo karaliaus paslepia kalavijo Ekskaliburo makštis, padeda Mordredui kovoje prieš Artūrą.

Pasak Melorio genealogijos, Morgana su Urienu susilaukia sūnaus Iveino.

Pasak vienos iš sakmių, Morgana vaikystėje buvo atiduota į vienuolyną, tačiau vietoje to, kad taptų vienuole, Avalone su Ežero Valdovės pagalba išmoko burtininkauti. Vulgatos cikle Fėja Morgana yra karalienės Džinevros freilina. Ji užmezgė romaną su Giomoaru, o kai karalienė šį romaną nutraukia, Morgana Artūrui išduoda Džinevros ir Lanseloto romaną. Melorio pasakojime Morgana paragina savo mylimąjį Akoloną pavogti iš Artūro Ekskaliburą. Artūrą mirtinai sužeidus, ji jo kūną atgabena į Avaloną, kad jis atsibustų, kai Anglijai grės pavojus.

Italų tautosakoje Fėja Morgana buvo susieta su Sicilija – sena normanų valda. XIV a. Sicilijoje būdingus miražus šios fėjos garbei pradėta vadinti *[[Fata Morgana]]*.

Nuo XX a. vid. Fėja Morgana pradėta plačiai vaizduoti fantastinėje literatūroje, videožaidimuose, filmuose, muzikos kūriniuose, įvaizdina *[[femme fatale]]* archetipą.
Emilija Šilingienė

**Emilija Bytautaitė-Šilingienė** (1889 m. – 1943 m. vasario 22 d. Ust Kane, Kalnų Altajaus autonominė sritis, RTFSR) – Lietuvos visuomenės veikėja, mecenatė.

## Biografija
    
Kilusi iš senos žemaičių bajorų Bytautų giminės, brolis Ramūnas užaugęs tapo žinomu filosofu. Emilija 1911 m. rugpjūčio 24 d. Maskvoje ištekėjo už žinomo lietuvių visuomenės ir valstybės veikėjo (tuomet dar studento) barono Stasio Šilingo. 1912 m. šeima pervažiavo gyventi į Vilnių, vyras įsidarbino banke. E.Šilingienė taip pat įsitraukė į lietuvišką veiklą, dalyvavo Lietuvių mokslo draugijos darbe. Tais pačiais metais gimė duktė Laima, o 1915 m. – Daiva. Priartėjus Pirmojo pasaulinio karo frontui, sutuoktiniai kartu su dukromis 1915 m. persikėlė į Sankt Peterburgą. Vyras buvo nuolat užsiėmęs: dirbo Lietuvių draugijos nukentėjusiems dėl karo šelpti Centriniame Komitete, buvo išrinktas Lietuvių tautos tarybos pirmininku. Šiame mieste 1916 m. jiems gimė duktė Danguolė. 

Lietuvą paskelbus nepriklausoma valstybe, Šilingų šeima grįžo į Vilnių, gimė duktė Saulenė. 1918–1919 m. sandūroje jie buvo priversti persikelti gyventi į Kauną, gimė dukros Raminta, Rusnė ir Audronė (mirė aštuonerių metų). St. Šilingas priklausė Lietuvių dailės draugijai, buvo *Čiurlionio kuopos*, besirūpinančios M. K. Čiurlionio kūrybiniu palikimu, steigėjas. Šilingų ir Bytautų šeimos piniginėmis aukomis ženkliai prisidėjo prie šio menininko paveikslų supirkimo ir išsaugojimo Lietuvai.    

Nuo 1925 m. šeima gyveno Misiūnuose (savo ūkyje šalia Nemuno). Gimė dukros Vingra ir Galinda. Vyras buvo skiriamas teisingumo ministru, ėjo kitas atsakingas pareigas. 1938 m. pradžioje jis pasitraukė iš valstybinės veiklos ir atsidėjo šeimos reikalams.

Paskelbus Lietuvos TSR, 1941 m. birželio 14 d. Misiūnų ūkio sodyboje tuo metu gyvenę Šilingų šeimos nariai buvo suimti: St. Šilingas išvežtas į lagerį Krasnojarsko krašte, o žmona Emilija ir duktė Raminta išsiųstos tremtin į Ust Kaną (Kalnų Altajaus autonominė sritis), kur po kelerių metų abi mirė. Kitos dukros Antrojo pasaulinio karo pabaigoje pasitraukė į Vokietiją, o iš ten – kas į JAV, kas į Australiją ar Kanadą.
 
1991 m. Kelmėje, šalia St. Šilingo kapo buvo perlaidoti iš Altajaus parvežti  Emilijos ir dukters Ramintos palaikai, o 1999 m. jie perkelti į Ilguvos kapines. 2004 m. pastarosiose kapinėse perlaidota JAV mirusi duktė Laima Šilingaitė-Vansauskienė.

## Šaltiniai
* L.Kerulis. ''Kelionė į mirtį'' // Draugas, 1980-07-09 d. 
* Stasio Šilingo biografija // senas.lnb.lt/
* Arimantas Dumčius. ''Stasio Šilingo atminimas dar laukia įamžinimo // XXI amžius 2009 m. gegužės 27 d., Nr. 41 (1733) 
* Gediminas Zemlickas. ''Stasys Šilingas – tarsi iš ilgos nebūties būtų sugrįžęs (1) // Mokslo Lietuva, 2012 m. kovo 30 d.
* ''Atminimo lenta – S. Šilingui'' // XXI amžius 2012 m. vasario 17 d., Nr. 7 (1982)
Zėja (miestas)

**Zėja** () – miestas Rusijoje, Amūro srityje, prie Zėjos upės, 385 km į šiaurę nuo Blagoveščensko. Rajono centras. Kelias į Tygdą (ten – artimiausia geležinkelio stotis, už 115 km). Miestas įsikūręs Tukuringros kalnagūbrio papėdėje. Šalia – Zėjos vandens jėgainė ir Zėjos tvenkinio užtvanka. Medienos apdirbimo pramonė, apylinkėse kasamas auksas. Veikia krašto ir aukso gavybos muziejai, liaudies teatras. Yra moterų Šv. Nikolajaus vienuolynas.

## Istorija

1879 m. įkurta aukso kasėjų gyvenvietė Zėjskij Sklad (*Зейский Склад*). 1906 m. suteiktas miesto statusas ir pavadinimas Zėja-Pristanė (*Зея-Пристань*). 1913 m. miestas pervadintas į Zėją. Išaugo XX a. 8-ajame dešimtmetyje, pradėjus statyti Zėjos HE.

## Šaltiniai
Mažieji Pažuižiai

**Pažuižiai**, **Mažieji Pažuižiai**, **Vorupaičiai** (, nuo 1938 m. *Sorgenfelde*) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 20 km į šiaurės rytus nuo Pilkalnio, 23 km į pietryčius nuo Lazdynų.

## Istorija

Įkurti apie 1680 m. valstybinio miško žemėse. 1785 m. buvo karališkasis valstiečių kaimas su 6 ugniakurais, 1823 m. – 4 laisvųjų valstiečių ūkiai su 27 gyventojais. 1723–1818 m. priklausė Įsruties apskrities Grumbkaukaičių domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Širvintos valsčiui. Tikintieji priklausė Širvintos evangelikų liuteronų parapijai. 1923 m. sujungti su Baltrušiais, naujajai kaimo bendruomenei paliktas Baltrušių pavadinimas. Kaimą iš trijų pusių supo Didžiosios Plynės pelkė, kaimui priklausiusioje pelkės dalyje buvo kasamos durpės. Po Antrojo pasaulinio karo išnyko. Nuo 2008 m. kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietei.

## Gyventojai

Be to, Baltrušių kaime 1905 m. gyveno 9, 1910 m. – 7 gyventojai.

## Šaltiniai
Itur-Meras

**Itur-Meras**, **Iter-Meras** – dievas babiloniečių mitologijoje. Daugiausia ši dievybė paliudyta Maryje, kuris buvo Itur-Mero kulto centras.

Itur-Meras buvo vienas iš dviejų svarbiausių dievų Mario panteone (greta Dagono). Gali būti, kad jis laikytas Mario karalystės globėju. Dievybės epitetas – „Mario valdovas“ (*šar Mari*). Dievybės kultas dar buvo išsilaikęs II tūkst. pr. m. e. viduryje. Vėliau Itur-Mero kultas palaipsniui nunyko. Mituose nėra minimas, nėra žinoma ir šiam dievui skirtų himnų.

Itur-Mero vardas reiškia „Meras sugrįžo“. Dievavardžio dėmuo *Mer* yra audros dievo hipostazės, garbintos babiloniečių, vardas. Šumerų kalba *mer* / *wer* reiškia „lietus, liūtis“. Teigiama, kad Itur-Meras galėjo būti siejamas su laukus drėkinančiais sezoniniais lietumis. *Mer* bandomas sieti ir su semitų kalbomis. Įžvelgiama sąsajų su arabų kalbos šaknimi *mwr*, reiškiančia šėlstantį vėją, ypač sukeliantį smėlio audras. Jų neretai pasitaiko regione, kur būta Mario miesto.

## Šaltiniai
Zero 3

**Zero 3** – 2017 m. lietuvių kriminalinis filmas, režisuotas Emilio Vėlyvio.

## Siužetas
Filme vaidina įžymūs Lietuvos žmonės, kaip Egidijus Dragūnas, Edmundas Jakilaitis, Vaidas Baumila, Justė Arlauskaitė, Darius Užkuraitis, Jurijus Smoriginas, Ramūnas Zilnys ir Juozas Statkevičius.

Kai į skandalą su narkotikais įsipainiojusi prokurorė paskelbia aukcioną aukščiausios valdžios korupciją įrodančiai medžiagai, rinkimus beviltiškai pralaiminčios opozicijos lyderis pasiryžta padaryti bet ką, kad tik pajėgtų sumokėti didžiausią kainą, net jeigu reiktų paimti labai rizikingą paskolą. Viską apverčia aukštyn kojomis, į sustyguotą kyšininkavimo mechanizmą netikėtai įsipainiojęs, paskutinis iš Lietuvos dar nepabėgęs pabėgėlis. Kertines valdžios institucijas apraizgęs neatsakingumo, korupcijos ir bukumo voratinklis staiga susivelia į gremėzdišką, neišnarpliojamą aistrų bei interesų raizgalynę, puikiai iliustruojantį, kaip iš tiesų funkcionuoja Lietuvos valstybė.

## Aktoriai
* Inga Jankauskaitė – Prokurorė Rima
* Andrius Bialobžeskis – Eimantas
* Ramūnas Rudokas – Gintaras
* Gytis Ivanauskas – Vytenis. „Lolita Zero“ vaidmenyje
* Hugo Armando Caideo Marles – Pabėgelis Papu
* Ramūnas Cicėnas – Rytis
* Mindaugas Papinigis – Vova
* Edmundas Jakilaitis – kamėja
* Kęstutis Jakštas – STT Agentas
* Simonas Storpirštis – STT Agentas
* Adomas Stančikas – STT Agentas
* Remigijus Sabulis – Aleksandras
* Giedrius Savickas – Linas
* Laimutis Šedžius – Premjeras
* Sakalas Uždavinys – Premjero padejėjas
* Arvydas Dapšys – Ministras
* Andrius Žiurauskas – Saulius
* Rimantė Valiukaitė – Erika „Ryža“
* Egidijus Dragūnas – kamėja
* Juozas Statkevičius – kamėja

## Kūrybinė grupė

* Emilis Vėlyvis – Režisierius
* Emilis Vėlyvis – Scenaristas
* Jonas Banys  – Scenaristas
* Daiva Jovaišienė – Prodiuserė
* Asta Liukaitytė – Prodiuserė
* Donatas Šimukauskas – Prodiuseris
* Feliksas Abrukauskas – Operatorius
* Paulius Šeškas – Dailininkas
* Emilis Vėlyvis – Montažas
* Paulius Zavadskis – Montažas
* Jolanta Rimkutė – Kostiumų dailininkė
* Happyendless – Kompozitoriai

## Įvertinimas

Filmas buvo nominuotas vienoje kategorijoje ir pelnė dvi statulėlęs „Sidabrinės gervės 2017“ apdovanojimuose. Filmo kūrėjai iš viso gavo dvi šio apdovanojimo statulėles:
* Metų geriausias montažo režisieriaus darbas Emilis Vėlyvis ir Paulius Zavadskis
* Specialus publikos simpatijų apdovanojimas
Nominuotas kaip „Metų geriausias režisieriaus darbas“

## Nuorodos
* Zero 3 svetainėje kinfo.lt
* Zero 3 svetainėje IMDb