open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Aleksandras Ferdinandas Bendoraitis

**
**Aleksandras Ferdinandas Bendoraitis*' ([[1919]] m. [[rugsėjo 9]] d. [[Betygala|Betygaloje]] – [[1998]] m. [[lapkričio 22]] d. [[Guajaramerinas|Guajaramerine]], [[Bolivija]]) – kunigas, gydytojas epidemiologas, [[Brazilija|Brazilijos]] MA narys.

[[1925]] m. apsigyveno [[Paryžius|Paryžiuje]]. [[1945]] m. [[Sorbona|Sorbonoje]] baigė medicinos, 1960 m. – teologijos studijas (įšventintas kunigu). [[1961]] m. pradėjo misionierišką veiklą Brazilijoje, tarp [[Amazonė (Brazilija)|Amazonės valstijos]] indėnų. Nuo [[1963]] m. laivais (pavadintais *Lithuania*), kuriuose buvo įrengtos ligoninės, plaukiojo [[Amazonė (upė)|Amazonės]] baseino upėmis gydydamas vietinius gyventojus. [[1964]] m. [[Porto Veljas|Porto Veljo]] arkivyskupijoje įsteigė radijo stotį *Radio Educadora*. [[1973]] m. [[Guažara Mirinas|Guažara Mirine]] pastatė ligoninę ir jai vadovavo. Nuo [[1985]] m. gyveno [[Bolivija|Bolivijoje]]. Guajaramerine įsteigė polikliniką, motinos ir vaiko ligoninę, neturtingų vaikų mitybos centrą. Aleksandras Ferdinandas Bendoraitis fotografavo, rinko etnografinius ir gamtos eksponatus, dalį jų padovanojo Guažara Mirino džiunglių muziejui. Palaidotas Guažara Mirine, [[Rondonija|Rondonijoje]].

== Išnašos ==


== Nuorodos ==
* [http://www.delfi.lt/projektai/herojai-tarp-musu/naujienos/istorija-perduodama-is-lupu-i-lupas-atvaziavo-is-lietuvos-ir-tapo-baltuoju-dievu.d?id=66541764 Armalytė G. *Istorija, perduodama iš lūpų į lūpas: atvažiavo iš Lietuvos ir tapo „baltuoju dievu“'']
Glaistas

**Glaistas**, t. p. **glajus**, **glazūra** – maisto produktas, konditerijos pusgaminis iš riebalų, cukraus ir kitų priedų, skirtas maisto gaminių paviršiui padengti.

Glaistų yra daug rūšių, priklausomai nuo dedamų priedų:
* *kakavinis glaistas* () – glaistas iš kakavos produktų (kakavos miltelių, liesų kakavos miltelių, trintos kakavos, kakavos sviesto) ir kitokių nei kakavos sviestas riebalų (konditerinių riebalų, kakavos sviesto pakaitalų ir kt.) cukraus ir kitų priedų, skirtas konditerijos gaminiams formuoti ar jų paviršiams padengti.
* *šokolado glaistas* (, *chocolate coating*) – kakavinis glaistas, turintis daug kakavos riebalų ir sausųjų medžiagų: >35 % kakavos sausųjų medžiagų, iš jų >31 % kakavos sviesto ir >2,5 % kakavos sausųjų neriebalinių medžiagų
* *pieninis kakavinis glaistas* () – kaip ir kakavinis glaistas, bet turi pieno sausųjų medžiagų, gautų iš dalies ar visiškai dehidratuotų nenugriebto pieno, iš dalies ar visiškai nugriebto pieno, grietinėlės, sviesto ar pieno riebalų ir kitų priedų.
* *pieninio šokolado glaistas* () – kaip ir pieninis kakavinis glaistas, bet turi daug kakavos riebalų: >31 % bendrųjų riebalų (kakavos sviesto ir pieno riebalų); >2,5 % kakavos sausųjų neriebalinių medžiagų; >12 % pieno sausųjų medžiagų, grietinėlės, sviesto ar pieno riebalų; >3,5 % pieno riebalų.
* *baltasis glaistas* () – glaistas iš nekakavinių riebalų arba jų mišinio su kakavos sviestu, cukraus, pieno sausųjų medžiagų, grietinėlės, sviesto ar pieno riebalų, ir kitų maisto priedų.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* LST 1918:2005. Konditerija. Cukrinė konditerija. Terminai ir apibrėžtys
Glazūra (reikšmės)

Žodis **glazūra** reiškia:

* glazūra – blizgus ir vandeniui nelaidus sluoksnis, dengiantis keraminius gaminius;
* glazūra – ledo sluoksnis, dengiantis šaldytą žuvį.

Susiję terminai
* glazūravimas – keramikos dengimas glazūra;
* glazūravimas – konditerijoje taip vadina konditerijos gaminių dengimą glajumi.
Glazūra (žuvis)

**Glazūra** () - plonas apsauginis ledo sluoksnis, sudaromas ant šaldomos žuvies ar žuvienos gaminio paviršiaus. Ši ledo danga saugo žuvį nuo sąlyčio su oru.

Ką tik užšaldyta žuvis panardinama į labai šaltą (ties užšąlimo riba) geriamąjį vandenį arba apipurškiama tokiu vandeniu ir vėl įdedama į šaldyklę ar panašų šaldymo įrenginį, kad vandens sluoksnis užšaltų. Procedūra kartojama, kol susidaro vientisa ledo danga. Šaldant žuvį namuose jau glazūruota žuvis vyniojama į vandeniui nelaidų popierių ar dedama į plastikinį maišelį, pridedama etiketė su reikiama informacija, ir taip įpakuota žuvis ar žuvies gabalas dedamas į saugojimo šaldyklę.

Kartais ledo glazūra sudaroma ne iš paprasto geriamo vandems, o iš vandens su priedais - pvz., citrinos sultimis ir želatinos tirpalu.

Perkant šaldytą žuvį svarbu pasitikėti, kad nupirktoje žuvyje didžioji jos dalis yra žuvis, o ne ledo glazūra. Tam kuriame įvairūs metodai, leidžiantys išmatuoti ledo kiekį šaldytoje žuvyje. Lietuvos žiniasklaidoje yra buvę skundų, kad parduotuvėse parduodama žuvis turi pernelyg storą ledo glazūros sluoksnį, todėl žmonės, pirkdami šaldytą žuvį, moka už ledą.

## Nuorodos

* Home Preservation of Fish
Becibuka

**Becibuka** () – upė šiaurinėje-centrinėje Madagaskaro dalyje. Ji teka į šiaurės vakarus ir išsilieja į Bombetokos įlanką, suformuodama didelę deltą. Dėl upės nuosėdų Becibukos vanduo yra raudonos spalvos. Ši upė nuneša į jūrą milžiniškus kiekius raudono-oranžinio dumblo. Daug to dumblo nusėda upės žiotyse ar įlankoje.

Becibukos vanduo yra tvirtas katastrofiškos erozijos šiaurės vakarų Madagaskare įrodymas. Miškų kirtimas dėl dirbamų laukų ir ganyklų per pastaruosius 50 metų sukėlė didelį metinį dirvos netekimą, kuris artėja prie 250 tonų iš hektaro kai kuriuose salos regionuose. Tai didžiausias kiekis pasaulyje.

## Nuorodos
* Nuosėdom apsunkintas drenažas 
* NASA: Žemė iš kosmoso
Jonas Dogelis

**Jonas Dogelis** (, 1830 m. kovo 19 d. Zalesjė, dab. Vitebsko sritis – 1916 m. rugpjūčio 29 d. Kazanė) – lietuvių kilmės Rusijos farmakologas.

## Biografija
Kilęs iš lietuvių bajorų šeimos. Sūnėnas Aleksandras Dogelis. 1850 m. baigė Kauno gimnaziją, 1854 m. baigė Sankt Peterburgo medicinos chirurgijos akademiją. 1863 m. medicinos daktaras.

Nuo 1869 m. Kazanės universiteto profesorius. Tyrė įvairių junginių poveikį širdžiai ir kraujagyslėms. Pirmasis nustatė, kad, dirginant nosies gleivinę chloroformo garais, refleksiškai gali sustoti širdis.

Rusijos karo medicinos akademijos garbės narys, Jurjevo universiteto garbės daktaras, daugelio užsienio akademijų ir draugijų garbės narys.

Parašė darbų iš lyginamosios anatomijos, fiziologijos ir farmakologijos.

## Bibliografija
* Ueber den Musculus dilatator pupillae. Arch. f. micr. Anat., 1870
* Die Ganglienzellen des Herzens. Arch. f. micr. Anat., 1877
* Die Betheiligung der Nerven an den Schwankungen in der Pupillenweite. Pflugers Arch., 1894
* Сравнительная анатомия, физиология и фармакология сердца. Казань, 1896
* Влияние музыки на человека и животных. Казань, 1897
* Сравнительная анатомия, физиология и фармакология кровеносных и лимфатических сосудов. Казань, 1903
* Die Photographie der Retina. Pfluger’s Archiv, t. 80
* Спиртные напитки, здоровье и нравственность. Казань, 1912

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Догель Иван Михайлович. Rulex
Blizgiklis

**Blizgiklis**, kitaip dar vadinamas glajine medžiaga () – tai maisto priedas, kuriuo maisto produkto paviršiui suteikiama blizgi išvaizda ar apsauginė danga. Daugelis blizgiklių yra pagrįsti vaškais.

Blizgiklių pavyzdžiai yra
* stearino rūgštis (E570)
* bičių vaškas (E901)
* *Candelilla* vaškas (E902)
* karnaubo vaškas (E903, juo blizginami šokolado ir kiti maisto gaminiai)
* šelakas (E904)
* mikrokristalinis parafinas (E905c),
* kristalinis parafinas (E907)
* lanolinas (E913)
* kanifolijos esteriai (E915)

## Taip pat skaitykite
* Glaistas
* Glajus
* Glazūravimas
Aleksandras Dogelis

**Aleksandras Dogelis** (, 1852 m. sausio 27 d. Panevėžys – 1922 m. lapkričio 19 d. Petrogradas) – lietuvių kilmės Rusijos histologas.

## Biografija
Mokėsi Kauno gimnazijoje, vėliau Kazanėje, kur nuo 1869 m. profesoriavo jo dėdė Jonas Dogelis. 1879 m. baigė Kazanės universiteto Medicinos fakultetą. 1883 m. medicinos daktaras.

1888-1895 m. Tomsko dėstytojas, nuo 1895 m. Peterburgo universiteto Histologijos katedros profesorius. 1916 m. įkūrė žurnalą „Русский архив анатомии, гистологии и эмбриологии“ (nuo 1931 m. – „Архив анатомии, гистологии и эмбриологии“).

Vienas pirmųjų pradėjo tirti vegetacinės nervų sistemos sinapses. Pirmasis aprašė stuburinių audinių ir organų nervų galūnes. Sukūrė gyvo nervinio audinio elementų dažymo metileno mėliu metodą. Parašė darbų iš nervų sistemos ir jutimo organų histologijos.

Sūnus zoologas Valentinas Dogelis.

## Bibliografija
* Строение обонятельного органа у ганоид, костистых рыб и амфибий, Казань, 1886
* Концевые нервные аппараты в коже человека, СПБ, 1903
* Кровь, как основа жизни человека и животных, П., 1922
* Строение и жизнь клетки, М.—П., 1922
* Der Bau der Sрinalganglien des Menschen und der Säugetiere, Jena, 1908

## Šaltiniai
Aleksandras Dona

**Aleksandras Dona** (, 1661 m. sausio 25 d. Ženeva – 1728 m. vasario 25 d. Karaliaučius) – diplomatas, generolas, vienas Mažosios Lietuvos kolonizavimo XVIII a. pirmoje pusėje vadovų.

## Biografija
Šliobyčių ( dab. , į rytus nuo Elbingo) burggrafas ir grafas. 1695 m. tapo Prūsijos kunigaikščio rūmų Karaliaučiuje vyr. mokytoju ir princo (būsimojo karaliaus) Frydricho Vilhelmo guverneriu. Auklėjo jį religingumo ir taupumo dvasia.

Nuo 1712 m. Prūsijos karalystės vyriausybės narys bei karaliaus rūmų kabineto viršininkas, nuo 1714 m. dar ir Prūsijos vokiečių (centras Karaliaučiuje) bei lietuvių (centras Tilžėje) valsčių rūmų šefas. Rūpinosi krašto atkūrimu po 1709-1711 m. maro bei vokiečių kolonistų apgyvendinimu Mažojoje Lietuvoje. Jo didelis dvaras Šliobyčiuose tapo gero ūkininkavimo Prūsijoje pavyzdžiu.

## Šaltiniai

* Lothar Graf zu Dohna: Dohna-Schlobitten, Alexander Burggraf und Graf zu. In: Neue Deutsche Biographie (NDB). Bd. 4, Berlin 1959
Glazūravimas

: *Glaistas, (sienų plyšių, medienos) glaistymas yra plačiai statyboje naudojami terminai.*

**Glazūravimas** – konditerijoje reiškia maisto gaminio padengimą blizgia, o dažnai ir saldžia glazūra.

Glazūravimui naudojami kiaušinių baltymai ir glajai. Pvz., glazūra spurgoms gaminama iš paprasto mišinio: cukraus pudros ir vandens. Dažnai glazūros pyragaičiams gaminamos ir iš vaisių.

## Taip pat skaitykite
* Glazūra
* Blizgiklis
Vevelsburgas

**Vevelsburgas** () - pilis ir vietovė Šiaurės Reino-Vestfalijoje, Vokietijoje. Pilis yra prie Almės upės.

Šaltiniuose pilis paminėta jau 1123 metais. Dabartinio stiliaus pilis buvo perstatyta 1603-1609 metais, Trisdešimtmečio karo metais buvo smarkiai apgadinta per švedų antpuolius. 1815 m. pilyje buvo kilęs gaisras dėl žaibo. 

## Pilis nacistinėje Vokietijoje

SS vadas Heinrich Himmler iš pradžių norėjo pilį panaudoti fiurerio mokyklai (vok. „Reichsführerschule“) įkurti, tačiau SS ideologai pilyje įžvelgė Henriko I laikų dvasią, todėl pilis buvo pasirinkta okultinėms apeigoms ir joje atliekami tyrinėjimai Himlerio įsakymu buvo įslaptinti. 

Naciai pradėjo pilies rekonstrukcijos darbus - pilies šiaurinis bokštas turėjo rodyti „pasaulio centrą“, o požemiuose turėjo būti įrengta kulto apeigų salė (jos likučiai išlikę iki šių dienų). Tamsiai žalios spalvos ornamentas (saulės ratas) marmuro grindyse grupenfiurerių salėje šiandien dešiniųjų ekstremistų grupių ir ezoterikų garbinamas kaip *[[Juodoji saulė]]*.

## Pilis šiandien
Pilis šiandien naudojama kaip nakvynės namai, joje taip pat įkurtas krašto muziejus. 

## Filmai, susiję su pilies naudojimu nacių laikais
**Schwarze Sonne* („Juodoji saulė“)
**Heinrich Himmlers Burg. Die Wewelsburg: Das weltanschauliche Zentrum der SS* („Heinrich Himmler pilis. Vevelsburgas: SS pasaulėžiūros centras“)
**Wewelsburg 1933–1945, Kult- und Terrorstätte der SS* („Vevelsburgas 1933-1945, SS kulto ir teroro vieta“)

## Nuorodos
* Vevelsburgo krašto muziejus
Kajeturo krioklys

**Kajeturo krioklys** () – krioklys Pietų Amerikoje, centrinėje Gajanoje, ant Potaro upės, prasidedančios Pakaraimos kalnuose. Krioklio aukštis yra 226 metrai. Kajeturo tarpeklio ilgis yra 8 km.

## Išnašos
Rovėja

**Rovėja** − upė šiaurės Lietuvoje, Biržų rajone, Apaščios dešinysis intakas.

Rovėja istorijos šaltiniuose minima 1416 m. Rovėjos ilgis 35 km. Ji prasideda Valkiškių apylinkėse, 5 km į pietryčius nuo Papilio. Upė teka į šiaurės vakarus pro Papilį ir įteka į Apaščią 21 km nuo jos žiočių, ties Mikalava, 6 km į šiaurę nuo Biržų. Ties Kubilių kaimu upė patvenkta.

Rovėja turi dešiniuosius intakus Serbentą, Laštalažą, Karvelupį, Garšvą.

Pavasarį nuteka 47 %, vasarą 10 %, žiemą 19 % viso metinio vandens kiekio. Labai šaltomis žiemomis upė vietomis užšąla iki dugno. Metinė vandens lygio svyravimų amplitudė 1,6 m.

Didesnės gyvenvietės prie Rovėjos: Valkiškiai, Papilys, Ageniškis, Būginiai, Parovėja, Braškiai.

Upėvardis kildinamas nuo žodžių *rova* („potvynio sąnašos, molynas“),  („rūdynė, pelkynė, gili dauba, sraunuma“).

## Šaltiniai
Juodoji saulė

**Juodoji saulė** () – okultinis simbolis, ypač garbintas nacistinėje Vokietijoje, kai SS ir kitos nacių organizacijos pradėjo tyrinėti galimą „arijų rasės“ kilmę. 

Nors šis simbolis, kaip ir svastika, buvo naudojamas dar tautų kraustymosi laikais, dabar jis daugiau siejamas su nacionalsocializmu ir neonaciais. Labiausiai išreikštas ornamentas su Juodąja saule randamas Vevelsburgo pilies marmuro grindyse, buvusioje SS grupenfiurerių salėje, kurioje naciai buvo įrengę okultinių apeigų vietą. Šiais laikais šį simbolį kaip atpažinimo ženklą naudoja neonaciai ir naujieji pagonys.

Juodoji saulė laikoma paslaptingu reiškiniu alchemijoje, neaprėpiamos energijos ir galios šaltiniu, žmonėse užslėpta mistine jėga, kurią galima išlaisvinti, bet negalima suvokti protu. Tai tamsioji žmogaus sielos pusė, kuri leidžia suvokti, kaip transformuojasi siela, surasti sielos prigimtį.

## Išnašos

## Nuorodos
* Juodosios saulės fenomenas („Literatūra ir menas“)
* Juodoji saulė - teosofinės idėjos  (liet. k.)
* Straipsniai apie Juodąją saulę  
* Vevelsburgo pilies Grupenfiurerių salės nuotrauka
* Apie filmą „Juodoji saulė“ (Imdb.com)
Kaišiadorių apskritis

**Kaišiadorių apskritis** – buvęs administracinis-teritorinis vienetas pietryčių Lietuvoje, tarp Vilniaus ir Kauno. Centras – Kaišiadorys.

## Istorija

Apskritį 1915 m. lapkričio 23 d. sudarė vokiečių valdžia. 1915–1916 m. priklausė Oberosto Vilniaus, 1916–1917 m. Vilniaus-Suvalkų, 1917–1918 m. Lietuvos sričiai. Nuo 1919 m. didesnė apskrities dalis įėjo į naujai sudarytą Trakų apskritį (centras – Kaišiadorys).

Kaišiadorių apskritis vėl sudaryta 1946 m. balandžio 24 d. Į ją įėjo buvusios Trakų apskrities Kaišiadorių, Žaslių, Žiežmarių valsčiai ir Kauno apskrities Kruonio, Rumšiškių valsčiai. 1950 m. birželio 20 d. apskritis pertvarkyta į Kaišiadorių rajoną (25 apylinkės), dalis teritorijos atiteko Vievio (4 apylinkės ir Vievis) ir Žiežmarių (24 apylinkės) rajonams.

|-
| 1917 m. || 2030 || 61 440 || ||
|-
| 1946 m. || || || 5 valsčiai: Kaišiadorių valsčius, Kruonio valsčius, Rumšiškių valsčius, Žaslių valsčius, Žiežmarių valsčius ||
* 1 miestas: Kaišiadorys
|-
| 1949-01-01  || 1292 || || 6 valsčiai (53 apylinkės)  ||
* 1 miestas
* 5 miesteliai
|-
| 1950-01-19 || || || 53 apylinkės  ||
* 2 miestai: Kaišiadorys, Vievis
|}

## Literatūra
* 
* 
* 

## Šaltiniai
Sakatekasas (valstija)

**Sakatekasas** () – valstija Meksikoje, šiaurinės šalies dalies centre. Sostinė – Sakatekasas.

## Geografija
Sakatekaso valstijos plotas – 75 539 km², ji ribojasi su Durangu šiaurės vakaruose, Koauila ir Naujuoju Leonu šiaurėje, San Luis Potosi rytuose, Agvaskaljentesu ir Gvanachuatu pietuose bei Chalisku ir Najaritu pietvakariuose.

Didumą teritorijos užima Vakarų Siera Madrės kalnų pietvakarinė dalis (aukštis iki 3078 m). Klimatas tropinis, sausas. Aukščiausia temperatūra nuo 14 °C (sausį) iki 22 °C (gegužę), žemiausia atitinkamai nuo 6 °C iki 13 °C. Per metus iškrinta 400 mm kritulių (daugiausia birželį–rugsėjį). Upių nedaug, vidurine ir šiaurine dalimi teka Agvanavalis, pietine – Cheresas ir Huainamota (Grande de Santjago intakai).

Dirvožemiai daugiausia kaštonžemiai, kalkžemiai. Auga agavos, kaktusai, kalnuose – pušys.

Sakatekasas garsėja dėl didelių sidabro atsargų, kolonijinio laikotarpio architektūros ir savo svarbos revoliuciniais metais. Valstija yra viena saugiausių Meksikoje. Ji suskirstyta į 58 savivaldybes, pagrindinės ekonomikos šakos yra naudingųjų iškasenų gavyba, žemės ūkis ir turizmas.

## Didžiausi miestai
* Gvadalupė – 170,0 tūkst. gyv. (2020 m.)
* Fresniljas – 143,2
* Sakatekasas – 138,4
* Cheres de Garsija Salinasas – 46,1
* Viktor Rosalesas – 38,1
* Rio Grandė – 35,0
* Loretas – 26,2
* Sombreretė – 25,0

## Šaltiniai
Ford Scorpio

**Ford Scorpio** – didelis E-klasės automobilis, kurį tarp 1985 ir 1998 metų gamino Ford Motor Company.

## Istorija
Automobilis pakeitė ankstesnį Ford Granada modelį, tačiau Didžiojoje Britanijoje automobilis ir toliau buvo parduodamas Granada vardu iki 1994 metų. 1986 metais Scorpio buvo išrinktas Europos metų automobiliu.
Anciranana

**Anciranana** (*Antsiranana*; Iki 1975 m. vadintas Diego Suaresu) – miestas Madagaskaro salos šiauriniame iškyšulyje. Anciranana yra Dianos regiono ir Ancirananos autonominės provincijos sostinė.

## Istorija
Miestas buvo pavadintas ***Diego Suaresu*** (), portugalų jūrininko, aplankiusio įlanką 1543 m. vardu.

1880–1890 m. įlankos geidė prancūzai, norėję ją naudoti kaip anglių pakrovimo postą garlaiviams. Po Pirmojo Prancūzijos-Hovos karo karalienė Ranavalona III 1885 m. gruodžio 17 d. pasirašė sutartį atiduodama prancūzams įlanką ir aplinkines teritorijas, įskaitant Nusu Be ir Sent Mari salas, kaip protektoratą.

1896 m. Madagaskarą pradėjo valdyti kolonijinė prancūzų valdžia.

Rusijos imperijos Antroji Ramiojo vandenyno eskadra išmetė inkarą ir papildė atsargas Diego Suareso uoste pakeliui į Cušimos mūšį 1905 m.

Diego Suaresas buvo vienas iš įsiveržimo taškų, kai Sąjungininkai užėmė Madagaskarą 1942 m. Buvo baiminamasi, kad Japonija įtikins Viši Prancūziją atiduoti jai Madagaskarą tokiom pat sąlygomis kaip Prancūzų Indokiniją prieš metus. Dėl šios priežasties įvyko invazija. Diego-Suárezas buvo pasirinktas kaip pirmasis invazijos tikslas dėl gero uosto ir todėl, kad mieste buvo daug aukštų pareigūnų. Taip pat japonų nykštukiniai povandeniniai laivai čia puolė Britų laivyną.

Prancūzija naudojo Ancirananą kaip karinę bazę ir po Madagaskaro nepriklausomybės 1960 m. iki socialistinės revoliucijos 1973 m.

## Transportas
Anciranana turi natūralų uostą, bet nuošali vieta ir iki neseniai buvę blogi keliai į pietus menkino jo, kaip krovinių gabenimo punkto, svarbą.
Dysnos apskritis (1793–1915)

**Dysnos apskritis** () – Rusijos imperijos administracinis-teritorinis vienetas dabartinė Baltarusijos šiaurės vakaruose. Centras – Dysna, vėliau – Glubokas. Dabar buvusios Dysnos apskrities teritorijoje yra Baltarusijos Miorų, Gluboko, Šarkauščinos ir Pastovių rajonai.

## Istorija

Suformuota 1793 m. po Antrojo ATR padalijimo iš Rusijos imperijai atitekusių Breslaujos apskrities rytinių dalių. Iš pradžių priskirta Minsko gubernijai, nuo 1843 m. Vilniaus gubernijai. 1793 m. prijungta rytinė dalis Breslaujos apskrities, 1795 m. – dalis Pastovių apskrities.

1897 m. apskrityje gyveno 204,9 tūkst. žmonių, iš kurių 81,1 % buvo baltarusiai, 10,1 % – žydai, 5,9 % – rusai, 2,4 % – lenkai. Dysnos mieste gyveno 6756 žmonės.

Iš karto po I pasaulinio karo apskrities teritoriją okupavo Lenkija, kuri čia įkūrė to paties pavadinimo apskritį.

## Administracinis suskirstymas

1913 m. apskrityje buvo 21 valsčius:

* Ažugirės valsčius
* Bainos valsčius
* Čeresų valsčius
* Čarnevičų valsčius
* Drujos valsčius
* Gluboko valsčius
* Ihumenavo valsčius
* Jaznos valsčius
* Jodų valsčius
* Leonpolės valsčius
* Lucko valsčius
* Lužkų valsčius
* Mikalajavo valsčius
* Miorų valsčius
* Naujojo Paguosčio valsčius
* Pastovių valsčius
* Perbrado valsčius
* Plisos valsčius
* Prazarokų valsčius
* Stefanpolės valsčius
* Verchniajės valsčius


## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
* Radzima.net:
** Apskrities informacija
** Apskrities valsčiai
Minsko gubernija

**Minsko gubernija** () – Rusijos imperijos adminitracinis-teritorinis vienetas 1793–1917 m. Centras – Minskas. XX a. pradžioje plotas buvo 91 213 km², gyveno 2,54 mln. žmonių.

## Istorija

Gubernija įkurta 1793 m. balandžio 29 d. 1834–1856 ir 1862–1870 m. priklausė Vilniaus generalgubernatorijai. 1843 m. Vilniaus gubernijai perduotos Dysnos ir Vileikos apskritys.

## Miestai
* 9 apskričių centrai: Babruiskas, Barysavas, Ihumenas, Minskas, Mozyrius, Naugardukas, Pinskas, Rečyca, Sluckas;
* 2 ne apskričių centrai: Dokšica, Nesvyžius.

## Suskirstymas

1913 m. buvo 9 apskritys, 203 valsčiai, 1680 seniūnijų, 11 miestų, 13 607 kitos gyvenvietės.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Baltarusijos archyvas
* Gubernijos žemėlapiai
* Radzima.net:
** gubernijos informacija Минская губерния (1870)
** apskričių informacija Минская губерния (1870)
** gubernijos informacija Минская губерния (1909)
** apskričių informacija Минская губерния (1909)
Kumuliacinis sergamumas

**Kumuliacinis sergamumas** epidemiologijoje reiškia naujų ligos atvejų dažnumą per apibrėžtą laikotarpį, padalintą iš populiacijos, kuriai gresia atitinkama liga, dydžio.
Skrepi liga

**Skrepi liga** () – mirtina degeneracinė avių ir ožkų nervų sistemos liga. Tai viena iš ligų, priskiriamų užkrečiamosioms spongiforminėms encefalopatijoms (USE). Kaip ir kitas šios grupės ligas, skrepi ligą sukelia prionas.

Skrepi liga žinoma nuo 1732 m. ir, atrodo, nėra perduodama žmonėms. Tačiau nauji tyrimai rodo ryšį tarp skrepi ligos ir sporadinės Kroicfeldo-Jakobo ligos.

Liga registruojama kai kuriose Europos šalyse, daugiausia Didžiojoje Britanijoje, taip pat Šiaurės Amerikoje. Daugelyje šalių ir kraštų skrepi ligos nėra, tarp jų tokiose svarbiose avinininkystės šalyse kaip Australija ir Naujoji Zelandija.

Pavadinimas *scrapie* kilęs iš  'brūžyti, grandyti', kuris susijęs su vienu iš šios ligos simptomų. Pastebėta, kad susirgę avys ir ožkos linkę nepaliaujamai trintis į uolas, medžius, tvoras, ant kurių po to lieka prikibusios vilnos. Matomai ši liga sukelia gyvūnams odos niežėjimą. Kiti skrepi ligos simptomai – sustiprėjęs čepsėjimas, keista eisena, konvulsinis kolapsas.

## Priežastys ir patogenezė
Skrepi ir kitas užkrečiamąsias spongiformines encefalopatijas sukelia prionų liga.

Skrepi yra panašių gyvūnų užkrečiama liga, todėl vienas iš įprastų būdų pažaboti jos plitimą (liga yra neišgydoma), yra susirgusių gyvūnų karantinavimas ir sunaikinimas. Tačiau skrepi liga turi ypatybę ilgai išsilaikyti bandose, taip pat ji gali spontaniškai kilti bandose, kuriose anksčiau nepasitaikė šio susirgimo atvejų. Gyvūnų užsikrėtimo šia liga, kaip ir kitomis USE, mechanizmai ir kiti biologiniai aspektai kol kas yra mažai suprantami, vyksta aktyvūs moksliniai tyrimai. Šiuolaikiniuose moksliniuose darbuose spėjama, kad prionai gali plisti su šlapimu ir aplinkoje lieka aktyvūs ištisus dešimtmečius.

Eksperimentu įrodyta, kad ėriukai gali apsikrėsti per pieną nuo infekuotų ėriavedžių , bet šio eksperimento metu taip pat vyko vienų ėriukų apsikrėtimas nuo kitų, todėl buvo sunku nustatyti apsikrėtimo tikimybę. Bandymas truko pernelyg trumpai, kad įrodytų, jog ėriukams išsivysto ligos simptomai, buvo užregistruotas tik priono buvimas jų organizme.

## Reguliavimas
Baimindamosis GSE grėsmės daugelis Europos šalių uždraudė įvežti tradicinius gaminius iš avių ir ožkų mėsos, kurie pagaminti nepašalinus stuburo smegenų, pvz., *smalahove*, *smokie*.

Jungtinėje Karalystėje vyriausybė įgyvendina Nacionalinį kovos su skrepi liga planą, kuriuos siekiama, kad būtų veisiamos genetiškai atsparesnės skrepi ligai avys. Tikimasi, kad tai sumažins gyvulių sergamumą JK avių populiacijoje.

## Diagnostika
Šiuo metu gyvulių augintojai gali pasinaudoti šios ligos nustatymo testu, kuriam reikia trupučio trečiojo voko limfinio audinio.

## Taip pat skaitykite
* Kroicfeldo-Jakobo liga
* Kuru
* Užkrečiama audinių encefalopatija

## Šaltiniai
Medilas

**Medilas** (, ) – miestas šiaurės vakarų Baltarusijoje, prie Mėstro ežero į šiaurės vakarus nuo Minsko. Medilo rajono centras. Yra bažnyčia (1754 m., vėlyvasis barokas), cerkvė (2006 m.), dvi vidurinės mokyklos, gimnazija.

## Istorija

Pirmą kartą Medilas minimas 1324 m. Ldk Gedimino laiške Rygai ir Rygos vyskupams. XIV a. priklausė Krėvos kunigaikštystei, vėliau – Vilniaus vaivadijos Ašmenos apskričiai. Kilus epidemijai buvo perkeltas į kitą vietą – Mėstro ežero pakraštį. Nuo XV a. gyvavo dvi gyvenvietės – Senasis ir Naujasis Medilas.

### Senasis Medilas

Senasis Medilas XV amžiuje – Andriaus Sakaičio, vieno įtakingiausių Lietuvos didžiojo kunigaikščio Kazimiero laikų didikų, tėvonija. Žinomas 1457 m. Medilo bažnyčios aprūpinimo aktas, išduotas Andriaus Sakaičio. 1484 m. Senasis Medilas Lietuvos didžiojo kunigaikščio Kazimiero patvirtintas Andriaus Sakaičio sūnui Bagdonui. Po Bagdono Sakaičio mirties 1490 m. per jo dukterį Elžbietą, Mikalojaus Radvilos II žmoną, Senasis Medilas atiteko Radvilų giminei. Per 1500–1503 m. LDK karą su Maskvos didžiąja kunigaikštyste 1500 m. Senasis Medilas buvo sugriautas.

1546 m. Radvilų giminės Medilo linijai pasibaigus, Senasis Medilas atiteko bajorų Franckevičių, 1621–1680 m. Raiskių, 1680–1687 m. Grabovskių, nuo 1687 m. Koščicų giminėms. 1754 m. pastatyta mūrinė bažnyčia ir vienuolynas. 1762 m. Senajam Medilui suteiktos Magdeburgo teisės. 1793 m. jį užėmė Rusijos imperija. 1885 m. Senajame Medile pastatyta cerkvė, nuo 1886 m. veikė parapinė mokykla.

### Naujasis Medilas

Naujasis Medilas istorijos šaltiniuose minimas nuo 1463 m. kaip kunigaikščių Svirskių giminės valda. 1519 m., per 1512–1522 m. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės karą su Maskvos didžiąja kunigaikštyste, Naujasis Medilas buvo sugriautas. 1557 ir 1569 m. jis minimas kaip karališkasis dvaras. Medinis tiltas jį jungė su mūrine pilimi, XVI a. antroje pusėje – XVII a. pradžioje pastatyta Mėstro ežero saloje; pilis sugriauta per 1700–1721 m. Šiaurės karą.

1588–1742 m. Naujasis Medilas priklausė didikų Sapiegų, 1742–1766 m. Bžostovskių ir kitoms giminėms. Nuo XVII a. pradžios iki 1775 m. Naujajame Medile rinkosi žemės teismas, nuo 1661 m. – Vilniaus vaivadijos, Lydos apskrities bajorų seimeliai. 1793 m. užimtas Rusijos.

### Naujieji laikai

XIX a. tebebuvo du miesteliai – Senasis Medilas (tarp Mėstro ir Naročiaus ežerų), taip pat Naujasis Medilas (prie Mėstro ežero), kuriame buvo Vileikos apskrities Medilo valsčiaus centras. 1904 m. Senasis ir Naujasis Medilai buvo sujungti. 1921–1939 m. Medilą valdė Lenkija. 1939 m. užėmė sovietai, priklauso Baltarusijai. Nuo 1959 m. miesto tipo gyvenvietė. Nuo 1998 m. miestas.

## Gyventojai

Senasis Medilas:

Naujasis Medilas:

Dabartinis miestas:

### Lietuviai

1857 m. Naujojo Medilo valsčiaus 8 kaimuose gyveno daugiau kaip 600 lietuviškai kalbančių žmonių. Neturėdami savo mokyklų, taip pat pamaldų bažnyčioje lietuvių kalba, Naujojo Medilo gyventojai ilgainiui nutautėjo.

## Šaltiniai
Suvalkų gubernija

**Suvalkų gubernija** (, ) buvo Lenkijos Kongreso karalystėje 1867–1915 metais. Centras – Suvalkai. Buvo dabartiniuose Lietuvos pietvakariuose, Lenkijos šiaurės rytuose ir Gudijos šiaurės vakaruose, gubernijai priklausė Užnemunė. Plotas 12 300 km². Gubernija ribojosi su Gardino gubernija, Kauno gubernija, Lomžos gubernija ir Vilniaus gubernija bei Prūsijos karalyste. 

Tai buvo nepramoninė gubernija, žemės ūkio lygiu viena pirmaujančių imperijoje (1897 m. buvo 53,7 tūkst. žemės ūkio darbininkų), gyventojai – vieni raštingiausių: 1897 m. buvo raštingų (vyresnių nei 10 m. amžiaus) 54,9 proc. vyrų ir 42,8 proc. moterų (lietuviškose apskrityse atitinkamai 76,6 ir 50,2 poc., tarp lietuvių 48 proc. ir 39,7 proc.). Lietuviškose apskrityse gyveno 410.789 žmonės.

## Istorija

Įsakymas apie Suvalkų gubernijos sudarymą išleistas 1866 m. gruodžio 31 d., jis įsigaliojo 1867 m. sausio 13 d. Tuo metu buvo perskirstytos Augustavo ir Plocko gubernijos į tris naujas – Lomžos, Plocko ir Suvalkų.

## Administracinis suskirstymas

Gubernijoje visą laiką buvo 7 apskritys. 1913 m. buvo 92 valsčiai, 2038 seniūnijos, 10 miestų, 5135 kitos gyvenvietės.

## Gyventojai

Pagal 1889 m. Rusijos imperijos gyventojų statistinius duomenis gubernijoje gyventojų daugumą sudarė lietuvių tautybės žmonės, kurie sudarė 57.8% visų gubernijos gyventojų. Lietuviai daugumą sudarė Kalvarijos, Marijampolės, Naumiesčio, Vilkaviškio ir Seinų apskrityse. Remiantis garsaus Lietuvos teisininko, istoriko, publicisto, redaktoriaus, diplomato, užsienio reikalų ministro, signataro Petro Klimo surinktais duomenimis, 1889 m. Suvalkų apskrityje lietuviškai dar šnekėję apie 60% apskrities gyventojų, Seinų apskrityje apie 97% gyventojų. Pagal 1910 m. surašymą gubernijos gyventojų sudėtis atrodė taip: lietuviai 54,8 %, lenkai 30% ir kitos tautybės 15,2%.

### Gyventojų tautinė sudėtis pagal apskritis

Gubernijos gyventojų tautinė sudėtis atskirose apskrityse pagal 1897 m. surašymą.:

### Gyventojų skaičius apskrityse

Gubernijos gyventojų skaičius apskrityse ir miestuose pagal 1897 m. surašymą.

## Gubernijos valdžia
### Gubernatoriai

### Vicegubernatoriai

## Šaltiniai

## Nuorodos
* [Aprašymas apie guberniją [Brokhauzo ir Jefrono enciklopedinis žodynas|Brokhauzo ir Jefrono enciklopediniame žodyne], Т. 31А (62) : Статика – Судоустройство. С.-Петербургъ, 1901. (rus.)]; 
* [Aprašymas apie guberniją [Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografinis žodynas|Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne], Tom XI (Sochaczew – Szlubowska Wola) z 1890 r. (lenk.)].
* Gubernijos žemėlapiai (rus.)
Kraterio ežeras

**Kraterio ežeras** () – ežeras JAV, Oregone, Kraterio ežero nacionaliniame parke, 1 882 metrų aukštyje virš jūros lygio. Susiformavo po Mazamos ugnikalnio išsiveržimo maždaug prieš 7000 metų. 1902 m. paskelbtas JAV nacionaliniu parku. Iš vidurio kyšo lavos ir pelenų kūgis – Burtininko sala.

Ežero gylis 589 m (giliausias ežeras Šiaurės Amerikoje), skersmuo 8 km. Nors jo nemaitina upių vanduo, vandens lygis pastovus, nes vasarą išgaravusį vandenį kompensuoja žiemą iškritęs sniegas ir lietus.
Kalvarijos rajonas

**Kalvarijos rajonas** – 1950–1962 m. LTSR administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos pietvakariuose, Užnemunėje. Centras – Kalvarija.

## Istorija

Rajonas sudarytas 1950 m. birželio 20 d. iš buvusios Kalvarijos apskrities 37 apylinkių. 1950–1953 m. priklausė Kauno sričiai. 1959 m. gruodžio 7 d. prijungtos panaikinto Kybartų rajono 3 apylinkės. 1962 m. gruodžio 8 d. rajonas panaikintas, teritorija perduota Kapsuko ir Vilkaviškio rajonams.

Rajone buvo leidžiamas laikraštis „Komunizmo aušra“.

|-
| 1950 m.  || || || 37 apylinkės || 1 miestas (Kalvarija)
|-
| 1954 m.  || || || 14 apylinkių ||
|-
| 1959 m.  || 543 || 25 600 || 14 apylinkių || 1 miestas
|-
| 1962 m. || 667 || || 17 apylinkių || 1 miestas
|}

## Šaltiniai
Maltnomaho krioklys

**Maltnomaho krioklys** () – krioklys JAV, Oregone, Kolumbijos upės tarpeklyje. Šio krioklio aukštis yra 189 metrai, plotis – 20 metrų. Maltnomaho krioklys yra antras pagal dydį visus metus aktyvus krioklys JAV. Aukštesnysis viršutinis krioklys yra siauresnis ir ilgesnis, o apatinė dalis kur kas platesnė ir stipresnė.

Apatinę ir viršutinę krioklių grupę skiria Bensono tiltas. Šį tiltą 1914 m. pastatė Italijos meistrai. Jis yra pavadintas Simono Bensono – tikrojo krioklio savininko vardu.
Čan Čanas

**Čan Čanas** () – senovinio miesto liekanos Peru, La Libertado departamente, į pietryčius nuo Truchiljo, Močės slėnyje. Stovėjo nuo 850 iki 1470 m. Tai buvo Čimu indėnų valstybės, susikūrusios ant močikų kultūros pagrindų, sostinė.

Miestą (plotas 18&nbsp;km²) sudarė 9 stačiakampiai kvartalai, aptverti masyviomis kelių pakopų 4,5-7,6 m pločio, iki 10 m aukščio sienomis (saugojo nuo pakrančių vėjo). Kiekviename jų buvo piramidės formos šventykla, keturkampis kiemas, kurio, manoma, ketvirtadalį ploto užėmė kapinės (laidoti valdovo artimieji), sodai, vandens saugykla, didikų rūmai su simetriškai išdėstytais kambariais. Pastatai ir jų sienos iš nedegtų plytų, papuoštų įvairiomis geometrinėmis formomis ir zoomorfiniais (žuvų, paukščių, žvėrių) spalvotais ornamentais. Manoma, kad šie kvartalai buvo Čimu valdovų rezidencijos. 1465–1470 m. Čimu valstybę nukariavus inkams, sunyko. Išliko kvartalus juosusių sienų, šventyklų, rūmų griuvėsių, vandentiekio ir kanalizacijos įrenginių liekanų. 1986 m. Čanas įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

## Išnašos
Naujoji Rytų Prūsija

**Naujoji Rytų Prūsija** (arba **Naujieji Rytprūsiai**) (, ) – Prūsijos karalystės provincija 1795–1807 m. Centras – Varšuva. 1806 m. provincijoje gyveno 914 610 gyventojų, o plotas buvo apie 55,000 km². Ribojosi su Pietų Prūsija, Rytų Prūsija, Vakarų Galicija, Gardino gubernija ir Vilniaus gubernija.

## Istorija
Įkurta iš užimtų per trečiąjį Abiejų Tautų Respublikos padalijimą lenkų ir lietuvių žemių tarp Vyslos, Bugo ir Nemuno.

Buvo suskirstyta į 2 departamentus ir 17 apskričių:
* Balstogės departamentas:
** Balstogės
** Bielsko
** Bebro
** Dambravos
** Drohičino
** Kalvarijos
** Lomžos
** Marijampolės
** Supraslio
** Vygrių
* Plocko departamentas:
** Lipno
** Mlavos
** Ostrolenkos
** Plocko
** Pšasnyšo
** Pultusko
** Vyšogrudo

Lietuvių žemės (Užnemunė) įėjo į Balstogės departamento 3 šiaurines apskritis () – Marijampolės, Kalvarijos ir Vygrių. Provinciją panaikino 1807 m. Tilžės taika, dauguma žemių įėjo į Napoleono įkurtą Varšuvos kunigaikštystę, o Balstogės sritis atiteko Rusijos imperijai.

## Valdytojai
* Johann Heinrich von Günther (1795–1796);
* Friedrich Leopold von Schrötter (1796–1807).


Vaizdas:Preußen 1807.gif|Provincija 1807 m.
Vaizdas:Karte polnischeteilungen4.png|ATR padalijimai
Vaizdas:Preussen-1806.jpg|Prūsija 1806 m.
Vaizdas:Acprussiamap2.gif|Prūsijos teritorijos


## Šaltiniai
*
Pirminis sergamumas

**Pirminis sergamumas** (kartais - tiesiog sergamumas, incidentumas, ) yra naujų ligos atvejų **rizika** ar faktinis ligos plitimas populiacijoje per apibrėžtą laikotarpį. Nors kartais jis išreiškiamas tiesiog kaip naujų atvejų skaičius per tam tikrą laikotarpį, rekomenduojama jį nurodyti kaip proporciją ar santykį su vardikliu. Pvz., pirminis sergamumas piktybiniais navikais Lietuvoje 1998 metais buvo 378,5/100000 gyventojų, o 2004 m. - 464,1/100000 (Nacionalinės sveikatos tarybos metinis pranešimas 2005, p. 17 ).

Pirminio sergamumo nederėtų painioti su antriniu sergamumu. Pvz., įsivaizduokime kokią nors ligą, kurios gydymas trunka ilgai. Ji buvo plačiai išplitusi 2002 metais, tačiau 2003 metais jos plitimas sustabdytas. 2002 metais tiek pirminis sergamumas šia liga, tiek antrinis bus dideli. Tačiau 2003 metais pirminis sergamumas bus mažas, o antrinis sergamumas pirminis sergamumas išliks didelis, nes ligoniai sveiksta labai lėtai. Priešingai šiam, pavyzdžiui, trumpos trukmės susirgimams gali būti būdingas didelis pirminis sergamumas ir mažas antrinis sergamumas. Lengva peršalimo liga tas pats žmogus gali persirgti keletą kartą per metus, todėl naujų susirgimo atvejų skaičius populiacijoje kartais netgi gali viršyti populiacijos dydį, o antrinis sergamumas bus mažas. Tačiau antrinis sergamumas gali būti mažas ir tada, kai ligoms būdingas didelis mirtingumas.

Tyrinėjant ligos etiologiją geriau analizuoti pirminį sergamumą, o ne antrinį, nes antrinis sergamumas labiau susijęs su ligos trukme, o ne rizika susirgti atitinkama liga.

## Taip pat skaitykite
* Kumuliacinis sergamumas, 
* Antrinis sergamumas, 
* Veiksnio nulemta rizika,
Lomžos departamentas

**Lomžos departamentas** (, ) – Varšuvos kunigaikštystės departamentas, egzistavęs 1807–1816 m. Centras – Lomža. Suformuotas iš Prūsijos karalystei priklausiusio Balstogės dapartamento, keturias rytines jo apskritis perduodant Rusijos imperijai (kaip Balstogės sritį). Departamentas ribojosi su Plocko departamentu, Balstogės sritimi, Vilniaus gubernija bei Prūsijos karalyste.

Iš viso departamente buvo 7 apskritys (pavietai):
* Bebro (centras - Ščučinas)
* Dambravos (centras - Lipske, vėliau Augustave)
* Kalvarijos
* Lomžos
* Marijampolės
* Tikocino
* Vygrių (centras - Seinai)

Panaikinus Varšuvos kunigaikštystę, Lomžos departamentas paliktas, tačiau pervardintas į Augustavo vaivadiją.
Sonoros dykuma

**Sonoros dykuma** (, ) – dykuma šiaurės Amerikos vakariniame pakraštyje, viena iš didžiausių ir karščiausių šiaurės Amerikos dykumų. Išsidėsčiusi JAV Kalifornijos ir Arizonos valstijose ir Meksikos Sonoros ir Žemutinės Kalifornijos valstijose. Plotas – 311 000 km².

Iškrenta 75-380 mm kritulių per metus. Daugiausiai žiemą-pavasarį. Karščiausia ir sausiausia vieta – Kolorado žemupys. Dykumoje gyvena 60 žinduolių, 350 paukščių, 20 amfibijų, daugiau nei 100 roplių, 30 žuvų rūšių. Taip pat daugiau nei 2000 augalų rūšių, daugelis jų endeminės, tarp jų – Didžioji karnegija.

Dykumoje įsteigta keletas nacionalinių parkų. Vienas iš jų Saguaro nacionalinis parkas.

Didžiausi miestai – Finiksas, Tuksonas (Arizona), Meksikalis (Žemutinė Kalifornija), Ermosiljas (Sonora).

## Galerija

Vaizdas:Desertmuseum06 1.JPG| Arizonos-Sonoros dykumos muziejus
Vaizdas:MountainLion.jpg| Puma
Vaizdas:Amazona finschi -Arizona-Sonora Desert Museum, USA-8a.jpg| Papūga 
Vaizdas:CMM MexicanWolf.jpg| Meksikos vilkas (*Canis lupus baileyi*)
Vaizdas:Heloderma suspectum -Arizona-Sonora Desert Museum-8d.jpg| Šiurpusis nuodadantis
Vaizdas:Parabuteo unicinctus -Arizona Sonora Desert Museum, Tuscon, USA-8a.jpg| *[[Parabuteo unicinctus]]*
Vaizdas:Bighorn di Tiziano Lombardi.jpg |Snieginis avinas 


## Šaltiniai
Velnio Bokštas

**Velnio Bokštas** () – gigantiškas monolitas JAV, šiaurės rytų Vajominge. Jo aukštis yra 265 metrai, plotis siekia 100 metrų. Jį suformavo vulkaninė lava, išsiveržusi pro uolieną. Velnio bokštas yra matomas daugiau kaip 160 km. Jo uolos keičia spalvą keičiantis dienos ir metų laikui.

Bokštas iškilo daugiau kaip prieš 50 mln. metų – karšta, išsilydžiusi lava atvėso, susitraukė ir suformavo vertikalias, šešiakampes kolonas. Minkštesnės uolienos, dengusios visą šią intruziją, laikui bėgant susidėvėjo ir paliko pliką bokštą stūksoti aukštai iškilusį virš žemės paviršiaus.
Agato fosilijų klodai

**Agato fosilijų klodai** – fosilijų klodai JAV, Nebraskoje. Uolienų tipas yra nuosėdinės, su plonomis agato inkliuzijomis. Drauge su suakmenėjusiais senovinių gyvūnų kaulais ir senovinių augalų liekanomis ir plokščiomis viršūnėmis išliko daugybė suakmenėjusių liekanų ir pėdsakų. Šie keisti dariniai dar vadinami "velnio atsuktuvais".
Istaksiuatlė

**Istaksiuatlė** (alternatyvus tarimas *Ikstaksiuatlė*, ) – 5230 m virš jūros lygio iškilęs ugnikalnis Meksikoje (ties Meksiko ir Pueblos valstijų riba), trečiasis pagal aukštį šios šalies kalnas (po Orisabos, 5636 m, ir Popokatepetlio, 5426 m). Viršūnė nuolatos padengta sniego.

Kalnas apie 70 m nutolęs nuo šalies sostinės Meksiko ir geru oru iš čia matomas. Turi keturias viršūnes, kurios asocijuojamos su moters kūno dalimis.

Pavadinimas nahuatlių kalba reiškia „baltoji moteris“ ir siejamas su legenda apie karį Popokatepetlį, kuris pamilo princesę Istaksiuatlę. Pastarosios tėvas, nenorėdamas vedybų, išsiuntė Popokatepetlį kariauti ir vėliau pasakė merginai, neva jos mylimasis žuvęs. Istaksiuatlė iš širdgėlos mirė. Namo grįžęs Popokatepetlis, neradęs mylimosios, taip pat mirė iš sielvarto. Dievai juodu užklojo sniegu ir pavertė kalnais.

Kasdienėje kalboje kalnas vadinamas „Ista“.

## Taip pat skaitykite
* Popokatepetlis

## Nuorodos
* Trumpas ugnikalnio aprašymas, nuotraukos 
* Istaksiuatlė pašto ženkluose
Čimu

**Čimu** () – ikikolumbinės Peru indėnų kultūra. Gyvavo nuo X a. iki 1470 m. dabartinės Peru šiaurinėje pakrantėje, Sečūros dykumoje. Iki Inkų imperijos susikūrimo (1438 m.) buvo sukūrę didžiausią ir stipriausią valstybę Peru teritorijoje – Čimorą (su sostine – Čan Čanu). Kultūros pavadinimas, kaip ir inkų atveju, yra kilęs iš valstybės valdovo titulo – čimu.

## Raida

Čimu kultūra susikūrė ant Močės kultūros (I–VIII a.) pamatų, ir jos kultūrinis centras sutapo su Močės upės ir Viru upės slėniais. Vietos indėnai buvo giminingi močikams ir kalbėjo kingnamų kalba, neretai laikoma močikų kalbos dialektu. Po Močės žlugimo VIII–IX a. regionas priklausė Vario kultūrai, ir tik po to, kai pastaroji nusilpo, jos šiaurinėse provincijose susidarė prielaidos atsirasti naujai lokaliai kultūrai.

Čimu įkūrimas siejamas su valdovu Takainamu, kuris atplaukė iš šiaurės balzos plaustu. Išlipęs pakrantėje, jis pastatydino šventyklą ir įkūrė Čančano miestą (netoli nuo Močės kultūros centrų), nuo kurio prasidėjo valstybės konsolidacija. Takanaimo įpėdiniai plėtė valstybės ribas Kostoje. Ypač imperija išaugo valdant Minčankamanui, kuomet ji valdė ilgą teritoriją nuo dabartinio Tumbeso iki Limos – apie 1000 km. Visoje šioje teritorijoje išplito vieninga kalba ir kultūra.

Imperija buvo administruojama daugybės vietininkų, valdžiusių atskiruose slėniuose. Vėlyvuoju laikotarpiu pietuose susiformavo autonomiška Čankajaus kultūra, o šiaurėje – Sikano kultūra.

1465–1470 m. Čimu imperiją nukariavo inkai.

## Bruožai
Gyventojai vertėsi žvejyba, prekyba ir drėkinamąja žemdirbyste: statė kelių šimtų kilometrų ilgio drėkinimo kanalus, kurie sudarė tris atskiras sistemas.

Be sostinės Čančano, kuriame garsiausi statiniai yra Drakono piramidė, Spalvotoji piramidė, Huaca Arco Iris, čimu kultūros atstovai pastatė ir kitų tvirtovių, tarp jų – Paramongą pietuose. Jų architektūrai būdingi ypač išraiškingi reljefai, vaizduojantys stilizuotas mitines būtybes, ornamentus.

Kaip ir kitos Senovės Peru kultūros, Čimu labai išvystė tekstilės, keramikos, juvelyrikos menus. Keramikai būdinga labai įvairi išraiška, pirmiausia per plastiką. Iš metalo dirbinių buvo paplitusi auksakalyba, ir žymiausia aukso dirbinių forma buvo ritualinis peilis tumi.

Čimu, kaip ir kitos senovės Kostos tautos, garbino mėnulį ir žvaigždes. Mėnulis buvo siejamas su jūros potvyniais, kurie buvo ypač reikšmingi pakrantės indėnams. Svarbiausios čimu indėnų dievybės buvo Ši (Mėnulis), Ni (jūra), Jiang (Saulė), Ghis (žemė).

Image:Vasija chimú caballito de totora (M. América 10788) 01.jpg|Čimu keramikos pavyzdys
Image:15th-16th century Chimu half tabard.jpg|Čimu plunksninė tekstilė
Image:Atuendoritualchimumuseolarco.jpg|Čimu aukso dirbiniai
Image:Chanchan pelicans detail.JPG|Čimu sostinės Čan Čano architektūra
Arizonos krateris

**Arizonos krateris** – smūginis krateris JAV, Arizonoje, netoli Vinslou miestelio. Skersmuo 1265 metrai, gylis 175 m. Apytikslis amžius 50 000 metų. 1960 m. čia atrastos dvi labai retos kvarco atmainos – koezitas ir stichovitas, kurios galėjo susidaryti dėl didelio karščio ir slėgio. Tai rodo meteoritų poveikį.

Dabar manoma, kad didžioji dalis meteoritą sudarusios medžiagos galėjo tiesiog išgaruoti. Krateris yra gerai išsilaikęs, čia pirmąkart įrodytas meteoritų poveikis Žemei. 1968 m. Arizonos krateris paskelbtas gamtos įžymybe.
David Moyes

}}|**Pilnas vardas**}}}
|-
|nowrap|**Gimimo data**||colspan="2"|1963 m. balandžio 25 d.
|-
|nowrap|**Gimimo vieta**||colspan="2"|Glazgas, Škotija
|-class}="hiddenStructure"
|nowrap|**Mirties data**||colspan="2"|}
|-class}="hiddenStructure"
|nowrap|**Mirties vieta**||colspan="2"|}, }
|-class}="hiddenStructure"
|nowrap|**Ūgis**||colspan="2"|
|-

|-
! style="background: #b0c4de;" colspan="3" | Dabar treniruoja
|-
|nowrap|**Komanda**||colspan="2"|
|-
! style="background: #b0c4de;" colspan="3" | Treniruoti klubai
|-
|1998–20022002–20132013–2014||colspan="2"|Preston North End FCEverton FCManchester United
|}

**David William Moyes** (g. 1963 m. balandžio 25 d. Glazge) – buvęs škotų futbolininkas.

## Karjera
Pradėjo savo karjerą Glazgo Celtic klube, su kuriuo laimėjo čempionato medalį. Yra žaidęs Preston North End FC klube, kuriame vėliau dirbo treneriu. Moyes kaip futbolininkas yra sužaidęs daugiau kaip 550 lygos rungtinių.

### Yra žaidęs šiuose klubose

* 1980–1983 Celtic FC (Glazgas – Škotija)
* 1983–1985 Cambridge United FC (Kembridžas – Anglija)
* 1985–1987 Bristol City FC (Bristolis – Anglija)
* 1987–1990 Shrewsbury Town FC (Šrusberis – Anglija)
* 1990–1993 Dunfermline Athletic FC (Danfermlinas – Škotija)
* 1993 Hamilton Academical FC (Hamiltonas – Škotija)
* 1993–1998 Preston North End FC (Prestonas – Anglija)

## Preston North End klubo treneris

1998 m. sausį pradėjo dirbti klubo treneriu, pakeisdamas Gary Peters, tuo metu kai Prestonui sunkiai sekėsi antroje divizijoje ir grėsė perkelimas į žemesnę lygą. Vadovaujant Moyes, klubas laimėjo 113 kartų, 63 kartus patyrė nesekmę ir 67 kartus sužaidė lygiosiomis. 2002 m. kovą paliko Prestono klubą ir pradėjo treniruoti Everton FC pakeisdamas Walter Smith.

## Evertonas

Palikęs Prestoną Moyes 2002 m. kovo 14 d. tapo nauju Everton FC vyr. treneriu. Debiutavo rungtinėse prieš Fulham FC. Tą dien rungtinės baigėsi 2-1 Evertono pergale, Goodison Park stadione.

### 2007–2008 m. sezonas

Vadovaujant klubui, šeštą sezoną, Evertonoas pasiekė penktą vietą Premier lygos lentelėje. Anglijos lygos taurėje pasieke pusfinalį. Žaidė UEFA Taurėje, bet pralaimėjo Fiorentinos klubui baudinių serijoje. Moyes pasirašė sutartis su šiais žaidėjais: Yakubu Aiyegbeni, Steven Pienaar, Phil Jagielka.

## Pasiekimai
**Futbolininko:**

* Škotijos jaunimo ir mokyklų tarptautinės rungtinės
* Škotijos Premier lygos čempionatas
* Anglijos trečios divizijos čempionatas
* Sąjunginis Anglijos narių taurė

**Trenerio:**

* 2002–2003, 2004–2005 Lygos trenerių asociacija Metų treneris (LMA)
* 2008 m. vasaris Premier lygos mėnesio treneris

## Nuorodos
* http://www.evertonfc.com/david-moyes.html
Lydos apskritis (1919–1940)

**Lydos apskritis** () – Lenkijos administracinis-teritorinis vienetas 1919–1939 m. dabartinėje Baltarusijos ir Lietuvos teritorijoje, į pietus nuo Vilniaus. Centras – Lyda. Sukūrimo metu apskritis apėmė dabartinės Baltarusijos teritorijas, kur šiuo metu yra Lydos, Varanavo ir Ščiutino rajonai. Taip pat apėmė Lietuvos pietinį pakraštį su Eišiškių seniūnija.

## Istorija

Pirmąkart Lydos apskritis sudaryta 1566 m.

1915 m. rusiškąją Lydos apskritį okupavo Vokietijos imperija, kuri čia suformavo tris naujas apskritis. Ši teritorija 1920 m. liepos 12 d. pagal Maskvos taikos sutartį buvo pripažinta Lietuvai, tačiau 1920 m. buvo okupuota Lenkijos.

Lenkijos sudėtyje suformuota Lydos apskritis sujungė vokiškąsias Vosyliškių, Rodūnios ir Plentos apskritis, t. y. beveik atkūrė Rusiškosios srities teritoriją. Ji priklausė Naugarduko vaivadijai. 1929 m. 10 pietvakarinių valsčių atskirti ir suformuoti kaip Ščiutino apskritis.

1939 m. TSRS okupavus rytų Lenkiją, Eišiškių valsčius buvo perduotas Lietuvai (įėjo į Valkininkų apskritį), o likusi apskrities dalis atiduota Baltarusijos TSR (Baranovičių sričiai). 1940 m. sausio 15 d. apskritis panaikinta. 

## Administracinis suskirstymas

Skirtingu metu apskričiai priklausė 33 valsčiai:

## Literatūra
* 
* 
* 

## Šaltiniai
Slanimo gubernija

**Slanimo gubernija** () – gubernija Rusijos imperijos vakaruose. Centras – Slanimas. Gubernija šiaurėje ribojosi su Vilniaus gubernija, rytuose su Minsko gubernija, pietuose su Volynės gubernija, pietvakariuose su Austrijos karalystės Vakarų Galicija ir vakaruose su Prūsijos karalystės, Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamentu.

## Istorija

Slanimo vietininkystė įkurta 1795 m. gruodžio 25 d. po III Abiejų Tautų Respublikos padalijimo. Į gubernijos sudėtį pateko buvusios Gardino vaivadijos žemės, vakarinės Naugarduko vaivadijos žemės, šiaurės vakarinės Bresto vaivadijos žemės, pietvakarinės Vilniaus vaivadijos žemės ir nedidelė dalis Palenkės vaivadijos rytinių žemių. Gubernija gyvavo trumpai, 1796 m. gruodžio 23 d. kartu su Vilniaus gubernija buvo sujungta į Lietuvos guberniją. 1801 m. iš pastarosios vėl atskyrus Vilniaus guberniją, suformuota Lietuvos Gardino gubernija, į kurios sudėtį pateko didžioji dalis buvusios Slanimo gubernijos žemių.

## Suskirstymas

Guberniją sudarė 8 apskritys:

* Bresto apskritis;
* Gardino apskritis;
* Kobryno apskritis;
* Lydos apskritis;
* Naugarduko apskritis;
* Pružanų apskritis;
* Slanimo apskritis;
* Valkavisko apskritis.

## Šaltiniai
Monumentų slėnis

**Monumentų slėnis** () – regionas Kolorado plynaukštėje, JAV, Jutos ir Arizonos valstijose. Aukštis virš jūros lygio 1585 m, užima 12 141 hektarų plotą. Monumento slėnis priklauso navahų genties parkui.

Prieš 50 mln. metų ši vieta buvo plyna akmeninė platforma su keletu ugnikalnių. Laikui bėgant, vėjo ir vandens sukelta erozija išgraužė platformos paviršių, kai kur netgi nulupo jos sluoksnius. Minkštesnioji uola sutrupėjo, liko tvirtesni kalnai bei stalkalniai. Dabar lygumoje matomi sukietėję vulkaniniai branduoliai – monolitai, kurių aukštis siekia iki 457 metrų.

## Galerija


Image:Monument Valley Totem Pole.jpg
Image:MonumentValley 640px.jpg
File:Northern Window Monumnet Valley.jpg
Image:MonumentValley.JPG
Image:Monument_valley_roche.jpg
Image:Monument valley ArM.jpg
Image:Three Sisters (Monument Valley) 08.jpg
Image:Monument Valley 17.jpg