open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Klaipėdos vokiečių bendrija

**Klaipėdos vokiečių bendrija**, iki 1993 m. *Vokiečių–lietuvių kultūros draugija* – Klaipėdos vokiečių visuomeninė organizacija, įsikūrusi Simono Dacho namuose, Jūros g. 7.

## Istorija
Vokiečių–lietuvių kultūros draugija įkurta 1989 m. balandžio 23 d. J. Aleksandravičienės iniciatyva. Tikslas – rūpintis vokiečių kilmės kraštiečių kultūriniais, švietimo, religiniais reikalais, puoselėti vokiečių kultūrą, papročius, kalbą. 

Atkurtas 1931–1939 m. ėjęs metraštis „Vokiečių žinios Lietuvoje“ (*Deutsche Nachrichten fur Litauen*, lietuvių ir vokiečių kalbomis), įkurtas mišrus choras. Draugijos rūpesčiu 1992 m. atidaryta Hermano Zudermano internatinė mokykla, nuo 2008 m. Klaipėdos Hermano Zudermano gimnazija, kurioje mokosi apie 500 moksleivių, dirba 4–5 germanistai iš Vokietijos, tobulinasi kitų Lietuvos mokyklų mokytojai – vienintelė Baltijos valstybėse sustiprinto vokiečių kalbos mokymo tautinės mažumos mokykla. 1996 m. atidaryti Simono Dacho namai, pastatą restauravus Vokietijos vidaus reikalų ministerijos lėšomis.

Klaipėdos vokiečių bendrija organizuoja vokiečių kultūros savaites, vokiečių kalbos kursus, rengia kraštiečių susitikimus (1995 m., 1996 m. ir 1998 m.). 

Klaipėdos vokiečių bendrija turi apie 300 narių, keliasdešimt rėmėjų. 

## Pirmininkai
* J. Aleksandravičienė,
* J. Jogminienė,
* G. Sedelies,
* M.Piklaps, 1992–2016 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*Klaipėdos vokiečių bendrija
Didžiažiedė tūbė

**Didžiažiedė tūbė** (*Verbascum densiflorum*) – bervidinių (*Scrophulariaceae*) šeimos žolinis augalas. Auga didžiojoje dalyje Europos, Urale, Kaukaze.

Aukštis iki 2 m. Lapai stambūs, pailgi, bekočiai. Žiedynas – tanki, varpiška kekė. Žiedai geltoni, žydi liepos-rugpjūčio mėnesiais.

Auga saulėtuose šlaituose, dykvietėse, miškų kirtimuose. Augalas medingas, dekoratyvus. Iš didžiažiedės tūbės vainiklapių daromi preparatai kvėpavimo takų, peršalimo, virškinimo ligoms gydyti.


Image:Verbascum densiflorum Sturm18.jpg|Požymiai
Image:Verbascum densiflorum 002.JPG|Žiedai
Image:Dziewanna wielkokwiatowa 444.jpg|Sėklų dėžutės
Klaipėdos vanduo

**Akcinė bendrovė** **Klaipėdos vanduo** – vandens gavybos, valymo ir tiekimo bendrovė Klaipėdoje. 

## Veikla
Eksploatuoja ir aptarnauja 5 vandenvietes (4 Klaipėdoje ir 1 Gargžduose), 23 vandens gręžinius, 21 nuotekų perpumpavimo stotį, vandentiekio (383 km), kanalizacijos (371 km), lietaus nuotekų (310 km) tinklus Klaipėdoje ir Gargžduose, nuotekų biologinio valymo stotį Dumpiuose (Dovilų seniūnija). 

94,2% akcinės bendrovės akcijų priklauso Klaipėdos miesto savivaldybės tarybai, 4,6% – Klaipėdos rajono  savivaldybės tarybai, 1,2% – Neringos savivaldybės tarybai (2006]] m.). 

2005 m. patiekė vartotojams 9,6 mln. m³ vandens ir apvalė 18,9 mln. m³ nuotekų. 415 darbuotojų (2006 m.).

2009 m. bendrovė patiekia vartotojams apie 11 mln. kub. metrų vandens. 2009 m. pabaigoje bendrovė aptarnavo 82 755 abonentus. 2009 m. pabaigoje bendrovėje buvo 386 darbo vietos, iš kurių 160 specialistų ir 226 darbininkų.

## Istorija

1898 m. pradėtas gręžti pirmasis Klaipėdoje giluminis vandens gręžinys (277,85 m gylio). 1902 m. pradėjo veikti Klaipėdos vandentiekis, 1926 m. jo ilgis buvo 41 kilometras. 1933 m. veikė 30,5 km kanalizacijos ir 7,5 km lietaus nuotekų linijų. Nacių okupacijos metais buvo sugadinti siurbliai, išardyti kai kurie įrenginiai. 1945 m. įkurta Vandentiekio kontora, pavaldi Klaipėdos vykdomojo komiteto Komunalinio ūkio skyriui. 1946 m. patiekta 2 mln. m³ vandens. 

1951 m. įkurtas Vandentiekio ir kanalizacijos trestas. 1963 m. pradėjo veikti antroji, 1966 m. – trečioji vandenvietė. 1969 m. vandentiekio tinklų ilgis buvo 119 km, kanalizacijos – 90 kilometrų. 1973 m. įkurta Klaipėdos teritorinė vandentiekio ir kanalizacijos valdyba, 1991 m. – Klaipėdos valstybinė vandens tiekimo įmonė, 1995 m. pertvarkyta į specialiosios paskirties akcinę bendrovę „Klaipėdos vanduo“, 2003 m. tapo akcine bendrove. 

## Šaltiniai
Klaipėdos sritis (Memelgebiet)

**Klaipėdos sritis** () – XIII a. vidurio – XVI a. pradžios baltų teritorija Nemuno žemupio dešiniajame krante. 

## Geografija
Klaipėdos sritis apėmė Pilsotą, kuriame gyveno kuršiai, dalį pietinio Kuršo ir Skalvos šiaurę. Nuo XII a. skalvių ir kuršių žemėse kūrėsi žemaičiai.

## Istorija
Klaipėdos sritis susidarė, kai 1252 m. Livonijos ordino ir Kuršo vyskupo kariuomenės užkariavo Klaipėdos apylinkes ir strateginėje vietoje prie Kuršių marių ir Baltijos jūros, Dangės žiočių kairiajame krante, pastatydino Memelburgo pilį. Aplink pilį kūrėsi vokiečių Klaipėdos (*Mėmel*) miestas. Livonijos ordinui užkariavus daugiau kuršių ir skalvių žemių susidarė Klaipėdos sritis, Klaipėda tapo čia įsteigtos komtūrijos centru. 

Dėl dažnų žemaičių puldinėjimų Livonijos ordinas 1328 m. du trečdalius savo Klaipėdos miesto ir srities valdų, o Kuršo vyskupas 1392 m. – likusią Klaipėdos srities dalį perleido stipresnei Vokiečių ordino Prūsijos šakai. Žemaičiams pavyko užvaldyti tik šiaurės vakarinę Klaipėdos srities dalį. 

Nors 1410 m. Žalgirio mūšyje Vokiečių ordinas buvo sumuštas, pagal 1411 m. Torūnės ir 1422 m. Melno taikos sutartis Klaipėdos sritis liko Vokiečių ordino valda. Melno taika nustatyta Lietuvos Didžiosios Kunigaikštijos ir Vokiečių ordino, nuo 1525 m. – Prūsijos kunigaikštystės, nuo 1701 m. – Prūsijos karalystės valstybinė siena nepasikeitė iki 1919 m. Žlugus Vokiečių ordinui vietoje komtūrijos Klaipėdos srities dalyje 1525 m. sudaryta Klaipėdos apskritis. 1919–1945 m. buvusi Klaipėdos srities teritorija vadinta Klaipėdos kraštu.  

## Šaltiniai
Šauklių senovės kulto vieta

**Šauklių senovės kulto vieta** (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus  kodas - 30302, senas registro kodas - A1871) – senovės kulto vieta pietvakarinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, 1,0 km į šiaurę-šiaurės rytus nuo kelių Mosėdis-Šaukliai ir Šatraminiai-Šaukliai kryžkelės, 50 m į pietryčius nuo kelio Mosėdis-Šaukliai, 0,1 km į vakarus nuo Eiškūno kairiojo kranto, Šauklių miške.

## Apibūdinimas
Senovės kulto vieta yra Eiškūno upelio kairiojo kranto terasoje, pakilumos vakariniame šlaite, žemesnėje vietoje, miško laukymėje. Joje guli į žemę susmegęs rausvas, stambaus grūdėtumo, netaisyklingo apskrito pavidalo, apskaldytais šonais ir plokštuma apeiginis akmuo, kurio skersmuo siekia 1,2 m. 

Teritorijos plotas – 0,01 ha.

35 m į pietryčius yra Šauklių akmuo su dubeniu.

## Istorija
Akmenį 1971 m. aptiko netoli gyvenęs rašytojas Romualdas Granauskas ir Mosėdžio akmenų muziejaus įkūrėjas gydytojas Vaclovas Intas, ieškoję eksponatų kuriamam muziejui. 

2005 m. senovės kulto vieta buvo pripažinta valstybės saugoma kultūros vertybe ir registruota Lietuvos Respublikos nekilnojamųjų kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąraše (A1871).

## Tyrinėjimai
1971 m. akmens aplinką tyrinėjo Lietuvos mokslų akademijos Istorijos instituto archeologas Vytautas Urbanavičius. Jis nustatė, kad akmuo yra buvusios pagonių šventyklos aukuras, šalia kurio aptikta duobė su ugniaviete. Duobės šonai ir dugnas buvę grįsti tokio paties rausvo granito nuoskalomis. Ugniavietėje rastas sudaužytas molinis dubenėlis, dengtas žalia glazūra, kuris datuojamas XVI-XVIII a. Šventyklą naikinant, akmuo buvo apskaldytas siekiant nuskelti aukuro dubenį, kurio žymės aptiktos nuoskalose. 

Senovės kulto vieta datuojama I tūkstantmečio I puse – XVI-XVIII a.

## Šaltiniai

* Rimantas Matulis. Istoriniai akmenys. - Vilnius, 1990. - P. 78, Nr. 243
* Vytautas Urbanavičius. Dubenuotų akmenų paslaptis // Mokslas ir gyvenimas - 1972, Nr. 2
* Vykintas Vaitkevičius. Senosios Lietuvos šventvietės: Žemaitija. - Vilnius, 1998. - P. 143-144


Vaizdas:Saukliai II akmuo 20090629 2.JPG|Šventyklos apeiginis akmuo
Vaizdas:Saukliai II akmuo 20090629 3.JPG|Šventyklos apeiginis akmuo
Klaipėdos spartesnioji mokykla

**Klaipėdos spartesnioji mokykla** – Klaipėdos krašto švietimo įstaiga, veikusi 1925–1939 m. Klaipėdoje. 

## Istorija
Įsteigta vietoj Klaipėdos preperandumo, 1913 m. prijungto prie Klaipėdos mokytojų seminarijos. Mokslas truko 2 m., baigusieji galėjo toliau mokytis gimnazijoje ar mokytojų seminarijoje, pastarąją 1931 m. baigusių lietuvininkų grupė sudarė Klaipėdos krašto lietuviškos orientacijos pedagogų branduolį. 

Provokiškai Klaipėdos direktorijai nuo 1933 m. pavasario neleidus į Klaipėdos spartesniąją mokyklą priimti naujų mokinių, Klaipėdos mokytojų draugija įsteigė privačią mokyklą, kuri darbą pradėjo 1933 m. rugpjūčio mėn. Baigę antrą kursą moksleiviai galėjo toliau mokytis gimnazijos 5 klasėje. Mokslas mokykloje buvo nemokamas, geriau besimokantiems ir visiems laukininkų vaikams buvo skiriamos stipendijos. Mokyta lietuvių kalba, vokiečių kalba, anglų kalba, matematika, biologija. 

1925 m. mokėsi 40, 1930 m. – apie 100, 1939 m. pradžioje 4 pagrindinėse ir vienoje parengiamojoje klasėje – daugiau, kaip 130 Klaipėdos krašto vaikų. 

Kraštą užėmę naciai 1939 m. mokyklą uždarė. 

## Šaltiniai
Balzaminė bitkrėslė

**Balzaminė bitkrėslė**, *balzaminis skaistenis* (*Tanacetum balsamita*) – astrinių (*Asteraceae*) šeimos žolinis augalas.

Augalas daugiametis, 30-140 cm aukščio, kvapnus. Šakniastiebis trumpas, šakotas. Stiebai statūs, apaugę plaukeliais, mažai šakoti. Lapai lancetiniai, apatiniai ilgakočiai, viršutiniai bekočiai, smulkesni. Žydėti pradeda antraisiais vegetacijos metais. Žydi rugpjūčio-spalio mėnesiais. Žiedai balti, liežuviški bei šviesiai geltonais, vamzdiškais žiedais, susitelkusiais į sudėtinius skėtinius žiedynus. Vaisiai briaunoti, 2 cm ilgio. Dauginasi atžalomis.

Balzaminė bitkrėslė kaip dekoratyvinis augalas auginamas darželiuose, soduose, gėlynuose. Balzamitos žolėje yra eterinio aliejaus, rauginių, mineralinių, karčiųjų medžiagų. Naudojama kaip prieskonis konservų, konditerijos gaminių, likerių gamyboje.

## Nuorodos
Tarptautinė Budo trasa

**Tarptautinė Budo trasa** – automobilių sporto lenktynių trasa Indijoje, Didžiosios Noidos mieste. Nuo 2011 iki 2013 m. šioje trasoje vyko Formulės 1 Indijos GP.

2009 m. lapkričio mėnesį oficialiai buvo pristatytas trasos planas. Statyba baigta 2011 m. balandžio mėnesį. Modernios, tačiau neiššaukiančios architektūros trasoje tilpo apie 120 000 žiūrovų.

2011 m. trasa buvo apdovanota "Geriausios metų trasos" apdovanojimu, taip pat 2011 ir 2012 m. lenktynių organizatoriai buvo apdovanoti "Geriausių lenktynių organizatorių" prizais.

Nepaisant šių laimėjimų, 2013 m. buvo surengtos paskutinės Formulės 1 lenktynės dėl nesutarimų mokestiniais klausimais tarp vyriausybės ir organizatorių. Nuo 2014 m. trasoje nevyksta jokios tarptautinės lenktynės.

## Išnašos
Mėlynžiedis vilkdalgis

**Mėlynžiedis vilkdalgis** (*Iris germanica*) – vilkdalginių (*Iridaceae*) šeimos, vilkdalgių (*Iris*) genties augalų rūšis.

Daugiametis, žolinis, 40-90 cm aukščio augalas. Šakniastiebis storas, horizontalus, su daugybe smulkesnių šaknelių. Stiebas status, plikas, nuo vidurio šakotas. Lapai kardiški, 30-60 cm ilgio, aštriabriauniai. Priežiediniai lapeliai gan smulkūs, ploni, sausi, sidabriškai balti. Žydi gegužės-birželio mėnesiais stambiais, kvapniais, tamsiai violetiniais žiedais, susitelkusiais stiebų viršūnėse. Vaisius – stambi, pailga sėklų dėžutė. Augalas dauginamas šakniastiebiais.

Mėlynžiedis vilkdalgis auginamas kaip dekoratyvinis augalas darželiuose, gėlynuose. Šakniastiebių preparatai vartojami gydant bronchitą, anginą, plaučių uždegimą, karštu vandeniu nuplikyti lapai dedami ant žaizdų, vočių.


File:Iris germanica 160505.jpg|Natūrali augavietė
Image:Iris_×_germanica_-_Köhler–s_Medizinal-Pflanzen-211.jpg|Požymiai
Image:Purple-Iris pn.jpg|Žiedas
Sint Eustatijus

**Sint Eustatijus** () – sala Karibų jūroje, Nyderlandų Karalystės dalis. Teritorija driekiasi šiaurinėje Pavėjinių Antilų salų regione, į pietryčius nuo JAV Mergelių salų ir į šiaurės vakarus nuo Sent Kitso ir Nevio. Plotas 21 km². 2006 m. surašymo duomenimis saloje gyveno 3100 žmonių. Pagrindinė gyvenvietė – Oranjestadas.

Iki 2010 m. spalio 10 d. priklausė Nyderlandų Antilų autonominei teritorijai.
Klaipėdos pedagoginis institutas

**Klaipėdos pedagoginis institutas**, **Respublikos pedagoginis institutas** – nepilna aukštoji mokykla, 1935–1939 m. veikusi Klaipėdoje, Mokytojų seminarijos rūmuose, dab. Klaipėdos universiteto Pedagogikos fakulteto pastate. 

## Istorija
Įkurtas 1935 m. Rengė pradžios mokyklų mokytojus. Buvo priimami ne vyresni kaip 30 m., baigusieji gimnaziją, mokytojų seminariją arba kitą atitinkamą mokyklą. Mokslas truko 4 semestrus (2 metus). Buvo mokoma bendrųjų (gamtos ir humanitarinių mokslų), pedagoginių ir specialiųjų dalykų, norintieji dirbti Klaipėdos krašto mokyklose dar vieną semestrą privalėjo studijuoti papildomai vokiečių kalbą, krašto istoriją, etnografiją, bendrąją psichologiją ir pedagogiką, teisę. Mokslas buvo nemokamas, dalis studentų gaudavo stipendijas. 

Prie instituto veikė biblioteka (10 000 knygų), pavyzdinė mokykla, skirta pedagoginei praktikai atlikti, studenčių bendrabutis Giruliuose. 

1935 m. buvo 140 studentų, 1937–1940 m. baigė 443 studentai. 

Vokiečiams užėmus Klaipėdą Klaipėdos pedagoginis institutas 1939 m. kovo 23 d. perkeltas į Panevėžį, 1939 m. lapkričio 27 d. – į Vilnių. 1941 m. institutas pertvarkytas į keturmetę aukštąją mokyklą. 1943–1944 m. neveikė, 1944 m. atkurtas ir pavadintas Vilniaus pedagoginiu institutu (nuo 1992 m. Vilniaus pedagoginis universitetas). 

Leido „Pedagoginį metraštį“ (2 t. 1937–1939 m.).

## Direktoriai
* Vytautas Soblys – 1935–1937 m.
* Mečys Mačernis – 1937–1940 m.
* Jonas Laužikas – 1940–1941 m.
* Albinas Liaugminas – 1941–1943 m.

## Dėstytojai
Institute dirbo: J.Alekna, Antanas Bendorius, B.Juškevičiūtė, (Lapšienė),J.Gaubas, J.Budzinskis, A.Kavoliūnas, Albinas Liaugminas, Z. Kuzmickis, Pranas Mašiotas, Br.Murinas, St.Naujokaitis, Kl.Ruginis.

## Auklėtiniai
Institute studijavo: Napoleonas Bernotas, Adolfas Ramanauskas, Alė Rūta, 

## Šaltiniai
Tijūnėlienė,O.(1996) Mokytojų rengimas Respublikos pedagoginiame institute (Klaipėda:1935-1939 m.) KU.
Prano Domšaičio galerija

**Prano Domšaičio galerija**, iki 2004 m. *Klaipėdos paveikslų galerija* – dailės galerija, Lietuvos dailės muziejaus padalinys Klaipėdoje, Liepų g. 33.

## Istorija
Įkurta 1970 m., atidaryta 1973 m. Veikia 3 pastatuose. Pirmąją ekspoziciją sudarė senosios ir šiuolaikinės lietuvių vaizduojamosios dailės, XIX a. – XX a. pradžios Vakarų Europos, Rusijos tapybos kūriniai. 1978 m. atidaryta nauja ekspozicija, joje supažindinama su Lietuvos senąja (Vilniaus meno mokykla) ir XX a. pirmos pusės (Kauno meno mokykla) tapyba ir grafika, ekspozicijos svarbiausia dalis buvo skirta XX a. antrosios pusės lietuvių vaizduojamajai ir taikomajai dailei.

Po 1990 m. pertvarkymo didžiąją ekspozicijos dalį sudaro šiuolaikinė lietuvių tapyba, grafika, skulptūra. 2001 m. atidaryta iš Mažosios Lietuvos kilusio P. Domšaičio kūrinių ekspozicija, P. Domšaičio kultūros centras. Galerijoje vykdoma edukacinė veikla, nuo 2002 m. veikia Meno pažinimo centras.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Prano Domšaičio galerija
Klaipėdos operacija

**Klaipėdos operacija** – Antrojo pasaulinio karo TSRS kariuomenės puolamoji operacija Žemaitijoje 1944 m. spalio 5–22 d. 

## Tikslai
Klaipėdos operacijos tikslas – sumušti Vokietijos karinę grupuotę Žemaitijoje, užimti Klaipėdą, Baltijos pajūrį nuo Klaipėdos iki Palangos, atkirsti Vokietijos armijų grupės „Šiaurė“ kariuomenę Latvijoje nuo armijų grupės „Centras“, veikiančios piečiau, neleisti „Šiaurės“ grupės kariams pasitraukti į Rytų Prūsiją. 

## Pozicijos
Vokiečių kariuomenė gynėsi ruože Vegeriai – Papilė – Kuršėnai – Kužiai – Dubysa – Raseiniai – Gelgaudiškis. Su Vokietijos kariuomene (apie 130 000 karių, 1600 artilerijos pabūklų ir minosvaidžių, daugiau, kaip 400 tankų) kovojo TSRS I Pabaltijo fronto ir III Baltarusijos fronto 39 armijos kariuomenė (apie 500 000 karių, 9300 artilerijos pabūklų ir minosvaidžių, 1340 tankų).

## Eiga
TSRS kariuomenė puolimą pradėjo 1944 m. spalio 5 d., pralaužė vokiečių kariuomenės gynybą, spalio 11 d. pasiekė Baltiją, priartėjo prie Klaipėdos gynybos ruožo, bet jo pralaužti nepajėgė. Operacijoje dalyvavo ir Šešioliktoji lietuviškoji šaulių divizija. 

Visą Lietuvos teritoriją TSRS kariuomenė užėmė tik 1945 m. pradžioje – Klaipėdą – sausio 28 m., Kuršių neriją – vasario 4 d. 

## Šaltiniai
Klaipėdos mūšis 1323 m.

**Klaipėdos mūšis** – mūšis tarp žemaičių ir Livonijos ordino dėl pastarojo valdomo Klaipėdos miesto ir apylinkių, įvykęs 1323 m. kovo 14 d. Klaipėdoje.

## Istorija
Pasak kronikininko Petro Dusburgiečio, žemaičiai sudegino Klaipėdos miestą, bet Klaipėdos pilies užimti nesugebėjo.  

Žemaičių pajėgos (kai kur nurodoma, kad lietuvių) sudegino ne tik miestą, bet ir uoste tuo metu buvusius laivus, kurių dalis priklausė Hanzai.  

Sudegintos ir dar 3 gretimos pilys, veikiausiai Žardės (dab. Klaipėdos pietiniame pakraštyje), Poyso (Dangės žemupio kairiajame krante, į rytus nuo Klaipėdos) ir Eketės (Dangės ir Eketės santakoje), t. p. daug laivų, apie 70 žmonių išsivaryti į nelaisvę. 

Po Klaipėdos mūšio Livonijos ordinas 1328 m. savo valdą Klaipėdos mieste ir apylinkėse – Klaipėdos sritį perleido Vokiečių ordino Prūsijos šakai. 1392 m. jai savo Klaipėdos valdą perleido ir Kuršo vyskupas. 

## Šaltiniai
Klaipėdos rytas

**Klaipėdos rytas** (iki 1995 m. „Rytas“) – spaustuvė Klaipėdoje, veikusi 1924–2002 m. 

## Veikla
Pagrindinė veikla: knygų, žurnalų, laikraščių, lankstinukų, afišų, kitų smulkių spaudinių spausdinimas, įrašytų laikmenų atgaminimas. 

## Istorija
Įkurta kaip spaudos leidimo ir prekybos akcinės bendrovės „Rytas“ (veikė 1921–1939 m.) spaustuvė. Spausdino dienraštį „Klaipėdos žinios“ (1926 m. prijungtas prie laikraščio „Lietuvos keleivis“), 1936–1939 m. laikraštį „Vakarai“ ir jo savaitinį priedą „Vaikų vakarai“. 

1933 m. turėjo 8 linotipus, 4 iškilosios spaudos mašinas, taikė cinkografiją. 1939–1945 m. neveikė, dalis įrenginių buvo išvežta į „Spindulio“ spaustuvę Kaune. 

1945 m. pabaigoje atkurta. Iš pradžių spausdino laikraščio „Sovetskaja Klajpeda“, „Raudonasis švyturys“, 1950–1990 m. „Tarybinė Klaipėda“ ir kita. 1960 m. įsigijo rotacinę spaudos mašiną. 1972 m. spaustuvė rekonstruota, įsigijo šešiaspalvę rotacine ofsetinę spaudos mašiną. 1976 m. prijungtos Kretingos, Skuodo, Šilutės, Plungės, Tauragės, Telšių, Šilalės spaustuvės. 1977–1982 m. spaustuvė išplėsta, pastatyti nauji korpusai, įrengtas fotorinkimo baras. 

1986 m. spausdino 16 pavadinimų periodinius leidinius, produkcija – 78 mln. spaudos lanko atspaudų, 108 mln. etikečių, 11 mln. piešimo sąsiuvinių. 1990 m. tapo valstybine įmone-spaustuve. 

1992 m. spausdino 24 pavadinimų periodinius leidinius, produkcija – 97,5 mln. spaudos lanko atspaudų, 129 mln. spalvos lanko atspaudų, dirbo 300 darbuotojų. 

1995 m. tapo akcine bendrove „Klaipėdos rytas“. 2002 m. (tuo metu dirbo apie 200 darbuotojų) iškėlus bankroto bylą veiklą nutraukė. 

## Šaltiniai
Šauklių akmuo su dubeniu

:*Apie gamtos paveldo objektą žr. straipsnyje [[Šauklių akmuo]]*

**Šauklių akmuo su plokščiadugniu dubeniu** (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus  kodas – 3247, senas registro kodas – A1870; senas kultūros paminklų sąrašo Nr. AR967) – mitologinis akmuo pietvakarinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, 0,95 km į šiaurę–šiaurės rytus nuo kelių Šaukliai-Mosėdis ir Šatraminiai-Šaukliai kryžkelės, 50 m į pietryčius nuo kelio Šaukliai-Mosėdis ir 0,1 km į vakarus nuo Eiškūno kairiojo kranto, Šauklių miške.

## Apibūdinimas
Akmuo rausvas, stambaus grūdėtumo, apskritas, apskaldytais šonais, 1,1–1,2 m skersmens, 60 cm aukščio. Apačia aptrupėjusi, viršutinė plokštuma glotni, žemėjanti į vieną pusę. Ties jos viduriu, arčiau krašto iškaltas netaisyklingo apskritimo pavidalo, 50 cm skersmens ir 7–8 cm gylio dubuo plokščiu dugnu ir statmenomis sienelėmis. Saugomos teritorijos plotas – 0,00014 ha.

35 m į šiaurės vakarus nuo yra Šauklių senovės kulto vieta.

## Istorija
Akmenį 1971 m. aptiko netoli gyvenęs rašytojas Romualdas Granauskas ir Mosėdžio akmenų muziejaus įkūrėjas gydytojas Vaclovas Intas, ieškoję eksponatų kuriamam muziejui. 

1972 m. paskelbtas respublikinės reikšmės archeologijos paminklu (AR967). 2005 m. pripažintas valstybės saugoma kultūros vertybe ir įregistruotas Lietuvos Respublikos nekilnojamųjų kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąraše (A1870).

## Tyrinėjimai
1971 m. akmens aplinką tyrinėjo Lietuvos mokslų akademijos Istorijos instituto archeologas Vytautas Urbanavičius, kuris nustatė, kad akmuo su dubeniu yra buvusios pagonių šventyklos aukuras. Jis stovėjo ant duobės krašto, ant iš akmenų sukrauto nedidelio postamento. Pačioje duobėje aptikta ugniavietė. Nuo ugnies akmens apačia apdegė ir smarkiai aptrupėjo. Naikinant šventyklą, akmuo buvo nuo postamento nugriautas ir dubeniu žemyn įverstas į ugniavietę. Po archeologinių tyrinėjimų atstatytas pirminėje vietoje.

Senovės kulto vieta, kurioje yra akmuo, datuojama I tūkstantmečio pirma puse – XVI-XVIII a.

## Šaltiniai

* Ignas Jablonskis. Keistieji akmenys // Švyturys (Kretinga), 1967, spalio 12
* Rimantas Matulis. Istoriniai akmenys. - Vilnius, 1990. - P. 78, Nr. 242
* Vytautas Urbanavičius. Dubenuotų akmenų paslaptis // Mokslas ir gyvenimas, 1972, Nr. 2
* Vykintas Vaitkevičius. Senosios Lietuvos šventvietės. Žemaitija. - Vilnius, 1998. - P. 143

## Nuorodos
* Mitologinių akmenų aplinkos tyrinėjimai 1970-1971 m.
* Kultūros vertybių registras: Šauklių akmuo su plokščiadugniu dubeniu


Vaizdas:Saukliai akmuo 2000.JPG|Šauklių akmuo su dubeniu, 2000 m. 
Vaizdas:Saukliai akmuo 2000 01.JPG|Šauklių II senovės kulto vieta, 2000 m.
Klaipėdos mūšis 1257 m.

**Klaipėdos mūšis** – mūšis tarp žemaičių ir Livonijos ordino pajėgų, įvykęs 1257 m. prie dabartinio Klaipėdos miesto.

## Istorija
Po to, kai Lietuvos valdovas Mindaugas 1257 m. Livonijos ordinui perleido didumą Žemaitijos, žemaičių kunigaikštis Alminas, vadovavęs Žemaičių žemių konfederacijai, ėmėsi organizuoti pasipriešinimą. 

1253 m. strategiškai svarbioje kuršių žemės vietoje – Dangės žiočių kairiajame krante vokiečių pastatyta Klaipėdos pilis kėlė pavojų kuršiams ir žemaičiams. 1256–1257 m. sandūroje Livonijos krašto magistras Anas fon Zangershauzenas buvo išrinktas Vokiečių ordino didžiuoju magistru. Į savo ankstesnes pareigas jis paskyrė buvusį Karaliaučiaus pilies komtūrą Burchardą Hornhauzeną. Pastarajam bemaž iš karto teko susidurti su rimtu iššūkiu, mat Klaipėdos apylinkėse pasirodė žemaičių kariuomenė, kuri netoli Klaipėdos įsirengė stovyklą ir rengėsi miesto puolimui.

Paskubomis surinkęs apie tūkstantį karių (per 40 ordino riterių ir apie 500 pakrikršytų kuršių, vadovaujamų Klaipėdos komtūro Bernhardo iš Hareno) Burchardas Hornhauzenas atakavo žemaičių pajėgas atvirame lauke.

Mūšyje žuvo 12 riterių. Pats Burchardas Hornhauzenas ir Mėmelio komtūras Bernardas Harenas buvo sužeisti ir tik per didžiausią vargą sugebėjo prasimušti į Klaipėdą.

Apie tai, kad mūšis pasibaigė Ordino pralaimėjimu, duomenų nėra, greičiausiai susiklostė padėtis, kuomet žemaičiai dėl patirtų nuostolių atsisakė planų pulti Klaipėdą, o riteriai nepajėgė persekioti atsitraukiančių žemaičių.

Pasveikęs magistras Burhardas išvyko į Rygą, kur rengėsi naujam žygiui. Besirengiant pas jį atvyko žemaičių pasiuntiniai ir pasiūlė pradėti taikos derybas. Derybose, kuriose buvo sutarta dėl dvejų metų taikos sutarties, atvyko ir Rygos arkivyskupas Albertas II, Rygos miestiečių atstovai ir Livonijos ordino vadai. Žemaičių pasiuntiniai taikos derybas baigė rankos paspaudimu, o sutartis vėliau buvo patvirtinta žemaičių kunigaikščių (sen. vok. *kunigen*) susirinkime.

Po dvejų metų atsinaujinus karo veiksmams žemaičių pajėgoms, dalyvavusioms ir pergalinguose 1259 m. Skuodo mūšyje bei 1260 m. Durbės mūšyje, ir toliau vadovavo kunigaikštis Alminas.

## Šaltiniai
Klaipėdos mokytojų seminarija

**Klaipėdos mokytojų seminarija** – mokytojų seminarija Klaipėdoje, rengusi pradžios mokyklų mokytojus, mokančius lietuvių kalbą, dab. H. Manto g. name, kuriame veikia restoranas „Lūja“.

## Istorija
Oficialiai įsteigta 1902 m. Karalienės mokytojų seminarijos auklėtinių iniciatyva, pradėjo veikti 1903 m. Iš pradžių į seminariją buvo priimami baigusieji dvimetį Klaipėdos preparandumą (1913 m. jis prijungtas prie seminarijos, 1925 m. jo vietoje įsteigta Klaipėdos spartesnioji mokykla), nuo 1925 m. – baigusieji gimnaziją. Seminarijoje mokslas truko 3 (neilgai – 4) metus, dėstyta pedagogika, psichologija, visi mokyklose mokomi dalykai (lietuvių kalba tik iki 1909 m.) ir jų mokymo metodika, užsienio kalbos (prancūzų, vėliau ir anglų), muzikos teorija, t. p. smuikuoti, vargonuoti. 

Nuo 1923 m. į seminariją buvo priimami tik abi Klaipėdos krašto oficialias kalbas (lietuvių ir vokiečių) mokantieji, lietuvių kalbai skirtos 6–7 m. savaitinės pamokos. 1925 m. Klaipėdos direktorijos nutarimu reikalauta seminarijoje dėstyti Lietuvos Respublikos istoriją, geografiją, pedagoginius kursus. Seminarijos absolventams mokytojo kvalifikacija būdavo suteikiama 1–2 m. išdirbus mokykloje, išlaikius baigiamuosius egzaminus. Seminariją baigė 29 pedagogų laidos, 600–700 mokytojų.

Lietuvos Respublikos vyriausybei nutarus pradinių mokyklų mokytojus rengti pedagoginiuose institutuose, 1936 m. Klaipėdos mokytojų seminarija uždaryta, jos pastate įkurtas Klaipėdos pedagoginis institutas. 

## Dėstytojai
Seminarijoje dėstė lietuvių kultūros veikėjai Martynas Emilis Nauburas, E. Kairys, Georgas Storosta, J. Stragys, Martynas Mertinaitis.

## Auklėtiniai
Klaipėdos mokytojų seminariją baigė Klaipėdos krašto visuomenės veikėjai Mikas Šlaža, Eduardas Simaitis, E. Bajoras, Jurgis Lampsatis, Martynas Purvinas, Jonas Purvinas, Jonas Užpurvis. 

## Šaltiniai
Klaipėdos mokytojų institutas

**Klaipėdos mokytojų institutas** – nepilna aukštoji mokykla, veikusi 1946–1956 m. Klaipėdoje. 

## Istorija
Įsteigtas vietoje 1935–1939 m. veikusio Klaipėdos pedagoginio instituto, naciams užėmus Klaipėdą perkelto į Vilnių ir pavadinto Vilniaus pedagoginiu institutu, prie kurio 1944–1946 m. veikė Vilniaus nepilna aukštoji mokykla. Ji rengė mokytojus ir 1946 m. buvo perkelta į Klaipėdą ir pavadinta Klaipėdos mokytojų institutu. 

Klaipėdos mokytojų institutas turėjo 5 skyrius:
* Fizikos ir matematikos,
* Gamtos ir geografijos,
* Istorijos,
* Lietuvių kalbos ir literatūros,
* Rusų kalbos ir literatūros (nuo 1949 m.)
* Fizikos ir Gamtos laboratorijas,
* biblioteką. 

Rengė mokytojus septynmetėms mokykloms ir vidurinių mokyklų V-VIII klasėms, iš viso parengė apie 1000 mokytojų. 1956 m. sujungtas su Šiaulių mokytojų institutu. 

## Direktoriai
* Antanas Šimkus – 1946–1949 m.,
* Ričardas Mironas – 1949–1950 m.,
* Kazys Gerulis – 1950–1956 m.

## Dėstytojai
Institute dėstė: Leonas Jovaiša, Vytautas Sirtautas,
Studentų choro vadovas: Juozas Karosas

## Auklėtiniai
Klaipėdos mokytojų institutą baigė: Elena Adomavičienė, Ramutis Balčiūnas, Bronius Dobrovolskis, Albertas Juška, Bronius Kalinauskas, Algimantas Knašas, Vytautas Naraškevičius, Algirdas Pocius, Eduardas Vilkas.

## Šaltiniai
Santa Krus del Kičė

**Santa Krus del Kičė** () – miestas Gvatemaloje, Gvatemalos aukštumose, 2021 m aukštyje virš jūros lygio. Kičės departamento administracinis centras.

## Istorija

Miestas įkurtas konkistadoro Pedro de Alvarado tuoj po to, kai buvo užimta ir sugriauta kičių sostinė Kumarkachas. Šio miesto griuvėsiai panaudoti statant Santa Krus del Kičės katedrą ir laikrodžio bokštą. Kičėje indėnai buvo persekiojami, engiami, todėl daugelis jų persikėlė į Čičikastenangą. Šis miestas greitai peraugo Kičę.


Image:Catedral de Santa Cruz del Quiche.jpg|Katedra
Image:Quiche whitechurch lg.jpg|Miesto centras


## Šaltiniai
Klaipėdos krašto valdžios žinios

**Klaipėdos krašto valdžios žinios** () – laikraštis, ėjęs 1920–1939 m. Klaipėdoje. Skelbėsi esąs *skelbimo organas visoms Klaipėdos krašto įstaigoms*.

## Istorija
Laikraštį leido Klaipėdos krašto direktorija. Iš pradžių ėjo 4 kartus per mėnesį, nuo 1921 m. – 3 kartus per savaitę. Tekstai spausdinti lietuvių kalba ir vokiečių kalba, 1920 m. ėjo vokiečių kalba leistas tokio pat pobūdžio laikraštis *„Amtsblatt des Memelgebietes“*. Iki 1936 m. spausdintas gotikiniu, vėliau – lotynų šriftu. Skelbė įstatymus, potvarkius, sutartis.  Spausdino F. Beningo spaustuvė ir „Lituania“ spaustuvė Klaipėdoje. Išleido priedus „Klaipėdos krašto administracinio teismo sprendimai“, „Klaipėdos krašto savivaldybių rinkimų įstatymai“. 

Redagavo Klaipėdos krašto direktorijos atstovai. 

## Šaltiniai
Uspantekų kalba

**Uspantekų kalba** (sav. *Uspanteco*) – majų kalbų šeimai priklausanti kalba, vartojama vakarų Gvatemaloje, Kičės departamente, daugiausia San Migel Uspantano savivaldybėje. Labai artima kičių kalbai. Tai viena iš 3 toninių majų kalbų.

Raštingumas šia kalba labai žemas. Yra išleista gramatika, Naujasis Testamentas, veikia radijo laidos.

## Nuorodos
*
Ekoturizmas

**Ekoturizmas** (dar kitaip vadinamas *ekologinis, gamtinis turizmas*) – turizmo šaka, orientuota į ekologiją; gamtos, kultūros vertybių lankymas, stengiantis kuo mažiau paveikti natūralias vietovės sąlygas. Nuotykių turizmas neretai priskiriamas prie ekologinio turizmo. Taip pat iš dalies persipina su kultūriniu turizmu.

Pagrindiniai ekoturizmo principai:
* kelionės po natūralią, mažai paliestą gamtą (žygiai į kalnus, kelionės džiunglėmis ir kt.);
* žaliųjų technologijų naudojimas, minimalizavimas daromos įtakos gamtai ir vietiniams gyventojams;
* atsisakymas bereikalingos prabangos, išteklių švaistymo;
* keliautojų ekologinis, kultūrinis švietimas;
* tiesioginė nauda vietiniams gyventojams.

Ekoturizmas yra orientuotas į ekologiškai, socialiai išsilavinusius asmenis, o ne į vidutinį vartotoją. Tiesa, ekoturizmo sąvoka dažnai naudojama komerciniais tikslais, dėl to yra kritikuojama gamtosaugininkų. Pavyzdžiui, dalis turistinių kompanijų tiesiog įrengia viešbučius vaizdingose vietose, gamtos apsuptyje, siūlo kai kurias kelionių po gamtą paslaugas ir tuo pačiu priskiria save ekoturistinėms.

Dalis šalių, tokių kaip Kosta Rika, Ekvadoras, Madagaskaras, Kenija, Nepalas, intensyviai plečia ekoturizmo paslaugas, iš kurių gaunamas pelnas sudaro ryškią šalies pajamų dalį. Mažesnio masto ekoturistinės paslaugos siūlomos daugelyje šalių.

## Lietuvoje

Lietuvoje ekologinis turizmas apima keliavimą saugomose gamtinėse teritorijose, augalų, gyvūnų stebėjimą, vietinės kultūros ir tradicijų pažinimą bei aplinkos puoselėjimą. Pavyzdžiui, Kuršių nerijos nacionaliniame parke dirbtinai ribojamas turistų srautas, sunkiai išduodami naujos statybos leidimai, apmokestinamas automobilių srautas, idant būtų apsaugota jos gamta, tačiau čia nutiestas Neringos dviračių takas, taip pat įrengti pažintiniai takai Pilkosios kopose ir kt. Čia galima užsiimti veržliu laisvalaikiu. Kuršių Nerijoje apsilanko bene daugiausia migruojančių paukščių Lietuvoje, todėl yra puikios sąlygos ornitologiniam turizmui plėtoti.

## Taip pat skaitykite
* Nacionaliniai parkai Baltijos šalyse
* Lietuvos regioniniai parkai
* Lietuvos pažintiniai takai
* Lietuvos kraštovaizdžio apžvalgos bokštai
* Lietuvos gamtos paminklai

## Išnašos
Klaipėdos krašto vokiečių ir lietuvių sąjunga

**Klaipėdos krašto vokiečių ir lietuvių sąjunga** () – Klaipėdos krašto vokiečių revanšistinė organizacija. 

## Istorija
1919 m. įkurta Berlyne paaiškėjus, kad kraštas bus atskirtas nuo Vokietijos. Steigėjai – Vokietijoje gyvenantys buvę klaipėdiškiai vokiečiai ir jų bendraminčiai. Klaipėdos krašto vokiečių ir lietuvių sąjunga turėjo skyrius Karaliaučiuje ir Tilžėje, palaikė glaudžius ryšius su Klaipėdos krašto kultūros sąjunga. 

## Veikla
Klaipėdos krašto vokiečių ir lietuvių sąjungos nariai Vokietijoje rengė mitingus, čia ir Klaipėdos krašte agitavo, kad jis būtų atskirtas nuo Lietuvos ir grąžintas Vokietijai. Sąjungos leidžiamame ir krašte nelegaliai platinamame laikraščio „Das Memelland“ buvo šmeižiami lietuviai, įtikinėjama, kad kraštas bus prijungtas prie Vokietijos. 1933 m. gegužės mėn. sąjunga prisijungė prie Berlyne įsteigto Rytų Prūsijos organizacijų centro – vadinamosios Vokiečių rytų sąjungos (*Ostbund*). 

## Šaltiniai
Manisa

**Manisa** () – miestas vakarų Turkijoje, prie Gedizo upės. Provincijos centras. Pramonės centras. Išvystyta razinų pramonė.

## Istorija

Senovėje miestas vadintas ***Magnezija*** ().

## Sportas
* Manisaspor (futbolas)
* Manisa FK (futbolas)
* Manisos BBSK (krepšinis)

## Šaltiniai
Tirkšlioniai (Rozalimas)

**Tirkšlioniai** – viensėdis Pakruojo rajono savivaldybėje, 4 km į pietvakarius nuo Rozalimo.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Tirmėnai

**Tirmėnai** – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės rytus nuo Lekėčių, Rūdšilio pakraštyje. Greta eina kelias .

## Gyventojai

## Šaltiniai
Tįsaičiai

**Tįsaičiai** – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 5 km nuo Pakražančio.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Tiškai

**Tiškai** – kaimas Mažeikių rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Sedos, prie Varduvos ir Bradumo santakos. Praeina kelias , per Varduvą nutiestas Rimolių–Tiškų tiltas.

## Istorija

Tiškų dvarą XIX a.–XX a. pr. valdė Daukantai. Nuo 1908 m. garsus gydytojas Jurgis Petras Daukantas (1826–1913) kaime gydė pacientus, pagal jo projektą pastatytas tam reikalui skirtas namelis.

## Gyventojai

## Šaltiniai

*
Titeikėliai

**Titeikėliai** – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 3 km nuo Juostininkų. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Šauklių senovės žemdirbystės vieta

**Šauklių senovės žemdirbystės vieta** (saugotinas kultūros paveldo objektas) – ankstyvosios žemdirbystės laukai Skuodo rajono savivaldybės teritorijos pietvakarinėje dalyje, Šauklių kaime (Mosėdžio seniūnija),   0,75 km į šiaurės rytus nuo kaimo kryžkelės, kelio į Mosėdį dešinėje pusėje, tarp jo ir Eiškūno upelio, Šauklių miške.
      
## Apibūdinimas

Eiškūno upelio kairiojo kranto terasoje, apaugusioje mišku, 15 ha plote išliko akmenų aptvarų ir krūsnių. Dominuoja beveik šiaurės-pietų kryptimi einantis pagrindinis pylimas, nuo kurio į šonus atsišakoja mažesni pylimai. Aptvaruose ir laukų pakraščiuose aptikta per 20 akmenų krūsnių, kurių skersmuo 3-6 m, o aukštis apie 0,3 m. Šauklių senovės žemdirbystės vieta jungiasi su šiaurės pusėje esančia Naujukų senovės žemdirbystės vieta ir sudaro vieningą archeologinį-istorinį kompleksą.

Žemdirbystės vietos pietinėje dalyje yra Šauklių senovės kulto vietos. Manoma, kad jose buvo atliekamos pagoniškos apeigos, susijusios su žemdirbystės tradicijomis.

## Istorija

Šioje vietoje iki XVI a. Valakų reformos buvo ankstyvosios žemdirbystės laukai, plytėję Eiškūno upelio kairiajame krante. Valakų reformos metu ši teritorija atsidūrė už valakais išskirstytų ariamos žemės sklypų ribų ir buvo priskirta prie bendro naudojimo paskirties žemės (pievų, ganyklų ir miškų). Tarpukario žemės reformos metu senovės žemdirbystės laukai buvo suskaidyti į sklypus ir išdalinti ūkininkams. Nemaža dalis akmenų krūsnių ir aptvarų buvo sunaikinta, o jų teritorija paversta ariama dirva. Išliko tik mišku apaugusi senovės žemdirbystės laukų vieta. 

Vietovę 1939 m. išaiškino ir žvalgė Vytauto Didžiojo kultūros muziejaus darbuotojas Pranas Baleniūnas, 2002 ir 2004 m. – Vilniaus universiteto ir Kretingos muziejaus žvalgomoji archeologinė ekspedicija (vadovas Algimantas Merkevičius).

1,3-1,4 km į rytus-pietryčius nuo Šauklių senovės žemdirbystės vietos, 0,9 km į šiaurės rytus nuo kelio Šaukliai-Kulaliai tilto per Nerpuolės upelį, kairiajame jo krante buvo Šauklių II senovės žemdirbystės vieta, kurią 1967 m. išaiškino ir žvalgė Ignas Jablonskis.  Čia buvusių bendrųjų kaimo ganyklų šiaurės rytiniame pakraštyje jis aptiko kelias dešimtis akmenų krūsnių, o šalia jų surado apeiginį akmenį su dubeniu.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*Senovės žemdirbystės vietų archeologiniai žvalgymai 2002 m.
*Senovės žemdirbystės vietų archeologiniai žvalgymai 2004 m.
Tintiniškės

**Tintiniškės** – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 10 km nuo Dūkštų.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Titnagai

**Titnagai** – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 1 km į pietus nuo Stasiūnų, šalia kelio .

## Gyventojai

## Šaltiniai
Tytuvėnėliai

**Tytuvėnėliai** – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės vakarus nuo Tytuvėnų. Yra Tytuvėnėlių dvaras.

## Istorija

Nuo XVIII a. pabaigos minimas Tytuvėnėlių dvaras.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Toleikiai (Klaipėda)

**Toleikiai** – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 7 km į pietvakarius nuo Dovilų, 2 km į pietryčius nuo Rimkų, prie Smeltalės upelio ir jos intako Kirnupalio. Kelias  kaimą dalina į dvi dalis: didesnę šiaurinę ir mažesnę pietinę. Šiaurinėje kaimo dalyje yra Lėbartų kapinės. Kapinėse stovi Lėbartų kapinių koplyčia.

## Etimologija
1511–1520 m. Budekiemyje minimas asmuo Jokūbas Taleika (*Jacob Taleicka*), taigi kaimo vardas kilęs iš baltiško asmenvardžio *Tolei̇̃kis*, virtusio populiaria pavarde, ypač vakarinėje Lietuvos dalyje. Šaknies **Tol-/ Tāl-* asmenvardžių yra prūsų vardyne, gal būt ir kuršių (plg. *Tollit*). Tikriausiai pavardė sietina su baltų **tāl-* ‚toli, tolimas‘, ši šaknis buvo ir dvikamienių vardų dalis.

## Istorija
1785 m. minimas kaip karališkasis kaimas, buvo 4 sodybos (buvo Įsruties apskrities Klemiškės valsčiuje). 1939 kaimas prijungtas prie Budelkiemio.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Toleikos

**Toleikomis** vadinami kaimai Švenčionių rajone:

* Strūnaičio seniūnijoje,
* Švenčionėlių seniūnijoje.
Toleikos (Strūnaitis)

**Toleikos** – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 5 km nuo Naujo Strūnaičio, prie kelio .

## Istorija
Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai, Vilniaus vaivadijai, Švenčionių apskričiai.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Tolimėnai (Zarasai)

**Tolimėnai** – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 8 km į pietvakarius nuo Salako, šalia Užusodo miško ir Pratkūnų geomorfologinio draustinio. Pietinė kaimo dalis priklauso Ignalinos rajonui (žr. Tolimėnai (Ignalina)). Ties kaimu kertasi keliai  ir . Yra Tolimėnų kaimo senosios kapinės (paveldo objektas), tolėliau – Tolimėnų piliakalnis. Kaime stovi tradicinių formų stogastulpis, išlikę daug senosios aukštaičių architektūros.

## Istorija

Pokario metais apylinkėse veikė Vytauto apygardos, Lokio partizanų rinktinės Lietuvos partizanai.

1950–1954 m. – Dūkšto rajono Tolimėnų apylinkės centras.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Toliotai

**Toliotai** – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 1 km į pietryčius nuo Rudgalvių, prie Šalpės aukštupio.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Toliotiškė

**Toliotiškė** – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 4 km nuo Griškiškės. 

## Istorija

XX a. pr. įėjo į Novoaleksandrovsko apskritį. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Vidžių valsčius).

## Gyventojai

## Šaltiniai
Toliotiškis

**Toliotiškis** – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 2 km nuo Čiobiškio. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Toliotonys

**Toliotonys** – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 11 km nuo Aukštadvario. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Tolimėnai

**Tolimėnais** vadinami kaimai:

* Ignalinos rajone (pietinė kaimo dalis);
* Zarasų rajone (šiaurinė kaimo dalis).
Tolimėnai (Ignalina)

**Tolimėnai** – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 10 km į šiaurės vakarus nuo Kazitiškio, 8 km į pietvakarius nuo Salako; sudaro Ignalinos rajonui priskirta Tolimėnų kaimo dalis (šiaurinė dalis likusi Zarasų rajone). Stūkso Tolimėnų piliakalnis. Praeina kelias .

## Gyventojai

## Galerija

Kazitiškio sen., Lithuania - panoramio.jpg|Vieškelis pro Tolimėnus
Kazitiškio_sen.,_Lithuania_-_panoramio_(7).jpg|Kryželis
Kazitiškio_sen.,_Lithuania_-_panoramio_(5).jpg|Kryžius prie sodybos


## Šaltiniai
Toliškės

**Toliškėmis** vadinami kaimai:

* Anykščių rajone;
* Kaišiadorių rajone:
** kaimas,
** viensėdis,
** Toliškės II,
** Toliškės III,
** Toliškės IV.
Toliškės (Anykščiai)

**Toliškės** – viensėdis Anykščių rajono savivaldybėje, 4 km nuo Debeikių. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Toliškės (Kaišiadorys)

**Toliškės** – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 4 km nuo Vilūnų.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Toliškės (viensėdis)

**Toliškės** (anksčiau ***Toliškės II***) – viensėdis Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 3 km į pietryčius nuo Darsūniškio.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Toliūnai (Pasvalys)

**Toliūnai** – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 8 km nuo Pušaloto, kairiajame Lėvens krante. Kabamasis tiltas jungia su Gegabrasta.

Buvo Toliūnų dvaras.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Topolis (Kupiškis)

**Topolis** – viensėdis Kupiškio rajono savivaldybėje, už 7 km nuo Skapiškio, šalia Biliūnų kaimo. 1949 m. gegužės 12 d. buvo įkurtas „Sakalo“ kolūkis. Iki šiol neišlikusiame buvusiame dvare veikė biblioteka, kultūros namai, atokiau stovėjo kolūkio raštinė, Topolyje buvo įrengtos kolūkio mechanikos dirbtuvės, garažai.

2022 m. duomenimis, Topolyje gyvenamąją vietą deklaravusių žmonių nėra, tačiau ten gyvena, turi ūkį ir administracinį pastatą vienas ūkininkas.

Topolyje auga čia įsikūrusio ūkininko Jono Pakalnio (g. 1939 m.) iniciatyva gražiai prižiūrimas parkas, jo plotas ~3 ha. Du tvenkinius jungiantį upelį kerta tiltukai, įrengta pavėsinė, nutiesti trys pėsčiųjų takai, pastatyta skulptūrų, yra liepų alėja. 2019 m. dienraštis „Lietuvos rytas“ Topolio parką įtraukė į geriausių Lietuvos parkų 15-tuką.

## Gyventojai

## Galerija

Topolis (Kupiškis), gėlynas.JPG
Topolis (Kupiškis), skulptūra.JPG
Topolis (Kupiškis), tvenkinys.JPG
Topolis (Kupiškis), tiltelis.JPG
Topolis (Kupiškis), tiltelis2.JPG
Topolis (Kupiškis), pavėsinė.JPG
Topolis (Kupiškis), sena liepa.JPG


## Šaltiniai
Topoliškiai

**Topoliškiai** – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 12 km nuo Anykščių. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Topulynė

**Topulynė** – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 5 km į pietryčius nuo Liolių, netoli kelio , tuoj į pietus nuo Gailių (atskirtas tvenkinėlio).

## Gyventojai

## Šaltiniai
Totoriškės (Kaišiadorys)

**Totoriškės** – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Stabintiškių. Stūkso Totoriškių akmuo.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Kaime 1960 m. gimė Kazys Matačiūnas, spaudos ir televizijos žurnalistas, redaktorius.

## Šaltiniai
Totoriškės (Vilnius)

**Totoriškės** – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 4 km į pietryčius nuo Rudaminos. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vedai

**Vedai** (['væd:a:]) − Azijos tauta, kurių dauguma gyvena Šri Lankos rytuose. Vedai yra seniausi Šri Lankos gyventojai, kurie asimiliuojami tamilų ir sinhalų.

Daugiausia vedų kalba tamilų kalba, kiti − sinhalų kalba. Iš tikinčiųjų yra budistų, hinduistų ir pirmykčių tikėjimų liekanų. Tarp vedų išliko gimininės egzogaminės grupės (*varugės*), matriarchatas. Vedų religija (Vedizmas) yra seniausiai žinomas indų tikėjimas. Svarbiausias žinių šaltinis apie vedų religiją yra vedos. Seniausias ir žymiausias vedų rinkinys yra „Rigveda“.

Dauguma vedų verčiasi žemdirbyste ir žvejyba, kartu medžioja ir rankioja.

## Nuorodos

* Apie Vedus (anglų k.)
Takana

**Takana** () − ugnikalnis Centrinėje Amerikoje, Gvatemalos ir Meksikos pasienyje, Čiapaso Siera Madrėje.

Ugnikalnis yra saugomame biosferos rezervate. Paskutinį kartą Takanos ugnikalnis buvo išsiveržęs 1986 m.

## Nuorodos

* Takanos ugnikalnis (anglų k.)
Pirmoji Austrijos Respublika

**Pirmoji Austrijos Respublika** () − buvusi centrinės Europos valstybė, gyvavusi tarp I ir II Pasaulinių karų, nuo 1919 m. spalio 21 d. iki 1934 m. vasario 12 d.

Po Austrijos−Vengrijos pralaimėjimo Pirmajame pasauliniame kare imperija buvo padalinta remiantis nacionaline gyventojų sudėtimi. Austrija su dabartinėmis sienomis buvo sukurta iš teritorijų, kur dauguma gyventojų buvo vokiečiai. 1918 m. lapkričio 12 d. Austrija tapo respublika, vadinama Vokiečių Austrija. Naujai susirinkęs parlamentas norėjo prijungti šalį prie Vokietijos. Laikinos konstitucijos 2 straipsnis teigė: *Deutschösterreich ist ein Bestandteil der Deutschen Republik* („Vokiečių Austrija yra Vokietijos respublikos dalis“). Plebiscitai Tirolio ir Zalcburgo žemėse 1919−1921 m. buvo už susijungimą su Vokietija. Tačiau buvo baiminamasi, kad maža Austrija nebus ekonomiškai gyvybinga. Bet Prancūzija ir Italija pasipriešino susijungimui ir reikalavo nepriklausomos Austrijos, kuri bus autonomiška bent 20 metų, konstitucijos. Sen Žermeno sutartyje buvo straipsnis draudžiantis Austrijai politiškai ar ekonomiškai prisijungti prie Vokietijos ir privertė pakeisti šalies pavadinimą iš „Vokiečių Austrijos respublikos“ į „Austrijos respublikos“. Taip atsirado Pirmoji Austrijos respublika.

Tačiau visą respublikos gyvavimo laikotarpį šalį nuolat lydėjo ginkluoti susirėmimai tarp kairiųjų ir dešiniųjų politinių grupuočių. 1927 m. kairieji surengė masines protesto akcijas, kurios istorijoje yra vadinamos kaip 1927 m. liepos sukilimas. Sukilimas buvo numalšintas tik įsikišus policijai; žuvo daug protestuotojų. Nepaisant visų vyriausybės priemonių, smurtas šalyje nesibaigė iki pat ketvirtojo dešimtmečio pradžios, kai kancleriu buvo išrinktas *Engelbertas Dolfusas* (*Engelbert Dollfuß*).

## Pirmosios Austrijos Respublikos kanclerių sąrašas
Totoriškė

**Totoriškė** – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės rytus nuo Ceikinių, Aukštojo miško apsuptyje.

## Etimologija
Priesagos *-išk-* vedinys iš žodžio *[[totoriai|totõrius]]*.

## Istorija
XX a. pr. buvo užusienis Švenčionių apskrities Zablatiškės valsčiuje.
Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai, Vilniaus vaivadijai, Švenčionių apskričiai.

Sovietmečiu priklausė Ceikinių apylinkei.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Totoriai (Kupiškis)

**Totoriai** – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Skapiškio, tarp Virbališkių ir Skapagirio miškų. Teka Svalios ir Sūrupio upeliai. 2019 m. duomenimis, 4 kaimo sodybos buvo gyvenamos, 10 stovėjo tuščios.

## Istorija
Pasak legendos, būsimo kaimo vietoje Lietuvos didysis kunigaikštis Vytautas valstybės sienos apsaugai apgyvendino totorius.

Manoma, kad kaimas greičiausiai susiformavo per Valakų reformą ir priklausė Skopų giminės valdoms. Nuo XVII a. iki XX a. pradžios priklausė Totoriškių palivarkui ir buvo vadinamas Totoriškiais, nuo 1903 m. – Totoriais. Pasakojama, kad prieš baudžiavos panaikinimą Totoriškių dvarininkas arčiau dvaro buvusius kaimo ūkius iškėlė į pamiškę ir geresnę dirbamą žemę pasiliko sau. 1915 m. per karo veiksmus kaimas sudegė. 1923 m. Totoriuose buvo 14 ūkių. 1929 m. per žemės reformą kaimas išskirstytas į vienkiemius, bendrai nuosavybei paliktas tik žvyrynas. Ūkiai buvę vidutinio dydžio, didžiausias valdė 28,03 ha žemės. Kaimas nukentėjo ir per Antrąjį pasaulinį karą – sudegė kelios jo sodybos. Po karo du kaimo gyventojai nužudyti stribų, viena šeima ištremta į Sibirą. 1949 m. kaime įkurtas „Pasvalio“ kolūkis (pavadintas pagal Svalios upelį), vėliau kaimas priklausė „Ąžuolo“, „Skapiškio“ kolūkiams.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės

Kaime gimė:
* 1910 m. rugsėjo 5 d. – Argentinos lietuvių visuomenės veikėjas Pranas Žilinskas.

## Šaltiniai
Chlodomiras

**Chlodomiras** (gimė apie 495 m.) buvo antrasis iš keturių frankų karaliaus Chlodvigo I sūnų. 

## Valdymas

Po tėvo mirties 511 m. jis su broliais Teodoriku, Childebertu ir Chloteru pasidalino karalystę. Nors vyriausio sūnaus Teodoriko teisės buvo stipresnės, jis su kitais dviem broliais pasidalino pusę karalystės. Tai buvo Orleano karalystė, atimta iš Syagrijaus. Karalystei priklausė Orleano, Turo ir Puatjė vyskupystės. Jis vedė Gunteuką, su kuria susilaukė trijų sūnų: Teodebaldo, Guntaro ir Klodoaldo.

523–524 m. Chlodomiras, tikriausiai paskatintas motinos Klotildos, norėjusios atkeršyti Zigizmundui Burgundui už sūnėno mirtį, prisidėjo prie brolio žygyje prieš burgundus. Sugavęs Zigizmundą jis grįžo į Orleaną. Bet Zigizmundo brolis Gondomaras grįžo į Burgundija sąjungininko ostgotų karaliaus Teodoriko Didžiojo karių priešakyje. Čia jis išskerdė frankų paliktą įgulą.

Chlodomiras užmušė Zigizmundą, jo sūnus Gisaldą ir Gondebaudą 524 m. gegužės 1 d. Po to jis išvyko į antrą žygį prieš burgundus, kuriame žuvo Vezeronso mūšyje. Jo trys sūnūs liko su motina, kol ji vedė Chloterą. Šis užmušė Chlodomiro sūnus, tik Klodoaldui pavyko pabėgti. Geriau žinomas kaip Šventasis Klodas, jis tapo Nongento abatu ir paaukojo savo ilgus plaukus, o ne galvą.

## Žmonos ir vaikai
* nuo 517 metų – **Gunteka** (arba Gunteika, Guntcheika) **Burgundė**]] (apieo 490 – apie 532)
** **Teobaldas** (521–531)
** **Guntaras** (524–531)
** **Clodoaldas** (522–560), vėliau kanonizuotas Šventojo Klodo vardu

## Literatūra

* Bernard Bachrach (1972). *Merovingian Military Organization, 481–751*. Minneapolis: University of Minnesota Press, ISBN 0-8166-0621-8.
* Geary, Patrick J. (1988). *Before France and Germany: The Creation and Transformation of the Merovingian World*. Oxford: Oxford University Press, ISBN 0-19-504458-4.
* Edward James (1991). *The Franks*. London: Blackwell, ISBN 0-631-14872-8.
* Charles Oman (1914). *The Dark Ages, 476–918*. London: Rivingtons.
* John Michael Wallace-Hadrill (1962). *The Long-Haired Kings, and Other Studies in Frankish History*. London: Methuen.
* Wood, Ian N. (1994). *The Merovingian Kingdoms, 450–751*. London: Longman, ISBN 0-582-21878-0.