open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
1767 m.

**1767** m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.

## Lietuvoje

### Gimtadieniai
* **[[Sausio 1]]** d. – Andrius Benediktas Klongevičius, Lietuvos vyskupas, teologijos daktaras (m. 1841 m.).
* **[[Lapkričio 26]]** d. – Platonas Aleksandrovičius Zubovas, Rusijos valstybės ir karo veikėjas, paskutinis Rusijos imperatorės Jekaterinos II favoritas, generolas ansefas, šviesiausias kunigaikštis. Aleksandro Nikolajevičiaus Zubovo (1727–1795 m.) sūnus, Nikolajaus (1763–1805 m.), Dmitrijaus (1764–1836 m.) ir Valerijano (1771–1804 m.) Zubovų ir Olgos Žerebcovos (1766–1849 m.) brolis (m. 1822 m.).

**Nedatuota**

* Motiejus Tiškevičius Logoiskis, Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajoras, didikas, Lelijos herbo grafas, Lietuvos katalikų bažnyčios veikėjas.
* Radomo konfederacijos susiformavimas

### Mirtys
* **[[Kovo 30]]** d. – Jonas Kristupas Glaubicas, žymiausias vėlyvojo baroko, rokoko stiliaus architektas Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje (g. 1700 m.).
## Pasaulyje
### Įvykiai

**Nedatuoti**
* Žanas Žakas Ruso įsikuria Anglijoje.
### Gimtadieniai
* **[[Sausio 5]]** d. – Žanas Baptistas Sėjus, prancūzų ekonomistas ir prekybininkas (m. 1832 m.).
* **[[Kovo 15]]** d. – Endriu Džeksonas, 7-asis Jungtinių Amerikos Valstijų prezidentas, ėjęs pareigas nuo 1829 iki 1837 metų (m. 1845 m.).
* **[[Kovo 25]]** d. – Joachimas Miuratas, kunigaikštis, Prancūzijos maršalas (1804), Neapolio karalius (1808–1815), Revoliucijos ir Napoleono karų dalyvis, nacionalinis Italijos herojus (m. 1815 m.).
* **[[Gegužės 4]]** d. – Tjagaradža, Pietų Indijos muzikas, dainininkas, kompozitorius, pedagogas. Vienas žymiausių Karnatakos stiliaus muzikos kūrėjų. Gerbiamas kaip vienas iš trijų Pietų Indijos šventųjų dainininkų, Karnatakos „trejybės“ (*trimūrti*) narių (kartu su Muttusvāmi Dīkśitar ir Śyama Śāstri) (m. 1847 m.).
* **[[Liepos 11]]** d. – Džonas Kvinsis Adamsas, JAV prezidentas 1825–1829 m. Jo tėvas John Adams taip pat buvo JAV prezidentu (m. 1848 m.).
### Mirtys

**Nedatuota**

* Georgas Filipas Telemanas, žymus vokiečių kompozitorius. Būdamas dinamiška asmenybė, jis aktyviai koncertavo, suburdavo orkestrus ir jiems vadovaudavo, uoliai rūpinosi savo kūrinių leidyba (g. 1681 m.).

## Nuorodos
Idėja

**Idėja** ( tariama *idea* – sąvoka, vaizdinys)
# mintis, siekimų tikslas, suteikiantis veiklai kryptį, pagrindinė mokslinės, meninės kūrybos ar praktinės veiklos mintis;
# Platono, Hėgelio filosofijoje – daikto esmė, idealus, pirminis visa ko pradas.

Pirmąja prasme – idėja dažniausiai yra nedidelės apimties pradinis minčių rinkinys, tekstas, kuriame nusakytas veiksmas ar jų seka, keičianti tam tikrą terpę, siekiant daugiau ar mažiau apibrėžtų tikslų. Už idėją yra šiek tiek platesnis sumanymas, o idėjos vystymas paprastai būna susijęs su eskizu, projektu ar detaliuoju planu. Idėjas kuria ir nepasitenkinimas aplinka, primestos ar suvoktos problemos. Populiariai idėja suprantama kaip tam tikra mintis ar net koncepcija, kilusi asmens prote kaip galvojimo rezultatas.

## Idėjos kaip turtas

Kai kuriais atvejais būdas, kuriuo tam tikra idėja yra išreikšta gali būti teisiškai saugomas valstybės kaip intelektinė nuosavybė. Kūrybinis darbas saugomas autorinės teisės, išradimas saugomas patento, registruotas prekinis ženklas saugo gamintojo išskirtinumo idėją, gaminio išvaizdą galima įregistruoti ir saugoti kaip dizainą.

## Šaltiniai
1. Tarptautinių žodžių žodynas, (c) Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985
Daniel Defoe

**Danielis Defo** (*Daniel Defoe*, 1660–1731 m. balandžio 24) – anglų šnipas, rašytojas ir žurnalistas. Manoma, kad D. Defo pirmasis pradėjo rašyti naudodamas romano formą. Anglų rašytojas D. Defo gimė Londone pirklio Džeimso Fo šeimoje. 1703 m. rašytojas pavardę pakeitė į Defo. Jis mokėsi Dorkinge Fišerio mokykloje, po to Mortono akademijoje Stouk-Niuingtone pastoriaus amato. 1681 m. pradėjo kurti religinius eilėraščius, bet netrukus metė ir pradėjo prekiauti. Prekyba vertėsi Ispanijoje, daug keliavo po Vakarų Europą. 1684 m. jį sučiupo Alžyro piratai, bet jam pavyko išsipirkti. 1684 m. D. Defo vedė M. Tefli, kuri pagimdė net aštuonetą vaikų. Žmonos kraitis sudarė 3700 svarų sterlingų ir kurį laiką jie gyveno pasiturinčiai. Tačiau draudimo įstaiga bankrutavo ir jų, jau turėti 17000 svarų dingo. Po šios nelaimės D. Defo šeima dorai ir nebeatsitiesė per visą amžių.

Žymiausias D. Defo kūrinys – „Robinzonas Kruzas“.
Rodė

Graikų mitologijoje **Rodė** – vyriausia okeanidė, Tetijos ir Okeano dukra. Vėliau manyta, kad ji yra Poseidono ir Halijos ar Poseidono ir Amfitritės dukra. Ji buvo Helijo žmona. 

Pagal jos vardą pavadinta Rodo sala, kurios globėja buvo Rodė. Sala buvo jos kulto centras. Vardas yra kildinamas iš vietinės salos gėlės – kinrožės, kuri yra panaši į rožę.

Pirmieji salos gyventojai buvo telchidai. Helijas sukūrė salą, su Rode susilaukė septynių sūnų ir vienos dukters. Duktė Elektrio mirė nekalta, o sūnūs tapo garsiais astronomais. 

Su Heliju vaikai:
# Elektrio
# Ochimas
# Kerkafas
# Makaras (Makarėjas)
# Aktis
# Tenagas
# Triopas
# Kandalas
Kolitas

**Kolitas** () – storosios žarnos uždegimas. Būna ūminis (*colitis acuta*), lėtinis (*colitis chronica*) ir ischeminis kolitas (*colitis ischemica*).

## Ūminis kolitas
Ūminis kolitas atsiranda suvalgius nekokybiškai paruoštų mėsos ir žuvies patiekalų, užterštų daržovių ar vaisių. Esant ūminiam kolitui dažniausiai kartu pažeidžiama ir plonoji žarna (vystosi enterokolitas). Ligonis tuštinasi 3-4 kartus per parą. Išmatos skystos arba košelės pavidalo, jose gali būti gleivių, kraujo ir pūlių. Pilvas būna išpūstas (meteorizmas). Palpuojant apčiuopiamos spazmuotos storosios žarnos dalys. Progesuojant ligonis tuštinasi iki 20 kartų per parą. Skausmai plinta į kryžkaulio sritį, tarpvietę ir dešinę pašonę. Gydant svarbu sureguliuoti žarnyno mikroflorą, taikomos dietos.

## Lėtinis kolitas
Lėtinį kolitą sukelia dizenterija. Tačiau jį sukelia ir įvairūs mikrobai bei virusai. Lėtinio kolito priežastis gali būti ir maisto alergija, vaistai, endokrininės sistemos sutrikimai, taip pat kitos virškinimo organų ligos. Svarbiausi simptomai – įvairaus pobūdžio skausmai, meteorizmas, kurį lydi nemalonus skonis burnoje, apetito stoka, silpnumas, raumenų skausmai, nervingumas, nemiga, galūnių tirpimas ir kt. Sergant lėtiniu kolitu pakinta išmatos, gana dažnas būna nepakankamo išsituštinimo sindromas. Gydomas antibiotikais, sulfanilamidais ir kt. medikamentais.

## Išnašos
Tuštinimasis

**Tuštinimasis** – storojoje žarnoje susikaupusių išmatų šalinimas. Slinkdamos storojoje žarnoje išmatos netenka vandens, jos ima tirštėti. Patekusios į tiesiąją žarną, išmatos pamažu kaupiasi ir pradeda dirginti žarnos gleivinę ir išangės raukus.

Yra du išangės raukai – **vidinis raukas** () ir **išorinis** (). Vidinis raukas sulaiko tam tikrą išmatų kiekį ir neleidžia joms pasišalinti nuolat. Tačiau susikaupus daugiau ima dirginti gleivinę, iš kurios juntamaisiais laidais dirginimas perduodamas į nugaros smegenų juosmeninėje ir kryžmeninėje dalyje esantį tuštinimosi centrą, kuris atpalaiduoja vidinį rauką ir įvyksta tuštinimasis. Išorinis raukas valdomas sąmoningai, todėl žmogus pats sąmoningai gali užlaikyti tuštinimąsi. Išorinį rauką inevruoja gaktinis nervas, kurį pažeidus, tuštinimasis įvyksta nevalingai. Tuštinimosi metu susitraukia tiesiosios žarnos, pilvo preso raumenys ir diafragma. Todėl pilvo ertmėje padidėja spaudimas ir išmatos stumiamos lauk.

* Vidurių užkietėjimas
* Dizenterija
Akloji žarna

**Akloji žarna** () – storosios žarnos pradinė dalis.

## Žmogaus akloji žarna
Ji yra 5-8 cm ilgio aklinas maišelis, esantis ties klubinės žarnos įėjimu į storosios žarnos sieną. Dažnai akloji žarna yra dešiniojoje klubinėje duobėje. Nuo aklosios žarnos galo nusitęsia apie 10 cm ilgio ir 1 cm skersmens kirmėlinė atauga – **[[Kirmėlinė atauga|apendiksas]]** ().

Akloji žarna prasideda aklai ir yra panaši į maišelį. Jos sienos sandara yra tokia pati kaip ir gaubtinės žarnos. Nuo aklosios žarnos galo tęsiasi 8-9 cm ilgio kirmelinė atauga, appendix vermiformis. Ji yra reikšmingas imuninės sistemos organas ir dažnų chiruginių operacijų objektas. Kirmelinės ataugos siena yra tradicinės sandaros, tačiau jos pogleivyje yra labai daug limfoidinio audinio mazgelių. Pilvaplėvė ją dengia iš visų pusių ir sudaro pasaitą, mesoappendix. Kirmelinės ataugos padėtis svyruoja, ir ta aplinkybė yra praktiškai reikšminga. Dažniausiai ji yra atsikreipusi į priekį ir laisvai įsiterpia tarp plonosios žarnos kilpų. Jeigu ji yra ilgesnė, tai gali būti nusileidusi į mažąjį dubenį arba pakilusi prie kepenų Rečiau ji būna pasislėpusi už aklosios žarnos. 

Aklosios ir gaubtinės žarnų sienos sandara yra vienoda. Ją sra sudaro gleivinė, pogleivis, raumeninis ir serozinis dangalai. Gleivinė yra susiraukšlėjusi pusmėnulio formos raukšlėmis ir turi daug liaukų, kurios išklotos tauriniais egzokrinocitais ir kitomis ląstelėmis. Pogleivis yra plonas. Jame daug gleivinės nusileidusių liaukų ir mikroskopinių limfoidinio audinio mazgelių. Raumeninis dangalas yra netolygus. Jo išilginės skaidulos yra susitelkusios į tris juostas, teniae coli. Skiriama laisvoji, tenia libera, pasaitinė, tenia mesocolica, ir taukinė tenia omentalis. Akląją ir gaubtinę žarną apklojusi pilvaplėvė sudaro išorinį serozinį dangalą. Šalia laisvosios ir taukinės juostų yra riebaliniu audiniu pripildytų šio dangalo maišelių. Tai taukinės ataugos, adibocae. Išgaubtos ir taukinės ataugos sukelia storajai žarnai būdingą išvaizdą, kuri padeda atskirti nuo plonosios.

## Literatūra
* Kazys Algimantas Tamašauskas, Rimvydas Stropus, Žmogaus anatomija, KMU leidykla, 2003 metai.
Hemorojus

**Hemorojus** () – išangės ir tiesiosios žarnos venų mazginis išsiplėtimas. Atsiranda dėl kietų vidurių, jungiamojo audinio įgimto silpnumo, tiesiosios žarnos venų nepakankamumo, sunkaus fizinio darbo, neteisingos mitybos. Pagrindiniai simptomai: skauda ir niežti išangės sritį, tuštinamasi su šviežiu krauju.

## Nuorodos
* SOS03.lt – Hemorojus
* Hemorojus – enciklopedinis ligos aprašymas
Aktis

Graikų mitologijoje **Aktis** – vienas iš heliadų, Helijo ir Rodės sūnus. Aktis kartu su Triopu, Makaru ir Kandalu nužudė savo brolį Tenagą, nes pavydėjo jam astronomijos talento. Vėliau Aktis pabėgo į Egiptą.
Lingua franca

**Lingua franca** – bet kuri kalba, vartojama susikalbėti tarp žmonių, kurių gimtosios kalbos yra skirtingos. Terminas vartojamas kalbant apie situacijas, kai vartojama kalba nė vienam iš ja šnekančiųjų nėra gimtoji. Pavyzdžiui, anglų kalba yra gimtoji daugeliui Anglijoje gyvenančių žmonių, bet Filipinuose ji dažniausiai yra vartojama kaip lingua franca. Buvo sukurta dirbtinių kalbų, tokių kaip esperanto, kurias jų kūrėjai norėjo paversti tarptautinėmis lingua franca, bet tokie mėginimai nebuvo labai sėkmingi.

Taip pat lingua franca gali reikšti konkretų, dabar nebevartojamą žargoną, kuris yra mišinys iš daugiausia itališkų žodžių su turkų, persų, prancūzų, graikų ir arabų kalbų žodžių priemaišomis.

Termino lingua franca kilmė yra itališka (pažodžiui „frankų kalba“), kilusi iš viduramžių arabų ir musulmonų kraštuose naudojamo termino „frankai“ (antikiniai germanai), apibendrinančio europiečius kryžiaus žygių periodu.
Pankreatitas

**Pankreatitas** () – kasos uždegimas.

Yra ūminis ir lėtinis pankreatitas:
* Ūminis: staiga žūsta kasos ląstelės, agresyvūs kasos fermentai pradeda ardyti, „virškinti“ kasą, patenka į kraują ir taip pakenkia visam organizmui.
* Lėtinis: žuvusių kasos ląstelių vietą užpildo jungiamasis audinys, kasa randėja, mažėja jos fermentų gamyba, vystosi lėtinis nepakankamumas.

## Priežastys

Viena iš pagrindinių yra alkoholis. Jis itin suaktyvina kasos veiklą, o vartojant alkoholį paprastai valgomas gana aštrus ir riebus maistas. Ilgalaikis alkoholio vartojimas sukelia lėtinį, o staigus apsinuodijimas alkoholiu – ūminį pankreatitą. Neįmanoma nustatyti, koks kiekis alkoholio sukelia šią ligą, nes tai susiję su kiekvieno individualia alkoholio tolerancija. Tačiau žinoma, kad labiau kenkia įvairių rūšių alkoholinių gėrimų sumaišymas.

Ūminį pankreatitą gali sukelti ir tulžies latakų akmenligė. Tokiu atveju kasos sultys nenuteka į dvylikapirštę žarną, patenka atgal į kasą ir pradeda ją virškinti.
Ūminis pankreatitas gali išsivystyti ir po pilvo traumų ar operacijų, sergant opalige ir kai kuriomis virusinėmis ligomis (AIDS, parotitu). Įtakos gali turėti ir tam tikrų vaistų vartojimas (azatioprinas, valproinė rūgštis, estrogenai, furozemidas) ar labai padidėjęs lipidų kiekis kraujyje.
Kartais priežasties nustatyti neįmanoma (apie 10 % visų atvejų).

## Simptomai
* Pilvo pūtimas
* Pilvo skausmas
* Kūno masės mažėjimas
* Apetito stoka
* Dažnas tuštinimasis
* Karščiavimas
* Vėmimas
* Viduriavimas
* Pykinimas

## Komplikacijos

Ūminis pankreatitas gali pažeisti ir kitus vidaus organus (plaučių, inkstų nepakankamumas, kraujavimas iš žarnyno). Jeigu prisideda bakterinė infekcija, gali susidaryti sepsis ir į kraują patekusios bakterijos pažeidžia kitus organus. Kitos galimos komplikacijos – sumažėjęs kraujospūdis, sutrikęs kraujo krešėjimas, skysčių kaupimasis pilvo ertmėje.

Lėtinis pankreatitas gali sudaryti pseudocistas (į cistas panašūs dariniai, kuriuose kaupiasi skystis). Jeigu didėdama pseudocista ima spausti tulžį, galima susirgti gelta. Spaudžiant skrandį sutrinka maisto pasisavinimas, o kepenis – jų kraujotaka. Pseudocistos gali plyšti ir taip atsirasti kraujavimas į pilvo ertmę. jeigu lėtinis pankreatitas ilgai negydomas, atsiranda tikimybė susirgti cukriniu diabetu ar kasos vėžiu.

## Gydymas

Esant ūminiam pankreatitui, sergantysis gydomas neduodant maisto ir skysčių, ant sopančios pilvo vietos dedama ledo pūslė, atliekamas skrandžio zondavimas, skiriama intraveninių skysčių, antacidinių (H2 receptorių blokatorių), skausmą slopinančių medikamentų, kai kada ir antibiotikų. Patvirtinus nekrozinį kasos uždegimą, atliekama operacija; didelė dalis atvejų (40–50 %) baigiasi mirtimi.

Esant lėtiniam pankreatitui, ligonis gydomas pritaikant mitybą, paskiriama vartoti vitaminų, tirpių riebaluose (A, D, E, K), kasos fermentų (pankreatino, amilazės), medikamentų, kurie mažina skrandžio sulčių rūgštingumą, skausmą, neruožuotųjų raumenų spazmą. Jei nustatomas cukrinis diabetas, skiriamas insulinas.

## Šaltiniai

* http://www.sveikaszmogus.lt/index.php?pagrid=ligos&lid=2&rodyti=str&strid=36373&sritiesid=21&ligid=380
Triopas

Graikų mitologijoje buvo trys veikėjai:
***Triopas** – vienas iš heliadų, Helijo ir Rodės sūnus arba Poseidono ir Kanakės sūnus. Triopas kartu su Akčiu, Makaru ir Kandalu nužudė savo brolį Tenagą, nes pavydėjo jam astronomijos talento. Triopas pabėgo į Kos, kur įkūrė Knido miestą. Jis buvo Erisichtono, Forbo ir Ifimedejos tėvas, kartu su Hiskila (Mirmidono dukterimi).
***Triopas** Triopijos salos ir Triopijos iškyšulio eponimas.
***Triopas**, Argo karalius, Forbo sūnus. Jis buvo Mesenės, Jaso, Agenoro ir Pelasgo tėvas.
Tenagas

Graikų mitologijoje **Tenagas** – vienas iš heliadų, Helijo ir Rodės sūnus. Jį nužudė jo broliai: Aktis, Triopas, Makaras ir Kandalas, pavydėdami jam astronomijos talento.
Lamija

:: *Apie Graikijos miestą žr. [[Lamija (miestas)]]*.

Graikų mitologijoje **Lamija** – pabaisa, Poseidono ir Libijos dukra. Lamija buvo Libijos karalienė, kurią įsimylėjo Dzeusas. Hera pavertė ją į pabaisą (arba Hera užmušė jos vaikus, Lamija pasislėpė tarpeklyje ir pavirto pabaisa), kuri grobė ir rijo svetimus vaikus. Hera buvo atėmusi jai miegą – prakeikusi ją, kad negalėtų sumerkti akių, todėl Lamija buvo apsėsta matyti savo mirusių vaikų vaizdus. Naktimis ji klajodavo. Dzeusas pasigailėjo Lamijos, apdovonojo ją sugebėjimu išsiimti akis ir pamiegoti, vėliau akis įsidėti atgal. Jos kūną sudarė gyvatės kūnas ir moters krūtinė bei galva. Dažniausiai minima, kad ji buvusi moteris, kartais – vyras ar hermofroditas.

Lamijomis vadindavo naktinius vaiduoklius, kurie čiulpdavo jaunuolių kraują.
----

Bulgarijos tautosakoje **Lamija** – paslaptinga būtybė su keliomis galvomis, kurios nukirstos vėl atauga. Ji maitinosi merginų krauju. Pabaisa kankindavo kaimiečius. Randama olose ir požemyje. Kai kuriose istorijoje, ji turi sparnus; dar kitose ji alsuoja ugnimi. Lamija buvo belytė, bet paprastai moteriškos giminės.

----
Baskų legendoje **Lamija** – vandens fėja, gyvenanti olose. Baskų krašte daug vietovių pavadintų šios būtybės vardu. Lamija įgaudavo gražios moters išvaizdą, kad suviliotų vyrus. Pagal vienintelį požymį galima buvo nuspręsti, kad ji nebuvo normali moteris – reikėjo pažiūrėti į pėdas, kurios buvo anties. Kitose legendose ji apibūdinama kaip pusiau žmogus pusiau žuvis. Dažniausia jos buvo matomos šukuojančios savo auksines sruogas. Vienintelis būdas jas supykdyti yra pavogti jų plaukų sruogą. Lamijos yra geros didžiąją laiko dalį. Kitos baskų legendos pasakoja, kad Lamija yra deivė Mari.
Sfinksas

* Egiptiečių ir graikų mitologijoje, **[[Sfinksas (mitologija)|sfinksas]]** yra būtybė liūto kūnu ir žmogaus galva.

* Didysis Gizos sfinksas yra milžiniška sfinkso statula šalia Didžiųjų Egipto piramidžių Gizoje.

* Švenčionių mitologijoje sfinkso atitikmuo yra Džipis ir Šakūra

* Sfinksai (*Sphingidae*) – drugių (*Lepidoptera*) šeima, kuriai priklauso stambūs su storu ir į galą nuolaidžiai nusmailėjusiu pilveliu drugiai.

* Tarp kačių augintojų sfinksais vadinama beplaukių kačių veislė.

* Babuinų (*Papio*) genties beždžionių rūšis – Sfinksas (Gvinėjinis pavianas) (*Papio papio*).
Tiesioji žarna

**Tiesioji žarna** () – apie 20 cm storosios žarnos galinė dalis, kuri kaupia išmatas iki jos pašalinamos. Išsidėsčiusi mažajame dubenyje. Ji baigiasi išange. Tiesioji žarna susiraito įvairiose plokštumose, ypač didelis jos linkis yra ties kryžkaulio vidiniu paviršiumi. Tarpvietės srityje žarna išlinkusi į priekį. Ties linkiais yra gilios gleivinės raukšlės (*plicae transversales recti*). Ties išangės pradžia yra ryškus tiesiosios žarnos išilginės raukšlės praplatėjimas, sudarantis atvirus į viršų **ančius** (). Šiuose ančiuose esant vidurių užkietėjimui gali kauptis išmatų likučiai. Geivinėje gausu liaukų, lengvinančių išmatų slinkimą link išangės.

Tiesiosios žarnos išilginių raukšlių srityje yra **veninis rezginys** (), kuris kartais gali išsiplėsti, kraujuoti dėl sėdimo darbo, užkietėjusių vidurių ir sukelti hemorojų.

Tiesioji žarna nėra tiesi. Ji, leisdamasi į mažąjį dubenį pagal kryžkaulio dubeninį paviršių, iš pradžių išsilenkia atgal, po to, prieš pasibaigdama išange, nežymiai palinksta į priekį. Mažajame dubenyje tiesioji žarna praplatėja - ampulė, *ampulla recti*, o pabaiga siauresnė ir vadinama išangės kanalu, *canalis analis*, kuris baigiasi išeinamąja anga - išange, *anus*. Vyro dubenyje prieš tiesiąją žarną yra šlapimo pūslė ir priešinė liauka (prostata), o moters - gimda ir makštis.

## Tiesiosios žarnos ampulės gleivinė

**Tiesiosios žarnos ampulės gleivinė** yra susiraukšlėjusi išilginėmis raukšlėmis, kurias išeinamojo kanalo srityje sujungia kelios žiedinės raukšlės. Žarnos pradžioje buvęs vienasluoksnis gleivinės epitelis pasikečia daugiasluoksniu epiteliu ir palengva pereina į odą. Po išeinamojo kanalo gleivine yra gausus veninis rezginys, *plexus venosus rectalis*. Tiesiosios žarnos raumeninis dangalas sudarytas iš tolygiai išsidėsčiusio išilginio ir žiedinio raumeninių sluoksnių. Prieš išangę žiedinis sluoksnis baigiasi raumeniniu žiedu - nevalingu vidiniu išangės rauku. Išangės srityje, t. y. toje vietoje, kur žarna perveria dubens dugną, yra skersaruožis žiedinis tarpvietės raumuo - valingas išorinis išangės raukas, *m. sphincter ani externus*. 
Pačią tiesiosios žarnos pradžią pilvaplėvė apsupa iš visų pusių ir jos užpakalyje sudaro pasaitą, kuris žemiau prasiskečia, palieka tiesiąją žarną ir pereina ant mažojo dubens sienų bei organų. Pilaplėvė sudaro žarnos serozinį dangalą, o ten kur jo nėra, tiesioji žarna per adventiciją suauga su aplinkiniais organais.

## Šaltiniai
Cheironas

Graikų mitologijoje **Cheironas** arba **Chironas** – kentauras, dievo Krono ir okeanidės Filiros sūnus. Jis buvo Okirhojės tėvas su nimfa Charklio, gyveno Peliono (Pelijo) kalne. 

Cheironas gimė pusiau arklys, pusiau žmogus, kadangi Kronas buvo įgavęs arklio pavidalą (slėpėsi nuo Rėjos) mylėdamasis su Filira. Todėl jo kilmė yra skirtinga nei kitų kentaurų. Cheirono vardas siejamas su nagingumu graikiškas žodis „cheir“ reiškia „ranka“. Pagal kelis šaltinius manoma, kad Cheironas iš pradžių buvo tesališkas dievas, vėliau įlietas į graikų panteoną kaip kentauras. 

Cheironas buvo išmintingas ir geras didvyrių mokytojas. Jo mokiniai buvo Tesėjas, Jasonas, Dioskūrai, Achilas, Asklepijas, kurį išmokė gydymo meno. Jis sugebėjo atskleisti žmonių potencialą ir likimą. Kai kentaurai gerdami ir besilinksmindami išsinaikino, Cheironas liko paskutinis kentauras. Jis buvo nemirtingas, kadangi buvo Krono sūnus. Kai lapitai nuvijo Cheironą nuo Peliono kalno, jis apsigyveno netoli Makalėjo iškyšulio. Cheironą netyčia sužeidė Lernos hidros nuodais ištepta Heraklio strėlė. Kentėdamas nuo negyjančios žaizdos, nemirtingasis Cheironas norėjo numirti, todėl paprašė Dzeusą išlaisvinti Prometėją, o už tai atsisakė savo nemirtingumo. Po mirtiės tapo Šaulio žvaigždynu.

## Cheirono darbai
* Išmokė Asklepiją gydymo meno.
* Buvo puikus didvyrių mokytojas.
* Argonautams išvykus, globojo Mažajį Achilą ir jo žmoną.
Pamokė Pelėją, kaip sutramdyti Tetidę, kuri nuolat keitė pavidalą ir nenorėjo tapti jo žmona.
* Padovonojo Pelėjui garsiąją ietį, išdrožtą iš uosio, augusio ant Peliono kalno.
* Išgelbėjo Pelėjo gyvybę, kai Akastas mėgino jį užmušti. Akastas paėmė Pelėjo kardą, taip palikęs jį beginklį mirti miške, gyvenamame laukinių kentaurų. Cheironas atgavo Pelėjui kardą.
* Paaukojo savo gyvybę, kad išgelbėtų Prometėją.
Karlovi Varai

**Karlovi Varai** (seniau **Karlsbadas**) – Čekijos miestas šalies šiaurės vakaruose, netoli Vokietijos sienos; krašto centras. Įsikūręs Ohržės ir Teplos upių santakoje. Mieste yra oro uostas. Karlovi Varai nuo seno žinomi dėl gausių karštųjų versmių (balneologinis kurortas), čia kasmet vyksta tarptautinių filmų festivalis (nuo 1950 m.). Populiarus likeris *Karlovarská Becherovka* pavadintas miesto garbei.

Gaminami krištolo ir fajanso dirbiniai. Veikia krištolo muziejus.

2021 m. miestas buvo įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą kaip dalis objekto „Didieji Europos SPA miestai“ (kartu su kitomis šešiomis valstybėmis).

## Istorija
Miestas pavadintas įkūrėjo Karolio V garbei (įkurtas 1370 m. rugpjūčio 14 d.). 1582 m. gegužės 9 d. miestas buvo užtvindytas, 1604 m. nuniokojo didelis gaisras. Nuo 1938 iki 1945 miestą valdė Vokietija, kartu su Sudetų kraštu.

## Galerija

Karlovy Vary Czech.jpg
Fájl- Karlovy Vary.jpg
Karlovy Vary downtown 2..jpg
Evlahos carlovy vary.jpg
Horse drawn carriage in Karlovy Vary.jpg
Canal in Karlovy Vary (Carlsbad).jpg


## Šaltiniai
Filira

Graikų mitologijoje **Filira** – okeanidė, Okeano ir Tetijos dukra. Ji buvo Nauplijaus žmona ir turėjo daug vaikų. Garsiausias jos vaikas – kentauras Cheironas nuo Krono. Filira buvo kvepalų, rašto, gydymo, grožio ir popieriaus deivė. Ji taip pat išmokė žmones gaminti popierių.
Kerkafas

Graikų mitologijoje **Kerkafas** – vienas iš heliadų, Helijo ir Rodės sūnus. Keturi jo broliai nužudė brolį Tenagą ir pabėgo iš salos, o Kerkafas kartu su Ochimu pasiliko Rodo saloje.

Ochimas užėmė valdžią. Vėliau Kerkafas vedė Ochimo dukterį Kidipę ir paveldėjo salos valdymą. Pagal kitą versiją, Ochimas sužiedavo Kidipę su Okridionu, bet Kerkafas ją mylėdamas pagrobė. Kerkafas grąžino dukterį, kai Ochimas buvo pasenęs.
Ochimas

**Ochimas** – graikų mitologijoje vienas iš heliadų, Helijo ir Rodės sūnus. Keturi jo broliai nužudė brolį Tenagą ir pabėgo iš salos, o Ochimas kartu su Kerkafu pasiliko Rodo saloje.

Ochimas užėmė valdžia saloje. Vedė Hegetoriją ir susilaukė dukters Kidipės. Vėliau Kerkafas vedė Ochimo dukterį Kidipę ir paveldėjo salos valdymą. Pagal kitą versiją, Ochimas sužiedavo Kidipę su Okridionu, bet Kerkafas ją mylėdamas pagrobė. Kerkafas grąžino dukterį, kai Ochimas buvo pasenęs.
Protesilajas

Graikų mitologijoje **Protesilausas** arba **Protiselajas** – Ifiklo sūnus, filakiečių vadas.

Orakulas išpranašavo, kad pirmas graikas išlipęs iš laivo, Trojos kare pirmas ir mirs. Jo žmona nusižudė sužinojusi apie vyro mirtį. Pagal kitą versiją, Protesilausą užmušė Hektoras, o jo žmona nusižudė iš širdgėlos.

Po Protesilauso mirties jo brolis Podarkas išėjo kariauti į jo vietą.

Ovidijus XII, 68.
Filakas

Graikų mitologijoje **Filakas** – Filakės miesto Tesalijoje įkūrėjas. Jis buvo Dejono ir Diomedės sūnus. Su Klimene susilaukė Alkimedės ir Ifiklo.
Ostrava

**Ostrava** – Čekijos miestas šalies rytuose, netoli Lenkijos ir Slovakijos sienos; Moravijos-Silezijos krašto centras. Tai trečiasis pagal dydį šalies miestas, įsikūręs Ostravicės, Oderio ir Opavos upių santakoje.

## Istorija

Antikos laikais pro šias, nuo seno gyvenamas vietoves ėjo gintaro kelias.

Miestas įkurtas 1267 m., bet iki XVIII a. vidurio buvo nedidelis provincijos miestelis. Miestelio augimas prasidėjo 1763 m., kai čia buvo rasta akmens anglis. Iki 1945 m. viena miesto pusė buvo Moravijoje, kita (*Slezská Ostrava*, į rytus nuo Ostravicės upės) Silezijoje.

Nuo 1994 m. anglies gavyba sustabdyta.

## Sportas
### Futbolas
* FC Baník Ostrava
* FC Vítkovice
* Ostravos miesto stadionas

### Lengvoji atletika
Mieste nuo 1961 m. kasmet vyksta prestižinis Golden Spike Ostrava lengvosios atletikos čempionatas. Jame užfiksuota trylika pasaulio rekordų.

## Galerija

Vaizdas:Ostravarotuse.jpeg|Miesto rotušė
Olomoucas

**Olomoucas** – Čekijos miestas šalies rytuose; Olomouco krašto sostinė. Istorinė Moravijos regiono sostinė. Miestas įsikūręs ant Moravos upės. 

Miesto įžymybės: 
* UNESCO saugomas objektas – Šv. Trejybės kolona vienoje iš miesto aikščių (35 m aukščio, pastatyta 1745).
* Gotikinė XIV a. bažnyčia, pastatyta karaliaus Vaclavo III (čia yra ir jo palaikai) 
* St. Mauricijaus bažnyčia ir rotušė su astronominiu laikrodžiu
* Universitetas, įkurtas 1573 m.
* Olomouco sūrelis, saugomas produktas.

## Istorija

Romos laikais tai buvo Romos imperijos tvirtovė.

Miestas pirmąsyk paminėtas 1055 m., kaip pagrindinis Moravijos miestas. Trisdešimtmečio karo (1618-1648 m.) su Švedija miestas keletą metų buvo atitekęs švedams.

## Sportas
### Futbolas
* SK Sigma Olomouc
* Sokol OD Olomouc

## Nuorodos
* Šv. Trejybės kolona
Olomouco kraštas

**Olomouco kraštas** () – Čekijos Respublikos administracinis vienetas, esantis šiaurės vakaruose ir centrinėje istorinio Moravijos regiono dalyje, taip pat mažoje istorinio Silezijos regiono dalyje. Regiono pavadinimas kilo nuo jo sostinės Olomouco. Olomouco krašto plotas – 5 267 km², 2011 m. gyventojų buvo 647 770.

## Rajonai
* Jesenyko rajonas
* Olomouco rajonas
* Prostejovo rajonas
* Pršerovo rajonas
* Šumperko rajonas

## Miestai
Žemiau yra pateikti didžiausi krašto miestai:
* Olomoucas
* Pršerovas
* Prostejovas
* Šumperkas
* Hranicės
* Zabržehas
* Šternberkas
* Jesenykas
* Uničovas
* Litovelas
Libereco kraštas

**Libereco kraštas** () – Čekijos administracinis vienetas, esantis šiaurinėje istorinio Bohemijos regiono dalyje. Pavadintas pagal krašto sostinę Liberecą. Krašto plotas – 3 163 km², 438 600 gyventojų (2012 m. duomenys). Vakaruose ribojasi su Ūsčio, pietuose su Vidurio Čekijos bei rytuose su Hradec Kralovės kraštais. Turi pasienio ruožą su Vokietija ir Lenkija.

## Rajonai
* Česka Lypos rajonas
* Jabloneco prie Nisos rajonas
* Libereco rajonas
* Semilų rajonas

## Miestai
Žemiau yra pateikti didžiausi krašto miestai:
* Liberecas
* Jablonecas prie Nisos
* Česka Lypa
* Turnovas
* Novy Boras
* Semilas
* Frydlantas
* Hradekas prie Nisos
* Tanvaldas
* Mimonis

## Fizinė geografija
Regione yra Jizeros kalnai, kurie yra Krkonošių ir Lužicos kalnų dalis.

Libereco kraštas buvo paveiktas staigių potvynių. 2010 m. rugpjūtį, patvino Smedos upė, dėl to buvo pradėta evakuacija.

## Demografija
2012 m. sausio 1 d. Libereco krašte gyveno 438 600 žmonės, iš jų buvo 214 983 vyrai ir 223,617 moterų.

## Šaltiniai
Pietų Moravijos kraštas

**Pietų Moravijos kraštas** () – Čekijos respublikos administracinis vienetas, esantis pietvakarinėje istorinio Moravijos regiono dalyje. Krašto sostinė – Brno. Plotas – 7 196,5 km², 1 169 000 gyventojų (2013 m. duomenys). Kraštui priklauso 673 savivaldybės, iš jų 49 miestai. Vakaruose ribojasi su Pietų Čekijos, šiaurės vakaruose su Vysočinos, šiaurėje su Pardubicių, šiaurės rytuose su Olomouco, rytuose su Zlyno kraštais. Pietryčiuose bei pietuose turi pasienio ruožus su Slovakija ir Austrija atitinkamai.

## Rajonai
* Blansko rajonas
* Brno miesto rajonas
* Brno savivaldybės rajonas
* Bržeclavo rajonas
* Hodonyno rajonas
* Viškovo rajonas
* Znoimo rajonas

## Miestai
Žemiau yra pateikti didžiausi krašto miestai:
* Brno
* Znoimas
* Hodonynas
* Bržeclavas
* Viškovas
* Blanskas
* Kijovas
* Veselis prie Moravos
* Boskovicės
* Kuržimas
Kibernetika

**Kibernetika** (, *κυβερνήτης* – vairininkas, valdytojas, pilotas) – mokslas, tiriantis įvairių sistemų bendruosius valdymo procesus, kurie vyksta renkant, perduodant, laikant ir perdirbant informaciją.

## Sritys

* **[[Bendroji kibernetika]] (K1 ir K2)**
** Sprendimų teorija
** Konekcionizmas
** Žinių teorija
** Infometrija
** Tinklų teorija
** Žaidimų teorija
** Sinergetika
** Sistemų teorija
* **[[Specialioji kibernetika]] (K3)**
** Biomedicininė kibernetika
*** Biokibernetika
*** Medicininė kibernetika
*** Sisteomika
** Kibernetinė antropologija
*** Makroantropokibernetika (sociokibernetika)
*** Mikroantropokibernetika (psichokibernetika)
** Ekonominė kibernetika
** Techninė kibernetika
* **[[Antrosios tvarkos kibernetika]]**

## Kita
* Algoritmų teorija, Automatizavimo teorija, 
* Informacijos teorija, komunikacijos teorija ir žiniasklaidos teorija
* Kognicija, suvokimas
* Konstruktivizmas, Radikalusis konstruktivizmas
* Dirbtinis intelektas (KI,  – *AI*)
* Kibernetinis organizmas (Cyborg, )
* Dvasios filosofija
* Saviorganizacija ir cirkuliariškumas
* Technokratija
* Variantiškumas

## Nuorodos ir šaltiniai
### Lietuviškai
* Prof. Jonas Kubilius. Kibernetikos pradžia Lietuvoje. MG 1999/6 
* Roma Mokolaitė. Kibernetikos mokslui Lietuvoje – 50 
* Doc. Dobilas Kirvelis. Ar kibernetika tik biomedicininių mokslų šaka? 
* Tarptautinių žodžių žodynas, (c) Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985
Išmatos

**Išmatos**, **fekalijos**, **ekskrementai** – per žarnyną praėjusio ir suvirškinto maisto likučių, žarnyno bakterijų ir nusišėrusių žarnyno gleivinės ląstelių likučių mišinys, pasišalinęs per išangę.

## Gyvūnų išmatos
Priklausomai nuo gyvūno, išmatos turi savitus pavadinimus: karvės išmatos vadinamos *karvašūdžiais*, arklio – *arkliašūdžiais* ir pan. Rutuliškos ar artimos formos gyvūnų (pvz., triušio) vadinamos *spiromis*, *spiriukais*.
Žolėdžių žinduolių, naminių paukščių išmatos dažnai vadinamos *[[mėšlas|mėšlu]]*.

Ekskrementuose visada lieka kietųjų nesuvirškintų dalių. Tai kailio gabaliukai, plaukai, šeriai, kaulai ar jų dalys, žuvų ar roplių žvynai, vabzdžių antsparniai ir kitos chitininės dalys, moliuskų kiauteliai. Augaliniu maistu mintančių lieka nesuvirškintų medienos dalelių, vaisių luobelių bei sėklų.

Pagal ekskrementų dydį, formą, konsistenciją ir sudėtį galima nustatyti gyvūno rūšį. Specializuota zoologijos disciplina, tirianti gyvūnų išmatas, vadinama *koprologija* arba *skatologija*.

### Gyvūnų išmatų panaudojimas
Arklių, karvių, kiaulių išmatos nuo seno buvo ir yra naudojamos žemės ūkyje. Pakitusios paukščių išmatos virsta guanu, kuris yra vertinga trąša, turinti daug vertingų mineralinių medžiagų.

Indonezijoje iš civetų išmatų renkamos apvirškintos kavos pupelės, kruopščiai išvalomos, truputį pakepinamos ir ruošiama kava Kopi Luwak. Ši kava gurmanų labai vertinama.

## Žmogaus išmatos

Žmogaus išmatos būna įvairių spalvų – juodos, rudos, geltonos, net raudonos, įvairių formų, nuo cilindro iki blyno.

Psichinis sutrikimas, pasireiškiantis išmatų valgymu, vadinamas koprofagija.

## Proceso pavadinimas
Išmatų pasišalinimas per išangę, priklausomai nuo žmogaus išsilavinimo, kultūros, išmatų konsistencijos ir kitų priežasčių, gali būti vadinamas *tuštinimusi*, *šikimu*, *kakojimu*. Tuštinimasis nenormaliai skystomis išmatomis vadinamas *[[Viduriavimas|viduriavimu]]*, *triedimu*.

## Kvapas
Išmatoms kvapą suteikia sieros vandenilis, amoniakas ir įvairūs merkaptanai. Išmatos, esančios žarnyne, dar nevadinamos išmatomis.

## Kova su išmatomis
Pirmieji viešieji tualetai atsirado dar antikos laikais. Automobiliai, pritaikyti išvežti fekalijas, vadinami *asenizacinėmis mašinomis*. Lietuvoje būdelės arba tupyklos plito nuo seno, tačiau labai paplito Pirmojo pasaulinio karo metais, nes tuometinė Vokietijos kariuomenė labai bijojo masinių infekcijų protrūkio ir privertė vietos gyventojus įsirengti tupyklas. Iki tol Lietuvoje nemažai žmonių tuštindavosi pakrūmėse ir panašiose vietose, tualetai tebūdavo dvaruose.
Pietų Čekijos kraštas

**Pietų Čekijos kraštas** () – Čekijos respublikos administracinis vienetas, esantis pietinėje istorinio Bohemijos regiono dalyje ir nedidelėje pietvakarinėje Moravijos dalyje. Kraštas ribojasi su Pilzeno kraštu, Centrinis Bohemijos kraštu, Vysočinos kraštu, pietuose su Austrija ir Vokietija. Iki 2001 m. buvo vartojami tokie krašto pavadinimai: Budejovicų kraštas (*Budĕjovický kraj*) ir Českobudejovicų kraštas (*Českobudĕjovický kraj*), dabartiniu metu laikomi pasenusiais. Krašto sostinė – Česke Budejovicai (). Krašto plotas – 10 056 km², 2013 m. 636 459 gyventojai.

Pietų Bohemijai būdingos miškingos kalvos ir plačiai nusidriekusios pievos, o centrinėje dalyje aplink Tršebonį yra senų vandens telkinių. Visą kraštą kerta Vltavos upė. Ji prasideda pietvakarių pusėje stūksančiuose Šumavos kalnuose – mažai tepasikeitusiame tankių girių ir smulkių kaimelių krašte.

## Rajonai
* Česke Budejovicų rajonas (*České Budějovice*),
* Česky Krumlovo rajonas (*Český Krumlov*),
* Jindržichūv Hradeco rajonas (*Jindřichův Hradec*),
* Piseko rajonas (*Písek*),
* Prachaticių rajonas (*Prachatice*),
* Strakonicių rajonas (*Strakonice*)
* Taboro rajonas (*Tábor*).

## Miestai
Žemiau yra pateikti didžiausi krašto miestai:
* Česke Budejovicai
* Taboras
* Pysekas
* Strakonicės
* Jindržichūv Hradecas
* Česky Krumlovas
* Prachaticės
* Milevskas
* Tršebonis
* Tynas prie Vltavos
Liberecas

**Liberecas** – miestas Čekijos šiaurėje, prie Neisės upės, netoli sienos su Lenkija ir Vokietija; Libereco krašto centras. Miestas yra tarp 1012 m aukščio *Ještěd* kalno (dabar ten TV bokštas su viešbučiu) ir Jizera (*Jizerské hory*) kalnų. Liberece yra seniausias Čekijoje zoologijos sodas, įkurtas 1919 m. Ypatingai didžiuojamasi turimais nykstančiais baltaisiais tigrais. 1895 m. įkurtas botanikos sodas, po rekonstrukcijos yra moderniausias Bohemijoje.

## Istorija

Liberecas pirmąkart paminėtas 1348 m., priklausė įvairioms didikų šeimoms – Valenšteinams, Galams. Nuo 1579 m. mieste veikia tekstilės pramonė. Miestas pradėjo augti XIX a., tam laikmečiui priklauso svarbiausi pastatai – rotušė (pastatyta 1892 m.), operos rūmai, Šiaurės Bohemijos muziejus. 1850 m. gavo miesto teises. Nuo 1930 m. Liberecas priklausė Vokietijai (kaip Sudetų krašto dalis). XIX a. vykstant pramonės revoliucijai, atsiradus didžiuliams tekstilės fabrikams, miestas nepaprastai suklestėjo. Tarp dviejų pasaulinių karų Liberecas buvo svarbiausias Čekijos vokiečių politinis centras. Vokiečių okupacijos metais jis buvo paverstas Sudetų krašto sostine. Po karo jis vėl tapo svarbiausiu Ūsčio krašto miestu ir turizmo centru.

## Architektūra
* Šv. Antano bažnyčia, pastatyta XVI a.
* Vėlyvojo baroko Šv. Kryžiaus bažnyčia, pastatyta 1761 m., interjere yra dailininko F. X. Paiko paveikslai, J. Jelineko skulptūros. 
* Renesansinė Senoji pilis, pastatyta XVI a., rekonstruota XVII a. – XIX a., su XVII a. koplyčia.
* Naujoji pilis, pastatyta XVIII a.
* Senoji rotušė, pastatyta XVII a., rekonstruota XVIII a.
* XVIII a. – XIX a. gyvenamieji namai. 
* Savitos formos ir konstrukcijos televizijos bokštas, pastatytas 1963 m., architektas K. Hudačekas.

## Ekonomika
Liberecas – nuo XVI a. tekstilės pramonės centras. Išplėtota mašinų, tiksliųjų prietaisų gamyba, metalo apdirbimo, elektrotechnikos, siuvimo, chemijos, odos, statybinių medžiagų, stiklo (stiklinės bižuterijos), poligrafijos, baldų, maisto pramonė. Turizmo centras – prie Libereco yra slidinėjimo trasų. Vyksta tekstilės, stiklo tarptautinės mugės. 

Plentai veda į Dečiną, Turnovą, geležinkeliai į Dečiną, Hradec Kralovę.

## Kultūra, švietimas
Yra Liberecų technikos universitetas (1953–1995 m. Mašinų gamybos aukštoji mokykla), Operos teatras, Šiaurės Čekijos muziejus, meno galerija, Botanikos sodas ir Zoologijos sodas įkurtas 1907 m.; seniausias Čekijoje.

## Sportas
* FC Slovan Liberec (futbolo klubas)

## Šaltiniai
Klubinė žarna

**Klubinė žarna** () – plonosios žarnos dalis, kuri 3-4 m ilgio ir 3-4 cm skersmens. Ji yra siauresnė, bet su storesne siena nei dvylikapirštė žarna. Klubinė žarna glūdi apatinėje dešiniojoje pilvo ertmės srityje. Jos raukšlės žemos, gaureliai trumpi ir platūs, išsidėsto rečiau. Klubinės žarnos funkcija – maisto medžiagų įsiurbimas.
Stratigrafija

**Stratigrafija** – geologijos mokslo šaka, nagrinėjanti uolienų sluoksniavimosi dėsningumus ir nustato jų amžių. Stratigrafija nagrinėja nuosėdines, metamorfines ir vulkanines uolienas.

## Litostratigrafija

**Litostratigrafija** nagrinėja uolienų pasikeitimus, kurie atspindi gamtinių sąlygų kaitą. Pagrindinis litostratigrafijos principas yra superpozicijos principas. Superpozicijos principas nusako, kad, esant nesumaišytai sekai, jaunesnės uolienos slūgso ant senesnių.

## Biostratigrafija

**Biostratigrafija** remiasi uolienose randamomis fosilijomis. Plačiai paplitę sluoksniai su vienodomis fosilijomis yra vienalaikiai. Remiantis šiuo principu buvo sudaryta geologinė laiko skalė.

## Archeostratigrafija

Superpozicijos principas taikomas ir archeologijoje. Jaunesniuose sluoksniuose randami archeologiniai radiniai taip pat yra jaunesni.

## Išnašos
Vidurio Čekijos kraštas

**Vidurio Čekijos kraštas** () – Čekijos respublikos administracinis vienetas, esantis centrinėje istorinio Bohemijos regiono dalyje. Administracijos centras yra Čekijos sostinėje Prahoje, kuri yra krašto centre. Pati Praha neįeina į kraštą ir yra atskiras kraštas. Krašto plotas – 11 014 km², 2012 metais gyveno 1 279 345 gyventojai. Šiame derlingame regione yra vynininkystės ūkių, kurie susitelkę aplink istorinį Melnyko miestą.

## Rajonai
* Benešovo rajonas
* Berouno rajonas
* Kladno rajonas
* Kolyno rajonas
* Kutna Horos rajonas
* Melnyko rajonas
* Mlada Boleslavo rajonas
* Nimburko rajonas
* Prahos rytinis rajonas
* Prahos vakarinis rajonas
* Pršybramo rajonas
* Rakovnyko rajonas

## Miestai
Žemiau yra pateikti didžiausi krašto miestai:
* Kladnas
* Mlada Boleslavas
* Pršybramas
* Kolynas
* Kutna Hora
* Melnykas
* Berounas
* Kralupai prie Vltavos
* Brandysas prie Labės-Stara Boleslavas
* Rakovnykas
* Neratovicės
* Benešovas
* Slanai
* Nimburkas
Hradec Kralovės kraštas

**Hradec Kralovės kraštas** () – Čekijos respublikos administracinis vienetas, esantis šiaurės rytinėje istorinio Bohemijos regiono dalyje. Pavadintas pagal krašto sostinę Hradec Kralovę. Pietuose ribojasi su Pardubicės kraštu, pietvakariuose su Vidurio Čekijos kraštu ir vakaruose su Libereco kraštu. Šiaurėje turi pasienio ruožą su Lenkija. Krašto plotas – 4 758 km², 561 119 gyventojų (2011 m. duomenys).

## Rajonai
* Hradec Kralovės rajonas
* Jičyno rajonas
* Nachodo rajonas
* Richnovo prie Knežnos rajonas
* Trutnovo rajonas

## Miestai
Žemiau yra pateikti didžiausi krašto miestai:
* Hradec Kralovė
* Trutnovas
* Nachodas
* Jičynas
* Dvūr Kralovė prie Labės
* Vrchlabis
* Jaromeržas
* Richnovas prie Knežnos
* Nove Mestas prie Metujės
* Nova Paka
Tuščioji žarna

**Tuščioji žarna** () – plonosios žarnos dalis. Ilgis 2-3 m, skersmuo apie 4 cm, sienelė plona. Prasideda nuo dvylikapirštės žarnos, prisitvirtinusi prie užpakalinės pilvo sienos. Tuščiojoje žarnoje maistas visiškai suvirškinamas bei čia prasideda jo įsiurbimas.

Taip pavadinta dėl to, kad skrodžiant lavoną ji visuomet yra tuščia.
Vysočinos kraštas

**Visočinos kraštas** () – Čekijos respublikos administracinis vienetas, esantis pietrytinėje istorinio Bohemijos regiono dalyje ir pietvakarinėje istorinio Moravijos regiono dalyje. Administracinis centras – Jihlava. Krašto plotas – 6 795,56 km², 511 937 gyventojai (2012 m. duomenys).

Regionas suformuotas 2001 m. iš Jihlavos, Havličkūv Brodo, Pelhržimovo, Tršebičo ir Ždaro prie Sazavos rajonų, kurie anksčiau priklausė Pietų Moravijos, Pietų Čekijos ir Rytų Čekijos regionams. Krašte yra 729 savivaldybės, iš jų 33 miestai, vidutinis savivaldybės gyventojų skaičius yra 710 gyventojų.

## Rajonai
* Havličkūv Brodo rajonas
* Jihlavos rajonas
* Pelhržimovo rajonas
* Tršebyčo rajonas
* Ždiaro prie Sazavos rajonas

## Miestai
Žemiau yra pateikti didžiausi krašto miestai:
* Jihlava
* Tršebyčius
* Havličkūv Brodas
* Ždiaras prie Sazavos
* Pelhržimovas
* Velke Meziržyčiai
* Humpolecas
* Choteboržas
* Bistršicė prie Pernšteino
* Moravske Budejovicai
Sfinksas (mitologija)

**Sfinksas** ( - „pasmaugti, galynėtis“, egiptiečių *spanch* - „tas, kuris gauna gyvybę“) yra senovės Egipto laikų gulinčio liūto su žmogaus ar avino galva figūra. Kai kurie sfinksai taip pat turi sparnus. Dauguma statulų, kurios vadinamos sfinksais, vaizduoja karalių arba faraoną kaip Saulės dievą.

Graikų mitologijoje **Sfinksas** – Tifono ir Echidnos pagimdyta pabaisa moters veidu ir krūtine, liūto liemeniu ir paukščio sparnais. Hera arba Arėjas pasiuntė Sfinksą iš jo etiopiškos tėvynės į Tėbus, kadangi Lajas išniekino jaunuolį Chrisipą. Sfinksas apsigyveno netoli Tėbų ir kiekvienam praeiviui užmindavo mįslę: „Kokia gyva būtybė rytą vaikšto keturiomis, dieną – dviem, o vakare trimis.“ Tuos, kurie neįmindavo mįslės Sfinkas užmušdavo. Taip žuvo daugybė garsių Tėbų gyventojų, tarp jų ir valdovo Kreonto sūnus. Kreontas pažadėjo valstybę ir sesers Jokastės ranką tam, kuris išvaduos miestą nuo Sfinkso. Mįslę įminė Edipas. Sfinksas iš nevilties puolė nuo skardžio bedugnėn ir užsimušė.

Pagal senesnę Hesiodo versiją pabaisos vardas buvo Finga. Ji buvo Orto ir Chimeros palikuonis. Išvaizda ji priminė Mažosios Azijos sparnuotą pusiau moterį, pusiau liūtą būtybę. Finga suėsdavo savo grobį. Žūtbūtinėje kovoje Edipas įveikė Fingą.
Hradec Kralovė

**Hradec Kralovė** – Čekijos miestas šalies šiaurėje, Bohemijoje; krašto centras. Miestas įsikūręs derlingame regione, vadinamu Aukso Keliu, Elbės ir Orlicės upių santakoje. Vokiškai miestas vadinamas *Königgrätz*. Pirmą kartą istoriniuose šaltiniuose jis paminėtas 1225 m., o vėliau tapo svarbiu husitų, vėliau ir kontrreformacijos centru. XX a. miestas visiškai pasikeitė, kai architektai Janas Kotera ir Jozefas Gočaras už viduramžiško senamiesčio ribų, rytinėje ir vakarinėje Labės pakrantėse, pastatė daug modernistinių statinių. Seniausioji miesto dalis, kurios istoriniai pastatai išsibarstę apie dvi viduramžiškas aikštes, įsikūrusi aukštumoje tarp dviejų upių. Naujamiestis, pastatytas 1920-1930 m. prasideda rytuose ir tęsiasi vakarinėje Labės pakrantėje.

Mieste yra maisto apdirbimo, fotochemijos, elektos pramonė. Žinomi čia gaminami pianinai. Du universitetai – Hradec Kralovės universitetas ir Karolio universitetas.

Mieste nemažai architektūrinių ir istorinių paminklų, tarp jų 1303 m. katedra, pastatyta Elžbietos, karaliaus Vaclovo II žmonos, iniciatyva. Senosios pilies griuvėsiai. Šv. Jono bažnyčia, 1710 m. pastatyta ant senosios pilies griuvėsių.

## Istorija

1639 m. miestą buvo užėmę švedai. 1866 m. šalia miesto vyko mūšis (Austrijos-Prūsijos karas). XX a. 3-4 dešimtmetyje miestas sparčiai augo, pastatyta gausybė modernios architektūros pastatų.

### Pavadinimo kilmė

Pavadinimą sudaro *„Hradec“* (pilis) ir *„Králové“* (karalienės), pažymint, kad tai buvo karalienės Elžbietos rezidencija (čia ji gyveno 30 metų). 

## Sportas
* FC Hradec Králové – futbolo klubas;
* FC Hradec Králové (moterys) – apie klubo moterų pagrindinę komandą

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali miesto svetainė
Karlovi Varų kraštas

**Karlovi Varų kraštas** () – Čekijos respublikos administracinis vienetas, esantis vakarinėje istorinio Bohemijos regiono dalyje. Administracinis centras Karlovi Varai. Plotas – 3 314 km², 303,1 tūkst. gyventojų (2012 m. duomenys). Iki Antrojo Pasaulinio karo gyveno daug vokiečių, palikusių čia savo ilgą istoriją menančius pėdsakus.

## Rajonai
* Chebo rajonas
* Karlovi Varų rajonas
* Sokolovo rajonas

## Miestai
Žemiau yra pateikti didžiausi krašto miestai:
* Karlovi Varai
* Chebas
* Sokolovas
* Ostrovas
* Chodovas
* Marianske Laznės
* Ašas
* Neidekas
* Kraslicės
* Františkovi Laznės
Moravijos-Silezijos kraštas

**Moravijos-Silezijos kraštas** () – Čekijos Respublikos administracinis vienetas, esantis šiaurės rytinėje Silezijos regiono dalyje. Vakaruose kraštas ribojasi su Olomouco kraštu, rytuose – Zlino kraštu. Šiaurėje ribojasi su Lenkijos valstybe, o rytuose – Slovakija. Sostinė Ostrava. Plotas – 5&nbsp;445 km², gyventojų – 1 251 883 (2006 m.).

## Rajonai
* Bruntalo rajonas;
* Frydek Mysteko rajonas;
* Karvinos rajonas;
* Novy Jičyno rajonas;
* Opavos rajonas;
* Ostravos miesto rajonas.

## Miestai ir savivaldybės
Žemiau yra pateikti didžiausi krašto miestai:
* Ostrava
* Haviržovas
* Karvina
* Frydek Mystekas
* Opava
* Tršinecas
* Orlova
* Novy Jičynas
* Česky Tešynas
* Krnovas
* Kopršivnicės
* Bohumynas
* Bruntalas
Pardubicių kraštas

**Pardubicių kraštas** () – Čekijos respublikos administracinis vienetas, esantis rytinėje istorinio Bohemijos regiono dalyje ir maža dalis šiaurės vakarinėje Moravijos dalyje. Centras Pardubicės. Krašto plotas – 4 519 km², 520 382 gyventojai (2011 m. duomenys). Krašte yra 17 savivaldybių, kurių gyventojų skaičius viršija 5 000, išviso 453 savivaldybės. Didžiausias miestas Pardubicės (89,5 tūkst. gyventojų, 2012 m.).

## Rajonai
* Pardubicių rajonas;
* Chrudimo rajonas;
* Svitavų rajonas;
* Ūsčio prie Orlicės rajonas.

## Miestai
Žemiau yra pateikti didžiausi krašto miestai:
* Pardubicės
* Chrudimas
* Svitavai
* Česka Tršebova
* Ūstis prie Orlicės
* Visoke Mytas
* Moravska Tršebova
* Hlinskas
* Litomišlas
* Lanškrounas
Pilzeno kraštas

**Pilzeno kraštas** () – Čekijos respublikos administracinis vienetas, esantis vakarinėje istorinio Bohemijos regiono dalyje. Pavadintas pagal sostinę Pilzeną. Krašto plotas – 7 561 km². Pagal 2011 m. duomenis kraštas turėjo 574 694 gyventojus.

## Rajonai
* Domažlicių rajonas
* Klatovų rajonas
* Pilzeno pietinis rajonas
* Pilzeno miesto rajonas
* Pilzeno šiaurinis rajonas
* Rokicanų rajonas
* Tachovo rajonas

## Miestai
Žemiau yra pateikti didžiausi krašto miestai:
* Pilzenas
* Klatovai
* Rokicanai
* Tachovas
* Sušicė
* Domažlicės
* Stršybras
* Nyržanai
* Pršešticės
* Dobržanai

## Ekonomika
Pilzeno kraštas sukuria 5,5 % BVP, nors turi 5,4 % valstybės gyventojų. Visas kraštas sukuria apie $10,94 mlrd. BVP, vienam gyventojui – apie $19&nbsp;900, truputį daugiau nei šalies vidurkis.
Ūsčio kraštas

**Ūsčio kraštas** () – Čekijos respublikos administracinis vienetas, esantis šiaurės vakarinėje istorinio Bohemijos regiono dalyje. Pavadintas pagal sostinę Ūstį prie Labės. Labiausiai industrializuotas šalies kraštas. Krašto plotas – 5 335 km². 2011 metais – 852 554 gyventojų.

Nors šis regionas istoriškai ir kultūriškai buvo susijęs su Bohemija, reikšmingą jo dalį sudarė vokiečiai. Daug išlikusių architektūros pėdsakų liudija čekų ir saksų kultūrų susiliejimą. Šiame regione gausu gerai išsilaikiusių arba kruopščiai restauruotų pilių, miestų bei vienuolynų. Ūsčio kraštas garsėja kokybiško porceliano gamyba.

## Rajonai
* Dečyno rajonas
* Chomutovo rajonas
* Litomeržicių rajonas
* Lounų rajonas
* Mosto rajonas
* Teplicės rajonas
* Ūsčio prie Labės rajonas

## Miestai
Žemiau yra pateikti didžiausi krašto miestai:
* Ūstis prie Labės
* Mostas
* Dečynas
* Teplicė
* Chomutovas
* Litvinovas
* Litomeržicės
* Jirkovas
* Žatecas
* Lounai
Zlyno kraštas

**Zlino kraštas** () – Čekijos respublikos administracinis vienetas, esantis centrinė ir rytinėje istorinio Moravijos regiono dalyje. Pavadinimas pagal sostinę Zlyną. Krašto plotas – 3 963,55 km². 597 051 gyventojas (2011 m. duomenys).

## Rajonai
* Kromeržyžo rajonas
* Uherske Hradištės rajonas
* Vsetyno rajonas
* Zlyno rajonas

## Miestai
Žemiau yra pateikti didžiausi krašto miestai:
* Zlynas
* Kromeržyžas
* Vsetynas
* Valašske Meziržyčiai
* Uherske Hradištė
* Otrokovicės
* Uhersky Brodas
* Rožnovas prie Radhošto
* Holešovas
* Bistršicė prie Hostyno