open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Huangdi

**Huangdi** (arba „**Geltonasis imperatorius**“, ) – vienas iš penkių legendinių Kinijos valdovų *wu di*, kultūrinis herojus, *[[haniai|hanių]]* (etninių kinų) mitinis protėvis. Tradiciniai jo valdymo metai yra 2698–2599 m. pr. m. e.

Huangdi gyveno patriarchalinių klanų laikais, buvo vienos iš stipriausių Geltonosios upės slėnio genčių vadas. Vykstant kovoms tarp skirtingų genčių dėl žemės, Huangdi subūrė armiją ir nukariavo didelę teritoriją palei Geltonąją upę. Kadangi jo gentis aukštino žemę, jam buvo duotas titulas Huangdi – „Geltonasis imperatorius“ (nuo geltonos žemės spalvos). http://www.travelchinaguide.com/intro/history/prehistoric/huangdi.htm

Huangdi laikytas aukščiausiuoju Centro valdovu (valdovus turėjo visos pasaulio šalys, įskaitant ir Centrą). Prieš juo tapdamas, Huangdi kovoje įveikė kitas keturias dievybes. Huangdi buvo labai patogu stebėti visas pasaulio šalis, nes jis turėjo keturis veidus.

Huangdi priskiriamas pagrindinių tradicinės kinų medicinos principų sukūrimas. Sakoma, kad veikalas „Nèijīng“ (内經, „Klasikinis veikalas apie mediciną“) buvo jo parašytas drauge su daktaru Či Bo. Tačiau šis veikalas ko gero buvo sudarytas tarp Džou ir Han laikotarpių.

Legendose pasakojama, kad vieni Huangdi rūmai buvę Kunlunio kalnuose.

Huangdi neretai vaizduojamas drakonu, galbūt todėl, kad gyvatė buvo jo herbas. Nukariautų priešų emblemas Huangdi įjungdavo į savo ženklą: tai paaiškintų, kodėl kinų drakonas turi gyvatės kūną, žuvies uodegą ir žvynus, elnio ragus, mitinio padaro čilinio veidą, erelio nagus bei tigro akis. Kadangi kinai Huangdi laiko savo protėviu, jie save kartais vadina „drakono palikuonimis“. Pasak legendų, ant geltono drakono Huangdi, būdamas 110 metų amžiaus, iškeliavo į dangų. Tai, kas liko iš imperatoriaus – dalis drabužių, – buvo palaidota prie Čiaošan kalno, kur kasmet penktąją ketvirto mėnulio mėnesio dieną vyksta šventė.

Taip pat pasakojama, kad jo žmona Luo Dzu išmokė kinus gaminti šilką, o jo istorikas Cang Dzie sukūrė pirmuosius rašmenis.

Huangdi – taip pat kompaso išradėjas. Jo vežime buvęs krėslas, kuris visada būdavo atsisukęs į pietus (kinų mąstyme tai yra palanki kryptis).

## Daugiau skaitykite

* Juan Kė, „Senovės Kinijos mitai“, 1989 „Mintis“
Džuansiu

**Zhuanxu** (*Džuansiu*, 颛顼; pinyin: Zhuānxū) dar vadinamas **Gao Jang** (高陽 *Gao Yang*) – vienas iš legendinių Kinijos valdovų *wudi*, Huangdi vaikaitis.

Džuansiu vadovavo Ši klanui, jam migruojant į Rytus. Ten klanas stiprėjo ir plėtė įtakos zoną. Būdamas dvidešimties, Džuansiu tapo valdovu ir valdė 78 metus. Valdyti jam neva padėjusios įvairios dvasios.

Jam priskiriamas kalendoriaus unifikavimas, astrologinės, religinės reformos, patriarchato įtvirtinimas (Džuansiu nustatė tvarką, pagal kurią moterys turėjo rodyti pagarbą vyrui, būti jam paklusni) ir artimų giminių santuokų uždraudimas. Atrodo, dėl šios griežtos tvarkos įvedimo Džuansiu mituose ne visada vaizduojamas teigiamai.

Džuansiu įsakė perkirsti kelią tarp dangaus ir žemės, kad žmonės nebegalėtų keliauti į dangų, o dvasios – į žemę. Šitaip buvo atkurta tvarka ir ramybė, nes užkirstas kelias tolesnei nesantaikai tarp dievų ir žmonių. Nuo tada dvasia Džong ėmė valdyti dangų, o Li – žemę. Dangaus dvasios kartais nusileisdavo į žemę, o žmonės į dangų pakilti visai negalėjo.

Mirus Džuansiu, iš šiaurės papūtė vėjas, požemių vanduo ištryško į paviršių ir užliejo žemę. Gyvatės virto žuvimis, ir Džuansiu, prilipęs prie vienos žuvies kūno, atgijo. Viena jo kūno dalis buvo žmogiška, kita – žuviška. Ši būtybė vadinosi „žuvimi moterimi“.
Diku

**Diku** (tradiciniai rašmenys: 帝嚳; supaprastinti rašmenys: 帝喾, *Dì Kù*), kitaip **Gaošinas** (高辛 *Gaosin*) m. apie 2366 m. pr. m. e.) – vienas iš legendinių Kinijos valdovų (*wu di*), Huangdi provaikaitis.

Seniausiuose dokumentuose Diku tapatinamas su aukščiausiuoju Rytų valdovu (dievu). Vėliau jis imtas laikyti tiesiog žmogumi.

Diku, kaip ir Zhuanxu, priskiriamas įvairių muzikinių melodijų išradimas. Diku liepė padaryti būgną *gu*, varpą *džong*, akmens gongą, kitus instrumentus.
Jens Stoltenberg

**Jensas Stoltenbergas** (, g. 1959 m. kovo 16 d. Osle) – Norvegijos politinis veikėjas, buvęs Norvegijos ministras pirmininkas. Nuo 2014 m. spalio 1 d. iki 2024 m. rugsėjo 30 d. ėjo NATO generalinio sekretoriaus pareigas.

## Biografija

Torvaldo Stoltenbergo, žymaus Norvegijos politinio veikėjo, 1987–1993 m. buvusio užsienio reikalų ministru, ir buvusios jaunimo reikalų ministrės Karinos Stoltenberg sūnus. Jo protėviai XVII a. emigravo iš Stoltenbergo miestelio (Šlezvigas Holšteinas).

1978 m. baigė gimnaziją, studijavo Oslo universitete, 1987 m. ekonomikos kandidatas.

## Politinė karjera

1985–1989 m. Darbininkų jaunimo lygos (*Arbeidernes Ungdomsfylking*) pirmininkas. Nuo 1985 m. Norvegijos darbo partijos (DNA) Centro valdybos narys, 1989 m. partijos ekonominių analizių grupės konsultantas, 1990 m. – 1993 m. DNA Oslo organizacijos pirmininkas, 1992 m. – 2002 m. DNA pirmininko pirmasis pavaduotojas. Jau 1992 m. jis pretendavo, remiamas pasitraukiančios iš partijos vadovybės Gru Harlem Brundtland, tapti partijos lyderiu, tačiau rinkimuose pralaimėjo Torbjornui Jaglandui, su kuriuo nesutarė ir vėliau. Partijai triuškinamai pralaimėjus 2001 m. parlamento rinkimus (gavo tik 24 % balsų), nuo 2002 m. lapkričio 10 d. DNA pirmininkas.

## Darbo karjera

1979 m. laikraščio „*Arbeiderbladet*“ korespondentas, 1981–1985 m. Norvegijos darbo partijos Oslo skyriaus informacijos sekretorius, 1989–2005 m. socialinės ekonomikos dėstytojas Oslo universitete.

1990–1991 m. Aplinkosaugos departamento valstybės sekretorius, 1993–1996 m. energetikos, 1996 m. – 1997 m. finansų ministras, 2000–2001 m. Ministras pirmininkas. Jo vyriausybei teko pradėti modernizuoti gerovės valstybę (welfare state), privatizuojant kai kurias valstybines paslaugas ir bendroves. Tačiau bendram reikalui pakenkė nesutarimai partijos viduje.

2001–2005 m. opozicinės DNA parlamentinės frakcijos lyderis. 2005 m. subūrus *Raudonai žalią koaliciją*, į kurią įėjo Norvegijos Centro partija ir Norvegijos kairioji socialistų partija ir laimėjus rinkimus, paskirtas Norvegijos ministru pirmininku, juo buvo iki 2013 m. spalio mėn.

2014–2024 m. 13-asis NATO generalinis sekretorius.

Vedęs diplomatę Ingridą Šulerud, turi du vaikus.

## Nuorodos
* Norvegijos ministerijos tinklalapis.

|-

|-

|-
Thorvald Stoltenberg

**Torvaldas Stoltenbergas** (*Thorvald Stoltenberg*, 1931 m. liepos 8 d. - 2018 m. liepos 13 d.) – Norvegijos ir tarptautinis politinis veikėjas.

## Biografija

Profesionalus diplomatas, 1957 m. baigė tarptautinės teisės ir tarptautinių santykių studijas Austrijoje, Šveicarijoje, JAV ir Suomijoje.

1958–1971 m. dirbo diplomatinėje tarnyboje, nuo 1959 m. San Franciske, nuo 1961 m. Belgrade, nuo 1970 m. Lagose. 1971–1979 m. valstybės sekretorius prekybos, gynybos, užsienio reikalų ministerijose. 1979–1981 m. Norvegijos gynybos ministras.

1981–1987 m. Norvegijos profsąjungų vadovas ir kartu Oslo burmistro pavaduotojas, užsienio reikalų ministras (1987–1989 m.).

1990 m. JTO komisaras pabėgėlių klausimams, 1993 JTO Generalinio sekretoriaus specialus pasiuntinys buvusiai Jugoslavijai. Norvegijos ambasadorius Danijoje (1996 m.–1999 m.). Nuo 1996 m. Norvegijos Raudonojo kryžiaus draugijos pirmininkas.

2003–2005 m. Tarptautinio demokratijos ir rinkimų priežiūros instituto (IDEA) valdybos pirmininkas. Užleido šias pareigas švedų socialdemokratei Lenai Hjelm-Valen.

Vedęs taip pat politikę, buvusią valstybės sekretorę Kariną Stoltenberg. Buvusio Norvegijos ministro pirmininko ir NATO generalinio sekretoriaus Jenso Stoltenbergo tėvas.
Elio di Rupo

**Elijas di Rupas** (*Elio di Rupo*, g. 1951 m. birželio 18 d. Morlanvelze) – Belgijos politinis veikėjas, Belgijos premjeras nuo 2011 m. gruodžio 6 d. iki 2014 m. spalio 11 d.

## Biografija

Baigė vidurinę mokytojų mokyklą, chemiją Monso (Mons Hainaut) universitete, ten pat 1979 m. apgynė chemijos daktaro disertaciją. 1977–1978 m. Lidso universiteto Didžiojoje Britanijoje dėstytojas, 1978 m. Monso universiteto asistentas, nuo 1982 m. Monso universiteto tyrimų vadovas, nuo 1990 m. docentas.

1981–1985 m. prancūziškai kalbančios Belgijos dalies – Valonijos regiono ministro patarėjas biudžetui ir energetikai, 1985–1987 m. Valonijos Energetikos ministerijos Generalinis inspektorius.

1982–1985 m. ir 1988–2000 Monso savivaldybės tarybos narys. 1987–1989 m., 1995–2000 m. ir 2003–2005 m. nacionalinio parlamento narys, 1989–1991 m. Europarlamento narys. 1991–1995 m. senatorius. 1992–1994 m. Belgijos prancūzų bendruomenės ministras.
1999–2000 m. ir 2005–2007 m. Valonijos ministras pirmininkas. Nuo 2000 m. Monso burmistras, 2005 m. laikinai užleido šias pareigas savo pavaduotojui Žanui Klodui Karpentjė. 2002–2004 m. Valstybės ministras Europos Konvente. Nuo 2011 m. Belgijos ministras pirmininkas. 

Nuo 1999 m. Belgijos socialistų partijos (PS) pirmininkas, Nuo 1999 m. Socialistų Internacionalo vicepirmininkas.

## Nuorodos
PS oficiali svetainė
Milžinai

**Milžinai** – mitologinės antropomorfinės būtybės panašios į žmones, kurios pasižymi išskirtiniu dydžiu ir nepaprasta jėga. Milžinai yra minimi įvairių tautų mitologijoje. Jie siejami su pirmykšte chaoso ir laukinės gamtos jėgomis, dažnai konfliktuoja su dievais, įvardijami kaip dievų protėviai arba atskira nuo dievų grupė. Milžinų įvaizdis (ūgis, jėga, drąsa) pateko į herojinius epus, sakmes, pasakas, padavimus, liaudies dainas. Pilkapiai ir piliakalniai kartais vadinami milžinkapiais.
 
Milžinai skirtingų tautų mitologijose:
* Graikų mitologija – kiklopai, hekatonkheirai, gigantai;
* Germanų ir skandinavų mitologija – jotunai, tursai;
* Žydų mitologija – Galijotas;
* Lietuvių mitologijoje milžinai gyvenę tais laikais, kai žmonių nebuvę. Jie keisdavo reljefą. Minima, kad milžinas iškratęs klumpes supildavo visą kalną, o artojas su dviem jaučiais jam telpa į kišenę ar pirštinę. Milžinkapiais vadinti piliakalniai, o randami dideli gyvūnų kaulai laikomi milžinų kaulais.

## Grožinėje literatūroje
Turi didelį kūną, pasižymi jėga, ilgai gyvena, tačiau neturi moralės ir išvystytos vaizduotės. Pasakose vaizduojami žiauriomis pabaisomis, kurios ėda žmones, ypač vaikus. Tačiau kartais kaip, pavyzdžiui, Oskaras Vaildas juos vaizdavo protingus ir draugiškus.

## Literatūra
Korfu deklaracija

**Korfu deklaracija** buvo susitarimas, kuris sudarė sąlygas susikurti Jugoslavijos karalystei. Ją Pirmojo pasaulinio karo pabaigoje, 1917 m. liepos 20 d., Korfu saloje pasirašė vadinamasis Jugoslavijos komitetas, kurį sudarė emigracijoje esantys politikai, atstovavę slovėnus, kroatus ir Austrijoje-Vengrijoje gyvenančius serbus bei Serbijos karalystės atstovai. Komitetą politiškai palaikė Jungtinė Karalystė ir Prancūzija, kurios rėmėsi paskelbtu tautų apsisprendimo principu.

Deklaracijoje *kaip pirmas žingsnis kuriant naują Jugoslavijos Valstybę* buvo numatyta parlamentinė monarchija su Karadžiordževičių dinastijos monarchais, vientisa teritorija bei unitariniu valdymu, trimis valstybę sudarančiomis nacijomis, lygiateisiu lotyniškosios abėcėlės ir kirilicos statusu, religijos laisve ir visuotine rinkimų teise. Joje numatytas Steigiamasis Susirinkimas, kuris turėsiąs priimti konstituciją.

Tarp pasirašiusiųjų deklaraciją nebuvo bosnių, juodkalniečių ar makedonų atstovų.

Pagrindiniai Korfu deklaracijos teksto kūrėjai buvo Serbijos premjerministras Nikola Pasičius ir kroatų emigrantas Antė Trumbičius. Pasičius ir serbų dvaras buvo linkę tiesiog išplėsti Didžiąją Serbiją vienašališkai prisijungiant teritorijas iš sumuštos Austrijos-Vengrijos imperijos. Vasario revoliucija Rusijoje ir vėlesni įvykiai susilpnino Serbijos pozicijas, todėl Pasičius sutiko su kompromisu, pasirašė Deklaraciją ir slapta ėmė veikti stengdamasis diskredituoti Jugoslavijos komitetą, kad jis neturėtų didelės įtakos po artėjančių paliaubų kare.

Remiantis Korfu deklaracija 1918 m. gruodžio 1 d. sukurta Serbų, kroatų ir slovėnų karalystė, o jos užsienio reikalų ministru tapo Trumbičius.
Rubén Berríos

**Rubenas Beriosas Martinesas** (, g. 1939 m. birželio 21 d. Aibonite, Puerto Rikas) – Puerto Riko politinis veikėjas, teisėtyrininkas tarptautininkas, teisės profesorius.

## Biografija

1961 m. Džordžtauno universiteto administravimo ir ekonomikos bakalauras, Jeilio universiteto JAV teisės magistras, Oksfordo universiteto tarptautinės teisės daktaras. 1967–1971 m. Puerto Riko universiteto teisės profesorius. Vienintelis Puerto Riko teisininkas, kurio kandidatūra teikta į Tarptautinio Teisingumo Teismo teisėjo vietą.

Nuo 1970 m. Puerto Riko nepriklausomybės partijos (PIP) pirmininkas. Jo vadovaujama partija pasuko demokratinio socializmo keliu.

1971 m. vadovavo protestams prieš JAV viešpatavimą Kulebros saloje, 1999 m. protestavo prieš JAV bombardavimus Vieko saloje, ne kartą buvo suimtas. Dalyvavo 1972, 1976, 1980, 1988 m. ir 2000 m. šalies gubernatoriaus rinkimuose, bet pralaimėdavo Liaudies demokratinės arba Naujosios progresyvios partijos kandidatams.

1972–1976 m., 1984–1988 m. ir 1993–1999 m. senatorius, atsisakė šių pareigų protestuodamas prieš Vieko salos pavertimą JAV karinio laivyno poligonu ir bombardavimus.

Nuolatinės Lotynų Amerikos politinių partijų konferencijos (COPPPAL) iniciatorius, Lotynų Amerikos žmogaus teisių asociacijos Vykdomosios tarybos narys.

Nuo 1999 m. Socialistų Internacionalo Garbės pirmininkas.

## Literatūra

* Berríos, Rubén (2004). Un Mapa Para la Ruta (A Map for the Route);
* Berríos, Rubén (1997). Puerto Rico’s Decolonization;
* Berríos, Rubén (August, 1973). The Independence of Puerto Rico: Cause and Struggle;
* Berríos, Rubén. Towards the Puerto Rican Socialism.

## Nuorodos
* Rubén Berríos biografija  (ispanų k.)
Tetris

**Tetris** – loginis kompiuterinis žaidimas, kurio pirmą veikiančią versiją 1984 m. birželio 6 d. užbaigė Aleksejus Pažitnovas (). Jis tuo metu dirbo Maskvoje, mokslų akademijoje. Žaidimas (arba koks nors jo variantas) pritaikytas beveik visoms žaidimų konsolėms ir operacinėms sistemoms. „Tetris“ labiausiai išpopuliarėjo XX a. 9 dešimtmetyje, pradedant 1988 m. Žaidimas vyraudavo geriausių visų laikų video žaidimų sąrašų viršūnėse. Pagal pardavimus per visą istoriją „Tetris“ yra vienas populiariausių pasaulyje – iš viso parduota apie 170 milijonų žaidimo kopijų.

## Žaidimas

Žaidime septynios įvairiai pasuktos geometrinės figūros (tetrominai ar tetrados, kiekviena iš jų sudaryta iš keturių sujungtų kvadratinių blokų) krenta iš viršaus žemyn ant lauko pagrindo. Žaidimo tikslas yra sukrauti iš krentančių figūrų pilną horizontalią be tarpų blokų eilę. Kai eilutė susidaro, ją sudarantys blokai dingsta, o virš jų buvę nukrenta žemyn. Žaidžiant žaidimas vis sunkėja – figūros pradeda kristi vis greičiau. Žaidimas būna baigtas (pralaimėtas), tada, kai kuri nors figūra nukritusi ant jau buvusių nukritusiųjų krūvos liečia viršutinę žaidimo lauko ribą.

Septynios įvairiai pasuktos figūros „Tetris“ žaidime primena stilizuotas raides „I“, „T“, „O“, „L“, „J“, „S“ ir „Z“. Sukurta įvairių žaidimo modifikacijų, kur neapsiribojama 7 tetrominais ir dviem dimensijomis.

## Išnašos
Burmistras

**Burmistras** ( < ) – kai kurių valstybių miesto ar kitos bendruomenės savivaldos ar valdymo organo vadovas, dažniausiai renkamas bendruomenės tarybos, arba gyventojų, miesto deputatų susirinkimo, arba skiriamas vyriausybės.

Burmistro pareigybė atsirado Vokietijoje (Šventojoje Romos imperijoje) XIII a., vėliau paplito ir kitose šalyse. Burmistrus turėjo miestai, gavę savivaldybės teisę – Magdeburgo teisę.

Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje nuo XV a. miestų, gavusių savivaldos teisę, gyventojai taip pat rinko burmistrus iš miesto tarybos narių. Tarpukario metais Lietuvoje burmistru buvo vadinamas miesto valdybos pirmininkas. Pagal 1931 m. įstatymą jį rinkdavo miesto taryba 7 metų laikotarpiui ir tvirtindavo apskrities viršininkas arba vidaus reikalų ministras (didžiuosiuose miestuose).

Burmistras sprendė visus miesto reikalus ir tik kai kuriems klausimams spręsti savo nuožiūra šaukė miesto tarybos posėdžius.
Perkūnruginiai

**Perkūnruginiai** (*Funariaceae*) – lapsamanių (*Bryopsida*) šeima, kuriai priklauso retomis vejomis augančios samanos. Jų stiebas apatinėje dalyje apaugęs rizoidais. Viršutiniai lapai stambesni už apatinius.

Lietuvoje auga šių genčių samanos:
* Dykūnė (*Entosthodon*)
* Perkūnrugis (*Funaria*)
* Ilksnė (*Physcomitrium*)
* Ilksnelė (*Physcomitrella*)
Grimijiniai

**Grimijiniai** (*Grimmiaceae*) – lapsamanių (*Bryopsida*) šeima, kuriai priklauso ant akmenų ir uolų kupsteliais ar vejomis augančios samanos. Jų lapai lancetisški, su bespalviu šereliu.

Lietuvoje auga šių genčių samanos:
* Grimija (*Grimmia*)
* Širmūnė (*Racomitrium*)
* Žiopsa (*Schistidium*)
Hedvigijiniai

* *[[Braunia]]*
* Hedvigija (*Hedwigia*)
* *[[Hedwigidium]]*
* *[[Pseudobraunia]]*

**Hedvigijiniai** (*Hedwigiaceae*) – lapsamanių (*Bryopsida*) šeima, kurioje vienintelė Lietuvoje auganti rūšis – blakstienuotoji hedvigija (*Hedwigia ciliata*). Samana 2-10 cm aukščio, stiebas kylantis, su padrikomis šakomis. Filoidai (lapus primenančios struktūros) lancetiški, jų viršūnė baigiasi bespalviu šereliu. Auga ant akmenų. Lietuvoje dažna rūšis.
Mnijiniai

**Mnijiniai** (*Mniaceae*) – lapsamanių (*Bryopsida*) šeima. Tai puriomis vejomis augančios samanos, turinčios statų, rizoidais apagusį stiebą. Viršutiniai lapai yra stambesni už apatinius. Lapų gysla stambi, pasibaigia viršūnėje arba netoli jos.

Lietuvoje auga šios gentys:
* Žliugmutė (*Cinclidium*)
* Mnija (*Mnium*)
* Lapūnė (*Plagiomnium*)
* Silnyčius (*Pseudobryum*)
* Gaurenė (*Rhizomnium*)
Pliusniniai

**Pliusniniai** (*Neckeraceae*) – lapsamanių (*Bryopsida*) šeima. Stiebas plokščias, 1-3 kartus plunksniškai šakotas. Lapai asimetriški, šoniniai skiriasi nuo priekinių ir nugarinių. Tai gana stambios samanos.

Lietuvoje auga šios gentys:
*Plokštenė (*Homalia*) 
*Pliusnė (*Neckera*)
Menelajas

Graikų mitologijoje **Menelajas** () – Spartos karalius, Atrėjaus ir Aeropės sūnus, gražiosios Helenės vyras, Agamemnono brolis.

Sūnėnas Egistas nužudė Menelajo tėvą ir, užgrobęs Mikėnų valdžią, valdė kartu su tėvu Tiestu. Menelajas, su broliu pabėgęs pas Sparto karalių Tindarėją, vėliau vedė šio dukras Helenę ir Klitemnestrą. Helenė ir Menelajas turėjo vieną dukrą Hermionę.

Menelajas tapo Tindarėjo įpėdiniu, o Agememnonas brolio padedamas susigrąžino Mikėnų valdžią, išviję Egistą ir Tiestą. Savo valdžia plėtė užkariavimais ir tapo galingiausiu iš tuometinių Graikijos regionų valdovu.

Vėliau į Spartą atkeliavo Trojos princas Paris, tikėdamasis vesti Helenę, kaip jam buvo pažadėjusi meilės deivė Afroditė. Paris grįžo su Helene į Troją. Menelajas sukvietė visus jaunikius, kurie anksčiau varžėsi dėl gražiosios Helenės vardo ir buvo prisiekę, kad tam, kuriam atiteks gražuolė, jie visi padės ją išsaugoti. Prasidėjo Trojos karas. Visa Graikija dalyvavo Trojos kare. Didžioji dalis graikų palaikė Menelają.

Trojos karo metu jis vadovavo graikams, garsėjo kaip protingas ir teisingas valdovas. Jo ginklanešys Eteonėjas. Užmušė Deifobą, Pario brolį, kuris po Pario mirties buvo vedęs Helenę.

Graikams laimėjus karą, su Helene grįžo į Spartą. Keliaudami namo, dėl audrų užklydo į Kretą ir Egiptą, iš kur negalėjo išvykti dėl audrų. Menelajas turėjo pagauti Protėją, pavidalą keičiantį jūros dievą, kad sužinotų, ką reikia paaukoti, kad galėtų grįžti namo. Protėjas taip pat pasakė, kad po mirties Menelajas paklius į Eliziejaus laukus. Menelajas su Helene sugrįžo į Spartą.

Po Menelajo mirties nesantuokinis Menelajo sūnus Megapentas ištrėmė Helenę.
Batas (mitologija)

Graikų mitologijoje **Bato** vardu yra du personažai:
* Polimnesto sūnus, Kirenės įkūrėjas, išpildęs Eufemui pasakytą pranašystę.
* Piemuo iš Piloso, kuris matė, kaip Hermis pavogė Apolono karves. Nors Batas ir pasižadėjo niekam nepasakoti, ką matęs, papasakojo tai daugeliui. Už priesaikos sulaužymą Hermis Batą pavertė akmeniu.
Nikolajus Berdiajevas

**Nikolajus Aleksandrovičius Berdiajevas** (*Николай Александрович Бердяев*, 1874 m. kovo 18 d. – 1948 m. kovo 24 d.) – rusų filosofas, religinio egzistencializmo atstovas.

## Biografija
Gimė 1874 m. kovo 18 d. Kijeve kariškio šeimoje. Studijuodamas Kijevo universitete žavėjosi marksizmu. 1904 m. persikėlė į Sankt Peterburgą. Čia atsisakė radikaliojo marksizmo pažiūrų ir susidomėjo filosofija bei religija. 1922 m. ištremtas iš TSRS ir nuo 1925 m. gyvenęs Prancūzijoje. Mirė 1948 m. kovo 24 d. ir palaidotas Paryžiaus Klamarto (*Clamart*) kapinėse.
Dainava (Kaunas)

**Dainava** – Kauno miesto dalis, gyvenamasis rajonas šiaurės rytinėje miesto dalyje. Dainavos seniūnija. 2007 m. veikė 7 vidurinės mokyklos, 2 jaunimo mokyklos, 8 lopšeliai-darželiai, vienintelis Kaune menų darželis „Etiudas“, 2 darželiai-mokyklos, 1 muzikos mokykla, 3 neformalaus ugdymo centrai, vaikų globos namai „Atžalynas“, Kauno kolegija, 5 profesinio ugdymo mokyklos.

Yra Draugystės (įkurtas 1973 m. kaip Tautų draugystės parkas) ir Dainavos parkai, Dainavos poliklinika (nuo 1974 m.), Kauno Gerojo Ganytojo bažnyčia, mormonų Pastarųjų dienų šventųjų Jėzaus Kristaus bažnyčia, Naujoji apaštalų bažnyčia, senosios žydų kapinės, Kauno Kolegijos studentų miestelis, vaikų ir jaunimo teatras „Vilkolakis“ ir kt. Veikia trys bendruomenės centrai: „Dainava“, „Draugystė“, „Vilties pavasaris“. Komerciniai-visuomeniniai pastatai: „Pasimatymas“, „Girstutis“, „Saulėtekis“; A klasės verslo centras „1000 litų“, Urmo bazė ir kt.

Dainavoje pastatytos skulptūros: šalia „Girstupio“ prekybos centro – Juozo Mikėno „Taika“ (1960 m.), prie Vyturio vidurinės mokyklos – Dalios Palukaitienės „Jaunystė“ (1973 m.), šalia „Pasimatymo“ prekybos centro – Roberto Antinio (sūnaus) „Šventė“ (1974 m.), Taikos prospekte – R. Antinio „Vaikai skaito knygą“ (1975 m., past. 1977 m.), Draugystės parke – Broniaus Zalenso „Švelnumas“.

## Etimologija
Pasakojama, kad vieno iš kaimo įkūrėjų dukra mėgo skaityti V. Krėvės kūrinį „Dainavos krašto senų žmonių padavimai“, kuris buvo parašytas 1913 m. Būtent pagal tai galbūt ir buvo pavadintas kaimas, vėliau tapęs mikrorajonu.

## Istorija

Išaugo iš tarpukary įkurto Pažaislio valsčiaus naujakurių kaimo, kuris pavadintas pagal V. Krėvės išpopuliarintą Dainavos vietovardį.

Dainavos rajonas pradėtas statyti 1963 m. Projekto autoriai – architektai: Neringa Dičiuvienė, Reda Dringelienė, Alvydas Pranas Steponavičius, Raimonda Augustienė ir Gražina Miškinienė. Pastatyti tipiniai 5-16 aukštų gyvenamieji namai ir visuomeniniai pastatai. Įkurtas Draugystės parkas. 1967 m. įkurta biblioteka.

2005 m. iš pietinės Dainavos seniūnijos dalies atskirta Gričiupio seniūnija.

## Vaizdai

Dainavos pol by Augustas Didzgalvis.jpg|2023 m. Dainavos poliklinika
Draugystes parkas 2006 09 12.jpg|2006 m. Draugystės parkas
Dainava 1.jpg|Prekybos centras „Dainava“
Brazdžionis Kaune.JPG|Biustas B. Brazdžioniui Taikos pr.
Dainavos baznycia 2007-06-12.jpg|2007 m. Statoma Gerojo Ganytojo bažnyčia
Kaunas, buvęs Dainavos k.JPG|Atminimo lenta Dainavos kaimo įkūrėjams Gerojo Ganytojo bažnyčios prieangyje


## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
* 
* Dainavos žinios internete
Gričiupio seniūnija

**Gričiupio seniūnija** – buvęs administracinis-teritorinis vienetas Kauno miesto savivaldybėje, į rytus nuo miesto centro. Buvo KTU miestelis, prekybos ir pramogų centras „Molas“, daugiabučių namų kvartalai.

## Geografija

Tai buvo mažiausia Kauno miesto seniūnija pagal plotą, kurią aplinkui supo Dainavos, Petrašiūnų, Panemunės, Šančių ir Žaliakalnio seniūnijos, ji užėmė 381 ha plotą. Pietiniu pakraščiu tekėjo Nemunas, šiauriniu ėjo Taikos prospektas, rytiniu – Pramonės prospektas ir R. Kalantos gatvė, vakariniu – Radvilėnų plentas.

Nors seniūnijoje vyravo daugiabučių namų kvartalai, buvo ir žalių plotų – Lietuvos zoologijos sodas, Girstupio parkas, Gričiupio parkas, Kovo 11-osios parkas, Žaliakalnio žydų kapinės, Kauno tvirtovės redutas. Pietiniu pakraščiu prie Nemuno ėjo Vilniaus–Kauno geležinkelis, per Nemuną link Panemunės buvo nutiestas Trijų mergelių tiltas.

## Istorija

Seniūnija suformuota savivaldybės tarybos 2004 m. gruodžio 2 d. sprendimu, kuris įsigaliojo 2005 m. balandžio 1 d., atskiriant pietinę Dainavos seniūnijos dalį. Gričiupio seniūnija panaikinta 2025 m. gruodžio 1 d. prijungiant prie naujos Petrašiūnų-Gričiupio seniūnijos.

|-
| 2011 m.  || || 26 735 ||
|-
| 2021 m.  || || 23 894 ||
|}

## Seniūnai
* Ričardas Rusteika, 2006 m.
* Jolanta Žakevičienė, 2017, 2022 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Gričiupio seniūnijos gatvės. Kaunas21.lt
Rodrigo Borja Cevallos

**Rodrigas Borcha Sevaljosas** (; 1935 m. birželio 19 d. – 2025 m. gruodžio 18 d.) – teisininkas, Ekvadoro politinis veikėjas, 1988–1992 m. Ekvadoro prezidentas.

## Biografija
Baigė Kito Amerikos koledžą, Ekvadoro universitetą, 1958 m. licenciatas, 1960 m. teisės daktaras. Studijų metais vadovavo *Moksleivių teisių asociacijai*, dirbo *HCJB* radijuje, dienraštyje „*El comercio*“, vėliau vertėsi advokato praktika, dėstė kaip valstybinės teisės profesorius, parašė konstitucinės teisėtyros straipsnių ir monografijų.

1962 m. nuo Liberalų partijos buvo išrinktas parlamento – Nacionalinio kongreso nariu. Po 1963 m. karinio perversmo atsidėjo profesijai – 1963–1983 m. Ekvadoro centrinio universiteto profesorius. 1966 m. grįžus civilinei valdžiai išrinktas (steigiamosios) Konstitucinės Asamblėjos nariu, kartu su kitais teisininkais rengė naują šalies Konstituciją.

1967–1970 m. Ekvadoro demokratinės kairės partijos (PID) iniciatorius ir ideologas, Ekvadoro Nacionalinio kongreso narys. 1983 m. Konstitucijos reformos dalyvis.

1978, 1984, 1998 ir 2002 m. kandidatavo prezidento rinkimuose, 1988–1992 m. Ekvadoro prezidentas. Jo valdymo pradžioje infliacija siekė 75,6 %, pabaigoje ekonomikos augimas, atgaivinus verslus ir žemės ūkį siekė 4,4 %. Įsteigė valstybinę naftos įmonę „Petroecuador“, įvykdė darbo rinkos reformą, padidinęs profsąjungų teises, 1992 m. inicijavo Andų pakto pasirašymą.

Nuo 1994 m. buvo Šiaurės Karolinos universiteto profesorius. Sorbonos, Buenos Airių, Bolivijos, Ešvilio (JAV), Kordobos universitetų garbės daktaras. Keliolikos knygų, tarp jų „*Politikos enciklopedija*“ ir „*Politinė ir konstitucinė teisė*“ autorius.

1986–1989 m. Socialistų Internacionalo vicepirmininkas, nuo 1989 m. Socialistų Internacionalo garbės pirmininkas.

## Šaltiniai
Adrian Năstase

**Adrianas Nastasė** (; g. 1950 m. birželio 22 d. Bukarešte) – teisininkas, Rumunijos politinis veikėjas.

## Biografija

1973 Bukarešto universitete baigė teisę, 1978 m. filosofiją ir sociologiją, 1987 m. tarptautinės teisės daktaras. 

1973 – 1990 m. Bukarešto teisės tyrimų instituto darbuotojas, 1977 – 1979 m. ir 1984 – 1985 m. Bukarešto ekonominių studijų akademijos profesorius. 1977 – 1984 m. Tarptautinių teisių ir tarptautinių santykių asociacijos pirmininko pavaduotojas, 1984 – 1990 m. Prancūzijos tarptautinių teisių bendrijos narys, Tarptautinio žmogaus teisių instituto Strasbūre studijų direktorius. 1991 – 1996 m. Niujorko Rytų ir Vakarų saugumo studijų instituto direkcijos narys, 1990 – 1992 m. Nikolajės Titulesku fondo pirmininkas.

Buvo Rumunijos komunistų partijos narys, todėl savo dažnai publikuojamuose straipsniuose spaudoje atspindėjo komunistų ideologiją. Vienas iš jo straipsnių vadinosi „*Žmogaus teisės – atgyvenusi koncepcija*“ („*Drepturile Omului, un concept retrograd*“). Dar 1989 m. pradžioje pasisakė prieš M. Gorbačiovo „Perestroiką“.

1990 m. Rumunijos Nacionalinio gelbėjimo fronto narys, užsienio reikalų ministras. 1992 – 1996 m. ir nuo 2004 m. parlamento Deputatų rūmų pirmininkas. 2000 – 2004 m. Rumunijos ministras pirmininkas.

1993 – 1997 m. *Rumunijos socialinės demokratijos partijos*PDSR pirmininkas, PDSR atstovas parlamente, 1996 -2000 m. parlamentinės grupės lyderis, parlamento pirmininko pavaduotojas. 1997 m. ir 2000 m. PDSR pirmininko pirmasis pavaduotojas, nuo 2001 m. sausio 19 d. pirmininkas, nuo 2001 m. birželio 16 d. partijai pakeitus pavadinimą – Socialdemokratų partijos (PSD) pirmininkas. 2005 m. jį pakeitė Mirča Geoana. 

Nuo 2003 m. Socialistų Internacionalo Pietryčių Europos komiteto pirmininkas.

Daugiau, kaip 150 mokslinių darbų autorius.

Buvo vedęs komunistų veikėjo Grigoro Preotaso dukrą Iličą, išsikyręs, vedė Daną Mikulesku, turi du vaikus.

## Nuorodos

* Adrian Năstase Oficiali svetainė (Rumunų kalba).
Tektonika

**Tektonika** (iš lotynų kalbos *„tectonicus“* reiškiančio „statyti“) – geologijos mokslo skyrius, nagrinėjantis Žemės kietąjį apvalkalą – žemės plutą.

Tektonikos skyriai yra:
# struktūrinė geologija,
# geotektonika,
# neotektonika,
# tektonofizika.
Plevlia

**Plevlia** (, *Пљевља*) – miestas Juodkalnijoje. 2013 m. Plevlios savivaldybėje buvo 19 489, o pačiame mieste – ~27 000 gyventojų.

## Istorija
Seniausia žinoma gyvenvietė šioje vietoje buvo įkurta romėnų I amžiuje.

Slavai į regioną atsikėlė VI amžiuje ir įkūrė miestą *Breznik* (*Breznica*). Pirmąkart Plevlios vardas paminėtas XV a. 

Osmanų valdymo metu miestas pervadintas į **Taslidža**. 

Nuo 1580 iki 1833 m. Plevlia buvo Hercegovinos sandžako sostinė. 

1879 m. miestas buvo aneksuotas Austrijos, o 1912 m. tapo Juodkalnijos dalimi.

## Demografija
Plevlios gyventojai pagal tautybę (2003 metų duomenimis):
* Serbai (59,52 %)
* Juodkalniečiai (20,99 %)
* Muslimanai (8,36 %)
* Bosniai (5,48 %)

## Sportas
* FK Rudar Pljevlja – futbolo klubas; 2010, 2015 m. čempionai.
* ŽFK Breznica – moterų futbolo klubas; daugkartinės Juodkalnijos čempionės.
* Miesto stadionas (Gradski stadion); talpina 10 tūkst. žiūrovų.

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali miesto svetainė
Tektoninė plokštė

**Tektoninės plokštės** – litosferą sudarančios plokštės, plūduriuojančios ant pusiau išsilydžiusių sunkesnės mantijos uolienų. Plokštės pagal sudėtį skirstomos į žemynines ir vandenynines.

Žemyninės plokštės lengvesnės ir storesnės (25-70 km), jos dengia apie trečdalį Žemės paviršiaus. Seniausioms žemyninėms uolienoms jau 4 mlrd. metų, jas dengia storas nuosėdų sluoksnis. Pačios storiausios šios plokštės esti geologiškai jaunų kalnų srityse (iki 70 km).

Vandenyninių plokščių storis apie 6-11 km, vidutinis slūgsojimo gylis apie 4,5 km žemiau jūros lygio. Jos sunkesnės ir geologiškai žymiai jaunesnės už žemynines plokštes – seniausi jų klodai tėra vos 200 mln. metų amžiaus, o nuosėdų sluoksnis plonas. Vandenyninės plokštės susidaro konstruktyviuosiuose pakraščiuose iš aukštyn kylančios ir vėstančios magmos ir nyksta destruktyviuosiuose pakraščiuose, kur nyra po žemyninėmis plokštėmis, taip formuodamos gilius vandenynų lovius (Marianų lovys, Peru-Čilės lovys), vulkaninių kalnų grandines (tokias kaip Andai).

Tektoninės plokštės skirstomos į didžiąsias ir mažąsias. Septynios didžiosios plokštės dengia apie 94 % Žemės paviršiaus:

* Ramiojo vandenyno plokštė
* Afrikos plokštė
* Eurazijos plokštė
* Australijos plokštė
* Šiaurės Amerikos plokštė
* Antarktidos plokštė
* Pietų Amerikos plokštė

Tektoninių plokščių klasifikacija nėra universali, nes kai kurie šaltiniai mini dešimt didžiųjų plokščių, aukščiau pateiktąjį sąrašą papildydami Kokosų, Naskos ir Indijos plokštėmis. Dar kiti šaltiniai Australijos ir Indijos plokštę įvardija kaip Indijos-Australijos plokštę ir t. t. Mažąsias plokštes apibūdinantis terminas „mikroplokštė“ irgi nėra visuotinai vartojamas.

Įvairiose klasifikacijose tai prie didžiųjų, tai prie mažesniųjų priskiriamos šios tektoninės plokštės:

* Arabijos plokštė
* Kokosų plokštė
* Indijos plokštė
* Filipinų plokštė
* Skotijos plokštė

Mažesniosios plokštės (sąrašas nepilnas):

* Adrijos
* Amūro
* Anatolijos
* Birmos
* Bismarko
* Chuano de Fukos
* Chuano Fernandeso
* Fidžio
* Galapagų
* Iberijos
* Irano
* Karibų
* Karolinos
* Ochotsko
* Pietų Sandvičo
* Rivjeros
* Rytų Amerikos
* Saliamono
* Somalio
* Šetlandų
* Tongos
* Velykų
* Zundos

Senovinės plokštės:
* Faralono plokštė
* Kulos plokštė

Iš didžiųjų plokščių vienintelė Ramiojo vandenyno plokštė yra ištisai vandenyninė, likusios (taip pat ir dauguma mažesniųjų) yra mišrios – ir vandenyninės, ir žemyninės.

## Taip pat skaitykite
* Plokščių tektonika
Neringa (vardas)

**Neringa** – lietuviškas moteriškas vardas. Kildinamas iš baltiško (kuršiško) žodžio *nerija*, reiškiančio ilgą pusiasalį vokiško varianto *Neringe, Nerunge, Nehrung*.

## Mitologija
Pagal legendos, šį vardą turinti labai stipri mergina supylė Kuršių neriją. Užaugusi ji atliko daug įvairių žygių. Kuršių nerijos Raganų kalne (Juodkrantė) yra Neringos gyvenimą vaizduojančių medinių skulptūrų.

## Žymesnieji žmonės

* Neringa Abrutytė, poetė
*Neringa Aidietytė, lengvaatletė, kuri specializuojasi sportinio ėjimo rungtyse
* Neringa Venckienė, teisininkė, teisėja
*Neringa Čereškevičienė
Kariotipas

**Kariotipas** – susistemintas chromosomų rinkinys pagal dydį ir formą. Kiekviena pora chromosoma pažymima skaičiais išskyrus lytines. Kariotipus tiria citogenetika.

Kariotipas tiriamas atliekant biologinius ir medicinius tyrimus. Pvz., biologijoje kariotipo tyrimai naudojami nustatyti individo priklausomybę tam tikrai rūšiai ar populiacijai.

## Žmogaus kariotipo tyrimai
Dauguma žmogaus kariotipų žymima **46,XX** (moterims) ar **46,XY** (vyrams), tačiau pasitaiko ir pakitimų, kai yra daugiau ar mažiau lyties chromosomų (47,XYY; 47,XXY; 47,XXX; 45,X).

### Indikacijos kariotipo tyrimui
* Protinis atsilikimas; psichomotorinės raidos atsilikimas su ar be dismorfologinių požymių;
* Dauginės vystymosi anomalijos
* Tėvai, turintys vaiką su chromosomine patologija; žinomo chromosominio sindromo patvirtinimas arba atmetimas;
* Asmenys, kurių pirmos eilės giminaičiai serga chromosomine liga
* Naujagimiams:
** dauginės vystymosi ydos
** neaiški lytis
* Įvykę 3 ar daugiau savaiminių persileidimų
* Vėluojantis lytinis brendimas, nevaisingumas
* Prenatalinė diagnostika:
** moteris 35 metų ar vyresnė
** šeimoje yra vaikas sergantis chromosomine liga
** vienas iš tėvų yra subalansuotos translokacijos nešiotojas ar nustatytas chromosomų mozaikiškumas
** ultragarsinio tyrimo metu aptikta vaisiaus anomalijų
** nėščiosios kraujyje nustatytos pakitusios serumo žymenų (alfa - fetoproeino, chorioninio gonadotropino, laisvo estradiolio) reikšmės
* Onkologinės ligos, ypač pažengę, dažniausiai onkohematologinės (pvz., lėtinės ir ūminės leukemijos)

Sveiki asmenys tiriami tuo atveju, jeigu jie pareiškia norą ar planuoja susilaukti palikuonių, o jų artimi giminaičiai turi genetinių pakitimų.

### Tyrimo eiga

Periferinis veninis kraujas paimamas į specialius mėgintuvėlius su ličio heparinu, kuris gabenamas į citogenetikos laboratoriją. Mėginys laikomas +4-6 laipsnių teperatūroje. Kraujas sėjamas steriliomis sąlygomis pridedant augimą skatinančių medžiagų (mitogenų) – tikslas – pagausinti kraujo limfocitus, kurių kariotipas ir bus analizuojamas. Po 3 parų pridedama kolchicino – sutrikdo verpstės siūlų formavimąsi metafazės stadijoje – metafazes patogiausia analizuoti, kadangi chromosomos matosi ryškiausiai. Fiksavus ir nudažius Giemsa būdu preparatas analizuojamas šviesiniu mikroskopu naudojant kompiuterinę vaizdų analizės sistemą. Tyrimų rezultatai užrašomi vadovaujantis tarptautinės citogenetinės nomenklatūros (ISCN) reikalavimais. Paprastai atsakymas gaunamas per 2-4 savaites. Tyrimus skiria ir interpretuoja gydytojas genetikas.
Gegužliniai

**Gegužliniai** (*Polytrichaceae*) – (*Polytrichopsida*) klasės, (*Polytrichales*) eilės augalų šeima.

Priklauso stambios samanos, turinčios dvejopus stiebus:
* pirminį – horizontalų, belapį
* antrinį – statų, su centriniu velenu.

Lapai turi aiškią gyslą ir makštis, kai kurios rūšys jos neturi.  

## [[Lietuva|Lietuvos]] gentys
* Kemsa (*[[Atrichum]]*) 
* Zuikrugis (*[[Pogonatum]]*) 
* Gegužlinis (*[[Polytrichum]]*)
Potijiniai

**Potijiniai** (*Pottiaceae*) – lapsamanių (*Bryopsida*) šeima. Auga žemomis vejomis arba padrikai. Tai smulkios samanos, su įvairios formos lapais. Šeimai priklauso apie 1500 rūšių ir tai sudaro 10 % visų žinomų samanūnų rūšių.

Lietuvoje auga šios gentys:
* Ritutis (*Acaulon*)
* Aloina (*Aloina*)
* Barzdė (*Barbula*)
* Rausvenė (*Bryoerythrophyllum*)
* Didenė (*Didymodon*)
* Peikštė (*Gyroweisia*)
* Pošepšė (*Phascum*)
* Potija (*Pottia*)
* Kryžiokė (*Pseudocrossidium*)
* Žilutė (*Pterygoneurum*)
* Linkė (*Tortella*)
* Minkštūnė (*Tortula*)
* Gaubtutė (*Trichostomum*)
* Veisija (*Weissia*)

## Šaltiniai
Muspelheimas

**Muspelheimas** ('Liepsnos šalis') – ugnies pasaulis skandinavų mitologijoje. Ugnies milžinų namai, kurių valdovas Surtas. Muspelheimas yra į pietus nuo Niflheimo, ledo pasaulio. Tarp šių pasaulių yra tirpstantis Ginungagapas. Kibirkštys iš Muspelheimo sukūrė planetas, kometas ir žvaigždes. Ragnaroko metu ugnies milžinai, vadovaujami Surto, patraukė į mūšį su dievais asais.
Milošas Obiličius

**Milošas Obiličius** ( m. 1389 m. birželio 15 d.) – serbų Raudonojo drakono riteris. Laikomas didvyriu Serbijoje, Juodkalnijoje, Serbų respublikoje, dalyje Rumunijos ir Bulgarijos. Jo drąsa ir pasiaukojimas savo tautai ir sąjungininkams giliai įaugo į serbų nacionalinę savimonę ir laikomas kovos su tironija bei didvyriškumo simboliu. Išgarsėjo sultono Murado I nužudymu Kosovo mūšio metu, 1389 m. birželio 15 d.

## Gyvenimas
Obiličius gimė XIV amžiaus viduryje netoli Požarevaco miesto Serbijoje. 

Buvo kunigaikščio Lazaro Hrebeljanovičiaus žmonos brolis. 

M. Obiličius įkūrė Cokesinos vienuolyną, pastatytą to paties pavadinimo kaime Serbijoje.

Manoma, kad priklause slaptam *Raudonojo drakono* riterių ordinui, kurio nariams priskiriamas ir Valakijos grafas Vladas III Drakula. Ši draugija kovojo už krikščioniškasias vertybes ir dorybes.

## Priešistorė ir sultono Murado I nužudymas
Milošas Obiličius – antra pagrindinė Kosovo mūšio legendos figūra. Jei kunigaikštis Lazaras laikomas protingiausiu valdovu, kurį kada nors turėjo serbai, tai Milošas Obiličius – svarbiausias didvyris. Pasak legendos, kilnusis Obiličius turėjo daug pavydžių priešų, tarp jų ir kunigaikštį Vuką Brankovičių. Pastarasis mūšio išvakarėse Obiličių apkaltino išdavyste ir šis prisiekė jau kitą dieną nužudyti sultoną, kad galėtų įrodyti savo nekaltumą, nors ir pačiam tektų žūti. Obiličius apgaulingai pasidavė turkams, o sultonui tuo apsidžiaugus, kad didžiausias ir kilniausias Serbijos didvyris perėjo į turkų pusę ir nori atskleisti visas paslaptis, buvo pamirštas visas atsargumas. Milošui buvo leista įžengti į jo palapinę. Ten Milošas nusižeminęs puolė prieš sultoną ant žemės ir apsimetė, kad nori pabučiuoti jo kojas. Tokiu būdu jam pavyko priartėti prie sultono, o tada išsitraukė paslėptą trumpą kardą ir pervėrė juo sultoną. Tuomet jis pats metėsi ant sargybos iečių. Nežinia kiek tiksli ši legenda, tačiau iškart po Kosovo mūšio pasklido žinia apie krikščionių riterį, kuris esą nužudė sultoną Muradą I. Po to šis riteris buvo nužudytas. Musulmonų šaltiniuose sultono žudiku minimas Milošas Kupili. Istoriniuose šaltiniuose Milošo Obiličiaus vardas nėra minimas, dėl to moderniuose istorijos tyrimuose manoma, kad Milošas Obiličius iš tikrųjų buvo Nikola Vratkovičius. Savo gyvenamuoju laikotarpiu jis buvo žinomas kaip Miloš („mielasis“) Nikola. Obilić (ankstesnėse versijose *Kupili*, *Kobilović* arba *Kobilić*) buvo pridėta vėliau pagal turkišką žodį *kubila*, reiškusį žudiką. Milošu Nikola sultono žudiką vadina XV a. turkų istorikas Idris Bitlisi.

## Taip pat skaitykite
* Kosovo mūšis
* FK Obilić

## Nuorodos
* albanianliterature.net
* montenegrina.net
Ginungagapas

Skandinavų mitologijoje **Ginungagapas** („Tariama tuštuma“ arba „Žiojinti bedugnė“) – pirmapradis chaosas, neapsakoma bedugnė, egzistuojanti tarp Niflheimo ir Muspelheimo. Ginungagapo šiaurėje yra Niflheimas, kur vyrauja begalinis šaltis, o pietuose Muspelheimas, kur – nepakeliamas karštis. Pradžioje du susitiko Ginungagape; šaltis susitiko su karščiu ir suformavo eitras (eteris), kuris greitai tapo gyvybe, milžinu Imiru. Taip gimė pirmoji būtybė – Imiras, visų milžinų tėvas.

*Taip pat skaitykite:*
* Chaosas
Jao

**Jao** (tradiciniai rašmenys: 堯; supaprastinti rašmenys: 尧, *Yáo*), gyvenęs 2337–2258 m. pr. m. e.) – vienas iš legendinių Kinijos valdovų *wu di* Kito legendinio valdovo Diku sūnus.

Manoma, kad Jao, kaip ir Šun bei Ju, galėjo būti genčių junginio vadai pereinamuoju į patriarchatą periodu. Tradiciškai jie laikomi istoriniais asmenimis, tačiau šiuolaikiniai istorikai juos priskiria mitiniams.

Tapęs valdovu, Jao iš pradžių patikslino kalendorių. Pasakojama, kad į jo rūmus galėjo pakliūti kiekvienas, kuris turėjo pasiūlymų ar norėjo kaip nors papriekaištauti. Taip pat minima, kad Jao gyvenęs lūšnoje, maitinęsis prastu maistu ir dėvėjęs šiurkščius drabužius. Jei kas nors šalyje alkdavo, Jao laikydavęs save dėl to kaltu. Jao niekada nedarydavo svarbių sprendimų nepasitaręs su atskirų valdų vadais. Tačiau 61-aisiais Jao valdymo metais kraštą nuniokojo ilgai trukęs potvynis. Paskirtas asmuo nesugebėjo sutramdyti stichijos, tad jį nubaudė Jao įsūnis Šun, kuris po Jao mirties tapo nauju valdovu ir gavo į žmonas dvi Jao dukteris.

Jao išrado žaidimą weiqi, kitaip vadinamą Go.

## Nuorodos

* Kaip Yaodi išrado Go
Šunas

**Šunas** () – vienas iš legendinių Kinijos valdovų *wudi*, gyvenęs 2258–2211 m. Taip pat vadintas **Jouju** (), ir turėjo pavardę Jao (). Valdyti pradėjo po imperatoriaus Jao mirties, o paskui perdavė sostą Ju. Jo valdytos valstybės sostinė buvo Pubanis (蒲阪), dab. Šansi provincijoje.

Šun nebuvo Jao sūnus – sostą valdovas jam paliko kaip tinkamiausiam žmogui, nors jis iš pradžių tebuvo valstietis. Tiesa, jis kildinosi iš Huangdi, per jo anūko Džuansiu atšaką. Šun taip pat į žmonas gavo dvi Jao dukteris.
Sia Ju

**Ju** (), dar vadinamas **[[Sia dinastija|Sia]] Ju** (), **Didžiuoju Ju** () – pusiau legendinis Kinijos imperatorius, tradiciškai laikomas pirmuoju pirmosios Kinijos dinastijos Sia įkūrėju. Jo vardas, duotas gimus buvo **Si Venmingas** () 

## Kultūrinis herojus

Pasak legendų, Ju tėvas Gunas žuvo, tačiau jo kūnas nesuiro trejus metus, ir per tą laiką jo viduriuose išaugo sūnus, kuris išlindo kūną perpjovus. Ju išlindo dviragio drakono pavidalo.

Ju kartais jis priskiriamas prie penkių legendinių Kinijos valdovų. Pagrindinis jo nuopelnas – išmokė žmones kontroliuoti upių bei ežerų potvynius. Tą jis padarė kasdamas kanalus (jo tėvas nesėkmingai bandė sukontroliuoti vandens plūdimą pildamas pylimus).

## Šia dinastijos įkūrėjas
Pamatęs Ju darbus, valdovas Šunas nusprendė jam perleisti valdžią. Tapęs imperatoriumi, Ju įsakė išlieti devynis milžiniškus trikojus, ant kurių buvo pavaizduotos visos nelabos dvasios. Šitaip žmonės išmoko jas atpažinti. Ju klajodavo po šalį ir pats dorodavo bloga darančias dvasias.

Istoriografijoje minima, kad Ju mirė medžiodamas prie Kuaidzi kalno ir ten pat buvo palaidotas. Prie toje vietoje pastatyto mauzoliejaus pareikšti pagarbos keliaudavo daug vėlesnių imperatorių.

Iki Ju imperatoriaus titulas atitekdavo tam, kuris visuomenei pasirodydavo labiausiai vertas. Tačiau Ju sūnus Sia Či () įrodė esąs tinkamas būti imperatoriumi ir tapo naujuoju valdovu. Nuo tada valdžia Kinijoje tapo paveldima.

## Šaltiniai
Nepilnachordžiai

* Sparnažiauniai(*Pterobranchia*)
* Žarnakvapiai(*Enteropneusta*)
* *Planctosphaeroidea*
* Graptolitai (*Graptolithina*) (išnykę)

**Nepilnachordžiai** arba **pusiauchordiniai** (*Hemichordata*) – tai antriniaburniai, kirmėlės pavidalo gyvūnai, artimi stuburiniams. Jie aptinkami kambro periodo fosilijose. Dauguma rūšių išnyko karbono periodu. Dabar priskaičiuojama apie 100 rūšių.

Paplitę viso pasaulio jūrų vandenyse nuo tropinių iki poliarinių zonų.

Nepilnachordžiai jūros dugne minta dvejopai: kasa ir virškina dugno nuosėdas arba filtruoja plūduriuojančias maisto daleles, pvz., dumblius.
Sodinė nendrinukė

**Sodinė nendrinukė** (*Acrocephalus dumetorum*) – devynbalsinių (*Sylviidae*) šeimos paukštis. 

## Išvaizda
Sodinė nendrinukė mažesnė už naminį žvirblį. Gana panaši į kitas nendrinukes, atskirti galima tik iš sparnų ir giesmės. Patino ir patelės nugarinė pusė priklausomai nuo apdaro senumo gelsvai ruda ar gelsvai pilka. Pilvinė pusė balta, rusvo atspalvio, kuris būna ryškesnis rudenį ir jauniklių. Kūno šonai pilko ar gelsvai pilko atspalvio.

## Paplitimas
Eurazijoje paplitusi nuo rytinės Baltijos pakrantės iki Senos aukštupio, Sajanų, Altajaus, Tian Šanio. Šiaurėje arealas siekia pietinę Suomiją, Onegos ežerą, Pečioros aukštupį, Obės, Jenisejaus vidurupį, pietuose tęsiasi iki Latvijos, šiaurinės Baltarusijos, Volgos vidurupio, Kopetdago, Irano. Gyvena pietinėje Švedijoje. Dabar sodinės nendrinukės arealas plečiasi vakarų ir pietvakarių kryptimi. Žiemoja Pietų ir Pietryčių Azijoje.

Lietuvoje labai reta rūšis, pirmą kartą pastebėta 1976 m. 

## Biologija
 Veisimosi periodu gyvena pamiškėse, soduose, dažniausiai netoli vandens. Lizdus suka vešlioje žolėje, rečiau žemuose krūmuose. Primena karklinės nendrinukės biotopą. 

Pavasarį pirmieji grįžta patinai, patelės kiek vėliau. Užimtoje teritorijoje patinai daug gieda, ypač naktį, neretai ir visą parą. Susiporavę naktį nutyla, jų trumpos giesmės girdimos tik dieną. Lizdą suka tik patelė, patinas jai padeda. Sodinė nendrinukė kiek dažniau suka lizdą ties krūmo išsišakojimu, panašiai kaip tošinukė. Vienoje dėtyje paprastai būna 4–6 kiaušiniai, perimi apie dvi savaites. Dar silpnai skraidantys 10–12 dienų jaunikliai palieka lizdą. Abu porelės nariai po to juos dar maitina 10–22 dienas.

Minta vabzdžiais, jų lervomis, vorais.

## Šaltiniai
* *Lietuvos fauna: paukščiai, 2 knyga.* Sud. V. Logminas. – Vilnius: Mokslas, 1991.
Panemunės seniūnija

**Panemunės seniūnija** – buvęs administracinis-teritorinis vienetas Kauno miesto savivaldybės pietryčiuose, kairiajame Nemuno krante. Apėmė miesto dalis Panemunę, Vičiūnus, Vaišvydavą ir Rokus. Veikė KTU inžinerijos licėjus, onkologijos ligoninė, Kazio Griniaus slaugos ir palaikomojo gydymo ligoninė, Respublikinė tuberkuliozinės reabilitacijos ligoninė, Aukštosios Panemunės Švč. Mergelės Marijos Vardo bažnyčia, Panemunės kapinės, buvo IV Kauno fortas (Panemunėje) ir V Kauno fortas (Zuikinėje).

## Geografija

Seniūnija buvo kairiajame Nemuno krante, ji užėmė 2477 ha plotą. Šiaurėje plytėjo Panemunės šilas (Jono Basanavičiaus parkas), nuo kurio link Gričiupio vedė Trijų mergelių tiltas pėstiesiems. Panemunės tiltas jungė su Žemaisiais Šančiais. Vakariniame pakraštyje buvo Jiesios kraštovaizdžio draustinis, pietryčiuose – Vaišvydavos karjeras.

Rytiniame seniūnijos pakraštyje plytėjo Kauno marios, prie kurių veikė Kauno vandens jėgainė, per kurią nutiestas Palemono–Jiesios geležinkelis, besidriekęs pietvakarių–šiaurės rytų kryptimi. Lygiagrečiai geležinkeliui ėjo pietinis Kauno aplinkkelis (). Vakariniu pakraščiu ėjo Kauno–Kybartų geležinkelis, susijungiantis su Palemono–Jiesios geležinkeliu seniūnijos pietvakariniame kampe, ties Jiesios stotimi.

## Istorija

Seniūnija įkurta 2000 m. vasario 24 d. Kauno miesto savivaldybės tarybos nutarimu Nr. 20. Panaikinta 2025 m. gruodžio 1 d. prijungiant prie naujos Panemunės-Šančių seniūnijos.

|-
| 2001-04  || || 16 187 ||
|-
| 2011 m.  || || 14 941 ||
|-
| 2021 m.  || 25 || 14 888 ||
|}

## Seniūnai
* Eugenijus Sklenys, 2006 m.
* Rasina Žolynienė, 2017?–2025 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Panemunės seniūnijos gatvės. Kaunas21.lt
Erfurtas

**Erfurtas** () – miestas Vokietijoje, Tiuringijos žemės sostinė. Išsidėstęs prie Geros (*Gera*) upės, yra tarptautinis oro uostas. Pramonė: mašinų gamyba, chemijos, baldų, avalynės, poligrafijos. Erfurte vyksta tarptautinės gėlių parodos. Yra medicinos akademija. Bažnyčios: gotikinė katedra (XII-XV a.), Severijos bažnyčia (XIII-XIV a.), dominikonų bažnyčia (XIV-XV a.). Išlikusi viduramžių Erfurto senoji sinagoga. Daug namų iš gotikos, renesanso ir baroko epochų (XV-XVIII a.). Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas 742 m. *Erfesfurto* vardu.

## Sportas
* FC Rot-Weiß Erfurt (futbolas)

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali miesto svetainė