Afrikata

**Afrikata** ( 'trinu') – sutaptinis priebalsis, dažniausiai susidaręs iš sprogstamojo ir pučiamojo priebalsių, tariamų toje pačioje kalbos padargų vietoje, pavyzdžiui, *c*, *č*, *dz*, *dž*, *pf* ir kitos. Gali būti nagrinėjamos dėmenimis, pagal jų tarimo būdą, nors tariamos gana vientisai.

## Afrikatų nustatymas
Nustatant, ar garsų junginys yra afrikata, galima taikyti šias septynias taisykles, kad būtų rastas atskiros fonemos (savarankiško kalbos garso) ir fonemų junginio skirtumas:

1. *Viena fonema galima laikyti tik tokį garsų junginį, kurio dėmenys toje kalboje neskyla į du skiemenis.*

Tad lietuvių kalbos  (//) skiemenų sandūroje paprastai neskaidoma: *pa-ja-cas*. Tačiau suomių ir anglų kalboje junginys  būtinai skyla:  'karštasis taškas' arba  'pats'.

2. *Garsų grandinę galima laikyti viena fonema tik tada, kai ji tariama (artikuliuojama) vienu kartu arba susidaro [[Artikuliacija|artikuliavimo]] kompleksui traukiantis, mažėjant.*

3. *Garsų junginys laikytinas viena fonema, jeigu jo trukmė neviršija tos kalbos kitų fonemų trukmės.*

4. *Tikėtinos vienos fonemos garsų junginys (t. y. atitinkantis anksčiau nurodytas tris taisykles) laikytinas viena fonema, jei jis pasitaiko tose padėtyse, kur pagal nagrinėjamos kalbos taisykles tokių atskirų fonemų samplaika neleistina.*

Taigi daugumoje Afrikos kalbų žodžio pradžioje vartojami junginiai /mb/ ir /nd/. Tačiau kitokių priebalsių derinių šioje padėtyje nebūna, todėl šios samplaikos laikomos viena fonema. Kipre vartojamoje graikų kalboje junginiai /mb/ ir /nd/ žodžio pradžioje pasitaiko kartu su kitokiais garsų deriniais, todėl šioje kalboje  ir  laikomi dviejų fonemų sandūra.

5. *1–3 taisyklėms paklūstantys garsų junginiai laikytini fonema, jeigu tai atitinka tos kalbos sistemą.*

6. *Jei tikėtinos vienos fonemos garsų derinio dėmuo toje kalboje nepaaiškinamas kaip į derinį įeinančios kokios nors tai kalbai būdingos fonemos variantas, tai visas garsų junginys laikytinas viena fonema.*

7. *Jei ankstesnes gaires atitinkantis garsas arba garsų grandis sąveikauja kaip retkarčiais pasitaikančios arba prijungtos fonemos, tai ir atskiras garsas laikytinas tam garsų junginiui priklausančios fonemos raiška.*

## Lietuvių kalba
Bendrinėje lietuvių kalboje vartojamos afrikatos  (//),  (//),  (//),  (//). Afrikatų nebuvo nei indoeuropiečių, nei iš jos kilusioje baltų prokalbėje. Seniausios lietuvių kalbos afrikatos – tai /t͡ʃ/ ir /d͡ʒ/, jos kilo iš baltų prokalbės junginių **tj* > , **dj* > . Lietuvių kalbos rytų tarmėse jos ėmė rastis apie XII a., o vakarų – galbūt tik apie XIV a. Šios afrikatos turimos kaityboje, vyksta vadinamoji priebalsių kaita: *jau*'t**is'' – ''jau**č**io'', ''jau**č**ių''; ''ma**t**ei'' – ''ma**č**iau''; ''brie**d**is'' – ''brie**dž**io'', ''brie**dž**ių''; ''ro**d**ei'' – ''ro**dž**iau'' ir kt. [[Bendrinė kalba|Bendrinės kabos]] kaityboje ir senesnės kilmės žodžiuose afrikatos vartojamos tik prieš [[Užpakalinės eilės balsis|užpakalinės eilės]] ([ɑ:], [ɐ], [oː], [u:], [ʊ]) balsius.

Antrinės afrikatos /t͡ʃ/, /d͡ʒ/ turimos [[Dūrinys|dūriniuose]], pvz., ''juo**dž**alis'' – ''juodas'' + ''žalas'' 'juodai žalas („rudas”) galvijas', ''piktžolė'' (tariama [pik**dž**olė]) – ''pikta'' + ''žolė''; [[Morfema|morfemų]] sandūrose, pvz., pavardė ''Ge**č**as'' – šaknis ''ged-'' 'gedėti' (plg. Gedi-minas) ir [[priesaga]] ''-š-'' (plg. ''varg-š-as'' iš ''vargas, vargti''), ''an**tš**onis'', ''an**tž**emis'', ''a**tš**aka'', ''a**tž**vilgis'', ''a**tž**agarus'', taip pat garsažodžiuose ir iš jų kilusiuose žodžiuose (***č*'irenti*, ***č**iaukšt!*, ***dž**iunkšt!*) ir kitose palyginti nesenose padėtyse. Taip pat yra nedidelė žodžių grupė su /t͡ʃ/, /d͡ʒ/ žodžio pradžioje (***č**ia*, ***č**iauptis*; ***dž**iaugtis*, ***dž**iūti*), be to, tariama kai kuriuose tarptautiniuose žodžiuose (***dž**iunglės*, *ma**č**as*).

Kitokios afrikatos – vėlyvos, susidarė mėgdžiojant garsus (*cakt!* – *caktelėti*, *dzinkt!* – *dzinktelėti*), jas galėjo paskatinti [[Skolinys|skoliniai]] su /t͡s/, /z/ ir /d͡z/ (*cukrus*, *cirkas*, *zakristija*, *zuikis*; ***Dz**idorius* (vardas), ***dz**iegorius* 'laikrodis'), nes kaip fonemos jos iš baltų prokalbės nepaveldėtos (/z/ iš '/zd/ junginio *veizėti* < *veizdėti*, *kremzlė* < **kremzdlė* ir kt. – sava fonema, bet ji yra vėlyvų pokyčių padarinys). [c] gali susidaryti morfemų sandūroje ir sudurtiniuose žodžiuose, pvz., *an**ts**iuvas*, *a**tsa**kėme*, *a**ts**argus*, *pė**ds**akas* [pė*'c**akas], nors tokiais atvejais <t> (''d'' > ''t'') ir <s tariant ne visada suliejama į afrikatą <c> (/t͡s/); /t͡s/ kaip antrinis darinys pasitaiko sutrumpėjus [[Galūnė (kalbotyra)|galūnei]] (''pa**ts*** iš ''patis'') ir senoviniame šakninio linksniavimo žodyje ''viešpa'''ts***. Šios afrikatos turimos ir kai kuriuose tarptautiniuose žodžiuose (pvz., *[[ciklonas]]*, *[[docentas]]*, *[[informacija]]*, *[[Dzeusas]]*, *[[kamikadzė]]*, *[[dziudo]]*).

Sąlyginiu kalbininkų sutarimu teigiama, kad sangrąžos dalelytė *-si-* po priešdėlio *at-* (*a*'ts**igėrė'') afrikatos /t͡s/ nesudaro.

Tik svetimų kalbų žodžiuose tariamos afrikatos (pvz., /p͡f/ – ''[[Reino kraštas-Pfalcas|Pfalcas]]'' ([[Vokietija|Vokietijos]] regionas), /k͡x/ – ***Kh*'anas* ~ ***Kch**anas'' (vardas) kaip lietuvių kalbos garsyno dalis nenagrinėjamos.

## Įvairių kalbų pavyzdžiai

### Švilpiamosios ir šnypščiamosios afrikatos

### Nešvilpiamosios ir nešnypščiamosios afrikatos

### Šoninės afrikatos

### Virpamosios afrikatos

## Šaltiniai

## Literatūra
* Trubeckojus, N., Fonologijos pagrindai, M., 1960, sk. 1, 3—5. (= Трубецкой Н. С., Основы фонологии, М., 1960, гл. 1, 3—5.)