open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Alaušai (ežeras)

**Alaušai** – ežeras Molėtų rajono vakaruose, Ukmergės rajono paribyje, prie Balninkų vakarinio pakraščio. Ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus 3,7 km, didžiausias plotis 1,37 km. Altitudė 114,2 m. Didžiausias gylis 16,2 m. Krantai daugiausia aukšti, vakarinis (Palčio pelkė) ir šiaurės vakarinis krantai žemi ir pelkėti. Pakrantėse plyti dirbami laukai ir pievos. Ežere yra sala, kurios plotas 0,15 ha. Pietrytiniame gale įteka A-1 upelis iš Piršeno ežero, o šiaurvakariniame gale išteka K-2 upelis į Plaštaką (Siesarties intakas).

Alaušuose sugaunamos 9 rūšys žuvų: lydekos, karšiai, kuojos, seliavos, lynai, raudės, plakiai, ešeriai, pūgžliai. 1966 m. užveista lydekų (buvo įleista 630 000 lydekų lervų). 2016 m. atliktame ežero ichtiologiniame ištyrime nustatyta, kad ežero žuvų būklė gera. Prie Alaušų yra Antalaušių, Martnonių ir Balandžių kaimai, Balninkų miestelis. Veikia 3 kaimo turizmo sodybos. Pietine pakrante eina kelias Nr. 4806 (Žemaitkiemis – Valai – Balninkai), pietrytine – kelias .

Ežerėvardis *Alaušaĩ* kildinamas nuo žodžio *alėti* („tekėti, varvėti“).

## Galerija

 
Alaušai lake Lithuania 2.jpg| Alaušų ežere šalia Balninkų miestelio
Alaušų ežeras (Molėtų raj.) 1.jpg|Alaušų ežeras šalia Balninkų miestelio
Alaušai lake Lithuania 1.jpg|Pakrantės infrastruktūra
Balninkai, Lithuania - panoramio (14).jpg|Vaizdas į Balninkus


## Šaltiniai
Sibirinis vilkdalgis

**Sibirinis vilkdalgis** (*Iris sibirica*) – vilkdalginių (*Iridaceae*) šeimos sparčiai nykstanti rūšis. Daugiametis, šakniastiebinis, 30-80 cm aukščio, dekoratyviais žiedais augalas. Dauginasi šliaužiančiu šakniastiebiu; plitimas sėklomis netirtas.

Lietuvoje paplitęs difuziškai, po visą teritoriją – Ignalinos, Kauno, Kaišiadorių, Kėdainių, Klaipėdos, Kretingos, Raseinių, Skuodo, Švenčionių, Šilutės, Šilalės, Šiaulių, Jurbarko, Varėnos, Vilkaviškio raj. Kiek dažnesnis Kretingos ir Skuodo rajonuose. 

Auga užliejamose, pelkėtose ir šlapiose pievose, krūmynuose, drėgnuose miškuose, pamiškėse ir miško aikštelėse. Lietuvoje žinomose radavietėse auga grupėmis. Nyksta naikinant augavietes – melioruojant žemes, transformuojant plotus. Populiacijos gali nukentėti persodinant augalus į gėlynus. Įrašyta į saugomų augalų rūšių sąrašą 1962 m. Kai kurios radavietės yra Čepkelių rezervate, Aukštaitijos nacionaliniame parke, Mituvos botaniniame draustinyje. Užtikrinti augaviečių apsaugą nuo melioracijos, žemių kultūrinimo poveikio, neleisti kasti augalų.

Rūšis įrašyta į Latvijos, Estijos, Lenkijos, Vokietijos, Baltarusijos raudonąsias knygas.
Alnis

**Alnis** – ežeras rytų Lietuvoje, Molėtų rajono rytuose, Mindūnų seniūnijoje, apie 9 km į rytus nuo Toliejų, Alnio kraštovaizdžio draustinyje. Telkšo Labanoro-Pabradės miškuose (Poviliškio miške), tarp Aiseto šiaurėje ir Stirnių pietuose.

Ilgis rytų-vakarų kryptimi 3,95 km, didžiausias plotis 0,43 km. Altitudė 153 m. Krantai daugiausia aukšti, ištisai apaugę spygliuočių mišku, šiaurės vakarinis krantas lėkštas, pelkėtas. Centrinėje dalyje yra miškinga 3,56 ha ploto sala. Dugnas padengtas dumblu, atabrade vietomis yra smėlio. Ežero vanduo pasižymi labai dideliu skaidrumu (iki 10,5 m). Šiaurės vakaruose išteka Alnės upelis link Aiseto ežero (Kiaunos baseinas). Pietrytinėje pakrantėje yra stovyklavietė.

Ežerėvardis *Álnis* neaiškios kilmės: greičiausiai kilęs arba nuo žodžio *alėti* („tekėti, varvėti“), arba nuo gyvūno pavadinimo *álnis, élnias*.

## Šaltiniai
Vajaku

**Vajaku** (*Vaiaku*) – kaimas Fongafalės salelėje, Funafučio atole, jame reziduoja Tuvalu šalies vyriausybė. Išsidėstęs pietiniame salelės pakraštyje. Yra vienintelis šalyje viešbutis, visi administraciniai pastatai. Pagal 2017 m. duomenis, Vajaku gyvena 462, o visame atole – 6602 gyventojai.

## Šaltiniai
Funafutis

**Funafutis** () – atolas Ramiajame vandenyne, dažnai įvardijamas kaip Tuvalu valstybės sostinė. Atolą sudaro 33 salelės, iš kurių didžiausia yra Fongafalė ir joje yra Vajaku kaimas – tikroji šalies sostinė, kadangi joje reziduoja Tuvalu vyriausybė. Tačiau oficialiai visas atolas yra vadinamas Tuvalu sostine.

Sausumos plotas – 2,4 km². Atolo žiedas nuo 20 iki 400 m pločio. Jis supa 18 km ilgio ir 11 km pločio lagūną. Atole gyvena 6602 gyventojų (2022 m.) – tai sudaro 62 % Tuvalu gyventojų.

Atolas turi tarptautinį oro uostą, viešbutį Vajaku kaime, tradicinius ir cementinius būstus. Didžiausias pastatas – Tuvalu bažnyčia.

## Istorija
* Nauti FC – futbolo klubas; daugkartiniai šalies čempionai.
* Tuvalu sporto aikštyno stadionas, talpinantis 1,5 tūkst. žiūrovų. Jame namų rungtynes žaidžia visos aukščiausiosios lygos komandos.

## Galerija

File:Northern Funafuti.jpg|Kelias Fongafalės salelėje
File:Tuvalu view.jpg|Vaizdas į Fongafalę
File:Fualifeke Islet, Funafuti Atoll.jpg|Fualifekės salelė
File:Government office building.jpg|Vyriausybė (Vajaku)


## Išnašos
Fongafalė

**Fongafalė** ( arba *Fogale*, *Fagafale*) – didžiausia salelė Tuvalu valstybėje, esanti Funafučio atole. Tai pailgas sausumos ruožas, 12 km ilgio ir 10-400 m pločio. Yra lėktuvų pakilimo takas. Kartais Fongafalė įvardijama kaip Tuvalu sostinė, kadangi joje yra Vajaku kaimas – vieta, kur reziduoja šalies vyriausybė.
Bairikis

**Bairikis** () – salelė ir miestelis Taravos atolo pietuose, Kiribatyje, kur reziduoja šalies vyriausybė. Faktinė šalies sostinė, Pietų Taravos dalis. Čia yra prezidentūra ir ministerijos, tačiau 2000 m. parlamentas persikėlė į Ambą. Yra nedidelis uostukas, taip pat pietinio Ramiojo vandenyno universiteto filialas, Bairikio nacionalinis stadionas. Su kitomis Taravos atolo salelėmis jungiasi pylimais. 3522 gyventojai (2020).

## Etimologija

Gilbertiečių kalba miesto vardas reiškia „maža sala“ (*bai* – „sala“ + *riki* – „maža“).

## Istorija

Buvusi eilinė salelė Gilberto salose, Bairikis 1979 m. tapo naujos Kiribačio valstybės sostine. Miestelis susiformavo iš keleto buvusių kaimų. Iš pradžių sostinė vadinta Tarava pagal viso atolo vardą, vėliau imtas vartoti Bairikio pavadinimas. Apie 2000 m. dalį valstybinių įstaigų iškėlus į kitas gyvenvietes pietinėje Taravos atolo dalyje, sostine tapo Pietų Tarava.

## Šaltiniai
Siesartis (Šventoji)

**Siesartis** – upė Aukštaitijoje, kairysis Šventosios intakas. Upės pradžia yra Siesarties ežere, kiek į rytus nuo Molėtų. Upė visą kelią teka į vakarus ir nežymiai šiaurėn – pro Molėtus, į šiaurę nuo Videniškių, Želvos, Lyduokių, galiausiai kiek piečiau nuo Vidiškių įteka į Šventąją. Savo kelyje prateka Pastovio, Pastovėlio ežerus.

Intakai: Grabuosta, Duobužė, Vardas, Želva, Šešuola, Šaltupis (kairieji), Žežiebra, Triūpelis, Mokia, Plaštaka (dešinieji).

Metinis upės nuotėkis pasiskirsto: pavasarį – 57 %, vasarą – 15 %, rudenį – 13 %, žiemą – 15 %.

## Etimologija

Upės pavadinimas yra bendraindoeuropietiškos kilmės ir siejamas su reikšme „sroventi“ (plg.  – „teka, srovena“). Sudvigubinimas *sie-* siejamas su  „liejasi, laistosi, neriasi“ (plg. su tuo pačiu atkartojimu *Siesikas, Siesrautas*).

## Šaltiniai
Siesartis (Šešupė)

**Siesartis** – upė Šakių rajone; dešinysis Šešupės intakas.

Prasideda miškuose į rytus nuo Šakių, teka į vakarus pro Liepalotus, Lukšius, Šakius, Duobiškius, Gotlybiškius, o prie sienos su Karaliaučiaus sritimi tarp Slavikų ir Šilgalių įteka Šešupėn.

### Intakai
: kairieji:
* Samanupis – 3,5 km
* Žvikinė – 6,9 km
* Vilkupis – 4,3 km
* Jurgupis – 4,5 km
* Skardupis – 4,3 km
: dešinieji:
* Purvė – 3,1 km
* Lenkupys – 9,3 km (turi vieną intaką Valkupį – 2,4 km ilgio)
* Liepalotas – 4 km
* Kriokupys – 6,3 km
* Juodupis – 4,3 km

Vasarą upė vietomis išdžiūsta. Metinis upės nuotėkis pasiskirsto: pavasarį – 50%, vasarą – 6%, rudenį – 16%, žiemą – 28%.

## Etimologija
Upės pavadinimas yra bendraindoeuropietiškos kilmės ir siejamas su reikšme „sroventi“ (plg.  – „teka, srovena“). Sudvigubinimas *sie-* siejamas su  „liejasi, laistosi, neriasi“ (plg. su tuo pačiu atkartojimu *Siesikas, Siesrautas*).

## Nuorodos
* [Cesarka [Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografinis žodynas|Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne], Tom I, psl. 535 (lenk.)]

## Šaltiniai
Liepalotai

**Liepalotai** – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 5 km į rytus nuo Lukšių, prie kelio . Pro kaimą teka Siesartis. Seniūnaitijos centras. Veikia Liepalotų pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-71009), medicinos punktas.

## Etimologija

Kaimo pavadinimas yra vandenvardinis vietovardis – gyvenvietei vardą suteikė šalia pratekantis upelis Liepalotas.

## Istorija

Liepalotai istoriniuose šaltiniuose minimi 1578 m. 1950–1992 m. buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.

|}

## Gyventojai
1738 m. kaime gyveno 6 šeimos.

### Žymūs žmonės

Kaime gimė:
* Jonas Butkus (1914), veterinarijos gydytojas, biomedicinos mokslų daktaras;
* Paulius Ambrazevičius, TV projekto „Humoro klubas“ komikas.
* Evaldas Beržininkaitis, krepšinio treneris, Kauno „Žalgirio“ ir Lietuvos jaunimo rinktinių treneris-skautas

## Šaltiniai
Rankpelnis

**„Rankpelnis“** *Lietuviu socijalistu sajungos Did. Britanijoj organas* – Didžiosios Britanijos lietuvių laikraštis, leistas nuo 1907 m. spalio 30 d. iki 1923 m. birželio 29 d. Belshilyje, Škotija.

## Istorija
Dvisavaitinis, 1909–1910 m. ir nuo 1915 m. – savaitinis laikraštis. Iki 1920 m. leido Lietuvių socialistų sąjunga Didžiojoje Britanijoje, 1920–1922 m. – Lietuvos komunistų sąjunga Didžiojoje Britanijoje, 1922 m. – Didžiosios Britanijos komunistų partijos lietuvių skyrius. Iš pradžių buvo švietėjiškos krypties, vėliau, ypač V. Kapsuko redaguojamas, tapo revoliucinis. 1909–1911 m. leido priedą „Šviesa“. 

## Redaktoriai
* Kleopas Jurgelionis – 1907–1908 m.
* V. Rudaitis – 1908–1909 m.
* Jonas Šepetys – 1909–1913 m.
* J. Čerkevičius – 1913–1914 m.
* Pranas Plaušinis – 1914–1915 m.
* Vincas Kapsukas – 1915–1916 m.
* J. Steponaitis – 1916–1917 m.
* I. Dagilis-Mauragis – 1917–1920 m.
* Kazys Daugirdas – 1920–1922 m.
* J. Merkevičius – 1923 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* „Rankpelnis“. E-paveldas.lt
Duobiškiai

**Duobiškiai** – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 6 km į vakarus nuo Šakių, prie kelio . Teka Siesartis.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Duobiškiuose 1940 m. lapkričio 6 d. gimė inžinierius technologas, habilituotas technologijos mokslų daktaras Jonas Liukaitis.

## Šaltiniai
Gotlybiškiai

**Gotlybiškiai** – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 13 km į vakarus nuo Šakių, prie kelio . Veikia biblioteka, paštas (LT-71372). Ūkis – javų ir pašarinių augalų auginimas, pieno gamyba (bendrovė „Grūduva“). Pro kaimą teka Siesartis ir jos intakas Bridupis; yra Bridupio ir Gotlybiškių tvenkiniai.

## Istorija

1950–1992 m. buvo kolūkio centrinė gyvenvietė. 1954 m. įkurta biblioteka, paštas, felčerių punktas, 1965 m. įkurta aštuonmetė, dab. Siesartėnų pagrindinė mokykla.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės

Kaime gimė:
* Ramutė Adomaitytė, prozininkė.
* Virginija Puskunigienė, pedagogė, Šakių rajono politinė ir visuomenės veikėja.

## Šaltiniai
Ruoščiai

**Ruoščiai** – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 5 km į pietus nuo Aušros. Į vakarus nuo kaimo teka Jaugila. Per Ruoščius eina Ruminių–Lipliūnų kelias. Yra kapinaitės. Lietuvos geografinis centras, pažymėtas trimis granito luitais.

## Istorija

Senovėje Jaugilos upelio pakrantėje buvo senojo tikėjimo švientvietė, vadinama Alkais.

## Gyventojai

## Lietuvos geografinis vidurys

Kaimas žymus tuo, kad laukuose, šalia jo yra geografinis visos Lietuvos centras (), kurį 1995 m. nustatė Lietuvos žemėtvarkos institutas ir ta proga čia pastatytas akmuo. Vėliau pagal architekto Vytauto Kundroto projektą atgabenti dar du akmenys, simbolizuojantys Aukštaitiją ir Žemaitiją. Įrengta paminklinė lenta, žyminti pasaulio šalis ir koordinates.

## Galerija

Ruoščiai001.JPG|Kaimo kapinaitės
Ruoščių kapinės.JPG|Kaimo kapinaitės
Ruoščiai003.JPG|Paminklinis stulpas šalia geografinio centro
Ruoščiai004.JPG|Lietuvos geografinį centrą žymintys akmenys
Lietuvos geografinis vidurys001.jpg|Lietuvos geografinį centrą žymintys akmenys


## Išnašos
Šilgaliai (Šakiai)

**Šilgaliai** – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Šakių, prie kelio .

## Gyventojai

## Šaltiniai
Šilgaliai

**Šilgaliai** – kaimas Pagėgių savivaldybėje, 3 km į pietryčius nuo Rukų, dešiniajame Vilkos krante, į vakarus nuo kaimo ji įteka į Gėgę. Seniūnaitijos centras. Veikia Šilgalių pagrindinė mokykla, biblioteka (nuo 1964 m.), medicinos punktas, kultūros namai, „Nemuno žirgynas“, mėsos perdirbimo įmonė. Pro kaimą eina Klaipėdos–Pagėgių geležinkelis, šiaurėje praeina kelias . Stovi XIX a. 2-osios pusės Šilgalių dvaras.

## Istorija

XX a. 2 pusėje Habedankai pastatė dvaro rūmus. 1948 m. kovo mėnesį valstybinis eržilų depas buvo perkeltas iš anktesnės lokacijos – Norkiškio tarybinio ūkio Trepų skyriaus į buvusio dvaro valdas. Vėliau šis pervadintas į Nemuno valstybinį žirgyną. Žirgyne auginamos gausiausios visame pasaulyje trakėnų bandos. XX a. pabaigoje buvo Žirgyno geležinkelio stotelė.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Pranciškus Būčys (1872–1951), Lietuvos Rytų apeigų vyskupas, teologas, marijonas, Lietuvos katalikų mokslų akademijos akademikas, teologijos daktaras.

## Šaltiniai
Reformizmas

**Reformizmas** (: – pakeisti formą) arba **revizionizmas** ( – peržiūrėjimas)(viena iš reformizmo krypčių) – tai XIX a. pabaigoje Anglijoje kilusi darbininkų judėjimo teorija ir srovė, atmetanti revoliucinį visuomeninių santykių pakeitimo būdą ir siekianti juos keisti iš lėto, nuolatinėmis laipsniškomis, iš anksto suplanuotomis reformomis. Tai demokratinio socializmo teorijos pagrindinis komponentas, priešingas revoliuciniam socializmui.

Reformizmą savo darbuose pagrindė Eduardas Bernšteinas („Evoliucinis socializmas“) ir Karlas Kautskis, išplėtojo Fabijaus draugijos nariai savo filosofiniuose darbuose. Bolševikai reformistams terminą revizionizmas taikė dėl to, kad šia teorija peržiūrimas marksizmas.

Reformizmą savo ideologijos pagrindu yra priėmusios visos kairiojo centro socialdemokratinės partijos, tokios, kaip Didžiosios Britanijos Leiboristų partija, Vokietijos socialdemokratų partija, Švedijos socialdemokratų darbininkų partija, Lietuvos socialdemokratų partija ir kitos. Kairiojo sparno socialistai reformizmo teoriją taiko su išlygomis.

Kai kuriuos reformizmo elementus patikslino Entonis Kroslandas savo 1956 m. išleistame darbe „Socializmo ateitis“ (*The Future of Socialism*). Pavyzdžiui, visuomenė gali taikyti privačios nuosavybės paėmimą visuomenės poreikiams arba nacionalizuoti jį, jeigu tai leis užtikrinti visuotinį užimtumą.
Juozas Rimša

**Juozas Rimša** (1875 m. rugpjūčio 24 d., Margiuose, dab. Naudžių kaime, Paežerių valsčiuje, Vilkaviškio apskrityje – 1970 m. gruodžio 24 d., ten pat) – knygnešys, visuomenės veikėjas. Skulptoriaus Petro Rimšos brolis.

## Biografija

1884–1888 m. mokėsi Paežerių pradžios mokykloje, po to – Pilviškiuose pas knygnešį Pauliukevičių mokėsi knygų įrišimo amato. Gižuose turėjo savo knygrišyklą. Rinko „Ūkininko“, „Varpo“ prenumeratas, pats platino lietuvišką spaudą. Dažniausiai pats vykdavo į Tilžę, kartais iš Kybartų nugabendavo į Vilkaviškį, arba platino Pilviškių apylinkėse. Buvo vienas aktyviausių „Sietyno“ draugijos narių.

1898 m. lapkričio 18 d. su draudžiamos literatūros kroviniu sulaikytas Vilkaviškio geležinkelio stotyje ir pasodintas į Kalvarijos kalėjimą. Paleistas už 1000 rublių užstatą tęsė savo veiklą, todėl vėl buvo suimtas ir 1899 m. gruodžio 31 d. trejiems metams ištremtas į Odesą.

Grįžęs 1902 m. su Stasiu Matulaičiu ir Juozu Kačergiu įkūrė Lietuvos socialdemokratų partijos Suvalkijos krašto organizaciją. Panaikinus spaudos draudimą, tais pačiais kanalais platino socialdemokratinę literatūrą. Tėvui mirus, grįžo į jo ūkį ir per trumpą laiką kartu su broliu Jurgiu padarė jį pavyzdiniu.

1905–1907 m. revoliucijos dalyvis, „Šviesos“ draugijos veikėjas. 1905 m. balandžio 15 d. po mitingo Paežeriuose suimtas ir 6 mėn. pasodintas į Kalvarijos kalėjimą. 1909 m. vėl suimtas ir ištremtas į Kauno guberniją.

1915 m. vokiečiai suėmė už politinę veiklą ir išvežė į karo belaisvių stovyklą. Ten įkūrė lietuviškų knygų bibliotekėlę. 1917 m. rugsėjo 18–22 d. dalyvavo Lietuvių konferencijoje Vilniuje, po jos įsijungė į Valstiečių liaudininkų sąjungos veiklą. 1940 m. paskirtas Pilviškių valsčiaus viršaičiu.

## Nuorodos
* Trumpa biografija .
Puerto Madrinas

**Puerto Madrinas** (, ) – miestas pietų Argentinoje, Čubuto provincijos rytuose, Atlanto vandenyno Naujosios įlankos (*Golfo Nuevo*) pakrantėje; netoli Valdeso pusiasalio. Bjedmos departamento centras. 57 800 gyventojų.

## Istorija
Miestas įkurtas 1865 m. liepos 28 d., kai pradėjo kurtis apie 150 velsiečių bendruomenė. Miestas pavadintas žemvaldžio, organizavusio kolonijų kūrimą Patagonijoje, sero Lavo Džonso Perio (*Love Jones – Parry*) garbei, kurio dvaras Velse vadinosi *Madryn*. Miestas pradėjo augti nutiesus geležinkelį į Trelju.

## Susisiekimas
Miestas yra 1400 km į pietus nuo Buenos Airių. Prie Buenos Airių–Ušuajos plento. Jūrų uostas.

## Ekonomika
Puerto Madrinas – vienintelis šalyje aliuminio gavybos ir metalurgijos centras. Aliuminio pramonę kontroliuoja firma ALUAR (*Aluminio Argentino*). Taip pat žvejyba ir žuvies perdirbimas.

## Lankytinos vietos
Apie 100 km į šiaurės rytus nuo miesto yra į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą įtrauktas Valdeso pusiasalio gamtos rezervatas. Apie 90 km į pietryčius yra Nimfų kyšulys (*Puento Nimfas*), kur galima stebėti milžiniškas vandenyno bangas, skardžius. Ten yra jūrų dramblių gulyklos. *Naujojoje įlankoje* kultivuojamas povandeninis turizmas. Mineralinių vandenų versmės. Ekskursijos stebėti banginius, delfinus, pingvinus, jūrų dramblius.

## Nuorodos
* www.madryn.gov.ar
Kārlis Reisons

**Karolis Reisonas** (, 1894 m. balandžio 26 d. Peterupėje, Rygos rajonas – 1981 m. liepos 17 d. Adelaidėje, Australija) – latvių kilmės Lietuvos architektas.

## Biografija

Baigė Rygos realinę mokyklą ir Peterburgo civilinio instituto Architektūros fakultetą.

1921 m. grįžo į Latviją, bet, ten neradęs darbo, atvyko į Šiaulius. 1922–1930 m. architektas Šiauliuose, nuo 1925 m. sausio 24 d. Šiaulių miesto inžinierius. Parengė vadovėlius „Žemės ūkio statyba“ (1926 m.), „Molio statyba“ (1928 m.).

1930–1938 m. Kauno miesto inžinierius, statybos skyriaus vedėjas. 1938–1940 m. vertėsi privačia veikla. 1932 m. suteikta Lietuvos pilietybė.

Pirmosios sovietų okupacijos metais su šeima išvyko į Vokietiją, bet, Lietuvą okupavus vokiečiams, vėl grįžo. 1941–1944 m. Panevėžio miesto inžinierius, burmistras.

1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1949 m. emigravo į Australiją, dirbo Adelaidės miesto architektūros skyriuje.

## Atminimo įamžinimas

* Atminimo lenta Kaune, Vytauto pr. 43 (1994).
* Jo vardu pavadinta gatvė Romainiuose (2007). 
* Atminimo lenta Šiauliuose, Vil­niaus ir Va­sa­rio 16-osios g. san­kir­to­je (2018).
* Dokumentinis filmas „Laikinosios sostinės fenomenas. Architektas Karolis Reisonas“ (rež. Justinas Lingys, 2020).

## Suprojektuoti pastatai ir statiniai

Kaune:
* Vytauto Didžiojo karo muziejaus rūmai (1931–1936 m., su Vladimiru Dubeneckiu ir Kaziu Krikščiukaičiu);
* Laisvės paminklo postamentas;
* Kauno kunigų seminarijos rektorato pastatas (1933 m.);
* Žemės ūkio rūmai (1933 m., Donelaičio g.);
* Prisikėlimo bažnyčia (1933 m.);
* Mažoji Kristaus Prisikėlimo bažnyčia  (1933 m.);
* buvę Žemės banko rūmai (1934 m., dab. KTU centriniai rūmai);
* „Pienocentro“ pastatas Laisvės al. (1934 m., su Vytautu Landsbergiu-Žemkalniu);
* Arkivyskupo – metropolito rūmai (1935–1939 m.);
* Evangelikų reformatų bažnyčia (1937 m., Ožeškienės g., nebaigta);
* „Lietūkio“ rūmai (1938–1939 m., Vytauto pr.).

Šiauliuose:
* Sukilėlių paminklas (1933 m.);
* „Birutės“ saldainių fabrikas;
* Venclauskių namai su kino teatru, daug individualių namų projektų.

Kitur:
* Jurbarko ligoninė (senasis korpusas),
* „Maisto“ bendrovės šaldytuvai ir „Lietūkio“ sandėliai Klaipėdoje,
* Tauragės ligoninė (1932 m.), 
* Užunvėžių Švč. Mergelės Marijos bažnyčia (1940 m.).
* Komercijos mokykla Pasvalyje (1935 m., dab. P. Vileišio gimnazija)
* Žemės ūkio banko pastatas Biržuose

## Galerija

Vikiteka. Kauno arkivyskupija.JPG|Kauno arkivyskupijos kurija
Vikiteka. KTU rektoratas, Vienybės a.JPG|KTU Centriniai rūmai (buv. Žemės bankas)
Venclauskiu rumai.jpg|Venclauskių rūmai Šiauliuose
Carillon in Kaunas (2018).jpg|Karo muziejaus bokštas
Prisikelimo baznycia.Kaunas Christ’s Resurrection Church.jpg|Žymiausias K. Reisono darbas – Prisikėlimo bažnyčia Kaune
Vikiteka. Reformatų_bažnyčia,_Kaunas.JPG|Kauno evangelikų reformatų bažnyčia
Karolis-reisonas-memorial-plate-vytauto-43-kaunas.jpg|Atminimo lenta Kaune


## Šaltiniai

## Nuorodos
* Biografija ;
* Architektas Karolis Reisonas .
Juozas Repečka

**Juozas Repečka** (g. 1920 m. rugpjūčio 9 d. Kampuose (Utenos raj.) – teisininkas, politologas, Lietuvių spaudos ir visuomenės veikėjas.

## Biografija

1938 m. baigė Utenos gimnaziją, 1943 m. – Vilniaus universiteto Teisės fakultetą, 1943–1944 m. Vilniaus universitete sudijavo ekonomiką. 1940 m. – Vyčio korporacijos Vilniuje pirmininkas.

1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1945 m. – Vokietijos lietuvių studentų centrinės atstovybės pirmininkas. 1949 m. baigė Getingeno universiteto aspirantūrą, teisės daktaras.

1950 m. išvyko į JAV. 1953–1954 m. Niujorko universitete studijavo visuomenės mokslus. 1952 m. – „Šviesos“ sambūrio pirmininkas, 1954 m. – „Demokratinio darbo talkos“ pirmininkas, 1954–1969 m. – žurnalo „Darbas“ redaktorius. Lietuvos socialdemokratų partijos Užsienio delegatūros narys, 1955 m. liepos 8 d. – Pabaltijo socialistų konferencijos dalyvis.

## Išnašos
Trelju

**Trelju** () – miestas Argentinoje, Čubuto provincijos vakaruose, 20 km į vakarus nuo Rosono, Čubuto upės slėnyje. 85 000 gyventojų.

## Istorija
Miestą 1886 m. įkūrė velsiečiai imigrantai. Pavadintas vieno iš kolonizatorių Luiso Džonso (*Lewis Jones*) garbei (*Tre* – velsiečių k. „miestas“, *Lew* – vardo *Lewis* trumpinys). Dėl didelio nedarbo miestas nuskurdo, jį supa *villas miserias* (lūšnynai).

Šalia miesto yra karinis *Almirante Zar* aerodromas. Čia bazuojami Argentinos karinių jūrų pajėgų lėktuvai P-3 Orion, kurie saugo Atlanto vandenyno pakrantės oro erdvę.

## Ekonomika
Trelju – svarbiausias šalyje (90 % Argentinos produkcijos) vilnos apdirbimo ir eksporto centras.

## Lankytinos vietos
*Pueblo de Luis* miesto muziejus ir *Egidio Feruglio* Patagonijos paleontologijos muziejus.

## Nuorodos
* Trelew.gov.ar
* Turizmas Trelju
Julius Sabatauskas

**Julius Sabatauskas** (g. 1958 m. balandžio 1 d. Syktyvkare, Komija) – inžinierius, teisininkas, Lietuvos ir Alytaus miesto politinis bei sporto veikėjas.

## Biografija
 
1968–1976 m. mokėsi Jonavos 1-oje vidurinėje mokykloje, 1981 m. baigė Kauno politechnikos instituto Automatikos fakultetą, automatizuotų valdymo sistemų inžinierius. 2002 m. neakivaizdiniu būdu baigė studijas Lietuvos teisės universitete, jam suteiktas teisės ir valdymo magistro kvalifikacinis laipsnis (2003 m.).

1981–1984 m. buvo Alytaus šaldytuvų gamyklos, Alytaus 3-osios mechanizacijos valdybos darbuotojas (1984–1993 m.), UAB „Gebenė“ direktorius (1993–1994 m.). Alytaus miesto tarybos sekretoriato vadovas (1994 m.), Alytaus Valstybinės mokesčių inspekcijos vyr. inspektorius, personalo direktorius (1995–2000 m.), Alytaus savivaldybės kontrolierius (2000 m.).

Nuo 1989 m. – Lietuvos socialdemokratų partijos narys, 1997–2003 m. Alytaus miesto skyriaus pirmininkas, nuo 1997 LSDP tarybos narys.

1990–1995 m. Alytaus miesto tarybos deputatas, tarybos pirmininko pavaduotojas, 1995–2003 m. Alytaus miesto savivaldybės tarybos, 1997–2000 m. ir valdybos narys. Nuo 2000 m. Seimo narys, nuo 2004 m. Teisės ir teisėtvarkos komiteto pirmininkas. Nuo 2020 m. Seimo vicepirmininkas.

2002–2005 m. Lietuvos šachmatų federacijos pirmininkas.

2025 m. spalio 21 d. Seimo buvo patvirtintas eiti Konstitucinio teismo teisėjo pareigas, tačiau 2026 m. sausio 15 d. Lietuvos Respublikos Konstitucinis teismas paskelbė, jog J. Sabatausko paskyrimas Konstitucinio teismo teisėju prieštarauja Lietuvos Respublikos Konstitucijai. Pasak nutarimo J. Sabatausko kandidatūra neatitiko būtino reikalavimo pretendentams į Konstitucinio teismo teisėjo pareigas turėti dešimties metų teisininko darbo stažą.

## Nuorodos

* 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai;
* Tinklalapis Seime (lietuvių, anglų k.).

## Išnašos
Girionys

**Girionys** – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, į rytus nuo Kauno, Kauno marių pietiniame krante, Kauno marių regioniniame parke. Veikia Kauno miškų ir aplinkos inžinerijos kolegija, Lietuvos miškų institutas, ambulatorija, vaikų darželis, paštas (LT-53001), Dubravos arboretumas. Aplinkinius miškus tvarko ir prižiūri Girionyse įsikūrusi Dubravos eksperimentinė mokomoji miškų urėdija. Gyvenvietę puošia 250 ha dendrologinis Girionių parkas (5–6 km ilgio, didžiausias parkas Lietuvoje, auga apie 300 retų ir egzotiškų augalų rūšių).

## Etimologija

Dabartinis gyvenvietės vardas kilęs prie žodžio *[[giria]]* („didelis miškas“) pridėjus vietovardinę priesagą *-onys*. Ankstesnis vardas – *Dubrava* – yra slaviškos kilmės ir gali būti aiškinamas dvejopai: 1) nuo žodžio *дуб* – „ąžuolas“, t. y. vietovė, kurioje gausu ąžuolų; 2) *дубрава* – „apaugusi vietovė žemumoje ar pelkėje“.

## Geografija

Į pietus nuo kaimo plyti Dubravos miškai. Per kaimą teka Nemuno intakas Dubrius. Į vakarus nuo kaimo yra Pakalniškių piliakalnis. 1978–1984 m. Girionių parke įrengta Žaisos poilsio zona su laužavietėmis, poilsio takais. Parke pastatyta skulptūra „Miškas“ (tautodailininkas V. Majoras).

Kauno marių regioninio parko dalis – peizažinis Girionių parkas, kuriame auga įvairių formų medžiai ir krūmai. Tai vientisas dekoratyvinių želdinių ir architektūrinių statinių ansamblis, poilsio vieta. Girionių parko teritorija eina Pakalniškių ekologinis takas, kuriuo einant matomas Pakalniškių piliakalnis (nuo viršūnės atsiveria marių panorama, Pažaislio vienuolynas). Šalia parko įsteigtas Dubravos arboretumas. Dubravos miške Šilėnų girininkijoje įdomus gamtos paveldo objektas – Dubravos dvyniai – tarpusavyje suaugę pušis ir ąžuolas.

Kauno marių pakrantėje ir Vaišvydavos girininkijos miške įrengta keletas poilsiaviečių. Archeologinės vietovės – Dubravų, Samylų ir Pakalniškių piliakalniai. Nuo Girionių iki Pakalniškių piliakalnio plyti didžiausias Lietuvoje Girionių parkas, 1960 m. pradėtas kurti 130 ha (kartu su Girionių gyvenviete; projekto autorius – kraštovaizdžio architektas A. Tauras). Parke sukaupta turtinga (apie 300 rūšių) sumedėjusių augalų kolekcija.

## Istorija

Iki 1965 m. kaimas buvo žinomas kaip ***Dubrava*** arba ***Dubriai***, tada pavadintas ***Girėnais***. 1966 m. gruodžio 30 d. ***Raguolių*** gyvenvietė pavadinta Girionimis. 1950–1992 m. Dubravos miškų tyrimo stoties centrinė gyvenvietė. 1963 m. įkurtas Kauno miškų technikumas (nuo 2002 m. Kauno miškų ir aplinkos inžinerijos kolegija). 1963 m. į Girionis perkeltas 1950 m. Kaune įkurtas Lietuvos miškų institutas. Gyvenvietė pastatyta pagal Žemės ūkio statybos projektavimo instituto projektą, įveistas 135 ha parkas, 75 ha medelynas, arboretumas.

|}

## Gyventojai

## Sportas

Kaime yra Girionių stadionas, jame žaidžia FK Girionys klubas.

## Šaltiniai
Rimantas Ruzas

**Rimantas Ruzas** (1959 m. kovo 23 d. Kaune – 2002 m. spalio 7 d. Kaune) – Lietuvos politinis veikėjas.

## Biografija

1977 m. baigė Kauno 21–ąją vidurinę mokyklą, 1977–1982 m. studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultete ir įgijo choreografo specialybę. 1981–1982 m. – Utenos trikotažo ir galanterijos susivienijimo kultūros klubo meno vadovas. 1982–1984 m. tarnavo tarybinėje armijoje Afganistane. 1984–1992 m. – Kauno botanikos sodo dendroklimatochronologinės laboratorijos laborantas.

1992–1995 m. – Lietuvos televizijos Kauno direkcijos laidos „Svetimo skausmo nebūna“ režisierius, 1995–1997 m. – UAB „Logika ir azartas“ vadybininkas, 1998–2000 m. – UAB „Gedimex“ vadybininkas.

1987 m. – Afganistano karo veteranų sąjungos organizatorius, Kauno klubo pirmininkas, 1990–2002 m. – Lietuvos respublikinės Afganistano karo veteranų sąjungos pirmininkas.

Nuo 1990 m. – Lietuvos socialdemokratų partijos narys, 1993–2000 m. – LSDP Kauno zonos regioninis sekretorius. 1993–1995 m. – LSDP Etikos komisijos narys, 1999–2002 m. – LSDP pirmininko pavaduotojas, prezidiumo narys, LSDP Kauno skyriaus pirmininkas.

1997–2002 m. – Kauno miesto savivaldybės tarybos narys. 2000–2002 m. – Seimo narys. Mirė po sunkaus sužeidimo 2002 m. rugsėjo 30 d. įvykusioje autoavarijoje.

1981 m. – Valstybinės premijos laureatas. Amerikos legiono garbės narys, 2003 m. vasario 20 d. suteiktas Kauno miesto Garbės piliečio vardas. Apdovanotas Sausio 13-osios atminimo medaliu.

## Nuorodos
* Afganistano karo veteranų sąjungos svetainė .
Juozas Sakalauskas

**Juozas Sakalauskas** (1864 m. balandžio 17 d. Guikaliuose, Raseinių raj. – 1950 m. sausio 28 d. Trakiškiuose, Raseinių raj., palaidotas Viduklėje) – knygnešys, savivaldybininkas, Lietuvos politinis veikėjas.

## Biografija
Pats išmoko skaityti, rašyti, įrišti knygas, nuo 1886 m., paragintas Jurgio Bielinio, tapo knygnešiu profesionalu, vienu aktyviausių Garšvių knygnešių draugijos narių. Tik 1895 m. vasarą apie jo profesionalų užsiėmimą iš laiško, rasto pas K. Ūdrą sužinojo policija. 1896 m. pavasarį nuo jos teko bėgti, palikus arklius ir vežimą. 1896 m. suimtas, porą mėnesių kalėjo Panevėžyje.

1896 m. rugpjūčio 25 d. Viduklėje vėl sulaikytas ir po dviejų savaičių 3 m. ištremtas į Mogiliovą. Pristatinėjo spaudą ten gyvenusiems lietuviams. 1899 m. grįžęs į Viduklę vedė, bet spaudos gabenimo ir platinimo neatsisakė, nuo 1903 m. ją pristatinėjo ir Maskvos bei Petrapilio socialdemokratams.

Nepriklausomybės metais buvo renkamas į valsčiaus tarybą.

Apdovanotas Lietuvos nepriklausomybės medaliu ir II laipsnio Vytauto Didžiojo ordinu, nuo 1926 m. gavo 30 Lt knygnešio pensiją.

## Nuorodos
*
Raugerškis

**Rauger̃škis** () – raugerškinių (*Berberidaceae*) šeimos augalų gentis.
Lietuvoje auga šios rūšys:
* Tunbergo raugerškis (*Berberis thunbergii*)
* Paprastasis raugerškis (*Berberis vulgaris*)
Bitininkystė

**Bitininkystė** – bičių laikymas medui, vaškui ir kitiems produktams (bičių duonai, pieneliui, nuodams, pikiui) gauti, žemės ūkio augalams apdulkinti. Bitininkystė dabar yra žemės ūkio šaka, o senovėje drevinė bitininkystė greičiau buvo miškų ūkio šaka.

Visas bites tiriantis mokslas vadinamas *[[melitologija]]*, o namines bites (*Apis mellifera*) tirianti melitologijos dalis - *[[apiologija]]*.

Bitininkyste ar bičių auginimu užsiimantys asmenys vadinami *bitininkais*. Anksčiau Lietuvoje jie taip pat vadinti *bartininkais*. Manoma, kad žodis , bendrinėje kalboje vartojamas geram draugui apibūdinti, pirmiausia atsirado būtent tarp bitininkų.

Lietuvoje kasmet vyksta Lietuvos bitininkų šventė, 2025 m. ji vyko 47-ą kartą, Paežerių dvare.

## Drevinė bitininkystė
Tai buvo bitininkavimo metodas, kai bitės laikytos natūraliose arba dirbtinėse medžių drevėse. Paprastai drevės buvo įrengiamos senuose medžiuose. Šį bitininkavimo metodą išstūmė bičių laikymas kelminiuose aviliuose, nes buvo galima bites su medžio kamienu perkelti arčiau namų.

## Taip pat skaitykite
* Apiterapija – gydymas bičių nuodais
* Bitynas – vieta lauke su aviliais bitėms laikyti
* Senovinės bitininkystės muziejus
* Bitininko apranga

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Canova G. (2001) Traditional Beekeeping in Eastern Yemen  (Tradicinė bitininkystė Rytų Jemene)
* Nixon L. Traditional Bee-Keeping in Sphakia, SW Crete  (Tradicinė bitininkystė Kretoje (Graikija))
Eskelis

**Eskelis** () – miestas pietų Argentinoje, Patagonijoje, Čubuto provincijos vakaruose, Andų kalnuose. Futaleufu departamento centras. 28 500 gyventojų.

## Istorija
1906 m. vasario 25 d. miestą įkūrė imigrantai iš Velso. Išaugo nutiesus geležinkelį (1920 m.). Miesto pavadinimas indėnų mapučių kalba reiškia „spyglys“, kadangi apylinkėse auga daug dygliuotų krūmynų.

## Susisiekimas
Plentais sujungtas su Rosonu, Komodoro Rivadavija, Bariloče. Pasiekia „La Tročita“ siaurasis geležinkelis.

## Ekonomika
Svarbiausia ūkio šaka – turizmas. Miesto gyventojai užprotestavo bandymus eksploatuoti netoliese esantį aukso telkinį, kadangi būtų subjaurotas kraštovaizdis, padidėtų vandens telkinių tarša.

## Lankytinos vietos
* La Hojos slidinėjimo bazė,
* La Setos, La Kruso ir kitos viršukalnės (alpinizmas),
* Alerseso nacionalinis parkas (į vakarus nuo miesto) su vaizdingais kraštovaizdžiais: ežerais (Menendeso, Futalaufkeno, Amutul Kilmajo ir kt.), kalnais, miškais,
* siaurasis geležinkelis *[[La Trochita]]*,
* Eskelio meteoritas.

## Nuorodos
* www.esquel.gov.ar
* Turizmas Eskelyje
Robert Burns

**Robert Burns** (1759 m. sausio 25 d. – 1796 m. liepos 21 d.) – romantizmo pradininkas, taip pat vadinamas škotų nacionaliniu poetu.

Rašė škotiškai ir angliškai (su škotišku dialektu). Taip pat rinko škotiškas liaudies dainas.

Gimė neturtingų valstiečių šeimoje Alovėjuje ir praktiškai neturėjo jokio formalaus išsilavinimo. Norėdamas surinkti pinigų kelionei į Jamaiką poemų rinkinį išleido 1788 m. Mirus mylimajai pasiliko Škotijoje ir tarnavo britų administracijoje. Buvo Prancūzijos revoliucijos šalininkas, todėl karjeros administraciniame darbe nepadarė.

## Išnašos
Gaimanas

**Gaimanas** () – miestas Argentinoje, Čubuto provincijoje, 15 km į vakarus nuo Trelju, prie Čubuto upės. Argentinoje gyvenančių velsiečių regiono *Y Wladfa* kultūrinis centras. 6000 gyventojų.

Miestą 1874 m. įkūrė imigrantai iš Velso. Miesto pavadinimas indėnų teuelčų kalba reiškia „akmenų kalnas“. Spalio mėnesį mieste vyksta kasmetinis Velso kultūros festivalis *Eisteddfod de Chubut*. Regiono istorijos muziejus, kuriame saugomi velsiečių kultūros eksponatai. Gaimane daug protestantų koplyčių (didžiausia *Betelo* koplyčia). 10 km į pietus yra Brin Gvinas (*Bryn Gwyn*), kuriame saugomos fosilijos, rastos apylinkėse.

## Nuorodos
* www.gaiman.gov.ar
Kostas Simitis

**Kostas Simitis** (; 1936 m. birželio 23 d. – 2025 m. sausio 5 d.) – Graikijos teisėtyrininkas (civilistas), profesorius, publicistas, politinis veikėjas.

## Biografija
1959 m. baigė Marburgo universitetą Vokietijoje, 1963 m. Londono ekonomikos mokyklą.

Dirbo teisės mokytoju, po 1967 m. karinio perversmo emigravo, dirbo *Laisvosios Europos radijo* laidų vedėju, 1969 m. Vokietijoje organizavo *Demokratijos gynimo bendriją*. 1970 m. Graikijos visuotinio socialistų judėjimo, PASOK vadovaujamo Angreas Papandreu, narys, 1974 m. vienas iš atnaujinto PASOK steigėjų.

1971–1977 m. Konstancos ir Gyseno Justaus Lybigo universitetų privatinės teisės, prekybos teisės profesorius, nuo 1977 m. Atėnų universiteto docentas.

1981 m. Graikijos parlamento narys, 1981–1985 m. – žemės ūkio ministras, 1985–1989 m. ekonomikos ministras, 1989–1993 m. švietimo ministras, 1993–1996 m. pramonės, energetikos, technologijos ir prekybos ministras, 1996–2004 m. Graikijos ministras pirmininkas. Su jo veikla siejamas Graikijos įstojimas į Europos Sąjungą.

1996–2004 m. PASOK pirmininkas, 2003 m. Socialistų Internacionalo pirmininko pavaduotojas.

## Šaltiniai
Europos Sąjungos istorija

Europos Sąjungos istorijos pradžia sietina su trimis Europos Bendrijomis:

* 1951 m. Paryžiuje įsteigta Europos anglių ir plieno bendrija, 
* 1957 m. Romoje įsteigtos Europos atominės energetikos bendrija ir Europos ekonominė bendrija.
* 1967 m. liepos 1 d. visoms trims bendrijoms įsteigus bendras institucijas, imtas taikyti „Europos Bendrijų“, arba „Europos Bendrija“, terminas.

Europos Bendrija oficialiai tapo Europos Sąjunga po 1993 m. lapkričio 1 d., kai įsigaliojo Mastrichto sutartis (pasirašyta 1992 m. vasario 7 d.).

Pagal Mastrichto sutartį, Europos Sąjungos trys sudedamosios dalys (ramsčiai): 

* Europos Bendrijos (Europos anglių ir plieno bendrija)
* Europos ekonominė bendrija ir Europos atominės energetikos bendrija (Euratomas)
* bendroji užsienio ir saugumo politika, bendradarbiavimas teisingumo ir vidaus reikalų srityse
* 2004 metais Lietuva patapo ES narė
Amerikiniai trumpauodegiai kirstukai

**Amerikiniai trumpauodegiai kirstukai** (*Blarina*) – kirstukinių (*Soricidae*) šeimos žinduolių gentis.

Paplitę Šiaurės Amerikos rytinėje dalyje. Gentyje 3 rūšys:
* Trumpauodegis kirstukas (*Blarina brevicauda*)
* Pietinis trumpauodegis kirstukas (*Blarina carolinensis*)
ir kt.
Algirdas Sysas

**Algirdas Sysas** (g. 1954 m. kovo 5 d. Vilniuje) – Lietuvos politikas.

## Biografija
1961–1969 m. mokėsi Naujosios Vilnios, Antano Vienuolio vidurinėse mokyklose, 1969–1973 m. – Vilniaus politechnikume, įgijo radioelektronikos specialybę. 1977–1982 m. mokėsi Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultete, įgijo ekonomisto specialybę.

1973 m. – trumpai dirbo Vilniaus radijo matavimo prietaisų Mokslinių tyrimų institute, 1973–1976 m. tarnavo karinėse jūrų pajėgose, 1976–1982 m. – gamyklos "Vilma" darbininkas, 1982–1987 m. – cecho viršininko pavaduotojas, realizacijos skyriaus viršininko pavaduotojas, 1987–1994 m. – profesinės sąjungos komiteto pirmininkas, 1991–1996 m. – Lietuvos metalistų profesinės sąjungos pirmininkas, 1992–2002 m. – Lietuvos profesinių sąjungų susivienijimo pirmininkas, 2002–2005 m. – Lietuvos profesinių sąjungų konfederacijos pirmininkas, Tarptautinės laisvųjų profesinių sąjungų konfederacijos (ICFTU), Europos profesinių sąjungų konfederacijos (ETUC), Baltijos šalių profesinių sąjungų tarybos narys.

Nuo 1996 m. – Seimo narys, nuo 2012 m. – Seimo Pirmininko pavaduotojas, 2001–2008 m. Socialinių reikalų ir darbo komiteto (SRDK) pirmininkas, 2000–2001 m. SRDK pirmininko pavaduotojas, 1996–2000 m., 2008–2012 m., 2013 m. – SRDK narys (nuo 2012 m. lapkričio iki 2013 m. spalio mėn. – Audito komiteto narys). Ekonomistas, Lietuvos ilgametis profsąjungų ir politinis veikėjas.

Nuo 2005 m. – Lietuvos socialdemokratų partijos narys. LSDP Pirmininko pavaduotojas, LSDP tarybos ir prezidiumo narys,LSDP Darbo, šeimos ir socialinių reikalų komiteto pirmininkas.

1995–1997 m. ir 2000–2001 m. – Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys. Nuo 1996 m. Seimo narys, 2001–2004, 2012–2016 m. – Seimo Pirmininko pavaduotojas. Nuo 2020 m. Lietuvos socialdemokratų partijos frakcijos seniūnas.

2004–2008 m. – Socialinių reikalų ir darbo komiteto (SRDK) pirmininkas, 2000–2001 m. SRDK pirmininko pavaduotojas, 1996–2000 m., 2008–2012 m., 2013 m. – SRDK narys (nuo 2012 m. lapkričio iki 2013 m. spalio mėn. – Audito komiteto narys). Ilgametis Seimo Narkomanijos ir alkoholizmo prevencijos komisijos narys. Šiuo metu A. Sysas tai pat yra Vaiko gerovės bei Vystomojo bendradarbiavimo, reprodukcinės sveikatos ir teisių parlamentinių grupių narys.

Priklauso Tarpparlamentinių ryšių su Austrija, Japonija, Kinija, Lenkija, Prancūzija, Rumunija, Šiaurės Europos šalimis (Danijos Karalyste, Islandijos Respublika, Norvegijos Karalyste, Suomijos Respublika, Švedijos Karalyste) ir Vokietija grupėms.

Nuo 2012 m. Seimo delegacijos Europos saugumo ir bendradarbiavimo organizacijos Parlamentinėje Asamblėjoje pirmininkas bei Seimo delegacijos Lietuvos Respublikos Seimo ir Lenkijos Respublikos Seimo ir Senato narių asamblėjoje narys. 2003–2004 m. – Seimo delegacijos Europos Tarybos Parlamentinėje Asamblėjoje narys.

## Nuorodos
* Svetainė
Baltadančiai kirstukai

**Baltadančiai kirstukai** (*Crocidura*) – kirstukinių (*Soricidae*) šeimos žinduolių gentis. 

Paplitę Eurazijoje ir Afrikoje.

Gentyje yra apie 150 rūšių:
*Milžiniškasis baltadantis kirstukas (*Crocidura flavescens*)
*Didysis lbaltadantis kirstukas (*Crocidura lasiura*)
*Dvispalvis baltadantis kirstukas (*Crocidura leucodon*)
*Paprastasis baltadantis kirstukas (*Crocidura russula*)
*Mažasis baltadantis kirstukas (*Crocidura suaveolens*)
ir kt.
Vandeniniai kirstukai

**Vandeniniai kirstukai** (*Neomys*) – kirstukinių (*Soricidae*) šeimos žinduolių gentis.

Paplitę Eurazijoje. Gentyje yra 3 rūšys:
* Mažasis vandeninis kirstukas (*Neomys anomalus*)
* Vandeninis kirstukas (*Neomys fodiens*)
* *[[Neomys schelkovnikovi]]*
Muskusiniai baltadančiai kirstukai

**Muskusiniai baltadančiai kirstukai** (*Suncus*) – kirstukinių (*Soricidae*) šeimos žinduolių gentis.

Gentyje yra 13 rūšių:
* Muskusinis etruskinis kirstukas (*Suncus etruscus*)
* Pelinis muskusinis kirstukas (*Suncus murinus*)
ir kt.

## Paplitimas ir buveinė
Paplitę Pietų Europoje, Pietų ir Pietryčių Azijoje, Malajų salyne, Afrikoje. Gyvena miškuose, nevengia pasirodyti dirbamuosiuose laukuose.

## Išvaizda
Ilgis 35-150 mm, uodegos ​​25-100 mm, o svoris ​​2,5-100 g. Kailis trumpas ir minkštas, dažniausiai pilkas arba rusvas. Uodega padengta ilgais plaukais. Kelios rūšys (ir daugiausia patinai) iš savo kvapų liaukų išskiria muskusu kvepiantį skystį.

## Šaltiniai
Mudra

**Mudra** () – Indijos kultūros sąvoka – simbolinis ar apeiginis gestas. Sutinkama tiek hinduizmo, tiek budizmo, tiek džainizmo ikonografijoje bei dvasinėse praktikose. Paprastai tai pirštais arba rankomis rodomas gestas, nors gali būti ir viso kūno mudrų. Dažniausiai mudros vaizduojamos religinėje ikonografijoje bei atliekamos tradiciniuose šokiuose bei dramoje, kur perteikia emocijas ir simbolius, nors kartais taikomos ir kaip psichofiziologinės praktikos (pvz., hatha jogoje).

Skiriamos skaistinamosios mudros (jomis pašvenčiamas adepto kūnas), sanskara (jomis dievybė įsivaizduojamai įsikuria kūne), aukojamosios (arba pūdža) mudros. Iš šimtų mudrų labiausiai žinoma nusilenkimo (andžali; ties krūtine sudėti delnai, *[[namaste]]* pasveikinimo dalis) ir meditavimo (dhjana; dešinė plaštaka delnu į viršų padėta ant kairės).

Budistinėje ikonografijoje paplitusios mudros – *abhaya-mudrā* (bebaimiškumas, pakeltas delnas), *bhūmisparśa* („žemė liudytoja“, ranka, liečianti žemę), *dhyāna-mudrā* („meditacijos mudra“, rankos sudėtos sterblėje delnais į viršų), *vitarka* („susitelkimas“, delnas ištiestas, nykštys liečia smilių).

Žodis *mudrā* kildinamas iš veiksmažodinės šaknies *mud-* („džiūgauti, linksmintis“ > *mudra* „linksmas, žvalus“) ir etimologiškai giminiškas  („šaunus, guvus, žvalus“).

## Šaltiniai
Žvaigždžiasnukis kurmis

**Žvaigždžiasnukis kurmis** (*Condylura cristata*) – kurminių (*Talpidae*) šeimos vabzdžiaėdžių žinduolių rūšis. Paplitęs Šiaurės Amerikoje.

## Išvaizda

Žvaigždžiasnukiams kurmiai pasižymi išskirtine išvaizda. Snukis ilgas ir prie šnervių baigiasi čiuptuvų žiedu. Čiuptuvai sudaro mažą žvaigždę, iš kurios kilo ir rūšies pavadinimas. Iš viso yra 22 minkšti čiuptuvai turintys gerai išvystytas jutimines ląsteles, kurios gyvūnas jaučia vandens judėjimą. Čiuptuvuose yra daugiau nei 25 000 Eimerio organo tipo receptorių, kurie reaguoja į seismines bangas.

Savo kūno sandara panašūs į kurmius. Sveria 40-85 g, kūno ilgis 18–19 cm, o uodegos ilgis 6–8 cm.

## Šaltiniai
Rapolas Skipitis

**Rapolas Skipitis** (1887 m. sausio 31 d. Baukuose, Daujėnų valsčius – 1976 m. vasario 23 d. Čikagoje, JAV) – Lietuvos teisininkas, advokatas, politinis veikėjas.

## Biografija
1901–1904 m. mokėsi Palangos progimnazijoje, 1905–1909 m. Šiaulių gimnazijoje. Būdamas gimnazistu dalyvavo revoliuciniame judėjime, platino uždraustą lietuvišką spaudą. 1909–1910 m. socialistų aušrininkų organizacijos veikėjas, „Aušrinės“ redakcijos narys, aušrininkų moksleivių organizatorius.

1909–1910 m. Maskvos universitete studijavo mediciną, tačiau baigė teisės studijas Teisės fakultete 1916 m. Buvo Maskvos lietuvių studentų draugijos pirmininkas (1911–1915 m.). 1917 m. Petrograde su kitais įkūrė „Santaros“ partiją, laikraščio „Santara“ redaktorius.  1917–1918 m. Vyriausiosios lietuvių tarybos Rusijoje narys, vėliau Tarybos pasiųstas įgaliotiniu į Ukrainą, kur be diplomatinių pareigų, rūpinosi ir lietuvių pabėgėlių reikalais.

1918 m. gegužės mėn. grįžo į Šiaulius, mokytojavo, 1918 m. lapkričio 24 d. išrinktas Šiaulių miesto tarybos vykdomosios komisijos sekretoriumi, paskirtas taikos teisėju ir tardytoju bei Švietimo ministerijos įgaliotiniu Šiaulių miestui ir apskričiai. 1918–1919 m. dalyvavo kovose su bermontininkais.

1919–1920 m. taikos teisėjas Kaune, nuo 1919 m. kovo 6 d. iki 1920 m. birželio 18 d. valstybės gynėjas prie Kauno apygardos teismo, komisijos Steigiamojo Seimo rinkimų įstatymui paruošti narys. Nuo 1920 m. birželio iki 1922 m. vasario mėn. Lietuvos vidaus reikalų ministras. 1922–1940 m. dirbo prisiekusiuoju advokatu, 1932–1940 m. advokatų tarybos narys.

1923 m. Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narys, jos atstovas II Seime. 1925–1928 m. Ūkininkų partijos pirmininkas, laikraščio „Ūkininko balsas“ redaktorius. 1926 m. Ūkininkų partijos atstovas III Seime. 1927–1928 m. Šaulių sąjungos pirmininkas. 1932–1940 m. Draugijos užsienio lietuviams remti pirmininkas. 1937–1940 m. redagavo šios draugijos žurnalą „Pasaulio lietuvis“. Kartu 1937–1940 m. laikraščio „Namų savininkas“ redaktorius.  Bendradarbiavo laikraščiuose „Lietuvos žinios“, „Aušrinė“, „Naujienos“. 1926 m. apdovanotas Suomijos nacionalinės gvardijos kryžiumi.

1940 m. birželio mėn. emigravo į Vokietiją. Berlyno lietuvių sąjungos pirmininkas (1941–1945 m.). 1941 m. balandžio mėn. jam numatytas teisingumo ministro postas Laikinojoje vyriausybėje po vokiečių kariuomenės įžengimo į Lietuvą, tačiau taip ir nesuteiktas.

1946 m. emigravo į JAV. Buvo Pasaulio lietuvių I kongreso iniciatorius, organizatorius ir jo pirmininkas.

## Bibliografija
* *Nepriklausomą Lietuvą statant*, atsiminimai, 1961 m.
* *Nepriklausoma Lietuva*, atsiminimai, 1967 m.

## Šaltiniai

|-

|-
Vikrioji lapė

**Vikrioji lapė**, arba **Amerikinė stepinė lapė** (*Vulpes velox*) – šuninių (*Canidae*) šeimos žinduolis. 

## Išvaizda

Tai nedidelė pilka lapė su didelėmis ausimis ir plačiu trumpu snukiu. Aukštis per gogą apie 30 cm, kūnas 37-53 cm, uodega – 22-35 cm ilgio. Sveria apie 2-3 kg. Patinai truputį stambesni už pateles. Kailis tankus, neilgas, uodega puri. Kūno spalva šviesiai pilka, šonuose ir ant kojų yra rusvi lopeliai; vasarą kailis tampa rausvai geltonas. Pilvo ir gerklės kailis šviesesnis. Uodegos galiukas juodas. Abipus nosies yra juodos žymės.

## Paplitimas

Paplitusi nuo Kanados pietvakarinės dalies iki Teksaso. Gyvena atvirose žolėtose lygumose ir dykumose. 1930 m. Kanados teritorijoje visiškai išnyko. Dabar populiacija ūgtelėjo.

## Gyvenimo būdas ir maitinimasis
Vasarą aktyvi prietemoje ir naktį. Vasaros karštomis ar vėjuotomis dienomis tūno giliuose ilguose požeminiuose urvuose, kuriuos pačios išsirausia. Kartais užima apleistus barsukų urvus. Guolių būna keletą, ne iki 13.

Vikrioji lapė savo teritorijos nežymi. Teritorija, kurioje gyvena, užima iki 5 km², o tose vietose, kur ji nedidelė, tai gyvenamosios teritorijos dengia viena kitą. Šių lapių socialinė elgsena netipiška – patelės saugo teritoriją, o patinai kraustosi iš vienos į kitą. Manoma, kad taip yra dėl to, kad patelės maitina jauniklius, o patinai joms nepadeda. Kol jaunikliai užauga, pačios patelės išimtinai maitinasi vabzdžiais.

Vikrioji lapė minta graužikais, laukiniais triušiais, taip pat ant žėmės perinčiais paukščiais, ropliais ir vaisiais. Žiemą daugiausia minta dvėseliena, kuri atlieka nuo stambesnių plėšrūnų. Vasarą suėda daug vabzdžių, ypač skėrių, kurie sudaro apie 50 proc. maisto raciono. Pačias lapes gaudo kojotai.

Tai labai paslaptingi gyvūnai, todėl apie jų gyvenimo būdą nedaug žinoma. Labai baikštūs, todėl esant pavojui tuoj pat pasišalina. Bėgdami išvysto 60 km/h greitį, be to keičia kryptį, todėl ir vadinama vikriąja lape. 

## Dauginimasis

Monogamai. Spalio-lapkričio mėn. susiformuoja poros. Ruja vyksta nuo gruodžio pabaigos (JAV) iki kovo mėn. (Kanadoje). Nėštumas trunka 50-60 dienų. Vadoje 3-6 jaunikliai. Gimsta daugiau patinų, bet populiacijoje išlaikomas tolygus patinų ir patelių skaičius. Maždaug po trijų mėnesių jaunikliai jau medžioja kartu su tėvais. Rugsėjo-spalio mėn. jaunikliai pradeda gyventi savarankiškai ir ieško savo teritorijos.

Patinai lytiškai subręsta po metų, patelės – po dviejų. Gyvenimo trukmė gamtoje 3-4, nelaisvėje – iki 13 metų.
Korsakas

**Korsakas**, arba **stepinė lapė** (*Vulpes corsac*) – šuninių (*Canidae*) šeimos žinduolis.

Rūšies arealas apima Pietryčių Europą ir Azijos stepes ir pusdykumes. Išvaizda primena rudąją lapę, tačiau už ją mažesnė, ilgesnėmis kojomis ir ausimis. Kūnas 50–60 cm ilgio, uodega – 25–35 cm, kūno aukštis siekia 30 cm, sveria 4–6 kg.

Pats urvų nerausia, gyvena iškastuose kitų gyvūnų.

## Išnašos