open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Grybienė

**Grybienė** – sriuba, gaminama iš grybų. Toks patiekalas paplitęs daugiausia Europos ir Rytų Azijos virtuvėse. Grybienei tinka tiek švieži, tiek marinuoti, sūdyti ar džiovinti grybai. Europos virtuvėse dažniausiai ruošiama iš baravykų, voveraičių ar pievagrybių, Japonijoje – iš „šitake“ grybų (*Lentinula edodes*) ir pievagrybių.

Grybienė paprastai ruošiama, panašiai kaip ir daržovių sriubos: verdamos bulvės, morkos, dedami nuplauti ir supjaustyti grybai, prieskoniai (druska, pipirai, lauro lapai, žalumynai, pvz., svogūnų laiškai, čiobreliai, petražolės), svieste pakepti svogūnai, kiti vietoje bulvių deda makaronus (vermešėlius), kruopas (perlines, ryžius), mėsos atraižų. Kartais grybienė maišoma su burokėlių sūrymu (barščiais).

Valgoma su juoda duona, užbalinama grietine.

Džiovintų grybų grybienė yra vienas tradicinių Kūčių patiekalų Lenkijoje ir vietomis Lietuvoje.

## Šaltiniai
Kopūstienė

**Kopūstienė** arba ***kopūstų sriuba*** – sriuba, kurios pagrindinė sudedamoji dalis yra gūžiniai kopūstai. Labiausiai paplitusi Vidurio, Rytų ir Šiaurės Europos virtuvėse (lenkų, slovakų, rusų, ukrainiečių, lietuvių, vokiečių, švedų, prancūzų, gudų ir kt.). Gaminama iš išilgai supjaustytų šviežių arba raugintų kopūstų, taip pat gali būti dedama bulvių, morkų, kartais grybų, mėsos gabalėlių (dešros, lašinių, kumpio bryzo). Kopūstienei gaminti dažnai naudojamas mėsos ar žuvies sultinys. Kai kuriuose kraštuose kopūstienė dar blendžiama miltais. Gardinama įprastais sriubų prieskoniais – druska, pipirais, lauro lapais, smulkintais žalumynais, svogūnais.

Patiekiama su duona, užbalinama grietine.

Rusiška kopūstienė, vadinama *щи*, yra rusų tautinis valgis. Ji ruošiama iš šviežių kopūstų, o kitoms sudedamosiomis dalimis iš esmės nesiskiria nuo kitų Rytų Europos kopūstienių.

## Taip pat skaitykite
* lapienė
* batviniai
* žuvienė

## Šaltiniai
Palumpių dvaras

**Palumpių dvaras ** yra Palumpiuose, Lumpėnų seniūnijoje, Pagėgių savivaldybėje, įsikūręs prie nedidelio Lumpės upelio, maždaug 120 m nuo Lumpėnų – Vilkyškių kelio.

Dvaro sodyboje XIX a. antrosios pusės – XX a. pradžios pastatai – rūmai, arklidė, karvidė, svirnas, pietryčių kumetynas, šiaurės vakarų kumetynas, ūkvedžio namas, parko fragmentai.

Rašytiniuose šaltiniuose Palumpių dvaras minimas nuo 1660 m. (kitų šaltinių duomenimis – net nuo 1542 m.). Iki mūsų dienų išlikusių dvaro pastatų architektūra – prūsiškojo ir istorizmo laikotarpio „plytų stiliaus“. Palumpių dvarelio mūriniai rūmai išsiskiria labai retai Lietuvoje pasitaikančiu neomarinistiniu frontonu. Iškilęs pagrindiniame fasade jis – ryškiausias rūmų akcentas, traukiantis akį savo grakščiai banguotu kontūru. Rūmai, manoma, statyti XIX a. antrojoje pusėje.

Dvaro parko fragmentai išlikę sodybos centrinėje dalyje, aplink rūmus ir į šiaurės rytus nuo jų, stačiame Lumpės upės šlaite.

## Galerija

1 Palumpių dvaro rūmai.jpg |Palumpių dvaro rūmai
2 Palumpių dvaro rūmai.jpg |Palumpių dvaro rūmai
3 Palumpių dvaro rūmai.jpg |Palumpių dvaro rūmai su  neomarinistiniu frontonu
4 Palumpių dvaro rūmai.jpg | Palumpių dvaro rūmai su  neomarinistiniu frontonu
5 Palumpių dvaro rūmai.jpg | Palumpių dvaro rūmai su  neomarinistiniu frontonu
6 Palumpių dvaro rūmai.jpg |Palumpių dvaro rūmų grindinys 
7 Palumpių dvaro rūmai.jpg |Palumpių dvaro rūmų laiptai 
8 Palumpių dvaro rūmai.jpg |Palumpių dvaro rūmai. Interjero framnetas
9 Palumpių dvaro rūmai.jpg |Palumpių dvaro rūmų arkos
10 Palumpių dvaro rūmai.jpg |Palumpių dvaro rūmų langas
12 Palumpių dvaro ūkinis pastatas.jpg |Palumpių dvaro ūkinis pastatas
13 Palumpių dvaro ūkinis pastatas.jpg |Palumpių dvaro ūkinis pastatas
14 Palumpių dvaro ūkinis pastatas.jpg |Palumpių dvaro ūkinis pastatas
15 Palumpių dvaro ūkinis pastatas.jpg |Palumpių dvaro ūkinis pastatas
16 Palumpių dvaro ūkinis pastatas.jpg |Palumpių dvaro ūkinis pastatas


## Šaltiniai
Vandenė

**Vandenė** (*Elatine*) – vandeninių (*Elatinaceae*) šeimos mažų vienamečių augalų gentis.

## Struktūra
Gentį sudarančių rūšių stiebas status arba šliaužiantis, cilindriškas, ties bambliais įsišaknijantis. Lapai ovališki, pailgai elipsiški arba linijiški, lygiakraščiai arba dantyti, kotuoti arba bekočiai.

Žiedai maži, taisyklingi, pavieniai, kartais sukrauti menturiuose. Taurelė iš 2–4 dalių. Vainiklapiai 2–4, bukomis viršūnėmis, balti arba rausvi. Kuokelių skaičius lygus vainiklapių skaičiui arba du kartus didesnis. Piestelė viena. Vaisius – dėžutė su 2–4 lizdais.

## Paplitimas
Gentyje yra apie 25 rūšys, paplitusios vidutinio klimato ir tropinėse abiejų pusrutulių juostose. Auga šlapiose vietose.

Lietuvoje auga viena rūšis – riestasėklė vandenė (*Elatine hydropiper*), įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

## Literatūra
* Lietuvos TSR Flora, Lietuvos TSR mokslų akademija (dab. Lietuvos mokslų akademija), Vilnius, Mokslas, 1971, IV tomas, 730 p.
Mokslo ir studijų stebėsenos ir analizės centras

**Mokslo ir studijų stebėsenos ir analizės centras (MOSTA)** – ekspertinė institucija, teikianti įrodymais grįstą informaciją ir rekomendacijas dėl visuomenei aktualių mokslo, studijų ir inovacijų politikos formavimo ir įgyvendinimo sprendimų priėmimo.

## Istorija
Mokslo ir studijų stebėsenos ir analizės centras įkurtas 2007 m. balandžio 27 d. Švietimo ir mokslo ministrės Romos Žakaitienės įsakymu. Tuomet pagrindiniu MOSTA veiklos tikslu laikytas siekis vykdyti mokslo ir studijų sistemos stebėseną, analizuoti mokslo ir studijų sistemos būklę, rengti ir teikti šios sistemos darnaus vystymo rekomendacijas, atsižvelgiant į visuomenės ir valstybės poreikius bei tarptautines tendencijas. Nuo įkūrimo iki 2016 m. pabaigos centrui vadovavo Jurgita Petrauskienė. Šiuo metu centro vadovo pareigas laikinai eina MOSTA Inovacijų politikos analizės skyriaus vadovas Ramojus Reimeris.

Nuo 2017 m. sausio 1 d. MOSTA savininko teises įgyvendina Lietuvos Respublikos Vyriausybės kanceliarija. Iki tol MOSTA veikė kaip Švietimo ir mokslo ministerijai pavaldi biudžetinė įstaiga. Nuo 2017 m. MOSTA vykdo Mokslinių tyrimų, eksperimentinės plėtros ir inovacijų strateginės tarybos sekretoriato funkcijas.

## Veikla

MOSTA veikla skirstoma į keturias sritis:
# Studijų politikos stebėsena ir analizė;
# Karjeros analizė;
# Mokslo politikos stebėsena ir analizė;
# Inovacijų politikos stebėsena ir analizė.

MOSTA vykdo studijų, mokslo ir inovacijų stebėseną Lietuvoje ir atlieka šių sričių vertinimą, atsižvelgdama į valstybės, visuomenės ir ūkio poreikius. Šių analizių pagrindu MOSTA teikia rekomendacijas LR Seimas dėl studijų, mokslo ir inovacijų politikos tobulinimo, efektyvumo didinimo, inovatyvios ekonomikos augimo.
MOSTA rengia strategines studijų, mokslo ir inovacijų politikos įžvalgas, rengia įrodymais grįstą informaciją reikalingą studijų, mokslo ir inovacijų politikos formavimui.
Centras teikia siūlymus, kaip derinti tarpinstitucinę ir tarpžinybinę veiklą mokslo, studijų ir inovacijų politikos srityse MOSTA atlieka Mokslinių tyrimų, eksperimentinės plėtros ir inovacijų strateginės tarybos ir Vyriausybės komisijos nacionalinei žmogiškųjų išteklių stebėsenai koordinuoti sekretoriatų funkcijas.

## Šaltiniai, nuorodos
* Oficiali MOSTA tinklavietė 
* Lietuvos Respublikos Vyriausybės kanceliarijos tinklavietė
Karvojus

**Karvojus** (, , , ) – labai didelis vestuvinis svočios pyragas. Tai daugiausia slavų tautų (ypač ukrainiečių, rusų, bulgarų, lenkų, serbų-kroatų), taip pat lietuvių vestuvinis pyragas. Pavadinimas „karvojus“ daugiausia paplitęs Aukštaitijoje, žemaičių vadinamas ***svočios pyragu***. Karvojus yra būsimos jaunavedžių gerovės, buities, gyvenimo ir duonos simbolis, todėl visa jo gamyba būdavo apipinta burtų, kiekviena pyrago dalis turi savo simboliką.

Karvojus kepamas iš aukščiausios rūšies kvietinių miltų. Pasak kai kurių tradicinių pasakymų, karvojus turi sverti 9 mieras, būti iškeptas iš 7 rėčių miltų, gautų iš 7 stogų, išstovėjusių 7 metus. Prie šių miltų turi būti pridėta 7 statinėlės sviesto, ir 7 kapos kiaušinių. Vanduo, pasak dainos, turįs būti iš 3 šventų upių. Kai kuriose apylinkėse į karvojaus vidų deda pora kiaušinių ir pinigą, kaip vaisingumo ir turtingumo simbolius. Karvojus paprastai kepamas pora dienų iki vestuvių, jį kepa garbingiausios šeimininkės arba kepėjai. Būta tradicijos minkant tešlą šliūkštelėti degtinės, kad šeimai nepristigtų džiaugsmo, miltus berdavo jaunosios motina arba krikšto motina. Karvojaus minkymo ir kilimo metu laikyta svarbu dainuoti, šokti ir kitaip linksmintis, kad jaunavedžiams santuoka būtų laiminga.

Tešlai pasikėlus, daro karvojų. Pirmas dvi saujas išima kryžmai, iš kurių daro jauniesiems mažus karvojus (viršutinę pyrago dalį). Paskui apdengia suolą balta paklode, ant kurios apverčia duonkepę, o ant jos deda kryžmai šiaudus, ant viršaus deda tešlą ir dirba karvojų. Padirbę ir papuošę deda karvojų ant naujos lopetos (kepimo įrankis) ir dainuodami „lada, lada“ sodina į krosnį. Paskui šoka su lopeta, muša triskart į lubas arba slenkstį ir išmeta lopetą ant stogo. Iškepusį karvojų išima iš krosnies, deda ant duonkepės dugno, apipila avižomis, kartais apyniais arba šienu. Vėliau piršliui vadovaujant pyragas apnešamas tris sykius aplink stalą ir išnešamas į kamarą, kad stovėtų šaltai.

Karvojų būtinai puošia paukšteliai – laimės, meilės, dieviškumo simboliai, taip pat puoštas devyniomis žvakėmis, putino, rūtų šakelėmis.

Karvojus ant stalo patiekiamas vestuvių pabaigoje: piršlys, jaunoji, svočia ir jaunosios pabroliai iškilmingai atnešdavo pyragą į namus ir apdalindavo vestuvininkus. Karvojų raiko jaunosios arba jaunikio tėvas: viršutinį sluoksnį atiduodavo jauniesiems, vidurinį – svečiams, o apačią su paslėptu pinigu – muzikantams.

Pavadinimas „karvojus“ ir jo slaviški atitikmenys laikomi kilę nuo žodžio „karvė“ (*коро́ва*). Senovėje nuotaka kartais būdavo lyginama su karve, o pats pyragas turėjęs prišaukti šeimos vaisingumą (karvė – vaisingumo simbolis). Be to, slavų kraštuose įvairūs kepiniai dažnai vadinti gyvūnų pavadinimais. Slavų kraštuose karvojus laikytas „dievo pyragu“, gudų dainose sakoma, kad „pats dievas karvojų minko“. Karvojus su faliniais simboliais atstovauja jaunikį, dvi pusės arba du karvojai – jaunikį ir nuotaką. Pyragą puošiantys mėnulio ir saulės ženklai atitinka dieviškąją dangaus šviesulių porą. Pasaulio medžio ir raguočio paveikslą atitinka pats karvojaus pavidalas ir jo papuošimai (paukščiai, karvės, jaučiai).

## Šaltiniai
Gotlando komunikatas

**Gotlando komunikatas** – 1989 m. rugpjūčio 6 d. Gotlande (Švedija), Kathamarsvike Lietuvos ir išeivijos pasirašytas dokumentas, kuriame teigiama, jog „Visų pasaulio lietuvių gyvybinis tikslas yra nepriklausomos Lietuvos valstybės atkūrimas“.

Komunikatas pasirašytas baigiantis XXXVI Europos lietuvių studijų savaitei. Susitikime, organizuotame ir finansuotame Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto (VLIK), dalyvavo apie 150 žmonių. Planuota pakviesti ir tuometinį LKP CK pirmąjį sekretorių Algirdą Brazauską. Dokumento tekstą parengė Jonas Pajaujis, redagavo Antanas Buračas. Dokumentą pasirašė Kazys Bobelis, A. Buračas, Česlovas Kudaba, Vytautas Landsbergis, Pasaulio lietuvių bendruomenės Valdybos pirmininkė Irena Lukoševičienė, Kazimieras Motieka, Antanas Terleckas ir Justas Vincas Paleckis, tuometinis LKP CK Ideologinio skyriaus vedėjas. Pastarasis pasirašymo metu abejojo, ar gali tai daryti be LKP leidimo, bijojo nepatogion padėtin pastatyti A. Brazauską.

Nesutariama, kiek komunikato egzempliorių buvo pasirašyta. K. Bobelio nuomone buvo du egzemplioriai, kurių vienas liko pas jį, kitas – pas A. Buračą. J. V. Paleckio teigimu egzempliorių buvo tiek, kiek pasirašiusiųjų.

Gotlando komunikato pagrindu Europos Parlamentas priėmė kelias rezoliucijas. Po komunikato pasirašymo A. Buračas, Viktoras Petkus ir kiti pradėjo bendrauti su VLIK. Komunikatą kritikavo „Pravda“, „Sovetskaja Rossija“ ir kiti Maskvos laikraščiai, iš TSKP pašalintas J. V. Paleckis.

## Priešistorė
1979 m. rugpjūčio 23 d. Lietuvos, Latvijos ir Estijos patriotai ir antisovietiniai veikėjai pasirašė 45 pabaltijiečių memorandumą, protesto pareiškimą prieš Molotovo-Ribentropo paktą, kurį adresavo JTO Generaliniam Sekretoriui Kurtui Valdheimui. Memorandumu pasiekta tai, kad 1983 m. sausio 13 d. Europos Parlamentas priėmė rezoliuciją dėl padėties Lietuvoje, smerkiančią TSRS įvykdytą nepriklausomų  Baltijos valstybių okupaciją ir aneksiją.

1989 m. kovo 11 d. Virdžinijoje (JAV) Pasaulio lietuvių bendruomenės ir VLIK susitikime V. Bieliauskas ir K. Bobelis pasirašė aktą, teigiantį, kad organizacijų tikslas yra suvereni Lietuvos valstybė.

## Vertinimas
2004 m. gegužės 6 d. Seime surengtoje konferencijoje „Nacionalinio susitarimo galimybės Gotlando komunikato šviesoje“ Česlovas Juršėnas ir Vytenis Andriukaitis pažymėjo, jog komunikatu buvo parodytas konfrontuojančių Lietuvos politinių jėgų susitarimas. K. Motieka išskirtiniu bruožu pavadino J. V. Paleckio parašą, reiškusį, kad LKP neprieštarauja Lietuvos nepriklausomybei. Konferencijos metu A. Terleckas neigė komunikato pasirašymo metu buvus nacionalinį susitarimą: buvo trukdoma A. Terlecko kelionė į Gotlandą, tarp dalyvių skleista dezinformacija.

## Šaltiniai
Tarutynė

**Tarutynė** () – miesto tipo gyvenvietė pietų Ukrainoje, Odesos srities pietvakariuose. Rajono centras.

## Istorija
Miesto ištakos siekia 1814 m., kai regionas atiteko 1812 m. Rusijos imperijai pagal Bukarešto taikos sąlygas.

Į ištuštėjusias teritorijas pradėjo keltis naujakuriai iš kitų regionų. Pirmieji kolonistai buvo vokiečiai.

Tartutynė tapo pirmąja vokiečių kolonija pietinėje Besarabijoje. Juos viliojo galimybė 50 metų nemokėti jokių mokesčių ir būti atleistiems nuo karinės tarnybos. Be vokiečių kolonistų nausėdijoje kūrėsi žydai, bei lenkai.

1856–1862 m. miestas atiteko Moldavijai, o 1862–1877 m. buvo Rumunijos teritorijoje. 1877–1917 m. valdė Rusijos imperija. 1918–1940 m. teritoriją okupavo Rumunijos karalystė. 1940–1941 m. laikinai regioną ir miestą užėmė sovietų kariuomenė.

1941 m. vasarą rumunai, padedami nacistinės Vokietijos, užgrobė miestą ir išlaikė jį iki 1944 m. savo valdžioje. Nuo 1944 m. miestas užimtas sovietų, vėliau prijungtas prie Ukrainos TSR.

1991 m. Ukraina paskelbė šalies nepriklausomybę, o miestas tapo Ukrainos dalimi.

## Gyventojai
* 1827 m. – 926 gyv. (678 vokiečiai, 248 lenkai)
* 1904 m. – 4270 gyv. (3000 vokiečių, 1020 žydai)
* 1966 m. – 4000 gyv.
* 2001 m. – 6000 gyv.
* 2015 m. – 6037 gyv.

## Šaltiniai
Užkulas

**Užkulas** – plona gyvulių riebalų plėvė, kuri supa vidaus organus (avies, karvės, kiaulės). Tai daugelio Europos tautų kulinarijoje naudojamas subproduktas, pvz. dešrų, mėsos pyragų, vyniotinių, paštetų ruošimui. Kaitinant riebalai ištirpsta beveik visiškai, bet jungiamojo audinio membranos išlieka, naudojamos užpildyti mėsos ruošiniu, išlaikyti patiekalo formą.

Užkulo patiekalų pavyzdžiai: Šveicarijoje – *atriau*,   Prancūzijoje – *crépinette*, Kipre – *sheftalia*, Anglijoje – *faggot*, Italijoje *fegatelli*, Rusijoje, Ukrainoje – *salnik*.

## Lietuvoje

Žemaitijoje užkulas dar vadinamas užtrinu, o Aukštaitijoje – taukine. Šis patiekalas neseniai tapo sertifikuotu Lietuvos kulinarinio paveldo gaminiu.. Lietuvoje paprastai naudojama paskerstos kiaulės papilvės taukų plėvė (taukinė, įsnauja). Iš jos suriečia, susiuva ir padirba užkulą. Užkulas suvyniojamas, įdedant prieskonių, česnakų, druskos.

Senovėje tai buvo varguolių maistas, o šiais laikais užmirštas. Taip su prieskoniais paruošti kiaulės taukai kermošiuose būdavo pardavinėjami pintuose krepšiuose, kuriuose užkulą būdavo galima laikyti visus metus. Juo gardindavo barščius, bulvių sriubas, kopūstienę, valgydavo su košėmis, bet dažniausiai gardindavo šutintas bulves.

Gaminant **žemaitišką užtriną**, kiaulės papilvė (taukinė) gausiai pasūdoma, dar gausiau prieskoniuojama, susukama į pergamentinį arba kepimo popierių, laikoma šiltai, kol parūdija (pagelsta) ir įgauna jaučiamą gaižumą, graudumą. Po to savaitę šaltai rūkoma. Užtrinas gali būti išlaikomas kelerius metus. **Aukštaičių įsnauja** yra karšo rūkymo prieskoniuota kiaulės papilvė, kuria gardinamos sriubos, troškiniai ir košės.

Įvairūs posakiai:  

* *Gaspadorius be gaspadinės kaip barščiai be užkulo*
* *Iš geros kiaulės didelį užkulą padaro*
* *An pilviuko užkulas dedas*
* *Galva plika kaip užkulas* 
* *Anų visi vaikai riebi kaip užkulas*
* *Paršelis riebus kaip užkulas*
* *Bėriai kaip užkulai nupenėti* 


Atriau.JPG|Šveicariškas *atriau*
Adrio 01-2.jpg|*Atriau* su garnyru
Crepinette van struisvogel (2881851130).jpg|Strutienos dešrelės *crépinette*
Salnyk-grechka.jpg |Slavų *salnik*
Feuilleton de veau.JPG|Prancūziška veršienos dešra


## Šaltiniai
Renis (miestas)

**Renis** () – miestas pietų Ukrainoje, Odesos srities pietvakariuose, Dunojaus dešiniajame krante, Rumunijos pasienyje. Rajono centras. Geležinkelio stotis, jūrinis uostas. Maisto (duonos, mėsos, vyno) pramonė, naftos saugyklos.

## Istorija

Miesto ištakos siekia 1548 m. O miesto teisės suteiktos 1821 m.

1621–1812 m. Renis, kaip ir visa Budžiaka priklausė Osmanų imperijai. Nuo 1812 m. miestelis buvo valdomas rusų (atiteko Rusijos imperijai pagal Bukarešto taikos sąlygas). 1856–1862 m. miestas atiteko Moldavijai, o 1862–1877 m. buvo Rumunijos teritorijoje.

1877–1917 m. valdė Rusijos imperija. 1918–1940 m. teritoriją okupavo Rumunijos karalystė. 1940–1941 m. laikinai regioną ir miestą okupavo sovietų kariuomenė.

1941 m. vasarą rumunai, padedami nacistinės Vokietijos užgrobė miestą ir išlaikė jį iki 1944 m. savo valdžioje. Nuo 1944 m. miestas okupuotas sovietų, vėliau prijungtas prie sovietinės Ukrainos.

1991 m. Ukraina paskelbė šalies nepriklausomybę, o miestas tapo Ukrainos dalimi.

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Juka

**Juka** gali reikšti:
* juka – smidrinių šeimos augalas;
* juka dažnai vadinamas maistinis augalas *manijokas*;
* juka – lietuviška kraujinė sriuba.
2017 m. pasaulio imtynių čempionatas

**2017 m. pasaulio imtynių čempionatas** – geriausių pasaulio imtynių sportininkų čempionatas, kuris vyko rugpjūčio 21 d. – rugpjūčio 27 d. Prancūzijos sostinėje Paryžiuje.

## Vyrų graikų-romėnų imtynės

## Vyrų laisvo stiliaus imtynės

## Moterų laisvo stiliaus imtynės

## Lietuva čempionate

;Vyrų graikų-romėnų imtynės

;Moterų laisvosios imtynės

;Vyrų laisvosios imtynės

## Medalių lentelė

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Kruvainė

**Kruvainė** (kitaip – ***kruvienė***, nevart. ***juka***) – lietuviška kraujinė sriuba. Jai naudojamas sukrešėjęs arba suleistas į išrūgas, kad nesukrešėtų kiaulės arba žąsies kraujas, kuris blendžiamas ruginiais miltais, dar dedama smegenų, lašinių ar kitokios mėsos, kopūstų sūrymo, druskos, prieskonių (čiobrelių, lauro lapų, pipirų ir kt.), svogūnų, kartais – duonos trupinių, kruopų (pvz., grikių), džiovintų vaisių. Kruvainės ilgai virinti negalima. Kai kur juką dar verda su leistiniais ar bulviniais kukuliukais. Kruvainės sudedamosios dalys paprastai skiriasi priklausomai nuo krašto: aukštaičiai verda kraujinę sriubą su kruopomis, zanavykai su džiovintais obuoliais, kapsai kapsas su bulvių tarkių kukuliais, dzūkai su grikiais, lietuvininkai ir žemaičiai su miltiniais kleckiukais. Juka turi gautis juoda, – kuo juodesnė, tuo geresnė, tuo gardesnė.

Kruvainė tai tradicinė skerstuvių sriuba, taisoma dažniausiai per Vėlines.

## Šaltiniai
Žąsiena

**Žąsiena** – mėsa (paukštiena), gaunama papjovus naminę arba laukinę žąsį. Rieboka, saldoko skonio. Turi daug kalcio, cinko, geležies, A, C ir B grupės vitaminų. Taip pat žąsiena turi daug naudingų riebalų rūgščių. Nuolatos naudojant žąsieną iš žmogaus kūno pašalinami toksinai, skrandžio ir blužnies ligos. Senovės lietuviai žąsieną kepdavo per Kalėdas ir Naujuosius metus.

Daugiausiai žąsienos pasaulyje patiekiama Kinijoje, taip pat tarp svarbesnių tiekėjų yra Egiptas, Vengrija ir Lenkija.
Žvėriena

**Žvėriena** – stirniena, elniena, briediena, šerniena ar kt. laukinių gyvūnų mėsa.

## Lietuvoje

Lietuvoje žvėrienos vartojimo rinka palyginti su Vakarų Europos šalimis yra menka, ja didieji prekybos centrai neprekiauja, tačiau ji tiekiama kai kuriuose restoranuose. Maisto ir Veterinarijos tarnybos duomenimis, 2014 m. perdirbta 26 tonos žvėrienos, iš jų beveik pusė atsivežta iš Latvijos ir Lenkijos. Trys ketvirtadaliai užšaldytos žvėrienos eksportuota, daugiausiai į Vokietiją ir Prancūziją.

Žvėrienos vartojimas Lietuvoje nunyko sovietmečiu. Tuomet buvo labai griežta tvarka. Asmeniniam naudojimui net patys medžiotojai gaudavo tik labai menką dalį sumedžiotų žvėrių. Stambieji elniniai žvėrys, kurių nemažai būdavo medžiojama, visi už simbolinę kainą privalėjo būti parduoti valstybei. Medžiotojams likdavo dalis šernų, stirnų, o visuomenė visiškai neturėjo priėjimo prie tų žvėrienos išteklių.

## Šaltiniai
Vištiena

**Vištiena** – mėsa, gaunama papjovus gaidį arba vištą. Tai populiariausia paukštienos rūšis. Valgoma krūtinėlė, sparneliai ir kulšelės. Valgoma virta, kepta, rūkyta, vytinta, šutinta. Vištieną galima ilgam laikui užšaldyti, greitai paruošiama.

Daugiausiai suvartojama Jungtinėse Amerikos Valstijose, Kinijoje, Brazilijoje, Meksikoje, Rusijoje, Irane, Indonezijoje.
Morkienė

**Morkienė** arba **morkų sriuba** – sriuba, kurios pagrindinė sudedamoji dalis yra morkos. Gali būti ruošiama kaip kremas arba sultinys. Dažniausiai valgoma karšta arba šalta (vasarą), taip pat egzistuoja daugybė šios sriubos receptų. Gali būti ruošiama su kitomis daržovėmis, šakniavaisiais ir su kitomis sudedamosiomis dalimis. Paprastai patiekiama su duona arba batonu.

Morkienė apibūdinama kaip klasikinis prancūzų virtuvės patiekalas. Sriuba kasmet valgoma rugpjūčio 26 d. karaliaus Eduardo VII įsakymu, minint Kresi mūšį 1346 m.
Lapienė

**Lapienė** – daržovių sriuba, kurios pagrindinė sudedamoji dalis yra lapinių daržovių ar žolių lapai. Tai slavų (rusų, gudų, ukrainiečių, lenkų), baltų (lietuvių, latvių), taip pat žydų aškenazių, estų virtuvių patiekalas. Lapienei tinka įvairių žaliųjų augalų lapai – dažniausiai tam naudojamos valgomosios rūgštynės (vad. rūgštynių barščiai), balandos, špinatai, dilgėlės, rečiau kiaulpienės, garšvos, meškiniai česnakai. Iš burokėlių lapų gaminama lapienė vadinama batviniais. Kaip ir kitoms daržovių sriuboms, lapienei taip pat reikalingas vanduo arba sultinys (mėsos, grybų), druska, prieskoniai. Dažnai sriuba dar gardinama virtais kiaušiniais, mėsos bryzais, bulvėmis, morkomis, kruopomis, vietomis blendžiama miltais. Kadangi lapienė (jei gaminama iš rūgštynių) yra rūgštoka, tai paprastai yra užbalinama grietine. Tiekiama ant stalo tiek šilta, tiek šalta.

Tradiciškai lapienė – pavasarinis arba vasarinis patiekalas, kadangi tuo metu suveši lapienei tinkami žalumynai (kurie paprastai nėra konservuojami žiemai). Kaip lengvai paruošiamas ir pigus patiekalas, lapienė buvo svarbi valstiečių raciono dalis.

## Panašios sriubos
* batviniai
* kopūstienė

## Šaltiniai
Žuvienė

**Žuvienė** (rus. Уха) – sriuba, tradicinis patiekalas rusų virtuvėje. Taip pat plačiai naudojama baltarusių ir ukrainiečių virtuvėse.

Sriuba pagaminama iš įvairių rūšių žuvų, tokių kaip karšis, paprastasis šamas, arba net pūgžlys. Taip pat paprastai dedami šakniavaisiai, petražolių šaknys, porai, bulvės, lauro lapai, krapai, peletrūnai ir petražolės, o paskaninimui naudojami juodieji pipirai, šafranas, muskato riešutas ir pankolio sėklos. Žuvys, pavyzdžiui, ešeriai, lynai, šamai ir vėgėlės kartais naudojamas pridėti skonio sriubai.
Gojinis

**Gojinis** – ežeras Švenčionių rajone, Sarių seniūnijoje, 1,5 km į pietvakarius nuo kelio , 2,5 km į vakarus nuo Sarių, šalia Dvarčiškių kaimo (dalis rytinės pakrantės ribojasi su Juodkiške).

Vandens telkinio kodas LR ežerų klasifikatoriuje 12130447, plotas 1,3 ha. Priklauso Žeimenos baseinui, tiesioginis vandentakis – Saria, pietuose išteka bevardis upelis.

Ežeras telkšo slėnyje, supamas banguoto reljefo kraštovaizdžio, ovališkos formos, ištisęs pietvakarių – šiaurės rytų kryptimi 0,48 km, didžiausias plotis iki 0,27 km. Altitudė 154,3 m. Pakrantės pelkėtos. Ties šiaurine pakrante pūpso iš stambių riedulių sudėtas „akmenų kalnas“ (viena iš Dvarčiškių akmenų muziejaus ekspozicijų).

## Ežero plotas

Aplink ežerą yra vandens užlieta teritorija, atsiradusi dėl neteisėtai padarytos užtvankos. Ilgą laiką dokumentuose buvo nurodoma, kad ežero „Gojinis“ plotas yra 1,3−1,4 ha, kitas aplink ežerą esantis plotas – pelkė. Lietuvos Aplinkos apsaugos agentūros ir Nacionalinės žemės tarnybos pažymose nurodyta, kad nuo 2005 m. ežero „Gojinis“ plotas fiksuojamas 7,59 ha, ežeru laikant ir vandens užlietą plotą. Projektuojant žemės sklypus, vyko teisminiai ginčai, kiek ploto užima ežeras, ir kiek – vandens užlieta pelkė. Dėl Gojinio ežero ištekėjime be leidimo vykdytų krantų tvarkymo darbų taip pat buvo iškelta teismo byla. Šiuo metu prie Gojinio telkšantis tvenkinys jungiasi su ežeru bevardžiu upeliu ir yra atskirtas dirbtiniu pylimu, supiltu 1985–1991 m. Jo pakrantėje į tvenkinį nutiestas tiltelis, suformuota poilsio zona.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Sąrašas:Švenčionių rajono ežerai
Boba

**Boba** (, ) – saldus mielinis pyragas, paprastai ruošiamas didžiosioms metų šventėms (ypač Velykoms). Tradicinis Vidurio ir Rytų Europos virtuvių (rusų, ukrainiečių, lenkų, lietuvių, vokiečių, Balkanų tautų, žydų aškenazių) konditerinis gaminys.

Boba gaminama iš mielių, kurios įmaišomos į kvietinius miltus, sviesto ar taukų, pieno, keleto kiaušinių. Į tešlą dedama cukraus, šiek tiek druskos, kartais dedamos razinos, riešutai, aguonos. Užmaišyta tešla paliekama kilti, tada sukrečiama į tam tyčiomis pagamintą formą (kūgiška ir tuščiavidurė) ir kepama. Seniau už formą būdavo puodynė duonkepė, kurią, pyragą iškepus, sudaužydavo, arba kibiras. Iškepta boba apliejama glaistu. Velykinė boba patiekiama Velykų šventės vakare, dalijama šeimos nariams.

Tradiciškai laikyta, kad kuo boba aukštesnė, tuo ji geresnė. Gerai iškepta boba turi pasižymėti purumu, lengvumu. Laikoma, kad bobos kilo iš vakarų Rusios (Naugardo, Polocko, Pskovo kraštų). Nuo XIX a. tradicinė bobų gamyba nunyko, jas pakeitė panašūs, mažesni pyragai, Rusijoje vadinami „babkomis“ (*бабка*).

Vietomis Rytų ir Vidurio Europoje kepamos bobos su romu. Stačiatikių kraštuose netuščiavidurė boba, kepama Velykoms, vadinama „kuliču“ (, ).

## Šaltiniai
Unitarioji matrica

**Unitarioji matrica** – kompleksinė kvadratinė matrica *U*, kurios kompleksiškai jungtinė ir transponuota matrica *U*∗ yra jai atvirkštinė.

::U^* U = UU^* = I ,

čia *I* yra vienetinė matrica. Fizikoje, kvantinėje mechanikoje Ermitinė jungtinė matrica paprasta žymima durklo pavidalo simboliu †. Tuomet ankstesnė lygybė užrašoma

::U^\dagger U = UU^\dagger = I .

Unitariosios matricos analogas realiųjų skaičių aibėje yra ortogonalioji matrica. Unitariosios matricos svarbios kvantinėje mechanikoje, kadangi nekeičia normos.

## Savybės
Baigtinio rango unitarioji matrica U:
*Bet kokiems dviem kompleksiniams vektoriams x ir y, daugyba iš U nekeičia skaliarinės sandaugos; tai yra, Ux \cdot Uy=x \cdot y.
*U yra normalioji matrica (A^* A = AA^*. Skirtingai nuo unitariosios matricos ši sandauga nebūtinai lygi vienetinei matricai)
*U yra diagonalizuojama matrica, tai yra U gali būti išskaidyta
::U = VDV^*\; 
:čia V yra unitarioji, o D yra diagonalioji ir kartu unitarioji matrica.
* \left| \mathrm{det } (U) \right| = 1.
* Tikriniai vektoriai visada ortogonalūs.
* U gali būti užrašyta *U*&nbsp;=&nbsp;exp(*iH*)&nbsp;, kur e žymi matricos eksponentę, i yra menamasis vienetas, o H yra Ermito matrica.
Matricos X eksponentė gali būti parašyta:
:: \exp(X) = \sum_{k=0}^\infty \frac{X^k}{k!}. 
*Tiek unitariosios matricos stulpeliai, tiek eilutės sudaro ortonormuotą (ortogonalią ir normuotą) bazę.
*Matricos tikrinės vertės išsidėsčiusios ant vienetinio apskritimo.

Bet kokiam neneigiamam sveikam skaičiui *n*, aibė visų *n* x *n* unitariųjų matricų daugybos atžvilgiu sudaro grupę, vadinamą unitariąja grupe U(*n*).

Bet kuri kvadratinė matrica su vienetine Euklidine norma yra dviejų unitarinių matricų vidurkis.

Jei unitariosios matricos A  determinantas lygus vienetui, ji vadinama **specialiąja unitariąja matrica**.

Aibė visų specialiųjų unitariųjų matricų, kurių rangas n  daugybos atžvilgiu sudaro specialiąją unitariąją grupę, žymimą SU(n). Grupės SU(2) ir SU(3) vaidina svarbų vaidmenį kvantinėje mechanikoje ir elementariųjų dalelių fizikoje.

## Šaltiniai
Ruginė duona

***Ruginė duona*** – duona, kurioje ruginiai miltai arba rupiniai sudaro ne mažiau kaip 90 % viso miltų arba rupinių kiekio. Ši duona paprastai būna tamsesnė ir skalsesnė už kvietinę duoną, jos skonis sodresnis.

Tikra ruginė duona yra vienas geriausių B grupės vitaminų, geležies ir magnio šaltinių. Sveikiausia ruginė duona yra tokia, kuri kepama ne su mielėmis, o raugu, mat jis organizmui daug naudingesnis.

Nuo seno lietuviai augino ne kviečius, o rugius. Jiems augti klimatinės sąlygos Lietuvoje yra itin palankios. Žieminiai rugiai – nelepūs, gerai šalčius pakenčiantys javai, geriau už kitus auga nederlingose, lengvose ir sausose smėlio dirvose. Rugių derliai yra pastovesni negu žieminių kviečių.

Tradiciškai kepamos ruginės duonos Lietuvoje pripažintos tautiniu paveldu, o Daujėnų naminė duona tapo šeštuoju lietuvišku saugomu paveldu Europos Sąjungoje.

Viduramžiais ruginė duona buvo pagrindinis maisto gaminys daugelyje šalių, tarp jų ir Lietuvoje. Pastaroji duona buvo vartojama Skandinavijos, Baltijos šalyse, Lenkijoje, Rusijoje, Nyderlanduose, Belgijoje, Prancūzijoje, Vokietijoje, Didžiojoje Britanijoje.

## Šaltiniai
Tatarbunarai

**Tatarbunarai** () – miestas pietų Ukrainoje, Odesos srities pietvakariuose, prie Kogilniko upės, netoli Juodosios jūros. Rajono centras.

## Istorija
Iki 1621 m. šias teritorijas valdė Moldavijos kunigaikščiai. 1621–1812 m. visas Budžakas priklausė Osmanų imperijai.

Miesto ištakos siekia 1637 m. Tuo metu šioje teritorijoje klajojo Budžako Orda, o klajokliai įsikūrė, nes vietovėje buvo gėlo vandens šaltinis. Tiurkų kalbomis „bunar“, reiškia šaltinis, versmė, fontanas. Vietovė dėl to ir gavo tokį pavadinimą – „Totorių šaltinis“. Visoje Budžako teritorijoje, kuri buvo netoli Juodosios jūros, vanduo yra ypač sūrus, šuliniai būdavo kasami labai gilūs, kad pasiektų gėlą vandenį. O natūralus gėlo vandens šaltinis buvo labai patogus, ir davė pradžią gyvenvietei. O ilgainiui turkai ir totoriai/nogajai čia pastatė įtvirtinimus ir tvirtovę.

1770 m. per turkų-rusų karą Tatarbunarų tvirtovę užėmė rusai. O vėliau buvo atiduotas turkams.

Nuo 1812 m. miestelis buvo valdomas rusų (atiteko Rusijos imperijai pagal Bukarešto taikos sąlygas). 1856–1862 m. miestas atiteko Moldavijai, o 1862–1877 m. buvo Rumunijos teritorijoje.

1877–1917 m. valdė Rusijos imperija. 1918–1940 m. teritoriją okupavo ir aneksavo Rumunijos karalystė. 1940–1941 m. laikinai regioną ir miestą okupavo sovietų kariuomenė.

1941 m. vasarą rumunai, padedami nacistinės Vokietijos užgrobė miestą ir išlaikė jį iki 1944 m. savo valdžioje. 

Nuo 1944 m. miestas užimtas sovietų, o vėliau buvo prijungtas prie sovietinės Ukrainos.

1991 m. Ukraina paskelbė šalies nepriklausomybę, o miestas tapo Ukrainos dalimi.

## Pavadinimo kilmė
*Tatar* reiškia totorius, o *bunar* – šaltinis, gėlo vandens versmė, fontanas. Taigi, Tatarbunarai, būtų „Totorių šaltinis“.

## Gyventojai
* 1816 m.- 365 gyv.
* 1818 m.- 901 gyv.
* 2016 m.- 10 988 gyv.

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
* Тунманн И. Крымское ханство.
* Челеби Э. Книга путешествий.
* Огонь и кровь Татарбунар или Татарбунарское восстание в Бессарабии. Юнко Александра.
Šv. Steponas I

**Popiežius Steponas I** (, m. 257 m. rugpjūčio 2 d.) – Romos popiežius nuo 254 m. gegužės 12 d. iki mirties 257 m. Gimė Romos imperijoje, protėviai buvo graikai. Prieš tapdamas popiežiumi, ilgą laiką tarnavo archidiakonu popiežiui Liucijui I, kuris paskyrė Steponą savo įpėdiniu.

Mirė kankinio mirtimi; atminimo diena – rugpjūčio 2 d.
FC Martve (moterys)

**Kutaisio „Martve“** arba **Sapekhburto K'lubi Martve** – Gruzijos futbolo klubas iš Kutaisio. Šis straipsnis apie moterų ekipą, rungtyniavusią aukščiausioje lygoje.

## Istorija
2016 m. tapo šalies čempionėmis ir įgijo teisę žaisti UEFA moterų Čempionių lygos atrankos turnyre, kuris vyko 2017 m. Gruzijoje, Tbilisyje.

Pateko į pirmąją atrankos grupę. Jų varžovėmis buvo FC Gintra (Lietuva), Bardejovo „Partizan“ ir turkų Izmiro „Konak Belediyespor“.

Pirmosiose rungtynės 2017 m. rugpjūčio 22 d. gruzinės nusileido turkėms rezultatu 0:5. 

2017 m. rugpjūčio 25 d. jėgas išmėgino su FC Gintra ir pralaimėjo 0-6.

2017 m. rugpjūčio 28 d. susitiko su Slovakijos čempionėmis. Bardejovo „Partizan“ nugalėjo varžoves rezultatu 3:0.

2017 m. pabaigoje vėl tapo čempionėmis (apgynė titulą). 

Ir vėl dalyvavo UEFA moterų čempionių lygos turnyre. Pateko į Trečią grupę. Joje pasiekė savotišką antirekordą; pralaimėjo visas trejas rungtynes, neįmušė nei vieno įvarčio, o į savus vartusn prasileido net 29 kartus.

2018 m. rugpjūčio 7 d. rungtynėse jų varžovėmis buvo GKS Górnik Łęczna (Lenkija), kurios sutriuškino gruzines rezultatu 12-0.	

2018 m. rugpjūčio 10 d. Glasgow City LFC (Škotija) sutriuškino gruzines rezultatu 7-0.

2018 m. rugpjūčio 13 d. RSC Anderlecht (Belgija) Gruzijos atstoves sutriuškino rezultatu 10:0.

## Pasiekimai
; **Gruzijos čempionės (2 k.)**
* 2016, 2017 m.

## Sezonai

## Sudėtis
2017 m. rugpjūčio 24 d.

Treneris:  Paata Dograshvili

---------------------

----------------------

---------------------------

## Išnašos

## Nuorodos
* instagram.com
* Soccerway
* worldfootball.net
* globalsportsarchive
* fkgintra.lt (portfolio)
Konak Belediyespor

**Izmiro „Konak Belediyespor“** – Turkijos futbolo klubas iš Izmiro. Moterų futbolo klubas, rungtyniavo moterų Superlygoje.

## Istorija
Klubas įkurtas 2006 m. Nuo 2012–2013 m. sezono, kai pirmą kartą tapo čempionėmis, ilgą laiką dominavo Turijoje.

2017 m. rugpjūčio 28 d. susitiko su FC Gintra. Tai buvo Moterų čempionų lygos, kvalifikacinio turnyro 1-os atrankos grupės rungtynės. Nugalėtojomis tapo lietuvaitės, kurios įveikė varžoves 3-1 ir pateko į kitą etapą. Turkėms šis pralaimėjimas reiškė pasitraukimą iš tolimesnių kovų.
Turkėms turnyras baigėsi grupės varžybose.

## Pasiekimai
Statistika: lyga ir pasiekimai ().

## Apranga

## Sudėtis
Atnaujinta; 2017 m. rugpjūčio 24 d.
Treneris:  Ali Alanç

----------------------

---------------------------------------

---------------------------------------

## Išnašos

## Nuorodos
* facebook paskyra
* Globalsportsarchive
Kamčykas

**Kamčykas** (, ), kitados vadonosi **Zoria** () – gyvenvietė pietų Ukrainoje, Odesos srities pietvakariuose, Saratos rajone, netoli Saratos gyvenvietės.

## Istorija

1829 m. po turkų ir rusų karo daug bulgarų persikėlė į Rusijos užimtas žemes. Jiems buvo duodama žemė 50 metų, nemokant jokių mokesčių, atleidžiami nuo karinės prievolės. Taip 1830 m. įsikūrė viena iš bulgarų nausėdijų. Rusijos valdžia leido jiems įsikurti žemėse Akermano rajone, kur niekas negyveno, kai 1809 m. Nogajaus totoriai paliko šias vietas. 1832 m. kaimui buvo suteiktas Kamčyko pavadinimas. Kadangi naujakuriai buvo kilę iš vietovės Bulgarijoje palei Kamčią, todėl kaimą vadino Kamčyku.

1872 m. buvo atšauktas bulgarų persikėlimas į Besarabiją, o bulgarų kolonijos buvo perduotos bendrųjų įstaigų administracijai, kaimas įtrauktas į Akermano rajoną. Iš valstiečių buvo panaikintas kolonistų statusas, nuo to laiko jie buvo apmokestinami bendrais pagrindais, šaukiami į rusų kariuomenę, mokyklos buvo išlaikomos valstybės ir kt.

Pirmojo pasaulinio karo metais Kamčyko gyventojus pašaukė į Rusijos kariuomenę ir buvo mobilizuota apie 400 žmonių, daugelis iš jų žuvo. 1930 m. gyventojų surašymo metu buvo 2917 gyventojų, mažiau nei XX amžiaus pradžioje. 1918 metais regioną užėmė rumunų kariuomenė, o 1924 metais įvesta privaloma rumunų kalba. Vyrai buvo pašaukti į Rumunijos armiją.

Pagal SSRS ir fašistinės Vokietijos sutartį bei nusikalstamą slaptąjį protokolą (Ribentropo-Molotovo paktą), 1940 m. birželio 28 d. Besarabija buvo prijungta prie Sovietų Sąjungos.

1941 m. liepos 23 d., Antrojo pasaulinio karo metais, Kamčyko kaimą užėmė rumunų kariuomenė. 1944 m. rugpjūčio 23 d. kaimą vėl užėmė sovietų kariuomenė.

1948 m. Kamčykas pervadintas ir tapo Zorios kaimu. 1956 m. sujungti trys kolūkiai, o naujasis vadinosi „Draugystės“ (Družbos) vardu. Šeštojo dešimtmečio pabaigoje kaimo centre buvo pastatytas stadionas ir sukurta futbolo komanda, taip pat pradėjo veikti laisvųjų imtynių sekcija. Visa tai davė didelį postūmį bendrai valstiečių kultūros raidai, jų švietimui, prisidėjo prie jaunimo pasilikimo kaime.

Ukrainai tapo nepriklausoma valstybe, atstatytas ir atnaujintas kaimo centras, pastatyta ir pašventinta koplyčia, restauruota bažnyčia, sutvarkyta aikštė, skveras, centrinė alėja.

2024 m. kovo 20 d. Ukrainos Aukščiausiosios Rados Valstybės valdžios organizavimo, vietos savivaldos, regioninės plėtros ir urbanistikos komitetas pritarė kaimo pervadinimui į Kamčyką. 2024 m. rugsėjo 19 d. Ukrainos Aukščiausioji Rada oficialiai grąžino istorinį kaimo pavadinimą.

## Sportas
Gyvenvietę garsino futbolo klubas „Balkanai“ (įkurtas 2007 m.) iš pradžių žaidė mėgėjų lygoje, tapo Saratos rajono čempionais, o vėliau tapo profesionaliu klubu. Debiutavo 2017–2018 m. Ukrainos futbolo Pirmoje lygoje.

## Gyventojai
* 2001 m. – 5528
* 2009 m. – 5020

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
* Неймовірні села Бессарабії: болгарський колорит та церкви ХІХ століття
Petrovė

**Petrovė** () – miesto tipo gyvenvietė pietų Ukrainoje, Kirovohrado srities pietvakariuose, prie Inhuleco upės. Rajono centras.

## Istorija
Miestelis įsikūręs buvusio Zaporožės hetmanato teritorijoje. 1734 m. Zaporožę užgrobė Rusijos imperija ir prisijungė prie savo valdų. 1772 m. pirmą kartą minima vietovė Petrovės vardu. Tuo metu prie Inhuleco upės kūrėsi gyvenvietė ir nuolat augo. 1963 m. suteiktas miesto tipo gyvenvietės statusas.

## Sportas
Pastaruoju metu gyvenvietę garsina futbolo klubas „Inhulecas“, kuris buvo įkurtas 2013 m. ir tapo profesionaliu klubu. O 2016/2017 m. debiutavo Ukrainos futbolo Pirmoje lygoje.

## Gyventojai
* 1989 m. – 9844.
* 2013 m. – 7530.

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Lęšienė

**Lęšienė** arba **lęšių sriuba** – sriuba pagaminta iš lęšių (rudi, raudoni, geltoni arba juodi lęšiai, su lukštais arba be jų), ji gali būti su mėsa ar be jos.

Lęšienėje gali būti daržovių, tokių kaip morkos, bulvės, salierai, petražolės, pomidorai, moliūgai, prinokusios daržovės ir svogūnai. Dėl kvapo yra dedami česnakai, lauro lapai, kmynai, alyvuogių aliejus ir actas. Kartais ją puošia skrebučiais, kapotomis žolelėmis, sviestu, alyvuogių aliejumi, grietine ar jogurtu. Indiškos virtuvės lęšių sriuboje būna įvairių aromatinių prieskonių. Artimuosiuose Rytų virtuvėje į lęšienę pilama citrinų sulčių, kurios suteikia aštrų skonį ir sumažina patiekalo tirštumą.
Horišni Plavniai

**Horišni Plavniai** () – miestas centrinėje Ukrainoje, Poltavos srities pietvakariuose, prie Kamianskės tvenkinio; Kremenčiuko rytinis priemiestis. Rajono centras. Yra rūdų sodrinimo kombinatas.

## Istorija
Įkurtas 1960 m. prie Dniepro ir vadinosi ***Komsomolsku prie Dniepro*** (*Комсомольск-на-Днепре*). Gyvenvietė labai sparčiai augo ir 1972 m. buvo suteiktos miesto teisės, pervadintas tiesiog į ***Komsomolską*** (*Комсомольск*). 2016 m. gegužės 19 d. Komsomolskas pervadintas į Horišni Plavnius (Aukštutinius Plavnius).

## Sportas
Pastaruoju metu gyvenvietę garsina futbolo klubas „Hirnyk-Sport“, kuris 2014/2015 m. sezone debiutavo Pirmoje lygoje.

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Valeria Bruni Tedeschi

**Valerija Bruni Tedeski** (, g. 1964 m. lapkričio 16 d. Turinas) – italų–prancūzų aktorė, režisierė ir scenarijų autorė. Jos jaunesnioji sesuo yra Carla Bruni. Dar turėjo vyresnį brolį, kuris 2006 m. mirė nuo ŽIV.

Bijodama tuo metu Italijoje siautusių Raudonųjų brigadų, šeima (tėvas buvo pramonininkas, o motina – muzikantė) 1973 m. persikėlė į Paryžių ir ilgainiui įgijo Prancūzijos pilietybę.

Vaidinti pradėjo 1986 m. ir kine bei televizijoje sukūrė daugiau kaip 80 vaidmenų. 2004 m. buvo Berlyno kino festivaliu žiuri nare.

Aktorė yra atlikusi pagrindinį vaidmenį lietuvių režisieriaus Šarūno Barto filme „Namai“ 1997 m.

2013 m. jos režisuotas dalinai autobiografinis filmas „Un château en Italie“ Kanų kino festivalyje buvo nominuotas Auksinei palmės šakelei.

2007–2012 m. ji gyveno su prancūzų aktoriumi Louis Garrel, su kuriuo įvaikino mergaitę iš Senegalo.

## Dalinė filmografija
* Mano svajonių vyras (1996)
* Namai (1997)
* Žmogaus vertė (2013)
* Tegyvuoja laisvė (2013)

## Apdovanojimai

### [[Kanų kino festivalis]]

### [[Cezario apdovanojimas]]

### [[David di Donatello]]

### [[Europos kino apdovanojimas]]

### [[Italijos nacionalinis kino žurnalistų sindikatas|Nastro d’Argento]]

### Lokarno tarptautinis filmų festivalis

### [[Venecijos kino festivalis]]

### Kiti apdovanojimai

## Šaltiniai

## Nuorodos

* IMDb profilis
Kriminalinis romanas (filmas)

**Kriminalinis romanas** () – 2005 m. sukurta veiksmo drama, vėliau sulaukusi tęsinio – televizijos serialo. Juosta sukurta pagal to paties pavadinimo Giancarlo De Cataldo romaną, paremtą tikra istorija apie grupę draugų, subūrusių galingą gaują Romoje praėjusio amžiaus 8 dešimtmečio viduryje.

## Turinys

1970-ųjų pradžioje ketvertas paauglių pavagia mašiną. Policija juos randa pajūryje, vaikinai bando pabėgti ir yra suimami, o vienas jų žūva.

Praėjus keletui metų draugai išeina iš kalėjimo ir, vėl susitikę, nusprendžia prasimanyti pinigų įvykdydami pagrobimą. Prie jų prisijungia keletas vyrų, o taikiniu tampa baronas Roselinis. Nors ir gavę išpirką, baroną nužudo, o vienas jų, pravarde Libanietis, pasiūlo pinigų neišsidalinti, o sukurti gaują ir įsitvirtinti Romos nusikaltėlių pasaulyje. Greitai vaikinai, demonstruodami negailestingus metodus, įvaro baimę net patyrusiems nusikaltėliams ir sėkmingai įsilieja į narkotikų verslą. Gaują persekioja komisaras Šaloja, tačiau jam nuolat pritrūksta įrodymų arba jie paslaptingai dingsta iš policijos.

Bėgant metams, gauja tampa vis galingesnė, tačiau ją pradeda persekioti ir nesėkmės. Po konflikto žaidžiant kortomis nužudomas jos lyderis Libanietis. Jo vietą užėmęs Dandis visą dėmesį skiria kerštui, tačiau išsiaiškina, kad Libanietis dalį pinigų slėpė nuo kitų, o kai kurie kompanionai apgaudinėjo kitus. Kol Dandis vykdo „valymą“, komisaras Šaloja sugeba įtikinti buvusią prostitutę ir Dandžio meilužę Patriciją, kuri naudojama kaip priedanga pinigų plovimui, suteikti jam svarbios informacijos…

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Kim Rossi Stuart – Fredo
* Anna Mouglalis – Patricija
* Pierfrancesco Favino – Libanietis
* Claudio Santamaria – Dandis
* Riccardo Scamarcio – Juodasis
* Stefano Accorsi – komisaras Šaloja
* Jasmine Trinca – Roberta
* Antonello Fassari – Čiro Bufonė

## Pagrindiniai apdovanojimai
Elena Russo

**Elena Ruso** (, g. 1972 m. vasario 13 d.) – italų kino, teatro ir televizijos aktorė.

## Filmografija

### Kinas
* Finalmente soli (1997)
* Besame mucho (1999)
* Amor nello specchio (1999)
* L'uomo della fortuna (2000)
* La vita è un gioco (2000)
* E adesso sesso (2001)
* N'gopp - Lasciatemi sognare (2002)
* Tutto in quella notte (2003)
* Baciami piccina (2006)
* Io non ci casco (2008)
* Baarìa (2009)
* Ce n'è per tutti (2009)
* Šarm el Šeichas (2010)
* Buona giornata (2013)

### Televizija
* Il maresciallo Rocca (1998)
* Il delitto nel cortile (1999)
* Storia di guerra e d'amicizia (2002)
* Ma il portiere non c'è mai? (2002)
* Don Matteo (2002)
* Vento di ponente (2003–2004)
* Orgoglio (2004–2006)
* Grandi domani (2005)
* L'uomo sbagliato (2005)
* Elisa di Rivombrosa (2005)
* La luna e il lago (2006)
* Io non dimentico (2008)
* Amiche mie (2008)
* L'onore e il rispetto (2009)
* Sangue caldo (2011)
* I cerchi nell'acqua (2011)
* Rodolfo Valentino - La leggenda (2014)
* Furore - Il vento della speranza (2014–?)

## Nuorodos

* IMDb profilis
Siuniajevo ir Zeldovičiaus efektas

**Siuniajevo ir Zeldovičiaus efektas** (sutrumpintai **SZ efektas**) – reliktinio spinduliavimo intensyvumo kitimas dėl atvirkštinio Komptono efekto, spinduliuotei sąveikaujant su karštais tarpžvaigždinės ir tarpgalaktinės medžiagos elektronais. Šį efektą 1969 metais numatė rusų mokslininkai Rašidas Siuniajevas ir Jakovas Zeldovičius.

Karštose dujose galaktikų spiečiuose esantys elektronai sąveikaudami su mažesnės energijos fotonais išsklaido juos, padidindami jų energiją. Todėl sumažėja mažesnės energijos fotonų skaičius (maždaug 0,02 %), spiečiaus sritis atrodo tamsesnė. Tačiau didesniuose dažniuose (>218 GHz), spiečius stebimas šviesesnis, palyginus su šalia spiečiaus esančiomis sritimis

Šis efektas leidžia išmatuoti kampinį tolimų galaktikų spiečiaus diametrą. Pasinaudoję kampinio spiečiaus dydžio priklausomybe nuo raudonojo poslinkio z, galime gauti atstumą iki tiriamojo spiečiaus. Ši priklausomybė ypatinga tuo, kad pradedant nuo raudonojo poslinkio z=1,5 tolimesni spiečiai atrodo didesni, nei esantys arčiau.

## Formulės
Spinduliavimo radijo diapazone intensyvumo sumažėjimas:
: \Delta I_{\nu}=2\frac{(kT_{cmb})^3}{(hc)^2}yg(x),
čia T_{cmb} – reliktinio spinduliavimo temperatūra, x=\tfrac{h\nu}{kT_{cmb}}, g(x) – efekto spektrinė priklausomybė, y – komptonizacijos parametras:
: g(x) = x^4 e^x \frac{x \cdot \mathrm{coth}(x/2)-4}{e^x-1},
: y = \int \frac{kT_e}{mc^2}n_e\sigma_t\,dl,
kur n_e ir T_e — laisvųjų elektronų koncentracija ir temperatūra, 
\sigma_t =\frac{8 \pi} 3 \left(\frac{\alpha \hbar c}{m c^2}\right)^2 = 6.6524587158 \ldots\times 10^{-29} \text{ m}^2 

 – Tompsono sklaidos skerspjūvis.

## Šaltiniai
Džioveklė

**Džioveklė** (*Orobanche*) – džioveklinių (*Orobanchaceae*) šeimos parazituojančių augalų gentis.

## Struktūra

Tai yra bechlorifilės žolės. Stiebai stori, šakoti arba nešakoti, dažnai pamatinėje dalyje sustorėję. Lapai žvyniški, pražanginiai.

Žiedai dažniausiai su trumpais žiedkočiais, susitelkę stiebo viršūnėje kekių arba varpos pavidalo žiedynuose. Taurelė varpiška, su 4–5 danteliais. Vainikėlis vamzdiškas, varpiškas arba piltuviškas, dvilūpis; viršutinė lūpa ištisinė arba dviskiautė, apatinė – triskiautė. Kuokeliai 4, ne ilgesni už vainikėlio vamzdelį; dulkinės plikos arba plaukuotos, viršūnės nusmailėjusios. Mezginė kiaušiniška arba rutuliška. Liemenėlis išlinkęs žemyn; purka dviskiautė.

## Paplitimas
Rūšys natūraliai auga šiaurės pusrutulyje. Gentyje yra apie 200 rūšių.

Lietuvoje auga šios rūšys:
* Aukštoji džioveklė (*Orobanche alsatica*)
* Paprastoji džioveklė (*Orobanche caryophyllacea*)
* Didžioji džioveklė (*Orobanche elatior*). Įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą
* Gojinė džioveklė (*Orobanche lucorum*)
* Šakotoji džioveklė (*Orobanche ramosa*)
* Blyškioji džioveklė (*Orobanche reticulata*). Įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą

## Literatūra
* Lietuvos TSR Flora, Lietuvos TSR mokslų akademija (dab. Lietuvos mokslų akademija), Vilnius, Mokslas, 1971, V tomas, 492–493 p.
Kovalivka

**Kovalivka** () – kaimas centrinėje Ukrainoje, Kijevo srities pietvakariuose, prie Kamenkos upės. Vasylkivo rajono gyvenvietė.

## Istorija
Kaimas įsikūrė 1501 m., kai Kijevo sritis priklausė Lietuvos didžiajai kunigaikštystei.

Po Liublino unijos priklausė Lenkijos karalystei, o nuo 1795 m. Rusijos imperijai.

1991 m. Ukraina paskelbė nepriklausomybę ir kaimas priklauso Ukrainai.

## Geografija
Kaimas yra prie Kamiankos upės, kuri yra Rosės intakas.

## Sportas
Pastaruoju metu gyvenvietę garsina futbolo klubas „Kolos“, įkurtas 2012 m. ir tapęs profesionaliu klubu. 
: 2019–2020 m. sezone debiutavo Ukrainos futbolo Premjer lygoje.

## Infrastruktūra
* „Koloso“ stadionas, kuriame namų rungtynes žaidžia „Koloso“ futbolo klubas.
* Picerija „Dream Land“.
* Restoranas „Земля мрії“.
* Mokykla/gimnazija.
* Viešbutis „Либідь“.
* Viešbutis „Лілея“.

## Gyventojai
* 2001 m. – 1646 gyv.

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
* SOFASCORE
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive