open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kardinolo Stefano Višinskio universitetas

**Kardinolo Stefano Višinskio universitetas** – valstybinis universitetas Varšuvoje, Lenkijoje. Lenkijos aukštųjų mokyklų reitinge jis užima 34 vietą, tuo tarpu pasaulyje – 1874 vietą (pagal pasaulinį *Webometrics Ranking of World Universities* reitingą).

Universitetas buvo įkurtas 1999 m. rugsėjo 3 d. Aukštoji mokykla buvo sukurta ant Katalikų teologijos akademijos (lenk. *Akademia teologii katolickiej*) pamatų, kuri veikė nuo 1954 m., kai Varšuvos universitete buvo likviduotas Katalikų teologijos fakultetas. Pagal kanonų teisę, visi teologijos fakultetai bei aukštosios mokyklos turi būti arba sukurti arba patvirtinti Vatikane – dėl to naujoji aukštoji mokykla buvo katalikų tarpe blogai priimama. Tik 1960 m. kadrinolas Stefanas Višinskis, gavęs leidimą iš Vatikano, teigiamai įvertino akademiją ir laikė save jos didžiuoju kancleriu (aukščiausio lygio vadovu katalikų universitete). Visas bažnytines teises aukštoji mokykla gavo 1989 m. Nuo to laiko tai ir bažnytinė, ir valstybinė aukštoji mokykla.

## Fakultetai
* Teologijos fakultetas
* Kanonų teisės fakultetas
* Krikščioniškosios filosofijos fakultetas
* Istorijos ir socialinių mokslų fakultetas
* Teisės ir administravimo fakultetas
* Humanitarinių mokslų fakultetas
* Šeimos mokslų fakultetas
* Matematikos ir gamtos mokslų fakultetas
* Pedagogikos fakultetas
* Biologijos ir aplinkos mokslų fakultetas

Visais fakultetais rūpinasi Lenkijos Respublikos Aukštojo mokslo ministras, o keturis (Teologijos, Kanonų teisės, Krikščioniškosios filosofijos ir Šeimos mokslų) papildomai prižiūri Bažnyčios valdžia.

## Rektoriai


Vaizdas:Poland Warsaw UKSW Wojcickiego Auditorium Maximum.jpg|Auditorium Maximum
Vaizdas:Poland Warsaw UKSW Woycickiego kaplica.jpg|Rektorato bažnyčia Varšuvoje, Mlocinuose
Vaizdas:Poland Warsaw UKSW Dewajtis nowy.jpg|Įėjimas į naująjį universiteto pastatą
Vaizdas:Stefan Wyszyński.jpg|Lenkijos bažnyčios primas, kardinolas Stefanas Višinskis


## Šaltiniai
Sbarro

**„Sbarro“** – amerikiečių picerijų tinklas. Specializuojasi Niujorko tipo picų bei kitų itališkai virtuvei būdingų patiekalų prekyba. Centrinė būstinė įsikūrusi Kolumbe, Ohajuje.

1956 m. Sbarro šeima persikėlė iš Neapolio į Niujorką bei atidarė nuosavą itališko tipo maisto parduotuvę (), kuri greitai išpopuliarėjo tarp vietinių gyventojų. Niujorkiečiai pamėgo šeimos verslą dėl ypač šviežių produktų bei autentiško itališko maisto, įskaitant namuose ruoštą mocarelą bei importuotą sūrį, salami dešrą. Netrukus šeima pradėjo atidarinėti naujus prekybos taškus visame mieste. 1967 m. Sbarro atidarė pirmąjį restoraną, įkurtą viename iš Brukline esančiame prekybos centre. Naujas verslo modelis greitai pasiteisino, per penkiasdešimt metų restoranų tinklas išsiplėtė iki daugiau nei tūkstančio taškų 30-yje pasaulio šalių. 2007 m. pradžioje verslas buvo nupirktas „MidOcean Partners“.

2014 m. kompanija susidūrė su finansiniais sunkumais bei paskelbė bankrotą dėl didelių skolų. Po keleto mėnesių situacija pasitaisė, dėl mažesnių mokesčių kompanija perkėlė centrinę būstinę iš Niujorko į Kolumbą. Kompanija taip pat pradėjo vykdyti naują verslo modelį.

Tai yra šeštas didžiausias picos pristatymo į namus tinklas Jungtinėse Valstijose, vietų skaičiumi nusileidžiantis „Pizza Hut“, „Domino's Pizza“, „Papa John's Pizza“, „Little Caesars“ ir „Papa Murphy's“.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Oficiali „Sbarro“ svetainė
* „Sbarro“ socialiniame tinkle „Facebook“
Krokuvos Edukacinės komisijos pedagoginis universitetas

**Krokuvos Edukacinės komisijos pedagoginis universitetas** – valstybinis universitetas Krokuvoje, Lenkijoje. Lenkijos aukštųjų mokyklų reitinge jis užima 45 vietą, tuo tarpu pasaulyje – 1580 vietą (pagal pasaulinį *Webometrics Ranking of World Universities* reitingą).

Aukštoji mokykla buvo įkurta 1946 m. gegužės 3 d., tuo metu jos pavadinimas buvo Valstybinė aukštoji pedagoginė mokykla (lenk. *Państwowa Wyższa Szkoła Pedagogiczna*). Joje ruošė pagrindinių klasių mokytojus. 1954 m. ji gavo aukštosios mokyklos statusą ir galimybę suteikti magistro laipsnį. Galimybė suteikti daktaro laipsnius atsirado 1959 m. 1973 m. aukštajai mokyklai buvo suteiktas Edukacinės komisijos vardas. Nuo 1999 m. ji buvo vadinama Edukacinės komisijos pedagoginė akademija, tuo tarpu universitetu ji tapo 2008 m.

2011 m. universitetas Garbės daktaro laipsnį suteikė Lietuvos akademikui, prof. Algirdui Gaižučiui.

## Fakultetai
* Filologijos fakultetas
* Humanitarnis fakultetas
* Pedagogikos fakultetas
* Geografijos ir biologijos fakultetas
* Matematikos, fizikos ir technikos mokslų fakultetas
* Menų fakultetas

## Rektoriai

## Galerija

Vaizdas:Uniwersytet Pedagogiczny front.jpg|"Naujasis" universiteto pastatas
Vaizdas:UP im. KEN - ul. Ingardena 4 Kraków.jpg|Pedagogikos fakultetas
Vaizdas:UP im. KEN - ul. Mazowiecka 43 Kraków.jpg|Menų fakultetas
Vaizdas:UP im. KEN - ul. Karmelicka 41.jpg|Didaktikos pastatas
Vaizdas:UP im. KEN - pływalnia, ul. Ingardena 4 Kraków.jpg|Universiteto sporto centras


## Šaltiniai
Raudonpamūšio atodanga

**Raudonpamūšio atodanga**  – Mūšos upės atodanga Pakruojo rajone, Guostagalio seniūnijoje, Raudonpamūšio kaime. Atodanga atsiveria kairiajame upės vingio krante, apie 1,3 km žemiau Dvariūkų tvenkinio užtvankos ir 0,3 km žemiau kelio  tilto per Mūšą. Atodanga yra geologinis gamtos paminklas, 1964 m. paskelbtas valstybės saugomu.

Raudonpamūšio atodanga dolomitinė, stačiame Mūšos upės krante driekiasi 35 m, jos aukštis – 4 m, užima 0,016 ha plotą. Atodangoje išryškėja dolomito uolienos sandara. Geriausiai matoma nuo priešingo kranto. 

Gelsvai pilko dolomito skardis buvo sudominęs statybinių medžiagų gamintojus. Būta užmanymų šį skardį nuardyti, dolomitą panaudoti kalkių gamybai, bet, uždarius vietos kalkinę, atodanga tapo nebereikalinga ir išliko iki mūsų dienų. Raudonpamūšyje yra senesnių pastatų, kuriems panaudotas tas pats dolomitas, koks ir atodangoje.

Ant skardžio augančių augalų įvairovė negausi. Vietomis ant uolos želia pavieniai krūmai ir žolės. Šalia atodangos auga įprasti nederlingų vietų augalai: keturbriaunis čiobrelis, paprastasis ežeinis, geltonasis bobramunis, gausiai želia melsvoji viksva.

## Duomenys

* Vieta – Mūšos krantas
* Uoliena – dolomitas
* Ilgis – 35 m
* Plotis – 4 m
* Plotas – 0,016 ha

Žemiau upe, ties Stipinais (Pasvalio raj.), slūgso panaši Skalių kalno atodanga.

## Nuorodos

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras  
* Pakruojo rajono lankomi objektai 
* Raudonpamūšio dolomitinė atodanga
Žešuvo universitetas

**Žešuvo universitetas** – valstybinis universitetas Žešuve, Lenkijoje. Lenkijos aukštųjų mokyklų reitinge jis užima 51-60 vietą, tuo tarpu pasaulyje – 2944 vietą (pagal pasaulinį *Webometrics Ranking of World Universities* reitingą).

Aukštoji mokykla buvo įkurta 2001 m. rugsėjo 1 d., sujungus tris iki šiol veikusias aukštąsias mokyklas Žešuve: Aukštosios pedagogikos mokyklos, Marijos Kiuri-Sklodovskos universiteto filialą ir Krokuvos Hugo Kolontajaus žemės ūkio universiteto Ekonomikos fakultetą.

## Fakultetai
* Biologijos ir žemės ūkio fakultetas
* Ekonomikos fakultetas
* Filologijos fakultetas
* Matematikos ir gamtos mokslų fakultetas
* Medicinos fakultetas
* Pedagogikos ir artistinio lavinimo fakultetas
* Teisės ir administravimo fakultetas
* Sociologijos ir istorijos fakultetas
* Menų fakultetas
* Fizinio lavinimo fakultetas

## Rektoriai
* prof. hab. dr. Tadeusz Lulek (2001–2002)
* prof. hab. dr. Włodzimierz Bonusiak (2002–2006)
* prof. hab. dr. Stanisław Uliasz (2006–2012)
* prof. hab. dr. Aleksander Bobko (2012 - 2015)
* prof. dr hab. Sylwester Czopek (2015–2024)
* prof. dr hab. Adam Reich (nuo 2024)


Vaizdas:P8070122.JPG|Pedagogikos ir artistinio lavinimo fakultetas
Vaizdas:Uniwerekr.jpg|Universiteto biblioteka
Vaizdas:Informacjabur.JPG|Bibliotekos vidus


## Šaltiniai
Žuvintė

**Žuvintė** – nedidelė upė, tekanti Ukmergės ir Širvintų rajonuose, Šventosios kairysis intakas, 9,2 km ilgio. Įteka į Šventąją kairiajame krante 25,1 km atstumu nuo jos žiočių, ties Sukiniais. Priklauso Šventosios upės baseinui.

Prasideda Žuvinčių ežere Ukmergės ir Širvintų rajonų paribyje. Aukštupyje teka per dirbamus laukus sureguliuota vaga. Prie Svietiškio kerta kelią  ir toliau vingiuoja vaizdingomis pamiškėmis ir miškais natūralia raizgyta vaga, abipus kurios driekiasi valstybinis Žuvintės kraštovaizdžio draustinis, įsteigtas saugoti upelio gilaus erozinio slėnio kraštovaizdį.

Žuvintė turi du žymesnius intakus – Gumbrę ir Sugedą (dešinieji).
 
Netoli santakos su Šventąja ir Sugedos intaku upelio dešiniajame krante yra gamtos paminklas – „verdantis“, geizerinio tipo Žuvintės šaltinis. Netoli stūkso vienas didžiausių Ukmergės rajone Sukinių piliakalnis, yra veikiančios rusų sentikių kapinaitės. Ties miško supamu piliakalniu upelyje būta tilto – vagoje riogso išlikusi medinė atrama.

Prie Žuvintės įsikūrusios gyvenvietės: Žuvinčiai, Svietiškis, Apušynai, Vairopka, Praniai, Sukiniai.

## Etimologija

Upėvardis kildinamas su gyvūno pavadinimo *žuvis*.

## Nuorodos

* Sąrašas:Šventosios intakai
* Žuvintė ''Gamtos kataloge''
* LR upių klasifikatorius
Sedlcų gamtos ir humanitarinių mokslų universitetas

**Sedlcų gamtos ir humanitarinių mokslų universitetas** – valstybinis universitetas Sedlcuose, Lenkijoje. Lenkijos aukštųjų mokyklų reitinge jis užima 61-70 vietą, tuo tarpu pasaulyje – 3571 vietą (pagal pasaulinį *Webometrics Ranking of World Universities* reitingą).

Aukštoji mokykla buvo įkurta 1969 m. liepos 29 d., tuo metu ji buvo vadinama Sedlcų aukštąja mokytojų mokykla (lenk. *Wyższa Szkoła Nauczycielska w Siedlcach*). 1974 m. jos pavadinimas pakeičiamas į Aukštąją pedagogikos mokyklą, nuo 1977 m. ji funkcionuoja kaip Aukštoji pedagogikos ir žemės ūkio mokykla. 1999 m. aukštoji mokykla pakeičia pavadinimą į Palenkės akademiją, kuriai greitai (atitinkamai – 2003 ir 2009 m.) suteikiama teisė suteikti humanitarinių ir karo mokslų sričių daktaro laipsnius ir habilituoto daktaro laipsnį zootechnikos srityje (2004 m.). Akademija savo pavadinimą į universitetą pakeitė 2010 m.

## Fakultetai
* Humanitarinis fakultetas
* Ekonomikos ir teisės mokslų fakultetas
* Tiksliųjų mokslų fakultetas
* Gamtos mokslų fakultetas

## Rektoriai


Vaizdas:Biblioteka Główna Akademii Podlaskiej.jpg|Universiteto biblioteka
Vaizdas:Akademia Podlaska.JPG|Tiksliųjų mokslų fakultetas


## Šaltiniai
Zeliona Guros universitetas

**Zeliona Guros universitetas** – valstybinis universitetas Zeliona Guroje, Lenkijoje. Lenkijos aukštųjų mokyklų reitinge jis užima 51-60 vietą, tuo tarpu pasaulyje – 1411 vietą (pagal pasaulinį *Webometrics Ranking of World Universities* reitingą).

Aukštoji mokykla buvo įkurta 2001 m. rugsėjo 1 d., sujungus dvi iki šiol mieste veikusias aukštąsias mokyklas: Zeliona Guros technikos universitetą (lenk. *Politechnika Zielonogórska*) ir Zeliona Guros Aukštąją pedagogikos mokyklą.

## Fakultetai
* Menų fakultetas
* Ekonomikos ir verslo vadybos fakultetas
* Elektrotechnikos, informatikos ir telekomunikacijos fakultetas
* Fizikos ir astronomijos fakultetas
* Humanitarinis fakultetas
* Civilinės ir aplinkos inžinerijos fakultetas
* Matematikos, informatikos ir ekonometrijos fakultetas
* Mechanikos fakultetas
* Biologijos mokslų fakultetas
* Pedagogikos, sociologijos ir sveikaitos mokslų fakultetas
* Teisės ir administravimo fakultetas

## Rektoriai
* prof. hab. dr. Michał Kisielewicz (2001–2005)
* prof. hab. dr. Czesław Osękowski (2005–2012)
* prof. hab. dr. inž. Tadeusz Kuczyński (nuo 2012)


Vaizdas:Wsp teraz.jpg|Humanitarinis ir Pedagogikos, sociologijos ir sveikaitos mokslų fakultetai
Vaizdas:Zielona Góra, ul. Licealna 9 (rektorat UZ).jpg|Universiteto rektoratas
Vaizdas:Instytut.JPG|Menų katedros vidus


## Šaltiniai
Orgaso grafo laidotuvės

**Orgaso grafo laidotuvės** (Grafo Orgaso laidotuvės) – graikų kilmės ispanų dailininko El Greko (1541–1614) altorinis paveikslas, esantis Toledo Santo Tomė bažnyčioje. Vienas garsiausių El Greko kūrinių, išlaikytas toje pat koplyčioje, kuriai buvo sukurtas.

## Apie paveikslą

Paveikslą 1586 m. užsakė Toledo Santo Tomė (Šv. Tomo) bažnyčios parapijos šventikas Andres Nuñez paminėti bažnyčios rėmėją, Orgaso grafą Gonzalo de Ruiz, kuris mirė 1323 m. Savo testamente grafas įpareigojo Orgaso miestelio gyventojus mokėti Santo Tomė bažnyčiai metines išmokas. Šie mokėjimai 1564 m. buvo nutraukti. Andres Nuñez kreipėsi į teismą dėl išmokų ir laimėjo bylą. Sumokėjus už praleistus metus duoklę šventikas pinigus nusprendė panaudoti Orgaso grafo pomirtinei koplyčiai atnaujinti.

Paveiksle El Grekas turėjo pavaizduoti stebuklingą epizodą, kai Šv. Augustinas ir Šv. Steponas nužengia iš Dangaus padėti palaidoti Orgaso grafą dėl to, kad jis savo gyvenimo metu padėjo augustiniečių Šv. Stepono vardo vienuolynui. Scenoje vaizduojami to meto vietos kilmingieji ir klierikai. Tikriausiai paveikslo pačioje dešinėje, skaitantis *Requiem*, vaizduojamas Andres Nuñez. Paveikslo kairėje iš profilio vaizduojamas vyras su barzda tapatinamas su El Greko draugu Antonio de Covarrubias y Lieva. Berniukas kiek dešiniau yra El Greko sūnus Jorge Manuel, kuris rodo ranka į Orgaso grafo kūną. Šv. Augustinas ir Šv. Steponas tarsi nuleidžia mirusįjį į altorių, kuris buvo žemiau paveikslo ir kuriame išties buvo grafo palaikai.

Aiškiai nuo žemiškosios palaidojimo scenos atskirta aukščiau vaizduojama Dangaus scena, kurioje Mergelė Marija, Jėzus Kristus ir Šv. Jonas Krikštytojas laukia grafo sielos. Siela vaizduojama vaiduokliško vaiko pavidalo vaizdiniu, kurį į dangų neša angelas. Paveikslo žinia tikintiesiems yra ta, kad žemėje atliekant dorus darbus ir užsiimant labdara įmanoma užsitarnauti sielos išgelbėjimą Rojuje. Tuo metu vyko Europos religiniai karai ir tokią mintį ginčijo katalikiškos Ispanijos priešai − Šiaurės Europos protestantai.

## Šaltiniai
* Lilian H. Zirpolo. Historical Dictionary of Baroque Art and Architecture. Scarecrow Press, 2010. p. 109
## Nuorodos
* artble.com
* independent.co.uk
* elgreco.net
Tony Abbott

**Antonis „Tonis“ Džonas Abotas** (; g. 1957 m. lapkričio 4 d.) – Australijos politinis ir visuomenės veikėjas, nuo 2013 m. rugsėjo iki 2015 m. rugsėjo – Australijos ministras pirmininkas.

## Biografija

Antonis „Tonis“ Džonas Abotas gimė 1957 m. lapkričio 4 d. Londone. Jo motina buvo australė, tėvas britas. 1960 m. šeima emigravo į Australiją. Mokėsi teisę ir ekonomiką Sidnėjaus universitete. Po to mokėsi filosofiją, ekonomiką ir politiką Kvynso koledže Oksforde. Studijų metais įsitraukė į politinę veiklą, palaikė Folklandų karą. 1984 m. nusprendė tapti dvasininku ir įstojo į Šv. Patriko seminariją.

## Šaltiniai
Varšuvos medicinos universitetas

**Varšuvos medicinos universitetas** – valstybinis universitetas Varšuvoje, Lenkijoje. Lenkijos aukštųjų mokyklų reitinge jis užima 8 vietą, tuo tarpu pasaulyje – 1814 vietą (pagal pasaulinį *Webometrics Ranking of World Universities* reitingą).

Aukštosios mokyklos ištakos siekia 1809 m., kai Varšuvoje buvo įkurta Gydytojų akademija, 1816 m. prijungta prie Karališkojo Varšuvos universiteto kaip Gydytojų fakultetas. Atskira Varšuvos medicinos akademija (lenk. *Akademia medyczna w Warszawie*) buvo įkurta 1950 m., sujungus Varšuvos universiteto Gydytojų ir Farmacijos fakutetus bei Stomatologijos akademiją. Universiteto pavadinimas jai buvo suteiktas 2008 m. kovo 22 d.

## Fakultetai
* I Gydytojų fakultetas
* II Gydytojų fakultetas su Anglų k. vykdomų studijų ir Fizioterapijos skyriais
* Gydytojų ir stomatologijos fakultetas
* Farmacijos fakultetas su Laboratorinės medicinos skyriumi
* Sveikatos mokslų fakultetas su Slaugos, Visuomenės sveikatos ir Dietologijos skyriais

## Rektoriai


Vaizdas:Centrum Dydaktyczne Warszawskiego Uniwersytetu Medycznego.jpg|Universiteto didaktikos centras
Vaizdas:Cbi wum.jpg|Universiteto biblioteka ir informacinis centras
Vaizdas:Klinika poloznicza 01.jpg|Akušerijos klinika
Vaizdas:Collegium Anatomicum WUM.jpg|Collegium Anatomicum
Vaizdas:Szpital Kliniczny Lindleya 4.jpg|Kūdikėlio Jėzaus klinikinė ligoninė


## Šaltiniai
Balstogės medicinos universitetas

**Balstogės medicinos universitetas** (UMB; ) – valstybinis universitetas Balstogėje, Lenkijoje. Tai seniausia valstybinė aukštoji mokykla Palenkės vaivadijoje. 

## Istorija

Balstogės medicinos universitetas įkurtas 1950 m. vasario 3 d. Ministrų tarybos nutarimu, tuo metu jo pavadinimas buvo Balstogės medicinos akademija (). Universiteto pavadinimas jai buvo suteiktas 2008 m. Aukštosios mokyklos steigimui pradėta ruoštis nuo 1949 m. pradžios. Pirmuoju rektoriumi tapo profesorius Tadeusz Kielanowski.

Jau pačioje gyvavimo pradžioje aukštajai mokyklai buvo atiduoti II pasaulinio karo metu sugriauti, o vėliau atstatyti XVIII a. Branickių rūmai. Šiose patalpose universitetas yra įsikūręs iki šiol. Antraisiais savo gyvavimo metais akademijai suteikta teisė teikti mokslinius laipsnius. 1955 m. pradėtas leisti akademinis žurnalas *Annals of the Medical University of Białystok*. 1956 m. pradėtas leisti trumpai gyvavęs akademinis žurnalas *Medyk Białostocki*. 2000 m. šio žurnalo leidimas atnaujintas. 1968 m. įkurtas Odontologijos skyrius. 1977 m. įkurtas Farmacijos fakultetas su Laboratorinės medicinos skyriumi, tačiau pirmieji studentai į šį fakultetą pradėti priimti tik nuo 1987 m.

## Dabartinis universitetas

Universitete mokosi 5 500 studentų. Medicinos studijos universitete trunka šešerius metus. Odontologijos ir farmacijos studijos - penkerius metus.

Akademinę bendruomenę sudaro 115 profesorių, 153 habilituoti daktarai ir apie 800 dėstytojų.

Balstogės medicinos universitetą yra baigę daugiau nei 13 000 studentų.

## Studentai

Viena iš seniausių universiteto studentų organizacijų yra choras. Jį 1951 m. įkūrė grupė studentų, šiuo metu tai yra bendras studentų ir universiteto profesūros choras.

## Fakultetai
* Medicinos fakultetas su Stomatologijos ir Anglų k. vykdomų studijų skyriais
* Farmacijos fakultetas su Laboratorinės medicinos skyriumi
* Sveikatos mokslų fakultetas

## Rektoriai


Vaizdas:Centrum medycyny doświadczalnej UMB.jpg|Eksperimentinės medicinos centras
Vaizdas:Collegium Primum UMB.jpg|Collegium Primum
Vaizdas:Dom_Studenta_2.jpg|Studentų bendrabutis
Vaizdas:Muzeum farmacji białystok.jpg|Medicinos istorijos ir farmacijos muziejaus ekspozicija


## Šaltiniai
Skalių kalno atodanga

**Skalių kalno atodanga** – Mūšos upės atodanga Pasvalio rajone, Joniškėlio apylinkių seniūnijoje, šalia Stipinų kaimo. Dar vadinama Stipinų atodanga. Atodanga slūgso dešiniajame upės krante, apie 2,5 km žemiau Raudonpamūšio atodangos. Pasiekiama iš kelio , pasukant ties Gailioniais.

Dolomitas dar vadinamas uola, kalkėmis, kalkakmeniu, klintimis, *skala* – dėl to ir gavo Skalių kalno vardą.

Unikalus gamtos paveldo paminklas Skalių kalnas – dolomito atodanga, apsupta privatizuota žeme.  Objekto teritorija prižiūrėta. Anksčiau virš dolomito atodangos esančioje apsaugos zonoje buvo pastatyta pavėsinė, suoliukai, įrengtas ugniakuras. Pavėsinės ir suoliukų nebėra. Likę betoniniai laiptai, nusileidimui iki atodangos papėdės. Anksčiau dolomitą bandyta skaldyti tvartų pamatams. 1974 m. čia buvo įrengtas kalnų technikos kliūčių ruožas.

Atodanga yra geologinis gamtos paminklas, 1974 m. paskelbtas valstybės saugomu. Siekiama išsaugoti prieš 350 mln. metų iš jūros dugne susikaupusių karbonatinių nuosėdų susidariusias viršutinio devono Stipinų svitos nuosėdines karbonatines uolienas bei po jomis slūgsančius Pamūšio svitos karbonatingus – molingus sluoksnius.

## Geologija

Stačiu šlaitu atodanga sminga į upę, rytuose pamažu nusileidžia į slėnio terasą, vakaruose – į kelių šimtų metrų ilgio ir 7 m aukščio statų šlaitą, apaugusį žole ir krūmais. Atodangos posvyrio kampas 60-90 laipsnių. Sudėtyje yra kvartero ir vėlyvojo devono Stipinų bei Pamūšio svitų uolienos. Šiose uolienose gausu pirito, limonito, kriauklelių, yra kavernų. Vakarinėje skardžio dalyje matomos seniausios uolienos – Pamūšio svitos molis ir dolomitas, rytinėje – Stipinų svitos dolomitas, skardžio viršuje, ant devono sistemos uolienų, – iki 1 m storio kvartero nuogulos. Atodangos apačioje veržiasi vanduo, drėkinantis žolę. Dolomitas susidarė maždaug prieš 350 mln. metų jūros dugne iš ištirpusių karbonatinių nuosėdų. Jūroms nusekus ir jų dugnui iškilus, oksiduojantis uolienoms, pakito jų spalva – pilkas dolomitas tapo gelsvai pilku.

## Duomenys

* Vieta – Mūšos krantas
* Uoliena – dolomitas
* Ilgis – 45 m
* Plotis – 6 m
* Plotas – 0,083 ha

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Sąrašas:Lietuvos gamtos paminklai
* Saugomų teritorijų valstybės kadastras  
* Skalių kalnas
Korbeto kriokliai

**Korbeto kriokliai** () – krioklių seka Gvadelupoje (Karibų salos), Sufriero ugnikalnio papėdėje, Korbeto upėje, patenka į Gvadelupos nacionalinį parką.

Pirmasis krioklys yra daugiau nei 125 m aukščio, prasideda ~900 m aukštyje virš jūros lygio. Pati Korbeto upė prasideda 2 km priešsroviui, 1300 m aukštyje. Antrasis krioklys yra 660 m aukštyje v.j.l., jo krytis 110 m aukščio. Tai lengviausiai pasiekiamas ir gausiausiai lankomas iš Korbeto krioklių. Greta jo trykšta karštosios versmės. Žemiausias krioklys yra 20 m aukščio, pats vandeningiausias ir sunkiausiai pasiekiamas.

Korbeto kriokliai paminėti jau 1493 m. Kristupo Kolumbo užrašuose.
Martinikos herbas

**Martinikos herbas** – Prancūzijos valdos Karibuose Martinikos simbolis. Oficialaus herbo Martinika neturi. Gali būti naudojamas logotipas su užrašu *MARTINIQUE* arba neoficialios vėliavos (Martinikos vėliava) pagrindu sukurtas skydas.
Karbė kalnai

**Karbė kalnai** () – vulkaninės kilmės masyvas Martinikos saloje. Nusidriekęs 80 km per centrinę salos dalį. Jį sudaro vienos aukščiausių Martinikos viršukalnių, tačiau aukščiausias Pelė ugnikalnis jam nepriklauso. Masyvo šlaitus dengia drėgnieji miškai.

2023 m. kalnai įregistruoti kaip dalis pasaulio paveldo objekto Pelė ugnikalniai ir miškai ir Šiaurės Martinikos pitonai.

Karbė kalnus sudaro:
* Piton Lakrua (*Piton Lacroix*; 1196 m)
* Morn Pikė (*Morne Piquet*, 1160 m)
* Piton Dumozė (*Piton Dumauzé*, 1109 m)
* Piton Lalma (*Piton de l’Alma*, 1105 m)
* Piton Bušė (*Piton Boucher*, 1070 m)
Sen Pjeras (Martinika)

**Sen Pjeras** () – miestas Martinikoje (Prancūzijos užjūrio valda), salos vakarinėje pakrantėje, Pelė ugnikalnio papėdėje (už 8 km). Apskrities centras. Veikia katalikų katedra, vulkanologijos muziejus, Polio Gogeno namas–muziejus, miesto teatro liekanos. Verčiamasi daugiausia turizmu.

## Istorija

Sen Pjerą 1635 m. įkūrė prancūzų keliautojas Pierre Belain d’Esnambuc. Tai buvo pirmoji nuolatinė prancūzų kolonija Martinikoje. 1763 m. netolimame Le Trua Ile miestelyje gimė būsimoji Napoleono žmona Žozefina Bogarnje. 1780 m. uragano metu beveik 8 m aukščio bangos miestą sunaikino. Vėliau jis atkurtas, suklestėjo kaip svarbus uostas, pro kurį gabentas cukrus. Atidaryta pirmoji saloje romo varykla. Veikė botanikos sodas, teatras, įrengta daug vilų. Sen Pjeras buvo Martinikos administracinis centras, dar vadintas „Karibų Paryžiumi“.

1902 m. gegužės 8 d. Sen Pjeras buvo sunaikintas Pelė ugnikalnio išsiveržimo (piroklastų srauto). Žuvo ~30 tūkst. žmonių, žinomi tik 2 išsigelbėję asmenys (batsiuvys ir nusikaltėlis). Sen Pjeras po išsiveržimo neatsigavo, Martinikoje iškilo For de Fransas.


File:Saint-Pierre, Martinique (seen from the harbor - 2005-06-15).jpg|Vaizdas nuo krantinės
File:Notre-Dame-de-l’Assomption de Saint-Pierre IMG 0873C.JPG|Katedra
File:Saint Pierre YORYM-TA0176.jpg|Sen Pjeras po išsiveržimo
File:Saint Pierre YORYM-TA0174.jpg|Sen Pjeras po išsiveržimo
Sen Pjeras

**Sen Pjeras** ( – „Šv. Petras“) gali reikšti:

* Sen Pjeras – Sen Pjero ir Mikelono valdos sostinė;
* Sen Pjeras – sala Sen Pjero ir Mikelono salyne;
* Sen Pjeras – miestas Martinikoje;
* Sen Pjeras – sala Seišeliuose;
* Sen Pjeras – miestelis Italijoje, Aostos slėnyje;
* Sen Pjeras – miestelis Reunjone;
* Sen Pjeras – daugelio kaimelių vardas Prancūzijoje, Kanadoje.
Lez Ans d'Arlė

**Lez Ans d’Arlė** () – miestelis Martinikos pietvakariuose, Le Mareno apskrityje, Karibų jūros pakrantėje. Yra Šv. Andriaus bažnyčia (2007 m. sugriauta uragano, 2012 m. atstatyta). Vystomas turizmas.

## Istorija

Lez Ans d’Arlė pradėjo kurtis dar 1671 m. Komuna sudaryta 1837 m. (vėliau nuo jos atsiskyrė Deimanto uola ir Sent Lusas).

## Šaltiniai
Le Marenas

**Le Marenas** () – miestelis Martinikos pietuose, Karibų jūros įlankos pakrantėje. Apskrities centras. Yra katalikų bažnyčia (1766 m.). Jūrų uostas. Plentas į For de Fransą.

## Istorija

Šaltiniuose minimas nuo 1644 m. kaip *Cul-de-sac de Saint-Etienne du Marin*.
Katovicų ekonomikos universitetas

**Katovicų ekonomikos universitetas** – valstybinis universitetas Katovicuose, Lenkijoje. Lenkijos aukštųjų mokyklų reitinguose jis užima 43 vietą, tuo tarpu pasaulio reitinguose – 4146 (pagal pasaulinį *Webometrics Ranking of World Universities* 2013 m. reitingą).

1936 m. Katovicuose buvo įsteigta privati Socialinių ir ekonominių mokslų aukštoji mokykla (lenk. *Wyższe Studium Nauk Społeczno-Gospodarczych*). Pirmieji mokslo metai prasidėjo 1937 m. sausio 11 d. II pasaulinio karo metu mokykla buvo uždaryta, studijos atnaujinamos nuo 1945 m. 1950 m. aukštoji yra nacionalizuojama, tada pavadinimas pakeičiamas į Aukštąją ekonomikos mokyklą (lenk. *Wyższa Szkoła Ekonomiczna*). 1974 m. gavo pavadinimą Katovicų ekonomikos akademija (lenk. *Akademia Ekonomiczna w Katowicach*). Nuo 2010 m. spalio 1 d. jos oficialus pavadinimas – Katovicų ekonomikos universitetas.

## Fakultetai
* Ekonomikos fakultetas
* Finansų ir draudimo fakultetas
* Informatikos ir komunikacijos fakultetas
* Verslo vadybos fakultetas

## Rektoriai


Vaizdas:Infrastruktura Akadmii Ekonomicznej w Katowicach Budynki 015.jpg|Universiteto rektoratas
Vaizdas:Centrum Informacji Naukowej i Biblioteka Akademicka (CINiBA).jpg|Mokslinės informacijos centras ir biblioteka
Vaizdas:Centrum Nowoczesnych Technologii Informatycznych (CNTI).jpg|Inovatyvių informacinių technologijų institutas
Vaizdas:Sesja sportowa ue foto radoslaw kazmierczak 01.jpg|Universiteto sporto centras


## Šaltiniai
Martinikos vėliava

**Martinikos vėliava** – Prancūzijos valdos Karibuose Martinikos simbolis. Ją sudaro horizontali žalia–juoda vėliava su raudonu kantonu. Oficiali salos vėliava patvirtinta 2023 m., ji galioja kartu su Prancūzijos vėliava.

Vėliava sukurta Martinikos nacionalistų Gi Kaboro-Masono (*Guy Cabort-Masson*) bei Alekso Ferdinando (*Alex Ferdinand*) 1968 m. ir yra paremta panafrikinių spalvų kombinacija (kūrėjus įkvėpė juodųjų judėjimo UNIA vėliava). Ilgą laiką ši vėliava Martinikoje naudota retai. Ji oficialiai įvesta 2023 m., kai surengus konkursą Martinikos tautinei vėliavai, laimėjęs Anaji Delvol (*Anaïs Delwaulle*) dizainas nustatytas esant plagiatu, ir vietoje to išrinka antrą vietą konkurse užėmusi nacionalistų vėliava.

## Buvusios vėliavos

Ilgą laiką kaip regioninė Martinikos vėliava naudota vadinamoji „gyvačių vėliava“. Tai mėlyno fono vėliava, kurią į 4 dalis skiria baltas kryžius. Kiekvienoje iš 4 mėlynų dalių pavaizduota balta, Į L formą (tai simbolizuoja Sent Lusiją) susirangiusi gyvatė (saloje endeminė angis *Bothrops lanceolatus*). Ši vėliava naudota dar nuo 1766 m. rugpjūčio 4 d., kai Martinika ir Sent Lusija priėmė tuometę Prancūzijos laivyno vėliavą kaip pagrindą. 2018 m. Martinikos atstovas Prancūzijos nacionalinėje asamblėjoje Žanas-Filipas Niloras (*Jean-Philippe Nilor*) pareikalavo nustoti naudoti „gyvačių vėliavą“, nes ji susijusi su vergų prekyba.

2019 m. Martinikos vykdomoji taryba išrinko naują vėliavą, pavadintą *Ipséité* („savastis“). Jos centre pavaizduota saloje sutinkamo moliusko *Aliger gigas* kriauklė, aplink – 34 žvaigždžių žiedas, simbolizuojantis Martinikos savivaldybes, ir 8, baltomis juostomis atskirti, žali ir mėlyni segmentai. 8 dalys reiškia 8 saloje vartojamas kalbas (prancūzų, anglų, kreolų, ispanų, portugalų, italų, kinų ir arabų), mėlyna spalva – vandenyną, žalia – salos kalnus. 2021 m. administracinis tribunolas vėliavą atšaukė, nes buvo pažeistos išrinkimo procedūros.

## Šaltiniai
Nerikas

**Nerikas** () – bronzos amžiaus miestas, buvęs šiauriau hetitų sostinių Hatušo ir Šapinuvos. Hetitai šį miestą laikė šventu audrų dievo, kuris buvo saulės deivės Vurušemu (jos šventas miestas buvo Arina) sūnus. Oro dievas siejamas su *Zaliyanu* kalnu netoli Neriko, jis buvo laikomas atsakingu už miesto aprūpinimą lietumi.

Neriką įkūrė žmonės, kalbėję hatų kalba ir miestą vadinę *Narak*, tai užfiksuota Hatušo archyve, lentelėje CTH 737 su hatų užkeikimu.
Valdant Hatušiliui I Neriką užėmė hetitai. Jie išlaikė pavasario šventę Purulį, skirtą audrų dievo garbei. Šventės metu būdavo deklamuojamas mitas apie drakono Ilujankos nukovimą.

Valdant Hantiliui I Nerikas buvo sugriautas, tad hetitai Purulio šventę perkėlė į Hatušą. Valdant Tudhalijui I Neriko teritoriją užėmė barbarai kaškai. 

Valdant Muvataliui II jo brolis Hatušilis III, paskirtas valdytoju, atsiėmė Neriką ir atstatė jį tapdamas jame Aukščiausiuoju žyniu. Hatušilis savo pirmąjį sūnų pavadino *Nerikkaili*. Muvatalio II sūnus Muršilis III, tapęs karaliumi, po 7 metų Nerike paskyrė kitą valdytoją, tada Hatušilis III sukilo ir pats tapo karaliumi. 

Nerikas istoriniuose šaltiniuose nebeminimas po Hetitų karalystės žlugimo apie 1200 m. pr. m. e. 

## Nuorodos

*Prayer for Nerik
*Apology of Hattusili III
* Archaeological research in connection with Nerik
*Oymaağaç Höyük (Samsun)
Dries Holten

**Dries Holten** (g. 1936 m. sausio 30 d. Čimahi, Indonezija) – olandų dainininkas ir dainų autorius.

Su Sandra Reemer subūrė duetą Sandra & Andres, kuris gyvavo 1966–1975 metais. Duetas dalyvavo 1972 m. Eurovizijos dainų konkurse, kur su daina „Als het om de liefde gaat“ užėmė ketvirtą vietą. 1975–1977 m. Dries buvo dueto Rosy & Andres narys. Atlikėjas taip pat žinomas kaip *Andres* ir *Andy Wood*, yra išleidęs solo kūrinių.

Dries yra Vokietijos popmuzikos dueto Cindy & Bert hitu tapusios dainos „Immer wieder Sonntags“ autorius.

## Nuorodos
* Oficiali svetainė 

|-
Apsirengusi Macha

**Apsirengusi Macha** (, **Apsirengusi macha**) – ispanų dailininko Fransisko Gojos (1746–1828) paveikslas, esantis Prado muziejuje Madride. Poruojamas su kiek garsesniu F. Gojos paveikslu „Nuoga Macha“. Abiejuose paveiksluose vaizduojama ta pati moteris ir jie abu kabo vienas šalia kito muziejuje. Tarp abiejuose paveiksluose vaizduojamos moters yra šiek tiek skirtumų jos figūroje. „Apsirengusioje Machoje“ moters šypsena yra platesnė, ji užima didesnę paveikslo erdvę nei „Nuogoje Machoje“. Gali būti, kad jos šypsena yra skirta savo pačios nuogos atvaizdui kitame paveiksle (Goja tikriausiai žinojo, kad abu paveikslai kabos tame pačiame kambaryje pas užsakovą Manuel Godoy).

Macha () − labai paplitęs vardas tarp to meto žemo sluoksnio Ispanijos miestų gyventojų, kurie išsiskyrė laisvu elgesiu, ekscentriška apranga, virtęs bendriniu sluoksnio atstovų pavadinimu. 

## Apie paveikslą
Gali būti, kad Ispanijos karalienės Marijos Luizos favoritas Manuel Godoy suteikė progą Fransiskui Gojai konkuruoti nuogo kūno vaizdavime su iškiliausiu Ispanijos dailininku Diegu Velaskesu, kuris, kaip Goja, savo metu buvo karališkosios šeimos oficialus tapytojas. Manuel Godoy apie 1802 m. po Albos kunigaikštienės mirties įsigijo Diego Velaskeso paveikslą „Rokbio Venera“, kuriame vaizduojama nuoga moteris. Šis paveikslas buvo gerai žinomas tarp Ispanijos karaliaus aplinkos aristokratų. Vėliau jis kabojo privačiame Manuel Godoy kambaryje kartu su kitais paveikslais, vaizdavusiais nuogą Venerą ir F. Gojos „Machos“ paveikslais. 

„Apsirengusi Macha“ datuojama nutapyta vėliau nei „Nuoga Macha“. Paveikslas pradėtas tikriausiai 1800 ir baigtas iki 1807 m. Abiejuose paveiksluose vaizduojama toji pati viliojanti, seksuali moteris. Pagal du spėjimų variantus, tai gali būti Pepita Tudó, Manuel Godoy meilužė, arba Albos kunigaikštienė María Cayetana de Silva, kurią F. Goja jau buvo kelis kartus nutapęs anksčiau. Pastarąją versiją linkstama atmesti, nes vaizduoti nuogą kunigaikštienę būtų buvę labai nepriimtina. Trečia versija, F. Goja vaizduojamai moteriai suteikė kelių asmenybių bruožus.

Paveiksle vaizduojama moteris apsirengusi permatomais rūbais ir ne mažiau viliojanti nei paveiksle „Nuoga Macha“. Paveikslas su „Nuoga Macha“ pirmą kartą paminėtas 1808 m. Chosė Bonaparto agento Frédéric Quillet, kuris surašė Manuel Godoy turimus paveikslus. 1813 m. paveikslai paminėti kitą kartą karaliui Ferdinandui VII konfiskavus Manuel Godoy nuosavybę ir juose vaizduojamos moterys pavadintos čigonėmis. 1808−1813 m. paveikslas buvo San Fernando karališkojoje menų akademijoje, 1813−1836 m. jį buvo konfiskavusi Inkvizicija, 1836−1901 m. paveikslas vėl buvo San Fernando karališkojoje menų akademijoje. 1901 m. „Apsirengusi Macha“ perkelta į Prado muziejų.

## Šaltiniai
* Prado muziejaus svetainė  
* Carr-Gomm, Sarah. Francisco de Goya. 2005, ISBN 978-1-78042-291-6, p. 91
Wacław Ritschel

**Vaclovas Ričelis (Ritšelis)** (, 1794–1872 m. birželio 16 d.) – čekų kilmės architektas, Lenkijos Karalystės generalinis statybininkas, Varšuvos universiteto architektūros profesorius.

## Biografija

1816 m. baigęs politechnikos institutą Prahoje, 1820 m. V. Ričelis atvyko į Varšuvą. 1824 m. Varšuvos universitete buvo paskirtas laikinai eiti profesoriaus pareigas, 1828 m. tapo profesoriumi. Tuo pačiu metu jis dar kuravo statybų sritį vyriausybinėje Vidaus reikalų komisijoje. 1831 m. išėjo iš uždaryto universiteto. 1837 m. gavo indigenatą. 1845 m. buvo Varšuvos–Vienos geležinkelio komiteto narys. Nuo 1850 m. – generalinis statybininkas, 1856 m. valstybės patarėjas. Projektavo, vertino ir vykdė daugelio statomų objektų priežiūrą Lenkijos Karalystėje.  

## Veikla Lietuvoje

V. Ričelis buvo vyriausias pašto stočių statybų architektas Vilniaus gubernijoje. Išlikę jo projektuoti pašto stočių kompleksai prie trakto Sankt Peterburgas–Varšuva. Jis stengėsi pastatų kompozicijoje išryškinti Lietuvai būdingas architektūrines detales. Stočių namams pritaikė prieangio tipo portikus, primenančius kaimo trobų galus, ūkiniams trobesiams naudojo cemento, tinko ir skaldos mozaiką, tuo metu labai paplitusią Lietuvos architektūroje. Visi išlikę V. Ričelio projektuoti pašto pastatai išsiskiria savita kompozicija ir išraiškingomis formomis. Prie trakto statyti kelių tipų pastatai: kelio prižiūrėtojų pastatai – sarginės („*kašarkos*“), pakelės karčemos, sargybos užkardos („*stražarkos*“) bei arklių pašto stotys. Iki šiol geriausiai yra išlikusios Utenos, Ukmergės, Jonavos, Kauno ir Kalvarijos stotys.

## Projektai

* Sankt Peterburgo–Varšuvos trakto pašto stotys 
* Suvalkų Šv. Trejybės bažnyčia (su *Karol Majerski*), 1841 m. 
* *Wielącza* kaimo bažnyčia (Zamostės apskritis, Lenkija), 1832 m.
* Kazimiero rūmų (*Pałac Kazimierzowski w Warszawie*) rekonstrukcija, 1824 m.
* Koperniko paminklo pjedestalas, Varšuva, 1826-1828 m.
* Saksonijos rūmų (*Pałac Saski*) kolonada prie Nežinomo kareivio kapo (su *Adam Idźkowski*), Varšuva, 1838-1842 m.


Kościół ewangelicko-augsburski św. Trójcy w Suwałkach (6).jpg|Bažnyčia Suvalkuose
Church in Wielacza.jpg|Bažnyčia *Wielącza* kaime 
Gnz01.jpg|Nežinomo kareivio kapas Varšuvoje
Utena, pašto stotis.JPG|Pašto stotis Utenoje
Ukmergė, buvusi pašto stotis.JPG|Pašto stotis Ukmergėje
Jonavos krasto muziejus.jpg|Pašto stotis Jonavoje


## Nuorodos

* *Polski Słownik Biograficzny*, Tom XXXI
* Wacław Ritschel.''Album przedwojennej Warszawy'' 
* Ukmergės pašto stotis
Papa John's Pizza

**„Papa John’s Pizza“** – amerikiečių picerijų tinklas. Tai yra trečias didžiausias picos pristatymo į namus tinklas Jungtinėse Valstijose, vietų skaičiumi nusileidžiantis tik „Pizza Hut“ ir „Domino's Pizza“.

## Istorija

Restoranų tinklo istorija siekia 1984 m. John Schnatter verslo žinių įgijo universitete bei bedirbdamas „Rocky’s Sub Pub“ būdamas dar paaugliu. Įgijęs verslo diplomą ir sužinojęs, jog tėvo taverna „Mick’s Lounge“ yra ant bankroto ribos, nusprendė išgelbėti šeimos verslą ir pardavė savo 1972 m. „Chevrolet Camaro“ už 2800 JAV dol. 1985 m. John uždirbo pakankamai pinigų naujo ir pirmojo „Papa John’s“ restorano atidarymui. Po metų parduotos pirmosios franšizės teisės, o iki 1992 m. restoranų tinklas išsiplėtė iki 100 vietų.

Kompanija valdo restoranus, kuriuose picos parduodamos išsinešimui arba pristatant į namus. Tam tikrose šalyse užsienyje veikia ir įprasto tipo restoranai. 2013 m. pabaigoje pasaulyje veikė 4428 „Papa John’s Pizza“ restoranai; 723 iš jų yra valdomi pačios kompanijos, kai tuo kitų 3705-ių restoranų valdymas grindžiamas franšizės principu. „Papa John’s Pizza“ picerijos veikia visose 50 JAV valstijų bei 34-iose kitose šalyse.

## Restoranų tinklas

Daugiausiai „Papa John’s Pizza“ restoranų yra įsikūrę Šiaurės Amerikoje: Jungtinėse Valstijose (3207) bei Kanadoje (79). Užsienyje veikia 1142 restoranai, daugiausiai Azijoje: Azerbaidžane (2), Bahreine (19), Kinijoje (202), Kipre (8), Indijoje (20), Jordanijoje (7), Kuveite (28), Libane (3), Malaizijoje (25), Omane (7), Filipinuose (15), Puerto Rike (16), Katare (14), Rusijoje (65), Saudo Arabijoje (14), Pietų Korėjoje (81), Turkijoje (16), Jungtiniuose Arabų Emyratuose (33) bei Venesueloje (35). Gana platus restoranų tinklas yra ir Pietų bei Centrinėje Amerikoje: Kaimanų salose (2), Čilėje (23), Kosta Rikoje (18), Dominikoje (11), Ekvadore (14), Salvadore (14), Gvatemaloje (2), Kolumbija (20),
Meksijoje (67), Nikaragvoje (2)Panamoje (6), Peru (25) ir Trinidade (6). Restoranų yra ir Guame (2) bei
Egipte (21). Europoje „Papa John’s Pizza“ restoranai įsikūrę tik Airijoje (53) ir Jungtinėje Karalystėje (246).

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Oficiali „Papa John’s Pizzao“ svetainė
* „Papa John’s Pizza“ socialiniame tinkle „Facebook“
Myers-Briggs asmenybės testas

**Myers-Briggs asmenybės testas** (tipų indikatorius **MBTI**) – psichometrinis instrumentas, skirtas nustatyti žmonių psichologinėms nuostatoms, priskiriant individą vienai iš 16 „psichologinių tipų“ (arba asmenybės tipų) kategorijai. Šios nuostatos išplėtotos Katherine Cook Briggs ir jos dukters Isabel Briggs Myers, remiantis Karlo Gustavo Jungo tipologijos teorija. Didžioji dalis mokslininkų bendruomenės MBTI laiko pseudomokslu; kaip psichometrinis rodiklis, testas turi esminių trūkumų, įskaitant prastą validumą, pagrįstumą bei tikslumą matuojant nustatytas kategorijas, o pačios kategorijos nėra nepriklausomos bei nėra išsamiai apibrėžtos. Nors Briggs ir Myers nebuvo studijavusios psichologijos, susipažinusios su Jungo teorija 1921 m. veikale „Psichologiniai tipai“, jos visą dėmesį sutelkė į praktinį jos panaudojimą.. Autorės pradėjo kurti indikatorių dar Antrojo pasaulinio karo metu, tikėdamos, kad asmenybės bruožų suvokimas padės moterims, karo meto sąlygomis pirmą kartą įžengiančioms į darbo rinką, lengviau surasti sritis, kuriose jos galėtų efektyviausiai ir lengviausiai dirbti.

Pirminis Myers-Briggs asmenybės testo klausimynas pirmą kartą viešai paskelbtas 1962 m.

## Šaltiniai

## Literatūra
*
1808 m. gegužės trečioji Madride

**1808 m. gegužės trečioji Madride** (kitaip **Sukilėlių sušaudymas 1808 m. gegužės 3**) – ispanų dailininko Fransisko Gojos (1746–1828) paveikslas, esantis Prado muziejuje Madride. Tai vienas iš pačių garsiausių Gojos kūrinių, poruojamas su kiek mažiau garsiu paveikslu „1808 m. gegužės antroji Madride“. Paveiksle vaizduojamas Ispanijos sukilėlių sušaudymas Madride Napoleono karų metu. 

## Apie paveikslą
1814 m. Napoleono armijos buvo išvytos iš Ispanijos. Fransiskas Goja pasisiūlė kardinolui Luisui de Burbonui „*teptuku įamžinti pačius žymiausius ir herojiškiausius mūsų pasipriešinimo Europos tironui įvykius*“. Luisas de Burbonas parėmė dailininko pasiūlymą. Dailininkas nutapė dramatiškuosius „1808 m. gegužės trečioji Madride“ ir „1808 m. gegužės antroji Madride“.

Paveiksle „1808 m. gegužės trečioji Madride“ vaizduojamas sukilėlių sušaudymas, kurį įvykdė Napoleono armijos kareiviai 1808 m. gegužės 3 d. Madride po 1808 m. gegužės 2 d. sukilimo. Tos dienos ankstų rytą *Principe Rio* kalvoje buvo sušaudyti daugiau nei 40 vyrų ir moterų. Viso Madride buvo sušaudyta apie 400 maištininkų. Prancūzų kareiviai yra paveikslo dešinėje atsukę nugaras žiūrovui, simbolizuojantys žiaurią ir negailestingą jėgą. Paveiksle vaizduojamas sukilėlių siaubas, narsa ir ryžtas prieš neišvengiamą egzekuciją. Dramatinius paveikslo niuansus išryškina aštrūs šviesos efektai. Pagrindinį dėmesį paveiksle atkreipia vyras paveikslo centre plačiai išskėstomis rankomis. Jo nekaltumą rodo šviesūs drabužiai, o išskėstos rankos tikriausiai yra aliuzija į Jėzaus Kristaus nukryžiavimą. Pranciškonų vienuolis meldžiasi, o kitas vyras gniaužia kumštį. Vaizduojami jau sušaudyti sukilėliai ir iš kitos pusės atvedami egzekucijai nauji, kurių priekinis užsidengęs veidą rankomis iš siaubo ar nevilties.

Abu paveikslai tikriausiai puošė triumfo arką karaliaus Ferdinando VII sugrįžimo į Madridą 1812 m. proga ir buvo eksponuojami 1808 m. gegužės 2 d. sukilimo Madride paminėjime. Iki 1834 m. paveikslas buvo perkeltas į Prado muziejų. 1937 m. paveikslas buvo kiek pažeistas apatinėje kairėje perkeliant jį pilietinio Ispanijos karo metu.

## Šaltiniai
* Prado muziejaus svetainė  
* Carr-Gomm, Sarah. Francisco de Goya. 2005, ISBN 978-1-78042-291-6, p. 119
## Nuorodos
* smarthistory.khanacademy.org
1808 m. gegužės antroji Madride

**1808 m. gegužės antroji Madride** (kitaip **Kova su mameliukais**) – ispanų dailininko Fransisko Gojos (1746–1828) paveikslas, esantis Prado muziejuje Madride. Poruojamas su kiek garsesniu paveikslu „1808 m. gegužės trečioji Madride“. Paveiksle vaizduojamos riaušės Madride Napoleono karų metu prieš Napoleonui tarnavusius mameliukus. 

## Apie paveikslą
1814 m. Napoleono armijos buvo išvytos iš Ispanijos. Fransiskas Goja pasisiūlė kardinolui Luisui de Burbonui „*teptuku įamžinti pačius žymiausius ir herojiškiausius mūsų pasipriešinimo Europos tironui įvykius*“. Luisas de Burbonas parėmė dailininko pasiūlymą. Dailininkas nutapė dramatiškuosius „1808 m. gegužės antroji Madride“ ir „1808 m. gegužės trečioji Madride“.

Paveiksle „1808 m. gegužės antroji Madride“ vaizduojama spontaniška Madrido gyventojų ataka prieš mameliukus. 1808 m. gegužės 2 d. Madride pasklido gandai, kad prancūzų armija išgabena karaliaus Karolio IV ir karalienės Marijos Luizos vaikus į Prancūziją. Miestiečiai rinkosi spontaniškai, ginklavosi, kas papuolė po ranka. Joachimas Miuratas iškvietė kavaleriją, kad išsklaidytų maištininkus. Paveiksle centrinę vietą užima nuo arklio nutraukiamas ir nuduriamas mameliukas. Gerai ginkluota kavalerija sutriuškino sukilėlius. Vakare ir naktį buvo sušaudomi tie žmonės, kurie, buvo įtariama, prisidėjo prie maišto (šiems įvykiams skirtas paveikslas „1808 m. gegužės trečioji Madride“). 

Abu paveikslai tikriausiai puošė triumfo arką karaliaus Ferdinando VII sugrįžimo į Madridą proga ir buvo eksponuojami 1808 m. gegužės 2 d. sukilimo Madride paminėjime. Iki 1834 m. paveikslas buvo perkeltas į Prado muziejų. 1937 m. paveikslas buvo kiek pažeistas apačioje perkeliant jį pilietinio Ispanijos karo metu.

## Šaltiniai
* Prado muziejaus svetainė  
* Carr-Gomm, Sarah. Francisco de Goya. 2005, ISBN 978-1-78042-291-6, p. 119
Ona Rainytė-Bodard

**Ona Rainytė-Bodard**, anksčiau **Juknevičienė** (g. 1955 m. balandžio 28 d. Dusmenėliuose, Trakų rajonas) – Lietuvos politikė, ekonomistė, buvusi Europos Parlamento narė 2004-2009 metais.

## Biografija

Gimė 1955 m. balandžio 28 d. Dusmenėlių kaime, Trakų rajone. 1958 m. su šeima persikėlė gyventi į Vilnių. 1973 m. baigė 22-ąją vidurinę mokyklą ir įstojo į Vilniaus universiteto Pramonės ekonomikos fakultetą. Baigusi studijas universitete, pradėjo akademinę karjerą: nuo 1986 m. sausio mėnesio iki 1989 m. dirbo Vadybos akademijos vyresniąja dėstytoja, vėliau tapo Darbo ir socialinių tyrimų instituto mokslo darbuotoja. Ekonomikos ir privatizacijos žinias gilino studijuodama užsienyje – JAV, Lenkijoje. 1992 m. apgynė disertaciją "Akcijų nuosavybė ir jos formavimas Lietuvoje" ir gavo ekonomikos daktaro diplomą. 1996 m. - Ernst & Young padalinyje Danijoje dalyvavo vadybos metodikos, žmogiškųjų išteklių bei kokybės valdymo kursuose.

Nuo 2000 m. rudens dirbo Ministro Pirmininko patarėja įmonių privatizavimo, reorganizavimo ir bankroto klausimais, po metų grįžo į Pasaulio banką ir trejus metus ėjo vyriausiosios reziduojančios patarėjos pareigas įgyvendinant techninės paramos projektą Serbijos Respublikoje. Dirbdama tęsė mokslinę veiklą – skaitė paskaitas, paskelbė straipsnių Lietuvos, JAV ir Danijos leidiniuose. 

2004-2009 m. – Europos Parlamento narė, ES ir Centrinės Azijos bei Mongolijos Respublikų bendradarbiavimo komitetų pirmininkė, Delegacijų pirmininkų sueigos narė, iki 2007 m. – Biudžeto kontrolės, Užimtumo ir socialinių reikalų, Ekonomikos ir pinigų politikos komitetų narė, vėliau Piliečių laisvių, teisingumo ir vidaus reikalų komiteto, delegacijos tarpparlamentiniams ryšiams su Afganistanu narė, Užimtumo ir socialinių reikalų komiteto narė. Dalyvavo politinėje Liberalų ir demokratų aljanso už Europą frakcijos (ALDE), Europos demokratų partijos (EDP) veikloje. 2008 m. vasario 4 d. dėl to, kad Darbo partija balsavo už Atominės elektrinės įstatymą, narystę šioje partijoje nutraukė. 2009 m. kaip Centro partijos atstovė dalyvavo Europos Parlamento rinkimuose, bet nebuvo išrinkta.

## Šeima
 
2009 m. susituokė su kelių infrastruktūros specialistu prancūzu Thierry Bodard.

Turi dvi suaugusias dukras iš pirmosios santuokos Rūtą ir Simoną. 

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Ona Juknevičienė. Biografija (''vrk.lt'')
* Ona Juknevičienė. Biografija (''centropartija.lt'')
112 (telefono numeris)

**112** – skubiosios pagalbos tarnybų telefono numeris, kuris tokiu pačiu principu veikia daugelyje Europos valstybių. Šiuo numeriu pasiekiamas bendrasis pagalbos centras, kuris pagal poreikį informuoja greitąją pagalbą, policiją ar priešgaisrinę tarnybą. Daugelyje šalių už klaidinantį 112 numerio naudojimą gali grėsti baudžiamoji atsakomybė – taip pat, kaip ir už neteisingą kitų pagalbos tarnybų numerių naudojimą.

Europos bendrasis skubios pagalbos numeris sujungia kelias funkcijas: 112 iškviečia policiją, greitąją pagalbą, priešgaisrinę gelbėjimo tarnybą, kurios yra unikaliu būdu kartu pasiekiamos visoje Europoje – kai kuriose šalyse netgi integruotais 112 skubios pagalbos iškvietimo centrais.

## Šalys
112 skubios pagalbos numeris veikia visose 27 Europos Sąjungos valstybėse, taip pat Andoroje, Bosnijoje ir Hercegovinoje, Gruzijoje, Islandijoje, Jungtinėje Karalystėje, Kazachstane, Lichtenšteine, Makedonijoje, Monake, Juodkalnijoje, Norvegijoje, Rusijoje, San Marine, Šveicarijoje, Serbijoje, Turkijoje, Ukrainoje ir Vatikane. Šis telefono numeris taip pat naudojamas Kosta Rikoje, Izraelyje, Naujojoje Zelandijoje, Vanuatu, taip pat Zimbabvėje ir iš dalies PAR. JAV ir Kanadoje skambučiai į 112 numerį nukreipiami į 911 numerį.

Kai kuriose Europos Sąjungos šalyse kiti nacionaliniai skubios pagalbos iškvietimo telefono numeriai vis dar yra veikiantys.

## 112 naudojimasis mobiliuoju telefonu
Skubiosios pagalbos tarnybų skambutis turi pirmumo teisę – tokiu atveju, kai mobiliojo ryšio tinklas yra perkrautas, kita laisva linija bus panaudota skubios pagalbos skambučiui. Jeigu SIM kortelė neveikia ar neprisijungia prie tinklo, o telefono ekranas rodo, kad galimi tik pagalbos skambučiai, skubios pagalbos skambutis bus perduotas kitam mobilaus ryšio operatoriui. Jeigu SIM kortelės sąskaitos likutis yra nepakankamas, 112 skambutis vis tiek bus galimas.

ES šalyse norint surinkti 112 numerį nereikės atrakinti telefono arba įvesti PIN kodo. Siekiant išvengti netinkamo numerio naudojimo, tam tikrose šalyse (Belgijoje, Italijoje, Rumunijoje, Šveicarijoje, Jungtinėje Karalystėje, Kipre, Vokietijoje) skubios pagalbos skambutis nebus galimas mobiliuoju telefonu be veikiančios SIM kortelės.

## Europos skubios pagalbos numerio diena ir žinomumo lygis
2007 m. Europos Parlamentas nustatė, kad apie bendrąjį skubios pagalbos numerį ir jo naudojimosi galimybes žino per mažai žmonių . 2008 m. tik 22 % visos Europos Sąjungos gyventojų žinojo apie galimybę naudoti 112 numerį . Europos Komisija, Europos Parlamentas ir Europos Sąjungos Taryba pasirašė trišalę rezoliuciją, kurios tikslas – kelti Bendrojo skubios pagalbos numerio žinomumo lygį. 2009 m. vasario 11 diena paskelbta “Europietiškojo 112 diena”. Būtent tą dieną organizuojami renginiai, skirti didinti supratimą apie 112 ir plėsti žinias apie šio numerio tinkamą naudojimą. 2015 m. apie Europoje naudojamą bendrąjį skubios pagalbos numerį žinojo 48 % ES gyventojų. Lietuvoje šis rodiklis siekė 38 %.

## Išnašos