open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Busiris

**Busiris** (**Buziris**, **Busiridas**) Graikų mitologijoje – Egipto karalius, jūros dievo Poseido ir Lisijanasos, Egipto karaliaus Epacho dukters, sūnus. Kai Egiptą nusiaubė 9 metų sausra, Kipro pranašas Frasijus atvykęs į Egiptą paskelbė, kad badmečiai baigsis, jei Dzeusui kasmet bus aukojama po vieną svetimšalį. Pirmąja auka tapo pats pranašas. Busiris prie Dzeuso altoriaus žudydavo visus į Egiptą užsukusius svečius.

Vėliau į Egiptą iš Libijos, grįždamas iš hesperidžių sodo, atvyko Heraklis, kurį suėmė ir nuvedė prie altoriaus. Tačiau Heraklis nutraukė grandines ir užmušė Busirį bei jo sūnų Amfidamą.

Pagal kitą mito variantą, Busirį užmušė Automata, viena iš danaidžių.

Pagal kai kuriuos graikų rašytojus, Busiris minimas kaip pirmojo Egipto karaliaus Meno įpėdinis. Manoma, kad Busirio vardas kilo nuo egiptiečio dievo Ozyrio (gr. forma), kurio egiptiešiška forma Usirė.

## Literatūra
* „Encyclopædia Britannica 2006 Ultimate Reference Suite DVD“
* „Mitologijos enciklopedija 1“, „Vaga“ (1997)
Bisau Gvinėjos vėliava

**Bisau Gvinėjos vėliava** – vienas oficialių Bisau Gvinėjos simbolių. Patvirtinta 1973 m., šaliai tapus nepriklausoma nuo Portugalijos.

Vėliava yra tradicinių panafrikietiškų spalvų – geltonos, žalios ir raudonos. Raudonoje juostoje pavaizduota Juodoji Afrikos žvaigždė. Vėliavos kompozicijai didelę įtaką turėjo Ganos vėliava. Spalvos turi tas pačias reikšmes: raudona – kankinių kraujas, žalia – miškai, o geltona – naudingosios iškasenos.

## Nuorodos
* Bisau Gvinėjos vėliava  
* Bisau Gvinėjos vėliava 
* Vexilla-Mundi
Baltasis baltikas

**Baltasis baltikas** (, sin. *T. album*) – baltikinių (*Tricholomataceae*) šeimos, baltikų (*Tricholoma*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**
Miškai, krūmokšniai.
* **Augimo laikas**
Ruduo.
* **Pagrindiniai požymiai**
Balti, pilkšvi vaisiakūniai, auga grupėmis, ypač po beržais.

Vaisiakūniai dideli. Kepurėlė 8–12 cm skersmens, netaisyklingai paplokščia, matinė, plaušuota, balta, sendama parusvėja ar pagelsvėja, kieta. Lakšteliai balti, tankūs, kieti, trapūs, priaugtiniai. Kotas 7–12×0,5–1,5 cm, kietas, plaušuotas, baltas, sendams rusvėja. Trama kieta, balta, aštraus, supuvusios medienos, dujų kvapo, karti. Sporos 5–7×3,5–4,5 μm.

**Būdingi požymiai:** vaisiakūniai nemalonaus kvapo, kartaus skonio.

Auga grupėmis, dažnai ratilais aplink beržą, lapuočių, mišriuosiuose miškuose, krūmokšniuose, tarp žolių. Dažnas. **Nevalgomas**.

## Literatūra
**Lietuvos grybų atlasas**, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 153 psl.

## Nuorodos
* Baltojo baltiko nuotraukos
Dryžuotasis baltikas

**Dryžuotasis baltikas** (*Tricholoma virgatum*) – baltikinių (*Tricholomataceae*) šeimos, baltikų (*Tricholoma*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**
Spygliuočių miškai, daugiau pušynai, retai lapuotynai.
* **Augimo laikas**
Ruduo, retai vasara.
* **Pagrindiniai požymiai**
Kepurėlė, lakšteliai ir kotas pilkos spalvos.

Vaisiakūniai vidutinio dydžio. Kepurėlė 3–8 cm skersmens, lygi šiek tiek blizganti, smailiai kūgiška, pilka, melsvai pilka, juosvai dryžuota, nemėsinga. Lakšteliai balsvi, pilki, priaugtiniai. Kotas 7–12×1–1,5 cm, pilkas, rusvas. Trama plona, balsva, bekvapė, aštroko deginančio skonio. Sporos 6–9×5–7 μm.

**Būdingi požymiai:** kepurėlė kūgiška, su smailia nugarėle, kotas ilgas.

Auga pavieniui, mėgsta samanotus pušynus. Vienų autorių duomenimis, yra nuodingas, kitų - nevalgomas. Dažnas. Iš smailios kūgio formos kepurėlės ir ilgo koto nesunkiai atskiriamas nuo kitų pilkos spalvos (pilkšvarudžio, raibojo, pilkojo, net ir juosvažalio) baltikų.

## Literatūra
**Lietuvos grybų atlasas**, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 146 psl.
Bolivijos vėliava

Dabartinė **[[Bolivija|Bolivijos]] vėliava** imta naudoti 1851 m. Valstybinė ir karo vėliava – horizontali trispalvė (raudona, geltona ir žalia) su Bolivijos herbu centre. Tautinėje Bolivijos vėliavoje herbo nėra.

Raudona spalva simbolizuoja Bolivijos gyvūniją ir išlaisvinimo armiją, žalia – derlingumą, o geltona – naudingąsias iškasenas.

Nepaisant to, jog neturi priėjimo prie jūros, Bolivija turi ir jūrinę vėliavą, naudojamą upių ir ežerų laivyno. Ją sudaro mėlynas fonas su valstybine vėliava viršutiniajame kairiajame ketvirtyje, apkraštuota devyniomis geltonomis penkiakampėmis žvaigždutėmis, ir didesne geltona penkiakampe žvaigžde apatiniame dešiniajame ketvirtyje. Devynios mažosios žvaigždutės simbolizuoja devynis Bolivijos departamentus, o didžioji – tautos teisę į priėjimą prie jūros (kurį ji prarado 1884 m., Ramiojo vandenyno karo metu).

## Nuorodos
* Bolivijos vėliava  
* Bolivijos vėliava 
* Vexilla-Mundi
Čerpėtasis baltikas

**Čerpėtasis baltikas**, *šiurpėtasis baltikas* () – baltikinių (*Tricholomataceae*) šeimos, baltikų (*Tricholoma*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**
Spygliuočių miškai, samanoti pušynai, pamiškės, miško aikštelės.
* **Augimo laikas**
Vasara, ruduo.
* **Pagrindiniai požymiai**
Kepurėlė rausvai rudos spalvos, kotas rusvas.

Vaisiakūniai vidutiniai arba dideli. Kepurėlė 5–10 (12) cm skersmens, gelsvai ruda, rausvai ruda, matinė, plaušuota arba tarsi truputį pašiurpusi. Lakšteliai balvai gelsvi, kreminiai, rudai dėmėti, priaugtiniai. Kotas 6–12×1,5–3 cm, kietas, plaušuotas, balsvas, balsvai rusvas, pamatinė dalis nusmailėjusi, ties viduriu sustorėjusi. Trama balta, kartoko skonio, silpno kvapo. Sporos 5,5–8×4–5 μm.

**Būdingi požymiai:** jauna kepurėlė kūgiška, sena – paplokščia su šiurkščiu paviršiumi, žymiu buku gūbreliu, pakraščiai užsilenkę žemyn, lyg suaižėję.

Auga grupelėmis, spygliuočių miškuose. Valgomas šviežias, sūdytas, gerai išvirtas, bet nelabai skanus. Labai dažnas.

## Literatūra
**Lietuvos grybų atlasas**, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 142 psl.
Muilinis baltikas

**Muilinis baltikas** (*Tricholoma saponaceum*) – baltikinių (*Tricholomataceae*) šeimos, baltikų (*Tricholoma*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**
Spygliuočių ir lapuočių miškai.
* **Augimo laikas**
Vasara, ruduo.
* **Pagrindiniai požymiai**
Kepurėlė lygiu paviršiumi, mėsinga.

Vaisiakūniai vidutiniai, dideli. Kepurėlė 7–10 (12) cm skersmens, mėsinga, pilkšvos metalo, žalsvos, violetiškai juosvos ar net šviesiai rusvai gelsvos spalvos. Lakšteliai balti, seni – žalsvai gelsvi, rausvai dėmėti, priaugtiniai. Kotas 5–10×0,5–3 cm dydžio, balsvas, senas – pilkai rusvas. Trama stora, balta, senesnė – rausva, perlaužta ar perpjauta dar ryškiau parausvėja, nemalonaus kvapo, muilo skonio. Sporos 5–7×3–4μm.

**Būdingi požymiai:** kepurėlė dažniausiai rausvai dėmėta, ypač sena.

Auga pavieniui arba grupelėmis, mėgsta samanotas vietas. Vienuose šaltiniuose nurodoma, kad nevalgomas ar net silpnai nuodingas, o kituose – valgomas, bet menkavertis. Silpnai nuodingas (sukelia trumpus skrandžio skausmus, vėmimą, pykinimą). Neretas.

## Literatūra
**Lietuvos grybų atlasas**, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 144 psl.
Pelijas

Graikų mitologijoje **Pelijas** – Jolko Tesalijoje karalius. Pagal Homerą Pelijas ir Nelėjas buvo dievo Poseidono ir Tiro, Salmonėjaus dukters, dvyniai. Dvyniai nuo gimimo buvo išskirti, Pelėją išaugino arkliaganis. Vėliau Pelijas užėmė sostą išvijęs Nelėją. Pelijas susilaukė trijų vaikų: Akasto, Pisidikės ir Alkestidės.

Pelijas troško valdžios ir visiško Tesalijos valdymo, todėl išsiuntė savo giminaitį Jasoną atlikti neįveikiamos užduoties pargabenti aukso vilną. Kai argonautai su aukso vilna grįžo į Jolką, Medėja padėjo Jasonui atkeršyti valdžia užėmusiam Pelijui, kuris buvo nužudęs Jasono tėvus. Medėja klasta nužudė Peliją, įtikinusi jo dukteris, kad seną tėvo kūną galima atjauninti. Ji pasakiusi, kad joms reikia sukapoti Pelijo kūną į gabalus, vėliau išvirti puode, o tada Medėja stebuklingomis žolelėmis grąžinsianti jam jaunystę. Norėdama įtikinti Pelijo dukteris ji sukapojo į gabalus aviną, išvirė puode, o po to pavertė jį ėriuku. Pelijo dukros sutiko sukapoti savo tėvą, bet Medėja nė neketino jo gaivinti. 

## Šaltiniai
Raudongalvis baltikenis

**Raudongalvis baltikenis** () – baltikinių (*Tricholomataceae*) šeimos, baltikenių (*Tricholomopsis*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**
Negyva spygliuočių ir lapuočių mediena.
* **Augimo laikas**
Vasara, ruduo.
* **Pagrindiniai požymiai**
Kepurėlė ir kotas purpuriškai raudoni, žvyneliuoti.

Vaisiakūniai dideli, mėsingi. Kepurėlė 8–15 (25) cm skersmens, jaunų – varpelio formos, senesnių – paplokščia, rudai raudona, rudai geltona ar violetiškai raudona, žvynuota, ypač šerpetota centrinė dalis. Lakšteliai geltoni, tankūs, platūs, priaugtiniai. Kotas 5–15 (20)×1–5 cm, geltonas, apaugęs raudonais purpuriškais žvyneliais, sumedėjęs. Trama kieta, nekarti, geltona, stora. Sporos 7–8×5–7 μm.

**Būdingi požymiai:** mėsingi vaisiakūniai, tamprūs, dažniausiai auga ant pušies, eglės, bet kotas maistui nevartojamas, nes yra kietas, sumedėjęs. Labai dažnas. Naudingas miškui, nes ardo negyvą medieną.

## Literatūra
**Lietuvos grybų atlasas**, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 155 psl.

## Nuorodos
* Raudongalvio baltikenio nuotraukos
Lokėnėliai

**Lokėnėliai** – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 5 km į rytus nuo Jonavos centro, netoli kelio . Yra Lokėnėlių dvaras, stūkso Lokėnėlių piliakalnis. Šiaurėje teka upelis Lokys. Lokio upelio šlaite įsikūręs aktyvaus poilsio nuotykių parkas „Lokės pėda“ (plotas 1,3 ha).

## Gyventojai

## Šaltiniai
Babeziozė

**Babeziozė** – liga, sukeliama pirmuonio babezijos (*Babesia*).

1957 m. tuometinėje Jugoslavijoje babeziozė pirmąkart diagnozuota žmogui.

Įkandus užkrėstai erkei, babezijos patenka į kraują ir parazituoja raudonuosiuose kraujo kūneliuose – eritrocituose. Kiti galimi užsikrėtimo būdai – per kraują ir jo produktus, transplacentinis. Rizikos grupėms priskiriami miškininkai, ūkininkai, turistai.

Prasidėjus ligai, laikosi iki 40-41 C˚ pakilusi temperatūra, pila prakaitas, krečia šaltis, kamuoja galvos skausmas, būdinga mialgija, emocinis labilumas, pasireiškia vėmimas ar viduriavimas.

Įprasta ligos trukmė – kelios savaitės ar mėnesiai, tačiau pasitaiko, kad trunka ilgiau kaip metus (per tą laiką būna periodų, kai sergantysis jaučiasi geriau, ir atkryčių), labiausiai tada, kai imuninė sistema silpna. Net tuomet, kai paciento nebevargina prasta savijauta, kraujyje dar gali būti išlikę parazitų. Skaičiuojant nuo pirmųjų babeziozės simptomų pasireiškimo, parazitai retai kada užsibūna daugiau kaip dvejus metus.

Manant, kad asmuo gali būti užsikrėtęs babezioze, kraujo tepinėlis tiriamas mikroskopu, eritrocituose bandoma rasti babezijų. Nustačius ligą, esant reikalui gydytojas skiria gydymą.

## Išnašos
Nykštukinis kaspinuotis

**Nykštukinis kaspinuotis** (*Hymenolepis nana*) – kaspinuočių (*Cestoda*) klasei priklausantis plokščioji kirmėlė.

## Sandara
Nykštukinio kaspinuočio ilgis gali siekti 1-4,5 cm. Jo galvutė yra rutulio formos, turi keturis siurbtukus ir gerai susiformavusį straubliuką, kurio gale yra nuo 20 iki 24 kabliukų. Visą kūną sudaro 100-200 narelių (proglotidų). Subrendusiame narelyje yra gimda, pilna kiaušinėlių.

## Raida
Nykštukinio kaspinuočio visos raidos stadijos vyksta plonojoje žarnoje. Žmogus užsikrečia, patekus į organizmą per burną helminto kiaušinėliams. Žarnyne iš kiaušinėlio išsilaisvina *onkosfera*, turinti 6 kabliukus. Ji įsiskverbia į žarnų gaurelius ir per 2-3 dienas virsta *cisticerkoidu*, kuris turi uodegos pavidalo priedą. 6-8 raidos dieną, sunykus pažeistiems gaureliams, cisticerkoidas patenka į žarnos spindį, prisitvirtina prie žarnos gleivinės, subręsta lytiškai, apsivaisina ir brandina kiaušinėlius. Subrendę kiaušinėliai su viduje esančiu gemalu – onkosfera – pabyra žarnų spindyje ir su išmatomis pasišalina į išorę.

Nykštukinis kaspinuotis sukelia himenolepidozę.
Akastas

:: *Apie kaimą Vengrijoje žr. [[Akastas (Vengrija)]]*.
Graikų mitologijoje **Akastas** – vienas iš argonautų, Jolko karaliaus Pelijo sūnus, dalyvavęs Kalidono šerno medžioklėje.  

Dėl Medėjos gudrybės žuvo Pelijas, tačiau dėl jo Jasonas ir Medėja buvo ištremti. Akastas ėmė valdyti Jolką. Akastas su Astidamėja susilaukė dviejų dukterų: Steropės ir Laodamijos. Apolodoras mini, kad Akastas turėjo ir trečią dukrą Stenelę, kuri tapo Menoetijo ir Patroklo motina. 

Jo žmona pamilo Pelėją, tačiau jis ją atstūmė. Tuomet ši jį apšmeižė, teigdama, kad ją norėta suvilioti.

Akastas apvalė Pelėją Jolke nuo Euritiono žmogžudystės. Vėliau Pelijui atminti skirtose imtynių varžybose Pelėjas pralaimėjo Atalantai. Akasto žmona Astidamėja įsimylėjo Pelėją, tačiau jis ją atstūmė. 

Įžeista nusiuntė pasiuntinį Pelėjo žmonai Antigonei ir Euritiono dukrai, siekdama pranešti melą, kad Pelėjas ketina vesti Akasto dukrą Steropę. Tai sužinojusi Antigonė pasikorė.

Vėliau Astidamėja pasakė Akastui, kad Pelėjas mėgino ją išprievartauti. Tada Akstas nusprendė Pelėjui atkeršyti, pasiėmė jį į medžioklę. Akastas paslėpė jo kardą ir paliko jį prieš puolančią kentaurų grupę. Tačiau dievai pasiuntė į pagalbą Hefaistą, kuris davė jam jo kardą (pagal kitą versiją kentauras Chironas arba Hermis grąžino Pelėjui kardą) ir Pelėjas išsigelbėjo. Grįžo į Tesaliją kartu su Jasonu ir dioskūrais bei nusiaubė Jolką. Pelėjas nužudė Akastą ir Astidamėją, o karalystė atiteko Jasono sūnui Tesalui. Pagal kitą variantą teigiama, kad buvo nužudyta tik Akasto žmona, o jam pačiam Pelėjas atkeršijo Trojos kare.  

## Literatūra
Poliksena

Graikų mitologijoje **Poliksena** – Trojos princesė, jauniausia Priamo ir Hekubos duktė.

Homeras nemini Poliksenos, tačiau ji minima kitų poetų kūriniuose. Orakulas išpranašavo, kad Troja nebus įveikta, jei Troilijus sulauks 20 metų. Tai sužinojęs Achilas surengė pasalą ir užmušė Troilijų, buvusį kartu su seserimi Poliksena, kurią Achilas įsimylėjo. Po Achilo mirties Poliksena nusižudė ar buvo paaukota. Pasakojama, kad virš Achilo kapo pasirodė jo dvasia ir pareikalavo, kad būtų paaukota Poliksena. Polikseną paaukojo Achilo sūnus Neoptolemas.
Bosnijos ir Hercegovinos vėliava

**[[Bosnija ir Hercegovina|Bosnijos ir Hercegovinos]] vėliavą** sudaro plati vertikali mėlyna juosta dešinėje pusėje ir geltonas lygiašonis trikampis, besiliečiantis su šia juosta ir vėliavos viršutiniu kraštu. Likusi vėliavos dalis mėlyna, su septyniomis baltomis penkiakampėmis žvaigždėmis ir dviem žvaigždžių pusėmis vėliavos viršuje ir apačioje, išsidėsčiusiomis palei trikampio pagrindą.

Manoma, jog trys trikampio kampai vaizduoja tris Bosnijos tautas: bosnius, kroatus ir serbus. Žvaigždžių, vaizduojančių Europą, skaičius begalinis, todėl jos tęsiasi nuo viršaus iki apačios. Vėliavos spalvos dažnai siejamos su neutralumu ir taika. Geltona spalva simbolizuoja taiką ir saulę, mėlyna spalva ir žvaigždės – Europą.

Dabartinė Bosnijos ir Hercegovinos vėliava priimta 1998 metų vasario 4 dieną.

## Istorija
1946 metų gruodžio 31 dieną Bosnija ir Hercegovina, kaip komunistinės Jugoslavijos dalis, priėmė raudoną vėliavą su Jugoslavijos vėliava kairiajame viršutiniame kampe. Raudona spalva reiškė komunizmą.

1992 metais Bosnijai ir Hercegovinai tapus nepriklausoma valstybe, buvo pasirinka balta vėliava su Kotromaniči skydu vėliavos viduryje. Kotromaniči skydas yra bosnių simbolis. Po Daytono sutarties pasirašymo Bosnijoje ir Hercegovinoje gyvenantys serbai ir kroatai buvo nepatenkinti šia vėliavą, nes pasak jų, ši vėliava reprezentavo tik Bosnijos ir Hercegovinos bosnius (buvusius Bosnijos musulmonus).

## Nuorodos
* Bosnijos ir Hercegovinos vėliava  
* Bosnijos ir Hercegovinos vėliava 
* Vexilla-Mundi
Bulgarijos vėliava

**[[Bulgarija|Bulgarijos]] vėliavą** sudaro trys lygios horizontalios juostos: balta, žalia ir raudona. Balta reiškia taiką, žalia – Bulgarijos žemių derlingumą, o raudona – tautos narsą.

Pradžioje vėliava buvo tradicinių slavų spalvų (mėlynos, baltos ir raudonos), išvestų panslavistų XIX a. Centrinė juosta buvo mėlyna, tad vėliava priminė Rusijos vėliavą. Tačiau 1878 m. Bulgarijai iškovojus nepriklausomybę, centrinė juosta pakeista į žalią, kadangi tuomet Bulgarijoje klestėjo žemdirbystė.

Po 1989 m. nuo kairiosios baltos juostos pusės pašalintas ankstesnysis Bulgarijos herbas, vaizdavęs šėlstantį liūtą kviečių varpų vainiko viduryje, po raudona penkiakampe žvaigžde ir virš kaspino su data „681 m.“, kai įkurta pirmoji Bulgarijos valstybė, ir „1944 m.“, kai valdžią perėmė Komunistų partija.

### Istorinės vėliavos

Vaizdas:Flag of Bulgaria (1946-1967).svg|Bulgarijos vėliava 1946-1948.
Vaizdas:Flag of Bulgaria (1948-1967).svg|Bulgarijos vėliava 1948-1967.
Vaizdas:Flag of Bulgaria (1967-1971).svg|Bulgarijos vėliava 1967-1971.
Vaizdas:Flag of Bulgaria (1971-1990).svg|Bulgarijos vėliava 1971-1990.


 

 
Vaizdas:Naval ensign of Bulgaria (1878–1944).svg|Bulgarijos jūrų vėliava 1908-1949. 
Vaizdas:Naval Ensign of Bulgaria (1949-1955).svg|Bulgarijos jūrų vėliava 1949-1955. 
Vaizdas:Naval Ensign of Bulgaria (1955-1990).svg|Bulgarijos jūrų vėliava 1955-1990. 
Vaizdas:Naval Ensign of Bulgaria.svg|Bulgarijos jūrų vėliava nuo 1990. 


## Nuorodos
* Bulgarijos vėliava  
* Bulgarijos vėliava 
* Vexilla-Mundi
Tinia

**Tinia** (**Tina**; **Tin**) – aukščiausiasis dievas etruskų mitologijoje; jo atitikmuo graikų mitologijoje – Dzeusas, o romėnų – Jupiteris. Tinios žmona – deivė Uni (gr. Hera; rom. Junona). Siejamas su dienos šviesa. Drauge su deivėmis Uni bei Menrva sudarė dievybių triadą.

Tinia dažnai vaizduotas sėdintis soste, būdingas šios dievybės atributas – žaibai. Etruskų mene Tinia vaizduotas dvejopai: kaip barzdotas vyras arba kaip bebarzdis jaunuolis. Aptikti šeši veidrodžiai, kur Tinia pavaizduotas bebarzdis. Be to, etruskų mene neretai vaizduota deivės Menrvos gimimo iš Tinios galvos scena (perimta iš graikų mitologijos). Ant vieno veidrodžio pavaizduota, kaip Thanr apriša Tinios galvą, o ant kito – kaip ją patepa Mean, kuri laiko alebastro indą.

Ant Pjačencos kepenų šios dievybės vardas įrašytas penkis kartus.

Tinios sūnūs – *Tinas cliniiaras* (Dioskūrų atitikmuo).

## Išnašos
Krepšinio šlovės muziejus

**Naismith Memorial Basketball Hall of Fame** – Džeimso Neismito krepšinio šlovės muziejus. Į jį įtraukiami žymūs žaidėjai, treneriai, teisėjai, daug prie krepšinio raidos prisidėję veikėjai. Į šį sąrašą yra įtrauktos netgi komandos (*Pirmoji Komanda*, pirmos sudėties Boston Celtics, *Buffalo Germans*, *New York Renaissance* ir Harlem Globetrotters).
Ne anksčiau kaip šeštais metais po karjeros baigimo žaidėjas gali būti įtrauktas į muziejų, tuo tarpu treneriai ir teisėjai gali ten patekti išdirbę 25 metus savo darbe.

Nuo 1959 muziejus veikia Springfilde, Masačusetse.

2006 m. baigus naujų narių priėmimą, muziejus yra pagerbęs 273 asmenis (iš kurių 130 yra įamžinti kaip žaidėjai, 73 kaip treneriai, 3 kaip žaidėjai ir treneriai, 51 kaip nusipelnę veikėjai ir 12 kaip teisėjai) ir penkias komandas. Lenny Wilkens, John Wooden ir Bill Sharman yra įtraukti dukart kaip žaidėjai ir treneriai.

*Muziejaus narius žiūrėkite: [[Krepšinio šlovės muziejaus nariai]]*

## Nuorodos
 
* Oficialus puslapis 
* http://www.basketballreference.com/leaders/leadershof.htm
Burundžio vėliava

**[[Burundis|Burundžio]] vėliava** patvirtinta 1967 m. kovo 28 d. Žalia spalva simbolizuoja viltį, balta – tyrumą, o raudona – kovą dėl nepriklausomybės. Baltas įžambus kryžius dalija vėliavą į keturias dalis, dvi žalias ir dvi raudonas. Centre yra skritulys su trimis žvaigždėmis, vaizduojančiomis tris pagrindines Burundžio etnines grupes: Hutu, Twa ir Tutsi. Jos taip pat simbolizuoja tris valstybės šūkio elementus: vienybę, darbą ir pažangą.

## Nuorodos
* Burundžio vėliava 
* Vexilla-Mundi
Centrinės Afrikos Respublikos vėliava

**[[Centrinės Afrikos Respublika|Centrinės Afrikos Respublikos]] vėliava** imta naudoti 1958 m. gruodžio 1 d. Ją sukūrė Bartolomėjus Boganda, pirmasis autonominės Ubangio-Šario teritorijos prezidentas, tikėjęs, kad „Prancūzija ir Afrika privalo žygiuoti kartu“. Todėl jis suderino raudoną, baltą ir mėlyną Prancūzijos trispalvės spalvas su Afrikos raudona, žalia ir geltona. Raudona spalva simbolizuoja CAR žmonių kraują, kuris buvo pralietas kovojant už nepriklausomybę ir bus pralietas ją ginant. Mėlyna spalva reiškia dangų ir laisvę, balta – taiką ir orumą, žalia – viltį ir tikėjimą, o geltona – toleranciją. Auksinė žvaigždė simbolizuoja nepriklausomybę ir yra vedlė į pažangą ateityje.

## Nuorodos

* Centrinės Afrikos Respublikos vėliava 
* Vexilla-Mundi
Čekijos vėliava

**[[Čekija|Čekijos]] vėliava** – vienas iš oficialių Čekijos valstybės nacionalinių simbolių.

Čekijos vėliava yra tokia pati, kaip buvusios Čekoslovakijos. Po Čekoslovakijos iširimo Čekija pasiliko Čekoslovakijos, o Slovakija ėmė naudoti savo pačios vėliavą.
 
Vėliavoje naudojamos raudona ir balta spalvos, atėjusios iš senovinio Čekijos herbo (sidabrinis liūtas raudoname fone); kadangi vėliava buvo beveik identiška Lenkijos vėliavai, ir turėjo tas pačias spalvas, kaip Austrijos vėliava, todėl 1920 m. buvo pridėtas mėlynas pleištas. Taip vėliavoje buvo įvestos visos panslaviškos spalvos (balta, raudona ir mėlyna). Vėliavos versija be pleišto vis dar naudojama kaip Bohemijos vėliava.

Vėliavos autorius yra ginčijamas, bet daugiausia veksilologų mano, jog tai Vidaus Reiklaų Departamento archyvaras Jaroslavas Kursa (1875–1950 m.). Vėliavą 1920 m. kovo 30 d. oficialiai patvirtino Nacionalinė Čekoslovakijos Asamblėja. Nuo tada vėliava buvo naudojama nuolat, išskyrus Antrojo pasaulinio karo okupacijos metus.

## Nuorodos

* Čekijos vėliava  
* Čekijos vėliava 
* Vexilla-Mundi
Dominikos vėliava

**[[Dominika|Dominikos]] vėliavos** žalias fonas simbolizuoja žaliuosius salos miškus ir apskritai salos vešlumą. Centre esančiame raudoname skritulyje vaizduojamas nacionalinis Dominikos paukštis – Siserou papūga (*Amazona imperialis*) – skrydžio į dideles aukštumas ir siekimų išsipilymo simbolis. Siserou papūga taip pat pavaizduota ir Dominikos herbe. Papūga apsupta dešimties žalių žvaigždžių – tradicinio vilties simbolio – reiškiančių dešimt lygiateisių šalies apygardų, taip pat ir žmonių lygiateisiškumą. Centre esantis raudonas skritulys simbolizuoja Dominikos įsipareigojimą socialiniam teisingumui. Iš raudono skritulio horizontaliai ir vertikaliai veda keturios trispalvės juostos (geltona, juoda ir balta), sudarančios kryžių. Trispalvės juostos simbolizuoja švč. Trejybę. Kryžius simbolizuoja tikėjimą Dievu. Dominika buvo įkurta remiantis Dievo pranašumo principu. Geltonos juostos simbolizuoja šalies saulės šviesą, žemės ūkio produktus: citrusinius vaisius, bananus. Jos taip pat yra pirmųjų salos gyventojų karibų ir aravakų simbolis. Baltos juostos simboliziuoja upių skaidrumą ir krioklius bei žmonių siekių tyrumą. Juodos juostos simbolizuoja pakenčiamai tinkamą žemės ūkiui salos žemę, taip pat Afrikos palikimą.

Dominikos vėliava įteisinta 1978 m. lapkričio 3 d. Lygiai po trejų metų 1981 m. lapkričio 3 d. buvo pararytas pirmasis pakeitimas – balta ir juoda juostos sukeistos vietomis, o žvaigždės gavo apvadus. 1988 metais vėliava buvo pakeista antrą kartą – papūga buvo atsukta į priešingą pusę.

## Nuorodos
* Dominikos vėliava 
* Vexilla-Mundi
Dominikos Respublikos vėliava

**[[Dominikos respublika|Dominikos Respublikos]] vėliavoje**, kaip numato Dominikos Konstitucijos 96-asis straipsnis, vaizduojamas centrinis baltas kryžius, besitęsiantis iki kraštų ir dalijantis vėliavą į keturis stačiakampius; viršutinis kairysis ir apatinis dešinysis yra mėlyni, o viršutinis dešinysis ir apatinis kairysis yra raudoni. Valstybinėje ir karinėje vėliavoje kryžiaus centre yra mažas herbas, vaizduojantis skydą, prilaikomą lauro (kairėje) ir palmės šakelių (dešinėje); virš skydo esantis kaspinas skelbia valstybės šūkį: *Dios, Patria, Libertad* (Dievas, Tėvynė, Laisvė). Po skydu esančiame raudoname kaspine įrašyti žodžiai *República Dominicana*. Skydo centre, apsupta šešių iečių (iš kurių keturios laiko Dominikos vėliavas), pavaizduota Biblija su kryželiu virš jos. Manoma, jog ji atversta ties Evangelija pagal Joną, 8:32, teigiančia *Y la verdad nos hará libre* (Ir tiesa mus išlaisvins).

## Istorija

Dominikos Respublikos vėliava kilo iš slaptos revoliucinės draugijos *La Trinitaria* vėliavos. Ši 1838 m. Juan Pablo Duarte sukurta ir vadovaujama draugija išlaisvino Dominikos Respubliką iš Haičio viešpatavimo. Nepaisant karo prieš Haitį, Duarte pasinaudojo tuometine mėlynai raudona Haičio vėliava (kurios spalvos buvo paveldėtos iš Prancūzijos trispalvės) kaip pavyzdžiu savo laisvės vėliavai.

Duarte spalvų simboliką aiškino taip:

* raudona simbolizuoja tautos kraują pralietą kovoje;
* mėlyna reiškią nuolatinę laisvę;
* baltas kryžius skirtas tautos aukoms, žuvusioms per nepriklausomybės kovas.

Vėliau ši laisvės vėliava buvo pakeista. 1844 m. lapkričio 6 d. buvo sukeisti raudonas ir mėlynas stačiakampiai ir vėliava įgavo dabartinę išvaizdą. Po tolesnio ispanų viešpatavimo, ši vėliava vėl įteisinta buvo 1863 m. rugsėjo 14 d.

Vėliavos proporcijos nėra smulkiau išaiškintos, vyriauja keli variantai – 2:3, 5:8, 15:23, bet visos šios proporcijos panašios į 2:3 proporciją.

## Nuorodos
* Dominikos Respublikos vėliava 
* Dominikos Respublikos vėliava 
* Vexilla-Mundi
Dramblio Kaulo Kranto vėliava

**[[Dramblio Kaulo Krantas|Dramblio Kaulo Kranto]] vėliavoje** pavaizduotos trys lygios vertiklaios juostos: oranžinė, balta ir žalia. Ji primena Airijos vėliavą, bet pastaroji yra ilgesnė, ir jos spalvos išdėstytos atvirkščiai: žalia, balta ir oranžinė. Vėliava taip pat panaši į Italijos: žalia, balta ir raudona.

Kompozicija pasiskolinta iš Prancūzijos vėliavos; oranžinė spalva simbolizuoja žemę, šiaurinėje šalies dalyje besidriekiančią savaną ir jos derlingumą, balta – taiką, o žalia – viltį ir pietinės šalies dalies miškus.

Dramblio Kaulo Kranto vėliava oficialiai įteisinta 1959 m. gruodžio 4 d.

## Nuorodos
* Dramblio Kaulo Kranto vėliava 
* Vexilla-Mundi
Egipto vėliava

Dabartinis **[[Egiptas|Egipto]] vėliavos** variantas buvo patvirtintas 1984 m. spalio 4 d. Ji vaizduoja nacionalinį simbolį – Saladino erelį (auksinį erelį, žvelgiantį į kairę ir tupintį virš ritinio, ant kurio arabiškai užrašytas šalies pavadinimas) baltoje juostoje, esančioje tarp raudonos ir juodos juostų.

Raudona spalva simbolizuoja laikotarpį prieš 1952 m. revoliuciją, kuomet, nuvertusi Egipto karalių Faruką, į valdžią atėjo kariškių grupuotė. Tuo laikotarpiu šalis kovojo prieš britų okupaciją. Balta simbolizuoja 1952 m. revoliuciją, be kraujo praliejimo padėjusią tašką monarchijai. Juoda spalva simbolizuoja Egipto liaudį engusios monarchijos ir britų kolonializmo pabaigą.

Šios spalvos tapo tradicinėmis arabų pasaulio spalvomis, kurias taip pat matome Jemeno, Sirijos ir Irako vėliavose. Centre esantis simbolis skiriasi priklausomai nuo šalies.


Image:Flag_of_Egypt_(1793-1844).svg|Egipto vėliava Osmanų Imperijos laikais
Image:Egypt flag 1882.svg|Vėliava Egiptui esant Britanijos protektoratu (1914-1922).
Image:Flag of Egypt 1922.svg|Egipto karalystės vėliava(1922-1952)
Image:Flag of the United Arab Republic.svg|Jungtinės Arabų Respublikos vėliava (1958–1971)
Image:Flag_of_Egypt_(1972-1984).svg|Egipto vėliava (1972-1984)

## Nuorodos
* Egipto vėliava  
* Egipto vėliava 
* Vexilla-Mundi
Telegonas

Graikų mitologijoje **Telegonas** – didvyrio Odisėjo ir burtininkės Kirkės sūnus. Suaugus motina Kirkė pasiuntė sūnų surasti tėvą. Telegonas atkeliavo į Itakę, kur neatpažindamas tėvo su juo susikauna ir mirtinai sužeidžia. Vėliau atpažinęs tėvą, palaidojo jo kūną Kirkės saloje. Pagal kitas versijas Odisėjas ramiai numirė Aitolijoje arba Epire.

----
Kitas graikų mitologijoje minimas **Telegonas** – Egipto karalius, kuris vedė Ijo.
Butano vėliava

**[[Butanas|Butano]] vėliavą** sudaro baltas drakonas geltoname ir oranžiniame fone. Vėliava padalyta į dvi dalis per įstrižainę iš apatinio kairiojo kampo į viršutinį dešinįjį. Drakono atvaizdas yra įstrižainės centre, atsuktas į dešinę pusę.

Ši vėliava su nedideliais pakeitimais naudojama nuo XIX a. Dabartinę formą ji įgijo 1960 m.

Vėliavoje vaizduojamas drakonas, *[[Druk]]*, arba Griaustinio Drakonas, reiškia Butano vardą (išvertus iš tibetiečių kalbos Butanas reiškia „Drakono žemė“). Nasruose drakonas laiko brangenybes, simbolizuojančias turtą. Geltonas fonas simbolizuoja pasaulietinę monarchiją, o oranžinis – budizmo religiją.

Ši vėliava – viena iš nedaugelio pasaulyje, kurios viena pagrindinių spalvų yra oranžinė, ir viena iš dviejų, vaizduojančių drakoną (kita yra Velso vėliava).

## Nuorodos
* Butano vėliava  
* Butano vėliava 
* Vexilla-Mundi
Pavasarinė balteklė

**Pavasarinė balteklė**, *avižėlė*, *jurgiaguotė*, *greitgrybis* () – kupstabudinių (*Lyophyllaceae*) šeimos, balteklių (*Calocybe*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**
Pamiškės, parkai, paežerės, paupiai, krūmingos ganyklos, tarp žolių.
* **Augimo laikas**
Pavasaris, retai, retai birželio mėnuo.
* **Pagrindiniai požymiai**
Atvirų vietų, pavasarį augantis grybas.

Vaisiakūniai vidutinio dydžio. Kepurėlė 5–8 cm, retai 10–12 cm skersmens, balta arba švelniai gelsva, išgaubta, matinė, mėsinga. Lakšteliai balsvi, kreminiai. Kotas 3–7 (10)×1–2 (3,5) cm dydžio, baltas. Trama balta, stipraus miltų kvapo. Sporos 4–6×2,5–3,5 μm.

**Būdingi požymiai:** auga pavasarį, pavieniui arba grupelėmis.

Valgoma, šviežia, sūdyta, džiovinta. Dažna. Jos savybėmis domisi medikai. Vienas vertingiausių pavasarinių grybų. Biržiečių, pakruojiečių ir pasvaliečių vadinamas greitgrybiu, gana mėsingas.

## Literatūra
**Lietuvos grybų atlasas**, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 163 psl.

## Nuorodos
* Pavasarinės balteklės nuotraukos
Ēriks Pētersons

**Erikas Pėtersonas** (; 1909 m. Rygoje – 1987 m. JAV) buvo Latvijos futbolininkas ir ledo ritulininkas. Pėtersonas Latvijos vyrų futbolo rinktinėje praleido 63 rungtynes, kuriose įmušė 24 įvarčius.

Iš visų tarpukario Latvijos rinktinės futbolininkų Pėtersonas sužaidė daugiausia rungtynių ir įmušė daugiausia įvarčių, todėl jis yra laikomas geriausiu tarpukario Latvijos futbolininku. Erikas Pėtersonas su 24 įmuštais įvarčiais vis dar yra Latvijos vyrų futbolo rinktinės visų laikų rezultatyviausias futbolininkas, po jo eina Maris Verpakovskis su 18 įmuštų įvarčių. Latvijos rinktinėje Pėtersonas žaidė nuo 1929 iki 1939 metų. Pėtersonas iki pat Antrojo pasaulinio karo žaidė Rygos komandoje, kurios sudėtyje penkiskart tapo Latvijos čempionu, o du kartus laimėjo Latvijos taurę. Po Antrojo pasaulinio karo Pėtersonas emigravo į JAV, kur dar spėjo sužaisti Čikagos futbolo klube „Viking“.

Pėtersonas žaidė ir ledo ritulį, ir net sužaidė 8 rungtynes Latvijos vyrų ledo ritulio rinktinėje, kuriose įmušė 2 įvarčius.

## Išnašos

## Nuorodos
*
Juodkotė ugniabudė

**Juodkotė ugniabudė**, *žieminis kelmutis* () – šalmabudinių (*Mycenaceae*) šeimos, ugniabudžių (*Flammulina*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**
Miškai, parkai, sodai, pakelės, gyvi ir apmirę lapuočiai.
* **Augimo laikas**
Vasara (retai), ruduo, žiema (retai).
* **Pagrindiniai požymiai**
Kepurėlė liepsnos, geltonai rudos, kotas juodos spalvos.

Vaisiakūniai vidutinio dydžio. Kepurėlė 3–10 cm skersmens, jauna - gaubta, vėliau - paplokščia, su gūbreliu, lygi, gleivėta, kaštono spalvos, gelsvai ruda, oranžiškai ruda, išblunkanti iki geltonos, gelsvos. Lakšteliai tankūs, storoki, balti gelsvi, priaugtiniai. Kotas 5–10×0,5–1,5 cm, kremzliškas, kartais suktas, prie lakštelių gelsvas, gelsvai rusvas, žemiau juodai rudas, aksomiškas. Trama minkšta, gelsva, malonaus skonio, be ypatingo kvapo. Sporos 6,5–10×3,5–5,5 μm.

**Būdingi požymiai:** kepurėlė gliti, lygiu paviršiumi, kotas aksomiškas.

Auga rudenį, netgi šiltomis žiemomis (kai oro temperatūra +5 °C), grupelėmis, pažeistoje lapuočių medžių, krūmų vietoje. Valgoma, kai kuriose šalyse auginama dirbtiniu būdu. Labai dažna.

## Literatūra
**Lietuvos grybų atlasas**, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 200 psl.

## Nuorodos
* Juodkotės ugniabudės nuotraukos
Ąžuolinė kepena

**Ąžuolinė kepena** (*Fistulina hepatica*) – kempenainių (*Fistulinaceae*) šeimos grybų rūšis.

Vaisiakūniai stambūs, 10-30 cm skersmens, 3-6 cm storio, vienmečiai, minkšti, sultingi, mėsingi, trumpu storu šoniniu kotu prisitvirtinę prie gyvo ąžuolo kamieno.
Kepurėlė vėduokliškai pailga, šiek tiek gleivėta, tamsiai rudai raudona. Vamzdeliai iki 1,5 cm ilgio, tarp savęs nesuaugę, šviesiai gelsvi, paspaudus paruduoja.
Trama stora, mėsinga, ryškiai raudona, sultinga, su baltomis gyslomis, rūgštoko skonio.

Auga birželio – spalio mėnesiais ant senų ąžuolų, kartais ant kelmų, labai retai suaugę po kelis vaisiakūnius. Sukelia rudąjį ąžuolo puvinį. IV kategorijos grybas. Lietuvoje reta. Kitose šalyse mėgstamas grybas.

Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

## Šaltiniai
Jokšai

**Jokšais** vadinami kaimai:

## Lietuva
* Klaipėdos rajone:
** Didieji Jokšai Dauparų-Kvietinių seniūnijoje,
** Jokšai Priekulės seniūnijoje;
* Šilutės rajone;
* Telšių rajone.

## Rusija

Kaliningrado srityje:
* buvęs kaimas Pilkalnio apskrityje.
Estijos vyrų futbolo rinktinė

**Estijos vyrų futbolo rinktinė** – nacionalinė futbolo komanda, atstovaujanti Estijos valstybei tarptautinėse futbolo varžybose. Estijos vyrų futbolo rinktinei vadovauja Estijos futbolo asociacija. Savo pirmąsias rungtynes Estijos rinktinė žaidė 1920 m. prieš Suomiją. Nuo 1940 iki 1991 metų Estija buvo SSRS sudėtyje, todėl tuo metu Estijos futbolo rinktinė neegzistavo. Pirmąsias oficialias rungtynes po nepriklausomybės atkūrimo Estijos rinktinė žaidė 1992 m. prieš Slovėniją. Estijos rinktinė 8 kartus yra laimėjusi Baltijos taurę.

## Pasiekimai
**[[Baltijos taurė]]**
* **Nugalėtojai (4):** 1929, 1931, 1938, 2020 m.

## Pasaulio čempionatuose
* 1930 – 
* 1934 – 
* 1938 – 
* 1950-1990 – *nedalyvavo, buvo [[SSRS]] sudėtyje*
* 1994-2022 – 

## Europos čempionatuose
* 1960–1992 – *nedalyvavo, buvo [[SSRS]] sudėtyje*
* 1996–2024 – 

## Žymūs žaidėjai
* Martin Reim (1992–2009)
* Marko Kristal (1992–2005)
* Andres Oper (1995–2014)
* Mart Poom (1992–2009)
* Ragnar Klavan (2003–)
* Indrek Zelinski (1994–2010)
* Joel Lindpere (1999–2016)
* Konstantin Vassiljev (2006–2024)

## Treneriai
*  Thomas Haberli (2021–2024)
*  Jürgen Henn (nuo 2024 m. birželio)

## Apranga
Estijos nacionalinė rinktinė rungtyniauja tradicinėmis aprangomis, kurios sutampa su Estijos vėliavos spalvomis.

Mėlyni marškinėliai, juodi šortai ir baltos kojinės – namų apranga, 

## Išnašos

## Nuorodos

* Oficiali asociacijos svetainė (estų kalba)
* RSSSF duomenų bazė: Estijos rinktinės pasirodymai
* RSSSF duomenų bazė: futbolininkų pasirodymai
Tamiris

Graikų mitologijoje **Tamiris** (**Tamiras**) – Trakijos poetas, kuris mylėjo nepaprasto grožio jaunuolį Hiacintą. Tačiau Hiacintą buvo nusižiūrėjęs ir dievas Apolonas, kuris pavydėdamas mūzoms pasakė, kad Timiris gyrėsi geriau nei jos dainuojantis. Kitoje mito versijoje jis jas iškvietė varžytis. Tai išgirdusios mūzos apakino Tamirį ir pavogė jo balsą bei talentą.
Kiauniniai rykliai

**Kiauniniai rykliai** (*Triakidae*) – ryklių šeima, priklausanti katryklių (*Carcharhiniformes*) būriui. Kūnas – iki 1,5 m ilgio. Paplitę tropinio ir subtropinio klimato jūrų priekrantėse. Maitinasi ant dugno ar aukščiau bestuburiais ir kaulinėmis žuvimis.

Šeimoje yra 9 gentys, 39 rūšys.
## Gentys
* Ūsuotieji kiauniniai rykliai (*Furgaleus*): 
** Ūsuotasis kiauninis ryklys (*Furgaleus macki*) 
* Paprastieji sriubiniai rykliai (*Galeorhinus*): 
** Paprastasis sriubinis ryklys (*Galeorhinus galeus*)
* Buriniai šunrykliai (*Gogolia*):
** Burinis šunryklis (*Gogolia filewoodi*) 
* Rytiniai sriubiniai rykliai (*Hemitriakis*): 
** *[[Hemitriakis abdita]]* 
** *[[Hemitriakis falcata]]* 
** Japoninis sriubinis ryklys (*Hemitriakis japanica*) 
** Filipininis sriubinis ryklys (*Hemitriakis leucoperiptera*) 
* Juodauodegiai rykliai (*Hypogaleus*): 
** Juodauodegis ryklys (*Hypogaleus hyugaensis*) 
* Didžiaakiai šunrykliai (*Iago*):
** Ilgasnukis didžiaakis šunryklis (*Iago garricki*) 
** Omano ryklys (*Iago omanensis*) 
* Kiauniarykliai (*Mustelus*):
** Antarktinis kiauniaryklis (*Mustelus antarcticus*) 
** Žvaigždėtasis kiauniaryklis (*Mustelus asterias*) 
** Kaliforninis kiauniaryklis (*Mustelus californicus*) 
** Atlantinis kiauniaryklis (*Mustelus canis*) 
** Peru kiauniaryklis (*Mustelus dorsalis*) 
** Dryžasis kiauniaryklis (*Mustelus fasciatus*) 
** *[[Mustelus griseus]]* 
** *[[Mustelus hacat]]* 
** Rudasis kiauniaryklis (*Mustelus henlei*) 
** *[[Mustelus higmani]]* 
** Naujosios Zelandijos kiauniaryklis (*Mustelus lenticulatus*) 
** *[[Mustelus lunulatus]]* 
** Japoninis kiauniaryklis (*Mustelus manazo*) 
** Čilinis kiauniaryklis (*Mustelus mento*) 
** *[[Mustelus minicanis]]* 
** *[[Mustelus mosis]]* 
** Europinis kiauniaryklis (*Mustelus mustelus*) 
** Floridinis kiauniaryklis (*Mustelus norrisi*) 
** Juodadėmis kiauniaryklis (*Mustelus palumbes*) 
** Viduržemio jūros kiauniaryklis (*Mustelus punctulatus*) 
** *[[Mustelus schmitti]]* 
** *[[Mustelus sinusmexicanus]]* 
** *[[Mustelus whitneyi]]* 
* Kabasnukiai šunrykliai (*Scylliogaleus*): 
** Kabasnukis šunryklis (*Scylliogaleus quecketti*) 
* Šakadančiai rykliai (*Triakis*):
** Ekvadorinis šakadantis ryklys (*Triakis acutipinna*) 
** Peru šakadantis ryklys (*Triakis maculata*) 
** Pietų Afrikos šakadantis ryklys (*Triakis megalopterus*) 
** Dryžasis šakadantis ryklys (*Triakis scyllium*) 
** Kaliforninis šakadantis ryklys (*Triakis semifasciata*) 

## Nuorodos
* Family Triakidae – Houndsharks
* Kiauninių ryklių (''Triakidae'') iliustracijos ir rūšių sąrašas
Žalėsiečiai

**Žalėsiečiai** (*Chlorococcales*) – žaliadumblių (*Chlorophyta*) skyriaus eilė. Lietuvoje randamos šios šeimos:

*Chloreliniai (*Chlorellaceae*) 
*Skliautadumbliniai (*Coelastraceae*) 
*Vandentinkliniai (*Hydrodictyaceae*) 
*Pūsliniai (*Oocystaceae*) 
*Scenedesminiai (*Scenedesmaceae*)
Skliautadumbliniai

**Skliautadumbliniai** (*Coelastraceae*) – žaliadumblių (*Chlorophyta*) šeima.

Lietuvoje šios gentys:
*Skliautadumblis (*Coelastrum*)
*Laibadumblis (*Actinastrum*)
Autolikas

Graikų mitologijoje **Autolikas** („Vilko įsikūnijimas“) – Chionės ir Hermio sūnus. Jis buvo Antiklėjos, Odisėjo motinos, ir kelių sūnų tėvas (tik vienas sūnus žinomas – Aisimas (*Aesimus*)). Autolikas iš tėvo paveldėjo vagies įgūdžius bei buvo geras imtynininkas, to jį išmokė Heraklis. Autokilas iš Sizifo pavogė galvijų bandą ir magišką šalmą, kurį užsidėjęs tapdavo nematomu. Šalmą vėliau dėvėjo jo anūkas Odisėjas Trojos kare. Taip pat dalyvavo argonautų kelionėje pargabenant aukso vilną. Buvo tikima, kad jis gyveno Parnaso kalno papėdėje. Sizifas apsilankęs pas Autoliką atpažino pagrobtus galvijus, todėl sugundė jo dukterį, ir manoma, jog Odisėjas buvo Sizifo ir Antiklėjos sūnus. Vėliau Antiklėja buvo ištekinta už Laerto.

## Literatūra
* Apolodoras. „Biblioteka“ I, ix, 16; II, iv, 9; vi, 2;
* Ovidijus. „Metamorfozės“ XI, 301-17; Homeras. „Iliada“ X, 265–271;
* Homeras. „Odisėja“ XI, 84-6; XIX,395-566.
* Encyclopædia Britannica 2006 Ultimate Reference Suite DVD.
Melsvabakterės

**Melsvabakterės** (*Cyanobacteria*)  – bakterijų (*Bacteria*) karalystės bakterijų tipas.

Vienaląsčiai, siūliški arba gleivėmis sulipę ląstelių kolonijų telkiniai. Siūliškos melsvabakterės – tai vienodo ar įvairaus dydžio ir formos ląstelių, padengtų bendra gleivėta makštimi, eilės. 

Manoma, kad būtent šios bakterijos gebėjimas atlikti deguonies fotosintezę ankstyvą redukuojančią Žemės atmosferą pavertė oksiduojančia, o tai dramatiškai pakeitė gyvybės formų susidarymą ir privedė prie beveik visiško anaerobinių organizmų išnykimo (žr. deguonies katastrofa). Pagal endosimbiotinę teoriją, augaluose ir eukariotiniuose dumbliuose chloroplastai evoliucionavo iš melsvabakterių per endosimbiozę.

Melsvabakterės šiuo metu Žemėje pagamina apie 30% viso deguonies.

## Apibūdinimas

Kaip ir kitos bakterijos, melsvabakterės neturi diferencijuoto branduolio, mitochondrijų ir chloroplastų. Ląstelių citoplazmoje gali būti keturių rūšių pigmentų (žalio, mėlyno, raudono ir geltono), nuo kurių kiekio ir santykio priklauso melsvabakterių ir gamtinio vandens spalva bei atspalvis.

Daugelio rūšių ląstelės nepalankiomis sąlygomis sudaro stambias su storu apvalkalėliu sporas. Melsvabakterės nereiklūs maisto medžiagoms ir atsparūs nepalankiems aplinkos veiksniams, todėl labai išplitę visuose vandens telkiniuose.

## Klasifikacija
Tradiciškai skirstoma pagal morfologinius požymius į penkias eiles, tačiau klasifikacija gali keistis, nes nėra pilnai patvirtinta tarptautiniu mastu.

* Klasė. *[[Cyanophyceae]]*
** Eilė. Chrookokiečiai (*[[Chroococcales]]*)
** Eilė. Gleivėtiečiai (*[[Nostocales]]*)
** Eilė. Vyburūniečiai (*[[Oscillatoriales]]*)
** Eilė. *[[Pleurocapsales]]*
** Eilė. *[[Stigonematales]]*
* Klasė. *[[Prochlorophyceae]]*
** Eilė. *[[Prochloroales]]*

## Šaltiniai
Scenedesminiai

**Scenedesminiai** (*Scenedesmaceae*) – žaliadumblių (*Chlorophyta*) šeima.

Šeimoje yra dešimt genčių, Lietuvoje radamos šios gentys:
*Kryžiadumblis (*Crucigenia*)
*Žvaigždžius (*Tetrastrum*)
*Scenedesmas (*Scenedesmus*)
Maurakuliniai

**Maurakuliniai** (*Volvocaceae*) – žaliadumblių (*Chlorophyta*) šeima, priklausanti maurakuliečių (*Volvocales*) eilei.

Lietuvoje randamos šios gentys:

*Pandorina (*Pandorina*)
*Eudorina (*Eudorina*)
*Maurakulis (*Volvox*)
Auksadumbliai

**Auksadumbliai** (*Chrysophyta*) – eukariotų (*Eukaryota*) domeno pirmuonių (*Protista*) karalystės skyriaus dumbliai. Rudai auksinės spalvos. Turi 1 - 3 žiuželius. Kartais turi pseudopodijas. Asimiliacijos produktas leukozinas.

* Gentis. Dinobris (*Dinobryon*)
Aliochino patranka

**Aliochino patranka** – šachmatų figūrų konfigūracija, pavadinta pasaulio čempiono Aleksandro Aliochino vardu. Pirmą kartą ji buvo panaudota prieš didmeistrį Aroną Nimcovičių San Remo 1930-ųjų partijoje ir baigėsi Aliochino pergale.

Sumanymas toks – sukuriama dviejų bokštų, sustatytų vienas už kito baterija, remiama valdovės. Priešininkui tai gali padaryti rimtų nuostolių.

Aliochino patranką gana sunku sukurti, kadangi ją sudarančios figūros reikalingos ginti flangams ir kitoms žaidimo pozicijoms. Ji turėtų būti naudojama tik tada, kai žada visiškai aiškų pranašumą, suardant gyvybiškai svarbių ir labai saugomų laukelių gynybą. Neteisingas Aliochino patrankos panaudojimas gali atnešti didžiulių nuostolių ir tuoj pat nulemti žaidimo baigtį.

Žemiau pateikta Aleksandro Aliochino partija prieš Aroną Nimcovičių, kurioje buvo panaudota Aliochino patranka:
**1.e4 e6 2.d4 d5 3.Žc3 Rb4 4.e5 c5 5.Rd2 Že7 6.Žb5 Rxd2+ 7.Vxd2 0–0 8.c3 b6 9.f4 Ra6 10.Žf3 Vd7 11.a4 Žbc6 12.b4 cb 13.cb Rb7 14.Žd6 f5 15.a5 Žc8 16.Žxb7 Vxb7 17.a6 Vf7 18.Rb5 Ž8e7 19.0–0 h6 20.Bfc1 Bfc8 21.Bc2 Ve8? 22.Bac1 Bab8 23.Ve3 Bc7 24.Bc3 Vd7 25.B1c2 Kf8 26.Vc1** *(Diagramoje pavaizduota pozicija. Aliochinas suformuoja Aliochino patranką ir laimi žaidimą)* **…Bbc8 27.Ra4 b5 28.Rxb5 Ke8 29.Ra4 Kd8 30.h4! h5 31.Kh2 g6 32.g3 1-0**

Po šešerių metų, 1936-aisiais, Viljamas Vinteris pralaimėjo Aliochinui Notingeme. Aliochinas vėl panaudojo šį būdą. Nuo tol, šachmatų žaidėjai daug išmoko, kaip naudoti šią konfigūraciją ir nuo jos apsisaugoti, nors kai kurios tarptautinių turnyrų partijos vis dar pralaimimos naudojantiems šią taktiką.
Fidžio vėliava

**[[Fidžis|Fidžio]]** **vėliava** imta naudoti 1970 m. spalio 10 d. Nuo to laiko valstybinis herbas šiek tiek pasikeitė, bet vėliava išliko tokia pat. Tai stilizuota „Mėlynoji vėliava“ (originali Mėlynosios vėliavos versija naudojama kaip Vyriausybės vėliava). Ji liko nepakitusi nuo tada, kai 1987 m. Fidžis buvo paskelbtas respublika, nors kai kurie politikai (pvz., opozicijos senatorius Atu Emberson-Bain) reikalauja pakeitimų.

Dabartinė vėliava labai panaši į kolonijinę vėliavą, naudotą prieš nepriklausomybės paskelbimą; pagrindinis skirtumas yra tai, kad pastarosios mėlynas fonas buvo tamsesnis, ir joje buvo pavaizduotas visas Fidžio herbas, o ne vien skydas, kaip dabartinėje. Nors kai kurie reformatoriai reikalavo pašalinti Union Jack, kaip britų kolonijinį simbolį, kiti palaiko mintį, jog jį reikia palikti istorinio tęstinumo dėlei.

Kai kurie įtakingi Fidžio piliečiai reikalavo grąžinti į vėliavą pilną herbo versiją. 2005 m. lapkričio 30 d. Didžioji Fidžio Vadų Taryba pareikalavo, kad vėliavoje būtų pavaizduotos dviejų karių, saugančių herbo skydą, figūros, miniatiūrinė kanoja ir tautinis šūkis: *„Rerevaka na kalou ka doka na tui“* („Bijokite Dievo ir gerbkite karalienę“). Šie simboliai buvo pavaizduoti originalioje Viti karalystės, pirmosios, 1871 m. suvienytos Fidžio valstybės, vėliavos versijoje.
Maurakuliečiai

**Maurakuliečiai** (*Volvocales*) – žaliadumblių (*Chlorophyta*) eilė.

Lietuvoje randamos šios šeimos:
* Valkčiadumbliniai (*Chlamydomonadaceae*)
* Maurakuliniai (*Volvocaceae*)
Valkčiadumbliniai

**Valkčiadumbliniai** (*Chlamydomonadaceae*) – žaliadumblių (*Chlorophyta*) skyriaus šeima.

Lietuvoje randama viena gentis:
*Valkčiadumblis (*Chlamydomonas*)
Goa

**Goa** (, konkanių: गोंय = *Gonya*) – mažiausia Indijos valstija. Ji išsidėsčiusi Vakarų Indijoje, Konkano regione. Šiaurėje Goa ribojasi su Maharaštros valstija, rytuose ir pietuose su Karnataka, vakaruose valstijos krantus skalauja Arabų jūra. Valstijos sostinė – Panaji. Oficiali kalba – konkanių.

## Istorija

Goa istorija artimai susijusi su viso Indijos vakarų kranto (Konkano regiono) istorija. Pirmosios čia valdžiusios imperijos buvo Maurjų imperija bei Satavahanų imperija. Pastarajai žlugus, III a. šioje Konkanio dalyje įsigalėjo Čutai.

Vėliau iki pat XIII a. čia valdė silharai ir kadambai.

Valstijos teritorija nuo XVI amžiaus buvo Portugalijos kolonija. Indijos užimta tik 1961 metais ir tik nuo 1987 m. įgijo valstijos statusą.

1625 m. rugpjūčio 22 d. misionierius Andrius Rudamina atplaukė iš Lisabonos į Goa, ir buvo pirmasis žinomas lietuvis, atvykęs į Indiją. 2015 m. šalia Se katedros jam atminti atidengtas paminklinis akmuo.

## Turizmas
Valstija labiausiai žinoma dėl savo paplūdimių ir turtingos gamtos ir yra vienas didžiausių turizmo taškų Indijoje. Septintajame ir aštuntajame dešimtmetyje ji garsėjo kaip hipių Meka. Goa bažnyčios ir konventai įtraukti į UNESCO saugomo pasaulio kultūros paveldo sąrašą.

## Religijos
* Hinduizmas – 65,8 %
* Krikščionybė – 26,7 %
* Islamas – 6,8 %

## Didžiausi miestai (2001 m., tūkst.)

* Mormugao – 97,1
* Madgaonas – 78,4
* Panadžis – 58,8

## Šaltiniai
Malajų-polineziečių kalbos

**Malajų-polineziečių kalbos** – austroneziečių šeimos grupė, viena iš dešimties ir pati gausiausia, paplitusi didžiuliame areale Indijos ir Ramiojo vandenyno salose, tik keletu šiai grupei priklausančių kalbų kalbama Azijos žemyninėje dalyje. Šiai grupei priklauso apie 1100 kalbų, kuriomis kalba beveik 300 mln. žmonių. Malagasių kalba, kuria kalbama Madagaskare, yra labiausiai nutolusi į vakarus, o toliausiai rytuose yra Velykų salos (rapanujų) kalba. Malajų – polineziečių kalbų grupė skirstoma į du pagrindinius pogrupius – Vakarų malajiečių – polineziečių ir Centrinį-Rytų malajiečių – polineziečių pogrupį.

Ši grupė yra tokia gausi, kad likusios devynios negausios grupės dažniausiai apjungiamos į bendrą vienetą – Formozos kalbas.

Malajiečių – polineziečių kalboms būdinga reduplikacija (žodžio dalių arba visų žodžių kartojimas), kuria išreiškiama daugiskaita, nedidelis balsių skaičius fonemose (paprastai penkios).

## Klasifikacija
Nėra vieningos šių kalbų klasifikacijos. Jos gali būti dalinamos į du pogrupius, arba klasifikuojamos pagal arealus: indoneziečių, filipiniečių, mikroneziečių, polineziečių, melaneziečių ir kitos kalbos.

Moderniausia klasifikacija yra tokia:
* Borneo-Filipinų kalbos: jomis šnekama Filipinuose ir kitur. Tai – daugybė kalbų, tarp kurių svarbiausios – tagalų kalba (filipinų kalba), sebuanų kalba, *hiligaynon*, ilokų kalba, kapampanganų kalba, malagasių kalba*
* Branduolinės malajų – polineziečių kalbos: greičiausiai kilę iš [[Sulavesis|Sulavesio]]
** Sunda-Sulavesio kalbos: [[bugių kalba]], [[ačehų kalba]], [[čiamų kalba]] (Vietname), [[malajų kalba]] ([[indoneziečių kalba]]), [[ibanų kalba]] (Borneo), [[sundų kalba]], [[javiečių kalba]], [[baliečių kalba]], *Čiamoro* (Guame), *Palauan''.
** Centrinės – rytų malajų – polineziečių kalbos:
*** Centrinės malajų – polineziečių kalbos (Bandos kalbos): paplitę aplink Bandos jūrą – Timoro, Sumbos, Floreso, ir Molukų salose.
*** Rytų malajų – polineziečių kalbos
**** Pietų Halmaheros-Geelvink įlankos kalbos: paplitę Halmaheros saloje ir vakarinėse Naujosios Gvinėjos dalyse.
**** Okeaninės kalbos: didžiulė aibė kalbų, apimančių Melaneziją, Polineziją ir Mikroneziją.

## Nuorodos
* Ethnologue informacija