open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Žalgirio–Pamarkijos miškai

**Žalgirio–Pamarkijos miškai** – miškų masyvas Lietuvoje, šiaurės Žemaitijoje, Mažeikių ir Telšių rajonuose, 7 km į pietryčius nuo Sedos, šalia Gadūnavo ir Nevarėnų. Priklauso Mažeikių miškų urėdijai (Sedos ir Balėnų girininkijoms) bei Telšių miškų urėdijai (Nevarėnų ir Telšių girininkijoms). Apima 60,4 km² plotą.

Masyvą sudaro Balėnų, Žalgirio, Pamarkijos, Gadūnavo, Uikių, Gedrimų, Girkalių, Juodinkių, Vidgirio, Medausgirės miškai. Paviršius banguotas. Dirvožemiai – velėniniai jauriniai ir jauriniai vietomis glėjiški priesmėliai, taip pat aukštapelkių ir žemapelkių durpžemiai. Miškais teka Ventos baseino upeliai – Pievys, Balėnupis, Viešetė, Markija (su Smelte, Kiaulupiu, Tarpijų upeliu), Šilupis. Vagos ištiesintos. Miškuose telkšo Plinkšių ir Šiliškės ežerai, pietuose siekia Tausalą. Nemaža pelkių (Juodė, Užmarkija, Plinkšių pelkė).

Medynai:
* pušynai: 39 %
* eglynai: 28 %
* beržynai: 24 %
* juodalksnynai: 4 %
* baltalksnynai: 3 %
* drebulynai: 2 %

Jaunuolynai sudaro 38 % medynų, pusamžiai medžiai 45 %, pribręstantys 12 %, brandūs 5 %.

Miškuose gyvena stambieji kanopiniai žvėrys (briedžiai, stirnos, šernai, elniai), taip pat lapės, vilkai, kiškiai, usūriniai šunys, voverės, kiaunės, opšrūs, ūdros, bebrai, ondatros, jerubės, slankos, juodieji gandrai, įvairūs vandens, pelkių ir plėšrieji paukščiai. Yra retųjų augalų augaviečių, uogynų. Aplink Plinkšių ežerą įsteigtas Plinkšių kraštovaizdžio draustinis.

Vakariniu pakraščiu eina plentas , rytiniu – . Miškuose ir aplink įsikūrę kaimai: Plinkšės, Balėnėliai, Uikiai, Užpelkiai, Paplinkšė, Užmarkija, Pamarkija, Taučiai, Jonauskiai, Šiliškės, Balėnos.

## Šaltiniai
Skroblynas

**Skroblynas** – medynas, kuriame vyrauja skroblai. Dažniausiai auga derlinguose drėgnokuose priemolių ir molių dirvožemiuose, rečiau dvinariuose lengvuose ant sunkaus podirvio, smėlio ir žvyro dirvožemiuose. Skroblynai būna gryni, bet dažniausiai auga su kitais medžiais (eglėmis, ąžuolais, liepomis, klevais, uosiais, drebulėmis, guobomis, rečiau juodalksniais). Skroblynai paplitę Vakarų, Vidurio ir Rytų Europoje, vietomis Rytų Azijoje (Kinijoje, Korėjoje, Japonijoje), Šiaurės Amerikoje.

Per Lietuvą eina skroblynų arealo šiaurės rytinė riba. 2017 m. Lietuvoje buvo 3200 ha skroblynų (0,2 % visų medynų). Labiausiai paplitę skroblynų tipai: žibuoklinis‑kiškiakopūstinis (sausgirio augavietė) ir garšvinis (baltamiškio augavietė).

Daugiausia skroblynų yra Marijampolės (Vištytgirio, Virbalgirio, Grybingirio, Buktos, Šunskų ir Ivoniškio miškuose), Alytaus (Varčios, Dzimiškės, Kalesninkų, Pivašiūnų miškuose), Veisiejų (Ringeliškių, Kalniškės, Trako, Kleboniškės miškuose), Prienų (Balbieriškio miške), Kaišiadorių (Būdos, Beištrakių miškuose) miškų urėdijose.

## Šaltiniai
Druskininkų Mikalojaus Konstantino Čiurlionio meno mokykla

**Druskininkų Mikalojaus Konstantino Čiurlionio meno mokykla**  – meno mokykla Druskininkuose, vykdanti muzikinio, choreografinio ir dailės ugdymo programas. Yra formalųjį švietimą papildanti mokykla, Druskininkų savivaldybės biudžetinė įstaiga, kurios kodas – 190031263, mokomoji kalba – lietuvių. Mokykla įsikūrusi Vytauto g. 23, jos V. K. Jonyno dailės ugdymo skyrius – Vytauto g. 14.

## Istorija
Mokykla atidaryta 1960 m. spalio 1 d. Pirmasis mokyklos direktorius ir įkūrėjas buvo chorvedys, pedagogas Apolinaras Likerauskas. Pirmaisiais metais mokykloje dirbo penki mokytojai, muzikos meno mokėsi 60 mokinių. 1976 m. naujai pastatyta muzikos mokykla. 

1978 m. miesto dailininkų dėka Druskininkuose atidaryta dailės mokykla, kuriai dešimt metų vadovavo Liucija Vrubliauskienė. Pirmaisiais metais į ją priimti 38 mokiniai, dirbo 8 mokytojai.

1995 m. muzikos mokyklai suteiktas Mikalojaus Konstantino Čiurlionio vardas. 1997 m. dailės mokykla pavadinta Vytauto Kazimiero Jonyno vardu. 2010 m. muzikos ir dailės mokyklos buvo sujungtos į vieną Druskininkų M. K. Čiurlionio meno mokyklą.

Iki 2010 m., per 50 veiklos metų, muzikos mokyklą baigė 45 absolventų laidos (1071 moksleivis), dailės mokykla išleido 30 absolventų laidų (758 moksleiviai). 

2018 m. spalio 1 d. duomenimis, meno mokyklos muzikos dalykų mokėsi 189 mokiniai, choreografijos dalykų – 68 mokiniai, dailės skyriuje mokėsi 218 mokinių arba iš viso – 475 mokiniai. Dirbo 30 mokytojų.

## Direktoriai

### Muzikos mokykla
* Apolinaras Likerauskas (1960-1961)
* Antanas Gradeckas (1961)
* Aleksandras Jurgelionis (1961-1964)
* Irena Rutkauskienė (1964-1981)
* Zigmas Ūksas (1981-1994)
* Antanina Gecevičiūtė-Laurenčikienė (1994-2009)

### Dailės mokykla
* Liucija Vrubliauskienė (1978-1988)
* Saulius Vaivada (1988)-(1991)
* Aušra Grigaliūnienė (1991)-(2008)

### M. K. Čiurlionio meno mokykla
* Ona Olšauskienė (2010-)

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
* Informacija apie mokyklą (''aikos.smm.lt'')
Ӣ

**Ӣ**, **ӣ** – išplėstinės kirilicos abėcėlės raidė. Naudojama tadžikų abėcėlėje ir yra 12-oji abėcėlės raidė.

Ӣ – 16-oji raidė aleutų abėcėlės Beringo tarmėje.

## Kodai

## Taip pat skaitykite
* Kirilicos raidžių sąrašas
Nick Blackman

**Nikas Blekmenas** (; g. 1999 m. lapkričio 11 d.) – Jungtinės Karalystės pilietybę turintis  futbolininkas, žaidžiantis vingerio (atakuojančio saugo) ir puolėjo pozicijoje. 

Šiuo metu yra Maccabi Tel Aviv FC narys.

## Karjera
Iki 2017 m. atstovavo įvairiems klubams Anglijoje (Sheffield United FC, Reading FC, Derby County FC). 

2017/18 m. žaidė Izraelyje Maccabi Tel Aviv FC. (Derby County FC, kuriam priklausė žaidėjas, paskolino jį „Makabiui“.) Pasirodė 31 rungtynėse ir pasižymėjo 10 įvarčių.

2018/19 m. persikėlė į Ispaniją į Sporting Gijón. Per 11 rungtynių pasižymėjo vienu įvarčiu.

2019/2020 m. sezonui vėl grįžo į Maccabi Tel Aviv FC.

### Pasirodymas prieš [[FK Sūduva Marijampolė|Marijampolės „Sūduvą“]]
* 2019 m. rugpjūčio 8 d. Izraelyje žaidė prieš komandą iš Lietuvos nuo rungtynių pradžios, bet nieko nepasižymėjo ir 63 rungtynių minutę buvo pakeistas.
* 2019 m. rugpjūčio 15 d. žaidė už Maccabi Tel Aviv FC Europos lygos trečiojo etapo (3Q) rungtynes Marijampolėje, kuriose pasižymėjo įvarčiu į Marijampolės „Sūduvos“ vartus. Aikštėn žengė antrojo kėlinio pradžioje, o įvartis krito 86 minutę ir rezultatas tapo 2-1, tačiau Lietuvos komanda išlaikė persvarą, o dviejų rungtynių rezultatas buvo 4-2, marijampoliečių naudai. Izraelio klubas baigė pasirodymą turnyre.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* www.soccerbase.com
* soccerway.com
Lapuočių miškai

**Lapuočių miškai** – miškai, kuriuose auga lapuočiai medžiai ir krūmai, kasmet numetantys lapus. Paplitę vidutinio, subtropinio ir tropinio klimato juostose. 

## Charakteristika

Šio tipo miškai yra aukšti, 25–40 m, juos daugiausiai reprezentuoja du medžių ardai, krūmų ardas ir žolinių augalų danga, kurioje galima matyti dar du ar tris lygius pagal žolių aukštį. Būdingas lapuočių miško bruožas yra tai, kad žolių rūšių įvairovė vyrauja, palyginti su medžių įvairove. Lapuočių miško medžiai pasižymi dideliu šakotumu, sudarydami tankią lają. Medžių lapų lakštai paprastai būna ištisiniai, skiautėti ar iškarpyti, kartais sudėtiniai. Šie lapai palyginti ploni ir nepritaikyti atlaikyti stiprias sausras ar šalčius, todėl prasidėjus nepalankiam laikotarpiui, jie numetami.

Skiriami visžaliai lapuočiai, kurių lapai krinta ne vienu metu, keičiasi nepastebimai, ir vasaržaliai lapuočiai, numetantys lapus vienu metu. Pagal medžių lapų charakteristikas (dydį), skiriami plačialapių miškai, kuriuose viršutinio ardo medžiai turi didelius ir vidutinio dydžio lapus, jie išsiskiria dideliu atsparumu šešėliui ir reiklumu dirvožemiui, yra šviesomėgiai. Tai ąžuolas, klevas, liepa, uosis, guoba. Plačialapiai miškai labiausiai paplitę ir auga palyginti švelnaus, ne kontinentinio klimato zonoje. Plačialapiai lapuočiai ir spygliuočiai medžiai sudaro mišriuosius miškus. Mažalapiuose miškuose vyraujančios medžių rūšys turi mažus lapus. Tai beržų, drebulių ir alksnių miškai. Šie miškai yra labiau šviesomėgiai ir mažiau reiklūs dirvožemio derlingumui, jie taip pat yra atsparesni šalčiui.

Pagal lapų sandarą ir medienos savybes vidutinio klimato juostų lapuočių miškai skirstomi į kietųjų lapuočių miškus (ąžuolynai, bukynai, skroblynai, uosynai) ir minkštųjų lapuočių miškus (baltalksnynai, beržynai, drebulynai, juodalksnynai).
  
## Lietuvoje

Lietuvos lapuočių miškai užima 40,8 % bendro miškų ploto. Jų sudėtis nuo viso miškų ploto:
* beržynai – 20,6 %, 
* juodalksnynai – 6,6 %, 
* baltalksnynai – 6,3 %,
* drebulynai – 3,2 %, 
* uosynai – 2,4 %, 
* ąžuolynai – 1,9 %, 
* kiti – 0,8 %.

## Šaltiniai
Chikeluba Ofoedu

**Čikeluba Frensis Ofoedu** pravarde **Čikis** (*Chikeluba Francis Ofoedu*; g. 1992 m. gruodžio 12 d.) – Nigerijos futbolininkas, puolėjas.

## Karjera
2011–2012 m. žaidė gimtojo miesto Enugu „Rangers“ komandoje.

Profesionalo karjerą pradėjo Turkijoje, kur atstovavo įvairiems klubams nuo 2012 m.

2018 m. persikėlė į Izraelį. Maccabi Tel Aviv atstovauja nuo 2018 m. iki šiol.

### Pasirodymas prieš [[FK Sūduva Marijampolė|Marijampolės „Sūduvą“]]
* 2019 m. rugpjūčio 8 d. Izraelyje žaidė prieš „Sūduvą“ nuo 63 rungtynių minutės, kai buvo pakeistas Nikas Blekmenas. **„Čikis“** pasižymėjo įvarčiu 84 minutę ir sušvelnino marijampoliečių persvarą iki 2-1.
* 2019 m. rugpjūčio 15 d. žaidė už Maccabi Tel Aviv FC Europos lygos trečiojo etapo (3Q) rungtynes Marijampolėje, kuriose jam nepavyko pasižymėti. Sužaidė visas rungtynes, kurias Izraelio čempionai pralaimėjo 1-2, o bendras dviejų rungtynių rezultatas buvo 2-4. **„Čikis“** ir „Makabio“ komanda baigė pasirodymą Europoje.

## Išnašos

## Nuorodos
* 
* Turkijos futbolo federacija
Kadagynas

**Kadagynas** – miškas, kurio medyną daugiausiai sudaro kadagiai. Tai visžalių spygliuočių miškas – šviesus, išretėjęs, mažai produktyvus. Paprastai kadagynai įsikuria kalnų šlaituose, kur formuojasi gruntiniai vandenys ir nuošliaužos, todėl aukštai vertinamos jų savybės – formuojančios aplinką, reguliuojančios vandens režimą, saugančios dirvožemį.

Paplitę visose sausose šiaurinio pusrutulio vidutinio klimato zonose, Centrinės Amerikos, Azijos bei Afrikos kalnų atogrąžų regionuose nuo 70° š. pl. iki 12° p. il. Vieni didžiausių kadagių miškų masyvai plyti Vidurinės Azijos kalnuose 800–1300 m aukštyje (665 tūkst. ha), Ziarato Beludžistano kalnuose (100 tūkst. ha), Krymo ir Kaukazo kalnuose iki 2100 m (36 tūkst. ha), Tian Šanyje, Pamyre.

## Lietuvoje

Lietuvoje kadagių daugiausiai auga pietryčių pušynuose. Yra kadagynų, augančių ir atvirose vietose, šlaituose prie upių, aukštumų paežerėse. Jiems tinka kalkingas dirvožemis, akmeningos ir smėlėtos laukų dykvietės. Dažnai formuojasi šienaujamose ar ganomose pievose, kur dėl ūkinės žmogaus veiklos sustabdomas kitų krūmų augimas. Lietuvoje savaime auga tik paprastieji kadagiai (*Juniperus communis*). Žinomiausi kadagynai:

* **[[Kadagių slėnis|Kadagių slėnio]] kadagynas**, augantis Kauno marių regioniniame parke, saugantis stačius marių šlaitus nuo erozijos.
* **Šauklių kadagyną** Salantų regioniniame parke sudaro apie 79 ha kadagiais apaugusių akmenynų.
* **Vilkokšnio kadagynas**, užimantis 3,5 ha, išsidėstęs ant Vilkokšnio ežero kranto (Trakų raj.).
* **Dubakalnio kadagynas** yra už 4 km į pietus nuo Veprių (Ukmergės raj.), neigiamai paveiktas užsitęsusio Jonavos „Achemos” išmetamų teršalų poveikio.
* **Pabaluošės kadagynas**, užimantis 4,4 ha Aukštaitijos nacionaliniame parke, rytinėje Baluošo ežero pakrantėje.
* **Margupio kadagyno** draustinis yra Seredžiaus seniūnijoje (Jurbarko raj.), kur grynieji kadagynai sudaro apie 2,5 ha.
* **Bradesių kadagynas**, išplitęs 2,2 ha, esantis Sartų regioniniame parke, Sartų ežero pietinės – pietvakarinės ekspozicijos šlaite.

## Šaltiniai
А

**А**, **а** – pirmoji kirilicos abėcėlės raidė, kuri paprastai priskiriama garsui [a]. Jos forma kilusi iš graikiškos raidės alfa (Α α).

## Kodai

## Taip pat skaitykite
* Kirilicos raidžių sąrašas
Marius Cocîrlă

**Marius Cocîrlă** (; g. 1996 m. birželio 22 d.) – Rumunijos futbolininkas, rungtyniaujantis saugo pozicijoje. 

## Karjera

Žaidė įvairiuose Rumunijos klubuose. 

2018–2019 m. sezone CS „Balotesti“ klube sužaidė 32 rungtynes (Liga II pirmenybėse) ir pasižymėjo vienu įvarčiu.

2019 m. rugpjūčio mėn. tapo Klaipėdos „Atlanto“ nariu.
Komandoje debiutavo 2019 m. rugpjūčio 19 d. rungtynėse prieš FK Panevėžys.
2019 m. sezone 13 kartų žaidė A lygos rungtynėse.

## Išnašos

## Nuorodos
* 
* romaniansoccer.ro svetainė
Rumunijos II lyga

**Rumunijos II lyga** () – antros pakopos futbolo pirmenybės Rumunijoje, antra pagal rangą lyga šalyje po I lygos. Varžybos vyksta vieningoje lygoje.

## Istorija

Lyga įkurta 1934 m. Ilgus dešimtmečius lyga buvo organizuojama 2–3 grupėse, kol 2016 m. buvo sudaryta vieninga lyga.

2019–2020 m. sezone lyga pagal rėmėjus vadinta *Liga 2 Casa Pariurilor*.

## Čempionai
*  – CS Juventus Bucuresti
*  – Dunarea Calarasi
*  – Chindia Targoviste
*  – UTA Arad
*  – FCU Craiova
*  – Petrolul Ploiesti
*  – Politehnica Iasi
*  – Unirea Slobozia

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Liga II (Frfotbal.ro)
* Romania - List of Second Division Final Tables (Rsssf.org)
* Istoria Ligii 2 (Romaniansoccer.ro)
* Romania Liga II (Soccerway.com)
AFC Chindia Târgoviște

**Tirgovištės „Chindia“** arba **AFC Chindia Târgoviște** () – Rumunijos futbolo klubas iš Tirgovištės. Pavadinimas kilo nuo Kidniejos (Kidnėjaus) bokšto, kuris yra Rumunijos paveldo objektas. Pagal legendas, šį bokštą pastatė Vlado Drakulos valdymo metu.

## Istorija
Klubas įkurtas 2010 m. Iškopė į elito lygą, kai tapo 2018/2019 m. Liga II nugalėtojais.

## Pasiekimai

## Sezonai

|}

## Lietuviai

* Modestas Vorobjovas, saugas (2022–2023)

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
* facebook paskyra
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Transfermarkt
Vėtravarta

**Vėtravarta** arba **audravarta, vėjavarta** – stipraus vėjo išversti medžių kamienai ar jų dalys, nulaužtos viršūnės, stambios šakos, nukritusios ant žemės. Vėtravartos susidaro dėl natūralios medžių žūties, vykdomų kirtimų, miškų gaisrų, vėjo ir sniego poveikio (apledėjimo), apnikusių miško kenkėjų vabzdžių. Medžiai išverčiami tada, kai vėjo greitis viršija 20–25 m/s. Stipraus vėjo dažniausiai neatlaiko sniego prislėgti ar kenkėjų pažeisti, nudžiūvę medžiai, turintys puvinio pažeistas šaknis. Daug vėtravartų įvyksta senuose, šlapiuose miškuose. Dažniausiai nukenčia eglynai ar medynai su eglėmis. Išverčiami išaugę tankmėje, vėliau kirtavietėse palikti pavieniai medžiai. Medynų atsparumą vėjų poveikiui didina sistemingi miško ugdomieji kirtimai, mišrių ir įvairiaamžių medynų auginimas, vėjui atsparių miško palaukių formavimas.

## Ekologija

Ant miško paklotės dūlanti mediena dirvožemį praturtina maistinėmis medžiagomis, sustiprina miško šlaitus nuo ardymo, apsaugo dirvą. Čia sukuriamos sąlygos nuolat ar laikinai įsikurti daugeliui rūšių: mikroorganizmams, vaisiakūniams, nariuotakojams, moliuskams, varliagyviams ir ropliams, paukščiams ir net smulkiems žinduoliams. Kad sėkmingai daugintųsi tam tikrų rūšių augalai, būtina, kad jų sėklos sudygtų pūvančioje vėtravartų medienoje.

Negyva mediena vaidina svarbų vaidmenį kaip ilgalaikė anglies kaupėja. Pavyzdžiui, spygliuočių miškuose negyvoje medienoje kartu su dirvožemiu gali būti iki 25–30 % miške sukauptos anglies.

Vėtravartų kaupimasis miškui kelia ir pavojų, ypač gaisro metu, prisideda prie greito jo išplitimo dideliuose plotuose. Be to, tai yra palankios sąlygos plisti įvairiems kenksmingiems vabzdžiams, pavyzdžiui, kinivarpoms, kurios dauginasi vėtravartose ir persikelia į šalia augančius sveikus medžius, dėl ko gali būti sunaikinami dideli plotai vertingo miško. Gerai prižiūrimoje girininkijoje ypatingas dėmesys kreipiamas į savalaikį naujai susidarančių vėtravartų valymą, gaunama malkoms ir kitiems tikslams tinkama mediena.

## Šaltiniai
Zajašiškių miškas

**Zajašiškių miškas** (arba ***Švedų miškas, Zajasiškių miškas***) – miškas Lietuvoje, Šalčininkų rajono pietryčiuose, 2 km į vakarus nuo Dieveniškių, siekia Gudijos sieną. Priklauso Šalčininkų miškų urėdijos Dieveniškių girininkijai. Apima 13 km² plotą.

Paviršius banguotas. Būdingi jauriniai silpnai sujaurėję smėliai bei velėniniai jauriniai vietomis glėjiški priesmėliai. Miškas patenka daugiausia Gaujos baseinan (teka Rodūnė, Berželis).

Medynai:
* pušynai: 87 %
* eglynai: 9 %
* beržynai: 3 %
* juodalksnynai: 1 %

Jaunuolynai sudaro 48 % medynų, pusamžiai medžiai 49 %, pribręstantys 5 %.

Miško fauna negausi.

Per mišką eina kelias . Rastas Dieveniškių pilkapynas, stūkso akmuo Mokas, Šaltinių akmuo. Didžiuma miško patenka į Dieveniškių istorinį regioninį parką. Miške ir greta įsikūrę šie kaimai: Zajašiškės, Albertina, Didieji Gedūnai, Žižmai, Lobas, Apikartai, Gužiniai, Naujieji Miežionys, Senieji Miežionys.

## Šaltiniai
Vyžuonų miškas

**Vyžuonų miškas** – miškas Lietuvoje, Aukštaitijoje, Utenos rajone, tuoj į šiaurės rytus nuo Vyžuonų. Priklauso Utenos miškų urėdijos Vyžuonų girininkijai. Apima 9,2 km² plotą.

Paviršius banguotas. Būdingi velėniniai jauriniai, jauriniai vietomis glėjiški priesmėliai ir jauriniai silpnai sujaurėję smėliai. Miško šiauriniu pakraščiu teka Šventoji, per mišką – jos intakai Vyžuona (su Lukna), Girbys. Miške telkšo Girbio, Balčio, Išleistinio ežerai.

Medynai:
* pušynai: 64 %
* eglynai: 25 %
* beržynai: 9 %
* juodalksnynai: 1 %
* baltalksnynai: 1 %

Jaunuolynai sudaro 24 % medynų, pusamžiai medžiai 70 %, pribręstantys 4 %, brandūs 2 %.

Miške veisiasi stambieji kanopiniai žvėrys (sirnos, šernai ir kt.), kiškiai, lapės, voverės, opšrūs, usūriniai šunys, kiaunės. Įsteigtas Vyžuonų botaninis draustinis.

Per mišką eina kelias . Yra dailės paminklas – Vyžuonų kapinių vartų skulptūra. Miške ir greta įsikūrusios šios gyvenvietės: Vyžuonos, Ažuraistis, Pašiliai, Bartašiūnai, Pašvenčiai, Galiniai, Gaižiūnai.

## Šaltiniai
Antiochijos stačiatikių bažnyčia

**Antiochijos stačiatikių bažnyčia** (), oficialiai **Antiochijos ir visų Rytų rumo stačiatikių patriarchatas** () – viena iš autokefalinių Rytų krikščionių ortodoksų (stačiatikių) bažnyčių. 

Jos vadovas yra patriarchas (nuo 2012 m.) – Jonas X..

## Šaltiniai
Viktariškių–Birželių miškai

**Viktariškių–Birželių miškai** – miškų masyvas Lietuvoje, Panevėžio rajone, 5 km į pietvakarius nuo Naujamiesčio. Priklauso Panevėžio miškų urėdijai (Naujamiesčio girininkijai). Apima 12,5 km² plotą.

Masyvą sudaro Viktariškio, Baibokų, Namišių, Birželių, Daržinės miškai. Paviršius lygus. Dirvožemiai – velėniniai glėjiški sujaurėję ir velėniniai karbonatiniai priemoliai. Miškai patenka į Nevėžio baseiną – teka Kiršinas, Lieluvis, Svirnupis.

Medynai:
* beržynai: 45 %
* uosynai: 28 %
* eglynai: 11 %
* ąžuolynai: 11 %
* drebulynai: 2 %
* baltalksnynai: 2 %
* juodalksnynai: 1 %

Jaunuolynai sudaro 29 % medynų, pusamžiai medžiai 46 %, pribręstantys 16 %, brandūs 9 %.

Miškuose gyvena stirnos, briedžiai, elniai, šernai, lapės, kiškiai, usūriniai šunys, voverės, kiaunės, barsukai, bebrai, ondatros.

Miškuose įsikūrę kaimai: Marusynė, Mazgiai, Drąseikiai, Paliesė, Birželės.

## Šaltiniai
Mutas

:: *Apie Baltarusijos gyvenvietę žr. [[Mutas (Lyda)]]*.

**Mutas** ( *mōwet*,  *māweṯ*) – dievybė vakarų semitų mitologijoje, mirties ir požemio pasaulio dievas, įkūnijantis chaosą. Manyta, kad sukeliantis sausras, nevaisingumą. Svarbiausias priešininkas – dievas Baalas.

Dievybės vardas kilęs iš semitų **mwt* („mirti“), plg. akadų k. *mutum* („mirtis“). Iš ugaritų tekstų žinoma keletas šios dievybės epitetų, kaip antai *bn ilm mt* („Mutas [yra] dievų sūnus“) bei *ydd il gzr* („Elo numylėtasis“). Tai rodo, kad Mutas laikytas dieviškosios tvarkos dalimi. 

Mutas minimas Ugarito mituose, pasak kurių, yra milžiniško dydžio ir suryja visa, kas gyva, pražiodamas burną nuo žemės iki dangaus. Muto liežuvis siekiąs žvaigždes. Tikėta, kad mirusieji iškeliauja į Muto požemio karalystę arba pas mirštančiuosius ateinąs pats Mutas. Išlikęs ugaritų pasakojimas apie didvyrį Karatu, kurį nuo pas jį atėjusio Muto išgelbėjusi tik dieviškoji gydytoja Šaatikat, sukurta aukščiausiojo dievo Elo. Muto požemio karalystė mituose apibūdinama kaip „giliausioji žemės vieta“, kurioje pilna puvėsių, purvo, gleivių. Mirti reiškia būti surytam Muto.

Buvo tikima, jog mirtis, kurią personifikuoja Mutas, galinti patekti į namus pro langą. Apie tokį tikėjimą užsimenama ir Senajame Testamente (Jeremijo 9,20). Greičiausiai dėl to Baalas pasipriešinęs Kotaro-Chasio užmojui Baalo rūmuose įrengti langą. Mutas buvo vienas iš tų, kurie siekė užvaldyti pasaulį. Jis pakvietė Baalą į puotą ir nužudė, taip kilo sausra, nuniokotas pasaulis. Visgi ir pats Mutas buvo nužudytas Baalo sesers deivės Anat. Po septynerių metų Mutas atgyja ir kovoja su Baalu, tačiau nelaimi. Mūšis tarp šių dievų niekad nesibaigia, jis nuolat atsinaujina. Tiek Muto mirtis, tiek Baalo prisikėlimas susiję su gyvybe ir vaisingumu. Gali būti, kad Mutas turėjęs ir vaisingumo galią (ją galėjo įgyti miręs). Pasak mito, Anat puola dievą Mutą, kerta jį kalaviju, sijoja per rėtį, degina ugnimi, trina tarp akmenų ir išbarsto palaikus laukuose kaip grūdus. Po to atgyja gyvybė, o kartu ir Baalas. Teigiama, kad šie mitiniai vaizdiniai atspindi gamtos ciklų kaitą, kai vaisingą, lietingą metų laiką keičia sausros laikotarpis.

Sanchuniatono teogonijoje (veikalas neišliko), kurią savo Finikijos istorijoje panaudojo Filonas iš Biblo, minima būtybė *Mut*. Anot Filono, pradžioje egzistavęs tik tamsus, vėjuotas oras bei tamsus, dumblėtas chaosas. Vėjas „pamilęs savo paties pradžią“ ir kaip *Pothos*, „geismas“, išskyręs būtybę *Mut*. Greičiausiai ši būtybė nėra tapati Baalo priešininkui Mutui.

## Šaltiniai
CS Balotești

**Clubul Sportiv Balotești** arba **CS Balotești** – Rumunijos futbolo klubas iš Baloteščio.

## Istorija
Klubas įkurtas 2006 m. varžytis pradėjo žemesniuose divizionuose. 2013/14 m. sezone buvo pirmi trečioje pakopoje (Liga 3).

Iškopė į Liga II ir antroje pakopoje išbuvo penkis sezonus, bet nesugebėjo įsitvirtinti.

2020–2021 m. Liga III rungtyniavo 4 grupėje. Joje liko dešimtoje vietoje. Surinko vos vieną tašką ir savo grupėje buvo blogiausi.

Po sezono ekipa turėjo būti perkelta į Liga IV, tačiau klubo vadovybė nusprendė atsisakyti suaugusiųjų komandos ir nebedalyvavo nacionaliniuose čempionatuose.

## Sezonai

|}

## Išnašos

## Nuorodos
* facebook paskyra
* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
FC Academica Clinceni

**Klinkėnų „Academica“** arba **FC Academica Clinceni** () – Rumunijos futbolo klubas iš Klinkėnų 

## Istorija
Klubo ištakos siekia 2005 m., kai buvo įkurtas CS Buftea. 2013 m. parduotas privatiems investuotojams iš Klinkėnų apylinkės.

2015 m. vasarą radosi naujadaras **Academica Clinceni**. Klubas įkurtas 2015 m. po rebrendingo. 

Iškopė į elito lygą, kai 2018/2019 m. Liga II užėmė antrą vietą.

2021–2022 m. sezone rungtyniavo Liga I (aukščiausioji lyga), tačiau turėjo finansinių problemų. Klubas tapo nemokus, o Rumunijos futbolo federacija skyrė nuobaudas: atimti taškai. Po šių sankcijų klubas nukrito į priešpaskutinę vietą ir buvo perkeltas į žemesnį divizioną.

## Sezonai

|}

## Lietuviai
* Donatas Kazlauskas, puolėjas (2021 m.)

## Išnašos

## Nuorodos
* [ Oficiali klubo svetainė] 
* Facebook paskyra
* SOCCERWAY
* Transfermarkt
Б

**Б, б** – antroji kirilicos abėcėlės raidė, kuri paprastai priskiriama garsui [b]. Jos forma kilusi iš graikiškos raidės beta (Β β).

## Kodai

## Taip pat skaitykite
* Kirilicos raidžių sąrašas
Italijos vyrų rankinio rinktinė

**Italijos vyrų rankinio rinktinė** – komanda atstovaujanti Italijai tarptautinėse varžybose. Rinktinės sudėtį ir veiklą koordinuoja Italijos rankinio federacija.

## Dalyvavimas čempionatuose
### Olimpinės žaidynės

### Europos čempionatas

### Pasaulio čempionatas

## Nuorodos
*Oficiali svetainė
Suoselis

**Suoselis** – ežeras Lietuvoje, Molėtų rajone, 3 km į šiaurės vakarus nuo Dubingių. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,44 km, plotis – iki 0,24 km. Altitudė 149,7 m. Šiaurinis ir pietinis krantai aukšti, rytinis ir vakarinis – žemi. Iš vakarų prieina Liūnų pelkė. Šiaurinėje ir pietinėje pakrantėse stūkso Kryžiokraisčio miškas, kitose pakrantėse yra įsiterpę pievų ir dirbamos žemės ploteliai, krūmynai. Rytine ežero dalimi prateka Asvejos ežero intakas Stirna (Žeimenos upės baseinas). Šalia įsikūrę Sarališkių ir Verbyliškių kaimai.

## Šaltiniai
Žemėplėša

**Žemėplėša** – upelis Kėdainių rajone, Pernaravos seniūnijoje; Šušvės dešinysis intakas. Prasideda laukuose, Jankūnų kaime (2 km į šiaurę nuo Pernaravos). Teka laukais į rytus. Įteka į Šušvę (Angirių tvenkinį) 27 km nuo jos žiočių, Griniuose, priešais kapinaites.

Visa vaga, išskyrus patį žemupį, ištiesinta. Prie upelio įsikūrę Jankūnai, Pavinkšniai, Kupsčiai, Griniai.

Vandenvardis *Žemė́plėša* kildinamas iš žodžių *žẽmė* ir *plė́šti* („ardyti, lupti, drėksti“).

## Šaltiniai
Nisaba

**Nisaba** () – deivė Mesopotamijos mitologijoje. Iš pradžių buvo derlingumo dievybė (ypač sieta su javais), vėliau įgijo kitų funkcijų ir imta laikyti rašto, skaičių, mokslo, architektūros, astronomijos dievybe. Tėvas – dangaus dievas Anu, motina – Uraš. Lagašo panteone Nisaba buvo Enlilio duktė ir Ningirsu sesuo. Trečiosios Ūro dinastijos laikais Nisabos sutuoktinis – dievas Haja. Šių dievybių pagalbos šaukdavosi raštininkai, besimokantys dantiraščio. I tūkst. pr. m. e. Nisabos sutuoktiniu imtas laikyti rašto dievas Nabu, perėmęs iš Nisabos rašto dievybės funkcijas. Kartais dar buvo vadinama Nanibgale. Deivės simbolis – stilius.

Atsižvelgiant į tai, kad dantiraščio ženklas, žymintis Nisabos vardą, vaizduoja javų varpą, galima manyti Nisabą iš pradžių buvus javų dievybe. Iki Sargono laikų kulto vietos buvo Uma ir Erešas, vėliau – Lagašas. Umos mieste pradėta garbinti ankstyvuoju dinastiniu laikotarpiu (apie 2900–2700 m. pr. m. e.). Minima Faros dievų sąraše kaip Erešo miesto (nelokalizuotas) deivė. Šio miesto globėja buvo Isino–Larsos laikotarpiu, gretimo Šurupako miesto deivė Sud laikyta jos dukra. Kaip pasakojama mite „Enlilis ir Sud“, Enlilis (Nipūro dievas), norėdamas vesti deivę Sud, turi gauti Nisabos sutikimą. Karalius Lugalzagesis iš Umos šią deivę vadino savo motina. Valdant šiam karaliui bei vėlesnės Akado dinastijos laikais Nisabos kultas paplito po kitus Šumero miestus. Kaip raštininkų globėja, Nisaba pirmąkart įvardyta Lagašo valdovo Gudėjos laikais (apie 2144–2124 m. pr. m. e.). Didžiausią svarbą kultas buvo įgavęs II tūkst. pr. m. e. pirmoje pusėje, o Kasitų dinastijos bei Naujosios Babilonijos karalystės laikotarpiais, plintant Nabu kultui, reikšmę palaipsniui prarado. 

Žinoma keletas šios deivės epitetų, kaip antai „Enkio išmintis“, „toji, kuri atveria žmonėms ausis“. Tai rodo, kad laikyta deive, apšviečiančia žmonėms protą, suteikiančia išmintį. Manoma, kad būtent Nisaba vaizduojama ant karaliaus Entemenos vazos. Deivė pavaizduota sėdinti palaidais plaukais, tiarą su ragais puošia javų varpos, iš jos pečių auga javai, rankoje laiko datulę. Nors ikonografijoje kaip rašto dievybė nėra vaizduojama, tačiau šiuo aspektu dažnai aprašoma įvairiuose tekstuose. Pasakojime „Gudėjos sapnas“ ji apibūdinama kaip „moteris, laikanti auksinį stilių ir studijuojanti molio lentelę, ant kurios pavaizduotas žvaigždėtas dangus“.

## Šaltiniai
Aleksandras Akimovas

**Aleksandras Fiodorovičius Akimovas** (; 1953 m. gegužės 6 d. – 1986 m. gegužės 11 d.) – TSRS inžinierius, pamainos, dirbusios Černobylio atominės elektrinės 4-ajame bloke Černobylio katastrofos naktį, viršininkas.

Aleksandras Akimovas gimė 1953 m. gegužės 6 d. Novosibirske, Rusijos TFSR.

1976 m. Akimovas baigė Maskvos energetikos institutą ir įgijo šilumos ir energijos procesų inžinerijos ir automatizavimo specialisto laipsnį.

Savo karjerą jis pradėjo Černobylio atominėje elektrinėje 1979 m. rugsėjo mėn. Pirmaisiais metais Černobylyje jis ėjo vyresniojo turbinų valdymo inžinieriaus ir turbinų salės pamainos viršininko pareigas. 1984 m. liepos 10 d. Aleksandras Akimovas buvo paskirtas į 4 reaktoriaus pamainos viršininko pareigas.

## Černobylio katastrofa

1986 m. balandžio 26 d. naktį Akimovas ėjo 4-ojo bloko pamainos viršininko pareigas. Rengiantis planuojamam saugos bandymui buvo sumažintas reaktoriaus galios lygis. Tačiau galios sumažinimas buvo per staigus, todėl reaktorius tapo „užnuodytu“ (padidėjo 135Xe, stipraus neutronų absorberio kiekis), todėl reaktorius pasidarė nestabilus ir per daug pavojingas. Garas nuo turbinos buvo atjungtas. Bandymą baigus ir nuspaudus avarinės apsaugos AZ-5 mygtuką buvo gesinamas reaktorius. Stabdantys strypai turėjo grafito antgalius, kad „taupytų“ neutronus, o didžioji strypų dalis buvo pagaminta iš boro, kad stabdytų reakciją; strypams besileidžiant kažkas reaktoriuje sutriko, o grafito antgaliai įstrigo vietoje, pagreitindami reakciją ir sukurdami neutronų srautą reaktoriaus dugne. Dėl staigaus galios augimo reaktorius sprogo. Ryšių tinklus staiga užplūdo skambučiai ir informacija. Diatlovas išgirdo pranešimus apie didžiulius reaktoriaus pažeidimus, tačiau netikėjo ir dėl to kelias valandas po to pateikė melagingą informaciją apie reaktoriaus būklę.

Sužinojęs avarijos mastą, jis iki pat ryto dirbo su savo įgula reaktoriaus pastate ir bandė pumpuoti vandenį į neegzistuojantį reaktorių.

Akimovas mirė 1986 m. gegužės 11 d. praėjus dviem savaitėms po avarijos, dėl ūmaus radiacinio sindromo, būdamas 33 metų. Iki mirties, kol jis galėjo kalbėti, jis nuolat kartojo: „Aš viską padariau teisingai. Aš nesuprantu, kodėl taip atsitiko“. Pirminio tyrimo metu jis ir jo bendradarbiai buvo kaltinami. Tik vėliau kaltė buvo perkelta elektrinės direktoriui ir vyr. inžinieriui. Operatoriai ir vadovybė nesilaikė elektrinės saugumo instrukcijų ir ignoravo pakartotinius įspėjimus.

## Pripažinimas
2008 m. Akimovas po mirties buvo apdovanotas Viktoro Juščenkos, tuometinio Ukrainos prezidento, 3 laipsnio ordinu už drąsą.

## Išnašos
Leonidas Toptunovas

**Toptunovas Leonidas Fedorovičius** (; 1960 m. rugpjūčio 16 d. Mykolaivka, Buryno rajonas, Sumų sritis, Ukrainos TSR – 1986 m. gegužės 14 d. Maskva, RSFSR) – Černobylio atominės elektrinės reaktoriaus vyresnysis inžinierius

1983 m. baigė Maskvos inžinerinės fizikos institutą, įgijo atominių elektrinių ir įrenginių inžinieriaus specialybę. Černobylio AE pradėjo dirbti 1983 m. kovo 31 d. kaip jaunas institutą baigęs specialistas. Dirbo reaktorių bloko valdymo inžinieriumi ir vyresniuoju reaktoriaus valdymo inžinieriumi.

Pripetėje jis gyveno Sporto g. 17a, aštuntame (aukščiausiame) aukšte.

Tragišką 1986 m. balandžio 26 d. naktį jis dirbo 4-ojo bloko valdymo salėje. Pirmosiomis avarijos valandomis jis nesavanaudiškai ir bebaimiškai atliko avarijos likvidavimo darbus. Gauta 700 rem radiacijos dozė.

Jis mirė 1986 m. gegužės 14 d. nuo radiacinės spindulinės ligos 6-ojoje Maskvos klinikinėje ligoninėje.

## Apdovanojimai
Trečiojo laipsnio Drąsos ordinas (po mirties) (2008 m. gruodžio 12 d.) – *už drąsą, atsidavimą, aukštą profesionalumą, parodytą pašalinant Černobylio katastrofos padarinius, reikšmingus darbo laimėjimus, aktyvią visuomeninę veiklą*

## Šaltiniai
Sutrinis

**Sutrinis** – ežeras Lietuvoje, Molėtų rajone, 7,5 km į šiaurės rytus nuo Joniškio. Ežero ilgis iš šiaurės į pietryčius – 0,78 km, plotis – iki 0,28 km. Altitudė 150,9 m. Pietrytinė ežero dalis gausiai užžėlusi vandens augalija. Krantai neaukšti, sausi, apaugę medžiais ir krūmais. Pakrantėse daugiausia plyti krūmais apaugusios pievos, vietomis auga miškeliai. Šiaurės vakaruose įteka P-1 upelis iš Šlavino ežero, o pietryčiuose tas pats upelis išteka link Šiekšto ežero (Spenglos upės intako Pravalos baseinas, Žeimenos upės baseinas). Šalia įsikūrę Andrulėnų ir Šlavinos kaimai.

## Šaltiniai
Liuksemburgo vyrų vandensvydžio rinktinė

**Liuksemburgo vyrų vandensvydžio rinktinė** – nacionalinė komanda, kuri atstovauja Liuksemburgą oficialiose vandensvydžio varžybose.

## Dalyvavimas čempionatuose
### Olimpinės žaidynės

## Šaltiniai
Jungtinės Karalystės moterų softbolo rinktinė

**Jungtinės Karalystės moterų softbolo rinktinė** – nacionalinė šalies moterų rinktinė, Jungtinę Karalystę atstovaujanti softbolo tarptautinėse varžybose. Rinktinės veiklą koordinuoja Britanijos softbolo federacija. Komanda oficialiai įkurta 1985 m.

## Dalyvavimas čempionatuose
### Europos čempionatas

### Pasaulio čempionatas

### Olimpinės žaidynės

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Šaminis (Molėtų r.)

**Šaminis** – ežeras Lietuvoje, Molėtų rajone, 6,5 km į šiaurės vakarus nuo Labanoro, Pašekščių miške. Ežero ilgis iš šiaurės į pietryčius – 0,48 km, plotis – iki 0,15 km. Altitudė 149,1 m. Krantai žemi, tik pietrytinis krantas aukštesnis, ištisai apaugę medžiais. Ežeras nenutekantis, priklauso Aiseto ežero baseinui. Į pietryčius įsikūręs Pagraužės kaimas. Veikia kaimo turizmo sodyba.

## Šaltiniai
Šepetynė

**Šepetynė** – ežeras Lietuvoje, Molėtų rajone, 5 km į rytus nuo Alantos. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,12 km, plotis – iki 0,09 km. Altitudė 130,8 m. Krantai žemi, pelkėti. Aplinkui plyti dirbami laukai, į pietus stūkso nedidelis Juodakalnio miškas. Vakaruose išteka upelis link Virintos intako Karulės.

## Šaltiniai
Šešuolėlių ežeras

**Šešuolėlių ežeras** arba **Šešuolių ežeras** – ežeras Lietuvoje, Molėtų rajone, 7,5 km į pietryčius nuo Videniškių. Ežeras ovalo formos, ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,28 km, plotis – iki 0,15 km. Altitudė 170,7 m. Krantai žemi, pelkėti. Pakrantės kalvotos, plyti pievos ir dirbami laukai. Rytuose išteka Bebrusų ežero intakas Punta (Šventosios upės intako Siesarties baseinas). Šalia įsikūręs Šešuolių kaimas.

## Šaltiniai
Jeršovas

**Jeršovas** () – miestas Rusijoje, Saratovo srityje, 178 km į rytus nuo Saratovo, prie Mažojo Uzenio ištakų; rajono centras. Svarbus geležinkelių mazgas (linijos į Saratovą, Pugačiovą, Oralą). Maisto (duonos, pieno, aliejaus, mėsos, grūdų), statybinių medžiagų pramonė, lokomotyvų ir vagonų depai. Yra kultūros namai, Šv. Nikolajaus Stebukladario cerkvė.

## Istorija
Jeršovas įkurtas 1893 m., statant Riazanės–Uralo geležinkelį. Gyvenvietė tapo svarbiu geležinkelio ir traukinių remonto centru. Miesto statusas suteiktas 1963 m.

## Šaltiniai
Sausieji atogrąžų miškai

**Sausieji atogrąžų miškai** – atogrąžų miškų biomas, kuriame vyrauja sausuoju laikotarpiu lapus numetantys plačialapiai medžiai, retai – visžaliai medžiai. Šie miškai paplitę atogrąžų juostose ten, kur nepaisant gana didelio metinio kritulių kiekio būna ilgų sausmečių. Veši į šiaurę ir pietus nuo pusiaujo drėgnųjų atogrąžų miškų, sudaro dvi juostas tarp 10° ir 20° š. pl. bei 20° ir 30° p. pl., srityse, kuriose būdingas 3–8 mėn. trunkantis sausasis laikotarpis ir 4–9 mėn. trunkantis drėgnasis laikotarpis, kartais per metus būna po du drėgnuosius ir sausuosius laikotarpius.

Pagrindiniai sausųjų atogrąžų miškų arealai: Pietų Azija (ypač Dekano plokščiakalnis, Šri Lanka), Indokinijos pusiasalis, Mažosios Sundos salos, Karibų salos, pietų Meksika ir Centrinė Amerika, Bolivijos lygumos (Čikitanija), centrinė ir rytų Brazilija (Kaatingos miškai), taip pat šiaurės vakarų Madagaskaras, Pietų Afrika, Naujoji Kaledonija.

Sausųjų atogrąžų miškų medynas būna 1–3 ardų, vidutinis medžių aukštis – 10–40 m. Kadangi sausuoju laikotarpiu dauguma medžių numeta lapus, miško paklotė gauna daug šviesos ir susidaro palankios sąlygos žoliniams augalams augti. Augalų biomasė sudaro 28–320 t/ha. Vyraujančių medžių įvairovė priklauso nuo miškų geografinės padėties. Paplitusios medžių rūšys: sterkulija, bombakmedis, viršūklis, Azijoje – pūkmedis, sparnenis, šorėja, tikmedis, Afrikoje – dryžmedis, kliedmis, giburcija, kraumedis, Šiaurės ir Pietų Amerikoje – kvaruba, balamedis, kolamedis, kapokmedis, rintausė, svietenija, Australijoje – bambalis, eukaliptas ir kitų genčių medžiai.

Miškuose gyvena daug žolėdžių, plėšrūnų, vaisėdžių šikšnosparnių, primatų, paukščių. Kadangi daugelis sausųjų atogrąžų miškų yra tankiai apgyvendintose vietovėse, jie sparčiai nyksta (medienos kirtimas, žemdirbystės ir gyvenamųjų plotų plėtra). Sausrų metų dažnai nukenčia nuo gaisrų.


Forest, Santa Criz Dept, Bolivia.jpg|Sausieji atogrąžų miškai rytų Bolivijoje (Čikitanijoje)
Serra das letras, estiagem!.jpg|Brazilijos Kaatingos miškai ir krūmynai sausmečiu
Chacachacare dry forest 3.JPG|Sausasis miškas Čakačakarėje (Karibai)


## Šaltiniai
Vėžaitinės miškai

**Vėžaitinės miškai** – miškai vakarų Lietuvoje, Klaipėdos rajone, 8 km į šiaurės rytus nuo Gargždų, 3 km nuo Vėžaičių. Priklauso Kretingos miškų urėdijai (Vėžaičių girininkijai). Apima 26 km² plotą. Masyvą sudaro Vėžaitinės ir Viržintų miškai. Šiaurės rytuose pereina į Kulių miškus.

Paviršius banguotas. Būdingi velėniniai jauriniai glėjiški, vietomis glėjiniai priemoliai. Miškai patenka į Minijos baseiną: pietuose teka Veiviržo intakai Juodupis ir Dirsteika, šiaurėje teka Žvelsa (su Gervupiu), vakaruose išteka Gerdaujė.

Medynai:
* eglynai: 39 %
* beržynai: 30 %
* pušynai: 9 %
* juodalksnynai: 7 %
* drebulynai: 7 %
* ąžuolynai: 2 %
* baltalksnynai: 1 %
* skroblynai: 1 %

Jaunuolynai sudaro 20 % medynų, pusamžiai medžiai 31 %, pribręstantys 20 %, brandūs 19 %.

Vėžaitinės miškuose yra stambiųjų kanopinių žvėrių (briedžių, stirnų, šernų), vilkų, bebrų, ondatrų.

Pietuose miškus kerta plentai  ir . Miškuose ir šalimais įsikūrę kaimai: Jurjonai, Tilvikai, Perkūnai, Pajuodupis, Viržintai, Žadeikiai.

## Šaltiniai
2019 m. pasaulio laipiojimo sporto čempionatas

**2019 m. [[pasaulio laipiojimo sporto čempionatas]]** – 16-asis geriausių pasaulio laipiojimo sporto čempionatas, kuris vyko rugpjūčio 11 d. – rugpjūčio 21 d. Japonijos mieste Hačiodžyje.

Čempionatas taip pat buvo atranka į laipiojimo sporto varžybas 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse.

## Medalininkai
### Vyrai

### Moterys

## Nuorodos
* IFSC oficiali svetainė
Večių–Peldinės miškai

**Večių–Peldinės miškai** – miškai šiaurės vakarų Lietuvoje, Kretingos ir Skuodo rajonuose, 4 km į šiaurės vakarus nuo Grūšlaukės. Priklauso Kretingos miškų urėdijai (Grūšlaukės ir Lenkimų girininkijoms). Apima 36,4 km² plotą. Masyvą sudaro Večių, Peldinės, Ledžių, Juodalksnio, Degimų, Kuniginės, Lieknų, Šatraminių miškai.

Paviršius lygus. Būdingi velėniniai jauriniai glėjiški priesmėliai ir priemoliai. Miškai patenka į Šventosios baseiną: teka pačios Šventosios aukštupys bei jos intakai – Laukupis, Paraistupis, Įpiltis (su Pievupiu), Plaušupis. Vagos ištiesintos, didžiuma miškų nusausinta.

Medynai:
* eglynai: 48 %
* pušynai: 30 %
* beržynai: 18 %
* juodalksnynai: 2 %
* drebulynai: 1 %
* skroblynai: 1 %

Jaunuolynai sudaro 35 % medynų, pusamžiai medžiai 56 %, pribręstantys 7 %, brandūs 2 %.

Večių–Peldinės miškuose yra briedžių, stirnų, šernų, elnių, vilkų, lapių, usūrinių šunų, opšrų, kiaunių, kiškių, voverių, jerubių, slankų.

Pietuose miškus kerta plentas  ir geležinkelis Kretinga–Skuodas. Miškuose ir šalimais įsikūrę kaimai: Medininkai, Plokščiai, Peldžiai, Žalgiriai, Ledžiai.

## Šaltiniai
Vasniūnų miškai

**Vasniūnų miškai** (arba ***Vosniūnų miškai***) – miškų masyvas Lietuvoje, Panevėžio, Biržų ir Kupiškio rajonuose, 7 km į pietus nuo Vabalninko. Priklauso Panevėžio miškų urėdijai (Beržynės girininkijai). Apima 28 km² plotą. Masyvą sudaro Vasniūnų, Lebeniškių, Beržynės, Gruzdynės, Kiaulėdžių, Lamatų, Puzinų, Medžiūnų miškai. Tuoj į vakarus nuo Vasniūnų miškų plyti Žalioji giria.

Paviršius lygus, vietomis pelkėtas. Dirvožemiai – velėniniai glėjiški priesmėliai ir priemoliai, jauriniai smėliai, aukštapelkiniai durpžemiai. Miškai patenka į Mūšos baseiną: šiaurėje teka Tatula (su Virnsiu), vakaruose – Orija. Gausu pelkių.

Medynai:
* beržynai: 43 %
* pušynai: 41 %
* eglynai: 9 %
* juodalksnynai: 5 %
* baltalksnynai: 2 %

Jaunuolynai sudaro 23 % medynų, pusamžiai medžiai 60 %, pribręstantys 12 %, brandūs 5 %.

Miškuose gyvena stirnos, briedžiai, šernai.

Vakariniu pakraščiu eina kelias . Miškuose įsikūrę kaimai: Muimelis, Lamatos, Kiaulėdžiai, Užubaliai, Beržynė, Rateliai, Grikienos, Lebeniškiai, Daukniškiai.

## Šaltiniai
Gibilis

**Gibilis** arba **Gira** (akadų k. *girra*, *girru*) – ugnies dievybė Mesopotamijos mitologijoje. Pagal vieną versiją, buvo dangaus dievo Anu ir deivės Šalos sūnus, pagal kitą – Enkio. Kai kada laikytas ir Nusku sūnumi. Pirmąkart Gibilis paminėtas Faros (gyvenvietė senovinio Šurupako miesto vietoje) dievų sąraše (XVI a. pr. m. e.). Laikytas tiek kuriančiąja, tiek griaunančiąja jėga, atnešančia mirtį, sietas su deginančia vasaros kaitra. Pirmuoju aspektu Gibilis – šviesos nešėjas ir apvalanti ugnis, taip pat ugnis kalvio žaizdre bei degimo krosnyje, kur degamos plytos. Dėl to buvo vadinamas „miestų įkūrėju“.

Tikėta, jog Gibilis, kaip ir Enkis, padedąs nuo burtų, kovojąs su raganavimu. Šiuo aspektu minimas babiloniečių mite „Gira ir Elamatum“, kuriame Gibilis – dievų kovotojas, kovojantis su „moterimi iš Elamo“ (taip neretai būdavo įvardijamos kerėtojos), kuri sukėlusi badą ir pavertusi gyvulius bergždžiais. Gibilis ją įveikęs, o Enlilis kerėtojos kūną pavertęs žvaigždynu. Pasak akadų mito apie karo ir maro dievą Erą, pas Gibilį atvyksta Mardukas, kad šis apvalytų jo galios ženklą. „Blogųjų demonų utukku“ užkalbėjimuose veikia kartu su tėvu Enkiu, siekdamas išsiaiškinti septyneto blogio demonų kilmės paslaptį. Tuo tarpu „Raudoje apie Ūro sunaikinimą“ Gibilis padeda Enliliui, miesto ir jo gyventojų naikintojui.

## Šaltiniai
Gluosnynas

**Gluosnynas** (arba ***karklynas***) – medynas arba krūmynas, kuriame vyrauja gluosniai ir karklai. Gluosnynai paplitę Europoje, Mažojoje ir Vidurinėje Azijoje, šiaurės vakarų Afrikoje, Sibire, Rytų Azijoje, Šiaurės Amerikoje, Kaukaze. Skiriami salpiniai ir vandenskyriniai gluosnynai. Sausringose vietovėse (Vid. Azijoje) salpiniai gluosnynai sudaro tankius paupių sąžalynus, vadinamus tugajais.

Gluosnynai stabdo dirvožemio eroziją, sumažina chemikalų nuotėkį į vandens telkinius, lengvai pakelia potvynius, greitai atželia.

Lietuvos miškuose gluosniai ištisų medynų nesudaro. Vienintelė miškuose gausiai paplitusi gluosnių rūšis yra blindė, kuri suveši laikinai labai drėgnose nederlingose ir vidutinio derlingumo augavietėse. Gluosniai gausiai auga paupiuose, pelkėse. Lietuvos paupiuose sąžalynus dažnai sudaro trapusis gluosnis, baltasis gluosnis ir žilvitis, žemapelkėse – ausytasis karklas, pilkasis karklas, juosvasis karklas, pelkinis karklas ir gluosnis virbis, aukštapelkėse – pelkinis karklas, gulsčiasis karklas, kopose – pajūrinis karklas ir smailialapis gluosnis. Lietuvoje yra apie 1,5 mln. ha gluosnynų.

## Šaltiniai
Jefremovas (Tula)

**Jefremovas** () – miestas Rusijoje, Tulos srityje, 120 km į pietryčius nuo Tulos, prie Krasivaja Mečios upės; rajono centras, vienas svarbiausių srities miestų. Geležinkelio stotis prie Maskvos–Donbaso linijos, netoli miesto praeina „Dono“ plentas. Didelis chemijos pramonės centras (sintetinio kaučiuko, sieros rūgšties, šėralų papildų gamyba), biochemijos (maltodekstrinas, gliukozė, krakmolas, augaliniai aliejai, maisto priedai), maisto (duonos, sūrių) pramonė, veikia šiluminė jėgainė. Veikia kraštotyros, Ivano Bunino, sintetinio kaučiuko muziejai, soboras, kelios cerkvės. Išlikę XIX a. architektūros. Apylinkės pasižymi gamtos vertybėmis (Meščeros dendrarijus, Žirgo akmuo, karstinis Volovo ežeras).

## Istorija
Gyvenvietė ėmė kurtis XVII a. pirmoje pusėje, 1637 m. pastatyta medinė tvirtovė. 1777 m. Jefremovui suteiktos miesto teisės. XVIII–XIX a. buvo svarbus prekybos grūdais centras. Ėmė augti 1874 m. nutiesus geležinkelį. TSRS laikais imta plėtoti chemijos pramonė.

## Šaltiniai
Šeduvos geležinkelio stotis

**Šeduvos geležinkelio stotis** – geležinkelio stotis pietrytinėje Šeduvos miesto dalyje (Radviliškio rajonas), Radviliškio–Daugpilio geležinkelio linijoje, aptarnaujanti Šeduvos miestą ir gretimas vietoves. Stotis yra tarp Linkaičių (12 km į vakarus) ir Labos (10 km į rytus). Stoja keleiviniai traukiniai Panevėžys–Mažeikiai, atvyksta krovininiai traukiniai. Piečiau stoties prasideda kelias . Yra 215 m² krovinių aikštelė.

Perone, prie keleivių stoties stūkso atminimo akmuo pagerbti 1941–1952 m. išvežtų Lietuvos tremtinių atminimą. Paminklas pastatytas 1990 m. Persitvarkymo sąjūdžio Šeduvos grupės narių, tremtinių ir politinių kalinių rūpesčiu. 

## Istorija

1872 m. planuojant tiesti Radviliškio–Kalkūnų geležinkelį, Šeduvos stotis buvo planuota dešiniajame Daugyvenės krante, tačiau dėl patogumo Šeduvos miestui planas buvo pakeistas ir ji pastatyta kairiajame upės krante. Teigiama, kad geležinkelis būtų pravestas per pačią Šeduvą, jeigu miestas būtų davęs 10 tūkst. rublių kyšį. Stotis atidaryta 1873 m., jai suteikta IV kategorija.

1923 m. stoties gyvenvietėje surašyti 78 gyventojai. 1941–1952 m. pro stotį į Rusijos gilumą buvo išvežami Lietuvos tremtiniai. 1990 m. prie stoties atidengtas paminklas tremtiniams atminti.

## Šaltiniai
Šiekštelis (Molėtų r.)

**Šiekštelis** – ežeras Lietuvoje, Molėtų rajone, 5 km į šiaurės rytus nuo Balninkų. Ežero ilgis šiaurės vakarų-pietryčių-rytų kryptimi – 0,49 km, plotis – iki 0,13 km. Altitudė 125,7 m. Pietinis krantas aukštas, kiti – žemi ir pelkėti. Pakrantės kalvotos. Pietinėje pakrantėje auga miškelis, kitose pakrantėse plyti pievos ir dirbami laukai. Iš rytų į šiaurės vakarus ežerą prateka K-1 upelis link Perkalio ežero (Siesarties intako Plaštakos baseinas). Šalia įsikūrę Perkalių ir Valių kaimai.

## Šaltiniai
United Airlines skrydis 811

**United Airlines skrydis 811** () – aviacijos incidentas, įvykęs 1989 m. vasario 24 d., kuomet „United Airlines“ lėktuvas Boeing 747–122 skrido UA811 maršrutu San Fransiskas - Los Andželas - Honolulu - Oklandas - Sidnėjus, tačiau praėjus 16 minučių po išvykimo iš Honolulu, virš Ramiojo vandenyno, atsidarė krovininės durys. Dėl dekompresijos 9 keleiviai kartu su sėdynėmis išskrido iš keleivių salono. Sugadintas lėktuvas saugiai nusileido Honolulu tarptautiniame oro uoste. Iš 355 lėktuve buvusių žmonių (337 keleiviai ir 18 įgulos narių) 9 žuvo, 38 buvo sužeisti.

## Tyrimas
NTSB ištyrė UA811 skrydžio avarijos priežastį. Galutinė tyrimo ataskaita buvo paskelbta 1990 m. birželio 26 d. Remiantis ataskaita, incidentas įvyko dėl krovininių durų konstrukcijos defektų. Boeing 747-122 durys atsidarydavo į išorę, o ne į vidų, todėl slėgio skirtumas sudarė durims apkrovą, kurios negalėjo išlaikyti ant durų uždėtos aliumininės spynos. Orlaivių krovininių durų projektavimo trūkumai buvo žinomi nuo |XX a. aštuntojo dešimtmečio, kai buvo keli panašūs atvejai su McDonnell Douglas DC-10 lėktuvais (Turkijos oro linijų skrydis 981). Tačiau į šiuos incidentus „Boeing“ rimtai neatsižvelgė.
Šilagilužis

**Šilagilužis** arba **Šilagilušis** - ežeras Lietuvoje, Molėtų rajone, 5 km į šiaurės rytus nuo Toliejų, Poviliškio miške. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius - 0,51 km, plotis - iki 0,17 km. Altitudė 146,4 m. Šiaurinis krantas aukštas, kiti - žemesni, ištisai apaugę medžiais. Pietuose įteka upelis iš Duobulio ežero. Šilagilužio ežeras nenutekantis, priklauso Virintos upės baseino upelio V-3 baseinui. Šiaurvakarinėje pakrantėje įsikūrusi Kulionių kaimo sodyba.

## Šaltiniai
Šiupeniai

**Šiupeniai** arba **Šiupieniai** – ežeras Lietuvoje, Molėtų rajone, 5,5 km į šiaurės vakarus nuo Giedraičių. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,18 km, plotis – iki 0,16 km. Altitudė 130,2 m. Krantai žemi, pelkėti. Pakrantės kalvotos, pietinėje pakrantėje stūkso miškelis, kitose pakrantėse plyti pievos, dirbami laukai. Pietryčiuose trumpu upeliu jungiasi su rytine pakrante tekančiu Verbylos intaku V-2 (Širvintos upės baseinas). Šalia įsikūręs Šiupienių kaimas.

## Šaltiniai