open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
2003 m. A lyga

**2003 m. LFF A lyga** – 85-asis Lietuvos futbolo čempionatas, vykęs 2003 m. balandį–spalį. Tai buvo 3-asis A lygos sezonas ir 15-asis Lietuvos futbolo čempionatas nuo 1990 m.

## Komandos

Dalyvavo 8 komandos iš 7 miestų – Kauno (1), Klaipėdos (1), Marijampolės (1), Panevėžio (1), Rūdiškių (1), Šiaulių (1), Vilniaus (2). A lygoje nebeliko „Inkaro“, kuris nutraukė savo veiklą, „Geležinio vilko“, o „Nevėžis“ iškrito į I lygą. Į lygą priimti „Šviesos“ ir „Vėtros“ klubai.

## Rezultatai

Komandos tarpusavyje žaidė keturių ratų sistema (po 28 rungtynes). Čempionai įgijo teisę varžytis UEFA čempionų lygos atrankos ciklo varžybose. „Sakalas“ sezono metu turėjo finansinių problemų, o sezono pabaigoje nebesugebėdavo surinkti pilnos sudėties, į vartus stojo pats klubo prezidentas. Po sezono paskelbta apie šio klubo bankrotą.

### Galutinė lentelė

|}

### Rungtynės

### Prizininkai

### Snaiperiai

Rezultatyviausi žaidėjai:

## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
* 
* Lithuania 2003 A lyga (Almis.sritis.lt)
* A Lyga 2003 (Almis.sritis.lt)
* LFF A Lyga 2003 (Foot.dk)
* Lithuania 2001-2010 (Claudionicoletti.eu)
* Lithuanian Final Tables 1922-2013 (Almis.sritis.lt)
* Lithuania 2003 (Rsssf.com)
Serhijus Karetnykas

**Serhijus Karetnykas** arba **Sergejus Karetnikas** (; ; g. 1995 m. vasario 14 d.) – futbolininkas, turintis Ukrainos ir Rusijos pilietybes, žaidžiantis saugo pozicijoje. Buvęs FK Palanga žaidėjas.

## Karjera
Ukrainoje gimęs, tačiau profesionalo karjerą pradėjo Rusijoje. 2013–2016 m. rungtyniavo FK Kubanʹ.

2019 m. vasarį tapo FK Palanga nariu.

Vėlesniais metais rungtyniavo FA Ararat Erewan (Armėnija), Jenisej (Rusija), Briansko Dinamo, FK Šinnik, FK Chimik, FK Dinamo. 

Galiausiai, sugrįžo į gimtinę. Nuo 2022 m. pabaigos atstovavo SK Poltava.

## Išnašos

## Nuorodos
* Transfermarkt
Wagon Restaurant

**Wagon Restaurant** yra Lietuvos pank roko, grupė iš Kauno, susikūrusi 1990 metais ir 2018 metais yra išleidusi savo pirmąjį albumą *[[Miegojau prie stalo restorane]]*.

## Istorija

Apie 2002 metus Vilius Cucėnas su savo kūrinių akustine programa dalyvaudavo studentų gitarų vakaruose. Grupėje kaip atskiras muzikantas negrojo. Nuolatinis sąstatas Wagon Restaurant nesusiformavo, buvo repeticijų ir keletas pasirodymų su skirtingais žmonėmis, tačiau nuolatinis kolektyvas nesusiformavo. 

2015 m. ruduo buvo kaip reiškinio ir muzikinio projekto Vagon Restoran nauja pradžia, kai su Nėrius Pečiūra mielai sutiko įterpti mano pasirodymą į savo programą. Buvo išleisti ir internete publikuoti dainų "Irklai" ir "Kiauliena" vaizdo klipai. Tuomet sekė keletas koncertinių pasirodymų. Dabar toliau vykdoma veikla, kuriami nauji kūriniai, vaizdo klipai.

## Dainos
Dauguma dainų yra lietuvių kalba, tačiau yra keletas dainų parašytų ir kitomis kalbomis, pavyzdžiui, anglų, rusų ir prancūzų. Daina "Miegojau prie stalo restorane" turi ir rusišką versiją. 

## Apdovanojimai
* *Lietuvos zoomorfiniai hitai*
** 2016: už dainą "Kiauliena"

## Nariai
* Vilius Cucėnas – Pagrindinis vokalistas, gitara (1990–dabar)

## Diskografija
* *[[Miegojau prie stalo restorane]]* (2018)

## Išorinės nuorodos
*Oficialus grupės puslapis,
*Spotify
*Google Music

## Šaltiniai
Vilius Cucėnas

**Vilius Cucėnas** (g. 1982 m. gegužės 20 d. Kaune) – Lietuvos video operatorius, muzikantas, dainų autorius.

## Biografija
1990-ųjų pabaigoje lankė muzikos mokyklą, klasikinės gitaros specialybę. 2004 metais baigė Vytauto Didžiojo universitetą, menų fakultetą. Dabar dirba LNK studijos video operatoriumi ir dalyvauja muzikinėje veikloje kaip Wagon Restaurant grupės lyderis. 

## Muzikinė veikla

Apie 2002 metus Vilius su savo kūrinių akustine programa dalyvaudavo studentų gitarų vakaruose. Grupėje kaip atskiras muzikantas negrojo. Nuolatinis sąstatas Vagon Restoran nesusiformavo, buvo repeticijų ir keletas pasirodymų su skirtingais žmonėmis, tačiau nuolatinis kolektyvas nesusiformavo. 2004-2006 m. vyko įvairi kūrybinė veikla be pasirodymų. Tai daugiau buvo paieškos, eksperimentai.

## TV veikla

2015 metais Dakaro ralio filmavimas.

## Nuorodos
*Oficialus grupės puslapis
*Oficialus Youtube kanalas
*Spotify
*Google Music
*Geras FM pokalbių įrašai

## Šaltiniai
Kaimanų Salų vėliava

**Kaimanų Salų vėliava** – Jungtinės Karalystės valdos Kaimanų Salų oficialus simbolis. Kaip ir daugeliu kitų britų kolonijų atveju, vėliavą sudaro Jungtinės Karalystės mėlynoji vėliava (dar vadinama „Sąjungos vėliava“) ir kolonijos herbas dešiniojoje pusėje (šiuo atveju – Kaimanų Salų herbas, vaizduojantis jūrą, tris žalias žvaigždes (=3 Kaimanų salos), auksinį liūtą sergėtoją, žaliąjį vėžlį ir auksinį ananasą).

Vėliava sudaryta 1958 m. Iki 1999 m. oficialiai naudota vėliava, vaizduojanti herbą baltame apskritime. 1999 m. tas apskritimas oficialiai panaikintas, bet praktikoje dažnai tebėra naudojamas. Salos turi ir civilinę vėliavą raudonu pagrindu.


Civil_Ensign_of_the_Cayman_Islands.svg|Civilinė vėliava
Flag_of_the_Cayman_Islands_(pre-1999).svg| Iki 1999 m. naudota vėliava


## Šaltiniai
Dangun Žengimo salos vėliava

**Dangun Žengimo salos vėliava** – Jungtinės Karalystės valdos Atlanto vandenyne Dangun Žengimo salos oficialus simbolis. Kaip ir daugeliu kitų britų kolonijų atveju, vėliavą sudaro Jungtinės Karalystės mėlynoji vėliava (dar vadinama „Sąjungos vėliava“) ir kolonijos herbas dešiniojoje pusėje (šiuo atveju – Dangun Žengimo salos herbas, vaizduojantis skydą ir jį laikančius du jūrinius vėžlius).

Salai sukurti atskirą vėliavą sumanyta 2009 m. Buvo siūloma keletas variantų – iš esmės, ginčai vyko tik dėl herbo, nes kaip pagrindas pasirinkta mėlynoji britiška vėliava. Vėliava priimta 2013 m.

## Šaltiniai
Žydų autonominės srities vėliava

**Žydų autonominės srities vėliava** () – Žydų autonominės srities, Rusijos Tolimųjų Rytų federalinės apygardos subjekto, oficialus valstybinis simbolis. Šiuo metu galiojanti vėliava patvirtinta 1996 m. lapkričio 27 d. ir įtraukta į Rusijos Federacijos valstybinį heraldikos registrą, suteikiant registracijos numerį 102.

## Aprašymas

Vėliavą sudaro vaivorykštės juosta baltame fone su septyniomis siauromis horizontaliomis juostelėmis: raudona, oranžine, geltona, žalia, žydra, mėlyna ir violetine. Spalvų skaičius yra skirtas simbolizuoti septynšakę žydų Menorą – vieną svarbiausių judaizmo simbolių. Vėliavos kraštinių santykis yra 2:3. Septynios spalvotos juostos yra centruojamos vertikalės atžvilgiu ir reguliariai išdėstytos; jų aukštis yra lygus 1⁄40 viso vėliavos aukščio ir yra atskirtos plonais ruožais, lygiais 1⁄120 viso vėliavos aukščio.

## Simbolizmas

Baltos spalvos audinys atspindi grynumą. Vaivorykštė yra biblinis taikos, laimės, gėrio simbolis. Vaivorykštės juostų skaičius lygus žvakių skaičiui Menoroje, viename iš nacionalinių religinių žydų simbolių. Menoroje kalbama apie pasaulio kūrimą per septynias dienas, o vaivorykštės juostų skaičius pabrėžia ryšį su senuoju žydų simboliu. Be to, vaivorykštė gali simbolizuoti Septynis Nojaus įsakymus.

## Taip pat žiūrėti

* Žydų autonominės srities herbas

## Šaltiniai

## Nuorodos

*  Žydų autonominės sritis (''FOTW. Flags Of The World website'').
Vilkežeris

**Vilkežeris** – ežeras Lietuvoje, Trakų rajone, 2 km į šiaurę nuo Onuškio. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,28 km, plotis – iki 0,16 km. Altitudė 138,4 m. Krantai žemi, pelkėti, tik šiaurinis krantas aukštas ir sausas. Aplinkui plyti pievos, auga krūmai. Pietvakariuose išteka upelis link Onuškio ežero (Verknės intako Samės baseinas). Šalia įsikūrę Kęstučių ir Bičiūnų kaimai.

## Šaltiniai
Montserato vėliava

**Montserato vėliava** – Jungtinės Karalystės valdos Montserato oficialus simbolis. Kaip ir daugeliu kitų britų kolonijų atveju, vėliavą sudaro Jungtinės Karalystės mėlynoji vėliava (dar vadinama „Sąjungos vėliava“) ir kolonijos herbas dešiniojoje pusėje (šiuo atveju – Montserato herbas, vaizduojantis susimbolintą Airiją – deivę Erin).

Vėliava sukurta 1909 m., bet herbo vaizdavimas kiek skyrėsi. Kurį laiką herbas vaizduotas baltame apskritime. Dabartinė atmaina įtvirtinta 1999 m.

## Šaltiniai
Terkso ir Kaikoso Salų vėliava

**Terkso ir Kaikoso Salų vėliava** – Jungtinės Karalystės valdos Terkso ir Kaikoso Salų oficialus simbolis. Kaip ir daugeliu kitų britų kolonijų atveju, vėliavą sudaro Jungtinės Karalystės mėlynoji vėliava (dar vadinama „Sąjungos vėliava“) ir kolonijos herbas dešiniojoje pusėje (šiuo atveju – Terkso ir Kaikoso Salų herbas, vaizduojantis kriauklę, omarą ir kaktusą vainikūną).

Iki 1968 m. vėliavoje buvo kitoks herbas – apskritime vaizduotas laivas ir druskos kasykla. Vėliau pritaikytas dabartinis herbas. Dabartinė vėliavos atmaina (su didesniu herbu) patvirtinta 1999 m. Vėliava turi ir civilinę atmainą – vietoje mėlyno naudojamas raudonas pagrindas.


Civil_Ensign_of_the_Turks_and_Caicos_Islands.svg|Civilinė vėliava
Flag of the Turks and Caicos Islands (1889–1968).svg| Iki 1968 m. naudota vėliava
Flag of the Turks and Caicos Islands (1968–1999).svg| 1968–1999 m. naudota vėliava


## Šaltiniai
1995 m. Rygos zoninis turnyras

**1995 m. Rygos zoninis turnyras** – tai FIDE atrankos varžybos į 1998 m. Pasaulio šachmatų čempionatą, vykusios 1995 m. kovo 12-25 mėn. Rygoje.  Trys geriausiai pasirodę dalyviai pateko į 2000 m. FIDE pasaulio šachmatų čempionatą.

## Dalyvių atranka

Turnyre dalyvavo šachmatininkai iš Baltijos šalių: penki Estijos, penki Latvijos bei keturi Lietuvos žaidėjai.

## Turnyro lentelė

Pastaba. Titulai, federacijos - pagal 1995 m. būklę.

## Rezultatai
Turnyrui pasibaigus, lentelės priekyje - du estų didmeistriai. Nugalėtoju tapo -  Lembitas Olis (10 taškų iš 13-kos galimų), antroje liko - Janas Ehlvestas (9 taškai), o  trečias - Lietuvos, tuomet dar tarptautins meistras Šarūnas Šulskis, taip pat - 9 taškai.  Visi trys prizininkai pateko į 1998 m. FIDE pasaulio čempionatą.

## Šaltiniai
Jono Aisčio literatūrinė premija

**Jono Aisčio literatūrinė premija** įsteigta 2004 m. Kaišiadorių rajono savivaldybės tarybos švenčiant poeto Jono Aisčio 100-ąsias gimimo metines. 

Pirmoji J. Aisčio premija įsteigta sovietmečiu. 1989 m. tuometinis Rumšiškių „Pravienos“ kolūkis įsteigė J. Aisčio kūrybos populiarintojams kasmetinę premiją. Teikiama ji buvo trejus metus (aktorei V. Kochanskytei, prof. V. Kubiliui, tautodailininkams L. Juozoniui, V. Markevičiui), kol neliko paties ūkio.

Naujoji premija teikiama kasmet birželio mėnesį už Jono Aisčio kūrybos tyrinėjimą ir sklaidą, už aistiškos dvasios puoselėjimą kūryboje. Vertinamos per pastaruosius dvejus metus išleistos poezijos, eseistikos, prozos, literatūros mokslo knygos.

## Premijos laureatai

* 2004 m. Jonas Juškaitis už eilėraščių knygą „Eglė vasaros naktį“.

* 2005 m. Stanislovas Abromavičius už Jono Aisčio gyvenimo ir kūrybos tyrinėjimą.

* 2006 m. Robertas Keturakis už poezijos knygas „Lelijos šventam Kazimierui“, „Ir niekad vėlai“;
:::Aldona Puišytė už eilėraščių knygą „Įsiklausyti“ bei poezijos rinktinę „Palaimink žodį ir aidą“.

* 2007 m. Aldona Ruseckaitė už poezijos knygą „Bėk, kiele, bėk“ ir už Jono Aisčio kūrybos tyrinėjimą ir sklaidą.

* 2008 m. Leonardas Gutauskas už poezijos knygą „Švytintys kūnai“;
:::Vytautas V. Landsbergis už eilėraščių knygą „Debesys panašūs į žmones“.

* 2009 m. Jonas Endrijaitis už poezijos knygą „Lietaus raitelis“.

* 2010 m. Justinas Marcinkevičius už poezijos knygą „Vėlyvo vėjo vėliavos“.

* 2011 m. Stasė Lygutaitė-Bucevičienė už poezijos knygą „Seniai, bet dabar“.

* 2012 m. Antanas A. Jonynas už poezijos knygą „Kambarys“.

* 2013 m. Aidas Marčėnas už poezijos knygą „Ištrupėjusios erdvės“.

* 2014 m. Julius Keleras už poezijos knygą „Vėliau, gerokai vėliau“.

* 2015 m. Vladas Vaitkevičius už poezijos knygą „Saulėlydžio ornamento spindesys“.

* 2016 m. Jonas Liniauskas už poezijos knygą „Sutartinė“.

* 2017 m. Vainius Bakas už eilėraščių rinkinį „Kaštonų tonai“.

* 2018 m. Edmundas Janušaitis už poezijos knygą „Debesų sala“.

* 2019 m. Stasys Lipskis už biografinę knygą apie Jono Aisčio gyvenimo dramą „Ilgesio elegijos“;
:::Dovilė Zelčiūtė už eilėraščių knygą „Prieglaudos miestai“.

* 2020 m. Donaldas Kajokas už knygą „Juodraščiai. 1977–1985“.

* 2021 m. Jonas Laurinavičius už esė knygą „Ąžuolai žalieji“ ir eilėraščių rinkinį „Rugsėjo gėlės“;
:::Rimvydas Stankevičius už eilėraščių knygą „Kiaurai kūnus“.

* 2022 m. Erika Drungytė už eilėraščių knygą „Kalnas ir miestas“;
::: Tomas Taškauskas už eilėraščių knygą „Amžinybės mozaikos“.

* 2023 m. Antanas Šimkus už eilėraščių knygą „Vakaras dega“.

* 2024 m. Jūratė Sučylaitė už esė knygą „Gelmių šviesa“.

* 2025 m. Ramutė Skučaitė už knygą „Akimirksniui užteks“.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Gediminas Zemlickas. Aistiškos dvasios nešami 
* Premijos laureatai iki 2016 m.
Vytautas Balsys (1923)

**Vytautas Balsys** (slapyvardis **Uosis**; 1923 m. gegužės 20 d. Kluoniškiuose, Zapyškio vls., Kauno aps. – 2019 m. kovo 18 d. Kaune) – Lietuvos rezistentas, partizaninio judėjimo dalyvis, atkurtos Lietuvos laisvės kovos sąjūdžio organizacijos štabo viršininkas, dimisijos majoras.

## Biografija

1944 m. gavęs šaukimą į Raudonąją Armiją, būdamas 21-erių, susiruošė partizanauti, 1945 m. žiemą jau praleido bunkeriuose. Partizanavo Kazlų Rūdos miškuose, buvusio Lietuvos kariuomenės puskarininkio Jono Misevičiaus būryje. 1944–1948 m. buvo Tauro apygardos partizanas, 1945 m. sunkiai sužeistas Žiemkelio kautynėse.

1948 m. vasario 4 d. buvo suimtas. Ypatingojo pasitarimo prie SSRS valstybės saugumo ministerijos (MGB) 1948 m. liepos 3 d. nutarimu „už dalyvavimą kontrrevoliucinėje nacionalistinėje gaujoje“ nuteistas 10 metų pataisos darbų lagerio. 1955 m. paleistas iš Norilsko lagerio ir ištremtas į Kazachijos SSR. Lietuvos SSR Ministrų Tarybos 1966 m. nutarimu leista gyventi Lietuvoje. Iš tremties į Kauną grįžo 1966 m., sukūrė šeimą.

2003 m. Kauno įgulos karininkų ramovėje vyko visų Lietuvos partizanų suvažiavimas, jo metu V. Balsys paskirtas Lietuvos laisvės kovos sąjūdžio štabo vadovu.

## Šeima

Tėvas Zigmas Balsys (1896-1945) žuvo 1945 m. rugpjūčio 28 d. Drapakampio miške, Papiškės–Novos partizanų stovyklavietėje.  Motina Ona Balsienė 1948–1960 m. buvo tremtyje Irkutsko ir Karagandos srityse. Brolis Viktoras 1945 m. birželio 13 d. žuvo būdamas 17 m. Balsių namuose Kluoniškiuose  per kautynes, kai partizanus apsupo priešas. Brolis Kazimieras mirė 1948 m. dėl kankinimų: mokytojaujant Jurbarke jį iškvietė tardymams, kankinimų metu smarkiai sužeistas, sugebėjęs grįžti po tardymo mirė.

Su žmona medike Irena kartu augino dukrą Rūtą, sūnus neišgyveno.

## Įvertinimas

* Vyčio Kryžiaus ordino Karininko kryžius (2000 m.)
* Laisvės premijos laureatas (2018 m., kartu su kitais)

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Vytautas Balsys-Uosis (''genocid.lt'')
* Gyvieji liudininkai. Partizanas Vytautas Balsys-Uosis
* Virtuali paroda Lietuvos laisvės premijos laureatams pagerbti 
* Pagerbta graži buvusio Lietuvos partizano Vytauto Balsio–Uosio gyvenimo sukaktis
Šv. Elenos, Dangun Žengimo ir Tristano da Kunjos salos

**Šv. Elenos, Dangun Žengimo ir Tristano da Kunjos salos** () – Jungtinės Karalystės užjūrio teritorija, kurią sudaro keletas atokių, pietinėje Atlanto vandenyno dalyje išsibarsčiusių salų. Iki 2009 m. pagal pagrindinę salą teritorija vadinta ***Šv. Elenos sala ir jos valdos*** (*Saint Helena and Dependencies*).

## Geografija
Teritoriją sudaro 3 dalys, geografiškai – 5 salos:
* Šv. Elenos sala (centras – Džeimstaunas)
* Dangun Žengimo sala (centras – Džordžtaunas)
* Tristanas da Kunja (centras – Edinburgas); šią valdą be pagrindinės Tristano da Kunjos salos dar sudaro negyvenamos Gofo, Nepasiekiamoji ir Lakštingalų salos (pastarąją dar supa pora uolų).

## Istorija

Salas 1502–1504 m. atrado portugalai. Britai oficialiai salose įsitvirtino 1659 m., jos buvo Rytų Indijos kompanijos administracijoje. Šv. Elenos sala 1834 m. paskelbta Britų Karūnos kolonija, o Tristanas da Kunja buvo Kapo kolonijos Afrikoje valda. 1922 m. Dangun Žengimo sala tapo Šv. Elenos valdos dalimi, o 1938 m. prie jos prijungtos Tristano da Kunjos salos.

2009 m. buvo priimta nauja konstitucija, pagal kurią visos trys dalys tapo lygiavertėmis ir autonomiškomis užjūrio teritorijos dalimis. Jos dabar turi atskiras tarybas, atskirus administratorius, skiriamus Šv. Elenos gubernatoriaus, taip pat atskiras vėliavas, ISO kodus.
Guamo vėliava

**Guamo vėliava** – Jungtinių Amerikos Valstijų valdos Okeanijoje Guamo oficialus simbolis. Vėliavą sudaro tamsiai mėlynas pagrindas su raudonu apvadu, o viduryje pavaizduotas Guamo herbas – elipsiškoje formoje atsiveriąs kraštovaizdis su palme, smėlio paplūdimiu, jūra ir laivu, taip pat šalies pavadinimu GUAM.

Vėliava sudaryta 1917 m., oficialiai patvirtinta 1948 m. Iki 1960 m. naudota vėliava be raudonos kraštinės.

## Šaltiniai
Vosyliukai (ežeras)

**Vosyliukai** – ežerėlis Lietuvoje, Trakų rajone, 7,5 km į šiaurę nuo Lentvario. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,12 km, plotis – iki 0,01 km. Altitudė 99,9 m. Krantai neaukšti, sausi. Iš šiaurės ir vakarų ežerėlį supa Panerių miškas. Rytinėje pakrantėje įsikūrusi Vosyliukų sodų bendrijos gyvenvietė. Ežeras nenutekantis, priklauso Neries intako Moluvenės baseinui.

## Šaltiniai
Marianos Šiaurinių Salų vėliava

**Marianos Šiaurinių Salų vėliava** – Jungtinių Amerikos Valstijų valdos Okeanijoje Marianos Šiaurinių Salų oficialus simbolis. Vėliavą sudaro mėlynas pagrindas su balta žvaigžde viduryje (ji ženklina Jungtines Amerikos Valstijas), *latte* akmeniu (svarbus čamorų architektūros elementas ir savimonės simbolis) bei juosiančia gėlių pyne (*mwarmwar* – būdingas karolinų kultūrinis artefaktas).

Ilgą laiką salos naudojo jas valdžiusių valstybių vėliavas, paskiau – JTO bei JTO prižiūrimų teritorijų vėliavas. Pirmoji Marianos Šiaurinių Salų vėliava sukurta 1972 m. (nuo 1976 m.) oficiali. Ji buvo tamsesnio pagrindo ir be gėlių vainiko. 1981 m. pridėtas vainikas, pagrindas pakeistas į žydrą. 1989 m. vėliava pakeista į dabartinę (patamsintas pagrindas).


Flag of the Trust Territory of the Pacific Islands.svg| Ramiojo vandenyno salų globojamosios teritorijos vėliava 1965–1972 m.
Flag of the Northern Mariana Islands (1972).svg| 1972–1976 m. neoficiali vėliava; 1976–1981 m. oficiali
Flag of the Northern Mariana Islands (1976–1989).svg| 1981–1991 m. vėliava


## Šaltiniai
Vladišius

**Vladišius** – ežeras Lietuvoje, Trakų rajone, 5,5 km į pietus nuo Semeliškių miestelio. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,45 km, plotis – iki 0,16 km. Altitudė 158 m. Krantai daugiausia aukšti, tik rytinis krantas kiek žemesnis ir pelkėtas. Krantus juosia siaura medžių ir krūmų juosta. Pakrantėse plyti pievos ir dirbami laukai. Vakaruose išteka upelis link Dapų ežero (Strėvos baseinas). Šalia įsikūrę Dulkiškės ir Raipolio kaimai.

## Šaltiniai
Leticia Roman

**Leticija Roman** (, g. 1941 m. rugpjūčio 12 d.) – italų kino aktorė. Titruose ji taip pat buvo pristatoma kaip *Laetitia Roman*, *Leticia Roman*, *Letitia Roman* arba *Letitia Román*.

## Biografija
Leticija gimė Romoje, teatro aktorės Giuliana Gianni ir scenaristo bei kostiumų dizainerio Nino Novarese šeimoje. Mokėsi Italijoje, Šveicarijoje, o 1959 m. apsigyveno Los Andžele kartu su tėvu, kuris buvo nusamdytas kostiumų dizaineriu filmui „Spartakas“, o vėliau darbavosi prie tokių juostų kaip „Rutos istorija“ ir „Kleopatra“ (1963).
 
Nors tėvai ir prieštaravo jos norui tapti aktore, Leticija pradėjo lankyti Sanfordo Meisnerio vaidybos kursus. Debiutinis jos vaidmuo buvo 1960 m. filmas kartu su Elvis Presley „G. I. Blues“. 1963 m. ji atliko pirmą pagrindinį vaidmenį trileryje „Mergina, kuri per daug žinojo“, o po metų nusifilmavo Russ Meyer juostoje „Fanny Hill“.

1966 m. Leticija ištekėjo ir pasitraukė iš kino. Iki 2012 m. ji gyveno JAV, kur vertėsi nekilnojamojo turto verslu, vėliau grįžo gyventi atgal į Italiją.

## Filmografija
* G. I. Blues (1960)
* L'oro dei sette santi (1961)
* Pirates of Tortuga (1961)
* Ponzio Pilato (1962)
* I lancieri neri (1962)
* La rimpatriata (1963)
* Un tentativo sentimentale (1963)
* Mergina, kuri per daug žinojo (1963)
* I baci (1964)
* Fanny Hill (1964)
* Heirate mich, Cherie (1964)
* Die schwedische Jungfrau (1965)
* Die Herren (1965)
* Sopra e sotto il letto (1965)
* An der Donau, wenn der Wein blüht (1965)
* Tvirtoji Ranka (1965)
* Comando de asesinos (1966)
* I forti di Forte Coraggio (1966)
* Organizzazione U.N.C.L.E. (1966)

## Šaltiniai

## Nuorodos

* IMDb profilis
Maria Rosaria Omaggio

**Marija Rozarija Omadžijo** (, 1957 m. sausio 11 d. – 2024 m. birželio 30 d.) – italų televizijos ir kino aktorė, UNICEF geros valios ambasadorė.

## Filmografija

* Ginkluota Roma (1976)
* Squadra antiscippo (1976)
* La lozana andalusa (1976)
* La segretaria privata di mio padre (1976)
* La malavita attacca... la polizia risponde! (1977)
* El virgo de Visanteta (1979)
* Visanteta, estáte quieta (1979)
* Sarto per signora (1979) (TV filmas) 
* Joséphine ou la comédie des ambitions (1979) miniserialas)
* I racconti fantastici di Edgar Allan Poe (1979) (miniserialas)
* La moglie dell'amico... è sempre più... buona (1980)
* Incubo sulla città contaminata (1980)
* Culo e camicia (1981) 
* La nouvelle malle des Indes (1981) (miniserialas)
* L'ave maria (1982)
* Occhio nero, occhio biondo e occhio felino (1983)
* Le avventure dell'incredibile Ercole (1985)
* Era una notte buia e tempestosa... (1985)
* Rimini Rimini 2 (1988) 
* Mia dolce Gertrude (1991)
* Micaela (1992) (TV serialas)
* Edera (1992) (TV serialas)
* Caro maestro (1996) (TV serialas)
* Una donna per amico (1998) (miniserialas)
* Leo e Beo (1998) (TV filmas)
* Donne di mafia (2001) (TV filmas)
* Don Matteo (2006) - serie TV, 1 episodio
* Guido che sfidò le Brigate Rosse (2007)
* The Museum of Wonders (2010)
* Bloody Sin (2011)
* A fari spenti nella notte (2012) (TV filmas)
* To Rome with Love (2012)
* Walesa - L'uomo della speranza (2013)

## Šaltiniai

## Nuorodos

* IMDb profilis
Gabriella Farinon

**Gabriella Farinon** (g. 1941 m. rugpjūčio 17 d.) – italų aktorė, radijo bei televizijos laidų vedėja.

## Filmografija
* La cento chilometri (1959)
* Space men (1960)
* Mirti iš malonumo (1960)
* Anonima cocottes (1960)
* Le ambiziose (1960)
* Una spada nell'ombra (1961)
* L'altro (miniserailas) (1972)
* Più forte sorelle (1973)
* Borsalino and Co. (1974)
* C'è una spia nel mio letto (1976)
* Signore e signori, buonanotte (1976)

## Nuorodos

* IMDb profilis
Olga Karlatos

**Olga Karlatos** (, tikrasis vardas – *Olga Vlasssopulos*; g. 1945 m. balandžio 20 d. Atėnai) – buvusi graikų kino aktorė.

Praėjusio amžiaus 8-9 dešimtmetyje aktyviai filmavosi Italijoje, daugiausia siaubo filmuose ir vesternuose. 2007 m. įgijo teisininkės išsilavinimą ir pasitraukė iš kino.

Buvo ištekėjusi už prancūzų kino režisieriaus Nikos Papatakis (1967-82) ir amerikiečio Arthur Rankin (1983-2014, iki jo mirties). Su antruoju vyru susipažino vaidindama jo kuriamame filme „The Sins of Dorian Gray“. Jiedu susilaukė 2 vaikų.

## Filmografija
### Kinas
* Per il gusto di uccidere (1967) 
* Oi voskoi (1967)
* Paulina 1880 (1972)
* Amici miei (1975)
* Tortura (1976)
* Keoma (1976)
* Keisti nutikimai (1976)
* Per questa notte (1977)
* Žmona / meilužė (1977)
* Kruvini deimantai (1977)
* Nero veneziano (1978)
* Cyclone (1978)
* Oi, Tembelides tis eforis koiladas (1978)
* Un poliziotto scomodo, regia di Stelvio Massi (1978)
* Ridendo e scherzando (1978)
* Il giocattolo (1979)
* Belli e brutti ridono tutti (1979)
* Zombi 2 (1979)
* Senza buccia (1979)
* Riavanti... Marsch! (1979)
* Aksominės rankos (1979)
* Agenzia Riccardo Finzi... praticamente detective (1979)
* Dedicato al mare Egeo (1979)
* Exodos kindynou (1980)
* Una moglie, due amici, quattro amanti (1980)
* Eleftherios Venizelos: 1910-1927 (1980)
* La storia vera della signora dalle camelie (1981)
* Murderock - Uccide a passo di danza (1984)
* Kartą Amerikoje (1984)
* Purple Rain (1984)
* Inganni (1985)

### Televizija
* Eneide (1971-1972) (TV filmas)
* Aufs Kreuz gelegt (1974) (TV filmas)
* Il ritorno di Simon Templar (1978) (serialas)
* Effetti speciali (1978) (TV filmas)
* Le rose di Danzica (1979-1981) (mini serialas)
* Pietro e Paolo (1981) (TV filmas)
* Scruples (1981) (TV filmas)
* Il fascino dell'insolito (1981) (serialas)
* George Sand (1981) (mini serialas)
* Der Schatz des Priamos (1981) (TV filmas)
* Scarlatto e nero (1983) (TV filmas)
* I peccati di Dorian Gray (1983) (TV filmas)
* Quo Vadis? (1985) (mini serialas)
* Miami Vice (1986) (serialas)

## Šaltiniai

## Nuorodos

* IMDb profilis
Ilona Staller

**Ilona Štaler** (, tikrasis vardas – *Elena Anna Steller*; g. 1951 m. lapkričio 26 d.) – Vengrijoje gimusi buvusi aktorė, dainininkė ir politikė, 8 praėjusio amžiaus dešimtmetyje išgarsėjusi kaip pornografinių filmų aktorė Cicciolina''.

## Biografija

Ilona gimė Budapešte. Jos tėvai vėliau išsiskyrė, o motina sukūrė kitą šeimą. 
Nuo 1964 m. ji dirbo modeliu. 1999 m. interviu Vengrijos naujienų agentūrai MTI pasakojo, kad 7 dešimtmetyje buvo specialiųjų tarnybų įdarbinta viename geriausių sostinės viešbučių, kur turėjo šnipinėti jame apsistojančius JAV diplomatus. Čia ji susipažino su gerokai vyresniu italu Salvatore Martini, už kurio ištekėjo ir išvyko gyventi į Italiją. Nepaisant to, jos bendradarbiavimas su su spec. tarnybomis truko iki pat 1989 m.

Italijoje 1973 m. pradėjo dirbti radijo laidoje „Voulez-vous coucher avec moi?“, kur sukūrė savo personažą Cicciolina. 

8 dešimtmetyje ėmė filmuotis kine, tačiau tai būdavo nedideli, seksualinio pobūdžio vaidmenys, iš kurių žymiausias – „Moksleivė“ (1975). 

1983 m. Ilona nusifilmavo pirmame savo pornografiniame filme „Telefono rosso“. 1986 m. JAV sukurtame filme „Rise and Fall of the Roman Empress“ ji vaidino kartu su pornografijos žvaigžde John Holmes, kuris, kaip paaiškėjo vėliau, tuo metu jau buvo infekuotas ŽIV.

1987 m. buvo išleista autobiografinė knyga „Confessioni erotiche di Cicciolina“.
Ilonos nuotraukos ne kartą buvo spausdinamos įvairių šalių „Playboy“ žurnaluose, paskutinį kartą 2005 m. 1994 m. ji vaidino filme „Replikator“, vėliau – Brazilijos muilo operoje, tačiau visiems buvo žinoma kaip Cicciolina.

## Politika
1979 m. ji pirmą kartą pasireiškė politikoje, kuomet buvo pristatyta kaip Žaliųjų partijos kandidatė į šalies parlamentą. 1985 m. Ilona prisijungė prie Radikalų partijos ir 1987 m. vienai kadencijai pateko į parlamentą (iki 1991 m.).

1991 m. Ilona tapo viena iš Meilės partijos kūrėjų, tačiau vėlesni bandymai tiek Italijoje, tiek Vengrijoje atgaivinti polinę karjerą buvo nesėkmingi. Žymiausi jos pareiškimai buvo sekso paslaugų siūlymas mainais į taiką Saddamui Husseinui ir Osama bin Ladenui. 

1991 – 1998 m. buvo ištekėjusi už amerikiečių menininko Jeff Knoos, su kuriuo susilaukė sūnaus (g. 1992 m.)

2001 m., sulaukusi 60, ji ėmė gauti valstybinę pensiją kaip buvusi parlamento narė. 

## Kita
1990 m. britų pop grupė „Pop Will Eat Itself“ sukūrė dainą „Touched by the Hand of Cicciolina“, brazilų kompozitorius Fausto Fawcett 1989 m. sukūrė dainą „Cicciolina (O Cio Eterno)“, kaip ir grupė „Machines of Loving Grace“. Pati Ilona yra atlikusi ne vieną dainą, kurios dažniausiai skambėdavo TV pasirodymų metu arba kaip jos filmų garso takelis.

## Dalinė filmografija
* Bali (1970)
* Penkios moterys žudikui (1974)
* Moksleivė (1975)
* Visiems policijos ekipažams (1975)
* Gyvenimo ir nusikaltimo istorijos (1975)
* Slopinimas (1976)
* Šuns širdis (1976)
* Senza buccia (1979)

## Šaltiniai

## Nuorodos

* IMDb profilis
* Oficiali svetainė
Žakas

**Žakas** – ežeras Lietuvoje, Trakų rajone, 1 km į šiaurės rytus nuo Bražuolės. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,47 km, plotis – iki 0,31 km. Altitudė 139,7 m. Krantai aukšti, rytinis krantas apaugęs medžiais ir krūmais. Pakrantėse plyti pievos. Šalia įsikūrę Užugirio ir Pauliškių kaimai. Ežeras nenutekantis, priklauso Bražuolės upės intako B-2 baseinui.

## Šaltiniai
Pasaulio kalnų slidinėjimo čempionatas

**Pasaulio kalnų slidinėjimo čempionatas** – Tarptautinės slidinėjimo federacijos organizuojamas geriausių pasaulio kalnų slidinėjimo atletų čempionatas, kuris vyksta kas dvejus metus.

## Čempionatai

## Nuorodos
*Oficiali svetainė
Žaliasis

**Žaliasis** – ežeras Lietuvoje, Trakų rajone, 1,5 km į rytus nuo Aukštadvario, Skrebio miške. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,2 km, plotis – iki 0,15 km. Altitudė 120,8 m. Krantai neaukšti, tik šiaurinis krantas aukštas. Krantai ištisai apaugę medžiais. Ežerą nuo piečiau telkšančio Aukštadvario HE tvenkinio skiria pietine pakrante einantis plentas . Ežeras nenutekantis, priklauso Verknės upės baseinui.

## Šaltiniai
2019 m. pasaulio kalnų slidinėjimo čempionatas

**2019 m. pasaulio kalnų slidinėjimo čempionatas** – Tarptautinės slidinėjimo federacijos organizuojamas geriausių pasaulio kalnų slidinėjimo atletų čempionatas, kuris vyko vasario 4 d. – vasario 17 d. Švedijos miestelyje Orėje.

## Medalių lentelė

## Medalininkai
### Vyrai

### Moterys

### Mišrios rungtys

## Lietuvos komanda

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Žilinčiškių ežeras

**Žilinčiškių ežeras** – ežeras Lietuvoje, Trakų rajone, 7 km į pietvakarius nuo Aukštadvario. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,26 km, plotis – iki 0,09 km. Altitudė 118,8 m. Krantai žemi, šiaurrytinis ir pietvakarinis pelkėti. Pakrantėse plyti pievos, dirbami laukai, užpelkėjusiose vietose auga medžiai ir krūmynai. Pietvakariuose išteka upeliukas link Prūdo upelio (Verknės intakas). Šiaurinėje ežero pakrantėje įsikūręs nebeturintis gyventojų Žilinčiškių kaimas.

## Šaltiniai
Ežerėlis (Trakų r.)

**Ežerėlis** – ežeras Lietuvoje, Trakų rajone, 7,5 km į šiaurės rytus nuo Trakų, Bevandeniškių miške. Ežero ilgis iš pietų į šiaurės rytus – 0,29 km, plotis – iki 0,13 km. Altitudė 152,8 m. Vakarinis krantas aukštas, kiti krantai žemi, pietinis pelkėtas. Krantai ištisai apaugę medžiais. Ežeras nenutekantis, priklauso Neries intako Vilsos upelio baseinui.

## Šaltiniai
Penkių tautų sąjunga

**Penkių tautų sąjunga** () – vienas iš trijų pagrindinių XX a. pradžioje Sun Jatseno įvardytų Kinijos modernizavimo principų, išpopuliarintų kuriant Kinijos Respubliką po 1911 m. Čingų dinastiją nuvertusios Sinhai revoliucijos. Juo siekta po vienu nacionaliniu identitetu suvienyti penkias pagrindines Kinijos tautas: hanius, mandžiūrus, mongolus, hujus ir tibetiečius. Pirmasis Respublikos prezidentas Sun Jatsenas savo inauguracinėje kalboje teigė, kad penkių tautų teritorijos turi būti sujungiamos į vieną valstybę, o penkios tautos – į vieną kinų tautą. Jis taip pat pabrėžė visų tautų lygiavertiškumą ir atsisakymą skirstyti žmones pagal rasę, klasę ar religiją.

## Vėliava
Sekant Penkių tautų sąjungos principais, pirmoji Kinijos Respublikos vėliava buvo sudaryta iš penkių vienodo pločio, bet skirtingų spalvų juostų, simbolizuojančių atskiras tautas:
* raudona – haniai;
* geltona – mandžiūrai;
* mėlyna – mongolai;
* balta – hujai;
* juoda – tibetiečiai.

Įteisinta 1912 m., ši vėliava buvo naudojama iki 1928 m., kada ją pakeitė *mėlynas dangus, balta saulė ir visa raudona žemė* – vėliava, kuri iki šiol naudojama Taivane.

Vėliavos proporcijos: 5:8. 

## Šaltiniai
Dionizo Poškos premija

**Dionizo Poškos premija** – literatūrinė premija, įsteigta  2009 m. Šilalės rajono savivaldybės tarybos. Jos tikslas – atkreipti visuomenės dėmesį į Šilalės kraštą, pagerbti ir įamžinti žymaus Lietuvos poeto, istoriko ir muziejaus įkūrėjo Dionizo Poškos atminimą, skatinti visuomenės domėjimąsi Lietuvos istorija.

Premija skiriama už geriausią naują lietuviškos poezijos knygą, išleistą praėjusiais kalendoriniais metais, kurioje atspindimi etniniai motyvai, lietuviškos tradicijos ir istorinė tautos atmintis.

## Premijos laureatai
* 2009 m. Vladas Braziūnas už poezijos knygas „Priedainė“ ir „Saula prie laidos“. 
* 2010 m. Henrikas Algis Čigriejus už poezijos knygą „Žiemių pusėje giedra“. 
* 2011 m. Viktorija Daujotė (Daujotytė) už eiliuotų tekstų žemaičių (varniškių) tarme knygą „Balsā ūkūs“. 
* 2012 m. Valdemaras Kukulas (po mirties) už poezijos knygas „Antausis sienai“ ir „Saulėlydis mano giesmė“. 
* 2013 m. Stasys Skrodenis už poezijos ir vertimų knygą „Saulėlydžio atšvaitai“. 
* 2014 m. Vytautas Stulpinas už poezijos knygą „Tolymės“. 
* 2015 m. Stasys Jonauskas už eilėraščių knygą „Laikas išeina pats“. 
* 2016 m. Romas Sadauskas už trupmenų poemą „Sudzievuliu“. 
* 2017 m. Stasys Eidrigevičius už poemą „Giedanti gaidžio galva“. 
* 2018 m. Algimantas Mikuta už poezijos knygą  „Kelias į Laumes“.
* 2019 m. Giedrius Alkauskas už poezijos knygą  „Keliaujantis akmuo“.
* 2020 m. Regina Šliogerytė-Bliūdžiuvienė už poezijos knygą vaikams „Mitų ir sapnų šalis“.
* 2021 m. Augenijus Zabitis už meditacijų knygą „Pusiausvyra“.
* 2022 m. Liudvikas Jakimavičius už eilėraščių knygą „Paliktos paletės“.
* 2023 m. Justinas Kubilius už poezijos ir prozos knygą „Dā dongou nematont, bet žemē jau žėnont“.
* 2024 m. Aldona Ruseckaitė už poezijos knygą „Prie horizonto atsigręžk“.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Premijos laureatai iki 2016 m.
* ''alkas.lt''
Šiauduvos Kristaus Prisikėlimo koplyčia

** Šiauduvos Kristaus Prisikėlimo koplyčia** – naujai įsteigta koplyčia Šiauduvos kaime, Laukuvos seniūnijoje, Šilalės rajone, 0,4 km į pietryčius nuo kelio . Priklauso Laukuvos Šv. Kryžiaus Atradimo parapijai. Nuo 1998 m. veikianti koplyčia įsikūrusi renovuotuose kaimo kultūros namuose. Ji įrengta ir aprūpinta visa atributika, reikalinga šv. Mišių aukai: yra altorius su Aušros Vartų Dievo Motinos paveikslu, klausykla, ant sienos kabo Kryžiaus kelio paveikslai, įrengtas kambarys-zakristija.

Šiauduvoje nepamirštamos senos tradicijos: kasmet Gavėnios ir Advento metu giedami „Kalvarijos Kalnai“, atėjus pavasariui giedamos gegužinės giesmės Šv. Motinos Marijos garbei, Didysis penktadienis skiriamas Kristaus Kančios kelio vaikštynėms po Šiauduvos gyvenvietę.

## Istorija

Pirmieji Šeduvos koplyčios įsteigimu rūpinosi prieš 15 metų Laukuvoje klebonavęs kun. Antanas Jurgaitis, šiauduviškiai Juzefa ir Antanas Sabockiai. Juzefa dirbo *pročkele*. Įdėtos pastangos davė vaisių: šiauduviškiai turėjo kur sekmadieniais susirinkti ir drauge su atvažiuojančiu klebonu kun. A. Jurgaičiu melstis. Vėliau Šiauduvos koplyčią aptarnavo, ja rūpinosi ir gražino Laukuvoje dirbę klebonai kunigai Pranas Bartasūnas, Stasys Toleikis. 

2013 m. lapkričio 23 d. paminėta koplyčios įkūrimo 15 metų sukaktis.

## Šaltiniai
Orė (Švedija)

**Orė** () – pietvakarių Švedijos miestas, Jemtlando provincijoje, vidurio Švedijoje. Kalnų slidinėjimo kurortas.

## Sportas

Orėje tris kartus vyko Pasaulio kalnų slidinėjimo čempionatas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Žiežulis (ežeras)

**Žiežulis** – ežeras Lietuvoje, Trakų rajone, 6,5 km į pietus nuo Semeliškių miestelio. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,72 km, plotis – iki 0,15 km. Altitudė 158,4 m. Krantai aukšti, tik pietvakarinis ir šiaurrytinis ežero galai žemi ir pelkėti. Kranto linija labai vingiuota, šiaurrytinė ežero dalis jungiasi siaura užpelkėjusia protaka su pagrindine ežero dalimi. Iš pietų ir rytų prieina Strėvos I miškas, šiaurinėje ir vakarinėje pakrantėse plyti pievos, yra dirbamos žemės plotai. Šalia įsikūrę Žiežulio ir Raipolio kaimai. Ežeras nenutekantis, priklauso Strėvos upės baseinui.

## Šaltiniai
Žalieji prūdeliai

**Žalieji prūdeliai** – ežeras Lietuvoje, Trakų rajone, 3 km į šiaurės vakarus nuo Grendavės. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 1,83 km, plotis – iki 0,18 km. Altitudė 131,6 m. Ežeras susideda iš 2 dalių: didesnioji pietvakarinė dalis jungiasi užpelkėjusia ir beveik užakusia protaka su mažesniąja šiaurrytine dalimi. Krantai aukšti ir statūs, ištisai apaugę mišku – pietinę ežero dalį supa Kreivakojo miškas, šiaurinę – Tolkiškių miškas. Šiaurės rytuose išteka upelis link netoliese telkšančio Vilkokšnio ežero (Verknės baseinas). Prie rytinių ežero krantų įsikūręs Žaliosios kaimas.

## Šaltiniai
Veilis

**Veilis** () – miestas JAV, Kolorado valstijos šiaurėje. Kalnų slidinėjimo kurortas.

## Sportas
Mieste trys kartus vyko Pasaulio kalnų slidinėjimo čempionatas.

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Pasaulio slidinėjimo čempionatas

**Pasaulio slidinėjimo čempionatas** – Tarptautinės slidinėjimo federacijos organizuojamas geriausių pasaulio kalnų slidinėjimo atletų čempionatas, kuris vyksta kas dvejus metus. Čempionate varžomasi trijose olimpinėse disciplinose: slidinėjimo krose, šuoliuose su slidėmis ir šiaurės dvikovėje.

## Čempionatai

## Nuorodos
*Oficiali svetainė
2019 m. pasaulio slidinėjimo čempionatas

**2019 m. pasaulio slidinėjimo čempionatas** – Tarptautinės slidinėjimo federacijos organizuojamas geriausių pasaulio slidinėjimo kroso, šuolių su slidėmis ir šiaurės dvikovės atletų čempionatas, kuris vyko vasario 20 d. – kovo 3 d. Austrijoje.

## Medalių lentelė

## Medalininkai
### Lygumų slidinėjimas
#### Vyrai

#### Moterys

### Šiaurės dvikovė

### Šuoliai su slidėmis
#### Vyrai

#### Moterys

#### Mišrios rungtys

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Teltonika

**„Teltonika“** – lietuviško kapitalo telematikos ir daiktų interneto kompanija, užimanti nuo 2 iki 5% pasaulinės transporto valdymo sprendimų ir maršrutizatorių rinkos.

 Eksportas 2017 m. sudarė apie 60 procentų apyvartos. Įmonė įregistruota 1998 m., joje dirba apie 600 darbuotojų. ES šalys yra pagrindinė eksporto rinka. Teltonika patenka į didžiausių korinių daiktų interneto (IoT) maršrutizatorių gamintojų penketuką.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali „Teltonika“ svetainė
Tūbinių kapinių koplyčia

**Tūbinių kapinių koplyčia** – koplyčia, esanti Tūbinių I kaime, Šilalės rajone, prie kelio , 6 km į šiaurės rytus nuo Šilalės. Ji stovi Tūbinių Dievo Apvaizdos parapijos  veikiančiose kapinėse, nuo Tūbinių bažnyčios nutolusiose 200 m į pietryčius. 

Koplyčia atnaujinta, prižiūrima, joje išlikęs altorius. Į kapinių kalnelyje stovinčią koplyčią įrengti laiptai. Priekiniu fasadu ji orientuota į šiaurės vakarus. Akmens ir raudonų molio plytų mūro statinys stačiakampio plano, kompaktinio tūrio, dengtas keturšlaičiu skiedrų stogu, be rūsio. Langų angos stačiakampės, dvivėrių įėjimo durų – arkinė. Medinė perdanga lygi, ant laikančių sijų. Stogo smailę vainikuoja originalus ornamentuotas kryžius – jis įrašytas į Kultūros paveldo registrą.

## Istorija

Kartu su Šv. Kryžiaus koplyčia, stovinčia bažnyčios šventoriuje, kapinių koplyčia buvo pastatyta kaip VI Tūbinių kalvarijų stotis. Virš durų pritvirtintas ženklas „VI“, lentelė su įrašu „Veronika nušluosto Viešpačiui Jėzui veidą“. Viešai apvaikštant Tūbinių Kryžiaus kelius, kai procesijos buvo rengiamos pavasarį ir rudenį, pažymint titulinę Dievo Apvaizdos ir Šv. Kryžiaus Išaukštinimo šventes, tomis dienomis visuomet buvo meldžiamasi kapinių ir Šv. Kryžiaus koplyčiose. Kapinėse išlikę antkapinių paminklų, metalinių kaltų, išlietų kryžių, statytų XVIII a.

## Galerija


Tūbinės, kapinių koplyčia, vidus.JPG|Koplyčios viduje
2. Tūbinės, kapinių koplyčia.JPG|Įėjimo durys plačios, dvivėrės
3. Tūbinės, kapinių koplyčia.JPG|Galinė siena 
Tūbinių kapinės. Koplyčios kryžius.JPG|Ornamentuotas stogo kryžius


## Šaltiniai
Džidos kalnagūbris

**Džidos kalnagūbris** (, , ) – kalnagūbris pietvakarių Užbaikalėje, ties Rusijos (Buriatijos) ir Mongolijos valstybine siena. Ilgis apie 350 km. Aukštis iki 2027 m (Sardag Ulos k.). Kalnai sudaryti daugiausia iš granito ir metamorfinių uolienų. Iš šiaurės juosia Džidos upė.

Vyrauja vidutinkalnių paviršius. Šiauriniame šlaite auga maumedžių ir sibirinių pušų taiga, pietiniame – miškastepė, besikaitaliojanti su maumedynais.

## Šaltiniai
Kretingos ligoninė

**Kretingos ligoninė** yra Kretingos rajono savivaldybės viešoji įstaiga, ligoninė Klaipėdos apskrityje. Įsikūrusi Žemaitės al. 1, Kretingoje.

Dirba per 300 darbuotojų (2024 m.). Vadovas Romaldas Sakalauskas. 30 lovų Kretingos apskrities savivaldybės ligoninė buvo atidaryta 1919 m. Sovietmečiu Kretingos rajono ligoninėje buvo 360 lovų, 10 specializuotų skyrių; dirbo 82 gydytojai ir 4 gydytojai laborantai, viena gydomosios fizkultūros instruktorė, per 400 kitų darbuotojų: 312 viduriniojo ir 127 jaunesniojo medicinos personalo (1989 m.).

## Šaltiniai
Džimara

**Džimara** (, , ) arba ***Gimarajchochas*** () – viršukalnė Didžiajame Kaukaze, 9 km į vakarus nuo Kazbeko. Aukštis – 4780 m. Stūkso ties Rusijos (Šiaurės Osetijos) ir Gruzijos siena, Chocho kalnagūbryje. Tai antras pagal aukštį kalnas Šiaurės Osetijoje.

Viršūnę dengia sniegas, šlaitais leidžiasi ledynai (Midagrabinas ir Suatisis). Šiaurinėje papėdėje įsikūręs Džimaros, pietinėje – Gimaros kaimas.

## Šaltiniai
Džinalo kalnagūbris

**Džinalo kalnagūbris** (, ) – kalnagūbris Rusijoje, Šiaurės Kaukaze, Stavropolio krašte ir Kabardoje Balkarijoje, tuoj į pietryčius nuo Kislovodsko. Tai iš smiltainio ir skalūnų sudaryta kuesta – smarkiai sudūlėjusio Ganyklų kalnagūbrio dalis. Aukštis iki 1542 m (Aukštutinio Džinalo k.).

Kalnagūbris smarkiai paveiktas erozijos, gausu urvų. Būdingos kalnų stepės. Iš Džinalo kalnagūbrio išteka Podkumoko baseino upės.

## Šaltiniai
Rusijos socialistų revoliucionierių partija

**Rusijos socialistų revoliucionierių partija** (oficialiai **Socialistų revoliucionierių partija**, šnek. **eserai**, , *esery*) – buvusi didelė XX a. pradžios Rusijos imperijos politinė partija, vaidinusi svarbų vaidmenį Rusijos revoliucijoje.

Partijos ideologija buvo demokratinio socializmo bei agrarinio socializmo formų revoliucinis socializmas. Boikotavo rinkimus į I, III ir IV Valstybės Dūmą. 1907 m. vykusiuose II Dūmos rinkimuose gavo 37 vietų iš 518 ir buvo opozicijoje. Po Vasario revoliucijos Rusijos laikinojoje vyriausybėje dalinosi valdžia su kitomis demokratinio socializmo bei liberalių pakraipų jėgomis. Po Spalio revoliucijos, 1917 m. lapkritį vykusiuose konstitucinės asamblėjos rinkimuose eserai gavo daugumą balsų, 1918 m. sausį konstitucinė asamblėja buvo išvaikyta bolševikų. Po to eserai skilo į bolševikus palaikiusią ir jų nepalaikiusią (dešiniųjų eserų) frakcijas. Dešinieji eserai, likę ištikimi laikinosios vyriausybės lyderiui Aleksandrui Kerenskiui, buvo bolševikų nugalėti Rusijos pilietinio karo bei po jo sekusių persekiojimų metu.

## Šaltiniai
Islamiškos šventės

**Šventės** yra islamo religijos dalis. Pagal musulmonų kalendorių nustatomos visos musulmonų religinės šventės. 

Iš jų Id al Fitras bei Id al Adcha laikomos pačiomis svarbiausiomis. Pirmoji švenčiama ramadano pabaigoje ir yra pati didžiausia islamiška šventė. O antroji švenčiama hadžo į šventajį miestą Meką pabaigoje.

## Sąrašas
Islamiškų švenčių sąrašas:
* Id al Fitras (Ramadano pabaigos šventė);
* Id al Adcha (Piligrimų kelionės į Meką – Hadžo pabaiga);
* Maulidas (Pranašo Mohameto gimtadienio šventė, tiksli gimimo data nežinoma, todėl švenčiama jo mirties dieną);
* Miradžas (Pranašo Mohameto įžengimo į Dangų naktis);
* Didybės naktis (Korano apreiškimo pradžia);
* ir kitos.

## Taip pat skaitykite
* Musulmonų naujieji metai

## Išnašos
Id al Adcha

**Id al Adcha** (, „aukojimo šventė“) arba ***Kurban bairamas*** () – musulmonų šventė, kuri pažymi hadžo ceremonijos (t. y. šventos piligrimų kelionės į Kaabą, Meką) pabaigą. Trunka 3 dienas. Prasideda Dhul Hidžos 10-tą dieną (pagal musulmonų kalendorių). Tie, kurie negali atlikti šventosios kelionės, dalyvauja Id al Adcha šventėje savo gyvenamoje vietoje. Šventės dieną musulmonai susirenka didelėse miestų mečetėse šventinei maldai. Po maldų Imamas sako pamokslą apie Abraomo, jo žmonos Hadžros ir jų sūnaus Izmaelio siūlomus aukojimo būdus.

Po to atliekama kruvinoji auka (aukojama avis, ožka, karvė, kupranugaris). Asmeniui, kuris atlieka aukojimą, yra leidžiama pasiimti tam tikrą dalį paaukoto gyvulio mėsos, o kas lieka, yra padalinama giminėms, draugams, kaimynams ir vargšams. Gyvuliai gali būti aukojami šventės dieną ir dar dvi dienas po to. Milijonai gyvulių yra paskerdžiami šios šventės metu visame pasaulyje. Paskerstų gyvulių odos yra parduodamos, o gautos pajamos atiduodamos labdarai.

## Išnašos
JAV Mergelių Salų vėliava

**JAV Mergelių Salų vėliava** – Jungtinių Amerikos Valstijų valdos Karibuose – Mergelių Salų oficialus simbolis. Tai baltame pagrinde pavaizduotas supaprastintas JAV herbas (auksinis baltagalvis erelis su skydu, strėlėmis ir laurų šakele), iš šonų įrėmintas mėlynomis raidėmis V ir I (iš *Virgin Islands* = Mergelių Salos).

Iki 1917 m. salos priklausė Danijai ir naudojo Danijos Vakarų Indijų vėliavą (mėlynas pagrindas su Danijos vėliava kantone). Dabartinė vėliava patvirtinta 1921 m.

## Šaltiniai
Džetimas

**Džetimas** () – kalnagūbris pietryčių Kirgizijoje, Tianšanio kalnuose, į pietus nuo Terskėjaus Alatau kalnagūbrio. Ilgis 120 km, aukštis iki 4931 m. Pietinėmis pašlaitėmis prateka Narynas.

Būdingi aukštikalnių kraštovaizdžiai. Šlaitus dengia pievos, stepės ir pievinės stepės. Rytinėje pusėje slūgso ledynai.

## Šaltiniai
Didžioji šeicho Zaido mečetė

**Didžioji šeicho Zaido mečetė** (, *Jāmiʿ Ash-Shaykh Zāyid Al-Kabīr*) – viena iš didžiausių ir prabangiausių pasaulyje musulmonų mečečių, esanti Jungtiniuose Arabų Emyratuose, Abu Dabyje. Statyta 1996–2007 m., dedikuota pirmajam JAE prezidentui šeichui Zaidui bin Sultanui al Nahjanui.

Kompleksas užima 22 412 m² plotą. Statyboms sunaudota 33 000 tonų plieno ir 250 000 m³ betono. Įleista 6500 pamatų polių. Mečetės minaretai į dangų stiebiasi per 107 m į viršų, o pats pastatas turi 1 048 kolonas. Mečetei priklauso 82 kupolai. Pagrindinis kupolas yra 85 m aukščio ir 32,8 m skersmens. Mečetėje vienu metu gali melstis maždaug 41 000 maldininkų, pagrindinėje maldų salėje telpa apie 7 000 maldininkų. Pastato kaina – apie 545 mln. JAV dolerių.

## Išnašos
Antanas Račis

**Antanas Račis** (1936 m. kovo 25 d. Stebeikiuose, Pumpėnų valsčiuje – 2021 m. liepos 17 d. Vilniuje) – enciklopedininkas, 2001–2015 metais leistos Visuotinės lietuvių enciklopedijos vyriausiasis redaktorius.

## Biografija
Antanas Račis gimė 1936 metų kovo 25 dieną Stebeikių kaime. 1944 m. pradėjo mokytis Rinkūnų pradinėje mokykloje, 1947 m. – Pumpėnų septynmetėje mokykloje 1950 m. – Pasvalio vidurinėje mokykloje. 1954 m. įstojo į Vilniaus universitetą, studijavo Istorijos filologijos fakultete. 1959 m. įsigijo filologijos ir lietuvių kalbos bei literatūros vidurinės mokyklos mokytojo kvalifikaciją.

Kurį laiką dirbo lietuvių kalbos mokytoju Vilniaus rajono Skurbutėnų ir Kenos aštuonmetėse mokyklose. Vėliau dirbo enciklopedijų leidykloje. Dirbo mokslinių ir vyresniuoju moksliniu redaktoriumi, kelių redakcijų vedėju. Ėmėsi vadovauti visiems Mokslo ir enciklopedijų leidybos instituto redakciniams darbams. 2001 m. tapo Visuotinės lietuvių enciklopedijos vyriausiuoju redaktoriumi. 2002–2012 m. ėjo Valstybinės lietuvių kalbos komisijos nario pareigas.

## Išnašos
Radvilos gatvė (Paryžius)

**Radvilos gatvė** () – gatvė Prancūzijos sostinės Paryžiaus centre. Pavadinta Karolio Stanislovo Radvilos (pravarde „Pone mielasis“) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didiko, Abiejų Tautų Respublikos valstybės ir karinio veikėjo vardu.

## Istorija
Kardinolui Armanui Žanui de Rišeljė priklausiusioje žemėje nutiesta gatvė pirmą kartą paminėta dar 1640 m., tąkart ji vadinosi *rue des Bons-Infants*. Gatvėje būstus sau rasdavo miesto muzikantai, dirbę netolimoje 
„Karališkojoje muzikos akademijoje“ (dab. Paryžiaus nacionalinė opera). Jų tarpe buvo ir Fransua Kuperenas – garsus baroko kompozitorius ir klavesininkas. 

XVIII a. pab. pastatą gatvėje įsigijo vienas turtingiausių Europos aristokratų Karolis Stanislovas Radvila, tuo metu Prancūzijoje bandęs organizuoti pasipriešinimą Pirmajam Abiejų Tautų Respublikos padalijimui. Gatvė, matyt, Didžiosios emigracijos metu Paryžiun atvykusių sukilėlių iš buvusios Lietuvos–Lenkijos valstybės įtakoje, 1867 m. vasario 26 d. buvo pavadinta dabartiniu vardu.

Vos 7,6 m pločio ir nepilno šimto metrų ilgio gatvelė garsi keliais savo pastatais. XVIII a. Napoleono Bonaparto įsakymu šioje teritorijoje įsikūrė Prancūzijos nacionalinis bankas (arch. Žiulis Arduenas Mansaras, ). Pastatai po to dar kelis kartus buvo rekonstruojami, o 1912 m., Bankui eilinį kartą besiplėčiant, gatvė virto akligatviu. Buvusiuose Radvilų rūmuose (namas Nr. 33) XIX a. buvo įsikūręs paryžiečių tarpe prastą vardą turėjęs viešbutis „Hôtel de Hollande“.

## Išnašos

## Šaltiniai

* Gauthier, Laure (2008). ''Mâelodies urbaines: la musique dans les villes d'Europe (XVIe-XIXe siecles)'' – Presses Paris Sorbonne, p. 256 ISBN 978-2-84050-563-1
* „Infos pratiques Rue Radziwill“. Cityzeum. 
* „Paris 1er - La rue Radziwill“. Paristoric. 
* Paris (France). Conseil municipal (1884). Rapports et documents. Imprimerie municipale. 
* „rue Radziwill“. Mairie de Paris.
Einšteino kryžius

**Einšteino kryžius** (Q2237+030 arba QSO 2237+0305) yra keturių kvazaro atvaizdų formacija Pegaso žvaigždyne. Tai tas pats kvazaras; jo keturis atvaizdus sukuria specifinės formos galaktika (QSO 2237+0305 G), veikianti kaip gravitacinis lęšis. Galaktikos branduolys matyti kryžiaus centre kaip penktoji dėmė. 

Einšteino kryžius randamas , . Jį galima pamatyti mėgėjišku teleskopu, tačiau reikalingas labai tamsus dangus ir bent 46 cm skersmens reflektorius.

Kvazaras yra už 8 milijardų šviesmečių, jo šviesą fokusuojanti galaktika – už 400 milijonų šviesmečių. 

## Šaltiniai