open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Briedžiukas

**Briedžiukas** (*Morchella*) – briedžiukinių (*Morchellaceae*) šeimos ausūniečių (*Pezizales*) eilės grybų gentis.

Tai vieni iš vertingiausių pavasarinių valgomų grybų, vartojami virti ir džiovinti.

Lietuvoje auga 5 rūšys:
* Valgomasis briedžiukas (*Morchella esculenta*).

Į Lietuvos raudonąją knygą įrašyti šie briedžiukai:
* Puslaisvis briedžiukas (*Morchella semilibera*) 
* Aukštasis briedžiukas (*Morchella elata*) 
* Kūginis briedžiukas (*Morchella conica*)


Image:Morchella conica-42.jpg|Kūginis briedžiukas (*Morchella conica*)
Pastojimas

**Pastojimas** – procesas, kurio metu susijungia spermatozoidas su kiaušialąste ir šitaip yra užmezgama nauja gyvybė (įvyksta apvaisinimas). Laikotarpis tarp pastojimo ir gimdymo vadinamas nėštumu.

Moters gebėjimą pastoti lemia pakankamas lytinių organų išsivystymas, įgalinantis normalią sueitį, ir normali kiaušidžių funkcija (įvyksta ovuliacija ir po to seka mėnesinės). Išimtiniais atvejais pasitaiko pastojimų dar iki pirmųjų mėnesinių (pas mergaites, nesulaukusias lytinės brandos). Pastoti taip pat įmanoma esant nepilnai sueičiai (kuomet ejakuliacija įvyksta makšties prieangyje arba sėkla išsilieja tiesiog ant dėvimo apatinio trikotažo), nepažeistai mergystės plėvei. Sulaukus klimakterinio laikotarpio, dažniausiai po 45 metų, pastojimas neįvyksta dėl nustojusios ovuliacijos.

Sveikatos problemos, neleidžiančios pastoti: įvairūs išorinių ir vidinių lytinių organų susirgimai, dubens patologijos, lytinių organų uždegimai ir vėžiniai susirgimai, vidaus sekrecijos liaukų sutrikimai, lėtinės infekcijos ir intoksikacijos, chirurginių operacijų pasekmės (pašalinta gimda, kiaušintakiai, kiaušidės ir pan.).

Pastojimo reguliavimo būdai vadinami kontracepcija, nors yra kontroversiškai vertinamų (dėl moralinių ir etinių priežasčių) kontracepcijos būdų, kurie ne užkerta kelią pastojimui, bet nutraukia nėštumą.
Piridoksinas

**Piridoksinas** ir **Piridoksaminas** yra dvi **vitamino B<sub>6</sub>** formos. Tai vandenyje tirpstantis B grupės vitaminas.

## Šaltiniai
Piridoksolio ir piridoksamino yra daugelyje produktų, nedideliais kiekiais – kiaušiniuose, vištienoje, kiaulienoje, kepenyse.
Piridoksalio daugiau augaliniame maiste: sojos pupelėse, žirniuose, kviečiuose, riešutuose.

## Savybės
Piridoksinas tirpsta vandenyje, kepenyse paverčiamas piridoksal-5-fosfatu.

## Poveikis
Vitaminas B6 dalyvauja baltymų ir aminorūgščių apykaitoje, hormonų, raudonųjų kraujo kūnelių gamyboje, reguliuoja ląstelių dauginimąsi bei diferenciaciją, stiprina imuninę sistemą.

### Poreikis
Reikia vidutiniškai 1,8-2,2 mg per dieną. Daugiau reikia vartojant kontraceptinius preparatus, antibiotikus, vaistus nuo depresijos, taip pat sportininkams, vartojantiems baltymingą maistą.

Piridoksinas su folio rūgštimi yra svarbiausi vitaminai nėštumo metu, žindant.

### Trūkumas
Piridoksino trūksta retai, dėl stokos gali pakisti oda, atsirasti nuovargis, susilpnėti imunitetas.
Kai yra didelis trūkumas, sutrikdomos kepenų ir nervų sistemos funkcijos, kalcio, magnio ir fosforo panaudojimas.

Menstruacijų metu dėl piridoksino trūkumo nereguliariai kraujuojama, atsiranda spuogų. Nemažai nėščiųjų dėl jo trūkumo pykina, atsiranda edemų.

Moterims, daug metų vartojančioms kontraceptinius preparatus, gali trūkti vitamino B6. Šiluma apdorojant maistą, vidutiniškai 20-35 procentai šio vitamino suyra.

### Perteklius
Perdozavimas galimas ilgai vartojant ypač didelės dozes – sutrinka nervų sistemos veiklą, sumažėja plaštakų ir pėdų jautrumas.
Greitasis seksas

**Greitasis seksas** *(šnek. „greitukas“)* – mylėjimasis, kuomet poros tikslas – kiek įmanoma greitesnė sueitis. 

Greitasis seksas ypač siejamas su netradicinėmis vietomis mylėtis. Užklupti aistros, žmonės nereitai gauna papildomų seksualių pojūčių dėl pavojaus būti užkluptiems. Tai gali būti parduotuvių matavimo kabinos, persirengimo kambariai vestuvių salėse ir kt.

Nevienareikšmių nuomonių yra dėl greitojo sekso poveikio sveikatai. Jos vyrauja nuo teigimų, kad greitasis seksas yra nekenksmingas, bei turi gydomųjų savybių, iki pastebėjimų, kad greitasis seksas sukelia migrenas, bei kitokias neurologines problemas.

## Išnašos
Vitaminas D

**Vitaminas D** (**kalciferolis**) – grupė riebaluose tirpstančių panašių medžiagų, priskiriamų vitaminams. Žinomos formos – lamisterolis (Vitaminas D1), ergokalciferolis (Vitaminas D2), cholekalciferolis (Vitaminas D3), dihidrotachisterolis (Vitaminas D4). Žmogaus organizme svarbiausios formos – ergokalciferolis ir cholekalciferolis.

## Šaltiniai
Su maistu gaunamas ergosterolis ir cholesterolis, kurie veikiant ultravioletine šviesa organizme paverčiami vitaminais D2 (ergokalciferoliu) ir D3 (cholekalciferoliu).

Vitamino D yra specialiai praturtintame maiste, pavyzdžiui, piene, taip pat kai kuriuose produktuose natūraliai – riebiose lašišose, silkėse, unguriuose, žuvų taukuose, kiaušinio trynyje.

## Savybės
Vitaminas D tirpsta riebaluose, organizme virsta aktyvia forma - 1,25-dihidroksicholekalciferoliu. Pašalinamas lėtai, greičiau pašalinama D3 vitamino forma.

## Poveikis
Vitaminas D reguliuoja mineralinių medžiagų (kalcio, fosforo, magnio) apykaitą, reguliuodamas kalcio ir fosforo įsiurbimą žarnyne, padeda šioms medžiagoms išsilaikyti kauluose ir dantyse. Taip pat saugo nuo osteoporozės, greičiau iš organizmo pašalina toksiškai veikiantį šviną.

### Poreikis
Vitaminu D pakankamai apsirūpinti užtektų 10 minučių pabūti saulėje, tačiau toliau nuo pusiaujo esančiose vietovėse (ir Lietuvoje) to padaryti dažniausiai nepavyksta, dėl to rekomenduojama vartoti 5 mikrogramus vitamino per dieną papildomai. Nėščioms ir žindančioms vitamino reikia dvigubai daugiau. Taip pat daugiau vitamino reikia sergant kai kuriomis kepenų ir inkstų ligomis, rachito profilaktikai.

### Trūkumas
Trūkstant vitamino D, vaikams deformuojasi kaukolė ir stuburas, žandikauliai, sutrinka dantų augimas, atsiranda dėmių dantų emalyje. Suaugusiesiems susilpnėja raumenys, silpnėja imunitetas. Ilgai trūkstant vitamino, suminkštėja kaulai, susergama osteomaliacija.

### Perteklius
Vitaminas D kaupiasi organizme, jo perteklius nepašalinamas, todėl nesunku perdozuoti, požymiai – silpnumas, pykinimas, vėmimas, viduriavimas, kalcio nuosėdos organizme, rečiau sutrinka inkstų veikla. Vitamino D perteklius gali skatinti aterosklerozės vystymąsi. Vyresni žmonės, kurių padidėjęs cholesterolio kiekis kraujyje, turėtų vartoti vitaminą D atsargiai.

### Kiekio organizme nustatymas
Vitamino D kiekį galima nustatyti atliekant kraujo tyrimą. Jis leidžia tiksliai diagnozuoti šio vitamino trūkumą, normą ar perteklių organizme. Tiksliausiai tai galima padaryti vitamino D (25-OH) tyrimu, kuris leidžia nustatyti, tiek augalinės kilmės (D2), tiek ir gyvulinės kilmės (D3) vitaminą D. Šio vitamino norma, būdinga žmogui, yra nuo 30 ng/ml iki 100 ng/ml. Virš 100 ng/ml yra toksiškas lygis, o mažiau negu 30 ng/ml yra stoka. Vitamino D lygis gali stipriai nukristi dėl tam tikrų mitybos, gyvenimo būdo ar organizmo ypatumų. Jei, atlikus kraujo tyrimą, rodmenys yra žemiau 20 ng/ml, tai jau yra žymus deficitas, galintis sukelti daugelį ligų.
Kamasūtra

**Kamasūtra** () – senovės indų eiliuotas tekstų, rinkinys skirtas kamos (meilės) temai. Tai vienas iš meilės mokslų kamašastrų traktatų. Laikoma esminiu tekstu apie meilę sankskrito literatūroje. Autorius – Vatsjajana, gyvenęs III–IV a., greičiausiai Guptų epochoje.

Kūrinio pavadinimas sanskrito kalboje (*kāmasūtra-*) reiškia „meilės aforizmai“ arba „traktatas apie meilę“. Senovės indų mitologijoje Kama buvo meilės dievas, dievo Višnaus ir deivės Lakšmės sūnus. Jis buvo vaizduojamas kaip nuostabus jaunuolis su lanku ir penkiomis strėlėmis, kuriomis žeidė žmones, sukeldamas meilės jausmą. Jis yra senovės graikų Eroto ir romėnų Amūro atitikmuo. Sūtros – senovės indų filosofiniai, politiniai, moraliniai traktatai, pamokančių posakių rinkiniai.

Tradiciškai Kamasūtros autorius Vatsjajana laikomas asketu, kuris visą gyvenimą laikėsi celibato, kitaip nei kiti Indijos erotologai, rašė nesiremdamas asmeniniu patyrimu. Įžanginėje dalyje pabrėžiama, kad Kamasūtros adresatas yra išsimokslinęs miestietis (nagaraka) ir kad kamos negalima atsieti nuo dharmos ir arthos priedermių.

Klasikiniu Kamasūtros komentaru laikomas Jašodharos Indrapados veikalas „Džajamangala“ (XIII a.).

## Bendras turinys
Kamasūtra parašyta proza, išskyrus skyrių pabaigas, kuriose išdėstyta medžiaga apibendrinama šlokomis (dvieiliais po 16 skiemenų).

Kamasūtrą sudaro 35 skirsniai, sudėti į 7 dalis, kurių kiekviena skirta tam tikrai sričiai. Dalys vadinasi taip:
* įvadas (4 dalys) – apie meilę bendrai, jos vietą žmogaus gyvenime ir apie moterų klasifikaciją;
* apie sueitį (10 dalių) – gili bučinių, glamonių, orgazmo analizė, seksualinių pozų sąrašas, oralinis seksas, parafilijos, taip pat meilės trikampių situacijų aptarimas;
* apie tai kaip susirasti žmoną – 5 dalys;
* apie žmoną – 2 dalys;
* apie svetimas moteris – 6 dalys;
* apie heteras – 6 dalys;
* apie gundymo ir viliojimo būdus 2 dalys.

Knygoje stengiamasi klasifikuoti visą lytinio gyvenimo įvairovę (tai buvo savotiškas to meto seksologijos vadovėlis), pavyzdžiui:
* vyrai ir moterys pagal lytinių organų dydį suskirstyti į 3 grupes;
* sueitis skirstoma į 10 tipų pagal trukmę ir aistringumą;
* yra 10 būdų varpai įstumti į makštį;
* yra 4 lytinio pasitenkinimo būdai;
* yra 8 sueities užbaigimo pakopos;
* yra 12 būdų, kaip apsikabinti prieš sueitį ir po jos;
* yra 16 pabučiavimo būdų;
* yra 9 erotinio draskymosi būdai;
* yra 8 meilės įkandimų būdai.

Išsamiai aprašytos 24 sekso pozos, pavaizduota dar 40 pozų, aprašyta daugybė erotinių smūgių ir paplekšnojimų, 7 erotiniai moters garsai sueities metu. Kai kuriuose dalyse aprašyti oralinio sekso būdai, sueities technika ir meilės žaidimai. Kamasūtroje taip pat aprašyti ir surogatiniai sueities būdai (narvasadata, vikharita, virghata ir kt.).

## Nuorodos
* Kamasūtros tekstas

## Šaltiniai
Indijos filosofija

**Indijos filosofija** – Indijos filosofinių pažiūrų visuma, turinti dviejų su puse tūkstančių metų tradiciją.

## Indijos filosofijos laikotarpiai
Indijos filosofijos istorija skirstoma į 4 pagrindinius laikotarpius:

1. Vediškasis laikotarpis (1500 metai pr. m. e. – 600 metai pr. m. e.) – Vedų ir Upanišadų laikotarpis, kai formavosi indiškosios filosofijos ištakos.

2. Epiškasis laikotarpis (600 m. pr. m. e. – 200 metai m. e) – laikotarpis nuo ankstyvųjų Upanišadų iki filosofinių sistemų (Daršanų) atsiradimo.

3. Sutrų laikotarpis (nuo 200 m.) – sukauptos filosofinės medžiagos apibendrinimo laikotarpis.

4. Scholastinis laikotarpis (nuo ~II a.) – filosofinės polemikos laikotarpis.

## Indijos filosofinės mokyklos
Pagal tradicinius klasifikacijos principus indų filosofinės sistemos skirsomos į dvi dideles grupes: ortodoksinės filosofinės mokyklos (astika) ir neortodoksinės mokyklos (nastika):

* Astika (ortodoksinės filosofinės mokyklos, pripažįstančios vedų autoritetą)
** Mokyklos, tiesiogiai besiremiančios vedų tekstais
*** Mokykla, akcentuojanti ritualistinį vedų aspektą – Mimansa
*** Mokyklos, ypatingą dėmesį skiriančios metafiziniams vedų aspektams – Vedanta
** Mokyklos, pripažįstančios vedas, bet tiesiogiai jomis nesiremiančios – Sankhja, Joga, Njaja, Vaišešika
* Nastika (neortodoksinės filosofinės mokyklos, atmetančios vedų autoritetą) – Čarvaka, Budizmas, Džainizmas.

## Bibliografija
* Audrius Beinorius „Sąmonė klasikinėje Indijos filosofijoje“. – Vilnius, Kultūros, filosofijos ir meno institutas, 2002, ISBN 9986-638-30-5
Sraigė

**Sraigė** gali reikšti:

* Moliuską – sraigė (moliuskas);
* Ausies sudedamąją dalį – sraigė (organas).
Sofistai

**Sofistais** ( 'meistras, išminčius') senovės Graikijoje plačiąja prasme buvo vadinami protingi, išradingi, išmintingi žmonės; siaurąja prasme tai filosofai, atliekantys profesionalių „išminties“ ir „iškalbos“ mokytojų vaidmenį. Jų atsiradimą lėmė socialinė bei politinė situacija, susiklosčiusi Graikijoje apie V a. pr. m. e., kai išsilavinimo poreikis bei noras dalyvauti intelektualiniame ir viešajame gyvenime pasidarė visuotinis. Sofistai mokė žmones praktinės išminties, mokė ginti asmeninius interesus. Retorika, įtikinėjimo menas – tokios buvo pagrindinės jų švietėjiškos veiklos kryptys. Sofistai užsiėmė mokymu profesionaliai, t. y., jie pirmieji Graikijoje pradėjo mokyti išminties ir iškalbos už pinigus.

Sofistų sąjūdis buvo labiau socialinis nei filosofinis reiškinys – sofistai nesudarė vieningos filosofinės mokyklos, ir netgi ne visi jie buvo filosofais siaurąja to žodžio prasme. Tačiau filosofijos raidai jie padarė didelę įtaką, todėl filosofijos istorikų išskiriami į atskirą doktrinų grupę. Sofistų tarpe buvo keletas žymių mąstytojų, tokių kaip Protagoras, Hipijus, Prodikas, Gorgijus, Kritijus bei Hipodamas.

Esminis sofistų filosofijos skiriamasis bruožas – jos antropocentriškumas. Sofistai perkėlė filosofijos dėmesį nuo gamtos į žmogų (etika, politika, pažinimo teorija). Protagoro tezė apie tai, kad žmogus yra visų daiktų matas, tapo raktine formuojant europinės filosofijos humanistinę tradiciją. Antropocentrinis požiūris lėmė vadinamąjį sofistų etinį reliatyvizmą bei konvencionalizmą, išryškėjusį socialinio kriticizmo kontekste.

Sofistikos išsigimimas prasidėjo jau IV a. pr. m. e. Kai kurie sofistai, nekurdami nieko naujo, visą savo energiją nukreipė į destruktyviąją , apsiimdami sofizmų ir kitų metodų pagalba įrodyti ar paneigti bet kokį teiginį.
Vitaminas E

**Vitaminas E** – 8 chemiškai giminingos medžiagos, priskiriamos vitaminams.  Sintetinio ir natūralaus cheminė formulė skiriasi. Natūralaus cheminė formulė tik viena – d-alfa tokoferolis. Sintetinis vit. E gaminamas kelių formų - d-alfa tocopheryl acetate, d-alfa tocopheryl acid succinate.

## Šaltiniai
Farmacijos, kosmetikos pramonėje dažniausiai naudojamas sintetinis vitaminas E. Natūralaus vitamino E randama daugelyje maisto produktų, daugiausia aliejuose, grūdinėse kultūrose, ypač daug motinos piene.

## Savybės
Vitaminas E tirpsta riebaluose, atsparus karščiui, organizme kaupiasi riebaliniuose audiniuose. Geriau pasisavinamas ir dvigubai veiksmingesnis yra natūralus vitaminas E.

## Poveikis
Vitaminas E – svarbus antioksidantas, saugo organizmą nuo laisvųjų radikalų žalingo poveikio, slopina daugelio kenksmingų medžiagų, sukeliančių riziką susirgti vėžiu, poveikį.
Taip pat vitaminas reikalingas ląstelių membranų stabilumui palaikyti, saugo arterijų vidinę sienelę nuo kalkėjimo, aterosklerozės, skatina gyti žaizdas, stiprina organizmo imunitetą, gali apsaugoti nuo kenksmingo ultravioletinių spindulių poveikio.

Vitaminas E neleidžia atsirasti arba šalina jau atsiradusius kraujotakos pažeidimus, nes sumažina kraujo krešėjimą ir neleidžia susidaryti trombams.

### Poreikis
Suaugusiam žmogui dienos norma – apie 10 miligramų tokoferolio ekvivalentų, nėščiosioms – 12 miligramų, žindyvėms – 14 miligramų.

### Trūkumas
Sveikiems žmonėms vitamino E netrūksta, tačiau jo gali trūkti dėl visiško badavimo, sutrikus riebalų rezorbcijai, dėl geltos, kasos ar tulžies pūslės ligų, taip pat neišnešiotiems kūdikiams. Trūkumas pasireiškia nervų sistemos sutrikimu, virškinimo sutrikimais, alergija, gali sumažėti vyrų lytinis potraukis ir sulėtėti spermatozoidų judrumas, moteris gali ištikti savaiminis persileidimas, jos gali tapti nevaisingos.

### Perteklius
Vartojant labai daug vitamino E padidėja polinkis kraujuoti, silpnėja imunitetas, gali sutrikti virškinimas, atsirasti nuovargis, odos uždegimai. Be to, dešimtmetį kasdien suvartojamas kiekvienas 100 mg vitamino E kiekis papildomai 7 proc. padidina tikimybę susirgti vėžiu.

## Šaltiniai
Ornitologija

**Ornitologija** – zoologijos sritis, nagrinėjanti paukščius (*Aves*) – vieną gausiausių stuburinių gyvūnų klasę, turinčią apie 8000 rūšių. Ornitologija apima paukščių fiziologiją, taksonomiją, ekologiją ir elgesį (įskaitant migracinį elgesį). Atskira ornitologijos veiklos sritis yra paukščių migracijų tyrimas, pavyzdžiui, naudojant žiedavimą.

Šalia profesionalių mokslininkų ornitologija užsiima ir gausybė mėgėjų, kurie turi didelį vaidmenį atskirų rūšių, grupių arba regionų faunos tyrime.

Ornitologijos Europoje pradininku laikomas Johanas Fridrichas Naumanas (*Johann Friedrich Naumann (1780-1857)*), kuris parašė 12 tomų veikalą „Vokietijos paukščiai“ (*Naturgeschichte der Vögel Deutschlands (1820-1844)*). Šiame modernios ornitologijos daugiausiai aprašyti ir surūšiuoti visi Saksonijos-Anhalto bei platesnių teritorijų lauko, miško ir vandens paukščiai.

## Ornitologija Lietuvoje

Duomenų apie Lietuvos paukščius jau galima rasti XV-XVII a. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės įvairiuose dokumentuose, Lietuvos Statutuose (1529, 1566 m. ir kt.), Prūsijos įstatymuose, Valakų įstatyme (1557 m.) ir kt. Šiuose dokumentuose daugausia dėmesio skirta verslinę reikšmę turintiems paukščiams, pvz., vištiniams, antiniams, plėšriesiems. 1584 m. pasirodė M. Cyganskio knyga „Paukščių medžioklė", kurioje aprašyta 147 formų paukščių išvaizda ir jų medžiojimas. Vėliau pasirodė dar keletą veikalų apie Lietuvos paukščius. Labiausiai biologiniai tyrimai Lietuvoje suintensyvėjo 1781 m. įkūrus Vilniaus universitete gamtos mokslų katedrą – dabartinį VU Gamtos fakultetą. Pirmieji šios katedros profesoriai E. Žiliberas ir G. Forsteris dėstė ir zoologiją. Šie mokslininkai specialių ornitologinių darbų neatliko, tačiau jie buvo zoologinių rinkinių ir teorinių tyrimų Lietuvoje pradininkai.

1807 m. pasirodė S. B. Jundzilo trumpas zoologijos kursas. Šiame veikale buvo aprašyti ir paukščiai. Maždaug tuo pačiu metu E. Eichvaldas išsamiai aprašė tilvikinius ir vandens paukščius. 1832 m. Vilniaus universitetas buvo uždarytas. Tačiau tolesnė ornitologijos raida glaudžiai siejasi su Vilniaus universitetu. Šioje srityje ypač daug pasidarbavo Konstantinas Tyzenhauzas (1786-1853). Jis surinko gausią vietinių ir kaimyninių kraštų paukščių kolekciją, vyko į ekspedicijas, atliko eksperimentus su paukščiais nelaisvės sąlygomis bei nagrinėjo ornitologinę literatūrą. K. Tyzenhauzas daug dėmesio skyrė ne tik faunistinės medžiagos dėstymui, bet ir svarbiausių ornitologijos problemų ir jų sprendimo būdų aptarimui, pateikė samprotavimų apie paukščių klasifikaciją. K. Tyzenhauzo nuopelnai Lietuvos ornitologijai – didžiuliai. Jis parašė knygą „Visuotinė ornitologija", kurioje išsamiausiai apibūdino Lietuvoje ir kaimyninėje teritorijoje gyvenančius paukščius. Autorius aprašė apie 240 paukščių rūšių, kurios, jo manymu, galėjo gyventi šiose vietovėse arba perskristi.

1852 m. A. Pliateris, apibendrindamas savo pirmtakų G. Žončinskio, K. Kliuko, K. Tyzenhauzo duomenis, parašė „Vietinių žinduolių, paukščių ir žuvų sąrašą". XIX a. antroje pusėje Lietuvos paukščius tyrinėjo lenkų ornitologas V. Tačanovskis.

* Lietuvos paukščių sąrašas

## Nuorodos
* Lietuvos ornitologų draugija
Uolaskėliniai

**Uolaskėliniai** (*Saxifragaceae*) – magnolijūnų (*Magnoliophyta*) augalų šeima. Priklauso žoliniai augalai, taip pat krūmai arba nedideli medžiai su pražanginiais, rečiau priešiniais lapais. Žiedai sutelkti kekėse arba šluotelėse. Vaisius – uoga arba dėžutė. Sėklos smulkios.

580 rūšių ir 30 genčių. Šeimoje yra laukinių ir dekoratyvinių augalų. Lietuvoje darželiuose auginama arba savaime auga šių genčių augalai:
* Bergenija (*Bergenia*). Auginama soduose, sodybų gėlynuose, kapinėse. Žydi IV-V mėn. 
* Blužnutė (*Chrysosplenium*). Auga drėgnuose miškuose, krūmuose, pakrančių krūmynuose, pamiškių pievose. Žydi IV-VI mėn.
* Uolaskėlė (*Saxifraga*). Auga pelkėse, pelkėtose pievose, taip pat sausuose šlaituose, kalvose, smėlynuose. Lietuvoje 3 rūšys.
Matematikos istorija

**Matematikos istorija** prasideda priešistoriniais laikais – priešistoriniai žmonės mokėjo skaičiuoti ne tik konkrečius objektus, bet ir abstrakčius – dienas, sezonus, metus. Natūraliai prireikė sudėties ir atimties. Tikriausiai pirmiesiems skaičiavimams nereikėjo net rašto sistemos, o išsivysčius raštui pradėjo vystytis tokios sritys kaip žemėlapių paišymas, geometrinių figūrų naudojimas paprastų objektų vaizdavimui, ir panašiai ir t. t.

Išsiplėtojus prekybai, visos pirmykštės civilizacijos sukūrė skaičiaus ir mato sąvokas. Beveik prieš 6000 metų šumerai vartojo skaičiavimo sistemą, kurios pagrindas 10 (dešimtainę sistemą), ir sistemą, kurios pagrindas 60 (šešiasdešimtainę sistemą). Šešiasdešimtainė sistema išliko iki mūsų dienų (matuojama laikas ir kampai), primindama mums, jog Babilonijos žyniai nuolat stebėjo Saulės, Mėnulio ir kitų planetų judėjimą, tyrė jų įtaką žmogui.

Sukauptos žinios padėjo dorotis su svarbiausiais žemės ūkio bei visuomenės organizavimo reikalais. Dėl potvynių Babilonijoje ir Egipte nuolat reikėdavo iš naujo nustatyti žemės sklypo ribas, ir šie matavimai sudarė sąlygas geometrijai atsirasti.

Senovės graikai pagrindė matematiką logika ir pavertė ją tiksliuoju mokslu; juo remiantis, iš pradinių prielaidų buvo galima gauti neakivaizdžius teiginius. Euklido „Pradmenys“, parašyti apie 300 m. pr. m. e., yra pirmasis šio požiūrio pavyzdys, įtvirtinęs geometrinį mąstymą 2 tūkstančiams metų.

Kiekvienai civilizacijai reikėjo savos matavimo vienetų sistemos, ir kiekvienas naujas matavimo metodas rėmėsi ankstesniųjų idėjomis. Plintant civilizacijoms, plėtėsi ir prekyba; vis labiau reikėjo bendros matavimo vienetų sistemos. Visos ankstyvosios matavimo vienetų sistemos buvo kuriamos patogumo dėlei. Pavyzdžiui, ilgis buvo matuojamas žmogaus kūno dalimis (pėdomis, sieksniais), plotas – jaučių galia, svoris – akmenimis, tūris – maišais. Kiekviena visuomenė stengėsi norminti matavimo vienetų sistemas; 1791 m. prancūzai sukūrė metrinę sistemą, kurios pagrindas yra metras – viena dešimt milijonoji Žemės dienovidinio ketvirčio dalis.

Senovės Graikijos aukso amžius pagimdė matematiką, tačiau po to ji ilgus amžius buvo sustingusi. Romėnai naudojosi savo pirmtakų matematika, bet naujų problemų nesprendė. Matematikos pažangos nebuvo iki pat XVI a. Mūsų laikais pasaulis keičiasi anksčiau neregėtais tempais. Tai rodo naujų matematikos šakų plėtotė ir jų taikymas mokslo, technikos, pramonės ir prekybos reikalams.

Per visą savo istoriją matematika ne tik atspindėjo civilizacijos laimėjimus, bet ir sudarė palankias sąlygas jiems atsirasti.

## Nuorodos

* Banionis J. Matematinė mintis Lietuvoje (istorinė apžvalga iki 1832 m.), Vilnius, 2001.
Vitaminas K

**Vitaminas K** (**Naftochinonai**) – grupė medžiagų, priskiriamų vitaminams. Pagrindinės šios grupės medžiagos – **filochinonai** (vitaminas K1) ir **menachinonai** (vitaminas K2).

## Pavadinimas
Danų mokslininkas Henrikas Damas atliko tyrimus, kurių metu viščiukai buvo lesinami pašaru be cholesterolio. Po kelių savaičių taip maitinamų viščiukų odoje atsirado daug kraujosrūvų, jiems blogai krešėjo kraujas. Cholesterolio priedai maiste nepašalino šių simptomų. Paaiškėjo kad kartu su cholesteroliu iš maisto pašalinamas kitas junginys, kuris buvo pavadintas koaguliacijos vitaminu. Šis vitaminas buvo pavadintas vitaminu K, nes atradimas buvo pirmiausiai aprašytas vokiškame mokslo žurnale (vokiškai – *Koagulations Vitamin*). Vitamino struktūrą nustatė Edwardas Adelbertas Doisy (*Saint Louis* Universitetas). Damui ir Doisy už šiuos darbus skirta 1943 m. Nobelio premija medicinos srityje.

## Šaltiniai
Vitaminą gamina ir žarnyno bakterijos, taip pat daug jo yra augaluose – liucernoje, špinatuose, pomidoruose, šermukšnio vaisiuose, kopūstuose, salotų lapuose, žaliuose žirneliuose, morkose, žemuogėse, bulvėse. Šiek tiek yra ir gyvulinės kilmės maiste (kepenys, kiaušiniai).

## Savybės
Vitaminas K tirpsta riebaluose.

## Poveikis
Vitaminas palaiko normalų kraujo krešėjimą, dalyvauja kaulų atnaujinimo procese, skatina raumenų veiklą, regeneracijos procesus, didina atsparumą infekcijoms, skatina žaizdų gijimą.

## Poreikis
Per parą žmogui reikia 0,2-0,3 miligramo vitamino, šį kiekį pagamina žarnyno bakterijos. Naujagimiams, kurių žarnyno mikroflora dar nesusiformavusi, būtina gauti vitamino su maistu.

Vitamino gali trūkti dėl kepenų ligų ar gausiai vartojamų vaistų (ypač antibiotikų), taip pat sutrikus riebalų rezorbcijai (ypač dėl mechaninio tulžies takų neprieinamumo).

### Trūkumas
Trūkstant vitamino, sunkiau kreša kraujas, kraujuoja dantenos.

### Perteklius
Perdozavus kūdikiams gali išsivystyti gelta.

## Nuorodos
* Vitaminas K 
* Vitaminas K: perteklius, vaidmuo metabolizme, fiziologija…
Bergenija

**Bergenija** (*Bergenia*) – uolaskėlinių (*Saxifragaceae*) šeimos augalų gentis. Vardas duotas Frankfurto universiteto botanikos profesoriui Bergenui (K. A. Bergen, 1704-1760) pagerbti. 

Lietuvoje miestų gėlynuose ir darželiuose auginama viena rūšis – storalapė bergenija (*Bergenia crassifolia*; **pav.**).
Liuksemburgo ekonomika

**Liuksemburgo ekonomika** išsiskiria tarp visų ES šalių savo raida. 1850 metais atrasta geležies rūda pažymėjo Liuksemburgo persilaužimą ir lėmė jo ekonomikos pakilimą. Svarbi plieno pramonė buvo įkurta pietvakariniame šalies pakraštyje, pritraukusi dešimtis tūkstančių užsienio darbuotojų į rūdos kasyklas ir plieno gamyklas ir atnešusi suklestėjimą visai šaliai.

## Eksportas
Plieno eksportas sudaro ketvirtadalį Liuksemburgo eksporto. 'Arcelor' grupė pagamina 90 % viso Liuksemburgo plieno produkcijos. Nepaisant didelio ėjimo iš darbo aštuntajame dešimtmetyje, 'Arcelor' išlieka didžiausiu darbdaviu šalyje. 'Arcelor' yra didžiausias pasaulyje plokščiojo anglinio plieno bei ilgojo anglinio plieno gamintojas bei yra tarp lyderių nerūdijančio plieno gamyboje ir yra tarp didžiausių firmų Europoje pagal platinimą, transformavimą bei prekybą.
Iš Liuksemburgo yra kontroliuojami 'Astra' palydovai.

## Pramonė
Nuo Antrojo pasaulinio karo pabaigos didelės pastangos buvo įdėtos stengiantis atnešti įvairovę į buvusią monolitinę pramonę. Aliuminio, stiklo, cemento, padangų, magnetinių juostelių ir kompiuterių gamintojai įkūrė gamyklas, buvo įrengtos 'Esch - surgre' ir 'Rosport' užtvankos. Liuksemburge antra pagal dydį Europoje siurblinė pagamina daug hidroenergijos.

## Paslaugos
Mokesčių nuolaidos, pagalba imant paskolas ir kitos nuolaidos yra siūlomos kompanijoms ketinančioms įkurti savo gamyklas Didžiojoje Hercogystėje. Vis dėlto, nepaisant šių pastangų Liuksemburgo pramonės darbas ženkliai krenta, žymėdamas perėjimą į paslaugų sferą.

### Finansai
Liuksemburgas vaidina didelį vaidmenį kaip garsus tarptautinis finansinis centras. Daug bankų ir svarbių investuotojų investicijų atėjo į sostinę, po 1929 metais priimtų ekonominių įstatymų, tenkinančių bankus bei Holdingo kompanijas.

Liuksemburge yra priskaičiuojama daugiau kaip 14000 holdingo kompanijų, apie 1300 investicinių fondų ir 220 bankų, kurie sudaro didžiausią bankininkystės koncentraciją visoje Europos Bendrijoje.

Liuksemburgas, patvirtindamas savo kaip svarbaus Euro ryšių centras, ateityje turėtų pritraukti vis daugiau Europos investicinių fondų.

## Integracijos į [[ES]] pradžia
Ekonomikos struktūra ir geografinė padėtis neišvengiamai paskatino Liuksemburgą bendradarbiauti su kitomis valstybėmis. Nuo 1921 metų su Belgija, o nuo antrojo Pasaulinio karo su Belgija ir Nyderlandai sukuriant Beniliuksą, ekonominę sąjungą kuri buvo pirmasis žingsnis link Europos Sąjungos.

## Žemės ūkis
### Produkcija

## Nuorodos
* OECD puslapis apie Liuksemburgą
Paprastoji langinė kregždė

**Langinė kregždė** (*Delichon urbica*) – kregždinių (*Hirundinidae*) šeimos paukštis. Lietuvoje dar vadinama **mūrine kregžde**, **miestų kregžde**.

## Išvaizda

Langinė kregždė yra mažesnė už šelmeninę. Nuo kitų kregždžių skiriasi baltu antuodegiu bei trumpesne mažai iškirpta uodega. Patino ir patelės galvos viršutinė dalis, nugara sparnai ir uodega juodai melsvos spalvos, metalo blizgesio. Visa kūno apatinė pusė, antuodegis ir kojų plunksnos baltos. Snapas juodas. Kojų pirštai šviesiai pilki. Rainelė tamsiai ruda. Jauniklių nugarinė pusė rusva, be mėlyno metalo blizgesio. Išsirita apaugę balsvais pūkais, žiotys geltonos.

## Paplitimas
Eurazijoje paplitusi nuo Atlanto iki Ramiojo vandenyno. Šiaurėje arealas siekia Kolos pusiasalį, Pečioros vidurupį, Obės, Jenisejaus, Lenos žemupį, Anadyrio vidurupį, Ochotsko jūros pakrantę, pietuose tęsiasi iki Himalajų, pietinio Afganistano, Irano, Irako, Viduržemio jūros pakrančių. Gyvena Šiaurės Afrikoje, kai kuriose salose.

Žiemoja Afrikoje, Indijoje.

Lietuvoje dažna, gausi miestuose. Kasmet peri  200 000-400 000 porų.

## Biologija
Laikosi gyvenvietėse. Judrus, vikrus paukštis. Daugiausia sklando aukštai, net lietingu oru. Mėgsta būriais tupėti ant laidų, ypač rudeniop, prieš traukimą matyti jų ilgiausios virtinės. Kartais nusileidžia ant žemės.

## Dauginimasis

Lizdus suka mūriniuose pastatuose. Labai judri. Dažniausiai aukštai sklando, mėgsta būriais tupėti ant laidų. Lizdus lipdo prie blokinių namų. Jauni paukščiai dažniausiai lipdo naują lizdą, sugriuvusį – remontuoja. Langinės kregždės ne tik gyvena, bet ir peri kolonijomis, kelios poros peri artimiausiuose namuose.

Lizdui naudoja žemę, kurią suvilgo seilėmis. Maždaug žirnio didumo ar kiek didesnes medžiagos porcijas nešioja abu porelės nariai. Lizdą sulipdo per 10 dienų. Deda 2–5 baltus kiaušinius.

Peri daugiausia patelė. Patinas ją maitina, bet esant blogesniam orui patelė turi maitintis pati. Peri 12–13 dienų. Jaunikliai užauga per 20–23 dienas. Juos maitina abu porelės nariai. Per vasarą išveda dvi vadas.

## Mityba
Minta skraidančiais vabzdžiais.

## Šaltiniai
* *Lietuvos fauna: paukščiai, 2 knyga.* Sud. V. Logmanas. – Vilnius: Mokslas, 1991.
Strazdiniai

**Strazdiniai** (*Turdidae*) – žvirblinių (*Passeriformes*) būrio paukščių šeima.

Šeimai priklauso maži ir vidutinio dydžio paukščiai. Spalvos labai įvairios, daugelio rūšių patinai ir patelės vienodos spalvos, bet kai kurių rūšių patinai spalvingesni už pateles (lytinis dimorfizmas). Gyvena labai įvairiuose biotopuose, paprastai ant žemės arba medžiuose. Aktyvūs dieną, kartais sutemomis. Gerai gieda. Visi vabzdžialesiai, bet nemažai sulesa ir vaisių, sėklų. Maisto ieško ant žemės, medžiuose ir krūmuose. Lizdus suka medžiuose, ant žemės. Dėtyje 3-6 vienspalviai arba margi kiaušiniai. Peri apie 2 savaites. Keliaujantys paukščiai.

Lietuvoje aptinkamos 6 strazdų (*Turdus*) rūšys.

## Gentys
* Strazdai (*Turdus*)
* Azijiniai strazdai (*Zoothera*)
* Amerikiniai strazdai (*Catharus*)
* Miškiniai strazdai (*Hylocichla*)
* *[[Geomalia]]*
* *[[Cataponera]]*
* * [[Nesocichla]]*
* *[[Cichlherminia]]*
* Mėlynieji strazdai (*Sialia*)
* *[[Myadestes]]*
* *[[Cichlopsis]]*
* *[[Entomodestes]]*
* *[[Platycichla]]*
* *[[Psophocichla]]*
* *[[Chlamydochaera]]*
* Uolakopiai (*Chaetops*)
* Aletės (*Alethe*)

## Nuorodos
* Strazdinių rūšys
Devynbalsiniai

**Devynbalsiniai** (*Sylviidae*) – žvirblinių (*Passeriformes*) paukščių šeima.

Maži, labai judrūs vabzdžialesiai paukščiai, kartais lesantys smulkias uogas. Daugumos rūšių apdaras nespalvingas. Abi lytys spalvomis dažniausiai nesiskiria. Sezoniniai  išvaizdos skirtumai maži. Gyvena miškuose, krūmynuose, nendrynuose. Geri giesmininkai, ypač gražiai čiulba dieną, kai kurie ir sutemomis.  Lizdus suka neaukštai krūmuose, žolėse, nendrėse, kartais ant žemės. Deda dažniausiai 4-6 margus kiaušinius. Peri 11-14 dienų. Paplitę Europoje, Azijoje ir šiek tiek mažiau Afrikoje. Vidutiniame klimate gyvenančios rūšys paprastai žiemos sezonu migruoja į pietus.

Šeimoje yra iki 425 rūšių, Lietuvoje – 6 gentys, 28 rūšys.

## Lietuvos devynbalsiniai
*Nendrinukės (*Acrocephalus*). 7 rūšys.
*Tošinukės (*Hippolais*)
**Tošinukė (*Hippolais icterina*)
*Žiogeliai (*[[Locustella]]*)
**Upinis žiogelis (*Locustella fluviatilis*)
**Nendrinis žiogelis (*Locustella luscinioides*)
**Margasis žiogelis (*Locustella naevia*)
*Devynbalsės (*Sylvia*). 5 rūšys.
*Pečialindos (*Phylloscopus*). 10 rūšių.

## Gentys
**Tesia*
**Urosphena*
*Baltapilvės nendrinukės (*Cettia*)
*Margakrūtės (*Bradypterus*)
**Dromaeocercus*
**Amphilais*
**Nesillas*
**Thamnornis*
**Cryptosylvicola*
**Hartertula*
**Oxylabes*
**Melocichla*
**Achaetops*
**Sphenoeacus*
*Žiogeliai (*Locustella*)
*Nendrinukės (*Acrocephalus*)
*Tošinukės (*Hippolais*)
**Chloropeta*
**Graueria*
**Randia'
**Newtonia*
**Sylvietta*
**Hemitesia*
**Macrosphenus*
**Amaurocichla*
**Hylia*
**Pholidornis*
**Leptopoecile*
*[[Pečialindos]] (*Phylloscopus*) 
**Seicercus*
**Tickellia*
**Abroscopus*
**Hyliota*
**Megalurus*
**Cincloramphus*
**Eremiornis*
**Buettikoferella*
**Megalurulus*
**Trichocichla*
**Chaetornis*
**Graminicola*
**Schoenicola*
*[[Devynbalsės]] (*Sylvia'')
Guotelė

**Guotelė** () – meškutinių (*Paxillaceae*) šeimos grybų gentis.

Kepurėlė matinė, aksominė, dažniausiai netaisyklingos formos. Lakšteliai siauri, nuaugtiniai.

Lietuvoje auga 3 rūšys:
* Aksomiškoji guotelė (*Hygrophoropsis fuscosquamula*)
* Kvapioji guotelė (*Hygrophoropsis morganii*)
* Voveraitinė guotelė (*Hygrophoropsis aurantiaca*)
Kelmutis

**Kelmutis** (, , ) – šalmabudinių (*Mycenaceae*) šeimos grybų gentis.

Vaisiakūniai vidutinio dydžio. Kepurėlė mėsinga, plaušuota ar žvynuota. Kotas su žiedu, retai būna be jo. Lakšteliai balsvi, priaugtiniai. Auga rudenį, retai vasarą ant gyvų medžių kamienų, stuobrių, kelmų, šakų  miškuose, parkuose, soduose. Kelmučių kolonijos, vertinant kaip organizmus, laikomos vienais iš didžiausių gyvų organizmų Žemėje. Gentyje žinomos 22 rūšys.

Lietuvoje auga šios rūšys:
*Paprastasis kelmutis (*Armillaria mellea*)
*Šiaurinis kelmutis (*Armillaria borealis*)
Meškutė

**Meškutė** () – meškutinių (*Paxillaceae*) šeimos grybų gentis.

Vaisiakūniai mėsingi. Kepurėlė matinė, aksomiška. Lakšteliai geltonai rudi, lengvai atsiskiria nuo kepurėlės tramos.

Lietuvoje auga šios rūšys:
* Alksnyninė meškutė (*Paxillus filamentosus*)
* Juodkotė meškutė (*Paxillus atromentosus*)
* Pilkoji meškutė (*Paxillus involutus*). Nuodinga.
* Vėduoklinė meškutė (*Paxillus panuoides*)
Guoteniniai

**Guoteniniai** (*Hygrophoraceae*) – agarikiečių (*Agaricales*) eilės grybų šeima.

Lietuvoje auga trys šios eilės grybų gentys:
* Guotainis (*Camarophyllopsis*)
* Guotenė (*Hygrocybe*)
* Guotė (*Hygrophorus*)

## Lietuvos raudonosios knygos guoteniniai
Į Lietuvos raudonąją knygą įrašyti šie grybai:
* Juosvoji guotenė (*Hygrocybe ovina*)
* Geltonžvynė guotė (*Hygrophorus chrysodon*)
* Juosvoji guotė (*Hygrophorus atramentosus*)
* Kietoji guotė (*Hygrophorus penarius*) 
* Purpurinė guotė (*Hygrophorus erubescens*) 
* Ūmėdinė guotė (*Hygrophorus russula*)
Guotė

**Guotė** () – guoteninių (*Hygrophoraceae*) šeimos grybų gentis.

Vaisiakūniai vidutinio dydžio. Kepurėlė balta, pilka, pilkšva ir kt. spalvų. Pagal formą kepurėlė būna kūgiška, iškilai paplokščia. 

Lietuvoje auga šios rūšys:
* Geltonžvynė guotė (*Hygrophorus chrysodon*). Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
* Juosvarudė guotė (*Hygrophorus camarophyllus*)
* Juosvataškė guotė (*Hygrophorus pustulatus*)
* Juosvoji guotė (*Hygrophorus atramentosus*). Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
* Kietoji guotė (*Hygrophorus penarius*). Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
* Kislioji guotė (*Hygrophorus cossus*)
* Margakotė guotė (*Hygrophorus olivaceoalbus*)
* Miškinė guotė (*Hygrophorus nemoreus*)
* Purpurinė guotė (*Hygrophorus erubescens*). Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
* Rudanugarė guotė (*Hygrophorus discoideus*)
* Šalninė guotė (*Hygrophorus hypothejus*)
* Šviesiakraštė guotė (*Hygrophorus leucophaeus*)
* Ūmėdinė guotė (*Hygrophorus russula*). Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Plempė

**Plempė** () – baltikinių (*Tricholomataceae*) šeimos grybų gentis.

Vaisiakūniai vidutinio dydžio, kepurėlė gaubta, kartais įdubusi. Lakšteliai priaugtiniai ar laisvi. Auga miškuose, parkuose, soduose, krūmynuose. Saprofitai. Aprašyta daugiau kaip 70 rūšių. Lietuvoje auga 15 rūšių. Kai kurios rūšys valgomos.

Lietuvoje auga šios rūšys:
* Dėmėtoji plempė (*Collybia maculata*)
* Dvokiančioji plempė (*Collybia hariolorum*)
* Krūmiškoji plempė (*Collybia acervata*)
* Nykštukinė plempė (*Collybia cirrhata*)
* Paprastoji plempė (*Collybia dryophila*)
* Pilkoji plempė (*Collybia asema*)
* Plaukuotpėdė plempė (*Collybia peronata*)
* Smailiakotė plempė (*Collybia prolixa*)
* Sviestinė plempė (*Collybia butyracea*)
* Šiurkščiakotė plempė (*Collybia confluens*)
* Verpstiškoji plempė (*Collybia fussipes*)
* Vėlyvoji plempė (*Collybia putilla*)
Tauriabudė

**Tauriabudė** () – baltikinių (*Tricholomataceae*) šeimos grybų gentis.

Vaisiakūniai vidutinio dydžio, kepurėlė išgaubta, taurėliška. Auga vasarą, rudenį, kai kurios žiemą, pavasarį, miškuose, parkuose, soduose, miško paklotėje ir t. t. Iš viso aprašyta 112 tauriabudžių rūšių, Lietuvoje 41 rūšis. Kai kurios rūšys valgomos, tačiau keletas rūšių – nuodingos, turinčios muskarino, alkaloidų. 

Lietuvoje auga šios rūšys:
* Aleksandro tauriabudė (*Clitocybe alexandri*)
* Anyžiakvapė tauriabudė (*Clitocybe anisata*)
* Aršioji tauriabudė (*Clitocybe tornata*). Nuodinga.
* Dauburiuotoji tauriabudė (*Clitocybe gibba*)
* Didžioji tauriabudė (*Clitocybe maxima*)
* Drūtgalė tauriabudė (*Clitocybe clavipes*)
* Melsvoji tauriabudė (*Clitocybe odora*)
* Nuodingoji tauriabudė (*Clitocybe dealbata*). Nuodinga.
* Paprastoji tauriabudė (*Clitocybe ericetorum*)
* Pavasarinė tauriabudė (*Clitocybe sinopica*)
* Pilkalakštė tauriabudė (*Clitocybe inornata*)
* Pilkoji tauriabudė (*Clitocybe nebularis*)
* Stambioji tauriabudė (*Clitocybe geotropa*)
* Vėlyvoji tauriabudė (*Clitocybe brumalis*)

Kitos rūšys:
* Vaškinė tauriabudė (*Clitocybe phyllophila*)
Lakabudė

**Lakabudė** () – baltikinių (*Tricholomataceae*) šeimos grybų gentis.

Vaisiakūniai smulkūs, vidutinio dydžio, mėsos spalvos. Auga vasarą ir rudenį ant žemės, tarp samanų. Lietuvoje auga 6 rūšys. Visos rūšys valgomos.

Lietuvoje auga šios rūšys:
* Ametistinė lakabudė (*Laccaria amethystina*)
* Dvispalvė lakabudė (*Laccaria bicolor*)
* Dvisporė lakabudė (*Laccaria fraterna*)
* Lakuotoji lakabudė (*Laccaria laccata*)
* Smulkioji lakabudė (*Laccaria tortilis*)
* Stambioji lakabudė (*Laccaria proxima*)
Rozalimo herbas

**Rozalimo herbas** – pagrindinis Rozalimo miestelio ir Rozalimo seniūnijos (Pakruojo rajono savivaldybė) heraldikos atributas.

## Aprašas

Herbo sidabriniame skydo lauke trys raudoni variniai varpai (išdėstymas 2:1).

## Simbolika

XX a. tarpukariu Rozalimas garsėjo savo 100, 500 ir 1000 svarų varpais, todėl varpai tapo miestelio herbo simboliu. Jie kabojo 1930 m. gaisre sudegusioje varpinėje, o išsilydžiusio metalo liekanos panaudotos vienam varpui išlieti.

## Istorija

1996 m. balandžio 29 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 917. Herbo etalono autorius – dailininkas Juozas Galkus.

## Šaltiniai
Daugyvenė

**Daugyvenė** – upė šiaurės Lietuvoje, dešinysis ir ketvirtas pagal ilgį Mūšos intakas.

Ištakos yra Ežerbalos pelkėje, esančioje už 5 km į pietvakarius nuo Šeduvos (Radviliškio rajonas). Teka į šiaurės rytus per Raudondvarį, Pakalniškius, apjuosia Raginėnų pilkapius, teka pro Rozalimą ir Klovainius.

Žiotys – už 91,4 km nuo Mūšos žiočių ties Rimšonių kaimu (Pakruojo rajonas). Čia stovi siaurojo geležinkelio Rimšonių tiltas. Beveik nuo 26 iki 60 km (skaičiuojant nuo upės žiočių) aplink Daugyvenę yra saugoma teritorija – Daugyvenės hidrografinis draustinis. Už 50,7 km nuo žiočių ties Raudondvariu upė užtvenkta. Raudondvario tvenkinio plotas 8,6 ha. Vaga aukštupyje yra koreguota, sausą vasarą aukštupys išdžiūsta.

Upėvardžio daryba neaiški (šaltiniuose dar užrašytas kaip *Довгивена, Долгивеня, Давгивене*): šaknis, matyt, *daug-* („gausu, apsčiai“), o priesaga *-yv-*.

### Kiti duomenys
* *Upės plotas* – 46,8 ha
* *Srovės greitis* – 0,1-0,3 m/s
* *Upės plotis* – 5-13 m
* *Vagos gylis* 0,4-1,1 m

### Intakai

## Literatūra
* Daugyvenės kraštas (sud. Vytautas Šernas). – Kaunas: Vytauto Didžiojo universiteto leidykla, 1998. – 630 p. – ISBN 9986-501-12-1

## Šaltiniai
Plačiažiotiniai

**Plačiažiočiai** (*Eurylaimidae*) – žvirblinių (*Passeriformes*) būrio paukščių šeima. Galva didelė, snapas platus, plokščias ir kumpas. Patinai būna žalių, raudonų, rausvų ir mėlynų spalvų, o patelės blankesnės. Maitinasi vaisiais ir vabzdžiais. Yra rūšių, kurios minta driežais, gaudo krabus ir netgi žuvis. Suka didelius kriaušės formos lizdus, kurių apatinėje pusėje būna landa. Lizdai sukami iš šaknelių, lapų ir šakelių, dažnai išpuošiami voratinkliais bei kerpėmis. Jie kabo ant neprieinamų šakų. Patelė deda 1-8 kiaušinius.

Paplitę drėgnose atogrąžose nuo vakarų Afrikos iki Filipinų. Gyvena pamiškėse, mangrovėse, samanų apaugusiuose kalnų miškuose. Žinoma 15 rūšių. 

## Gentys
* *[[Sapayoa]]* 
* Afrikiniai plačiažiočiai (*Smithornis*) 
* Afrikiniai žalieji plačiažiočiai (*Pseudocalyptomena*) 
* Sumatros plačiažiočiai (*Corydon*) 
* Raudonjuodžiai plačiažiočiai (*Cymbirhynchus*) 
* Paprastieji plačiažiočiai (*Eurylaimus*) 
* Ilgauodegiai plačiažiočiai (*Psarisomus*) 
* Žvilgantieji plačiažiočiai (*Serilophus*) 
* Žalieji plačiažiočiai (*Calyptomena*)
Stirnabudė

**Stirnabudė** (, ) – baltikinių (*Tricholomataceae*) šeimos grybų gentis.

Vaisiakūniai melsvos, violetinės, pilkos ir kitų spalvų. Lakšteliai priaugtiniai. Auga vasarą ir rudenį miškuose, parkuose, pievose, ganyklose, laukuose, daržuose.

Lietuvoje auga šios rūšys:
* Baltapėdė stirnabudė (*Lepista vernicosa*)
* Gelsvoji stirnabudė (*Lepista gilva*)
* Kvapioji stirnabudė (*Lepista irina*)
* Lelijinė stirnabudė (*Lepista nuda*)
* Melsvakotė stirnabudė (*Lepista personata*). Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
* Melsvoji stirnabudė (*Lepista glaucocana*)
* Pilkšvarudė stirnabudė (*Lepista luscina*). Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
* Rausvarudė stirnabudė (*Lepista inversa*)
* Tankialakštė stirnabudė (*Lepista densifolia*)
* Velėninė stirnabudė (*Lepista caespitosa*)
* Žvyneliuotoji stirnabudė (*Lepista lentiginosa*)
Minkštūnis

**Minkštūnis** (, ) – baltikinių (*Tricholomataceae*) šeimos grybų gentis.

Vaisiakūniai vidutinio dydžio, retai dideli. Kepurėlė su gūbreliu, mėsinga, įvairių spalvų. Lakšteliai priaugtiniai, balti, kreminiai, rudi.

Auga pavasarį, vasarą ir rudenį miškuose, parkuose, soduose, aikštėse, alėjose. Saprofitai – naudingi miškui. Lietuvoje auga 20 rūšių. Keletas rūšių valgomos.

Lietuvoje auga šios rūšys:
* Gelsvaviršis minkštūnis (*Melanoleuca evenosa*)
* Ilgakotis minkštūnis (*Melanoleuca strictipes*)
* Juosvasis minkštūnis (*Melanoleuca turrita*). Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
* Trumpakotis minkštūnis (*Melanoleuca brevipes*)
* Vagotakotis minkštūnis (*Melanoleuca grammopodia*)
Baltikas

**Baltikas** (, ) – baltikinių (*Tricholomataceae*) šeimos grybų gentis.

Vaisiakūniai vidutinio dydžio, mėsingi. Kepurėlės paviršius glitus, sausas, plaušuotas, žvynuotas. Lakšteliai priaugtiniai. Kotas su žiedu arba be jo. Trama kartais ryškaus, nemalonaus kvapo. Auga vasarą ir rudenį, labai retai ant medienos. Yra nemažai gerų valgomų grybų, kai kurie menkaverčiai, keletas rūšių nuodingų. Lietuvoje rasta 31 rūšis.

Lietuvoje auga šios rūšys:
* Aitrusis baltikas (*Tricholoma sciodes*). Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą. Nuodingas.
* Bačo baltikas (*Tricholoma batschii*). Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
* Baltarudis baltikas (*Tricholoma albobrunneum*). Nuodingas.
* Baltasis baltikas (*Tricholoma stiparophyllum*)
* Barzdotasis baltikas (*Tricholoma vaccinum*)
* Čerpėtasis baltikas (*Tricholoma imbricatum*)
* Dryžuotasis baltikas (*Tricholoma virgatum*). Nuodingas.
* Gelsvėjantysis baltikas (*Tricholoma scalpturatum*)
* Geltonasis baltikas (*Tricholoma sulphureum*). Nuodingas.
* Geltonrudis baltikas (*Tricholoma fulvum*)
* Juosvažalis baltikas (*Tricholoma portentosum*)
* Maumedyninis baltikas (*Tricholoma psammopus*)
* Muilinis baltikas (*Tricholoma saponaceum*). Nuodingas.
* Pilkasis baltikas (*Tricholoma myomyces*)
* Pilkšvarudis baltikas (*Tricholoma gausapatum*)
* Plaušabudinis baltikas (*Tricholoma inocyboides*). Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
* Raibasis baltikas (*Tricholoma terreum*)
* Salierinis baltikas (*Tricholoma apium*). Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
* Šilkiškasis baltikas (*Tricholoma columbetta*)
* Žalsvasis baltikas (*Tricholoma equestre*)
* Žiedelėtasis baltikas (*Tricholoma cingulatum*)
* Žieduotasis baltikas (*Tricholoma focale*). Nuodingas.
Baltikenis

**Baltikenis** (, ) – baltikinių (*Tricholomataceae*) šeimos grybų gentis.

Lietuvoje auga šios rūšys:
* Gelsvasis baltikenis (*Tricholomopsis decora*)
* Puošnusis baltikenis (*Tricholomopsis ornata*)
* Raudongalvis baltikenis (*Tricholomopsis rutilans*)
Balteklė

**Balteklė** (*Calocybe*) – kupstabudinių (*Lyophyllaceae*) šeimos grybų gentis.

Vaisiakūniai smulkūs, vidutinio dydžio, ryškiai spalvoti.

Lietuvoje auga šios rūšys:
* Geltonoji balteklė (*Calocybe chrysentera*)
* Melsvoji balteklė (*Calocybe ionides*). Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
* Oranžiškoji balteklė (*Calocybe fallax*)
* Pavasarinė balteklė (*Calocybe gambosa*)
* Rausvoji balteklė (*CCalocybe carnea*)
* Rožinė balteklė (*Calocybe persicolor*)
* Rusvagelsvė balteklė (*Calocybe cerina*)
Mažūniniai

**Mažūniniai** (*Marasmiaceae*) – agarikiečių (*Agaricales*) eilės grybų šeima.

Auga daugiausia saprofitiškai ant negyvų augalų dalių (nukritusių lapų, spyglių pakloto, šakų ar nuvirtusių kamienų). Kai kurių rūšių mažūniniai gali greitai ir gausiai pasirodyti po lietaus. Šių grybų sporos baltos.

Mažūniniai pasižymi sugebėjimu išlaikyti ilgą sausros laikotarpį ir po jo labai greitai rehidruotis.

Lietuvoje auga šios eilės grybų gentys:
* Didpūslė (*Macrocystidia*)
* Kserulė (*Xerula*)
* Lachnelė (*Lachnella*)
* Laibūnė (*Gerronema*)
* Mažūnėlis (*Marasmiellus*)
* Mažūnis (*Marasmius*)
* Smirdeklė (*Micromphale*)
* Tampriukas (*Strobilurus*)

## Lietuvos raudonosios knygos mažūniniai
Į Lietuvos raudonąją knygą įrašyti šie grybai:
* Juodkotis mažūnis (*Marasmius alliaceus*)
Gijabudiniai

**Gijabudiniai** (*Entolomataceae*) – agarikiečių (*Agaricales*) eilės grybų šeima.

Vaisiakūniai smulkūs, vidutinio dydžio. Kepurėlė varpelio, kūgio ir kt. formos, nuo baltos iki juodai mėlynos spalvos. Saprofitai. Išplitę visame žemės rutulyje, auga nuo ankstyvo pavasario iki vėlyvo rudens.

Lietuvoje auga 3 gentys:
* Miltagrybis (*Clitopilus*)
* Gijabudė (*Entoloma*)
* Rusvė (*Rhodocybe*)

Į Lietuvos raudonąją knygą įrašyti šie gijabudiečiai grybai:
* Juosvamelsvė gijabudė (*Entoloma maugeoti*) 
* Melsvoji gijabudė (*Entoloma madidum*) 
* Rusvoji rusvė (*Rhodocybe gemina*)
Kelmabudė

**Kelmabudė** (*Hypholoma*) – gleiviabudinių šeimos grybų gentis.

Lietuvoje auga šios rūšys:
* Švelnioji kelmabudė (*Hypholoma capnoides*)
* Ilgakotė kelmabudė (*Hypholoma elongatum*)
* Puokštinė kelmabudė (*Hypholoma fasciculare*)
* Gegužlinė kelmabudė (*Hypholoma polytrichi*)
* Geltonrudė kelmabudė (*Hypholoma sublateritium*)
* Pelkinė kelmabudė (*Hypholoma udum*)
Trapiabudė

**Trapiabudė** (*Coprinus*) – pievagrybinių (*Agaricaceae*) šeimos grybų gentis.

Vaisiakūniai trapūs, smulkūs, rečiau vidutinio dydžio. Kepurėlė kūgiška, gaubta ir ktitų formų, kartais su gūbreliu, įvairių rudų atspalvių. Lakšteliai siauri, įvairių spalvų. Kotas trapus, tuščiaviduris.

Auga ant medienos, žolinių atliekų, kartais senose ugniavietėse, ant ekskrementų. 

Lietuvoje kol kas aptiktos 47 trapiabudžių rūšys, praktiniu požiūriu svarbios kaip medienos, paklotės saprotrofai, tik kelios rūšys valgomos, menkavertės, nuodingų nėra.

Lietuvoje auga šios rūšys:
* Degėsinė trapiabudė (*Psathyrella pennata*)
* Dekandolio trapiabudė (*Psathyrella candolleana*)
* Dirvoninė trapiabudė (*Psathyrella prona*)
* Gelsvaplaušė trapiabudė (*Psathyrella coronata*)
* Kopinė trapiabudė (*Psathyrella ammophila*)
* Kūginė trapiabudė (*Psathyrella conopilus*)
* Medūzgalvė trapiabudė (*Psathyrella caput-medusae*). Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
* Rožialakštė trapiabudė (*Psathyrella gracilis*)
* Šiurkščioji trapiabudė (*Psathyrella velutina*)
Gleiviabudė

**Gleiviabudė** (*Stropharia*) – gleiviabudinių (*Strophariaceae*) šeimos grybų gentis.

Gentis dabar priskiriama prie *Psilocybe* glotniagalvė.

Vaisiakūniai vidutinio dydžio, smulkūs, kartais stambūs. Kepurėlė lipni, gleivėta. Kotas su žiedu. Auga vasarą, rudenį ant žemės, ekskrementų, medienos.

Lietuvoje auga 10 rūšių:
*Melsvažalė gleiviabudė (*Stropharia aeruginosa*)
*Karpiniuotoji gleiviabudė (*Stropharia albocrenulata*)
*Hornemano gleiviabudė (*Stropharia hornemannii*). Silpnai nuodingas.
*Pusgaubtė gleiviabudė (*Stropharia semiglobata*)
ir kt.
Žvynelbudė

**Žvynelbudė** (*Chamaemyces*) – pievagrybinių (*Agaricaceae*) šeimos grybų gentis. Gentį 1906 m. aprašė amerikiečių mikologas Franklin Sumner Earle.

## Šaltiniai
Šlakabudėlė

**Šlakabudėlė** (*Cystolepiota*) – pievagrybinių (*Agaricaceae*) šeimos grybų gentis.

## Taksonomija
Gentį pirmasis aprašė mikologas Rolfas Singeris 1952 m., kurioje buvo išskirtos 3 rūšys: C. brunneotingens, C. luteifolia ir C. constricta.

## Šaltiniai