open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Ramzis VI

**Ramzis VI** (valdė apie 1145−1137 m. pr. m. e.) – penktasis 20-osios dinastijos Senovės Egipto valdovas. 

Ramzis VI tikriausiai buvo Ramzio III sūnus. Jis įžengė į sostą po ankstyvos pusbrolio Ramzio V mirties. Ramzio VI valdymo metu Egiptas dar išlaikė įtaką aplinkiniuose kraštuose, ką rodo Ramzio VI statulos pagrindas Megide Palestinoje ir rasti kartušai su faraono vardu iki trečiojo Nilo slenksčio Nubijoje. Tikėtina, kad Ramzis VI buvo paskutinis faraonas, siuntęs vario kasinėjimo misijas į Sinajų. Jis žinomas iš motinos Izis (Izidės) kapo (QV51) Karalienių slėnyje. Įrašų su faraono vardu išliko Karnake, Bubastyje ir kitur. Ramzis VI buvo palaidotas Karalių slėnyje, kape (KV9), kuris buvo skirtas iš pradžių Ramziui V. Šio kapo statybų metu po darbininkų lūšnelėmis buvo paslėptas Tutanchamono kapo įėjimas. Ramzio VI kapas buvo išplėštas jau po 20 metų, jei Majerio B papiruse minimas kapas yra būtent Ramzio VI.
## Šaltiniai
* *The Oxford Encyclopedia of Ancient Egypt*. Tomas III. Red. Donald B. Redford. Oxford University Press, − 2001, p. 120
* Encyclopaedia Britannica
Ramzis IX

**Ramzis IX** (valdė apie 1126−1108 m. pr. m. e.) – aštuntasis 20-osios dinastijos Senovės Egipto valdovas. 

Ramzis IX tikriausiai buvo Ramzio III anūkas. Jis įžengė į sostą po bevaikio dėdės Ramzio VIII valdymo. Įrašais patvirtinti 19 Ramzio IX valdymo metų. Šiuo metu Egipte toliau gilėjo politinė, ekonominė ir socialinė krizės. Aukščiausieji Amono žyniai Tėbuose tapo vis mažiau besuvaldomi, Egiptui grasino priešiškai nusiteikusios Libijos gentys ir samdiniai iš Vakarų dykumos, sparčiai augo grūdų kaina. Kainų augimas tikriausiai iššaukė plėšikavimus karališkajame Tėbų nekropolyje. Dėl pašlijusių valstybės finansų šiuo laikotarpiu statyta mažai. Tikėtina, kad šiuo metu Egipto kariuomenės garnizonai galutinai paliko Levantą, tačiau dar išsilaikė Nubijoje. Sėkmingai veikė aukso kasyklos Rytų dykumoje, išgaunamas galenitas ir buvo bandymų suvaldyti Vakarų dykumos gentis. Ramzis IX buvo palaidotas skubotai įrengtame kape (KV6) Karalių slėnyje. Jis tikriausiai buvo paskutinis faraonas, pastatęs laidojimo šventyklą Tėbų nekropolyje.
## Šaltiniai
* *The Oxford Encyclopedia of Ancient Egypt*. Tomas III. Red. Donald B. Redford. Oxford University Press, − 2001, p. 121
* Encyclopaedia Britannica
Antipolas

**Antipolas** () – miestas Filipinuose, didžiausias CALABARZON regione, Risalio provincijos sostinė. Įsikūręs smarkiai urbanizuotoje teritorijoje, laikomas stambiausiu priemiesčiu už sostinės Manilos regiono ribų.  7–asis miestas pagal gyventojų skaičių Filipinuose, priskaičiuojantis apie 776 tūkst. gyventojų (2015). Didžiąją populiacijos dalį sudaro tagalai. 

Miestas plyti Lusono salos viduryje, 26 km į rytus nuo šalies sostinės Manilos, *Sierra Madre* kalnagūbrio šlaituose. Didesnė miesto dalis įsikūrusi ant plokščios aukštikalnės. Miestas padalintas į 16 administracinių rajonų.

## Istorija

Miesto vardas prigijo nuo *tipolo* (duonmedžio), kurių gausiai derėjo apylinkėse.  Pranciškonų misionieriai į Antipolą atvyko 1578 m., pasistatė nedidelę *Boso-Boso* bažnyčią. Neilgai trukus juos 1591 m. išstūmė jėzuitai, kurie parapijoje įkūrė gyvenvietę. Apie 1601 m. Antipole krikščionių skaičius padidėjo maždaug iki 3000, o čiabuvių sumažėjo, nes jie traukėsi į regiono gilumą. Maniloje kilę kinų maištai pasiekė Antipolą 1602 m., dėl ko buvo sugriauta bažnyčia. 1650 m. kaimas tapo miestu, Todo provincijos dalimi.

Per Antrąjį pasaulinį karą mieste veikė pasipriešinimo būriai, kovoję su japonų okupacine valdžia. Miestas smarkiai nukentėjo nuo amerikiečių aviacijos antpuolio 1945 m. vasario 17 d. Buvo evakuota dalis miestiečių, sugriauta bažnyčia. Netrukus, kovo 12 d., miestą išlaisvino filipiniečių ir amerikiečių kareiviai.

## Ekonomika

Pagal vietos valdžios pajamų klasifikaciją Finansų ministerija 2005 m. Antipolą priskyrė „pirmos klasės miestų“ grupei. 2007 m. mieste registruota iš viso pajamų ₱993,1 mln. arba 5,6 proc. daugiau nei ankstesniais finansiniais metais. 2010 m. ši suma išaugo iki ₱1,56 mlrd. Manilos metropolijos kaimynystė skatino nekilnojamojo turto sektoriaus augimą.

Turistų traukos objektai: Antipolo katalikų katedra, *Hinulugang Taktak* vandens krioklys nacionaliniame parke. Veikia valstybinis Risalio ir Fatimos universitetai.  

## Galerija


Antipolocityjf.JPG|Miesto centre
Rizaljf5339 07.JPG|Katalikų katedra
Casa Santa Museum.jpeg|Muziejus *Casa Santa*
YnaresCenterjf5353 13.JPG|Sporto centras *Ynares*
09335jfCupang Mayamot Antipolo City Sumulong Highwaysfvf 14.jpg|Viena iš gatvių


## Nuorodos

* Oficiali svetainė
Gorakhpuras

**Gorakhpuras** () – miestas šiaurės Indijoje, Utar Pradeše, 273 km į rytus nuo Laknau, Indo-Gangos lygumoje, prie Rapčio žemupio. Transporto mazgas (geležinkelio stotis, laivyba upėmis). Cukraus, chemijos pramonė, rankinė tekstilės dirbinių gamyba. Veikia universitetas (įk. 1957 m.). Miesto įžymybė – Gorakšanatho šventykla, skirta žymiam jogui (nathui) guru Gorakhnathui (Gorakšanathui).

## Istorija

Gorakhpuro apylinkėse radosi pirmieji budizmo židiniai, čia taip pat klestėjo džainizmas. Už 20 km nuo Gorakhpuro, Maghare XVI a. gyveno žymus indų poetas Kabyras.

## Šaltiniai
Gulbarga

**Gulbarga** (, ) – miestas Indijoje, vidurio Dekane, Karnatakos valstijoje, 220 km į vakarus nuo Haidarabado. Medvilnės, maisto pramonė. Yra universitetas (įk. 1980 m.), medicinos institutas. Veikia geležinkelio stotis. Yra Šaranos Basavešvaros šventykla, Gulbargos tvirtovė su mečete, budistų šventykla, sufijų šventųjų mauzoliejai.

60 % gyventojų hinduistai, 38 % – musulmonai, 1 % – krikščionys.

## Istorija

1347 m. Gulbarga tapo Bahmanio sultonato sostine. XV a. pateko į Bidaro valdžią, o XVII a. užkariauta Aurangzebo. Silpstant mogolų valdžiai, Gulbargą užėmė Haidarabado kunigaikštystė.


Gulbarga Fort Entry.jpg|Tvirtovės vartai
Haft Gumbad.jpg|Haft Gumbado mauzoliejus
Gulbargha bodh gaya 02.jpg|Budistų šventykla


## Šaltiniai
Guntūras

**Guntūras** (, ) – miestas rytų Indijoje, Andhra Pradeše, prie Krišnos upės deltos, 40 km nuo Bengalijos įlankos pakrantės. Prekybinis ir transporto centras. Tabako, medvilnės, maisto, cemento pramonė. Svarbiausia šalyje aitriųjų pipirų auginimo sritis, taip pat auginama medvilnė, tabakas. Veikia žemės ūkio universitetas (įk. 1964 m.), medicinos institutas, archeologijos muziejus. Yra M. Džinos bokštas, Agastjos šventykla, telugų judėjų *Bene Ephraim* sinagoga.

## Istorija

1752 m. Guntūre įsitvirtino prancūzai, o 1788 m. – britai.

## Šaltiniai
Ramzis X

**Ramzis X** (valdė apie 1108−1104 m. pr. m. e.) – devintasis 20-osios dinastijos Senovės Egipto valdovas. 

Apie jo valdymą težinoma iš trečiaisiais jo valdymo metais datuoto dienoraščio, nušviečiančio vienerių metų laikotarpį. Panašu, kad tuo metu Egipte vyravo suirutė. Tėbų nekropolio kalėjai daug laiko nedirbo dėl gresiančių Libijos dykumos klajoklių puldinėjimų ir vėluojančio maisto davinio. Kartą jie atsisakė vykdyti net vizirio nurodymą. Dienoraštyje dažnai minimas aukščiausiasis Amono žynys tikriausiai yra Amenhotepas, apie kurį užsimenama Ramzio XI laikais. Ramzio X kapas yra Karalių slėnyje (KV18).
## Šaltiniai
* Encyclopaedia Britannica
Chačynčajus

**Chačynčajus** (, ) – upė Pietų Kaukaze; Kuros dešinysis intakas. Teka Kalnų Karabacho Respublikoje (de facto nepriklausoma respublika, formaliai Azerbaidžano dalis). Upės ilgis – 119 km. Baseino plotas – 657 km².

Prasideda pietinėje Ujuchlo (2316 m) kalno dalyje. Maitinama požemynio vandens, lietaus ir ištirpusio sniego. Teka į šiaurės rytus. Žiotyse įteka į Kurą.
Kontaženas

**Kontaženas** () – miestas pietryčių Brazilijoje, Minas Žeraiso valstijoje, 21 km nuo Belo Horizontės, jos priemiesčių srityje. Sunkiosios pramonės centras – vystoma chemijos, mašinų gamybos, cemento, kalnakasybos pramonė, veikia elektrinė. Veikia kultūros namai, neogotikinė Šv. Jadvygos koplyčia, Šv. Gonzalo bažnyčia.

## Istorija

Kontaženas įkurtas 1716 m., o 1912 m. tapo savivaldybės centru.
Ramzis VII

**Ramzis VII** (valdė apie 1136−1129 m. pr. m. e.) – šeštasis 20-osios dinastijos Senovės Egipto valdovas. 

Ramzis VII tikriausiai buvo Ramzio VI sūnus. Apie jo valdymą žinoma iš keleto ekonominių užrašų. Viename papiruse minimos didelės mokesčių sumos, kurios buvo nukreiptos į Amono šventyklą Tėbuose, kitame minimas grūdų kainos didėjimas, kuris ketvirtaisiais Ramzio VII valdymo metais išaugo tris kartus. Abiejuose papirusuose minima, kad prekyba Nilo upe vyko be kliūčių. Ramzis VII buvo palaidotas Karalių slėnyje (kapas KV1). Jame rastas tuščias faraono sarkofagas.
## Šaltiniai
* Encyclopaedia Britannica
Katy Bødtger

**Katy Bødtger** (1932 m. gruodžio 28 d. Nørrebro, Kopenhaga – 2017 m. gegužės 1 d.) buvo Danijos dainininkė.

## Biografija
Dainininkės karjerą pradėjo 1957 metais, Danijos radijo chore. Vėliau pasirašė sutartį su įrašų kompanija „Nordisk Polyphon“. Didžiausios sėkmės sulaukė jos debiutinė plokštelė „Fiskerpigens sang“.

1960 metais atstovavo Danijai Eurovizijos dainų konkurse su daina „Det var en yndig tid“. 1963 m. nusifilmavo Annelise Reenberg režisuotoje komedijoje „Frøken Nitouche“.

Iki devintojo dešimtmečio Katy dirbo radijo laidų vedėja.

## Diskografija
* *Hjertenes Jul* (1964)
* *Katy ’75* (1975)
* *Til Stille Timer*
* *Du Dejlige Danske Sang* (1994)
* *Juletræet med sin pynt*
* *Jeg vil takke livet*
* *Blå Viol* (2005)

## Nuorodos
* 

|-
Dario Campeotto

**Darijus Kampeotas** (*Dario Campeotto*, 1939 m. vasario 1 d. Frederiksberge, Kopenhagoje, Danijoje – 2023 m. balandžio 1 d.) – italų kilmės Danijos dainininkas ir aktorius.

1961 m. Campeotto dalyvavo Dansk Melodi Grand Prix, atrankoje į „Euroviziją“, su daina „Angelique“. Ten jo varžovai buvo gerai žinomi atlikėjai Otto Brandenburg, Gustav Winckler, Birthe Wilke, Raquel Rastenni, Grethe Sønck ir kiti. Nepaisant stiprios konkurencijos, nugalėtoju tapo Campeotto ir taip tapo Danijos atstovu „Eurovizijos“ dainų konkurse, kuris vyko Prancūzijos mieste Kanuose. Ten jis užėmė penktą vietą tarp 16-kos dalyvių. Į Dansk Melodi Grand Prix atranką atlikėjas grįžo 1962–1964, 1966 ir 1987 m., tačiau nesėkmingai.

1963 m. vedė aktorę Ghita Nørby, abu persikėlė gyventi į Turiną (Italija). 1964 m. susilaukė sūnaus Giacomo. 1969 m. pora išsiskyrė, o 1970 m. Campeotto grįžo į Daniją. Kitais metais jis sutiko savo dabartinę žmoną Gertrud. Jie susituokė 1977 metais, turi dukrą Claudia ir sūnų Filippo.

## Dalinė filmografija
* 1960: *Eventyrrejsen*
* 1961: *Peters baby*
* 1962: *Han, hun, Dirch og Dario*
* 1966: *Flagermusen*
* 1967: *Nyhavns glade gutter*
* 2001: *Flyvende farmor*

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Dario Campeotto IMDB svetainėje
* Daina „Angelique“

|-
Cheneral Santosas

**Cheneral Santosas**, anksčiau **Dadiangasas** (, , hil. *Dakbanwa/Syudad sang Heneral Santos*, , trumpiniai *G.S.C.* arba *GenSan*) – miestas Filipinuose, labiausiai nutolęs į šalies pietus, Mindanao salos pietuose, šiaurinėje *Sarangani* įlankos pakrantėje. Apylinkėse plyti lygumos, klimatui būdingas didelis kiekis kritulių ir tropinė šiluma, sudarantys išskirtines sąlygas vystytis žemės ūkiui.

Cheneral Santosas Filipinuose yra 15–tas pagal dydį su 594 tūkst. gyventojų (2015). Gyvena daugiausiai katalikų, taip pat didelės protestantų ir musulmonų bendruomenės. Plačiausiai vartojama sebuanų kalba, kartu su tagalų ir anglų kalbomis.

## Istorija

XV a. į šią vietovę iš Arabijos atvyko misionieriai skleisti islamą. Jų valdymas truko ir prie ispanų valdžios, iki XIX a. pabaigos, kai Filipinai atiteko JAV. 1914 m. pasirodė pirmieji krikščionys. 1920 m. susikūrė pirmoji ilokanų bendruomenė. 1938 m. generolas Paulino Santos paskirtas valdyti turtingą žemėmis ir jūros resursais kraštą, kuriame kūrėsi persikėlėliai iš labiau išsivysčiusios Lusono salos. 1948 m. įkurtas savarankiškas *Buayan* municipalinis rajonas, kuriam 1954 m. suteiktas jo įkūrėjo generolo Santoso vardas. 1968 m. suteiktos miesto teisės.

## Ekonomika

Cheneral Santoso miestas yra SOCCSKSARGEN regiono pramonės ir prekybos centras. Yra oro ir jūrų uostai. Išvystyta žvejyba ir žuvies, daugiausiai tunų perdirbimas (neoficiali Filipinų „tunų sostinė“). Apylinkėse dideliais kiekiais auginami ananasai, manijokai, ryžiai, kukurūzai, kokoso riešutai ir bananai.

Miestas garsėja kasmetiniais *Kalilangan* ir tunų festivaliais, yra *Klaja* ekoparkas, *Matutum* kalnas, gen. Santoso muziejus. Veikia Dadiangaso, Mindanao ir *New Era* universitetai.

## Galerija


Monument of Gen. Paulino Santos.jpg|Paminklas gen. Santosui
Aerial view of port of general santos.jpg|Jūrų uostas
KCC Mall of Gensan - panoramio.jpg|Prekybinė gatvė
Gen_Santos_city_3.jpg|Transportas
The colorful and lively Kadsagayan Parade during Kalilangan.jpg|Šventė


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
Dasmarinjasas

**Dasmarinjasas** (, trumpiau *Dasma*) – didžiausias Kavitės provincijos miestas Filipinuose, įsikūręs Lusono salos pietvakariuose, 30 km į pietus nuo šalies sostinės Manilos. 2015 m. duomenimis, turėjo apie 659 tūkst. gyventojų, teritorija užėmė 90,13 km². Daugiausiai mieste katalikų, vyrauja anglų ir tagalų kalbos.

## Istorija

Miestas pavadintas Filipinų gubernatoriaus ispano Gómez Pérez Dasmariñas (1519–1593) garbei. 1867 m. ispanų kolonijinė valdžia Dasmarinjasui suteikė municipalines teises. 1897–1898 m., Filipinų revoliucijos metais, mieste vyko susirėmimai tarp kovojančių pusių. Ispanams užėmus miestą, buvo sudeginti visi miesto pastatai, išskyrus katalikų bažnyčią. 1905–1907 m. Dasmarinjasas buvo gretimo Imuso miesto rajonu (*barrio*). 1907 m. vėl išskirtas į atskirą municipalitetą.

## Ekonomika

Manilos metropolijos kaimynystė lėmė spartų miesto vystymąsi, pramonės, švietimo ir sveikatos įstaigų augimą. Veikia trys pramonės parkai: *First Cavite Industrial Estate*, Dasmarinjaso technoparkas, NHA pramonės parkas. Mieste įsikūrę Manilos universitetų padaliniai.

## Galerija


Dasmariñasjf9242 03.JPG|Prie miesto rotušės
Cavitejf9881 06.JPG|Gatvė
Dasmariñasjf9252 10.JPG|Namų kvartalas
RobinsonsPlaceDasmariñasjf9459 03.JPG|Prekybos centras
DasmariñasChurchjf9400 11.JPG|Bažnyčia


## Nuorodos

* Oficiali svetainė
Ramzis VIII

**Ramzis VIII** (valdė apie 1128−1126 m. pr. m. e.) – septintasis 20-osios dinastijos Senovės Egipto valdovas. 

Ramzis VIII tikriausiai buvo Ramzio VI sūnus. Medinet Habu šventyklos sienoje jis pavaizduotas valdęs po Ramzio VI, tačiau labiau linkstama tikėti, kad jis valdė po Ramzio VII. Jo valdymas buvo trumpas ir prastai dokumentuotas. Jis žinomas iš vienos stelos ir vieno fajansinio skarabėjaus. Jo kapas nerastas Karalių slėnyje (jeigu buvo iškaltas).
## Šaltiniai
* Encyclopaedia Britannica
Ramzis V

**Ramzis V** (valdė apie 1150−1145 m. pr. m. e.) – ketvirtasis 20-osios dinastijos Senovės Egipto valdovas. 

Ramzis V tikriausiai buvo Ramzio IV sūnus, valdė trumpai ir mirė jaunas, tikriausiai nuo raupų. Jo valdymo laikais iškilo Tėbų Amono žynių reikšmė. Iš ketvirtaisiais jo valdymo metais datuoto papiruso aiškėja, kad didžiąją dalį Egipto žemės ir pajamų valdė Amono šventykla Karnake. Mažos dalys teko Ra šventyklai Heliopolyje ir Pta šventyklai Memfyje. Ramzis V pratęsė Ramzio IV šventyklos statybas Deir al Bachri ir ši šventykla tikriausiai buvo Ramzio V laidojimo šventykla. Faraonas buvo palaidotas praėjus 2 metams po mirties. Toks uždelsimas gali būti paaiškintas, kad jis buvo nuverstas iš sosto sekančio faraono Ramzio VI, gal jo kapas nebuvo pilnai įrengtas arba galbūt buvo sąlygotas karo, apie kurį užsimenama tuo laiku. Ramzis V buvo palaidotas Karalių slėnyje (kapas KV9). Iškart po to šį kapą pasisavino Ramzis VI ir pritaikė savo kapui. Ramzio V ir Ramzio VI mumijos rastos Amenhotepo II kape (KV35). Be raupų požymių Ramzio V mumijos galvoje rasta žaizda, padaryta arba iškart prieš mirtį, arba iškart po mirties. 
## Šaltiniai
* Encyclopaedia Britannica
Jaunasis popiežius

**Jaunasis popiežius** () – režisieriaus Paolo Sorrentino sukurtas televizijos serialas, pasakojantis apie jauną amerikietį, išrinktą popiežiumi. Tai brangiausias visų laikų italų serialas (pirmojo sezono kūrimo darbai kainavo 45 mln. JAV dolerių), rodytas daugiau kaip 80 pasaulio šalių.

Pirmosios dvi serijos buvo parodytos kaip atskiras filmas Venecijos kino festivalyje ir tai buvo pirmas kartas istorijoje, kuomet konkurso programoje dalyvavo  televizijos serialas.

2017 m. liepos 14 d. serialas buvo nominuotas dviejose kategorijose Primetime Emmy apdovanojimuose. Tai buvo pirmas kartas, kai šiuose apdovanojimuose nominuotas italų serialas.

2019 m. rugpjūtį buvo pranešta apie antrąjį serialo sezoną, pavadintą „Naujasis popiežius“. 9 dalių sezonas pasirodė 2020 m. sausio mėnesį, jame be Jude Law ir kitų aktorių vaidina ir John Malkovich.

## Turinys

Jaunas kardinolas iš JAV, 47-erių Lenis Belardo, netikėtai išrenkamas popiežiumi ir pasirenka Pijaus XIII vardą. Taip nutinka dėl vidinių kardinolų intrigų, kuomet, jų nuomone, pasirenkamas jaunas neutralus kandidatas, kuriuo vėliau bus galima manipuliuoti. Netrukus paaiškėja, jaunasis popiežius nenusiteikęs kompromisams ir nuolaidoms, jam nerūpi aplinkinių žmonių ir žiniasklaidos nuomonė, visais klausimais jis turi savo nuomonę ir kardinolai suvokia, kad jų ramybės laikas baigėsi.

Vatikano valstybės sekretorius, intrigų meistras kardinolas Andželo Vuajela mėgina rasti kompromituojančios informacijos apie pontifiko praeitį, tačiau ir čia jam nieko nepavyksta. Lenis yra pamestinukas, kurį prieglaudoje užaugino vienuolė sesuo Merė. Pastaroji taip pat atvyksta į Vatikaną, kur padeda popiežiui šnipinėti patį Vuajelą.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Jude Law – popiežius Pijus XIII 
* Diane Keaton – sesuo Merė
* Silvio Orlando – kardinolas Andželo Vuajela
* Javier Camara – monsinjoras Bernardo Gutieresas
* Scott Shepherd – kardinolas Endriu Diusolje
* Cecile de France – Sofija, Šventojo Sosto marketingo vadovė
* Ludivine Sagnier – Ester
* James Kromwell – kardinolas Maiklas Spenceris
* Allison Case – sesuo Merė jaunystėje
* Olivia Macklin – motina 

## Išnašos
Katja Schuurman

**Katja Schuurman** (g. 1975 m. vasario 19 d.) – Nyderlandų aktorė, dainininkė ir televizijos laidų vedėja.

Gimė olando ir iš Kiurasao kilusios kinės šeimoje, turi jaunesnę seserį Birgit (g. 1977), kuri taip pat yra aktorė bei dainininkė.

Karjerą pradėjo kaip aktorė 1992 m. televizijos kanalo RTL muilo operoje „Goede Tijden, Slechte Tijden“. Vėliau su dar dvejomis seriale vaidinusiomis merginomis įkūrė muzikos grupę „Linda, Roos & Jessica“, išleidusią keletą dainų, populiarių Nyderlanduose. Grupė gyvavo iki 1999 m., o Katja tuo metu įrašė ir solo dainų.

1995 m. Katja vaidino filme „De Zeemeerman“, kuris vėliau buvo paskelbtas blogiausiu visų laikų Nyderlandų filmu. Vėliau ji filmavosi eilėje televizijos serialų, o 2003 m. sukūrė pagrindinį vaidmenį dramoje „Interviu“. Juosta sulaukė dėmesio Hovilude, kur 2007 m. buvo sukurtas šio perdirbinys.

2002 m. išrinkta seksualiausia Nyderlandų moterimi.

## Šeima
2006-15 m. Katja buvo ištekėjusi už aktoriaus Thijs Römer, su kuriuo 2010 m. susilaukė dukters.

## Apdovanojimai
* Nyderlandų filmų festivalis – populiariausia aktorė
* Nyderlandų filmų festivalis – Auksinis veršis geriausiai aktorei (nominacija)

## Šaltiniai

## Nuorodos
* IMDb profilis
Georgina Verbaan

**Georgina Verbaan** (g. 1979 m. spalio 9 d.) – Nyderlandų aktorė, dainininkė, scenarijų autorė ir fotomodelis. Nuo 11 metų ji pradėjo muzikinę karjerą su viena gimtojo miesto muzikos grupe, vėliau lankė teatro mokyklą. Sulaukusi 16, 1997 m. ėmė filmuotis muilo operoje „Goede Tijden, Slechte Tijden“ (iki 2000 m.), vaidmuo kurioje padarė ją žinoma gimtinėje. Vėliau ji paliko šou, norėdama skirti daugiau dėmesio vaidmenims kine.

2001 m. ji vaidino filme „Costa!“ ir atliko pagrindinę garso takelio dainą, o 2002 m. išleido debiutinį albumą „Sugar Spider“. 2004 m. gruodį pozavo žurnalui „Playboy“, kaip pati sako, dėl finansinių sumetimų.

2005 m. buvo viena iš filmo „Joyride“ scenarijaus autorių bei atliko pagrindinį vaidmenį. 

Aktorė daug filmuojasi televizijoje, taip pat kine. 2006 m. nesėkmingai dalyvavo šalies parlamento rinkimuose kaip partijos „Partij Voor De Dieren'“, kovojančios už gyvūnų teises, narė.

Buvo ištekėjusi už muzikanto Rob van de Wouw, su kuriuo 2010 m. pabaigoje susilaukė dukters.

## Dalinė filmografija
* Amazonės (2004)
* Maratonas (2012)
* Siurprizas (2015)

## Apdovanojimai
Nyderlandų filmų festivalis:
* mėgstamiausia aktorė (nominacija 2002 m.)
* geriausia antrojo plano aktorė (2013 m.)
* geriausia aktorė (2015 m.)

Rembranto apdovanojimas:
* geriausia Nyderlandų aktorė (2013 m.)

## Šaltiniai

## Nuorodos

* IMDb profilis
2017 m. Meistriliiga

**2017 m. [[Meistriliiga]]** – Estijos 2017 m. aukščiausiosios futbolo lygos sezonas. Prasidėjo 2017 m. kovo 4 d., baigėsi 2017 m. rudenį. Dalyvavo 10 komandų.

## Galutinė lentelė
* Talino „Flora“ tapo šalies čempionais.

Pastabos:
* a) Pernu „Vaprus“ nežaidė rungtynių dėl išlikimo elito divizione, nes susijungė Talino „Levadia“ ir Talino FCI („Infonet“).
* b) Silamejės „Kalev“ turi finansinių įsipareigojimų, kurių nevykdo, todėl po sezono jie buvo pašalinti iš Meistriliiga pirmenybių.

Rezultatyviausi žaidėjai: Albert Prosa (iš FCI Tallinn) ir Rauno Sappinen (iš Talino „Floros“) pelnė po 27 įvarčius.

## Taip pat skaitykite
* 2017 m. Esiliiga

## Išnašos

## Nuorodos
* RSSSF duomenų bazė
Soača

**Soača** () – miestas vidurio Kolumbijoje, Kundinamarkos departamente, prie Soačos upės, pietvakarinis Bogotos priemiestis. Yra Jėzaus Kristaus Taikos Karaliaus katedra, kultūros namai, teatras. Netoliese krenta vaizdingas Tekendamos krioklys (157 m aukščio). Soača yra daugiausia gyvenamasis („miegamasis“) ir prekybinis Bogotos priemiestis. Veikia vandens jėgainė. Maisto, tekstilės, statybinių medžiagų (cemento), gumos (padangų) pramonė, mašinų gamyba. Apylinkėse auginami kukurūzai, kavamedžiai, daržovės, kasamos akmens anglys.

## Istorija

Vietovardis kildinamas nuo muiskų kalbos žodžių *sua* („saulė“) ir *cha* („žmogus“), taigi, pavadinimas reikštų „sauliažmogis“.

Senovėje vietovė pateko į Muiskų konfederaciją. 1600 m. ispanas Luisas Henrikesas čia įkūrė Soačos gyvenvietę. Ilgą laiką tai tebuvo mažas kaimas, bet 1875 m. pradėtas vystyti ūkis, Soačai suteiktas savivaldybės statusas. 1898 m. miestą pasiekė geležinkelis. Ypač sparčiai Soača ėmė augti XX a. 8–9 dešimtmečiais. Miestas susiliejo su Bogota.

## Šaltiniai
Tlalnepantla

**Tlalnepantla**, pilnai ***Tlalnepantla de Basas*** () – miestas Meksikoje, Meksiko valstijoje, Meksiko slėnyje, šiaurinis Meksiko priemiestis. Praeina Meksiko–Keretaro greitkelis. Vienas svarbiausių pramoninių šalies centrų: maisto, tabako, tekstilės, popieriaus, chemijos, naftos, metalo apdirbimo ir mašinų gamybos, medienos apdirbimo pramonė. Veikia kelių Meksiko universitetų padaliniai, Tlalnepantlos technologijų institutas. Yra Kristaus Kūno katedra, kolonijinių laikų akvedukas ir „vandens namai“, Santa Monikos bei Emedijo rančos, kultūros centras. Tlalnepantlos apylinkėse išlikusios ikikolumbinės Tenajukos bei Santa Sesilijos-Akatitlano piramidės.

## Istorija

Vietovardis Tlalnepantla kilo iš actekų *tlalli* („žemė“) ir *nepantla* („vidurys“), tad reiškia „viduržemis, vidurinė žemė“. XX a. dar pridėta čia gimusio gubernatoriaus ir gydytojo Gustavo Baso Prados (*Gustavo Baz Prada*) pavardė.

1550 m. pranciškonai Tlalnepantloje – pusiaukelėje tarp Tenajukos ir Teokalhuekajano – pastatė Kristaus Kūno vienuolyną. Iki 1825 m. Tlalnepantla laikyta Meksiko miesto dalimi. XX a. vid. pradėjo sparčiai augti, 1948 m. paskelbta miestu.

## Šaltiniai
Franca di Rienzo

**Franca di Rienzo** – italų kilmės Prancūzijos dainininkė.

1961 m. atstovavo Šveicarijai „Eurovizijos“ dainų konkurse, kur su daina „Nous aurons demain“ užėmė trečią vietą.

1963 m. dalyvavo Tarptautiniame Sopoto dainų festivalyje Lenkijoje. Di Rienzo buvo prancūzų folkloro grupės „Les Troubadours“ narė.

## Nuorodos
* Daina „Nous aurons demain“

|-
Merenptahas

**Merenptahas** (Meneptahas, Merneptahas, valdė apie 1213–1204 m. pr. m. e.) – ketvirtasis 19-osios dinastijos Senovės Egipto valdovas. 

Merenptahas buvo tryliktasis faraono Ramzio II sūnus. Valdė apie 10 metų. Jo valdymas nepasižymėjo didelėmis statybomis, nes prieš tai valdę faraonai jau buvo atnaujinę senas ir pastatę daug naujų šventyklų. Memfyje dedikuota šventyklėlė Pta ir pastatyti rūmai. Kita šventykla pastatyta Heliopolyje. Jo valdymo metu į Egiptą įsiveržė Libijos gentys kartu su jūros tautomis. Penktaisiais valdymo metais Merenptahas atrėmė invaziją, apie tai rasti užrašai kolonose ir stelose Egipte ir Nubijoje. Mūšis tarp egiptiečių ir įsiveržėlių sąjunginės kariuomenės įvyko Nilo deltos vakariniame pakraštyje prie Pi-yer. Jis baigėsi triuškinama egiptiečių pergale. Daugiau nei 6000 įsiveržėlių žuvo, 9000 buvo paimti nelaisvėn. Įsiveržėliai tikėjosi tiesioginio susirėmimo, tačiau Merenptahas pėstininkus ir važnyčiotojus pasiliko ariergarde ir atakavo lankininkais. Šešias valandas lankininkai naikino priešą, po ko jų vadas nusprendė bėgti. Demoralizuotus priešininkus sutriuškino egiptiečių pėstininkai ir karo vežimai. Po šios pergalės Merenptahas organizavo invaziją į Palestiną numalšinti vietinius sukilusius miestus. Šie įvykiai paminėti „Pergalės steloje“ Merenptaho laidojimo šventykloje Tėbuose. Kartu paminėtas seniausias žinomas Izraelio pavadinimas egiptietiškuose šaltiniuose. Merenptahas buvo palaidotas nagingai įrengtame kape (KV8) Karalių slėnyje. Jo sarkofagas taipogi buvo meistriškai atliktas. Merenptaho mumija rasta Amenhotepo II kapo (KV35) slėptuvėje. Statulos ir blokai iš Piramzio miesto su užrašytu Merenptaho vardu buvo rasi perkelti Tanyje.

## Šaltiniai
* *The Oxford Encyclopedia of Ancient Egypt*. Tomas II. Red. Donald B. Redford. Oxford University Press, − 2001, p. 381, 382
* Encyclopaedia Britannica
Amosė Nefertarė

**Amosė Nefertarė** (apie 1565–1495 m. pr. m. e.) – Senovės Egipto karalienė, faraono Amosio sesuo ir žmona, Amenhotepo I motina.

## Biografija

Amosė Nefertarė buvo faraono Amosio (valdė apie 1549−1524 m. pr. m. e.) sesuo ir žmona bei Amenhotepo I motina. Ji buvo pirmoji karalienė, kuriai suteiktas *hemet netjer* titulas („Dieviškoji Amono žmona“). Šį titulą vėliau naudojo jos duktė Meritamon ir Hatšepsuta. Po vyro mirties Amosė Nefertarė tikriausiai kurį laiką valdė už Amenhotepą I. Tikriausiai ji reikšmingai prisidėjo prie Tutmozio I įžengimo į sostą po Amenhotepo I mirties, nes Tutmozis I buvo beveik nesusijęs su karalių dinastija, pradėta Amosio. Amosė Nefertarė mirė kažkuriuo metu valdant Tutmoziui I, apie 1504−1492 m. pr. m. e. Jos laidojimo šventykla buvo dešiniajame Nilo krante Tėbų nekropolyje. Iš šios šventyklos likę tik menki pėdsakai. Jos kapas buvo netoliese, Dra Abul Nagoje. Amosės Nefertarės mumija rasta karališkųjų mumijų slėptuvėje (DB320) prie Deir al Bachri. Deir el Medinos miestelyje ji buvo garbinama kaip miesteliui nusipelniusio ir jame sudievinto Amenhotepo I motina. Ji paminėta daugiau nei 50-yje Tėbų kapų ir laikoma viena įtakingiausių Naujosios karalystės karalienių.

## Šaltiniai

* *The Oxford Encyclopedia of Ancient Egypt*. Tomas I. Red. Donald B. Redford. Oxford University Press, − 2001, p. 47
* Ian Shaw, Paul Nicholson. *The British Museum Dictionary of Ancient Egypt*. The American University in Cairo Press., 2002, p. 19
Monique van de Ven

**Monique van de Ven** (pilnas vardas – *Monica Maria Theresia van de Ven*; g. 1952 m. liepos 28 d.) – Nyderlandų aktorė ir režisierė.

Savo karjerą kine pradėjo 1973 m. pagrindiniu moters vaidmeniu filme „Turkiški saldumynai“, kuris susilaukė milžiniškos sėkmės ir vėliau buvo išrinktas geriausiu šalies šimtmečio filmu bei pretendavo laimėti Oskarą. 1986 m. šiuo prizu buvo apdovanotas filmas „Užpuolimas“, kuriame Van de Ven taip pat atliko vieną pagrindinių vaidmenų.

Ji taip pat yra režisavusi 2 filmus (vieną trumpametražį).

## Dalinė filmografija
* Turkiški saldumynai (1973)
* Užpuolimas (1986)
* Amsterdamo košmaras (1988)
* Lili buvo čia (1989)
* Amazonės (2004)

## Apdovanojimai
* Auksinis veršis geriausiai aktorei (1984 ir 1990 m.) ir už karjeros pasiekimus (2000 m.)
* Taorminos kino festivalis – Bronzinė kaukė (1983 m.)

## Šaltiniai

## Nuorodos

* IMDb profilis
Reketas (serialas)

**Reketas** () – šešių dalių kriminalinis televizijos serialas, sukurtas Italijoje 1997 m.

Lietuvoje serialas nebuvo rodytas.

## Turinys

Teismas dėl įrodymų trūkumo paleidžia Vinčenzo Grumo, kuris laisvėje pradeda masinį verslininkų ir prekybininkų reketą. Pagrindiniu vykdytoju tampa iš kalėjimo pabėgęs Riko de Belis, o nusikaltėliai be gailesčio degina ir niokoja nepaklusnių verslininkų nuosavybę. 

Gvido Džerosa – buvęs policininkas, atsikraustęs iš kito miesto ir atidaręs čia restoraną. Kartu su kitais jis taip pat tampa reketininkų taikiniu ir pradžioje nekreipia į juos dėmesio, vėliau pasipriešina jėga, tačiau sulaukia atsako: pagrobiamas, bet vėliau grąžinamas sūnus. Jo žmona Mara nusprendžia paslapčia sumokėti reketininkams, tačiau ai ramybės neatneša. Gvido pradeda bendradarbiauti su policija ir tuo pačiu užmezga ryšius su Grumo. Kai žūva komisaras Tonis, žinojęs tikrąjį Gvido vaidmenį, šis, kaip nusikaltėlių bendrininkas atsiduria už grotų. Buvę Grumo kompanionai, kurie taip pat sėdi kalėjime, nusprendžia kad šis bando perimti visą organizacijos kontrolę, todėl pakiša papildomų įrodymų policijai apie šio galimas sąsajas su narkotikų prekyba. Kuomet Gvido paleidžiamas iš kalėjimo, tarp jo ir Grumo prasideda atvira kova...

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Michele Placido – Gvido Džerosa
* Fiorenza Marchegiani – Mara
* Giusi Cataldo – Ana
* Massimo Bonetti – komisaras Tonis
* Stefan Danailov – Vinčenzo Grumo
* Adriano Pappalardo – Riko
* Nicole Grimaudo – Sandra
* Alberto Gimignani – Ernestas
Privačios pamokos (1981 filmas)

**Privačios pamokos** () – 1981 m. JAV sukurta komedija.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Sylvia Kristel – Nikolė Melou
* Howard Hesseman – Lesteris
* Eric Brown – Filipas
* Patrick Piccininni – Šermanas
* Ed Begley Jr. – Džekas
* Pamela Jean Brynt – Džois
* Meredith Baer 
* Marian Gibson

## Turinys

15-mečio Filipo ir jo tėvų namuose apsigyvena nauja ekonomė – iš Prancūzijos atvykusi 30-metė Nikolė, kuri netruus tampa jaunuolio ir jo draugų seksualinių fantazijų objektu. Moteris neprieštarauja tokiems įvykiams, tačiau tėvų vairuotojas Lesteris nusprendžia pasinaudoti Nikole. Privertęs šią inscenizuoti savo mirtį, jis apkaltina Filipą ir ima jį šantažuoti, versdamas atidaryti tėvų seifą ir atiduoti pinigus. Vėliau Nikolė nusprendžia apie viską prisipažinti Filipui, jie kreipiasi į policiją, tikėdamiesi atgauti pinigus anksčiau nei Lesteris spės pasislėpti...
Raudonas beprotybės ženklas

**Raudonas beprotybės ženklas ** () – režisieriaus Mario Bava sukurtas giallo filmas.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Stephen Forsyth – Džonas Haringtonas
* Laura Betti – Mildred Harington
* Dagmar Lassander – Helena
* Jesus Puente – inspektorius Raselas
* Femi Benussi – Alisa
* Antonia Mas – Luiza
* Veronica Llimera – Betsė 

## Turinys

Džonas Haringtonas – paranojos kankinamas mados namų šeimininkas, žudantis nuotakas arba ištekėti besirengiančias merginas. Policija jau seniai ieško maniako, tačiau Džonui, nužudžiusiam net savo modelių namų manekenę, vis pavyksta išsisukti. Jo žmona Mildred laiko vyrą nevykėliu ir atsisako su juo skirtis, todėl vieną vakarą jis nužudo ir ją. Kai atrodo, kad didžiausias kliuvinys pašalintas, Džonas visur pradeda regėti žmonos šmėklą ir nebesupranta kur realybė, o kur fantazija.

Tuo metu Džonui vis didesnį dėmesį rodo Helena, net ir nuspėjanti apie šio „pomėgį“. Kai Džonas galiausiai prisipažįsta įvykdęs žmogžudystę, Helena visą informaciją perduoda policijai...
Da-Jiang Innovations

**Da-Jiang Innovations** (*DJI*) – bepiločių orlaivių ir jiems skirtų kamerų ir kitų priedų gamybos bendrovė.

„DJI Phantom“ bei kiti bepiločiai orlaiviai dažniausiai naudojami filmavimui ir fotografavimui. Vis dažniau jie atstoja iš sraigtasparnių ir lėktuvų filmuotą medžiagą. Tarp jų Holivudo filmų studijos ir „Vimeo“ kinematografai, naudojantys pastaruosius įrenginius.

Šiuo metu DJI bendrovės vertė siekia $10 mlrd, apyvarta – $1,5 mlrd. Iš viso bendrovė pardavė daugiau nei 1 mln. bepiločių orlaivių, kurie pritaikomi tiek žemės ūkio, tiek gamtosaugos, tiek kitoms reikmės. Vienas iš pagrindinių bendrovės varžovų – „GoPro“.

## Išnašos
Laukinės gatvės

**Laukinės gatvės** () – 1984 m. JAV sukurtas veiksmo filmas.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Linda Blair – Brenda
* Linnea Quigley – Hetera
* Robert Dryer – Džeikas
* John Vernon – Andervudas
* Sal Landi – Fargo
* Johnny Venocur – Vicas
* Deborah Blee – Reičel
* Lisa Freeman – Francina
* Luisa Leschin – Marija 

## Turinys

Džeikas vadovauja paauglių gaujai, kuri prekiauja narkotikais ir terorizuoja aplinkinius. Brenda negali pakęsti jų gaujos, todėl, pasinaudojusi proga, su draugėmis pavagia jų automobilį, kurį vėliau palieka užverstą šiukšlėmis. Supykęs Džeikas su draugais mokyklos sporto salėje užpuola ir išprievartauja kurčnebylę Brendos seserį Heterą, o vėliau vieną šios draugių nustumia nuo tilto. Po konflikto su kita mokine pašalinta iš mokyklos ir gavusi neginčijamų įrodymų apie Džeiko darbus, Brenda apsiginkluoja arbaletu ir viena išsirengia keršyti vaikinų gaujai...
Kareličų rajonas

**Kareličų rajonas** (, ) – rajonas Baltarusijoje, Gardino srityje. Administracinis centras – Kareličai.

## Geografija

Rajonas ribojasi su Naugarduko, Nesvyžiaus, Stolpcų, Baranovičių rajonais. Pagrindinės upės: Nemunas, Servečius, Uša.

## Istorija

Įkurtas 1940 m. sausio 15 d. kaip ***Valeukos rajonas***, bet jau 1940 m. lapkričio 25 d. pervadintas ***Kareličų rajonu***. 1962–1965 m. rajonas buvo laikinai panaikintas.

## Gyventojai

Tautinė sudėtis:
* baltarusiai – 94,76 %
* rusai – 2,62 %
* lenkai – 1,55 %
* ukrainiečiai – 1,68 %
* kiti – 1,07 %

## Gyvenvietės

Yra dvi miesto tipo gyvenvietės – Kareličai ir Myrius.

## Šaltiniai
Mastų rajonas

**Mastų rajonas** (, ) – rajonas Baltarusijoje, Gardino srityje. Administracinis centras – Mastai.

## Geografija

Ribojasi su Ščiutino, Zietelos, Zelvos, Valkavisko, Berastavicos ir Gardino rajonais. Pagrindinės upės: Nemunas bei jo intakai Ščiara ir Sipa bei Zelva, Rosė ir Elnė.

## Gyventojai

Tautinė sudėtis:
* baltarusiai – 74,74 %
* lenkai – 18,69 %
* rusai – 5,14 %
* kiti – 1,43 %

## Gyvenvietės

Vienintelis miestas – Mastai.

## Šaltiniai
Socioekonominė padėtis

**Socioekonominė padėtis** – asmens ar šeimos užimama padėtis visuomenėje, pagrindžiama atsižvelgiant į asmens ar namų ūkio pajamas, asmens ar šeimos išlaikytinių išsilavinimą bei jų profesiją.

Žema socioekonominė padėtis neigiamai paveikia tiek psichologinę, tiek fiziologinę asmenų sveikatą. Pastariesiems asmenims būdingesnė depresija, nerimas, agresija, taip pat nesveika gyvensena – rūkymas, alkoholizmas, fizinio aktyvumo stoka, prasta mityba ir su tuo susijęs antsvoris, nutukimas.

## Išnašos
Ignas Smilingis

**Ignas Smilingis**, slap. **Liutauras** (1927 m. Balsiškiuose, Kartenos valsčiuje – 1948 m. rugpjūčio 11 d. ten pat) – Lietuvos partizanas, Žemaičių apygardos Kardo rinktinės Buganto kuopos narys, rinktinės štabo ūkio skyriaus viršininkas.

Gimė Balsiškių kaimo mažažemio valstiečio Igno Smilingio šeimoje. Augo su seserimi. Mokėsi Kartenos pradžios mokykloje ir Kretingos gimnazijoje. Gimnazijoje tapo Žemaičių apygardos Kardo rinktinės partizanų ryšininku. 

Baigęs VII gimnazijos klasę, grįžo pas tėvus ir 1947 m. įsidarbino Balsiškių pradžios mokykloje mokytoju. Palaikė ryšius su Buganto kuopos partizanais, 1948 m. vasario mėn. įstojo į Buganto kuopą, buvo paskirtas Kardo rinktinės štabo ūkio skyriaus viršininku. Tėvai 1948 m. gegužės 22 d. ištremti į Sibirą.

1948 m. rugpjūčio 11 d. su kitais Buganto kuopos partizanais prie Balsiškių kaimo pateko į MGB vidaus kariuomenės 24-ojo šaulių pulko kareivių ir MGB Kartenos, Skuodo, Salantų, Darbėnų ir Kretingos valsčių poskyrių stribų apsuptį. Susišaudymo metu žuvo netoli Kosto Ronkio sodybos.

Vardas įamžintas Kartenos kapinių koplyčioje bolševizmo aukoms atminti ir Balsiškių tipiniame atminimo ženkle.

## Literatūra
* Julius Kanarskas. Kretingiškiai kovose dėl Lietuvos valstybingumo. – Klaipėda: Eglė, 2016. – P. 95, 148, 231, 233
* Kartenos valsčiaus partizanai (sąrašas). Sudarė Juozapas Antanas Viluckas. – Kartena. Lietuvos valsčiai. – Vilnius: Versmė, 2012. – P. 303
* Vakarų Lietuvos partizanų sritis: Kęstučio, Prisikėlimo, Žemaičių apygardos. Atlasas. – Vilnius: LGGRTC, 2010. – P. 186

## Šaltiniai
* Lietuvos ypatingasis archyvas. – F. K-1, ap. 3, b. 1241. – L. 22. – Ap. 47, b. 264. – L. 88v-89
* Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo departamento 1997 10 24 archyvinė pažyma. – L. 9
Katakas

**Katakas** (, , ) – miestas rytų Indijoje, netoli Mahanadės deltos, pramoninis, prekybinis Odišos valstijos centras. Svarbus transporto mazgas (plentų ir geležinkelių sankirta). Tekstilės, maisto pramonė. Žemės ūkio srities prekybinis taškas. Tradiciniai amatai (kaulo ir rago raižyba, sidabrakalystė). Orisietiškų filmų industrijos centras. Veikia Ravenšou universitetas (įk. 1868 m. kaip koledžas, univ. nuo 2006 m.), taip pat teisės, Šri Šri Ravi Šankaro universitetai, technologijų institutai, medicinos, žemės ūkio tyrimų centrai. Veikia Subhašo Čandros Bosės, jūreivystės muziejai, Anapurnos teatras. Už 8 km nuo miesto yra senovinė Barbaračio pilis. Taip pat yra deivės Čandikos, Šivos Dhabalešvaros šventyklos, sikhų gurudvara, mogolų laikų mečetė.

94 % gyventojų – hinduistai, 5 % – musulmonai, 1,3 % – krikščionys. Dauguma gyventojų – orijai.

## Istorija

Katakas buvo Rytų Gangos dinastijos (X–XV a.) sostine, o vėliau Gadžapačio karalystės (XV–XVI a.) sostine. 1541 m. miestas buvo užimtas Mogolų ir pasiliko kaip Orisos provincijos (subaho) sostinė. 1750 m. Kataką užkariavo Marathų imperija, miestas tapo svarbiu prekybiniu centru tarp marathų ir britų. Valdant britams Katakas išliko Orisos sostine, bet 1948 m. ji perkelta į netoliese esantį Bhubanešvarą.


Netaji Birth Place Museum, Cuttack, Odisha, India.jpg|Čandros Bosės muziejus
Barabati durga Cuttack Barabati Fort-3.JPG|Barbaračio tvirtovės liekanos
Pithapur Siva Temple.JPG|Šivos šventykla Pithapuro rajone
Katak Chandi temple.jpg|Deivės Čandikos šventyklos vartai


## Šaltiniai
Naudupis

**Naudupis** – nedidelis 3,7 km ilgio upelis Kauno rajone, priklausantis Nemuno mažųjų intakų (su Nemunu) baseinui. Įteka dešiniajame krante, 171,0 km atstumu nuo pastarojo žiočių, apie 3,7 km į pietryčius nuo Seredžiaus.

Vandentakio kodas LR upių klasifikatoriuje – 10011840. Upelio baseino plotas – 8,0 km². Turi kelis intakus: Ledaunė, Žalupis (dešinieji).

Naudupis prasideda ties Ručkonių kaimu, atviroje vietovėje. Čia, dirbamuose laukuose, teka ištiesinta vaga, toliau pietryčių kryptimi vingiuoja natūralia krūmokšniais apaugusia vaga, leidžiasi žemyn miškingu šlaitu link Nemuno. Iš vakarų pusės aplenkęs Stanislavos kaimą, upelis žemupyje betoniniu vamzdžiu kerta plentą . Kelyje ši vieta pažymėta upėvardžio kelio ženklu. Natūrali Naudupio tėkmė už 400 m nuo kelio sankasos potvynių užliejama lyguma pasiekia Nemuną.

Įsikūrusios gyvenvietės: Ručkoniai, Stanislava, Skrebenai.

Upėvardis *Naũdupis* kildinamas nuo žodžio *naudà* („turtas, laimikis, vertingas dalykas, javai“).

## Nuorodos

* Sąrašas:Nemuno intakai
* LR upių klasifikatorius
Tvirbutupis

**Tvirbutupis** – nedidelis upelis Jurbarko rajone, Nemuno intakas, srūvantis už 2 km į rytus nuo Veliuonos, Panemunių regioninio parko ribose.

Tvirbutupis teka Nemuno mažųjų intakų baseine. Įteka Nemuno dešiniajame krante, 159,8 km atstumu nuo pastarojo žiočių. Vandentakio kodas LR upių klasifikatoriuje – 10011930. Upelio ilgis – 3,4 km, baseino plotas – 2,0 km².

Tvirbutupio natūrali tėkmė prasideda Klangių kaimo dirbamuose laukuose. Teka pietų kryptimi, nusileisdamas gilia, pilna išvartų, griova į Nemuno slėnį. Čia kerta kelio  sankasą ir likusius 350 m nuteka per potvynių užliejamas lankas.

Upėvardis kildinamas nuo asmenvardžio *Tvìrbutas*.

## Nuorodos

* Sąrašas:Nemuno intakai
* LR upių klasifikatorius
Valkavisko rajonas

**Valkavisko rajonas** (, ) – rajonas Baltarusijoje, Gardino srityje. Administracinis centras – Valkaviskas.

## Geografija

Ribojasi su Svisločiaus, Berastavicos, Mastų, Zelvos ir Pružanų rajonais. Pagrindinės upės: Rosė (Nemuno baseinas), Volpenka, Netupa, Choruževka ir Volkovė.

## Gyventojai

Tautinė sudėtis:
* baltarusiai – 63,35 %
* lenkai – 24,96 %
* rusai – 8,71 %
* ukrainiečiai – 1,6 %,
* kiti – 1,38 %

## Gyvenvietės

Vienintelis miestas – Valkaviskas, miesto tipo gyvenvietės – Krasnaselskis ir Rosė.

## Šaltiniai
Slanimo rajonas

**Slanimo rajonas** (, ) – rajonas Baltarusijoje, Gardino srityje. Administracinis centras – Slanimas.

## Geografija

Ribojasi su Zelvos, Zietelos, Baranovičių, Ivacevičų ir Pružanų rajonais. Pagrindinės upės: Ščiara ir jos intakai: Babočka, Grivda, Berioza, Isa ir Zelva.

## Gyventojai

Tautinė sudėtis:
* baltarusiai – 85,94 %
* lenkai – 2,69 %
* rusai – 8,32 %
* ukrainiečiai – 1,74 %,
* kiti – 1,31 %

## Gyvenvietės

Vienintelis miestas – Slanimas.

## Šaltiniai
Kojamputūras

**Kojamputūras** arba ***Koimbaturas***, taip pat ***Kovajus*** (, , ) – miestas pietų Indijoje, Tamilnado vakaruose, Nilgirio priekalnėse, prie Nojalio upės. Svarbiausias Pietų Indijos medvilnės auginimo ir apdirbimo centras. Medvilnės, tekstilės ir elektrotechnikos, chemijos, cemento pramonė, kavos, cukranendrių perdirbimas. Kino industrija. Yra oro uostas, geležinkelio stotis, plentų sankirta. Kojamputūre veikia 7 universitetai (seniausias – žemės ūkio, įk. 1971 m.), keletas žemės ūkio ir miškininkystės tyrimų centrų bei institutų. Yra XII a. viešpaties Murugano (Kartikėjos) šventykla, taip pat Šivos Patyšvaros šventykla (Perure), Dhjanalingos šventykla ir kt. Apylinkės pasižymi vaizdingais kraštovaizdžiais, kriokliais, įsteigtas Indiros Gandhi nacionalinis parkas.

83 % gyventojų – hinduistai, 8,6 % – musulmonai, 7,5 % – krikščionys. Dauguma gyventojų – tamilai, taip pat yra telugų, malajalių, kanadų, gudžaratų.

## Istorija

Kojamputūras augo kaip miestas prie svarbaus kelio pro Palakado koridorių – perėją, jungiančią rytinę ir vakarinę Pietų Indijos pakrantes. Jis tapo svarbiausiu vidinio Tamilnado – Kongu Nadu – miestu. Senovėje kraštą valdė Čolai, nuo XV a. Vidžajanagaros imperija. XVIII a. pateko į Maisūro karalystę. 1804 m. Kojamputūras tapo rajono centru. XIX a. pab.–XX a. pr. smarkiai nukentėjo nuo bado ir maro. XX a. 4–5 dešimtmečiais suklestėjo kaip medvilnės pramonės centras.


PERUR PATTEESHWARAR TEMPLE.jpg|Peruro Patyšvaros šventykla
North coimbatore clock tower.jpg|Laikrodžio bokštas
Ganga hospital coimbatore.jpg|Gangos ligoninė
Town Hall Coimbatore.jpg|Miesto rotušė


## Šaltiniai
Rudynas

**Rudynas** – upelis Jurbarko rajone, Nemuno dešinysis intakas, kurio santaka su Nemuno žiotimis yra už 153,0 km, pusiaukelėje tarp Veliuonos ir Raudonės. Vandentakio kodas LR upių klasifikatoriuje – 10011970. Upelio ilgis – 1,8 km, baseino plotas – 5,1 km².

Rudynas prasideda Parevių kaimo apylinkėse. Aukštupyje upelio vaga nukreipta į vakarus. Čia įrengtas 320x35 m ploto tvenkinys, į kurį patenka melioracijos grioviais pertekliniai kultūrinių žemių vandenys. Žemiau upelio vaga teka į pietus, toliau į rytus. Vidurupyje yra kairysis intakas Geležius. Rudynas miškingo šlaito griova nusileidžia į slėnį, kerta kelią , toliau apie 300 m srūva krūmokšniais ir medžiais apaugusia vaga Nemuno slėnyje.

Upėvardis *Rudýnas* kildinamas nuo žodžių *rùdas* („spalvos pavadinimas“) arba *rūdà, rūdìs* („geležinga žemė, neapdirbta geležis“).

## Nuorodos

* Sąrašas:Nemuno intakai
* LR upių klasifikatorius
Kartupis (Nemunas)

**Kartupis** – nedidelis 3,6 km ilgio upelis Jurbarko rajone, priklausantis Nemuno mažųjų intakų (su Nemunu) baseinui. Įteka dešiniajame krante, 140,7 km atstumu nuo pastarojo žiočių, apie 1 km į rytus nuo Pilies I kaimo (Skirsnemunės sen.). Vandentakio kodas LR upių klasifikatoriuje – 10012020. Upelio baseino plotas – 4,4 km².

Kartupis aukštupyje nuo Kybartų iki Kaniūkų kaimo teka į pietus, atviroje vietovėje, viršutinėje Nemuno terasoje, dirbamuose laukuose. Ištiesinta vaga toliau 90° kampu pasuka į rytus. Kirtęs kelią , upelis toliau pietvakarių (Jurbarko) kryptimi pereina į natūralią, krūmokšniais ir medžiais apaugusią vagą, leidžiasi žemyn mišku apaugusia griova link Nemuno. Žemupyje, prie kelio , kairiajame krante stūkso Kartupėnų piliakalnis. Upelio pralaidą kelyje žymi ažūrinis betoninis bortas (į šlaito pusę). Žemiau plento Kartupio tėkmė natūralia vaga už 100 m pasiekia Nemuną.

Įsikūrusios gyvenvietės: Kybartai, Pjauniai, Kaniūkai.

Upėvardis *Kar̃tupis* reiškia „karti (gailaus, aštraus skonio) upė“.

## Nuorodos

* Sąrašas:Nemuno intakai
* LR upių klasifikatorius
Kardonėlis

**Kardonėlis** – upelis Jurbarko rajone, Nemuno dešinysis intakas. Atskiros jo atkarpos vadinamos skirtingai: **Kirkutis** (aukštupyje), **Liūnas** (vidurupyje), **Melnyčupis** (žemupyje). Vandentakio kodas LR upių klasifikatoriuje – 10012030. Upelio ilgis – 7,4 km, baseino plotas – 10,5 km².

Kardonėlio aukštupys – dirbami laukai Kybartų apylinkėse. Teka ištiesinta vaga pietryčių kryptimi. Ties Pilimi I iš viršutinės Nemuno terasos leidžiasi griova į Nemuno slėnį. Vidurupyje prisijungia žymesnis intakas – Pirtupis, kerta kelią . Pašlaitėje prateka kelią . Šioje vietoje atsišakoja kelias į Panemunės pilį, pastatytas lankytino objekto ženklas.

Įsikūrusios gyvenvietės: Kybartai, Vencloviškiai, Kartupėnai, Pilis I.

Upėvardis *Kardonė̃lis* kildinamas iš skolinio *kardonas* („pasienio sargyba“), *Kirkùtis* – iš *ki̇̀rka* („žuvėdra“?), *Liū́nas* reiškia „klampynę, pelkės plutą“, o *Melnyčupis* – „malūno upę“.

## Nuorodos

* Sąrašas:Nemuno intakai
* LR upių klasifikatorius
Juozas Baltuonis

**Juozas Baltuonis**, slap. **Krivaitis** (1910 m., Baltarusija, Rusijos imperija – 1947 m. rugpjūčio 9 d. Voveraičių k., Kretingos vls., Kretingos apskr.) – Lietuvos partizanas, Žemaičių apygardos Kardo rinktinės Buganto kuopos narys, vado pavaduotojas.

Gimė Baltarusijoje, grafų Tiškevičių miškų eigulio Juozapo Baltuonio šeimoje. 1918 m. su tėvais persikėlė į Lietuvą, apsigyveno Žutautų Medsėdžiuose. Baigęs gimnaziją, mokėsi Kauno policijos mokykloje, tarnavo policininku, sukūrė šeimą.

Prasidėjus Vokietijos–Rusijos karui, 1941 m. grįžo pas tėvus. 1945 m. rudenį tapo Kartenos valsčiuje veikusios Žemaičių apygardos Kardo rinktinės Kadagio (Buganto) kuopos partizanu, 1946 m. buvo paskirtas jos vado pavaduotoju.

Žuvo per susišaudymą 1947 m. rugpjūčio 9 d. Rubulių miške netoli Voveraičių geležinkelio sustojimo, su kuopos vadu Stasiu Luku–Vytautu ir trimis apsaugos būrio partizanais patekęs į MGB vidaus kariuomenės 273-ojo šaulių pulko kareivių ir Kartenos stribų pasalą. Kūnas parvežtas į MGB Kartenos valsčiaus poskyrio kiemą, vėliau palaidotas Minijos ir Alanto santakoje. Tėvas Juozapas Baltuonis 1948 m. buvo ištremtas į Sibirą.

Vardas įamžintas Kartenos koplyčioje bolševizmo aukoms ir Voveraičių paminkle žuvusiems partizanams atminti.

## Literatūra
* Genė Drungilienė. Kartenoje pagerbti kovotojai, žuvę už Laisvę ir Nepriklausomybę. – Pajūrio naujienos – 1997 m. rugsėjo 9 d. – P. 1
* Julius Kanarskas. Kretingiškiai kovose dėl Lietuvos valstybingumo. – Klaipėda: Eglė, 2016. – P. 89, 109, 230, 231, 242
* Kartenos valsčiaus partizanai (sąrašas). Sudarė Juozapas Antanas Viluckas. – Kartena. Lietuvos valsčiai. – Vilnius: Versmė, 2012. – P. 294
* Juozapas Antanas Viluckas. Jie žuvo už Tėvynę Lietuvą. – Pajūrio naujienos – 1997 m. rugsėjo 2 d.
* Juozapas Antanas Viluckas. Pagerbkime žuvusius už Tėvynę. – Švyturys – 1997 m. rugsėjo 3 d.

## Šaltiniai

* Lietuvos ypatingasis archyvas. – F. K-1, ap. 3, b. 1238. – L. 202. – B. 1239. – L. 113. – Ap. 47, B. 264. – L. 10v-11
* Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo departamento 1997 10 24 archyvinė pažyma. – L. 2