open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Gruzijos regbio rinktinė

**Gruzijos regbio rinktinė** – Gruzijai atstovaujanti nacionalinė regbio komanda. Gruzijos rinktinė nuo 1992 m. kasmet dalyvauja Europos tautų taurės turnyre, kurį ji yra laimėjusi 9 kartus. Gruzija taip pat yra dalyvavusi penkiuose pasaulio regbio čempionatuose. Gruzija yra septinta stipriausia Europos rinktinė.

## Dalyvavimas pasaulio čempionatuose
* 1987 – neegzistavo
* 1991 – nedalyvavo
* 1995 – nedalyvavo
* 1999 – 0 pergalių
* 2003 – 1 pergalė
* 2007 – 1 pergalė
* 2011 – 1 pergalė
* 2015 – 2 pergalės
* 2019 – 1 pergalė

## Nuorodos
* Gruzijos regbio sąjunga

## Šaltiniai
Segeža

**Segeža** (, , ) – miestas Rusijoje, Karelijos Respublikos centrinėje dalyje, 267 km į šiaurę nuo Petrozavodsko, Vygo ežero vakarinėje pakrantėje, prie Segežos upės. Rajono centras. Yra geležinkelio stotis prie Sankt Peterburgo–Murmansko linijos, į miestą ateina Kolos plento atšaka, yra uostas prie Baltosios–Baltijos jūrų kanalo. Popieriaus ir celiuliozės, medienos apdirbimo, maisto pramonė.

## Istorija

1695 m. dabartinio miesto apylinkėse įsikūrė Vygoreco vienuolynas. XX a. pr. minimas mažas karelų kaimas Segeža. 1914 m. tiesiant geležinkelį, pastatyta Segežos stotis. 1932 m. pastatyta medienos apdirbimo gamykla, o vėliau – celiuliozės fabrikas. 1943 m. Segežai suteiktas miesto statusas.

## Šaltiniai
Jan Olszewski

**Janas Olševskis** (,  1930 m. rugpjūčio 20 d. Varšuvoje) – 2019 m. vasario 7 d. Varšuvoje ) lenkų teisininkas, politikas, buvęs Lenkijos Ministras pirmininkas.

## Biografija
1953 m. baigė Varšuvos universiteto Teisės fakultetą, dirbo LLR Teisingumo ministerijoje bei Mokslų akademijoje, bendradarbiavo spaudoje. Kaip advokatas pagarsėjo teismo procesuose gindamas tuometinės opozicijos narius. Buvo Apskritojo stalo derybų tarp valdančiosios komunistinės valdžios ir „Solidarumo“ organizacijos, dalyvis.

1991 m. gruodžio 23 d. tapo penkių partijų dešiniojo centro koalicinės vyriausybės vadovu. J.Olševskio vyriausybei nesisekė rasti bendros kalbos su tuometiniu šalies prezidentu Lechu Valensa. Žinomiausias šios vyriausybės pasiekimas – Liustracijos įstatymas, kuris vėliau buvo pripažintas nekonstituciniu.

1992 m. birželio 5 d. Lenkijos Seimas paskelbė nepasitikėjimą Ministro pirmininko J.Olševskio vyriausybe.

2001–2005 m. J.Olševskis buvo Lenkijos Seimo narys.

## Papildoma informacija
* 1995 m. J.Olševskis dalyvavo Lenkijos prezidento rinkimuose. Gavęs 1 225 453 (6,86%) balsų užėmė ketvirtąją vietą. Vienu jo konkurentų šiuose rinkimuose buvo žinomas disidentas Jacekas Kuronis, buvęs J.Olševskio ginamasis komunistinio teismo procesuose.

## Šaltiniai
Vestfoldas (regionas)

**Vestfoldas** () – istorinis-geografinis regionas Norvegijoje, Rytų Norvegijos pajūrinėje dalyje (Vikene). Administraciškai sutampa su Vestfoldo apskritimi. Didžiausias miestas – Tionsbergas.

Regiono plotas – 2225 km², gyventojų skaičius – 227798 (2008 m.).

## Geografija
Regionas išsidėstęs Skagerako pakrantėje, į vakarus nuo Oslo fjordo. Tai davė jam pavadinimą, mat Vestfoldas reiškia „į rytus nuo Foldo“ (taip senovėje buvo vadinamas Oslo fjordas). Į pietvakarius nuo jo yra Grenlandas, o šiaurės rytuose – Eikeris, rytuose (už fjordo) – Folo ir Estfoldas, šiaurės vakaruose – Numedalis. Vakaruose regionas pereina į aukštumas – Vidurio Telemarką.

Regionui būdingos pajūrio lygumos. Teka viena didžiausių Norvegijoje upių – Niumdalslogenas.

## Istorija
Vestfoldas yra vienas svarbiausių Norvegijos valstybingumo židinių. Čia pastatytas seniausias Norvegijoje miestas Kaupangas, o dabartinė apskrities sostinė Tionsbergas yra seniausias iki mūsų dienų egzistuojantis Norvegijos miestas. Šie miestai buvo labai svarbūs viduramžių vikingų prekyboje.

VII a. čia susiformavo atskira Vestfoldo karalystė. Netrukus joje įsitvirtino Inglingų dinastija, kuri buvo kilusi iš Švedijos (Svealando). Dinastija atėjo, kuomet Solioro karalystės šiaurės kalnuose karalius Halfdanas Baltieji Kaulai nukariavo dideles sritis, įskaitant Toteną, Hadelandą, Hedmarkeną, Romerikę, o galiausiai prisijungė ir dalį Vestfoldo. Tačiau Vestfolde galutinai įsitvirtino tik jo sūnus Eisteinas, kuris vedė senojo Vesfoldo karaliaus Eriko Agnarsono dukterį Hildą, ir paveldėjo sostą. Nuo tada Inglingai valdė Vestfoldą kartu su Romerike.

Kaip ir kitų Vikeno karalysčių, Vestfoldo atstovai rinkdavosi Borgartingo liaudies susirinkime Sarpsborge. Inglingams išplėtus savo giminystės ryšius didžiumoje Rytų Norvegijos karalysčių, formavosi prielaidos jų suvienijimui. Tai buvo padaryta IX a. iš Vestfoldo, valdant Haraldui Gražiaplaukiui.

Tačiau netrukus Norvegija vėl padalinta į smulkias karalystes tarp Haraldo sūnų, o Norvegijos politinis centras perkeltas į Vakarų Norvegiją. Vestfoldą gavo jo sūnus Bjornas Pirklys. Šį nužudžius jo broliui Norvegijos karaliui Erikui Kruvinajam Kirviui, Vestfoldą perėmė jo brolis Olavas Haraldsonas (valdęs Vigulmarką).

Vėliau Vestfoldas, kaip ir visas Vikenas, atiteko Danijai, kuri čia viešpatavo tiesiogiai. Norvegijoje X a. į valdžią grįžus Gražiaplaukio dinastijai, Vestfoldas kaip karalystė buvo panaikintas. XI a. čia sukurta Vestfoldo apskritis. Nuo XII a. perėjus į *syssel* sistemą, Vestfoldas priklausė Tionsbergo apygardai (*Tønsbergsysle*).

1308 m. sukūrus lėnus, regionas priskirtas Akešhiuso lėnui (nuo 1662 m. – amtui). Jį sudarė dvi grafystės (*grevskap*): Laurvigenas ir Jarlsbergas.

## Konungai
* Erikas Agnarsonas
* Halfdanas Baltieji Kaulai
* Eisteinas Halfdansonas
* Halfdanas Švelnusis
* Gudriodas Medžiotojas
* Halfdanas Juodasis, kartu su broliu Olavu Gudriodsonu
* Ragnvaldas Aukštieji Kalnai
* Haraldas Gražiaplaukis
* Bjornas Pirklys (–927)
* Olavas Haraldsonas (927–934)
* Haraldas Gudriodsonas Grenskė, 976–987
Kola (plentas)

**Kolos plentas** (oficialiai – **M18** bei **Р-21**) – federacinės reikšmės kelias Rusijoje, europinės trasos  dalis. Driekiasi Rusijos šiaurės vakarine dalimi, nuo Sankt Peterburgo per Petrozavodską, Murmanską iki Borisogleskio, esančio Norvegijos pasienyje (toliau kelias eina į Kirkenesą). Eina Leningrado srities, Karelijos ir Murmansko srities teritorijomis.

Kelias atidarytas 1986 m., visas maršrutas padengtas asfalto danga. Karelijos teritorijoje kelias eina miškais (daugiausia beržynais), kerta daug upių, eina ežerų pakrantėmis (Onegos, Vygo ežero ir kt.). Į šiaurę nuo Louchio Kolos plentas kerta šiaurės poliaratį. Murmansko srityje eina daugiausiai per tundros kraštovaizdžius.

Greta Kolos plento įsikūrę šie miestai: Kirovskas, Naujoji Ladoga, Lodeinoje Polė, Olonecas, Petrozavodskas, Kondopoga, Medvežjegorskas, Segeža, Louchis, Kandalakša, Poliarnyje Zorai, Mončegorskas, Olenegorskas, Kola, Murmanskas, Zapoliarnas.


Image:Murmansk Bridge.jpg|Tiltas per Kolos įlanką šalia Murmansko
Image:M18 highway (Russia).JPG|Tiltas per Girju Lambinos upę
Image:E105 Hibinu.jpg|Nuo kelio atsiverianti Chibinų kalnų panorama
Image:M18 in Russia 1.jpg|Kelias ankstyvą pavasarį
Kirkenesas

**Kirkenesas** () – miestas Norvegijos šiaurės rytuose, Finmarke, prie vienos iš Varangerio fjordo įlankų, netoli Rusijos sienos. Pietų Varangerio savivaldybės centras. Kirkenesas yra galutinis europinių trasų E105 (eina iki Jaltos) ir E6 (eina iki Treleborgo) taškas. Yra jūrų ir oro uostai. Verčiamasi turizmu, prekyba. Yra karinė oro bazė. Veikia muziejus, samių menininko John Savio galerija.

## Istorija

XIX a. čia buvo nedidelė *Piselvnes* gyvenvietė. 1862 m. pastačius bažnyčią, ji pervadinta į Kirkenesą. II pasaulinio karo metais ties Kirkenesu vyko nuožmūs mūšiai tarp Vermachto ir Raudonosios armijos. 1944 m. TSRS kariuomenė miestą užėmė, o atsitraukdami vokiečiai jį sunaikino. Vėliau miestas grąžintas Norvegijai. Iki pat 1996 m. greta Kirkeneso veikė Bjornevatno geležies rūdos kasykla.


Image:Kirkenes Kirche Winter.jpg|Bažnyčia
Image:Kirkenes Hafen.jpg|Uostas
Image:Wegweiser Kirkenes.jpg|Atstumai iki Europos miestų
Medvežjegorskas

**Medvežjegorskas** (, , ) – miestas Rusijoje, Karelijos Respublikos centrinėje dalyje, 152 km į šiaurę nuo Petrozavodsko, prie Onegos ežero Poveneco įlankos bei Kumsos ir Vičkos upių žiočių. Rajono centras. Yra geležinkelio stotis prie Sankt Peterburgo–Murmansko linijos, pro miestą eina Kolos plentas, taip pat keliai į Suojarvį, Pudožą, yra uostas ežero pakrantėje. Medienos apdirbimo, maisto (duonos, pieno, mėsos) pramonė. Veikia krašto muziejus su turistiniu centru, Baltosios ir Baltijos jūrų kanalo valdyba.

## Istorija
1915–1916 m. pastatyta ***Medvežja Goros*** (*Медвежья Гора*) geležinkelio stotis ir prieplauka. Pradėjo augti gyvenvietė. 1927 m. ji tapo rajono centru. 1930 m. Medvežja Gora buvo Belbaltlago, vykdžiusio Baltosios ir Baltijos jūrų kanalo statybą, būstine. 1938 m. gyvenvietei suteiktas miesto statusas ir Medvežjegorsko pavadinimas.

## Šaltiniai
Belomorskas

**Belomorskas** (, , ) – miestas Rusijoje, Karelijos Respublikos rytuose, Baltosios jūros pakrantėje, prie Baltosios–Baltijos jūrų kanalo bei Vygo upės žiočių. Rajono centras. Yra jūrų uostas, geležinkelio stotis prie Sankt Peterburgo–Murmansko linijos, į miestą ateina Kolos plento atšaka. Žvejyba ir žuvies perdirbimas, laivų remontas, medienos apdirbimas.

Netoli Belomorsko, prie Šoirukšos krioklio, yra ~2000 petroglifų grupė, datuojama 6-5 tūkst. pr. m. e.

## Istorija

Nuo 1419 m. rašytiniuose šaltiniuose minimas pomorų kaimas ***Soroka*** (*Сорока*). 1938 m. šis kaimas, kanalo statybininkų gyvenvietė Soluninas ir Sorokos geležinkelio stoties gyvenvietė sujungti į Belomorsko miestą. 1941–1945 m. buvo laikinąja Karelijos-Suomijos TSR sostine.

## Gyventojai
Pagal 2010 m. duomenis čia būta 11,2 gyventojų, o 2022 m. priskaičiuojama 8 699 (pagal oficialią statistiką).

## Šaltiniai
Stalnioniškio sentikių cerkvė

**Stalnioniškio sentikių cerkvė** – sentikių maldos namai Utenos rajone, Vyžuonų seniūnijoje, Stalnioniškio kaime.

Maldos namai – tradicinis namas su bokšteliu. Saugomi vertingi sakralinės dailės kūriniai: metalinis XIX a. pab.– XX a. pr. trijų kryžmių kryžius ir XVII a. I pus. Evangelijų knyga. Prižiūri Stalnioniškio sentikių religinė bendruomenė.


Stalnioniškis, cerkvė.JPG|Cerkvė su varpine
Stalnioniškis, prie cerkvės.JPG|Cerkvė iš šalies
Stalnioniškis, cekvės kupolas.JPG|Didysis kupolas


## Nuorodos

*  Utenos krašto enciklopedija
Škotijos regbio rinktinė

**Škotijos regbio rinktinė** – Škotijai atstovaujanti nacionalinė regbio komanda. 1871 m. Škotija ir Anglija sužaidė pirmąsias istorijoje tarptautines regbio rungtynes. Nuo 1883 m. Škotijos rinktinė kasmet dalyvauja Šešių Nacijų taurės turnyre, kurį yra laimėjusi 14 kartus ir 8 kartus pasidalinusi pirmąja vieta su kitomis rinktinėmis. Škotija taip pat yra dalyvavusi visuose devyniuose iki šiol vykusiuose pasaulio regbio čempionatuose.

## Dalyvavimas pasaulio čempionatuose
* 1987 – ketvirtfinalis
* 1991 – 4 vieta
* 1995 – ketvirtfinalis
* 1999 – ketvirtfinalis
* 2003 – ketvirtfinalis
* 2007 – ketvirtfinalis
* 2011 – nepateko į atkrintamąsias varžybas
* 2015 – ketvirtfinalis
* 2019 – nepateko į atkrintamąsias varžybas

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Scottish Rugby Union svetainė
Kas? Kur? Kada?

**Kas? Kur? Kada?** – intelektinis TV žaidimas, kuriame šešių žinovų komanda žaidžia prieš žiūrovus, bandydama atsakyti į šių atsiųstus klausimus. Žaidimo metu transliuojama visa vienos minutės trukmės žinovų diskusija iki atsakant. Taigi, galima stebėti sprendimo kelią ir komandos darbą. Atrinkti klausimai reikalauja mąstymo ir efektyvaus turimų žinių pritaikymo – pasyviai atsiminti nepakanka.

## Istorija

Tarybų Sąjungoje intelektualus televizijos šou „Kas? Kur? Kada?“ () prasidėjo 1975 m., vėliau laida adaptuota ir rodyta Bulgarijoje, Armėnijoje, Azerbaidžane, Gruzijoje, Ukrainoje, Baltarusijoje, o 2011 m. – Turkijoje, Kazachstane ir JAV.

Lietuvoje licenciją kurti šį žaidimą turi televizija „TV3“.

## Šaltiniai
Ladispolis

**Ladispolis** () – Italijos miestas Romos provincijoje, Lacijuje.

## Istorija

Senovėje Ladispolio vietoje buvo *Alsium*, etruskų miesto Červeterio uostas. Vėliau čia buvo romėnų kolonija, kurią mini Ciceronas.

Miestą VI a. sugriovė Totilos vadovaujami ostgotai per Gotų karus. Po to čia pastatyta Palo pilis, kuri iki 1693 m. priklausė Orsiniams, o vėliau Odeskalči šeimai.

Dabartinį miestą įkūrė Ladislao Odeskalči 1888 m., kurio vardu Ladispolis pavadintas.

XX a. 8-10 dešimtmetyje Ladispolyje buvo sovietų emigrantų, prašančių politinio prieglobsčio Vakarų šalyse (Kanada, JAV, Australija) pabėgelių stovykla. Apie Tarybų Sąjungos žydų patirtis Ladispolyje angliškai rašė Maxim D. Shrayer knygoje *Belaukiant Amerikos* (2007 m.)

## Miestai partneriai

* Benikarlo, Ispanija
* Heuzenštamas, Vokietija
* Sent Savinas, Prancūzija
Pasaulio regbio čempionatas

**Pasaulio regbio čempionatas** () yra kas ketverius metus vykstantis stipriausių pasaulio regbio rinktinių turnyras. Tai trečias didžiausias pasaulyje sporto renginys pagal žiūrovų skaičių po Olimpinių žaidynių ir FIFA Pasaulio taurės. Nugalėtojams yra įteikiama Vebo Eliso taurė, pavadinta Regbio (Anglijos miesto) mokyklos mokinio vardu, kuris, pasak legendos, išrado regbį, per futbolo rungtynes čiupdamas kamuolį į rankas ir leisdamasis su juo bėgti.

Pirmasis Pasaulio taurės turnyras vyko 1987. Devyniuose iki dabar vykusiuose čempionatuose pergales šventė keturios rinktinės: Naujoji Zelandija, Australija, PAR ir Anglija. Prancūzija žaidė trijuose finaluose ir dar tris kartus buvo patekusi į pusfinalį.

## Istorija

Mintis surengti pasaulio regbio čempionatą Tarptautinė regbio futbolo tarybai (IRFB) buvo pasiūlyta dar šeštajame dešimtmetyje, bet dėl griežtai mėgėjiško požiūrio į sportą jos buvo atsisakyta. Galiausiai devintajame dešimtmetyje labiau komercializuotos Australijos regbio sąjunga ir Naujosios Zelandijos regbio sąjunga pasisiūlė nepriklausomai surengti pasaulio čempionatą. IRFB, neturėdama kur trauktis, sutiko šį klausimą nagrinėti viešai. Australija, Naujoji Zelandija ir Prancūzija nuo pat pradžių labai palaikė iniciatyvą. Pietų Afrikos Respublika, nors ir žinodama, kad dėl apartheido jai nebus leista dalyvauti, IRFB valdyboje taip pat balsavo už pasiūlymą. To užteko, kad idėja nebūtų atmesta. Iki pakartotinio balsavimo buvo palenkti po vieną Anglijos ir Velso atstovą ir pasaulio regbio čempionatui buvo pritarta 10 balsų prieš 6.

Pirmasis pasaulio regbio čempiontas buvo surengtas 1987 m. Australijoje ir Naujoje Zelandijoje. Turnyre dalyvavo 16 kviestinių rinktinių. Po demokratinių rinkimų 1992 m. PAR buvo patikėta 1995 m. surengti trečiąjį pasaulio čempionatą. Jame PAR rinktinė ir nugalėjo. Šio turnyro pagrindu 2009 m. buvo sukurtas filmas Nenugalimas. 2003 m. Australijoje vykusį V pasaulio regbio čempionatą pirmą kartą laimėjo Anglijos regbio rinktinė. Ji tapo pirmąja ir iki šiol vienintele Šiaurės pusrutulio rinktine laimėjusia šį turnyrą.

## Turnyrai

## Šaltiniai
Juodasis kelmalindis

**Juodasis kelmalindis** (*Asemum striatum*) – ūsuočių (*Cerambycidae*) šeimos vabalas.

## Aprašymas

Kūnas 8 – 23 mm ilgio, juodas, matinis, apačia blizganti. Antsparniai varijuoja nuo rudos iki juodos spalvos, skersai raukšlėti, su išilginėmis vagutėmis. Antenos trumpos, nesiekia kūno vidurio. Priešnugarėlė tankiai taškuota, per vidurį eina trumpa išilginė vagutė. Vabalai skraido gegužės – liepos mėnesiais vėlyvą popietę ar vakare.

Lervos užauga iki 25 mm ilgio. Vystosi senose, džiūstančiose pušyse, rečiau eglėse. Kartais pažeidžia ir medines konstrukcijas. Vystymosi ciklas trunka nuo dvejų iki trejų metų.

## Paplitimas
Rūšis plačiai paplitusi beveik visoje Eurazijoje, taip pat aptinkamas ir Šiaurės Amerikoje.

Lietuvoje dažnas spygliuočių miškuose.
Kaltanisetos provincija

**Kaltanisetos provincija** () – Italijos provincija Sicilijoje. Provincijos sostinė – Kaltaniseta.

## Didžiausios savivaldybės

## Šaltiniai
Mažasis pušinis straubliukas

**Mažasis pušinis straubliukas** (*Hylobius pinastri*) – straubliukų (*Curculionidae*) šeimos vabalas.

## Aprašymas
Kūnas rudas ar rudai raudonas. Antsparniai ir priešnugarėlė apaugusi šviesiais plaukeliais, sudarančiais plėmus.

Aptinkamas spygliuočių miškuose, kiek retesnis nei didysis pušinis straubliukas (*Hylobius abietis*). Lervos vystosi po spygliuočių medžių (dažniausiai pušų) žieve. Kenkėjas.

## Taip pat skaitykite
* Pušiniai straubliukai (*Hylobius*)
* Didysis pušinis straubliukas (*Hylobius abietis*)
* Didysis eglinis straubliukas (*Hylobius excavatus*)
Antropofilija

**Antropofilija** (iš  'žmogus' +  'meilė') – reiškinys, kai laukinės gyvūnų rūšys klesti gyvendamos greta žmogaus. 

Viena žinomiausių antropofilinių organizmų grupių yra kraujasiurbiai vabzdžiai, labiau mėgstantys žmonių kraują (pvz., *[[Anopheles]]*), negu kitų gyvūnų. 

Antropofilais laikomi ir greta žmonių gyvenantys gekonai, baltapilvė varna (*Corvus albus*), tarakonai ir daug kitų. 

Kartais antropofilinius organizmus vadina *antropiniais* (), tuo tarpu sinantropiniais organizmais vadinami gyvūnai, gyvenantys žmonių gyvenvietėse ir statiniuose, jų viduje ir netoli jų.

## Nuorodos
AB Šatrija Klaipėdos siuvimo fabrikas

**AB „Šatrija“ Klaipėdos siuvimo fabrikas** veikė Klaipėdoje nuo 1946 m. iki 2002 m. Registracijos pažymėjimas AB 93-9, išduotas 1993 m. sausio 9 d. Adresas: Skerdėjų g. 6, Klaipėda. Fabriką sudarė 3 pastatai: I – kavinė-valgykla ir administracija; II – siuvimo cechas ir sandėliai; III – modeliuotojų ir dizainerių baras, taip pat siuvimo cechas. Įstatinis kapitalas: 649437 Lt, nominali vienos akcijos vertė buvo 3 Lt.

## Istorija
AB „Šatrija“ Klaipėdos siuvimo fabriko istorija prasidėjo 1946 m., kai prie avalynės remonto artelės „Pergalė“ buvo prijungta siuvimo artelė „Aušra“, kur buvo siuvami čiužiniai, vatinės antklodės bei lovos skalbiniai.
1972 m. spalio 1 d. Klaipėdos siuvimo fabrikas prijungtas prie Raseinių gamybinio siuvimo susivienijimo „Šatrija“ ir pavadintas **Raseinių gamybinio susivienijimo „Šatrija“ Klaipėdos siuvimo fabriku**. Vėliau pavadinimas buvo kelis kartus keičiamas ir tikslinamas.

## Darbuotojų skaičius
Darbuotojų skaičius Klaipėdos siuvimo fabrike, palyginti niekada nebuvo didelis.
* 1982 m. – 213 darbuotojų;
* 1985 m. – 215 darbuotojų;
* 1996 m. – 197 darbuotojų.

## Produkcija
Daugiausiai Klaipėdos siuvimo fabrikas gamino vyriškas ir vaikiškas striukės, kombinezonus. Taip pat buvo siuvami madingi rūbai sportui, poilsiui ir darbui. Pagrindiniai produkcijos pirkėjai ir užsakovai buvo: Suomių kompanija Reima-Tutta Oy (nuo 1993 m. iki 2000 m.), Lietuvos prekybinės įmonės (APB Apranga), LR Ministerijos (buvo laimėtas konkursas policininkų uniformai siūti), pasitaikė siūti Švedijos policijai, Suomijos paštui.

## Gamybos apimtys (vnt.)

## Sertifikatai
AB „Šatrija“ Klaipėdos siuvimo fabrikas vienintelis Lietuvoje turėjo „Gore-tex“ kompanijos subrangovo licenziją ir gamino drabužius su „Gore-tex“ prekiniu ženklu.

## Vadovai
* Julė Stankienė (iki 2000 m.)
* Violeta Dabravolskienė (2000–2001 m.)

## Šaltiniai
Sinantropija

**Sinantropija** (iš  'kartu, su' +  'žmogus') – reiškinys, kai laukinės gyvūnų ir augalų rūšys gyvena žmonių gyvenvietėse, pastatuose, ir iš to gyvenimo netoli žmogaus gauna tam tikrą naudą. Sinantropų užimamos erdvės yra namai, daržai, fermos, pakelės, šiukšlynai ir pan. Sąvoka *sinantropija* naudojama ekologijoje. 

Sinantropiniams organizmams priskiriama ir daug rūšių, kurios yra kenkėjai ar piktžolės. Jiems nepriskiriamos naminės (domestikuotos) rūšys (karvės, avys, šunys ir t. t.) ir formos.

Sinantropiniai organizmai, tiek bestuburiai, tiek stuburiniai, namuose dažnai randa ne tik gyvenamą vietą su tinkamu mikroklimatu, bet ir maisto šaltinius. Dalis sinantropinių organizmų pastatuose randa tik būstą (pvz., langinės kregždės). 

Sinantropinius gyvūnus skirsto į dvi grupes:
* obligatiniai sinantropai – Jie labai priklauso nuo žmogaus ir visame savo areale ar bent dalyje jo gyvena tik gyvenvietėse. Pasaulyje neretai plinta su keliaujančiais žmonėmis ir taip gali plėsti savo arealą. Tam padėjo jūrų, sausumos ir oro transporto vystymasis. Obligatiniais sinantropais laikomi naminė pelė, pilkoji žiurkė, naminis karvelis, patalinė blakė, juodasis tarakonas ir kt. 
* fakultatyviniai sinantropai – Šios rūšys mažiau priklauso nuo žmogaus, dažnai gyvena želdiniuose ir pasėliuose. Tokių organizmų pavyzdžiai yra paprastasis pelėnas, akmeninė kiaunė ir kt. gyvūnai.
Sinantropiniai augalai skirstomi pagal jų atsiradimo laiką:

* Archeofitai – svetimžemiai augalai, pasirodę priešistoriniais ar ankstyvaisiais istoriniais laikais. Jų atsiradimas siejamas su žemdirbystės pradžia. Iš viso Lietuvoje užregistruota apie 90 rūšių archeofitų. Pavyzdžiui, dirvinė raugė (*Agrostemma githago*), ruginė dirsė (*Bromus secalinus*), dirvinis raguolis (*Consolida regalis*), dirvinė čiužutė (*Thlaspi arvense*), vaistinė žvirbliarūtė (*Fumaria officinalis*), aguonos (*Papaver*) genties rūšių augalai ir daugelis kitų. Ruderaliniai archeofitai, pavyzdžiui, yra gailioji dilgėlė (*Urtica urens*), paprastoji sukatžolė (*Leonurus cardiaca*), paprastoji dedešva (*Malva neglecta*). 
* Neofitai – svetimžemiai augalai, į naujas teritorijas patekę vėlesniais istoriniais laikais (sutartinė data – 1500 m. – siejama su Kolubo kelione į Šiaurės Ameriką). Kitaip nei archeofitų atveju, neofitų kilmės vieta ir plitimo istorija dažniausiai gerai žinoma. Pavyzdžiui, bevainikė ramunė (*Matricaria discoidea*), kanadinė konyza (*Conyza canadensis*), galinsoga (*Galinsoga*). Neofitai, kurie kelia pavojų vietinei biologinei įvairovei ir ypač sparčiai plinta, vadinami invaziniais.

## Nuorodos
Čivitavekija

**Čivitavekija** () – Italijos miestas Romos provincijoje, Lacijuje. Tai uostas prie Tirėnų jūros, 80 km į šiaurės vakarus nuo Romos. Čivitavekija reiškia „Senovės miestas“.

## Istorija

Čivitavekijos vietoje anksčiau buvo etruskų gyvenvietė.

Uostą pastatė imperatorius Trajanas II a. pradžioje. Plinijus Jaunesnysis mini savo laiške *Centum Cellae* 107 m. Pavadinimo kilmė neaiški. Manoma, kad tai užuomina į šimtą imperatoriaus vilos salių.

Viduramžiais *Centumcellae* buvo Bizantijos tvirtovė ir 828 m. miestą užėmė saracėnai. Po to jis atiteko popiežiaus valstybei.

Popiežius Inocentas XII Čivitavekiją padarė laisvu uostu 1696 m. Dabartiniais laikais jis tapo svarbiausiu Romos uostu. Prancūzai jį užėmė 1849 m. Uostą su Roma sujungė geležinkelis 1859 m. balandžio 16 d. Čivitavekija prijungta prie Italijos karalystės 1870 m.

Per Antrąjį pasaulinį karą sąjungininkai subombardavo miestą, buvo civilių aukų.

## Galerija


Image:Civitavecchia 1795.jpg|Čivitavekija 1795 m., William Marlow piešinys.
Image:CivitavecchiaPorto.JPG|Uostas
Image:Binari stazione Civitavecchia.jpg|Traukinių stotis
Image:Garibaldi Civitavecchia.jpg|Garibaldžio statula

## Miestai partneriai

*  Amelija, Italija
*  Betliejus, Palestinos autonomija, (nuo 2000 m.)  
*  Išinomakis, Japonija
*  Nantongas, Kinija
*  Tivatas, Juodkalnija
*  Magasas, Rusija
*  Mobilas, JAV

## Išnašos
Semiatyčių I pasaulinio karo kareivių kapinės

**Semiatyčių I pasaulinio karo kareivių kapinės** () – Pirmojo pasaulinio karo vokiečių ir rusų kareivių kapinės Lenkijos Semiatičės mieste. 1988 m. gruodžio 15 d. kapinės buvo įtrauktos į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.

Kapinės stačiakampio formos, su aptverta metaline tvora. Kapinėse palaidoti 53 vokiečių ir 63 rusų kariškiai, žuvę 1915 m. rugpjūčio mėnesį.


Vaizdas:Siemiatycze, Cmentarz z I wojny światowej , tablica 1.jpg
Vaizdas:Siemiatycze, Cmentarz z I wojny światowej , nagrobek 2.jpg
Vaizdas:Siemiatycze, Cmentarz z I wojny światowej , nagrobek3.jpg
Vaizdas:Siemiatycze, Cmentarz z I wojny światowej , nagrobek.jpg


## Nuorodos
* Aprašymas apie kapines (lenk.) ;
* Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašas (lenk.).
Semiatičės žydų kapinės

**Semiatyčių žydų kapinės** () – žydų kapinės, įkurtos XVIII a. Semiatičės mieste, *ul. Polna* gatvėje. Kapinėse yra išlikę tik kapinių vartai. Kapinėse stovi paminklas holokausto aukoms atminti.

## Literatūra
* Przemysław Burchard: Pamiątki i zabytki kultury żydowskiej w Polsce. Warszawa: 1990 m., s. 63.   
 
## Nuorodos
* Aprašymas apie kapines I (lenk.) 
* Aprašymas apie kapines II (lenk.).
Semiatyčių mūšis

**Semiatyčių mūšis** () – mūšis įvyko 1863 m. vasario 6-7 d. 1863 m. sukilimo metu tarp 1863 m. sukilėlių ir Rusijos imperijos kariuomenės.

## Mūšis

Jau nuo 1860 m. Semiatičės mieste kildavo įvairūs nedideli protestai prieš carinę valdžią. 1862 m. į miestą buvo atsiųstas Rusijos imperijos kariuomenės garnizonas. Kunigaikštienės Anos Jablonovskos rūmuose buvo kaupiami ginklai ir ruošiamasi sukilimui. 1863 m. sausio 22 d. prasidėjo sukilimas visoje buvusioje Abiejų Tautų respublikos teritorijoje. Semiatyčių mieste sukilėliai puolė Rusijos kariuomenės įgulas 1863 m. vasario 6-7 d., bet mūšį galiausiai pralaimėjo.


Vaizdas:Siemiatycze bitwa1863.jpg|Mūšio schema
Drohičino žydų kapinės

**Drohičino žydų kapinės** () – žydų kapinės Drohičino mieste. Kapinių įkūrimo data nėra tiksliai žinoma. Kapinių teritorija 0,45 ha, kurioje išlikę apie 100 prastos būklės antkapių.

## Literatūra

* Przemysław Burchard: Pamiątki i zabytki kultury żydowskiej w Polsce. Warszawa: 1990 m., s. 60.   
 
## Nuorodos

* Aprašymas apie kapines I (lenk.) 
* Aprašymas apie kapines II (lenk.).
Drohičino mūšis

**Drohičino mūšis** () – 1192 m. šalia Drohičino gyvenvietės (tuo metu - Kijevo Rusios vasalinė Jotvos (Dainavos) žemė, dab. Lenkijos Palenkės vaivadijos Semiatyčių apskritis) įvykęs mūšis tarp bendros jotvingių ir Kijevo Rusios kariuomenės su Lenkijos karalystės kariuomene, kuriai vadovavo kunigaikštis Kazimieras II Teisingasis. 

Nei Kijevo Rusios pajėgų, nei jotvingių vado vardas neužfiksuotas, neužfiksuoti pajėgų dydžiai ir nuostoliai.

Mūšį laimėjo Lenkijos karalystės kariuomenė. Šaltiniuose nurodoma, kad lenkų kariuomenė pateko į pasalą, tačiau dėl geresnės disciplinos sugebėjo atsilaikyti ir nugalėti.

## Šaltiniai

# Bunar, Piotr; Sroka, Stanisław (1996). *[https://books.google.com/books?id=syS4AAAAIAAJ&q=Drohiczynem+zwyci%C4%99%C5%BCyli Wojny, bitwy i potyczki w średniowiecznej Polsce],* TAiWPN UNIVERSITAS. ISBN 978-83-7052-444-9
# *Historia Polski. Kalendarium dziejów: Pradzieje-1655*, t. 1, red. A. Nowak, Kraków 2010.
# Leszczyńscy, A. i M., *Najważniejsze wydarzenia w historii Polski i świata*, [b.m.i r.w.].

## Išnašos
Drohičino pilis

**Drohičino pilis** () – pilis stovėjusi šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Semiatičės apskrityje, Drohičino valsčiuje, Drohičino mieste ant dešiniojo Vakarinio Bugo upės kranto. Šiuo metu ant pilies kalno išlikę tik nedideli pilies griuvėsių fragmentai. 

## Istorija
Medinė gotikinio ir renesansinio architektūros stiliaus pilis buvo pastatyta XV a. amžiuje. Nėra tiksliai žinoma kas pilį pastatė ar Mazovijos kunigaikščiai ar Jogailaičiai. Iš pilies buvo valdomos Drohičino žemės. XVII a. pilyje veikė pilies teismas. Švedų tvano metu pilis buvo sugriauta. 1928 m. minint Lenkijos nepriklausomybės dešimtmetį ant kalno pastatytas obeliskas.  


Vaizdas:Drohiczyn gora zamkowaXIX.jpg
Vaizdas:Drohiczyn gora zamkowaXIXa.jpg


## Literatūra

* Tygodnik Ilustrowany Nr. 112, 1870 rok
* Białoruskie Zeszyty Historyczne, Nr. 12, 1999 r.
Boguševas (reikšmės)

**Boguševu** () vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:

* Boguševas (Monkų valsčius);
* Boguševas (Tžcianų valsčius).
Semiatyčių marios

**Semiatyčių marios** () – tvenkinys šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Semiatyčių apskrityje, Semiatyčių valsčiuje, Semiatičės mieste. Tai dirbtinės marios susidariusios po Kamionkos upės užtvenkimo XX a. septintajame dešimtmetyje. Marios yra suskirstytos į tris atskirus rezervuarus. Aplink ežerą įkurta nemažai stovyklaviečių ir poilsiaviečių.
Kamionka (upė)

**Kamionka** () – upė šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Semiatičės apskrityje. Dešinysis Vakarinio Bugo upės intakas, į kurį įteka šalia Turna Malos ir Vulka Nadbužnos kaimų. Upė teka per Semiatičės miestą ir Čartajevo kaimą. Semiatičės mieste upė yra užtvenkta ir yra įkurtos Semiatičės marios. Į upę įteka kairysis intakas Mahometas ir dešinysis *Muchaviecas*.
Levoniai (reikšmės)

**Levoniais** () vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:

* Levoniai (Monkų valsčius);
* Levoniai (Knišino valsčius).
Gžendai (reikšmės)

**Gžendais** () vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:

* Gžendai (Monkų apskritis);
* Gžendai (Augustavo apskritis).
Jasionuvka (reikšmės)

**Jasionuvka** () vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:

* Jasionuvka (Monkų apskritis);
* Jasionuvka (Sokulkos apskritis).
Varangerio fjordas

**Varangerio fjordas** (, ) arba **Variagų įlanka** (*Варяжский залив*) – Barenco jūros fjordas, įsiterpęs į šiaurės rytinius Norvegijos krantus, o rytuose taip pat skalauja Rusijos (Murmansko srities) pakrantes. Ilgis ~100 km, plotis ties žiotimis – 70 km. Gylis – iki 240 m. Iš vakarų jį riboja Varangerio pusiasalis, iš rytų – Rybačio pusiasalis. Geografiškai Varangerio fjordas nėra tikras fjordas, o tik giliai į žemyną įsiterpusi įlanka.

Prie pietinių Varangerio fjordo įlankų įsikūręs Kirkeneso miestas, o šiaurinėje pakrantėje – Vadsė ir Vardė. Dėl Golfo srovės įtakos įlanka dažniausiai žiemą neužšąla.
Varangerio pusiasalis

**Varangerio pusiasalis** () – pusiasalis šiaurės Norvegijoje, Finmarke, išsikiša į Barenco jūrą. Plotas – 3300 km². Pietryčiuose nuo Rybačio pusiasalio atskirtas Varangerio įlankos, o vakaruose Tanafjordas skiria nuo Nordkino pusiasalio. Didžiąją dalį teritorijos užima tundra, tik pakrantėse yra nedidelių beržynų. Pusiasalyje yra retų gyvūnų – poliarinių lapių, ernių ir kt., todėl yra įsteigtas Varangerio pusiasalio nacionalinis parkas.

Svarbiausios gyvenvietės: Vadsė, Vardė, Botsfjordas, Berlevogas, Nesebiu.
Plebanovcė (reikšmės)

**Plebanovce** () vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:

* Plebanovcė (Naujadvario valsčius);
* Plebanovcė (Sokulkos valsčius).
Vytautas Vičiulis

**Vytautas Vičiulis** (1951 m. spalio 16 d. Skuodo rajonas – 1989 m. kovo 3 d. Klaipėdoje) – Lietuvos restauratorius ir tautodailininkas, susideginęs dėl politinių priežasčių. Protestuodamas prieš sovietų įvykdytą Baltijos šalių okupaciją, apsipylė benzinu ir susidegino  1989 m. naktį iš kovo 2-osios į trečiąją prie Lenino paminklo Klaipėdoje. Sunkiai apdegęs, jis mirė ligoninėje kovo 3 d. 21 val. Ant jo kūno buvo rasta Lietuvos vėliavos likučių. Atsisveikinimo laiško ar testamento jis nepaliko.

## Taip pat skaitykite
* Romas Kalanta

## Šaltiniai
Červeteris

**Červeteris** () – Italijos miestas Romos provincijoje, Lacijuje.

## Banditačijos nekropolis

Žymiausias Červeterio turistinis objektas yra Banditačijos nekropolis, įtrauktas į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą kartu su Tarkvinijos nekropoliu. Jo plotas yra 400 ha, iš kurių 10 ha yra lankomi. Čia yra apie 1000 kapų, daugelis jų charakteringuose kauburiuose. Tai didžiausias nekropolis Viduržemio jūros regione. Nekropolio pavadinimas kilo nuo žemvaldžių žemės nuomos (*bando*) žemdirbiams.

Kapų amžius yra IX–III a. pr. m. e. Seniausi yra duobės, į kurias supilti velionio pelenai. Iš etruskų laikų yra du kapų tipai: kauburiai ir vadinamieji „kauliukai“, kvadratiniai kapai, sustatyti eilėmis palei „kelius“. Lankomoje teritorijoje yra du tokie keliai: Via dei Monti Ceriti ir Via dei Monti della Tolfa (VI a. pr. m. e.).

Kauburiai yra apskritos struktūros. Tai tufo uolienoje iškaltos velionio namų rekonstrukcijos su koridoriais, centrine sale ir keliais kambariais. Žinios apie etruskų gyvensena labai priklauso nuo tokių kapų dekoro. Žymiausias iš tokių kapų yra *Tomba dei Rilievi* (III a. pr. m. e.), priklausęs Matunui.

Iškasti radiniai yra Naciuonaliniame etruskų muziejuje Romoje, Vatikano muziejuje ir kituose. Dauguma puodų yra Červeterio muziejuje.

## Galerija

File:Cerveteri,_necropoli_della_banditaccia,_via_sepolcrale_principale,_01.jpg|Pagrindinis įėjimas į Banditačijos nekropolį.
File:Tomba dei Rilievi (Banditaccia).jpg|Banditačijos nekropolio interjeras (Tomba dei Rilievi; III a. pr. m. e.)
File:Villa Giulia - Sarcofago degli sposi.jpg|Sutuoktinių sarkofagas (Villa Giulia)
File:Acroterio fittile da un tempio di cerveteri, 525-500 ca. ca.JPG|Šventyklos skulpūra (525–500 m. pr. m. e.)
File:Bracciale d'oro, da tomba regolini-galassi di cerveteri, 650 ac ca..JPG|Auksinė apyrankė (650 m. pr. m. e.)
File:Louvre-Lens - Les Étrusques et la Méditerranée - 289 - Paris, musée du Louvre, DAGER, G 103 (Cratère attique à figures rouges ; cratère d'Antée) (A).jpg|Puodynė (520 m.–470 m. pr. m. e.)


## Miestai partneriai

*  Fiurstenfeldbrukas, Vokietija
*  Livri-Garganas, Prancūzija
*  Almunjekaras, Ispanija
Aleksandruvka (reikšmės)

**Aleksandruvka** () vadinamos šios gyvenvietės:

## Lenkija
* Aleksandruvka (Šudzialovo valsčius);
* Aleksandruvka (Krinkų valsčius);
* Aleksandruvka (Suvalkų apskritis);
* Aleksandruvka (Palenkės Bialos apskritis);
* Radziviluvka.

## Lietuva
* Aleksandruvka, kaimas Kaišiadorių rajone.

## Nuorodos
* 
*
Čampinas

**Čampinas** () – Italijos miestas Romos provincijoje, Lacijuje. Miestas iki 1974 m. buvo Marino miesto dalis. Čampinui suteiktas miesto statusas 2004 m. prezidento dekretu.

Čampiną garsina Giovan Battista Pastine tarptautinis oro uostas, dar vadinamas *Rome Ciampino*. Tai karinis oro uostas, kur priimami ir civiliai lėktuvai, daugiausiai tokių pigių skrydžių kompanijų kaip Ryanair. Miestas pavadintas Giovanni Giustino Ciampini, religingo mokslininko ir archeologo iš XVII a., vardu. 1951 m. mieste buvo 5 tūkst. gyventojų, 1971 m. - 28 tūkst., o dabar 38 tūkst.
Novinka (reikšmės)

**Novinka** () vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:

* Novinka (Šudzialovo valsčius);
* Novinka (Sokulkos valsčius);
* Novinka (Sidros valsčius);
* Novinka (Koricino valsčius);
* Novinka (Dambravos valsčius);
* Novinka (Augustavo apskritis).
Vojnovcė (reikšmės)

**Vojnovce** () vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:

* Vojnovcė (Šudzialovo valsčius);
* Vojnovcė (Kužnicos valsčius).
Leščanai (reikšmės)

**Leščanais** () vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:

* Leščanai (Krinkų valsčius);
* Leščanai (Suchovolos valsčius).
Visokiai (reikšmės)

**Visokiais** vadinamos šios gyvenvietės:

* Lenkijoje ():
** Visokiai (Vižainio valsčius);
** Visokiai (Račkų valsčius);
** Visokiai (Sokulkos apskritis);
** Visokiai (Palenkės Bialos apskritis).
* Lietuvoje:
** () buvęs Aukštalaukio (Butrimonių seniūnija) kaimo lenkiškas pavadinimas;
** () buvęs Aukštalaukio (Eišiškių seniūnija) kaimo lenkiškas pavadinimas.
Urkis

**Urkis** – ežeras rytų Lietuvoje, Molėtų rajone, 3 km į šiaurę nuo Inturkės, Labanoro regioniniame parke. Beveik ovalios formos, susidaręs ledo lūstavietėje. Nusidriekęs iš šiaurės vakarų į pietryčius 1,08 km, plotis iki 0,96 km. Altitudė 150,1 m. Krantai žemi, pelkėti – ežerą supa Urkio pelkė. Pakrantės gausiai užžėlusios vandens augalija, yra plovų. Dugnas padengtas sapropelio sluoksniu. Aplink ežerą stūkso Gojaus, Lakajų, Aukštasčiūrio miškai. Ežeras yra lyninio tipo.

Šiaurės vakaruose išteka Urkio (Papiškinio) upelis į Baltuosius Lakajus. Ežero pratakumas 464 %.

Greta Urkio yra Kačergų, Golių ir Bambėnų kaimai.

Ežerėvardis *Ùrkis* siejamas su žodžiais *urkioti, urkti* („barti, ūryti“),  („urgzti“), nors gali būti ir finougrizmas ( „upelis“).

## Draustinis
Nuo 1960 m. ežeras ir jo apylinkės paskelbtos ornitologiniu draustiniu (plotas 2,64 km²). Čia saugomi įvairūs gan reti vandens ir pelkių paukščiai: rudakakliai kragai, tikučiai, didžiosios kuolingos. Taip pat peri pempės, juodosios žuvėdros, rudagalviai kirai, ausytieji kragai, gulbės nebylės, didžiosios antys. Ežere draudžiama plaukioti, pakrantėse – šienauti, ganyti gyvulius.

## Šaltiniai
Tadas Poška

**Tadas Poška** (1921 m. gegužės 28 d. Jomantuose, Šilutės rajonas – 2001 m. gegužės 18 d. Telšiuose) – Lietuvos kunigas, monsinjoras.

## Biografija
Mokėsi Švėkšnos gimnazijoje, Telšių kunigų seminarijoje (1940–1941 m. Kauno tarpdiecezinėje kunigų seminarijoje). 1943 m. pavasarį baigė kunigų seminariją ir gruodžio 8 d. Tauragės bažnyčioje vyskupo Vincento Borisevičiaus įšventintas kunigu.

Dirbo vikaru Tauragėje, Telšių katedroje, Švėkšnoje, Klaipėdoje; klebonu – Palangoje, Alsėdžiuose, Užventyje, Sedoje, Šilalėje. Susilpnėjus sveikatai, buvo altaristas Rietave. Po to dirbo klebonu Gardame, Žemaičių Naumiestyje, aptarnaudamas Degučius, Luokėje, aptarnaudamas Upyną, Telšiuose, Mažeikiuose, dėstytoju Telšių kunigų seminarijoje, dvasios tėvu Telšių mažojoje seminarijoje. Tuo pat metu ėjo dekano ir Telšių vyskupijos tribunolo oficiolo pareigas, buvo Kunigų tarybos narys ir konsultorius. 1993 m. spalio 8 d. popiežius Jonas Paulius II suteikė jam monsinjoro titulą.

Laisvalaikiu kūrė eilėraščius. Visi jo eilėraščiai ir juodraščiai sudėti į knygą „Mėnulio ašara žieduos“. Palaidotas Telšių Švč. M. Marijos Ėmimo į dangų bažnyčios šventoriuje.

## Bibliografija
* Mėnulio ašara žieduos: eilėraščiai (sud. Rožė Poškienė, iliustr. Irena Kačenauskaitė). – Vilnius: Ciklonas, 2008. – 183 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-880-02-8

## Šaltiniai
Malūno parkas

**Malūno parkas** (iki 2017 m. **Trinyčių parkas**) – vienas iš vaizdingiausių parkų Klaipėdos mieste. Svarbiausias parko akcentas – Malūno tvenkinys.

## Parko istorija

Seniausia parko dalis – minima jau nuo XVI a. kaip Malūno tvenkinys (), nes priešais tvenkinį, Bangų g. ir Gluosnių skersgatvio kampe, yra senasis malūno pastatas. Minima, kad čia buvo Danės upės atšaka, o vėliau pastačius užtvanką, susidarė tvenkinys.

XVIII a. šioje teritorijoje buvo įsikūrusios Joniškės (), Būtsargių () ir Justenhofo () dvarų sodybos. Pokario metais apaugęs senas tvenkinys buvo išvalytas, A. Inkratienė ir inžinierius V. Toleikis paruošė perspektyvinius poilsio zonos planus. Parkas pradėtas kurti XX amžiaus 5–6 dešimtmetyje. Šiandien parke augantys augalai – tai buvusių dvarų parkų likučiai.

Kadangi greta šios vietos tuomet veikė „Trinyčių“ verpimo fabrikas, Malūno tvenkinys vietinių žmonių imtas vadinti *Trinyčių tvenkiniu* ar *Trinyčių ežeru*. Vėliau, nuo ežero pavadinimas prigijo ir naujai įkurtam parkui.

2004 m. parke buvo pastatyta skulptūra „Žydėjimas“ (autorius Jurgis Malinauskas), žyminti tuometinį Klaipėdos miesto geografinį centrą. Buvo planuota po dešimties metų ieškoti ūgtelėjusio miesto naujo geografinio centro ir jį pažymėti kita skulptūra.

## Augmenija

Parkui būdingi medžiai:

* mažalapė ir paprastoji liepa,
* paprastasis klevas,
* uosialapis klevas,
* paprastasis uosis,
* kalninės pušys.

Parkui būdingi krūmai:

* baltauodė meškytė,
* sidabrinis žilakrūmis,
* baltažiedis vikmedis,
* sedulos,
* šeivamedis.
Parkui būdingos žolės:
* miškinė mėta (retas ir Į Lietuvos raudonąją knygą įrašytas augalas).

## Gyvūnija

Paukščiai:

* didžiosios antys,
* laukiai,
* gulbės.
* paprastasis varnėnas

Žinduoliai:

* bebrai,
* ondatros.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Klaipėdos turizmo ir kultūros informacijos centras
Boknafjordas

**Boknafjordas** () – Šiaurės jūros fjordas, įsiterpiantis į Norvegijos pietvakarinius krantus (Rugalandą). Ilgis 52 km, plotis iki 25 km, didžiausias gylis 917 m. Krantai daugiausia aukšti, suskaidyti, daug mažų salų. Pietiniame Boknafjordo krante įsikūręs Stavangeris.

## Šaltiniai
Ūpartas

**Ūpartas** arba **Kiškelio ežeras** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, 5 km į šiaurę nuo Salako, Gražutės regioniniame parke. Išsidriekęs iš vakarų į rytus 2,31 km, plotis siekia 0,43 km. Altitudė 148,6 m. Gylis – iki 3,8 m. Krantai daugiausia aukšti, iš šiaurės apaugę Gražutės mišku, pietuose – siauru medžių ir krūmų ruožu. Pietinėje pakrantėje daugiausia plyti pievos. Dugnas padengtas karbonatingu dumblu ir gėlavandene klintimi. Yra 0,05 ha sala. Per Ūparto ežerą iš rytų į vakarus teka Šventosios aukštupys, iš Samavo ežero įteka Samava (Vaisinė).

Prie Ūparto įsikūrę kaimai: Samauka, Tiltiškės.

Vandenvardis *Ū̃partas* (*Ū̃parstas, Ū̃spartas*) gretinamas su Dniepro aukštupio baseino upėvardžiais *Усперт, Усперть, Вопрат, Уперта*. Visi šie laikomi baltiškos kilmės – iš *už-* + *pert-*. Vandenvardžio *Ū̃partas* pirminė lytis būtų **Ūž-partas*.

## Šaltiniai
Langioja

**Langioja** () – Norvegijai priklausanti sala, esanti Norvegijos jūroje, Vesteroleno salyne. Tai trečia pagal dydį Norvegijos sala (neskaitant Svalbardo). Jos plotas – 850,2 km². Paviršius kalnuotas; didžiausias aukštis 763 m. Krantai išraižyti fjordų (pvz., Eidsfjordenas), yra ežerų (Alsvogvatnetas). Plyti pievos, kadagynai, pelkės.

Saloje gyvena apie 20 000 gyventojų. Verčiamasi avių auginimu, žvejyba, turizmu. Didžiausia gyvenvietė – Sortlandas. Langioja tiltu sujungta su Hinioja.


Image:Bitterstad Hallartinden.jpg|Salos kraštovaizdis
Image:Guvåg 2.jpg|Guvogas
Image:IMG 1060a - Mot Malnesberget ved Hovden.jpg|Malnesfjordas


## Šaltiniai
Netūnas

**Netūnas** () – Italijos miestas Romos provincijoje, Lacijuje. Miestas yra 60 km į pietus nuo Romos, pavadintas romėnų dievo Neptūno vardu. Tai kurortas ir žemės ūkio centras prie Tirėnų jūros, turistiniame uoste gali būti 860 laivų, yra jachtų klubas.

Netūną įkūrė saracėnai IX a. Išlikęs senamiestis, *Borgo Medievale* ir *Forte Sangallo*, 1503 m. pastatyta pilis. Mieste yra Šv. Maria Goretti šventykla su jos kapu. Be to bažnyčioje yra labai vertinga polichrominė medinė Šv. Mergelės statula, kuri nešama procesijoje pirmą gegužės šeštadienį.

Miesto beisbolo komanda *Danesi Nettuno* yra viena svarbiausių Italijoje ir dažnai laimi čempionatą. Jį žaisti vietinius išmokė amerikiečių kariai per Antrąjį pasaulinį karą. Šiaurinėj miesto daly Sicilijos-Romos amerikiečių kapinėse guli 7800 JAV karių. 

## Miestai partneriai

* Ardi, Airija
* Korinaldas, Italija
* Traunro, Vokietija
* Bandolis, Prancūzija
* Klyvlendas, JAV
* Vėras, Vokietija
Vardė

**Vardė** (, ) – nedidelis miestas šiaurės rytų Norvegijoje, Finmarke, nedidelėje Vardehuso saloje, esančioje greta Varangerio pusiasalio rytinio galo. Yra neužšąlantis uostas prie Barenco jūros, oro uostas, Vardėje yra galutinis europinės trasos E75 taškas. Verčiamasi daugiausia žvejyba, vystomas turizmas. Veikia radaras.

## Galerija

File:Fishing boats at Vardø.jpg|Žvejų laivai
File:Gamle_Vardoe_kyrkje_Wilse.jpeg|Bažnyčia 1933 m.
File:Pomormuseet.jpg|Muziejus
File:Vardo_Ort_und_Kirche.jpg|Bažnyčia ir uostas


## Nuorodos
* Komunos svetainė
* Turistams skirta svetainė 
* Turistams
IAAF Deimantinė lyga 2012

**IAAF Samsung Deimantinė lyga 2012** – trečiasis IAAF rengiamos Deimantinės lygos sezonas. Tuomet lygoje vyko keturiolika vienadienių susitikimų.

## Susitikimai

## Lygos rungtys
### Vyrai
#### Bėgimai

#### Techninės rungtys

### Moterys
#### Bėgimai

#### Techninės rungtys

## Lietuva lygoje

### Klasifikaciniai taškai

X - nedalyvavo.

## Nuorodos
*Oficiali svetainė
Akešhiusas

**Akešhiusas** () – apskritis pietų Norvegijoje. Ribojasi su Hedmarku, Oplandu, Biuskeriudu, Oslu ir Estfoldu. Tai antra pagal gyventojų skaičių šalies apskritis, nusileidžianti tik Oslui. Apskrities administracinis centras yra Oslas, tačiau į jos sudėtį neįeina.

Akešhiusas skirstomas į dvi tradicines sritis – Folį ir Rumerikę. Apskritis ženkliai urbanizuota, didelę dalį teritorijos užima Oslo priemiesčiai. Į jos sudėtį patenka Mjosos ežero pakraštys, dalis Glomos upės.

## Savivaldybės

Akešhiusas padalintas į 21 savivaldybę:

Berumas
Askeris
Lilestriomas
Nordre Folas
Ulensakeris
Nesodenas
Frognas
Vestbiu
Osas
Enebakas
Liorenskugas
Relingenas
Eurskug-Helandas
Nesas
Erumas
Nitedalas
Luneris
Jevnakeris
Nanestadas
Eidsvolis
Hurdalas



Image:Mistberget.jpg|Mistbergeto kalnas
Image:Granfossen in fall Lysaker.jpg|Granfoseno krioklys
Image:Hurdal church.jpg|Hurdalo bažnyčia 


## Šaltiniai
Estfoldas

**Estfoldas** () – apskritis Norvegijos pietryčiuose. Ribojasi su Akershusu ir Švedija, o iš vakarų supa Oslo fjordas. Apskrities administracinis centras yra Sarpsborgas.

## Geografija

Apskrities paviršius kalvotas, apaugęs miškais. Vakarine dalimi teka Glomos upė. Oslo fjordo pakrantėje gausu nedidelių salų (Valeris).

## Savivaldybės

Estfoldas padalintas į 17 savivaldybių:
# Aremarkas
# Ašimas
# Eidsbergas
# Fredrikstadas
# Haldenas
# Hubelis
# Valeris
# Markeris
# Mosas
# Rakestadas
# Riugė
# Rodė
# Sarpsborgas
# Šiptvetas
# Spiudebergas
# Tregstadas
# Voleris


Image:Great sunset on lake foxen (july 2005, 25).jpg|Fokseno ežeras
Image:Begbyfeltet09.jpg|Begbiu uolų piešiniai
Image:Moss, Norway.jpg|Mosas


## Šaltiniai
Hedmarkas

**Hedmarkas** () – buvusi apskritis Norvegijos pietryčiuose. Ribojosi su Pietų Trendelagu, Oplandu, Akershusu ir Švedija. Apskrities administracinis centras buvo Hamaras.

2020 m. Hedmarko apskritis panaikinta, ją ir Oplando apskritį sujungus į Inlandeto apskritį.

## Geografija

Apskrities apima didžiausią šalies ežerą Mjosą, jos teritorija taip pat teka pagrindinė šalies upė Gloma. Įsteigtas Femundsmarkos nacionalinis parkas. Hedmarke yra toliausiai į pietus nutolusi samių gyvenama vieta Norvegijoje.

## Savivaldybės

Hedmarkas buvo padalintas į 22 savivaldybes:
# Ringsakeris
# Hamaras
# Elverumas
# Stangė
# Kongsvingeris
# Pietų Odalis
# Osnesas
# Letenas
# Triusilis
# Šiaurės Odalis
# Gruė
# Omutas
# Voleris
# Stur Elvdalis
# Alvdalis
# Usas
# Rendalenas
# Tolga
# Foldalis
# Engerdalis


Image:Tronfjell.JPG|Savaleno ežeras
Image:Langglupdalen øst 01.JPG|Langlupo slėnis
Image:Gata Tolga.jpg|Tolgos gyvenvietė
Oplandas

**Oplandas** () – buvusi apskritis Norvegijos pietinėje dalyje. Ribojosi su Pietų Trendelagu, Miore ir Rumsdaliu, Akershusu, Biuskeriudu, Oslu, Sogne ir Fjurdane ir Hedmarku. Apskrities administracinis centras buvo Lilehameris.

2020 m. Oplando ir Hedmarko apskritys panaikintos ir sujungtos į vieną Inlandeto apskritį.

## Geografija

Apskrities paviršius kalnuotas, čia stūkso aukščiausi šalies kalnai – Galhiopigenas (2469 m) ir Glitertindas (2465 m). Gausu ežerų (dalis Mjosos ežero, Ransfjordenas ir kt.). Teka Gudbransdalslogenas, Begna.

## Savivaldybės

Oplandas padalintas į 26 savivaldybes:


Image:Bitihorn, Øystre Slidre.JPG|Kraštovaizdis Rytų Slidrėje
Image:Lom stavkirke 1.jpg|Lomo medinė bažnyčia
Image:Jotunheimen mountains near Memurubu.jpg|Jotunheimeno nacionalinis parkas
The Hub

**The Hub** – televizijos kanalas, pradėjęs veikti 2010 m. spalio 10 d. Kanalą bendrai įkūrė kompanijos Hasbro ir Discovery Communications. Jis pakeitė kanalą Discovery Kids.

Dar prieš kanalui pradedant darbą kritikai išreiškė susirūpinimą, kad jis visų pirma skirtas Hasbro gaminamų žaislų reklamai. Kanalo bei jo steigėjų vadovai į tai atsakė nurodydami, kad kiti vaikams skirti televizijos kanalai, irgi priklauso žaislų gamintojams, pavyzdžiui, Walt Disney Co ar Viacom.

## Išnašos

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
Andrejavas (reikšmės)

**Andrejavu** vadinamos gyvenvietės:

* Lenkijoje ():
** Andrejavas (Augustavo apskritis);
** Andrejavas (Sokulkos apskritis);
** Andrejavas (Suvalkų apskritis).
* Lietuvoje:
** () – lenkų naudojamas Endriejavo kaimo pavadinimas.

## Nuorodos

* [Andrzejewo [Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografinis žodynas|Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne], Tom XV, cz. 1 (Abablewo – Januszowo) z 1900 r. (lenk.)].
Valinčiai (reikšmės)

**Valinčiais** (, ) vadinamos šios gyvenvietės:

* Valinčiai (Seinų apskritis), Lenkijoje;
* Valinčiai (Sokulkos apskritis), Lenkijoje;
* Valinčiai (Vitebsko sritis), Gudijoje.
Biuskeriudas

**Biuskeriudas** () – apskritis Norvegijos pietinėje dalyje. Ribojasi su Oplandu, Hordalandas, Akershusu, Telemarku, Oslu, Sogne ir Fjurdane ir Vestfoldu. Apskrities administracinis centras yra Dramenas.

## Geografija

Vakarinė apskrities dalis kalnuota, išraižyta slėnių, apaugusi miškais ir pievomis. Rytuose būdingos lygumos, kuriomis teka daug upių (Niumdalslogenas, Begna, Dramenas) ir gausu ežerų (Tiurifjordas, Krederenas, Sperilenas). Pietrytiniame pakraštyje siekia Oslo fjordą.

## Savivaldybės

Biuskeriudas padalintas į 21 savivaldybę:


Image:RjukandefossenHemsedal.jpg|Rjukandefoseno krioklys
Image:Trillemarka langseterfjell.jpg|Trilemarkos draustinis
Image:Torpo Stavkyrkje.jpg|Torpo bažnyčia


## Šaltiniai