open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Pietro Longhi

**Pjetras Longis** (kitaip *Pietras Longis*, ; 1701 m. lapkričio 15 d. – 1785 m. gegužės 8 d.) – italų XVIII a. baroko dailininkas iš Venecijos. Pagarsėjo žanriniais to meto Venecijos gyvenimo vaizdais.

## Biografija
Pjetras Longis (tikras vardas it. *Pietro Falca*) gimė Venecijoje, sidabro dirbinių meistro Alessandro Falca ir jo žmonos Antonia šeimoje. Tėvo dirbtuvėse išėjo pirmuosius dailės mokslus. Vėliau mokėsi pas Venecijos istorinių scenų tapytoją Antonio Balestra. Pirmasis svarbus užsakymas altoriniui paveikslui datuojamas 1732 m. Ankstyvuosiuose darbuose Longis bandė sekti Giovanni Battista Tiepolo ir Sebastiano Ricci maniera. 1733 m. vedė Caterina Maria Rizzi. Kaip daugelis to meto Venecijos dailininkų Pietras Longis tikėjosi gauti monumentaliosios tapybos užsakymų. Tačiau jo freskų darbai, atlikti 1734 m. *Palazzo Sagredo* buvo nesėkmingi. Po to Longis išvyko į Boloniją, kur mokėsi ir dirbo kartu su Giuseppe Maria Crespi.

Apie 1740 m. Longis grįžo į Veneciją, kur pradėjo tapyti mažų matmenų paveikslus, kuriuose vaizdavo kasdienines Venecijos kilmingųjų gyvenimo scenas. Šie paveikslai buvo sėkmingi ir Pjetras Longis daugiau nebekeitė žanro. Dailininkas daugiausia dirbo Venecijos užsakovams ir neieškojo užsakymų iš užsienio. Tarp jo kūrybos mylėtojų – garsios *Grimani*, *Barbarigo* ir *Manin* Venecijos giminės. Jo kūryboje jaučiama Nyderlandų dailininkų įtaka. Venecijos respublika tuo metu buvo smukimo fazėje. Pjetras Longis vaizdavo aukštuomenę, besistengiančią išsaugoti buvusį valstybės spindesį. Pjetro Longio paveiksluose dažnai vaizduojami karnavalai, maskaradai, venecijietiška tradicija tapusios kaukės.

1756 m. Longis buvo priimtas į Venecijos meno akademiją jos įsikūrimo metu. 1766 m. tapo garbės nariu. Gyvenimo metu buvo lyginamas su žymiu Venecijos komediografu Carlo Goldoni. Vadinamas „tapybos Goldoni“. Gyvenimo metu Longis susilaukė 11 vaikų. Keturi jų išgyveno jaunystę, sūnus Alessandro tapo sėkmingu portretistu, kitas sūnus Pietro Guarienti buvo istoriniu tapytoju. Pjetras Longis mirė 1785 m. gegužės 8 d. Venecijoje.

## Darbų galerija

Pietro Longhi - The Dancing Lesson - WGA13397.jpg | „Šokio pamoka“ (apie 1741, Akademijos galerija, Venecija)
Pietro Longhi - The Tailor - WGA13399.jpg| „Siuvėjas“ (apie 1741, Akademijos galerija, Venecija)
Pietro Longhi (Italian - The Painter in His Studio - Google Art Project.jpg | „Tapytojas savo studijoje“ (1741-44, J. Paul Getty muziejus, Los Andželas)
Pietro Longhi 1751 rhino.jpg| „Raganosis Klara Venecijoje“ (1751, Londono nacionalinė galerija)
Pietro Longhi - The Tickle - WGA13413.jpg| „Pakutenimas“ (1755, Tiseno-Bornemiso muziejus, Madridas)
Ca' Rezzonico - L'ambasciata del moro 1751 - Pietro Longhi.jpg| „Mauro laiškas“ (1751,  Ca' Rezzonico, Venecija)


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Pietro Longhi WGA tinklalapyje
* Pietro Longhi Uficių galerijos tinklalapyje
* Pietro Longhi Encyclopaedia Brittanica tinklalapyje
* Pietro Longhi J. Paul Getty muziejaus tinklalapyje
* Pietro Longhi biografija (italų k.)
Rosalba Carriera

**Rozalba Kariera** (kitaip *Rozalba Karjera*, ; 1675 m. spalio 7 – 1757 m. balandžio 15 d.) – italų XVIII a. rokoko dailininkė, pagarsėjusi pasteliniais portretais.

## Biografija
Rozalba Kariera (pilnas vardas it. *Rosalba Giovanna Carriera*) gimė Venecijoje 1675 m. spalio 7 d. Spėjama, kad ji su motina jaunystėje užsiėmė nėriniavimu. Nenusisekus šeimos verslui perėjo prie miniatiūristės amato. Ji užsiimdavo dramblio kaulo tabokinių dekoravimu į Veneciją atvykstantiems užsienio turistams. Apie 1702 m. datuojami pirmieji jos pasteliniai tapybos darbai. 1705 m. ji buvo priimta į Romos Šv. Luko meno akademiją. Jos pateiktas darbas buvo miniatiūra, tačiau greitai Kariera pradėjo garsėti pastelėmis. 1706 m. ji lankėsi Diuseldorfo dvare. Po keleto metų užsakymai pradėjo ateiti į jos ateljė Venecijoje.

Saksonijos kurfiurstas, Lenkijos karalius ir LDK didysis kunigaikštis Augustas III buvo dideliu Karieros kūrybos gerbėju. Tokiu būdu didžiulė Rozalbos pastelių kolekcija (apie 150 vienetų) buvo sukaupta Dresdeno Senųjų meistrų paveikslų galerijoje. 1720 m. Rozalba, būdama jau žymia asmenybe, lankėsi Paryžiuje, kur susilaukė didelio vietos aristokratijos dėmesio. 1720 m. tapo Prancūzijos karališkosios akademijos nariu. Po to Karjera grįžo į Veneciją. 1730 m. praleido keletą mėnesių Vienoje, kur ją patronavo imperatorius Karolis VI, imperatorienė ėmė tapybos pamokas. 

1738 m. mirė Rozalbos sesuo. Dailininkė buvo labai paveikta nelaimės. Apie 1746 m. jos regėjimas pradėjo blogėti ir greitu laiku, apie 1751 m., ji visiškai apako. Gyveno vieniša ir mirė 1757 m. balandžio 15 d. Palaidota *San Vio* (kitaip *Santi Vito e Modesto*) bažnyčioje Venecijoje. Rozalbos Karieros kūryba prisidėjo prie rokoko stiliaus išplatinimo po Europą. Jos pasteles sunku datuoti, daugeliu atvejų nežinomos asmenybės, kurios jose vaizduojamos. Prancūzų rokoko menininkas Antuanas Vato pozavo portretui 1721 m.

## Darbų galerija

Image:Rosalba Carriera - Young Girl Holding a Monkey - WGA04508.jpg | „Jauna moteris su beždžionėle“ (apie 1721, Luvras, Paryžius)
Image:Rosalba Carriera - Louis XV of France as Dauphin (1720-1721) - Google Art Project.jpg| „Prancūzijos dofinas Liudvikas XV“ (apie 1720-21, Senųjų meistrų paveikslų galerija Dresdene)
Image:Carriera, Rosalba - Spring - c. 1725.jpg| „Pavasaris“ (1725, Ermitažas, Sankt Peterburgas)
Image:Rosalba Carriera - The Singer Faustina Bordoni (1697-1781) with a Musical Score - Google Art Project.jpg| „Dainininkė Faustina Bordoni“ (apie 1725, Senųjų meistrų paveikslų galerija Dresdene)
Image:Rosalba Carriera - Maria Theresa, Archduchess of Habsburg (1717-1780) - Google Art Project.jpg| „Erchercogė Marija Teresė iš Habsburgų“ (apie 1730, Senųjų meistrų paveikslų galerija Dresdene)
Image:Rosalba Carriera - Flora - WGA4491.jpg| „Flora“ (apie 1730, Uficių galerija, Florencija)
Image:Rosalba Carriera (Italian) - Sir James Gray, Second Baronet - Google Art Project.jpg | „Baronetas seras Džordžas Grėjus“ (1744-45, J. Paul Getty muziejus, Los Andželas)


## Nuorodos

* Rosalba Carriera WGA tinklalapyje
* Rosalba Carriera Encyclopaedia Britannica tinklalapyje
* Rosalba Carriera biografija nmwa.org tinkalapyje
Ožkos pienas

**Ožkos pienas** (; ) – pienas, gaunamas iš naminių ožkų ().

Ožkos kasmet duoda 2 % viso pasaulio pieno. Kai kurios ožkų veislės auginamos specialiai pieno gamybai.

Ožkos pieno riebalų lašeliai yra smulkūs ir gerai emulsinti, todėl ožkos pieno riebalai gerai išsilaikė piene ir nenusistoja viršuje kaip kad būna su karvės pienu. Todėl ožkos pieno nereikia homogenizuoti. Jei numatoma iš pieno gaminti sūrį, homogenizacija nerekomenduojama, nes ji keičia pieno struktūrą, ir tada pienas sunkiau koaguliuoja, prastėja sūrio kokybė ir išeiga.

Pieninės ožkos, būdamos pieningiausio amžiaus (3–4 laktacija) per dieną vidutiniškai duoda 2,7–3,6 litro pieno. Laktacija trunka apie 10 mėnesių, į galą pieningumas mažėja. Pieno vidutinis riebumas apie 3,5 %.

Ožkų pieną paprastai perdirba į sūrį, sviestą, ledus, jogurtą, kachetą () ir kitus produktus.
Ožkos sūris Prancūzijoje vadinamas *chèvre* ( 'ožka'). Du jo variantai yra rokamaduras () ir *Montrachet*. Ožkos sviestas yra baltas, kadangi ožkos piene geltonas beta karotinas būna perdirbtas į bespalvį vitaminą A.

## Skirtingų pieno rūšių maistingumas
100 g pieno sudėtis:

## Nuorodos
Čederis

**Čederis** (angl. *cheddar*) – angliško kietojo sūrio rūšis. Šis sūris pradėtas gaminti XII amžiuje to paties pavadinimo miestelyje Somerseto grafystėje. Sūris gaminamas iš karvių pieno. Laikomas iki tinkamumo naudoti nuo 3 iki 18 mėnesių.

Čederis 2006 m. buvo pats populiariausias sūris Jungtinėje Karalystėje, užėmęs 51 procentą šalies sūrių rinkos.

## Šaltiniai
Sutirštintas pienas

**Sutirštintas pienas** arba **kondensuotas pienas** – karvės pienas, iš kurio pašalinta dalis vandens. Populiariausias yra saldintas sutirštintas pienas, savo sudėtyje turintis daug cukraus. Pastaruoju metu abi sąvokos naudojamos sinonimiškai. Saldintas sutirštintas pienas yra labai tirštas; įpakuotas skardinėse neatidarius gali išsilaikyti iki ketverių metų. Toks pienas yra dažno saldaus patiekalo sudėtinė dalis JAV, Indijoje, Argentinoje, Brazilijoje, Europoje, Rusijoje ir kitose šalyse. Kai kur ši pieno rūšis maišoma su kava ir arbata.

Panašus produktas yra ir nesaldintas sutirštintas pienas, kuris nėra saldus ir iš jo pašalinta apie 60 % vandens.

Pasak Marko Polo užrašų, XIII amžiuje totoriai sugebėjo tirštinti pieną.

## Šaltiniai
Anykščių Puntukas

**Anykščių „Puntukas“** – krepšinio klubas iš Anykščių, žaidžiantis RKL. Klubas įkurtas 1994 m. 2016 m. viduryje nusprendė nedalyvauti RKL dėl finansinių sunkumų.

## Ankstesni klubo pavadinimai
* 1993–1996 m. Anykščių „Šarūnas“
* 1996–2004 m. Anykščių „Puntukas“
* 2004–2007 m. Anykščių „Puntukas-Jarimpeksas“
* 2010–2011 m. Anykščių „Puntukas-Dussmann Service“
* 2011–2016 m. Anykščių „KKSC-Volupis“

## Klubo pasiekimai

## Nuorodos
*Oficialus komandos puslapis
* Klubo naujienos 
* NKL informacija apie klubą
Ryžių pienas

**Ryžių pienas** – javų pieno rūšis, gaminama iš ryžių. Dažniausiai šis pienas gaminamas iš natūralių ir nesaldžių ryžių. Kartais ryžių pienas pasaldinamas cukranendrių cukrumi ar kitomis jo rūšimis.

Lyginant su karvės pienu ryžių pienas turi daugiau angliavandenių, tačiau turi žymiai mažiau kalcio ir baltymų bei iš viso neturi cholesterolio ir laktozės.

Pramoniniu būdu pagamintas ryžių pienas būna praturtintas kalciu, vitaminais B12, B3 bei geležimi.

Ryžių pieną vartoja žmonės alergiški laktozei ar sojai. Taip pat šį pieną naudoja veganai.

## Šaltiniai
NKL 2007–2008 m. sezonas

NKL 2007–2008 metų sezonas – 3-as lygos sezonas, kuriame dalyvavo 17 klubų. Lygos čempione tapo Kauno „Žalgiris-2“.

## Reguliarusis sezonas

## Atkrintamosios varžybos

### Aštuntfinaliai

### Finalai

## Nuorodos
Kupranugarės pienas

**Kupranugarės pienas** () – pienas, gaunamas iš kupranugarių ().

Kupranugarių pienas turi daug vitaminų (vitamino C yra 3 kartus daugiau nei karvės piene), mineralų bei imunoglobinų. Kupranugarių pienas turi mažiau laktozės, palyginti su karvių pienu, o kalio, magnio, geležies, vario, mangano, natrio ir cinko yra daugiau nei karvės piene. Taip pat kupranugarių pienas turtingesnis riebalų ir proteinų.

Karvės ir ožkos piene yra daugiau cholesterolio nei kupranugarių piene.

Kupranugarių pienas laikomas sveikatos šaltiniu. Izraelyje buvo atlikti tyrimai dėl teigiamo kupranugarių pieno poveikio gydant vaikus nuo alergijos. Indijoje toks pienas naudojamas medicinoje. Beduinai tiki šio pieno gydomosiomis savybėmis.


Vaizdas:Camel milking in Niger.jpg|Kupranugarės melžimas
|Butelis su kupranugarės pienu
|*Šubatas* - raugintas kupranugarės pienas (Kazachija)


## Kupranugarių sūris
Iš kupranugarių pieno gaminamas sūris. Tiesa, jo gamyba yra sunkesnė nei kitų gyvūnų sūrių dėl sudėtingo tirštėjimo.

## Šaltiniai
Solomon Blumgarten

**Solomonas Bliumgartenas** () (1872 m. Virbalyje, Rusijos imperija - 1927 m. Bronkse, JAV) – Lietuvos žydų kilmės JAV poetas, vertėjas rašęs Jidiš kalba. Rašytojo slapyvardis buvo *Yehoash*, kuriuo jis buvo gerai žinomas JAV jidiš literatūros skaitytojams.

## Biografija

Gimė 1872 m. Virbalyje. 1890 m. emigravo į Niujorką, JAV. Pirmąjį dešimtmetį užsiminėjo verslu, bet 1900 m. dėl tuberkuliozės atsigulė į ligoninę, kur ir pradėjo rašyti. Rašė poemas, apsakymus, esė, pasakėčias, vertė straipsnius ir knygas. Išvertė nemažai pasaulinio garso kūrinių į jidiš kalbą. Labiausiai žinomas Biblijos vertimas, kuris laikomas vienu iš geriausių jidiš kalbos darbų bei iki šių dienų naudojamas tarp jidiš kalba kalbančių žmonių. Taip pat išvertė Koraną, dalį arabų literatūros kūrinių, išleido jidiš kalbos žodyną. Jo paties darbai išversti į daugelį pasaulio kalbų. 1914 m. keliavo po Palestiną, grįžęs išleido trijų dalių knygą apie kelionę ir pačią šalį. Netikėtai mirė 1927 m. Bronkse.

## Literatūra

* "Impressions of the Land of Israel" book review of The Feet of the Messenger in The New York Times, June 24, 1923
* Kravitz, Nathaniel, "3,000 Years of Hebrew Literature", Chicago: Swallow Press Inc., 1972
* "Solomon Bloomgarten: Jewish Poet and Editor Dies in the Bronx – Funeral Today" [the name is spelled "Bloomgarten" in the headline but "Bloomgarden", with a "d", in the article), no-byline obituary in The New York Times January 12, 1927
* Goldman, Yosef. Hebrew Printing In America. YGBooks, 2006. ISBN 1-59975-685-4
Augalinis pienas

**Augalinis pienas** – grupė į pieną panašių gėrimų, daromų iš augalų sėklų. Jis gaminamas dėl skonio ar maistinių savybių, taip pat ir siekiant pakeisti karvių ar kitų gyvūnų pieną tarp jam alergiškų arba veganišką mitybą pasirinkusių žmonių. Augalinis pienas naudojamas kaip atskiras gėrimas, valgių sudėtinė dalis, iš jo gaminama augalinė varškė, sūris, jogurtas, grietinė, ledai ir kiti produktai.

Paprastai augalinis pienas daromas sėklas išbrinkinus, jas smulkiai sumalus su vandeniu ir iš gauto skysčio nukošus tirščius. Siekiant pagerinti skonį, papildomai dedama cukraus, druskos, kitokių priedų.

Augalinio pieno gamyba turi ilgą istoriją. Pavyzdžiui, sojų pienas minimas I a. kinų raštuose, migdolų pienas – viduramžių Europos receptų knygose. Vienu iš Lietuvos tradicinių valgių laikomas aguonų pienas.

Daugelyje šalių pastebimas augalinio pieno populiarėjimas. 2011 m. duomenimis, JAV šių gėrimų rinka siekė 1,3 mlrd. dolerių, jos plėtra užfiksuojama ir Europoje. Pačios populiariausios augalinio pieno rūšys yra gaminamos iš sojų, ryžių, migdolų, avižų.

## Rūšys

* Pienas, gaminamas iš grūdų: avižų, ryžių.
* Iš ankštinių: sojų, lubinų, žemės riešutų.
* Iš riešutų: migdolų, kokosų, lazdynų.
* Kiti: aguonų, sezamų, kanapių, saulėgrąžų.

## Gamintojai

* Alpro
* Oatly
* Vitasoy
* Plamil

## Šaltiniai
Augustas Rogalis

**Augustas Rogalis** () (1880 m. kovo 10 d. Pavembriuose, Rusijos imperijoje – 1941 m. spalio 29 d. Klaipėdoje Trečiasis Reichas) – politikas, Lietuvos seimo narys 1923–1926 m., aktyvus Lietuvos vokiečių bendruomenės veikėjas.

## Biografija

Gimė 1880 m. kovo 10 d. Pavembriuose, Vilkaviškio apskrityje, pasiturinčioje evangelikų reformatų ūkininkų šeimoje. Baigė Sankt Peterburgo aukštąją verslo mokyklą. Baigęs mokslus dirbo *Vitgenšteinų* šeimos buhalteriu. 1914–1917 m. kariavo Pirmajame pasauliniame kare, Rytų Galicijoje. 1917 m. tapo baltagvardiečiu ir kovojo prieš bolševikus Rusijos pilietiniame kare, bėgdamas nuo bolševikų 1922 m. grįžo į Lietuvą. 1923 m. pradėjo dirbti Kauno vokiečių kooperatyviniame banke.

1923–1926 m. buvo išrinktas į II Seimą, kur priklausė vokiečių ir rusų bendrai frakcijai. Kandidatavo ir į Trečiąjį Seimą, bet nebuvo išrinktas. 1930 m. tapo Lietuvos vokiečių kooperatyvo žurnalo bei *Vokiečių kalendoriaus* redaktoriumi. 1941 m. prasidėjus Antrajam pasauliniam karui užsirašė savanoriu į vermachtą, bet fronte buvo sužeistas ir mirė 1941 m. spalio 29 d. Klaipėdoje.

## Nuorodos

* Antrojo Seimo nariai 

## Literatūra

* Lietuvos Respublikos Seimų I (1922–1923), II (1923–1926), III (1926–1927), IV (1936–1940) narių biografinis žodynas, Lituanistikos tradicijų ir paveldo įprasminimo komisija, Vilniaus pedagoginis universitetas, Vilnius 2007
Zygmunt Kęstowicz

**Zigmuntas Kenstovičius** () (1921 m. sausio 24 d. Šakiuose, Lietuva – 2007 m. kovo 14 d. Varšuvoje, Lenkija) – lenkų teatrų, filmų ir TV serialų aktorius.

## Biografija

Gimė 1921 m. sausio 24 d. Šakiuose. Vaikystę praleido Pastovyje, kur jo tėvams priklausė vaistinė. 1939 m. pradėjo studijuoti teisę Vilniaus universitete. Prasidėjus karui perėjo dirbti į teatrą – pradžioje Vilniuje 1940–1945 m., vėliau Balstogėje 1945–1947 m., Krokuvos kameriniame teatre 1947–1948 m., Krokuvos dramos teatre 1948–1950 metais.

Nuo šeštojo dešimtmečio pradžios jis savo gyvenimą susiejo su Varšuva, kurios teatruose atliko daugiau kaip 200 vaidmenų. 1950–1952 m. vaidino Varšuvos *Lenkų teatre*, 1952–1956 m. Nacionaliniame teatre, 1952–1957 m. Liaudies teatre, 1957–1960 m. komedijų teatre, 1962–1965 m. klasikiniame teatre, 1965–1966 m. *Lenkų teatre*, 1966–1985 m. dramos teatre, 1985–1990 m. savanorių teatre. Jis taip pat žinomas kino aktorius, vaidinęs apie 30 lenkiškų filmų, kuriuos statė tokie garsūs režisieriai kaip Jerzy Kawalierowicz ir Andrzej Wajda. 1997–2007 m. vaidino viemame iš populiariausių Lenkijos TV serialų *Klan*, kur atliko *Władysław Lubicz* vaidmenį.

1987 m. įkūrė fondą neįgaliesiems vaikams „Suteikti galimybę“. Aktorius BNS korespondentui ne kartą labai nuoširdžiai pasakojo apie Lietuvą – savo tikrąją tėvynę. Aktoriui už jo kūrybą buvo suteikta daug įvairių Lenkijos apdovanojimų ir ordinų, iš kurių vienas buvo Šypsenos Ordinas. Mirė 2007 m. kovo 14 d. Varšuvoje, palaidotas Povonzkų kapinėse.

## Filmografija

### Filmai
* 1953: *[[Pościg]]*
* 1954: *[[Autobus odjeżdża 6.20]]*
* 1956: *[[Cień]]*
* 1958: *[[Baza ludzi umarłych]]*
* 1963: *[[Dwa żebra Adama]]*
* 1965: *[[Jutro Meksyk]]*
* 1967: *[[Cześć kapitanie]]*
* 1967: *[[Paryż - Warszawa bez wizy]]*
* 1969: *[[W każdą pogodę]]*
* 1970: *[[Epilog norymberski]]*
* 1970: *[[Pejzaż z bohaterem]]*
* 1970: *[[Portfel]]*
* 1970: *[[Zapalniczka]]*
* 1971: *[[Trochę nadziei]]*
* 1972: *[[Podróż za jeden uśmiech]]*
* 1973: *[[Die Schlüssel]]*
* 1975: *[[W te dni przedwiosenne]]*
* 1976: *[[Karino]]*
* 1977: *[[Żołnierze wolności]]*
* 1978: *[[Bez znieczulenia]]
* [[1979]]: *Sekret Enigmy*
* [[1979]]: *Tajemnica Enigmy*
* [[1981]]: *Okolice spokojnego morza*
* [[1990]]: *Korczak*

=== TV Serialai ===
* [[1964]]: *Barbara i Jan*
* [[1965]]: *Dzień ostatni - dzień pierwszy*
* [[1968]]: *Stawka większa niż życie*
* [[1970]]: *Czterej pancerni i pies*
* [[1971]]: *Podróż za jeden uśmiech*
* [[1973]]: *Czarne chmury*
* [[1973]]: *Janosik*
* [[1973]]: *Stawiam na Tolka Banana*
* [[1974]]: *Karino*
* [[1974]]: *Najważniejszy dzień życia*
* [[1976]]: *Polskie drogi*
* [[1976]]: *Szaleństwo Majki Skowron*
* [[1997]]–[[2007]]: *Klan''

## Nuorodos

* Biografija www.imdb.com (angl.);
* Biografija I (lenk.);
* Biografija II (lenk.);
* Filmografija (lenk.);
* Nuotraukos.

## Šaltiniai
Briedės pienas

**Briedės pienas** () – briedžių () patelių organizme gaminamas pienas, kuriuo maitinasi briedžių jaunikliai. Tačiau Rusijoje ir Švedijoje egzistuoja ir komercinė briedžių pieno gamyba.

## Briedės pieno savybės
Briedžių pienas turi daug riebalų (10%) ir sausųjų pieno medžiagų (21,5%), pagal Rusijos briedžių tyrimų rezultatus. Šiaurės Amerikoje briedžių tyrimai ne tokie išsamūs, bet jų rezultatai rodo, kad amerikinių briedžių piene sausųjų medžiagų kiekis dar didesnis.

Briedžių laktacija vyksta nuo birželio iki rugpjūčio. Kokybiškais pašarais mintančių briedžių piene maistinių medžiagų kiekis didėja iki 25-osios laktacijos dienos, kada maisto medžiagų kiekis (taip pat ir riebalų bei mineralinių druskų) būna didžiausias, o po to iki laktacijos pabaigos mažėja.

Palyginti su karvės pienu, briedžių pienas turi daugiau aliuminio, geležies, seleno ir cinko.

## Briedininkystė
Pieninė briedininkystė egzistuoja Rusijoje. Ivano Susanino sanatorija į savo pacientų davinį įtraukė briedžių pieną, nes manoma, kad briedžių pienas skatina spartesnį atsigavimą po ligų, pagerina chroniškomis ligomis sergančių ligonių būklę.

Kai kurie Rusijos tyrėjai teigia, kad briedžių pieno, turinčio daug lizocimo, gėrimas mažina vaikų šansus susirgti gastroenterologinėmis ligomis.

Manoma, kad *Älgens Hus* ('Briedžių namai') ūkis Bjurholme (Švedija), priklausantis Christeriui ir Ulai Johansonams (*Christer and Ulla Johansson*), yra vienintelis briedžių sūrio gamintojas pasaulyje. Ūkis cituojamo straipsnio parašymo metu turėjo tris melžiamas briedes, iš kurių pieno per metus pagamindavo apie 300 kilogramų sūrio. Sūris buvo parduodamas už maždaug 1000 JAV dolerių už kilogramą.
Sutrikdytos briedės pieno išsiskyrimas sustoja, tokiais atvejais 2 litrų pieno išmelžimas tyloje gali trukti iki 2 valandų.

Rusijos briedžių tyrėjas Aleksandras Minajevas yra bandęs gaminti briedžių sūrį ir teigia, kad dėl didelio baltymų kiekio briedžių sūris pernelyg greitai kietėja.

## Nuorodos
Krzysztof Szwernicki

**Kristupas Švernickis** (, ) (1814 m. rugsėjo 8 d. Varnupiuose, Liudvinavo valsčius, Rusijos imperija – 1894 m. lapkričio 26 d. Irkutske, Rusijos imperija) – vienuolių Marijonų kunigas, 1852 m. ištremtas į Irkutską, kur tapo viso Sibiro, *Didžiausios pasaulyje* katalikų parapijos kunigu. 1888 m. popiežius Leonas XIII nominavo kunigą *Sibiro apaštalu*.

## Biografija

Gimė 1814 m. rugsėjo 8 d. Varnupiuose. Tėvas *Adomas Švernickis*, motina *Kotryna Voclavskaitė*, tėvai sūnų pakrikštijo *Juozapu*, bet vėliau būdamas vienuoliu jis pasikeitė savo vardą į *Kristupas*. Būdamas 7 metų pradėjo lankyti Marijampolės mokyklą, vėliau perėjo mokytis į Marijonų vienuoliams priklausiusią mokyklą. 1831 m. sukilimo metu užsirašė savanoriu į ulonus. Sukilimo metu buvo du kartus sužeistas Stočeko mūšyje ir Nova Viešo mūšyje. Nusilpus sukilimui grįžo į vienuolyną, kur 1832 m. baigė mokslus.

1837 m. gruodžio 24 d. Seinuose įšventintas į kunigus. Būdamas kunigu dirbo su kurčiais žmonėmis Varšuvoje, kur prisidėjo prie kurčiųjų mokyklos atidarymo. Taip pat įkūrė ir mokytojavo panašioje mokykloje Marijampolėje. 1846 m. suimtas už anticarinę veiklą ir pasodintas į Varšuvos citadelę, kur praleido 5 metus. 1852 m. ištremtas į Irkutską. Atvykęs į šį miestą tapo vietos bažnyčios kunigo *Hacickio* padėjėju. 1855 m. carinė valdžia atleido kunigą nuo bausmės, tačiau šis pasirinko likti Irkutske. 1856 m. mirus kunigui, tapo Irkutsko bažnyčios kunigu.

Po 1863 m. sukilimo į Irkutską buvo ištremtas kunigas Rapolas Kalinauskas, kuris sėmėsi daug gerų pavyzdžių iš Švernickio veiklos. 1879 m. sudegė Irkutsko bažnyčia. 1881–1885 m. Švernickio pastangomis buvo pastatyta nauja Irkutsko katalikų bažnyčia, šalia kurios buvo įrengti našlaičių namai. 1894 m. sausį kunigas buvo užpultas ir sumuštas, nuo sunkių sužalojimų nebeatsigavo ir mirė 1894 m. lapkričio 26 dieną.

## Nuorodos
* Marijonai praeityje;
* Biografija I (angl.) ;
* Biografija II (lenk.) ;
* Veikla Sibire (lenk.);
* Vienuolių Marijonų istorija (angl.).
Pieno plėvelė

**Pieno plėvelė** () – lipni baltymų plėvelė, susidaranti kaitinamo pieno ir pieno turinčių skysčių (karšto kakavos gėrimo, kai kurių pieno sriubų) paviršiuje. Ją sudaro virinamame piene besidenatūruojantys baltymai (pvz., kazeinas).

Japonijoje VII–X a. iš sluoksniais suklojamų pieno plėvelių gamino pieno produktą so. So perdirbant toliau būdavo gaunamas kitas produktas *daigo*. Iš sojų pieno Kinijoje ir Japonijoje panašiu būdu taip pat gaminama sojų plėvelė juba.

Nepale pieno plėvelė vadinama *turr*, daliai žmonių patinka ją valgyti geriant pieną.
Lietuvos Respublikos Vyriausybės rūmai

**Lietuvos Respublikos Vyriausybės rūmai** – pastatas Vilniaus senamiestyje.

## Istorija
XIX a. pab. būsimųjų rūmų vietoje stovėjo privatūs namai, kurie Antrojo pasaulinio karo metais naudoti kaip ligoninė. 1944–1963 m. pastatuose veikė Vilniaus 6-oji vidurinė mokykla, kurią iškėlus atsilaisvinusiose patalpose įkurta Vilniaus dailės mokykla ir Lietuvos TSR Švietimo ministerijos respublikinė neakivaizdinė vidurinė mokykla.

1977 m., nugriovus anksčiau rūmų vietoje stovėjusius namus, buvo pastatyti Lietuvos komunistų partijos (LKP) Centro Komiteto (CK) rūmai. 1983–1990 m. juose be LKP CK, taip pat veikė šios partijos laikraščių „Laikas ir įvykiai“ ir „Komunistas“ redakcijos.

1989 m. atsiradus savarankiškajai LKP ir LKP (TSKP), šių partijų Centro Komitetai dalijosi patalpomis. Taip pat buvusių laikraščių redakcijose buvo įkurtas Filosofijos, sociologijos ir teisės institutas. 1990 m. kovo 27 d. rūmus užėmus sovietinei armijai, iš jų išvyti savarankiškosios LKP CK ir Filosofijos, sociologijos ir teisės institutas.

1991 m. rugpjūčio 22 d. pastatą palikus sovietinės armijos kariams ir Lietuvos komunistų CK nariams, jis trumpam nenaudotas.

1992 m. sausio mėn. rūmuose įsikūrė LR Vyriausybė. 

## Pastate veikusios institucijos
* 1994–2000 m. LR valdymo reformų ir savivaldybių reikalų ministerija (dabar LR VRM);
* 2001–2003 m. Informacinės visuomenės plėtros komitetas (dabar Konstitucijos pr. 15-89, 09319 Vilnius);
* 2018 m. Nacionalinis bendrųjų funkcijų centras (dabar G. Vilko g. 12, 01112 Vilnius)
* 2017–2021 m. Lygių galimybių kontrolieriaus tarnyba (dabar S. Konarskio g. 35, 03123 Vilnius).

## Šaltiniai

## Nuorodos
Ekskursija po Lietuvos Respublikos Vyriausybės rūmus
Aron Friedmann

**Aronas Frydmanas** (, 1855 m. rugpjūčio 22 d. Šakiuose, Rusijos imperija - 1936 m. birželio 9 d. Berlyne, Trečiasis Reichas) – Lietuvos žydų kilmės Vokietijos sinagogų muzikos kompozitorius ir kantorius.

## Biografija

Gimė 1855 m. rugpjūčio 22 d. Šakiuose. 1877 m. išvažiavo mokytis kompozicijos į Berlyną. 1882 m. pradėjo dirbti kantoriumi Berlyno Naujojoje sinagogoje, kur buvo svarbiausiasis giedotojas solistas, kuris kartais vadovauja chorui. Vėliau studijavo žydų istoriją ir literatūrą. Nuo 1883 m. iki 1892 m. mokėsi, o vėliau ir dėstė Sterno konservatorijoje. 1892 m. pradėjo dėstyti Prūsijos dailės akademijoje. Daug metų dirbo Berlyno sinagogų kantoriumi ir sinagogų muzikos kompozitoriumi. 1923 m. pasitraukė iš visų visuomeninių veiklų. Mirė 1936 m. birželio 9 d. Berlyne.

## Darbai

* Schir lischlomo. Chasanut für das ganze liturgische Jahr („Lied Salomos“). Berlin 1901.
* Synagogale Gesänge. Eine Studie. Zum 100. Geburtstage Salomon Sulzer's und 10. Todestage Louis Lewandowski's (1904) nebst deren Bibliographien, dargestellt von Aron Friedmann, Haupt-Cantor der jüd. Gemeinde zu Berlin und Kgl. Musikdirektor. Zweite, vielfach erweiterte Auflage. Berlin, C. Boas, 1908
* Aron Friedmann 1908: Der Synagogale Gesang: Eine Studie. Verlag Kessinger Publishing, printed on demand, ISBN 978-1-16750-5-409
* Leo Roth, Richard Campbell und Helmut Aris (Hsg): Synagogale Gesänge, fotomechanischer Nachdruck der Ausgabe 1908 mit Nachwort und Registern, Leipzig 1978, Edition Peters
* Denkschrift zum 200-jährigen Bestehen der Berliner Alten Synagoge. 1914.
* Lebensbilder berühmter Kantoren. 1918–1928 (3 Bände).
* 50 Jahre in Berlin. Memoiren. 1929
Mindaugas Šnipas

**Mindaugas Šnipas** (1960 m. kovo 22 d. Šakiuose, Lietuvos TSR) – Lietuvos skulptorius. Aktyvus tarptautinių simpoziumų dalyvis, rezidentas. Skulptoriaus darbų turi įsigijusios Lietuvos, Suomijos, Danijos meno galerijos, muziejai.

## Biografija

Gimė 1960 m. kovo 22 d. Šakiuose. 1984 m. baigė Vilniaus dailės institutą ir įgijo skulptoriaus specialybę, nuo 1989 m. Vilniaus dailės akademijos Skulptūros katedros docentas, nuo 1990 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narys. Personalines  parodas rengia nuo 1986 metų. Nuo 1984 m. dalyvavo grupinėse parodose Lietuvoje, Estijoje, Austrijoje, Švedijoje, Suomijoje, Australijoje, Danijoje, Italijoje, Nyderlanduose, Portugalijoje ir kitose šalyse. 

## Darbai

Vilniuje M. Šnipas sukūrė skulptūrą „Piliakalnis“ (Panerių skulptūrų parke), atminimo lentas M. Vainraichui (Jono Basanavičiaus g. 16), R. Chvolesui (Tilto g. 15) ir Z. Reizenui (Jono Basanavičiaus g. 17). 

1987 m. Kauno miesto sode prie muzikinio teatro buvo pastatytas skulptoriaus sukurtas kompozitoriaus Stasio Šimkaus paminklinis biustas.

1989 m. balandžio 9 d. Kauno Muzikinio teatro sodelyje, pažymint kompozitoriaus Juozo Naujalio 120-ąsias gimimo metines, atidengtas skulptoriaus sukurtas paminklinis biustas. 

1997 m. rugsėjo 12 d. Vilniuje, netoli namo Žydų g. 5, atidengtas skulptoriaus sukurtas paminklas-biustas Vilniaus Gaonui, kurį sukūrė, remdamasis jau anksčiau sukurtu skulptoriaus Teodoro Kazimiero Valaičio gipsiniu modeliu.

2009 m. birželio 21 d. Jonavoje atidengtas skulptoriaus sukurtas paminklas Abraomui Kulviečiui. 2011 m. gegužės 12 d. atidengtas skulptoriaus sukurtas paminklas Vilniaus Latvių gatvėje žymiam rusų poetui Konstantinui Balmontui.
 

Vaizdas:Mindaugas Šnipas1.JPG|Prie poeto Konstantino Balmonto paminklo
Vaizdas:Abraomaskulvietispaminklas.jpg|Skulptoriaus sukurtas paminklas Abraomui Kulviečiui Jonavoje


## Nuorodos

* Skulptoriaus biografija ;
* В Вильнюсе открыт памятник поэту Бальмонту.

## Šaltiniai
Žygimantas Vaičiūnas

**Žygimantas Vaičiūnas** (g. 1982 m. sausio 19 d. Šakiuose, Lietuvoje) – Lietuvos diplomatas, politikas

## Biografija

2000 m. baigė Šakių Varpo vidurinę mokyklą, 2006 m. – Vilniaus universitetą.

2004–2005 m. dirbo analitiku Vilniaus regiono plėtros agentūroje, 2005–2009 m. dirbo analitiku Strateginių studijų centre. 2009–2011 m. Lietuvos Respublikos energetikos ministerijos Strateginio planavimo ir ES reikalų skyriaus vedėjas.

2011–2012 m. energetikos viceministras. 2012–2014 m. energetikos ministro patarėjas. 2014–2016 m. Lietuvos energetikos atašė Lietuvos nuolatinėje atstovybėje Europos Sąjungoje. 2016 – 2020 m. energetikos ministras. Po to jį pakeitė Dainius Kreivys.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Biografija (angl.);
* Energetikos ministerijoje dirbs trys viceministrai;
* Buvęs šakietis paskirtas Energetikos ministerijos viceministru ;
* Vilniaus krepšinio sąjunga.

|-
Šaryno kanjonas

**Šaryno kanjonas** () arba **Čaryno kanjonas** () – kanjonas pietryčių Kazachstane, Almatos srityje, 195 km į rytus nuo Almatos, netoli Kinijos sienos. Susidarė Šaryno upei (Ilio intakas) kertant 12 mln. metų senumo nuosėdinių uolienų masyvą. Kanjono ilgis 154 km, gylis 150–300 m. Turistų lankomiausia dalis yra vadinamasis „Pilių Slėnis“, kur kanjono ilgis siekia 2 km, o plotis yra 20-80 m. Kanjone auga reliktinių uosių giraitė.

Kanjonas patenka į Šaryno kanjono nacionalinį parką.


Image:IMG 7431-Sharyn canyon.jpg
Image:Charyn Canyon - 3.jpg
Image:CharynCanyon2.jpg
Vaizdas:Charin.jpg
Tarbagatajus

**Tarbagatajus** (, ) – kalnagūbris rytų Kazachstane ir Sindziange (Kinija), tarp Alakolio ir Zaisano ežerų. Ilgis ~300 km, plotis ~50 km. Aukštis – iki 2992 m (Tastau k.). Jungiasi su Sauro kalnų masyvu. Tarbagatajus sudarytas iš klinties, granito, smiltainio. Paplitę karstiniai reiškiniai. Šlaituose plyti kalnų stepės ir pusdykumės.

## Šaltiniai
Tiramisu

**Tiramisu** – itališkas desertas, gaminamas iš sausainių „pirštelių“, išmirkytų kavoje, kiaušinio trynių ir maskarponės sūrio. Tiramisu gardinamas Marsalos vynu ir kakavos milteliais. Tiramisu receptai buvo pritaikyti įvairiems pudingams, pyragams ir kitiems desertams.

Tiramisu atsiradimo istorijų yra ne viena. Vieni teigia, kad pirmasis toks receptas buvo aprašytas Giovanni Capnist receptų knygoje *I Dolci Del Veneto* 1983 m. Istorikų teigimu, pirmą kartą Tiramisu buvo paminėtas Sienoje. Ši versija teigia, kad toks gaminys buvo pagamintas didžiojo Toskanos hercogo Kozimo III garbei 1969 m. gruodžio 24 d., kuomet jis aplankė Sienos miestą.

## Šaltiniai
Sagyzas

**Sagyzas** (, ) – upė šiaurės vakarų Kazachstane, Aktobės ir Atyrau srityse. Prasideda Pauralės plynaukštėje, susiliejus Kyzladylsajaus ir Dauldos upėms. Vingiuoja stepėmis į vakarus. Baigiasi Tenteksoro druskožemyje, Pakaspijo žemumoje.

Upės salpa plati, atvira, apaugusi viksvameldžiais, vietomis pelkėta. Vaga vingiuota, skaidosi į daug protakų. Vasarą Sagyzo aukštupys ir žemupys išdžiūsta, vaga susikaido į atskirus druskingus telkinius. Nuo lapkričio iki kovo pabaigos laikosi ledas.

Upės vanduo naudojamas drėkinimui.
Juozas Kaunas

**Juozas Kaunas** (1870 m. birželio 13 d. Pavilktiniuose, Sintautų valsčiuje, Rusijos imperija - 1936 m. rugpjūčio 28 d. Jonavoje, Lietuva) – mokytojas, politikas, Jonavos burmistras.

## Biografija

Gimė 1870 m. birželio 13 d. Pavilktinių kaime. 1890 m. baigė Veiverių mokytojų seminariją. Mokėsi daugelyje pasaulio šalių: Palestinoje, Turkijoje, kai kuriose Rusijos imperijos vietovėse.

Iki 1915 m. mokytojavo Ingavangyje, Klebiškyje, Jominuose, Štabine ir Suvalkų mieste. Pirmojo pasaulinio karo metu buvo pasitraukęs su pabėgėliais į Rusiją, gyveno Tombove. 1918 m. grįžo į Lietuvą, mokytojavo Žemojoje Panemunėje, vėliau persikėlė į Kauną. 

1919 m. buvo paskirtas į Vidaus reikalų ministerijoje besikuriantį Savivaldybių įstaigų departamentą. 1920-1921 m. buvo valsčiaus skyriaus viršininkas, 1921-1924 m. – Savivaldybių departamento direktoriaus padėjėjas, 1924-1926 m. – Departamento vyriausiasis revizorius, 1924-1925 m. rengė valsčių savivaldybių raštvedžių ir sekretorių kursus. 1926-1936 m. buvo Jonavos miesto burmistru. Iš šių pareigų pasitraukė visiškai pablogėjus sveikatai.

Daug prisidėjo prie Lietuvos savivaldos kūrimo, tvarkė ir tobulino savivaldybių veiklos pirmuosius žingsnius. Daug dirbo sudarydamas administracinius vienetus – apskritis, nustatydamas jų ribas, vėliau tvarkydamas valsčius ir jų ribas. Mirė 1936 m. rugpjūčio 28 d., palaidotas Skarulių kapinėse.

## Nuorodos

* Juozas Kaunas .

## Literatūra

* Jonavos krašto žmonės. - Jonava : Linotipas, 2000. - P. 88.

## Šaltiniai
Sigitas Plaušinaitis

**Sigitas Plaušinaitis** (g. 1941 m. lapkričio 24 d. Rudžiuose, Būblelių valsčiuje) – lietuvių vertėjas ir kalbotyrininkas.

## Biografija

Gimė Rudžiuose, Būblelių valsčiuje, Šakių apskrityje. Studijavo germanistiką Vilniaus universitete. Nuo 1964 m. pradėjo dirbti Vilniaus universiteto filologijos fakultete. 1972 m. Maskvos valstybiniame lingvistikos universitete apsigynė daktaro disertaciją.

Nuo 1981 m. tapo Vilniaus universiteto, užsienio kalbų instituto, vokiečių kalbos katedros docentu. Universitete dėstė paskaitas. Daugiausiai laiko skyrė vokiečių kalbos istorijos studijoms, taip pat vertė senovinius tekstus bei domėjosi lyginamąja lingvistika. 2005–2006 m. kartu su *Yvonne Goldammer* išleido vokiečių-lietuvių kalbų žodyną teisininkams.

## Darbai
* Plaušinaitis, Sigitas / Goldammer, Yvonne / Jurčys, Paulius: Vokiečių-lietuvių, lietuvių-vokiečių kalbų verslo ir teisės žodynas / Deutsch-litausches, litauisch-deutsches Wirtschafts-und Rechtsworterbuch. Žuvėdra, Vilnius, 2018 (760 psl.). ISBN, ISSN, ISMN: 978–609-8219-01-2
* Plaušinaitis, Sigitas / Goldammer, Yvonne / Jurčys, Paulius: Deutsch-Litauisches Rechtswörterbuch für Wirtschaftler, Juristen und Geschäftsleute / Vokiečių-lietuvių kalbų žodynas ekonomistams, teisininkams ir verslininkams. ArxBaltica, Kaunas, 2007, (357 psl.). ISBN 978-9955-755-42-5.
* Plaušinaitis, Sigitas / Goldammer, Yvonne: Litauisch-Deutsches Wörterbuch für Juristen / Lietuvių-vokiečių kalbų žodynas teisininkams. TEV, Vilnius 2006. ISBN 9955-680-21-0.
* Plaušinaitis, Sigitas / Goldammer, Yvonne: Deutsch-Litauisches Wörterbuch für Juristen / Vokiečių-lietuvių kalbų žodynas teisininkams. TEV, Vilnius 2005. ISBN 9955-491-89-2.

## Šaltiniai
Asilės pienas

**Asilės pienas** () – pienas, gaunamas iš asilų () patelių. Nuo Senovės Egipto laikų naudojamas tiek maistui, tiek kosmetikai.

Asilė per dieną duoda iki 2 litrų pieno. Asilų pieno ūkiai turi nuo kelių iki 600 melžiamų asilių.

## Pieno sudėtis
Asilių ir kumelių pienas dideliu laktozės kiekiu primena moters pieną.
 




## Panaudojimas

### Panaudojimas maistui
Asilių pienas laikomas artimiausiu moters pienui, turi daug laktozės. Riebalų turi mažiau, negu karvės pienas. Iki XX a. pradžios asilės pieną dažnai naudojo kaip moters pieno pakaitalą. Taip šis pienas buvo naudojamas ir tarpukario metais, nors ir rečiau.

Neseni tyrimai parodė, kad asilės pienas gali būti naudojamas kaip karvės pieno pakaitalas vaikams, alergiškiems galvijų baltymams. Vidutinė amerikiečių visuomenės klasė į asilių pieno vartojimą žiūri nepalankiai.

### Kosmetika
Istoriniuose šaltiniuose rašoma, kad Egipto karalienė Kleopatra VII, siekdama išsaugoti odos jaunatviškumą, maudydavosi asilių piene. Pagal legendą tam, kad paruošti kasdieninę pieno vonią Kleopatrai, reikėdavo pamelžti virš 700 asilių.

Senovės Romoje buvo tikima, kad asilės pienas naikina odos raukšles, švelnina ir balina odą. Plinijus Vyresnysis rašė, kad antroji imperatoriaus Nerono žmona Popėja Sabina () pirmoji Romoje ėmė maudytis asilių piene.

Yra duomenų, kad Napoleono sesuo Paulina Bonapartė (*Pauline Bonaparte*; 1780–1825) odos priežiūrai irgi naudojo asilių pieną. Asilių pienas ir šiomis dienomis naudojamas muilo ir odos drėkiklių gamyboje.

### Gydymas
Anksčiau asilių pieną naudojo gydymui. Gydomosiomis šio pieno savybėmis tikėjo nuo antikos laikų.

Hipokratas (460–370 m. pr. m. e.) siūlė asilių pienu gydyti įvairius susirgimus, pvz., kepenų susirgimus, užkrečiamąsias ligas, karštines,
edemas, nosies kraujoplūdžius, apsinuodijimus ir žaizdas.

Savo enciklopediniame veikale „Naturalis Historia“ (28-tame tome) Plinijus Vyresnysis, rašydamas apie iš gyvūnų gaunamus vaistus, siūlė asilių pienu gydyti apsinuodijimus, karštines, nuovargį, akių dėmes, dantų klibėjimą, veido raukšles, išopėjimus, astmą ir kai kuriuos ginekologinius susirgimus.

Panašiai Žoržas Biufonas (*Georges-Louis Leclerc, Comte de Buffon*; 1707–1788) veikale *Histoire naturelle* irgi minėjo gydomąsias asilės pieno savybes.

Tamilnado valstijoje (Pietų Indija) naujagimiams duoda asilės pieno (paprastai vienąkart), kad balsas būtų skambesnis. Retai naujagimį šiuo pienu girdo dukart. Tiki, kad šiam tikslui pakanka 5–10 ml asilės pieno.

## Nuorodos
Čečilas

**Čečilas** (; ; ) – sūryminis virviškasis sūris, kilęs Armėnijoje ir Anatolijoje. Savo konsistencija primena sulugunį ar mocarelą. Gaminamas kad įgytų tvirtų virvelių pavidalą, o tada tos virvelės suvyniojamos aštuoneto pavidalu.

Čečilas yra tradicinis armėnų virtuvės ir Rytų Anatolijos sūris. Jis populiarus ir Turkijoje. Rusijoje jis labai populiarus kaip užkanda prie alaus baruose, gana plačiai pardavinėjamas europinėje Rusijos dalyje.

Čečilas brandinamas sūryme, prieš valgomas dažnai dar parūkinamas. Jis kartais maišomas su varškės sūriu ar kietaisiais sūriais ir laikomas puodynaitėse ar vynmaišiuose.

Maisto medžiagų kiekis čečile:
* riebalai – 5-10%
* vanduo – 58-60%
* valgomoji druska – 4-8%

Dėl mažo riebalų kiekio čečilas dažnai naudojamas kaip dietinis maistas.

## Nuorodos
Sulugunis

**Sulugunis** (; ), *sulgunis* – sūryminis gruziniškas sūris iš Samegrelo regiono. Jo skonis rūgštus, saikingai sūrus, tekstūra gali būti silpnai akyta, konsistencija elastiška. Spalva nuo baltos iki blyškiai geltonos. Sulugunį dažnai kepina, dėl ko jo kvapas užmaskuojamas. Patiekiamas dažniausiai supjaustytas pleištais.

Tipiškas sulugunio luitas būna plokščio, 2,5–3,5 cm storio disko pavidalo, sveria 0,–1,5 kg. Vanduo sudaro apie 50 %, druskos būna 1–5 %. Sausojoje medžiagoje riebalų vidutiniškai būna apie 45 %. Sulugunis gaminamas tik iš natūralių žaliavų. Normalizuotas karvės pienas sutraukiamas šliužo fermentu, rauginama naudojant grynas pienarūgščio rūgimo bakterijas.

## Etimologija
Teigiama, kad pavadinimas kilęs iš  'turintis išrūgų', prie kurio pridėtas gruziniško tipo nominatyvas *-и*. Žodis atsiradęs iš  'išrūgos' +  'priesaga, rodanti medžiagą, iš ko pagaminta'.

## Gamyba
XX a. 8-tą dešimtmetį sulugunis sudarė 27 % viso Gruzijoje pagaminto sūrio. Sulgunis Tarybų Sąjungoje buvo trečias pagal populiarumą (po brinzos ir osetiniško sūrio) sūryminis sūris, 1987 m. sudaręs 16,5 % visų TSRS sūryminių sūrių produkcijos.

Sulugunis gali būti gaminamas ne tik iš karvių, bet ir iš buivolių, avių, ožkų pieno ar jų mišinio.
Tai „greitas“ sūris, subręstantis per 1–2 dienas. Normalizuoto pieno ir bakterijų raugo mišinys šutinamas 36–38 °C temperatūroje arba paveikiamas šliužo fermentais be šutinimo. Po to būsimas sulugunis 5 val. čederinamas išrūgose 34–35 °C temperatūroje, kol titruojamas rūgštingumas pasiekia 140–160°T.

Čederinta masė po to supjaustoma į 1–3 cm ilgio gabalėlius. Jie kaitinami iki 60–80 °C besisukančioje maišyklėje vieni arba įpylus išrūgų arba sūrymo. Žaliavinė masė plastiškinima nuo 5 iki 7 minučių. Tiesioginis sausas plastiškinimas duoda puikaus skonio riebesnį, sausesnį sūrį. Baigta plastiškinti sūrio masė atvėsinama, nusausinama nuo išrūgų, Jai rankomis suteikiama norimas luito pavidalas. Suformuoti sūrio luitai nokinami šaltame (8–12 °C), silpnai rūgščiame sūryme nuo 6 iki 48 valandų.

## Literatūra
* Jones, Evan (1984). *The World of Cheese*.
* Gudkov, A. V. (1999). *Cheeses of the former USSR*, in: Fox, Patrick P. (1999). *[http://books.google.com/books?id=c7cacFl04bgC Cheese: Chemistry, Physics and Microbiology: Major Cheese Groups]*, volume 2. Springer. ISBN 0-8342-1339-7, ISBN 978-0-8342-1339-5.

## Šaltiniai
Skyfall

**Skyfall** arba **Operacija „Skyfall** () – dvidešimt trečiasis filmas apie britų slaptojo agento 007 Džeimso Bondo nuotykius, sukurtas 2012 m. Pagrindinį vaidmenį atlikęs Danielis Kreigas Bondo personažą įkūnijo trečiame filme. Filmo premjera sutapo su penkiasdešimties metų Bondo filmų jubiliejumi, kai 1962 m. buvo sukurtas pirmasis filmas apie MI6 agentą „Daktaras Ne“.

„Operacija Skyfall“ tapo pirmuoju šios serijos filmu, kurio pajamos viršijo 1 milijardą dolerių, o 2012 m. didesnį pelną uždirbo tik filmas „Keršytojai“.

Juostos premjera įvyko Royal Albert Hall salėje, o ją stebėjo Didžiosios Britanijos princas Čarlzas su žmona.

Filmas nominuotas penkiems Oskarams.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Daniel Craig – agentas 007 Džeimsas Bondas
* Judi Dench – M, MI6 vadovė
* Javier Bardem – Raoul Silva
* Ralph Fiennes – Gareth Mallory, naujasis M
* Naomie Harris – Eva Moneypenny, MI6 agentė ir M sekretorė
* Bérénice Marlohe – Severina
* Ben Whishaw – Q
* Rory Kinnear – Bilas Taneris

Judi Dench šeštąjį ir paskutinį kartą atlieka MI6 viršininkės M vaidmenį. Juostos pabaigoje jos pareigas perima Ralph Fiennes herojus.

MI6 technikos specialisto Q vaidmenį pirmą kartą atlieka Benas Whishaw: iki tol jį vaidino tik aktoriai Desmond Llewelyn ir John Cleese.

## Filmavimas
Filmą buvo planuota kurti anksčiau, su režisieriumi Sem Mendes buvo sutarta iškart po „Paguodos kvanto“ pasirodymo 2008 m., tačiau dėl kompanijos „MGM“ finansinių problemų iki 2010 m. gruodžio visi darbai buvo nutraukti.
Išsprendus finansines problemas, buvo nuspręsta juostos prezentaciją nukelti į 2012 m. pabaigą, tuo pažymint 50 metų Bondo sagos jubiliejų.

Filmavimo darbai buvo atliekami Jungtinėje Karalystėje, Kinijoje ir Turkijoje. Taip pat buvo planuojama kai kurias scenas filmuoti Indijoje, tačiau saugumo sumetimais to buvo atsisakyta.

## Muzika
Filmo garso takelį sukūrė Thomas Newman, tapęs devintuoju Bondo filmų serijos kompozitoriumi. Jis pakeitė David Arnold, kūrusį muziką filmų serijai nuo 1997 m. Kaip priežastis buvo nurodyta Arnoldo užimtumas 2012 m. vasaros olimpinių žaidynių Londone atidarymo ceremonijos pasiruošimui, kuriai kompozitorius vadovavo. Vis tik vėliau jis pripažino, kad pagrindinė priežastis atsisakyti jo paslaugų buvo tai, kad režisierius Mendes jau buvo dirbęs su Thomu Newmanu.

Pagrindinę juostos dainą „Skyfall“ įrašė atlikėja Adele, tačiau ji nėra įtraukta į oficialiai išleistą filmo garso takelį.

## Apdovanojimai

### [[Oskaras|Oskarai]]

### [[BAFTA]]

### Filmų transliuotojų kritikų asociacija

### Čikagos filmų kritikų asociacija

### [[Auksinis gaublys]]

### Tarptautinė filmų muzikos kritikų asociacija

### Londono filmų kritikų apdovanojimai

### Los Andželo filmų kritikų asociacija

### Amerikos prodiuserių gildija

### [[Satellite apdovanojimas]]

### [[Saturn apdovanojimas]]

### [[Kino aktorių gildijos apdovanojimas|Kino aktorių gildija]]

### Vašingtono valstijos filmų kritikų asociacija

## Nuorodos
* 
## Šaltiniai
Virviškasis sūris

**Virviškasis sūris** () – specifinės sandaros sūris, kuris plėšiamas iš luito sudaro virvelių ar juostelių pavidalo gabalėlius. Ši sūrio sandaros savybė atsiranda dėl gamybos technologijos ypatumų, kurių dėka sūrio baltymų molekulės tvarkingai išsirikiuoja.

## Rytų Europa
Slovakijoje gaminamas tradicinis virviškasis sūris *[[korbačikas]]* () – tai sūrus avies pieno sūris, kuris gali būti rūkytas ar nerūkytas. Jį gaminant pakaitintą sūrio masę rankomis ištempia į virveles, kurias supina į kasas.

Armėnijoje irgi gaminamas tradicinis virviškasis sūris čečilas, paprastai gaminamas iš avių ar ožkų pieno, priklausomai nuo regiono tradicijų. Į šį sūrį deda sėjamosios juodgrūdės sėklų ir Vidurio Rytų prieskonio *mahleb*. Pagamintas sūris būna virvučių, iš kurių supinama begalinė kilpa, pavidalo. Sūrio virvelės susidaro tempiant sūrio masę. Gaminamas ir panašaus pavidalo siriškas sūris. Kiti sūriai tik presuojami ir pjaustomi, iš jų neformuojamos virvelės.

## V. Europa ir Š. Amerika
Europoje virviški sūriai ėmė tapti populiaria užkanda XX a. 10-tą dešimtmetį. Juos ten gamina iš lydyto sūrio.

Š. Amerikoje populiarus virviškasis sūris yra meksikietiškas Oachakos sūris, paprastai lydytas patiekiamas kesadilijose. Šis sūris per daug metų buvo pritaikytas greitojo maisto industrijai, kur naudojamas kaip komercinis maisto ingredientas daugeliui greitojo maisto patiekalų.

JAV virviškuoju sūriu paprastai vadina užkandžių dydžio ir mažo drėgnio mocarelą. Šio virviškojo sūrio gabalėliai būna grubiai cilindriški, apie 15 cm ilgio, plonesni nei 2,5 cm. Šį sūrį beveik visada gamina iš mocarelos ar mocarelos ir čederio sūrių mišinio. 

## Nuorodos
12 įtūžusių vyriškių

**12 įtūžusių vyriškių** () – 1957 metais sukurtas filmas, pasakojantis apie prisiekusiųjų diskusiją priimant verdiktą dėl įvykdyto nusikaltimo. Beveik visas juostos veiksmas vyksta nenutrūkstamai prisiekusiųjų pasitarimo kambaryje.
Juosta sukurta pagal to paties pavadinimo televizijos novelę.

1997 metais buvo sukurta nauja šio filmo versija. 2007 m. JAV Kongreso biblioteka filmą įtraukė į Nacionalinį filmų registrą.

## Trumpa santrauka

Pasibaigus teismui, dvylika prisiekusiųjų susirenka specialiame kambaryje, kad priimtų nuosprendį byloje, kur jaunuolis kaltinamas nužudęs tėvą. Įkalčiai ir liudininkų parodymai atrodo svarūs ir pirminiu balsavimu 11 prisiekusiųjų nusprendžia, kad jaunuolis kaltas, tuo abejoja tik prisiekusysis Nr. 8. Kadangi nuosprendžiui priimti reikia vienbalsio sprendimo, tarp prisiekusiųjų prasideda ginčai. Mėgindami atkurti liudininkų parodymus, jie atranda vis daugiau smulkmenų ir pradeda abejoti savo pačių pasirinkimu.

## Aktoriai

: *Aktorius – vaidmuo*
* Martin Balsam – prisiekusysis Nr. 1
* John Fiedler – prisiekusysis Nr. 2
* Lee J. Cobb – prisiekusysis Nr. 3
* E. G. Marshall – prisiekusysis Nr. 4
* Jack Klugman – prisiekusysis Nr. 5
* Edward Binns – prisiekusysis Nr. 6
* Jack Warden – prisiekusysis Nr. 7
* Henry Fonda – prisiekusysis Nr. 8
* Joseph Sweeney – prisiekusysis Nr. 9
* Ed Begley – prisiekusysis Nr. 10
* George Voskovec – prisiekusysis Nr. 11
* Robert Webber – prisiekusysis Nr. 12

## Apdovanojimai

Filmas pelnė 16 įvairių prizų ir dar 6 buvo nominuotas.

Oskaras

* Nominacija – Geriausias režisierius
* Nominacija – Geriausias filmas
* Nominacija – Geriausias scenarijus

BAFTA

* Nominacija – Geriausias filmas
* Laimėtojas – Geriausias aktorius (Henry Fonda)

Auksinis gaublys

* Nominacija – Geriausias filmas
* Nominacija – Geriausias aktorius (Henry Fonda)
* Nominacija – Geriausias režisierius
* Nominacija – Geriausias antrojo plano aktorius (Lee. J. Cobb)

Tarptautinis Berlyno filmų festivalis
* Auksinis lokys – Geriausias režisierius

## Šaltiniai
Vincas Jonas Bartuška

:: *Apie bendravardį dvasininką žr. [[Vincas Bartuška (1881)]]*.
**Vincas Jonas Bartuška** (1917 m. rugsėjo 21 d. Kazliškiuose, Paežerių valsčiuje, Rusijos imperija – 2010 m. balandžio 29 d. Marijampolėje, Lietuva) – kanonų teisės daktaras, Vilkaviškio vyskupijos generalvikaras, apaštališkasis protonotaras.

## Biografija

Gimė 1917 m. rugsėjo 21 d. Kazliškiuose, Paežerių valsčiuje. Giminėje jau tėvo ir senelio broliai buvo kunigai, bendravardis dėdė Vincas Bartuška buvo žymus dvasininkas, filosofijos daktaras ir visuomenės veikėjas. 1935 m. įstojo į Vilkaviškio vyskupijos kunigų seminariją. 1942 m. gegužės 10 d. vyskupas Antanas Karosas jį įšventino kunigu ir paskyrė vikaru į Šakius.

1944 metais artėjant sovietų armijai kunigas pasitraukė iš Lietuvos į Vokietiją, vėliau į Austriją, kol galiausiai pasiekė Romą. Tėvai ir broliai buvo ištremti į Sibirą, o Lietuvoje likusi viena sesuo greitai mirė. Romoje studijavo Grigaliaus universitete. 1948 m. gavo kanonų teisės daktaro laipsnį. Baigęs mokslus, išvyko į JAV ir nuo 1949 m. dirbo San Diego vyskupijos kurijoje, dėstė moralinę teologiją ir kanonų teisę kunigų seminarijoje, buvo jos vicerektoriumi.

Nuo 1957 m. iki 1979 m. kunigas dėstė Niujorko Manheteno kolegijoje. 1979 m. grįžo prie sielovados darbo ir iki 1993 m. dirbo Los Andželo lietuvių Šv. Kazimiero parapijoje. 1980 m. pirmą kartą po daugybės metų aplankė Lietuvą.

1993 m. prelatas sugrįžo į Lietuvą ir apsigyveno Marijampolėje. Buvo paskirtas Vilkaviškio vyskupo generalvikaru. Tuo pat metu dirbo ir pastoracinį darbą. 2007 m. gegužės 13 d. Marijampolės Šv. Vincento Pauliečio bažnyčioje prelatas paminėjo savo kunigystės 65-metų jubiliejų.

## Nuorodos

* Marijampolėje mirė prel. Vincas Jonas Bartuška.
* Žymūs kraštiečiai  (*[[Kazlų Rūdos viešoji biblioteka]]*)

## Šaltiniai