open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Prilepo karalystė

**Prilepo karalystė** (, ), dar žinoma kaip **Prilepo žemė**, **Marko žemė** − trumpai egzistavusi viduramžių valstybė Balkanuose, viena iš Serbijos imperijos įpėdinių, buvusi šiuolaikinės vakarų Makedonijos teritorijoje. Iki 1371 m. ji valdė ir dabartinio Kosovo teritoriją.

## Istorija

Valstybės įkūrėjas Vukašinas Mrnjavčevičius (1320–1371) buvo kilęs iš serbų bajorų, o jo tėvas Mrnjava minimas gyvenęs Trebinės mieste. Jo sūnūs Vukašinas ir Jovanas augo Livno mieste. Kuomet Serbijos imperija plėtėsi į pietus, vietos valdytojai graikai buvo keičiami serbų kilmės vietininkais (nemažai jų buvo kilę iš Zahumljės ar Travunijos). Tarp jų buvo ir Vukašinas, kuris apie 1350 m. paskirtas Prilepo valdytoju. Dėl savo asmeninių savybių Vukašinas greitai iškilo regione, ir 1355 m. mirus Serbijos imperatoriui, tapo vienu galingiausių serbų kilmės kunigaikščių, *de facto* nepriklausomas nuo centrinės valdžios.

Pasinaudodamas Serbijos silpnumu, Vukašinas gavo iš imperatoriaus despoto titulą, o 1365 m. karūnuotas Serbų ir graikų karaliumi, taip oficialiai tapdamas antruoju žmogumi imperijoje. Jo žemės apėmė didžiąją dalį Makedonijos su Prilepo, Skopjės miestais, ir Kosovą su Prizrenu, Priština, Novo Brdu.

Sudaręs sąjungą su broliu Jovanu (kuris tuo metu buvo Serių valdytojas), Vukašinas susidūrė su Osmanų imperijos armija 1371 m. Maricos mūšyje, kuriame patyrė pralaimėjimą ir žuvo. Po šio mūšio jo valdas ir karaliaus titulą paveldėjo sūnus Markas Mrnjavčevičius, kuris buvo priverstas pripažinti Osmanų valdžią. Tais pačiais metais mirus Serbijos imperatoriui, Markas oficialiai tapo imperijos paveldėtoju, tačiau jo nepripažino kiti serbų didikai, todėl Markas liko valdyti savo vietinėje valstybėlėje. Būdamas silpnas ir nebeturėdamas armijos, jis greitai neteko savo šiaurinių teritorijų, kurias pasiglemžė Brankovičiai (Prizreną, Pečą, Skopję) ir Lazarevičiai (Prištiną).

Būdamas Osmanų vasalu, Markas buvo priverstas siųsti savo karius remdamas osmanų užkariavimus prieš krikščionis. Markas pats dalyvavo mūšiuose. Viename jų, 1395 m. Rovinos mūšyje prieš Valakiją, jis žuvo. Jo karalystė buvo panaikinta ir inkorporuota į Osmanų imperiją. Čia suformuotas Ochrido sandžakas.
Velbuždo despotija

**Velbuždo despotija** (), arba **Velbuždo kunigaikštystė** (), dar žinoma kaip **Dejanovičių žemė**, **Dragašų žemė** − trumpai egzistavusi viduramžių valstybė Balkanuose, viena iš Serbijos imperijos įpėdinių, buvusi šiuolaikinės rytų Makedonijos teritorijoje.

## Istorija

Valstybės įkūrėjas Dejanas buvo kilęs iš serbų bajorų, kuris valdant imperatoriui Dušanui gavo nedideles teritorijas dabartiniame pietų Kosove. Vedęs Dušano seserį Teodorą-Eudokiją, jis tapo imperatoriaus svainiu. Greičiausiai jau po imperatoriaus mirties 1355 m., jis buvo paskirtas despotu Velbužde, kur užėmė įtakingo despoto Jovano Oliverio poziciją. Labai trumpam jis tapo antruoju žmogumi imperijoje.

Kadangi Dejanas mirė gana anksti (spėjama, 1358 m.), nespėjęs iki galo konsoliduoti valdžios regione, tai leido iškilti ambicingam Vukašinas Mrnjavčevičius, kuris į jo vietą paskyrė kitą vietininką, Vlatką Paskačičių. Tačiau du Dejano sūnūs, Jovanas ir Konstantinas, sugebėjo atsikovoti prarastas žemes, užvaldydami visą dabartinę rytų Makedoniją, iki pat Strumicos pietuose. Jie konkuravo su kitais galingais to meto kunigaikščiais, o jų žemė ribojosi su Prilepo žeme vakaruose ir Jovano Uglješos žeme rytuose. Jovanas Dejanovičius iš imperatoriaus gavo dar vieną despoto titulą ir atkūrė savo giminės žemę.

Po pragaištingo 1371 m. Maricos mūšio broliai Dejanovičiai buvo priversti pripažinti Osmanų vasalitetą, kaip kad tai padarė Vukašino sūnus Markas savo karalystėje. Nepaisant to, broliai buvo susiję su išnykusia Serbijos Nemanjičių dinastija per moterišką kraujo liniją, todėl turėjo tam tikrų pretenzijų į išnykusios imperijos sostą. Apie 1378 m. mirus Jovanui, liko valdyti Konstantinas. Jis turėjo teikti Osmanams karinę pagalbą mūšiuose su krikščionimis. Jis tai darė ir Kosovo mūšyje prieš kitus serbus 1389 m.

Viename iš Osmanų mūšių, 1395 m. Rovinos mūšyje prieš Valakiją, Konstantinas žuvo (kaip ir Prilepo karalius Markas). Jo karalystė buvo panaikinta ir inkorporuota į Osmanų imperiją. Čia suformuotas Kiustendilio sandžakas.

## Giminė
Despotijos valdovai yra vadinami **Dejanovičių** arba **Dragašų dinastija**, ir buvo įtakinga tuometinės Serbijos didikų giminė.
# Dejanas (1345–1358/1365), Žegligovo ir Preševo vaivada, Velbuždo despotas, vedė Teodorą-Eudokiją
## Jovanas Dragašas, Velbuždo despotas 1365–1378 m.
## Konstantinas Dragašas, Velbuždo despotas 1365–1395 (iki 1378 m. valdė kartu su broliu), vedė Bizantijos princesę Eudokia Megale Komnene
### Jelena Dragaš (1372–1450), gimė iš Konstantino pirmosios santuokos (motinos vardas nežinomas), ištekėjo už Bizantijos imperatoriaus Manuilo II;
## Teodora Dragaš, ištekėjo du kartus
### Mrkša Žarkovičius, tėvas – Žarkas. Turėjo valdas dabartinėje pietų Albanijoje
### Konstantinas Balšičius, tėvas – Džuradžas I Balšičius, Zetos kunigaikštis;
Didysis Padubysio miško ąžuolas

**Didysis Padubysio miško ąžuolas** – Kelmės rajono savivaldybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas, esantis šalia Mosteikių kaimo, Tytuvėnų apylinkių seniūnijoje. Medis įregistruotas Saugomų teritorijų kadastre 2010 m. gruodžio 29 d.

Ąžuolas galiūnas auga Padubysio miško pirmame kvartale. Nuorodomis nepažymėtas. Pasiekiamas iš kelio  ties Dubysos slėniu pasukus į pietus pagal nuorodą „Bulavėnai 5 km“. Pavažiavus žvyrkeliu apie 0,5 km, toliau apie 0,3 km eiti į kairę per lauką iki miško masyvo kampo. Medis auga nedidelėje proskynoje tankiame miške, apie 100 m nuo lauko pakraščio. Prie ąžuolo išlikęs buvusio informacinio stendo geležinis strypas. 

## Nuorodos

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras
Kopaonikas

**Kopaonikas** (, , *Mali i Kopaonikut*) – kalnų masyvas Serbijoje, Dinarų kalnyne. Stūkso Kopaoniko nacionaliniame parke (įsteigtas 1981 m.), centrinėje Serbijos dalyje, taip pat apima mažą dalį šiaurinio Kosovo. Aukščiausias taškas – Pančičiaus kalnas (Serbijos ir Kosovo pasienyje), iškilęs 2017 m virš jūros lygio. Masyvo ilgis – 75 km, plotis iki 40 km.

Kalnai sudaryti daugiausia iš granito ir kristalinių skalūnų. Vakariniai šlaitai statūs, nusileidžia į Ibaro (Vakarų Moravos dešiniojo intako) slėnį, rytiniai – suskaidyti upių slėnių. Šlaituose auga ąžuolų, bukų, spygliuočių miškai, pievos.

Kopaonikas yra Serbijos pagrindinis slidinėjimo kurortas.

## Istorija
Kopaonikas pasižymi istoriniu paveldu. Viduramžių laikais buvo svarbus kasybos centras (kastas švinas, cinkas, geležies rūda). Ant kalnų yra senų tvirtovių, statytų Serbijos dinastijų.

## Galerija

Brzeće - panoramio (10).jpg|Brzečės slidinėjimo kurortas
Kopaonik 0133.jpg|Šlaitų miškai
Pančićev vrh during winter.jpg|Pančičiaus kalnas
Koznik77156.jpg|Kozniko tvirtovė


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Kopaoniko nacionalinis parkas
* Turizmo svetainė
Maroko himnas

**Maroko himnas** – Maroko Karalystės valstybinis simbolis, oficialiai vadinamas ***Maroko valstybiniu himnu*** () arba ***Šarifo himnu***. Maroko himnu tapo 1956 m., šaliai paskelbus nepriklausomybę.

Himnui muziką parašė prancūzas Léo Morgan, tarnavęs sultonui Mulajaus Jusefui. Himnas buvo skirtas sultono pasveikinimui, bet po šalies nepriklausomybės tapo valstybiniu himnu. Eilės himnui sukurtos 1970 m. – jas parašė rašytojas iš Feso Al Skvalis Husainis.

## Eilės

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Vokalinis atlikimas
Vienišoji Zvėgių miško pušis

**Vienišoji Zvėgių miško pušis** – buvęs botaninis gamtos paveldo objektas, augęs Zvėgių miške (Pagojukų sen.), Raseinių rajone. 1960 m. ji paskelbta gamtos paminklu, o 1987 m. – respublikinės reikšmės paminklu.

Pušis augo Raseinių miškų urėdijos Pikčiūnų girininkijos (30 kv.) teritorijoje, apie 0,2 km į rytus nuo kelio , nedidelėje laukymėje. Nuorodos link objekto nėra, vienas iš orientyrų įvažiuojant į mišką – kairėje pusėje matyti nedidelis antkapinis paminklas su kryželiu.

Prie medžio įrengti apsauginė tvorelė, informacinis stendas, poilsio vieta. Medį supa aukštaūgės eglės ir pušys, lapuočiai medžiai. Žemai išsišakojusios Vienišosios pušies šakos byloja kažkada aplinkui nebuvus miško.

Medis visiškai nudžiūvęs, kamiene akivaizdžios ertmės, atšokusi žievė, nulūžusi dalis viršūnės, kamieno papėdė nusėta nukritusių sausų šakų.

2017 m. pušis išbraukta iš saugomų GPO sąrašo kaip sunykęs objektas.


Vienišoji pušis (Zvėgių miškas).JPG|2013 m.
Zvėgių pušis 2018.JPG|2018 m.


## Duomenys

* Medžio rūšis – paprastoji pušis (*Pinus sylvestris L.*)
* Kamieno apimtis 1,3 m aukštyje – 3,45 m
* Kamieno skersmuo – 1,2 m
* Aukštis – 21 m
* Amžius – 340 metų

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras 
* Raseinių rajono lankytinos vietos
* Paminkliniai medžiai Lietuvoje
Gražusis Plauginių miško ąžuolas

**Gražusis Plauginių miško ąžuolas** – botaninis gamtos paveldo objektas, esantis miške šalia Plauginių, Raseinių rajone. Priklauso Raseinių miškų urėdijos Padubysio g-jos (36 kv.) teritorijai (Šiluvos sen.). 1960 m. paskelbtas saugomu. 

Gražusis ąžuolas keroja Plauginių botaniniame-zoologiniame draustinyje. Pasiekiamas važiuojant miško žvyruotu keliu pagal įrengtas nuorodas iš kelio  („Gražusis ąžuolas“ 3,5 km), pusiaukelėje tarp Raseinių ir Šiluvos, ties Bedančiais. Prie jo veda 350 m ilgio pažintinis takas. Čia pastatytos miško gyvenimą atspindinčios ąžuolinės skulptūros, šalia matyti didelė augalų įvairovė, yra galimybė pamatyti ne vieną miško gyvūną. Greta yra atokvėpio vieta su pavėsine, laužaviete.

## Duomenys
* Medžio rūšis – paprastasis ąžuolas (*Quercus robur L.*)
* Kamieno apimtis 1,3 m aukštyje – 5,8 m
* Kamieno skersmuo – 1,8 m
* Aukštis – 32 m
* Tūris – 32 kub. m
* Amžius – apie 300 metų

## Galerija

Gražusis ąžuolas. Pažintinis takas.JPG|Takas
Gražusis ąžuolas. Gilė.JPG|„Gilė“


## Nuorodos
* Saugomų teritorijų valstybės kadastras  
* Raseinių rajono lankytinos vietos
* Plauginių botaninis-zoologinis draustinis
Mėtų arbata

**Mėtų arbata** ( arba ), dar vadinama ***tuaregų arbata*** – Magrebo virtuvėje (ypač Maroko virtuvėje) populiari arbata su savitu gėrimo ritualu. Ši arbata gaminama iš šaltmėtės () lapų. Turi būdingą gaivų mėtos aromatą.

## Paruošimas
Pradžioje džiovinti arbatžolių (žaliosios arbatos, dažniausiai *gunpowder*) lapai sudedami į arbatinuką ir užpilami verdančiu vandeniu, tada palaikius apie pusę minutės vanduo nupilamas į atskirą indą taip pašalinant kartėlį. Tada vėl įpilama verdančio vandens ir vėl nupilama. Vėliau į arbatinį sudedami švieži šaltmėčių lapai, geras žiupsnis cukraus ir po pirmojo nupylimo gautas skystis. Tuomet dar įpilama vandens į arbatinuką ir šis pastatomas ant ugnies. Vandeniui užvirus, arbatinukas nuimamas nuo ugnies ir arbata pilama į stiklinę. Tada iš stiklinės vėl supilama atgal į arbatinuką. Taip pakartojama 2-3 kartus. Galiausiai arbata iš aukštai supilama į stiklinę, kad susidarytų puta.

Mėtų arbatos gėrimo ceremonija yra svarbi Magribo kultūros dalis. Šia arbata vaišinami namų svečiai. Iš Maroko įvairios mėtų arbatų tradicijos papilto po Ispaniją, Portugaliją, iš ten – po Lotynų Ameriką.

## Nuorodos
* Marokietiškos mėtų arbatos paruošimas
Ispanijos Marokas

**Ispanijos Marokas**, oficialiai ***Ispanų protektoratas Maroke*** (, ) – Ispanijos valdyta teritorija Maroko šiaurinėje dalyje, buvo viena iš trijų Ispanijos kolonijų Afrikoje (kitos – Ispanijos Sachara, Ispanijos Gvinėja). Administracinis centras – Tetuanas.

## Istorija

1492 m., Rekonkistos metu, ispanai ir portugalai, išstūmę musulmonus iš Pirėnų pusiasalio, pratęsė savo žygius ir į Magribą (ypač Barbarų krantą). 1497 m. ten buvo įsteigta ispanų tvirtovė Melilja. Seutą užkariavo portugalai, bet 1580 m. ji taip pat grąžinta Ispanijai. Ispanams tapo pavaldūs Orano, Alžyro, Tanžero uostai. Tačiau didesnės teritorijos ispanų Maroke nebuvo užkariautos. Situacija pasikeitė 1912 m. pasirašius Feso taikos sutartį tarp Ispanijos, Vokietijos ir Prancūzijos – Feso karalystės sultonas Abdal Hafidas atsisakė Maroko suvereniteto, iš jo karalystės sudarytas Prancūzijos Marokas, Vokietija atsisakė pretenzijų į Maroką ir iš prancūzų įgijo prancūzų valdas Kamerūne, o Ispanijai paskirta šiaurinė šalies dalis. Taip sudarytas Ispanijos Marokas. Seuta ir Melilja į sutartį nepateko, nes buvo laikomos integralia Ispanijos dalimi. Tanžero miestas buvo paskelbtas tarptautine neutraliąja zona. Rifo berberai pasipriešino ispanų valdžiai ir 1920 m. paskelbė Rifo respubliką ir stojo į Rifo karą. Po 6 metų karo berberai buvo priversti pasiduoti (karo pabaigoje ispanus parėmė prancūzai). 1936 m. Ispanijos Maroke kilo neramumai dėl prasidėjusio Ispanijos pilietinio karo. II pasaulinio karo metais ispanai buvo okupavę Tanžerą. 1956 m. Prancūzijos Marokui paskelbus nepriklausomybę, savo valdų atsisakė ir Ispanija. Tiesa, jos valdoje pasiliko Ispanijos Sachara, Ifnio teritorija bei Seutos ir Meliljos miestai. Pastarąsias dvi valdas Ispanijai pavyko išlaikyti iki šių dienų (nors Marokas laiko jas okupuotomis), o Vakarų Sacharą ir Sidi Ifnį atkovojo Maroko armija.

## Kultūra
Ispanijos Marokas pasižymėjo savita kultūrine terpe. Didelę dalį krašto gyventojų sudarė Rekonkistos laikais iš Al Andalūzijos pabėgę žydai (maranų palikuonys). Kita ženkli kultūrinė grupė buvo Rifo bebrerai. Kolonistiniu laikotarpiu teritorijoje apsigyveno nemažai ispanų. Kolonijoje galiojo tradicinė šariato teisė, vietinė mokesčių sistema. Greta arabų kalbos paplito ispanų kalba. Dar ir dabar galima rasti ispaniškų užrašų šiaurės Maroko miestų gatvėse, išlikę tradicinės ispanų architektūros statinių, bažnyčių.

Po Ispanijos Maroko nepriklausomybės dauguma judėjų ir krikščionių iš šio krašto emigravo.

## Administracinis suskirstymas

Protektoriatas buvo padalintas į 5 regionus:
Leonas Afrikietis

**Jonas Leonas Afrikietis** (), gimė kaip ***al-Hasanas bin Muhamedas al-Vazanas*** (; g. ~1494 m. Granadoje – m. ~1554 m.) – maurų keliautojas, Šiaurės Afrikos tyrinėtojas.

Apie Leono Afrikiečio biografijos detales daugiausia žinoma tik iš jo paties užrašų. Gimė Granadoje, jo kilmė buvo berberiška-andalūziška. Vaikystėje su šeima persikėlė į Fesą, ten studijavo al Karavino universitete. Jaunystėje lydėjo savo dėdę diplomatinėse misijose po Magribą, 1510 m. nukeliavo iki Timbuktu (tuomet priklausė Songhajų imperijai). 1517 m. keliaudamas iš Konstantinopolio atsidūrė Rozetos uoste Egipte, kuomet Egiptas buvo puolamas osmanų. Tada jis patraukė per Kairą į Asuaną, iš ten kirto Raudonąją jūrą ir pasiekė Arabiją. Greičiausiai atliko hadžą Mekoje. 1518 m. keliaudamas į Tunisą, Leo Afrikanas atsidūrė ispanų piratų nelaisvėje (prie Kretos arba Džerbos). Keliautojas buvo nugabentas į Romą ir pasodintas į Šv. Angelo pilies kalėjimą. Tačiau kai buvo suprasta, koks žmogus sulaikytas, Leonas Afrikietis buvo pristatytas popiežiui Leonui X. 1520 m. keliautojas Šv. Petro bazilikoje buvo pakrikštytas, gavo Jono Leono Afrikiečio (*Joannes Leo Africanus*) vardą. Jis buvo pakviestas į popiežiškąjį teismą kaip galimas tarpininkas osmanams užpuolus Italiją.

Vėliau jis keliavo po Italiją, Bolonijoje parašė arabų-hebrajų-lotynų medicininį žodyną (išliko tik arabiškoji dalis) ir arabų kalbos gramatiką (išliko tik keletas puslapių). 1526 m. grįžo į Romą, kur popiežiaus Klemenso VII globoje parašė savo žymiausią veikalą apie Šiaurės Afrikos geografiją – *Della descrittione dell’Africa et delle cose notabili che iui sono, per Giovan Lioni Africano*. 1550 m. jis buvo išleistas venecijiečių leidėjo Giovanni Battista Ramusio. Ši knyga tapo labai populiari, buvo išversta į keletą kalbų. Abejojama, ar visos knygoje minimos vietos buvo aplankytos keliautojo (pvz., Hausų kraštas, Bornu); greičiausiai jis rėmęsis kitų keliautojų pasakojimais.

Apie tolimesnį Leono Afrikiečio gyvenimą duomenų nėra.
Tironas (reikšmės)

Žodis ***tironas*** gali reikšti:

* tironas – vienvaldžio valdovo titulas Senovės Graikijoje.
Iš šio žodžio kilusios prasmės:
** tironas – valdovas, kuris valdo savivale ir smurtu;
** tironas – kitų žmonių atžvilgiu dominuojantis, žiaurus žmogus, rodantis savo valdžią;

Homonimai:
* tironas – cheminis junginys, natrio 4,5-dihidroksibenzen-1,3-disulfonatas.
3JS

**„3JS“** – olandų grupė iš Volendamo, Šiaurės Olandijos, Nyderlandų. Grupė tapo plačiai žinoma ir Beniliukso šalyse po sėkmingo debiutinio albumo „Watermensen“ išleidimo 2007 m.

## Biografija

Grupę sudaro Jan Dulles, Jaap Kwakman ir Jaap de Witte. Nariai pažįstami nuo 1996 m., tačiau grupė buvo suformuota tik 2002 m.

## 2011 m. „Eurovizijos“ dainų konkursas

Per radijo šou grupė paskelbė, kad jie atstovaus Nyderlandams 2011 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse, vyksiančiame Vokietijoje. 2010 m. pabaigoje grupė parengė penkias dainas, kurios 2011 metų pradžioje buvo atliktos per šalies nacionalinį finalą („Nationaal Songfestival“), kurio metu žiūrovai ir profesionali žiuri balsavo už mėgstamą dainą.

Per 2011 m. „Eurovizijos“ konkursą atstovai pusfinalyje užėmė paskutinę vietą su 13 taškų.

## Diskografija

### Albumai
* 2007 – *Watermensen*
* 2008 – *Kamers van m’n hart*
* 2010 – *Dromers en dwazen*
* 2012 – *4 Elementen*

### Singlai
* 2007 – *Kom*
* 2007 – *Net alsof*
* 2007 – *Eén met de bomen*
* 2007 – *Eén met de bomen / De zomer voorbij*
* 2008 – *Watermensen*
* 2008 – *Wiegelied*
* 2008 – *Hou van mij*
* 2009 – *Kamers van m’n hart*
* 2009 – *Bevlogen als vogels*
* 2009 – *Vandaag ben ik vrij / Alles overnieuw*
* 2010 – *Loop met me over zee*
* 2010 – *Geloven in het leven*
* 2010 – *Wat is dromen* (su Ellen ten Damme)
* 2011 – *Je vecht nooit alleen*
* 2011 – *De stroom*
* 2011 – *Toen ik jou vergat*
* 2012 – *De weg*

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
Marija Jaremčiuk

**Marija Nazarivna Jaremčiuk** (, g. 1993 m. kovo 2 d. Černivciuose, Ukraina) – Ukrainos pop dainininkė. 2012 metais Latvijos festivalyje „Naujoji banga“ užėmė trečiąją vietą.

2013 metais laimėjo Ukrainos atranką į Euroviziją su daina „Tick-Tock“ ir atstovaus Ukrainai 2014 m. Eurovizijos dainų konkurse.

## Diskografija

### Singlai
* 2013 – Tick-Tock
Albanų kalbos abėcėlė

**Albanų kalbos abėcėlė** – lotynų abėcėlės variantas, naudojamas albanų kalbai fiksuoti. Šiuo metu albanų kalbos abėcėlę sudaro 36 raidės, iš kurių 7 yra balsiai, 20 priebalsių ir 9 dvigarsiai.

## Istoriniai variantai
Dabartinis abėcėlės variantas buvo patvirtintas 1908 m. ir žinomas kaip **Manastiro abėcėlė**. Kurį laiką lygia greta buvo naudojami ir kiti du sunorminti alfabetai – Istambulo (1879 m.) ir Baškimi, kurie XX a. nunyko. Lotynų alfabeto variantai albanų kalbai užrašyti naudojami nuo XV a. Albanijos ortodoksai nuo XVI a. naudojo graikų raštą (gerokai rečiau – kirilicą), kuriuo daugiausiai fiksuotas pietinės Albanijos toskų tarmė. Nuo XVII a. Albanijos musulmonai savo kalbai fiksuoti naudojo modifikuotą arabų raštą (), galutinai jo atsisakyta XX a. pradžioje.

Istoriniai dabartinių albanų raidžių  atitikmenys pateikiami lentelėje.

! Raidė
! IPA kodas
! Tarimo paaiškinimas
! Graikiškas atitikmuo
! Arabiškas atitikmuo
! Kirilicos atitikmuo
! Baškimi variantas
! Istambulo variantas
|-----
| A a
| a
| a
| α
| آ
| а
| a
| a
|-----
| B b
| b
| b
| μπ, π
| ب
| б
| b
| b
|-----
| C c
| t͡s
| c
| τζ, τσ
| تس
| ц
| ts
| c
|-----
| Ç ç
| t͡ʃ 
| č
| τσσ
| چ
| ч
| ch
| ç
|-----
| D d
| d
| d
| ντ, τ
| د
| д
| d
| d
|-----
| Dh dh
| ð
| anglų **th** žodyje *the*
| δ
| ذ
| δ
| dh
| δ
|-----
| E e
| e
| trumpasis e
| ε
| ا
| е
| é
| ε
|-----
| Ë ë
| ə
| angliškas ə
| α
| -
| ъ
| e
| e
|-----
| F f
| f
| f
| φ
| ف
| ф
| f
| f
|-----
| G g
| g
| g
| γκ, γ
| غ
| г
| g
| g
|-----
| Gj gj
| ɟ
| lenkų dź
| γκι, γι
| ﻚ
| гї, гj, ђ
| γ
| gh
|-----
| H h
| h 
| angliškas [h] arba lietuviškas ch
| χ
| ﻫ
| х
| h
| h
|-----
| I i
| i 
| i
| ι, η
| ا
| ї, и
| i
| i
|-----
| J j
| j 
| j
| γ, γι, j
| ى
| ѣ, j
| j
| j
|-----
| K k
| k 
| k
| κ
| ڧ
| к
| k
| k
|-----
| L l
| l 
| l
| λ
| لل
| л, љ
| l
| l
|-----
| Ll ll
| ɫ 
| neryškus l
| λι
|
| л
| ll
| λ
|-----
| M m
| m 
| m
| μ
| م
| м
| m
| m
|-----
| N n
| n 
| n
| ν
| ن
| н
| n
| n
|-----
| Nj nj
| ɲ 
| nj, kaip lenkų **ń**
| ννι
| نى
| нї, њ
| gn
| ŋ
|-----
| O o
| o 
| o
| ο, ω
| -
| о
| o
| o
|-----
| P p
| p 
| p
| π
| ٻ
| п
| p
| p
|-----
| Q q
| c 
| lenkų ć
| κι, κj
| ﮎ
| кї, ћ
| c
| q
|-----
| R r
| ɾ 
| r
| ρ
| ر
| р
| c
| q
|-----
| Rr rr
| ɾ 
| r
| ρρ
| ر
| рр
| ρ
| rr
|-----
| S s
| s 
| s
| σ, ς
| س
| с
| s
| s
|-----
| Sh sh
| ʃ 
| š
| σσ
| ش
| ш
| sh
| σ
|-----
| T t
| t 
| t
| τ
| ت
| т
| t
| t
|-----
| Th th
| θ 
| anglų **th** žodyje *thanks*
| θ
| ث
| ѳ
| th
| θ
|-----
| U u
| u 
| u
| ου
| او
| у
| u
| u
|-----
| V v
| v 
| v
| β
| و
| в 
| v
| v
|-----
| X x
| d͡z 
| dz
| dσ
| دس
| дс 
| z
| x
|-----
| Xh xh
| d͡ʒ 
| dž
| dς
| ج
| џ 
| zh
| x̦
|-----
| Y y
| y 
| minkštas u
| ιου, υ
| و
| ју, ӱ 
| y
| y
|-----
| Z z
| z 
| z
| ζ 
| ز
| з
| x
| z
|-----
| Xh xh
| ʒ 
| ž
| ζζ 
| ژ
| ж
| xh
| z̧
|-----
|}
Bjelovaras

**Bjelovaras** () – miestas Kroatijoje. Bjelovaro–Bilogoros apskrities administracinis centras. Iškilęs 135 metrus virš jūros lygio. 191,9 km² plote, 2011 m. duomenimis, mieste gyveno 40 443 gyventojai, iš kurių 90,51% buvo kroatai.

## Pavadinimas
Vengrų kalba miestas vadinamas *Belovár*, vokiečių kalba žinomas kaip *Belowar*, serbų abėcėle rašomas *Бјеловар*.

## Istorija
Ždralovo kaime (netoli Bjelovaro) rasta neolito kultūros liekanų. Rasta Korenovo, Sopoto, Lasinos kultūrų reliktų.

Bjelovaras pirmą kartą buvo paminėtas 1413 m. 1756 m. pastačius naują tvirtovę, įgijo miesto svarbą. Miesto paskirtis buvo apginti centrinę Kroatijos dalį nuo Osmanų imperijos įsiveržimų į šalį.

## Miestų partnerystė

*  – Imotskis, Kroatija
*  – Novalia, Kroatija
*  – Pakracas, Kroatija
*  – Rubiera, Italija
*  – Visokas, Bosnija ir Hercegovina

## Nuorodos
* Virtuali ekskursija po Bjelovarą
Irikio nacionalinis parkas

**Irikio nacionalinis parkas** – saugoma gamtos teritorija pietryčių Maroke, Suso–Masos–Dra regione (Zagoros ir Tatos provincijos), apima teritoriją (~1230 km²) tarp Dra upės slėnio ir pietinių Antiatlaso šlaitų. Įsteigtas 1994 m.

Parko teritorijoje saugomi pusdykumių, dykumų ir sausringų stepių kraštovaizdžiai su būdinga augalija ir gyvūnija. Gausu įvairių akacijų, eglūnų, kitų dygių krūmokšnių. Po liūčių įduboje susidaro laikinas Irikio ežeras, prie kurio susirenka daug praskrendančių vandens paukščių – flamingų, laukių, žąsų. Parke taip pat sutinkami oriksai, puošnieji einiai, stručiai, berberiniai avinai, dorkai, hienos, gausu įvairių driežų, chameleonų, gekonų, gyvačių, varanų.

Irikio nacionalinio parko teritorija gyvenama retai, čia sutinkami daugiausia berberai, ganantys gyvulius. Yra senovinių paveldo objektų: Laalago oazė, ksarų Dra pakrantėse liekanos, istoriniai Merzugos, Mhamido miesteliai.
Biatlonas 2014 m. žiemos olimpinėse žaidynėse – Kvalifikacija

Šis straipsnis aprašo 2014 m. žiemos olimpinių žaidynių biatlono kvalifikacijos taisykles.

## Kvalifikacija
Dvidešimt geriausiai 2012 m. pasaulio čempionate ir 2013 m. pasaulio čempionate pasirodžiusių šalių į olimpiadą galės deleguoti komandas. Dar 7-8 šalys į olimpiadą galės deleguoti tik po vieną sportininką.

### Vyrai

### Moterys
Michio Kaku

**Mičijo Kaku** (; g. 1947 m. sausio 24 d.) – japonų kilmės JAV fizikas teoretikas, teorinės fizikos profesorius Niujorko miesto koledže, futuristas ir mokslo populiarintojas. Jis parašė keletą knygų fizikos ir susijusiomis temomis, dažnai dalyvauja radijo laidose, televizijoje, filmuose, rašo tinklaraščius ir straipsnius internete. Mičijo Kaku parašė tokius „New York Times“ bestselerius kaip „Physics of the Impossible“ (2008 m.) ir „Physics of the Future“ (2011 m.).

Kaku taip pat vedė keletą specialų televizijos laidų kanalams BBC, Discovery Channel, History Channel ir Science Channel.

## Ankstyvasis gyvenimas ir išsilavinimas
Kaku gimė San Chosė, Kalifornijoje, japonų imigrantų (turinčių ir tibetietiškų šaknų) šeimoje. Jo tėvas gimė Kalifornijoje, bet išsilavinimą įgijo Japonijoje ir mažai kalbėjo angliškai. Po karo abu Kaku tėvai trumpam buvo apgyvendinti *Tule Lake War Relocation Center*, kur jie viens kitą sutiko. Ten pat gimė Kaku brolis.

Mokydamasis Kuberlėjaus vidurinėje mokykloje Palo Alto mieste, Kaku savo tėvų garaže sukonstravo dalelių greitintuvą, kuris buvo skirtas mokslo mugės projektui. Pasak paties Kaku, jo tikslas buvo sugeneruoti tokio stiprumo gama spindulių pluoštą, kuris sukurtų antimedžiagą. Nacionalinės mokslo mugės Albukerkėje (Naujoji Meksika) metu Kaku patraukė fiziko Edvardo Telerio dėmesį. Šis apsiėmė globoti Kaku, padėjo jam gauti Herco inžinerijos stipendiją ir įstoti į Harvardo universitetą. Kaku 1968 m. baigė studijas Harvardo universitete su pagyrimu ir buvo pirmūnas savam fizikos kurse. Vėliau jis įstojo į Berklio radiacijos laboratoriją Kalifornijos universitete Berklyje ir 1972 m. gavo filosofijos daktaro laipsnį. Paskiau tais pačiais metais skaitė paskaitas Prinstono universitete.

Vietnamo karo metais Kaku baigė JAV armijos pagrindinio apmokymo kursus Fort Beninge, Džordžijoje, ir išplėstinę pėstininkų apmokymo programą Fort Luise, Vašingtono valstijoje. Tačiau karas pasibaigė dar prieš jo išsiuntimą į frontą.

## Akademinė karjera
Mičijo Kaku buvo svečias ir narys (1973 ir 1990 m.) Pažangių tyrimų institute Prinstone ir Niujorko universitete. Šiuo metu jis eina Niujorko miesto koledžo Teorinės fizikos katedros vedėjo ir profesoriaus pareigas.

Tokiuose fizikos mokslo žurnaluose kaip „Physical Review“ išspausdinta per 70 Kaku straipsnių superstygų teorijos, supergravitacijos, supersimetrijos ir hadronų fizikos temomis. 1974 m. kartu su Osakos universiteto profesoriumi Keidži Kikava (*Keiji Kikkawa*) parašė pirmąjį mokslinį straipsnį stygų lauko teorijos tema.

Kaku yra keleto knygų apie stygų teoriją ir kvantinę lauko teoriją autorius.

## Asmeninis gyvenimas
Kaku vedęs, žmona Šidzuė Kaku (*Shizue*). Turi dvi dukras.

## Bibliografija
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Eglūnas

**Eglūnas** (*Tamarix*) – eglūninių (*Tamaricaceae*) šeimos augalų gentis. Jai priklauso apie 50–60 rūšių, augančių sausringuose Eurazijos ir Afrikos regionuose.

Tai visžaliai arba lapus metantys krūmai ir medžiai, užaugantys nuo 1 iki 18 m aukščio. Sudaro tankius sąžalynus. Gerai pakenčia sausringą dirvą, nereiklūs vandeniui, ilgomis šaknimis pasiekia požeminio vandens sluoksnius. Lapai siauri, kieti, primena kai kurių pušūnų spyglius. Žiedai žydi gausiai, susitelkę į šluoteles, baltos ar rausvos spalvos. Eglūnai daugiausia dauginasi vegetatyviškai. Šiaurės Amerikoje vietomis tapo invazine rūšimi.

Eglūnas yra svarbus augalas stabdant dykumėjimą, sukuria užuovėją, šešėlį. Mediena naudojama kaip kuras. Daugelis rūšių dekoratyvios.

## Rūšys

* Belapis eglūnas (*Tamarix aphylla*)
* Kininis eglūnas (*Tamarix chinensis*)
* Šiurkštusis eglūnas (*Tamarix hispida*)
* Smulkiažiedis eglūnas (*Tamarix parviflora*)
* Šakotasis eglūnas (*Tamarix ramosissima*)
* Keturkuokis eglūnas (*Tamarix tetrandra*)
* Prancūzinis eglūnas (*Tamarix gallica*)
* ir kt.


File:T. africana-1.JPG|*Tamarix canariensis* žiedai
File:Tamarix gallica01.jpg|Žydintis prancūzinis eglūnas
File:Tamarix chinensis 03.JPG|Kininis eglūnas
|Kininis eglūnas
Oriksai

**Oriksai** (*Oryx*) – viena iš arklinių antilopių (*Hippotraginae*) genčių, kurią sudaro 4 rūšys. Jos paplitusios sausringose Afrikos srityse bei Arabijos pusiasalyje.

Tai stamboko sudėjimo, šviesių spalvų kailio (su tamsiomis juostomis ant snukio, papilvės), ilgų tiesių ragų antilopės. Gali ilgai išbūti be vandens, perneša didelį karštį. Ragais gali mirtinai sužaloti plėšrūnus. Dauguma oriksų rūšių nyksta ar yra pavojuje dėl medžioklės, gyvenamosios erdvės nykimo.

## Rūšys

* Kardaragis oriksas (*Oryx dammah*) – natūralioje erdvėje išnykęs. Seniau gyveno Sacharoje, Sahelyje;
* Tiesiaragis oriksas (*Oryx gazella*) – gyvena pietinės Afrikos dykynėse (Kalaharyje, Namibe ir kt.);
* Baltasis oriksas (*Oryx leucoryx*) – gyvena Arabijos pusiasalio dykumose, seniau arealas apėmė ir Jordaniją, Izraelį, Siriją;
* Rytų Afrikos oriksas (*Oryx beisa*), dažnai laikomas tiesiaragio orikso porūšiu – gyvena Rytų Afrikos savanose, Etiopijoje, Somalio pusiasalyje.


File:Oryx dammah -Marwell Wildlife, Hampshire, England-8a (1).jpg|Kardaragis oriksas (nelaisvėje, Anglija)
File:Oryx gazella (Okevi) edit.jpg|Tiesiaragis oriksas (Namibija)
File:Arabian oryx, Abu Dhabi, WesternRegion.jpg|Baltasis oriksas
1974 m. Formulės 1 sezonas

**1974 m. Formulės 1 sezonas** buvo 25-iasis Formulės-1 sezonas. Jis prasidėjo sausio 13 ir baigėsi spalio 6 dieną po 15 lenktynių.

Dėl čempiono titulo konkuravo du lenktynininkai – brazilas Emerson Fittipaldi ir šveicaras Clay Regazzoni. Čempionu tapo E. Fittipaldi, o šveicaras atsiliko 3 taškais. Brazilas sezono metu pelnė 3 pergales, dar keturis kartus finišavo ant podiumo. Konstruktorių taurę nugalėjo McLaren-Ford komanda, 8 taškais aplenkusi Scuderia Ferrari.

## Lenktynininkų įskaita

Taškai už rezultatus buvo skirstomi taip – 9-6-4-3-2-1. Į bendrą įskaitą buvo skaičiuojami 7 geriausi rezultatai iš pirmų 8 lenktynių ir geriausi 6 rezultatai iš paskutinių 7 lenktynių.

## Komandų įskaita

## Šaltiniai
1975 m. Formulės 1 sezonas

**1975 m. Formulės 1 sezonas** buvo 26-iasis Formulės-1 sezonas. Jis prasidėjo sausio 12 ir baigėsi spalio 5 dieną po 14 lenktynių.

Čempionato nugalėtoju tapo austras Niki Lauda su Ferrari 312T automobiliu. N. Lauda pelnė 5 pergales ir dar 3 kartus finišavo ant podiumo. Per 14 lenktynių austras nefinišavo tik vieną kartą.

## Lenktynininkų įskaita

Taškai už rezultatus buvo skirstomi taip – 9-6-4-3-2-1. Į bendrą įskaitą buvo skaičiuojami 7 geriausi rezultatai iš pirmų 8 lenktynių ir geriausi 6 rezultatai iš paskutinių 7 lenktynių.

## Komandų įskaita

* **Paryškinti** rezultatai skaičiuoti į įskaitą.
* ‡ Skirta pusė taškų.

## Šaltiniai
Panūdžių ąžuolas

**Panūdžių ąžuolas** – valstybinis botaninis gamtos paveldo objektas, esantis Panūdžių kaime, Kelmės apylinkių sen., Kelmės raj. Medis paskelbtas saugomu 1968 m.

Ąžuolas pasiekiamas iš kelio , ties Šalteniais pasukus į Palendrius. Objektas nuorodomis nepažymėtas. Privažiavus senąją Palendrių bažnyčią, sukti į dešinę žvyrkeliu, toliau – apie 1,8 km į vakarus. Medis auga pakelėje, šalia dirbamo lauko, dviejų sodybų kaimynystėje, pusiaukelėje tarp Nūdžio ir Medinio ežerų. Po ąžuolo laja stiebiasi pušis su nupjauta viršūne. Šalia įrengta medinė informacinė lenta (neįskaitoma). 

Medžio aukštis – 22 m, kamieno apimtis 1,3 m aukštyje – 5,1 m.

## Nuorodos

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras  
*
Sylvain Distin

**Silvenas Distinas** (*Sylvain Distin*; g. 1977 m. gruodžio 16 d.) – karjerą baigęs Prancūzijoje gimęs futbolininkas, rungtyniavęs vidurio gynėjo pozicijoje.

## Karjera

### Prancūzijos klubai
Distinas futbolininko karjerą pradėjo mėgėjiškame US Joué-lès-Tours klube, vėliau persikėlė į Tours FC, kol 2000 m. pasirašė pirmąjį profesionalų kontraktą su antrosios Prancūzijos lygos FC Gueugnon klubu. Žaisdamas šiame klube jis atkreipė į save Paris Saint-Germain FC dėmesį ir 2002 m. persikėlė į šią komandą. Vis dėlto pritapti naujoje ekipoje jam nepavyko ir 2001–2002 m. sezoną Distinas buvo išnuomotas Newcastle United FC komandai, kurioje sužaidė 28 rungtynes.

### [[Manchester City FC]]
Po sėkmingo sezono Niukaslio ekipoje, ši norėjo perpirkti Distino kontraktą, tačiau šiame klube jam teko žaisti ne įprastoje vidurio gynėjo, o kairiojo gynėjo pozicijoje, todėl jis pasirinko Manchester City FC, kuriems buvo reikalingas būtent vidurio gynėjas. Už Distiną klubas sumokėjo 4 mln. svarų sterlingų ir tai buvo rekordinė Mančesterio komandos suma, išleista įsigyjant gynėją. Jau pirmajame sezone Distinas buvo išrinktas geriausiu komandos futbolininku, o 2003–04 m. sezono pradžioje tapo ir ekipos kapitonu. Viso 2002–07 m. jis sužaidė 178 rungtynes už Manchester City FC ir pelnė 6 įvarčius.

### [[Portsmouth FC]]
2007 m. pasibaigus sutarčiai, Distinas nusprendė išmėginti save kitoje ekipoje ir persikėlė į Portsmutą. Čia jis pasirašė 3 metų sutartį ir tapo komandos vicekapitonu, o vėliau – kapitonu.

Su Portsmouth FC jis laimėjo pirmąjį trofėjų – FA Cup.

### [[Everton FC]]
2009 m. Distinas persikėlė į Everton FC už 5 mln. svarų sumą ir pasirašė 3 metų sutartį. 2013 m. sausį jis pratęsė sutartį dar vienam sezonui iki 2014 m. vasaros. Vasario 23 d. rungtynės su Norwich City FC jam buvo 400-osios Premier League. Kovo 13 d., sužaidęs 402 rungtynes, Distinas tapo daugiausia rungtynių Premier League sužaidusiu užsieniečiu.

### [[AFC Bournemouth]]
Pasibaigus sutarčiai su Everton FC, 2015 m. vasarą Distinas persikėlė į Premier League debiutantų AFC Bournemouth klubą, kuriame po sezono ir baigė futbolininko karjerą.

## Rinktinės
Distinas nėra žaidęs jokios šalies nacionalinėje rinktinėje, nors pagal kilmę galėjo atstovauti Prancūzijos arba Gvadelupės (tėvo gimtinė) komandoms.

## Išnašos

## Nuorodos
*
Varanai

**Varanai** (*Varanus*) – vienintelė iki šių laikų išlikusi varaninių (*Varanidae*) šeimos driežų gentis. Jai priklauso virš 70 rūšių, paplitusių tropiniuose Afrikos, Eurazijos, Australijos ir Okeanijos regionuose.

Dauguma varanų yra stambūs, iki kelių metrų ilgio siekiantys driežai, nors yra ir smulkių rūšių (iki 20 cm). Dauguma gyvena ant žemės paviršiaus, tačiau nemažai rūšių gerai laipioja medžiais bei plaukioja. Varanai yra mėsėdžiai, jų seilėse yra nuodų, užkrečiančių įkandimo vietą. Kiaušgymiai, deda nuo 7 iki 37 kiaušinių į žemėje įrengtus lizdus. Varanai pasižymi nemažu intelektu, kai kurie individai sugeba skaičiuoti, atpažinti žmones.

Šie driežai kartais laikomi kaip naminiai gyvūnai. Jų oda naudojama odos pramonėje, mėsa kai kuriuose kraštuose valgoma.

Pavadinimas „varanas“ kilęs iš , reiškiančio „driežą“. Pietryčių Azijoje žinomi kaip , , Indijoje – , .

## Rūšys
* Gigantinis varanas (*Varanus giganteus*)
* Pilkasis varanas (*Varanus griseus*)
* Komodo varanas (*Varanus komodoensis*)
* Nilo varanas (*Varanus niloticus*)
* Vandeninis varanas (*Varanus salvator*)
* Margasis varanas (*Varanus varius*)
* Bengalinis varanas (*Varanus bengalensis*)
* Diumirelio varanas (*Varanus dumerilii*)
* Geltonasis varanas (*Varanus flavescens*)
* Juodasis medinis varanas (*Varanus beccarii*)
* Suktauodegis varanas (*Varanus acanthurus*)
* Trumpauodegis varanas (*Varanus brevicauda*)
* Ilgauodegis uolinis varanas (*Varanus glauerti*)
* Timorinis varanas (*Varanus timorensis*)
* Juodagalvis varanas (*Varanus tristis*)
* Smėlinis varanas (*Varanus gouldii*)
* Spenserio varanas (*Varanus spenceri*)
* Indinis varanas (*Varanus indicus*)
* Žaliasis varanas (*Varanus prasinus*)
* Kapo varanas (*Varanus exanthematicus*)
* *[[Varanus bitatawa]]*
* ir kt.


File:Varanus indicus MNHN.jpg|Indinis varanas (*Varanus indicus*)
File:Black Water Monitor (Varanus salvator komaini) - Flickr - Lip Kee.jpg|Vandeninis varanas (*Varanus salvator*)
File:Varanus timorensis from Timor-Leste.jpg|Timorinis varanas (*Varanus timorensis*)
File:Varanus niloticus ornatus.jpg|Nilo varanas (*Varanus niloticus*)
File:Lizards Alive - Fernbank Museum - Atlanta - Flickr - hyku (18).jpg|Žaliasis varanas (*Varanus prasinus*)
Neveravičius

* Fabijonas Neveravičius (1900–1981), prozininkas, vertėjas;
* Pšemislas Neveravičius (1865–1936), Lietuvos bajoras, aštuonratės važiuoklės išradėjas.
Krapina

**Krapina** – miestas šiaurės Kroatijoje. Krapinos–Zagorjės apskrities administracinis centras. 2011 m. duomenimis, mieste gyveno 4 482 (savivaldybės teritorijoje 12 479 gyventojai). Nutolusi maždaug 55 km į šiaurę nuo Zagrebo. Krapinos savivaldybė yra skirstoma į Krapinos miestą bei į 22 kaimo tipo gyvenvietes.

## Istorija
Krapina žinoma nuo 1193 m. 1899 m., netoli Krapinos, archeologas ir paleontologas *Dragutin Gorjanović-Kramberger* rado virš 800 fosilijų, priskiriamų neandertaliečiams.
Independensas

**Independensas** () – miestas Jungtinėse Amerikos Valstijose, Misūrio valstijos vakaruose. Džeksono apygardos administracinis centras. Įsikūręs Misūrio upės dešiniajame krante, į rytus nuo Kanzas Sičio (priklauso jo aglomeracijai). 2010 m. JAV gyventojų surašymo duomenimis, mieste gyveno 116 tūkst. žmonių.

Yra H. S. Trumano biblioteka ir muziejus (1957).

## Istorija
Vietovėje gyventa vietinių indėnų genčių, kalbėjusių sijų kalbomis. Kurį laiką teritoriją valdė ispanai, vėliau prancūzai. Po 1803 m. Luizianos įsigijimo teritorija tapo Jungtinių Valstijų dalimi. Independensas įkurtas 1827 m. ir greitai tapo svarbiu pasienio miesteliu. Independensas buvo tolimiausias punktas, kurį garlaiviai ir krovininiai laivai galėjo pasiekti, plaukdami į vakarus Misisipės upe. Miestelis buvo Santa Fė prekybos kailiais maršruto pradinis taškas. XIX a. čia reiškėsi Pastarųjų dienų šventųjų judėjimo aktyvistai. Išaugus įtampai tarp vietinių misūriečių, Pastarųjų dienų šventųjų judėjimo nariai buvo išvaryti 1833 m. Šis konfliktas 1838 m. peraugo į Mormonų karą. Pradedant 1867 metais, keletas šio judėjimo atšakų vėliau pamažėle sugrįžo į miestą.

Ekonominis klestėjimas Independensą užklupo XIX a. 4–5-ąjį dešimtmečius. JAV pilietinio karo metu miestas regėjo keletą mūšių, buvo užimtas Konfederacijos karių. Karas miestui padarė daug žalos, jis taip ir nebesugebėjo atsigauti ekonomiškai, nors ir iškart po karo prasidėjo nekilnojamojo turto statybų sujudimas. Netoliese esančio Kanzas Sičio iškilimas prisidėjo prie Independenso stagnacijos. Nepaisant to Independensas išliko apygardos centru iki šių dienų.

## Žymūs žmonės
* Bess Truman – prezidento H.S. Trumano žmona, pirmoji šalies ponia nuo 1945 iki 1953 m.
* Ginger Rogers – Oskarą pelniusi miuziklų, dramų ir komedijų aktorė.
* Harry S. Truman – 33-iasis Jungtinių Valstijų prezidentas

## Miestų partnerystė
Miestai, su kuriais Independensas yra užmezgęs partnerystės ryšius:
*  Higašimurajama, Japonija

## Šaltiniai
Julinų dvaro liepų alėja

**Julinų dvaro liepų alėja** – gamtos paveldo objektas, esantis Pužuose, Raseinių rajone. 2012 m. jis paskelbtas valstybės saugomu. Liepų alėja auga už 2 km į šiaurės rytus nuo Nemakščių, pasukus iš kelio , Balčios upelio prieigose. Objektas nuorodomis nepažymėtas.

Julinų dvaro liepų alėja kartu su Pšemislo Neveravičiaus uosiu Pužų kaime auga buvusio Julinų dvaro teritorijoje, kur gimė ir gyveno vienas pirmųjų pripažintų Lietuvos išradėjų, aštuonračio savaeigio vežimo konstruktorius Pšemislas Neveravičius. 

Dvarą menanti įspūdinga liepų alėja riboja jo teritorijos vakarinį ir šiaurinį pakraščius. Alėjos ilgis – 150 m, vidutinis alėjos medžių skersmuo siekia 1 m, aukštis – 26 m, amžius – 200 m. Storiausios liepos kamieno apimtis 1,3 m aukštyje – 3,2 m, aukštis – 23,5 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras  
* Naujai paskelbti gamtos paveldo objektai Raseinių rajone
Suso–Masos nacionalinis parkas

**Suso–Masos nacionalinis parkas** () – saugoma gamtos teritorija pietvakarių Maroke, Suso–Masos–Dra regione, tarp Agadiro ir Sidi Ifnio. Užima 338 km² plotą. Įkurtas 1991 m.

Parkas apima Atlanto vandenyno pakrantę, Masos ir Suso upių žemupius. Būdingi smėlynų plotai, pusdykumės, sausringos stepės, oazės. Parke saugomos retų gyvūnų buveinės – čia yra vienos iš nedaugelio labai retų šiaurinių plikųjų ibių buveinės, taip pat gyvena marmurinės antys, rudieji ibiai, girnovės, Odveno žuvėdros, raudonkakliai lėliai, storasnapiai vieversiai, atlasinės devynbalsės, baltabruvės raudonuodegės. Parko teritorijoje į natūralias buveines grąžinami iš jų išnykę gyvūnai – stručiai, oriksai, adaksai, sacharinės gazelės, dorkai.
Gamtos garsai

**Gamtos garsai** – natūralūs garsai, aptinkami gamtoje. Gamtos garsai apima geofoniją, biofoniją ir tam tikru mastu antrofoniją. Gamtos garsus sudaro:

* geofonija – ne biologinės kilmės garsai, tokie kaip vėjo sukeltas lapų šlamėjimas, tekančio vandens garsas, bangų ir medžių ošimas;
* biofonija – gyvų organizmų skleidžiami garsai, kaip antai paukščių čiulbėjimas bei įvairūs žvėrių skleidžiami garsai;
* antrofonija – žmonių balsai ir kiti pirmykščiai žmonių veiklos garsai, nedirginantys aplinkos.

## Išnašos

## Nuorodos
* Gamtos garsų žemėlapis
Inglvudas

**Inglvudas** () – miestas Jungtinėse Amerikos Valstijose, Kalifornijos valstijos pietuose, Los Andželo apygardos pietvakariuose. 2010 m. JAV gyventojų surašymo duomenimis, mieste gyveno 109 tūkst. žmonių. Įsikūręs netoli Los Andželo, apylinkėse yra Los Andželo tarptautinis oro uostas.

Yra Hollywood Park hipodromas, miesto orientyrai: ispanų kolonijinių laikų purvo plytų namas-muziejus „La Casa de la Centinela Adobe“ (pastatytas 1836 m.), „Randy's Donuts“ užkandinė prie plento į San Diegą. Veikia Vakarų Los Andželo ir Los Andželo miesto universitetai.

## Istorija
Teritorijoje kurdintis pradėta apie 1873 m., kai čia apsigyveno Daniel Freeman, pavadinęs gyvenvietę pagal savo gimtąjį miestą Kanadoje. Inglvudas įkurtas 1888 m. ir greitai tapo paukštininkystės centru. 1908 m. suteiktas miesto statusas. Tuomet mieste buvo 1200 gyventojų.

1920 m. Inglvudą sukrėtė žemės drebėjimas, kuris padarė daug žalos turizmui. XX a. 3-iajame dešimtmetyje Inglvudas buvo vienas sparčiausiai pagal gyventojų skaičių augančių miestų šalyje.

Kalnakasybos inžinierius Mathias F. Chapman 1923 m. Inglvude atidarė pirmąją pasaulyje šinšilų fermą, kurioje be šinšilų veisė ir kitus iš Čilės atsivežtus gyvūnus. Vėliau pradėjo drabužių iš šinšilų kailių gamybą.

## Galerija

Inglewood-1890.jpg|Inglvudas apie 1890 m.
Inglewood-1910.jpg|Inglvudas apie 1910 m. Prekybos gatvė (vėliau La Brea aveniu)
2008-0914-RandysDonuts.jpg|„Randy's Donuts“ užkandinė – vienas žymiausių miesto orientyrų
Centinela Adobe, Los Angeles.JPG|„La Casa de la Centinela Adobe“ – purvo plytų namas-muziejus iš ispanų kolonijinių laikų 


## Miestai partneriai
Miestai, su kuriais Inglvudas yra užmezgęs partnerystės ryšius:
*  Bo, Siera Leonė
*  Pedavena, Italija
*  Port Antonijas, Jamaika
*  Tichuana, Meksika

## Šaltiniai
Skirtino akmuo

**Skirtino akmuo** – geologinis gamtos paveldo objektas, esantis Paskirtinio kaime, Nemakščių sen., Raseinių raj. Riedulys paskelbtas gamtos paminklu 1974 m.

Akmuo stūkso Raseinių miškų urėdijos Viduklės g-jos (3 kv.) teritorijoje, netoli Skirtino ir Jaujupio upelių santakos. Objektas nuorodomis nepažymėtas. Pasiekiamas pagal kelio ženklus, vedančius iš kelio  link Molavėnų piliakalnių. Pervažiavus Paskirtinyje gilų Jaujupio slėnį, sukama į dešinę link piliakalnių, o važiuojant tiesiai apie 0,7 km, – pasiekiama pirmoji Molavėnų kaimo sodyba. Apie 100 m prieš ją, pasukus į kairę ir paėjus 100 m per ganyklą, nusileidžiama apaugusiu krūmais šlaitu prie akmens.

Riedulys yra Pašešuvio kraštovaizdžio draustinyje. Jis iš dalies guli raizgytoje Jaujupio, dešiniojo Šešuvies intako, vagoje. Per ją permestas arkinis tiltelis leidžia apžiūrėti akmenį iš visų pusių.

Akmuo apipintas padavimais ir pasakojimais. Pasak vieno iš jų, velnias nešęs tą akmenį ir ketinęs užmesti ant Molavėnų, tačiau to padaryti nepavyko, nes pametė jį bešokdamas per upelį…

## Duomenys

* Ilgis – 7,25 m
* Plotis – 6,08 m
* Aukštis – 2,32 m
* Apimtis ties žeme – 20,65 m

## Išnašos

## Nuorodos

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras 
* Raseinių rajono lankytinos vietos
Jonkersas

**Jonkersas** () – miestas JAV, Niujorko valstijos pietryčiuose. Įsikūręs ant rytinio Hadsono upės kranto. Jonkersas ribojasi su Niujorko Bronkso rajonu ir yra nutolęs 3 km atstumu į šiaurę nuo Manhatano.

Mašinų gamyba, poligrafijos, chemijos, elektronikos, siuvimo pramonė.

Veikia Saros Lorens koledžas (įkurtas 1926 m.), Šv. Juozapo seminarija ir koledžas (1896 m.). Yra F. Filipso dvaro rūmai (XVII–XVIII a.; dabar muziejus). Hudsono upės (ant vandens, įkurtas 1919 m.), policijos (1978 m.) muziejai., viešoji biblioteka (1893 m.).

## Istorija
1639 m. žemes šioje vietovėje iš indėnų nusipirko Olandijos Vakarų Indijos kompanija. Pirmasis europietis, 1646 m. įsikūręs šioje vietovėje, buvo Adriaen van der Donck. Kitus du šimtmečius Jonkersas buvo nedidelis miestelis, kurio ekonomika buvo pagrįsta žemės ūkiu ir pramonine veikla uosto rajone. Vėliau imta plėtoti pramonę.

1849 m. Jonkersas geležinkelio linija buvo sujungtas su Niujorku. 1853 m. Elisha Otis išrado pirmąjį saugos liftą ir įsteigęs kompaniją „Otis Elevator Company“, ant Hadsono upės krantų atidarė pirmąją pasaulyje liftų gamyklą. Vėliau radosi ir kitos pramonės šakos, atidarytas kilimų fabrikas.

1872 m. Jonkersui suteiktas miesto statusas. Apie 1906 m. Leo Baekeland išrado pirmąjį sintetinį plastiką – bakelitą. XX a. pirmoje pusėje veikė automobilių gamykla, didžiausias šalyje kepurių gamintojas. Antrojo pasaulinio karo metais gaminta karinė technika, šarvai ir kitokia įranga (palapinės, antklodės).

Po karo Jonkerso pramonė smuko. Ilgainiui daugelis gamyklų buvo priverstos užsidaryti. Apie 1983 m. Jonkersas tapo priemiestinio tipo gyvenviete.

## Miestai partneriai
Miestai, su kuriais Jonkersas yra užmezgęs partnerystės ryšius:

*  Kamzė, Albanija
*  Ternopilis, Ukraina

## Šaltiniai
Pšemislo Neveravičiaus uosis

**Pšemislo Neveravičiaus uosis** – botaninis gamtos paveldo objektas, esantis Pužuose, Raseinių rajone. 2012 m. jis paskelbtas valstybės saugomu. Uosis keroja už 2 km į šiaurės rytus nuo Nemakščių, pasukus iš kelio , Balčios upelio prieigose. Objektas nuorodomis nepažymėtas.

Neveravičiaus uosis kartu su Julinų dvaro liepų alėja Pužų kaime auga buvusio Julinų dvaro teritorijoje. Šiame dvare gimė ir gyveno vienas pirmųjų pripažintų Lietuvos išradėjų, aštuonračio savaeigio vežimo konstruktorius Pšemislas Neveravičius.

Neveravičiaus uosio skersmuo – 1,21 m, aukštis – 19 m, amžius – 200 m. Medis išsiskiria itin plačia ažūrine laja, todėl kartais švelniai pavadinamas „baobabu“. Jo papėdė nubarstyta pašarų likučiais, čia užuovėją randa šeriami gyvuliai.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras  
* Naujai paskelbti gamtos paveldo objektai Raseinių rajone
Pšemislas Neveravičius

**Pšemislas (Pšemislovas) Neveravičius**  (1858–1936, palaidotas Nemakščių kapinėse) – Lietuvos bajoras, savamokslis išradėjas, pirmasis sukūręs aštuonratę transporto priemonės važiuoklę.

## Išradimas

P. Neveravičius buvo vienas pirmųjų Lietuvos pripažintų išradėjų. Jis savo manevringąjį aštuonratį, manoma, išbandė 1907 m. Ant platformos buvo įtaisytas didelis metalinis ratas, kurio rankenas suko du vyrai. Sukurtoji jėga per sliekinę pavarą buvo perduodama į galinius ratus, kurie ir vertė važiuoti vežimą. Priekinės dvi ratų poros buvo mažesnės už galinius, tad darant posūkį vežimas nesunkiai pasisukdavo norima kryptimi. Važiuoklės viduryje įtaisyta svirtimi buvo galima kilstelėti antrąją nuo galo porą ratų ir taip įveikti sudėtingesnę kelio kliūtį. Savo išradimui P. Neveravičius buvo gavęs Rusijos imperijos (1907 m.), Lietuvos patentus (1930 m.), tačiau finansavimo stoka ir kitos aplinkybės neleido iki galo įgyvendinti projekto.

## Atminimo įamžinimas

* P. Neveravičiaus konstrukcijos prototipas eksponuojamas Nemakščių technikos muziejuje. 
* Aštuonračio idėja įkūnyta Nemakščių herbe. 
* Dvarvietėje Pužuose Aštuonračio draugijos narių pastatytas originalus paminklinis akmuo; auga saugomas Pšemislo Neveravičiaus uosis.
* Nemakščiuose yra P. Neveravičiaus gatvė.

## Nuorodos

* Amžininkus ir laiką pralenkęs žemaitis 
* Aštuonračio muziejukas Nemakščiuose
Bioliuminescencija

**Bioliuminescencija** ( 'gyvybė', 'gyvenimas';  'šviesa') – gyvųjų organizmų švytėjimas. Dauguma bioliuminescencija pasižyminčių organizmų gyvena vandenynuose. Tai įvairūs stuburiniai ir bestuburiai: žuvys, moliuskai, medūzos, dumbliai. Sausumoje bioliuminescencinėmis savybėmis pasižymi kai kurie grybai, sausumos bestuburiai.

## Šaltiniai
* Bioliuminescencija – nauda gyvūnams ir žmogui
Kanzas Sitis (Kanzasas)

**Kanzas Sitis** () – miestas Jungtinėse Amerikos Valstijose, Kanzaso valstijos šiaurės rytuose. Vaindoto (*Wyandotte*) apygardos administracinis centras. Įsikūręs Misūrio ir Kanzaso upių santakoje. Rytuose ribojasi su Misūrio valstijos Kanzas Sičio miestu. 2010 m. JAV gyventojų surašymo duomenimis, mieste gyveno 145 tūkst. žmonių.

Tai pramoninis miestas, vystoma mašinų, chemijos, maisto pramonės. Vyksta kasmetinis renesanso muzikos festivalis.

## Istorija
1845 m. vietovėje gyvenvietę įkūrė indėnai. 1855 m. indėnai gyvenvietę ir jos apylinkes pardavė federalinei vyriausybei Vašingtone. 1863 m. atidaryta transkontinentinio Šiaurės Amerikos geležinkelio stotelė, pavadinta indėnų garbei. Gyvenvietė tapo prekybos galvijais centru. Kanzas Sitis įkurtas 1868 m., sujungus Armondeilo ir Armstrongo savivaldybes. 1872 m. spalį gavo miesto statusą.

## Šaltiniai