open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Stefanas Osolinskis

**Stefanas Osolinskis** (m. 1715) – Mielniko kardininkas (1700), Mielniko vėliavininkas (1713).

## Biografija
Jo tėvas buvo Mielniko vėliavininkas, Drohicko seniūnas Jokūbas Osolinskis. Motina jo buvo Sofija Teresė Viežbovska, Bžec Kuijavijos vaivados duktė. Vedė Benediktą Šuiską, nuo santuokos su kuria turėjo du sūnus ir dukterį; Teresę Osolinską kuri ištekėjo už Stanislavo Komorovskio.

Jo sūnūs buvo:
* Antanas (m. 1757) – artilerijos pulkininkas, vedęs 1751 metais Teresę Morštyn (m. 1769);
* Juzefas (m. 1756) – Palenkės vėliavininkas, Melnicko pataurininkis, vedęs Teresę Sienicką.

## Literatūra

* S.K.Kossakowski; *Monografie historyczno-genelogiczne niektórych rodzin polskich*. Warszawa 1862, t. 2.
* Dworaczek; *Genealogia*, tablica t.144
* T. Żychliński; *Herbarz* 23
## Nuorodos
Fidžis olimpinėse žaidynėse

**[[Fidžis]] [[olimpinės žaidynės|olimpinėse žaidynėse]]** pirmą kartą dalyvavo 1956 m. Šalis iš viso yra dalyvavusi 16-oje vasaros ir 3-ose žiemos olimpinėse žaidynėse. Fidžio sportininkai yra rungęsi šiose sporto šakose: šaudymas iš lanko, lengvoji atletika, boksas, dziudo, buriavimas, šaudymas, plaukimas, sunkioji atletika ir regbis-7.

Prieš regbio-7, kuris Fidžyje yra nacionalinė sporto šaka, įtraukimą į 2016 m. vasaros olimpinių žaidynių programą tik dviem šalies sportininkams yra pavykę patekti į olimpiadą kvalifikacijos būdu. Tai sprinterė Makelesi Bulikiobo ir ieties metikas Leslie Copeland.

Šalis pirmąjį savo medalį – auksą regbio-7 sporto šakoje – iškovojo 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse.

## Medalių lentelės
### Medaliai pagal sporto šaką

## Išnašos
Banovcė prie Bebravo

**Banovcė prie Bebravo** (, , ) – miestas Slovakijoje, Trenčyno krašte, Banovcės prie Bebravo apygardos administracinis centras. 18 823 gyventojai (2015 m. duomenys). Įsikūręs Dunojaus kalvų šiauriniame pakraštyje, Stražavo kalnų papėdėje, prie Radišos ir Bebravo upių santakos. Nutolęs 25 km nuo Prievidzos, 30 km nuo Trenčyno ir 50 km nuo Nitros.

## Istorija
Vietovėje žmonių gyventa nuo bronzos amžiaus. 1232 m. paminėtas kaip *villa Ben*. 1376 m. suteiktos laisvojo karališkojo miestelio privilegijos. Viduramžiuose buvo svarbus prekybos centras batsiuviams, dailidėms, kalviams, mėsininkams, audėjams ir kt. XVII a. atidaryta pirmoji pradinė mokykla. Po Antrojo pasaulinio karo sukurta automobilių, baldų ir tekstilės pramonė.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Ignotas Pranciškus Pžebendovskis

**Ignotas Pranciškus Ksaveras Pžebendovskis** (1731–1791 m. rugsėjo 14 d.) – ATR valstybinis veikėjas, Pamario vaivada (1772–1779), Krokuvos generalinis seniūnas (1779–1783), Malborko (1765), Kosciano (1769), Pucko ir Mirachovsko seniūnas. Nuolatinės taryos maršalka ir užsienio reikalų departamento konsularis (1786), karališko pašto generalinis direktorius (1776), Nuolatinės tarybos konsularis (1775), Edukacinės komisijos narys (1785).

## Biografija
Lenkijos bajorų Pžebendovskių giminės atstovas, herbo „Kuna“ savininkas.

Čartoriskių partijos Prūsijoje pirmaujantis aktyvistas. Buvo Osvencimo ir Zatoro kunigaikštystėse Čartoriskių konfederacijos maršalka (1764).

1764 m. buvo išrinktas pasiuntiniu (deputatu) nuo Osvencimo ir Zatoro kunigaikštysčių į elekcinį seimą, kur palaikė Stanislovo Augusto Poniatovskio kandidatūrą į Lenkijos karaliaus sostą. Tais pačiais 1764 m. – pasiuntinys nuo Osvencimo ir Zatoro kunigaikštysčių į karūnacinį seimą.

1776 m. Ignotas Pranciškus Pžebendovskis įėjo į Adnriaus Mokronovskio konfederacijos sudėtį.

1778 m. – Krokuvos Geros Tvarkos komisijos pirmininkas.

Švento Stanislovo (1765) ir Baltojo erelio ordinų (1773) kavalierius.

## Šeima ir vaikai
1754 m. vedė Feliciją Vielopolską, Sandomiro vaivados, grafo Jano Vielopolskio (1700–1773) ir Marianos Jablonovskos (1708–1765) dukterį. Sutuoktiniai turėjo vienintelę dukterį:

* Mariana Felicija Pžebendovska (1765–1799), 1-mas vyras nuo 1786 m. Volbromo seniūnas Ignotas Aleksejus Jokūbas Dembinskis (1766–1829), 2-ras vyras nuo 1790 m. Tadeušas Viktorinas Matuševičius (1765–1819).

## Literatūra
* Aleksander Czaja Między tronem, buławą a dworem petersburskim, Warszawa 1988

## Nuorodos
* Ignacy Franciszek Ksawery Przebendowski h. Kuna
Aivaras Meškinis

**Aivaras Meškinis** (g. 1995 m. lapkričio 13 d.) – Lietuvos futbolininkas, gynėjas. 

## Karjera
Nuo 2013 m. žaidė Panevėžio „Ekrane“.. 2014 m. persikėlė į Klaipėdos Granitas. Vėliau žaidė žemesniųjų divizionų komandose (Panevėžio „Baltijoje“, Kelmės „Kražantėje“, „Vilniaus Vytyje“ bei Vilniaus „Paneryje“.

Žiemos sezone atstovauja Turbotransfers ekipą, kuri žaidžia futsalo A lygoje. O lauko sezono metu rungtyniauja FK Elektrėnų Versmė ekipoje, III lygoje.

## Rinktinės
Žaidė Lietuvos jaunių iki 17 m. rinktinėje, Lietuvos jaunių iki 18 m. rinktinėje, Lietuvos jaunimo iki 19 m. rinktinėje.

## Trenerio karjera
2022 m. įgijo UEFA B trenerio licenciją. 2024 m. rugsėjo mėn. įgijo UEFA A trenerio licenciją.

2024 m. birželio 1 d. buvo išrinktas Lietuvos vyrų paplūdimio futbolo rinktinės treneriu.

## Nuorodos
* Lietuvosfutbolas.lt puslapis apie žaidėją
Andžejus Kretkovskis

**Andžejus Kretkovskis** (m. 1643) – Kujavijos Bresto vaivada.

## Biografija
Kujavijos Bresto kašteliono Luko Kretkovskio (m. 1603) ir Barboros Dževickos (m. 1622) sūnus. Krokuvos generalinio oficialo Erazmo (1595-1639) brolis. 

Iš pradžių buvo pasiuntinys į 1618 metų seimą, po to 1623 metais tapo Kujavijos Bresto pakamaris. Kujavijos Bresto kaštelionas 1632-1637 metais. Nuo 1637 iki 1643 Kujavijos Bresto vaivada. 

## Šeima
Buvo vedęs du kartus. Pirmoji žmona tapo Katerina Konopacka, Luko Konopackio duktė. Santuokoje gimė 3 sūnūs ir 4 dukterys. 

Kita jo žmona buvo Jadvyga Tylicka, Kališo taurininko Jokūbo Tylickio duktė.

## Bibliografia
* Adam Boniecki "Herbarz Polski" (tom XII, str. 268-276, Kretkowscy herbu Dołęga)
* Hr. Seweryn Uruski "Rodzina. Herbarz szlachty polskiej" (tom VIII, str. 53-56, Kretkowscy herbu Dołęga)
Kuoklės

**Kuoklės** (latv. *kokles*, sk. *kuoklės*; latg. *kūkles*) arba **kuoklė** (*kokle*, sk *kuoklė*; *kūkle*) – senovinis latvių styginis muzikos instrumentas, drauge su lietuvių kanklėmis, lyvių kandla, estų kanele, suomių bei karelų kantele ir rusų guslėmis įeina į Baltijos sritims būdingų ir giminingų instrumentų šeimą, bendrasis jų pavadinimas – Baltijos psalteriumas. Pirmieji archeologiniai kuoklės radiniai Latvijoje siekia XIII a., yra išlikę XVII a. rašytinių šaltinių, kur ji minima, o pirmoji žinoma kuoklių melodija užrašyta 1891 m. Kaip tradicinės kultūros vertybė, kuoklės ir skambinimas jomis įtraukta į Latvijos kultūros paveldą.

## Šaltiniai
Piotras Potulickis

**Piotr Potulicki**  ( m. 1606 m.) – Kališo vaivada 1583 metais, Kujavijos Bresto vaivada 1580 metais, Plocko vaivada 1576 metais, Pžemensko kaštelionas 1573 metais, Vyšogrodo seniūnas. 

1576 metais pasirašė Krokuvos sinodą. 1589 metais buvo Bytomo-Bendzinskio traktato ratifikacijos signataras pacifikaciniame seime.

## Literatūra
* Otto Goerkie: *Der Keis Flatow*, 1918.

## Išnašos
Janas Zborovskis

**Janas Zborovskis** (, 1538 m. gruodžio 19 d. – 1603 m. rugpjūčio 25 d.) – karaliaus sekretorius, Karūnos dvaro etmonas (nuo 1572 m.), Karūnos lauko etmonas (1576–1584), Gniezno kaštelionas (nuo 1576 m.).

## Biografija

Martyno Zborovskio (1492–1565) ir Anos Konarskos (apie 1499–1575) trečiasis sūnus.

Jaunystėje Janas Zborovskis buvo Prūsijos hercogo Alberto Hohencolerno ir Žygimanto Augusto rūmuose. 1559–1561 m. keliavo po Vokietiją ir Prancūziją. Grįžęs į tėvynę pasirinko karinę karjerą. 1563–1569 m. dalyvavo Livonijos kare su Rusijos valstybe. Už nuopelnus karinių veiksmų metu 1570 metais gavo rotmistro laipsnį. 1572 m., po Lenkijos karaliaus Žygimanto Augusto mirties pradėjo vadovauti Zborovskių grupuotei. 1576 m. Janas Zborovskis palaikė Transilvanijos kunigaikščio Stepono Batoro išrinkimą į Lenkijos karaliaus sostą. Į brolių kivirčus su karaliumi jis nesikišo; tik po Samuilo ekzekucijos 1584 metais perėjo į opoziciją ir 1586 metų seime gynė savo brolį Kristupą.
## Nuorodos

|-
Piotras Zborovskis

**Piotras Zborovskis** (m. 1580 m. rugsėjo 13 d.)  – Biecko kaštelionas (nuo 1565) Vojnicos kaštelionas (nuo 1567), Sandomiro vaivada 1568-1574, Krokuvos vaivada ir seniūnas 1574-1580, Olkusko župnikas 1576-1580. 

## Biografija
Martyno Zborovskio sūnus.

Pasirašė Varšuvos konfederaciją 1573 metais. 1573 metais patvirtino Henriko Valua elekciją į Lenkijos karaliaus sostą. 1575 metais laisvos elekcijos metu balsavo už karalaitį Maksimilijoną Habsburgą. 

Išpažino kalvinizmą.

Palaidotas Olesnicoje.

## Išnašos

## Nuorodos
Baltijos psalteriumas

**Baltijos psalteriumas** – turinčių išskobtą rezonavimo korpusą giminingų gnaibomųjų chordofonų šeima, paplitusi srityse aplink Baltijos jūrą.

Šiems instrumentams priklauso:
* Kantelė (Suomija, Karelija ir Šiaurės Vakarų Rusija)
* Harpu (samių teritorijos)
* Kanelė (Estija)
* Kanklės (Lietuva)
* Kandla (lyvių Latvijoje)
* Kuoklės (Latvija)
* Kuslė (Volgos finų Rusijos teritorijoje)
* Krezis (Udmurtija)
* Guslės (Šiaurės Vakarų Rusija)

## Galerija

## Išnašos
Juri Lotman

**Jurijus Lotmanas** (; 1922 m. vasario 28 d. – 1993 m. spalio 28 d.) – literatūros tyrinėtojas, semiotikas, kultūros istorikas, dirbęs Tartu universitete. Jis buvo Vienas iš Tartu-Maskvos semiotinės mokyklos įkūrėjų ir svarbiausių teoretikų. 1964 m. Juri Lotman įkūrė periodinį akademinį leidinį *„Труды по знаковым системам – Σημειωτικη“* (dabar – Sign System Studies). Įkvėptas V. Vernadskio idėjų apie biosferą ir noosferą, Juri Lotman pasiūlė semiosferos sąvoką, kuri tapo viena kertinių jo sąvokų.

## Bibliografija lietuvių kalba
* Jurij Lotman. „Kultūros semiotika“: straipsnių rinktinė / sudarė Arūnas Sverdiolas; iš rusų kalbos vertė Donata Mitaitė. Vilnius: Baltos lankos, 2004. – 366 p.
Vanagų lobis

**Vanagų lobis** – XV a.–XVI a. monetų lobis, rastas 1963 m. netoli Vanagų, Trakų rajone.

## Istorija
Lobį – monetas moliniame puode – 1963 m. balandžio mėnesį „Draugystės“ kolūkio žemėje rado kelių darbininkai. Dalį pinigų jie pasidalino tarp savęs. Trakų istorijos muziejaus darbuotojams pavyko surinkti 627 lobio monetas bei sudaužyto puodo šukes. 28 lobio monetas įsigijo tuometinis Lietuvos istorijos muziejus.

## Monetos
* Kazimiero Jogailaičio pusgrašiai;
* Aleksandro denarai;
* Žygimanto Senojo grašiai;
* Žygimanto Augusto antrokai (1565 m.) ir ketvirtokai (1565 m.)

## Šaltiniai
Zenys Lisauskas

**Zenys Lisauskas** (1930 m. spalio 4 d. Pabaltuose, Ignalinos rajonas – 2009 m. spalio 11 d. Vilniuje) – kovotojas už Lietuvos laisvę, išgarsėjęs 1990 m. Michailo Gorbačiovo apsilankymo Vilniuje metu laikydamas plakatą „Ne daugiau teisių, o (visišką) nepriklausomybę“.

## Nuorodos
* Zenys Lisauskas - prieš Michailą Gorbačiovą, Lietuvos žinios, 2011-03-10 
* In Memoriam: The Man Who Confronted Gorbachev
* https://www.kam.lt/download/11507/savanoris_10nr[1.pdf Nepriklausomoje Lietuvoje gimiau, Savanoris, 2009-10-29]  
* Gorbačiovą kadaise supykdė šaltkalvis, 15min, 2008-09-25
Detva

**Detva** – miestelis vidurio Slovakijoje, Banskos Bistricos krašte. Įsikūręs Polianos kalnų papėdėje. 14 887 gyventojai (2015 m. duomenys).

Detva įkurta kaip nedidelė gyvenvietė angliakasiams iš Lubietovos kaimo bei iš kitų šalies vietų. 1787 m., pramoniniu būdu, pradėtas gaminti brinzos sūris. 1811 m. tapo opidumo tipo gyvenvietė. 1965 m. suteiktos miestelio teisės. 1996 m. tapo Detvos apygardos administraciniu centru.

1955 m. pastatyta karinės technikos gamykla. Dėl saugumo sumetimų, pastatyta šalia esančiame miške. Tuo metu apie 70 % miestelio gyventojų dirbo šioje gamykloje.

## Gyventojai

## Galerija

Detva, preĝejo de sankta Francisko el Asizo, fronto.jpg|Šv. Pranciškaus Asyžiečio bažnyčia
Detva múzeum.jpg|Muziejus
Spojená stredná škola - panoramio.jpg|Mokykla


## Šaltiniai

## Nuorodos
* Savivaldybės svetainė
Marianas Potockis

**Marianas Potockis** (m. po 1777 m.) – Lubačuvo kaštelionas (1758-1761), Haličo, Radomo konfederacijosir Baro konfederacijos maršalka, Graboveco ir Čerkasų seniūnas.

## Biografija
Karūnos taurininko brolis, Felikso Kazimiero Potockio anūkas. Pasiuntinys nuo Belzo vaivadijos į 1748 metų seimą. 

## Šeima
1749 metais vedė Aną Mariulak, Karūnos didžiojo kanclerio Jano Malachovskio dukterį. 

## Nuorodos

## Išnašos
Lalolalo ežeras

**Lalolalo ežeras** () – vulkaninis ežeras Ramiojo vandenyno Voliso saloje. Tai yra didžiausias ežeras saloje. Beveik taisyklingo apskritimo formos ežeras iš visų pusių apsuptas džiunglių. Ežero krantai yra apie 30 m aukščio, tad jis sunkiai pasiekiamas.

Aplink ežerą esančiose džiunglėse gyvena tropiniai paukščiai bei Malajinės skraidančiosios lapės. Ežere gyvena unguriažuvės.

## Šaltiniai
Tafahis

**Tafahis** – Tongos Karalystės stratovulkaninės kilmės sala Ramiajame vandenyne. Ji išsidėsčiusi šalies šiaurėje, netoli Samoa sienos, 9 km į pietus nuo Niuatoputapu salos. 

Salos viršukalnė vadinama *Piu-ʻo-Tafah* ir siekia 560 m aukštį. 

Čia auginamas svaigusis pipiras ir vanilė, kurie naudojami šalies viduje ar eksportuojami.

Salos šiaurėje yra vienintelis uostas ir 69 žmonių gyvenvietė (2001 m.).

Abi salas 1616 m. atrado Europos keliautojai iš Nyderlandų Willem Schouten ir Jacob Le Maire. Keliautojai salą iš pradžių pavadino *Cocos Eylant* dėl čia augančių kokosų. Keliautojai savo kelionės žurnale rašė, jog vietiniai buvo labai draugiški ir norėjo mainytis įvairiomis prekėmis į kokosus, tačiau dėl sunkių sąlygų prisišvartavimui keliautojai pasuko link Niuatoputapu.

## Šaltiniai
Antonas Tarlo

**Antonas Tarlo** (m. 1759) – Lubačuvo kaštelionas 1740 - 1758 metais.

## Biografija
Stanislovo Tarlos ir Anos sūnus. Vedė Aną Potocką. 

## Šaltiniai
Karolis Zaluskis

**Karolis Teofilis Zaluskis** (, 1794 m. sausio 25 d., Varšuva – 1845 m. lapkričio 28 d., Ivoničius) – grafas, Rusijos imperijos diplomatas tarnyboje, vienas iš 1831 metų sukilimo vadovų Lietuvoje. Ivoničiaus-Zdrujo kurorto įkūrėjas.

## Biografija
Grafų Zaluskių giminės atstovas, pravarde „Tabaš“. Gimė Karūnos iždininko Teofilio Voicecho Zaluskio ir Honoratos Stempkovskos šeimoje. Juozapo Bonaventūro jaunesnysis brolis.

Jaunystę praleido prie motinos Rusijos imperijoje, daugiausia netoli Chotyno, Voluinėje. Po motinos pakartotinos santuokos – patėvio dvare, Lietuvoje. Dažnai gyveno Sankt Peterburge, kur jo motina ir patėvis buvo imperatoriaus rūmuose.

Nuo 16 metų  – Rusijos imperijos rūmų kamerjunkeris. 1816 –1822 metais tarnavo ataše, Rusijos ambasados laikinuoju reikalų patikėtiniu ir vadovu Berne (Šveicarija), po to Frankfurte ir Berlyne.

Upytės ir Vilniaus bajorų maršalka. 

Turėjo žemės nuosavybę  – Ivoničiaus kaimas, Galicijoje. 

1831 metais kartu su broliu Juozapu aktyviai dalyvavo 1831 metų sukilime Lietuvos teritorijoje. 1831 metų kovo 18 d. buvo išrinktas sukilėlių vyriausybės vadovu, po keleto dienų pradėjo vadovauti vietos kariniams būriams, vėliau – Lietuvos sukilėlių jungtiniam būriui. Sukilimo tikslams Karolis skyrė nemažą dalį savo turto. Imperatorius Nikolajus I pažadėjo amnestiją tiems, kas paliks sukilėlių gretas. Atsakydamas į tai Karolis Zaluskis viešai sudegino imperatoriaus manifestą Panevėžio turgaus aikštėje.  

Tų pačių metų rugsėjį už nuopelnus organizuojant Lietuvos sukilėlių būrius buvo apdovanotas „Virtuti Militari“ aukso ordinu. 

Po sukilimo numalšinimo  – emigravo į Prūsiją, patį grafą Rusijos valdžia nuteisė mirties bausme ir konfiskavo visą jo turtą.

Keletą metų praleido klajodamas, iš pradžių Škotijoje, Anglijoje, po to Prancūzijoje, kol, galiausiai, gavo iš Austrijos imperijos valdžios sutikimą įsikurti Lenkijos žemėse, atskirtose po Habsburgų padalijimo. 

Gyveno su žmona Amelija ir 5 vaikais Ivoničiaus kaime, Galicijoje, turtingu mineraliniais šaltiniais, kur įkūrė kurortą. 

Mirė po sunkios ligos 1845 metų lapkričio 28 d. ir palaidotas ten pat šeimos koplyčioje.

## Nuorodos
* Karol i Amelia Załuscy 
* Karol Teofil hr. Załuski h. Junosza
Uršulė Leduchovska

**Uršulė Leduchovska** (;  1865 m. balandžio 17 d. Losdorfe, Austrijoje –  1939 m. gegužės 29 d. Romoje, Italijoje) – katalikų šventoji, vienuolė, Kenčiančio Jėzaus Širdies seserų uršuliečių kongregacijos () įkūrėja.

## Biografija

Uršulė Ledochovska yra kilusi iš kilmingos Lenkijos aristokratų Leduchovskių giminės. 1886 m. Julija Marija (jos pasaulietinis vardas) įstojo Krokuvoje į uršuliečių vienuoliją, pasižymėdama švietimo ir auklėjimo darbais. Kada XIX a. pabaigoje moterys įgijo teisę studijuoti universitetuose, sesuo Uršulė suorganizavo pirmuosius Lenkijoje studenčių bendrabučius.

Vėliau su popiežiaus Pijaus X palaiminimu ji išvyko misijų darbams į Sankt Peterburgą (Rusija), įkurdama ten uršuliečių namus, kurie netrukus gavo savarankiškos bendruomenės teises vienuolijoje. Pusiau nelegaliai seserys užsiėmė švietėjiškais ir katechizavimo darbais, išlaikė mergaičių mokyklas. U. Ledochovska taip pat kūrė mergaičių mokyklas kaimyninėje Karelijoje, susidraugaudama su tenykšte suomių protestantų bendruomene.

1914 m. prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, sesuo Uršulė kaip Austrijos pilietė buvo priversta emigruoti. Persikėlusi į Švedijos sostinę Stokholmą, o vėliau į Daniją, ji rūpinosi lenkų emigrantų ir karo pabėgėlių vaikais, steigė jiems mokyklas ir internatus, dirbo ekumeninį darbą. Uršuliečių namai buvo atviri skirtingų politinių ir religinių pažiūrų žmonėms. 

Su karo pabėgėliais ir imigrantų vaikais 1920 m. ji sugrįžo į Lenkiją. Savo vadovaujamą uršuliečių bendruomenę pertvarko į atskirą Šventosios Kenčiančio Jėzaus Širdies uršuliečių kongregaciją. Ji buvo įregistruota 1923 m., o galutinį Šventojo Sosto pripažinimą įgijo 1930 m. 

Seserys uršulietės išplito visoje Lenkijoje, taip pat kūrėsi Italijoje, Prancūzijoje, kur steigė bendrabučius neturtingoms merginoms, užsiimdamos jų švietimu ir moraliniu ugdymu. Motina Uršulė rašė jaunimui straipsnius ir knygas, organizavo vaikams eucharistinį bei kitus bažnytinius judėjimus.

1983 m. popiežius Jonas Paulius II Poznanėje beatifikavo motiną Uršulę. 1989 m. jos kūnas buvo pervežtas į Pnevus (Lenkiją). Ji buvo palaidota Pnevų koplyčioje šalia motinos. 2003 m. popiežius Jonas Paulius II kanonizavo ir paskelbė U. Leduchovską šventąja.
 
## Lietuvoje

Seserų uršuliečių namai buvo įkurti 1924 m. Juodšiliuose (Vilniaus r.), kur veikė iki 1946 m. 1928 m. uršuliečių namai įsikūrė Vilniuje (J. Skapo g. 4). Pagrindinė uršuliečių veikla buvo našlaičių ir vargstančių vaikų globa. Jų iniciatyva Juodšiliuose buvo atidaryta mokykla, ligoninė. Prieškaryje pradėta Juodšilių bažnyčios statyba. U. Leduchovska keletą kartų lankėsi Vilniuje, taip pat Juodšiliuose. Pirmą kartą čia atvyko 1924 m., paskutinį kartą – 1939 m. sausį.

2003 m. Šv. Uršulės Leduchovskos vardas buvo suteiktas Juodšilių vidurinei mokyklai. Nuo 2007 m. mokykloje veikia mokyklos muziejus, kuriame renkama ir saugoma medžiaga apie mokyklos globėją Šv. Uršulę Leduchovską. Jos vardu pavadinta gatvė Juodšiliuose.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Uršulės Leduchovskos biografija (''vilnijosvartai.lt'')
* Uršulės Leduchovskos biografija (anglų k.)
Vilniaus velomaratonas

**Vilniaus velomaratonas arba IKI Velomaratonas** – tai kasmetinės dviračių plento lenktynės, kurios į Vilnių pritraukia Lietuvos dviračių sporto mylėtojus. Nuo 2010 m. vyksiantis renginys yra vienas didžiausių tokio pobūdžio renginių Baltijos šalyse, kuriame dalyvauja apie 10 tūkstančių dviratininkų iš visos Lietuvos. Renginio metu tradiciškai vyksta dviračių plento lenktynės. Jų metu „Sport“ grupė važiuoja 100 km, o „Semi–Sport“ grupė 50 km trasą. Taip pat vyksta dviračių mėgėjų, riedučių, riedlenčių bei paspirtukų ir e. paspirtukų važiavimai. Remiantis Velomaratono vertybėmis – ekologija, saugumas, sveikata ir šeima. Taip pat siekiama stiprinti dviračių kultūrą Lietuvoje, formuojant naują ir išskirtinę tradiciją.

### Istorija
Siekiant propaguoti socialinę atsakomybę bei surengti masiškiausią sporto renginį Lietuvoje , 2010 metais buvo suorganizuotas pirmasis „Velomaratonas“, pritraukęs daugiau nei 2 tūkst. dalyvių. 2021 metais dvyliktame „Velomaratone“ dalyvavo per 10 tūkst. dalyvių.

2010 metais „Velomaratonas“ pelnė „Metų sporto renginio“ titulą. Nuo 2011 m. dviračių maratone apdovanojamos mėgėjų komandos, išsiskiriančios originaliu įvaizdžiu, komandos dydžiu ir pan. Mėgėjų grupėje dalyvaujantys  dviratininkai, atvirkščiai nei sportininkų grupėje, nelenktyniauja. Yra laikoma, jog visi. Mėgėjų grupės dalyviai pelno pirmąją vietą. Nuo 2019 m. „Velomaratone“ dalyvauja ne tik dviračių, bet ir paspirtukų, riedlenčių ir riedučių bei el. paspirtukų entuziastai, turintys atskirą trasą.

Daugiausiai susidomėjimo renginyje susilaukia mėgėjų grupė, sportininkų grupę sudaro 200–350 dviratininkų.
Hery Rajaonarimampianina

**Hery Rajaonarimampianina** (g. 1958 m. lapkričio 6 d.) – Madagaskaro politikas, 2014–2018 m. šalies vadovas. Prezidentaujant Andry Rajoelina, H. Rajaonarimampianina buvo finansų ministras.

H. Rajaonarimampianina tuo metu buvo ilgiausią pavardę pasaulyje turintis šalies vadovas.

2009 m. politikas tapo šalies biudžeto ir finansų ministru. 2014 m. sausį jis laimėjo prezidento rinkimus. 

2015 m. gegužės 26 d. šalies parlamentas balsavo už apkaltą prezidentui ir jo nušalinimą, tačiau vėliau konstitucinis teismas atšaukė šį sprendimą.

2018 m. jis pralaimėjo rinkimuose Andry Rajoelinai.

## Šaltiniai

|-
Juozapas Bonaventūras Zaluskis

**Juozapas Bonaventūras Zaluskis** (, 1787 m. liepos 14 d. Oicuve − 1866 m. balandžio 25 d. Krokuvoje) − 1830 m. sukilimo generolas, Aleksandro I ir Nikolajaus I adjutantas, memuaristas.

## Biografija
Juozapas Bonaventūras Zaluskis gimė 1787 m. liepos 14 d. Karūnos dvaro paiždininkio Teofilio Voicecho Zaluskio ir Gonoratos Stemkovskos šeimoje. Gavo grafo titulą. Turėjo žemės nuosavybę Jasenico, Pušaloto ir Pristavo kaimuose. Karolio Zaluskio vyresnysis brolis. 1807 m. pradėjo karinę karjerą imperatoriaus gvardijos 1-ajame kavalerijos pulke. Dalyvavo Napoleono kampanijose 1808−1811 ir 1812−1814 m.

Nuo 1815 m. Juozapas Bonaventūras Zaluskis buvo Aleksandro I Romanovo adjutantu ir vėliau − Nikolajaus I.

1829−1830 m. buvo masonų ložės „Kazimieras Didysis“ narys.

Nuo 1826 iki 1830 m. buvo Krokuvos miesto mokyklų kuratorius.

1830 m. sukilimo metu Juozapas Bonaventūras Zaluskis buvo pulko vadas ir Lenkijos žvalgybos viršininkas. 1848 m. buvo nacionalinės gvardijos, dislokuotos Lvove, vadas.

Už savo dalyvavimą sukilime buvo areštuotas Rusijos valdžios ir įkalintas. Po jo išleidimo, jis apsigyveno Galicijoje. Mirė 1866 m. balandžio 25 d. ir buvo palaidotas Grembošuvo kaimo parapijos bažnyčioje.

## Šeima
Juozapas Bonaventūras Zaluskis 1816 m. rugpjūčio 28 d. vedė Zofiją Antoniną Marianą Pšerembską. Santuokoje gimė sūnus Zigmuntas Bogumilas Adamas Zaluskis.

## Kūriniai
* Wspomnienia w skróceniu z r. 1831… (1860);
* Wspomnienia o pułku lekkokonnym Gwardii Napoleona I… (1862);
* Wspomnienia o pułku lekkokonnym polskim (1865).

## Literatūra
* Janusz Staszewski, Generał Józef Załuski. Poznań, 1934 (Seria: Życiorysy Zasłużonych Polaków Wieku XVIII i XIX).

## Nuorodos
* Załuski Józef Bonawentura/ Internetowa encyklopedia PWN, Wydawnictwo Naukowe PWN. 
* Załuski Józef Bonawentura, WIEM Encyclopedia
Velky Krtyšas

**Velky Krtyšas** (, iki 1927 m. *Veľký Krtýš*, ) – miestelis pietų Slovakijoje, Banskos Bistricos krašte. Velky Krtyšo apygardos administracinis centras. 12 255 gyventojai (2015 m. duomenys). Nutolęs maždaug 15 km į šiaurę nuo pasienio su Vengrija ir 75 km į pietus nuo Banskos Bistricos. Pagrindinės pramonės šakos – kasyba bei žemės ūkis.

## Istorija
Pirmą kartą paminėtas XIII a. antroje pusėje. 1245 m. paminėtas kaip *Curtus* (lotynų k.) – Krtyšas. Nuo 1554 iki 1594 m. priklausė Osmanų imperijai, 1596–1686 m. buvo Fileko sandžako, kurio administracinis centras buvo Rimavska Sobota, dalis. Po Trianono sutarties tapo Čekoslovakijos dalimi, 1938–1945 m. priklausė Vengrijai.

## Gyventojai

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Savivaldybės svetainė
Šaritės

**Šaritės** (, čia  – „gailestingumas, labdara“) – katalikų gailestingųjų seserų kongregacija, įsteigta Prancūzijoje XVII a. šv. Vincento Pauliečio (1581–1660) ir šv. Louise de Marillac. Jos narės dar vadinamos vincentietėmis. Priklauso misionierių jurisdikcijai, veikia jų generolų valdžioje. Šaritės neduoda vienuolių įžadų, veikia kaip apaštalinio gyvenimo draugija. Užsiima neturtingųjų ir ligonių globa, yra daug nusipelniusios ligonių slaugymu. Dar vadinamos vincentietėmis ar gailestingosiomis seserimis. 2006 m. buvo 21 002 šaritietės.

## Istorija

Kongregacija pradėta organizuoti 1633 m., regula patvirtinta 1668 m. Šarites  Lenkijoje (pirmą kartą už Prancūzijos ribų) įkurdino karalienė Liudvika Marija Gonzaga 1652 m. Šaričių vienuolynai išplito ir LDK. Visi Lietuvos vienuolynai uždaryti po 1863 m. Po Pirmojo pasaulinio karo šaritės veikė Vilniuje, Gardine, Balstogėje. 


PikiWiki Israel 12669 Monastery of Saint Vincent de Paul in Jerusalem.jpg|Vienuolynas Jeruzalėje
Chapelle Pen Bron vitrail St Vincent de Paul.JPG|Šv. Vincentas Paulietis su šaritėmis (vitražas)
Tichy Elegy.jpg|Šaritės paveiksle (aut. Karol Tichy)
20100714-001 Amersfoort - Non.jpg|Šaritės skulptūra Olandijoje


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Šaričių svetainė
Viktorija Žilinskaitė

**Viktorija Žilinskaitė** (, g. 1989 m. kovo 6 d.) – lietuvių kilmės Rusijos rankininkė, olimpietė.

## Biografija
Nuo 2008 m. sportininkė žaidžia Rusijos moterų rankinio rinktinėje. 2009 m. Pekine vykusiame pasaulio moterų rankinio čempione Žilinskaitė kartu su Rusijos rinktine tapo pasaulio čempionėmis. 2012 m. vasaros olimpinių žaidynių dalyvė. Nuo 2014 m. atstovauja *HC Astrachanočka* klubui. 2016 m. vasaros olimpinių žaidynių medalininkė.

## Šaltiniai
Viktor Manakov

**Viktor Manakov** (, g. 1992 m. birželio 9 d.) – lietuvių kilmės Rusijos dviratininkas.

## Biografija
Gimė profesionalių dviratininkų šeimoje. Motina – garsi Lietuvos dviratininkė Jolanta Polikevičiūtė, tėvas – olimpinis čempionas Viktor Manakov.

2007 m. Europos jaunimo vasaros olimpiniame festivalyje Belgrade atstovavo Lietuvai.

Nuo 2016 m. atstovauja Gazprom–RusVelo komandai. Tais pačiais metais sportininkas buvo atrinktas į Rusijos olimpinę treko komandą dalyvauti 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse vyrų komandiniame persekiojime, bet galiausiai žaidynėse nedalyvavo dėl komandos narių diskvalifikacijos.

## Šaltiniai
Nikolas Stauskas

**Nikolas „Nikas“ Tomas Stauskas** (, g. 1993 m. spalio 7 d.) – lietuvių kilmės Kanados krepšininkas.

Nuo 2009 m. žaidžia Kanados rinktinėje.

2014 m. pradėjo žaisti NBA. 2015 m. pasirašė sutartį su Filadelfijos „76ers“.

## Išnašos
Uršulietės

**Uršulietės** () – katalikų seserų kongregacija, Šv. Uršulės ordino Romos sąjunga, kurią Italijoje 1535 m. įsteigė vienuolė Šv. Angela Merici (1474–1540). Uršuliečių vienuolijos globėja – Šv. Uršulė. Vienuolių tikslas buvo mergaičių auklėjimas ir švietimas, nors tuomet švietimas buvo beveik išskirtinai vyrų privilegija, taip pat ligonių ir vargšų globa.

Uršulietėmis pasivadino ir kitos vienuolijos, nepriklausomos nuo „Romos sąjungos“, kurios savo veikloje vadovavosi panašiomis vertybėmis. Egzistuoja įvairios uršuliečių atšakos: „Uršulietės pasaulietės“, kurios lieka gyventi savo šeimose, pasišvęsdamos artimo meilės darbui savo parapijose, „Kolegijų uršulietės“, kurios gyvena bendrai ir imasi auklėti jaunimą, išlaikyti kolegijas, „Klauzūrinės uršulietės“, kurios pasišvenčia klauzūros gyvenimui.

Lietuvoje žinoma Kenčiančio Jėzaus Širdies seserų uršuliečių kongregacija ir jos steigėja Šv. Uršulė Leduchovska.

## Istorija

Regula buvo išspausdinta tik po steigėjos mirties. Kongregacijos pirmosios narės dėvėjo tokius pat drabužius, kaip eilinės kaimo merginos. Pradžioje uršulietės nepriklausė vienuolėms, nors jos save buvo pašventusios dievui. Vietoje vienuolių įžadų jos iškilmingai pasižadėdavo gyventi skurde ir išmintyje. Jų veikla susidomėjo kardinolas Carlo Borromeo, kuris padėjo jų veiklai išplisti Apeninuose. Jis įtakojo uršuliečių įstatų pakeitimą pagal Šv. Augustino, augustinų vienuolių ordino globėjo, taisykles. Įstatus 1572 m. patvirtino popiežius Grigalius XIII, ir uršulietės tapo vienuolių ordinu. Pagrindine jo veikla liko katalikiškas švietimas.

XVII–XVIII a. ordinas veiklą plėtojo Italijoje ir Prancūzijoje. Prancūzų uršulietės organizavo misiją tarp Kvebeko indėnų. Iki Didžiosios Prancūzijos revoliucijos uršulietėms Prancūzijoje priklausė 250 vienuolynų (iš jų Paryžiuje – 14) ir 10 tūkst. vienuolių. Revoliucijos metais ordino veikla Prancūzijoje buvo nutraukta, vienuolynai uždaryti. 32 vienuolės buvo nubaustos mirtimi giljotinoje (vėliau visos beatifikuotos). Ordinas atsikūrė prie Napoleono, tačiau nebe taip plačiai, kaip anksčiau. XIX–XX a. ordinas smarkiai plito Šiaurės Amerikoje. JAV ir Kanadoje atsidarė koledžai ir akademijos, priklausančios uršulietėms.

1900 m. ordinas reorganizuotas į kongregaciją „Šv. Uršulės ordino Romos sąjunga“.

2009 m. buvo 2074 uršuliečių vienuolės ir 241 vienuolynas.


Angèle Mérici.jpg|Angela Merici
Grabstaette der Ursulinen.jpg|Uršuliečių kapinės (Vokietija)
Cemetery Poznan Szczawnicka (SU).jpg|Antkapis (Lenkija)
Malta - Sliema - Triq Karm Galea - Ursulines 04 ies.jpg|Konventas (Malta)


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Uršuliečių svetainė
2016 m. Lietuvos Seimo rinkimai

**2016 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai** – 2016 m. spalio 9 ir 23 d. vykę septintieji eiliniai Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai, kurių metu 2016–2020 m. kadencijai išrinktas 141 Seimo narys.

## Rinkimų sistema
Seimas yra renkamas naudojant mišriąją rinkimų sistemą: 70 narių renkami proporcinio atstovavimo sistema pagal partijų sąrašus, kurie surenka mažiausiai 5 proc. atiduotų balsų (koalicijoms taikomas 7 proc. barjeras), likę 71 Seimo nariai – daugumos atstovavimo sistema (vienmandatėse apygardose) dviem turais. Pirmajame ture kandidatas išrenkamas, jei surenka daugiau nei pusę balsų. Jei rinkimuose dalyvauja mažiau nei 40 proc. rinkėjų, kandidatas turi surinkti bent 20 proc. visų rinkėjų balsų. Jei pirmame ture nei vienas kandidatas nesurenka reikiamo kiekio balsų, antrame ture rinkėjai renkasi iš dviejų, daugiausia balsų pirmajame ture surinkusių kandidatų.

Seimo nariais gali būti renkami Lietuvos Respublikos piliečiai, kurie nesusiję priesaika ar pasižadėjimu užsienio valstybei ir rinkimų dieną yra ne jaunesni kaip 25 metų bei nuolat gyvena Lietuvoje. Jais negali būti renkami asmenys, nebaigę atlikti bausmės pagal teismo paskirtą nuosprendį, taip pat asmenys, teismo pripažinti neveiksniais.

## Situacija prieš rinkimus

2012 m. Seimo rinkimai baigėsi Lietuvos socialdemokratų partijos pergale – jie Seime gavo 38 vietas. 

Ministrų kabinetui vadovavo socialdemokratų lyderis Algirdas Butkevičius. Prie koalicijos prisijungė Darbo partija, „Tvarka ir teisingumas“ bei Lietuvos lenkų rinkimų akcija – Krikščioniškų šeimų sąjunga. Pastaroji pasišalino 2014 m.

## Rinkimuose dalyvaujančios partijos
Daugiamandatėje apygardoje savo kandidatų sąrašus iškėlė 14 partijų, kurioms atsitiktine tvarka rinkimų biuletenyje priskirtas toks eiliškumas:

## Rezultatai
### Balsavimo rezultatai

### Pirmumo balsai
Daugiausia pirmumo balsų surinkę kandidatai:

## Po rinkimų

Netrukus po to, kai paaiškėjo pirmojo turo rezultatai, Valentinas Mazuronis atsistatydino iš Darbo partijos lyderio pareigų, tą patį padarė ir Paksas, palikęs partijos „Tvarka ir teisingumas“ lyderio poziciją.

Iškart po pergalingo antrojo turo Lietuvos valstiečių ir žaliųjų sąjunga pradėjo koalicines konsultacijas su Tėvynės sąjunga – Lietuvos krikščionimis demokratais ir Lietuvos socialdemokratų partija. Jie išreiškė norą sukurti plačią koaliciją, į kurią būtų įtrauktos abi partijos. Visgi, lapkričio 9 d. Lietuvos valstiečių ir žaliųjų sąjunga pasirašė koalicijos susitarimą tik su Lietuvos socialdemokratų partija, pagal kurį pastarajai buvo paskirtos 3 iš 14 kabineto vietų.

Naujai išrinktas Seimas susirinko 2016 m. lapkričio 14 d. ir Seimo Pirmininku išrinko Viktorą Pranckietį. 

Lapkričio 22 d. Prezidentė Dalia Grybauskaitė Ministru Pirmininku paskyrė Saulių Skvernelį, jo kabinetas darbą pradėjo gruodžio 13 d.

## Šaltiniai
Stanislavas Kostka

**Stanislavas Kostka**, arba **Stanislovas Kostka** (; g. 1550 m. spalio 28 d. Rostkove, Lenkijoje – m. 1568 m. rugpjūčio 15 d. Romoje, Italijoje) – katalikų šventasis, jėzuitų vienuolis. Novicijų, mokinių ir studentų, bei beviltiškų ligonių globėjas. 1962 m. popiežiaus Jono XXIII patvirtintas Lenkijos globėju.
.
.

## Biografija

Stanislovas Kostka gimė 1550 m. spalio 28 d. Rostkove (*Rostkowo*), dab. Pšasnyšo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje, lenkų didikų šeimoje. Jo tėvas Janas Kostka (m. 1576) buvo kaštelionas ir Lenkijos karalystės senatorius, motina – Margarita Kryska, Mazovijos vaivados Pauliaus Kryskio duktė, vyriausias brolis – Paulius Kryskis (1549–1609), Cechanuvo vėliavininkas.

Šeimoje Stanislovas buvo rengiamas visuomeniniam gyvenimui, rūpestingai auklėjamas kataliku. Būdamas 14 metų jis buvo pasiųstas į jėzuitų kolegiją Vienoje. Stanislovas mokėsi kalbų ir buvo Šv. Barboros sodalicijos narys. Gyveno kukliai, atsidavė vien savo studijomis, kaip didiko sūnus rengėsi labai kukliai ir daug laiko melsdavosi ir mąstydavo.

1565 m. gruodžio viduryje Stanislovas rimtai susirgo neaiškia liga. Nujausdamas pavojų savo gyvybei, ligonis pasiprašė, kad jam būtų atneštas Švč. Sakramentas. Tačiau jo brolis Paulius atkalbinėjo jį nuo šio žingsnio, aiškindamas, jog nieko grėsmingo nėra. Iš tikrųjų, nepakvietė kunigo dėl to, kad šių namų šeimininkas senatorius Kimberkeras buvo užkietėjęs protestantas. Supratęs, kad kunigas neateis, Stanislovas meldė šv. Barboros, draugijos globėjos, pagalbos, kad būtų leista jam prieš mirtį priimti komuniją. Ši malda buvo išklausyta, Šv. Barbora su dviem angelais pasirodė kambaryje, atnešė sergančiam jaunuoliui komunikantą. Po to Stanislovui pasirodė Švč. Mergelė Marija su kūdikėliu, kurį leido Stanislovui paimti ant rankų, paragino jį stoti į Jėzaus draugiją. Po šių nepaprastų malonių Stanislovas pasveiko ir vėl galėjo mokytis kolegijoje.

Prieš tėvo valią, jis nusprendė tapti jėzuitu ir išvyko į Romą. 1567 m. buvo priimtas į ordino narius. Po metų, gruodžio 8 d., Stanislovas Romoje mirė. Ilgai buvo prisimenamas dėl savo nuolankumo ir tyrumo. Kanonizuotas 1726 m.

## Lietuvoje

Šio šventojo vardas suteiktas:
* Dūkšto Šv. Stanislovo Kostkos bažnyčiai (Ignalinos raj.)
* Gasčiūnų Šv. Stanislovo Kostkos bažnyčiai (Joniškio raj.)
* Paberžės Šv. Stanislavo Kostkos gimnazijai (Vilniaus raj.)

Minimos Stanislovinės.

## Nuorodos

*  Šv. Stanislovo Kostkos biografija
* Šv. Stanislovas Kostka
Dolny Kubynas

**Dolny Kubynas** (; , ) – miestelis šiaurės Slovakijoje, Žilinos krašte. Dolny Kubyno apygardos administracinis centras. 19 196 gyventojai (2015 m. duomenys).

Įsikūręs tarp Mažosios Fatros, Orava Maguros ir Chočo kalnų. Yra 468 m virš jūros lygio ir užima 55 km² plotą. Per miestelį teka Orava. Nutolęs maždaug 15 km nuo Ružomberoko, 45 km nuo pasienio su Lenkija ir 270 km nuo Bratislavos. Miestelis susideda iš dešimties rajonų: Banisko, Beňova Lehota, Brezovec, Kňažia, Malý Bysterec, Medzihradné, Mokraď, Staré mesto, Veľký Bysterec ir Záskalie.

Įkurtas XIV a. Rašytiniuose šaltiniuose, kaip Dolny Kubynas, pirmą kartą paminėtas 1314 m. 1632 m. suteiktas miestelio statusas. 1633 m. suteikta teisė prekybai.

## Gyventojai

## Sportas
### Futbolas
* MFK Dolný Kubín futbolo klubas
* „Štadion Ivana Chodáka“ (MUDr. Ivan Chodák), futbolo stadionas, kuriame žaidžia vietos futbolo klubas.

## Miestų partnerystė
*  Braunau prie Ino, Austrija
*  Egeris, Vengrija
*  Podolės Kamenecas, Ukraina
*  Limanova, Lenkija
*  Pelhržimovas, Čekija
*  Svendborgas, Danija
*  Truskavecė, Ukraina
*  Zavercis, Lenkija
*  Žyvecas, Lenkija

## Šaltiniai
Malackai

**Malackai** (; , ) – miestas ir savivaldybė vakarų Slovakijoje, Bratislavos krašte, nutolęs maždaug 35 km į šiaurę nuo šalies sostinės Bratislavos. Malackų apygrados administracinis centras. 17 253 gyventojai (2015 m. duomenys). Įsikūręs prie Prahos-Brno-Bratislavos greitkelio. Netoli miesto stūkso Mažieji Karpatai.

Nuo X a. antros pusės iki 1918 m. priklausė Vengrijos karalystei. Pirmą kartą paminėtas 1206 m. Miesto pavadinimas vengrų kalba *Malacka* reiškia „paršiukas“.

## Gyventojai

## Miestų partnerystė
*  Veselis prie Moravos, Čekija
*  Žninas, Lenkija
*  Albertirša, Vengrija

## Galerija

Malacky panorama.jpg|Miestelio reginys
Malacky 8674.jpg|Švč. Trejybės bažnyčia
Malacky synagogue.jpg|Sinagoga


## Šaltiniai

## Nuorodos
* Savivaldybės svetainė
Outlast

**Outlast** – 2013 m. kompiuterinis išlikimo siaubo žanro žaidimas, kurį sukūrė ir išleido JAV „Red Barrels“ studija. 2014 m. išleistas žaidimo plėtinys „Outlast: Whistleblower“. 2017 m. išleistas žaidimo tęsinys „Outlast 2“. 2023 metais išleistas žaidimas „The Outlast Trials“, kuris naudojamas kaip pirmųjų dviejų žaidimų įžanga. 

Metacritic.com suvestinės duomenimis, kritikai žaidimą įvertino 80 balų iš 100 vidurkiu.

## Apie žaidimą

„Outlast“ buvo išleistas 2013 m. rugsėjo 4 d. „Steam“ tinkle personalinių kompiuterių „Windows“ sistemai. 2014 m. pasirodė leidimai „PlayStation 4“ ir Xbox One“, 2015 m. – „Mac OS X“ ir „Linux“,  sistemoms. 

Nuošalioje vietovėje, Mesivo kalne Kolorado valstijoje nuo seno buvo apleista psichiatrinė klinika, kurios veiklą 2009 m. atnaujino privati „Murkoff Corporation“ kompanija. Žaidimo veiksmas prasideda, kai reporteris-tyrėjas Miles Upshur nakties metu atvyksta į kliniką gavęs anoniminę žinutę, pranešusią apie joje besidedančius keistus ir baisius dalykus. Miles Upshur randa sargybos postą apleistą ir įsigavęs į klinikos pastatą  – daug ištaškyto kraujo, personalo lavonus ir kelis išlikusius gyvais psichinius ligonius. Vienas iš mirštančių perspėja reporterį, kad klinikoje siaučia „variantai“, nuo kurių reikia tik bėgti arba slėptis.

„Outlast“ yra vieno žaidėjo žaidžiamas žaidimas, kuriame iš pirmojo asmens perspektyvos valdomas reporteris Miles Upshur. Herojus turi rasti kelią išsigelbėti iš psichiatrinės klinikos, kurioje yra persekiojamas žmogžudžiais virtusių pamišėlių po eksperimentinių gydymų, kuriuos vykdė klinikos daktarai. Herojus neturi galimybės kovoti, vienintelės jo priemonės: pasislėpti arba pabėgti nuo pamišėlių. Žaidimo siužeto detalės atskleidžiamos randamuose dokumentuose ir herojaus užrašuose. Miles Upshur turi nešiojamą videokamerą, su kuria gali priartinti matomą vaizdą. Radęs baterijų jis ribotą laiką gali naudotis videokameros IR naktinio matymo galimybe tamsiuose kambarėliuose ir koridoriuose, kuriuose dažniausiai vyksta veiksmas. Nuo pamišėlių herojus gali slėptis po lova, spintose, atsikirsti durimis arba pralindęs pro siaurus plyšius. Žaidimą galima žaisti keturiais sunkumo lygiais. Sunkiausiame režime nors vieną kartą žuvus herojui, žaidimą tenka pradėti iš naujo.

2014 m. buvo išleistas plėtinys „Outlast: Whistleblower“, kuriame pasakojami priešistorės įvykiai iš programuotojo Waylon Park pozicijos, kuris buvo anoniminiu pranešėju žinutėje. Šiame plėtinyje taip pat atskleidžiama istorijos pabaiga, kuri nebuvo visai aiški pagrindinio žaidimo pabaigoje. Mesivo kalnas yra reali vietovė Uoliniuose kalnuose, tačiau psichiatrinė klinika jame yra pramanyta.

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficialus žaidimo tinklalapis
* giantbomb.com
* IGN resursai
Rosita Čivilytė

**Rosita Čivilytė** (g. 1965 m. lapkričio 3 d. Vilniuje) – Lietuvos dainininkė, muzikos pedagogė.

## Biografija

Gimė Vilniuje. Baigė Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos konservatoriją.

Dainininkės karjerą pradėjo 17-os metų. Dainavo „Lietuvos“ viešbutyje, 1992–1993 metais dainavo Jungtinių Arabų Emyratų klubuose. 1995 m. su grupe „Sledge Hammer“ išvyko gastrolių į Olandiją, dainavo vietiniuose klubuose. 2000 m. Andrew Lloyd Webberio roko operoje „Jesus Christ Superstar“ atliko Magdalenos partiją.

2017 m. Vilniuje atidarė „Kūrybos talentų akademiją".

## Festivaliai ir apdovanojimai
* 1987 m. festivalio „Vilniaus bokštai '87“ laureatė;
* 1990 m. „Jūrmalos“ (Jaltoje) festivalio laureatė;
* 1992 m. „Laiptai į parnasą“ (Maskva) laureatė;
* 1995 m. tarptautinio konkurso „Vilnius '95“ laureatė;
* 1997 m. „Baltic Song Festival“ (Švedijoje, Karslheimo mieste) Grand prix;
* 1998 m. „Muzikinio viešbučio“ pagrindinio prizo laimėtoja;
* 1999 m. „Bravo '98“ Metų vokalistė.

## Šaltiniai
Revūca

**Revūca** (, prieš tai *Veľká Revúca*; ; ) – miestelis Banskos Bistricos krašte, vidurio Slovakijoje. Revūcos apygardos administracinis centras. 12 466 gyventojai (2015 m. duomenys).

## Istorija
Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas 1357 m. Geležies pramonė buvo išvystyta prieš daugiau nei 500 metų. XIX a. antroje pusėje miestelis tapo slovakų atgimimo centru. 1862 m. atidaryta pirmoji vidurinė mokykla slovakų kalba, bet 1874 m. uždaryta vengrų valdžios. Mokykla bei pats pastatas su istorine ekspozicija ir naujasis pastatas – valstybinės reikšmės kultūros paminklai. Per trumpą mokyklos gyvavimo laikotarpį į Revūcą atvyko gyventi rašytojai bei politikai, tokie kaip: Štefan Marko Daxner, Ján Francisci, Július Botto, Samuel Ormis, August Horislav Škultéty, Ivan Branislav Zoch, kt.

## Gyventojai

## Miestų partnerystė
*  Lendzinos, Lenkija
*  Kazincbarcika, Vengrija
*  Litovelas, Čekija
*  Usteris, Šveicarija

## Galerija

Prve slovenske gymnazium , Revuca.jpg|Pirmoji slovakiška mokykla
Revuca train station.JPG|Traukinių stotis


## Šaltiniai
Mahahualis

**Mahahualis** () – kurortinis kaimelis pietryčių Meksikoje, Kintana Roo valstijoje, Karibų jūros pakrantėje. Įsikūręs Otono P. Blanko (*Othón P. Blanco*) savivaldybėje, „Majų krante“ (*Costa Maya*), 3 km nuo kruizinių laivų uosto. Yra švyturys. Vystomas turizmas: viešbučiai, restoranai, prekybos centrai. Apylinkėse yra Škalako ir Činčoros rifai, mėgiami povandeninių nardytojų. Populiari pramoga – sportinė žūklė.

## Istorija

Iki XX a. pab. Mahahualis buvo mažas žvejų kaimas. Pastačius kruizinių laivų uostą Nuevo Mahahualį suklestėjo turizmas. 2007 m. kaimą nuniokojo uraganas „Dynas“.

## Šaltiniai
Stara Tura

**Stara Tura** (; ; ) – miestelis Trenčyno krašte, vakarų Slovakijoje. Priklauso Nove Mesto prie Vaho apygardai. 9 107 gyventojai (2015 m. duomenys).

Miestelis įsikūręs kalvotoje vietovėje, netoli Mažųjų bei Baltųjų Karpatų. Nutolęs 11 km į vakarus nuo Novo Mesto prie Vahos, 12 km į rytus nuo Mijavos bei maždaug 99 km į šiaurę nuo Bratislavos.

## Istorija
Pirmą kartą paminėtas 1392 m., kaip gyvenvietė priklausiusi Čachticės pilies teritorijai.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Bekanas

**Bekanas** (, ) – senovės majų miesto liekanos, esančios Meksikoje, Jukatano pusiasalio pietuose, Kampečės valstijoje, 8 km nuo Špuchilio miestelio. Bekano apylinkėse yra dar keletas senųjų majų miestų – Špuchilis, Kalakmulis, Čikana, Hormigeras, Rio Bekas.

Vietovė apgyvendinta ~V a. pr. m. e., o klestėjimą pasiekė VI–XI a. Tuo metu Bekanas buvo pietinio Jukatano sostinė, svarbus karinis centras. Vėliau miesto gyventojų skaičius ėmė mažėti, kol ~1450 m. buvo apleistas. Archeologai miestą atrado 1934 m. ir pavadino jukatekų žodžiu *Becan*, reiškiančiu „griova“, nes miestą supa dirbtinis griovys.

Bekane išlikę 10 pastatų (piramidžių) liekanos: tai buvę rūmai, šventyklos. Aukščiausia šventykla 32 m aukščio. Taip pat yra žaidimo kamuoliu aikštė.


Becan I-N.jpg|Aikštė prie I statinio
Becan Ceramic1.jpg|Bekano keramika
Becán, arquitectura "Rio Bec".JPG|Piramidės bokštai (Rio Beko stilius)
Becán, Edificio Compuesto.JPG|Skirtingos patalpos statinyje
Bahir Daras

**Bahir Daras** () – miestas šiaurinėje Etiopijoje, 578 km į šiaurę nuo Adis Abebos, Tanos ežero pietinėje pakrantėje, prie Žydrojo Nilo ištakų. Amherų regiono administracinis centras. Kelių mazgas, yra oro uostas. Veikia universitetas (nuo 2001 m.), Etiopijos stačiatikių soboras. Vystomas turizmas, maisto, tekstilės pramonė. Už 30 km nuo Bahir Daro krenta Žydrojo Nilo krioklys.

Dauguma miesto gyventojų yra amharai, išpažįstantys krikščionybę (Etiopijos ortodoksų bažnyčia).

## Istorija

Miestas ėmė kurtis XVI–XVII a. Bahir Dare stovėjo vieni iš imperatoriaus Hailės Selasio rūmų. 1961 m. mieste TSRS pagalba atidarytas politechnikos institutas.

2002 m. miestas pelnė UNESCO apdovanojimą „Miestai už taiką“.


BahirdarCityCenter.jpg|Miesto gatvė
ET Amhara asv2018-02 img097 Lake Tana at Bahir Dar.jpg|Nedidelė cerkvė
Bahardar-mosque.jpg|Bahir Daro mečetė
Fishermen, Lake Tana (2260748777).jpg|Žvejai prie Tanos ežero


## Sportas
* Bahir Dar Kenema FC – futbolo klubas; rungtyniavo Etiopijos Premjer lygoje.

## Šaltiniai
Nova Dubnica

**Nova Dubnica** (; ; ) – miestelis Ilavos apygardoje, Trenčyno krašte, Slovakijoje. 11 186 gyventojai (2015 m. duomenys). Įsikūręs Ilavos baseino slėnyje, Stražovo kalnų (Vakarų Karpatų dalis) papėdėje.

## Istorija
Miestelis įkurtas XX a. 6-ajame dešimtmetyje apgyvendinti sunkiosios technikos gamyklos darbuotojus. Miestelio statybos darbai pradėti 1951 m. 1957 m. buvo atskirtas nuo Dubnicos prie Vaho bei nuo kadastrinių Trenčianske Teplicės ir Veľky Kolačino savivaldybių. 1960 m. suteiktos miestelio teisės bei pervadintas į *Nova Dubnicą*.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Žydrojo Nilo krioklys

**Žydrojo Nilo krioklys** arba ***Tis Isatas*** ( – „didysis rūkas“) – krioklys šiaurės Etiopijoje, Amherų regione, 30 km nuo Bahir Daro ir Tanos ežero, krenta Žydrojo Nilo upėje. Krioklio aukštis 37–45 m. Jis sudarytas iš 4 srautų, plotis seniau svyruodavo nuo 100 m sausringuoju laikotarpiu iki 400 m liūčių laikotarpiu. 2003 m. pastačius hidroelektrinės užtvanką aukščiau krioklio vandens lygis metų bėgyje suvienodėjo. Krioklys sudaro natūralią kliūtį, skiriančią Tanos ežero ir Nilo ekosistemas.

Žydrojo Nilo krioklys yra vienas svarbiausių turistinių Etiopijos objektų. Tuoj už krioklio yra tarpeklis per kurį nutiestas seniausias tiltas šalyje (1626 m. pastatytas portugalų).


The Falls of the Blue Nile, Ethiopia (2210456091).jpg|Krioklys sausringuoju laikotarpiu
Blue Nile Falls-08, by CT Snow.jpg|Tarpeklis į kurį krenta krioklys
Blue Nile Falls, Bahir Dar, Ethiopia.JPG|Vienas iš srautų
Blue Nile Falls Ethiopia II.jpg|Virš krioklio dažnai regėti vaivorykštė
ET Bahir Dar asv2018-02 img12 Tis Issat.jpg|Portugalų tiltas


## Šaltiniai
Margot Robbie

**Margo Elaiza Robi** (, g. ) – australų aktorė.

Robi savo karjerą pradėjo filmuodamasi nepriklausomuose filmuose 2000-aisias. Praėjus ilgesniam laiko tarpui, ji atliko vaidmenį muilo operoje „Kaimynai“ (2008–2011), kurios dėka buvo nominuota dviem „Logie“ apdovanojimams.

Persikrausčiusi gyventi į Jungtines Amerikos Valstijas, Robi atliko vaidmenį trumpalaikiame ABC kanalo seriale „Pan Am“. 2013 m. debiutavo didžiuosiuose kino ekranuose atlikdama vaidmenį Richard Curtis romantinėje-komedinėje dramoje „Laiko tiltas“ ir gavo antrinį vaidmenį Martino Skorsesės biografinėje dramoje „Volstryto vilkas“. 2015-aisiais Robi atliko vaidmenį komedinėje dramoje „Susikaupk“, pasirodė Antrojo pasaulinio karo romantinėje dramoje „Suite Française“ ir atliko vaidmenį mokslinės fantastikos filme „Z reiškia Zacharijų“. Tais pačiais metais filme „Didžioji skola“ suvaidino save. 2016-aisiais veiksmo ir nuotykių filme „“ įkūnijo Džeinę Porter ir superherojų filme „Savižudžių būrys“ atliko Harlės Kvin vaidmenį.

## Išnašos
Špuchilis

**Špuchilis** () – miestelis pietryčių Meksikoje, Kampečės valstijoje, Jukatano pusiasalio pietuose, 153 km į vakarus nuo Četumalio. Kalakmulio savivaldybės centras. Praeina kelias Viljahermosa–Četumalis. Yra keletas viešbučių, restoranų, vystomas turizmas. Apylinkėse gausu senovės majų archeologinių vietovių: Špuchilis, Bekanas, Hormigeras, Čaktunas, Čikana, kiek tolėliau – Kalakmulis. Veikia Špuchilio radijo stotis, transliuojanti programas ispanų, jukatekų ir čolų kalbomis.

Miestelio pavadinimas jukatekų kalba reiškia „katės uodega“ (pagal vietinių vijoklių rūšį).

## Šaltiniai
Mano gyvenimas ir Etiopijos raida

**Mano gyvenimas ir Etiopijos raida** (, *Hiywotenna ye’Ityopp’ya 'Irmijja*) yra Etiopijos imperatoriaus Haile Selasie autobiografija, parašyta gyvenimo bėgyje ir išleista dviem tomais 1973–1974 m.

## Kūrimas ir išleidimas
Pirmasis tomas apima 1892–1937 m., laikotarpį nuo Selasie gimimo iki Antrojo Italijos-Etiopijos karo. Knyga pradėta rašyti tremtyje Bate minėto karo metu ir apima Etiopijos administravimą ir modernizavimą. Antrasis tomas apima 1936–1942 m., Italijos vykdytą Etiopijos okupaciją ir grįžimą į nepriklausomybę.
Abu tomai buvo redaguoti Selasie grįžus į Etiopiją ir paskelbti Etiopijoje 1973 ir 1974 m., vertimai į anglų kalbą buvo paskelbti atitinkamai 1976 ir 1999 m.

Selasie rašė atsižvelgdamas į būsimą autobiografijos politinę įtaką, nagrinėjo klausimus susijusius su jo valdžios ir pozicijos teisėtumu bei pabėgimu į tremtį 1936 m. Jis išleido knygas tebebūdamas valdžioje, prieš pat 1974 m. karinį perversmą, kuris pašalino Selasie iš valdžios.

## Apžvalgos
* Harold G. Marcus apžvalga, The International Journal of African Historical Studies, 1977. Nuoroda tikrinta per JSTOR 2015 m. vasarį.
* Journal of Semitic Studies apžvalga, 1977 m.

## Šaltiniai