open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Lenktasparniai

**Lenktasparniai**, arba **pjautuvasparniai** (*Drepanidae*) – drugių (*Lepidoptera*) šeima. Drugiai vidutiniai, šiek tiek panašūs į sprindžius. Priekinių sparnų viršūnės ištįsusisos, pjautuvo formos. Sparnai dažniausiai gelsvai rudi su neryškiu piešiniu. Vikšrai silpnai plaukuoti.

Lietuvoje 14 rūšių.
* Pošeimis. Pūkanugariai (*Thyatirinae*)
* Rožinis pūkanugaris (*Thyatira batis*)
* Avietinis pūkanugaris (*Habrosyne pyritoides*)
* Baltadėmis pūkanugaris (*Tethea ocularis)*
* Dvidėmis pūkanugaris (*Tethea or*)
* Beržinis pūkanugaris (*Tetheella fluctuosa*)
* Drebulinis pūkanugaris (*Ochropacha duplaris*)
* Žalsvasis pūkanugaris (*Polyploca ridens*)
* Ankstyvasis pūkanugaris (*Achlya flavicornis*)

*Pošeimis. Tikrieji lenktasparniai (*Drepaninae*)
* Juodataškis lenktasparnis (*Drepana falcataria*)
* Tamsusis lenktasparnis (*Drepana curvatula*)
* Dvitaškis lenktasparnis (*Watsonalla binaria*)
* Dvijuostis lenktasparnis (*Falcaria lacertinaria*)
* Geltontaškis lenktasparnis (*Sabra harpagula*)
* Baltasis lenktasparnis (*Cilix glaucata*)
Yoshinori Watanabe

**Jošinori Vatanabė** (渡辺 芳則 *Watanabe Yoshinori*,  1941 m. sausio 8 d. – 2012 m. gruodžio 1 d.) Japonijos jakudzos yamaguchi-gumi klano penktasis bosas, šią padėtį užėmęs nuo 1989 iki 2005 metų. Mirė savo namuose, sulaukęs 71 m.

## Šaltiniai
Nukualofa

**Nukualofa** () – Tongos karalystės sostinė ir didžiausias miestas Tongatapu saloje.

## Istorija
Miesto ištakos – gynybinis įtvirtinimas, kelissyk sugriautas 1807 vidaus karų metu, bet vėl atstatytas. Kai Tonga buvo suvienyta, pirmasis karalius *George Tupou I* padarė savo sostine. Miesto pavadinimas reiškia – „meilės (namų) židinys“.

## Ūkis ir transportas
Nukualofa – pagrindinis šalies pramonės ir prekybos centras: eksportuojama kopra, vanilė, bananai, tradiciniai rankdarbiai. Didelę reikšmę turi turizmas. Miestas yra pagrindinis uostamiestis, 25 km nuo jo yra tarptautinis * Fua’amotu* oro uostas.

## Sportas
* Navutoka FC – futbolo klubas; rungtyniavo aukščiausioje šalie lygoje.

## Švietimas ir kultūra
Vienintelė aukštoji mokykla – *Atenisi* institutas, be to – pedagoginė mokykla bei viešbučių darbuotojų mokykla. Svarbiausias miesto pastatas – karaliaus rūmai, karalių laidojimo vieta, šv. Antano Padujiečio bažnyčia bei *Centenial* bažnyčia. Mieste yra vienintelis šalies kino teatras, regbio stadionas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Vasario revoliucija

**Rusijos 1917 metų vasario revoliucija** – pirmasis Rusijos revoliucijos etapas, kurio metu buvo nuversta Pirmojo pasaulinio karo susilpninta caro valdžia.

1917 m. kovo mėnesį (pagal Julijaus kalendorių tai buvo vasaris) Petrograde (dabar Sankt Peterburgas) prasidėjo darbininkų streikas, kuris peraugo į visuotinį streiką. Valdžia bandė streiką pažaboti, bet prie jo prisidėjo 60 tūkst. Petrogrado garnizono kareivių. Streikai ir kareivių maištai prasidėjo ir kitose Rusijos regionuose, buvo pradėtos kurti Tarybos. Kovo 15 d. (kovo 2 d. pagal Julijaus kalendorių) imperatorius Nikolajus II, prieš pat atsisakydamas sosto, valdžią perdavė Laikinajai vyriausybei, vadovaujamai kunigaikščio Georgijaus Lvovo. Revoliucija įvyko dėl duonos trūkumo, nesėkmių fronte ir nepasitenkinimo caro valdžia.

## Petrogrado darbininkų ir kareivių deputatų tarybos Vykdomasis komitetas

Petrogrado darbininkų ir kareivių deputatų tarybos Vykdomasis komitetas buvo sudarytas pirmosiomis revoliucijos dienomis. Tarybos rinkimai prasidėjo savaveiksmiškai, iš pradžių atskiruose fabrikuose bei gamyklose, paskui per kelias dienas apėmė visas įmones. Vasario 27 dienos metu, dar prieš Tarybai susirenkant į pirmąjį posėdį, menševikai likvidatoriai K. Gvozdevas, B. Bogdanovas ir Valstybės Dūmos nariai N. Čcheidzė, M. Skobelevas ir kiti, norėdami patys vadovauti Tarybai, pasiskelbė Tarybos Laikinuoju vykdomuoju komitetu. Tos pačios dienos vakare įvykusiame pirmajame tarybos posėdyje buvo suformuotas Tarybos prezidiumas (N. Čcheidzė ir M. Skobelevas). Taryba pasiskelbė darbininkų ir kareivių deputatų organu ir faktiškai iki Tarybų I suvažiavimo (1917 m. birželio mėn.) buvo visos Rusijos centras. Taryba suėmė senosios valdžios atstovus ir paleido iš kalėjimų politinius kalinius. Kovo 1 d. Taryba išleido „Įstatymą Nr. 1 Petrogrado karinės apygardos įgulai“, turėjusį didžiulę reikšmę kariuomenės revoliucionizavimui. Faktiškai valdžia buvo Tarybos rankose. Tačiau lemiamu momentu, naktį į kovo 2 d. valdžia perduota Laikinajai vyriausybei.

## Laikinoji vyriausybė
Laikinoji vyriausybė buvo suformuota 1917 m. kovo 2 d. Valstybės dūmos Laikinajam komitetui susitarus su Petrogrado darbininkų ir kareivių deputatų tarybos Vykdomojo komiteto lyderiais eserais ir menševikais. Vyriausybės nariai buvo šie: kunigaikštis G. Lvovas (Ministrų tarybos pirmininkas ir vidaus reikalų ministras), kadetų lyderis P. Miliukovas (užsienio reikalų ministras), oktebristų lyderis A. Gučkovas (karo ir laikinai karo laivyno ministras) ir kiti stambiosios buržuazijos bei dvarininkų atstovai, taip pat trudovikas A. Kerenskis (teisingumo ministras).

## Šaltiniai
Tongos geografija

**[[Tonga|Tongos]]** salynas išsidėstęs Ramiajame vandenyne, Okeanijoje, Polinezijos salose, į pietus nuo Samoa, į rytus nuo Fidžio. Sudaro 169 salos, iš kurių 36 negyvenamos. Tongos salyną sudaro trys grupės: Vava'u, Ha'apai ir Tongatapu, kurios sudaro 800 km ilgio liniją šiaurės – pietų kryptimi. Didžiausia sala – Tongatapu, užimanti 257 km² plotą. Be to, šiaurėje yra Niuatoputapu, Niuafo'ou (priklauso Niuas grupei), į pietvakarius – Ata archipelagas, už jų – Minervos rifai. Salos – vulkaninės ir koralinės kilmės. Aukščiausias kalnas – neturintis pavadinimo Kao saloje (1033 m).

Salose yra ugnikalnių – Fonuafo'ou, Late'iki, Niuafo'ou (pastarojo išsiveržimai buvo 1853, 1912, 1929, 1935, 1936, 1943 ir 1946 – po paskutinio išsiveržimo žmonės buvo perkelti kitur, tik 1958 vėl apsigyveno saloje). Salose aktyvi seisminė veikla, kadangi geologiniu požiūriu Tongos salynas yra viena iš aktyviausių planetos vietų: archipelagui priklausanti Niautoputapu salelė juda 25,4 cm per metus greičiu (greičiausiai Žemėje).

Vukanininė veikla Tongos archipelage pastaruoju metu labai suaktyvėjo. 1984 m. Ramiojo vandenyno taške, kurio koordinatės 18,9 pietų platumos ir 174,7 vakarų ilgumos, užfiksuotas lavos išsiveržimas, o 2004 m. susiformavo salelė (*Home Reef*). Iki 2006 m. antrosios pusės salelės ilgis paiekė 1,5 km, plotis – 0,5 km. (žr. NASA duomenis apie Home Reef).

2006 m. gegužės 4 d. 165 km į pietus nuo Neiafu įvyko 7,9 balo pagal Richterio skalę stiprumo žemės drebėjimas.

Klimatas – subtropinis. Karštasis periodas trunka gruodžio – balandžio mėn. (temperatūra pakyla virš 32 °C), likusiu metų laiku temperatūra iki 27 °C. Kritulių: 1700-2970 mm per metus. Vidutinis oro drėgnumas – 80 %.

Būdinga augalija – tankūs drėgnieji tropikų miškai (vulkaninėse salose) ir palmių giraitės (koraliniuose atoluose).

Koordinatės: 

## Faktai ir skaičiai

;Plotas:
:**bendras*: 748 km²
:**sausuma*: 718 km²
:**vandenys*: 30 km²

;Sausumos sienos: 0 km

;Kranto linija: 419 km

;Jūrinės valdos:
:**kontinentinis šelfas:* iki 200 m gylio
:**ekskliuzyvinė ekonominė zona:* 200 jūrmylių (370,4 km)
:**teritorinė jūra:* 12 jūrmylių (22,2 km)

;Ekstremalūs taškai:
:**žemiausia vieta:* 0 m, Ramiojo vandenyno pakrantėje
:**aukščiausia vieta:* 1033 m, neįvardinta vieta Kao saloje

;Gamtiniai resursai: žuvys, derlinga dirva

;Žemės naudojimas:
:**ariama žemė:* 24 %
:**laikini pasėliai:* 43 %
:**laikinos ganyklos:* 6 %
:**miškai ir krūmynai:* 11 %
:**kita:* 16 %

;Drėkinama žemė: ?

;Gamtiniai pavojai: ciklonai (spalio – balandžio mėn.), žemės drebėjimai ir vulkanizmas
Telomerazė

**Telomerazė** – specialus ribonukleoproteinas, pasižymintis atvirkštinės transkriptazės aktyvumu ir specifiškai pridedantis rekombinacijos metu prarastus telomeros galus.

## Sandara
* RNR komponentas (matrica) – hTR (*human telomerase RNA*) [450 bp] – turi domeną, komplementarų telomeros pasikartojančiai sekai **TTAGGG**;
* baltymas – hTERT (*human telomerase reverse transcriptase*) – katalitinė dalis [127 kDa];
* RNR prisijungiantis baltymas – hTEP1 (*telomerase associated protein*) [290 kDa].

## Telomerazės praktiniai panaudojimas
* Vėžio markeris;
* Vėžio prognostinis rodiklis;
* Vėžio terapijos taikinys.
Minervos respublika

**Minervos respublika** – vienas iš naujausiųjų laikų projektų sukurti nepriklausomą valstybę dirbtinėje saloje. Idėjos autorius – Las Vego nekilnojamojo turto magnatas ir politikas Maiklas Oliveris (Michael Oliver, prieš tai Moses Olitsky, gimęs 1928 m. Lietuvoje ir 1946 m. emigravęs į JAV). Ketverius metus kalėjo ir išgyveno dviejose koncentracijos stovyklose*). Oliveris sukūrė sindikatą *Ocean Life Research Foundation*, kuris esą turėjęs kelis šimtus milijonų dolerių šio projekto vykdymui bei turėjo biurus [[Niujorkas|Niujorke]] ir [[Londonas|Londone]]. Tikėtasi įgyvendinti libertarų utopiją apie naują [[nacija|naciją]], besiremiančią lengvąja pramone, [[komercija]] ir [[žvejyba]].

Naujai valstybei buvo pasirinktas [[Minervos rifas|Minervos rifai]] ties 23°23′ p.pl. ir 178°58′ vak. ilg. Rifas pavadintas banginių medžiotojų laivo „Minerva“, kuris [[1829]] m. išplaukė iš [[Sidnėjus|Sidnio]] ir sudužo ant rifo, vardu.

[[1971]] m. buvo atvežtas [[smėlis]], ir [[Rifas|rifų]] paviršius pakilo virš vandens paviršiaus tiek, kad galima buvo pastatyti bokštelį su vėliava. [[1972]] m. mikroteritorija paskelbė apie nepriklausomybę (premjeras *Morris C. Davis''). Toks politinis darinys gretimų valstybių nebuvo palankiai sutiktas: 1972 m. konferencijoje (Australija, Naujoji Zelandija, Vakarų Samoa, Tonga, Fidžis, Nauru ir Kuko salos) Tongos karalystė pareiškė teises į teritoriją ir tais pačiais metais Tongos reikalavimas buvo patenkintas. Milijonierius M. Oliveris atleido premjerą iš užimamų pareigų. 1982 m. grupė amerikiečių vėl bandė užimti rifą, bet po 3 savaičių Tongos karinės pajėgos juos išvijo.

## Išnašos

## Nuorodos
* Principality of Minerva
* The Organization for Minerva Liberation
* Minervan Coin
Pietinis melsvys

**Pietinis melsvys** (*Polyommatus bellargus*) – melsvių (*Lycaenidae*) šeimos drugys. Skraido birželio – liepos mėn. upių slėniuose. Vikšras su šviesiai ruda arba tamsiai žalia nugarine juosta, kurios abipus yra po eilutę trikampių oranžinių dėmių. Minta notrelinių augalų lapais. Lėliukė žalsvai ruda, pilvelio paviršius grūdėtas.

Lietuvoje labai reta rūšis. Lit. šaltiniuose nurodoma, kad rasti tik keli drugiai. Latvijoje ir Estijoje pagauta tik po vieną drugį. Paplitę Vakarų Azijoje, Europoje ir Šiaurės Afrikoje.
Stepinis melsvys

**Stepinis melsvys** (*Polyommatus coridon*) – melsvių (*Lycaenidae*) šeimos drugys. Skraido liepos – rugpjūčio mėn. upių slėniuose, sausose pievose. Vikšras melsvai žalias su dviem eilėmis gelsvų gumburių ant nugaros. Šonuose geltona linija ir geltoni taškai. Lėliukė gelsvai ruda su balsvomis sparnų užuomazgomis ir tamsia nugara.

Lietuvoje labai reta rūšis, įtraukta į Lietuvos raudonąją knygą. Žinoma pietiniuose rajonuose (čia praeina drugių paplitimo arealo riba). Paplitę Pietų ir Vidurio Europos stepėse.
Šiaurinis auksinukas

**Šiaurinis auksinukas** (*Lycaena helle*) – melsvių (*Lycaenidae*) šeimos drugys. Skraido gegužės – birželio mėn. paupių pievose, paežerėse. Vikšras žalias su gelsvomis juostomis, apaugęs tankiais trumpais šeriais. Gyvena ant rūgties. Lėliukė gelsvai ruda su juodai taškuota nugara. Rūšis paplitusi Azijoje, Vidurio ir Šiaurės Europoje.

Lietuvoje labai reta rūšis, įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Jalta

**Jalta** (ukr. ir rus. *Ялта*, ) – miestas pietinėje Krymo Autonominės Respublikos dalyje. Kurortas Juodosios jūros pakrantėje. Miestą kerta Bystros upė, aplink kurią yra išsidėstęs miesto centras. 79,8 tūkst. gyventojų (2006).

## Geografija

### Klimatas
Klimatas šiltas, sausas, subtropinis. Vidutinė metų temperatūra 14°С, vasario – 2°С, liepos – 25°С. Dienų su krituliais kiekis per metus – 85.

## Istorija
Jaltą XVIII a. iš Turkijos užkariavo Rusija. Netoli vieno iš gražiausių kurortų prie Juodosios jūros savo vasaros rezidenciją buvo įkūręs imperatorius Aleksandras II (Livadijoje).

1945 m. vasario 4-11 d. imperatoriaus rūmuose Livadijoje vyko Jaltos konferencija, vienas iš svarbiausių J. Stalino, T. Ruzvelto ir V. Čerčilio susitikimų, kuriame buvo sprendžiama tarptautinė tvarka po Antrojo pasaulinio karo pabaigos. Europa buvo padalinta į įtakos sferas, susitarta dėl okupuotos Vokietijos administravimo ir Jungtinių Tautų įkūrimo.

## Gyventojai
Pagal 2000-ųjų metų duomenis savivaldybėje gyveno 80,5 tūkst. gyventojų. Iš jų: 68,3 % – rusai, 25,7 % – ukrainiečiai, 0,8 % – žydai, 0,1 % – Krymo totoriai.

### Lietuviai

Pavieniai asmenys iš Lietuvos Jaltoje gydėsi nuo XIX a. pab., tai Gabrielius Landsbergis-Žemkalnis, Vincas Kudirka, Povilas Višinskis, Juozas Gurauskis, Juozas Gruodis; gydytoju dirbo Grigorijus Blochas, vaistininku – Stanislovas Jurevičius. 1913 m. Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčios klebonu buvo paskirtas kun. Motiejus Gudaitis, pats Jaltoje ieškojęs tinkamo savo sveikatai klimato. Pirmojp pasaulinio karo metais mieste veikė lietuvių karo pabėgėlių džiovininkų sanatorija, kurioje dirbo Jokūbas Mikelėnas, Adomas Sketeris, Vanda Didžiulytė-Mickevičienė, Liudvika Didžiulienė; gydėsi keli šimtai karo pabėgelių iš Lietuvos. Susikūrė vietos lietuvių draugija. Pokaryje dauguma tautiečių grįžo į tėvynę, 1927 m. vienintelė katalikų bažnyčia buvo uždaryta. Lietuvai atkūrus nepriklausomybę, jaltiečiai dalyvauja Krymo M. K. Čiurlionio lietuvų kultūros draugijos veikloje.

## Turizmas
Įžymybės:
* Aleksandro Nevskio Laura – vienuolynas ir katedra,
* Antono Čechovo namas-muziejus.
* Kregždės Lizdas

## Savivaldybė

Jaltos miesto savivaldybei (taryba; ) priklauso 2 miestai, 21 miesto tipo gyvenvietė, 9 kaimo tipo gyvenvitės.

## Miestų partnerystė
Jalta yra užmezgusi partnerystės ryšius su šiais miestais:
*  Baden Badenas, Vokietija
*  Batumis, Gruzija
*  Galacis, Rumunija
*  Margeitas, Jungtinė Karalystė
*  Nica, Prancūzija
*  Piarnu, Estija
*  Pocuolis, Italija
*  Rijeka, Kroatija
*  Santa Barbara, JAV
*  Sanja, Kinija
*  Ohridas, Makedonija

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė  (rus., angl. kalbomis)
Moldavijos vėliava

**Moldavijos vėliava** – vienas iš oficialių Moldavijos valstybinių simbolių. Tai trispalvė, susidedanti iš mėlynos, geltonos ir raudonos spalvos (iš kairės į dešinę). Centre yra Moldavijos herbas – erelis laikantis skydą, kuriame pavaizduotas tauras. Herbas vėliavos centre yra vienintelis skirtumas nuo analogiškos Rumunijos vėliavos. Kadangi Moldavija yra buvusi Rumunijos sudėtyje, o abiejų šalių gyventojai kalba ta pačia kalba, šių šalių vėliavos beveik vienodos.
Paprastoji katuogė

**Paprastoji katuogė** (*Rubus saxatilis*)  – erškėtinių šeimos daugiametis žolinis augalas. Jo lapai trilypiai, žiedai balti. Vaisiai stambūs raudoni, sultingi rūgštūs kaulavaisiai. Auga Europos miškuose, krūmuose, daubų šlaituose.

Vaisiai valgomi švieži, verdama jų uogienė. Ilgesniam laikymui uogos konservuojamos su cukrumi arba džiovinamos.

Kadangi uogos turi vitamino C, organinių rūgščių, mineralinių ir kitokių medžiagų, jos gydo. Liaudies medicina jas vartoja nuo mažakraujystės, peršalimų, podagros, sąnarių uždegimų.
Čiobrelinis auksinukas

**Čiobrelinis auksinukas** (*Lycaena alciphron*) – melsvių (*Lycaenidae*) šeimos drugys. Skraido birželio – liepos mėn. smėlynuose, kirtimuose, kur gausu čiobrelių. Vikšrai žali, išilgai nugaros su dviem rudomis linijomis.

Lietuvoje nereta rūšis, dažnesnė pietryčių rajonuose.

(MHNT) Lycaena alciphron - Kaunas, Lithuania - male dorsal.jpg |*Lycaena alciphron* ♂  	
(MHNT) Lycaena alciphron - Kaunas, Lithuania - male ventral.jpg |*Lycaena alciphron* ♂   △
Doneckas

:: *Apie miestą Rusijoje žr. [[Doneckas (Rusija)]]*.

**Doneckas** (ukrainiečių k.: Донецьк, rusų k. Донецк) – miestas Ukrainos šalies rytuose; srities centras. Doneckas – penktasis pagal dydį Ukrainos miestas (aglomeracijoje prieš karą Donbase gyveno 1,1 mln. gyventojų), Donbaso regiono centras. Įsikūręs ant Kalmiuso upės kranto.

Nuo 2014 m. priklauso tarptautinio pripažinimo neturinčiai Donecko liaudies respublikai ir yra jos sostinė.

## Istorija
Miesto pradžia – 1869 metai, kai Velso komersantas Džonas Jūzas (*John Hughes*) pradėjo statyti metalurgijos gamyklą ir atidarė keletą šachtų netoli Aleksandrovkos, kazokų gyvenvietės. Mieste, kuris iš pradžių buvo vadinamas ***Juzovka*** () (Dž. Jūzo garbei), XX a. pradžioje gyveno 50 000 gyventojų. Miesto statusas suteiktas 1917 m. 1924 m. pavadintas ***Stalino*** (J. Stalino garbei). II pasaulinio karo metu stipriai sugriautas. ***Donecko*** vardas miestui suteiktas 1961 m. pagal Doneco upę, kai po J. Stalino mirties buvo keičiami jo kulto metu suteikti pavadinimai.

## Geografija
Doneckas išsidėstęs stepiniame kraštovaizdyje. Jį supa nedideli miškeliai, aukštumos bei ežerai. Maždaug už 100 km į pietus yra Azovo jūra, mėgstama Donecko gyventojų poilsio vieta.

### Klimatas

## Gyventojai

2007-aisiais mieste gyveno 1 100 700 gyventojų.

Pagal tautybę gyventojai pasiskirsto:
* rusai – 48 %
* ukrainiečiai – 46 %
* baltarusiai – 1 %
* kiti (graikai, armėnai, žydai) – 5 %

Gyventojų tankumas – 2960 žm./km². Gyventojai, kaip ir visame Rytų Ukrainos regione, daugiausia rusakalbiai.

## Kultūra

Donecke yra 254 kultūros paveldo paminklai. Mieste 11 kinoteatrų, 53 kultūros namų ir klubų, 140 muziejų, 368 bibliotekos, kurių fonduose yra virš 15 mln. knygų, 16 pradinių specializuotų meninių mokomųjų įstaigų, Donecko srities V. Prokofjevo filharmonija, Donecko cirkas, planetariumas, botanikos sodas, Donecko A. Solovjanenko akademinis operos ir baleto teatras, Donecko akademinis muzikinis dramos teatras, kamerinis teatras „Жуки“, Donecko srities lėlių teatras.

### Aukštosios mokyklos
* Donecko nacionalinis universitetas,
* Donecko nacionalinis technikos universitetas,
* Donecko valstybinis medicinos universitetas,
* Donecko valstybinis dirbtinio intelekto institutas.

## Ekonomika
Miestas – sunkiosios pramonės, ypač anglies pramonės, centras.

## Miestai partneriai
Doneckas yra užmezgęs partnerystės ryšius su šiais miestais:

## Sportas
### Futbolas
* FK Šahtar Donecʹk
* FK Metalurg Donecʹk
* FK Olimpik Donecʹk

## Vaizdai

Image:DonetskCathedral.jpg
Image:Trolleybus Donezk.jpg|Troleibusas Donecke


## Taip pat skaityti
* Europos didžiausių miestų sąrašas

## Šaltiniai
Reiki

**Reiki** (jap. 臼井靈氣療法 – *dvasinės gyvybės jėga*) – vienas iš alternatyviosios medicinos gydymo būdų, skirtas dvasiniam, fiziniam tobulėjimui bei psichinei, emocinei ir fizinei žmogaus sveikatai atstatyti.

Mikao Usui pradėjo vystyti reiki XIX amžiaus pradžioje Japonijoje. Jis tvirtino gavęs galimybę gydyti žmones be energijos išsekimo, kurią įgijo po 3 savaičių badavimo ir meditacijų ant Kuramos kalno. Nuo tada, kaip teigiama, Reiki galia kitiems žmonėms perduodama iniciacijų metu, kai reiki meistras mokytojas suaktyvina mokinio energetinius taškus, kad per jo energetinę sistemą pratekėtų daugiau Reiki energijos. Pastaruoju metu populiarėja netradicinės iniciacijos per atstumą (angl. distance attunements). Mikao Usui teigė pirmąsias žinias apie Reiki gavęs perskaitęs senuosius tibetiečių raštus, kildinamus prieš 2500 metų.

Reiki praktikantai seanso metu daro į paprastus rankų uždėjimus panašius veiksmus, kurių metu jie teigia tampantys gydančios energijos Reiki laidininkais. Šią energiją jie gauna iš Visatos. Ši energija dar vadinama Visatos gyvybine energija. Ši energija harmonizuojanti ir sustiprinanti vidaus organų funkcijas, šalinanti iš organizmo šlakus ir toksinus, sugrąžinanti dvasinę pusiausvyrą, subalansuojanti energetiką, valanti kūną ir sąmonę. 

Mikao Usui remdamasis Meidži imperatoriaus poezija suformulavo penkis dvasinius reiki principus, kurie yra reiki praktikos pagrindas:
* Aš esu be pykčio.
* Aš esu ramus.
* Aš esu dėkingas.
* Aš esu sąžiningas.
* Aš myliu visus aplinkinius.

2002 m. JAV mokslininkai ištyrė reiki poveikį įvairaus amžiaus grupių abiejų lyčių pacientams, sveikstantiems po infarkto. Pacientus atsitiktinai suskirsčius į keturias grupes, trys iš jų buvo gydomos įvairaus lygio reiki meistrų dvi su puse savaitės, o ketvirtoji grupė buvo kontrolinė. Reiki gydymas neturėjo jokio teigiamo poveikio palyginus su kontroline grupe. Taip pat pažymėtina, jog reiki meistrai užrištomis akimis negalėjo nustatyti kokios amžiaus grupės ar lyties pacientus jie gydo.

2008 m. anglų mokslininkai išanalizavę 205 įvairiomis kalbomis publikuotus su reiki susijusius klinikinius tyrimus priėjo prie išvados, jog nėra įrodymų, kad reiki būtų veiksmingas gydant bet kokį susirgimą.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*  Reiki Healing - Wellbeing
* Skeptic's Dictionary: Reiki
* National Council Against Health Fraud straipsnis apie reiki
Gluosnis

**Gluosnis** (*Salix*) – gluosninių (*Salicaceae*) šeimos augalų gentis. Lietuviškai šios genties augalai vadinami **gluosniais** ir **karklais**, o *Salix caprea* – **blinde**, *Salix viminalis* – **žilvičiu**. Gluosniais lietuviškai vadinti priimta medžiais augančius šios genties augalus (*Salix* subgen. *Salix*), o karklais – krūmus (*Salix* subgen. *Salix* ir *Salix* subgen. *Caprisalix*).
* Pogentė. Gluosnis (*Salix* subgen *Salix*)
** Baltasis gluosnis (*Salix alba*)
** Svyruoklinis gluosnis (*Salix babylonica*)
** Trapusis gluosnis (*Salix fragilis*)
** Virbinis gluosnis (*Salix pentandra*)
** Krantinis gluosnis (*Salix triandra*)
* Pogentė. Karklas (*Salix* subgen *Caprisalix*)
** Smailialapis karklas (*Salix acutifolia*)
** Egiptinis karklas (*Salix aegyptiaca*)
** Ausytasis karklas (*Salix aurita*)
** Paprastoji blindė arba blindė (*Salix caprea*)
** Kaspijinis karklas (*Salix caspica*)
** Pilkasis karklas (*Salix cinerea*)
** Pajūrinis karklas (*Salix daphnoides*)
** Balsvasis karklas (*Salix elaeagnos*)
** Iešmalapis karklas (*Salix hastata*)
** Laplandinis karklas (*Salix lapponum*). Įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą
** Juosvasis karklas (*Salix myrsinifolia*)
** Rausvašakis karklas (*Salix phylicifolia*)
** Purpurinis karklas (*Salix purpurea*)
** Mėlynialapis karklas (*Salix myrtilloides*). Įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą
** Gulsčiasis karklas (*Salix repens*). Įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą
** Pelkinis karklas (*Salix rosmarinifolia*)
** Žemasis karklas (*Salix starkeana*)
** Žilvitinis karklas (*Salix viminalis*)

## Nuorodos

* Algirdas Jasinskas. Gluosnių auginimas kurui: mokslinė metodinė medžiaga. - Raudondvaris (Kauno raj.): Milga, 2006. - 52 p.: iliustr. - ISBN 9986-732-35-2


Vaizdas:Blindes ziedai.jpg|Blindės žiedai
Vaizdas:Gluosnis.jpg
Zaporožės sritis

**Zaporožės sritis** arba **Zaporižios sritis** () – Ukrainos sritis šalies pietryčiuose. Vakaruose ribojasi su Chersono, šiaurėje su Dniepropetrovsko, rytuose su Donecko, pietuose skalaujama Azovo jūros. Administracinis centras – Zaporožė.

## Geografija

### Plotas
Srities plotas 27 180 km², kas sudaro 4,5 % Ukrainos teritorijos ir užima 11 vietą tarp šalies sričių.

### Vandens telkiniai
Per šią sritį teka 109 upės, kurių svarbiausia – Dniepras. Arčiau Azovo jūros gausiau sūrių ežerų.

### Klimatas
Klimatas vidutinių platumų; kontinentinis. Žiemos švelnios, vasaros šiltos. Vidutinė žiemos temperatūra nuo -4&nbsp;°C, vasaros – 23&nbsp;°C. Per metus vidutiniškai iškrenta 448 mm. kritulių. Metuose vidutiniškai būna 225 saulėtos dienos.

## Istorija
XV-XVIII a. šiaurinėje srities dalyje buvo Zaporožės Sečės respublika.

1984 m. pradėta eksploatuoti didžiausia Europoje Zaporožės atominė elektrinė.

## Administracinis suskirstymas

### Didžiausi miestai
* Zaporožė
* Melitopolis
* Berdianskas
* Enerhodaras (Zaporožės AE miestas)
* Tokmakas

## Gyventojai
2006 m. srityje gyveno 1 861 000 gyventojų ir tai sudarė 3,97 % visų Ukrainos gyventojų. Tarp jų:
* miesto gyventojų – 76 %
* kaimo gyventojų − 24 %

Pagal tautybę gyventojai pasiskirsto:
* ukrainiečiai – 70,8 %
* rusai – 24,7 %
* bulgarai – 1,4 %
* kiti (baltarusiai, armėnai) – 3,1 %

Srities vidutinis gyventojų tankumas – 71 žm./km².

## Ekonomika
Srityje veikia didžiausia Europoje Zaporožės atominė elektrinė.

### Ekonomikos rodikliai

## Nuorodos
* Oficiali srities svetainė (ukr.,rus. k.)

## Šaltiniai
Luhansko sritis

**Luhansko sritis** arba **Lugansko sritis** ( arba *Луга́нщина*) – rytuose esanti Ukrainos sritis. Vakaruose ribojasi su Charkovo ir Donecko sritimis, rytuose – su Rusija. Administracinis centras – Luhanskas (faktiškai Severodoneckas).

Po 2014 m. Krymo krizės, 2014 m. balandžio 7 d. pro-rusiški separatistai užėmė Luhansko srities administracinį pastatą, planuodami paskelbti nepriklausomybę. Tuo metu pro-rusiški separatistai paskelbė Donecko Liaudies Respubliką Donecko srityje. Po kelių dienų, separatistai paskelbė Lugansko Liaudies Respubliką ir gegužės 11 d. surengė referendumą dėl nepriklausomybės. Šio referendumo teisėtumo nepripažino jokia pasaulio valstybė, tarp jų ir pati Ukraina. Karo Donbase metu separatistams pavyko užimti ir išlaikyti didelę dalį Luhansko srities.

## Geografija

Srities plotas 26 684 km², o tai sudaro 4,42 % Ukrainos teritorijos. Didžiąją dalį ploto užima lygumos, pietuose driekiasi Doneco kalvagūbris (aukštis iki 367 m). Vyrauja sukultūrinti kraštovaizdžiai, Luhansko rezervate išlikę žmogaus neliestų stepių plotų.

### Vandens telkiniai
Per šią sritį teka 123 upės iš kurių 6 ilgesnės nei 100 km. Didžiausia upė – Šiaurinis Donecas kurio ilgis srityje 265 km (bendras 1053 km).

### Klimatas
Klimatas vidutinių platumų; kontinentinis. Žiemos švelnios, vasaros šiltos. Vidutinė sausio temperatūra -7&nbsp;°C, birželio – 21&nbsp;°C. Vidutinis metinis kritulių kiekis – apie 450 mm.

## Administracinis suskirstymas

### Didžiausi miestai
* Luhanskas (425 848 gyv.)
* Sjevjerodoneckas (121 000 gyv.)
* Alčevskas (114 624 gyv.)
* Lysyčanskas (103 459 gyv.)
* Chrustalnas (82 765 gyv.)
* Kadijivka (76 492 gyv.)
* Dovžanskas (64 503 gyv.)

## Gyventojai

2006-aisias m. srityje gyveno 2 409 000 gyventojų ir tai sudarė beveik 5,13 % visų Ukrainos gyventojų. Tarp jų:
* miesto gyventojų – 87 %
* kaimo gyventojų − 13 %

Pagal tautybę gyventojai pasiskirsto:
* ukrainiečiai – 58 %
* rusai – 39 %
* kiti (baltarusiai, totoriai, žydai) – 3 %

Srities vidutinis gyventojų tankumas – 95 žm./km².

## Ekonomika

### Ekonomikos rodikliai

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali svetainė  (ukr. k)
Mykolajivo sritis

**Mykolajivo sritis** (seniau – *Nikolajevo sritis,*  arba *Миколаївщина*) – Ukrainos sritis šalies pietuose, prie Juodosios jūros. Vakaruose ribojasi su Odesos, šiaurėje – su Kirovohrado, šiaurės rytuose – su Dniepropetrovsko bei rytuose – su Chersono sritimis. Administracinis centras – Mykolajivas.

## Geografija

Kranto linija labai vingiuota, pakrantėje – limanai. Didžiausią srities dalį užima Juodosios jūros pakrantės žemuma, šiaurėje – Padnieprės aukštumos atšakos – didžiausias aukštis 240 m. Sritis yra stepių zonoje. Vyrauja juodžemiai. Miškai užima 2,3 % srtities teritorijos.

### Plotas
Srities plotas 24598 km² – 4,07 % Ukrainos teritorijos.

### Vandens telkiniai
Srityje teka apie 80 upių ilgesnių nei 10 km. Ilgiausios upės – Pietinis Bugas, Ingulas, Dniepro dešinysis intakas Ingulecas.

Sričiai priklauso Berezanės sala bei Kinburno nerija.

### Klimatas
Klimatas vidutinių platumų žemyninis. Žiemos švelnios, vasaros karštos. Sausio vidutinė temperatūra nuo –5&nbsp;°C iki – 3&nbsp;°C, liepos – 22–27&nbsp;°C. Per metus iškrinta 300–500 mm kritulių.

## Administracinis suskirstymas
Sritis suskirstyta į 19 rajonų.

## Gyventojai

2001-aisias m. srityje gyveno 1 264 700 gyventojų ir tai sudarė beveik 2,6 % visų Ukrainos gyventojų. Tarp jų:
* miesto gyventojų – 66,3 %
* kaimo gyventojų − 33,7 %

Pagal tautybę gyventojai pasiskirsto:
* ukrainiečiai – 81,9 %
* rusai – 14,1 %
* moldavai – 1 %
* kiti (baltarusiai, žydai) – 3 %

Srities vidutinis gyventojų tankumas – 51 žm./km².

## Ekonomika
Srityje yra Mykolajivo upių uostas. stambi Pietų Ukrainos atominė elektrinė. Srityje kasamos klintys, gneisai, kvarcinis smėlis, molis, laužiamas granitas, yra kobalto, nikelio rūdų, gydomojo purvo. Mašinų (laistymo, žemės ūkio, kelių tiesimo, poligrafijos, dujų turbinų, dyzelinių variklių) gamyba, laivų statyba, spalvotoji metalurgija, statybinių medžiagų, tekstilės, trikotažo, avalynės, odos, kosmetikos, maisto (mėsos, pieno, cukraus, spirito, alaus, vyno) pramonė. Daugiausia pramonės įmonių yra Mykolajive. Auginami kviečiai, kukurūzai, cukriniai runkeliai, saulėgrąžos, daržovės, kanapės, vaismedžiai, vynmedžiai. Veisiami galvijai, kiaulės, avys, naminiai paukščiai.

### Ekonomikos rodikliai

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali srities svetainė (ukr.,rus. k.)
Pusdievis

**Pusdieviu** graikų mitologijoje vadinamas asmuo, kurio vienas iš tėvų buvo dievas, o kitas – mirtingasis. Graikų mitologijos populiarinimo literatūroje dažnai sąvoka vartojama sinonimiškai su „didvyriu“.

## Garsiausi pusdieviai
* Achilas
* Heraklis
* Persėjas
* Tesėjas
Klaudijus Ptolemėjus

**Klaudijus Ptolemėjus** (; ~90 – ~168 m.) – graikų geografas, astronomas ir astrologas, gyvenęs ir dirbęs Aleksandrijoje.

Svarbiausi traktatai, kelis amžius buvę vieni svarbiausių mokslo veikalų Europos ir islamiškajame moksle – „Almagestas“ ir „Geografija“. Sudarė „Karalių chronologinį kanoną“ – svarbų chronologijos šaltinį. Apie jo biografiją duomenų praktiškai nėra.

## Ptolemėjaus darbai

### Astronomija
Svarbiausias astronominis veikalas – „Almagestas“. Į jį sudėtos visos iki tol sukauptos astronominės žinios, labai daug remtasi Hiparcho astronominiais darbais (parašytais prieš 3 amžius). Ptolemėjus suformulavo geocentrinę sistemą. „Almageste“ buvo žvaigždžių katalogas, aprašyti 48 žvaigždynai. Ilgus metus ši knyga buvo navigacijos pagal žvaigždes vadovėlis.

### Geografija
Aštuonių tomų veikale „Geografija“ apibendrino senovės graikų ir romėnų geografijos žinias, išdėstė žemėlapių sudarymo pagrindus, surašė daugiau nei 8000 geografinių vietų, nurodė daugumos jų koordinates, įdėjo 26 žemės paviršiaus žemėlapius. Traktatas sudarė vieną knygą, o koordinačių lentelės - veikalo dalį nuo antro iki septinto tomo. Šis mokslo darbas teikė instrukcijas, kaip sudaryti matematiškai pagrįstus žemėlapius. Ptolemėjus nemažai rėmėsi kitų graikų mokslininkų – Eratosteno, Hiparcho, Poseidonijo, Marino Tyriečio darbais. Veikalas „Geografija“ net 14 šimtmečių buvo laikomas svarbiausiu Europoje geografijos ir kartografijos šaltiniu.
Ptolemėjas sukūrė dvi žemėlapių projekcijas: kūginę, kurioje platumą žyminčios lygiagretės parodytos kaip koncentriniai apsriti lankai, ir pseudokūginę, kurioje ilgumą žyminčios linijos yra ne lenktos, o tiesios.

Ptolemėjus savo darbe mini Sarmatų vandenyną (Baltijos jūrą), venedus ir Venedų įlanką (Gdansko įlanka), Turunto, Rubono ir Chrono upes, kurios tapatinamos su Dauguva, Venta ir Nemunu, bei kelias baltų gentis – sudinus (soduvius), galindus, sėlius (saloi), stavanus ir kitus.

### Muzikos teorija
Ptolemėjaus veikale „Harmonija“ aprašyti muzikos garsų matematiniai santykiai. Jis pirmasis apibūdino oktavos sąvoką.

## Objektai, pavadinti Ptolemėjaus garbei
* Ptolemėjaus krateris Mėnulyje,
* Ptolemėjaus krateris Marse.

## Taip pat skaitykite
* Ptolemėjaus teorema
* Ptolemėjo pasaulio sistema

## Šaltiniai
Erškėtžvirblis

**Erškėtžvirblis** (*Prunella modularis*) – erškėtžvirblinių šeimos paukštis.

## Paplitimas
Paplitimas. Arealas pertrauktas. Europoje paplitęs nuo Atlanto pakrantės iki rytinio Uralo šlaito. Šiaurėje arealai siekia Kolos pusiasalį, Baltąją jūrą, Pečioros aukštupį, pietuose tęsiasi iki Volgos vidurupio, šiaurinės Ukrainos, Karpatų, Marmuro, Viduržemio jūrų pakrančių. Gyvena Kryme, Britų, Hebridų salose. Žiemoja pietinėse arealo dalyse, Afrikoje.

Lietuvoje dažna rūšis.

Kasmet peri 100 000–200 000 porų.

## Išvaizda
Kūno ilgis 15 cm, sveria 21 g. Kūno viršutinė pusė tamsiai ruda, su juodomis dėmėmis, apatinė – melsvai pilka. Galva ir kaklas pilki, pilvas baltas, kūno šonai su išilginiais tamsiais dryžiais.

## Elgsena
Gyvena lapuočių ir spygliuočių miškuose, kur tankus pomiškis. Slapstosi tankynėse. Lizdą suka neaukštai, krūmų tankmėje. Jo gamybai naudoja samanas, o vidų iškloja plaukais, plunksnomis. Deda 4-5 kiaušinius, kurie melsvai žalios spalvos. Peri 12-14 dienų. Išaugina dvi vadas (gegužės – liepos mėn.). Jaunikliail lizdą palieka po 11-14 dienų. Maitinasi dažniausiai ant žemės. Pagrindinis maistas – vabzdžiai, rudenį ir pavasarį lesa įvairias sėklas.

Lietuvoje išplitusi rūšis, tik dėl slapaus būdo nelabai pastebima.
Užkarpatės sritis

**Užkarpatės sritis** ( arba *Закарпаття*) – Ukrainos sritis šalies vakaruose. Šiaurėje ribojasi su Lvovo, rytuose – su Ivano Frankivsko sritimis, pietuose – su Rumunija, pietvakariuose – su Vengrija, vakaruose – su Slovakija bei šiaurės vakaruose – su Lenkija. Administracinis centras – Užhorodas.

## Geografija

### Plotas
Srities plotas 12777 km², kas sudaro 2,11 % Ukrainos teritorijos ir užima 24-tą vietą tarp šalies sričių.

### Vandens telkiniai
Per sritį teka 9429 upės. Ilgiausia jų – Tisa.

### Reljefas
Apie 80 % srities teritorijos – Karpatų kalnai. Pasienyje su Ivano Frankivsko sritimi yra didžiausias šalies kalnas – Hoverla (2061 m.).

### Klimatas
Klimatas vidutinių platumų; kontinentinis. Žiemos švelnios, vasaros šiltos. Vidutinė sausio temperatūra -4&nbsp;°C, vasaros – 21&nbsp;°C. Per metus iškrenta 640 mm kritulių Užhorode, ir 1000–1500 mm kalnuose.

## Istorija
Istoriškai šis regionas vadinamas **Karpatų Rusia** (). Svarbios ekonomikos šakos – pasienio prekyba, vyndarystė ir medžio apdirbimas. Sritis sudaryta 1946 m. sausio 22 d. 

## Administracinis suskirstymas

Sritis suskirstyta į 6 rajonus, kuriuos sudaro 64 teritorinės bendruomenės (gromados), iš jų 11 miesto, 18 miesto tipo ir 35 kaimiškosios.

Užgorodo srities administracinis suskirstymas po 2020 m.:

Iki 2020 m. administracinės teritorinės reformos Užkarpatės sritis buvo suskirstyta į 13 rajonų ir 5 srities pavaldumo miestus.

## Gyventojai

2006-aisias m. srityje gyveno 1 241 887 gyventojų ir tai sudarė beveik 2,65 % visų Ukrainos gyventojų. Tarp jų:
* miesto gyventojų – 37 %
* kaimo gyventojų − 63 %

Ypač smarkiai gyventojų srityje didėjo praėjusio amžiaus 6-7 dešimtmečiuose. Pirmą kartą gyventojų sumažėjimas srityje užfiksuotas 1995-aisiais, kai ypač sumažėjo gyventojų miestuose, tuo tarpu kaimuose gyventojų skaičius ir toliau augo.

Daugiausiai gyventojų srityje turintys rajonas – Tiačivo (13,7 % regiono gyventojų).

Pagal tautybę gyventojai pasiskirsto (2001):
* ukrainiečiai – 80,5 %
* vengrai – 12,1 %
* rumunai – 2,6 %
* rusai – 2,5 %
* kiti (romai, slovakai) – 2,3 %
Taip pat 10 100 žmonių (0,8 %) pasisakė esą rusinai (tiek Ukrainos, tiek tarptautinės arenos laikomi ukrainiečių subetnosu).

Srities vidutinis gyventojų tankumas – 98 žm./km².

## Ekonomika

### Ekonomikos rodikliai

## Užkarpatės vaizdai

Image:Zakarpatska-Oblast.JPG


## Išnašos

## Nuorodos
Oficiali srities svetainė (ukr.k.)
Libijos vėliava

**[[Libija|Libijos]] vėliava** – Libijos valstybės simbolis.

Pirmoji Libijos vėliava buvo sukurta 1951 metais, atgavus nepriklausomybę iš Italijos. Šios vėliavos koloritą sudarė trispalvė – raudona, juoda, žalia. Juodame fone, kuris buvo du kartus platesnis nei kraštinės spalvos buvo atvaizduotas mėnulis ir žvaigždė. Spalvos simbolizavo tris istorines Libijos provincijas: raudona – Fesaną, juoda – Kirenaiką, žalia – Tripolitaniją. Mėnulis bei žvaigždė – islamą. Ši vėliava galiojo iki Džamahirijos paskelbimo ir grąžinta 2011 m., po Libijos revoliucijos.

## Istorija
Džamahirijos vėliava buvo įteisinta 1977 metų lapkričio 19 dieną. Libijos vėliava buvo žalios spalvos, be jokių kitų spalvų, raštų ar simbolių. Tai buvo vienintelė pasaulyje tokio tipo vėliava. Libijoje, kaip ir visose islamo šalyse, žalia spalva yra siejama su religija – islamu, todėl atsižvelgiant į tai ir buvo pasirinktas toks vėliavos koloritas; žalia taip pat simbolizuoja Muamaro Kadafio vykdytą „Žaliąją revoliuciją“.

Po 1969 metais įvykdyto perversmo kurį laiką buvo įteisinta panarabiška – raudona, balta, juoda – trispalvė, kuri buvo panaši į dabartinę Egipto vėliavą, tačiau be herbo, naudojamo Egipto vėliavoje. Ji naudota 1969–1972 metų laikotarpyje. Po Jungtinės Arabų Respublikos – Libija, Egiptas, Sirija – suirimo, buvo įteisinta žalios spalvos Libijos vėliava.

## Istorinės vėliavos

Vaizdas:Flag of Cyrenaica.svg|Kirenaikos emyrato vėliava (1949-1951 m.)
Vaizdas:Flag of Libya.svg|Libijos Karalystės vėliava (1951-1969 m.)
Vaizdas:Flag of King Idris I.svg|Karaliaus Idriso vėliava (1951-1969 m.)
Vaizdas:Flag_of_Libya_(1969–1972).svg|1969-1972 m. vėliava
Vaizdas:Flag of Libya (1972–1977).svg|Jungtinės Arabų Respublikos vėliava (1972-1977 m.)
Vaizdas:Flag of Libya (1977).svg|1977-2011 m. vėliava
Sumų sritis

**Sumų sritis** () – Ukrainos sritis šalies šiaurėje. Vakaruose ribojasi su Černigovo, pietuose su Poltavos ir pietryčiuose su Charkovo sritimis bei šiaurės rytuose su Rusija. Administracinis centras – Sumai.

Sumų srityje gimęs Ukrainos prezidentas Viktoras Juščenka.

## Geografija

### Plotas
Srities plotas 23834 km², kas sudaro 3,95 % Ukrainos teritorijos.

### Vandens telkiniai
Upės priklauso Dniepro baseinui. Ilgiausios: Desna, Vorskla.

### Klimatas
Klimatas vidutinių platumų; kontinentinis. Žiemos švelnios, vasaros šiltos. Vidutinė sausio temperatūra -7,5&nbsp;°C, liepos – 19&nbsp;°C. Per metus iškrenta 550–600 mm kritulių. Vegetacinis periodas – apie 200 dienų.

### Augalija ir gyvūnija
Miškai užima 17 % visos srities teritorijos. Srities šiaurėje – daugiausia pušų, ąžuolų, beržų. Srities centrinėje dalyje – liepų, klevų, uosių.

## Administracinis suskirstymas

### Didžiausi miestai
* Sumai
* Konotopas
* Šostka
* Romnai
* Ochtyrka (Achtyrka)
* Hluchivas (Gluchovas)

## Gyventojai

2001 m. srityje gyveno 1 299 700 gyventojų ir tai sudarė beveik 2,61 % visų Ukrainos gyventojų. Tarp jų:
* miesto gyventojų – 64,9 %
* kaimo gyventojų − 35,1 %

Pagal tautybę gyventojai pasiskirsto:
* ukrainiečiai – 88,8 %
* rusai – 9,4 %
* kiti (baltarusiai, žydai) – 1,8 %

Srities vidutinis gyventojų tankumas – 55 žm./km².

## Ekonomika

### Ekonomikos rodikliai

## Nuorodos
* Oficiali srities svetainė  (ukr. k.)

## Šaltiniai
Hekatė

**Hekatė** () – senovės graikų deivė, susijusi su tamsa, magija, kerėjimu, šmėklomis, ir mėnuliu. Kaip ir Artemidė, Hekatė buvo medžiotoja – lydima daugybės šunų ji medžiodavusi tarp šešėlių, numirėlių, kapinėse. Naktį kartu su vėlėmis Hekatė sklandydavo prie kapų ir kryžkelėse – ten dažniausiai stovėdavo jos atvaizdai, jai būdavo aukojami šunyčiai, juodi ėriukai, medus. Šventas Hekatės gyvūnas – šuo.

Pasak Hesiodo „Teogonijos“, Dzeusas Hekatei skyręs teisę valdyti žemės likimą ir jūrą, o Uranas apdovanojęs didelėmis galiomis, vadinama Perso ir Asterijos dukterimi.

Dažniausiai vaizduojama laikanti du deglus arba raktą, taip pat vėlesniais laikais vaizduota triveide. Ji dažniausiai siejama su kryžkelėmis, šviesa, magija, kerėjimu, žiniomis apie vaistažoles ir nuodingus augalus, vaiduoklius, burtais, kai šnekama su numirusiais, ypač norint nuspėti ateitį, bei raganavimu. Mene ir literatūroje Hekatė vaizduojama šuns pavidalu arba su šuniu šalia jos. Su Hekate siejami augalai: česnakas, kiparisas, mandragora, kurpelė.

Orfizme Hekatė šlovinama kaip dangiška ir tuo pačiu chtoninė deivė, lydima vėlių ir šunų. Ji tarpininkė tarp gyvųjų ir mirusiųjų pasaulio. Hekatės provaizdis galimai kilęs iš Mažosios Azijos, ikigraikiškas (po olimpiečių pergalės prieš titanus ji išlaikė savo chtonines funkcijas).

Romėnai Hekatę tapatino su savąja trijų kelių deive Trivija.

Hekatės kultas buvo populiarus visoje Graikijoje ir Mažojoje Azijoje. Bene žymiausia jos šventykla stovėjo Karijoje, Laginos mieste. Kitos svarbios šventyklos stovėjo Bizantijuje (dab. Stambulas), Aiginoje, Argolyje.

Hekatės teonimas greičiausiai negraikiškos kilmės Deivės vardas ir vaizdinys kartais siejamas su egiptiečių deive Heket (*ḥqt*).

Hekatė dažnai yra viena centrinių dievybių šiuolaikinėse helenų religijos rekontrukcijose, taip pat *[[Wicca]]* tikėjime.

## Šaltiniai
Liberijos vėliava

**[[Liberija|Liberijos]] vėliava** buvo įteisinta 1847 metų rugpjūčio 24 dieną, praėjus beveik trim mėnesiam nuo šalies nepriklausomybės paskelbimo (1847 metų birželio 26 diena). Šios vėliavos dizainas bei spalvos buvo parinktos pagal JAV vėliavą. Ir visa tai nėra atsitiktinumas, kadangi Liberijos Respublika buvo įkurta buvusių JAV vergų, tuo būdu siekiant naujai besikuriančią valstybę formuoti pagal JAV nusistovėjusias tradicijas ir tvarką. Šią vėliavą sudaro 11 raudonų bei baltų horizontalių linijų (6 raudonos bei 5 baltos) ir kairiajame kampe esančio mėlyno kvadrato centre esanti penkiakampė, baltos spalvos žvaigždė. Liberijos vėliava kartais yra vadinama „Vieniša Žvaigžde“, dėl joje dominuojančios penkiakampės žvaigždės.

Vienuolika horizontalių juostų simbolizuoja vienuolika signatarų, pasirašiusių Liberijos nepriklausomybės deklaraciją, taip pat ir šalies konstituciją. Mėlynas laukas simbolizuoja Afrikos kontinentą; penkiakampė žvaigždė vaizduoja Liberiją, kaip pirmąją Afrikos nepriklausomą valstybę; raudona – narsą; balta – tyrumą; mėlyna – ištikimybę.

Šiais laikais daugelis laivų plaukioja su Liberijos vėliava, kadangi ši šalis laivybos kompanijoms siūlo geras mokesčių bei labai supaprastintas administravimo bei registravimo sąlygas. Yra manoma, kad šiuo metu nuo 1500 iki 2000 laivų plaukioja su šios respublikos vėliava.
Dujos

**Dujos** – viena iš medžiagos agregatinių būsenų. Kaip ir skysčiai, dujos keičia formą, yra klampios. Skirtingai nuo skysčių – užima visą tūrį, kuriame jos yra. Dujos turi slėgį, kurį sukelia molekulių smūgiai į indo sieneles.

Dujų molekulių kinetinė energija didesnė už kieto kūno ir skysčio būsenos, bet mažesnė už plazmos. Atstumai tarp dujų molekulių yra žymiai didesni nei tarp skysčio molekulių, todėl tarpmolekulinė sąveika padidėja tik tada, kai molekulės suartėja (skysčiuose tarpatominės jėgos visada veikia bemaž vienodose ribose).

Dujų molekulės homogeninėje aplinkoje juda chaotiškai, vadinamu Brauno judėjimu.

Termodinaminai parametrai yra tūris, slėgis, temperatūra, entropija. Statistiniai parametrai – vidutinis greitis, koncentracija.

## Taip pat skaitykite
* Idealiosios dujos
Černivcių sritis

**Černivcių sritis** ( ) – Ukrainos sritis šalies vakaruose. Vakaruose ribojasi su Ivano Frankivsko, šiaurėje – su Ternopilio ir Chmelnyckio, rytuose – su Vinycios sritimis, pietuose – su Moldova ir Rumunija. Administracinis centras – Černivciai.

## Geografija

### Plotas
Srities plotas 8 100 km², kas sudaro 1,34 % Ukrainos teritorijos ir tai yra mažiausia Ukrainos sritis.

### Vandens telkiniai
Per šią sritį teka apie 70 upių kurios ilgesnės nei 10 km. Ilgiausios jų – Dniestras, Prutas, Žižija.

### Reljefas
Kraštovaizdis labai įvairus – Karpatai, pereinantys į kalvas artėjant prie Pruto ir Dniestro, taip pat lygumos. Srities teritorijoje yra apie 90 km ilgumo gipsinis Pelenės urvas.

### Klimatas
Klimatas vidutinių platumų; kontinentinis. Žiemos švelnios, vasaros šiltos.

## Istorija
Ši teritorija – šiaurinė Bukovinos dalis. Nedidelė Černivcių srities teritorija aplink Chotyno miestą anksčiau priklausė Besarabijai. Sritis įkurta Ukrainos TSR sudėtyje 1940 m. rugpjūčio 7 d. iš aneksuotos Rumunijos teritorijos. 1941−1944 m. buvo rumunų užimta. Dauguma gyventojų – ukrainiečiai, o rumunai ir moldavai sudaro apie 20 % (nors yra vietovių, kur rumunai sudaro daugumą – *Herţa*, *Novoselica*).

## Administracinis suskirstymas
Sritis suskirstyta į:
* 11 rajonų;
* 2 srities pavaldumo miestus;
* 9 rajoninio pavaldumo miestus.

## Gyventojai

2001-aisias m. srityje gyveno 922 800 gyventojų. Tarp jų:
* miesto gyventojų – 40,5 %
* kaimo gyventojų − 59,5 %

Pagal tautybę gyventojai pasiskirsto:
* ukrainiečiai – 70,5 %
* rumunai – 12,5 %
* moldavai – 7,3 %
* rusai – 4,1 %
* kiti (lenkai, baltarusiai, žydai) – 5,6 %

Srities vidutinis gyventojų tankumas – 114 žm./km².

## Ekonomika

### Ekonomikos rodikliai

## Susisiekimas

Išnaša. Skp – sienos kirtimo punktas

### Kelių rodyklė
* Bendras geleležinkelių ilgis – 414 km

## Turizmas

## Žymūs žmonės
Žymūs žmonės gimę Černivcių srityje:
* Sofija Rotaru – popoliari atlikėja. TSRS liaudės atlikėja.
* Ani Lorak – populiari Ukrainos atlikėja, užėmusi 2008-ųjų metų Eurovizijos dainų konkurse 2-ąją vietą. Ukrainos liaudies atlikėja.

## Nuorodos

* Oficiali srities svetainė (ukr.k.) 

## Šaltiniai
Hektoras

**Hektoras** – graikų mitologijos veikėjas, Trojos karo didvyris, vyriausiasis Trojos karaliaus Priamo ir Hekubos sūnus, Pario brolis. Su žmona Andromache Hektoras įsisūnijo Astianaktą. Jo draugai buvo Misenas ir Poludamas, turėjo arklį Lamposą. Hektoro važnyčiotoju buvo Kebrionas, jo netikras brolis.

Homeras Hektorą vadina „arklių daužytojas“, nors pačioje „Iliadoje“ neminima, kad Hektoras pargriautų arklį. Kitas jo epitetas buvo „šviečiantis šalmas“.

Trojos karo metu Hektoras nužudė Protisilają, buvo sužeistas Ajakso.

Homero „Iliadoje“ Hektoras apibūdinamas kaip puikus karys. Jis kovoja su daug graikų karių ir dažniausiai (bet ne visada) sėkmingai juos nužudo arba sužeidžia. Su Apolono pagalba Hektoras nužudo Patroklą ir priverčia visą graikų armiją nusiginkluoti. Žuvo nuo Achilo ieties.
Zimbabvės vėliava

Zimbabvės vėliava buvo įteisinta 1980 metų balandžio 18 dieną, kuomet baigėsi baltųjų mažumos valdžia ir valstybės valdymas buvo perduotas juodaodžių daugumai.

Zimbabvės vėliava sudaryta iš 7 horizontalių spalvotų juostų: kraštinėse juostose esančios žalios, toliau sekančios geltonos, raudonos ir per vidurį esančios juodos spalvos juostos. Vėliavos kairėje pusėje yra atvaizduotas baltas lygiašonis trikampis, su jame vaizduojamais dviem simboliais – penkiakampe raudona žvaigžde bei virš jos esantis Zimbabvės Paukštis (muilo akmens statulėle, rasta kasinėjant Didžiosios Zimbabvės miestą, esantį dabartinės Zimbabvės teritorijoje.

Šioje vėliavoje esanti žalia spalva simbolizuoja žemės ūkį, kaimą bei gamtą; geltona – šios šalies mineralinius turtus; raudona – kraują bei netektis, patirtas per nepriklausomybės kovas; juoda – vietinius gyventojus bei jų kultūrą. Baltasis trikampis simbolizuoja taiką bei šalies progresą; paukštis – tai šalies praeities palikimas; raudonoji žvaigždė – internacionalizmą bei valdančiąją partiją.

Kita vertus, yra manoma, kad dabartinės vėliavos spalvos yra dabartinės valdančiosios ZANU partijos palikimas, kuri kadaise vadovavo tuometinės Rodezijos juodųjų gyventojų kovai prieš baltųjų mažumos valdžią.

## Istorija

Dabartinei Zimbabvei būnant Britanijos kolonija, kaip ir daugelis kitų kolonijų, jos vėliavą sudarė tradicinis, tuo metų kolonijose patvirtintas formatas – mėlynos (dar raudonos bei žydros) spalvos fonas su kairės pusės viršutiniame kampe esančia Didžiosios Britanijos vėliava. Kuomet 1965 metų lapkričio 11 dieną Rodezija vienašališkai, be Didžiosios Britanijos sutikimo, paskelbė nepriklausomybę, iškilo būtinybė sukurti naują vėliavą (iki 1968 metų buvo naudojama kolonijinio formato vėliava). Galiausiai 1968 metais ji buvo patvirtinta. 

1968–1979 metais, kuomet valdžia priklausė baltųjų mažumai, vėliavą sudarė trys vertikalios juostos: kraštuose žalios spalvos ir per vidurį baltos su viduryje esančiu šalies herbu. Rodezijos vėliava buvo panaši į dabartinės Nigerijos vėliavą. 1979–1980 metais vykstant deryboms dėl galutinio dabartinės Zimbabvės statuso sureguliavimo ir perėjimo prie juodųjų daugumos valdžios, šalis buvo pervadinta Zimbabve Rodezija, tam laikotarpiui buvo pakeista ir šalies vėliava. To laikotarpio Zimbabvės Rodezijos vėliavą sudarė raudonos, baltos, žalios bei juodos spalvų keturspalvė vėliava, su juodoje vėliavos dalyje esančiu simboliu – paukščiu, rastu senovės Zimbabvės miesto griuvėsiuose. 1980 metais įvykus pirmiesiems laisviems rinkimams ir juodųjų daugumai juos laimėjus, buvo įteisinta dabartinė Zimbabvės vėliava.
Pauzanijas

**Pauzanijas** (*Pausanijas*, , g. apie 115 m. (greičiausiai) Lidijoje – m. 180 m. Romoje) – geografas ir keliautojas.

Pauzanijas tyrinėjo Graikiją, Makedoniją, Italiją, Aziją ir Afriką, kol apsistojo Romoje apie 174 m. Čia jis parašė „Graikijos aprašymą“ (Περιήγησις *Periêgêsis Hellados* arba *Périégèse*), kurį sudarė 10 knygų. Čia jis detaliai aprašo savo lankytas vietas.

*Aprašymo* knygos:
* I : Atika ir Megara
* II : Korintija, Argolidė, Egina
* III : Lakonika
* IV : Mesenija
* V : Elidė ir Olimpija
* VI : Elidė (2-ra dalis)
* VII : Achaja
* VIII : Arkadija
* IX : Bojotija
* X : Fokidė ir Lokridė