open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Dzin Mao bokštas

**Dzin Mao bokštas** (; tradic. kin. 金茂大廈, supapr. kin. 金茂大厦, pinyin: *Jīnmào Dàshà*) – dangoraižis, stovintis Ludziadzui finansų ir prekybos zonoje, Pudonge, Šanchajuje. Aukštis 420,5 m. Vienas aukščiausių pastatų Kinijoje ir pasaulyje. Nuo 1999 iki 2007 m. buvo aukščiausias pastatas šalyje.

Dangoraižį suprojektavo Čikagos architektų firmos „Skidmore, Owings & Merrill“ (SOM) architektas Adrian Smith. Pastato postmodernistinėje formoje, kuri sudėtingėja šiam kylant aukštyn, įžvelgiama tradicinės kinų architektūros įtaka, pavyzdžiui, pagodoms būdinga viršun siaurėjančių pakopų konstrukcija, sukurianti ritmišką fasado struktūros vaizdą. Pastate įsikūrę biurai, prekybos centras, viešbutis „Grand Hyatt Shanghai“. Greta stovi Shanghai Tower ir Shanghai World Financial Center dangoraižiai.

## Išnašos
FC Bentonit

**Idževano „Bentonit“** – buvęs Armėnijos futbolo klubas iš Idževano, Tavušo srityje.

## Istorija
Klubas įkurtas 1977 m., o tuo metu vadintas **FC Bentonit**.

1992 m., atkūrus šalies nepriklausomybę buvo perregistruotas ir tapo Kaen FC (FC Kaen Ijevan). Žaidė Pirmoje lygoje.

1993 m. pavadintas BMA. Žaidė Pirmoje lygoje.

2007 m. vėl grįžo į Pirmą lygą, bet turėjo finansinių problemų ir iš pirmenybių pasitraukė.

## Sezonai
;1992 m. FC Kaen

|}
;1993 m. BMA

|}
;1996/97 m. FC Kaen

|}
;2007 m. FC Bentonit

|}
Šaltiniai: 

## Išnašos

## Nuorodos
* RSSSF duomenų bazė
* Transfermarkt (Stadionas)
Lagamalas

**Lagamalas**, **Lagamaras** – požemio pasaulio dievybė elamitų mitologijoje, mirusiųjų teisėjas, sielų svėrėjo Inšušinako pagalbininkas (drauge su Išnikarab). Dievybės vardas reiškia „jokio gailestingumo“. Akadų įrašuose tapatinamas su Nergalu.

Kaip ir nemažai kitų elamitų dievybių, Lagamalas minimas įvairiuose Mesopotamijos tekstuose. Dievybės vardas pirmąkart paliudytas Akado imperijos laikotarpiu datuojamo antspaudo įraše. Babiloniečiai Lagamalą laikė deivės Uraš, Anu sutuoktinės, sūnumi. Laiške iš Mario minima, kad Lagamalo atvaizdas būdavo gabenamas iš Mario į Tirką.

Lagamalo kultas buvo paplitęs Naujosios Elamo karalystės laikotarpiu (1000–539 m. pr. m. e.), Sūzuose būta šios dievybės šventyklos. Be to, aptinkama asmenvardžių, kurių dėmuo yra Lagamalo vardas. Minima, jog Asirijos karalius Ašurbanipalas, užkariavęs Sūzus, kaip karo grobį išsigabeno Lagamalo statulą.

## Šaltiniai
Nukutepipis

**Nukutepipis** (*Nuku-te-pipi*) – atolas, priklausantis Prancūzijos Polinezijai, esantis Ramiajame vandenyne, Tuamoto salyno dalis.

Atolas yra nedidelis – 2,7 km ilgio, su viduryje esančia lagūna. Anksčiau buvo negyvenamas. 1982 m. įrengtas nedidelis aerodromas.

2017 m. gyveno 12 gyventojų.

Šiuo metu sala priklauso „Cirque du Soleil“ savininkui Gi Lalibertė.

## Istorija
Europoje pirmas atolo paminėjimas užfiksuotas 1606 m. vasario 4 d. po Pedrp Kirošo ekspedicijos.

1767 m. liepos 12 d. atolą aplankė britų jūrininkas atradėjas Philip Carteret.

1803 m. kovo 6 d. John Turnbull suteikė atolui Margaritos vardą.

1841 m. sausio 6 d. leitenantas Cadwalader Ringgold, 1838–1842 m. JAV ekspedicijos metu apklausęs vietinius salų čiabuvius, atolui grąžino Nukutepipio pavadinimą.

## Šaltiniai
Simokai (Pilkalnis)

**Simokai** (, nuo 1938 m. *Hintertannen*) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 23 km į šiaurės rytus nuo Pilkalnio, 14 km į rytus nuo Lazdynų, prie Alksnupės.

## Istorija

Nuo 1517 m. minimas *Dewintin*, *Derwinthin* kaimas – bendru vardu vadinamos atskiros sodybos didelėje miškingoje teritorijoje. Nuo jo XVI a. atskilo Simokų kaimas, iš pradžių vadintas *Waischwill* vardu (1560 m.), vėliau – Simokais pagal 1580 m. minimo naujakurio *Simon Cwyttaytis* vardą. Po 1709-11 m. maro abi kaime buvusios sodybos stovėjo tuščios, tačiau 1728 m. vėl minima Simokaičių (*Johns Siemockatis*) šeima, vienintelė, gyvenusi kaime tuo metu. 1781 m. kaime gyveno dvi lietuvninkų šeimos (*Pelludatis*, *Siemockatis*), viso buvo 13 gyventojų. 1823 m. Simokuose buvo 2 valstiečių ūkiai ir vėjo malūnas, gyveno 10 gyventojų. Iki 1723 m. kaimas priklausė Ragainės valsčiaus šaltyšiaus administruojamai Lazdynų seniūnijai, 1723-1818 m. – Įsruties apskrities Grumbkaukaičių domenų valsčiui, 1818-1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Visbarynų valsčiui. Tikintieji iki 1793 m. priklausė Lazdynų, vėliau – Šilėnų evangelikų liuteronų parapijai.

Tarpukariu kaime buvo 6 sodybos, žemdirbiai daugiausia augino rugius, bulves, miežius, avižas ir runkelius. Vaikai lankė Visbarynų pradinė mokyklą. Kaimo šiaurėje ir vakaruose buvo Vieškalnių giria, kaimiečiai gaudavo papildomas pajamas, dirbdami girininkijoje. 1944 m. vasarą, artėjant Raudonajai armijai, gyventojai evakuoti. Kaimas okupuotas 1944 m. spalio 10 d. Po karo kaimui kartu su kitais aplinkiniais kaimais suteiktas vienas pavadinimas (), bet paties kaimo neišliko. Buvusių gyventojų teigimu, kaimo pastatai nuo karo veiksmų nenukentėjo ir stovėjo iki 1955 m. Vėliau okupacinės valdžios išardyti, jų medžiagos išvežtos ir panaudotos naujų pastatų statybai. Nuo 2008 m. buvusio kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietei.

## Gyventojai

## Simokų girininko namai

Šalia kaimo, Vieškalnių girioje, Alksnupės dešiniajame krante buvo Vieškalnių girininkijos Simokų girininko namai (), įkurti 1827-45 m. Girininko namų pastatai išlikę iki šių laikų.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Simokai, GenWiki, vok.
Uždraviai

**Uždraviai** (, nuo 1938 m. *Beutnerwalde*) – buvęs dvaras ir kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 23 km į šiaurės rytus nuo Pilkalnio, 13 km į rytus nuo Lazdynų, Vieškalnių girios rytiniame pakraštyje.

## Istorija

Įkurti 1672 m. 1785 m. buvo šatulinių kulmiškių gyvenvietė su 2 ugniakurais, 1821 m. – dvaras su 3 ugniakurais ir 11 gyventojų. 1723-1818 m. priklausė Įsruties apskrities Grumbkaukaičių domenų valsčiui, 1818-1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Visbarynų valsčiui. Tikintieji iki 1793 m. priklausė Lazdynų, vėliau – Šilėnų evangelikų liuteronų parapijai. Tarpukariu kaime buvo 3 sodybos, apsuptos iš 3 pusių Vieškalnių girios. Su 22 gyventojais 1939 m. Uždraviai buvo viena mažiausių kaimo bendruomenių apskrityje. Po Antrojo pasaulinio karo kaimui kartu su kitais aplinkiniais kaimais suteiktas vienas pavadinimas (), bet paties kaimo neišliko. Nuo 2008 m. jo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietei.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Urmahlulu

**Urmahlulu** – pusiau liūto, pusiau žmogaus pavidalo būtybė asirų mitologijoje. Literatūroje dar įvardijamas liūtu-kentauru. Apatinė Urmahlulu kūno dalis buvo liūto pavidalo (įskaitant keturias kojas), o viršutinė – žmogaus (galva, liemuo, rankos). Tokia būtybė buvo vaizduojama Vidurinės ir Naujosios Asirijos karalysčių laikotarpio mene. Urmahlulu neretai vaizduotas dėvintis galvos apdangalą su ragais – dieviškumo simbolį. Dar vaizduotas laikantis lazdą.

Manyta, kad Urmahlulu galįs apginti nuo sparnuoto mirties demono *Mukil-reš-lemutti*, todėl jo atvaizdai būdavo statomi prie apsiplovimų kambarių, pvz., Ninevijos Šiauriniuose rūmuose. Tikėta, kad galįs apginti ir nuo kitų demonų, kaip antai Šulako.

## Šaltiniai
Paonegės rajonas

**Paonegės rajonas** (, , ) – administracinis vienetas Karelijos Respublikoje, Rusijos Federacijoje, vienas iš penkiolikos Karelijos administracinių darinių. Išsidėstęs respublikos pietryčiuose. Vakaruose Paonegės rajonas ribojasi su Karelijos Respublikos Priažos rajonu, šiaurėje – su Kondopogos rajonu bei Petrozavodsko miestu, kuris į Paonegės rajoną neįeina, pietuose – su Leningrado srities Podporožės rajonu, o rytuose Paonegės rajoną skalauja Onegos ežeras. Administracinis centras – Petrozavodskas.
Klaatu

**„Klaatu“** – buvo 1973 m. Kanadoje suformuota roko grupė, kurią sudarė du jos nariai John Woloschuk ir Dee Long. Savo duetui pavadinimą sugalvojo po filmo „The Day the Earth Stood Still“ nežemiškos kilmės veikėjo, vardu Klaatu. Įrašius du singlus, prie grupės prisijungė ir trečiasis narys – būgnininkas Terry Draper. Ši trijulė liko nepakitusi per visą grupės gyvavimo laikotarpį.

Kanadoje grupė paliko pėdsaką išgarsėjusi keliais hitais, tokiais kaip „California Jam“ (1974), „Calling Occupants of Interplanetary Craft“ (1977) bei „Knee Deep In Love“ (1980). JAV „Calling Occupants“ su „Sub-Rosa Subway“ tapo labiausiai išryškėjęs jų hitas ir vienintelis patekęs į pardavimų reitingų sąrašą, 1977 m. užėmęs 62-ą vietą. Pasaulyje trijulė dėl savo pop įtakotos ir įvairių roko elementų mišinių muzikos praminta „kanadiečių bitlais“.

## Diskografija

#### Studijiniai albumai

* *3:47 E.S.T.* (1976)
* *Hope* (1977)
* *Sir Army Suit* (1978)
* *Endangered Species* (1980)
* *Magentalane* (1981)

**Kompiliacijos**

* *Klaatu Sampler* (1981)
* *Klaasic Klaatu* (1982)
* *Peaks* (1993)
* *Sun Set* (2005)
* *Raarities* (2005)
* *Solology* (2009)

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Klaatu oficiali internetinė svetainė
* Klaatu – AllMusic profilis
Antonina Mahari

**Antonina Povilaitytė-Mahari** (, ; 1923 m. gruodžio 29 d. Vilniuje – 2018 m. spalio 1 d. Jerevane) – iš Lietuvos kilusi Armėnijos rašytoja.

## Biografija

Vilniaus universitete studijavo teisę, už priklausymą antisovietinei organizacijai 1944 m. buvo suimta ir kalinta. Vėliau ištremta į Krasnojarsko krašto Dzeržinsko kaimą (90 km nuo Kansko). Susipažino su ten tremtyje buvusiu armėnų rašytoju Gurgenu Ačemianu (literatūrinis slapyvardis *Gurgenas Mahari*) ir ištekėjo už jo. Gimė duktė Rūta-Nazik. 

1954 m. tremtis baigėsi ir sutuoktiniai persikėlė gyventi į Jerevaną. Mirė duktė. Vyrą reabilitavo ir rašytojų name šeimai buvo skirtas butas. 1955 m. gimė sūnus Gurgenas. 1969 m. poilsio Palangoje metu sutuoktinis mirė, palaidotas Jerevane. 1997 m. neteko sūnaus Gurgeno.  

Paskutinius gyvenimo dešimtmečius A. Mahari praleido vargingose gyvenimo sąlygose, materialiai jai padėdavo Armėnijos rašytojų sąjunga.

Kurti Antonina Mahari pradėjo paskatinta savo vyro. Pirmasis kūrinys apie gyvenimą Sibire buvo išspausdintas 1970 m. Beirute, Libano armėnų diasporos leidžiamame žurnale „Nairi“. 1994 m. Antelio mieste (Libanas) pasirodė ir pirmoji jos knyga – „Mano Odisėja“ (2003 m. išversta į rusų kalbą). Dar dvi knygos išleistos jau po Armėnijos nepriklausomybės paskelbimo, nemažai kūrybos išspausdinta žurnale „Literaturnaja Armenija“. Nuo 1997 m. priklausė Armėnijos rašytojų sąjungai.

## Bibliografija
* „Mano Odisėja“ (1994 m.)
* „Mano Odisėja“ (2003 m.)
* „Liaudies tarnas“ (2004 m.)
* „Prisiminimai ir apsakymai“ (2011 m.)

## Šaltiniai
* Minint Visų šventųjų dieną ir Vėlines pagerbtas iškilių lietuvių ir Lietuvai nusipelniusių užsieniečių atminimas // lietuva-armenija.lt
* Jonas Rimka. ''Rašytoja Antanina Povilaitytė-Mahari'' // blog.lnb.lt 
* Antonina Mahari // avproduction.am  
* Антонина Маари // www.litarmenia.am 
* Гамлет Мирзоян. ''Армяне в сталинских расстрельных списках'' // „Ноев Ковчег“ № 12 (147) Декабрь 2009 г.
* Тагуи Асланян. ''Гурген и Антонина Маари. Мы встретились, чтобы найти силы жить дальше'' // sobesednikam.ru
* Funeral of Gurgen Mahari’s Wife, Antonina Mahari to take place today // eph.am 

## Nuorodos
* Davit Alaverdyan. ''Antonina Mahari and Stalin’s phantom'' // mediamax.am
Stumbriai (reikšmės)

**Stumbriais** vadinami kaimai:

* Lietuvoje:
** kaimas Panevėžio rajone;
** Stumbrės Rietavo savivaldybėje;
* Rytprūsiuose:
** buvęs kaimas Geldapės apskrityje;
** buvęs kaimas Pilkalnio apskrityje.
Podporožės rajonas

**Podporožės rajonas** () – teritorinis ir municipalinis darinys šiaurės rytinėje Leningrado srities dalyje, Rusijos Federacijoje. Rajonas ribojasi su Leningrado srities Tichvino ir Lodeinoje Polės rajonais, Vologdos srities Vytegros ir Babajevo rajonais, Karelijos Respublikos Oloneco, Priažos ir Paonegės rajonais bei su Onegos ežeru.

Administracinis centras – Podporožės miestas, pagal jį pavadintas ir rajonas. Sudarytas 1927 m. rugsėjį. Nuo 1963 iki 1965 m. įėjo į Lodeinoje Polės rajoną.
2018 m. rajone gyveno 28 924 žm., gyventojų tautinė sudėtis – 91,21 % rusai, 3,49 % vepsai, 0,68 % karelai.

Podporožės rajone gyvenantys vepsai sudaro 60,7% visų Leningrado srityje gyvenančių vepsų. Tradiciniu vepsų kultūros centru laikomas Vinicų () kaimas, kuriame rengiama kasmetinė vepsų šventė *Elonpu*.
Armenas Sarkisianas

**Armenas Sarkisianas** ( = *Armen Sarkissian (Sargsyan)*; g. 1953 m. birželio 23 d. Jerevane) – armėnų politikos ir valstybės veikėjas, fizikas, diplomatas, 2018–2022 m. – Armėnijos prezidentas.

## Biografija

1976 m. baigė Jerevano valstybinio universiteto Fizikos fakultetą. Iki 1984 m. šiame universitete toliau dirbo mokslinį darbą. 1984–1985 m. dėstė Kembridžo universitete (Anglija). 1985–1992 m. dėstė Jerevano universiteto teorinės fizikos katedroje.

1992–1996 m. buvo Armėnijos ambasadoriumi Didžiojoje Britanijoje, Europos Sąjungoje, Belgijoje, Vatikane, Liuksemburge.

1996–1997 m. – Armėnijos ministras pirmininkas. 1998–2000 m. – ambasadorius Didžiojoje Britanijoje.

2000–2013 m. valstybės pareigų neužėmė, dalyvavo tarptautinių energetikos ir technologijų kompanijų veikloje Rusijoje, Turkmėnijoje, Uzbekistane ir kitose šalyse.

Nuo 2013 m. – „United World Colleges“ mokyklos Diližane tarybos narys, trečią kartą – ambasadorius Didžiojoje Britanijoje.

Nuo 2018 m. balandžio 9 d. išrinktas eiti Armėnijos prezidento pareigas – už naująjį šalies vadovą balsavo 90 % deputatų, 10 % – prieš.

A. Sarkisianas yra daugelio akademinių straipsnių ir publikacijų teorinės fizikos, astrofizikos, kompiuterinio modeliavimo, politologijos ir pereinamosios ekonomikos klausimais autorius.
Jam suteiktas nepaprastojo ir įgaliotojo ambasadoriaus diplomatinis laipsnis.

A. Sarkisiano žmona Nouneh – mokslo darbuotoja Matenadarane. Kartu užaugino du sūnus, kurie mokslus baigė Didžiojoje Britanijoje.

## Kita veikla

*Llagir.am* svetainės duomenimis, dalyvavo kompiuterinio žaidimo „Tetris“ kūrime.

Žurnalistų organizacijos paskelbė, kad A. Sarkisianas tapo Armėnijos prezidentu, „pažeisdamas aiškiai išdėstytus konstitucinius reikalavimus dėl pilietybės“, neva dėl dvigubos Armėnijos ir Didžiosios Britanijos pilietybės 2002–2007 m. A. Sarkisianas patvirtino, kad nuo 2011 m. gruodžio mėn. turėjęs tik Armėnijos pilietybę.

2019 m. balandį A. Sarkisiano turtas buvo vertinamas daugiau kaip 3 mln. eurų (daugiau kaip 1 600 000 000 dramų).

## Pastabos

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Biografija
* Biografija

|-
Stepanakerto respublikinis stadionas

**Stepanakerto respublikinis stadionas** () – universalus stadionas Stepanakerte, Kalnų Karabache (Azerbaidžanas). Jis dažniausiai naudojamas futbolo varžyboms, buvo Kalnų Karabacho nacionalinės futbolo komandos ir Lernayin Arcax Erewan klubo iš Stepanakerto namų arena.

## Istorija

Stadionas buvo pastatytas 1956 m. ir atidarytas kaip Josifo Stalino stadionas. Vėliau J. Stalino vardas buvo pakeistas į bolševikų revoliucionieraus Stepano Šaumiano. Stadionas buvo visiškai renovuotas 2004–2005 m., pervadintas **Respublikiniu** stadionu. Renovacijos metu jame visos vietos tapo tik sėdimos, talpinančios 12 000 žiūrovų.

Atlikus paskutinę renovaciją 2015 m., natūrali žolė buvo pakeista dirbtine velėna.

Nuo 1990 m. vidurio Kalnų Karabacho futbolo komandos pradėjo dalyvauti kai kuriose vidaus varžybose Armėnijos Respublikoje. FIFA nepripažinta Arcacho nacionalinė futbolo komanda pirmąsias savo varžybas Stepanakerto stadione sužaidė prieš Abchazijos nacionalinę rinktinę 3–0.

2015 m. stadione vyko Panarmėnijos žaidynių futbolo varžybos.

## Šaltiniai
Serbentai (Pilkalnis)

**Serbentai** () – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, Lietuvos pasienyje, 25 km į šiaurės rytus nuo Pilkalnio, 14 km į rytus nuo Lazdynų, Šešupės kairiajame krante, Vieškalnių girios rytiniame pakraštyje.

## Istorija

1539 m. minimi *Serpentuasail* vardu, nuo 1556 m. vadinti Serbentiškiais, nuo 1728 m. – Serbentais. 1785 m. buvo karališkasis kaimas ir pasienio gyvenvietė su 6 ugniakurais, 1821 m. – kaimas su 6 ugniakurais ir 22 gyventojais. 1723-1818 m. priklausė Įsruties apskrities Grumbkaukaičių domenų valsčiui, 1818-1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Visbarynų valsčiui. Tikintieji iki 1793 m. priklausė Lazdynų, vėliau – Šilėnų evangelikų liuteronų parapijai. Tarpukariu kaime buvo 3–4 sodybos tarp Šešupės ir Vieškalnių girios. Po Antrojo pasaulinio karo kaimas išnyko, užaugo mišku. Nuo 2008 m. jo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietei.

## Gyventojai

## Šaltiniai
FC Spitak

**Spitako futbolo klubas** arba **Spitako FK, FC Spitak**– buvęs Armėnijos futbolo klubas iš Spitako, Lorio srityje.

## Istorija
Spitake klubas įkurtas 1984 m., o tuo metu vadintas **Bazum**.

1985 ir 1986 m. žinomas „Siuvėjo“ (Šveinik) pavadinimu.

1988 m. grįžta prie „Bazumo“ pavadinimo.

1989 m. radosi Spitako futbolo klubas. 1992 m., atkūrus šalies nepriklausomybę buvo perregistruotas. 

Kurį laiką (1997 ir 1998 m.) žaidė Pirmoje lygoje.

1999 m. turėjo finansinių problemų ir iš pirmenybių pasitraukė.

## Sezonai
;1997 ir 1998 m.

|}
Šaltiniai: 

## Išnašos

## Nuorodos
* Globalsportsarchive
Grablaukiai

**Grablaukiai** (, nuo 1938 m. *Grabfelde*) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, Lietuvos pasienyje, 23 km į šiaurės rytus nuo Pilkalnio, 16 km į rytus nuo Lazdynų, Šešupės kairiajame krante.

## Istorija

Įkurti 1745 m. 1785 m. buvo karališkasis kaimas ir pasienio gyvenvietė su 5 ugniakurais, 1821 m. – valstiečių kaimas su 40 gyventojų. Iki 1818 m. priklausė Įsruties apskrities Grumbkaukaičių domenų valsčiui, 1818-1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Visbarynų valsčiui. Tikintieji iki 1793 m. priklausė Viliūnų, vėliau – Šilėnų evangelikų liuteronų parapijai. 1857 m. prie kaimo prijungtas Ąžuolupių dvaras. Kaimo vakaruose tekėjo Alksnupė, pietiniu pakraščiu – Ežerupė. Po Antrojo pasaulinio karo kaimas išnyko. Nuo 2008 m. jo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietei.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Ąžuolupiai (Pilkalnis)

**Ąžuolupiai** () – buvęs dvaras Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, Lietuvos pasienyje, 23 km į šiaurės rytus nuo Pilkalnio, 16 km į rytus nuo Lazdynų, prie Alksnupės.

## Istorija

Įkurti 1688 m. 1785 m. buvo kulmiškių dvaras su 1 ugniakuru, 1821 m. – šatulinių kulmiškių dvaras su 7 gyventojais. 1723-1818 m. priklausė Įsruties apskrities Grumbkaukaičių domenų valsčiui, 1818-1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Visbarynų valsčiui. Tikintieji iki 1793 m. priklausė Viliūnų, vėliau – Šilėnų evangelikų liuteronų parapijai. 1857 m. prijungtas prie Grablaukių kaimo. 1910 m. dvare gyveno 26 gyventojai. Iš pradžių dvaras stovėjo Alksnupės kairiajame krante, tačiau XVIII–XIX a. sandūroje kiek aukščiau dvaro iškasus perkasą į Šešupę, prie dvaro buvusi upės vaga išdžiuvo.

## Šaltiniai
Tichvino rajonas

**Tichvino rajonas** () – administracinis rajonas Leningrado srityje, Rusijoje. Tichvino rajonas ribojasi su Leningrado srities Boksitogorsko, Kirišų, Volchovo, Lodeinoje Polės ir Podporožės rajonais, Vologdos srities Babajevo rajonu, taip pat – su Naugardo srities  Liubytino rajonu.

Administracinis centras – Tichvinas. 69 905 gyventojai (2018 m.).
Lodeinoje Polės rajonas

**Lodeinoje Polės rajonas** () – administracinis rajonas Leningrado srityje, Rusijoje. Rajonas ribojasi su Leningrado srities Podporožės, Tichvino ir Volchovo rajonais, Karelijos Respublikos Oloneco rajonu bei su Ladogos ežeru.

Administracinis centras – Lodeinoje Polės miestas, pagal kurį pavadintas rajonas. Rajone yra 2 miesto 3 kaimo gyvenvietės.

Lodeinoje Polės rajonas įkurtas 1927 m. rugsėjį. Rajono pirmtakė buvo Oloneco gubernijos Lodeinoje Polės apskritis.

28 530 gyventojų (2019 m.).
Cardi B

**Belkalisa Marlenisa Sefus** (*Belcalis Almánzar-Cephus*, g. 1992 m. spalio 10 d.), geriau žinoma kaip **Cardi B** – – amerikiečių reperė, dainų autorė, realybės šou žvaigždė. Gimė Manhatane ir užaugo Bronkse, Niujorke. Savo karjerą pradėjo kaip striptizo šokėja, vėliau tapo populiari „Instagram“ profilio dėka.

Nuo 2015 iki 2017 m. filmavosi „Love & Hip Hop: New York“ serijose per VH1 televiziją. Debiutinį dainų rinkinį („*mixtape*“) „Gangsta Bitch Music, Vol. 1“ išleido 2016 m. kovą. 2017 m. vasario mėn. pasirašė savo pirmąją sutartį su JAV įrašų kompanija „Atlantic Records“. Jos debiutinis singlas „Bodak Yellow“ užėmė pirmąją vietą „Billboard Hot 100“ sąraše, ir pavertė ją antrąja (po Lauryn Hill 1998 m.) repere pasaulyje, užėmusia aukščiausią vietą sąraše su solo daina. Debiutinė atlikėjos daina – „I like it“ irgi atsirado 1-oje vietoje „Billboard Hot 100“ sąraše. Šios dainos dėka, Cardi B tapo vienintele žinoma repere pasaulyje su dviem singlais sąrašo viršuje. Albumas „Invasion of Privacy“ debiutavo „Billboard 200“ sąrašo pirmoje vietoje ir pelnė „Grammy“ apdovanojimą už geriausią repo albumą. Cardi B tapo vienintele moterimi, laimėjusia apdovanojimą kaip solo atlikėja.

2018 m. žurnalas „Time“ įtraukė Cardi B į metinį 100 „įtakingiausių pasaulio žmonių sąrašą“.

## Biografija
Gimė *Washington Heights*, Manhatane, Niujorke. Jos motina yra iš Trinidado, o tėvas iš – Dominikos Respublikos. Daugiausia laiko vaikystėje Cardi B praleido pas savo močiutę, Manhatane. Būdama 16-os metų ji tapo „Bloods“ grupės narė. Mokėsi *Renaissance High School For Musical Theater & Technology* – nedidelėje mokykloje, Herberto H. Lehmano padalinyje, Bronkse. Prieš baigdama mokslus Cardi B mokėsi *Borough of Manhattan Community College*.

Almanzar sukūrė sceninį slapyvardi „Cardi B“ išvestą iš „Bacardi“ – romo prekės ženklo. Paauglystėje Cardi B buvo įdarbinta Amišo prekybos centre, Tribekoje. Vėliau, būdama 19-os metų, tapo striptizo šokėja, kad išvengtų skurdo ir smurto šeimoje. Dirbti striptizo šokėja jai pasiūlė prekybos centro, kuriame ji dirbo, vadovė. Striptizo šokėjos darbas tuo metu buvo vienintelė jos galimybė užsidirbti pinigų, kad galėtų išvengti skurdo ir gauti išsilavinimą.

## Diskografija
;Studijiniai albumai
* *[[Invasion of Privacy]]* (2018)
* *Am I the Drama?* (2025)

## Išnašos

## Nuorodos
* 
*
Boksitogorsko rajonas

**Boksitogorsko rajonas** () – administracinis rajonas Leningrado srityje, Rusijoje. Ribojasi su Leningrado srities Tichvino rajonu, Vologdos srities Babajevo ir Čagodos rajonais bei su Naugardo srities Chvoinajos ir Liubytino rajonais.

Administracinis centras – Boksitogorsko miestas. Rajone randama boksito.
Vytegros rajonas

**Vytegros rajonas** () – administracinis-teritorinis vienetas (rajonas) ir municipalinis darinys (municipalinis rajonas) Vologdos srityje, Rusijoje. Vytegros rajonas išsidėstę Vologdos srities šiaurės vakaruose ir ribojasi su Archangelsko, Leningrado sritimis bei su Karelijos Respublika.

Rajonas pagal plotą yra vienas didžiausių Vologdos srityje, jį sudaro 13 100 km², t. y. jis apima 9 % visos Vologdos srities, rajone gyvena 23 300 žmonių, 13 200 iš jų gyvena kaimo gyvenvietėse.

Administracinis centras – Vytegra. Vytegra nuo Vologdos nutolusi per 360 km, nuo Vytegros iki artimiausios geležinkelio stoties Podporožėje – 170 km.
Babajevo rajonas

**Babajevo rajonas** () – administracinis-teritorinis vienetas (rajonas) Rusijoje, vienas iš 26 Vologdos srities administracinių darinių. Babajevo rajonas išsidėstęs Vologdos srities vakaruose ir ribojasi su Vytegros rajonu šiaurėje, Belozersko rajonu rytuose, Kadujo rajonu šiaurės rytuose, Ustiužnos rajonu pietuose, Čagodos rajonu pietryčiuose ir su Leningrado srities Boksitogorsko, Tichvino bei Podporožės rajonais vakaruose.

Babajevo rajono plotas – 9233 km2 (Kipro dydžio). Rajono centras – Babajevas, esantis už 292 km nuo Vologdos. 2017 m. rajone gyveno 19 831 žmogus. Babajevo miesto gyventojai sudaro 55 % visos Babajevo rajono populiacijos.

## Išnašos
Kašku

**Kašku** („švytintis“) – Mėnulio dievas hatų mitologijoje.

Kaip pasakojama fragmentiškame mite „Mėnulio nukritimas iš dangaus“, Kašku nukritęs iš dangaus ir nusileidęs Lahzano miesto turguje. Įpykęs audros dievas Taru permerkęs jį lietumi, talžęs vėjo šuorais. Tą, žvelgdama žemėn iš dangaus, pamačiusi deivė Katahzivuri (atitinka hetitų Kamrusepą, gydymo ir magijos deivę) ir drauge su deive Hapantali atlikusi apeigas, skirtas apmaldyti Taru. Atlaikęs audros dievo siautėjimą, Kašku sugrįžęs atgal į dangų.

Mitas apie Kašku įeina į ritualą, kuris turėjo būti atliekamas „audros dievo žmogaus“, kai „audros dievas siaubingai griaudėdavo“.

## Šaltiniai
Dmitrijus Bubrichas

**Dmitrijus Bubrichas** (, 1890 m. liepos 13 d. Sankt Peterburge – 1949 m. lapkričio 30 d. tuometiniame Leningrade) – Rusijos kalbininkas, profesorius (1925), mokslų daktaras (1937), TSRS mokslų akademijos narys korespondentas (1946), vienas iš finougristikos kūrėjų TSRS. Parašė darbų apie rusų kalbą, slavų ir finougrų kalbas, Baltijos finų tautų folklorą, lyginamąją istorinę kalbotyrą. Pasižymėjo aktyvia pedagogine ir mokslo organizuojamąja veikla.

## Biografija
Gimė Sankt Peterburge vidurinių mokyklų rusų kalbos ir literatūros mokytojo Vladimiro Bubricho šeimoje.

1909 m. auksiniu medalius baigė Rygos imperatoriaus Nikoljaus I gimnaziją ir įstojo į Sankt Peterburgo universiteto istorinės filologijos fakulteto slavų-rusų kalbų skyrių, jį baigė 1913 m. ir gavo I laipsnio diplomą. 1911 m. už dalyvavimą studentų neramumuose buvo suimtas ir išsiųstas iš Sankt Peterburgo. Vadovaujamas A. Šachmatovo, specializavosi kaip slavistas, XX a. 3-ajame dešimtmetyje, A. Šachmatovo patartas, ėmė tirti finougrų kalbas.

Po Spalio revoliucijos (1917) dėstė Maskvos ir Sankt Peterburgo aukštosiose mokyklose. 1920-1922 m. dėstė Petrogrado valstybiniame pedagoginiame A. Gerceno universitete, buvo profesorius (1921). Nuo 1922 m. dėstė Sankt Peterburgo valstybiniame universitete, nuo 1925 m. beveik iki gyvenimo pabaigos buvo Leningrado universiteto finougristikos katedros vadovas. Ugrofinų kalbų katedros etnologijos fakulteto profesorius (1927–1929).

1934–1949 m. Maro kalbos ir mąstymo institute vadovavo finougristikos skyriui. Filologijos mokslų daktaras (1937).

1932–1933 m. NKVD ruošėsi jį suimti kaip „suomių nacionalistą“, tačiau areštas buvo atšauktas.

Nuo 1937 m. – Karelijos valstybinio pedagogikos instituto Karelų kalbos ir literatūros katedros vedėjas.

1938 m. vasarį, kaip dauguma ugrofinistų, buvo suimtas už „antitarybinę nacionalistinę veiklą“, tačiau kitais metais išteisintas ir paleistas.

II pasaulinio karo metais dirbo Petrozavodsko valstybiniame universitete, evakuacijos metu – Syktyvkare.

1947–1949 m. – Karelų ir suomių istorijos, kalbos ir literatūros instituto Petrozavodske direktorius.

1948–1949 m., vykstant kovos su kosmopolitizmu kampanijai, maristų, vadovaujamų F. Filino ir dalyvaujant kai kuriems buvusiems mokiniams, taip pat ir V. Alatyrevui, vėl ideologiškai buvo apkaltintas „buržuazine kontabanda“.

Mirė nuo infarkto Leningrado valstybiniame universitete bedėstydamas paskaitą apie marių kalbą.

## Darbai
* Севернокашубская система ударения (1924)
* Карелы и карельский язык (1932)
* Грамматика карельского языка (1937)
* Эрзя-мордовская грамматика-минимум (1947)
* Историческая фонетика удмуртского языка (сравнительно с коми языком) (1948)
* Историческая фонетика финского-суоми языка (1948)
* Грамматика литературного коми языка(1949)
* Историческая грамматика эрзянского языка (1953)
* Историческая морфология финского языка (1955)
* Диалектологический атлас карельского языка (1997)
## Išnašos

## Šaltiniai
*
Sajatas Nova

**Sajatas Nova** (, ; 1712 m. birželio 14 d. – 1795 m. rugsėjo 22 d.) – žymus armėnų poetas, muzikas, ašugas (profesionalus klajojantis muzikas, dainius).

Daugelis Sajato Novos biografijos faktų apipinti legendomis, biografija dalinai atkuriama iš jo paties dainų. Gimė kaip Harutjunas Sajatajanas Tbilisyje, amatininko šeimoje, mokėsi audėjo amato, išmoko groti visais Kaukaze paplitusiais styginiais instrumentais (kemanča, čoguru, tambūru). Pasakojama, kad klajojant po Artimuosius Rytus, Sajatas Nova pakliuvo į vergovę, jį išpirko gruzinų karalaitis Iraklijus II. Jis priimtas į karališkąjį dvarą, bet įsimylėjęs karaliaus Iraklijaus II seserį dėl dvariškių intrigų 1759 m. pašalintas iš rūmų aplinkos ir priverstas tapti vienuoliu. 1768 m. Ahpato vienuolyne (Armėnijoje) įšventintas kunigu, suteiktas vardapeto (mokyto vienuolio) titulas. Nuo 1784 m. kunigas Šv. Jurgio armėnų bažnyčioje Tbilisyje. Ten ir žuvo per persų antpuolį.

Sajatas Nova, pasitelkdamas meilės alegorijas, kūrė filosofinio ir socialinio turinio poeziją ne tik armėnų, bet ir gruzinų, azerbaidžaniečių kalbomis. Išliko apie 230 Sajato Novos kūrinių (66 armėnų, 36 gruzinų ir 125 azerbaidžaniečių kalbomis). Pirmasis poezijos rinkinys (46 eilėraščiai armėnų kalba) išleistas 1852 m. Maskvoje, pilnas kūrybos rinkinys išleistas 1984 m. armėnų kalba Jerevane. Sajato Novos kūrybos vertimų lietuvių kalba paskelbta periodinėje spaudoje.

Užkaukazėje Sajatas Nova yra kultinis dainius ir poetas. Nuo 1914 m. (su pertraukomis) jo garbei Tbilisyje vyksta tarptautinis poezijos ir muzikos festivalis „Rožių šventė“. Jo garbei statomi paminklai, vadinamos gatvės. Kompozitorius Aleksandras Arutiunianas parašė operą „Sajatas Nova“ (pastatyta 1969 m.), o 1968 m. režisierius Sergejus Paradžanovas sukūrė alegorinį kino filmą „Sajatas Nova“ (1973 m. permontuotas ir rodytas pavadinimu „Granato spalva“).

## Šaltiniai
Alario rajonas

**Alario rajonas** (, ) – administracinis-teritorinis darinys Irkutsko srityje, Ust Ordos Buriatų autonominė apygardoje, Rusijos Federacijoje. Ribojasi su Čeremchovo rajonu pietuose, Zalario rajonu – šiaurės vakaruose, Nukuto rajonu – šiaurėje ir rytuose, palei Angaros upę – su Bochano rajonu.

Alario rajono plotas – 2654 km², administracinis centras – Kutulikas.

## Šaltiniai
Kutulikas

**Kutulikas** (; iš  'žema, neaukšta perėja') – gyvenvietė Irkutsko srityje, Sibire, Rusijos Federacijoje. Administracinis Alario rajono ir Kutuliko kaimo gyvenvietės centras.

Per gyvenvietę eina Transsibiro geležinkelio magistralė, yra Kutuliko geležinkelio stotis. Kutulikas – viena seniausių Paangarės gyvenamųjų vietovių, įsikūrė pirmajame XVIII a. trečdalyje kaip pašto stotis Maskvos vieškelyje. Kutulikas yra už 250 km į vakarus nuo apskrities centro Ust Ordynskio ir už 180 km į šiaurės vakarus nuo Irkutsko.
Gonçalo Paciência

**Gonsalas Pasiensija** (, g. 1994 m. rugpjūčio 1 d., Portas) – portugalų futbolininkas, saugo. Atstovavo Portugalijos rinktinei.

## Karjera
Porto mieste gimęs futbolininkas išugdytas FC Porto jaunimo sistemoje. Vėlesniais metais pakviestas į pagrindinę komandą. 2015–2016 m. nuomos pagrindais perleistas Académica, o 2016 m. skolintas Olympiacos (Graikija). 2017 m. perėjo į Rio Ave, o netrukus į Vitória FC. 2018 m. persikėlė į Eintracht Frankfurt (Vokietija). Nuomos pagrindais skolintas Schalke 04. Nuo 2022 m. priklausė RC Celta de Vigo (Ispanija), tačiau nuomos pagrindais rungtyniavo VfL Bochum (Vokietija).

2024 m. persikėlė į Sanfrecce Hiroshima (Japonija).

Nuo 2025 m. sausio mėn. priklausė Sport Club do Recife (Brazilija). Pasirašyta sutartis galiojusi iki metų pabaigos.

## Rinktinė
Atstovavo Portugalijos nacionalinei rinktinei. 2017 m. lapkričio 14 d. debiutavo nacionalinėje rinktinėje draugiškose rungtynėse prieš JAV. Susitikimas baigėsi lygiosiomis 1-1.

2019 m. lapkričio 14 d. pelnė įvartį į Lietuvos rinktinės vartus. Portugalijoje vykusiose rungtynėse dominavo šeimininkai, kurie nugalėjo rezultatu 6-0. Po Gonzalo smūgio rezultatas tapo 4-0.

## Pasiekimai

### Klubiniai
; su Olympiacos
: Graikijos Superlygos čempionas (1): 2016–17

; su Porto
: Primeira Liga: 2017–18

## Išnašos

## Nuorodos
* FPF svetainė 
* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
Apostrofas

**Apostrofas** – neraidinis rašybos ženklas, eilutės viršuje po raidės vaizduojamas kaip kablelis (’), brūkšnelis (') arba kaip bet koks kitas panašus žymuo. Apostrofas pirmąkart pavartotas 1530 m. prancūzų kalboje kaip praleistos raidės ženklas ()  ( *l'heure* vietoje *la heure*). Vėliau apostrofas panašiai pradėtas vartoti anglų ir kitose kalbose (*I'm* vietoje *I am*).

Šiuo metu įvairios kalbos turi daug taisyklių kaip ir kur jose gali būti rašomas apostrofas. Apostrofas gali būti vartojamas kaip matavimo vienetas, reiškiantis kampo minutes (kampas 28° 15' 25"). Specialiuose tekstuose apostrofas kai kada vartojamas vietoje kabučių.

Lietuvių kalboje apostrofas kartais vartojamas pažymint praleistus balsius (*bemirdam’s*), prie originalo kalba parašyto vardo, pavardės pridedant lietuvišką galūnę (*William'as Shakespeare'as*), lietuvišką galūnę pridedant prie santrumpos (*TASS'as*).

## Tipografinis ir tiesusis apostrofai
Profesionalų nuomone, „tikrasis“ apostrofas yra figūrinis (&nbsp;’&nbsp;). Tiesusis apostrofas (&nbsp;'&nbsp;) atsirado pirmosiose spausdinimo mašinėlėse, kur, taupant klavišus, tas pats ženklas buvo vartojamas kaip apostrofas (&nbsp;'&nbsp;), kaip kabutės (), kaip kampo vienetas (&nbsp;'&nbsp; - kampo minutės,  - kampo sekundės), kai kada dar ir kaip šauktukas (prispausdinant tašką apačioje). Angliškai jis ir vadinamas „rašomosios mašinėlės apostrofu“ (). Būtent šis ženklas ir pateko į ASCII kodą ir yra lengvai surenkamas daugelyje klaviatūrų. Kur labai svarbu teisinga tipografija, turėtų būti vartojamas tikrasis („kreivas“) tipografinis apostrofas (&nbsp;&rsquo;&nbsp;, U+2019, HTML *&amp;rsquo;*). Tačiau daugelis naudotojų net nelabai žino kaip tokį surinkti savo klaviatūroje (klavišų kombinacija priklauso nuo operacinės sistemos).

## Kodai

## Išnašos
Kuzedejevas

**Kuzedejevas** () – gyvenvietė Novokuznecko rajone, Kemerovo srityje, Sibire, Rusijoje. Administracinis Kuzedejevo kaimo gyvenvietės centras.

Seniausia Pietų Kuzbaso gyvenvietė (įkurta 1660 m.). 1964–2004 m. turėjo miesto gyvenvietės statusą. Didžiausia vepsų gyvenamoji vietovė už jų etninės teritorijos ribų.

3609 gyventojai (2010 m.).

2013 m. į šiaurę nuo gyvenvietės, kairiajame Kondomos krante pastatytas regioninės reikšmės paminklas „Kuzedejevietis“. Gyvenvietėje stovi XIX a. cerkvė.
## Išnašos
Voznesenė

**Voznesenė** () – miesto tipo gyvenvietė Rusijoje, Leningrado srities Podporožės rajone. Administracinis Voznesenės miesto gyvenvietės centras. Išsidėsčiusi srities šiaurės rytų pakraštyje, Onegos ežero pakrantėje.

Pradžioje gyvenvietė vadinosi *Namoinyje Peski* ( 'išplautas smiltynas'). Dabartinis gyvenvietės pavadinimas kilęs iš dešiniajame Svirės krante stovėjusio Dangun žengimo vienuolyno ( 'dangun žengimas'). Šis vienuolynas veikė nuo 1563 iki 1764 m.

## Išnašos
Hjalmar Basilier

**Jalmaras Vladimiras Basiljeras** (; 1857 m. gruodžio 24 d. Kalajokyje, Suomijoje – 1927 m. rugpjūčio 1 d. Ijtyje, Suomijoje) – karelų švietimo darbuotojas. Turėjo filologijos bakalauro laipsnį, nuo 1885 iki 1893 m. Sankt Peterburge dirbo suomių parapinių mokyklų inspektoriumi, nuo 1893 m. iki 1904 m. buvo pradinių mokyklų valdytojas, nuo 1904 iki 1924 m. dirbo mokyklų tarybos vadovu ir mokyklų patarėju. 1884 m., rinkdamas tautosaką, vyko į Kareliją, Suomiją bei Olonecą. J. Basiljeras buvo Sortavalos epochos pradininkas ir jam, be viso kito, priskiriamas poeto, dainininko Šemeikos „atradimas“. J. Basiljeras J. Ahą supažindino su Kalevalos mitologija ir tokiu būdu padarė įtaką jo ideologijai.

J. Basiljero sesuo buvo dainininkė Ida Basiljer-Magelsen (*Ida Basilier-Magelssen*).
## Išnašos
Uridimu

**Uridimu** – pusiau liūto (arba šuns), pusiau žmogaus pavidalo būtybė Mesopotamijos mitologijoje. Uridimu vaizduotas Kasitų dinastijos, Naujosios Asirijos karalystės ir Seleukidų imperijos laikotarpių mene. Būtybės atvaizdai atliko apsauginį vaidmenį.

Būtybė vaizduota su dviem liūto (ar šuns) kojomis, pasturgaliu bei užriesta uodega, viršutinė kūno dalis vaizduota kaip žmogaus. Vaizduotas stačias, laikantis lazdą su mėnulio pjautuvo (*uskaru*) formos antgaliu, dėvintis galvos apdangalą su ragais – dieviškumo simbolį. Manoma, kad Uridimu galėjo būti siejamas su saulės dievu Šamašu (Utu). Apie tai sprendžiama iš to, kad su Šamašu sietas Kusariku (pusiau jaučio, pusiau žmogaus pavidalo būtybė), o Kusariku ir Uridimu atvaizdai kai kada aptinkami drauge. XIX a. Ninevijoje kasinėjant Asirijos valdovo Ašurbanipalo rūmus, buvo aptiktas monumentalus akmens reljefas, vaizduojantis Uridimu. Iki šių dienų pats reljefas neišliko, tačiau yra jo piešinys.

Teigiama, kad ši būtybė Mesopotamijos mitologijoje atsirado gana vėlai, greičiausiai ji buvo sukurta pagal Kusariku ir Girtablulu (pusiau skorpionas, pusiau žmogus) pavyzdį. Ritualuose Uridimu – sergančiųjų užtarėjas Mardukui ir Sarpanitu. Uruke, *Eanna* šventykloje, Naujosios Babilonijos karalystės laikotarpiu, panašu, susiklostė tam tikras Uridimu kultas. Uruke būtybė dar paliudyta 29-aisiais Persijos valdovo Darijaus I valdymo metais.

Vardas *Uridimmu* akadų kalba apytikriai reiškia „pasiutęs liūtas“ ar „pasiutęs šuo“ (pažodžiui).

## Šaltiniai
Šokša (Karelija)

**Šokša** (, ) – senovinis vepsų kaimas Karelijos Respublikos Paonegės rajone. Įeina į Šokšos kaimo gyvenvietės sudėtį. Per Šokšą teka to paties pavadinimo upė. Kaimas išsidėstęs prie kelio R19 Ošta – Petrozavodskas.

Pirmą kartą Šokša paminėta „Onegos penktadalio () surašymo knygoje“ 1563 m. Iki 2006 m. kaimas įėjo į šiuo metu panaikintą Vepsų nacionalinį valsčių.

## Išnašos
Kargopolis

**Kargopolis** () – istorinis miestas Rusijos Federacijoje, kairiajame Onegos krante Archangelsko srityje, administracinis Kargopolio rajono centras. Miško ruošos, medienos apdirbimo, maisto pramonė. Istorijos, architektūros ir dailės muziejus rezervatas (nuo 1992 m.). Išlikęs Jėzaus Kristaus Gimimo soboras (1562 m.), Apreiškimo (1692 m.), Šv. Jono Krikštytojo (1751 m.), Jėzaus Kristaus Prisikėlimo (XVII a.), Švč. Mergelės Marijos Gimimo (1680 m.) cerkvės.

## Istorija
Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas 1147 m. (pats miestas – 1447 m.).

Kargopolyje 1607 m. apakintas ir paskandintas valstiečių sukilimo vadas Ivanas Bolotnikovas.

## Išnašos
Ermanarichas

**Ermãnarichas** (, , mirė apie 375 ar 376 m.) – IV a. ostgotų karalius iš Amalų giminės.

Vadovaudamas gotams greitungams pavergė germanų taifalų, gerulų ir kitas gentis, išskyrus vestgotus, taip pat – Juodosios jūros šiaurinės pakrantės gentis. Tikslių duomenų apie jo valdomas žemes nėra, tačiau, remiantis romėnų ir senovės vokiečių šaltiniais, manoma, kad jis valdė teritoriją tarp Pripetės pelkių, Dono ir Dniestro upių. Šiuose šaltiniuose Ermanrichas pateikiamas kaip vienas didingiausių Didžiojo tautų kraustymosi laikų barbarų vadų. Ermanricho valstybė žlugo dėl hunų antpuolio IV a. 8-ajame dešimtmetyje. Kaip rašo Amianas Marcelinas, Ermanarichas, negalėdamas pasipriešinti hunams, gyvenimą baigė savižudybe.

## Išnašos
Tobey Maguire

**Tobijas Vincentas Magvairas** (*Tobias Vincent Maguire*; g. 1975 m. birželio 27 d.) – amerikiečių aktorius ir filmų prodiuseris. Labiausiai išgarsėjo savo vaidmeniu režisieriaus Sam Raimi kurtoje „Žmogaus voro“ trilogijoje, vaidindamas Pyterį Parkerį (2002–2007). Kiti žinomi filmai, kuriuose pasižymėjo Magvairas, yra „Pleasantville“ (1998), „Wonder Boys“ (2000), „Brothers“ (2009) ir „The Great Gatsby“ (2013). 

Jis buvo nominuotas Ekranų aktorių gildijos apdovanojimui, įskaitant ir „Auksinio gaublio“ apdovanojimui, o laimėti pavyko „„Saturno“ apdovanojimą kaip geriausiam aktoriui. 2012 m. Magvairas įkūrė savo produkcijos kompaniją „Material Pictures“, tais pačiais metais bendrai prodiusavo filmą „Good People“. 2014 m. aktorius prodiusavo ir pats vaidino filme „Pawn Sacrifice“, vaidindamas Bobby Fischer'į.

## Nuorodos

*  svetainėje IMDb
Pietų Korėjos vyrų beisbolo rinktinė

**Pietų Korėjos vyrų beisbolo rinktinė** – Pietų Korėjai atstovaujanti nacionalinė vyrų beisbolo komanda, kurią kontroliuoja Pietų Korėjos beisbolo asociacija.

## Dalyvavimas čempionatuose
### Olimpinės žaidynės

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Armėnijos futbolo taurė 2017–2018 m.

* **[[Armėnijos futbolo taurė]]** – pagrindinis taurės turnyras Armėnijoje, rengiamas nuo 1992 metų.
* Tai buvo 27-asis **[[Armėnijos futbolo taurė]]s** turnyras.
* Finale susitiko Kapano „Ganjasar“ ir Jerevano „Alaškert“.
* Baudinių serijoje Gandzasar Kapan buvo taiklesni 4-3 ir iškovojo šalies futbolo taurę.

## Finalo ir pusfinalių schema

## Formatas
* Taurės turnyras susideda iš trijų etapų. Prasideda nuo ketvirtfinalio rungtynių, tada pusfinaliai, o galiausiai finalas. 
* Ketvirtfinalyje ir pusfinalyje žaidžiama po dvi rungtynes.
* Finale vienerių rungtynių laimėtojas tampa taurės savininkais.

## Ketvirtfinalio rungtynės
**[[Artsakh FC|Artsakh]] – [[Alashkert FC|Jerevano „Alaškert“]]** 
----

-----
----

* Jerevano „Alaškert“ nugalėjo varžovus bendru rezultatu 9-1 ir pateko į pusfinalį.
----

**[[FA Ganjasar Kapan|Kapano „Ganjasar“]] – [[FC Ararat-Moskva Erewan|Ararat-Moskva]] **
----

------
------

* Kapano „Ganjasar“ nugalėjo varžovus bendru rezultatu 7-0 ir pateko į pusfinalį.
----

**[[FA Širak Gyumri|Giumri „Širak“]] – [[FA Ararat Erewan|Jerevano „Ararat“]]**
----

--------
--------

* Giumri „Širak“ nugalėjo bendru rezultatu 3-1 ir pateko į pusfinalį.
----

**[[FA P’yunik Erewan|Jerevano „P’yunik“]]** – **[[FA Bananc’ Erewan|Jerevano „Bananc’“]]**
----

----
----

* Jerevano „Bananc’“ nugalėjo varžovus rezultatu 4-2 ir pateko į pusfinalį.
---------

## Pusfinalio rungtynės
**[[FA Bananc’ Erewan|Jerevano „Bananc’“]] – [[Alashkert FC|Jerevano „Alaškert“]]**
----

----
----

* Jerevano „Alaškert“ nugalėjo bendru rezultatu 2-0 ir pateko į finalą.
----

**[[FA Ganjasar Kapan|Kapano „Ganjasar“]] – [[FA Širak Gyumri|Giumri „Širak“]]**
----

----
----

* Kapano „Ganjasar“ nugalėjo bendru rezultatu 2-1 ir pateko į finalą.
----------

## Finalo rungtynės
----

* Pagrindinis laikas baigėsi esant rezultatui 0-0.
* Pratęsimo metu abi komandos pelnė po įvartį ir rezultatas buvo lygus 1-1.
* Baudinių serijoje Gandzasar Kapan buvo taiklesni 4-3 ir iškovojo šalies futbolo taurę.
------

## Šaltiniai

## Nuorodos
* RSSSF duomenų bazė
* Taurės rezultatai Soccerway svetainėje
* Taurės rezultatai Flashscore.com svetainėje
Zdolbunivas

**Zdolbunivas** () – miestas šiaurės vakarų Ukrainoje, Rivnės srityje, 12 km į pietus nuo Rivnės, prie Ustios upelio. Rajono centras. Praeina Rivnės–Ostroho kelias, geležinkeliai į Rivnę, Lvovą, Berdyčevą. Cemento pramonė. Yra stačiatikių vyrų vienuolynas, stačiatikių Šv. Kortynos cerkvė, katalikų Šv. Petro ir Šv. Povilo bažnyčia.

## Istorija
Zdolbunivas minimas nuo 1497 m. (Aleksandro dovanojimo akte Konstantinui Ostrogiškiui). 1873 m. tapo geležinkelių mazgu. 1903 m. suteiktas miesto statusas.

## Šaltiniai
Zeiderzė

**Zeiderzė** () – sekli Šiaurės jūros įlanka, giliai įsiterpusi į Nyderlandus. Gamtiškai nuo jūros atskirta Vakarų Fryzų salomis. 1932 m. įlanka Afleitdeiko damba buvo padalinta į Vatų jūrą (Vadenzę) šiaurėje ir Eiselio ežerą pietuose (šis tapo gėlavandeniu telkiniu).

Įlanka yra ~50 km pločio, būdingas 3–4 m gylis, farvateryje – 8–24 m. Zeiderzė seniau užėmė ~5000 km² plotą, bet nuo XX a. pr. polderiais didelė įlankos dalis buvo paversta sausuma.

Romėnų laikais šioje vietoje minimas Flevo ežeras (). Tai buvo ežerų ir šlapynių tinklas, siauromis protakomis besijungęs su jūra. Šlapynes dengę durpynai palaipsniui ėmė zmegti, o jūros vanduo, ardydamas krantus, plūsti sausumon. 1282 m. potvynis pralaužė Fryzijos kopų juostą ir užtvindė ežerą. Amsterdamas ėmė augti kaip jūrų uostas, nes į įlanką jau galėjo įplaukti jūrų laivai. 1287 m. Šv. Liucijos potvynis dar labiau išplėtė Zeiderzės plotą. Nuo XV a. dambomis pradėta įtvirtinti įlankos krantus.

## Šaltiniai
Briedžiai (Pilkalnis)

**Briedžiai** (, nuo 1938 m. *Lugeck*) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, Lietuvos pasienyje, 23 km į šiaurės rytus nuo Pilkalnio, 18 km į rytus nuo Lazdynų, Šešupės kairiajame krante, prie Ežerupės žiočių.

## Istorija

Minimas nuo 1556 m. *Augspirtha* pavadinimu. Nuo 1580 m. vadinamas Briedžkiemiais, pagal ten gyvenantį činšininką Narkų Briedį, nuo 1625 m. – Briedžiais. 1785 m. buvo karališkasis valstiečių kaimas ir pasienio gyvenvietė su 7 ugniakurais, 1821 m. – valstiečių kaimas su 28 gyventojais. 1723–1818 m. priklausė Įsruties apskrities Grumbkaukaičių domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Visbarynų valsčiui. Tikintieji iki 1793 m. priklausė Lazdynų, vėliau – Šilėnų evangelikų liuteronų parapijai. Po Antrojo pasaulinio karo kaimas išnyko. Nuo 2008 m. jo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietei.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Zėjos rezervatas

**Zėjos rezervatas** () – saugoma gamtos teritorija Rusijoje, Amūro srityje, Zėjos ir Gilujo tarpupyje. Įsteigtas 1963 m.

Rezervatas įsikūręs Tukuringiro kalnagūbrio rytinėje papėdėje (iki 1400 m aukščio). Saugomi spygliuočių ir plačialapių miškai su mandžiūrinės floros intarpais. Sutinkami rudieji lokiai, stirnos, briedžiai, iziubriai, kabargos, erniai, sabalai, sibiriniai šeškai, tripirščiai geniai, juodosios meletos, jerubės ir kt., labai retos drugių rūšys. Rezervate yra šiauriausios mongolinio ąžuolo augavietės.

## Šaltiniai
Zėjos–Burėjos lyguma

**Zėjos–Burėjos lyguma** () – lyguma Rusijos Tolimuosiuose Rytuose, Amūro srityje, Zėjos ir Burėjos tarpupyje. Ilgis iki 300 km, plotis iki 250 km, būdingas aukštis 200–300 m. Užpildyta aliuvinėmis nuogulomis. Yra gausūs akmens anglių telkiniai.

Šiaurėje veši mišrieji, pietuose – plačialapių miškai, tarp kurių yra pievinių stepių („Amūro prerijų“), kurių dauguma išdirbtos. Lygumoje įsikūrę dauguma Amūro krašto gyventojų, susitelkę beveik visi miestai.

## Šaltiniai
Zėjos tvenkinys

**Zėjos tvenkinys** () – tvenkinys Rusijoje, Amūro srityje, sudarytas 1974 m. Zėjos HE užtvanka patvenkus Zėjos upę. Ilgis 225 km, plotis iki 24 km. Vandens lygio metinių svyravimų amplitudė – iki 26 m. Sudarytas hidroenergetinėms, kovos su potvyniais reikmėms. Tvenkinys laivuojamas, vykdoma pramoninė žvejyba. Tai trečias pagal tūrį Rusijos tvenkinys (po Bratsko ir Krasnojarsko).

Pagrindinės gyvenvietės prie tvenkinio: Gornas, Bomnakas, Verchnezeiskas, Beregovojus, Snežnogorskis, Chvoinas.

## Šaltiniai
Vladimiras Pimenovas

**Vladimiras Pimenovas** (, 1930 m. rugsėjo 24 d. Voroneže, Rusijoje – 2012 m. lapkričio 1 d. Maskvoje, Rusijoje) – Rusijos mokslininkas etnografas ir etnologas, finougrų tautų specialistas.

## Biografija
Gimė menotyrininko Vladimiro Pimenovo (1905–1995 m.) šeimoje.

1949–1954 m. mokėsi Maskvos valstybinio universiteto istorijos fakulteto etnografijos katedroje.

1954–1958 m. – Karelijos kraštotyros muziejaus Petrozavodske vedėjas.

1958 m. TSRS Mokslų akademijos Etnografijos institute baigė neakivaizdines aspirantūros studijas.

1958–1966 m. dirbo Karelijos mokslinio centro kalbos, literatūros ir istorijos institute.

Po to, kai 1966 m. apgynė mokslų kandidato disertaciją apie vepsų etninę istoriją, konkurse buvo išrinktas TSRS Mokslų akademijos Etnografijos instituto mokslo darbuotoju. Istorijos mokslų daktaras (1977).

1986–2006 m. – profesorius, Maskvos valstybinio universiteto istorijos fakulteto etnologijos katedros vedėjas.

Palaidotas Maskvoje Arkangelo Mykolo kapinėse.

## Darbai
Daugiau kaip 100 darbų autorius. Mokslinių interesų sritys – etninės grupės teorija, etninė istorija, etnosociologija.

* Пудож. [Ист.] очерк о городе и районе. — Петрозаводск, 1957.
* Русские исследователи Карелии (XVIII век). — Петрозаводск, 1958. — 195 с.
* Верхний Олонец — поселок лесорубов: Опыт этнографического описания. — М.-Л., 1964.
* Вепсы: Очерк этнической истории и генезиса культуры. — М.-Л., 1965.
* Удмурты: Этносоциологические очерки. — Ижевск, 1976. 
* Карелия глазами путешественников и исследователей XVIII и XIX веков. — Петрозаводск, 1969. — 263 с.
* Удмурты: Опыт компонентного анализа этноса. — Л., 1977.
* Чуваши: современные этнокультурные процессы. 1988.
* Массовые этнологические исследования: методы и техника. — М., 1995
## Išnašos