open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Zambruvo katalikų kapinės

**Zambruvo katalikų kapinės** () - katalikų kapinės esančios Zambruvo mieste. Kapinės įkurtos 1795 metais. Kapinės įkurtos apie 600 m nuo bažnyčios. Iš pradžių kapinės buvo 105 m ilgio ir 75 m pločio. 1822 m. kapinių plotas buvo 0,76 ha. Šiuo metu kapinės yra 225 m ilgio ir 87,5 pločio, kapinių plotas 2,3 ha. Kapinėse XIX a. viduryje buvo pastatyta medinė koplyčia. Kapinėse palaidoti 1863 m. sukilimo dalyviai, žuvę prie Zbžežnicos kaimo 1863 metais. Sukilimo aukoms atminti 1933 m. buvo pastatytas paminklas. Taip pat kapinėse palaidoti 1939 m. vokiečių sušaudyti lenkų karininkai ir Armijos Krajovos kovotojai. Kapinėse pastatytas paminklas 1943 m. Jeziorko miško kapinėse nužudytiems Zambruvo miesto gyventojams.    


Vaizdas:Napisz.jpg|Užrašas ant medinės koplyčios
Olimpia Zambrów

**Zambruvo „Olimpia“** () - Lenkijos futbolo klubas iš Zambruvo miesto. 

## Istrija
Įkurtas 1953 metais. 2011–2012 m. žaidė III Lenkijos lygoje, Palenkės-Varmijos Mozūrijos regione.

* Šaltiniai: RSSSF duomenų bazė.

## Literatūra
* Henryk Pestka - "Piłka nożna na ziemi Łomżyńskiej w latach 1917 - 1997"

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė (arch.)
* Klubo sirgalių tinklalapis (lenk.);.
* RSSSF duomenų bazė (čempionai ir sezonai)
* RSSSF duomenų bazė (taurės finalai)
Mailu Su

**Mailu Su** () – miestas vakarų Kirgizijoje, Džalal Abado srityje, Ferganos kalnagūbrio papėdėje, ~100 km į šiaurės vakarus nuo Džalal Abado. Miestą pasiekia Biškeko–Ošo plento atšaka, o artimiausia geležinkelio stotis yra Tentaksajuje (už 50 km). Mailu Su dabar veikia didžiausias pasaulyje radioaktyvių atliekų sąvartynas, o miestas įtrauktas į labiausiai užterštų pasaulio miestų dešimtuką (radiacija – 100–600 mR/h).

## Istorija

Miesto pavadinimas kirgizų kalba reiškia „riebus vanduo“. Toks pavadinimas galėjęs kilti dėl netoliese buvusių naftos telkinių. Gyvenvietė įkurta 1946 m., pradėjus apylinkėse išgauti uraną. Taip pat vykdyta naftos, gamtinių dujų gavyba, veikė dvi hidrometalurgijos gamyklos. 1956 m. tada vadintam ***Maili Sajui*** (*Майли-Сай*) suteiktas miesto statusas, o iki 1968 m. jis buvo uždaruoju miestu. Vėliau veikė elektros lempučių gamykla (nuo 1964 m.). Žlugus TSRS, miesto ekonomika patyrė nuosmukį, užsidarė gamyklos ir kasyklos.

## Šaltiniai
Taš Kumyras

**Taš Kumyras** arba **Taškiomiuras** () – miestas vakarų Kirgizijoje, Džalal Abado srityje, Ferganos slėnyje, Naryno dešiniajame krante, 129 km į šiaurės vakarus nuo Džalal Abado. Greta miesto eina Ošo–Biškeko plentas, yra geležinkelio atšaka iš Učkurgano. Verčiamasi prekyba. Veikia hidroelektrinė.

## Istorija

1933 m. Taš Kumyro apylinkėse pradėtos kasti akmens anglys, aplink kūrėsi gyvenvietė. 1943 m. jai suteiktas miesto statusas. Nutiestas geležinkelis, veikė cigarečių gamykla, Naryno upė patvenkta keliomis užtvankomis. Po TSRS žlugimo miesto ekonomika patyrė nuosmukį.

## Gyventojai
Didžioji dalis gyventojų kirgizų kilmės, o taip pat esama kazachų, rusų, uzbekų ir totorių. Šių mažumų bendruomenės didžiausios.

## Ekonomika
Netoli miesto pastatytos dvi hidroelektrinės prie Naryno upės – Taš Kumyro HE ir Šamaldy Sajaus HE.

## Sportas
* Talant FC – futbolo klubas. Debiutavo aukščiausioje šalies lygoje 2022 m.
* Šachtior FK () – buvęs futbolo klubas, atkurtas 2012 m. Klubas tokiu pavadinimu žaidė 1993 m. Kirgizijos aukščiausioje lygoje.
* „Šachtioro“ stadionas, kuriame namų rungtynes žaidė vietos futbolo ekipos.

## Šaltiniai
Kerbenas

**Kerbenas** () – miestas vakarų Kirgizijoje, Džalal Abado srityje, 60 km į šiaurės vakarus nuo Taš Kumyro, Uzbekistano pasienyje. Aksu rajono centras. Keliai į Taš Kumyrą, Namanganą, Učkurganą.

## Istorija

Senovėje čia buvęs karavansarajus prie prekybinio kelio. Gyvenvietė įkurta 1930 m. ir vadinta ***Karavanu*** (*Караван*). 2004 m. jai suteiktas miesto statusas ir Kerbeno pavadinimas.

## Šaltiniai
Zambruvo Raudonosios Armijos kareivių kapinės

**Zambruvo Raudonosios Armijos kareivių kapinės** () – Raudonosios armijos kareivių kapinės esančios Zambruvo mieste, *ul. Mazowieckiej* gatvėje. Šioje vietoje kapinės buvo įkurtos dar XIX a., kai čia buvo laidojami šalia miesto buvusiuose kariniuose poligonuose tarnavę stačiatikiai, Rusijos imperijos kareiviai. Kapinėse buvo pastatyta nedidelė medinė koplyčia. Kapinėse palaidoti 53 Raudonosios armijos kareiviai, kurie žuvo kovoje dėl Zambruvo miesto 1944 m. rugpjūčio mėnesį. Apie 1960 m. kapinėse pastatytas paminklas. Kapinių plotas apie 1 ha.

## Literatūra
* Zabytkowe cmentarze i mogiły województwa łomżyńskiego, oprac. Ewa Szerszeń, Warszawa 1991, s. 63.
Zambruvo miesto žydų kapinės

**Zambruvo miesto žydų kapinės** () – žydų kapinės, egzistavusios Zambruvo mieste, *ul. Łomżyńska* gatvėje. Įkurtos 1828 metais, šalia kelio į Lomžą ir netoli Jablonkos upės. 1890 m. kapinių plotas buvo 2,6 ha ir stovėjo apie 200 antkapių. Per II pasaulinį karą kapinės buvo sunaikintos.

## Literatūra

* Przemysław Burchard: Pamiątki i zabytki kultury żydowskiej w Polsce. Warszawa: 1990, s. 70.
* Zabytkowe cmentarze i mogiły województwa łomżyńskiego, oprac. Ewa Szerszeń, Warszawa 1991, s. 63.

## Nuorodos

* Aprašymas apie kapines I (lenk.);
* Aprašymas apie kapines II (lenk.).
Kočkor Ata

**Kočkor Ata** () – miestas vakarų Kirgizijoje, Džalal Abado srityje, Nokeno rajone, 56 km į šiaurės vakarus nuo Džalal Abado, 16 km nuo Uzbekistano sienos. Pro miestą eina Ošo–Biškeko plentas. Naftos gavyba.

## Istorija

Kočkor Ata įkurta 1952 m., o miesto statusas suteiktas 2003 m.

## Sportas
* Neftči Kočkor-Ata futbolo klubas

## Šaltiniai
Barstyčių herbas

**Barstyčių herbas** – pagrindinis Barstyčių miestelio ir Barstyčių seniūnijos (Skuodo rajono savivaldybė) heraldinis atributas.

## Aprašas

Sidabriniame skydo lauke raudona fantastinė dvigalvė žuvis, išsilenkusi kaip atvirkščia S raidė. 

## Simbolika
* Sidabrinė (balta) spalva – vanduo, be to, tai senųjų žemaičių karinių vėliavų vyraujanti spalva. 
* Raudona spalva – kovose už laisvę pralieto kraujo spalva. O kovos čia vyko ne tik viduramžiais, bet ir naujausiais laikais: po Antrojo pasaulinio karo vietos apylinkėse prieš sovietinį režimą kovojo Alkos rinktinės partizanai.
* Dvigalvė žuvis – senovėje vietoj dabartinių Laumių ir Barstyčių ežerėlių buvęs vienas ežeras. 

## Istorija

Svarstyti keli variantai: 
* kryžkelėje vežimas su iš jo byrančiais šiaudais, nes, pagal vietos tradiciją, iš to kilęs miestelio pavadinimas;
* milžino nešamas Barstyčių akmuo – žemaičių tvirtybės simbolis;
* fantastinė dvigalvė žuvis, simbolizuojanti vietos Laumių ir Barstyčių ežerėlius, kadaise, pasak vietinių gyventojų, buvusius vienu ežeru. 
Galutinai nutarta Barstyčių herbe vaizduoti dvigalvę žuvį, juolab, kad apylinkių vietovardžiuose, tautosakoje kaip niekur gausu legendinių personažų: velnių, raganų, laumių ir kitų fantastinių būtybių. 
        
Barstyčių herbas Lietuvos heraldikos komisijos buvo aprobuotas 2011 m. birželio 9 d. Herbą 2011 m. birželio 28 d. dekretu Nr. 1K-745 patvirtino prezidentė Dalia Grybauskaitė. Etalono autorius – Antanas Jankauskas.

## Šaltiniai
12 val. Sebring lenktynės

**12 val. Sebring lenktynės** – kasmetinės ilgų distancijų lenktynės, vykstančios JAV Sebring trasoje. 2012 m. lenktynės vyks 60-tą kartą. Nuo 2012 m. šios lenktynės yra naujai sukurto FIA ilgų distancijų lenktynių pasaulio čempionato dalis.

Daugiausiai kartų (18) šiose lenktynėse triumfavo Porsche komanda, o tarp lenktynininkų 5 kartus laimėjo danas Tom Kristensen (1999, 2000, 2005, 2006, 2009).
Gvanakastės Kordiljera

**Gvanakastės Kordiljera** () – vulkaninis kalnagūbris Kosta Rikos šiaurėje, Šiaurės Amerikos Kordiljerų dalis. Nusidriekęs iš šiaurės vakarų į pietryčius 110 km, juo eina Amerikos žemyninė vandenskyra. Aukštis – iki 2028 m (Miravaljeso ugnikalnis). Gvanakastės Kordiljerą sudaro dvi dalys: Vulkaninė Kordiljera (ugnikalnių grandinė tarp Orosi ir Arenalio) ir Siera Minera (žemesnis ruožas tarp Arenalio ir Tapesko).

Kalnagūbryje gausu veikiančių ir jau užgesusių ugnikalnių:
* Miravaljesas – 2028 m
* Rinkon de la Vjecha – 1916 m
* Tenorijus – 1916 m
* Orosi – 1659 m
* Arenalis – 1670 m
* Čiatas – 1140 m

Vakariniuose kalnagūbrio šlaituose prasideda Ramiojo vandenyno baseino upės (Blankas, Tenorijus, Martirijus, Korobija, San Lorensas), rytiniuose – Karibų jūros (Gvakalitas, Sapotė). Turtinga kalnų gamta saugoma Gvanakastės nacionaliniame parke ir Gvanakastės saugomoje teritorijoje (pasaulio paveldo objektas).
Miravaljesas

**Miravaljesas** () – andezitinis stratovulkanas šiaurės vakarų Kosta Rikoje, Gvanakastės provincijoje, aukščiausias visoje Gvanakastės Kordiljeroje. Aukštis – 2028 m. Yra kaldera (15 x 20 km), susidariusi galingų išsiveržimų metu, prieš 1,5-0,6 mln. metų. Ugnikalnis pasižymi dideliu geoterminiu aktyvumu, tačiau vienintelis išsiveržimas istoriniais laikais užfiksuotas 1946 m. – tada pietvakariniame šlaite prasiveržė garai.

## Nuorodos
* Global Volcanism Program
Rinkon de la Vjecha

**Rinkon de la Vjecha** () – andezitinis kompleksinis ugnikalnis šiaurės vakarų Kosta Rikoje, Gvanakastės provincijoje, 25 km nuo Liberijos, Gvanakastės Kordiljeroje. Aukštis – 1916 m.

Ugnikalnis gūbrio formos, turi keletą vulkaninių angų, išsidėsčiusių šiaurės vakarų–pietryčių linija. Aukščiausia iš tų angų viršūnių yra Santa Marija, bet aktyviausia – Fon Zybachas (1895 m). Greta yra prieš kelis tūkstantmečius susidariusi kaldera. Rinkon de la Vjecha yra vienas iš 6 aktyvių Kosta Rikos ugnikalnių. Pirmasis jo išsiveržimas istoriškai užfiksuotas 1765 m., paskutinis – 2011 m. Išsiveržimai buvo Strombolio tipo. Dabar aktyviojo kraterio anga užpildyta rūgštingu ežeru. Didelis geoterminis aktyvumas – rūksta fumarolės, karštosios versmės.

Ugnikalnis ir jo apylinkės įtrauktos į Rinkon de la Vjechos nacionalinį parką ir yra pasaulio paveldo objektas. Kalno pavadinimas ispaniškai reiškia „senolės kampas“ – pasakojama legenda, kad merginos mylimasis jos tėvo įmestas į kraterį; tada mergina apsigyvenusi kalne ir tapusi burtininke.

## Nuorodos
* Global Volcanism Program 


Image:Precaucion (Rincón de la Vieja).jpg|Karštosios versmės
Image:RincónFumarole Apr2003.jpg|Fumarolė
Image:Volcanito (Rincon de la Vieja).jpg|Purvo verdenė
Tenorijus

**Tenorijus** arba **Tenorijo Esta** () – andezitinis stratovulkanas šiaurės vakarų Kosta Rikoje, Gvanakastės provincijoje, 6 km nuo Kanjaso, Gvanakastės Kordiljeroje. Aukštis – 1916 m. Turi keletą tankiai susispietusių vulkaninių kūgių.

Veikia fumarolės. Jokių patikimų duomenų apie išsiveržimus istoriniais laikais nėra, šlaitai apaugę džiunglėmis. Pateka į Arenalio saugomą teritoriją.

## Nuorodos
* Global Volcanism Program
Čatas

**Čatas** () – nebeveikiantis ugnikalnis šiaurės vakarų Kosta Rikoje, Alahuelos provincijoje, San Karloso kantone, Gvanakastės Kordiljeroje, į pietryčius nuo Arenalio. Aukštis – 1140 m.

Manoma, kad Čatas susidarė pleistoceno laikotarpiu, prieš 35 tūkst. metų, o užgeso prieš 3500 metų. Viename iš buvusių lavos srautų vietų dabar krenta La Fortunos krioklys. Turi dvi viršūnes – Čatitą ir Piną. Telkšo ~500 m pločio lagūna.
Goda Janonytė-Jankauskienė

**Goda Janonytė-Jankauskienė** (1940 m. kovo 13 d. Globinuose, Biržų apskrityje – 2018 m. rugsėjo 12 d. Kaune) – poetė, publicistė, Lietuvos kaimo rašytojų sąjungos narė, tautodailininkė. Gyveno Kaune.

## Biografija

Goda Janonytė-Jankauskienė gimė Globinų kaime (dab. Pasvalio raj.), Latvijos pasienyje. Prasidėjus II Pasauliniam karui, jos šeima pasitraukė į gretimą šalį, kur ji baigė pradžios mokslus. Vėliau įgijo aukštąjį išsilavinimą Vilniaus pedagoginiame institute (biologijos mokytoja).

## Kūryba

Kūryboje (poezijoje, publicistikoje) svarbią vietą užima tėvynės meilės ir ilgesio, gamtos, svetimų kraštų pažinimo temos. Kūriniams būdingi vaizdų tikroviškumas ir autentika, juose piešiami autorės gyvenimo kelyje sutiktų žmonių portretai, bandoma objektyviai vertinti praėjusį laikmetį. Autobiografinėje apybraižoje „Kelias“ pateikė savo ir šeimos patirtis, išgyventas kartu su lietuvių statybininkais 1980-aisiais, įsisavinant naftos ir dujų turtingą Vakarų Sibiro regioną, statant Kogalymo miestą, tiesiant kelius. Jankauskai dirbo šiam tikslui sukurtoje Kelių statybos valdyboje (KSV-12 Tiumenės srityje). Be atskiruose leidiniuose išleistų poezijos posmų ir atsiminimų, yra jų įtraukta keliuose kituose literatūros rinkiniuose, kūrybos almanachuose.

Tautodailininkė užsiėmė skiautinių kūryba - geometrinių formų menu, glaudžiai susijusiu su tekstile.

## Bibliografija

* „Kelias“, leid. „Dobilas“, Jonava, 2001 m.- ISBN 9955-417-47-1 
* „Kvepia žemė : eilėraščiai“, Jonava, 2002 m.- ISBN 9955-417-67-6
* „Skiautelė, skiautinėlis, skiautinys“, Jonava, 2003 m.- ISBN 9955-417-74-9

## Šaltiniai
Orosi

**Orosi** () – užgesęs ugnikalnis šiaurės vakarų Kosta Rikoje, Gvanakastės provincijoje, netoli Nikaragvos sienos ir La Kruso miestelio, Gvanakastės Kordiljeroje. Aukštis – 1659 m.

Istoriniais laikais ugnikalnis nebuvo išsiveržęs, apskaičiuota, kad jis buvo aktyvus 4 tūkstantmetyje pr. m. e. Viršūnė kūginė, šlaitai smarkiai paveikti erozijos. Kompleksą taip pat sudaro Orosilito, Pedregalio ir Kakao kūgiai. Kalnas įeina į Gvanakastės nacionalinį parką, jo papėdėje veikia biologinė ir vandens tyrimų stotys.

## Nuorodos
* Global Volcanism Program
Lomžos žemė

**Lomžos žemė** (, ) – istorinis teritorinis vienetas egzistavęs XIV a.-1795 m. šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos regione. Žemės buvo išsidėstę dabartinių Palenkės ir Mazovijos vaivadijų Kolno, Ostrolenkos, Lomžos ir Zambruvo apskrityse bei nedidelėje vakarinėje Balstogės apskrities dalyje. Žemių centras buvo Lomžos miestas. Žemėse taip pat yra šie didesni miestai: Ostrolenka, Zambruvas ir Kolnas. Šiaurėje nuo 1343 m. žemės ribojosi su Prūsija. Rytuose ribojosi su Viznos žemėmis, Narevo, Sienicos ir Šlinos upėmis, kurios skyrė žemes nuo Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei priklausiusio Palenkės krašto Bielsko žemės. Pietuose ribojosi su Nuro žemėmis ir Ožo upe. Vakaruose su *Ružanskos* ir *Cechanovskos* žemėmis.

## Istorija

Žinoma kad jau nuo X a. šiose žemėse gyveno vakarų slavų gentis Mazovai. Spėjama kad pirmosios gyvenvietės pradėjo kurtis IX a. amžiuje. XI a. šiose žemėse prie Narevo, Pisos ir Bebro upių jau egzistavo Ostrolenkos, Novogrudo, Lomžos ir Viznos gyvenvietės. 1355 m. šias žemes prie Mazovijos kunigaikštystės prijungė kunigaikštis Semovitas III. 1379 m. Semovitas III kunigaikštiją padalijo savo sūnums, šias žemes palikdamas savo sūnui Janušui I. Po tėvo mirties 1381 m. Janušas I Senasis oficialiai tapo šių žemių valdytoju. 1418 m. Lomžos gyvenvietei buvo suteiktos *Kulmo* miesto teisės. 1414 m. ir 1447 m. pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose buvo panaudotas *Lomžos žemių* terminas. 1496 m. Lenkijos karalius Jonas Albrechtas suteikė šias žemes leno teise kunigaikščiui Konradui III. 1503 m. šių žemių valdytoja tapo Ona Mazovietė. 1505–1525 m. pastatyta Lomžos Šv. Arkangelo Mykolo katedra. 1517 m. šių žemių valdytoju tapo kunigaikštis Janušas III, po kurio mirties 1526 m. žemės tapo Lenkijos karalystės dalimi. 1593–1633 m. žemėse veikė keturios apskritys: *Kolno*, *Ostrolenkos*, *Ostruvo* ir *Zambruvo*. 1795 m. žemės tapo Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos, Balstogės departamento dalimi. Šiaurinėje žemių dalyje Kurpių girioje nuo senų laikų gyvena Kurpių entnografinė grupė.


Vaizdas:Mazowsze1381.png|Mazovija 1381-1426 m.
Vaizdas:Mazowsze1313.png|Mazovija 1313 m.


## Nuorodos

* Aprašymas apie žemes I (lenk.) ;
* Aprašymas apie žemes II (lenk.);
* Lomžos apskrities tinklalapis (lenk.).

## Literatūra

* Praca Zbiorowa, „Ziemia Łomżyńska”, Towarzystwo Przyjaciół Ziemi Łomżyńskiej, Łomża 2004, ISBN 83-912037-5-1
Iššokančioji mina

**Iššokančioji mina** (; ) – priešpėstinė skeveldrinė mina, kuri sprogsta išsviesta 0,5–1,5 m virš žemės paviršiaus. Tai padidina skeveldrų lėkimo tolį. Sprogstamąją dalį paprastai išsviedžia išmetamasis užtaisas, kartais – spyruoklė.

Pirmoji žinoma iššokančioji mina buvo Antrojo pasaulinio karo metais naudota Vokietijos *S mina*. Kitos valstybės (JAV, TSRS ir kt.) tokias minas ėmė gaminti nusižiūrėję nuo vokiečių. Panašias minas gamino ir Vietnamas, Kinija, Italija. 

Kai kuriose JAV iššokančiose minose sprogstamoji dalis būdavo 60 mm minosvaidžio mina su specialių delstiniu sprogdikliu, kurį sužadina išmetamasis užtaisas. 

Iššokančiosios minos yra sudėtingesnės už tipiškas priešpėstines minas. Jos netinka minavimui išbarstant, nes jų konstrukcija reikalauja jas įkasti į gruntą. Gali būti naudojamos kaip valdomos minos, tačiau dažnai sprogsta užkliuvus atotampą ar ūsus. 

Iššokančių minų konstrukcijoje daug metalo, todėl tokias minas gana lengva aptikti metalo detektoriais. Tačiau minuojant šiomis minomis greta dažnai minuodavo ir mažametalėmis minomis, kad būtų sunkiau išminuoti.

## Pavyzdžiai
* S mina (Vokietija) – pirmoji iššokančioji mina. 
* M16 APM (JAV) – JAV mina, gaminta pagal trofėjinius S minos brėžinius. Į orą iššauna apie 1,2 m ir ten detonuoja, sviesdamas skeveldras į visus šonus.
* OZM – Rusijos priešpėstinių minų šeima (OZM-3, OZM-4 and OZM-72).
* PROM-1 (Jugoslavija)
* Valmara 59 ir Valmara 69 (Italija)


File::OZM-3 2 (ORDATA).jpg|OZM-3 mina (TSRS)
File:M16a2mine.png|M16A2 mina (JAV)
File:PROM-1 bounding landmine.jpg|PROM-1 mina (Jugoslavija)
File:Valmara 59 mine.JPG|Valmara 59 (Italija)
File:PSM-1 4 (ORDATA).jpg|ПСМ-1 (Bulgarija)


## Nuorodos
* Мины-лягушки: как из-под земли
Narevo žemupio slėnis

**Narevo žemupio slėnis** () - mezoreljefas esantis Vidurio Lenkijos žemumoje šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės ir Mazovijos vaivadijose. Šiaurėje ribojasi su Kurpių lyguma, šiaurės rytuose su Kolno aukštuma bei Bebro upės žemuma ir pietuose su Lomžos tarpupiu. Slėnio plotis vietomis siekia nuo 1,5 km iki 7 km nuo Narevo upės. Slėnis prasideda toje vietoje, kur Bebro upė įteka į Narevo upę ir baigiasi prie Serocko miesto, kur į Narevo upę įteka Bugo upė. Slėnio ilgis 210 km. Į slėnio teritoriją patenka šios didesnės gyvenvietės: Lomža, Ostrolenka, Pultuskas, Ružanas ir Novogrudas. 

## Taip pat skaitykite

* Narevo aukštupio slėnis.

## Literatūra

* Jerzy Kondracki: Geografia regionalna Polski. Warszawa: PWN, 2002. ISBN 83-01-13897-1. 
* Słownik geograficzno-krajoznawczy Polski. Warszawa: PWN, 1998. ISBN 83-01-12677-9.
Gresija

**Gresija** ( – „Graikija“) – miestelis šiaurės Kosta Rikoje, Alachuelos provincijoje, Centriniame slėnyje, kalnų pašlaitėje, 27 km į šiaurės vakarus nuo Alachuelos. Kantono centras.

Miestelio įžymybė – Malonės Mergelės katedra, pastatyta iš plieno lakštų. Ją XIX a. pastatė belgų meistrai.

## Šaltiniai
Atenasas

**Atenasas** ( – „Atėnai“) – miestelis Kosta Rikoje, Alachuelos provincijoje, Centrinio slėnio vakaruose, 25 km į vakarus nuo Alachuelos. Kantono centras. Pro gyvenvietę eina Heredijos–Orotinos plentas (CR-3). Yra bažnyčia su parku, medicinos punktas, keli bankai, turgus. Apylinkėse auginama kava.

## Istorija

Kantono centras nuo 1868 m. Tokį pavadinimą miesteliui skyrė tuometinis šalies vadovas, graikų kultūros gerbėjas Chosė Rafaelis Alvaradas.

## Šaltiniai
Palmaresas (Kosta Rika)

**Palmaresas** () arba **Alachuelos Palmaresas** (*Palmares de Alajuela*) – miestelis Kosta Rikoje, Alachuelos provincijoje, Centriniame slėnyje, 38 km į šiaurės vakarus nuo Alachuelos, 6 km į pietryčius nuo San Ramono. Kantono centras. Greta praeina Panamerikos plentas. Yra katalikų bažnyčia. Verčiamasi kavos, tabako auginimu. Sausį Palmarese vyksta kasmetinė šventė, karnavalas.

## Istorija

Kantono centras nuo 1888 m.
Palmaresas

**Palmaresas** (*Palmares* – „palmių giraitė“) gali reikšti šias vietoves:

* Palmaresas – miestas Brazilijoje, Pernambuke;
* Palmares Paulista – miestas Brazilijoje, San Paulo valstijoje;
* Palmares do Sulas – miestas Brazilijoje, Pietų Rio Grandėje;
* Palmaresas – miestelis Kosta Rikoje;
* Palmareso Respublika (*Quilombo dos Palmares*) – XVII a. pabėgusių vergų valstybė dab. Brazilijoje.
Lomžos tarpupis

**Lomžos tarpupis** () – mezoreljefas, esantis Vidurio Lenkijos žemumoje šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės ir Mazovijos vaivadijose. Šiaurėje ribojasi su Narevo žemupio slėniu, rytuose su Aukštutinės Mazovijos aukštuma ir Červoni Buro mišku. Tarpupis išsidėstęs tarp Narevo ir Bugo upių. Aukščiausias tarpupio taškas yra 227 m aukštyje virš jūros lygio.
Ožas (upė)

**Ožas** () – upė šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės ir Mazovijos vaivadijose, Zambruvo apskrityje. Kairysis Narevo upės intakas. Upė teka Lomžos tarpupio geografiniame regione. Upė išteka iš Červoni Buro miško prie Šumovo kaimo. Upė įteka į Narevo upę prie Ružanos kaimo.
Orotina

**Orotina** () – miestelis Kosta Rikoje, Alachuelos provincijoje, pakrantės lygumoje, 48 km į pietvakarius nuo Alachuelos, 26 km nuo Ramiojo vandenyno. Kantono centras. Keliai į Alachuelą, San Chosė, Puntarenasą. Yra bažnyčia, kelios mokyklos. Verčiamasi žemės ūkiu. Vyksta kasmetinė vaisių šventė.

## Istorija

Senovėje įėjo į Orotinjos regioną, valdomą kasiko Gurutinos.
San Ramonas (Kosta Rika)

**San Ramonas** () – miestelis Kosta Rikoje, Alachuelos provincijoje, Centriniame slėnyje, Tilarano Kordiljeros pašlaitėje, 44 km į šiaurės vakarus nuo Alachuelos. Kantono centras. Netoliese praeina Panamerikos plentas, išsišakoja keliai į kalnuose įsikūrusias gyvenvietes. Turistinis centras (kelionės prie Arenalio), netoliese įsteigtas Alberto Manuel Brenes biologinis rezervatas.

## Istorija

San Ramonas įkurtas 1854 m., o 1856 m. tapo kantono centru.
San Ramonas

**San Ramonas** ( – „Šv. Raimondas“) gali reikšti šias vietoves:

* San Ramon de la Nueva Oranas – miestas Argentinoje;
* San Ramonas – miestas Kosta Rikoje;
* San Ramonas – miestas Čilėje, Santjage;
* San Ramonas – gyvenvietė Salvadore;
* San Ramonas – gyvenvietė Nikaragvoje;
* San Ramonas – miestelis Peru;
* San Ramonas – miestas JAV, Kalifonijoje;
* San Ramonas – miestelis Urugvajuje.
Kesada

**Kesada** () – miestas Kosta Rikos šiaurėje, Alachuelos provincijoje, Centrinės Kordiljeros pašlaitėje, 59 km į šiaurės vakarus nuo Alachuelos. Didžiausio šalyje San Karloso kantono administracinis centras. Pro miestą eina pagrindinis kelias, jungiantis Centrinį slėnį su šalies šiaure. Verčiamasi žemės ūkiu, gyvulininkyste. Maisto (pieno), odos apdirbimo (balnų gamyba ir kt.) pramonė. Veikia katedra, ligoninė.

## Istorija

Ikikolumbiniais laikais čia gyveno indėnai votai. 1640 m. ispanų karininkas Cheronimas de Retes i Lopes de Ortega įkūrė ***San Cheronimo de los Voto*** (*San Jerónimo de los Voto*) gyvenvietę. 1884 m. čia įsikūrė Kesadų šeima, vietovė pavadinta Kesada. 1953 m. Kesadai suteiktas miesto statusas.


Image:Pavilion of Ciudad Quesada, Costa Rica park.jpg|Miesto parkas
Image:People waiting at Ciudad Quesada, Costa Rica bus station.jpg|Autobusų stotis
Image:San Antonio of Quesada, Costa Rica.jpg|Miesto gatvė
Sarči

**Sarči** () – miestelis Kosta Rikoje, Alachuelos provincijoje, Centrinio slėnio vakaruose, Centrinės Kordiljeros papėdėje, 27 km į šiaurės vakarus nuo Alachuelos, tarp Gresijos ir Narancho. Valverde Vegos kantono centras. Yra bažnyčia, amatininkų turgus, botanikos sodas, didžiausias pasaulyje jautinis vežimas. Sarči yra svarbus amatų centras: gaminami vežimai, indai, baldai, dekoratyvūs dirbiniai, siuvami balnai.

## Istorija

Gyvenvietė įkurta XIX a., miesto statusą gavo 1963 m.
Upala

**Upala** () – miestelis Kosta Rikos šiaurėje, Alachuelos provincijoje, San Karloso lygumoje, 195 km į šiaurės vakarus nuo Alachuelos, netoli Nikaragvos sienos. Kantono centras. Keliai į La Krusą, Kesadą, Kanjasą. Yra bažnyčia, kelios mokyklos, ligoninė, turgus. Verčiamasi žemės ūkiu.

## Istorija

Upalai miesto statusas suteiktas 1970 m.
PROM-1

**PROM-1** (iš **''P**rotupješačka **R**asprskavajuća **O**dskočna **M**ina'') – priešpėstinė skeveldrinė aplinkinio kovimo iššokančioji mina (Jugoslavija).

Mina buvo sukurta Jugoslavijoje, jos konstrukcija paremta vokiškos Antrojo pasaulinio karo metų minos SMI-35 pavyzdžiu.

Suveikęs sprogdiklis padega parakinį delsiklį, kuris po 1-2 sekundžių padega išmetamąjį užtaisą iš dūminio parako trinkelės. Uždelsimas reikalingas tam, kad ant minos užlipęs kareivis spėtų kiek atsitraukti ir nesutrukdytų minai išlėkti aukštyn. Sprogdamas išmetamasis užtaisas į 0,7-0,8 m aukštį išsviedžia minos kovinį užtaisą, kurį susprogdina užtaiso sprogdiklis, timptelėtas lynelio, vienu galu pririšto prie minos pagrindinio korpuso dugno, kitu – prie išsviesto pagrindinio užtaiso. Jei kovinis užtaisas neišlekia iki reikiamo aukščio, jis nesprogsta.

Mina kauna skeveldromis, kurios susidaro skylant ketiniam pagrindinio užtaiso korpusui. 0,7-0,8 m aukštyje sprogusios minos skeveldros pažeidžia net ant žemės gulinčius kareivius.

Buvo Jugoslavijos kariuomenės ginkluotėje. 2009 m. ir vėliau nebegaminama.
Naudota šiose šalyse: Angola, Bosnija ir Hercegovina, Čilė, Kroatija, Eritrėja, Irakas, Serbija, Kosovas, Mozambikas, Namibija.

PROM-1 gali būti atpažinta pagal aptiktas atotampas arba į viršų styrančią sprogdiklio sąranką. Dėl didelio metalo kiekio mina lengvai aptinkama metalo ieškikliais. Laikoma viena pavojingiausių minų išminuojant.

Mina gali būti naudojama ir vandenyje iki 50 cm gylio.

## Taktinis techninis aprašas

## Analogiškos minos
* OZM-4
* OZM-72

## Nuorodos

* PROM-1 Anti-personnel Mine
Drėgnasis vidutinių platumų miškas

**Drėgnieji vidutinių platumų miškai** – paplitę vidutinių platumų srityse, pakrančių ir kalnų pašlaičių zonose, kur iškrenta daug kritulių. Šiuos miškus sudaro pušūnai ir lapus metantys lapuočiai medžiai.

Tokie miškai pasiskirstę pagal žemynus ir jų dalis:

* Europoje – Tai pietvakarių Skandinavijos pusiasalio dalyje (Norvegijos pietvakariai), Airijos saloje, vakarinėje Didžiosios Britanijos salos dalyje, Bretanėje (Prancūzijos vakarai), neplačiam Pirėnų pusiasalio šiaurinės dalies ruože bei Balkanų pusiasalio vakarų dalyje.
* Azijoje – Rusijos Tolimuosiuose rytuose esančioje Sachalino saloje bei Primorės krašte, Šangjano kalnuose (*Changbai Mountain Range*) esančiuose tarp Kinijos ir Šiaurės Korėjos.
* Šiaurės Amerikos žemyno vakaruos nuo pietų Aliaskos iki šiaurės Kalifornijos (Kanados Britų Kolumbijos provincija, JAV – Aliaskos, Vašingtono, Oregono, Kalifornijos valstijos) palyginus siauru ruožu palei Ramųjį vandenyną. Taip pat Apalačų kalnų nedideliam ruože nuo šiaurės Džordžijos valstijos iki Naujosios Anglijos.
* Pietų Amerikos žemyne Valdivijos drėgnieji miškai, kuriais apaugusi pietvakarinė žemyno dalis priklausanti Čilei bei magelaniniai subpoliariniai drėgnieji miškai augantys žemyno pietuose – dalis pietinių Čilės ir Argentinos teritorijų.
* Australijos žemyno pietryčiuose – Viktorijos valstija ir Tasmanijos sala.
* Okeanijoje – Naujosios Zelandijos Pietų salos vakarinė dalis, Oklendo salos.

Taip pat drėgnais vidutinių platumų miškais apaugę ir dalis subtropinio klimato regionų.
Tai Australijos žemyne Naujojo Pietų Velso valstijos rytų dalis), Okeanijoje Naujosios Zelandijos Šiaurės sala. Azijoje Kaspijos drėgnieji miškai, augantys prie Kaspijos jūros pietinės ir pietvakarių dalies. Palei Juodosios jūros pietryčių pakrantę Gruzijoje ir Turkijoje. Taip pat Japonijos salose.

## Taip pat skaitykite
* Drėgnasis atogrąžų miškas
* Debesų miškas
* Drėgnasis miškas
* Džiunglės
* Miškas
Linas Pečiūra

**Linas Pečiūra** (1960 m. Kaune – 2020 m. rugpjūčio 15 d. ten pat) – Lietuvos gitaristas.

## Biografija

1984 m. baigė Muzikos konservatorijos Klaipėdos fakulteto Džiazo katedrą.

Grojo P. Narušio, P. Tadaro, R. Grabšto bigbenduose ir diksilenduose, G. Kuprevičiaus grupėje „Argo“, Gintarės Jautakaitės, Romo Dambrausko grupėse. Ilgą laiką dirbo Kauno Muzikinio teatro orkestre. Grojo ir vadovavo diksilendui „Jumping time band“, E. Sipavičiaus grupei „Tėtė šoka bugį“, kituose projektuose.

Pastarąjį dešimtmetį koncertavo su savo grupe „Geri laikai“, kurioje muzikantus yra pakeitęs programuotas akompanimentas. Dažnai teko groti ir vienam.

Dirbo ir pedagoginį darbą.

Palaidotas Karmėlavos kapinėse.

## Nuorodos
* http://www.youtube.com
* Diskografija
* Asmeninė svetainė
Brokas (upė)

**Brokas** () – upė šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės ir Mazovijos vaivadijose, Mazovijos Vysokio ir Zambruvo apskrityse. Dešinysis Bugo upės intakas. Upė teka Aukštutinės Mazovijos aukštumos geografiniame regione. Upė išteka netoli Broko ir Jablon Ušinskių kaimų. Į upę įteka Strugos ir Brok Mali upės. Upė teka per Mazovijos Vysokio ir Čiževo miestus.


Vaizdas:Brok (rzeka)-dln bieg Broczysko.jpg|Mažas upės krioklys


## Nuorodos

* Upės aprašymas (lenk.).

## Literatūra

* Słownik geograficzno-krajoznawczy Polski, Warszawa 1994 ISBN 83-01-09822-8
Meškų botaninis-zoologinis draustinis

**Meškų botaninis-zoologinis draustinis** – saugoma teritorija Tauragės rajone, botaninis-zoologinis draustinis. Įsteigtas 2011 m. Plotas 146,01 ha.

Apima Šešuvies upės slėnio užliejamas pievas greta Meškų kaimo. Draustinis įsteigtas siekiant išsaugoti šioje teritorijoje randamas Europos Bendrijos svarbos rūšis: kraujalakinius melsvius (*Maculinea teleius*) ir didžiuosius auksinukus (*Lycaena dispar*) bei užtikrinti palankią saugomų rūšių apsaugos būklę. Draustinyje taip pat saugomos Europos Bendrijos svarbos gamtinės buveinės: nesusivėrusios žemyninės smiltpievės, natūralūs eutrofiniai ežerai su plūdžių arba aštrių bendrijomis, stepinės pievos, rūšių turtingi briedgaurynai, rūšių turtingi smilgynai, eutrofiniai aukštieji žolynai, aliuvinės pievos, šienaujamos mezofitų pievos, medžiais apaugusios ganyklos.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Saugomų teritorijų valstybės kadastras
Aleksandrijos herbas (Skuodas)

**Aleksandrijos herbas** – pagrindinis Aleksandrijos kaimo ir Aleksandrijos seniūnijos (Skuodo rajono savivaldybė) heraldinis atributas.

## Aprašas

Sidabriniame skydo lauke iš žalios papėdės išauga dvi viena į kitą viršūnėmis ir šakomis palinkusios žalios liepos, suformuodamos A raidę – miestelio pavadinimo pirmąją raidę.

## Simbolika
* Skydo laukas: jis nuspalvintas sidabru, kuris heraldikoje reiškia vandenį – Aleksandrijos atveju gali asocijuotis su žinoma apylinkėse Šmitos versme. 
* Dvi liepos: viena į kitą palinkusios ir viršūnėmis susipynusios liepos primena arką, arba vartus, kurie Lietuvoje iš seno buvo statomi garbingų svečių sutikimui. Jie yra tarsi durys į mūsų kraštą, nes kaimas įsikūręs visai šalia Latvijos. Liepa – nuo seno garbintas gyvybės medis su gydomųjų savybių turinčiais žiedais, bendruomeniškumo simbolis. Liepos Lietuvoje sodintos aplink sodybas, šaltinius, kaimus ir dėl to simbolizavo bendrijos centrą. 

## Istorija

Buvo svarstyti keli galimi herbo variantai: istorinės Apuolės motyvas; Šmitos versmė, garsus gamtos paveldo objektas; vaizdinga senų liepų alėja, ypač brangi vyresniesiems Aleksandrijos gyventojams. Kadangi pirmieji du apylinkės objektai yra atokiau nuo kaimo, pasirinktas paskutinis variantas, nutarus herbe pavaizduoti dvi viena į kitą palinkusias žalias liepas. Pasiūlyta tokia jų kompozicija skyde, kad jos primintų liepų alėjos pradžią ir sudarytų A raidę. Ji rodytų Aleksandriją ir galėtų būti priskirta „kalbančiųjų“ simbolių grupei.
        
Aleksandrijos herbas Lietuvos heraldikos komisijos buvo aprobuotas 2011 m. vasario 24 d. (komisijos posėdžio protokolas Nr. 6K–3 (419)). Herbą 2011 m. kovo 29 d. dekretu Nr. 1K-647 patvirtino prezidentė Dalia Grybauskaitė. Etalono autorius – dailininkas Rolandas Rimkūnas.

## Šaltiniai
Sunki vasara

**„Sunki vasara“** – Lietuvos sunkaus roko grupė, susikūrusi Kaune 1987 m. ir gyvavusi iki 1989 metų.

## Istorija

1988 m. gruodžio mėn. pasikeitė grupės sudėtis – Algirdas Juodgalvis (klavišiniai) pakeitė A.Ratkelį, prie grupės prisijungė Valdas Šileikis (boso gitara) ir Ričardas Ūsas (mušamieji).
1989 m. A.Juodgalvis pasitraukė iš grupės, o Valdą pakeitė Arijus Skorupskis (ex „Trylika“ boso gitara), Ričardą – Egidijus Petravičius (Paisas, „Piligrimas“) (mušamieji), bet grupė netrukus iširo.

## Nariai

* Eugenijus Šimonis (ex. „Piligrimas“) – gitara, vokalas,
* Valdas Venslavičius – gitara,
* Algirdas Ratkelis  - klavišiniai, mušamųjų kompiuteris

## Kūriniai, Diskografija
* 1988 m. gegužės mėn. įrašė albumą (juostą) „Keistas metas“.

## Nuorodos
* Sunki Vasara 
* Sunki vasara „Išsiskyrimas“
Papagajo įlanka

**Papagajo įlanka** ( – „papūgų įlanka“) – Ramiojo vandenyno įlanka, įsiterpusi į Kosta Rikos šiaurės vakarinę pakrantę (Gvanakastės provincija). Driekiasi tarp Nikojos pusiasalio pietuose ir Papagajo pusiasalio šiaurėje. Ilgis – 60 km, plotis – iki 30 km. Įlankos pakrantės yra turistinė sritis. Dalis teritorijos patenka į Santa Rosos nacionalinį parką.
Papagajo pusiasalis

**Papagajo pusiasalis** ( – „papūgų pusiasalis“) – pusiasalis Kosta Rikos šiaurės vakaruose, Gvanakastės provincijoje, išsikišęs į Ramųjį vandenyną, iš pietų skalaujamas Papagajo įlankos. Pusiasalis pasižymi laukinės gamtos plotais, balto smėlio paplūdimiais, didele bioįvairove. Įsteigtas Santa Rosos nacionalinis parkas. Gausu prabangių viešbučių, poilsio centrų, vilų, golfo aikščių.
Tempiskė

**Tempiskė** () – upė Kosta Rikos šiaurės vakaruose, Gvanakastės provincijoje. Prasideda Gvanakastės Kordiljeroje, Orosi ugnikalnio papėdėje, 900 m aukštyje. Aukštupyje vadinama ***Tempiskitu*** (*Tempisquito*). Teka daugiausia pietų kryptimi, tektonine dubuma, ir skiria Nikojos pusiasalį nuo žemyno. Nuo aplinkinių kalnų – Nikojos aukštumų ir Gvanakastės Kordiljeros – į Tempiskę suteka daug intakų. Įteka į Ramiojo vandenyno Nikojos įlanką, sudaro 3 km pločio estuariją.

Didžiausi intakai: Koloradas, Liberija, Saltas, Bebederas, Bolsonas, Kebrada Honda, Čarkas, San Larasas, Garsonas ir Piedrasas.

Upės baseinas pasižymi neliestos gamtos plotais, bioįvairove. Svarbiausia saugoma teritorija – Palo Verdės nacionalinis parkas. 2002 m. per upę nutiestas Kosta Rikos–Taivano draugystės tiltas, sujungęs žemyną su Nikojos pusiasaliu.

Ikikolumbiniais laikais upė vietinių gyventojų čorotegų vadinta ***Sabandi*** (*Sabandí, Sapancí*). Pavadinimas Tempiskė kildinamas iš actekų kalbos žodžio *templixqui* ir reiškia „upės krantų sargas“.

## Šaltiniai
Akira Jošidzava

**Akira Jošidzava** (吉澤 章 *Yoshizawa Akira*; 1911 m. kovo 14 d., Kaminokava, Japonija – 2005 m. kovo 14 d.) – šiuolaikinio origami meistras, populiarintojas.

## Biografija
Akira Jošidzava gimė 1911 m. kovo 14 d. Toshigi prefektūroje pieno fermerių šeimoje. Baigė tik šešias klases ir trylikos metų išvažiavo į Tokiją dirbti fabrike, gaminti mašinų dalis. Tačiau savo išsilavinimą tęsė vakarinėje mokykloje. 1937 m. jis metė darbą fabrike ir visą laiką skyrė savo hobiui – origami, vos pragyvendamas iš atsitiktinių vienkartinių darbų. Antro pasaulinio karo metu jis dirbo Honkongo karo ligoninėje sanitaru, kur jis puošė savo pacientų lovas gražiais origamiais. Paskui dėl ligos grįžo atgal į Japoniją.

1944 m. šiek tiek jo sukurtų modelių buvo išleista Isao Honda‘os knygoje „Origami Shuko“. Pirmo pripažinimo sulaukė 1951 m., kada Tadasu Iizawa, žurnalo „Asahi Graph“ redaktorius, ieškojo ko nors, kas galėtų sukurti Zodiako ženklų origamius, kurių reikėjo iliustruoti straipsniui. Tuo metu jis vilkėjo seną karo uniformą – vienintelį savo drabužį ir pardavinėjo „tsukudani“ (žuvies patiekalas) vaikščiodamas per butus. Pasakojama, jog žurnalas nupirko jam naujus drabužius ir apgyvendino jį viešbutyje, kuriame jis dieną naktį dirbo prie Zodiako ženklų origamių kūrimo. Žurnalas išėjo 1952–ųjų sausio mėnesį, išgarsindamas Jošidzavą per vieną naktį.

Iizawa ir toliau gelbėjo. Su jo pagalba 1954 m. išėjo pirmoji Akiros Jošidzavos knyga „Atarashi Origami Geijutsu“ (naujasis origami menas). Tai pirmoji knyga, kurioje pateikiama jo sugalvota lankstymo instrukcijų (brėžinių) sistema, leidžianti pagal jas išlankstyti origami ir nemokančiam japonų kalbos žmogui. Tokie patys lankstymo schemų simboliai naudojami ir dabar.

Tais pačiais metais jis įkūrė ir „Tarptautinį origami centrą“ Tokijo mieste, 1955 m. Ginzoje surengė pirmą didelę origami darbų parodą, vėliau tais pačiais metais pasirodė jo darbų paroda ir Amsterdame, Stedelijko muziejuje. Ši paroda išgarsino jį Vakaruose.

Vėliau jis važinėjo po pasaulį, remiamas Japonijos fondų kaip kultūros atstovas. Per savo gyvenimą jis parašė 18 knygų ir iki 1989 m. sukūrė daugiau nei 50000 origami modelių.
1983 m. jis apdovanotas „Tekančios saulės ordinu“.

Jo knygos pradėjo „origami renesansą“, po duotos pradžios daugybė žmonių iš viso pasaulio susidomėjo šiuo menu, ėmė kurtis origami mėgėjų draugijos, pradėtos kurti naujos lankstymo technologijos (pvz., „tissue-foil“, „wet folding“ etc.) Pradėta leisti daug daugiau knygų. Akira Jošidzava mirė 2005 m. kovo 14 d. per savo gimtadienį, sulaukęs lygiai 94-ių metų.
Arenalio ežeras

**Arenalio ežeras** () – tvenkinys Kosta Rikos šiaurėje, didžiausias šalies vandens telkinys. Telkšo Alachuelos ir Gvanakastės provincijose, kalnuose, netoli Arenalio ugnikalnio ir Monteverdės rūko miško. Ilgis 30 km, plotis iki 5 km. Vidutinis gylis – 30–60 m (vandens lygis svyruoja priklausomai nuo metų laiko).

Arenalio ežeras sudarytas 1979 m. Buvo iškeldinti Arenalio ir Tonadoros miestai. Vanduo naudojamas hidroenergijos gamybai, rekreacijai.
Atotampa

**Atotampa** (; ) – įtempta viela ar virvė, vienu galu pririšta prie mechaninio sprogdiklio, naudojama kaip minos jutiklis. Kareiviui užkliuvus už atotampos mechaninis sprogdiklis susprogdina miną. Atotampos plačiai naudojamos iš granatų darant improvizuotas minas. 

Atotampos paprastai naudojamos su skeveldrinėmis priešpėstinėmis minomis bei su signalinėmis minomis. Atotampos labai padidina tokių minų efektyvumą. Kartais naudojamas ir su fugasinėmis minomis. 

JAV kareiviai minų atotampoms aptikti kartais naudoja aerozolines virvutes (), kurios išpurškiamos įtartiname plote. Jei aerozolinė virvutė nugula ant žemės, toje vietoje atotampų nėra. O jei atotampa yra, tenai virvutė būna pakilusi aukštyn, tačiau susprogdinti minos negali, nes yra labai lengva. Taip aerozolines virvutes JAV kareiviai naudoja Irake.


File:Russian - MUV pull fuze.jpg|Rusiškas sprogdiklis MUV, naudojamas su atotampomis
vaizdas:PMR-2A.JPEG|Jugoslaviška kuolelinė mina PMR-2A, kairėje, kiek įstrižai eina atotampa.
File:US Navy 050312-N-5781F-006 Aviation Ordnanceman 2nd Class Billy Stocker, assigned to Explosive Ordnance Disposal Mobile Unit Five (EODMU-5), uses available shrubbery to check for trip wires during jungle warfare training exerci.jpg|JAV kareivis apmokymuose mokosi aptikti atotampas džiunglėse


## Nuorodos

* Как обезвредить растяжку из гранаты?
Nikojos įlanka

**Nikojos įlanka** () – Ramiojo vandenyno įlanka, įsiterpusi ties šiaurės vakariniais Kosta Rikos krantais. Nuo vandenyno atskirta Nikojos pusiasaliu. Nusidriekusi iš pietryčių į šiaurės vakarus 90 km, plotis – 15-50 km. Pietinę ribą žymi linija, jungianti Blanko ir Chudijaso kyšulius.

Įlankoje yra nemažai nedidelių salų: Čira, Venadas, Kabaljas, San Lukasas, Tortuga, Sedrosas, Bechuka ir Pan de Asukaras. Į Nikojos įlanką įteka Tempiskės ir Grande de Tarkoleso upės. Įlankos pakrantės – populiari poilsio vieta. Svarbiausi uostai – Puntarenasas ir Kaldera.
Liberija (Kosta Rika)

**Liberija** () – miestas Kosta Rikos šiaurės vakaruose, 215 km nuo San Chosė, prie Liberijos upės. Gvanakastės provincijos ir Liberijos kantono administracinis centras. Veikia Daniel Oduber Quirós tarptautinis oro uostas, pro miestą eina Panamerikos plentas, yra atšaka į Nikoją. Yra bažnyčia, kelios mokyklos. Svarbus turistinis centras – kelionės į Nikojos ir Papagajo pusiasalių kurortus, Rinkon de la Vjechos ugnikalnį ir kt.

## Istorija

Gyvenvietė įkurta 1769 m. ir pavadinta *El Poblado de Guanacaste* pagal čia augusias tikrąsias rintauses (ispaniškai *guanacaste*). 1824 m. miesto gyventojai siekė prisijungti prie Nikaragvos, bet 1826 m. ***Gvanakastė*** buvo priskirta Kosta Rikai. 1836 m. buvo suteiktas miesto statusas. 1854 m. miestas pervadintas į Liberiją.

## Sportas
* AD Municipal Liberia – futbolo klubas;

## Išnašos
Benshaimas

**Benshaimas** – miestas pietvakairų Vokietijoje, Reino slėnyje, Odenvaldo kalnų papėdėje, į pietus nuo Frankfurto prie Maino. Tekstilės, baldų, popieriaus pramonė; metalo, akmens dirbinių gamyba.

## Istorija

Benshaimas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 771 m.

## Šaltiniai
Meteorai

**Meteorai** – Kauno politechnikos instituto grupė, įkurta 1967 m.

## Istorija
Debiutavo 1967 m. rudenį V-ame Kauno politechnikos instituto (KPI) festivalyje. Pradėjo groti šokių vakaruose KPI 5-uose rūmuose (Statybos faklultetas). Grojo „The Beatles“, „The Rolling Stones“, „The Animals“ ir kitų tuo metu populiarių Vakarų šalių bei Lenkijos grupių kūrinius. Aranžavo lietuvių liaudies dainas, kūrė savas. Kai kurios jų tapo populiarios, buvo atlikti įrašai radijo ir televizijos studijoje.

Neapsiribota vien grojimu studentų vakaruose – dalyvauta miesto kolektyvų apžiūrose, konkursuose, KPI rengtuose festivaliuose. Paskatinimui 1969 m. „Meteorams“ kartu su kitais meno kolektyvais buvo leista išvykti į Bulgariją ir Rumuniją. 1970 m. iškovota teisė reprezentuoti KPI koncertuojant respublikoje instituto mokslo ir kultūros dienų metu.

## Nariai
**Pradinė grupės sudėtis**:
* Arūnas Alesius – klavišiniai, vokalas (vadovas)
* Gerardas Balaišis – bosinė gitara, vokalas, pagrindinis dainų autorius
* Jonas Toleikis – ritminė gitara, vokalas
* Antanas Mačys – mušamieji

**Vėliau į grupę įsijungė**:
* Remigijus Naudžiūnas – solo gitara, smuikas
* Kęstutis Krivickas – saksofonas, vokalas
* Algis Tamošiūnas – bosinė gitara
* Vytautas Raguckas – mušamieji

Koncertines programas vedė Kęstutis Adomaitis.

## Renginiai
Klube COMBO dalyvauta legendinių big-bito grupių koncertuose:
* 2006 m. Prisiminkime 70-uosius!
* 2007 m. Amžinai gyvi (vakaras-koncertas, skirtas atminti gitaristą Alfonsą Paurazą)
* 2008 m. The Beatles ir mes
* 2009 m. Hipiai sugrįžo
* 2010 m. Big-bito festivalis Druskininkuose

## Literatūra
* Lietuvos rokas: ištakos ir raida / Mindaugas Peleckis. – Vilnius: Mintis, 2011. – 603 p.: iliustr. – ISBN 978-5-417-01030-9
* Lietuvos roko pionieriai / Rokas Radzevičius. – Vilnius: Vaga, 2012. – 462 p.: iliustr. – ISBN 978-5-415-02288-5

## Šaltiniai

## Nuorodos
* www.rockopedia.lt 
* Druskininkų Big-bito festivalis, 2010 m.
Trylika (grupė)

**„Trylika“** – Lietuvos sunkaus roko grupė, susikūrusi Kaune 1987 m.

## Istorija
Susikūrė 1987 m.

## Nariai
* Artūras „Ačkazauras“ Gumbrevičius (1966.09.25 – 2000.08.05) – vokalas
* Arijus Skorupskis –gitara (iki 1988), bosinė gitara (nuo 1988)
* Vytautas Inokaitis - gitara
* Viktoras Andrejevas - mušamiej
* Anatolijus Rozumas – gitara (nuo 1988)
* Vladimiras Lavrentjevas – mušamieji (nuo 1988)
* Marius Klusas (1970.01.13 - 2009.04.06) - bosinė gitara
*

## Kūriniai, Diskografija
* Mes dievai
* Tavo meilė sau 
* Tikėk

## Nuorodos
* www.rockopedia.lt
Senatorių rūmai (Roma)

**Senatorių rūmai** () – rūmai Kapitolijaus aikštėje Romoje, Italijoje, čia įsikūrusi Romos merija.

## Istorija

XIII a. ant senųjų Tabularijaus (archyvas) griuvėsių buvo pastatyti Senatorių rūmai. Dabartinį rūmų fasadą sukūrė architektas Džiakomas Dela Porta (), o darbus atliko Džirolamas Rainaldis (). Mikelandželas sukūrė laiptus ir fontaną. Fontaną puošia trys statulos: iš šonų Tibas ir Nilas, o centre - iš porfyro ir marmuro sėdinti deivė Minerva. 1579 m. ant pastato architektas Martinas Longi () pastatė Kapitolijaus bokštą, kurio viršuje yra Romos deivės skulptūra su paauksuotu kryžiumi. Bokšto laikrodis buvo paimtas nuo netoliese esančios Santa Maria in Aracoeli bažnyčios fasado.

## Nuorodos
* Palazzo Senatorio: scoperto trittico medievale
Laikas (grupė)

**Laikas** – Lietuvos sunkaus roko grupė, susikūrusi Babtuose 1986 m.

## Istorija

1980 metais Babtų kultūros namuose muzikantas Kąstytis Barštys subūrė pramokusius groti berniukus į grupę. Osvaldas Simokaitis grojo gitara, brolis dvynys Giedrius – bosine gitara, Rasa Vilkevičiūtė – klavišiniai, Henrikas Bučys mušamaisiais.

Netrukus grupė pradėjo groti Babtų vidurinėje mokykloje šokių vakarų metu, kuriai vadovavo mokytojas Vidas Mikalauskas. 1981 m. prie grupės prisijungė ir Robertas Danauskas – gitara.

Pabaigus mokyklą 1986 m. Babtų kultūros namuose Osvaldas Simokaitis ir Robertas Danauskas, radę bendraminčių įkūrė roko grupę „Laikas“, kurioje gojo Arvydas Beiga – vokalas, gitara, Arūnas Liaudanskas solo gitara, Virginijus Svirskas – mušamieji, Osvaldas Simokaitis- boso gitara, Robertas Danauskas – klavišiniai.

Nuo 1988 m. Aivars Aukstinš- mušamieji.

Nuo 1992 m. Arvydas Vaiveras – boso gitara, Arvydas Beiga – vokalas, gitara, Arunas Liaudanskas solo gitara, Robertas Danauskas – mušamieji.

Nuo 2003 m. prie grupės prisijungė Arūnas Antanavičius – vokalas.

Nuo 2010 m. grupėje gitara groja Algirdas Ratkelis.

Laikas repertuare turi per 30 savos kūrybos dainų. Per šiuos kūrybinės veiklos metus grupė koncertavo daugelyje įvairių renginių, švenčių ir festivalių metu.

2016 metais grupė atšventė veiklos 30-metį.

## Nariai
* Robertas Danauskas – mušamieji
* Arvydas Beiga - vokalas
* Arūnas Antanavičius – vokalas (iki 2016m.)
* Arūnas Liaudanskas – gitara
* Arvydas Vaiveras – boso gitara
* Algirdas Ratkelis – gitara, klavišiniai

## Kūriniai, Diskografija
* CD 2024
* CD 2018
* CD 2016
* CD 2012
* Baikerių naktys, Jadagoniai 2018m.
* Klube Combo, Kaunas 2016m.
* "Lietuviško roko legendos III", Combo klubas, Kaunas, 2013

## Nuorodos
* Facebook 
* Soundcloud
Didysis bobausis

**Didysis bobausis** (*Gyromitra gigas*) – bobausių genties grybas.

Panašus į valgomąjį bobausį, tik vaisiakūniai stambesni, didesni ir dažniausiai geltonos spalvos. Kepurėlė 8−12 cm skersmens, rutuliška, daugiau beformė, sudaryta iš didelių skiaučių, kurių kraštai nukarę žemyn, gelsvos ochrinės, gelsvos arba rudos spalvos. Kartais pasitaiko tiesiog gigantiško dydžio egzemplioriai, kurių kepurėlės siekia net 30 cm. Kotas labai trumpas, netaisyklingas, vagotas arba raukšlėtas. Koto dažnai iš po gigantiškos kepurės nesimato. Trama balsvai gelsva, trapi, malonaus kvapo ir skonio. Sporos bespalvės (jų masė balta), elipsiškos, su vienu dideliu ir dviem mažesniais riebaliniais lašeliais.

Auga anksti pavasarį, t. y. nuo balandžio vidurio iki gegužės mėnesio, ūksmėtuose spygliuočių ir lapuočių miškuose, smėlingoje dirvoje. Mitybinė vertė tokia pat kaip ir valgomojo bobausio. Prieš ruošiant maistui vaisiakūnius reikia perpjauti ir užpilti šaltu vandeniu, nes tarp raukšlių ir ertmėse dažnai būna pasislėpusių vabzdžių ar net sliekų. Kaip ir valgomojo bobausio, jo maistui dažnai vartoti nerekomenduojama, nes jame esantis gyromitrinas, ypač dažnai valgant šiuos grybus, kaupiasi kepenyse ir ilgainiui gali sukelti apsinuodijimą.

Randamas retai. Lietuvoje rastas Šalčininkų, Trakų, Varėnos ir Vilniaus rajonuose. 

## Nuorodos
*Didysis bobausis  (anglų k.)
*Didysis bobausis (rusų k.)
Irena Parnavienė

**Irena Rusilaitė–Parnavienė** (1936 m. rugsėjo 5 d. Petriškiuose, Krekenavos vals., Panevėžio aps. – 2010 m. rugpjūčio 3 d. Kėdainiuose) – pedagogė, etnografinio ansamblio vadovė, tautosakininkė, mėgėjų teatro aktorė, renginių vedėja, Trakų ir Kėdainių visuomenininkė.

## Biografija

Irena Parnavienė pradėjo mokytis Šeteniuose pradinėje mokykloje, vėliau  Kėdainiuose lankė Mergaičių gimnaziją, 1954 m. baigė 2–ąją vidurinę mokyklą. 1958 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą. Po lietuvių kalbos ir literatūros studijų pradėjo dirbti mokytoja Balninkų vidurinėje (Molėtų raj.), Kavarsko vidurinėje (Anykščių raj.) mokyklose, vėliau –  Trakų internatinėje sporto mokykloje direktoriaus pavaduotoja, šio rajono kultūros rūmų, Vilniaus mokytojų tobulinimosi instituto darbuotoja.

## Veikla

Irena Parnavienė buvo viena iš Trakų karališkojo rūmų teatro įkūrėjų, aktorė, prisidėjo prie pirmųjų mėgėjų teatrų festivalių „Kanapė“ organizavimo. Buvo daugelio kitų kultūrinių renginių ir švenčių organizatorė, edukacinių programų kūrėja, vedė liaudies ansamblių koncertus (tarp kitų – Jurgio Gaižausko vadovaujamos „Galvės“ programas). 

Baigusi aktyvią darbinę veiklą, 1995 m. išvyko į Kėdainius, kur įsijungė į vietos kultūrinį gyvenimą. Vedė Lietuvos aklųjų ir silpnaregių sąjungos vietinio skyriaus kultūrines programas, su jomis dalyvavo šv. Juozapo parapijos, Kėdainių kultūros centro veikloje. 1997–2010 m. vadovavo etnografinio ansamblio „Temela“ kolektyvui, su kuriuo dalyvavo daugelyje liaudies švenčių. Gaivino krašto senuosius papročius, rinko smulkiąją tautosaką, savo bei vadovaujamo ansamblio autentiškų kūrinių įrašė į kompaktines plokšteles. 

Palaidota Kėdainių Kauno gatvės kapinėse.

## Šaltiniai
	
* Saulė Ramanauskienė, „Iš prieblandos į šviesą“, Rinkos aikštė. 2004 m., gegužės 5 d.
* Julija Gaižutytė, „Tokioms čia vietos nėra: prisiminimai“. Kėdainiai, R. Šukienės leid., 2003 m. ISBN 9986-673-41-0
	
## Nuorodos
	
* Irena Parnavienė – folkloro ansamblio „Temela“ vadovė
* Folklorinio ansamblio jubiliejus
* Irena Parnavienė – Trakų Karališkojo teatro narė	
* Apie Ireną Parnavienę Kėdainių kultūros centro svetainėje