Apreiškimas Jonui

**Apreiškimas Jonui** – paskutinė Naujojo Testamento knyga. Tai apokaliptinė knyga. Šios knygos regėjimai baigiasi nugalėtojo Kristaus, nuteisintų jo žmonių ir sunaikinto blogio vizija.

Didžioji dalis knygos vaizdų sukurti Senojo Testamento pranašų knygose vartojamomis figūromis, esama ne mažiau nei 400 aliuzijų į Senąjį Testamentą.

## Turinys
Knyga prasideda septyniais laiškais bažnyčioms, aprašyti teismo ir pergalės regėjimai: dangiškasis susirinkimas, septyni trimitai, slibinas ir jo karalystė, avinėlis ir jo atėjimas, septynios negandos, Babelės nubaudimas, pergalingasis Kristus. Apreiškimas Jonui baigiamas poetišku Naujosios Jeruzalės aprašymu, kur Dievas yra tobuloje vienybėje su savo žmonėmis, o kančia ir blogis – nugalėti visiems laikams.

## Autorius ir parašymo laikas
Pasak vienų aiškintojų, Apreiškimas Jonui parašytas Nerono laikais, kai po Didžiojo Romos gaisro pradėti persekioti krikščionys. Teigiama, kad knygoje paminėtas skaičius 666 sudaro hebrajiškų raidžių, kuriomis užrašoma „Neron Kesar“, skaitinių reikšmių sumą, tad tame knygos skyriuje aprašytas asmuo turįs būti Neronas. Taip pat manoma, kad knyga galėjo būti parašyta krikščionių persekiojimo laikais, galbūt I a. pabaigoje, valdant imperatoriui Domicianui (tarp 81 ir 96 m.). Pasak Irenėjaus, Jonas savo viziją regėjęs „ne seniai, bet beveik mūsų dienomis, artėjant į pabaigą Domiciano valdymui“.

Autorius Jonas buvo ištremtas į Egėjo jūros Patmo salą. Tradiciškai jis tapatinamas su apaštalu Jonu, kuris laikomas ir Evangelijos pagal Joną bei trijų laiškų autoriumi. Taip pat yra manančių, kad knygą galėjo surašyti ne pats apaštalas, bet koks nors jo mokinys.

## Knygos interpretavimo kryptys
Tarp modernių komentatorių paplitusios keturios pagrindinės Apreiškimo Jonui interpretavimo kryptys.

### Preteristinė kryptis
Preteristinė (būtojo laiko) kryptis atstovauja daugumos liberalių teologų požiūriui, kad Apreiškimo knygos simbolizmas susijęs tik su to laikotarpio, kuriuo knyga parašyta, įvykiais. Kalbėdamas apie būsimą teismą, autorius išreiškęs tik savo moralinį pasipiktinimą andainykštėmis blogybėmis. Preteristai neigia, kad knygoje išpranašauta ateitis.

### Idealistinė kryptis
Šios krypties atstovai Apreiškimo Jonui knygą laiko tik simboliniu tebesitęsiančio gėrio ir blogio, krikščionybės ir pagonybės vaizdiniu. Pasak idealistinės krypties, knygoje pateiktų simbolių nereikėtų tapatinti su praeities ir ateities istoriniais įvykiais. Simboliai tiesiog vaizduoja tendencijas arba idealus.

Pagal idealistinę teoriją, teismo diena ateinanti tada, kai sprendžiama svarbi moralinė problema. Paskutinis teismas nesąs paskutinė aukštuma, kurioje dangiškasis Kristus įžengiąs į regimą sostą.

### Istorinė kryptis
Pasak šios krypties atstovų, Apreiškimas Jonui simboline forma pavaizduoja visą Bažnyčios istoriją nuo Sekminių iki Kristaus antrojo atėjimo. Simboliai chronologine tvarka iliustruoja reikšmingus įvykius. Pavyzdžiui, antspaudai reiškia Romos imperijos žlugimą, skėrių protrūkis iš bedugnės gelmės – musulmonų invazijas ir pan. Kiekvienas svarbesnis krikščionybės istorijos įvykis buvęs taip detaliai išpranašautas, kad Apreiškimo Jonui knyga tampanti prieš jiems nutinkant parašyta įvykių kronika. Šiai nuomonei atstovauja daugelis reformatorių, dauguma senesniųjų komentatorių bei nemažai šiuolaikinių evangelikų pamokslininkų.

### Futuristinė kryptis
Futuristų įsitikinimu, pirmieji trys Apreiškimo Jonui skyriai arba yra susiję su laikotarpiu, kuriuo knyga parašyta, arba septynios bendruomenės Mažojoje Azijoje vaizduoja septynias Bažnyčios istorijos epochas ir susieja apaštalų laikus bei Kristaus sugrįžimą. Šiuo atžvilgiu futuristai drauge atstovauja ir istorinei mokyklai. Jie mano, kad likusi knygos dalis (nuo 4 skyriaus 1 eilutės) kalba apie įvykius, kurie įvyks laikotarpiu, vadinamu „didžiu sielvartu“ arba „didžiuoju suspaudimu“ (Apr 7,14) ir ištiks tuoj prieš sugrįžtant Kristui. Laikotarpio trukmė vertinama nevienodai – nuo trejų su puse iki septynerių metų. Su šiuo laikotarpiu susiję įvykiai aiškinami kiek galima pažodžiui ir atitinkamai vertinami tik kaip būsimi.

### Požiūris į tūkstantmetę karalystę
Egzistuoja trys pagrindinės tūkstantmetės karalystės, aprašytos Apreiškimo Jonui knygos 20-ajame skyriuje, interpretacijos. Išsiskiria požiūris į tai, kaip reikėtų suprasti „tūkstantį metų“: pažodžiui ar perkeltine prasme, taip pat ar šis laikotarpis eina prieš ar po Kristaus sugrįžimo.

Postmilenaristai mano, kad tūkstantis metų greičiausiai perkeltine prasme taikoma ilgam laikotarpiui prieš Kristaus sugrįžimą. Prasidėjus šiam laikotarpiui, Evangelijos triumfas atves šalis į taikos viešpatiją, kuri tęsis tol, kol Jėzus Kristus apsireikš paskutiniame teisme.

Amilenaristų teigimu, tūkstantmetė karalystė neegzistuojanti, kaip pažodžiui suprantamas laikotarpis, arba galbūt vaizduoja tarpinę mirusiųjų būseną. Kristus galįs bet kuriuo metu sugrįžti teisti pasaulio ir suteikti amžinos palaimos būsenos teisiesiems, sukurti naujo dangaus bei naujos žemės.

Premilenaristinė nuomonė paremta tuo, jog Kristus sugrįš įkurti savo karalystės, prikelti mirusių teisiųjų, kad šie drauge su juo valdytų žemėje. Pasibaigus Jėzaus Kristaus viešpatavimui, įvyksiąs paskutinis maištas, kuris netrukus būsiąs numalšintas; neteisieji mirusieji būsią nuteisti, prasidėsianti amžinoji viešpatystė.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Apreiškimas Jonui