Mastika (derva)

**Mastika** () – aromatinė derva, gaunama iš mastikinio medžio (*Pistacia lentiscus*), priklausančio pistacijų genčiai. Sakinant kamieną ar stambias šakas, išsiskiria klampus skystis, kuriam varvant iš žievėje padarytų pjūvių ir džiūnant saulės atokaitoje susiformuoja auksaspalviai permatomi mastikos gabalėliai. Tirpsta eteriniuose aliejuose, terpentine, spirite. Kramtant suminkštėja, pabąla. 

Tradiciškai gaminama Graikijos Chijo saloje, kur ši mastika dar vadinama „Chijo ašaromis“. Nedideli kiekiai taip pat išgaunami Turkijos Češmės pusiasalyje.

## Naudojimas

Mastika naudojama nuo antikos laikų tradicinėje medicinoje Graikijoje, Viduriniuosiuose Rytuose. Iš pradžių ji naudota kaip kramtomoji guma.

Dabar ji paklausi parfumerijoje, kosmetikoje, maisto pramonėje (kramtomoji guma, ledai, prieskoniai, konservai), vaizduojamajame mene. Mastikos pagrindu gaminama rišančioji medžiaga mastiksas, vartojamas gaminant lakus, kurių pagalba imituojamas paveikslų rėmų paauksavimas. Medicinoje naudojama trauktinės pavidale plauti burnai ir dantenoms, taip pat kaip priemonė, tinkama žaizdų gydymui. Sukietėjusi mastika, kaip ir ladanas, bosvelijos derva, tinka smilkalams gaminti ir yra svarbi stačiatikybės apeigų dalis. Mastika yra gardinamas to paties pavadinimo graikiškas likeris.

Mastika yra palyginti reta ir sudėtingai pagaminama natūrali žaliava. Todėl rinkoje pasirodo pigesni jos pakaitalai, parduodami kaip „mastika“ iš bosvelijos ar akacijos (*gum arabic*). Kiti medžiai, tokie kaip Terpentininė pistacija (*Pistacia terebinthus* arba *Pistacia palaestina*), taip pat gali išskirti dervą, panašią į mastiką. Kartais vietoje mastikos gali būti naudojami ir pušies ar migdolo sakai. 

## Mastikos gavyba

Pirmasis mastikos paminėjimas rašytiniuose šaltiniuose yra iš Hipokrato tekstų, kuris ją naudojo  virškinimui ir burnos kvapui gerinti. Romėnai naudojo dervą skaninti vyną. Ji buvo labai vertinama Bizantijos imperijoje, o vėliau - Osmanų imperijoje. XVII a. pagal svorį mastika buvo prilyginama aukso vertei.

Per visą istoriją beveik vienintelė vieta, kur buvo išgaunama ši derva buvo Chijo sala. Turkai ją vadino *Sakız Adası*, t.y. „Dervos sala“. Pietinėje jos dalyje yra išsimėtę kaimai, kurių pagrindinis verslas yra mastikos gavyba. Todėl visas šis regionas žinomas kaip Mastichochoria ().

2012 m. Chijo salą nusiaubė gaisras, kuris sunaikino dalį medžių. 2014 m. duomenimis mastikos gavyba užsiėmė 20 kaimų: Mesta, Olimpi, Pyrgi, Armolia, Kalamoti, Patrika, Kini, Vouno, Nenita, Katarraktis, Kallimassia, Messa Didima, Ekso Didima, Mirmigi, Tholopotami, Agios Georgios, Vessa, Elata, Lithi, Neochorio. Iš viso prie šio verslo prisidėjo beveik 5000 salos gyventojų.

Iki dabar mastikos gavyba yra tradicinėmis priemonėmis atliekamas rankinis darbas, kurį dirba vyrai, moterys ir vaikai. Vyrai daugiausia prižiūri, tręšia ir geni medžius žiemą. Birželio mėnesį prasideda mastikos rinkimas, kurį atlieka moterys ir vaikai. Jie šluoja ir valo pomedį, kad nukritę lašai nesusiteptų. Medžio žievė įpjaunama, kad imtų skirtis derva. Ji nukritusi ant žemės sukietėja ir yra renkama. Vėliau lašai plaunami, perrenkami. Ši tradicija kelis tūkstančius metų perduodama iš kartos į kartą, egzistuoja su tuo susiję papročiai ir ritualai.

2014 m. mastikos gavybos žinios Chijo saloje įtrauktos į Nematerialaus pasaulio paveldo sąrašą. 2016 m. Chijo saloje atidarytas Mastikos muziejus. 

## Susijusios pasaulio paveldo tradicijos

* Pays de Grasse kvepalų gamybos įgūdžiai (2018, )
* Kithul Madeema, senovinė vietinė kithulio palmės sulos technologija Šri Lankoje (2025, )

## Išnašos

## Nuorodos
* Mastika Chijo saloje 
* Mastikos gamyba