Radonica

**Radonica** ( – *džiaugsmo diena*, , ) – Rusijos stačiatikių bažnyčioje mirusiųjų atminimo diena, švenčiama antrąjį antradienį po stačiatikių Velykų arba, kai kuriose pietvakarių Rusijos vietose, antrąjį pirmadienį po stačiatikių Velykų.

## Istorija ir reikšmė

Viena iš slavų – kaip ir daugelio senovės tautų – tradicijų buvo pavasarį lankyti šeimos narių kapus ir ten vaišintis. Po slavų atsivertimo į krikščionybę šis paprotys buvo perimtas Rusijos stačiatikių bažnyčios ir tapo *Radonicos* švente. Šventės pavadinimas kilęs iš slavų žodžio *radost*, reiškiančio „džiaugsmą“. Kijevo Rusioje vietinis šventės pavadinimas buvo *Красная горка* ( arba *gražioji kalva*).

Nors gali pasirodyti keista mirusiųjų atminimą vadinti „džiaugsmingu“, tai susiję su krikščionišku tikėjimu Jėzaus prisikėlimu: prisikėlimo viltis teikia tikintiesiems džiaugsmo net gedint artimųjų.

Nuo Didžiojo Ketvirtadienio iki Atvelykio (vienuolikos dienų laikotarpiu), kaip ir per kitus šventinius laikotarpius, tipikonas draudžia atskiras maldas už mirusiuosius (išskyrus laidotuves, kurių negalima atidėti). Todėl pirmoji galimybė po stačiatikių Velykų paminėti mirusiuosius yra antrasis pirmadienis po Velykų. Vis dėlto, kadangi daugelyje stačiatikių šalių vienuolynai pirmadieniais laikosi pasninko, šventė dažniausiai perkeliama į antradienį, kad būtų galima pasivaišinti ir dalintis margučiais.

## Senovės tradicija
Mirusiųjų pasveikinimo su Jėzaus prisikėlimu praktika siekia ankstyvuosius krikščionybės laikus. Teologas S. V. Bulgakovas rašė:

Mirusiųjų minėjimas po Velykų taip pat buvo daromas ir senovėje. Šv. Ambraziejus (340–397 m.) viename iš savo pamokslų sako: „Tikrai sutinku ir teisingai, broliai, kad po Velykų šventės, kurią šventėme dalydamiesi džiaugsmu su šventaisiais kankiniais ir, jų dėka, kaip Viešpaties kančios dalyviai, turime skelbti Viešpaties prisikėlimo šlovę.“ Nors šie Šv. Ambraziejaus žodžiai susiję su kankiniais, jie gali būti laikomi mirusiųjų paminėjimo antrąjį pirmadienį ar antradienį po Velykų pirmtaku. Mirusiųjų atminimo iškilmės, kaip kankinių ir kitų tikinčiųjų pagerbimas, minimos jau Naujajame Testamente.

Jonas Auksaburnis (345–407 m.) savo *[[Homilija|Homilijoje]] apie kapines ir kryžių* taip pat liudija, kad jo laikais antrąjį antradienį po Velykų žmonės šventė džiaugsmingą mirusiųjų atminimo dieną.

## Apeigos

Nors Tipikone šiai šventei nėra surašytos jokios šiai progai skirtos maldos už mirusiuosius, Radonicos atminai yra laikomi religiniu papročiu. Skirtingai nuo per metus stačiatikių bažnyčioje minimų „sielų šeštadienių“ (keli šeštadieniai skirti mirusiesiems atminti), Radonicos metu mišparų, rytmetinės maldos ir Dieviškosios liturgijos apeigos yra laikomos įprasta tvarka.

Šią dieną, po Dieviškosios liturgijos, kunigas bažnyčioje laiko atminimo pamaldas, po kurių jis palaimina tikinčiųjų atsineštus velykinius valgius. Tuomet dvasininkai su smilkalais ir žvakėmis kartu su tikinčiaisiais eina procesijoje su kryžiumi aplankyti tikinčiųjų kapų bažnyčių šventoriuose arba kapinėse. Kapinėse, kartu su įprastomis litanijomis mirusiesiems, yra giedamos velykinės giesmės.

Po apeigų, mirusiųjų draugai ir giminaičiai valgo velykinius valgius. Ant kapų taip pat yra įprasta padėti Velykų margutį – Kristaus grįžimo iš palaidojimo vietos simbolį – pasveikinant mirusiuosius tradiciniu velykiniu sveikinimu: „Kristus prisikėlė!“ Tai yra skirta tiek priminti tikintiesiems apie priskėlimą, tiek „paskelbti apie Kristaus prisikėlimą“ mirusiesiems.

## Papročiai

Populiariausios Radonicos tradicijos:
* Per Radonicą dažniausiai valgomi patiekalai yra: laidotuvių kūčia, margučiai, kuličiai, blynai, meduoliai ir sausainiai.
* Kadangi per gavėnią (kuri skirta atgailai ir dvasiniam susikaupimui) bei per savaitę po Velykų (kai švenčiamas tik Kristaus prisikėlimas) vestuvės yra draudžiamos, Radonica laikoma vestuvių sezono pradžia.
* Radonicos proga vyrai ir moterys dažnai dovanoja dovanas savo uošviams – kad džiaugsmas aplankytų kiekvienus namus.

## Šaltiniai