open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Ritinės I tvenkinys

**Ritinės I tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Mažeikių rajone, 8 km į šiaurę nuo Židikų. Sudarytas užtvenkus Eglynupio upę (Varduvos intakas) 10,4 km nuo jos įtekėjimo į Juodeikių tvenkinį. Tvenkinio ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,28 km, plotis – iki 0,09 km. Altitudė 93,7 m. Krantai žemi, beveik ištisai apaugę medžiais ir krūmynais. Vakarinėje pakrantėje esančiame miškelyje stūkso Ritinės piliakalnis. Priešsroviui iškart telkšo Ritinės II tvenkinys. Šalia įsikūręs Ritinės kaimas.

## Šaltiniai
Niekada nesakyk niekada

**Niekada nesakyk „niekada**  – neoficialus „Bondiados“  filmas, kuriame po dvylikos metų pagrindinį vaidmenį atliko Šonas Koneris. Nepaisant daug prastų kritikų įvertinimų, filmas pasaulyje uždirbo 160 mln. JAV dolerių.

## Aktoriai
* Sean Connery kaip Džeimsas Bondas, britų žvalgybos agentas 007.
* Klaus Maria Brandauer kaip Maksimilianas Largo, milijonierius verslininkas.
* Barbara Carrera kaip Fatima Blaš, SPECTRE numeris 12, pasiųsta nužudyti Bondą.
* Kim Basinger kaip Domino Petači, Džeko Petači sesuo and Maximillian Largo mergina.
* Rowan Atkinson kaip Naidželas Smolas-Fosetas, Bahamų ambasadorius.
* Bernie Casey kaip Feliksas Laiteris, Bondo draugas.
* Max von Sydow kaip Ernstas Blofeldas, SPECTRE vadovas.
* Edward Fox kaip *M*, Bondo vadovas britų žvalgyboje.
* Gavan O'Herlihy kaip kapitonas Džekas Petačis, a USAF pilotas, Domino Petachio brolis.
* Alec McCowen kaip agentas *Q*.
* Ronald Pickup kaip Eliotas.

## Siužetas
Teroristinės organizacijos „Spectre“ nariai, vadovaujami  Blofeldo, prasiskverbia į JAV karo laivyno bazę ir pagrobė dvi raketas su atominėmis galvutėmis. Blofeldas siekia užvaldyti visą pasaulį ir panaudoti raketas. Bondas bando jį sunaikinti. Jis prasiskverbia iki Blofeldo, tačiau čia sutinka netikėtą kliūtį – seksualią Blofeldo pagalbininkę, kuri klastinga kaip jos šefas.
Giro miško nacionalinis parkas

**Giro miško nacionalinis parkas** (, ) – saugoma gamtos sritis Indijoje, Gudžarate, Kathiavaro pusiasalyje, 60 km į pietvakarius nuo Amrelio. Įkurtas 1965 m. kaip gamtos rezervatas, vėliau dalis teritorijos paskelbta nacionaliniu parku.

Būdingi sausieji lapus metančių medžių miškai, kur vyrauja tikmedžiai, dygūs krūmynai, brūzgynai. Parke sutinkamos 38 žindulių, ~300 paukščių, 37 roplių rūšys. Giro miško nacionalinis parkas labiausiai garsėja čia išlikusia vienintele natūralioje aplinkoje gyvenančių azijinių liūtų populiacija (2015 m. – 523). Taip pat čia sutinkami indiniai leopardai, indinės kobros, nendrinės katės, dryžuotosios hienos, šakalai, mangustos, medlaižiai, aksiai, mėlynosios antilopės, zambarai, šernai, indinės gazelės, keturragės antilopės, pelkiniai krokodilai, skujuočiai, dygliatriušiai ir kt.


Teak trees in Gir Forest National Park.jpg|Tikmedžių miškas
Lion habitat in western Gir. late 1980s, A.J.T.johnsingh..tif|Sausųjų miškų plotai vakarų Gire
Gujarat lion in Gir forest.jpg|Giro azijiniai liūtai
Nilgai in Gir Forest National Park.jpg|Mėlynoji antilopė miške


## Šaltiniai
Gisaro slėnis

**Gisaro slėnis** () – tarpukalnių dubuma vakarų Tadžikistane, Gisaro Alajaus sistemoje, tarp pietinio Gisaro kalnagūbrio pakraščio bei šiaurinių Babatago ir Karatau kalnų juostų. Ilgis apie 115 km. Plyti nuo 700 iki 1000 m aukštyje. Slėniu teka Kafirnigano upė su intakais, sudarytas Didysis Gisaro kanalas. Slėnio dugne auginama medvilnė, sezamas, kviečiai, o kalnų šlaituose veši stepės, krūmynai, plačialapiai medžiai (riešutmedžiai, obelys, klevai).

Gisaro slėnyje įsikūrusi Tadžikistano sostinė Dušanbė.

## Šaltiniai
Pagrindinis Kaukazo kalnagūbris

**Pagrindinis Kaukazo kalnagūbris** arba ***Vandenskyros kalnagūbris*** (, , ) – nepertraukiama kalnų grandinė Didžiojo Kaukazo kalnuose, masyvo ašinėje dalyje. Tęsiasi iš šiaurės vakarų pietryčiuosna–rytuosna. Skiria šiaurėn tekančių upių (Kubanės, Tereko, Sulako ir kt.) baseinus nuo tekančių į pietus (Kodorio, Rionio, Ingurio, Kuros ir kt.). Aukštis iki 5068 m (Šcharos kalnas). Šlaitus dengia ledynai (Bezengis, Dychsu, Caneris, Devdorakis, Karaugomas, Cėjus ir kt.).

## Šaltiniai
Skleipių tvenkinys

**Skleipių tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Mažeikių rajone, 8 km į pietus nuo Viekšnių. Sudarytas užtvenkus Virvytės upę (Ventos intakas) 11,2 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus – 0,8 km, plotis – iki 0,13 km. Yra 2 salos (0,15 ha ir 0,08 ha). Altitudė 65,1 m. Krantai neaukšti, plačiai apaugę medžiais ir krūmais. Pietinėje pakrantėje įsikūrusi Kapėnų gyvenvietė, šiaurinėje – Skleipių kaimas. Vakarine pakrante nutiestas kelias Nr.4616 (Tryškiai – Degimai – Svirkančiai). Rytinėje pakrantėje plyti pievos. 1999 m. pastatyta 230 kW galios mažoji hidroelektrinė.

## Šaltiniai
Hlobynė

**Hlobynė** () – miestas Ukrainoje, Poltavos srityje, į šiaurės rytus nuo Kremenčuko; rajono centras. Geležinkelio stotis prie Kremenčuko–Bachmačo atkarpos. Vystoma maisto (cukraus, aliejaus, maisto konservų, malimo) pramonė.

## Istorija

Hlobynė šaltiniuose minima nuo 1737 m.

Miesto tipo gyvenvietė nuo 1957 m., miestas – nuo 1976 m.

## Šaltiniai
Pikelių tvenkinys

**Pikelių tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Mažeikių rajone, 19 km į šiaurės vakarus nuo Mažeikių, Pikelių miestelio šiaurvakariniame pakraštyje. Sudarytas užtvenkus L-4 upelį (Lūšies intakas) 1,4 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš vakarų į rytus – 0,53 km, plotis – iki 0,23 km. Yra 0,11 ha sala. Altitudė 71 m. Krantai neaukšti, vietomis apaugę krūmais. Pietinis tvenkinio krantas užpelkėjęs, vakarinėje pakrantėje stūkso miškas, šiaurinėje pakrantėje plyti dirbami laukai.

Tvenkinys įrengtas 1980 m.

## Šaltiniai
* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998

### Išnašos
Svirkančių tvenkinys

**Svirkančių tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Mažeikių rajone, 1 km į pietvakarius nuo Viekšnių. Sudarytas užtvenkus Šilupio upelį (Ventos intakas) 1,1 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 0,71 km, plotis – iki 0,14 km. Yra 2 salos (0,13 ha ir 0,01 ha). Altitudė 64,7 m. Krantai žemi, vietomis apaugę medžiais ir krūmais. Aplinkui plyti dirbami laukai. Šalia įsikūręs Čekų kaimas.

## Šaltiniai
Šerkšnėnų tvenkinys

**Šerkšnėnų tvenkinys** arba **Šerkšnėnų HE tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Mažeikių rajone, 10 km į pietvakarius nuo Mažeikių, Šerkšnėnų miestelio vakarinėje dalyje. Sudarytas užtvenkus Šerkšnės upę (Ventos intakas) 26,7 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 1,15 km, plotis – iki 0,24 km. Altitudė 80 m. Pietinėje dalyje yra ilga 0,22 ha sala. Krantai daugiausia aukštoki. Pietinis krantas ir dalis vakarinio kranto užpelkėję, plačiai apaugę medžiais ir krūmynais. Tvenkinio vidurinę dalį skersai kerta vietinės reikšmės kelias.

Tvenkinys įrengtas 1982 m. 1997 m. pastatyta 64 kW galios mažoji hidroelektrinė.

## Šaltiniai
* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998

### Išnašos
Natčezai

**Natčezai** (*Natchez*) – indėnų tauta, priklausanti muskogų tautoms, kilusi iš pietryčių JAV, Misisipės žemupio (dab. Misisipės valstijos), bet dabar gyvenanti daugiausia Oklahomoje. Populiacija – 2000 žmonių. Natčezų kalba (neaiškios priklausomybės) išnyko kaip gimtoji 1965 m., kalbama angliškai.

Natčezų protėviai buvo Misisipės kultūros nešėjai, ties I–II tūkstm. m. e. sąvarta atsikėlę į Pakrantės lygumą. Su europiečiais susidūrė 1540 m. (Ernando de Soto ispanų žygis). Nuo XVIII a. pr. ėmė prekiauti su prancūzais. Prieš kolonizatorius surengė kelis sukilimus (1716, 1722, 1729–1730 m.), bet 1731 m. natčezai buvo sumušti, ~400 jų parduota vergijon į Karibų salas. Likę natčezai pasislėpė pas čikasus, vėliau susijungė su krikais ir čerokiais. XIX a. dauguma natčezų „ašarų keliu“ buvo priversti pasitraukti į Indėnų teritoriją.

Tradicinė kultūra panaši į kitų pietryčių JAV indėnų. Natčezai vertėsi kapline-lydimine žemdirbyste, rudenį ir žiemą vyrai, ginkluoti strėlėmis ir lankais, traukdavo į medžioklę, o per pavasarinį nerštą pintinėmis gaudydavo žuvis (kitu metu – žvejodavo lankais). Rankiodavo uogas ir vaisius. Moterys gamindavo poliruotą keramiką, apdangalus iš paukščių plunksnų, vertėsi pynimu, paprastu audimu, o vyrai išdirbdavo odą, gamindavo akmeninius kirvius, rūkymo vamzdžius, skobė pirogas.

Natčezų gyvenvietės būdavo įtvirtintos, turėjo „Saulės namus“ bei šventyklą ant pilkapių. Būstas stačiakampio plano, ant žemių pakylos, medinės sienos būdavo dengiamos žolių dembliais ir bizonų kailiais.

Iki santuokos mergaitės vilkėdavo prijuostes, vėliau – sijonus iki kelių. Berniukai nuo 12–14 metų nešiodavo strėnraiščius, plunksninius arba zomšinius apsiaustus, odinius marškinius, įmantrius galvos dangalus su plunksnomis, bizonų kailius, avėdavo mokasinus. Tatuiruodavosi veidus, kūną, dažydavosi plaukus, taikydavo kaukolės deformaciją.
 
Natčezų giminės linija vedama pagal tėvą. Šeima matrilokalinė. Turėjo sudėtingą visuomeninę hierarchiją – karo ir apeiginius vadus, pasiuntinius, darbų prievaizdus, gyvenviečių vadai priklausydavo aukščiausiojo valdovo – „Didžiosios Saulės“ – giminei. Taip pat buvo kunigijos, kilmingųjų sluoksniai bei prastuomenė. Valdovo laidotuves („Saulės mirtį“) lydėdavo dideli žmonių aukojimai.

Tradicinei natčezų tikybai būdinga ryški religinė saulės, elnio, burbuolės simbolika, šamanizmas, pranašavimai.

Dabartiniai natčezų palikuonys smarkiai asimiliavęsi, persimaišę su kitais indėnais ir amerikiečiais. Gyvena pramaišiui su čerokiais šiaurės rytų Oklahomoje. Nedidelių bendruomenių taip pat yra Šiaurės ir Pietų Karolinose.


Eugène Delacroix - Les Natchez, 1835 (Metropolitan Museum of Art).jpg|Natčezų šeima (1835 m. Eženo Delakrua piešinys)
Natchez Paramount chief.jpg|Natčezų vadas „Didžioji Saulė“ (1758 m.)
Natchez lang.png|Natčezų žemės susidūrimo su europiečiais metu
Emerald Mound.jpg|Smaragdinis piliakalnis. Misisipės kultūros vietovė 


## Šaltiniai
Stadiono tvenkinys

**Stadiono tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Mažeikių rajone, Mažeikių miesto pietinėje dalyje. Sudarytas užtvenkus Duobupio upelį (Ventos intakas) 0,56 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš rytų į vakarus – 0,65 km, plotis – iki 0,24 km. Yra 0,11 ha sala. Altitudė 59,6 m. Krantai neaukšti. Aplink tvenkinį įrengta poilsio zona, rytinę tvenkinio dalį supa Juodpelkio parkas. Pietinėje pakrantėje įrengtas stadionas, vakarinėje – už kelio  įkurtos miesto kapinės. Yra įrengtas vandenlenčių sporto parkas. 

Tvenkinys įrengtas 1984 m. 2017 m. pažeminus tvenkinio vandens lygį atlikti tvenkinio hidrotechninių įrenginių rekonstrukcijos darbai.

## Šaltiniai
Tučių tvenkinys

**Tučių tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Mažeikių rajone, 10 km į pietvakarius nuo Viekšnių. Sudarytas užtvenkus Pievio upę (Ventos intakas) 13,1 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 0,58 km, plotis – iki 0,14 km. Altitudė 87,3 m. Krantai žemi. Pietinė tvenkinio dalis labai užžėlusi vandens augalais, krantai užpelkėję. Aplinkui plyti pievos ir dirbami laukai. Šalia įsikūręs Stočkų kaimas. Vakarine ir šiaurine pakrantėmis nutiestas kelias .

Tvenkinys įrengtas 1988 m.

## Šaltiniai

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Tulnikių tvenkinys

**Tulnikių tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Mažeikių rajone, 4 km į šiaurę nuo Mažeikių. Sudarytas užtvenkus Ašvos upę (Vadaksties intakas) 8,4 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 2,18 km, plotis – iki 0,22 km. Į rytus yra nutįsusi 0,86 km ilgio įlanka, į kurią įteka Vaidminas. Altitudė 62 m. Krantai neaukšti, daugiausia apaugę medžiais ir krūmynais.

Vakarinėje pakrantėje stūkso Tulnikių miškas, pietinėje – Reivyčių kaimas. Į šiaurę įsikūręs Tulnikių kaimas, į rytus plyti dirbami laukai. Pietinį tvenkinio galą kerta kelias .

Tvenkinys įrengtas 1975 m.

## Šaltiniai

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Ukrinų tvenkinys

**Ukrinų tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Mažeikių rajone, 15,5 km į vakarus nuo Mažeikių, Ukrinų gyvenvietės pietrytiniame pakraštyje. Sudarytas užtvenkus Varduvos upę (Ventos intakas) 25,6 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 2,46 km, plotis – iki 0,14 km. Yra 2 salos (0,11 ha ir 0,09 ha). Altitudė 65 m. Tvenkinio slėnio krantai statūs, apaugę medžiais ir krūmynais. Vidurinėje tvenkinio dalyje yra užpelkėjęs slėnis, pietinės dalies pakrantėse telkšo virš 10 smulkių užpelkėjusių senvagių. Pietvakarinėje pakrantėje stūkso Kaštarų miškas, į rytus plyti pievos ir dirbami laukai. 2002 m. pastatyta 110 kW galios mažoji hidroelektrinė.

## Šaltiniai
Vadagių tvenkinys

**Vadagių tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Mažeikių rajone, 9 km į šiaurę nuo Sedos. Sudarytas užtvenkus Varduvos upę (Ventos intakas) 37,3 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis rytų-vakarų-šiaurės kryptimi – 1,03 km, plotis – iki 0,16 km. Altitudė 78 m. Krantai aukšti, plačiai apaugę medžiais ir krūmynais. Aplinkui plyti pievos ir dirbami laukai. Į vakarus įsikūrusi Vadagių gyvenvietė.

XX a. pirmoje pusėje veikė Kulijos malūnas (yra išlikęs pastatas). 2004 m. pastatyta 110 kW galios mažoji hidroelektrinė.

## Šaltiniai
Birminis kiškis

**Birminis kiškis** (*Lepus peguensis*) – kiškinių šeimos žinduolis. Gyvena Kambodžoje, Laose, Mianmare, Tailande bei Vietname.

## Fizinės savybės
Patinai paprastai mažesni už pateles. Ūgis siekia nuo 40 iki 75 cm, vidutinis svoris – apie 2 kg. Kaukolė lenkta, su nedideliu susiaurėjimu prie akiduobių. Nors birminis kiškis nėra didelis, tačiau turi labai ilgas ausis. Nugara paprastai pilka su juodais dryžiais. Užpakalinė dalis bei pilvas balti. Patelių nėštumas trunka apie 50 dienų.

## Buveinė
Paprastai įsikuria žemumose, tačiau Tailande birminis kiškis buvo pastebėtas ir 1 300 metrų aukštyje. Gyvena pasėlių laukuose, dykvietėse, miškų kirtimuose bei smėlėtose pakrančių vietovėse. Mėgsta įsikurti urvuose, olose bei uolų plyšiuose.

## Mityba
Birminis kiškis minta augaliniu maistu: žolėmis, šakelėmis, žiedais bei medžių žieve. Žinomi atvejai, kai birminis kiškis ėdė pelėnus bei kitus kiškiažvėrius.

Birminis kiškis iš organizmo pašalina dviejų tipų spiras – sausąsias ir drėgnąsias. Pastarąsias žvėrelis suėda dar kartą, taip pasisavindamas iš maisto visas įmanomas maistingąsias medžiagas. Sausosios spiros nėra ėdamos pakartotinai.

## Nuorodos
* Birminis kiškis (informacija anglų k.)
Anna Veith

**Ana Fait** (merg. Ana Feninger, , g. 1989 m. kovo 3 d.) – Austrijos kalnų slidininkė, olimpinė ir pasaulio čempionė, Pasaulio taurės laimėtoja.
## Biografija

Ana Feninger gimė  1989 m. birželio 18 d. Haleine, Zalcburgo žemėje. Pradėjo slidinėti nuo trejų metų, debiutavo Pasaulio taurės varžybose būdama 20 metų. Ji tapo 2014 m. Sočio žaidynių olimpine čempione slalomo supelmilžino rungtyje, po to du kartus laimėjo Pasaulio taurės bendrąją įskaitą. 2015 m. spalio 21 d. griuvusi nusileidimo metu, ji patyrė rimtą Achilo sausgyslės ir dešinio kelio traumą. 2016 m. balandį susituokė su snieglentininku Manueliu Faitu (*Manuel Veith*). 2016 m. publikavo autobiografiją. 2017 m. vasarį jai teko nutraukti sezoną dėl kito kelio operacijos. 2018 m. Pjongčango olimpiadoje A. Fait iškovojo sidabrą slalomo supermilžino rungtyje tik 0,01 sek. pralaimėjusi Esterai Ledeckai. Tai buvo pirmasis jos medalis po traumos.

Asmeniniai duomenys: ūgis 165 cm, svoris 60 kg. Nuolatinė gyvenamoji vieta Zalcburgas.

Pasiekimai iki 2018 m. olimpinių žaidynių:
* Olimpinė čempionė:
** 2014 m. Sočis: auksas slalome supermilžine ir sidabras didžiajame slalome.
** 2018 m. Pjongčangas: sidabras slalome supermilžine;
* Triskart pasaulio čempionė (ind. rungtys):
** 2011 m. Garmišas-Partenkirchenas: auksas dvikovėje;
** 2013 m. Šladmingas: bronza didžiajame slalome;
** 2015 m. Veilas/Biver Krykas: 2 aukso medaliai didžiajame slalome ir slalome supermilžine, sidabras dvikovėje;
* 2 kartus bendrosios įskaitos Pasaulio taurės laimėtoja (2014, 2015 m.);
* 15 pergalių FIS Pasaulio taurės etapuose;
## Šaltiniai
Alberto Tomba

**Albertas Tomba** (g. 1966 m. gruodžio 19 d.) – Italijos kalnų slidininkas, olimpinis ir pasaulio čempionas, Pasaulio taurės laimėtojas.
## Biografija

Albertas Tomba gimė 1966 m. gruodžio 19 d. San Ladzare di Savenoje. Jo tėvas buvo pasiturintis tekstilės prekiautojas. 1986 m. A. Tomba debiutavo FIS Pasaulio taurės varžybose. 1988 m. Kalgario olimpiadoje laimėjo du aukso medalius slalomo ir didžiojo slalomo rungtyse. Po to jis susilaužė raktikaulį ir turėjo problemų dėl svorio ir koncentracijos. Nepaisant to, 1992 m. Albervilio olimpiadoje jis iškovojo auksą didžiajame slalome, tačiau slalomo čempiono titulo neapgynė, liko antras. 1994 m. Lilehameryje iškovojo sidabrą slalomo rungtyje. 1995 m. nugalėjo Pasaulio taurės bendrojoje įskaitoje bei atskirose slalomo ir didžiojo slalomo įskaitose. 1998 m. Nagano olimpiadoje A. Tomba liko be medalių ir nusprendė pasitraukti iš profesionalaus sporto. Vėliau jis teigė, kad gailėjosi šio per ankstyvo sprendimo. A. Tomba su 50 Pasaulio taurės etapų pergalių buvo vienas sėkmingiausių kalnų slidininkų (tuomet jis buvo antras pagal pergalių skaičių istorijoje). Jis laimėjo bent po vieną Pasaulio taurės etapą 11 metų iš eilės, o to nepavyko padaryti nei vienam kitam slidininkui-vyrui. Už slidinėjimo trasų A. Tomba buvo susikūręs moterų viliotojo įvaizdį, jo slidinėjimo stilius vienijo gracingą, beveik baletišką techniką su rizikingu, beveik agresyviu stiliumi. Buvo pramintas *La Bomba* (bomba).

## Pasiekimai
* Triskart olimpinis čempionas:
** 1988 m. Kalgaris: 2 aukso medaliai slalome ir didžiajame slalome;
** 1992 m. Albervilis: auksas didžiajame slalome, sidabras slalome;
** 1994 m. Lilehameris: sidabras slalome;
* Dukart pasaulio čempionas (ind. rungtys):
** 1987 m. Kran Montana: bronza didžiajame slalome;
** 1996 m. Siera Nevada: 2 aukso medaliai slalome ir didžiajame slalome;
** 1997 m. Sestrierė: bronza slalome;
* Bendrosios įskaitos Pasaulio taurės laimėtojas (1995 m.);
* 50 pergalių FIS Pasaulio taurės etapuose.
## Šaltiniai
Korsikinis kiškis

**Korsikinis kiškis** (**Apenininis kiškis**, **Italinis kiškis**) (, ) – kiškinių šeimos žinduolis, gyvenantis tik centrinėje bei pietų Italijoje ir Korsikos saloje. Anksčiau laikytas pilkojo kiškio () porūšiu. Iki XX a. vidurio manyta, jog korsikiniai kiškiai išnykę, tačiau naujai atradus šių žvėrelių genetiniai tyrimai parodė, jog tai atskira rūšis.

## Fizinės savybės
Korsikinio kiškio kaklas, pečiai ir šlaunys apaugę rausvai pilku, nugara – juosvai pilku, nugara – baltu kailiu. Užauga 55–61 cm ilgio, sveria kiek daugiau nei 2 kg. Ausys užauga net iki 11 cm ilgio. Akys didelės, rudos. Užpakalinės kojos tvirtesnės už priekines, paprastai apie 13 cm ilgio su 4 pirščiukais. Priekinės kojos turi 5 pirščiukus.

Nuo pilkojo kiškio skiriasi rausvesniu kailiu, ilgesnėmis ausimis ir užpakalinėmis kojomis bei mažesne kūno mase. Be to, korsikinio kiškio pilvas visuomet baltas, o nugara – tamsesnių spalvų.

## Buveinė
Įsikuria kirtimuose, lapuočių miškuose, krūmotose vietovėse. Gyvena kopose, pasėlių laukuose, netgi arčiau miestų. Tiek žemumų, tiek aukštikalnių žvėrelis – gali gyventi ir 1–2 km aukštyje.

Daugiausia gyvena pietinėje Italijos dalyje – nuo Umbrijos iki pietinės Toskanos. Taip pat Korsikoje ir Sicilijoje. Aplink Siciliją esančiose salose korsikinis kiškis neaptiktas.

## Veisimasis
Dauginasi beveik visus metus, išskyrus spalio–gruodžio mėn. Aukštikalnių patelės per metus išveda 3–4 vadas, o žemumose šis skaičius gali būti ir didesnis. Nėštumas trunka apie 41 dieną. Vadoje būna 1–5 kiškiukai. Patelė rūpinasi jaunikliais tol, kol šie sulaukia visiškos brandos.

## Mityba
Minta augaliniu maistu. Skabo žoles, viksvas, ėda žirnius, astras. Nevengia agurklių, gvazdikų, kopūstų, buksmedžių žievės, morkų, rožių ir kitų augalų. Mėgsta sėklas, medžių žievę, riešutus bei grūdus.

## Priešai
Moka išsisukti nuo priešų, labai greitai bėgdami. Korsikinius kiškius gaudo vilkai, lapės, žebenkštys, barsukai, kiaunės, šeškai, plėšrieji paukščiai, vilpišiai. Vienas didžiausių priešų – žmogus. Dėl nevaržomos medžioklės XX a. korsikiniai kiškiai buvo beveik visiškai išnykę.

## Nuorodos
* Korsikinis kiškis (informacija anglų k.)
Croesyceiliog AFC

**Croesyceiliog AFC** – Velso futbolo klubas iš Kroisikeiliogo.

## Istorija
Klubas įsikūrė 1964 m. Žaisdavo regioninėse pirmenybėse. Buvo iškopę į antros pakopos pirmenybes, bet jose neįsitvirtino.

## Sezonai

|}

## Išnašos

## Nuorodos
* RSSSF duomenų bazė
Gluchovas

**Gluchovas** gali reikšti:
* Gluchovas – kaimas Lenkijoje, Liublino vaivadijoje;
* Gluchovas – kaimas Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje;
* Gluchovas – kaimas Lenkijoje, Poznanės apskrityje;
* Rusiškas Hluchivo miesto Ukrainoje pavadinimas;
* Keletas kaimų Rusijoje ir Ukrainoje.
Granadinis kiškis

**Granadinis kiškis**, arba **Iberinis kiškis** (*Lepus granatensis*) – kiškinių šeimos žinduolis, aptinkamas Pirėnų pusiasalio šalyse: Ispanijoje, Portugalijoje ir Andoroje.

## Fizinės savybės
Granadinis kiškis panašus į kitus Europoje bei Šiaurės Amerikoje gyvenančius savo gentainius. Ausų ilgis – apie 10 cm. Kūno ilgis – nuo 60 iki 75 cm. Pilvas baltas, nugara ir kitos kūno dalys gali būti įvairių spalvų: rudos, rausvai rudos arba pilkos. Snukutis trumpas ir platus.

## Buveinė
Įsikuria miškuose, krūmynuose, pievose bei ganyklose.

Granadiniai kiškiai dažni šiauriniuose Iberijos kalnų šlaituose, kur klimatas šiek tiek švelnesnis nei kitose aukštikalnių vietovėse. Pietinių Iberijos kalnų šlaituose šių kiškių irgi pasitaiko, bet nėra gausu. Greičiausiai žvėreliams sunku pakelti ilgas sausras ir atšiaurias žiemas. Be to, pietiniuose šlaituose sunkiau rasti dirbamų laukų, kuriuose lengviau prasimaitinti.

## Dauginimasis
Dauginasi pavasarį. Kiškiukai gimsta jau apžėlę kailiu, nėra akli. Per sezoną patelė išveda bent keturias vadas, bet šis skaičius gali būti ir didesnis. Patelės nekasa urvų – jauniklius atsiveda tiesiog negiliose įdubose.

## Mityba
Kaip ir kiti jų gentainiai, granadiniai kiškiai minta augaliniu maistu. Maitinasi pasėlių laukuose bei vynuogynuose. Skabo lapus, gėlių pumpurus, žiemą minta medžių žieve bei šakelėmis.

## Priešai
Granadiniams kiškiams išnykimas negresia, nors kai kuriose regiono salose (pavyzdžiui, Maljorkoje) jų pastebimai mažėja. Šiuos kiškius medžioja kojotai, vilkai, lapės bei katės.

## Nuorodos
* Granadinis kiškis (video medžiaga)
* Granadinis kiškis (informacija anglų k.)
Hnivanė

**Hnivanė** () – miestas Ukrainoje, Vinycios srityje, 18 km į pietus nuo Vinycios, Tyvrivo rajone, kairiajame Pietinio Bugo krante. Geležinkelio stotis prie Vinycios–Podolės Mogiliavo linijos, praeina Vinycios–Tyvrivo kelias. Maisto (cukraus ir kt.) pramonė. Yra XX a. pr. Šv. Juozapo bažnyčia.

## Istorija

Hnivanė rašytiniuose šaltiniuose minima nuo 1629 m. Miestas nuo 1981 m.

## Šaltiniai
2013–2014 m. FIDE moterų Didžiojo prizo varžybos

**2013-2014 m. FIDE moterų Didžiojo prizo varžybos** () – tai serija iš šešių moterų turnyrų, sudariusių 2016 m. moterų pasaulio šachmatų čempionato pretendentės atranką dėl 2016 m. mačo su pasaulio čempione. Nugalėtoja tapo kinė Hou Ifan. Antrąją vietą, trečią kartą, užėmė Indijos šachmatininkė Humpy Koneru. 

Užėmusi pirmąją vietą Hou Ifan įgijo teisę žaisti 10 partijų mačą dėl pasaulio čempionės titulo 2016 m. moterų pasaulio šachmatų čempionate.

### Žaidėjų atranka

Žaidėjos atrinktos pagal sekančius kriterijus:

**keturios [[2012]] m. pasaulio moterų šachmatų čempionato pusfinalininkės:**

#  Ana Ušenina,
#  Antoaneta Stefanova,
#  Džju Vendžjin,
#  Dronavalli Harika;

**šešios aukščiausią vidutinį reitingą turinčios (per laikotarpį nuo 2012 kovo mėn. iki 2013 m. sausio mėn):**

 *Judita Polgar* (atsisakė),

#  Hou Ifan,
#  Koneru Humpy,
#  Anna Muzyčiuk,
#  Zhao Xue,
#  Nana Dzagnidze,
#  Kateryna Lahno;

**šešios organizarorių pakviestos:**

#  Aleksandra Kosteniuk (Ženeva),
#  Elina Danielian (Dilijanas),
#  Nafisa Muminova (Taškentas),
#  Olga Girija (Chanty Mansijskas) ,
#  Bela Khotenašvili (Tbilisis),
#  Batchimeg Tuvšintugs (Erdenetas);

dv**i [[FIDE]] prezidento pakviestos žaidėjos:**

#  *Nadežda Kosintseva*
#  Viktorija Čmilytė.

**Pakeista** –  Tatjana Kosintseva

### Apdovanojimai, balai ir prizai
2013–2014 m. Didžiojo prizo nugalėtoja įgyja teisę žaisti 2015 m. pasaulio moterų šachmatų čempionato mačą dėl pasaulio čempionės titulo.

Prizinis fondas vienam turnyrui išaugo nuo 40 000 € iki 60 000 €, o už bendrą rezultatą nuo 60 000 € iki 90 000 €.

Žaidėjų apdovanojimas pagal užimtas vietas.

### 2013–2014 metų turnyrai

#### Ženeva
1-as etapas, Ženeva, 2013 m. gegužės 2 –16 d.

Bela Khotenašvili laimėjo Didžiojo prizo turnyrą Ženevoje, taip pat išsikovo 3-ią didmeistrės balą.

#### Diližanas
2-as etapas, Diližanas 2013 m. birželio 15 – 29 d.

#### Taškentas

3-ias etapas, Taškentas, 2013 m. rugsėjo 17 – spalio 1 d.
 

#### Chanty Mansijskas
Turnyras vyko 2014 m. balandžio 8-20 d. Nugalėjo kinė Hou Ifan, surinkusi 8,5 taško iš 11-kos.

#### Lopota
Turnyras Lopotos kurorte (Gruzija) vyko 2014 m. birželio 19 d. – liepos 1 d. Nugalėjo kinė Hou Ifan, surinkusi 9 taškus iš 11-kos.

#### Šardža
Turnyras Šardžoje  vyko 2014 m. rugpjūčio 24 d. – rugsėjo 7 d. Surinkusios po 8,5 taško iš 11-kos, pirmąją vietą pasidalijo dvi kinės Džju Vendžjin ir Hou Ifan.

### Galutinės dalyvių vietos 2013–2014 m. Didžiojo prizo varžybose

Apibendrinti rezultatai - balais.

Pastabos.

Užtamsinti langeliai – turnyrai, kuriuose šachmatininkė nežaidė.
Pasitraukus Nadeždai Kosintsevai iš moterų Didžiojo prizo varžybų, ją pakeitė Tatjana Kosintseva kaip turinti aukščiausią rezervo sąrašo reitingą.
V. Čmilytė praleido Taškento turnyrą dėl ligos – ją pakeitė Guliskhan Nakhbajeva.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Markas Vyksas. 2013-2014 FIDE moterų didžiojo prizo varžybos
Gobio Altajus

**Gobio Altajus** () – Altajaus kalnų dalis, esanti pietų Mongolijoje, pietrytinė Mongolijos Altajaus pratąsa. Ilgis ~500 km. Sudaro eilė atskirų kalnagūbrių ir masyvų, iškylančių vidutiniškai į 1500–2000 m aukštį. Aukščiausia vieta – Barun Bogdo Ulos kalnas (3957 m). Kalnai susideda iš granitų, smiltainių, klinčių; tai ypač seismiškai veikli sritis (galingų 1957 ir 1958 m. žemės drebėjimų epicentras).

Būdingi kalnų stepių, pusdykumių ir dykumų kraštovaizdžiai. Aplink kalnus driekiasi Gobio dykuma.

## Šaltiniai
Goitcho perėja

**Goitcho perėja** () – kalnų perėja, esanti Rusijoje, Krasnodaro krašte, Didžiojo Kaukazo kalnų vakarinėje dalyje. Aukštis – 336 m. Per perėją eina Tuapsės–Belorecko–Maikopo plentas ir geležinkelis. Po perėja iškastas Goitcho tunelis.

## Šaltiniai
Gudų tvenkinys

**Gudų tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Mažeikių rajone, 5,5 km į pietus nuo Viekšnių. Sudarytas užtvenkus Virvytės upę (Ventos intakas) 6,9 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 3,25 km, plotis – iki 0,09 km. Altitudė 61,5 m. Tvenkinys yra siauras ir ilgas, neišsiliejęs iš upės vagos. Vidurinėje dalyje yra 0,2 ha sala. Krantai plačiai apaugę medžiais ir krūmynais, vietomis žemi, užpelkėję, vietomis aukšti ir statūs. Vakariniame krante yra Svirkančių atodanga. Rytinėje pakrantėje įsikūrę Gudų ir Pavirvytės kaimai, į vakarus – Svirkančių kaimas. Vidurinę tvenkinio dalį skersai kerta kelias .

Tvenkinys įrengtas 1922 m., kai buvo pastatytas vandens malūnas. 2002 m. pastatyta 230 kW galios mažoji hidroelektrinė.

## Šaltiniai
Raipstinis kiškis

**Raipstinis kiškis** (*Lepus castroviejoi*) – kiškinių šeimos žinduolis, gyvenantis tik Kantabrijos kalnuose, Ispanijoje.

## Fizinės savybės
Raipstinis kiškis paprastai sveria apie 3 kilogramus. Kūnas ir ausys trumpesni nei pilkojo kiškio bei granadinio kiškio. Raipstinio kiškio kaukolė taip pat šiek tiek neįprasta. Kailio spalvos panašios į kitų šiaurės Ispanijoje gyvenančių gentainių, tačiau raipstiniam kiškiui labiau būdinga rusvai gelsva kailio spalva.

## Buveinė
Gyvena 1,3–1,9 km aukštyje. Žiemą nusileidžia į 1 km aukštį, kas išvengtų sniego. Įsikuria tarp šilinių viržių, erikinių augalų, prožirnių, kadagių. Pastebimi mišriuose miškuose.

## Mityba
Minta augaliniu maistu. Mėgsta šniukštinėti neseniai degusiose vietovėse bei nedideliuose kirtimuose. Skabo lapus, nevengia medžių žievės, šakelių, augalų pumpurų.

## Priešai
Raipstinis kiškis – dažna mėsėdžių auka. Šiuos kiškius gaudo lapės, vilpišiai, vilkai, ereliai, pelėdos. Raipstinius kiškius medžioja ir žmogus.

## Nuorodos
* Raipstinis kiškis (video medžiaga)
* Raipstinis kiškis (informacija anglų k.)
Iberijos kalnai

**Iberijos kalnai** () – kalnuota sritis Ispanijoje, Pirėnų pusiasalio šiaurės rytuose, tarp Iberijos Mesetos, Aragono įdubos ir Valensijos žemumos. Driekiasi per Aragono, Katalonijos, Valensijos, Kastilijos–La Mančos, La Riochos ir Kastilijos–Leono žemes. Kalnų ilgis 440 km. Aukštis siekia 2313 m (Monkajo masyvas). Tai silpnai nulyginti raukšliniai-luistiniai kalnai, sudaryti iš smiltainio, kvarcito, klinties. Yra geležies rūdos telkinių.

Iberijos kalnuose daug sprūdžių ir šariažų. Būdingos karstinės reljefo formos, urvai. Šiuose kalnuose prasida Dueras, Tachas, Chukaras, Turija. Vidurinę kalnų dalį kerta Chalono upės pralaužtinis slėnis (juo eina Madrido–Saragosos geležinkelis ir plentas).

Kalnuose veši subtropiniai krūmynai, šiaurės vakaruose – plačialapių ir spygliuočių medžių miškai (ąžuolynai, bukynai, pušynai).

Nuo XX a. pr. gyventojų skaičius Iberijos kalnuose ėmė sparčiai mažėti dėl to, kad dauguma gyventojų apleido tradicinį gyvenimo būdą ir ėmė keltis į ūkiškai sparčiai besivystančias Viduržemio jūros pakrantes.


Daroca - Vista general 01.JPG|Darokos miestelis Iberijos kalnuose (Aragonas)
Moles de Xert.jpg|*Moles de Xert* masyvas (Valensijos žemė)
Moncayo urrutitik.JPG|Monkajo masyvas
Els Ports.jpg|Teruelio Vartų masyvas (Valensijos žemė)


## Šaltiniai
Viekšnių malūno tvenkinys

**Viekšnių malūno tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Mažeikių rajone, Viekšnių miesto pietrytiniame pakraštyje. Sudarytas užtvenkus Ventos upę 211,5 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius – 0,24 km, plotis – iki 0,12 km. Altitudė 54,8 m. Krantai žemi, vietomis apaugę medžiais. Šiaurvakarinėje pakrantėje stovi gyvenamieji namai, pietrytinėje plyti pievos. Tvenkinį skersai kerta kabantis pėsčiųjų tiltas.

Tvenkinys įrengtas 1897 m., kai buvo pastatytas vandens malūnas. 1930 m. buvo sumontuota hidroelektrinė, kuri tiekė Viekšniams elektrą. 2002 m. pastatyta šiuolaikinė 95 kW galios mažoji hidroelektrinė, įrengtas žuvitakis.

## Šaltiniai
Žibikų tvenkinys

**Žibikų tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Mažeikių rajone, 5,5 km į pietvakarius nuo Viekšnių, Žibikų kaimo pietinėje dalyje. Sudarytas užtvenkus Pievio upę (Ventos intakas) 7,4 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 1,08, plotis – iki 0,18 km. Altitudė 76,8 m. Pietinis tvenkinio galas užpelkėjęs, gausiai užžėlęs vandens augalija. Krantai neaukšti, vietomis apaugę siauru medžių ir krūmų ruožu. Aplinkui plyti dirbami laukai. Rytine pakrante eina kelias .

Tvenkinys įrengtas 1974 m.

## Šaltiniai

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Paaliosės pilkapynas II

**Paaliosės pilkapynas II** – pilkapynas Elektrėnų savivaldybės teritorijoje, Vievio seniūnijoje, miške, apie 1,2 km į šiaurę iš  kelio pasukus link Paaliosės pro Vepriškų ežerus. Pilkapynas yra Neries regioninio parko teritorijoje. Dar vadinamas Padaliosės, Pamiškės pilkapynu. Greta miško kelio taip pat išsidėstę Paaliosės pilkapynas I, Paaliosės pilkapynas III, Paaliosės pilkapis.

 Paaliosės pilkapyne II – 5 sampilai nuo 5,5 m iki 14 m skersmens, keturi iš jų apardyti; sampilų pagrindus juosia grioviai, dalis griovių iš dalies užslinkę.

## Nuorodos
* Kultūros vertybių registras
Socializmas (reikšmės)

**Socializmas** gali reikšti:

* Socializmas – tai ideologija arba ideologijų grupė, taip pat susijusių politinių teorijų grupė, kurių pagrindinis dėmesys skiriamas teisingam gėrybių paskirstymui tarp visuomenės narių bei visuomeniniam arba valstybiniam gamybos priemonių valdymui.
* Socializmas (santvarka) – santvarka, kuri, pasak marksizmo, turinti eiti tarp kapitalizmo ir komunizmo.
Liberalų internacionalas

**Liberalų internacionalas** – internacionalas, skirtas vienyti liberalizmo ideologijos partijas, įkurtas 1947 m.

Internacionalo viduje jaučiamas skirtumas tarp dešinesnių (kaip Vokietijos ar Švedijos) ir kairesnių (kaip Kanados ar Jungtinės Karalystės) partijų.

## Išnašos

## Nuorodos

* Oficialus puslapis
Centristų demokratų internacionalas

**Centristų demokratų internacionalas** – internacionalas, skirtas vienyti krikščioniškosios demokratijos ideologijos partijas, įkurtas 1961 m.

2001 m. iš internacionalo pavadinimo pašalinta nuoroda į krikščioniškosios demokratijos ideologiją, siekiant pritraukti kitas partijas, pavyzdžiui, Maroko Istiqlal.

Internacionalo sekretoriatas yra Briuselyje, kartu su Europos liaudies partija. Pastarosios prezidentas pagal pareigas yra internacionalo viceprezidentas.

## Nariai

## Generaliniai sekretoriai

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Tina Weirather

**Tina Weirather** (g. 1989 m. gegužės 24 d.) – Lichtenšteino kalnų slidininkė, olimpinė prizininkė.

## Biografija
Tina Weirather gimė 1989 m. Vaduce kalnų slidininkų šeimoje: tėvas pasaulio čempionas Harti Weirather ir motina olimpinė čempionė Hanni Wenzel.

2005 m. Tina Weirather pirmą kartą startavo pasaulio kalnų slidinėjimo taurės etape būdama vos šešiolikos. Iki 2018 m. ji jau buvo laimėjusi 8 pasaulio taurės etapus bei kopusi ant apdovanojimų pakylos dar 29 kartus.

2006 m. Weirather pirmą kartą pateko į Lichtenšteino olimpinę rinktinę ir atstovavo šaliai 2006 m. žiemos olimpinėse žaidynėse. Sportininkė užėmė 33-ią vietą slalomo supermilžino rungtyje, bet nebaigė greitojo nusileidimo varžybų. 2010 m. sportininkė įvykdė kvalifikaciją į 2010 m. žiemos olimpines žaidynes, bet paskutiniame pasaulio taurės etape prieš žaidynes patyrė traumą ir į olimpiadą neišvyko. 2014 m. sportininkė buvo Lichtenšteino vėliavnešė 2014 m. žiemos olimpinėse žaidynėse. Greitojo nusileidimo treniruočių metu Weirather patyrė traumą ir nestartavo oficialiose olimpinėse varžybose. 2017 m. sportininkė iškovojo pasaulio taurę slalomo supermilžino rungtyje. Tais pačiais metais vykusiame pasaulio čempionate Šveicarijoje Weirather pelnė sidabro medalį.

2018 m. žiemos olimpinėse žaidynėse startavo trijose rungtyse. Slalomo milžino rungtyje sportininkė trasą įveikė per 1:21.22 ir pelnė bronzos medalį. Tai pirmasis Lichtenšteino olimpinis medalis po 30 metų pertraukos.

2020 m. Weirather paskelbė apie pasitraukimą iš profesionalaus sporto.

## Nuorodos
* Tina Weirather FIS svetainėje
Tarptautinė demokratų sąjunga

**Tarptautinė demokratų sąjunga** – internacionalas, skirtas vienyti konservatizmo bei krikščioniškosios demokratijos ideologijos partijas, įkurtas 1983 m.

Internacionalo sekretoriatas yra Norvegijoje.

## Įkūrimas

Internacionalas įkurtas Londone, 1983 m. liepos 24 d.

Steigimo deklaraciją pasirašė 19 asmenų:

## Nariai

## Pirmininkai

## Išnašos

## Nuorodos

* Oficialus puslapis
Leslie Hall

**Leslie Merritt Hall** (g. 1981 m. lapkričio 15 d. Eimse, Ajovoje, JAV) – satyrinio repo atlikėja, grupės „Leslie and the LY’s“ lyderė.

## Diskografija

##### Studijiniai albumai
* 2006: *Door Man’s Daughter*
* 2008: *Gold Pants/Door Man’s Daughter* *- Double Album*
* 2008: *ceWEBrity*
* 2010: *Back 2 Back Palz*
* 2011: *Destination Friendship*
* 2013: *Songs in the Key of Gold*

##### Singlai
* (2006) „Mother Gem Lullaby“
* (2007) „Willow Don’t Cry“, „How We Go Out“
* (2008) „Zombie Killer“ (Remix)
* (2009) „Craft Talk“
* (2010) „Tight Pants/Body Rolls, „Gravel in My Shoe“
* (2011) „Hydrate Jirate“, „Blame the Booty (Titus Jones Remix)“
* (2012) „You’re Not Taken?“
* (2013) „No Pants Policy (Titus Jones Remix)“

## Nuorodos
Oficiali svetainė (angl.)
Alsėdžių I tvenkinys

**Alsėdžių I tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Plungės rajone, Alsėdžių miestelio pietrytiniame pakraštyje. Sudarytas užtvenkus Sruojos upę (Varduvos intakas) 26,7 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 1,37 km, plotis – iki 0,29 km. Altitudė 142,7 m. Pietinė dalies krantai aukštoki. Krantai daugiausia apaugę medžiais ir krūmynais. Šiaurinėje pakrantėje įrengtas paplūdimys. Aplinkui plyti pievos ir dirbami laukai. Pasroviui iškart telkšo Alsėdžių II tvenkinys. Į pietus įsikūręs Šonių, į rytus – Žvirblaičių kaimai. Rytine pakrante eina kelias .

Tvenkinys įrengtas 1978 m.

## Šaltiniai

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Aliaskinis kiškis

**Aliaskinis kiškis**, arba **tundrinis kiškis** (*Lepus othus*) – kiškinių šeimos žinduolis, gyvenantis šiaurinėje ir vakarinėje Aliaskoje bei rytinėse Sibiro teritorijose.

## Fizinės savybės
Aliaskiniai kiškiai yra vieni didžiausių kiškių. Užauga 50–70 cm ilgio, sveria 4–7 kg. Turi labai ilgas užpakalines kojas (apie 20 cm), padedančias judėti sniege. Aliaskiniai kiškiai turi tvirtas kaukoles, stipriai į priekį užsilenkusius priekinius dantis bei stiprias letenas. Ausys gana trumpos – tokiu būdu kiškiai saugo kūno šilumą. Vasarą aliaskinių kiškių viršutinis kailis pilkai rudas, poplaukis – baltas. Žieminis apdaras baltas, tačiau ausų galiukai  išlieka juodi visus metus.

## Buveinė
Gyvena uolotuose šlaituose arba aukštumų tundroje. Nemėgsta žemumų. Kartais įsikuria krūmuose, kur lengviau pasislėpti nuo plėšrūnų.

## Dauginimasis
Aliaskinių kiškių patelės per metus išveda vieną vadą. Vadoje paprastai būna 4–8 kiškiukai. Poravimosi sezonas prasideda balandžio–gegužės mėn. Kiškučiai gimsta birželį arba liepą. Gimsta jau apžėlę tamsiu kailiu, atmerktomis akimis. Kiškučiai iškart po gimimo yra aktyvūs, nes patelės juos atsiveda ne olose, o atviruose lizduose.

## Mityba
Minta medžių dalimis: gluosnių lapais, daigeliais, žieve ir šaknimis. Taip pat skabo žoles, uogas, gėles. Maisto paprastai ieško vakare.

## Priešai
Nuo priešų išsisuka slėpdamiesi. Nuo kai kurių plėšrūnų, tarkim, pelėdų sugeba apsiginti tvirtomis priekinėmis letenomis. Aliaskinius kiškius taip pat gaudo kiti plėšrieji paukščiai, žebenkštys, erniai, lapės ir baltieji lokiai.

## Nuorodos
* Aliaskinis kiškis (informacija anglų k.)
Alsėdžių II tvenkinys

**Alsėdžių II tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Plungės rajone, Alsėdžių miestelio pietrytinėje dalyje. Sudarytas užtvenkus Sruojos upę (Varduvos intakas) 26 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 0,5 km, plotis – iki 0,11 km. Altitudė 136 m. Pietinis tvenkinio galas užpelkėjęs. Krantai daugiausia aukštoki, apaugę medžiais. Rytine pakrante eina kelias .

Tvenkinys įrengtas 1930 m., pastačius vandens malūną. Nuo 2004 m. veikia 75 kW galios Alsėdžių malūno HE.

## Šaltiniai
Juozapas Sodys

**Juozapas Sodys (Juozas Suodis)** (1903 m. lapkričio 10 d., Pesčių k., Salantų vls., Telšių apskr, Kauno gub., Rusijos imperija – 1946 m. gruodžio 17 d. Pesčių k., Salantų vls., Kretingos apskr.) – Lietuvos partizanas, Žemaičių apygardos Kardo rinktinės Slyvos–Tauragio (Salantų) kuopos kovotojas, rinktinės štabo narys.

## Biografija
Gimė ir augo Pesčių kaimo valstiečio Juozapo Sodžio šeimoje. 1920 m. gruodžio 20 d. įstojo savanoriu į Lietuvos kariuomenę. 1924 m. sausio 30 d. demobilizavosi, įsidarbino policijoje, gyveno ir dirbo Kaune. 

Sovietams 1940 m. okupavus Lietuvą, grįžo į tėviškę. Nuo 1944 m. pabaigos Lietuvos laisvės armijos Žemaičių apygardos partizanas, nuo 1946 m. – Kardo rinktinės štabo narys.

1946 m. gruodžio 17 d. kartu su partizanu Bronislovu Jurčiumi Pesčiuose pateko į MGB Salantų valsčiaus poskyrio įgulos kareivių bei stribų surengtą pasalą ir susišaudymo metu žuvo. Kūną stribai išsivežė su savimi ir pakeliui įmetė į Salanto upę. Artimieji palaikus surado ir slapta palaidojo Klecininkų senosiose kapinėse.

## Apdovanojimai
* 1928 m. suteiktas Lietuvos kariuomenės kūrėjo savanorio statusas.
* 1928 m. vasario 19 d. išduotas Lietuvos kariuomenės kūrėjų savanorių medalis.
* 2003 m. (po mirties) pripažintas Kario savanorio statusas.

## Atminties įamžinimas
Vardas įamžintas Klecininkų kapinių paminkle žuvusiems partizanams atminti.

## Literatūra
* Lietuvos gyventojų genocidas. 1944–1947. – Vilnius: LGGRTC, 2002. – T. 2 (K-S). – P. 1055
* Julius Kanarskas. Kretingiškiai kovose dėl Lietuvos valstybingumo. – Klaipėda: Eglė, 2016. – P. 32, 86, 96, 148, 222

## Šaltiniai
Pietinis plikasis ibis

**Pietinis plikasis ibis ** (*Geronticus calvus*) –  ibinių (*Threskiornithidae*) šeimos paukštis. 
## Išvaizda
Mažesnis už baltajį gandrą. Kūno ilgis 70 -80 cm, atstumas tarp sparnugalių 125 – 135 cm, kūno masė 1 – 1.3 kg. Plunksnų danga tamsiai žalios spalvos, violetinės ir bronzinės spalvų žvilgesio, pečių srityje bronzinės spalvos dėmė. Galva ir kaklas pliki, baltos spalvos. Pakaušis ryškiai  raudonas, odos raukšlė sudaro nedidelį kupolą. Snapas lenktas į apačią, raudonas.  Akys oranžiniai raudonos. Kojos raudonos.   
## Paplitimas
Paplitęs Lesoto vakarinėje dalyje, Pietų Afrikos Respublikos šiaurės rytuose ir Svazilende.  
## Biologija
Biotopas –  kalnų pievos (1200 – 1850 metrų virš jūros lygio ). Sėslus paukštis. 
Medžioja ir ilsisi dideliais, 100 individų,  būriais. Minta žiogais, kirmėlėmis, vabalais, sraigės, varlėmis ir maita.  

Monogamai. Peri 40 ir daugiau porų kolonijose. Lizdus krauna dirvos paviršiuje, ant skardžių ir medžiuose. Lizdą krauna patelė, o patinas renka šakas lizdui. Dėtyje 1 – 3 kiaušiniai. Abu partneriai peri 27 – 31 dieną. Jauniklius maitina atrytu maistu, abu tėvai. 55 dienų jaunikliai pradeda skraidyti, savarankiškai maitintis pradeda po dviejų mėnesių. 
Kartos trukmė – 10 metų. Laisvėje gyvena 10 – 15 metų, nelaisvėje – 30 metų. 
## Apsaugos būklė
Pasaulinės gamtos apsaugos organizacijos duomenimis yra pažeidžiama rūšis. populiacijoje yra 3 300 – 4 000  suaugusių individų.
Populiacijos mažėjimo priežastys:
* Paukščiai netenka buveinių dėl komercinio miškų sodinimo, žemės ūkio plėtros, urbanizacijos ir atviro tipo kasyklų
*Rūgštusis lietus ir pesticidai.
*Lesote paukščiai naudojami liaudies medicinoje ir ritualinėse ceremonijose.
*Paukščiai žūna bandydami ilsėtis ant elektros perdavimo linijų
Rūšies apsaugos priemonės:
*Pietų Afrikos Respublikoje; Svazilende, Malolotjos draustinyje;  Lesote, Setlabathebe nacionaliniame parke saugomos paukščio perimvietės.
*Ant elektros perdavimo linijų stulpų statomi paukščius baidantys įrenginiai.
*2007 – 2011 paukščių monitoringas Pietų Afrikos Respublikoje.
*Pietų Afrikos Respublikoje mokyklose įgyvendinama edukacinė programa, kurios tikslas supažindinti su kiaušinių ir jauniklių rinkimo žala.
## Šaltiniai
Golicyno kalnai

**Golicyno kalnai** () – poledyniniai kalnai rytų Antarktidoje, Karalienės Merės žemėje. Ilgis ~300 km. Aukštis iki 1000 m. Ledo dangos storymė virš kalnų – 1000–2000 m.

Kalnus atrado 1957–1958 m. tarybinė antarktinė ekspedicija. Jie pavadinti rusų seismologo Boriso Golicyno garbei.

## Šaltiniai
2011–2012 m. FIDE moterų Didžiojo prizo varžybos

**2011-2012 m. FIDE moterų Didžiojo prizo varžybos** () – tai serija iš šešių moterų turnyrų, kuriuose buvo atrinkta pretendentė žaisti mačą  dėl pasaulio čempionės titulo.  Moterų Didžiojo prizo šachmatų varžybų nugalėtoja tapo. kinė Hou Ifan. 
Ji įgijo teisę 2013 m.  žaisti 10 partijų mačą dėl pasaulio šachmatų čempionės titulo su tuometine moterų pasaulio čempione - ukrainiete Ana Ušenina.

## Varžybų formatas

Turnyruose  žaidė 18 atrinktų, vedančiųjų šachmatininkių. Kiekviena žaidėja pasižadėjo, kad dalyvaus keturiuose Didžiojo prizo turnyruose. Turnyruose, ratų sistema, dalyvavo 12 žaidėjų. 

Apibendrinant varžybų rezultatus buvo imami geriausi rezultatai iš trijų turnyrų. Žaidėja, surinkusi daugiausiai Didžiojo prizo balų, tampa nugalėtoja.

### Turnyrų taisyklės
Per dvejus metus (2012–2013) buvo surengti šeši Didžiojo prizo turnyrai. Kiekviename Didžiojo prizo turnyre galėjo dalyvauti 12 žaidėjų. Buvo žaidžiama ratų sistema. Užimtos vietos nustatomos pagal partijų taškus, o surinkus po lygiai taškų – pagal papildomus turnyro rodiklius. – moterų pasaulio šachmatų čempionato dalis.

### Laiko kontrolė
Kiekvienai žaidėjai partijai skiriama laiko: 90 min. pirmiesiems 40 ėjimų, 30 min. – likusiai partijai. Nuo pirmojo ėjimo po kiekvieno ėjimo pridedama po 30 sek.

### Atrinktos žaidėjos

Atrinktų dalyvių sąrašas:

### Apdovanojimai, balai ir prizai
2011–2012 m. Didžiojo prizo nugalėtoja įgyja teisę žaisti 2013 m.  mačą dėl pasaulio moterų čempionės titulo.

Prizinis fondas vienam turnyrui 40 000 €, o už bendrą rezultatą 60 000 € 

Žaidėjų apdovanojimas pagal užimtas vietas.

## 2011–2012 m. turnyrai
### Rostovas prie Dono
2-oji lentelė. FIDE Didysis prizas, Rostovas prie Dono, 2011 m. rugpjūčio 2 d.–15 d. Turnyro kategorija – XX, vidutinis Elo reitingas 2527. 

### Šenženas
3-ioji lentelė. FIDE Didysis prizas, Šenženas, 2011 m. rugsėjo 1 d.–15 d. Turnyro kategorija – XVIII, vidutinis Elo reitingas 2482.

### Nalčikas
4-oji lentelė. FIDE Didysis prizas, Nalčikas 2011 m. spalio 8 d.–23 d. Turnyro kategorija – XIX, vidutinis Elo reitingas 2507.

### Kazanė
5-oji lentelė. FIDE Didysis prizas, Kazanė, 2012 m. birželio 9 d.–23 d. Turnyro kategorija – XIX, vidutinis Elo reitingas 2517. 

### Džermukas
6-oji lentelė. FIDE Didysis prizas, Džermukas, 2012 m. liepos 17 d.–28 d. Turnyro kategorija – XIX, vidutinis Elo reitingas 2506.

### Ankara
7-oji lentelė. FIDE Didysis prizas, Ankara, 2012 m. rugsėjo 16 d.–28 d. Turnyro kategorija – XVIII, vidutinis Elo reitingas 2487.

## Galutinės dalyvių vietos 2011–2012 m. Didžiojo prizo varžybose

Šachmatininkių surinkti balai 2011–2012 m. Didžiojo prizo varžybose:

## Šaltiniai

## Nuorodos
* FIDE moterų Didysis prizas – Ankaroje (Turkija) – 2012 m. rugsėjo 15 d. -29 dienomis
*  10-11 ratai Ankaros FIDE moterų didžiojo prizo varžybose
Golovnino ugnikalnis

**Golovnino ugnikalnis** (, ) – veikiantis ugnikalnis Rusijoje, Kurilų salose, pietinėje Kunaširo salos dalyje. Tai žiedinis sprūdis (aukštis iki 547 m), juosiantis iki 4,7 km pločio kalderą. Jos dugne yra 4 nedideli lavos kupolai ir 2 išsiveržimo krateriai. Juose telkšo Verdantis ežeras (*Кипящее*, 0,7 km²) ir Karštasis ežeras (*Горячее*, 4,5 km²). Paskutinis žinomas išsiveržimas įvyko 1848 m.

Ugnikalnis pavadintas Rusijos keliautojo Vasilijaus Golovnino garbei.

## Šaltiniai
Darja Domračeva

**Darja Domračeva** (g. 1986 m. rugpjūčio 3 d.) – Baltarusijos biatlonininkė, olimpinė ir pasaulio čempionė, Pasaulio taurės laimėtoja.
## Biografija

Darja Domračeva gimė 1986 m. rugpjūčio 3 d. Minske, Baltarusijoje (tuomet TSRS). Sportuoti pradėjo Niaganėje Rusijoje, kur buvo persikėlusi kartu su tėvais. Šiame regione buvo populiarus biatlonas dėl Chanty Mansijske esančio sporto centro. Ji parodė sportininkės galimybes aplenkdama savo amžiaus berniukus. 2004 m. ji grįžo į Baltarusiją, kur prisijungė prie vietos rinktinės. Iškart po to D. Domračeva pradėjo rodyti aukštus pasiekimus 2005 m. laimėjusi aukso medalius sprinto ir persekiojimo rungtyse pasaulio jaunių čempionate Kontiolahtyje. 2006 m. gruodį Estešunde debiutavo IBU Pasaulio taurės varžybose. Buvo treniruojama buvusio biatlonininko, vokiečio Klauso Zyberto. 2010 m. Vankuveryje iškovojo pirmąjį olimpinį medalį − bronzą 15 km individualaus starto rungtyje. Iškart po to iškovojo pirmąsias pergales Pasaulio taurės varžybose: sprinto ir persekiojimo rungtyse Kontiolahtyje. D. Domračeva dominavo 2014 m. Sočio olimpiadoje laimėdama tris aukso medalius: 15 km individualaus starto, persekiojimo ir bendro starto lenktynėse. Ji tapo pirmąja moterimi, žiemos olimpiadų istorijoje laimėjusia tris individualias rungtis vieneriose žaidynėse. Už pasiekimus apdovanota „Baltarusijos didvyrės“ vardu. 2014−2015 m. sezoną D. Domračeva laimėjo IBU Pasaulio taurės varžybas, prieš tai 2012 ir 2013 m. buvusi antra.

2016 m. D. Domračeva susituokė su norvegų biatlonininku, aštuoniskart olimpiniu čempionu Ole Einoru Bjorndalenu. Porai gimė duktė Ksenija. Į slidinėjimo trasas D. Domračeva grįžo 2017 m. sausį. 2018 m. Pjongčange ji iškovojo olimpinį auksą estafetėje ir sidabrą 12,5 km bendro starto lenktynėse.
## Pasiekimai
Pasiekimai iki 2017−2018 m. sezono pabaigos:
* Keturiskart olimpinė čempionė:
** 2010 m. Vankuveris: bronza 15 km ind. starte.
** 2014 m. Sočis: 3 aukso medaliai: 15 km ind. starto, persekiojimo ir bendro starto lenktynėse.
** 2018 m. Pjongčangas: auksas estafetėje, sidabras bendro starto lenktynėse;
* Dukart pasaulio čempionė:
** 2008 m. Estešundas: sidabras mišrioje estafetėje;
** 2011 m. Chanty Mansijskas: sidabras bendrame starte ir bronza estafetėje;
** 2012 m. Rūpoldingas: auksas persekiojime, sidabras sprinte;
** 2013 m. Nove Mestas: auksas bendrame starte;
** 2017 m. Hochfilcenas: sidabras persekiojime;
* 2014−2015 m. sezono bendrosios įskaitos Pasaulio taurės laimėtoja;
* 29 pergalės IBU Pasaulio taurės etapuose;

## Šaltiniai