open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Guntino senosios kapinės

**Guntino (Kuinelių) senosios kapinės**, vadinamos *Marų kapeliais, Pilale* – neveikiančios kapinės šiaurinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Guntino kaime (Skuodo seniūnija), Guntino upelio dešiniajame krante. 

## Kapinės
Įrengtos kaimo pietvakariniame pakraštyje, miške, 60 m į vakarus nuo Guntino upelio, lygioje vietoje. Ovalo plano, 33 m ilgio šiaurės rytų - pietvakarių kryptimi, 22 m pločio, apjuostos žemių pylimo, kurio išorinėje pusėje yra baigiąs užslinkti griovys. 

Kapinės neveikiančios, apaugusios medžiais ir krūmais. Laidojimo žymių nesimato. Centrinėje dalyje yra dvi koplytėlės: viena pastatyta ant žemės, kita, mažesnė – įkelta į šalia augančią pušį.  

Teritorijos plotas – 0,10 ha.

0,7 km į šiaurės rytus yra Guntino (Kuinelių) II senosios kapinės. 

## Istorija
Veikė XVI–XIX a., laidoti Kuinelių (Guntino) kaimo gyventojai. Vadinamos *Marų kapeliais, Pilale*. Kapinėse nuo seno stovėjo keli aukšti kryžiai ir koplytėlė su šventųjų skulptūrėlėmis. XX a. II pusėje padaryta ir į pušį įkelta nauja koplytėlė.

Pasakojama, kad prie kapinių vaidenasi, klaidžioja ugnies liepsnelės. 
 
1976  m. kapines žvalgė Ignas Jablonskis. 

Saugotinas kultūros paveldo objektas.

## Šaltiniai
Lunino kaimo gyvenvietė

**Lunino kaimo gyvenvietė** () – kaimo gyvenvietė Rusijos Federacijos anklavo Kaliningrado srities Nemano rajone. Centras – Luninas. 2009 m. 2428 gyventojai.

## Istorija
Įsteigta vykdant municipalinę reformą 2008 m. birželio 30 d. Ribojasi vakaruose su Žilino kaimo gyvenviete, šiaurėje su Nemano miesto gyvenviete, rytuose su Krasnoznamensko rajono Aleksejevkos ir Vesnovo kaimo gyvenvietėmis, pietuose su Gusevo rajono Kubanovkos ir
Černiachovsko rajono Kalužskojės kaimo gyvenvietėmis.

Kaliningrado srities įstatymu Nr. 257. Lunino kaimo gyvenvietę sudaro:   
* Luninas, miestelis,
* Beriozovka, gyvenvietė,
* Ganovka, gyvenvietė,
* Grivinas, gyvenvietė,
* Gruševka, gyvenvietė,
* Ignatovas, gyvenvietė,
* Kaštanovka, gyvenvietė,
* Malomožaiskojė, gyvenvietė,
* Uljanovas, gyvenvietė,
* Šmeliovka, gyvenvietė,
* Voločajevas, gyvenvietė,
* Zabrodinas, gyvenvietė.

Lunino kaimo gyvenvietės teritorijoje statoma Baltijos atominė elektrinė.

## Šaltiniai
Sovetskas (reikšmės)

**Sovetskas** gali būti:

* Sovetskas (Tilžė) – miestas Kaliningrado srityje,
* Sovetskas (Kirovas) – miestas Kirovo srityje,
* Sovetskas (Tula) – miestas Tulos srityje.
Eduardas III

**Eduardas III** (1312 m. lapkričio 13 d. Vindzoro pilyje – 1377 m. birželio 21 d. Šyne, dabar Ričmondas) – Anglijos karalius.

## Biografija

Karūnuotas 1327 m. nuvertus jo tėvą. Tačiau valdyti ėmė tik 1330 m., tada, kai pašalino motinos Izabelės vietininką bei favoritą Rodžerį de Mortimerą. Po Karolio IV mirties pareiškė pretenzijas į Prancūzijos sostą ir 1340 m. gavo Prancūzijos karaliaus titulą. Dėl to kilo Šimtametis karas. Jam pavyko atstatyti prarastą pagarbą monarchijai. 1360 m. sudaryta Bretinji taika; Atsisakė Prancūzijos karūnos, bet už tai gavo dalį šiaurės vakarų Prancūzijos. Tačiau dėl sunkios ekonominės padėties bei maro šios sritys buvo vėliau prarastos. Didžiulės karo išlaidos vertė nuolaidžiauti bajorijai bei parlamentui (kuris buvo padalytas į Lordų ir Bendruomenių rūmus). 1366 m. paskelbė, kad Anglija nėra popiežiaus lenas. Atsikėlus į Angliją flamandų pirkliams, paskatino juos kurti Anglijos tekstilės pramonę..

## Galerija

Philippa of Hainault, Queen consort of England.jpg|Eduardo III žmona Filipa Genegau 
DSCN1862-seal-edward-iii.jpg|Eduardo III antspaudas

## Šaltiniai

## Nuorodos
Septynios Seserys

**Septynios Seserys** (angl. Seven *Sisters*) – serija kreidinių uolų prie Lamanšo sąsiaurio. Jos yra Rytų Sasekse, tarp Seafordo ir Istborno pietų Anglijoje.

Septynių Seserų uolos kartais naudojamos filmams ir televizijos projektams filmuoti kaip dekoracija. Jos buvo rodytos filmo „Robinas Hudas – vagių karalius“ pradžioje ir filmo „Atpirkimas“ pabaigoje.

2009 m. vasarą uolos tapo oficialiu „Microsoft“ operacinės sistemos „Windows 7“ darbalaukio fonu kaip „Jungtinės karalystės“ tema.
Guntino II senosios kapinės

**Guntino (Kuinelių) II senosios kapinės**, vadinamos *Marų kapeliais* – neveikiančios kapinės šiaurinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Guntino kaime (Skuodo seniūnija), 0,97 km į šiaurės vakarus nuo tilto per Guntino upelį kelyje Skuodas–Mažeikiai. 

## Kapinės
Neveikiančios, įrengtos kaimo žemių pietinėje dalyje, laukuose tarp pagrindinio kaimo kelio ir Guntino upelio. Ovalo plano, 45 m ilgio šiaurės rytų - pietvakarių kryptimi, 41 m pločio.

Teritorijos plotas – 0,16 ha.

0,7 km į pietvakarius yra Guntino (Kuinelių) senosios kapinės. 

## Istorija
Veikė XVII–XIX a., laidoti Kuinelių (Guntino) kaimo gyventojai. Vadinamos *Marų kapeliais*. Kapinėse stovėjo keli aukšti kryžiai.

1976  m. žvalgė Ignas Jablonskis.

Saugotinas kultūros paveldo objektas.

## Šaltiniai
Benjamin Netanyahu

**Benjaminas Netanjahu** (, , g. 1949 m. spalio 21 d. Tel Avive) – Izraelio politinis veikėjas, keturis kartus Izraelio ministras pirmininkas.

## Biografija
Gimė Tel Avive trijų vaikų šeimoje. Nuo 1956 m. iki 1958 m. bei nuo 1963 m. iki 1978 m. gyveno JAV, Filadelfijos priemiestyje. 1967 m. baigė Cheltenhamo (Filadelfijos priemiestis) vidurinę mokyklą.

Tais pačiais metais grįžo į Izraelį ir penkerius metus tarnavo Izraelio kariuomenėje. Dalyvavo nuo 1967 m. iki 1970 m. vykusiame žemo intensyvumo kare tarp Izraelio ir Egipto.

1972 m. pradėjo architektūros studijas Masačusetso technologijos universitete. 1973 m. spalį grįžo į Izraelį ir mėnesį dalyvavo Jom Kipuro kare. 1975 m. baigė architektūros bakalauro studijas Masačusetso technologijos universitete. 1976 m. ten pat baigęs vadybos magistro studijas, įsidarbino ekonomikos konsultantu Bostono konsultavimo grupėje.

1978 m. grįžęs į Izraelį pradėjo vadovauti nevyriausybinei organizacijai Jonatano Netanyahu Antiteroro institutui. 1982–1984 m. – Izraelio ambasadoriaus JAV pavaduotojas, o 1984–1988 m. – Izraelio nuolatinis atstovas Jungtinėse Tautose. Nuo 1988 m. nuo „Likud“ partijos išrinktas Kneseto nariu. 1999–1993 m. buvo Izraelio užsienio reikalų ministro pavaduotoju. 1993–1999 m. ir nuo 2005 m. partijos „Likud“ pirmininkas. 1996–1999 m. ir nuo 2009 m. Izraelio ministras pirmininkas. 2002–2003 m. Izraelio užsienio reikalų ministras, o 2003–2005 m. – finansų ministras. 2015 m. gegužės 6 d. B. Netanjahu suformavo naują koalicinę Izraelio vyriausybę.

2021 m. birželio 13 d., po 12 metų vadovavimo, jį ministro pirmininko poste pakeitė Naftali Bennett.

2022 m. gruodžio 29 d. dar kartą tapo premjeru. Naujoji vyriausybė įvardyta dešiniausia Izraelio istorijoje.

2024 m. lapkričio 21 d. Tarptautinis Baudžiamasis Teismas išdavė arešto orderius B. Netanjahu, buvusiam gynybos ministrui Joavui Galantui ir „Hamas“ lyderiui Mohamedui Deifui dėl įtariamų karo nusikaltimų ir nusikaltimų žmoniškumui.

## Bibliografija
* „Vieta tarp tautų: Izraelis ir pasaulis“, 1993 m.

## Šaltiniai
Guntinas (Luoba)

**Guntinas** – upelis šiaurės vakarų Lietuvoje, Skuodo rajono savivaldybės teritorijos šiaurinėje dalyje, Luobos dešinysis intakas.  

## Geografija
Ištakos yra pietvakarinėje Ylakių miestelio dalyje. Teka vakarų kryptimi, lygiagrečiai keliui , iki Daujotų kaimo į pietus, o toliau – į šiaurę nuo kelio.  Į Luobą įteka 2,9 km į vakarus nuo Skuodo, Didžiųjų Rūšupių kaime, 5,9 km nuo jos žiočių (santakos su Bartuva). 

Truikinų kaime įrengtas Truikinų tvenkinys. 

Gamtos ir kultūros paveldo objektai: Guntino Laumės akmuo, Kuinelių II senosios kapinės, Kuinelių senosios kapinės, Truikinų šaltinis-Šmitos versmė 

Intakai: Versnupis (kairysis), Cipelis (dešinysis).

Gyvenvietės: Ylakiai, Stripiniai, Gintalaičiai, Gonaičiai, Klauseikiai, Truikinai, Aleksandrija, Guntinas, Daujotai, Didieji Rūšupiai

## Nuorodos
*Lietuvos Respublikos upių ir tvenkinių klasifikatorius
Perbangiai

**Perbangiai**  (, nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ***Gruševka***, ) – gyvenvietė Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Nemano rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Lunino kaimo gyvenvietės kaimas.

## Istorija

Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Ragainės apskrities (1922–1945 m. Tilžės-Ragainės apskrities) kaimas. 1946–2008 m. Uljanovo apylinkės kaimas.

|}

## Gyventojai

Kaime 2010 m. buvo 12 gyvenamųjų namų.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
* Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
* Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.
* Gruševka foto-planeta.com
Versnupis

**Versnupis** – upelis šiaurės vakarų Lietuvoje, Skuodo rajono savivaldybės teritorijos šiaurinėje dalyje, Guntino kairysis intakas.

## Geografija
Ištakos yra į pietvakarius nuo Ylakių, tarp Kriaunų ir Kadžių kaimų. Teka šiaurės vakarų kryptimi. Į Guntiną įteka Gonaičių kaimo šiaurės vakariniame pakraštyje, 15,0 km nuo jo žiočių (santakos su Luoba).

Gonaičių kaime įrengtas tvenkinys.

Gyvenvietės: Kriaunai, Gonaičiai.

## Pavadinimas
Upėvardis siejamas su šaknimi *verd-* (plg., *versmė*).

## Nuorodos
* Lietuvos Respublikos upių ir tvenkinių klasifikatorius
Cipelis (Guntinas)

**Cipelis** – upelis šiaurės vakarų Lietuvoje, Skuodo rajono savivaldybės teritorijos šiaurinėje dalyje, Guntino dešinysis intakas.

## Geografija
Ištakos yra į šiaurės rytus nuo Aleksandrijos, Aleksandrijos miško rytiniame pakraštyje. Teka pietryčių, toliau – pietų kryptimi, kirsdama kelią Skuodas–Mažeikiai. Į Guntiną įteka Klauseikių šiaurės vakariniame pakraštyje, 11,0 km nuo upės žiočių (santakos su Luoba).

Gyvenvietės: Aleksandrija, Klauseikiai.

## Pavadinimas
Upėvardžio kilmė neaiški. Gali būti neaiškios kilmės kuršizmas (plg. *Kipė, Kipa*) arba kilęs iš asmenvardžio *Cypa*.

## Nuorodos
* Lietuvos Respublikos upių ir tvenkinių klasifikatorius
Graumenalis

**Graumenalis** – upelis vakarinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, kairysis Šventosios intakas.

## Geografija
Išteka 1,3 km į pietvakarius nuo Žemytės, Juodeikių šiaurės rytiniame pakraštyje. Iš pradžių teka į pietus, Juodeikių šiauriniame pakraštyje daro lankstą į vakarus, o nuo Margininkų miško – į šiaurę. Toliau skersai miško iki Margininkų teka į vakarus, kaime pasuka į šiaurę ir įteka į Šventąją 38,3 km nuo jos žiočių.

Kultūros paveldas: dešiniajame krante yra Margininkų kapinyno vieta ir senosios kapinės, vadinamos *Maro, Marų kapeliais*.

Saugomos teritorijos: abipus upės vidurupio ir žemupyje yra Margininkų botaninis-zoologinis draustinis.

Gyvenvietės: Juodeikiai, Margininkai.

## Pavadinimas

Upėvardis kilo nuo žodžių *graumuo, graumenys*, reiškiančio „lūžtvė, tamsus, pelkėtas, pilnas prilūžusių medžių miškas“.

## Nuorodos
* Lietuvos Respublikos upių ir tvenkinių klasifikatorius
Margininkų kapinynas

**Margininkų kapinynas** – buvęs kapinynas vakariniame Skuodo rajono savivaldybės teritorijos pakraštyje, Margininkų kaime (Lenkimų seniūnija), 60 m į šiaurės vakarus nuo pagrindinės kaimo gatvės, Graumenalio upelio dešiniajame krante. 

## Kapinynas
Tai buvusi ovalo plano, 15×10 m dydžio, 1 m aukščio kalvelė, stūksojusi apie 4 m į pietus nuo Margininkų senųjų kapinių, vadinamų *Maro, Marų kapeliais*. Šiuo metu kapinyno vieta neardoma, dirvonuoja. Į pietvakarius–vakarus yra vienkieminė sodyba.

## Istorija
Pradėjus dirvą arti, apie 1927 m. kalvelė buvusi nukasta. Kasant buvo rasta žmonių kaulų, žirgo kaukolė, 2–3 geležiniai ietigaliai, balnakilpė ir kt. radinių, kurie neišliko.

1979 m. žvalgė Ignas Jablonskis. 

Kapinynas datuotinas I tūkstantmečio pirmąja puse.

## Šaltiniai
Henrikas II (Anglija)

**Henrikas II** (1133 m. kovo 5 d. Le Mane – 1189 m. liepos 6 d. Šinone) – Anglijos karalius.

## Biografija

Kilęs iš Plantagenetų giminės. 

## Valdymas

1154 m. stojo į kovą dėl karūnos su Steponu I iš Blua ir laimėjo. Iš tėvo paveldėjo Anžu, Meną bei Tureną, iš motinos (Anglijos karaliaus Henriko I dukters Matildos) – Angliją bei Normandiją su leno teisėmis į Bretanę. Susituokęs su Eleonora Akvitaniete, įgijo Puatu bei Giujeną su Gaskone, todėl Prancūzijoje pasidarė galingesnis net už Prancūzijos karalių. Jam pavyko įveikti baronų pasipriešinimą ir atstatyti centralizuotą valdžią. Klarendono konstitucijoje (1164 m.) reiškė pretenzijas į teisę disponuoti bažnyčios turtu bei teisti dvasininkus. Kenterberio arkivyskupas ir buvęs Henriko kancleris Tomas Beketas nepripažino Henriko konstitucijos, todėl karaliaus riteris 1170 m. jį nužudė. 1171–1172 m. užgrobė dalį Airijos ir čia įtvirtino Anglijos valdžią. Vėliau regentystę perėmė jo sūnūs – Ričardas I Liūtaširdis ir Jonas Bežemis.

## Santuoka ir vaikai
Žmona: nuo 1152 gegužės 18 (Puatje, Prancūzija) Eleonora Akvitanietė (1122–1204), Akvitanijos hercogė. Vaikai:
* **Viljamas** (1152–1156)
* **Henrikas** (1155–1183)
* **Matilda** (1156 – 1189 birželio 28), ištekėjo už Saksonijos ir Bavarijos hercogo Henriko Liūto
* **[[Ričardas I Liūtaširdis]]** (1157–1199), Anglijos karalius
* **Džefris II** (1158–1186)
* **Eleonora** (1162–1214), Kastilijos karaliaus Alfonso VIII žmona
* **Joana** (1165–1199), pirmas vyras – Sicilijos karalius Vilhelmas II Gerasis, antras vyras Tuluzijos grafas Raimundas VI 
* **[[Jonas Bežemis]]** (1166–1216), Anglijos karalius

## Šaltiniai

## Nuorodos

## Galerija

|-
Pakalniškių senosios kapinės

**Pakalniškių senosios kapinės**, vadinamos *Maro, Marų kapeliais* – neveikiančios kapinės šiaurinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Pakalniškiuose (Skuodo seniūnija), 1,2 km į šiaurės rytus nuo kaimo kryžkelės, kelio Pakalniškiai–Aleksandrija kairėje pusėje.

## Kapinės
Įrengtos 0,5–0,7 m aukščio pakilumoje. Netaisyklingos trapecijos plano, apjuostos griovio ir žemių pylimo, kurio ilgis šiaurėje ir vakaruose – po 40 m, pietuose – 35 m, rytuose – 45 m. Kapinės neveikiančios, apaugusios senais ąžuolais ir krūmais. Laidojimo žymių nesimato. Pietvakarinėje dalyje stovi senas, aukštas kryžius. Kapinėse priversta iš laukų surinktų akmenų.

Teritorijos plotas – 0,16 ha, perimetras – 160 m.

## Istorija
Veikė XVI–XIX a., laidoti Pakalniškių kaimo gyventojai. Vadinamos *Maro, Marų kapeliais*. Kapinėse nuo seno stovėjo keli aukšti, ąžuoliniai kryžiai. 

Pasakojama, kad jose senais laikais buvę palaidoti 2 vyskupai ir 3 kunigai. XIX a. - XX a. pradžioje laidoti savižudžiai ir nekrikštyti mirę kūdikiai, o 1941 m. – apylinkėje žuvęs raudonarmietis. XX a. antroje pusėje gyventojai kapinių teritorijoje pradėjo krauti iš dirbamų laukų surinktus akmenis. 
 
1976  m. kapines žvalgė Ignas Jablonskis. 

Saugotinas kultūros paveldo objektas, 1972–1976 m. buvęs vietinės reikšmės archeologijos paminklas (AV1173). 

## Šaltiniai

## Nuorodos
*Valstybės archeologijos komisijos medžiaga. - Kultūros paveldo centro paveldosaugos biblioteka. - Ap. 1, f. 1, b. 20. - L. 443–447
Puodkalių senosios kapinės

**Puodkalių senosios kapinės**, vadinamos *Maro, Marų kapeliais* – neveikiančios kapinės šiaurės vakarinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Puodkalių kaime (Skuodo seniūnija), 0,9 km į vakarus nuo kelio Skuodas–Plungė, dešiniajame Bartuvos krante.

## Kapinės
Įrengtos upės slėnio atšlaitėje, nežymioje, apie 1 m aukščio pakilumoje. Jos netaisyklingos trapecijos plano, pailgos šiaurės - pietų kryptimi, 57 m ilgio, 31 m pločio šiauriniame ir 14 m pločio pietiniame gale, apjuostos griovio. Paviršius iš rytų į vakarus žemėja iki 1,2 m. Palei vakarinę papėdę supiltas 1,5 m pločio ir 0,4 m aukščio pylimas, kuriuo seniau ėjo kelias. 

Kapinės neveikiančios, apaugusios medžiais ir krūmais. Pietrytinėje dalyje išlikę koplytėlės pamatai, o pietvakarinėje dalyje auga šimtametis ąžuolas.

Teritorijos plotas – 0,09 ha, perimetras – 158 m.

## Istorija
Veikė XVI–XIX a., laidoti Puodkalių kaimo gyventojai. Vadinamos *Maro, Marų kapeliais*. Kapinėse nuo seno stovėjo keli aukšti, ąžuoliniai kryžiai ir koplytėlė.

1976  m. žvalgė Ignas Jablonskis. 

Saugotinas kultūros paveldo objektas.

## Šaltiniai
Akcinis kapitalas

**Akcinis kapitalas** (AK, , ) – bendrovėje vartojami pinigai, kuriuos investavo bendrovės akcininkai paprastųjų akcijų (be nustatyto dividendo) ir privilegijuotųjų akcijų forma ir kurie išliks kaip nuolatinis finansų šaltinis tol, kol egzistuos bendrovė. 

## Dydis
Lietuvoje privalomasis AK UAB atveju yra ne mažiau kaip 10 000 Lt, AB - 100 000 Lt.

## Taip pat skaitykite
* Skolinamasis kapitalas
* Kapitalo santykis
Skolinamasis kapitalas

**Skolinamasis kapitalas** (, *debt capital*) - įmonėje naudojami pinigai, buvę pasiskolinti iš išorinių šaltinių nustatytam laikui. Tai piniginis kapitalas, kurio savininkas jį suteikia kitiems asmenims nustatytam laikui su sąlyga grąžinti jį ir užmokėti už tai tam tikras palūkanas.

## Šaltiniai

## Taip pat skaitykite
* Akcinis kapitalas
* Kapitalo santykis
* Balansas
Axel Adamietz

**Akselis Adamiecas** (; g. 1947 m. spalio 1 d. Arnsberge, Vokietija) – vokiečių teisininkas, advokatas ir notaras, Bremeno notarų rūmų pirmininkas, Hanzos advokatų rūmų vicepirmininkas, nuo 2002 m. Maroko Karalystės garbės konsulas Bremene.

## Biografija
Baigė teisės studijas. Administracinės teisės advokatas specialistas.

Nuo 1979 iki 1983 m. Bremeno savivaldos narys (Vokietijos žalieji). Nuo 1991 iki 1995 m. FDP deputatas, narys. 2011 įstojo į *[[Bremer und Bremerhavener Wählergemeinschaft]]* (B+B) grupuotę, tačiau su ja nesėkmingai kandidatavo sąrašo 4 vietoje 2011 m. rinkimuose į Bremeno savivaldą (B+B nepateko į parlamentą).
Ulrich Bracker

**Ulrichas Brakeris** (; g. 1953 m. Vokietija) - vokiečių teisininkas, notaras, nuo 2001 m. Bavarijos notarų rūmų pirmininkas.

## Biografija

Baigė teisę. 1979 m. Miuncheno universitete apgynė disertaciją tema „Įmonės perėmimas ir įmonės santvarka“ (vok. „Betriebsübergang und Betriebsverfassung“), teisės mokslų daktaras.

Nuo 1984 m. Bavarijos notarų rūmų direktorius, nuo 1993 m. valdybos narys.  Dirba notaru Aukštutinėje Bavarijoje, Weilheim in Oberbayern. 

Po Helmut Schippel mirties perėmė Vokietijos notariato įstatymo () standartinio komentaro leidimą.

Vokietijos federalinių notarų rūmų Europos reikalų komiteto narys.

## Apdovanojimai

* 2007 m. Verdienstkreuz am Bande des Verdienstordens der Bundesrepublik Deutschland
Atsinaujinančių išteklių energetikos teisė

**Atsinaujinančių išteklių energetikos teisė** – energetikos teisės pošakis; visuma teisės normų, nustatančių tarptautinio bei nacionalinio, regioninio ar savivaldos lygmens atsinaujinančių išteklių energetikos sektoriaus valstybinio valdymo, reglamentavimo, priežiūros ir kontrolės bei veiklos atsinaujinančių išteklių energetikos sektoriuje organizavimo pagrindus, taip pat energetikos tinklų operatorių, energijos iš atsinaujinančių išteklių gamintojų veiklos valstybinį reguliavimą, priežiūrą ir jų santykius su kontrolę vykdančiomis institucijomis.

## Lietuva

Pagrindinis teisės šaltinis - Lietuvos Respublikos atsinaujinančių išteklių energetikos įstatymas.

Pagrindinis šio įstatymo uždavinys – užtikrinti, kad atsinaujinančių išteklių energijos dalis, palyginti su šalies bendruoju galutiniu energijos suvartojimu, 2020 metais sudarytų ne mažiau kaip 23 % ir ši dalis toliau būtų didinama, tam panaudojant naujausias ir veiksmingiausias atsinaujinančių energijos išteklių naudojimo technologijas ir skatinant energijos vartojimo efektyvumą.

## Vokietija
Čulymų kalba

**Čulymų kalba** (*Ӧс тили*) – tiurkų kalbų šeimos, šiaurės (Sibiro) tiurkų pogrupio kalba, vartojama čulymų tautybės žmonių. Artima šorų kalbai ir kai kurioms chakasų kalbos tarmėms. Vartojama Sibire, į šiaurę nuo Altajaus kalnų, Čulymo upės baseine (Krasnojarsko kraštas, Tomsko sritis).

Kalba turi tris tarmes:
* Čulymo aukštupio;
* Čulymo vidurupio;
* Čulymo žemupio.

Čulymų kalba sparčiai nykstanti, gali tapti mirusia 25 metų bėgyje. Ją vartoja ~270 žmonių, iš jų 36-40 kalba laisvai. Praktiškai visi kalbantieji >50 m. amžiaus. Kalba rašto neturi, ja niekad neleisti jokie leidiniai. Tiesa, 2008 m. buvo parengtas pirmasis čulymų kalbos žodynas.

## Nuorodos
*
Utrių senosios kapinės

**Utrių senosios kapinės**, vadinamos *Maro, Marų kapeliais* (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas – 24440, senas registro kodas – L772) – neveikiančios kapinės šiaurinėje Klaipėdos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Utriuose (Vėžaičių seniūnija), kelio Utriai–Pikteikiai kairėje pusėje, 50 m į pietryčius nuo Minijos ir Plėkupio santakos.

## Kapinės
Įrengtos Minijos kairiojo kranto pakilumoje. Ovalo plano, pailgos rytų – vakarų kryptimi, 32 m ilgio, 22 m pločio, 0,8 m aukščio. Neveikiančios, apaugusios medžiais ir krūmais. Laidojimo žymių nesimato.

Teritorijos plotas – 0,07 ha.

1,2 km į šiaurę yra Pikteikių II senosios kapinės.

## Istorija
Veikė XVI–XIX a., laidoti Utrių kaimo gyventojai. Vadinamos *Maro, Marų kapeliais*. Seniau kapinėse stovėjo medinė koplytėlė.

1981 m. žvalgė Ignas Jablonskis.

1997 m. įrašytos į nekilnojamųjų kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąrašą (L772), 1985 m. pripažintos valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.

## Šaltiniai
Pikteikių senosios kapinės

**Pikteikių senosios kapinės**, vadinamos *Kapais, Maro, Marų kapeliais* (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas - 24432, senas registro kodas - L764) – neveikiančios kapinės šiaurinėje Klaipėdos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Pikteikiuose (Vėžaičių seniūnija), 36 km į pietvakarius nuo kelio Utriai–Pikteikiai–Baubliai, Minijos kairiajame krante.

## Kapinės
Įrengtos Minijos slėnio pirmosios terasos pakilumoje. Netaisyklingos trapecijos plano, pailgos šiaurės rytų - pietvakarių kryptimi, 35 m ilgio, 30 m pločio. Neveikiančios, apaugusios medžiais ir krūmais. Laidojimo žymių nesimato. Ties viduriu stovi koplytėlė.

Teritorijos plotas – 0,8 ha. Kapines iš šiaurės ir vakarų pusių juosia sodyba.

0,52 km į pietryčius yra antrosios senosios kapinės.

## Istorija
Veikė XVI–XIX a., laidoti Pikteikių kaimo gyventojai. Vadinamos *Kapais, Maro, Marų kapeliais*. Seniau kapinėse šalia koplytėlės stovėjo keli kryžiai.

1935 m. medžiagą apie kapines surinko ir žemės savininką jas saugoti įpareigojo Valstybės archeologijos komisija. 1979  m. žvalgė Ignas Jablonskis. 

1997 m. įrašytos į nekilnojamųjų kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąrašą (L764), 1985 m. pripažintos valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Valstybės archeologijos komisijos medžiaga. - Kultūros paveldo centro paveldosaugos biblioteka. - F. 1, ap. 1, b. 10. - L.210–215
Pikteikių II senosios kapinės

**Pikteikių II senosios kapinės**, vadinamos *Kapeliais, Maro kapeliais* (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas – 24433, senas registro kodas - L765) – neveikiančios kapinės šiaurinėje Klaipėdos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Pikteikiuose (Vėžaičių seniūnija), 18 km į rytus nuo kelio Utriai–Pikteikiai–Baubliai, Minijos kairiajame krante.

## Kapinės
Įrengtos Minijos slėnio pirmosios terasos pakilumoje. Netaisyklingo penkiakampio plano, pailgos šiaurės - pietų kryptimi, 28 m ilgio, 24 m pločio. Neveikiančios, apaugusios medžiais ir krūmais. Laidojimo žymių nesimato.

Teritorijos plotas – 0,06 ha.

0,52 km į šiaurės vakarus yra Pikteikių, 1,2 km į pietus – Utrių senosios kapinės.

## Istorija
Veikė XVII–XIX a., laidoti Pikteikių kaimo gyventojai. Vadinamos *Kapeliais, Maro kapeliais*. Seniau kapinėse stovėjo kryžiai ir koplytėlė.

1997 m. įrašytos į nekilnojamųjų kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąrašą (L765), 1985 m. pripažintos valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.

## Šaltiniai
Šorų kalba

**Šorų kalba** (*Шор тили*) – tiurkų kalbų šeimos, šiaurės (Sibiro) tiurkų pogrupio kalba, vartojama šorų tautybės žmonių. Vartojama daugiausia Kemerovo srityje (Taštagolo raj., Myskai, Meždurečenskas), taip pat kitur Tomės baseine (Chakasija, Altajaus Respublika).

Kalba turi dvi tarmes:
* Mraso;
* Kondomos.

Kalba turi 16 balsių (skiriant ilguosius/trumpuosius), 25 priebalsių. Būdinga balsių harmonija. Kaip ir kitos tiurkų kalbos, šorų kalba agliutinacinė, neturi giminių, klasių.

Šorų abėcėlė sukurta 1927 m. kirilicos pagrindu, tiesa, jau 1885 m. misionieriai buvo sudarę šorų vadovėlį. 1929–1938 m. naudojo lotynų abėcėlę, vėliau sugrąžinta kirilica.

## Nuorodos
*
Sugeriamasis popierius

**Sugeriamasis popierius** () – mažo tariamojo tankio popierius, skirtas greitai ir visiškai sugerti rašalo pertekliui nuo rankraščio. Toks popierius naudojamas ir kaip kosmetikos priemonė, juos nuo odos paviršiaus sugeriamas riebalų perteklius.

*Sugertukas* – sugeriamojo popieriaus lapelis, dedamas į mokyklinius sąsiuvinius.

Manoma, kad sugeriamasis popierius atsirado apie 1400 m., nors tada jis tikriausiai buvo retas, nes tada popierius dar buvo brangus. Sugeriamojo popieriaus neturintys žmonės tada rašalo perteklių nusausindavo pabarstydami ką tik parašytą dokumentą švariu sausu smėliu, o tada smėlį nuo popieriaus nupurtydavo. Pingant popieriaus gamybai sugeriamąjį popierių ėmė plačiai naudoti visų sluoksnių raštininkai ir rašytojai bei eiliniai žmonės.

Sugeriamasis popierius buvo reikalingas, kol buvo rašoma žąsų plunksnomis, mirkomais plunksnakočiais ir rašaliniais parkeriais. Rašant šiais rašikliais neretai rašalo linijose neretai būna pernelyg daug rašalo, kuris ilgai džiūsta. Sugeriamuoju popieriumi galima nusausinti rašalo perteklių, ir ką tik prirašytą popieriaus lapą galima užversti, dėti į aplanką ir pan., nebijant kad išsiteps neišdžiūvęs rašalas. Paprastai sugertukus naudodavo tol, kol jų paviršius nuo sugerto rašalo nusidažydavo ištisai.

## Gamyba
Sugeriamojo popieriaus storis, minkštumas, sudėtis parenkami pagal numatytą paskirtį. Paprastai daromas iš medvilnės specialiomis popieriaus mašinomis.

## Naudojimas

### Kosmetika
Sugeriamasis popierius pardavinėjamas ir kaip kosmetikos kompanijų produktas odos priežiūrai. Jisai tinka odos riebalų pertekliui nuo veido odos pašalinti. Dalis moterų tam rankinuke ar kosmetinėje turi paketėlį sugeriamojo popieriaus.

Kai kurios kosmetikos kompanijos gamina sugeriamąjį popierių su pudra, kuris ne tik pašalina riebalų perteklių, bet ir papudruoja. Neretai kosmetinis sugeriamasis popierius būna aromatizuotas.

### Cheminė analizė
Sugeriamasis popierius naudojamas cheminėje analizėje kaip nejudama terpė plonasluoksnėje chromatografijoje. Tam skirtas popierius gaminamas iš itin švarios medvilnės.

### Narkotikai

Kai kurie narkotikai (žinomiausias LSD) kartais platinami ant sugeriamojo popieriaus. Iš anksto perforuotas sugeriamojo popieriaus lapas sumirkoma narkotiko tirpalu ir išdžiovinamas. Po to pagal perforuotas linijas atplėšiant popieriaus skiautę gaunama viena narkotiko dozė. Toks popierius dažnai būna papuoštas išspausdintais paveikslėliais, ornamentais (tai vadinama  'sugertukų menas').

### Rašymas
Sugeriamasis popierius buvo labai reikalingas, kai buvo rašoma mirkomaisiais plunksnakočiais. Ėmus rašyti rašaliniais parkeriais jo reikėjo rečiau, nes į tokio parkerio plunksną rašalas tiekiamas tolygiau.

Sugeriamojo popieriaus galima rasti kanceliarijos prekių parduotuvėse.

Prispaudus sugeriamąjį popierių prie ką tik parašyto teksto, ant sugeriamojo popieriaus lieka veidrodinis teksto atspaudas. Šis reiškinys ne sykį buvo panaudotas įvairiose detektyvinėse istorijose.

## Nuorodos

* What is Blotting Paper?
Kvietinių senosios kapinės

**Kvietinių senosios kapinės**, vadinamos *Šv. Roko kapais, Maro kapeliais, Marų kapinaitėmis, Pilkapiais* (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas - 24378, senas registro kodas - L710) – neveikiančios kapinės šiaurinėje Klaipėdos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Kvietiniuose (Dauparų-Kvietinių seniūnija), 1,03 km į šiaurės rytus nuo autostrados  tilto per Miniją, upės dešiniajame krante.

## Kapinės
Įrengtos Minijos dešiniojo kranto aukštumoje, lygioje vietoje. Netaisyklingo ovalo plano, pailgos šiaurės rytų - pietvakarių kryptimi, 64 m ilgio, 50 m pločio. Apjuostos griovio ir žemių pylimu, ant kurio sukrautas 0,7 m pločio,iki 1,0 m aukščio palaidų akmenų aptvaras. Jo pietryčių pusėje paliktas tarpas vartams. Paviršius nelygus, duobėtas. Laidojimo žymių nesimato. Už vartų pastatytas medinis kryžius su anotaciniu kultūros paveldo objekto ženklu. Kapinių viduryje stovi betoninis kryžius su įrašu „Ilsėkis ramybėje“, o rytinėje kapinių dalyje – kaltinis ornamentuotas kryžius ir betoninis kryželis. 

Kapinės neveikiančios, pakraščiuose apaugusios aukštais medžiais, aptvertos spygliuotos vielos tvora.

Teritorijos plotas – 0,3 ha.

Į pietus ir pietryčius nuo kapinių plyti Kvietinių pilkapynas.

## Istorija
Veikė XVI–XIX a., laidoti Kvietinių kaimo gyventojai. Vadinamos *Šv. Roko kapais, Maro kapeliais, Marų kapinaitėmis, Pilkapiais*. Pasakojama, kad seniau jose stovėjo Šv. Roko koplyčia (bažnyčia) ir keli mediniai kryžiai. Jiems sunykus, 1935 m. du mediniai kryžiai atstatyti bei naujai pastatytas kaltinis kryžius, kuris sovietmečiu nudaužtas.

1935 m. medžiagą apie kapines surinko Valstybės archeologijos komisija. 1983 m. jas žvalgė Ignas Jablonskis.
  
1997 m. įrašytos į nekilnojamųjų kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąrašą (L710), 1985 m. pripažintos valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.

## Šaltiniai
Afšarų kalba

**Afšarų kalba** (*Afşar dili*) – tiurkų kalbų šeimos, ogūzų kalbų grupės kalba, vartojama afšarų etninės grupės atstovų, gyvenančių Irane, Afganistane, Turkijoje, Sirijoje, Balkanuose. Dažniausiai laikoma turkų arba (pietų) azerbaidžaniečių kalbos tarme, nors daugelis tiurkų kalbų turi daug tarpusavio panašumų.

Afšarų kalba išsiskiria persiškų skolinių gausa, garso [ɒ] naudojimu.
Kaškajų kalba

**Kaškajų kalba** (*Qaşqay dili, qaşqayıca*) – tiurkų kalbų šeimos, ogūzų kalbų grupės kalba, vartojama kaškajų etninės grupės atstovų, gyvenančių Irane (ypač Farse) bei Irake. Labai gimininga (pietų) azerbaidžaniečių kalbai ir kartais laikoma jos tarme.

Užrašoma lotyniška bei arabiška (persų variantas) abėcėlėmis.

## Išnašos

## Nuorodos
*
Genaičių senosios kapinės

**Genaičių senosios kapinės**, vadinamos *Maro, Marų kapeliais* (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas - 24376, senas registro kodas - L708) – neveikiančios kapinės šiaurinėje Klaipėdos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Genaičiuose (Dauparų-Kvietinių seniūnija), 3,18 km į rytus nuo kelio Kretinga–Gargždai, Minijos dešiniajame krante.

## Kapinės
Įrengtos šlaito papėdėje esančioje kalvelėje. Netaisyklingo ovalo plano, pailgos šiaurės rytų - pietvakarių kryptimi, 39 m ilgio, 27 m pločio, 1,0 m aukščio, buvusios apjuostos akmenų pylimu, kurio išliko pavieniai pagrindo akmenys. Laidojimo žymių nesimato. Kapinėse stovi ąžuolinis kryžius, kurio stiebe įrėžta data: „1957“. Kapinės neveikiančios, apaugusios medžiais.

Teritorijos plotas – 0,08 ha.

Į šiaurę nuo kapinių plyti Genaičių kapinynas.

## Istorija
Veikė XVI–XIX a., laidoti Genaičių kaimo gyventojai. Vadinamos *Maro, Marų kapeliais*. Nuo seno kapinėse stovėjo keli mediniai kryžiai. Jiems sunykus, 1957 m. pastatytas naujas kryžius..

1973 m. žvalgė Ignas Jablonskis.
  
1997 m. įrašytos į nekilnojamųjų kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąrašą (L708), 1985 m. pripažintos valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.

## Šaltiniai
Genaičių kapinynas

**Genaičių kapinynas** (valstybės saugomas kultūros paminklas: unikalus kodas – 13070, senas registro kodas – A404P, senas kultūros paminklų sąrašo Nr. AV1873) – kapinynas šiaurinėje Klaipėdos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Genaičiuose (Dauparų-Kvietinių seniūnija), 3,18 km į rytus nuo kelio Kretinga–Gargždai, Minijos dešiniajame krante.

## Kapinynas
Įrengtas Minijos dešiniojo šlaito papėdės kalvelėje, kurios aukštis virš slėnio siekia 3,0–4,5 m. Teritorija netaisyklingos trapecijos plano, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 132 m ilgio, 69 m pločio, apaugusi mišku.

Teritorijos plotas – 0,54 ha.

1,67 km į pietvakarius yra Antkalnio, Gribžinių piliakalnis.

## Istorija
Kapinynas išaiškintas XX a. 3 dešimtmetyje, pradėjus kalvelėje kasti duobes bulvių rūsiams. Jas kasant buvo aptikta akmenų vainikų, rasta įvairių archeologinių radinių.

1983 m. jas žvalgė Ignas Jablonskis.
  
1977 m. kapinynas paskelbtas vietinės reikšmės archeologijos paminklu (AV1873), 1993 m. įrašytas į Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašą, 1997 m. registruotas kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąraše (A404), 1998 m. paskelbtas kultūros paminklu (A404P), 1985 m. pripažintas valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.

Preliminariai datuojamas V–VIII a.

## Šaltiniai
Chorasano tiurkų kalba

**Chorasano tiurkų kalba** (تركي خراساني, *Torkī Khorānsānī*) – tiurkų kalbų šeimos, ogūzų kalbų grupės kalba, vartojama tiurkų genčių (kilizbašų), gyvenančių šiaurės rytų Irane, Chorasano regione.

Turi šiaurės, pietų ir vakarų tarmes, labai artima uzbekų kalbos ogūzų tarmei bei turkmėnų kalbai.

Užrašoma arabiška abėcėle (persų variantu).

## Nuorodos
*
Krepinis popierius

**Krepinis popierius** () – rūšis minkštojo popieriaus, kuris gaminant klijinamas, o tada krepuojamas (taip apdorojamas, kad sudarytų smulkias raukšleles). Taip krepinis popierius įgyja raukšlėtą paviršių, dėl ko pasižymi didesniu tąsumu negu glotnusis popierius.

## Gamyba
Krepavimui skirtas popierius gaminamas tinkline mašina (), kuri turi vieną didelį garu kaitinamą džiovinimo cilindrą su karšto oro gaubtu. Žaliava yra plaušiena. Cilindras apipurškiamas klijais, kad popierius priliptų.

Krepuojama specialiu peiliu () nugremžiant išdžiūvusį popierių nuo cilindro paviršiaus. Raukšlelių dydį lemia klijų kibumas, peilio geležtės forma, džiovinimo cilindro ir galutinės popieriaus mašinos dalies greičių skirtumas, plaušienos savybių.

## Savybės
Krepinis popierius priskiriamas lengviausioms popieriaus rūšims. Jo plotinis tankis paprastai būna iki 35 g/m².

Krepinis popierius gaminamas tiek baltas, tiek spalvotas (ryškiomis ar pastelinėmis spalvomis). Spalvotas gali blukti, pvz., nuo drėgmės. .

Krepo santykis () atspindi, kiek popierius sutrumpėjo krepavimo metu. Krepo santykis paprastai būna 10-30% intervale. Krepuojant popierių galima modifikuoti. Taip keičiamas popieriaus tąsumas ir storumas. Abu jie žymiai veikia popieriaus minkštumą ir gebėjimą sugerti.

Krepuojami ir kai kurie specialiosios paskirties popieriai, pvz., mikrokrepinis maišinis popierius.

## Panaudojimas
* Krepinis popierius plačiai naudojamas spalvotoms juostoms ir girliandoms daryti patalpoms vakarėliams ir pan. reginiams puošti.
* Iš jo gaminami karnavaliniai kostiumai ir pramoginė butaforija. Taip pat – popierinės gėlės, aplikacijos ir pan. popieriaus gaminiai.
* Krepinis popierius naudojamas kaip laikmuo įvairioms lipniosioms juostoms (pvz., maskavimo juostai () ir elektroizoliacinei juostai ().
* Mažuose raketų modeliuose iš jo daro nusileidimo sistemas.
Kvietinių pilkapynas

**Kvietinių pilkapynas**, vadinamas *Pilkapiais* (valstybės saugomas kultūros paminklas: unikalus kodas - 6187, senas registro kodas - A405P, senas kultūros paminklo Nr. AV464) – pilkapynas šiaurinėje Klaipėdos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Kvietiniuose (Dauparų-Kvietinių seniūnija), 0,9 km į šiaurės rytus nuo autostrados  tilto per Miniją, upės dešiniajame krante.

## Vieta
Įrengtas Minijos slėnio pirmoje terasoje, kurioje esama daugiau kaip 10 pilkapiams būdingų žemės sampilų (kauburių). Jų skersmuo 6–14 m, aukštis – 0,5–1,2 m. Dalis pilkapių iškasinėta. Teritorija apaugusi savaiminiu ir sodintu mišku, seniau buvusi ariama. Anotacinio ženklo nėra. 

Teritorijos plotas – 1,8 ha.

Į šiaurės vakarus nuo pilkapyno yra Kvietinių senosios kapinės.

## Istorija
Pilkapynas išaiškintas XX a. 3 dešimtmetyje, pradėjus į pietus nuo kaimo kapinių kasti duobes bulvių rūsiams. Jas kasant buvo randama lipdyto molio urnų su sudegintų mirusiųjų palaikais. Vėliau dirbant žemę buvo aptinkama smulkių lipdytos keramikos šukių ir degintinių kaulų fragmentų.

1935 m. medžiagą apie pilkapius rinko Valstybės archeologijos komisija. 1983 m. žvalgė Ignas Jablonskis.
  
1972 m. pilkapiai paskelbti vietinės reikšmės archeologijos paminklu (AV464), 1992 m. įrašyti į Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašą, 1997 m. registruoti kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąraše (A405), 1998 m. paskelbti kultūros paminklu (A405P), 1985 m. pripažinti valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.

Preliminariai pilkapynas datuojamas I tūkstantmečio pr. m. e. II puse.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Valstybės archeologijos komisijos medžiaga 
* Kultūros vertybių registras
Liekamoji šiluma

**Liekamoji šiluma** – branduoliniame reaktoriuje po jo staigaus sustabdymo tebeišsiskirianti šiluma. Ją išskiria įvairūs tarpiniai, trumpai gyvuojantys elementai, susidarantys pagrindinės reakcijos metu. Jų tolesnių virsmų nepavyksta efektyviai sustabdyti lėtinimo strypais kurie sustabdo pagrindinę reakciją. Pirmosiomis minutėmis po sustabdymo gali būti likę keli procentai buvusios galios, ir net po dienų vis dar gali būti likę dešimtosios procento dalys.

Nors liekamoji šiluma atrodo nedidelė, ji išsiskiria tuo metu kai jau yra sustojusi reaktoriaus garo turbina bei generatorius. Nesant įprastinių šilumos atidavimo kelių, jos pakanka reaktoriaus aktyviems elementams išlydyti, paverčiant jo centrinę dalį lava ir taip sukeliant rimtą katastrofą. 2011 m. taip atsitiko Fukušimos I atominėje elektrinėje, 1979 m. – per avariją Trijų mylių saloje Amerikoje. Norint išvengti šios avarijos, reaktorių sustabdžius jo aušinimo sistemos siurbliai turi tebeveikti, nors pats reaktorius ir nebeteikia jiems varyti reikalingos energijos. Trūkstamą energiją gali teikti kiti veikiantys reaktoriai, avariniai dyzeliniai generatoriai ar, per skirstomąjį tinklą, šaltiniai už elektrinės ribų. Liekamoji galia apytikriai randama pagal Vėjo-Vignerio formulę

: ~ \frac{W_{\beta,\gamma}}{W_0} = 6,5 \cdot 10^{-2} \cdot \left [ \tau_c^{-0,2} - \left ( \tau_c + T \right )^{-0,2}  \right ], kur:
* ~W_{\beta,\gamma} – reaktoriaus liekamoji gali praėjus ~\tau_c po jo sustabdymo;
* ~W_0 – reaktoriaus galia iki sustabdymo, kuria jis dirbo laiką ~T
* laikas matuojamas sekundėmis.

Matyti jog liekamoji galia tuo didesnė, kuo ilgiau reaktorius dirbo iki išjungiant. Formulė teisinga nuo kelių sekundžių iki maždaug 100 dienų po išjungimo. Liekamoji šiluma būdinga taip pat ir panaudotam branduoliniam kurui kuris kurį laiką saugomas greta reaktoriaus nes turi būti aktyviai aušinamas.

Teisingai veikiant aušinimo sistemai, liekamoji šiluma paprastai perduodama greta esančiai jūrai ar ežerui. Tokių nesant, ji gali būti išsklaidoma ore per aušinimo bokštą.

Net ir panaudotas, iš reaktoriaus pašalintas branduolinis kuras vis dar generuoja nemažai šilumos ir jam būtinas aktyvus aušinimas. Tona metų senumo panaudoto branduolinio kuro vis dar generuoja apie 10 kW šilumos, ir tik per dešimt metų ši šiluminė galia  sumažėja iki 1 kW.

## Nuorodos
Bavarijos elito tinklas

**Bavarijos elito tinklas** (, *ENB*) – Vokietijos švietimo politikos koncepcija Bavarijoje, skirta remti elitą aukštojo mokslo srityje. 2002 metais ją nutarė priimti Bavarijos vyriausybė. Paramą gauna 2 300 studentai ir doktorantai Bavarijos aukštosiose mokyklose.

## Struktūra
Programos:
* Elitinės studijų programos 
* Tarptautinės doktorantų kolegijos 
* Max Weber-Programm Bayern
* Mokslo tyrimų stipendijos

## Nuorodos
*Tinklavietė
Rygos lietuvių vidurinė mokykla

**Rygos lietuvių vidurinė mokykla** () – bendrojo lavinimo švietimo įstaiga, veikianti Rygoje nuo 1991 metų.

## Istorija
1991 m. rugsėjo 1 d. Rygos 85-oje vidurinėje mokykloje, kuriai vadovavo Aldona Treija, buvo atidaryta lietuviška klasė, joje mokėsi 9 mokiniai. Juos mokė iš Lietuvos atvykusi mokytoja Edita Murauskaitė.

Augant mokinių skaičiui šios mokyklos bazėje 1995 m. Rygos Dūmos nutarimu įkurta Rygos lietuvių pagrindinė mokykla.

2000 m. mokyklai suteiktas vidurinės mokyklos statusas ir paskirtos buvusio vaikų darželio patalpos Prūšų gatvėje. Per keletą metų pastatas renovuotas ir išplėstas, pastatyta sporto salė, žiemos sodas, 2010 m. šalia esančiame pastate atidarytas Popamokinio ugdymo centras.

Mokykla dirba pagal Latvijos švietimo ir mokslo ministerijos patvirtintus ugdymo planus, kaip tautinių mažumų mokykla. Čia dėstoma lietuvių kalba, etnokultūra, veikia dramos ir šokių kolektyvai, būreliai ir fakultatyvai.

2003 m. mokykla išleido pirmąją abiturientų laidą. 2011/2012 mokslo metais mokykloje mokosi 368 mokiniai, dirba 36 mokytojai.

Mokyklą išlaiko steigėjas – Rygos miesto Latgalės rajonas. Dalinę finansinę paramą ir įrangą skiria Lietuvos Respublikos švietimo ir mokslo ministerija.

## Mokyklos misija
* Teikti privalomą pagrindinį išsilavinimą, teikti vidurinį išsilavinimą pagal Latvijoje patvirtintas mokymo programas
* Mokyti lietuvių kalbos nuo pirmos klasės pagal Lietuvos Švietimo ir mokslo ministerijos patvirtintas programas
* Nuo 8-tos klasės mokyti Lietuvos istorijos, etnokultūros ir geografijos
* Auklėti mokinius tautinės kultūros dvasia, supažindinti su lietuvių tradicijomis ir papročiais.

## Mokyklos vadovai
* Mokyklos direktorė – Jolanta Nagle
* Direktorės pavaduotojos ugdymui – Rima Kalniete ir Edīte Teterovska

## Šaltiniai
Salarų kalba

**Salarų kalba** (سالارچا, *Salırça*) – tiurkų kalbų šeimos, ogūzų pogrupio kalba, vartojama salarų tautybės žmonių, gyvenančių Kinijoje (Činghai ir Gansu provincijose). Šią kalbą vartoja ~70 tūkst. žmonių (iš viso yra 90 tūkst. salarų).

Salarų kalba yra oficiali salarų autonominėse teritorijose – Sunhua salarų bei Dzišišan Bonano, Dongsiango ir Salarų autonominėse apskrityse.

Salarų kalba XIV a. atsiskyrė nuo kitų ogūzų kalbų, kuomet salarai patraukė į rytus ir įsikūrė Kinijoje. Laikui bėgant kalba ryškiai paveikta tibetiečių ir kinų kalbų.

Salarų kalba neturi oficialios abėcėlės. Tradiciškai ji buvo užrašoma arabišku raštu, tačiau standartizuotos perrašos nėra. Kartais naudojamas lotynų raštas, paremtas kitų tiurkų kalbų abėcėlėmis, bet jis nėra populiarus tarp salarų, todėl kalba neretai užrašoma kiniškais rašmenimis.

## Nuorodos
*
Tvirtasis popierius

**Tvirtasis popierius**, *kraftpopieris* () – popierius, gaminamas iš kraftplaušienos naudojant kraftinį gamybos procesą. Paprastai taip vadinamas popierius, pagamintas iš nebalintos spygliuočių plaušienos, pagamintos kraftiniu virinimo būdu. Toks popierius paprastai yra tvirtesnis už pagamintą iš tos pačios medienos plaušienos, gautos naudojant kitus žinomus virinimo būdus.

## Gamyba
**Kraftplaušiena** yra tvirtesnė už kitaip gaunamas plaušienos rūšis. Kituose cheminiuose plaušienos virimo būduose naudojamas sulfitinis procesas, kurio metu celiuliozės skaidulos degraduoja ir jų tvirtumas sumažėja. Mechaninėje plaušienos gamyboje dalis lignino lieka susijungęs su celiulioze. Kraftinis procesas pašalina didžiąją dalį medienos lignino. Mažas lignino kiekis didina kraftplaušienos tvirtumą, kadangi lignino hidrofobinės grupės silpnina vandenilinius ryšius tarp celiuliozės (ir hemiceliuliozės) skaidulų.
Kraftplaušiena yra tamsesnė už kitas plaušienos rūšis, tačiau ją galima išbalinti ir taip gauti labai baltą plaušieną. Visiškai išbalintas kraftplaušiena yra naudojama gaminti aukštos kokybės baltą popierių, kuris turi būti tvirtas, baltas ir atsparus geltimui. 

Kraftpopieris gaminamas popieriaus mašinomis su vidutiniu veikimo greičiu. Jo gamyboje naudojama plaušiena paprastai yra kraftiniu būdu pagaminta kraftplaušiena iš spygliuočių medienos. Norint gauti didžiausio įmanomo tvirtumo kraftplaušieną reikia palaikyti optimalų sulfidinių jonų kiekį. 

Kraftiniame procese galima naudoti įvairesnę žaliavą negu kituose plaušienos gamybos procesuose. Tinka bet kokia mediena, įskaitant labai sakingų spygliuočių medieną. Žaliava gali būti ir ne medžių kilmės žaliava, pvz., bambukai ir kanapinė kinrožė ().

## Savybės
* Normalus kraftpopieris yra tvirtas ir palyginti grubokas. Jo tempiamasis stipris didelis. Jo gramatūra būna 40–135 g/m².
* Maišinis tvirtasis popierius yra porėtas, pasižymi dideliu tamprumu ir dideliu atsparumu plėšimui, skirtas pakuoti produktus, kuriems reikia tvirtos ir patvarios pakuotės. 
* Šratinių medžioklinių šovinių popierinės tūtelės gaminamos iš kraftpopierio. Šis popierius turi turėti didelį tempiamąjį stiprį mašinine kryptimi, kuri sutampa su tūtelės išilginės ašies kryptimi. Skersine kryptimi popierius turi gebėti pailgėti. Tūtelėms susukti naudojamas 80–120 g/m² gramatūros kraftpopieris, kurį po to apsuka sluoksniu 60–80 g/m² kraftpopierio, kuris būna spalvotas, su atspausdintomis žymėmis ar tekstu. 

## Naudojimas
* Tvirtasis popierius naudojamas popierinių parduotuvių maišelių, popierinių maišų (pvz., cemento), vokų ir kitų pakuočių gamyboje. 
* Tvirtuoju popieriumi dažnai padengiamos pigios drožlių plokštės. 
* Švitrinio popieriaus pagrindas paprastai būna storas tvirtasis popierius.

## Nuorodos
Silvio Gesell

**Johanas Silvio Gezelis** (*Silvio Gesell* g. 1862 m. kovo 17 d. – 1930 m. kovo 11 d.) buvo vokiečių ekonomistas, socialinis aktyvistas, verslininkas išradęs laisvųjų pinigų, prastovos mokesčio idėją ir ją propagavęs visą gyvenimą. Išvykęs į Argentiną patyrė ekonominę krizę ir ėmėsi gvildenti jos priežastis bei ieškoti būdų jas šalinti.

## Nuorodos

* Gesell, Silvio. The Natural Economic Order 
*  Pinigų reformos ir laisvųjų pinigų aptarimo nuorodos
Andrejus Busyginas

**Andrejus Jevgenjevičius Busyginas** (; g. 1947 m. sausio 12 d. Kazanėje, Tatarstanas, Rusija) —  rusų politinis veikėjas, Rusijos kultūros viceministras nuo 2008 m.

## Biografija

Tėvas Jevgenijus Busyginas, etnografas.

Baigė Kazanės valstybinį universitetą, Politinės ekonomijos katedros aspirantūrą, Rusijos valstybės tarnybos akademiją. Po aspirantūros dirbo  Kazanės valstybinio universiteto Politinės ekonomijos katedroje, Maskvos Baumano technikos universiteto Ekonomikos teorijos katedroje, Rusijos valdymo akademijoje. Ekonomikos mokslų daktaras, profesorius.

## Bibliografija
* *Бусыгин А.Е.* Диалектика становления интенсивного типа воспроизводства. — Казань: Издательство Казанского университета, 1985 г. 167 с.
* *Бусыгин А.Е.* Интенсификация и обобществление производства в экономической системе социализма: закономерности развития и диалектика взаимодействия. — Казань: Издательство Казанского университета, 1988 г. 187 с. ISBN  5-7464-0015-7  
* *Бусыгин А.Е.* Взаимодействие процессов интенсификации и обобществления производства в экономической системе социализма: автореферат дис. доктора экономических наук: 08.00.01 / Акад. общественных наук при ЦК КПСС. Москва, 1990.
* Диалектика научного познания и общественная практика / Сб. ст. Под ред. *А.Е. Бусыгина.* — Казань: Издательство Казанского университета, 1987 г. 178 с.
* *Бусыгин А.Е.* Зрелый социализм: содержание, развитие, проблемы. — Казань: Издательство Казанского университета, 1982 г.
Mikserinis pultas

**Mikseris** arba **mikšeris** (angl. *Mixer*) – įrenginys analoginiams arba skaitmeniniams audio signalams kartu sudėti, atskirai reguliuojant kiekvieno įėjimo signalo lygį

Mikserio apibūdinimai („4 kanalų“, „8 kanalų“ ir t. t.) nurodo, kiek atskirų audio įėjimo signalų vienu metu mikseris gali priimti. Sudėtingesni mikseriai sugeba daugiau nei vien sudėti signalus: jie teikia maitinimo įtampą mikrofonams, turi įvairių garso efektų, rodo ar signalo stiprumas yra priimtinose ribose ir pan.

## Mikserių skirstymas

Mikseriai gali būti analoginiai, skaitmeniniai (įėjimo signalai verčiami į skaitmeninę formą ir sudedami, transformuojami jo vidinio kompiuterio) ir išejime vėl verčiami analoginiais. Galimi ir programiniai mikseriai (prietaisą pakeičianti programinė įranga įprastiniam kompiuteriui). Skaitmeniniai miskeriai šiuo metu paprastesni, gali turėti labai daug galimybių, tačiau tokiame prietaise garso signalas keletą milisekundžių vėluoja. Muzikantui ar dainininkui gali būti nepatogu grojant girdėti kiek uždelstą savo paties muziką.

## Šaltiniai