open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Mykolas Leškevičius

**Mykolas Leškevičius** (1877 m. Tauragė – 1932 m. kovo 18 d. Kaunas) – Lietuvos smuikininkas, mėgėjų teatro aktorius, režisierius.

## Biografija
Mokėsi smuikuoti privačiose muzikos mokyklose Rietave, Varšuvoje, Maskvoje, Kaune, jame gyveno nuo 1897 m. Įkūrė draugijos „Daina“ muzikos kolektyvus ir dalyvavo jų veikloje; vienas jos muzikos vadovų. Kaip solistas ir su J. Byla, A. Galauniene, J. Naujaliu, J. Olšausku, A. Vokietaičiu, J. Vokietaičiu koncertavo Lietuvoje. Per Pirmąjį pasaulinį karą su dainininku P. Oleka Lietuvoje surengė muzikos ir deklamacijų koncertų. Nuo 1919 m. dalyvavo teatro „Vilkolakis“ veikloje. 1920 m. sukūrė komediją „Kriaučius Motiejus“, ją režisavo su A. Sutkumi, atliko pagrindinį vaidmenį (1920 m. pastatyta „Vilkolakio“ teatre, 1922 m. JAV). 1920 m. tobulinosi pas H. Sitą Leipcige. 1922–1923 m. JAV lietuvių kolonijose koncertavo su J. Byla, P. Oleka ir individualiai (smuiko muzika, vaidybinė programa „Kriaučius Motiejus“). 1924–1926 m. griežė Valstybės teatro orkestre.

Sūnus Mečislovas Leškys-Leškevičius.

## Šaltiniai
Orchono slėnis

**Orchono slėnio kultūrinis kraštovaizdis** – kultūrinių istorinių ir archeologinių paminklų kompleksas centrinėje Mongolijoje, pasaulio paveldo vertybė. Išsidriekęs palei Orchono upės krantus, apytiksliai už 360 km į vakarus nuo šalies sostinės Ulan Batoro. UNESCO pasaulinio paveldo sąraše nurodoma, kad ši vieta reprezentuoja daugiau kaip du tūkstantmečius trukusį kaimiškų klajokliškų tradicijų vystymąsi. Čia išsidėstę reikšmingi VI–XIV a. kultūriniai paminklai, įskaitant tiurkiškas akmenines statulas, senoviškas runas ir senosios Mongolijos imperijos Karakorumo griuvėsius.

## Įžymybės

Pagrindiniai Orchono slėnio paminklai:
# 8-ojo amžiaus pradžios įspūdingiausi klajokliškos Turkų imperijos paminklai. Jie buvo iškasti ir iššifruoti Rusijos archeologų 1889-93 m.
# Griuvėsiai Char Balgas, Uigurų imperijos 8-ojo amžiaus sostinės, kurie dengia 50 kvadratinio km ir yra kaip įrodymas ten buvusių rūmų, parduotuvių, šventyklų, vienuolynų.
# Griuvėsiai Čingischano sostinės Karakorumo, kuri galbūt apėmė garsius Zanadu rūmus.
# Erdene Zuu vienuolynas yra pirmas budistų vienuolynas, įkurtas Mongolijoje. Jis buvo dalinai sunaikintas komunistinių valdžios organų 1937-40 m.
# Žvelgiant pro 2 600 m virš jūros lygio esančią kalvą matoma Tuvchuno celė yra kitas įspūdingas vienuolynas. Jis irgi buvo beveik visiškai sunaikinta komunistų.
# 13-ojo ir 14-ojo amžiaus Mongolų rūmų likučiai Doito kalvoje, manoma, kad buvo Ugedejchano rezidencija.


Erdenezu wall - panoramio.jpg|Erdene Dzu vienuolyno stūpos
Orchon-mongolei.JPG|Orchono slėnis
Orchon28.JPG|Stepė
KarakorumKiln.jpg|Karakorumo liekanos
Či

**Či** (, senasis tarimas **Dzəj*) – senovinė Kinijos valstybė, egzistavusi XI a. pr. m. e. – 221 m. pr. m. e. Ji buvo Istorinės Kinijos rytuose ir užėmė dabartinę Šandongo provinciją. Valstybės branduolys buvo Šandongo pusiasalis (Čing provincija), bet išsiplėtimo metu ji taip pat valdė ir Jan bei Siu provincijas.

## Istorija
Senieji Či valstybės gyventojai buvo dongji gentys, kurios jau II tūkst. pr m. e. Šandongo pusiasalyje buvo sukūrę savo valstybę Pugu. Kuomet Vidurio lygumoje Džou dinastija nuvertė Šangų valdžią, Pugu susivienijo su Jan ir Siu valstybėmis), tačiau nesugebėjo įveikti karinės Džou agresijos. XI a. pr. m. e. jų teritorijos buvo nukariautos, o Džou karalius Uvangas atidavė dalį jų žemių savo ministrui Dziang Dzija kaip žemės valdą, pavadintą Či. Taip buvo įkurta valstybė, ir Dziangų dinastija ją valdė iki IV a. pr. m. e.

Iš pradžių Či valstybė apėmė tik nedideles teritorijas aplink Lindzi miestą. Ji pradėjo sinifikacijos procesą dongji tarpe ir kartu plėtė savo teritorijas, ne kartą kariaudama su priešiškomis vietos gentimis. Kartu ji susidurdavo su kitomis regiono valstybėmis dėl galios. Viena iš vietos priešių buvo Dzi (紀) valstybėlė, su kuria karas vyko IX a., valdant Aigongui. Kadangi Džou karalius Ivangas palaikė Dzi pusę, jis nugalėjo Aigongą ir jį išvirė, o po to pasodino sau palankų kunigaikštį Hugongą.

VII a. pr. m. e., valdant Huangongas, Či konsolidavo valdžią ir pajungė sau 35 regiono valstybėles, taip sukurdama galingą valstybę. 667 m. pr. m. e. Huangongas sudarė sąjungą su Song, Dženg, Lu ir Čen valstybėmis, dėl ko netrukus paskelbtas pirmuoju hegemonu. Tiesa, po Huangongo mirties valstybę ištikusi įpėdinystės krizė ją nusilpnino, tačiau Či išliko viena iš keturių valstybių, sprendusių tuometinės Kinijos reikalus.

Nuo V a. pr. m. e. kunigaikščiai tapo marionetėmis vietos klanų kovose. Labiausiai sustiprėjo Tian klanas, kuris 384 m. pr. m. e. nuvertė senąją dinastiją ir įtvirtino naują. Dėl to vėlesnė Či yra vadinama Tianči.

221 m. pr. m. e. Čin užėmė Či karalystę, ir ji buvo paskutinė iš Džou dinastijos valstybių, kurią Čin prijungė. Sulig jos užėmimu baigėsi Kinijos vienijimas ir buvo įkurta Kinijos imperija.

## Valdovai
Či (reikšmės)

Žodis **či** reiškia:
* Či (energija) – kinų filosofinis terminas;
* Senovės Kinijos valstybės ir regionai:
** Či (Henanas) (杞 *Qǐ*) – maža valstybė Henane, egzistavusi XVI a. pr. m. e.-445 m. pr. m.;
** Či (齊 *Qí*) – Džou laikotarpio valstybė ir regionas Šandonge;
** Pietų Či – Pietinės dinastijos valstybė, egzistavusi 479–502 m.;
** Šiaurės Či – Šiaurinės dinastijos valstybė, egzistavusi 550–577 m.;
** Či (10 karalysčių) – Maža valstybė šiaurės vakarų Kinijoje, egzistavusi 907–924 m. (岐);
* Či (upė) – Tailando upė.
Kariuomenės viršila

**Kariuomenės viršila** () – pradžioje pareigos, vėliau – laipsnis kazokų kariuomenėje.

Kariuomenės viršila pradžioje buvo vykdomosios pareigos kazokų kariuomenėse, o nuo XVIII a. pabaigos – karinis laipsnis nereguliariuose kazokų daliniuose. Kariuomenės viršilas rinkdavo kariuomenės ratas (), jie būdavo artimiausi kariuomenės atamanų padėjėjai, vadovaudavo kazokų pulkams, būriams ir atskiroms civilio vadovavimo kazokų kariuomenei sritims.

Siekiant susilpninti kariuomenės viršilų įtaką kazokų kariuomenėse, 1754 m. uždrausta suteikti kariuomenės viršilos laipsnį be atskiro Karinės kolegijos leidimo. Kariuomenės viršilos laipsnį aukščiausia valdžia kartais suteikdavo už žygdarbius ir nuopelnus.

1775 m. Dono kazokų kariuomenėje buvo įkurta „civilinė kariuomenės vyriausybė“, kuri egzistavo 21 m. ir kurią sudarė atamanas ir 6 kariuomenės viršilos. 2 viršilos būdavo skiriami, o 4 – renkami vieneriems metams.
Dono kazokų pulkams vadovavusiems kazokų viršiloms turėjo būti suteikiami vyresniųjų karininkų laipsniai. 1798 m. kazokų laipsniai buvo sugretinti su armijos laipsniais. Kariuomenės viršila buvo prilygintas armijos majorui (VIII klasė). 1884 m. armijoje buvo panaikinti majorų laipsniai, todėl kariuomenės viršilos buvo prilyginti papulkininkiams (IX klasė).

Į kariuomenės viršilas kreipdavosi „*Ваше высокоблагородие*“.

Laipsnis buvo panaikintas 1917 m.

## Šaltiniai
* Войсковой старшина // Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона : в 86 т. (82 т. и 4 доп. т.). — СПб., 1890—1907. — Т. VIa (1892). — С. 940.
Aštrusis peilis

**Aštrusis peilis** () – antroji anglų rašytojo Filipo Pulmano trilogijos „Jo tamsiosios jėgos“ dalis, pirmąkart išleista 1997 metais. Romane tęsiami Lyra Belacqua nuotykiai.

## Šaltiniai
Termopilų mūšis

**Termopilų mūšis** – mūšis, vykęs 480 m. pr. m. e. prie Termopilų perėjos tarp persų, vadovaujamų Kserkso ir spartiečių, vadovaujamų Leonido.

Termopilų perėjoje mūšiui su persais ruošėsi Atėnų ir Spartos kariuomenė. Mūšio išvakarėse atėniečiai pasitraukė ginti Atėnų, o 300 spartiečių, vadovaujami karaliaus Leonido, liko ir 2 paras sėkmingai kovojo prieš 12000 persų. Trečiąją parą spartiečius išžudė.
Persai, nors ir laimėjo, vis dėlto buvo išsigandę ir demoralizuoti, nes vos įveikė priešą, kai karių skaičiumi persai turėjo pranašumą santykiu 1:40. Todėl jie Atėnų nebepuolė ir liko žiemoti Termopiluose.

Mūšio vietoje buvo pastatytas paminklinis akmuo, kuriame buvo iškalta Simonido epitafija:

*Praeivi, eik Spartai pasakyti,<br>
*Kad čia mes gerbdami jų paprotį*
*Išdidžiai kritę esam suguldyti''

Remiantis šiuo mūšiu buvo pastatytas filmas 300.

## Išnašos
Liudvikas Liachovičius

**Liudvikas Liachovičius** (1811 m. gegužės 21 d. Vilniuje – 1880 m. gegužės 23 d. ten pat) – Lietuvos gydytojas chirurgas, medicinos daktaras.

## Biografija
1835 m. baigė Vilniaus medicinos-chirurgijos akademiją. 1842 m. medicinos daktaras.

Dirbo Vilniaus karo ligoninėje, vėliau Žydų ligoninės vyr. chirurgas, Chirurgijos skyriaus vedėjas. 1847 m., praėjus vos 4 mėn. nuo eterio narkozės atradimo, ją pritaikė operuodamas Vilniuje. Eteriui įkvėpti naudojo savo sukonstruotą aparatą. Patobulino operacinį stalą, prietaisą atitaisyti išnirusį peties sąnarį. Aktyviai dalyvavo Vilniaus medicinos draugijos veikloje.

## Šaltiniai
Jonas Brothers

**Jonas Brothers** − amerikiečių poproko grupė, susiformavusi 2005 m. ir išpopuliarėjusi „Disney Channel“ televizijos kanalo laidose. Grupę sudaro trys broliai: Kevin Jonas, Joe Jonas ir Nick Jonas. Debiutinis grupės albumas „It’s About Time“ išleistas 2006 m. rugpjūtį. 2024 m. duomenimis, „Jonas Brothers“ yra išleidę šešis albumus, iš kurių naujausiasis, „The Album“, išleistas 2023 m. gegužę.

## Diskografija

### Albumai

### Singlai

## Filmografija

### Filmai

### Televizija

## Apdovanojimai ir nominacijos

## Išnašos

## Nuorodos

* Oficialus puslapis
*
Zigmantas Liandzbergis

**Zigmantas Liandzbergis** (1929 m. balandžio 1 d. Kelmė – 1993 m. sausio 19 d. Vilnius) – Lietuvos architektas.

## Biografija
1953 m. baigė Kauno politechnikos institutą.

1953–1992 m. dirbo Miestų statybos projektavimo institute Vilniuje. 1959–1964 m. grupės vadovas, 1964–1992 m. vyr. architektas. 1972–1976 m. ir 1978–1992 m. dėstė Vilniaus inžineriniame statybos institute (nuo 1991 m. Vilniaus Gedimino technikos universitetas).

Sūnus dailininkas Linas Liandzbergis.

## Projektai
* Vaikų kavinės „Nykštukas“ Vilniuje interjeras, su architektu J. Kriukeliu, 1964 m.; neišliko
* Klinikinė ligoninė Vilniuje, su architektu E. Chlomausku, 1967 m., dab. Vilniaus miesto klinikinė ligoninė; LTSR valstybinė premija
* Vaikų sanatorija „Pušelė“, Valkininkai, su architektu E. Chlomausku, 1970 m.
* Vilniaus sporto rūmai, su architektais E. Chlomausku, J. Kriukeliu, 1971 m.
* Vilniaus centrinė universalinė parduotuvė, su architektu V. Vieliumi, 1974 m.
* Parduotuvės Šeškinės, Tuskulėnų g., abi su architektu A. Panavu, 1980–1981 m.
* Universalinė parduotuvė, Kardiologijos reabilitacijos centras, Palanga, su architektu A. Panavu, 1981 m.
* Respublikinė universitetinė ligoninė Santariškėse, su architektais E. Chlomausku, R. Plyčiumi-Plyčiuraičiu, 1983 m.; dab. Vilniaus universiteto ligoninės Santariškių klinikos
* Vietinės pramonės projektavimo, konstravimo ir technologijos institutas, su architekte R. Masilionyte, 1983 m.; dab. Policijos departamentas
* Poliklinika Antakalnyje, 1983 m.
* Greitosios pagalbos universitetinė ligoninė Lazdynuose, su architektu E. Chlomausku, 1995 m.

## Šaltiniai
Antonio de Mendoza

**Antonijus de Mendosa** (; g. 1495 m. Grenadoje – m. 1552 m. liepos 21 d. Limoje) buvo pirmasis Naujosios Ispanijos vicekaralius (jai vadovavo nuo 1535 m. balandžio 17 d. iki 1550 m. lapkričio 25 d.) ir trečias Peru vicekaralius (nuo 1551 m. rugsėjo 23 d. iki mirties).

|-
Linas Liandzbergis

**Linas Liandzbergis** (g. 1965 m. gegužės 2 d. Vilniuje) – Lietuvos dailininkas.

## Biografija
Tėvas Zigmantas Liandzbergis. 1989 m. baigė Lietuvos dailės institutą. Dailininkų grupuotės „Žalias lapas“ narys.

## Kūryba
Nuo 1989 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje – Budapeštas, Kongdžu (Korėjos Liaudies Demokratinė Respublika), Kopenhaga, Kvebekas, Bikonsfildas (Didžioji Britanija), Marselis, Berlynas, Helsinkis. Individualios parodos:
* Vilnius – 1991 m., 1993–1995 m., 2001 m. , 2006 m.
* Berlynas – 1994 m.
* Čikaga – 1996 m.

Tapybai būdingi abstrakčiojo ekspresionizmo („Kompozicija Nidai“ 1995 m.), potapybinės abstrakcijos bruožai („Paliekant Edeną“ 2005 m.), yra figūrinės dailės elementų. Kuria tapybines („Darbas: kiekvienam savo“ 2003 m.), garso ir vaizdo („Tikimybės ir galimybės“, su T. Gutausku ir K. Mašanausku, 2001 m.) instaliacijas. Performansuose, videomeno kūriniuose akcentuoja socialinė elgesio problemas („Mix“ 2001 m., „Vilniaus perkusija“ 2005 m., su A. Gražiu ir H. Gulbinu). Sukūrė scenografijų Vilniaus, Kauno, Panevėžio teatrų spektakliams, įvairiems festivaliams. Su D. Katinu nuo 1995 m. Vilniuje rengia tarptautinius performansų festivalius.

## Šaltiniai
Čiapasas

**Čiapasas** () – valstija pietryčių Meksikoje. Ribojasi su Oašaka ir Verakrusu vakaruose, su Tabasku šiaurėje, su Gvatemala rytuose. Pietvakarius skalauja Ramiojo vandenyno Tehuantepeko įlanka. Sostinė – Tustla Gutjeresas.

## Istorija

Čiapase esančios Čiapa de Korso archeologinės radimvietės radiniai rodo, kad teritorija gyvenama jau nuo 1400 m. pr. m. e. Čiapaso džiunglėse klestėjo Majų civilizacija. VI a. majai įkūrė garsiąją Palenkę. Apie 800 mūsų eros metus iš šiaurės atkeliavę mange kalbomis kalbantys čiapanekai užkariavo vietinius zokių ir majų miestus. XVI a. Čiapasą kolonizavo ispanai ir prijungė prie Naujosios Ispanijos vicekaralystės. 1823 m. teritoriją aneksavo Meksika, tačiau į ją pretenzijas reiškė ir Centrinės Amerikos Federacija. Čiapasas buvo kultūriškai menkai kolonizuotas, didelę įtaką turėjo vietinės indėnų bendruomenės, kurios rengdavo sukilimus. 1917 m. Meksikos valdžia suteikė indėnams bendruomenių savivaldos teisę (*[[ejido]]*). 1994 m. valstijoje susikūrė separatistinis Sapatistų judėjimas, ginantis indėnų ir skurdžiųjų teises.

## Geografija

Čiapasas skirstomas į penkias gamtines zonas: džiungles, aukštumas, centrinį slėnį, Siera Madrę ir Sokonuską. Džiunglių sritis driekiasi šiaurėje, Usumasintos baseine. Čia tebegyvena vietinės indėnų bendruomenės, tačiau miškai sparčiai kertami. Toliau į pietus prasideda aukštumų sritis, o už jos – Grichalvos upės slėnis, kuriame įsikūrusi valstijos sostinė. Grichalvos upė patvenkta keletu didelių tvenkinių. Toliau kyla Čiapaso Siera Madrės kalnai, su veikiančiais ugnikalniais (Takana, 4092 m). Galiausiai vandenyno pakrantėje driekiasi Sokonusko lygumų sritis.

## Gyventojai

Čiapaso etninė sudėtis: 55 % metisai, 40 % indėnai (dauguma majų kilmės: cociliai, celtaliai, tocholabaliai, čoliai). Daugiau nei trečdaliui valstijos gyventojų ispanų kalba nėra gimtoji. Dauguma gyventojų susitelkę Grichalvos slėnyje, aukštumose ir Sokonuske.

Didžiausi miestai:
* Tustla Gutjeresas – 578,8 tūkst. gyv. (2020 m.)
* Tapačula – 217,5
* San Kristobal de las Kasasas – 183,5
* Komitanas – 113,4
* Čiapa de Korsas – 55,9
* Palenkė – 51,7
* Sintalupa – 49,2
* Okosingas – 47,6
* Tonala – 38,0
* Viljafloresas – 37,5

## Lankytinos vietos

* Majų miestų griuvėsiai (Palenkė, Bonampakas, Jaščilanas, Tonina)
* Sumidero kanjonas Grichalvos slėnyje
* Agua Asulio (mėlyno vandens) krioklys netoli Palenkės
* Lakandono džiunglės su indėnų bendruomenėmis
* Kolonijinės architektūros San Kristobal de las Kaso miestas

## Šaltiniai
Cypron Studios

}}|}}}
|-
| style="text-align: center;" colspan="2" |

|-

|-

|-

|-

|-

|-

|}
**Cypron Studios** (anksčiau **Ablaze Entertainment**) – privati žaidimų gamybos studija, įsikūrusi Slovakijoje.

## Istorija

Studijos egzistavimo pradžia laikomi 1996 m., kai buvo įkurta „Ablaze Entertainment“ studija. 1997 m. buvo išleistas pirmasis kompiuterinis žaidimas Amiga konsolei. 2001 m. studija perėjo prie žaidimų kūrimo PC ir persivadino į „Cypron Studios Ltd“.

### Sukurti žaidimai

* *[[The Strangers (Amiga žaidimas)|The Strangers]]* (1997) (Amiga), realaus laiko strategija
* **' (1999) (Amiga), realaus laiko strategija
* ''[[State of War]]'' (2001) (PC), realaus laiko strategija
* ''[[State of War: Warmonger]]'' (2003) (PC), realaus laiko strategija, žaidimo State of War papildymas
* **' (2006) (PC)
* *[[Logitechs's golf]]* (2006) (PC)
* ** (2007) (PC), patobulinta Gods:Lands of Infinity versija
* *[[State of War2: Arcon]]* (2007) (PC), realaus laiko strategija
* *[[Command and Destroy]]* (2008) (Nintendo DS), pirmasis kompanijos žaidimas, išleistas Nintendo DS konsolei

## Nuorodos
*Oficiali svetainė
Nijolė Skolastika Liatukaitė

**Nijolė Skolastika Liatukaitė** (1936 m. vasario 11 d. Kaune – 2019 m. spalio 3 d. Kaune) – Lietuvos keramikė.

## Biografija
1963 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1963–1994 m. dirbo Kauno „Dailės“ kombinate, 1995–2000 m. – bendrovėje „Kauno keramika“.

## Kūryba
Sukūrė keraminių plokščių (ciklai „Pavasaris“ 1964 m., „Paukščiai“ 1974 m., „Laikas“ 1976 m., „Vizija I-IV“ 1978 m., „Drugiai“ 1981 m.), reljefinių pano (triptikas „Žvejai“ 1965 m., „Pabaigtuvės“, „Gotikinis Kaunas“, abu 1968 m., „Marių dovanos“ 1971 m.), interjero ir eksterjero keramikos (kavinėse „Trys mergelės“ 1968 m., „Jūratė“ 1974 m., „Lietuvos žemės ūkio akademijoje“, 1974 m., visi Kaune, „Žemės ūkio technikume Klaipėdoje“, 1969 m.), skulptūrinės plastikos („Raitelis“, „Karvutės“, abu 1970 m., „Mama ir vaikas“ 1985 m.), suvenyrinės skulpūrinės keramikos vaikų, animalistine tematika („Mergaitė“ 1965 m., „Karvutė“ 1969 m., „Nykštukai“ 1982 m.). Kūriniai vientiso raiškaus apibendrinto silueto, plastiški, emocingi.

Nuo 1961 m. dalyvavo parodose; individualios parodos surengtos Kaune (1989–1990 m.). Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus, Lietuvos nacionalinis muziejus, Šiaulių Aušros muziejus.

## Šaltiniai
Audrius Liaudanskas

**Audrius Liaudanskas** (g. 1959 m. gegužės 11 d. Vilniuje) – Lietuvos skulptorius.

## Biografija
1990 m. baigė Vilniaus dailės akademiją. Nuo 1994 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje (Prancūzija, Kinija, Suomija, Vokietija). Individualios parodos surengtos Vilniuje 1994 m., 1996 m., 1998 m., 1999 m., 2001 m., 2005 m.

Kūriniams naudoja akmenį, medį, bronzą („Baliui Buračui“ 1990 m., „Giminės šarvas“ 1994 m., „Nojaus arka“ 1996 m.). Sukūrė skulptūrų interjerams („Laisvės varpas“, bendrovės „Megrame“ administraciniame pastate, 1990 m., „Verbų angelai“ galerijoje „Maldis“, 1994 m., „Jūratė“ viešbutyje „Panorama“, 1997 m.; visi Vilniuje). Sukūrė kino apdovanojimų „Sidabrinė gervė“ statulėlę. Kūrybai būdingi simboliai, alegorijos, siekis išreikšti tautiškumą. 
## Šaltiniai
Juozas Liaudanskis

**Juozas Liaudanskis** (1904 m. sausio 27 d. Jukniškė, Kelmės valsčius – 1989 m. sausio 23 d. Kelmė) – Lietuvos tautodailininkas skulptorius.

## Biografija
Tašyti akmenį išmoko iš tėvo – antkapinių paminklų meistro. 1934–1980 m. sukūrė akmens reljefų, skulptūrinių religinės tematikos antkapinių paminklų Kelmės, Kurtuvėnų, Liolių, Laukuvos ir kt. kapinėse. Sukūrė dekoratyvinių skulptūrų („Skalbėja“ 1970 m., „Baudžiava“, „Lietuvaitė“, abi 1981 m.), memorialinių karo tematikos paminklų, medžio skulptūrėlių („Melžėja“ 1967 m., „Žirgas“ 1973 m.), skulptūrinių kompozicijų („Knygnešys“, „Kūlimas senovėje“ 1966 m.). Sukūrė ideologizuotų kūrinių, tarp jų – „Keturi tankistai“ prie Kelmės tilto (akmuo nukeltas 2022 m.). 

Kūriniams būdinga simetrija, statiškumas, monumentalumas, santūri plastika, kruopščiai iškaltas šriftas, akmens natūralios faktūros išryškinimas. Ankstyvesnės skulptūros dažytos aliejiniais, bronziniais dažais. Vėlyvesnėje kūryboje ryški profesionalaus meno įtaka. Nuo 1966 m. dalyvavo parodose Lietuvoje ir užsienyje.

## Šaltiniai
Kazimieras Liaudis

**Kazimieras Liaudis** (1901 m. sausio 10 d. Baisogaloje, Kauno gubernija – 1989 m. gegužės 25 d. Vilniuje) – Lietuvos sovietinis veikėjas, KGB generolas majoras.

## Biografija
Prieš Pirmąjį pasaulinį karą su šeima išvyko į Rusiją, ten įsitraukė į bolševikų partijos veiklą. 1917 m. pab. – 1919 m. Raudonosios gvardijos, 1919–1924 m. Sovietų Rusijos kariuomenės karys. Dalyvavo kovose su Vokietijos, Ukrainos Liaudies Respublikos, Lenkijos kariuomenėmis, slopino pasipriešinimą bolševikams Vidurinėje Azijoje. Nuo 1925 m. SSKP narys. 1925–1932 m. dirbo partinį, švietimo darbą. 1932–1939 m. Raudonosios armijos ir karinio jūrų laivyno politinis darbuotojas. 1939–1941 m. Dnieprodzeržinsko elektrinės statybos viršininko pavaduotojas. 1941–1943 m. Vokietijos okupuoto Dnieprodzeržinsko pogrindinio Ukrainos KP(b) komiteto sekretorius.

1944 m. grįžo į Lietuvą, LKP(b) Biržų apskrities komiteto sekretorius. 1944–1945 m. LKP(b) CK sekretorius, atsakingas už žemės ūkį, 1945–1947 m. LKP(b) CK 3-asis sekretorius. 1947–1950 m. LSSR žemės ūkio ministras ir Ministrų tarybos pirmininko pavaduotojas. Vadovavo prievartinei valstiečių ūkių kolektyvizacijai ir trėmimams. 1948–1950 m. LSSR Ministrų tarybos ir LKP CK įgaliotinis trėmimams Zarasų, Rokiškio, Utenos, Anykščių, Ukmergės apskrityse, 1950–1953 m. Klaipėdos srityje. 1950–1953 m. LKP Klaipėdos srities komiteto I sekretorius, 1953–1954 m. LKP CK II sekretorius. 1954 m. LSSR vidaus reikalų ministras, 1954–1959 m. LSSR KGB pirmininkas, 1956 m. KGB generolas majoras. Plėtė KGB agentūrą Vilniuje ir Kaune, didino padalinius rajonuose, bet nesugebėjo sulaikyti Lietuvoje stiprėjančių lietuvių patriotizmo, tautinio atgimimo tendencijų. 1960 m. iš LSSR KGB pirmininko pareigų atleistas.

1944–1959 m. LKP CK ir CK biuro narys, 1960–1986 m. LKP Revizijos komisijos pirmininkas. 1946–1954 m. SSRS AT, 1951–1959 m. ir 1963–1989 m. LSSR AT deputatas. 1976 m. Socialistinio darbo didvyris.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Biografija (rusų k.)

|-
Liaudiškių–Mažuolių miškai

**Liaudiškių-Mažuolių miškai** – miškai Radviliškio rajono savivaldybės teritorijoje, 8 km į pietus nuo Radviliškio.

## Geografija
Sudaro Liaudiškių, Mažuolių, Varnionių miškai. Plotas 4090 ha, mišku apaugę 3600 ha. 60 % miškų yra valstybinės reikšmės, priklauso Radviliškio urėdijai. Liaudiškių-Mažuolių miškų šiaurės rytų kraštas siekia geležinkelį Šiauliai – Jonava. Per masyvą teka Šušvės intakas Beržė. Paviršius lygus, vietomis pelkėtas.

## Medynai
Miško augavietės derlingos, laikinai įmirkusios ir perteklinio drėgnumo. 90 % miškų – ūkiniai IV grupės, 10 % – apsauginiai. kultūros kilmės medynų 9 %. Beržynų yra 39 %, eglynų 25 %, drebulynų 17 %, juodalksnynų 7 %, uosynų 6 %, pušynų 3 %, baltalksnynų 2 %, ąžuolynų 1 %. Jaunuolynai sudaro 18 %, pusamžiai medynai 46 %, bręstantys 19 %, brandūs 17 %. Medynų vidutinis amžius 49 m., bonitetas 1,7, skalsumas 0,72, tūris 203 m³/ha. Miškuose daug medžiojamų gyvūnų.

## Istorija
Liaudiškių miške yra gamtos paveldo objektas – Liaudiškių pušis ir istorinis paminklas – 2 nacizmo aukų kapavietės: Šeduvos žydų I ir II holokausto vieta. 1945–1949 m. Liaudiškių–Mažuolių miškuose veikė Kęstučio ir Prisikėlimo apygardų bei Žaliosios rinktinės Lietuvos partizanai, vyko daug kautynių. 1949 m. vasario mėn. masyvo pietiniame pakraštyje, Mėnaičių kaime įvyko Lietuvos partizanų vadų suvažiavimas. Jame įsteigtas Lietuvos laisvės kovos sąjūdis, visus Lietuvos partizanus vienijanti organizacija, pasirašyta politinė šio sąjūdžio Deklaracija, kuri 1999 m. sausio 12 d. Lietuvos Respublikos Seimo pripažinta Lietuvos valstybės teisės aktu.

## Šaltiniai
Albinas Liaugminas

**Albinas Liaugminas** (1907 m. birželio 10 d. Auksūdis, Mažeikių apskr. – 1992 m. liepos 17 d. Surfsidas, Floridos valstija) – Lietuvos pedagogas, psichologas, JAV lietuvių visuomenės veikėjas, filosofijos daktaras.

## Biografija
1934 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą, iki 1938 m. studijavo Sorbonoje, Žano Žako Ruso pedagoginių mokslų institute Ženevoje ir Ženevos universitete. 1938 m. filosofijos daktaras.

1938–1939 m. dėstė Klaipėdos pedagoginiame institute. 1941–1944 m. Vilniaus pedagoginio instituto direktorius, dėstė Vilniaus dailės akademijoje ir Vilniaus universitete. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, dirbo vertėju, 1948 m. persikėlė į Kolumbiją. Bogotoje dėstė keliuose universitetuose. 1955 m. atvyko į JAV. 1955–1972 m. Lojolos universitete Čikagoje dėstė kalbas. 1973–1976 m. Alkoholikų gydymo centro psichologas. Vienas Pedagoginio lituanistikos instituto steigėjų, 1958–1963 m. pirmasis jo rektorius.

Daug straipsnių pedagogikos ir visuomenės klausimais paskelbė leidiniuose „Tautos mokykla“, „Akademikas“, „Vairas“, „Draugas“, „Laiškai lietuviams“, Kolumbijos mokslo žurnaluose. Lietuvių enciklopedijos bendradarbis.

## Bibliografija
* Naminio auklėjimo problemos, 1962 m. 

## Šaltiniai
Agva Asulio krioklys

**Agva Asulio krioklys** ( „mėlynojo vandens krioklys“) – krioklys Meksikoje, Čiapaso valstijoje, 64 km į pietus nuo Palenkės, prie kelio. Susidaro Tulichos, Otuluno ir Šumulichos upių santakoje (Grichalvos baseinas). Sudaro eilė slenksčių ir kaskadų. Didžiausios kaskados aukštis 6 m.

## Galerija

Image:AguaAzulMexico3.jpg
Image:AguaAzulMexico1.jpg
Image:Cataratas de Agua Azul, Mexico.JPG
Tehuantepeko įlanka

**Tehuantepeko įlanka** () – Ramiojo vandenyno įlanka prie pietinių Meksikos krantų (Oašakos ir Čiapaso valstijų), į pietus nuo Tehuantepeko sąsmaukos. Driekiasi rytų – vakarų kryptimi 350 km, šiaurės – pietų – 80 km. Pakrantėje gausu lagūnų (Mirties jūros, Aukštitinė, Išorinė, Chojos). Pagrindinis miestas prie įlankos – Salina Krusas.
Jonas Liaukonis

**Jonas Liaukonis** (g. 1939 m. birželio 22 d. Jančiuliuose, Kapčiamiesčio valsčius) – Lietuvos inžinierius mechanikas, technologijos mokslų daktaras.

## Biografija
Baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1970 m. technikos mokslų kandidatas.

1961–2000 m. dirbo Lietuvos žemės ūkio inžinerijos institute; 1984–1990 m. Įdiegimo, 1991–2000 m. Mašinų naudojimo skyriaus vedėjas. 1993–2004 m. Lietuvos žemės ūkio inžinierių asociacijos pirmininkas.

## Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų sritis – derliaus dorojimo mechanizavimas. Paskelbė apie 120 mokslinių straipsnių.

## Bibliografija
* Dobilų sėklojų nuėmimo mechanizavimas, 1965 m.
* Sėklažolių ir sėklojų dorojimas, 1988 m.
* Racionalios technologijos ir mašinų kompleksai, su kitais, 1998 m.

## Šaltiniai
Žygimantas Liauksminas

**Žygimantas Liauksminas** (, 1596 m. ar 1597 m. Žemaitija – 1670 m. rugsėjo 11 d. Vilnius) – SJ, Lietuvos teologas, filosofas, retorikos ir muzikos teoretikas, lietuvių muzikologijos pradininkas, vienas pirmųjų Vilniaus universiteto profesorių lietuvių.

## Biografija
Nuo 1616 m. jėzuitas. 1618-1619 m. Pultusko kolegijoje studijavo retoriką, 1619-1621 m. Vilniaus universitete – filosofiją, 1625-1629 m. – teologiją. 1642 m. teologijos daktaras.

1631-1635 m. Polocko ir Nesvyžiaus kolegijose dėstė retoriką, 1635-1638 m. – Vilniaus universitete filosofiją, 1638-1642 m. – teologiją, 1642-1644 m. Braunsbergo (dab. Branevas) kolegijoje – filosofiją; nuo 1635 m. profesorius. 1644-1647 m. Plocko, 1650-1655 m. Polocko, 1661-1665 m. Kražių kolegijų rektorius. 1655-1658 m. Vilniaus universiteto vicerektorius, 1665-1670 m. pakancleris. Vienuolijoje ėjo Lietuvos jėzuitų viceprovincijolo pareigas, 1645-1646 m. pavadavo provincijolą ir administravo provinciją IX Generalinės kongregacijos laikotarpiu, kaip Lietuvos jėzuitų generalinis elektorius dalyvavo X (1652 m.) ir XI (1661 m.) Generalinėse kongregacijose Romoje.

## Mokslinė veikla

Parašė teologijos veikalų („Katalikų Bažnyčios pagrindimas“, *Demonstratio Catholicae Ecclesiae*, manoma, 1643 m. 3 leid. 1648 m.), „Bažnytinė teologija“ (*Theologia ecclesiastica*, 1665 m. 2 leid. 1675 m.), pirmąją originalią visoje Abiejų Tautų respublikos teritorijoje graikų kalbos gramatiką „Graikų kalbos vadovėlio santrauka“ (*Epitome institutionum linguae graecae* 1655 m.). Žymiausias jo veikalas – „Oratorinė praktika ir retorikos meno taisyklės“ (*Praxis oratoria sive praecepta artis rhetoricae*, 1648 m.). Jame remdamasis Aristoteliu, Ciceronu, Kvintilianu, smerkia barokinio stiliaus ydas – pompastiką, miglotumą, makaronybes, iškelia blaivų protą, minties aiškumą, sklandžią kalbą. Knygoje t. p. pateikiama praktinių patarimų, kalbų pavyzdžių. Šio veikalo priedas „Dialektikos branduolys“ (*Medulio dialecticae*) yra scholastinės logikos įvadas, supažindinantis su jos pagrindinėmis kategorijomis ir samprotavimo būdais. „Oratorinė praktika“ buvo plačiai naudojama jėzuitų mokyklose, perspausdinta Miunchene (1648 m.), Frankfurte prie Maino (1666 m.), Kelne (1680 m., 1705 m., 1707 m., 1717 m.), Viurcburge (1690 m.), Prahoje (1710 m.), Vienoje (1720 m.), Košicėje (1732 m.).

Išleido pirmąjį Lietuvoje muzikos vadovėlį „Muzikos menas ir praktika“ (*Ars et praxis musica*, 1667 m. 1693 m., lietuvių kalba 1977 m.). Jame aiškinami bendrieji muzikos pagrindai – natų pavadinimai, gama, raktai, yra pratimų, daug bažnytinės muzikos pavyzdžių, apibūdinamas lygusis (*cantus planus*), daugiabalsis ir grigališkasis, kietasis (*cantus durus*) bei švelnusis (*cantus mollis*) giedojimas.

Parašė eilėraščių senovės graikų kalba, panegiriką Lenkijos karaliui Vladislovui IV Vazai, pamokslų. Išliko teologijos traktatų „Apie Vienintelį Dievą“ (*Tractatus de Deo Uno*), „Teologinis traktatas apie teisę ir teisingumą“ (*Tractatus theologicus de jure et justitia*) rankraščiai.

## Įamžinimas

Jo vardu pavadinta Kražių Žygimanto Liauksmino gimnazija.

## Bibliografija
* Rinktiniai raštai, Vilnius, 2004 m., Mintis

## Šaltiniai
Aldona Ličkutė-Jusionienė

**Aldona Ličkutė-Jusionienė** (1928 m. vasario 13 d. Kaunas – 2007 m. rugpjūčio 9 d. Vilnius) – Lietuvos dailininkė keramikė. 

## Biografija
Tėvas, Lietuvos kariuomenės generalinio štabo karininkas, Lietuvos aktyvistų 1941 m. sukilimo Lietuvai išlaisvinti dalyvis, baigiantis karui emigravo į Vakarus, šeima pasiliko Lietuvoje. Mokėsi gimnazijoje Kaune. 1952 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1952-1990 m. Lietuvos dailės instituto dėstytoja, nuo 1965 m. docentė, nuo 1985 m. profesorė. 

Vyras dailininkas Stasys Jusionis, sūnūs tapytojai Algimantas Jusionis ir Vidmantas Jusionis. 

## Kūryba
Nuo 1952 m. dalyvavo simpoziumuose, parodose Lietuvoje ir užsienyje (Praha, Faenca), devynios individualios parodos surengtos Vilniuje (1971 m., 1979 m., 1989 m., 1995 m., 1998, kt.), Maskvoje (1974 m., su J. Balčikoniu). 

Sukūrė dekoratyvinės keramikos (lėkščių ciklai „Lietuvių liaudies dainos ir šokiai“ 1959 m., „Pilių motyvai“ 1965 m.) tautodailės motyvais. Nuo 1970 m. kūrė skulptūrinę ir abstrakčią keramiką (horeljefai, bareljefai): plokštes ir jų ciklus („Metai“ 1974 m., „Agresija“, „Nemigo naktys visos“ 1978 m., „Kylantys ritmai“ 1992 m.), pano visuomeniniams interjerams (Valkininkų vaikų sanatorijoje „Pušelė“ 1970 m.). Kūriniams būdinga ekspresyvi plastika, kompozicijos ritmika, abstrakti forma, simboliškumas, šviesokaitos kontrastai. Nuo devintojo dešimtmečio kūrė erdvines kompozicijas („Kryžma“ 2003 m.) ir balto šamotinio molio tonuotą figūrinę keramiką. 

Jos kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus, Lietuvos nacionalinis muziejus, užsienio šalių muziejai.

## Įvertinimas
* 1975 m. LTSR valstybinė premija 
* 1978 m. suteiktas Lietuvos nusipelnusios meno veikėjos vardas

## Šaltiniai
Zigmas Lydeka

**Zigmas Lydeka** (g. 1954 m. rugpjūčio 23 d. Žyniuose, Vilkaviškio raj.) – Lietuvos ekonomistas, habilituotas socialinių mokslų daktaras, profesorius, buvęs Vytauto Didžiojo universiteto rektorius, Senato pirmininkas.

## Biografija
1977 m. baigė Kauno politechnikos instituto Inžinerinės ekonomikos fakultetą, 1980–1983 m. studijavo aspirantūroje (doktorantūroje) Sankt Peterburgo valstybiniame universitete, kuriame 1983 m. apgynė ekonomikos mokslų daktaro disertaciją „Darbo išteklių paskirstymo socialinės ekonominės problemos ir jo tobulinimas (regioninis aspektas)“. 1993 m. Lietuvos mokslo taryba nostrifikavo docento pedagoginį vardą (suteiktą 1988 m.) ir suteikė socialinių mokslų daktaro vardą. 1999 m. Vilniaus universitete apgynė habilituoto socialinių mokslų daktaro disertaciją „Ekonominių sistemų gyvavimo procesų teorinis modeliavimas“.

1977–1980 m. ir 1983–1990 m. dėstė Kauno technologijos universitete. Nuo 1990 m. Vytauto Didžiojo universiteto docentas, nuo 2000 m. profesorius. 1997–1999 m. Ekonomikos ir finansų katedros vedėjas, 1998–2002 m. Ekonomikos ir vadybos fakulteto dekanas. 2002–2006 m. ISM Vadybos ir ekonomikos universiteto (iki 2005 m. Tarptautinė aukštoji vadybos mokykla) mokslo prorektorius. 1999–2006 m. Lietuvos mokslo tarybos narys, Studijų ir Mokslo finansavimo nuolatinių ekspertų komisijų pirmininkas. 

2006 m. Zigmas Lydeka išrinktas Vytauto Didžiojo universiteto rektoriumi. 2010 metais VDU Taryba, vadovaujama Prezidento Valdo Adamkaus prof. Z. Lydeką vienbalsiai perrinko antrajai kadencijai. VDU rektoriaus pareigas užbaigė 2015 m. birželio 30 d. 2015 m. lapkričio 18 d. išrinktas VDU Senato pirmininku.
2017 m. suteiktas VDU garbės profesoriaus vardas.

## Mokslinė veikla
Mokslinės veiklos kryptys: ekonomikos filosofija, sistemų transformacijos metodologija, verslininkystės teorija ir praktika, bendrovių pertvarka. 2001-2002 m. prisidėjo rengiant Kauno regiono strateginį planą.

## Bibliografija
* Taikomoji ekonomika, vadovėlis, su N. Klebanskaja, 1997 m.
* Rinkos ekonomikos tapsmas: teoriniai svarstymai, monografija, 2001 m.
* Ekonominių teorijų istorija, vadovėlis, 2001 m.
* Firmos ekonomikos pagrindai, vadovėlis, su B. Drilingu, 2001 m.
* Ekonomikos, vadybos ir verslo pagrindai, vadovėlis, 2005 m.
* Mikroekonomika, vadovėlis, 2006 m.

## Įvertinimas
2002–2003 m. apdovanotas aukščiausio laipsnio valstybės stipendija nusipelniusiam mokslininkui.
2008 m. apdovanotas Nyderlandų Karalystės Oraniečių-Nasau dinastijos Komandoro ordinu kryžiumi.
2009 m. 

## Šaltiniai
Lydos plynaukštė

**Lydos plynaukštė**, *Lydos lyguma* () – moreninė banguota klonėta lyguma Lietuvoje Šalčininkų raj. ir šiek tiek Varėnos raj. savivaldybių teritorijoje bei Baltarusijoje (Gardino sritis).

Altitudė 180 m. Lietuvoje esanti plynaukštės dalis vadinama Eišiškių plynaukšte. Šiaurėje siejasi su Medininkų aukštuma. Susidarė priešpaskutiniu ledynmečiu.

Moreninės nuogulos, kurių sluoksnio storis 120–410 m, slūgso iškilioje kristalinio pamato dalyje, ant kreidos sistemos mergelio ir kreidos. Priešledyninių nuosėdų paviršiaus absoliutus aukštis – 40 m. Per paskutinį ledynmetį Lydos plynaukštės paviršius buvo gerokai išlygintas, suskaidytas klonių.

## Šaltiniai
Chorunžas (Lenkija)

**Chorunžas** (*karūžas*, , iš ) – kai kurių Rytų Europos šalių kariuomenių pareigos (vėliavininkas), vėliau – karinis laipsnis.

## Lenkija
Nuo XIV a. Lenkijoje ir kaimyninėse šalyse pulko chorunžiu vadindavo karininką, kuris vadovaudavo vieno pavieto šauktiniams, kurie sudarydavo pavieto šauktinių dalinį vėliavą.

Lenkijoje 1919–1922 m. ir 1963–2004 m. chorunžiai buvo atskira armijos kariškių kategorija, tarp vyresniojo seržanto ir jaunesniųjų karininkų, atitinkanti JAV *warrant officer*, dabartinės Rusijos praporščikus, dabartinės Lietuvos puskarininkius (rangai NATO klasifikacijoje OR-7, OR-8, OR-9).
Analogiški laipsniai egzistavo ir Lenkijos kariniame jūrų laivyne.

2004 m. ši kategorija buvo panaikinta.

1944–1957 m. chorunžis buvo žemiausias karininko laipsnis, atitinką jaunesnįjį leitenantą.

## Rusija
Nuo XVI a. kazokų bendruomenėse – karinės pareigos. Vėliau – kazokų kariuomenės karinis laipsnis, analogiškas armijos paporučikiui ir kavalerijos kornetui, įtvirtintas 1722 m. Rangų lentelėje. Iki 1884 m. chorunžiai buvo priskirti XIII klasei, po 1884 m. – XII klasei.

## Šaltiniai
Lydos pilis

**Lydos pilis** – pilis prie Lydos miesto, viena seniausių Lietuvos mūro pilių dabartinėje Baltarusijoje. Gynybinės linijos, kurią sudarė Naugarduko, Krėvos, Medininkų ir Trakų pilys dalis.

## Istorija

Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino įsakymu pilis pastatyta apie 1330 m. Nuo XIV a. aštunto dešimtmečio iki 1381 m. pilį valdė Algirdo, vėliau Jogailos patarėjas Vaidila, 1381–1392 m. kunigaikštis Kaributas. Nuo 1392 m. ją valdė Lietuvos didžiojo kunigaikščio skiriami seniūnai. Pilį 1384 m. buvo užėmę ir apgriovę kryžiuočiai, 1392 m. ją užėmė Vytautas su savo sąjungininkais. Pilis atlaikė 1394 m. anglų ir prancūzų riterių puolimą, 1406 m. jos neįveikė Smolensko kunigaikštis Jurijus Sviatoslavičius, 1433 m. – kunigaikštis Švitrigaila, 1506 m. – totoriai. 1659 m. ją buvo užėmusi Rusijos kariuomenė. Per Šiaurės karą pilį du kartus buvo užėmusi Švedijos kariuomenė, ji ir susprogdino pilies bokštus. Paskutinis mūšis pilies griuvėsiuose įvyko 1794 m. per T. Kosciuškos sukilimą su Rusijos kariuomene.

Pilyje buvo stačiatikių cerkvė, 1533 m. perkelta į Lydos miestą. 1568–1794 m. pilyje veikė apskrities bajorų teismas, buvo saugomi jo dokumentai. Pilis pradėjo nykti po 1710 m. Apleista 1794 m. 1794–1914 m. pilies aikštė Rusijos imperijos kariuomenės dalinių buvo naudojama kaip šaudykla. Po 1891 m. Lydos gaisro rusų valdžia leido pilies plytas panaudoti miesto pastatų atstatymui.

1982 m. Lydos pilies griuvėsiai konservuoti, iki 2004 m. atstatytos Lydos pilies sienos ir šiaurės rytų pusės bokštas. 2005 m. Lydos pilyje įsikūrė Lydos istorijos ir meno muziejus.

## Pilis
Lydos pilis – aptvarinio (gardinio) tipo mūrinė pilis su dviem bokštais, vienais vartais. Pilis statyta nuolaidžioje aukštumoje, kurią iš trijų pusių supo vandens perkasas, pilies rytinėje pusėje teka Lydajos upelis. Lydos pilis – netaisyklingo keturkampio plano uždaras gynybinis ir gyvenamasis kompleksas. Pilies viršutiniuose aukštuose – gyvenamosios patalpos, tarp jų kareivinės, komendanto butas ir ūkinės patalpos. Sienos kiautiniu būdu mūrytos iš lauko akmenų ir plytų, 12 m aukščio, 93,5 x 83,5 x 80 x 84 m ilgio, 2,5 m storio apačioje, 1,5 – viršuje. Pilies vidaus aikštė buvo 81,1 m ilgio ir 78 m pločio. Pilies bokštai – keturkampiai, stovėjo šiaurės rytų ir pietvakarinėje pusėje.

## Literatūra
* Трусаў А.А. Старадаўніх муроў адраджэнне: Мінулае і сучаснасць Лідскага замка / з серыі „Помнікі Беларускага дойлідства“. – Мінск: Полымя, 1990.

## Šaltiniai
Kimberlitas

**Kimberlitas** - šarminė ultrabazinė vulkaninė uoliena. Pavadinimas kilo iš Kimberlio miesto PAR, kai profesorius H. C. Lewis 1887 metais paminėjo viename straipsnyje. Kimberlitas - nevienalytė uoliena, jos struktūra kinta nuo įvairiagrūdės iki porfyriškos, tekstūra - nuolaužinė, brekčiška.

Kimberlitas sudaro nedidelius kūnus Žemės plutoje, vadinamus kimberlitiniais vamzdžiais, vamzdeliais, sprogimo vamzdeliais, diatremomis. Šių struktūrų diametras iki vieno kilometro. Taip pat pasitaiko ir kitų kimberlito slūgsojimo formų - daikų, silų.

Kimberlitiniai vamzdžiai yra deimantų susidarymo terpė, išskyrus Kumdykulo radimvietę Kazachstano šiaurėje, kuri yra vienintelė žinoma deimantų radimvietė, nesusijusi kimberlitiniu magmatizmu.
Māris Rūdolfs Liepa

**Maris Rudolfas Liepa** (, 1936 m. liepos 27 d. Ryga – 1989 m. kovo 26 d. Maskva) – latvių kilmės baleto artistas, baletmeisteris, pedagogas.

## Biografija
Vaikai Andris Liepa ir Ilzė Liepa. 1946-1953 m. mokėsi Rygos choreografijos mokykloje, 1955 m. baigė Maskvos choreografijos mokyklą, 1963-1980 joje dėstė. 1952-1953 m. ir 1955-1956 m. šoko Latvijos operos ir baleto teatre Rygoje, 1956-1960 m. – K. Stanislavskio ir V. Nemirovičiaus-Dančenkos muzikiniame teatre Maskvoje, 1960-1982 m. Didžiojo teatro Maskvoje solistas.

## Kūryba
Sukūrė vaidmenų televizijos baletuose, kino filmuose. Šokis vyriškas, plastiškas, psichologiškas, būdinga šokio technikos ir artistiškumo dermė. Atnaujino baletą „Rožės sapnas“ (1967 m., pagal K. Vėberio muz., šoko Rožės Sapną), sukūrė choreografiją – L. Minkaus baletui „Don Kichotas“ (1979 m.), šokių dramos spektakliams, filmams.

## Vaidmenys
* Zygfrydas – Piotras Čaikovskis. Gulbių ežeras
* Febas – Čezarė Punis. Esmeralda
* Konradas – Adolfas Adamas. Korsaras
* Bazilis – Liudvikas Minkus. Don Kichotas
* Albertas – Adolfas Adamas. Žizel
* Spartakas, Krasas – Aramas Chačaturianas. Spartakas
* Žanas de Brijenas – Aleksandras Glazunovas. Raimonda
* Romeo – Sergejus Prokofjevas. Romeo ir Džuljeta
* Ferchadas – A. Melikovas. Legenda apie meilę
* Vronskis, Kareninas – Rodionas Ščedrinas. Ana Karenina

## Bibliografija
* Aš noriu šokti šimtą metų (*Es gribu dejot simt gadu*), Rīga, Liesma, 1981 m., lietuvių k. 2003 m., papild. 2006 m. pavadinimu „Viešai ir intymiai“ (*Publiski un intīmi*)
* Vakar ir šiandien balete () 1982 m.

## Literatūra
* N. Roslavleva. Māris Liepa, Moskva, 1978 m.

## Šaltiniai
Anankės palydovų grupė

**Anankės grupė** – Jupiterio palydovų, judančių orbita panašia į Anankės, grupė. Grupės nariai apie Jupiterį juda priešinga kryptimi nei sukasi pati planeta. Manoma, kad visi šie palydovai yra bendros kilmės. Grupė galėjo atsirasti smūgio metu suirus Jupiterio pagautam asteroidui. 

## Palydovai
Šių palydovų orbitos yra ištęstos (eliptinės, ne apskritimo pavidalo) ir labai pasvirusios Jupiterio ekvatoriaus plokštumos atžvilgiu. Nė vienas iš palydovų nėra pakankamai masyvus savo sunkio jėga įgauti sferinį pavidalą, todėl jie greičiausiai visi netaisyklingos formos. Jų spalva yra maždaug tarp pilkos ir šviesiai rausvos. 2019 m. buvo žinoma 15 palydovų. Jų apsisukimai aplink Jupiterį trunka vidutiniškai apie 630 Žemės dienų, vidutinis nuotolis – apie 21,3 mln. km.

Didžiausias grupei priklausantis palydovas yra Anankė. Jo vardu pavadinta ir visa grupė. 

## Šaltiniai
Paporučikis

**Paporučikis**, **podporučikas** () – Rusijos armijos karininkų laipsnis, įvestas 1703 m. Petro I.

Iki 1884 m. pėstininkų paporučikiai Rangų lentelėje buvo priskirti XIII klasei, artilerijos ir inžinerijos – XII klasei, o gvardijos – X klasei. Vėliau gvardijos paporučikiai buvo X klasėje, o visi kiti – XII klasėje.

1884 m. buvo panaikintas praporščiko laipsnis (jis buvo paliktas tik karo metui), todėl paporučikis tapo pirmuoju karininkų laipsniu taikos metu. Kavalerijoje jį atitiko kornetas, kazokų kariuomenėje – chorunžis, o valdininkų tarpe – gubernijos sekretorius.

## Paporučikiai kitose slavų valstybėse
Paporučikis yra kai kurių slavų valstybių karininkų laipsnis:
* Čekija – *podporučík* (jaunesnysis leitenantas)
* Lenkija – *podporucznik* (leitenantas)


File:Imperial Russian Army JunPor 1917 h.png|Carinės Rusijos armijos 1-ojo Nevos pėstininkų pulko paporučikio antpetis
File:Army-POL-OF-01b.svg|Dabartinės Lenkijos *podporucznik* antpetis
Jolanta Liesienė

**Jolanta Liesienė** (g. 1946 m. liepos 14 d. Kaune) – Lietuvos chemikė organikė, fizinių mokslų daktarė.

## Biografija
1969 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1979 m. chemijos mokslų kandidatė, 2006 m. habilituota daktarė.

Nuo 1919 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytoja, nuo 1988 m. Organinės technologijos katedros vedėja; nuo 2006 m. profesorė. Skaito paskaitas Radomo (Lenkija) technikos universitete.

## Mokslinė veikla
Tyrimų sritys – celiuliozės chemijos ir fizikinis modifikavimas, gelių susidarymas ir struktūra, chromatografinių sorbentų sintezė ir jų sąveika su biopolimerais, fermentų imobilizavimas, celiuliozės darinių naudojimas vaistų gamybos technologijoje. 21 išradimo autorė.

## Šaltiniai
Vanda Liesienė

**Vanda Liesienė** (g. 1942 m. kovo 20 d. Plungėje) – Lietuvos gydytoja neurologe, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.

## Biografija
1965 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1975–1976 m. stažavo Paryžiaus VI universitete. 1990 m. medicinos mokslų daktarė.

1965–1971 m. dirbo Kauno medicinos instituto Centrinėje mokslo tyrimo laboratorijoje, 1972–1975 m. Širdies ir kraujagyslių sistemos fiziologijos ir patologijos institute. 1977–1991 m. dirbo Kauno medicinos akademijos Neurofiziologijos laboratorijoje, 1995–1997 m. – Montpeljė universiteto Neurologijos klinikoje, 1992–2002 m. – Kauno medicinos universiteto Neurologijos klinikoje. Nuo 1992 m. Kauno medicinos universiteto, nuo 2003 m. ir Klaipėdos universiteto dėstytoja, nuo 2001 m. profesorė. Nuo 1997 m. dirba AB „Neuromeda“ Kaune, nuo 2003 m. – ir Sapiegos ligoninėje Vilniuje. Paskelbė per 150 mokslinių straipsnių.

Nuo 1971 m. Europos miego tyrimų bendrijų federacijos narė, nuo 2000 m. mokslinė sekretorė. Nuo 2000 m. Lietuvos miego medicinos draugijos prezidentė.

## Bibliografija
* Alzheimerio liga ir kitos demencijos, 1997 m.
* Miego medicina, 1999 m.
* Elektroencefalogramos klinikinė analizė ir vertinimas, 2000 m.
* Klinikinė neurologija, su kitais, 2003 m.

## Šaltiniai
Liesis

**Liesis** (istoriniuose šaltiniuose ) – Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino laikų (valdė 1316-1341 m.) diplomatas.

## Biografija
Didžiūnas. XIV a. trečiame dešimtmetyje buvo Gedimino atstovas per derybas su Vokiečių ir Livonijos ordinais, Rygos arkivyskupu. Per vieną pasiuntinybę su palyda kryžiuočių buvo paimtas į nelaisvę. 1323 m. Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir Livonijos taikos bei prekybinės sutarties liudytojas. 1326 m. Gedimino vardu paskelbė pranešimą, kritikuojantį Vokiečių ordiną.

## Šaltiniai
Portugalija Eurovizijoje

**[[Portugalija]] [[Eurovizija|Eurovizijos dainų konkurse]]** dalyvavo 49 kartus nuo debiuto 1964 m. konkurse.

Portugalijos debiutinis pasirodymas buvo António Calvario su daina „Oração“, tačiau tai nebuvo sėkmingas debiutas šalyje, Calvario užėmė paskutinę vietą konkurse. Portugalija paskutinę vietą užėmė dar du kartus: 1974 metais, kai Paulas de Carvalho atliko „E Depois Do Adeus“ ir 1997 metais, kai Célia Lawson atliko „Antes Do Adeus“.

Portugalija šio konkurso dar nelaimėjo, yra ilgiausiai dalyvaujanti šalis be pergalės konkurse iki 2017 m., kai Salvadoras Sobralis laimėjo konkursą Ukrainoje su daina „Amar pelos dois“. 

Nuo pusfinalio įvedimo 2004 metais, Portugalijai 2004–2007 metais nepavyko įveikti pusfinalių, tačiau pasiekė 11 vietą 2007 m. Helsinkyje. 2008 m. Vânia Fernandes tapo pirmąja Portugalijos atlikėja, pasiekusia konkurso finalą, su daina „Senhora do Mar (Negras Águas)“ pusfinalyje užėmė antrą vietą. Finale ji užėmė 13 vietą su 69 taškais, tai Portugalijos geriausias rezultatas nuo 1998 metų. 2009 m. Portugalijai vėl pavyko patekti į finalą. Tuomet jai atstovavo Flor-de-Lis su daina „Todas As Ruas Do Amor“, konkurso finale užėmė 15 vietą su 57 taškais.

Konkursą Portugalijoje transliuoja *Rádio e Televisão de Portugal* (RTP).

## Festival da Canção

Festival da Canção (kartais vadinamas ir "Festival RTP da Canção") yra Portugalijos Eurovizijos nacionalinė atranka, kurį organizuoja RTP ir vyksta kiekvienais metais vasario/kovo mėnesiais. Tai vienas ilgiausiai gyvuojančių Eurovizijos atrankos metodų. Anksčiau pagal regioninę žiuri buvo pasirinktas nugalėtojas, tačiau neseniai laimėtojas buvo pasirinktas žiūrovų. 2009 ir 2010 metais buvo naudojama 50-50 sistema tarp žiuri ir žiūrovų (kaip ir Eurovizijoje).

## Dalyvavimas

* XX pusfinalyje reiškia automatinį patekimą į finalą.

* XX finale reiškia nepatekimą į finalą.

## Balsavimų istorija 1975–2015

### Taškai nuo Portugalijos į …

### Taškai Portugalijai nuo …

## Konkursų rengimas

## Marcel Bezençon apdovanojimai

#### Spaudos apdovanojimas

## Nuorodos
Ligeikis

**Ligeikis** – XIII a. Lietuvos kunigaikštis iš Deltuvos žemės.

## Biografija
Pirmąkart minimas tarp Deltuvos kunigaikščių, su kitų Lietuvos žemių kunigaikščiais 1219 m. sudariusių Lietuvos-Voluinės sutartį. Ligeikis pripažino Lietuvos didžiojo kunigaikščio Mindaugo valdžią, su juo susigiminiavo ir taip išsaugojo savo valdas Deltuvoje. Kaip karališkosios aplinkos didžiūnas liudijo 1260 m. Mindaugo dokumente Livonijos ordinui. Nors šis dokumentas laikomas klastote, liudytojų sąrašas veikiausiai nurodytas iš autentiško karaliaus Mindaugo rašto.

## Šaltiniai
Ilzė Liepa

**Ilzė Liepa** (g. 1963 m. lapkričio 22 d. Maskva) – latvių kilmės baleto artistė, teatro aktorė.

## Biografija
Tėvas Maris Rudolfas Liepa, brolis Andris Liepa. 1981 m. baigusi Maskvos choreografijos mokyklą šoka Didžiajame teatre Maskvoje. 1991 m. baigė pedagogiką Rusijos teatro akademijoje Maskvoje.

## Kūryba
Rusijoje ir kt. šalyse rengia baleto koncertus, kuriuose atlieka klasikines ir šiuolaikines choreografines kompozicijas. Šoko ir su Petru Skirmantu. Sukūrė vaidmenų dramos spektakliuose (Marija Stiuart – L. Razumovskajos „Jūsų sesuo ir belaisvė“, 1998 m., Imperatorienė Jekaterina – A. Maksimovo „Imperatorienės sapnas“, 2000 m.) ir kino filmuose. Gastroliavo Lietuvoje.

## Lietuvos pilietybės suteikimas ir panaikinimas
I. Liepai 2000 m. išimties tvarka buvo suteikta Lietuvos pilietybė už Lietuvos garsinimą, daugiau nei 10 metų šokus su Lietuvos baleto artistu Petru Skirmantu.

2023 m. lapkritį Rusijos žiniasklaidai I. Liepa smerkė Baltijos šalis už jų elgesį ir palaikė Rusijos prezidento V. Putino pradėtą karą Ukrainoje. Iš karto po šio interviu Vidaus reikalų ministerija įpareigojo Migracijos departamentą pradėti balerinos Lietuvos pilietybės netekimo procedūrą, vertinant šiuos pasisakymus kaip „diskredituojančius valstybę“.

2024 m. vasario 14 d. Pilietybės reikalų komisija pasiūlė prezidentui Gitanui Nausėdai atimti Lietuvos pilietybę iš I. Liepos. 2024 m. kovo 7 d. Lietuvos prezidentas G. Nausėda pasirašė dekretą dėl jos pilietybės atėmimo.

## Šaltiniai