open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Bardejovas

**Bardejovas** – miestas šiaurės rytų Slovakijoje. Kurortas. Yra Šv. Egidijaus bažnyčia, išlikusi nuo viduramžių nepakitusi miesto centro architektūra.

## Gyventojai

## Sportas
* Partizán Bardejov BŠK (futbolo klubas);
* Partizan Bardejov (moterys) (moterų futbolo ekipa);
* Bardejovo miesto stadionas, kuris talpina 3,4 tūkst. žiūrovų.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali miesto svetainė
* Informacinė svetainė
* UNESCO svetainė
* Organization of World Heritage Cities: Bardejov
Dubnica prie Vaho

**Dubnica prie Vaho** – miestas vakarų Slovakijoje, prie Vaho upės.

## Istorija

Minima nuo 1193 m. XV a. priklausė Trenčyno valdovams.

Komunistų laikais buvo viena didžiausių šalyje ginklų gamykla, po 1989 m. revoliucijos uždaryta.

## Gyventojai

## Miestų partnerystė
*  Vacas, Vengrija
*  Zavadzkis, Lenkija
*  Otrokovicės, Čekija

## Sportas
* MFK Dubnica (futbolas)

## Šaltiniai
Erich Raeder

**Erikas Rėderis** (, g. 1876 m. balandžio 24 d. Vandsbeke – 1960 m. lapkričio 6 d. Kylyje) – Vokietijos grosadmirolas, reicho karinio jūrų laivyno vadas. Niurnbergo tribunole nuteistas kalėti iki gyvos galvos.

## Biografija
1895 m. pradėjo tarnybą vokiečių karo laivyne. 1905 m. baigė karinę jūrų akademiją, mokėjo anglų, prancūzų ir rusų kalbas. Dalyvavo Pirmajame pasauliniame kare, tame tarpe Jutlandijos kautynėse. Apdovanotas dviem Geležiniais kryžiais.

1918 m. spalio mėn. paskirtas karinio jūrų laivyno Centrinio biuro viršininku, tačiau už dalyvavimą Kapo puče iš šių pareigų pervestas į Jūrų archyvą, kur dirbdamas paskelbė keletą mokslinių darbų ir tapo žymiausiu karinių jūrų operacijų istoriku.

1923 m. grįžo į aktyvią karo tarnybą, paskirtas karo laivyno mokyklų inspektoriumi, vėliau vadovavo Vokietijos laivynams Šiaurės ir Baltijos jūrose.

E. Rėderis palaikė nacistų atėjimą į valdžią, jų paskelbtą laivyno perginklavimo programą. 1935 m. jis paskirtas karinio jūrų laivyno vadu, 1937 m. tapo VNSDP garbės nariu.

Tuo pat metu E. Rėderis bandė riboti nacistų įtaką laivynui, išlaikyti karininkų korpuso kastinę sudėtį, siekė, kad laivyne gestapas neverbuotų agentų. Dar 1931 m. už amoralų elgesį iš laivyno jis buvo atleidęs būsimą politinės policijos vadovą R.Heidrichą, rizikuodamas konfliktavo dėl laivyno reikalų ir su A.Hitleriu.

1939 m. balandžio mėn. jam suteiktas grosadmirololaipsnis, rugsėjo mėn. įteiktas Geležinio kryžiaus Riterio kryžius.

Antrojo pasaulinio karo metu Vokietijos laivynas stipriai nukentėjo. Nesutikdamas su Hitlerio sprendimais 1943 m. sausio 30 d. E.Rėderis atsistatydino, jo įpėdiniu tapo Karlas Denicas.

1945 m. gegužės mėn. rusai E. Rėderį su žmona suėmė ir išvežė į Maskvą. Niurnbergo karo nusikaltimų tribunolas nuteisė jį kalėti iki gyvos galvos. Kalėdamas Špandau reikalavo, kad nuosprendis būtų pakeistas į sušaudymą, tačiau sąjungininkų Kontrolinė komisija nusprendė, kad negali griežtinti nuosprendžio.

1955 m. sausio 17 d. dėl sveikatos būklės išleistas į laisvę. Parašė memuarus „Mano gyvenimas“().

## Šaltiniai
Dunaiska Streda

**Dunaiska Streda** – miestas pietvakarių Slovakijoje, greta sienos su Vengrija. Dauguma miesto gyventojų yra vengrai. Stovi Švč. Mergelės Marijos bažnyčia (nuo 1341 m.), Geltonoji pilis (nuo 1770 m.; dabar muziejus), pomodernistinė rotušė.

## Gyventojai

## Sportas
* DAC 1904 Dunajská Streda – futbolo klubas;

## Šaltiniai
Humenė

**Humenė** – miestas rytų Slovakijoje, prie Vihorlato kalnų, Laboreco ir Cirochos santakoje. Stovi Humenės pilis. Išvystytas kalnų turizmas.

## Gyventojai

## Sportas
* HFC Humenné (futbolo klubas)
* FK Humenné (futbolo  klubas);
* Humenne stadionas, kurio talpa 1,8 tūkst žiūrovų.

## Išnašos

## Nuorodos
*  Humenné miesto svetainė
*  UrbanPark - nuotraukos apie Humenné
*  Childhood Dream - Humenné
Bolnesas

**Bolnesas** () – miestas centrinėje Švedijoje, Jevleborgo provincijoje.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* www.bollnas.se
Jelšava

**Jelšava** – miestas rytinėje Slovakijoje, 10 km nuo Revūcos, prie Slovakijos Rūdos kalnų.

## Istorija

Minima nuo 1243 m. 1556 m. užėmė turkai. 1894 m. atidaryta pirmoji Slovakijoje magnio krosnis. 1938–1945 m. priklausė Vengrijai.

## Gyventojai

## Sportas
* FK Jelšava (futbolas)

## Šaltiniai
Pūchovas

**Pūchovas** – miestas šiaurės vakarinėje Slovakijoje, netoli sienos su Čekija, prie Vaho upės, tarp Trenčyno ir Žilinos miestų. Geležinkelio stotis. Nimnicos kurortas. Veikia vandens jėgainė, „Matador“ padangų gamykla.

## Gyventojai

## Sportas
* FK Púchov (futbolas)

## Šaltiniai
Močenokas

**Močenokas** – kaimas pietvakarių Slovakijoje, į pietvakarius nuo Nitros. Yra biblioteka, vaistinė, kinoteatras.

## Gyventojai

## Sportas
* ŠK Eldus Močenok (futbolas)

## Šaltiniai
Dubova

**Dubova** – kaimas pietvakarių Slovakijoje, į šiaurės rytus nuo Bratislavos. Išvystyta naftos pramonė (įmonė „Petrochema“).

## Gyventojai

## Sportas
* ŠK Petrochema Dubová (futbolas)

## Šaltiniai
Podbrezova

**Podbrezova** – kaimas vidurio Slovakijoje, 10 km į vakarus nuo Brezno. Nuo XIX a. garsėja plieno gamykla.

## Gyventojai

## Sportas
* FO ŠPORT Podbrezová (futbolas)

## Šaltiniai
Považska Bistrica

**Považska Bistrica** – miestas šiaurės vakarų Slovakijoje, 30 km nuo Žilinos, prie Vaho upės. Senovinio miesto liekanos (*Považský hrad*), kelios bažnyčios, sinagoga, renesansinė pilis.

## Gyventojai

## Sportas
* FK Považská Bystrica (futbolas)
* Miesto stadionas – talpa 14 tūkst. žiūrovų.

## Nuorodos
* Oficiali miesto svetainė
* Fotogalerija 
* Fotogalerija 
* Firmy Považská Bystrica  
* 3D models Virtualna Povazska
* Apie Kalvarias 
* Považská Bystrica pagal Spectator

## Šaltiniai
Prievidza

**Prievidza** – miestas vidurio vakarų Slovakijoje, 60 km į pietus nuo Žilinos ir 69 km į rytus nuo Trenčyno, prie Nitros upės. Vyrauja paslaugų sektorius.

## Gyventojai

## Sportas
* FK Mesto Prievidza (futbolas)

## Šaltiniai
Bolsta

**Bolsta** – pietų Švedijos miestas, Uplando provincijoje, 48 km į šiaurės vakarus nuo Stokholmo.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* www.habo.se
Burlengė

**Burlengė** () – miestas centrinėje Švedijoje, Dalarnos provincijoje.

## Istorija

Miesto teisės Burlengei buvo suteiktos 1898 m.

## Žymūs žmonės

Garsus švedų tenoras Jussi Björling gimė Burlengėje.

## Sportas

#### Futbolo klubai
* IK Brage (futbolas)
* Dalkurd FF (futbolas).

#### Stadionai
* Domnarvsvallen futbolo stadionas, kurio talpa 6 500 žiūrovai.

## Nuorodos
* www.borlange.se
Henrikas Vencevičius (1927)

**Henrikas Vencevičius** (1927 m. gruodžio 8 d. Turžėnai, Kauno apskritis – 1979 m. Vilnius) – Lietuvos spaudos, radijo ir televizijos žurnalistas, redaktorius.

## Biografija
1945–1946 m. mokėsi Vilniaus partinėje mokykloje.

1944–1945 m. Ukmergės apskrities laikraščio „Tarybinis kelias“ redaktorius, nuo 1945 m. laikraščio „Tiesa“ Kaune, laikraščio „Tarybų Lietuva“ korespondentas. Nuo 1957 m. – Lietuvos radijo Propagandos redakcijos atsakingasis redaktorius, Lietuvos televizijos visuomeninių-politinių laidų vyriausias redaktorius.

Spaudoje rašė apie praeities kultūrinį palikimą, restauratorių darbus. Apybraižas ir straipsnius spausdino laikraščiuose „Tiesa“, „Valstiečių laikraštis“, žurnaluose „Švyturys“, „Jaunimo gretos“. 

## Šaltiniai
Adolfas Vėgėlė

**Adolfas Vėgėlė** (1882 m. spalio 21 d., senu stiliumi spalio 9 d. Musteikiai, Tauragnų valsčius – 1914 m. birželio 3 d., senu stiliumi gegužės 21 d. Kazliškis, Rokiškio valsčius, palaidotas Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, vertėjas, vienas pirmųjų grožinės literatūros vertėjų.

## Biografija
Mokėsi Mintaujos gimnazijoje, Žemaičių kunigų seminarijoje.

1908 m. dirbo laikraščio „Vilniaus žinios“, 1910 m. – laikraščių „Rygos garsas“ ir „Viltis“ redakcijose. 1909 m. Vilniuje pradėjo leisti ūkio laikraštį „Žemdirbys“, 1910 m. – jo priedą „Kooperatorius“, buvo jų faktiškasis redaktorius. 1910–1913 m. redagavo leidinius „Teatras“, „Balsas“, „Naujoji srovė“, 1913 m. su J. Rinkevičiumi, L. Gira literatūrinį žurnalą „Vaivorykštė“.

Bendradarbiavo laikraščiuose „Šaltinis“, Lietuvos ūkininkas, „Vienybė lietuvninkų“.  Pasirašydavo slapyvardžiu *Musteikis*.

Išleido „Kišeninį rusišką–lietuvišką žodyną“ (1906, 1920 m.). Išvertė V. Reimonto „Teismas“, J. Koženiovskio „Pabaigtuvės“, Z. Moravskos, J. Kraševskio, J. N. Kaminskio, L. A. Dumševskio, L.Tolstojaus "Ar daug žmogui žemės reikia" ir kt. knygų.

## Šaltiniai
Antanas Vaupšas

**Antanas Algimantas Vaupšas** (1936 m. gegužės 20 d. Taručiuose, Žagarės valsčius – 2017 m. gruodžio 14 d. Vilniuje) – Lietuvos filologas, žurnalistas, redaktorius, daugkartinis Lietuvos šuolių į tolį rekordininkas, olimpietis.

## Biografija
1954 m. baigė Žagarės vidurinę mokyklą, 1959 m. – Vilniaus universiteto Istorijos-filologijos fakulteto rusų kalbos ir literatūros specialybę.

1958–1964 m. laikraščio „Vakarinės naujienos“ neetatinio skyriaus vedėjas, atsakingasis sekretorius. 1974–1986 m. laikraščio „Tiesa“ korespondentas, sporto skyriaus vedėjas, redkolegijos narys. 1986–1991 m. savaitraščio „Kaimo statybininkas“ redaktorius.

1991–1992 m. savaitraščio „Pozicija“ korespondentas. 1992–1997 m. laikraščio „Reklama“ redaktorius. 1997–2000 m. laikraščio „Lietuvos sportas“ apžvalgininkas. 1999–2000 m. žurnalo „Treneris“ atsakingasis sekretorius. Nuo 2003 m. Lietuvos olimpiečių asociacijos valdybos narys, ryšių su visuomene atstovas. Nuo 2008 m. Lietuvos sporto žurnalistų sąjungos Etikos komisijos narys.

Publikacijų paskelbė žurnaluose „Švyturys“, „Jaunimo gretos“, „Buitis“, „Nemunas“, laikraštyje „Sportas“ ir kt. Daugiausia rašė apie sportą ir sportininkus.

## Sportiniai pasiekimai
Šuolininkas į tolį, 1964 m. geriausias rezultatas – 8,01 m. Šis Lietuvos rekordas laikėsi iki 1980 m.

Tokijo olimpinėse žaidynėse užėmė 14 vietą – 7.43 m.

## Bibliografija
* *Lietuvos boksas*, su A. Bertašiumi ir A. Zaboru, 1976 m.
* *Kūno kultūra ir sportas Lietuvoje*, 1977 m.
* *Olimpiada iš arti*, bendraautoris, 1965 m.
* *Čempionai šalia mūsų*, bendraautoris, 1969 m.
* *Su „Dinamo“ emblema*, bendraautoris, 1977 m.

## Įvertinimas
* 1962 m. geriausias Lietuvos sportininkas
* 1986 m. LTSR nusipelnęs žurnalistas
* 2006 m. KKSD 2 laipsnio ordinas „Už nuopelnus Lietuvos sportui“
* 2011 m. LTOK Olimpinė žvaigždė
* 2016 m. Sporto garbės kryžius 

## Šaltiniai
Bliūdsukių senosios kapinės

**Bliūdsukių senosios kapinės**, vadinamos **Marų kapeliais, Markapiais, Senkapiais, Kapeliais** – neveikiančios kapinės  Kretingos rajono savivaldybės teritorijos pietuose, šalia Būbelių ir Žygų (Žalgirio seniūnija), 0,6 km į šiaurės rytus nuo kelių  ir Dupulčiai–Būbeliai kryžkelės. Saugotinas kultūros paveldo objektas.

## Kapinės
Įrengtos apie 3 m virš laukų iškilusioje, medžiais apaugusioje kalvoje. Pietvakarinėje pusėje stovi masyvi koplytėlė ir 2 aukšti kryžiai. Į pietus ir pietryčius nuo jų žymūs keturių kapų kauburėliai. Apie 20 m į šiaurės rytus nuo koplytėlės yra 1941 m. raudonarmiečių iškasta duobė dzotui.

Teritorijos plotas – 0,27 ha, perimetras – 252 m.

### Koplytėlė
Medinė, apsidės plano, stačiasienė, vienanavė, atvira iš priekio. Frontonas trikampis, aklinas, stogas trišlaitis, apskardintas, su skardos kryželiu. Aukštis – 2,89 m, plotis – 1,96 m.

## Istorija
Įrengtos XVIII a., vadinamos *Markapiais, Marų kapeliais, Senkapiais, Kapeliais*. Jose iki XIX a. laidoti Bliūdsukių, Padegalių, Petreikių kaimų gyventojai. Vėliau buvo pakasami savižudžiai, nekrikštyti mirę kūdikiai, 1917–1918 m. laidotos dizenterijos aukos. 

Kapines XIX a. uždarius, mirusiųjų atminimui buvo pastatyti keli aukšti ąžuoliniai kryžiai ir koplytėlė su Švč. Marijos Maloningosios skulptūra. XX a. I pusėje koplytėlė atnaujinta. Prie koplytėlės Kryžiaus ir Šv. Morkaus dienomis gyventojai rinkdavosi melstis už mirusiuosius. Apie pamaldų pradžią buvo pranešama mušant geležiniu strypu arba plaktuku į plūgo noragą, pakabintą priešais koplytėlę.

1941 m. kapinių kalvoje raudonarmiečiai iškasė duobę kariniam įtvirtinimui, kurio įrengti nesuspėjo.

Padavimas pasakoja, kad kapinių kalva yra dirbtinė, supilta ant žemaičių karžygio, žuvusio kovoje su priešais, kapo.

1959 m. žvalgė Juozas Mickevičius, 1991 m. – Julius Kanarskas, 1995 m. – Kultūros paveldo centras (Loreta Kazlavickienė, Jadvyga Verksnienė).

1974, 1982 ir 1995 m. kartografuotos.

## Šaltiniai

* Julius Kanarskas. Bliūdsakių kaimo kapinės (Žalgirio apyl., Kretingos raj.), 1993 m. – Kretingos muziejaus mokslinis archyvas. – F. 4, b. 174
* Kretingos rajono gamtos ir kultūros paminklų ir saugotinų objektų katalogas. – Vilnius: Respublikinis žemėtvarkos projektavimo institutas, 1976
* Kretingos rajono kapinių apskaitos duomenys (1982 m. lauko darbai). – Kaunas: Visasąjunginio žemės ūkio aerofotogeodezinių tyrinėjimų instituto Vakarų filialas, 1983. – L. 181
Gynyba (reikšmės)

**Gynyba** gali reikšti:

* Gynyba – karyboje karinių veiksmų rūšis, skirta priešo puolimui atremti ar apsunkinti, bei puolimo žalai sumažinti (dažniausiai – neleisti priešui užimti tam tikros teritorijos);
* Teisinė gynyba – veikla, skirta asmens teisėms bei teisėtiems interesams ginti; teisė į teisinę gynybą; teisinės veiklos sritis.
Valdas Vasiliauskas

**Valdas Vasiliauskas** (g. 1951 m. gruodžio 10 d. Lazdijuose) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, leidėjas, teatro kritikas, politinis veikėjas.

## Biografija
1970 m. baigė Lazdijų vidurinę mokyklą, 1970–1975 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakultete studijavo žurnalistiką.

1974–1985 m. savaitraščio „Literatūra ir menas“ redakcijos teatro ir kino skyriaus korespondentas, šio skyriaus vedėjas, laikraščio atsakingasis sekretorius. 1985–1989 m. LSSR kultūros ministerijos Meno reikalų valdybos viršininkas. 1989–1990 m. savaitraščio „Literatūra ir menas“ atsakingasis sekretorius.

1990–1992 m. dienraščio „Lietuvos aidas“ kultūros skyriaus vedėjas. 1992 m. spalio mėn. įkūrė pirmą Lietuvoje savaitinį žurnalą „Veidas“, iki 1996 m. gegužės mėn. jo vyriausiasis redaktorius. 1996–1997 m. dienraščio „Lietuvos rytas“ savaitinio priedo „TV antena“ redaktorius, 1997–1998 m. savaitinio žurnalo „TV antena“ redaktorius. 1998–2007 m. jo įkurto savaitinio žurnalo „Ekstra“ vyriausiasis redaktorius. 2007–2012 m. UAB „Lietuvos žinios“ generalinis direktorius ir vyriausiasis redaktorius.

2012–2016 m. LR Seimo narys („Drąsos kelio“ sąraše).

Lietuvos teatro sąjungos, Lietuvos žurnalistų draugijos narys.

## Bibliografija
* Žiemos sapnas: novelės. – Vilnius: Vaga, 1984. – 109 p.
* Teatras be iliuzijų: spektakliai, vaidmenys, susitikimai. – Vilnius: Vaga, 1989. – 251 p. – ISBN 5-415-00430-0
* Amžinasis nomenklatūros pavasaris. – Kaunas: LPKTS, 1995. – 94 p.: iliustr. – ISBN 9986-577-09-8
* Teatro malonumas: XX a. pabaigos – XXI a. pradžios lietuvių teatras. – Vilnius: Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, 2012. – 214 p.: iliustr. – ISBN 978-9986-39-737-3

## Šaltiniai
Aleksandras Vasiliauskas (1926)

**Aleksandras Vasiliauskas** (g. 1926 m. vasario 1 d. Balėnėliuose, Telšių apskritis) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.

## Biografija
1949–1952 m. dirbo laikraščio „Lietuvos pionierius“ redakcijoje, 1951–1952 m. laikraščio „Tarybinis studentas“ redaktorius. 1952 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultetą.

1952–1957 m. žurnalo „Žvaigždutė“ redaktorius. 1958–1960 m. laikraščio „Vakarinės naujienos“ redakcijos darbuotojas. 1962 m. Maskvoje baigė Aukštąją partinę mokyklą prie SSKP CK. 1962–1969 m. leidinio „Agitatorius“ redaktorius. 1970–1974 m. žurnalo „Laikas ir įvykiai“ redaktorius, 1975–1992 m. šio žurnalo atsakingasis sekretorius.

## Šaltiniai
Pranas Vaseris

**Pranas Vaseris** (1915 m. balandžio 1 d., senu stiliumi – kovo 19 d.; Igariai, Mosėdžio valsčius, Kretingos apskritis – 1987 m. rugsėjo 29 d. Melburnas, Australija) – Lietuvos redaktorius, kunigas, rašytojas, Australijos lietuvių visuomenės veikėjas.

## Biografija
1940 m. baigė Telšių kunigų seminariją, kunigavo Tirkšliuose. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, nuo 1945 m. Heidelbergo universitete studijavo fiziką ir matematiką. 1950 m. atvyko į Australiją dirbti Melburno lietuvių kapelionu. Prie Šv. Jono bažnyčios įkūrė lietuvių sekmadieninę mokyklą. Pirmasis Australijos lietuvių katalikų federacijos pirmininkas. 1953-1955 m. su B. Zumeriu leido ir redagavo žurnalą „Švyturys“, 1964-1974 m. – „Tėviškės aidai“ redaktorius. 

## Bibliografija
*Erlėno* slapyvardžiu išleido apysakų ir apsakymą rinkinius:
* *Padangių keliai*, 1962 m.
* *Kaimo muzikantai*, 1969 m.
* *Girių sargai*, 1973 m.
* *Vėjo vartai*, 1985 m.

## Šaltiniai
Dzintra Varžgalienė

**Dzintra Indriksonė-Varžgalienė** (g. 1951 m. liepos 3 d. Rygoje) – Lietuvos muzikologė, radijo ir televizijos žurnalistė.

## Biografija
1973 m. Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute baigė muzikos mokytojos specialybę.

Nuo 1977 m. Lietuvos valstybinio televizijos ir radijo komiteto muzikos redakcijos redaktorė, nuo 1987 m. TVR Kauno radijo ir televizijos muzikinių laidų redaktorė. 1977-1996 m. Lietuvos televizijoje parengė apie 800 pramoginės muzikos laidų, tarp jų laidų ciklus „Melodijos ir ritmai“, „Debiutas“, „Vakaro divertismentas“, „Metronomas“, „Videožaidimai“, „Inkognito“, „Teleshow“, „Studija MT“, „Etalonas“. Taip pat rengė žinomų atlikėjų ir kompozitorių autorinius vakarus. Išspausdino straipsnių estrados klausimais.

1991 m. Sausio 13-ąją rusų okupantams užėmus Lietuvos radijo ir televizijos pastatą su Jolanta Šarpnickiene pradėjo vesti tiesiogines laidas, skelbti Lietuvai ir pasauliui apie įvykius Lietuvoje iš Sitkūnų radijo stoties.

## Įvertinimas
* 2001 m. – Sausio 13-osios atminimo medalis.

## Šaltiniai
Jonas Varnas (1936)

**Jonas Varnas** (g. 1936 m. liepos 6 d. Papušynyje, Šiaulių apskritis) – Lietuvos dailininkas karikatūristas, grafikas.

## Biografija
1948 m. šeima buvo išvežta į Sibirą. 1948–1953 m. mokėsi Zulmajaus (Irkutsko sritis) septynmetėje mokykloje, 1953–1956 m. Centrinio Chazano vidurinėje mokykloje. 1961–1967 m. studijavo LSSR dailės institute.

1967–1980 m. „Lietkoopsąjungos“ dailininkas, nuo 1980 m. laisvas dailininkas. Nuo 1992 m. dienraščio „Lietuvos rytas“ karikatūristas.

Dalyvavo apie 450 karikatūrų, plakatų, firmos ženklų parodų Lietuvoje ir užsienyje. Surengė 53 autorines karikatūrų, plakatų ir firmų ženklų parodas. Daugelio respublikinių ir tarptautinių apdovanojimų, premijų bei diplomų laureatas. Darbus spausdino leidiniuose „Šluota“, „Respublika“, „Diena“ ir kituose.

Nuo 1971 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narys. 

## Bibliografija
* Kostukas kalakutas / iliustravo Kuršėnų vaikų namų auklėtiniai. – Vilnius: Valstybinė grožinės literatūros leidykla, 1963. – 30 p.: iliustr.
* Aš nenoriu kariauti: apsakymėliai / iliustr. Taida Balčiūnienė. – Vilnius: Vaga, 1964. – 32 p.: iliustr.
* Į sveikatą / Kęstutis Trečiakauskas, Jonas Varnas. – Vilnius: Mintis, 1987. – 191 p.: iliustr.
* Nuo Sąjūdžio iki „Williams“: trumpa „Lietuvos ryto“ jubiliejinė karikatūrų apžvalga pagal Vytautą Jurkūną ir Joną Varną. – Vilnius: Lietuvos rytas, 1999. – 24 p.: iliustr. – ISBN 9986-448-09-3
* Jono Varno politinės karikatūros. – Vilnius: „Lietuvos ryto“ leidybos centras, 2006. – 183 p.: iliustr. – ISBN 9986-448-19-0
* Varnas Varnui: Jono Varno karikatūros. – Vilnius: Lietuvos rytas, 2011. – 95 p.: iliustr. – ISBN 978-9986-448-32-7

## Įvertinimas
* 1987 m. LTSR nusipelnęs meno veikėjas
* 2002 m. Sausio 13-osios atminimo medalis 
* 2007 m. ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Riterio kryžius 

## Šaltiniai
Machtergraifungas

**Machtergraifungas** ( – 'valdžios užgrobimas', arba *Machtübernahme* – valdžios perėmimas) – terminas, skirtas apibūdinti 1933 m. sausio 30 d. nacistų valdžios užėmimui Vokietijoje. Tą dieną Paulis fon Hindenburgas Vokietijos kancleriu paskyrė Adolfą Hitlerį, ir šalyje buvo įvesta diktatūra. Ši data taip pat laikoma Trečiojo Reicho pradžia.

Terminą *Machtergreifung* sugalvojo nacistai, norėdami savo veiksmus parodyti kaip teigiamus ir gerus (alternatyva šiam terminui buvo *Nationale Erhebung* (Nacionalinis iškilimas). Dabar terminas vartojamas apibūdinti nelegaliam atėjimui į valdžią ir siejamas tik su nacistais. Tuo tarpu terminas *Machtübernahme* yra skirtas apibūdinti bet kokiam atėjimui į valdžią ir ne visada yra siejamas su nacistais. Šiandien kyla daug diskusijų dėl šių terminų teisingumo juos verčiant iš vokiečių kalbos, todėl kaip alternatyva buvo pasiūlyta kitų variantų: *Machtübertragung* (valdžios perdavimas) arba *Machterschleichung* (tylus valdžios perėmimas).

Kitas pavadinimas, dažnai vartojamas šiam įvykiui apibūdinti, yra *Rudoji revoliucija*.

## Istorija

Po nepavykusio Alaus pučo (1923 m. lapkričio 9 d.) nacistai pasimokė ir sukūrė „legalią strategiją“ () teisėtai užgrobti valdžią.

1932 m. vyko nauji rinkimai į Veimaro respublikos prezidento postą. Juo antrą kartą buvo išrinktas P. fon Hindenburgas. 1933 m. Vokietijoje prasidėjo politiniai neramumai, kilę daugiausia dėl prastos Vokietijos ekonominės padėties: Vokietijoje keli milijonai žmonių neturėjo darbo, tūkstančiai verslininkų ir žemdirbių buvo sužlugdyti, pinigai nuvertėję ir kainos pakilusios. A. Hitlerio partija pažadėjo panaikinti nedarbą, be to, jie atvirai priekaištavo Versalio sutarčiai ir norėjo nutraukti kontribucijų mokėjimą užsieniui. Taip pat, to meto Vokietijoje nebuvo konstitucijos, kuri galėtų užtikrinti stiprią vyriausybę. A. Hitleris tapo populiariausiu vadovu po P. fon Hindenburgo. Kadangi rinkimus į Reichstagą 1932 m. laimėjo nacionalsocialistai (nacistai), P. fon Hindenburgas paskyrė A. Hitlerį reichskancleriu.

## Šaltiniai

## Literatūra

*.
* (Vok.).
* (Vok.).
*
Tambo Koloradas

**Tambo Koloradas** (, ) – archeologinė vietovė vakarų Peru, Ikos departamente, 40 km į rytus nuo Pisko, prie Pisko upės ir kelio į Ajakučą.

Tambo Koloradas yra inkų laikų gyvenvietės griuvėsiai. Manoma, kad ji buvo pastatyta apie 1470 m., valdant Pačakutekui. Visas miestas buvo pastatytas iš plaušplyčių, aptvertas gynybine siena. Pastatai išsidėstę aplink centrinę aikštę (jos plotis iki 150 m). Taip pat yra ceremoninė pakyla – ušnu. Sienos buvo dekoruotos raudonais, juodais, baltais, geltonais dažais. Dėl sausringo klimato Tambo Koloradas gerai išsilaikė. Archeologinė vietovė užima 12 tūkst. m² plotą. Veikia nedidelis muziejus.
Reichskancleris

**Reichskancleris** (, imperijos kancleris) – kaizerinės Vokietijos ir Veimaro respublikos laikų vyriausybės vadovas (ministras pirmininkas). 

Pirmuoju reichskancleriu 1867–1871 m. buvo Otas von Bismarkas. Iki 1918 m. reichskanclerį skyrė kaizeris, vėliau – reichsprezidentas. Veimaro respublikoje rinkimuose į reichstagą laimėjusių partijų deputatai galėjo paskelbti nepasitikėjimą reichskancleriu, todėl paskyrimas dažniausiai atspindėdavo rinkimų rezultatus.

1933 m. reichskancleriu tapo nacių vadovas Adolfas Hitleris, kuriam vadovaujant Veimaro respublika virto Trečiuoju Reichu. Reichsprezidento postas panaikintas 1934 m. 

Po Hitlerio savižudybės reichskancleriu vieną dieną (1945 m. balandžio 30 – gegužės 1 d.) buvo J. Gebelsas. Vėliau Karlas Denicas vadinamosios Flensburgo vyriausybės vadovu paskyrė L. Šveriną-Krozigą, kuris buvo paskutiniu istorijoje reichskancleriu (iki suėmimo 1945 m. gegužės 23 d.).

## Taip pat skaitykite
* Reichsprezidentas
* Federalinis kancleris
Valdas Kazlauskas (1958)

**Valdas Kazlauskas** (g. 1958 m. vasario 23 d. Vilniuje) –
Lietuvos Lengvosios atletikos sportininkas, kuris specializuojasi sportiniame ėjime ir treneris. SSRS tarptautinės klasės sportininkas. Per savo profesionalią karjerą pagerino 27 Lietuvos rekordus, 1 Europos ir 3 pasaulio rekordus. Lietuvos rinktinės atstovas 1996 m. vasaros olimpinėse žaidynėse.

## Nuorodos
* Valdas Kazlauskas IAAF svetainėje
Varėnos spaustuvė

**Varėnos spaustuvė** – spaustuvė, veikusi Varėnoje 1947–1995 m.

## Istorija
Nuo 1947 m. spausdino 1946 m. įsteigtą Varėnos apskrities laikraštį „Tarybinis balsas“, kurį iki tol leido Alytaus spaustuvė. 1950 m. Varėnai tapus rajono centru, 1951 m. buvo išspausdintas Daugų rajono laikraščio „Komunizmo aušra“ Nr. 1, 1951–1953 m. spausdintas ir Varėnos MTS politinio skyriaus laikraštis „Lenino keliu“.

1960 m. Varėnos spaustuvė gavo linotipą. Prie jos kaip skyrius buvo prijungta Eišiškių spaustuvė. 1962 m. Varėnos spaustuvė tapo Alytaus spaustuvės skyriumi. 1963 m. gautas antras linotipas. 1962 m. sujungus Varėnos ir Eišiškių rajonus, sujungti ir „Tarybinio balso“ ir „Raudonosios vėliavos“ laikraščiai. Kurį laiką buvo leidžiamas bendras laikraštis lietuvių ir lenkų kalba, kurį spausdino Varėnos spaustuvė. 1965 m. vėl pradėtas spausdinti Varėnos rajono laikraštis „Raudonoji vėliava“, kuris nuo 1988 m. vadinasi „Merkio kraštas“. 1983 m. spaustuvei persikėlus į naujas patalpas, joje buvo spausdinamas ne tik Varėnos rajono laikraštis, bet ir Alytaus statybos tresto laikraštis „Dzūkijos statybos“. 1992 m. „Merkio kraštą“ redakcija ėmė rinkti kompiuteriu ir spausdinti Alytaus spaustuvėje.

1993 m. Varėnos spaustuvė ėmė vadintis UAB „Spengla“ spaustuvė. Ji turėjo 2 plokščios spaudos ir tigelinę mašinas. Iki 1995 m. spausdino blankus, smulkius spaudinius. 

## Šaltiniai
Parakaso nacionalinis rezervatas

**Parakaso nacionalinis rezervatas** () – saugoma teritorija vakarų Peru, Ikos departamente, Ramiojo vandenyno pakrantėje ties Parakaso pusiasaliu.

Įkurtas 1975 m. siekiant apsaugoti sausringos pakrantės augaliją ir gyvūniją, jūrinius paukščius. Dėl šaltosios Humbolto srovės aplinkiniai vandenys pasižymi labai didele žuvų ir kitų jūrinių gyvūnų gausa.

Baljestos salose yra ypač gausios paukščių kolonijos. Ten ir žemyno pakrantėje sutinkami pelikanai, pilkieji kirai, inkinės žuvėdros, juodieji žirkliasnapiai, jūriniai sėjikai, raudonkojai kormoranai, Humbolto pingvinai, Čilės flamingai ir kt. Yra pietinių jūrų liūtų, Pietų Amerikos kotikų, jūrinių ūdrų gulyklos.

Rezervatas taip pat žymus savo archeologinėmis vertybėmis – Parakaso kandeliabru, Parakaso kultūros radiniais.
San Chuan de Markona

**San Chuan de Markona** (, ) – miestas vakarų Peru, Ikos departamente, Naskos provincijoje, Ramiojo vandenyno pakrantėje. Yra jūrų uostas, oro uostas, kelias, jungiantis su Panamerikos plentu.

Į šiaurės rytus nuo San Chuan de Markonos yra svarbiausias visoje Peru geležies rūdos telkinys. Vykdoma šios rūdos gavyba ir eksportas per San Chuan de Markonos uostą. Gavybą vykdo Kinijos bendrovė „Shougang“. Miesto apylinkės taip pat pasižymi gražiais paplūdimiais, todėl vystomas ekoturizmas.

## Šaltiniai
Činčos provincija

**Činčos provincija** (, ) – provincija Peru, Ikos departamento šiaurinėje dalyje. Provincija padalinta į 11 apygardų. Sostinė – Činča Alta.

## Apygardos
* Činča Alta
* Alto Laranas
* Čavinas
* Činča Bacha
* El Karmenas
* Grosijo Pradas
* Pueblo Nuevas
* San Chuan de Janakas
* San Pedro de Huakarpana
* Sunampė
* Tambo de Mora

## Šaltiniai
Katalikų pasaulis

**Katalikų pasaulis** – religinis mėnesinis žurnalas, nuo 1989 m. vasario 5 d. iki 2004 m. gruodžio mėn. ėjęs Vilniuje.

## Istorija
Įsteigė Lietuvos vyskupų konferencija, leido leidykla „Katalikų pasaulis“. 1989–1992 m. buvo dvisavaitis, nuo 1993 m. – mėnesinis. 1997–2002 m. vadinosi „Sandora“. Tiražas 1989 m. – 100 000 egz., 1993 m. – 23 000 egz., 1997 m. – 7 500 egz. Lietuvos Vyskupų Konferencijos sprendimu 2004 m. gruodžio mėn. „Katalikų pasaulis“ uždarytas. 

Bendradarbiavo Juozas Grikienis, Gediminas Jaunius, Marija Katiliūtė, Česlovas Kavaliauskas, Petras Kimbrys, Donata Linčiuvienė, Zina Rimgailienė, Andrius Vaišnys, Egidijus Vareikis, kunigas Virginijus Veilentas, kunigas Jonas Lauriūnas SJ.

## Redaktoriai
* kunigas Vaclovas Aliulis – 1989–1991 m.
* kunigas Aušvydas Belickas – 1991–1995 m.
* Kastantas Lukėnas – 1995–1996 m.
* Jolanta Varapnickaitė – 1996–1997 m.
* Elvyra Kučinskaitė – 1997–2000 m.
* Rimantas Meškėnas – 2000 m. birželis – 2002 m. kovas.
* Skaidrė Vainikauskaitė – 2002–2004 m.

## Šaltiniai
Činča Alta

**Činča Alta** (, ) – miestas Peru, Ikos departamento šiaurėje, šalia Ramiojo vandenyno ir San Chuano upės žiočių. Provincijos centras. Pro miestą eina Panamerikos plentas, yra atšaka į Huačosą.

Verčiamasi žemdirbyste San Chuano upės oazėje. Činča Alta yra svarbus afroperujietiškos kultūros centras.

## Istorija

Vietovė gyvenama nuo IX-X a., kuomet čia įsikūrė žvejų ir moliuskų rankiotojų bendruomenė. Apie XI a. į regioną įsiveržė karinga činčų kultūra. Jie turėjo jaguaro garbinimo kultą, vertėsi žemdirbyste, laukus tręšdami surinktu guanu. 1458–1460 m. činčų žemes užkariavo inkai.

2007 m. miestas nukentėjo nuo žemės drebėjimo.

## Šaltiniai
Ikos provincija

**Ikos provincija** (, ) – provincija Peru, Ikos departamento centrinėje dalyje. Provincija padalinta į 14 apygardų. Sostinė – Ika.

## Apygardos
* Ika
* La Tinginja
* Los Akichesas
* Okukachė
* Pačakutė
* Parkona
* Pueblo Nuevas
* Salasas
* San Chosė de los Molinosas
* San Chuan Bautista
* Santjagas
* Subtanchalja
* Tatė
* Jauka del Rosarijas

## Šaltiniai
Katalikų pasaulio leidiniai

**Katalikų pasaulio leidiniai**, iki 2003 m. **Leidykla „Katalikų pasaulis“** – leidykla prie Lietuvos vyskupų konferencijos, įkurta 1990 m. Vilniuje, Pylimo g. 27/14.

## Veikla
1989 m. sausio 2 d. įsteigta leidybinė grupė prie Lietuvos vyskupų konferencijos, kuri pradėjo leisti religinį dvisavaitinį leidinį „Katalikų pasaulis“. 1990 m. liepos 2 d. žurnalo redakcija reorganizuota į leidyklą „Katalikų pasaulis“. Nuo 2003 m. balandžio 23 d. leidykla tapo UAB „Katalikų pasaulio leidiniai“.

Leidžia žinynus, kalendorius, atvirukus, periodinę spaudą. 
Turi knygyną „Katalikų pasaulis“ Pranciškonų g. 3/6, Vilniuje.

## Direktoriai
* Vaclovas Aliulis – 1990–1993 m.
* R. Černiauskas – nuo 1993 m.

## Vyr. redaktorės
* G. Sodeikienė – 1990–1993 m.
* S. Papečkienė – nuo 1993 m.

## Reikšmingiausi leidiniai
* žurnalas *„[[Katalikų pasaulis]]“* – 1989–2004 m.,
* Fotoalbumas *Jonas Paulius II Lietuvoje*,
* *Romos mišiolas*,
* Arno Anzenbacheris. *Filosofijos įvadas*, 1992 m.
* *Katalikų žinynas*,
* knygų serijos „Gyvoji dvasia“ ir „Homo viator“.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Svetainė
Naskos provincija

**Naskos provincija** (, ) – provincija Peru, Ikos departamento pietinėje dalyje. Provincija padalinta į 5 apygardas. Sostinė – Naska.

## Apygardos
* Naska
* Čangiljas
* El Inchenijas
* Markona
* Vista Alegrė


Image:Nazca-lineas-perro-c01.jpg|Naskos linijos
Image:Panamericana Nazca.jpg|Panamerikos plentas Naskos provincijoje
Image:Cahuachi 15.jpg|Kauačis


## Šaltiniai
Žigalovas

**Žigalovas** () – gyvenvietė Rusijoje, Irkutsko srityje, ant Lenos kranto. Rajono centras. Yra kelias į Irkutską.

## Istorija

Pavadinimas kilęs iš XVII a. pirmojo ten apsigyvenusio, žemdirbyste besivertusio valstiečio pavardės Žigalov. 1949 m. Į ten buvo atvežta keliasdešimt lietuvių-tremtinių šeimų.
Jonathan Miller

**Džonatanas Mileris** (; 1934 m. liepos 21 d. Londone, Jungtinė Karalystė – 2019 m. lapkričio 27 d. Londone) – britų teatro ir operos režisierius, rašytojas, televizijos laidų vedėjas, humoristas.

Tėvai kilę iš Lietuvos žydų bendruomenės.
2002 m. už nuopelnus menui J. Mileriui buvo suteiktas sero titulas.

## Studijos, teatras ir medicina
Dž. Mileris studijavo gamtos mokslus ir mediciną Kembridžo Sent Džono Koledže ir Londono Universitetiniame koledže, mokslus baigė 1959 m., daktaras.

Dar medicinos studijų laikais Dž. Mileris įsitraukė į universiteto dramos teatro veiklą ir prisidėjo prie sėkmę pelniusio spektaklio „Beyond the Fringe“ Edinburgo Fringe festivalyje .

## Pripažinimas
Nuo 1970 m. jis pradėjo statyti operas Kento (Kent Opera) ir Glaindborne operos teatrams. 1978 metais Anglijos Nacionalinėje operoje pasirodė Milerio pastatytos „Figaro Vedybos“. Neturėdamas muzikinio išsilavinimo Dž. Mileris tapo vienu pirmaujančių operos žanro režisierių. Tuo pačiu metu jis dirbo Londono Universitetiniame koledže, medicinos istorijos studijų srityje.

## Darbas televizijoje
1978 metais Dž. Mileris buvo pakviestas dalyvauti milžiniškos apimties BBC Šekspyro pjesių ekranizacijos projekte . Šešias iš šių pjesių Mileris prodiusavo pats. 

Devintame dešimtmetyje Dž. Mileris studijavo neuropsichologiją McMaster universitete (1984 m.), vėliau dirbo Sasekso Universitete bei vedė BBC dokumentinių filmų ciklus „States of Mind" (1983 m.), „Madness" (1991 m.), Jonathan Miller on Reflection (1998).

## Ateizmas
2004 m. jis pristatė dokumentinių filmų serijas apie ateizmą, Atheism: A„ Rough History of Disbelief“. Šiuose filmuose Mileris pristatė ateizmą pasaulio istorijoje. Dėl laiko stokos į šiuos filmus negalėjo būti įtraukti pokalbiai su žymiais mokslininkais: filosofais Daniel Dennett ir Colin McGinn, Nobelio premijos laureatu fiziku Steven Weinberg, biologu Richard Dawkins ir kitais, tačiau šie pokalbiai buvo pateikti atskirai pavadintame filme „Atheism tapes“.

Nuo 2009 m. J. Miller’is dirba Anglijos nacionaliniame operos teatre.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Dž. Milerio filmai
Naska (miestas)

**Naska** (, ) – miestas pietvakarių Peru, Ikos departamente, 450 km nuo Limos, prie Achos upės. Provincijos centras. Pro miestą eina Panamerikos plentas, atšaka į Pukiją. Yra oro uostas.

Verčiamasi žemdirbyste Achos slėnyje. Svarbus turistinis centras. Į šiaurės vakarus nuo miesto driekiasi garsiosios Naskos linijos ir kiti Naskos kultūros objektai. Rengiamos aeroekspedicijos virš Chumanos pampos, kur gausu ikiinkinės Naskos kultūros žmonių padarytų linijų, gyvūnų figūrų, aerodromų. Taip pat yra naskų miesto Kahuačio liekanos, Čaučilijos kapinės su keramikos liekanomis ir mumijomis, Kantaljoko akvedukai, sukonstruoti naskų, tačiau naudojami iki pat šių dienų, Naskos muziejus su Naskos kultūros keramikos ir tekstilės radiniais, Marijos Reichės, daug metų tyrinėjusios Naskos linijas, muziejus, įsikūręs prie Grandės upės.

## Istorija

Ispanai Naską įkūrė 1591 m. vicekaraliaus Garsijos Urtado de Mendosos nurodymu. Ilgą laiką tai buvo nedidelis žemdirbių miestelis, tačiau Naskos linijų atradimas lėmė turizmo suklestėjimą. 1996 m. lapkričio 12 d. miestas buvo sugriautas žemės drebėjimo – 17 žmonių žuvo, 150 buvo sužeista. Dabar miestas atstatytas.


Image:Nazca-chauchilla-c03.jpg|Mumijos Čaučiljos kapinėse
Image:Nazca-chauchilla-c07.jpg|Čaučiljos kapinės
Image:Nazca-lineas-manos-c01.jpg|Naskos linijos ir piešiniai


## Šaltiniai
Kahuačis

**Kahuačis** () – Naskos kultūros religinis centras, esantis pietvakarių Peru, Ikos departamente, Chumanos pampoje, žymioje savo Naskos linijomis.

Manoma, kad miestas buvo gyvenamas tarp I-VI a. Jį sudaro apie 40 dirbtinių kalvų, išsidėsčiusių 1,5 km² teritorijoje, apstatytų plaušplyčių statiniais. Kahuačyje gyventojų buvę nedaug, tačiau jų skaičius gerokai išaugdavęs religinių švenčių metu. Manoma, kad piligrimystė į Kahuačį buvo susijusi su Naskos linijomis. Kadangi jose atvaizduoti tokie gyvūnai kaip beždžionė, kolibris, nebūdingi pakrantės dykumai, manoma, kad apie juos sužinota iš piligrimų, atkeliavusių iš rytų Peru.

Dėl sausringo klimato Kahuačyje randama gerai išlikusių tekstilės, keramikos dirbinių.
Palpos provincija

**Palpos provincija** (, ) – provincija Peru, Ikos departamento rytinėje dalyje. Provincija padalinta į 5 apygardas. Sostinė – Palpa.

## Apygardos
* Palpa
* Ljipata
* Rio Grandė
* Santa Krusas
* Tibiljas

## Šaltiniai
Palpa

**Palpa** () – miestas vakarų Peru, Ikos departamente, prie Panamerikos plento, pusiaukelėje tarp Ikos ir Naskos. Provincijos centras. Įsikūręs upės oazėje.

Verčiamasi drėkinamąja žemdirbyste, turizmu. Palpos apylinkėse yra Čikčikaros archeologinė zona, kurioje yra piešinių ir linijų panašių į netoliese esančias Naskos linijas. Palpos petroglifai pasižymi tuo, kad jie yra sudaryti kalvotame kraštovaizdyje. Dalis piešinių buvo užklota tiesiant Panamerikos plentą.

## Šaltiniai
Pisko provincija

**Pisko provincija** (, ) – provincija Peru, Ikos departamento šiaurinėje dalyje. Provincija padalinta į 8 apygardas. Sostinė – Piskas.

## Apygardos
* Piskas
* Huankanas
* Humajus
* Independensija
* Parakasas
* San Andresas
* San Klementė
* Tupak Amaru Inka


Image:Paracas Candelabra - Ica, Peru.jpg|Parakaso kandeliabras
Image:Islas Ballestas 2.JPG|Baljestos salos
Image:TamboColorado-colours.PNG|Tambo Koloradas


## Šaltiniai
Anechas

**Anechas** () − Togo miestas, uostas įsikūręs Pajūrio regione; 45 km į rytus nuo Lomės. Jis yra tarp jūros ir Togo ežero.

## Istorija
Anechas – istoriškai svarbiausia genų etninės grupės teritorija. Manoma, kad seniausia karalystė XVII a. buvo įkurta Anecho Glidži rūmuose, ir ją įkūrė išeiviai iš ga etninės grupės vakaruose (dab. Gana). XIX a. čia atskilo Lawson ir Adžigo linijos. Visos šios trys tradicinės dinastijos vis dar oficialiai valdo Aneche.

Nuo XVII a. Anechas tapo vienu svarbiausių regiono prekybinių miestų, vykdęs prekybą su portugalais. Šiems jis buvo žinomas kaip **Mažasis Popo** (pagal ryčiau esantį jorubų miestą Didįjį Popo). Kuomet regione įsitvirtino Vokietijos kolonijinė imperija, jie įkūrė savo Togolando koloniją. Anechas 1886 m. tapo pirmąja jos sostine ir ja išbuvo iki 1897 m., kuomet sostinė perkelta į Lomę, kadangi Anechas patyrė kranto eroziją. Iš Vokietijos kolonijos laikų išlikę keletas žymių miesto bažnyčių.

Vėliau Anechas tapo Prancūzijos Togolendo uostu. Dėl istorinės svarbos ir architektūros 2000 m. įregistruotas kaip kandidatas tapti Pasaulio kultūros paveldu.

Miestas susideda iš trijų dalių: vakarinė dalis Anechoganas driekiasi tarp Togo ežero ir jūros. Čia gausu vietinių pirklių namų ir rūmų. Zébé yra ryčiau, ir čia koncentruojasi Vokiečių kolonijiniai pastatai. Glidži yra šiauriau, ir čia yra ne tik valdovų rūmai, bet ir koncentruojasi šventosios girios, yra vudu religijos dvasinis centras.

## Sportas
* AS Gbohloé-Su des Lacs - futbolo klubas.
* „de Boka“ stadionas, talpinantis 10 000 žiūrovų.

## Išnašos

## Nuorodos
Anecho įtraukimas į pasaulio paveldo sąrašą (pranc.)
Nakheel

**Nakheel** – didžiausia artimųjų rytų nekilnojamojo turto vystymo bendrovė įsikurusi Dubajaus mieste. Dubai World Jungtinių Arabų Emiratų valstybinėi įmonėi priklausanti, nekilnojamo turto valdytoja. Nakheel užsiima tokiais projektais kaip palmių formos salų statyba ir kitų didingų sumanymų įgyvendinimu. Šios bendrovės pagrindinis konkurentas – Emaar nekilnojamojo turto vystymo įmonė.

## Ambicingi projektai
Nakheel išplėtojo tokius didingus projektus, kaip palmių salos (Džumeiros palmė, Deiros palmė, Jebel Ali palmė) ir kitas dirbtnęs salas, tokias kaip Visata, Pasaulis, Dubajaus pakrantės ruožas.

## Nuorodos
*Nakheel įmonės tinklalapis
Deimas

**Deimas** gali reikšti:
* Graikų mitologijoje, siaubo kėlimo personifikacija – Deimas;
* Astronomijoje, Marso palydovas – Deimas.
* Japoniško animacinio filmo Sailor Moon herojė varna Deimas.
Glidži

**Glidži** () arba **Genyigba** – istorinė gen etninės grupės valstybė Vakarų Afrikoje, Vergų krante (dabartinio Togo teritorijoje).

## Istorija
Gentinė karalystė susikūrė XVII a. II pusėje. Manoma, kad ją įkūrė išeiviai iš dabartinės Ganos, ga etninė grupė iš Nkrano karalystės. Šiuos išeivius vedė vadas Folio Bebe, kuris iš Nkrano atsinešė auksu dengtą kėdę ir karališką audinį. Dėl to Nkranas pradėjo karą, tačiau jiems nepavyko atsiimti pagrobtųjų vertybių. Iki pat mūsų dienų šios šventos relikvijos yra garbinamos, kėdei buvo aukojamos aukos per naujuosius metus ar prieš einant į karą.

Glidži karalystėje išlikusi Naujųjų metų tradicija *Epe-Ekpe*, švenčiama pagal vietinį kalendorių rugsėjo trečiąją savaitę, kurios atitikmuo ga etninės grupės tarpe yra *homowo*.

Nuo XVIII a. Glidži tapo gana nemaža karalyste, įgijusia hegemoniją didelėje Togo pajūrio dalyje. Tačiau XIX a. dėl vidinių nesutarimų karalystėje įsigalėjo dar dvi dinastinės linijos: Lawson ir Adžigo, įsigalėję pajūryje. Glidži išliko svarbiu religiniu centru. Kolonijiniais laikais per XX a. karalystės valdovai išlaikė savo dinastinę liniją, kuri tęsiasi iki dabar.

## Valdovų sąrašas
Tradiciniai karalystės valdovai tituluojami *fio*, nuo 1972 – *ge fioga*.
* 1680–1722 Folio Bebe I
* 1725–1745 Assiongbon Dandje
* 1748–1757 Ekwe Adjalo
* 1795–1815 Ekwe Azankpo
* 1815–1820 Foli Dekpo
* 1820 Foli Tosu
* 1820–1847 Ekwe Sowu
* 1849–1852 Ekwe Danku Agbanon I
* 1854–1856 Seddo (Ganli)
* 1857–1866 Foli Aloffa
* 1868–1883 Foli Awoussi Tonyo
* 1884–1922 Foli Adjeoda Huegbo
* 1929–1972 Ambroise Kanyi Foley Agbanon II
* 1972–1981 Benoît Assion Tovoh, pirmasis valdovas, tituluotas *Ge fioga*
* 1981–1991 Tonyo Foli Bebe XIV
* 1991–1997 Regentas
* 1997 – Sedegbe Foli Bebe XV

## Nuorodos
* Togo gentinės valstybės (ang.)
* Armattoe, R.E.G. Epe-Ekpe (ang.)
* Karalystės internetinis puslapis (pranc.)
Togo karinės pajėgos

**[[Togas|Togo]] karines pajėgas** sudaro trys skirtingos kariuomenės – sausumos, jūrų ir oro karinės pajėgos. 2001 m. karinėms pajėgoms šalis skyrė 1,8 % savo BVP.

Togo oro pajėgos () buvo įkurtos iš karto po nepriklausomybės paskelbimo 1960 m.
Gibai

**Gibai** () – kaimas šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Seinų apskrityje, Gibų valsčiuje netoli sienos su Baltarusija ir Lietuva. Kaimas yra Gibų valsčiaus centras. Kaime yra nemažai turistinių pramogų ir stovyklaviečių. Kaime yra paminklas skirtas 1945 m. liepos mėnesį NKVD aukoms atminti. Paminklo autorius Andrzej Strumiłł. Netoli kaimo yra Tobolinkos draustinis ir apie 2 km link Poseinelės kaimo yra senovinė pilaitė. Taip pat kaime yra 1912 m. Gibų Šventos Onos bažnyčia. Kaimas yra tarp Girėto ir Mario ežerų. Šalia kaimo teka Seinos upė.

## Istorija

Kaimą 1594 m. įkūrė Pželomsko miško saugotojas. Kaime buvo audžiami lininiai dirbiniai, kaip staltiesės, rankšluosčiai, kilimėliai ir t. t. Anksčiau kaimas buvo Pokrovsko valsčiaus centras. Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.

Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 

Per Antrąjį pasaulinį karą kaimo apylinkėse slapstėsi nemažai partizanų. 1945 m. liepos mėnesį Raudonoji armija ir Lenkijos liaudies armija netoli kaimo surengė Augustavo gaudynes per kurias buvo suimti apie 2000 pasipriešinimo dalyvių, iš kurių 600 visam laikui dingo be žinios.

1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai. 1992 m. įkurta Gibų Šv. Onos parapija.


Vaizdas:Giby - urząd gminy.jpg|Gibų valsčiaus administracija
Vaizdas:Giby - krzyż.jpg|Kryžius skirtas 1945 m. liepos mėnesio NKVD nužudytiems žmonėms atminti
Vaizdas:DK16 - Giby.jpg
Vaizdas:Giby - oddział przedszkolny-1.jpg
Vaizdas:Giby krzyż 18.07.2009 p.jpg
Vaizdas:Poland Giby St.Ann church fragment.JPG
Vaizdas:Poland Giby St.Ann church chapel1.JPG
Vaizdas:Gmina Giby.jpg


## Šaltiniai
Špandau kalėjimas

**Špandau karo nusikaltėlių kalėjimas** () 1946–1987 m. veikė britų okupuotame Berlyno sektoriuje, Špandau rajone. Jame kalėjo Niurnbergo tribunole nuteisti reicho kariškiai ir funkcionieriai.

## Istorija
Kalėjimas buvo pastatytas 1876 m., o nuo 1879 m. tapo kariniu kalėjimu. Nuo 1919 m. jame vėl buvo laikomi ir civiliai asmenys.

Po 1933 m. Reichstago padegimo proceso Špandau kalėjime buvo laikomi taip vadinami prevenciškai suimtieji asmenys, antinacinės kovos dalyviai. Iki karo pradžios vienu metu čia kalėdavo apie 600 žmonių.

Nuo 1945 m. čia buvo laikomi tarptautinio Niurnbergo karo tribunolo bei vėlesnių procesų metu nuteistieji asmenys. Palaipsniui kalinčiųjų skaičius mažėjo, o nuo 1966 m. čia liko tik vienas kalinys – iki gyvos galvos nuteistas Rudolfas Hesas.

Špandau kalėjimas (be skrydžių saugumo centro) Šaltojo karo metu buvo vienintelė įstaiga, bendrai valdoma visų keturių sąjungininkų valstybių. Kalėjimo administracija keitėsi kas mėnesį, keičiant šalies vėliavą ant stiebo, esančio prieš sąjungininkų Kontrolinės tarybos pastatą.

1987 m. mirus paskutiniam kaliniui R. Hesui, Špandau kalėjimo pastatas buvo nugriautas, o susmulkintos statybinės atliekos išpiltos Šiaurės jūroje. Kalėjimo vietoje įrengta *[[Britannia Centre Spandau]]*.

## Kalėjimo pastatas

Špandau kalėjimo pastatas buvo raudonų plytų ir turėjo įrengtą kelių lygių apsaugos sistemą:
* 5 m aukščio siena
* 10 m aukščio siena
* 3 m aukščio siena su elektros įtampa
* dygliuotos vielos tvora.

Kalėjime buvo 132 kameros, kuriose įrengta 600 vietų. Kameros ilgis buvo apie 3 m, plotis – 2,7 m, aukštis – 4 m.

Apsauga – šimtas TSRS, Britanijos, JAV ir Prancūzijos karių. Kalėjimo išlaikymas per metus kainavo apie milijoną USD.

Vidiniame kalėjimo kieme buvo įrengtas sodas, kuriame daugelis nuteistųjų turėjo savo prižiūrimą sklypelį. Karlas Denicas augino ankštines daržoves, Valteris Funkas – pomidorus, Albertas Špėras – gėles.

## Kaliniai

## Nuorodos
* Špandau kalėjimas
Rimavska Sobota

**Rimavska Sobota** – miestas pietinėje Slovakijoje, prie Rimavos upės, 112 km nuo Banska Bistricos, pasienyje su Vengrija. Išvystyta žemės ūkio, maisto, chemijos, elektrotechnikos pramonė.

## Gyventojai

## Sportas
* MFK Rimavská Sobota (futbolas)

## Šaltiniai
Ružomberokas

**Ružomberokas** – miestas šiaurinėje Slovakijoje, 65 km nuo Žilinos, prie Vaho upės. Išvystyta medvilnės, popieriaus ir celiuliozės, plytų pramonė. Universitetas.

## Gyventojai

## Sportas
* MFK Ružomberok (futbolas)

## Šaltiniai
Senecas

**Senecas** – miestas pietvakarių Slovakijoje, 25 km į šiaurės rytus nuo Bratislavos. Geležinkelio stotis. Turizmo ir poilsio centras.

## Istorija

Minimas nuo 1252 m., miesto teisės nuo XV a.

## Gyventojai

## Sportas
* FC Senec (futbolas)

## Šaltiniai
Šalia

**Šalia** – miestas pietvakarių Slovakijoje, 65 km nuo Bratislavos, prie Vaho upės. Išvystyta chemijos („Duslo“ gamykla), tekstilės, statybų pramonė.

## Gyventojai

## Sportas
* FK Slovan Duslo Šaľa (futbolas)

## Šaltiniai
Senica

**Sènica**  – miestas vakarų Slovakijoje. Išvystyta šilko pramonė.

## Istorija

Minima nuo 1256 m., miesto teisės nuo 1396 m.

## Gyventojai

## Sportas
* FK Senica (futbolas)

## Šaltiniai
Ličartovcės

**Ličartovcės** – kaimas rytų Slovakijoje, į pietus nuo Prešovo.

## Istorija

Minimos nuo 1249 m.

## Gyventojai

## Sportas
* FC Steel Trans Ličartovce (futbolas)

## Šaltiniai
Zlate Moravcė

**Zlate Moravcė** – miestas pietvakarių Slovakijoje, 32 km nuo Nitros, prie Žitavos upės. Išvystyta statybų, metalo pramonė.

## Gyventojai

## Sportas
* FC ViOn Zlaté Moravce – futbolo klubas;
* ViOn Arena – stadiono talpa 4 tūkst. žiūrovų.

## Šaltiniai
Vrūtkai

**Vrūtkai** – miestas šiaurinėje Slovakijoje, Vaho ir Turieco santakoje, 25 km nuo Žilinos.

## Istorija

Minimi nuo 1255 m. Tarp 1954 ir 1990 m. buvo dukart prijungtas prie Martino miesto.

## Gyventojai

## Sportas
* FC Lokomotíva Vrútky (futbolas)

## Šaltiniai
Žiaras prie Hrono

**Žiaras prie Hrono** – miestas vakarinėje Slovakijoje, 40 km nuo Banska Bistricos, prie Hrono upės. Išvystyta aliuminio pramonė („Slovalco“ gamykla).

## Gyventojai

## Sportas
### Futbolas
* FK Pohronie futbolo klubas, veikiantis nuo 2012 m.
* Miesto stadionas.
* MŠK Žiar nad Hronom, buvęs futbolo klubas.

## Šaltiniai
Kretuona

**Kretuona** – upelis Ignalinos rajone, Aukštaitijos nacionaliniame parke. Išteka iš Kretuono ežero šiaurės vakarinio galo. Teka į vakarus per Pakretuonės mišką. Įteka į Žeimenio ežero šiaurinę dalį (priklauso Žeimenos baseinui). Kartais prie Kretuonos priskiriama ir į Kretuono ežerą įtekanti Vajuonėlė.

Upės vidutinis plotis 5 m. Yra seklių rėvų, užvartų. Naudojama vandens turizmui. Prie upės yra Pakretuonės geležinkelio stoties ir Kretuonėlės kaimai, kerta geležinkelis Vilnius–Turmantas.

## Šaltiniai
Aiseta

**Aiseta** – upelis Utenos rajone, Aukštaitijos nacionaliniame parke. Išteka iš Aiseto ežero šiaurės rytinio galo. Teka į pietryčius, vidurupyje kerta pelkėta pievą, kur vaga sureguliuota. Įteka į Kiauno ežero vakarinį galą (Kiaunos baseinas).

Kaimai prie Aisetos: Paisetė I, Pagranda, Sidabrinė. Kerta Švenčionėlių-Utenos geležinkelis.

## Šaltiniai
Pasaulis (salynas)

**Pasaulio salynas** – Dubajaus miesto (JAE) pašonėje esantis dirbtinių salų archipelagas, pavadintas skambiu pavadinimu „The World“.

Dirbtiniai salynai − Dubajaus turizmo plėtojimo programos dalis, skirta naftos išteklių išsekimo ekonominei atsvarai sukurti. Ateities Dubajaus tikslas − tapti vienu didžiausių pasaulyje turizmo plotu, darančiu žymią įtaką šalies ekonomikai.

## Projektas
Projektas įkvėptas visai šalia jau egzistuojančių Palmės salų pavyzdžio. Pasaulio salynas yra sudarytas iš 300 nedidelių salyčių – pasaulio šalių, savo ruožtu suskirstytų į privačių namų, vilų, viešbučių kategorijas. Salų plotas svyruoja nuo 23 000 iki 83 000 m² su 50 - 100 m jūros ruožais tarpuose. Bendras plotas 931 hektaras, šis projektas praplečia Dubajaus kranto liniją 232 kilometrais. Saloms buvo sunaudota 320 milijonų kubinių metrų smėlio. Šių salų kainos -  nuo 6.85mln ir vidutiniškai siekia 25mln USD. Bendra projekto kaina viršija 1.8mlrd USD. Projektas buvo baigtas 2008 metų pradžioje. Kruopščiai atrinkti investuotojai, įsigiję salas, patys sprendžia, kokia bus salos paskirtis ir kas bus joje pastatyta. Salos prieinamos jūriniu arba oro transportu, sudaryti specialūs vandens keliai, pastatytos specialios prieplaukos.

## Nuorodos
*Welcome to The World  - Pasaulio salyno tinklalapis.