open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Berilas

**Berilas** – mineralas, Al2Be3(Si6O18), berilio silikatas.

Kietumas – 7,5-8,0 pagal Moso skalę. Specifinis tankis: 2,6–2,8. Blizgis stikliškas, lūžio rodiklis – 1,576-1,582.

Spalva gali būti žalia, mėlyna, žaliai - mėlyna, geltona, rožinė, raudona, ruda, balta, bespalvė.

### Radimvietės
Berilas randamas granitiniuose pegmatituose, dažnai kartu su alavu, volframu. Europoje randamas Uralo kalnuose, Austrijoje bei Airijoje. Madagaskare paplitęs morganitas. Kitos vietos – JAV, Kolumbija, PAR, Brazilija.

JAV rasta vientisas 5,5mx1,2 m dydžio mineralas.

### Panaudojimas
Berilas yra metalo berilio žaliava. Žinomiausios atmainos smaragdas, akvamarinas, heliodoras bei morganitas ir kai kurios kitos naudojamos juvelyrikoje.

### Variacijos
* Smaragdas – žalias berilas.
* Akvamarinas – žydras, žaliai - mėlynas berilas.
* Morganitas – rožinis, purpurinis, violetinis berilas.
* Heliodoras – geltonas, geltonai - žalias, oranžinis, rudas berilas.
* Auksinis berilas (heliodoritas) – heliodoras su auksiniu atspalviu.
* Gošenitas – bespalvis berilas, jei turi žalsvą atspalvį, tapatinamas su smaragdu.
* Persikinis berilas – oranžinis - rožinis morganitas („šampaninis berilas“).
* Žalias berilas – skirtingai nuo smaragdo yra šviesiai žalias (gaunamas kaitinant akvamariną).
* Biksbitas – braškinis berilas su rudu atspalviu.
* Raudonas berilas – itin retas, randamas vienoje vietoje Žemėje.
* Mėlynas berilas – gaunamas apšvitinant radiaciniais spinduliais akvamariną (sodresnė spalva).
* Rosteritas – įvairių spalvų berilas.
Morganitas

**Morganitas** – silikatų klasės mineralas, rausva berilo atmaina. Al2Be3(Si6O18).

Atrastas 1911 metais.

### Fizikinės ir cheminės savybės
Kietumas pagal Moso skalę 7,5-8,0. Rausvą spalvą suteikia geležies, mangano priemaišos. Specifinis tankis 2,7-2,9.

Morganitas gali būti rausvas, violetinis. Oranžiniai mineralai kaitinami parausvėja.

### Radimvietės
JAV, Brazilija, Rusija, Madagaskaras, Mozambikas, Zimbabvė, Namibija, Kinija.

Didžiausias, 598 ct. šlifuotas morganitas saugomas Peterburgo muziejaus rinkiniuose, ten pat yra morganito kristalas iš Madagaskaro, kuris sveria 5 kg.

### Pavadinimas
Morganitas pavadintas pagal amerikiečių kolekcionieriaus Džono Morgano vyresniojo pavardę.
Antananaryvas

**Antananaryvas** () – Madagaskaro sostinė salos centre. 1,27 mln. gyventojų (2018 m). Didžiausias salos miestas. Miestas įsikūręs aukštai kalvose (apie 1300 m). Miesto viduryje yra Ihusio ežeras.

## Pramonė, transportas

Mieste yra maisto, tekstilės, tabako pramonė. Tarptautinis oro uostas. Geležinkelio mazgas, automobilių keliai į visas provincijas.
 
## Švietimas ir kultūra

Antananaryve yra Madagaskaro universitetas (*University of Madagascar*) bei Kaimo kolegija (*Collège Rural d’Ambatobe*).

Miesto įžymybės:
* *Rova* – karalių rūmai (nukentėję po gaisro);
* *Cimbazaza* – zoologijos sodas;
* *Zuma* – tradicinis turgus.

## Istorija

Miestas įkurtas 1625, nuo 1797 – Merinos karalystės sostinė. Pirmasis visos salos karalius Radama I padarė miestą visos salos sostine. Nuo 1825 karalienė Ranavalona I uždraudė statyti akmeninius statinus. Nuo 1895 m. – Madagaskaro protektorato (Prancūzijos sudėtyje) sostinė, kolonijiniu metu (iki 1976 m.) buvo žinoma kaip **Tananaryvė** (*Tananarive*). Nuo 1960 m. – Madagaskaro sostinė.

## Pavadinimo kilmė

Malagasių kalba Antananaryvas reiškia „tūkstančio miestas“ (pagal kitas versijas – „tūkstantis kaimų“, „tūkstančio karių miestas“).

## Nuorodos
* Oficialus miesto tinklalapis
Vadokliai

**Vadokliai** – miestelis Panevėžio rajono savivaldybėje, 11 km į rytus nuo Ramygalos. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Prateka Juoda. Stovi Vadoklių Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia (nuo 1876 m.; su varpine šventoriuje), Visų Šventųjų koplyčia, yra Vadoklių pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-38019).

Netoli miestelio yra ir Vadoklių kaimas.

## Istorija

Pirmą kartą istoriniuose šaltiniuose Vadokliai paminėti 1378 m. Livonijos kronikose. XVIII a. pradžioje minimas Vadoklių dvaras, kurį 1726 m. valdė Belazarai. Dvarininkas Anupras Belazaras 1781 m. pastatydino pirmąją Vadoklių bažnyčią. XIX a. Vadokliai buvo kaimas ir dvaras Vilkmergės apskrities Raguvos valsčiuje.

1908 m. Vadokliuose įsteigta „Saulės“ mokykla. Prieš I pasaulinį karą Vadokliuose buvo vandens malūnas, knygų rišykla, kelios duonos kepyklėlės, krautuvės, linų apdirbimo įmonės. 1919 m. netoli Vadoklių vyko Lietuvos karių savanorių kautynės su bolševikais. Vadoklių kapinėse palaidoti žuvę savanoriai. XX a. tarpukariu Vadokliuose buvo valsčiaus centras, policijos nuovada, sveikatos punktas, senelių prieglauda. 1928 m. čia pastatytas paminklas – kryžius žuvusiems už Lietuvos laisvę.

Pokario metais Vadoklių valsčiuje organizavosi partizaninis judėjimas, kūrėsi Vyčio partizanų apygardos Briedžio partizanų rinktinė. Vienas jos steigėjų – kapitonas Juozas Krikštaponis. Vėliau ši Vyčio apygardos partizanų reinktinė ir buvo pavadinata Krištaponio rinktine. Prie Vadoklių pastatytas paminklinis akmuo žuvusiems partizanams.

2006 m. spalio 29 d. Vadokliuose atidengtas ir pašventintas paminklas Vyčio partizanų apygardai. 2008 m. rugpjūčio 12 d. Lietuvos Prezidento dekretu Nr. 1K-1478, patvirtintas Vadoklių herbas.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Bronius Daunoras (1906–1985), rašytojas, žurnalistas.
* Kazys Zupka (1911–1999), poetas, žurnalistas, redaktorius, pedagogas.
* Domininkas Tumėnas (1860–1919), kunigas ir švietėjas, „Tėvynės sargo“ redaktorius.
* Čia yra gyvenęs dramaturgas Kazimieras Čiplys.
* Stanislava Turulienė (1943–) – poetė.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Alizava

**Alizava** – miestelis Kupiškio rajono savivaldybėje, į pietvakarius nuo Pandėlio, Pyvesos dešiniajame krante, prie kelių Kupiškis–Kupreliškis ir Pandėlys–Salamiestis sankryžos. Seniūnijos, seniūnaitijos ir parapijos centras. Stovi Alizavos Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia, yra laisvalaikio centras, biblioteka, Alizavos pagrindinė mokykla, paštas (LT-40043). Gamtos paveldo objektas – Alizavos ąžuolas.

## Etimologija

Vietovardis *Alizava* kilęs iš asmenvardžio *Aloyzas* (Alizas, Alyzas, Alojyzas). Iki XVIII a. pabaigos gyvenvietė vadinta ***Pakape***, greičiausiai dėl to, jog buvo tik kapinės ir smuklė. 1794 m. dvarininkas Antanas Koscialkovskis čia pastatydino bažnyčią ir savo sūnaus Aloyzo garbei pavadino ***Alizava*** (dvarininkinis vietovardis).

## Istorija

Nuo XVI a. apylinkės priklausė Zasinyčių dvaro valdoms, o miestelis kilo iš Kalkėnų (dar Kalkelio, Kalkiemio ar Kalnakiemio) kaimelio, minimo nuo 1690 m. 1793–1794 m. vietinis dvarininkas Antanas Koscialkovskis savo lėšomis pastatydino medinę bažnyčią, o kuriamą bažnytkaimį pavadino sūnaus Aloyzo garbei. 1894 m. nukentėjo nuo gaisro. XIX a. pabaigoje gyvenvietė iš pradžių minima kaip kaimas Vilkmergės apskrityje Kupiškio parapijoje, vėliau – kaip miestelis Panevėžio apskrities Čypėnų valsčiuje.

1910–1949 m. veikė pradžios mokykla, 1950–1957 m. septynmetė mokykla. 1926 m. tapo parapijos centru.

1941 m. Birželio sukilimo metu susikūrė partizanų būrys, veikęs iki 1951 m. Pirmieji kolūkiai („Aušra“, „Raudonasis švyturys“, „Rytojus“) Alizavoje ir apylinkėse įkurti 1949 m. Jau kitais metais visi sujungti į Alizavos kolūkį. 1981 m. prijungtas „Naujo gyvenimo kolūkis“. Egzistavo iki 1991 m., buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
* Alizavos žemėlapiai
Pablo Escobar

**Pablas Emilijas Eskobaras Gavirija** (*Pablo Emilio Escobar Gaviria*, 1949 m. gruodžio 1 d. – 1993 m. gruodžio 2 d.) – Kolumbijos narkobaronas, eksportavęs kokainą į JAV ir kitas pasaulio šalis. Žiniasklaidos teigimu, tai buvo vienas galingiausių ir tuo pačiu nuožmiausių narkotikų prekeivių istorijoje*.

== Biografija ==

P. Eskobaras [[1970]] m. pradėjo kurti savo milžinišką narkoprekeivių imperiją. Manoma, kad savo pakilimo metais Eskobaras iš kokaino uždirbdavo vidutiniškai apie milijoną dolerių per dieną.

Nuo [[1980]] m. jis išgarsėjo tarptautiniu mastu. Jo vadovaujamas [[Medeljino kartelis]] užsiėmė stambiu kokaino eksportu į [[Puerto Rikas|Puerto Riką]], [[Meksika|Meksiką]] ir [[Dominikos Respublika|Dominikos Respubliką]].

Susitaręs su Kolumbijos valdžia P. Eskobaras sutiko pasiduoti ir būti teisiamas. Specialiai jam buvo įrengtas simboliškai saugomas kalėjimas. P. Eskobaras iš savo „privataus“ kalėjimo toliau vadovavo kartelio veiklai. [[1992]] m. valdžiai pabandžius apriboti jo ryšius, jis [[liepos 22]] d. kartu su savo šalininkais pabėgo iš kalėjimo ir 1993 m. žuvo per susišaudymą su JAV spec. tarnybomis.

== Nuorodos ==
* [http://cocaine.org/colombia/pablo-escobar.html *'Cocaine.org''': Pablo Escobar]
Fajalitas

**Fajalitas** (Fe2SiO4) yra silikatų klasės, olivinų grupės geležies silikatas.

Pavadintas pagal *Fayal* salą (Azorų salos), kur pirmą kartą buvo aptiktas.
Piropas

**Piropas** – silikatų klasės, granatų grupės mineralas. Dauguma piropų randama magminėse uolienose, tačiau jų pasitaiko ir metamorfinėse uolienose. Jų cheminė formulė Mg3Al2 (SiO4)3. Pavadinimas išvertus iš graikų kalbos reiškia „ugningas“, „degantis“.

Kietumas pagal Moso skalę – 6,7-8,5.

Spalva – nuo vaiskiai raudonos iki labai tamsiai raudonos (artimos juodai).

Juvelyrikoje piropas dažniausiai naudojamas iš visos granatų grupės mineralų. Piropo ir almandino mišinys vadinamas rodolitu. Siekiant suklaidinti pirkėją, piropą dažnai vadina rubinu.
Almandinas

**Almandinas** (**almanditas**) silikatų klasės granatų grupės mineralas. Tai geležies aliuminio granatas (cheminė formulė – Fe3Al2(SiO4)3). Randamas metamorfinėse ir magminėse uolienose. Žiūrint pro spektroskopą stiprioje šviesoje, aiškiai matomos trys absorbcijos juostos.

Kietumas pagal Moso skalę – 7,0-7,5, tankis 3900-4300 kg/m³.

Almandinas labiausiai paplitęs granatų grupės mineralas. Jis laikomas gražiausiu raudonuoju akmeniu po rubino. Dažnai būna nukirstas iškiliu paviršiumi arba kaip kabošonas ir tada yra žinomas kaip **karbunkulas**.

Būna įvairių spalvų: raudonos, tamsiai raudonos, raudonos pereinančios į violetinę, rudos, juodos. Naudojamas papuošalų gamybai, o šiurkščios jo rūšys – kaip abrazyvios medžiagos.

Vašingtone Smitsono muziejuje saugoma 174 ir 67,3 karatų almandinai (iš Idaho).

## Radavietės

Almandinas gausiai randamas Pietų Indijos ir Šri Lankos brangakmenių karjeruose, dėl to jis kartais vadinamas „Ceilono rubinu“. Kai atspalvis pereina į violetinį, akmuo dažnai vadinamas „Sirijos granatu“, šis pavadinimas kildinamas iš senovinio Sirijos miesto Pegu.

Neseniai dideli almandino granatų telkiniai rasti Australijos šiaurės rytų teritorijoje ir pavadinti „Australijos rubinu“.

Gražus rombinis dodekaedras akmens skalūne randamas Cilertalyje, Tirolyje, kuris kartais nupjaustomas ir nušlifuojamas. Almandinas, kuriame geležies oksidas iš dalies pakeistas magniu, randamas Luizenfelde, Vokietijoje, Rytų Afrikoje.

Mongolijoje, Brazilijoje bei JAV yra daug vietovių, kur slūgso geros kokybės almandinai. Mineralo kristalai randami šalia Fort Vrangelio, Aliaskoje kartais būna įsiterpę į žėručio skalūną. Garsūs akmenys iš Madagaskaro, Čekijos, Norvegijos bei Rusijos.

## Akmens reikšmė
Vardas duotas kaip brangiam granatų grupės mineralui (iškraipius žodį „Alabandicus“), kurį pavadino pagal Plinijaus Vyresniojo rastą akmenį Mažosios Azijos Alabandos mieste. Plinijaus Vyresniojo laikais almandinai buvo vadinami „Carbuncul alabandicus“.

Almandinas – tai veiklumo, kūrybingumo, krizių nugalėjimo simbolis.
Alovė

**Alovė** – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 3 km į pietryčius nuo kelių  ir  sankryžos. Seniūnijos, seniūnaitijos ir parapijos centras. Stovi Alovės Švč. Trejybės bažnyčia (perstatyta 1802 m.), Alovės dvaras, veikia Alovės pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-64005).

## Etimologija

Manoma, kad Alovė – vandenvardinis vietovardis, kadangi gyvenvietei pavadinimą suteikė čia pratekantis Alovės upelis arba greta telkšantis Alovės ežeras. Dabartinė gyvenvietė įkurta 1970 m. susijungus Alovės miesteliui, Raudonosios Alovės ir Baltosios Alovės (arba tiesiog Alovės) kaimams. Šie kaimai nuo XIX a. taip vadinosi pagal dviejų skirtingų dvarininkų palivarkus – vieno trobesiai buvo baltos spalvos, kito (ant ežero kranto) – raudonos. Dabar telikusios palivarkų sienos.

Miestelio vardas daug kartų keitėsi: 1692 m. minima *Holawa*, XIX a. pradžioje *Olawa*, 1869–1914 m. ***Aleksandrava***, 1911–1917 m. ***Alavė***, nuo 1920 m. ***Alovė***.

## Geografija

Pietuose telkšo Alovės ežeras, iš kurio ištekantis Alovės upelis (dešinysis Nemuno intakas) teka pro gyvenvietę. Anksčiau Alovę sudarė miestelis, Baltoji Alovė (arčiau kelio) ir Raudonoji Alovė (kitame ežero krante).

## Istorija

Vietovėje žmonių gyventa jau prieš 2000 metų.

Alovėje XV a. buvo įsikūrusi Ldk Alovės pilis ir Alovės dvaras, kuriame 1690 m. mirė iš Alovės kilęs Ldk kancleris Marcijonas Aleksandras Oginskis. 1697 m. čia jau buvo medinė bažnyčia. 1866 m. įsteigta pradinė mokykla. XIX a. Alovėje buvo kelios gyvenvietės – kaimas, palivarkas, bajorkaimis, Trakų apskrities Aleksandravos valsčiaus centras. Po 1863 m. vietovė pervadinta Aleksandrava.

XX a. tarpukariu buvo policijos nuovada, kurios viršininku dirbo Vincas Černiauskas, gimęs 1896 m., 1941 m. birželį buvo suimtas ir išvežtas į Sibirą. Pokario metais apylinkėse veikė Dainavos apygardos, Dzūkų partizanų rinktinės partizanai.

Sovietmečiu buvo Alovės kolūkio centrinė gyvenvietė. 1955 m. prie buvusių dvaro rūmų rastas Alovės lobis. 1970 m. rugsėjo 30 d. Alovės miestelis sujungtas su Baltosios Alovės ir Raudonosios Alovės kaimais, o jungtinė gyvenvietė pavadinta Alovės kaimu – taip Alovė neteko miestelio statuso.

2008 m. patvirtintas Alovės herbas.

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Robotiko Rejekto

**Robotiko Rejekto** – EBM muzikos projektas, įkurtas Vokietijoje atlikėjo Andreas Tomalla, paprastai žinomu kaip Talla 2XLC. Jis ir jo partneris Ra/Hen paliko šią grupę išleidę singlą „Confusion“ (1990). Vėliau šis projektas buvo vėl prikeltas atlikėjų Kurt Ader ir Ramona Ader.

## Muzika
Robotiko Rejekto kuria šaltą bejausmę muziką, kuriai būdingas nuolat atsikartojantis ritmas, kartais papildomas industriniais garsais. Dainų tekstai futuristiniai, dažniausiai apie robotus. Dažnai bandoma sukurti įspūdį, kad ten ir dainuoja ne žmogus, o robotas: pasakoją apie savo, roboto gyvenimą, kaip sukonstruotas, save pristato kaip robotą, ar „sintetinį skaitmeninį garsą“ ir pan. (pvz., dainose „injection“, moonbase 18" etc.)
Lyginant su kitom to meto grupėm (pvz Kraftwerk), Robotiko Rejekto kuriama muzika yra ypač šalta ir bejausmė. Sudaromas įspūdis, jog klausoma ne žmonių, bet šaltų bejausmių mašinų - robotų kuriamos muzikos.

## Diskografija
* 1987 Rejekto – (12")
* 1987 Rejekto (Remix) – (12"/CDS)
* 1988 Umsturz Jetzt! – (12"/CDS)
* 1990 Confusion – (12"/CDS)
* 1990 Technological – (12"/CDS)
* 1990 The Cyper Space – (LP/CD)
* 1990 Injection – (12"/CDS)
* 1990 Injection Remix – (12"/CDS)
* 1991 Hangar 18 – (12"/CDS)
* 1991 Density / Pure Control – (12"/CDS)
* 2002 Robotiko 2002 – (12"/MCD)

Muzikos rinkiniai, kuriuose yra jų dainų:
* 1988 New Beat Edit 1 (LP/CD)
* 1989 Welcome To the Technodrome (LP/CD)
* 1990 Technomakinita 2 (CD)
* 1992 Tekkno Roots (CDx2) -
* 1996 History of Techno (CDx4)
* 2002 Synth and Wave Essentials (CDx2)

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Nukleino rūgštis

**Nukleorūgštys** – labai sudėtingos, didelės molekulinės masės, polimerinės molekulės.  Jų yra dviejų tipų:
* deoksiribonukleorūgštis (DNR)
* ribonukleino rūgštys (RNR).
Hidrolizuojant nukleino rūgštis neorganinėmis rūgštimis, susidaro visiškos hidrolizės produktai:
* heterociklinės bazės,
* monosacharidas ir
* fosforo rūgšties liekana.
Svarbiausios heterociklinės bazės yra
* pirimidinai ir
* purinai.
Jos iš nukleino rūgščių hidrolizatų buvo išskirtos dar praėjusio amžiaus pabaigoje. Pirimidinais pirmasis pavadino vokiečių mokslininkas A. Koselis, o purinais – vokiečių mokslininkas E. Fišeris. Šie mokslininkai daug pasidarbavo pirimidino ir purino bazių struktūros tyrimo bei sintezės srityje. Nukleino rūgščių sudėtyje yra pagrindinės penkios heterociklinės bazės:
* pirimidino bazės:
** uracilas,
** citozinas,
** timinas ir
* purino bazės:
** adeninas,
** guaninas.

## Struktūra
Nukleorūgštis sudaro C,(anglis) H(vandenilis), O(deguonis), N(azotas), P(fosforas) atomai.

## Šaltiniai
Daujėnai

**Daujėnai** – miestelis Pasvalio rajono savivaldybėje, 12 km į pietryčius nuo Pasvalio. Seniūnijos, seniūnaitijos ir parapijos centras. Stovi mūrinė Daujėnų Švč. Jėzaus Vardo bažnyčia, pastatyta 1803 m. 100 metrų į pietryčius nuo bažnyčios yra Šventabala (Daujėnų šaltinis; sakoma, kad čia apsireiškusi Mergelė Marija). Bažnyčios šventoriuje auga saugoma Daujėnų liepa. Veikia paštas (LT-39006), ambulatorija, kultūros namai, biblioteka.

Greta miestelio prateka dešinysis Pyvesos intakas Orijos upelis ir jos intakas Paršupis. Daujėnai garsėja kulinariniu paveldu – čia kepama Daujėnų naminė duona, nuo 2014 m. Europos Sąjungoje saugomas produktas, įtrauktas į Saugomų geografinių nuorodų (SGN) registrą.

## Etimologija

Liaudies etimologija mena, kad kai į atlaidus ir prekymečius suvažiuodavo daug žmonių, tai norėdami sutalpinti visus vežimus, arklius iškinkydavo ir pakeldavo aukštyn ienas. Žmonės sakydavę „daug ienų“, ir nuo atsirado *Daujėnai*.

## Istorija

Išlikęs Daujėnų pilkapynas. Daujėnai minimi nuo 1644 m. 1750 m. pastatyta pirmoji bažnyčia. Nuo XVIII a. vidurio turėjo 4 prekymečių privilegiją. 1803 m. vietoje kapinių koplyčios pastatyta Daujėnų bažnyčia, garsėjusi atlaidais ir jų metu vykusiomis mugėmis (ypač per Sekmines). XIX a. Daujėnai garsėjo aludaryste. XIX a. pabaigoje, spaudos draudimo metu, miestelio apylinkėse knygas platino Jurgis Bielinis ir kiti knygnešiai. Kaimas tuo metu buvo Panevėžio apskrityje, jame buvo mūrinė koplyčia, priklausiusi Krinčino parapijai.

1905 m. Daujėnų gyventojai išvarė Rusijos imperijos valsčiaus pareigūnus, išrinko savus. 1918–1950 m. Daujėnų valsčiaus centras. 1919 m. Daujėnų partizanų būrys, apie 100 žmonių kovojo su Tarybų Rusijos kariuomene. Nuo 1923 m. veikė Daujėnų parapija. Pokario metais apylinkėse veikė Dariaus ir Girėno partizanų rinktinės Lietuvos partizanai. 1945 m. gegužės 6 d. Lietuvos partizanai Daujėnuose nukovė 7 stribus. 1950–1995 m. buvo kolūkio centrinė gyvenvietė, veikė buitinio aptarnavimo paviljonas, vaistinė, nuo 1959 m. kultūros namai.

1910 m. įsteigta pradžios mokykla, 1950–1993 m. septynmetė, aštuonmetė, devynmetė, nuo 1993 m. Daujėnų pagrindinė mokykla.

Nuo 1976 m. miestelis. 2004 m. patvirtintas Daujėnų herbas.

|}

## Gyventojai

1738 m. Daujėnuose gyveno 11 šeimų.

### Žymūs žmonės
* Daujėnuose gimė matematikas, pedagogas, tikimybių teorijos tyrinėtojas, visuomenės ir politinis veikėjas Antanas Karoblis (1940–2007).

1943–1962 m. miestelyje dirbo iš Telšių rajono kilęs kunigas Feliksas Ereminas (1890–1962), kuriam 2012 m. suteiktas Pasaulio tautų teisuolio vardas ir įteiktas Žūvančiųjų gelbėjimo kryžius.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Poligrafas

**Poligrafas**, **melo detektorius** – žmogaus emocinę būseną fiksuojantis prietaisas, atliekantis įvairių su žmogaus emocijomis susijusių fiziologinių rodiklių registravimą. Paprasčiausiu atveju matuojamas žmogaus kūno elektrinis laidumas – toks poligrafas susideda iš ommetro ir kalibravimo įrenginio: žmogui jaudinantis, išsiskiria prakaitas, kūno varža sumažėja, ką ir parodo prietaisas. Nustatant, ar žmogus meluoja, prieš matavimus užduodami testiniai klausimai, vieni – susilauksiantys žinomai melagingo atsakymo, kiti – žinomai nuoširdaus. Remiantis varžos rodikliais, gautais atitinkamais momentais, galima daryti prielaidą apie tai, ar žmogus vėliau atsakinėjo meluodamas, ar ne. Sudėtingesni poligrafai matuoja ir kitus parametrus, pvz., pulso dažnį, kraujospūdį, adrenalino išsiskyrimą, vyzdžių dydį, judesių kiekį ir pan.

Teisminiame tyrime detektorius pirmą kartą buvo panaudotas JAV, 1935 m. vasario 2 d.

Poligrafija daugelio mokslininkų yra vertinama kaip pseudomokslas. Šiuo metu daugumoje Europos valstybių poligrafo parodymai nelaikomi patikimu įrodymu teisme. JAV teismuose žmogus gali pasitikrinti melo detektoriumi tik tada, jei sutinka pats. Kanados teismuose nuo 1987 metų šis prietaisas nebegali būti naudojamas. Australijoje bendro nutarimo dar nėra, tačiau žinoma atvejų, kai teismas atsisakė pripažinti poligrafo parodymus gynybos naudai.

Lietuvoje poligrafas pradėtas naudoti 1992 metais. Nežiūrint į tai, kad *Poligrafo panaudojimo įstatymas *nėra tobulas ir jame nėra numatyti kriminalinių įvykių tyrimai, vadovaujantis LR Baudžiamojo proceso kodeksu buvo sėkmingai atlikti tyrimai poligrafu keliasdešimtyje rezonansinių baudžiamųjų bylų.. Nuo 2004 metų tyriant kriminalinius nusikaltimus pasiteisino EKT(Įvykio žinojimo testas) metodika, kuri jau aprašyta Lenkijoje ir Rusijoje išleistuose vadovėliuose poligrafologams.

## Išnašos

## Nuorodos
* '''Skeptic's Dictionary''': polygraph – kritika ir apie veikimo principą.
Barstyčiai

**Barstyčiai** – miestelis Skuodo rajono savivaldybės pietryčiuose, 12 km į vakarus nuo Sedos. Seniūnijos centras, 2 seniūnaitijos (Pietryčių ir Pietvakarių). Stovi medinė Barstyčių šv. apaštalų Simono ir Judo Tado bažnyčia (pastatyta 1906 m.), veikia Barstyčių vidurinė mokykla, vaikų globos namai, biblioteka, paštas (LT-98014). Pietvakariuose telkšo Barstyčių ežerėlis. Stūkso Raganos kalnas.

## Etimologija

Barstyčiai – asmenvardinis vietovardis, kildinamas iš asmenvardžio *Barstýtis* (plg. pavardės *Barstéika, Barsteikà*). XVIII a. pabaigoje vietovė atiteko bajorams Jagminams, todėl vietovė iki XIX a. pradžios vadinosi ***Jagminpoliu*** (dvarininkinis vietovardis).

## Istorija

Kaimo laukuose rastas akmeninis kirvis. Barstyčių įžymybė – didžiausias Lietuvoje Barstyčių akmuo, esantis netoliese – Puokės kaime.

1558 m. minimas 18 valakų Barstyčių kaimas, XVII a. dokumentuose – Barstyčių dvaras ir kaimas. 1649–1773 m. priklausė Pašiaušės jėzuitų kolegijai, po to bajorams Jagminams. Tverų tijūnas Tadas Jagminas 1788 m. pastatydino bažnyčią, todėl XVIII a. pabaigoje – XIX a. pradžioje kaimas vadinosi *Jagminpoliu*. 1841 m. buvo 16 kiemų Barstyčių miestelis ir 15 kiemų kaimas. XIX a. pabaigoje Barstyčiai – Telšių apskrities miestelis ir dvaras, buvęs Sedos valsčiuje.

XIX a. 2-ojoje pusėje veikė parapinė, 1908 m. įsteigta valdinė pradžios mokykla, 1949–1958 m. septynmetė, aštuonmetė, nuo 1958 m. Barstyčių vidurinė mokykla.

Nuo 1908 m. parapijos centras. XX a. trečiame ir ketvirtame dešimtmetyje Barstyčių šaulių būrys pasižymėjo kultūrine veikla. Per nacių okupaciją 1941 m. buvo išžudyta 13 miestelio šeimų. 1941 m. čia ėmė kurtis partizanų būrys. Po Antrojo pasaulinio karo Barstyčių apylinkėse prieš TSRS okupacinį režimą kovojo Alkos rinktinės partizanai. 1947–1950 m. valsčiaus, vėliau – apylinkės centras, kolūkio centrinė gyvenvietė. 1948 m. įsteigti vaikų globos namai, darželis, 1953 m. – biblioteka, 1956 m. – kultūros namai. 1990 m. spalį atstatytas 1936 m. pastatytas ir 1974 m. nugriautas pavasarininkų paminklas.

2011 m. birželio 28 d. patvirtintas Barstyčių herbas.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės

Barstyčiuose gimė:
* Leonardas Kazimieras Andriekus, kunigas, pranciškonas, bažnytinės teisės daktaras.
* Evaldas Razgus, Skuodo rajono politinis veikėjas.
* Antanas Jankauskas, tautodailininkas, liaudies menininkas.
* Saulius Petreikis, multiinstrumentalistas, muzikantas.

## Galerija

Barstyčiai1.JPG|Barstyčiai
Barstyčiuakmuo1.jpg|Barstyčių akmuo


## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
* Barstyčių žemėlapiai 
* Trumpai apie Barstyčius
Medingėnai

**Medingėnai** (arba ***Medingėnai I***) – kaimas Rietavo savivaldybėje, 13 km į šiaurės rytus nuo Rietavo. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras.  Stovi medinė Medingėnų Švč. Trejybės bažnyčia (nuo 1902 m.), atnaujinta Medingėnų koplyčia. Veikia Medingėnų pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-90012), kaimo bendruomenė „Medinga“, kelios parduotuvės.

Kaimas yra kairiajame Minijos krante, šalia dar teka Minijos intakai Pamiralis ir Gedikas. Šalia Medingėnų esančioje Minijoje yra akmeninis krioklys, maudyklos, pavėsinės, suolai, persirengimo kabina. Užlipus ant Palikimo kalno matosi dalis Medingėnų panoramos.

## Etimologija

Spėjama, kad kaimo vardas kilęs nuo asmenvardžio *Medingėnas* (plg. *Mẽdingis, Medingis*), kuris būtų kilęs iš žodžių *medė* („miškas, giria“), *medi̇̀nis* („miškinis, laukinis“). XIII a. Livonijos šaltiniuose vietovė minima *Nedinge* vardu (Medingė).

## Istorija

Žinomi nuo XII–XIII a. (Ceklio žemėje) – tai vienas seniausių Žemaitijos miestelių. Pirmą kartą Medingėnai minimi 1253 m. Livonijos ordino ir Kuršo vyskupo žemių dalybų akte. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštijos laikais buvo Medingėnų dvaras. Nuo 1527 m. dvarą valdė Žemaičių seniūnas Stanislovas Stanislovaitis Kęsgaila, vėliau – Šiukštos, Gorskiai.

1667 m. minimas Medingėnų pavietas. 1671 m. pastatyta pirmoji Medingėnų bažnyčia, 1902 m. atstatyta. XIX a. Medingėnai buvo miestelis Telšių apskrityje.

1926 m. įsteigta pradžios mokykla. 1950–1995 m. buvo tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė. 1954 m. įkurta biblioteka, kultūros namai.

2015 m. liepos 16 d. Prezidentės dekretu patvirtintas Medingėnų herbas.

|}

## Gyventojai

1846 m. Medingėnuose buvo 20 sodybų.

### Žymūs žmonės
* Netoli miestelio (už 3 km) gimė rašytoja Šatrijos Ragana (1877–1930).

## Šaltiniai

* 

## Nuorodos
* Apie Medingėnus
Grafitas

**Grafitas**, C&nbsp;– grynuolis mineralas, alotropinė anglies modifikacija.
Pavadinimas kilęs iš graikų kalbos *γραφειν*&nbsp;– *braižyti*, *piešti*. Skirtingai nei deimantas, grafitas yra laidininkas, todėl naudojamas elektrotechnikoje.

Grafitas&nbsp;– minkšta medžiaga, nes tarp grafito sluoksnių yra 0,335 nm atstumas.

## Radimvietės
Mineralas plačiai paplitęs. Jo randama JAV, Rusijoje, Kinijoje, Meksikoje, Indijoje ir kt. Randamas kartu su kitais mineralais: kvarcu, kalcitu, turmalinu, žėručiu.

## Panaudojimas
Grafitas naudojamas pieštukų gamyboje. Iš jo gaminami elektrodai. Naudojamas kaip neutronų lėtiklis branduolinėje energetikoje.

## Šaltiniai
Eolas

Graikų mitologijoje minimi keturi personažai vardu **Eolas** arba **Ajolas**.
* Eolas – karaliaus Hipoto sūnus, kurio vardu pavadintas Eolijos kraštas.
* Eolas – Poseidono ir mirtingos moters Arnės sūnus. Kai kur minima, kad Eolijos kraštas pavadintas pagal pastarojo vardą.
*Eolas – dievas, titano Krejaus ir Euribijos sūnus.
*Eolas – Helėno ir nimfos Orseidės sūnus, Deukaliono ir Piros vaikaitis, Tesalijos karalius.
Agluonėnai

**Agluonėnai** – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, kairiajame Minijos intako Agluonos krante, 6 km į šiaurės rytus nuo Priekulės. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Veikia Agluonėnų pagrindinė mokykla, biblioteka (nuo 1958 m.), darželis „Nykštukas“, paštas (LT-96020), kaimo turizmo sodyba „Čepų sodyba“. Kaime stovi aukščiausias Klaipėdos rajono Bobės ąžuolas, prie Agluonos 1989 m. pradėtas sodinti Lietuvininkų ąžuolynas. Etnografinė sodyba, kurioje yra įrengtas muziejus. Yra sutvarkytos Agluonėnų senosios kapinės.

## Etimologija

Kaimo vardas – vandenvardinis vietovardis, priesagos *-ėn-* vedinys nuo čia pratekančios Agluonos upės.

## Istorija

Pirmą kartą gyvenvietė paminėta 1540 m. Klaipėdos valsčiaus gyventojų mokesčių knygoje, 1736 m. atidaryta pradinė mokykla. 1758 m. pirmąkart pažymėta J. Enderšo sudarytame Prūsijos žemėlapyje. XIX a. Agluonėnai – kaimas Klaipėdos apskrityje, jame veikė pašto stotis.

Nuo 1907 m. pro Agluonėnus maršrutu Klaipėda–Pėžaičiai pradėjo kursuoti siaurasis traukinukas. Prie Lietuvos Agluonėnai kartu su Klaipėdos kraštu, prijungti 1923 m. Atidaryta vienklasė pradinė mokykla 1925, kuri išlikusi iki šių dienų.

Antrojo pasaulinio karo metu, 1944 m., Agluonėnuose buvo dislokuotas vokiečių karinis aerodromas.

Nuo 1950 m. „Jaunosios Gvardijos“ kolūkio centrinė gyvenvietė.

1958 m. įsteigta biblioteka, vaikų darželis-mokykla, kultūros namai. Sovietmečiu kaime buvo įrengtas muziejus, veikiantis ir dabar.

1997 m. Agluonėnuose pradėta teikti kasmetinę kraštietės rašytojos Ievos Simonaitytės vardo premiją.

2013 m. liepos 4 d. Lietuvos Respublikos Prezidentė dekretu Nr. 1K-1513 patvirtino Agluonėnų herbą.

|}

## Gyventojai

### Garbės piliečiai
* Jonas Čepas – karčiamos savininkas, Agluonėnuose vykstančių kultūrinių renginių mecenatas.
* Domas Kaunas (1949–), knygotyrininkas, edukologas, parašęs knygą apie Agluonėnus.
* Silva Pocytė (1969–), Mažosios Lietuvos tyrinėtoja, mokslininkė, daktarė nusipelniusi krašto rašytoja ir poetė.

## Galerija

Agnuonenai karciama.JPG|Agluonėnų karčiama
Agluonėnai.JPG|Nepriklausomybės paminklas Agluonėnuose
AgluonėnaiDvůr.jpg|Čepų sodyba Agluonėnuose
Azuolynas Agluonenuose.JPG|Ąžuolynas Agluonėnuose


## Šaltiniai
Truskava

**Truskava** – miestelis Kėdainių rajono savivaldybės šiaurės rytuose, prie kelio . Seniūnaitijos centras. Stovi mūrinė Truskavos Šventosios Dvasios bažnyčia (pastatyta 1998 m.), medinė kapinių koplyčia (1860 m.), yra kultūros namai, miestelio kapinės, rekolekcijų namai, veikia Truskavos ŽŪB. Truskavos pagrindinė mokykla, biblioteka ir paštas yra gretimame Pavermenio kaime.

## Etimologija

Miestelio vardas kildinamas iš asmenvardžio *Truskà, Truskáuskas, Truskovskis* (laikomas lenkybe). Tai dvarininkinis vietovardis, kilęs nuo XVIII a. vietos dvarininkų Truskauskų (Truskovskių) pavardės.

## Istorija

Iki XVIII a. Truskavos miestelis buvo Pavermenio dvaro apylinkių centras ir priklausė dvarininkams Truskauskams. Nuo šios pavardės ir kilęs miestelio pavadinimas. Vėliau Truskavą valdė baronas Brunojas. 1760 m. kunigo Prielgausko rūpesčiu ant pailgos kalvos buvo pastatyta koplyčia. 1794 m. Jonas ir Barbora Truskauskai kalvos viduryje pastate pirmąją medinę Šv. Dvasios bažnyčią. Vakarinėje kalvos dalyje stovėjo klebonija, už kurios kadaise buvo gili duobė. Apie jos atsiradimą yra išlikęs padavimas:

K. Truskovskis 1831 m. buvo Upytės apskrities sukilėlių vadas; už tai 1832 m. Truskava konfiskuota. 1854 m. pastatyta nauja stačiakampio plano bažnyčia. 1863 m. sukilimas palietė ir Truskavą. Pasakojama, kad vienas iš Truskauskų dalyvavo sukilime ir buvo įsteigęs ginklų dirbtuvę. Rusijos kariuomenei sumušus sukilėlius, jis buvo suimtas ir vėliau mirė katorgoje. XIX a. pabaigoje Truskava – Panevėžio apskrities miestelis.

1863 m. minima parapinė mokykla, nuo 1899 veikė daraktorių mokyklos, remiamos kunigo J. Karbausko. 1903 m. įsteigta valdinė pradinė mokykla, 1906 m. – privati lietuviška mokykla. 1903 m. miestelyje buvo 281 gyventojas. 1907 m. Truskavoje pastatyta pradinė mokykla, nors dar lietuviškosios spaudos draudimo laikais miestelyje ir jo apylinkėse buvo slaptų daraktorinių mokyklų. Lietuviškomis knygomis aprūpindavo knygnešiai ir parapijos knygynas, kurį globojo vikaras.

II pasaulinio karo metu Truskava smarkiai nukentėjo: 1944 m. liepos 22-28 d. sudegė dalis miestelio ir bažnyčia. Tarybiniais metais buvo kolūkio pagalbinė gyvenvietė.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Truskavoje gimė kunigas, jėzuitas, filosofijos ir socialinių mokslų daktaras Bronius Krištanavičius (1910–1977).

## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
* Miestelio žemėlapiai ir istorija
Builis

**Builis** gali reikšti:
* Kūjagalvinių (*Cottidae*) šeimos žuvį – Builis (*Myoxocephalus scorpius*);
* Salierinių (*Apiaceae*) augalų gentį – Builis (*Anthriscus*).
Jean-Baptiste de Lamarck

**Žanas Batistas de Lamarkas** arba **Žanas Batistas Pjeras Antuanas de Monė, ševaljė de Lamarkas** (; 1744 m. rugpjūčio 1 d. – 1829 m. gruodžio 18 d.), žinomas kaip tiesiog **Lamarkas** – XVIII–XIX a. prancūzų gamtininkas, vienas iš pirmųjų pradėjusių šiuolaikine prasme vartoti sąvoką „biologija“.

## Biografija
Gimė Bazentine, Pikardijoje, žemesniojo kilmingųjų luomo šeimoje, Lamarkas tarnavo kariuomenėje, domėjosi gamtos istorija. Vėliau dirbo Paryžiaus gamtos istorijos muziejuje, buvo atsakingas už bestuburius. Lamarkas Paryžiuje artimai draugavo su grafu Žoržu Biufonu, kuris buvo įtakingas asmuo, ir padėjo Lamarkui 1779 m. tapti Karališkosios mokslų akademijos nariu.

## Mokslinė reikšmė
Iki Lamarko buvo manoma, kad rūšys nekinta. Lamarkas pirmasis iškėlė prielaidą, kad rūšys per ilgą laiką pakinta ir išvystė pirmykštę evoliucijos teoriją, kurią išdėstė 1809 m. išleistame veikale „Zoologijos filosofija“ ().

Lamarko teorija rėmėsi dviem postulatais:
* nenaudojamos organizmo savybės nunyksta;
* organizmo įgytos savybės perduodamos palikuonims. Pvz., žirafų palikuonys paveldi ilgesnius kaklus, kurie jų tėvams pasidaro dėl nuolat į viršų ištempto kaklo. Kalvio vaikai paveldi labiau išvystytus tėvo rankų raumenis, kurie išsivystė ilgai dirbant kalvėje.

Taigi, rūšių vystymasis priklauso nuo aplinkos pasikeitimų.

Lamarko amžininkai atmetė jo idėjas kaip nepagrįstas. Augustas Veismanas atliko eksperimentus su žiurkėmis, nukirsdamas joms uodegas ir pastebėdamas, kad tokių žiurkių palikuonys turi normalaus ilgio uodegas. Lamarkas aiškino, kad tokie „nenatūralūs“ organizmo pasikeitimai nepersiduoda kitoms kartoms, skirtingai nuo „natūralių“. Lamarko idėjomis iš dalies rėmėsi Čarlzas Darvinas. Tai, kad įgytos savybės nėra perduodamos paveldėjimo būdu, įrodyta tik išsiaiškinus paveldimumo mechanizmus, kurie XIX a. nebuvo žinomi.

Standartinis autoriaus trumpinys **Lam.** yra naudojamas nurodyti šį asmenį kaip autorių, cituojant lotynišką binomą

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Ž. B. Lamarko darbai ir palikimas
Paragvajinis bugienis

**Paragvajinis bugienis** arba **matės žolė** (*Ilex paraguariensis*, ) – bugieninių (*Aquifoliaceae*) šeimos bugienių (*Ilex*) genties augalų rūšis.

Krūmas, augantis daugiausiai Pietų Amerikoje: Argentinoje, Paragvajuje, Urugvajuje, pietinėje Brazilijoje.

Naudojamas arbatai. Auginti pirmieji pradėjo gvaraniai, vėliau – jėzuitų misionieriai, išplatinę matę net iki Ekvadoro. Pats pavadinimas kilęs iš kečujų kalbos žodžio *mati* – „puodelis“.

## [[Matė]]s gėrimas
Kaip ir daugumos arbatinių augalų, surinkti matės lapai išdžiovinami, sukapojami ir sutrinami. Tradiciškai arbata geriama per *bombilą* (rašoma *[[bombilla]]*, paprastai Pietų Amerikos ispanų kalbos dialektuose tariama *bombìža*) – specialų ilgą šiaudą suplotu galu (tradiciškai sidabrinį) iš nedidelio džiovinto moliūgėlio – kalabašo (kalebasos), daromo iš *Lagenaria siceraria* augalo vaisiaus.
Alkmenė

Graikų mitologijoje **Alkmenė** arba **Alkmena** („mėnulio galia“) – Mikėnų karaliaus Elektriono dukra, Amfitriono žmona. Jos motina buvo Anakso, Amfitriono sesuo, Elektriono dukterėčia, arba Euridikė, Pelopo dukra. Ji buvo Ifiklio (tėvas Amfitrionas) ir Heraklio (tėvas Dzeusas) motina. 

Alkmenė buvo Amfitriono žmona tremtyje, nors per neatsargumą nužudė jos tėvą. Kartu su Amfitrionu ji paliko Mikėnus ir apsigyveno Tėbuose, kur Kreontas „apvalė“ jos vyrą už žmogžudystę. Tačiau Alkmenės aštuoni broliai buvo nužudyti per galvijų reidą ir ji prisiekė nemiegoti su Amfitrionu, kol už juos nebus atkeršyta.

Vyrui kovojant su telebojais, Alkmenės grožio pakerėtas Dzeusas apsilankė pas ją. Dzeusas pasivertė jos vyru, kai šio nebuvo, ir sustabdė Heliją, vieną naktį paversdamas trimis meilės naktimis. Kai vyras grįžo, ji taip pat nuo jo pagimdė Heraklio dvynį Ifiklą, jaunesnį viena diena. Ji tapo viena iš mitinių dvynių, kurių vienas mirtingas, o kitas – ne, motina. Šiuo atveju Heraklis buvo nemirtingas, o Ifiksas, tikrasis Amfitriono sūnus, buvo mirtingas. Amfitrionas bandė sudeginti Alkmenę už neištikimybę, bet Dzeusas atsiuntė liūtį. 

Tuo metu, kai Alkmenė laukėsi Heraklio („Heros šlovė“), Hera, Dzeuso žmona, mėgino išvengti jo gimimo. Herai sukliudė Galantidė (*Galanthis*), Alkmenės tarnaitė, kuri pasakė, kad Alkmenė jau pagimdžiusi. Hera Galantiją pavertė žebenkštimi.

Vėliau jos vyras Amfitrionas kovojo ir žuvo mūšyje su minijais. Likusi našle pradėjo valdyti Tirintą. Mirus Herakliui ją persekiojo Euristėjas, todėl ji pabėgo pas atėniečius, kurie jį nugalėjo ir paėmė į nelaisvę. Pagal Euripido tragediją „Herakleidai“ Alkmenė pareikalavusi Euristėjo mirties. Alkmenė mirė grįžusi į Tėbus.

Po mirties Dzeuso liepimu Hermis pervedė ją į Palaimintųjų salas, kur ji ištekėjo už Radamanto. 

Alkmenė buvo garbinama Tėbuose, Atikoje ir Atėnuose (kadangi buvo Heraklio motina).
Aizkrauklės mūšis (1279)

**Aizkrauklės mūšis** (**Ašeradės mūšis**) () – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir Livonijos ordino kariuomenių mūšis, vykęs 1279 m. kovo 5 d. netoli Aizkrauklės () gyvenvietės, Dauguvos dešiniajame krante.

Livonijos ordinas, naudodamasis XIII a. aštuntojo dešimtmečio viduryje pastatydinta Daugpilio pilimi, pradėjo puldinėti Lietuvos didžiojo kunigaikščio Traidenio domeną. 1279 m. vasario pabaigoje Livonijos ordino krašto magistro E. fon Racburgo vadovaujama kariuomenė, pasitelkusi žiemgalius ir kuršius, remiama Danijos vietininko Taline Eilarto fon Hobergo, surengė plėšikavimo išpuolį ()į Lietuvą, nusiaubė Kernavės apylinkes. Netrukdoma sugrįžo į Livoniją, bet ties Aizkraukle ją pasivijo lietuviai. Tuo metu Livonijos kariuomenė jau buvo pradėjusi skirstytis, pasitraukė kuršiai.

Lietuvių pajėgos į mūšio lauką judėjo išsiskaidą, todėl kol susirinko pakankamas jų kiekis ordino kariai spėjo susirikiuoti. Puolimą pradėjo nepilnai susirinkęs lietuvių kariuomenės priešakinis dalinys. Eilartas fon Hobergas šį dalinį išblaškė, tačiau suklydo, ėmęs persekioti pasitraukiančiuosius. Lietuvių pagrindinės jėgos puolė krašto magistro vadovaujamą Ordino kariuomenės branduolį. Žuvus didžiąją Švč. Marijos vėliavą laikiusiam Johannui von Thiesenhausenui kilo panika, kuria pasinaudoję žiemgaliai pasitraukė. Livonijos kariuomenė visiškai pakriko, mūšyje ordino pajėgos buvo sumuštos, žuvo ordino magistras.

Kai livoniečių pagrindinės jėgos buvo sumuštos ir lietuviai pradėjo dalytis grobį, sugrįžo danų pajėgos (greičiausiai kartu su estais). Jie buvo apsupti, žuvo Eilartas fon Hobergas, bet dalis danų prasiveržė ir pabėgo. Mūšyje žuvo 71 ordino riteris, daugiausiai po Durbės mūšio.

Po mūšio buvo pristabdyti Livonijos ordino puldinėjimai, sukilo žiemgaliai. Žiemaglių vadas Nameisis, pasinaudojęs lietuvių pagalba atsiėmė neseniai prarastą savo Tėrvetės pilį.

## Šaltiniai

## Literatūra

* Hermann von Wartberge. Chronicon Livoniae. Ed. E. Strehlke // Scriptores rerum Prussicarum, Bd. II. Leipzig, 1863. - S. 48
* 
* William Urban: . Lithuanian Research and Studies Center, Chicago, Illinois 1994, , p. 283–286
Ersa

**Ersa** () – rasos deivė graikų mitologijoje. Buvo Dzeuso ir Selenės arba pagal kitas istorijas Dzeuso ir Eos duktė.
Higėja

Graikų mitologijoje **Higėja** – gydymo dievo Asklepijo ir Epionės dukra. Ji buvo sveikatos, švaros ir sanitarijos deivė. Higėją visada lydėdavo jos brolis Telesforas. Romėnų atitikmuo buvo deivė Salija (*Salus*), keltų - Sirona.

## Kultas
* Higėja vaidino svarbų vaidmenį Asklepijaus kulte. Asklepijas simbolizavo gydymą, ji – ligos prevenciją.
* Atskiras kultas paplito nuo VII a. pr. m .e., kai Higėja buvo pripažinta Delfų orakulo. Dar labiau išpopuliarėjo po pražūtingo maro Atėnuose 429 ir 427 m. pr. m. e. ir Romoje 293 m. pr. m. e.
* Pagrindinės šventyklos buvo Epidaure, Korinte, Kose ir Pergamone.

## Vaizdavimas
Ji buvo vaizduojama kaip jauna moteris maitinanti gyvatę, kuri yra apsivijusi aplink jos kūną. Kartais vaizduojama laikanti ąsotį, kuriuo girdo gyvatę.

----
Žodis „higiena“ kilo iš jos vardo.

Ją mini Pindaras, *Odes* 7, 70-71; Homeras, Iliada IV,194, II, 731.
Kanopus

**Kanopus** (Kanopas, α Car, Alpha Carinae) – 2-a pagal ryškumą naktinio dangaus žvaigždė Laivo Kilio žvaigždyne. Matoma pietiniame pusrutulyje, Lietuvoje nematoma. Kiti pavadinimai – *Suhailis*, *Suhelis*.

Tai geltona supermilžinė, nutolusi nuo Saulės 313 šm.

## Pavadinimas
Kanopus graikų mitologijoje – Spartos karaliaus Menelajo laivo vyresnysis Trojos karo metu. Pagal kitą versiją – tai koptų žodis *Kahi Nub* ('Aukso Žemė').

## Populiarioje kultūroje
Arakis, pramanyta dykumos planeta Frenko Herberto romanų serijoje „Kopa“, yra trečioji planeta, skriejanti aplink Kanopaus žvaigždę.

## Šaltiniai
Harpokratas

**Harpokratas** – pirmos ankstyvos žiemos saulės ir ankstyvos augmenijos personifikacija. Harpokratas egiptietiškai reiškia „Har, vaikas“ („Har“ yra Horas). Graikų ir romėnų poetai pamatę egiptiečių statulas su jaunu Horu, kuris laikė piršta prie lūpų, klaidingai jį „padarė“ tylos ir slaptumo dievu.
Briedžiai

**Briedžiais** vadinama:

* stambūs elninių šeimos žinduoliai;
* kaimai:
** Biržų rajone;
** Šakių rajone;
** buvęs kaimas Rytų Prūsijos Pilkalnio apskrityje.
Stirna

**Stirna** (*Capreolus capreolus*) – grakštus elninių (*Cervidae*) šeimos žinduolis.

Paplitus visoje Europoje, išskyrus šiaurinę dalį ir Airijos salą. Plačiai paplitusi visoje Lietuvoje, labai dažna. 2017 m. Lietuvoje gyveno daugiau kaip 130 tūkst. stirnų. Gyvena miškuose, laukuose.

## Biologija
Kūno ilgis iki 150 cm, aukštis ties pečiais iki 100 cm, patino masė iki 55 kg, patelė mažesnė. Galva maža. Patinai turi trišakius, rečiau keturšakius iki 25 cm ragus. Kojos ilgos, lieknos. Uodega trumpa. Pasturgalyje ryški balta dėmė, vadinamasis „veidrodėlis“. Kailis vasarą šviesiai (kaštoniškai) rudas, žiemą pilkas.

Tik patinai turi ragus, kurie pradeda augti pirmaisiais metais. Pirmieji ragai išauga maži ir nešakoti. Juos meta dažniausiai lapkričio mėnesį, nauji užauga ir nusivalo (iš pradžių būna apsitraukę oda) iki birželio. Antraisiais metais ragai dvišakiai, o dar po metų ragai jau būna trišakiai. Toliau šakų skaičius nedidėja.

## Veisimasis

Poruojasi liepos-rugpjūčio mėnesiais. Nėštumas trunka apie 9,5 mėnesio. Jaunikliai (1-2, kartais 3) atsivedami gegužės-birželio mėnesiais. Stirniukai būna rudi su baltomis apvaliomis dėmėmis kūno šonuose. Pirmuosius metus gyvena kartu su patele. Žiemą stirnos laikosi mišriais pulkais su stirninais ir jaunikliais.
 

## Mityba
Minta augaliniu maistu, įvairiomis miško ir lauko žolėmis, lapuočių medžių ir krūmų šakelėmis, žieve (išskyrus alksnio). Taip pat grybais. Žiemą iš po sniego išsikasa uogienojų, viržių, samanų, kerpių.

## Priešai, nykimo priežastys
Vilkai, lūšys, lapės, valkataujantys šunys.

## Veiklos žymės

* Ragais nutrinti jaunų medelių ir krūmų stiebai, šakelės;
* Nukandžioti ūgliai, šakelės;
* Iškapstytos ovalios, apie 0,5 m skersmens duobutės – guoliai;
* Krūvelės riešutus primenančių išmatų;
* Pėdos sniege, purioje žemėje.

## Vertė

Vienas dažniausiai žmonių matomų stambesnių žinduolių, visų gerai pažįstamas ir mėgstamas. Stirnos neretai apkandžioja jaunų eglaičių, ąžuoliukų, uosiukų viršūnėles, aplaupo ir apskabo medžius, o valydami arba mesdami ragus stirninai nutrina jaunų medelių stiebelius. Iš numestų ragų gaminami vertingi papuošalai.

## Medžioklė
Medžiojamasis gyvūnas. Lietuvoje stirninai medžiojami nuo gegužės 1 iki spalio 31 d. tik medžiotojams selekcininkams, patelės ir jaunikliai nuo spalio 1 iki gruodžio 31 d. Trofėjus – ragai.

## Taip pat skaityti
* Vietinės Lietuvos žinduolių rūšys

## Šaltiniai
Stirnos

**Stirnomis** vadinama:

* grakštus elninių (Cervidae) šeimos žinduolis;
* viena iš Elninių porakanopių žinduolių šeimos genčių
* ežeras Molėtų rajone;
Endriejavas

**Endriejavas** – miestelis Klaipėdos rajono savivaldybėje, 14 km į vakarus nuo Rietavo, prie kelio . Pietuose šalia miestelio praeina automagistralė . Seniūnijos centras, Endriejavo seniūnaitija. Stovi Endriejavo šv. apaštalo Andriejaus bažnyčia (pastatyta 1943 m.), veikia Endriejavo pagrindinė mokykla, biblioteka (nuo 1946 m.), paštas (LT-96035).

## Etimologija

Iki XVIII a. pabaigos kaimas buvo žinomas kaip ***Vaitkaičiai***. Manoma, kad dabartinis pavadinimas atsirado XVIII a. pabaigoje pagal pirmosios miestelio bažnyčios statytoją Andriejų Radzevičių (dvarininkinis vietovardis). Dar XX a. tarpukariu buvo rašomas kaip ***Andriejavas***  arba ***Andriejava***.

## Geografija

Šiauriniame miestelio pakraštyje telkšo Kapstato ežeras, šiauriniu pakraščiu teka Minijos intakas Veiviržas. 4 km į šiaurės vakarus – Ablingos memorialinis ansamblis. Prie miestelio išsidėstęs Endriejavo kalvagūbris (iki 130 m virš jūros lygio).

## Istorija
1630 m. minima Endriejavo giria. Kaimas minimas nuo XVIII a. pradžios. 1780 m. pastatyta medinė bažnyčia. XIX a. Endriejavas buvo garsus grūdų ir linų prekymečiais. Nuo 1837 m. priklausė Rietavo Oginskiams. Apie 1800 m. įkurta parapija. 1835 m. Irenėjus Kleopas Oginskis panaikino baudžiavą. 1862 m. varpinėje pakabintas tuo metu didžiausias varpas Žemaitijoje. Spaudos draudimo metais miestelio šviesuomenę spauda aprūpindavo kunigas, rašytojas, vėliau Steigiamojo Seimo atstovas Povilas Dogelis. XIX a. Endriejavas buvo privatus miestelis Raseinių apskrityje.

Po I pasaulinio karo Endriejave veikė garinė pieninė, 3 lentpjūvės, 9 malūnai, vilnų karšykla. Tarpukariu pro miestelį nutiestas Žemaičių plentas. Per II pasaulinį karą sudegė didelė dalis miestelio, bažnyčia. Po II pasaulinio karo veikė Žemaičių apygardos, Kardo rinktinės partizanai. 1945 m. gegužės 25-26 dd., padedant 3-ims stribams, Lietuvos partizanų būrys (120 žmonių, vadas K. Tycius) išlaisvino Endriejavą, paėmė į nelaisvę 18 stribų. 1950 m. vasario ir gegužės mėn. Žemaičių apygardos Nemuno būrio partizanai puolė miestelį.

1946–1952 m. buvo ligoninė, vėliau ambulatorija. 1946 m. įsteigta biblioteka, 1976 m. vaikų darželis. Nuo 1948 m. buvo „Bolševiko“ kolūkio centrinė gyvenvietė. 2009 m. liepos 24 d. LR prezidentės dekretu Nr. 1K-58 patvirtintas Endriejavo herbas.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Edvardas Turauskas (1896–1966), lietuvių bendruomenės užsienyje veikėjas, žurnalistas
* Kazimieras Vytautas Kryževičius (1930–2004), politinis bei visuomenės veikėjas
* Mindaugas Venslauskas (1933–), biologas, biofizikas, VDU profesorius
* Pranas Piaulokas (1945–2008), kino ir teatro aktorius, Šiaulių miesto garbės pilietis

## Šaltiniai

## Literatūra
* 
* Endriejavo žemė: kančių ir vilties istorija / Antanas Ruškys. – Kaunas: LPKTS, 2002. – 269 p.: iliustr. – ISBN 9986-577-45-4
* Endriejavas, jo knygnešiai, švietėjai ir tremtiniai / Antanas Ruškys. – Kaunas: Naujasis lankas, 2007. – 30 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-03-426-1
* Endriejavas / Virginijus Jocys, Antanas Žemgulis. – Vilnius: Versmė, 2010. – 1395 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-589-16-7

## Nuorodos
* Istorija ir žemėlapiai 
* Monografija „Endriejavas“
Havajiečių kalba

**Havajiečių kalba** (*ʻōlelo Hawaiʻi*) – viena iš austronezinių kalbų. Pasižymi nedideliu garsų skaičiumi.

Havajiečių kalbinė asimiliacija prasidėjo po karalienės Liliuokalani nuvertimo 1893 m. Mokyklose privaloma buvo mokytis anglų kalbos. Havajiečių kalbos prestižas labai krito. Havajiečių kalba yra nykstanti, daugelyje Havajų salų kasdiene kalba tapo anglų kalba.

Vikipedijos pavadinimas kilęs iš havajiečių kalbos žodžio *wiki*, kuris reiškia „vikriai“, „sparčiai“, „ypač greitai“.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*