open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Juozas Burba

**Juozas Burba** (apie 1856 m. – 1916 m., palaidotas Keturvalakiuose) – Lietuvos knygnešys.

## Biografija
Darbininkas. Gyveno Pašeimeniuose. Apie 1899 m. pradėjo platinti draudžiamąją lietuvišką spaudą. Veikė Vilkaviškio, Marijampolės ir Kalvarijos apskrityse. Platino daugiausia katalikų leidinius – „Tėvynės sargas“. „Kryžius“, kartais – „Ūkininką“, „Varpą“, „Naujienas“, maldaknyges ir pasaulietinio turinio knygas. Keletą kartų buvo įkliuvęs. 1899 m. sulaikytas gabenant 36 lietuvių brošiūras. Dar 48 rastos jo namuose per kratą. 1900 m. atiduotas metams policijos priežiūron.

## Šaltiniai
Teresė Birutė Burauskaitė

**Teresė Birutė Burauskaitė** (g. 1943 m. sausio 13 d. Kaune) – Lietuvos inžinierė, pasipriešinimo sovietiniam okupaciniam režimui dalyvė ir to režimo tyrėja.

## Biografija
1965 m. baigė Kauno politechnikos instituto Cheminės technologijos fakultetą. Dirbo Anykščių drenažo vamzdžių gamykloje, Raseinių plytinės gamybos viršininke, 1967–1979 m. mokslo tyrimų institute „Termoizoliacija“, 1979–1985 m. Respublikiniame statybos remonto, 1985–1991 m. Melioracijos statybos technologiniame treste.

1968 m. įsitraukė į besiplečiantį kraštotyros judėjimą, 1971 m. su Rimantu Matuliu įkūrė Liaudies dainų klubą prie Profesinių sąjungų rūmų (nuo 1988 m. „Raskila“). Dėl veiklos 1973 m., 1974 m., 1976 m. tardyta KGB. 1976–1984 m. leido nelegalių leidinį „Laisvės šauklys“, perspausdindavo „Perpsektyvas“, daugino ir platino antisovietinę literatūrą; palaikė ryšius su rusų, estų disidentais. Pasirašė žmogaus teisių gynimo dokumentų.

1988–1991 m. Sąjūdžio komisijos stalinizmo nusikaltimams tirti narė. 1992–1997 m. Represijų Lietuvoje tyrimo centro prie Filosofijos, sociologijos ir teisės instituto vadovė. 1997–2008 m. Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo centro Archyvinių vardynų skyriaus vadovė, Genocido ir rezistencijos tyrimo departamento direktoriaus pavaduotoja. 2000–2007 m. dirbo Liustracijos komisijoje. Nuo 2009 m. sausio mėn. iki 2020 m. liepos mėn. buvo Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo centro generalinė direktorė.

## Bibliografija

* Lietuvos gyventojų genocidas (su kitais). – Vilnius: Represijų Lietuvoje tyrimo centras, 1992- ISBN 9986-757-10-X
* Rainių tragedija: 1941 m. birželio 24-25 d. – Vilnius: LGGRTC, 2000. – 93 p.: portr. – ISBN 9986-757-37-1
* *Resistance to the occupation of Lithuania: 1944–1990* / Pranas Morkus, Birutė Burauskaitė. – Vilnius: Inter Se, 2002. – 55 p.: iliustr. – ISBN 9955-548-05-3
* Baltijos laisvė – Europos atsakomybė: Baltijos šalių išsivadavimo kelių paieškos: pilietinis protestas ir Europos Parlamentas 1979–1983 m. / Arvydas Anušauskas, Birutė Burauskaitė. – Vilnius: Valstybės žinios, 2002. – 287 p.: portr. – ISBN 9986-18-106-2
* *Freedom of the Baltics. Responsibility of Europe: searching the ways for liberation of the Baltic States: civil protest and the European Parliament in 1979–1983* / A. Anušauskas, B. Burauskaitė. – Vilnius, 2003. – 290 p.: portr. – ISBN 9986-18-105-4
* Tie, kurie gelbėjo, 1941–1944: žydų gelbėjimas Lietuvoje. – Vilnius: LGGRTC, 2012. – 195 p.: iliustr. – ISBN 978-609-8037-18-0


## Įvertinimas
* 2003 m. Vytauto Didžiojo ordino Riterio kryžius 
* 2012 m. LDK Gedimino ordino Komandoro kryžius 

## Šaltiniai
Vladislovas Burbulis

**Vladislovas Burbulis** (g. 1932 m. birželio 27 d. Tryškiuose, Šiaulių apskrityje) – Lietuvos teisininkas, žurnalistas, redaktorius.

## Biografija
1954 m. baigė Vilniaus universiteto Teisės fakultetą. Nuo 1954 m. dirbo teisėju, 1957–1960 m. Vilniaus m. Lenino rajono teisėjas. 1961–1966 m. LSSR televizijos ir radijo komiteto Televizijos žinių redakcijos redaktorius, vyr. redaktorius. 1962–1964 m. mokėsi Aukštojoje partinėje mokykloje prie SSKP CK. 1966–1968 m. SSRS televizijos ir radijo komiteto korespondentas Rumunijoje. 1968–1970 m. Lietuvos telegramų agentūros ELTA direktoriaus pavaduotojas. 1970–1992 m. TASS skyrių Vietname, Maroke, Suomijoje, Lenkijoje vedėjas, nuo 1992 m. informacijos agentūros ITAR-TASS skyriaus Lietuvoje vedėjas.

## Bibliografija
* Tarp Raudonosios ir Mekongo upių. – Vilnius: Mintis, 1977. – 94 p.: iliustr.

## Įvertinimas
* 1978 m. Vinco Mickevičiaus-Kapsuko premija
* 1979 m. LTSR nusipelnęs žurnalistas

## Šaltiniai
Vilhelmas Žanas Burkevičius

**Vilhelmas Žanas Burkevičius** (1885 m. gruodžio 6 d. Miltikiai, Jaunaucės valsčius, Tukumo apskr. – 1971 m. kovo 8 d. Kaunas, palaidotas Mažeikiuose) – Lietuvos teisininkas, evangelikų liuteronų kunigas.

## Biografija
1906 m. baigė mokytojų kursus, 1917 m. Sankt Peterburgo universiteto Teisės fakultetą.

1918 m. grįžęs į Lietuvą dirbo teisininku. 1919–1920 m. Lietuvos vyriausybės įpareigotas vedė derybas su Rusija dėl pasikeitimo politiniais kaliniais. 1921–1924 m. Kauno apygardos teismo narys, nuo 1924 m. advokatas, 1926–1928 m. vyresnysis notaras. Nuo 1937 m. tvarkė Lietuvos evangelikų liuteronų konsistorijos teismines bylas. Sovietų valdžiai uždraudus dirbti teisininku, 1944–1947 m. dirbo bibliotekoje Kaune. 1952 m. ordinuotas kunigu; konsistorijos juriskonsultas, vicepirmininkas. 1954 m. su vyskupu J. Kalvanu vyresniuoju parengė Lietuvos evangelikų liuteronų bažnyčios pirmą statutą lietuvių kalba. 1955–1970 m. konsistorijos pirmininkas; rūpinosi religinės literatūros leidyba, 1968 m. užmezgė ryšius su Pasauline liuteronų sąjunga. Nuo 1970 m. garbės senjoras.

Lietuvos Ypatingajame archyve (Fondas Nr K-1, ap. Nr. 45, bylos Nr. 365 ir 366) esantys duomenys leidžia teigti, kad Viljelmas Žanas Burkevičius nuo 1962 m. (pirmas įrašas) buvo KGB (VSK) 2 skyriaus informatorius slapyvardžiu „Petrov“. Nėra žinoma, kokiu būdu LTSR KGB privertė Viljelmą Žaną Burkevičių bendradarbiauti su jais.

## Bibliografija
* Kauno notariato archyvas, 1928 m.
* Globa ir jos organai civilinėje srityje, 1932 m.
* Lietuvos mokykla prieš Didįjį karą, 1938 m.
* Iš mūsų kovų dėl Lietuvos mokyklų, 1938 m.

## Šaltiniai
Kazys Burokas

**Kazys Burokas** (1866 m. Drūlėnai, Kupiškio valsčius – 1934 m. kovo 24 d. ten pat, palaidotas Kupiškyje) – Lietuvos knygnešys.

## Biografija
Knygnešys Kazys Burokas, gimė 1866 m. Drulėnuose, Kupiškio vlsč, gyveno Kupiškyje. Piemenavo, bernavo, dirbo kalviu. Lietuviškai skaityti išmoko ganydamas gyvulius, gyvendamas pas tetą Pajuodžių kaime Kupiškio r. Apie 1885 m. susipažino su knygnešiais.

Savo namuose Drulėnų kaime slėpdavo Kupiškio knygnešių Petronėlės Kirkšnelytės-Braknienės ir Justino bei Jokūbo Kulių (Kulikauskų) atgabentas knygas. Vėliau platino knygnešio Juozo Matuzo jam į namus atneštus spaudinius, paskui veždavo iš J. Matuzo netoli Šiluvos. Vėliau K. Burokas pats važiuodavo į Tilžę parsigabenti spaudinių už 1000–1500 rublių. Per metus parsiveždavo po du tris vežimus. Dažniausiai veždavo maldaknygių, kalendorių, laikraščių – „Ūkininką“, „Tėvynės sargą“ ir kt. Slėpdavo pas aplinkinių kaimų ūkininkus: Račiupėnuose pas Povilą Krapavicką, Krasnavoje pas Jokūbą Balį, Kupiškio kapinių koplyčioje ir kt. Turėjo nemažai bendradarbių, kurie padėjo spaudą pargabenti, platinti. Platino Kupiškio ir kitų miestelių škaplierininkai: M. Songailienė, Majauskienė, Žalnieriūnas, Petrulis, kt. Siųsdavo knygas Petrapilio lietuviams. Namus ne kartą krėtė policija, žandarai, bet įkalčių nerado – buvo geras konspiratorius. K. Burokas mirė 1934 m., palaidotas Kupiškio kapinėse kartu su žmona Elžbieta Juodakyte-Burokiene (1895–1938)

1997 m. knygnešio Kazio Buroko kapas įtrauktas į Kultūros vertybių registrą (u. k. 23087), 2000 m. paskelbtas kultūros paminklu, 2005 m. pripažinta valstybės saugoma kultūros vertybe.

Miesto kapinėse palaidoti iš viso penki knygnešiai – Jokūbas Balys, Kazys Burokas, Povilas Krapavickas, Juozas Prokurotas, Antanas Augulis.

## Šaltiniai
* Kazys Burokas. Visuotinė lietuvių enciklopedija.
Meškaitė

**Meškaitė** () – meškutinių (*Paxillaceae*) šeimos grybų gentis.

Lietuvoje auga viena rūšis – vėduoklinė meškaitė (*Phyllotopsis nidulans*).
Juozas Burneikis

**Juozas Burneikis** (1931 m. kovo 1 d. Kvesuose, Vilkijos valsčius – 2005 m. rugsėjo 9 d. Vilniuje) – Lietuvos inžinierius hidrotechnikas, LMA narys korespondentas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.

## Biografija
1949 m. baigęs Vilkijos vidurinę mokyklą, įstojo į Kauno universitetą, 1954 m. baigė Kauno politechnikos institutą (KPI), įgijo hidrotechnikos statybos inžinieriaus kvalifikaciją. Apibendrinęs Nemuno metinio nuotėkio pasiskirstymo problemas 1961 m. KPI apgynė technikos mokslų kandidato disertaciją. 1972 m. geografijos mokslų daktaras. 1976 m. akademikas.

Nuo 1954 m. dirbo darbų vykdytoju Šiaulių valstybiniame statybos treste, nuo 1955 m. Šiaulių miesto laikraščio „Raudonoji vėliava“ redakcijos Pramonės skyriaus literatūros redaktorius. Nuo 1957 m. dirbo Fizikinių ir techninių energetikos problemų institute (nuo 1990 m. Lietuvos energetikos institutas). 1961–1987 m. Hidroenergetikos, 1987–1994 m. Energetikos kompleksinių tyrimų laboratorijos vedėjas. 1986–1991 m. dar dėstė Lietuvos žemės ūkio akademijoje, nuo 1988 m. profesorius.

## Mokslinė veikla
Jam vadovaujant parengta Lietuvos upių nuotėkio reguliavimo ir vandens išteklių panaudojimo schema, aktyviai dalyvauta pagrindžiant Mažeikių naftos perdirbimo gamyklos, Lietuvos elektrinės, Ignalinos AE, Kruonio HAE ir kt. reikšmingų energetikos objektų statybos aikšteles.

Reikšmingiausias darbas – Lietuvos upių nuotėkio tyrimai, sukurta metodika sezoniniam upių nuotėkio reguliavimui skaičiuoti, išnagrinėtos praktinės nuotėkio reguliavimo tvenkiniais galimybės. Atliktus tyrimus apibendrino geografijos mokslų habilituoto daktaro disertacijoje „Lietuvos TSR upių nuotėkio reguliavimas“, kurią 1972 m. apgynė Vilniaus universitete. Šie tyrimai sudarė palankias prielaidas statyti tvenkinius, kompleksiškai ir racionaliai naudoti vandens išteklius. Vėliau buvo parengta vandens ūkio balanso sudarymo metodika, kuria remiantis atlikta racionalaus vandens išteklių naudojimo iki 2000 m. prognozė, nustatytos pagrindinių miestų aprūpinimo vandens ištekliais kryptys.

Nuo 1987 m. ėmėsi spręsti naujas aktualias energetikos problemas, tai: racionalus energijos išteklių naudojimas, mažųjų hidroelektrinių ekonominis efektyvumas, bendra vandens išteklių naudojimo koncepcija, gamtosaugos ir ekologiniai energetikos objektų eksploatavimo aspektai, mokesčiai už gamtos išteklius bei aplinkos teršimą ir kt. Tyrimų pagrindu 1993 m. su kitais parengė Lietuvos nacionalinę energetikos strategiją.

## Bibliografija
* Lietuvos TSR upių kadastras, su Mykolu Lasinsku, d. 2, 1960 m.; su Brunonu Gailiušiu, d. 4, 1970 m.
* Nemuno nuotėkis, su Mykolu Lasinsku, 1961 m., rusų k.
* Lietuvos TSR vandens ūkio sistemos, 1979 m.
* Lietuvos upių hidroenergetiniai ištekliai ir jų panaudojimas, 1994 m.

## Įvertinimas
* 1965 m. LSSR valstybinė premija
* 1981 m. LTSR nusipelnęs mokslo ir technikos veikėjas

## Šaltiniai
Antanas Busilas

**Antanas Busilas** (1889 m. gegužės 2 d. Aukštakojuose, Obelių valsčius, Rokiškio apskritis – 1951 m. rugpjūčio 31 d. Kaune) – Lietuvos pedagogas, rašytojas, vertėjas, spaudos darbuotojas, vadovėlių autorius.

## Biografija
Pirmąsias mokslo žinias įgijo pas kaimo daraktorių. Vėliau su tėvais persikėlė į Tartu (Estija), kur baigė pradinę mokyklą. 1899 m. šeimai apsigyvenus Sankt Peterburge, mokėsi progimnazijoje, gimnazijoje, privačiai. Įgijęs vidurinį išsilavinimą, 1906 m. išlaikė egzaminus pradinės mokyklos mokytojo cenzui gauti. 1906–1912 m. mokytojavo Kriaunų pradžios mokykloje. Organizavo saviveiklos vakarus, skaitė paskaitas, rašė straipsnius pedagogikos, psichologijos, visuomenės auklėjimo klausimais. 1912 m. redagavo žurnalo „Draugija“ priedą „Mokytojas“. Bendradarbiavo leidiniuose „Žarija“, „Vienybė“, „Lietuvos žinios“.

1912–1916 m. Sankt Peterburge studijavo pedagogiką ir filosofiją Frydricho Frobelio draugijos aukštuosiuose kursuose, 1913–1916 m. Agronomijos kursuose. 1913–1916 m. mokytojavo Petrogrado pradžios mokyklose. Aktyviai dalyvavo Peterburgo lietuvių veikloje – buvo lietuvių choro organizatorius ir jo vadovas, Konstantino Glinskio vadovaujamos lietuvių artistų trupės ir Lietuvių draugijos nukentėjusiems nuo karo šelpti narys, dirbo Mažaturčių draugijoje. 1916–1918 m. tarnavo kariuomenėje, baigė specialius karo technikos kursus, mokytojavo.

Po Pirmojo pasaulinio karo mokytojavo Kauno ir Vilniaus gimnazijose (1919–1920 m. pastarosios vedėjas). 1919–1920 m. LR Švietimo ministerijos Knygų leidimo komisijos narys ir sekretorius. 1920 m. mokėsi dainavimo Kauno konservatorijoje. 1921–1929 m. mokytojavo Aukštosios Fredos aukštesniojoje sodininkystės mokykloje ir Kėdainių mokytojų seminarijoje. 1940–1941 m. Kauno I-os gimnazijos inspektorius ir Vilniaus mokyklų inspektoriaus pavaduotojas. Vokiečių okupacijos metais buvo persekiotas. Nušalintas nuo pedagoginės veiklos, dirbo buhalteriu odos ir galanterijos fabrike. 1945–1951 m. Maironio literatūros muziejaus Kaune direktorius.

1919 m. redagavo žurnalą „Švietimo darbas“, 1920 m. „Trimitas“, 1921–1922 m. ir 1934–1938 m. žurnalo „Mokykla ir gyvenimas“ redaktorius. Bendradarbiavo žurnale „Darbo Lietuva“. Parengė matematikos, lietuvių kalbos bei gamtos mokslo vadovėlių, pedagoginių ir metodinių priemonių, parašė pedagogikos ir metodikos darbų, grožinių kūrinių vaikams, išvertė Aleksandro Puškino poemą „Broliai plėšikai“, Michailo Lermontovo, Nikolajaus Nekrasovo kūrinių. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.

## Bibliografija
**Vadovėliai:**
* Jaunas matininkas, 3 d., 1920 m.
* Aritmetika, 5 d., 1921–1922 m.
* Matematikos abėcėlė, 1922 m.
* Matematikos uždavinynas, 3 d., 1926–1928 m.
* Lietuvių kalbos gramatikos ir rašybos vadovėlis, 3 d., 1928–1929 m., slapyvardis *B. Gailius*
* Sparneliai, 2 d., 1929 m.
* Žemės ūkio klasėms vadovėlis, 3 d. 1930 m.
* Gamtos mokslai, 2 d., 1936 m., slapyvardis *K. Arūnas*
* Trigonometrija, 1940 m.

**Kūriniai vaikams:**
* Karalaitis Jonas Kvailutis ir paukštelis auksasparnis, 1933 m.
* Muzikantai, 1934 m.

## Šaltiniai
Vėduoklinė meškaitė

**Vėduoklinė meškaitė** (*Phyllotopsis nidulans*) – meškutinių (*Paxillaceae*) šeimos, meškaičių (*Phyllotopsis*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**
Supuvusi eglės, pušies, lapuočių (skroblo, ąžuolo) mediena.
* **Augimo laikas**
Pavasaris, ruduo, net žiema (rūsiuose, šiltnamiuose).
* **Pagrindiniai požymiai**
Kepurėlė aksomiška, vėduoklės, pusiau apvalios formos.

Vaisiakūniai nedideli, vidutinio dydžio. Kepurėlė 3–8 cm skersmens, kriauklės, vėduoklės, inksto formos, aksomiška, smarkiai plaukuota, tampri, gelsva, oranžiškai geltona. Lakšteliai kepurėlės spalvos. Koto nėra. Trama geltona, tampri, nemalonaus kvapo, nekarti. Sporos 4–5×2–3 μm.

**Būdingi požymiai:** vaisiakūniai tamprūs, be koto, oranžinės spalvos, sporos mažytės.

Auga miškuose, uždarose patalpose ant supuvysios spygliuočių, rečiau lapuočių medienos. Nevalgoma, nedažna.

Nuo vėduoklinės meškutės skiriasi bekote, plaukuotesne plaušuota oranžine kepurėle.

## Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 88 psl.

## Nuorodos
* Vėduoklinės meškaitės nuotraukos
Rimantas Buivydas

**Rimantas Buivydas** (1945 m. rugsėjo 26 d. Vilniuje – 2017 m. sausio 24 d.) – Lietuvos architektas, humanitarinių mokslų daktaras.

## Biografija
Kilęs iš Seredžiaus bajorų giminės, kuri nuo 1413 m. Horodlės susitarimais gavo riterių herbą „Dolega“. Senelio Antano Buivydo sesuo Elena Buivydaitė–Kutorgienė buvo profesorė, viena iš oftomologijos pradininkių Lietuvoje. Tėvas dailininkas Juozas Buivydas. 1964 m. baigė A. Vienuolio vidurinę mokyklą. 1969 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1981 m. TSRS Dailės akademijos I. Repino institute Sankt Peterburge apgynė disertaciją, menotyros kandidatas.

1969–1971 m. Vilniaus kurortų projektavimo instituto vyresnysis architektas. 1971–1989 m. Lietuvos dailės instituto dėstytojas, 1986–1989 m. prorektorius mokslo reikalams. Nuo 1989 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto (iki 1991 m. Vilniaus inžinerinis statybos institutas) dėstytojas, nuo 2000 m. profesorius. Nuo 2002 m. Architektūros fakulteto dekanas, Architektūros pagrindų ir teorijos katedros vedėjas, VGTU Senato ir kolegijos narys.

Nuo 1995 m. žurnalo „Urbanistika ir architektūra“ vyr. redaktoriaus pavaduotojas. 1996 m. žurnalo „Archiforma“ vienas steigėjų, 1996–2005 m. jo vyr. redaktorius. Lietuvos architektų sąjungos narys.

## Kūryba

Architektūrinių projektų autorius ir bendraautoris, tarp jų:
* Poilsio namai „Guboja“ Šventojoje, 1976 m.
* Gyvenamieji namai Molėtuose, 1978 m.
* Aikštė su skulptūra „Neringa“, Klaipėda, 1984 m.
* Paminklinis akmuo Stanislovui Rapolioniui, Šalčininkų raj., 1986 m. (skulpt. Konstantinas Bogdanas, archit. Jūras Balkevičius)
* *Seserys* – paminklas Lazdynų Pelėdai Vilniuje, (arch. Jūras Balkevičius, skulpt. Dalia Matulaitė)
* Paminklas 1991 m. žuvusiems Medininkų pasienio poste, 1993 m.
* Daugiabutis gyvenamasis namas Vilniuje Polocko g., 1998 m.
* Aikštė ir paminklas „Aušra“, Šiauliai, 2003 m. (skulpt. Dalia Matulaitė, arch. Jūras Balkevičius)

## Bibliografija
* Ezoterinis simbolių pasaulis, monografija, 1995 m.
* Architektas Gediminas Baravykas: Kūrybos pulsas, monografija, 2000 m.
* Architektas Algimantas Zaviša: Gyvenimo aidai, monografija, 2002 m.
* Architektūra: pozityvai ir negatyvai, straipsnių rinkinys, 2006 m.

## Šaltiniai
Butajevo byla

**Butajevo byla** – baudžiamoji byla, tapusi vienu iš 1940 m. birželio 14 d. TSRS ultimatumo Lietuvai pretekstų.

## Istorija
1940 m. sausio mėn. Lietuvos karinė žvalgyba užverbavo TSRS kariuomenės Naujosios Vilnios įguloje, įkurtoje pagal 1939 m. pasirašytą Lietuvos–TSRS savitarpio pagalbos sutartį, tarnaujantį Gadžibalą Butajevą. Kai 1940 m. vasario 4 d. šis pabėgo iš įgulos, Lietuvos karinė žvalgyba nutraukė su juo ryšius. 1940 m. kovo mėn. TSRS kariuomenės junginių, dislokuotų Lietuvoje, vadovybė kreipėsi į Lietuvos kariuomenės Pirmosios divizijos vadą Joną Černių, prašydama surasti dezertyrą. TSRS užsienio reikalų komisaro pavaduotojas Vladimiras Dekanozovas pareiškė priekaištą Lietuvos pasiuntiniui Maskvoje Ladui Natkevičiui, kad Lietuvos policija tyčia neieško bėglio.

## Byla
G. Butajevas slapstėsi Vilniuje, netoli Rasų kapinių. 1940 m. gegužės 12 d. policijos sekliams atėjus jo suimti, bandė bėgti, tačiau matydamas, kad nepavyks, nusišovė. Dalyvaujant TSRS kariuomenės atstovams atliktas nuodugnus tyrimas, konstatuota savižudybė ir byla nutraukta.

Tačiau netrukus TSRS vyriausybė apkaltino Lietuvą, kad čia grobiami, tardomi ir kankinami TSRS kariai, o G. Butajevas buvęs nužudytas. Lietuvos vyriausybės sudaryta speciali komisija patvirtino, kad G. Butajevas nusišovė. TSRS atmetė komisijos išvadas. 1940 m. birželio 14 d. TSRS ultimatume Lietuvai teigiama, kad G. Butajevą nušovė Lietuvos policija, kai buvo pareikalauta jį grąžinti. Iškart po ultimatumo Raudonoji armija okupavo Lietuvą.

TSRS okupavus Lietuvą Butajevo byla buvo atnaujinta. Dėl G. Butajevo žūties ir raudonarmiečių grobimu apkaltinti buvęs Valstybės saugumo departamento direktorius Augustinas Povilaitis ir buvęs vidaus reikalų ministras Kazys Skučas. 1940 m. liepos pabaigoje jie buvo išvežti į Maskvą ir 1941 m. liepos 12 d. sušaudyti.

## Šaltiniai
Ignotas Bušinskis

**Ignotas Bušinskis** (, 1807 m. Šaukotas – 1873 m. spalio 3 d. Mintauja, dab. Jelgava) – Lietuvos istorikas, kraštotyrininkas, visuomenės veikėjas.

## Biografija
Bajoras. Baigė Kražių gimnaziją, mokėsi Vilniaus universitete. 1853-1855 m. Raseinių apskr. bajorų vadovas. Už paramą 1863 m. sukilėliams su sūnumi ištremtas į Sibirą, jo Baltojo Šaukoto dvaras konfiskuotas.

Šeštame dešimtmetyje įsitraukė į Žemaitijos praeities tyrimo sąjūdį. Rašė lenkų kalba. Pateikė daug žinių apie gyventojų verslus, ypač žemdirbystę, žemės ūkio įrankius, valstiečių maistą, drabužius, trobesius. Su kitais rūpinosi išspausdinti S. Daukanto raštus.

## Studijos:
* Šiluvos bažnyčia, 1859 m.
* Raseinių dominikonų vienuolynas ir bažnyčia, 1861 m.
* Dubysa, 1871 m.
* Kražiai, 1872 m.
* Nevėžio apylinkės (*Brzegi Niewiaży*) 1873 m.
* Raseinių pavieto istorinis ir statistinis aprašymas (*Opisanie historyczno-statystyczne powiatu Rossieńskiego…*, 1874 m.

## Šaltiniai
Baltarusija Eurovizijoje

**[[Baltarusija]] [[Eurovizija|Eurovizijos dainų konkurse]]** dalyvavo 16 kartų, debiutavo 2004 metais. Šalis debiutavo konkurse tais pačiais metais, kai buvo įvesti pusfinaliai. Baltarusija sugebėjo į finalą patekti šešis kartus: 2007 m. Dmitrijus Koldunas, 2010 m. 3+2, 2013 m. Aliona Lanskaja, 2014 m. Teo, 2017 m. 	Naviband ir 2019 m. Zena. 

Į 2021 m. konkursą šalis turėjo siųsti grupę „Galasy ZMesta↨“, tačiau ši paraiška buvo diskvalifikuota dėl šioje dainoje figūruojančios politinės potekstės. 2021 m. liepą  Baltarusijos transliuotojas BTRC buvo pašalintas iš Europos transliuotojų sąjungos (EBU), todėl šalis prarado galimybę dalyvauti „Eurovizijoje“. Tai pirmas toks atvejis, kai šalis negali dalyvauti „Eurovizijoje“, nes jos transliuotojas buvo pašalintas iš EBU.

## Dalyvavimas

## Balsavimų istorija

### Taškai nuo Baltarusijos į…

### Taškai Baltarusijai nuo…

## Įdomybės

* 2013 m. atstovė Aliona Lanskaja dėvėjo kostiumą, kuris buvo vertas daugiau nei 10 000 eurų.
* Baltarusija yra vienintelė šalis, kuri pirmiau dalyvavo vaikų Eurovizijos dainų konkurse (2003 m.), o po metų debiutavo ir didžiojoje Eurovizijoje.
* Baltarusių kilmės dainininkas Aleksandras Rybakas atstovaudamas Norvegijai laimėjo 2009 eurovizija.

## Taip pat skaitykite
* Baltarusija vaikų Eurovizijos dainų konkurse
* Baltarusija Turkivizijoje

## Šaltiniai

## Nuorodos
* OGAE Belarus
Lotus Cars

**Lotus Cars** yra automobilių gamintojas, kurio pagrindinė būstinė Norfolke, Jungtinėje Karalystėje. Bendrovę įkūrė Colin Chapman.

## Istorija
Colin Chapman savo verslininko karjerą pradėjo 1947 m. darydamas specialius užsakymus Austin 7 automobilio pagrindu. 1952 m. jis įkūrė firmą *Lotus Engineering*, kurią 1959 m. padalino į *Lotus Components* ir *Lotus Cars*.

Pirmasis sėkmingas serijinis modelis buvo "Lotus 6". Nors tebuvo pagaminta tik apie 100 šio modelio automobilių, jie pasiekė daug pergalių lenktynėse. Frank Costin sukurtas "Lotus 8" pasižymėjo išskirtinėmis aerodinaminėmis charakteristikomis. Šis modelis buvo pagrindas kuriant vėlesnius "Mk 9" ir "Mk 10" modelius, taip pat ir "Mk 11" lenktyninį automobilį.

1957 m. Lotus pagamino pirmąjį isšskirtinai lenktynėms skirtą automobilį. Mk12 tapo didele automobilių lenktynių sėkme, Lotus nekartą iškovojo pasaulio čempionų tarp konstruktorių titulą. Šiuos titulus Colin Chapman iškovojo ne tiek didindamas automobilių galią, kiek panaudodamas inovatyvias technologijas ir konstrukcijas. Tuo pat metu jis buvo kritikuojamas už saugumo reikalavimų nepaisymą.
Automatinis pistoletas

**Automatinis pistoletas** – pistoletas, kuris šūvio parako dujų energiją panaudoja iššautai tūtelei pašalinti, naujam šoviniui įstumti į lizdą ir iššauti, jei gaidukas (nuleistukas) nuspaustas. Šoviniai laikomi rankenoje įstatomose dėtuvėse kaip ir savitaisiuose pistoletuose.

Automatiniu pistoletu galima šaudyti serijomis. Kai kurie automatiniai pistoletai gali šaudyti trumpomis fiksuotomis serijomis (pvz., rusiškas OC-23 Drotik – serijomis po 3 šūvius). Šaudant serijomis automatinio pistoleto taiklumas mažėja, kadangi pistoletas vibruoja, o vamzdis kyla aukštyn. Šie neigiami efektai mažinami naudojant prie pistoleto pritvirtinamą sulankstomą petinę atramą ar kietą pistoleto dėklą, kuris panaudojamas kaip petinė atrama.

Angliakalbėje literatūroje *automatiniais pistoletais* (*automatic pistol*) dažnai vadina savitaisius pistoletus. Savitaisis pistoletas irgi užsitaiso automatiškai, bet iššauna tik dar kartą nuspaudus gaiduką. Tikrieji automatiniai pistoletai angliškai paprastai vadinami *machine pistol*. Šis žodis analogiškas vokiškam terminui *Maschinenpistole*, kuris reiškia pistoletą-kulkosvaidį.

## Riba tarp automatinių pistoletų ir pistoletų – kulkosvaidžių
Riba tarp automatinių pistoletų ir kompaktiškų pistoletų-kulkosvaidžių yra nelabai aiški. Pistoletai-kulkosvaidžiai dažnai turi dvi rankenas, gali turėti medinę ar kitokia tvirtą buožę. Automatiniai pistoletai savo konstrukcija ir išvaizda artimi savitaisiams pistoletams, jie dažniausiai nešiojami dėkluose, kas nėra būdinga pistoletams-kulkosvaidžiams.
Kai kurie ginklai gali būti priskiriami abiem kategorijoms iš karto. Pvz., Izraelio *Micro-Uzi* ar Čekijos *[[Škorpion vz. 61]]*, tiesa, pastarasis daugiau skiriasi nuo pistoletų, nes jo dėtuvė įstatoma ne į rankeną.

## Naudojimas
Automatinius pistoletus naudoja:
* policijos daliniai, užsiimantys įkaitų išlaisvinimo ir antiteroristinėmis operacijomis
* tarnybos, saugančios svarbius asmenis
* tarnybos, užsiimančios svarbių ir pavojingų nusikaltėlių sulaikymu (kova su narkotikų prekyba ir pan.)
* kariškiai mašinų įgulų (sraigtasparnių, tankų ir pan.) nariai, kuriems griozdiški šaulių ginklai pernelyg nepatogūs.
* kariškiai šturmo grupių nariai, kuriems tenka kautis labai artimos kovos sąlygomis (šturmuojant pastatus, požeminius įrenginius ir pan.).

## Žinomiausi automatiniai pistoletai
* Stečkino pistoletas APS
* begarsis Stečkino pistoletas APB
* OC-23 Drotik
* OC-33 Pernač
* Beretta 93
* Glock 18


|APS (TSRS, Rusija)
Image:Beretta 93R.png|Beretta 93R (Italija)
Image:Evers Glock 18C.PNG|Glock 18C (Austrija)
Image:MAC11.jpg|MAC-11 (JAV)
Image:Submachine gun vz61.jpg|Škorpion vz.61 (Čekoslovakija), kartais priskiriamas automatiniams pistoletams
Image:Steyr TMP 9mmPara 001.jpg|Steyr TMP (Austrija)


## Išnašos
Rytų Kazachstano sritis

**Rytų Kazachstano sritis** () – viena iš 14 Kazachstano sričių, esanti šalies šiaurės rytuose. Plotas 97 726 km². Administracinis centras – Oskemenas.

1997 m. prie Rytų Kazachstano prijungta Semipalatinsko sritis. 2022 m. atskirta Abajaus sritis.

## Geografija

Didžiąją dalį teritorijos užima Altajaus kalnai. Srityje, Rusijos pasienyje, yra aukščiausia šių kalnų vieta – Belucha (4506 m). Pietvakariuose paviršius kalvotas, pereina į Kazachstano kalvyną. Pietryčiuose įsiterpia Tarabagatajaus masyvas. Sritimi teka Irtyšius (su intakais Buchtarma, Ulba, Uba, Kurčumu), kuris patvenktas, susidaręs didelis Buchtarmos tvenkinys. Sausringose srityse yra laikinų upių vagos (Ajagozas, Šaganas, Aščysu, Emelis, Karabuga). Yra Zaisano, Markakolio ežerai, pietuose siekia Alakolio ir Sasykolio ežerus. Būdingi dirvožemiai yra juodžemiai, rudžemiai ir kaštonžemiai. Plyti lygumų ir kalnų stepės, pietuose pereinančios į kiečių ir druskių pusdykumes, kalnų šlaituose – miškai (beržai, tuopos, eglės, maumedžiai), kalnų pievos.

Klimatas ryškiai žemyninis. Vidutinė sausio temperatūra nuo -17 iki -26 °C, liepos temperatūra +19–23 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis – nuo 120 mm pietinėse lygumose iki 1500 mm kalnuose.

## Gyventojai

Tautinė sudėtis (2010 m.): 54,5 % – kazachai, 40,51 % – rusai, 1,54 % – totoriai, 1,4 % – vokiečiai, 0,73 % – ukrainiečiai, 0,23 % – baltarusiai.

Miestai:

* Ajagozas
* Zyrianovskas
* Kurčiatovas
* Rideras
* Semėjus
* Oskemenas
* Zaisanas
* Šemonaicha
* Šaras
* Serebrianskas

## Šaltiniai
Rusija Eurovizijoje

**[[Rusija]] [[Eurovizija|Eurovizijos dainų konkurse]]** dalyvavo 20 kartų. Debiutavo 1994 m. Prabėgus 14 metų nuo debiuto, Rusija laimėjo Eurovizijos dainų konkursą ir gavo teisę rengti 2009 metų konkursą savo šalyje.

## Istorija
Šalis debiutavo 1994 m. konkurse, kai Rusija tapo Europos transliuotojų sąjungos (EBU) narė. 2000, 2006 ir 2012 Rusija užėmė antrą vietą – Alsu „Solo“, Dima Bilanas „Never Let You Go“ ir Buranovskije Babuški su „Party for everybody“ dainomis, 2003 ir 2007 m. Rusija užėmė trečiąsias vietas – t.A.T.u. „Ne ver', ne boysia“ir Serebro „Song #1“

Nuo pusfinalio įvedimo 2004 metais, Rusija (kartu su Graikija, Rumunija ir Ukraina) yra viena iš keturių šalių, kuri patenka į finalą. Azerbaidžanas taip pat visada patenka į finalą, bet dėl ​​to, kad Azerbaidžanas debiutavo po pusfinalio įvedimo, Azerbaidžanas neskaičiuojamas kaip vienas iš tų šalių.

Rusija konkursą laimėjo Eurovizijos dainų konkursas 2008 metais, kai Dima Bilanas antrą kartą dalyvavo konkurse, kurį laimėjo su daina „Believe“, todėl 2009 m. konkursas vyko Rusijoje.

Rusija yra sėkmingiausia šalis 2000–2009 m. „Eurovizijoje“, su viena pergale, trimis antrosiomis vietomis, ir dvejomis trečiosiomis vietomis. Tačiau 2010 m. jie finale užėmė 11 vietą, o 2011 m. – 16, kuris buvo blogiausias rezultatas Rusijoje nuo 1995 m. Tačiau 2012 m. Buranovskije Babuški finale užėmė antrą vietą.

Rusija yra sėkmingiausia šalis 2000–2009 m. „Eurovizijoje“, su viena pergale, trimis antrosiomis vietomis, ir dvejomis trečiosiomis vietomis. Tačiau 2010 m. jie finale užėmė 11 vietą, o 2011 m. – 16, kuris buvo blogiausias rezultatas Rusijoje nuo 1995 m. Tačiau 2012 m. Buranovskije Babuški finale užėmė antrą vietą. 2022 m. Rusija pašalinta iš Eurovizijos dainų konkurso dėl sukelto karo.

## Dalyvavimas

## Balsavimų istorija 1994–2015

### Taškai nuo Rusijos į…

### Taškai Rusijai nuo…

## Konkursų rengimas

## Taip pat skaitykite
* Rusija Eurovizijos šokių konkurse
* Rusija vaikų Eurovizijos dainų konkurse

## Nuorodos
21 m.

**21** m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.

## Pasaulyje

### Mirtys

**Nedatuota**

* Arminijus, germanų karvedys ir didvyris, 9 mūsų eros metais netoli Detmoldo, Teutoburgo miške, nugalėjęs tris romėnų legionus ir išlaisvinęs germanus (tuometinę cheruskų gentį) nuo romėnų valdžios (g. 16 m. pr. m. e.).

## Nuorodos
23 m.

**23** m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.

## Pasaulyje

### Gimtadieniai

**Nedatuota**

* Gajus Plinijus Vyresnysis, romėnų gamtininkas, filosofas, rašytojas, istorikas. Tarnavo Romos karo laivyne, keliavo po įvairias Romos provincijas, buvo imperatoriaus Vespasiano asmeninis draugas. Žuvo stebėdamas Vezuvijaus ugnikalnio išsiveržimą Stabijuose. Plinijus Vyresnysis išgarsėjo savo veikalu „Gamtos istorija“ (*Naturalis Historia*). Jame autorius surašė įvairias to meto astronomijos, istorijos, geografijos, antropologijos, biologijos, medicinos, mineralogijos žinias. Kaip nurodo pats Plinijus, jis rėmėsi 327 graikų ir 146 romėnų autoriais, peržiūrėjo daugiau kaip 2000 veikalų (m. 79 m.).

## Nuorodos
Šovinio lizdas

**Šovinio lizdas** – šaulių ginklo ar pabūklo vamzdžio drūtgalio praplatėjimas, į kurį prieš šūvį įstumiamas ir kuriame spyna užrakinamas šovinys. Revolveriai ir revolverinės patrankos naudoja besisukančius būgnus su keliais lizdais.

Į šaulių ginklų ir pabūklų, naudojančių unitarinius šovinius, lizdą telpa visas šovinys (kulka/sviedinys ir tūtelė/tūta). Kulka atsiduria pereinamoje dalyje tarp vamzdžio kanalo ir šovinio lizdo dalies, kurioje būna šovinio tūtelė.

Į pabūklo, naudojančio ne unitarinius šovinius, lizdą įstumiamas sviedinys ir užtaiso maišelis. Sviedinys atsiremia į graižtvų pradžią kreipiamuoju žiedu.
25 m.

**25** m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.

## Pasaulyje
### Įvykiai

* Kinijoje nuverčiamas imperatorius Wang Mang. Rytų Han dinastijos pradžia;
* Kinijoje prasideda Rytų Han laikotarpis, kuris baigėsi 220 m.

## Nuorodos
18 m.

**18** m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.

## Pasaulyje

### Mirtys

**Nedatuota**

* Erodas Archelajus, Samarijos, Judėjos ir Idumėjos etnarchas (4 m. pr. m. e. – 6 metai po m. e.) – Erodo Didžiojo ir jo žmonos Maltakės sūnus (g. 23 m. pr. m. e.).

## Nuorodos
19 m.

**19** m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.

## Pasaulyje

### Mirtys

**Nedatuota**

* Fenestela, lotynų poetas ir analistas, kurio darbai, analai, yra prarasti (g. 52 m. pr. m. e.).

## Nuorodos
Šiaurės Makedonija Eurovizijoje

**[[Šiaurės Makedonija]]** anksčiau **[[Eurovizija|Eurovizijos]]** konkurse dalyvavo kaip buvusios Jugoslavijos Respublikos dalis. Šalis Eurovizijoje oficialiai debiutavo 1998 metais. Tačiau šalyje jau dėjo pastangas patekti į konkursą prieš dvejus metus, kai atrankos ture, pirmoji šalies atstovė Kaliopi atliko „Samo ti“ (*Само ти*), kuriai nepavyko gauti teisės dalyvauti Eurovizijos finale.

Šalies geriausias rezultatas yra 2019 metų Tamaros Todevskos daina „Proud“, kurią atliko Tel Avive, Izraelyje. Finale atlikėja užėmė septintą vietą.

Makedonijos radijas ir televizija (MRT), kuris transliuoja renginį, naudojasi *Skopje Fest* festivaliu pasirinkti dainas Eurovizijai, nors ji padarė keletą nacionalinio finalo formato pakeitimų, todėl 2004, 2005, 2006, 2007 ir 2012 m. nacionaliniai finalai buvo organizuojami ne per Skopjė festivalį.

## Dalyvavimas

1 *2008 ir 2009 metais Makedonija nepateko į finalą dėl žiuri rezultatų: 2008 m. žiuri pasirinko Švediją, o 2009 metais – Suomiją.*

* XX finale reiškia nepatekimą į finalą.
* 2020-ųjų konkursas buvo atšauktas dėl COVID-19 pandemijos.

## Balsavimų istorija 1994–2015

### Taškai nuo Makedonijos į …

### Taškai Makedonijai nuo …

## Taip pat skaitykite
* Jugoslavija Eurovizijoje
* Makedonija vaikų Eurovizijos dainų konkurse
* Makedonija Turkivizijoje

## Nuorodos
30 m.

**30** m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.

## Pasaulyje

### Gimtadieniai
* **[[Spalio 8]]** d. – Markas Kokejus Nerva, Romos imperatorius (96-98 m.). Jis buvo pirmasis imperatorius, išsirinkęs įpėdinį pagal sugebėjimus ir potencialą, o ne giminystės ryšius. Tai lėmė imperatorių virtinę, vadinamą „penkiais gerais imperatoriais“ (m. 98 m.).

## Nuorodos
Didysis inkvizitorius

**Didysis inkvizitorius** () – vyriausias inkvizicijos pareigūnas Ispanijoje. Žymiausias inkvizitorius buvo dominikonas Tomás de Torquemada, kuris plačiai pradėjo taikyti inkvizicijos teismus Ispanijoje.

## Didžiųjų inkvizitorių sąrašas
* Tomás de Torquemada (1483–1498), Santa Kruso prioras
* Diego de Deza (1498–1507), Sevilijos arkivyskupas
* Francisco Jiménez de Cisneros (tik Kastilijoje 1507–1517), Toledo kardinolas ir arkivyskupas
* Juan Enguera (tik Aragone 1507–1513), Viko vyskupas
* Luis Mercader (tik Aragone 1512–1516), Tortosos vyskupas
* Adriano de Utrecht (tik Aragone 1516, Kastilijoje ir Aragone 1518–1522), Tortosos kardinolas ir vyskupas
* Alfonso Manrique de Lara (1523–1538), Sevilijos arkivyskupas ir kardinolas
* Juan Pardo de Tavera (1539–1545), Toledo arkivyskupas
* Juan García de Loaysa y Mendoza (1546), Sevilijos arkiyskupas
* Fernando Valdés (1547–1566), Sevilijos arkivyskupas
* Diego de Espinosa (1567–1572), Siguensos vyskupas
* Gaspar de Quiroga (1573–1594), Toledo kardinolas ir arkivyskupas
* Jerónimo Manrique de Lara (1595), Avilos vyskupas
* Pedro de Portocarrero (1596–1599), Kalahoros ir Kordobos vyskupas
* Fernando Niño de Guevara (1599–1602), Sevilijos arkivyskupas ir kardinolas
* Juan de Zúñiga (1602), Kartachenos vyskupas
* Juan Bautista de Acevedo (1603–1608), arkivyskupas *in partibus infidelium*
* Bernardo de Sandoval y Rojas (1608–1618), Toledo kardinolas ir arkivyskupas
* Luis de Aliaga (1619–1621)
* Andrés Pacheco (1622–1626), Kuenkos vyskupas
* Antonio de Zapata (1627–1632), Burgoso kardinolas ir arkivyskupas
* Antonio de Sotomayor (1632–1643), Damasko arkivyskupas
* Diego de Arce y Reinoso (1643–1665), Plasensijos vyskupas
* Pascual de Aragón (1665), Toledo arkivyskupas
* Juan Everardo Nithard S.J. (1666–1669), Edesos arkivyskupas ir kardinolas
* Diego Sarmiento de Valladares (1669–1695), Plasensijos vyskupas
* Juan Tomás de Rocabert (1695–1699), Valensijos arkivyskupas
* Baltasar de Mendoza y Sandoval (1699–1705), Segovijos vyskupas
* Vidal Marín (1705–1709), Seutos vyskupas
* Antonio Ibáñez de la Riva Herrera (1709–1710), Saragosos arkivyskupas
* Francisco Giudice (1711–1716), kardinolas
* José de Molines (1717)
* Felipe de Arcemendi (1718), pasiūlytas Pilypo V, tačiau pareigų neužėmė
* Diego de Astorga y Céspedes (1720), Barselonos vyskupas
* Juan de Camargo (1720–1733), Pamplonos vyskupas
* Andrés de Orbe y Larreátegui (1733–1740), Valensijos arkivyskupas
* Manuel Isidro Manrique de Lara (1742–1746), Kompostelos Santjago arkivyskupas
* Francisco Pérez de Prado y Cuesta (1746–1755), Teruelio vyskupas
* Manuel Quintano Bonifaz (1755–1774), Farsalos arkivyskupas
* Felipe Beltrán Serrano (1775–1783), Salamankos vyskupas
* Agustín Rubín de Ceballos (1784–1793), Chaeno vyskupas
* Manuel Abad y Lasierra (1793–1794), Astorgos vyskupas ir Selimbrijos arkivyskupas
* Francisco Antonio de Lorenzana (1794–1797), Toledo kardinolas ir arkivyskupas
* Ramón José de Arce (1798–1808), Burgoso ir Saragosos arkivyskupas
* Francisco J. Mier y Campillo (1814–1818), Almerijos vyskupas
* Jerónimo Castellón y Salas (1818–1820), Tarasonos vyskupas
Georgijus Žukovas

**Georgijus Konstantinovičius Žukovas** (, 1896 m. lapkričio 19 d. arba gruodžio 1 d. – 1974 m. birželio 18 d.) – Tarybų Sąjungos maršalas, kuris buvo tapęs Generalinio štabo viršininku, Vyriausiojo kariuomenės vado pavaduotoju, gynybos ministru, politbiuro nariu. Per Antrąjį pasaulinį karą jis dalyvavo daugelyje mūšių, o karo pabaigoje vadovavo 1-ajam Baltarusijos frontui mūšyje dėl Berlyno.

## Biografija
Gimė Strelkovos kaime Kalugos gubernijoje rusų valstiečių šeimoje. 1915 m. buvo pašauktas į Rusijos imperijos kariuomenę. Pirmojo pasaulinio karo dalyvis, apdovanotas Georgijaus kryžiumi. Buvo sužeistas. Raudonosios armijos gretose dalyvavo Rusijos pilietiniame kare. Tarnavo kavalerijoje. Po Antrojo Pasaulinio karo Žukovas, kaip labai populiarus lyderis, buvo laikomas grėsme Stalino kultui ir apkaltintas nelojalumu nusiųstas vadovauti Odesos daliniams, toliau nuo Maskvos. Tačiau po Stalino mirties maršalas grįžo ir tapo gynybos ministru.

1944 m. balandžio 10 d. pirmasis apdovanotas Pergalės ordinu.

1994 m. Rusijos Federacijos Prezidento įsakymu įsteigtas ordinas, pavadintas Georgijaus Žukovo garbei.

## Išnašos

|-
Tomás de Torquemada

**Tomas de Torkemada** (*Tomás de Torquemada*, g. 1420 m. Valjadolide – m. 1498 m. rugsėjo 16 d. Aviloje) – Ispanijos dominikonų ordino vienuolis, karalienės Izabelės nuodėmklausys, pirmasis ir žymiausias Ispanijos generalinis inkvizitorius. 

## Biografija
Tiksli gimimo vieta nėra žinoma. Laikoma, kad gimė Valjadolide ar šalia šio miesto esančiame Torkemados kaimelyje dominikonų ordino tarnautojo šeimoje. Labai jauname amžiuje tapo dominikonų vienuoliu, įgijo bažnytinį išsilavinimą. Nuo 1459 m. tapo dominikonų vienuolyno Santa Cruz la Real prioru. Maždaug šiuo metu susipažino su būsimąja Ispanijos karaliene Izabele, padėjo sudaryti jos ir Aragono karaliaus Ferdinando II santuokos. Tapo karalienės nuodėmklausiu, taip pat artimiausiu jos sąjungininku ir patarėju. 1483 m. popiežius Sikstas IV T. de Torkemadą paskyrė Kastilijos ir Aragono, o nuo 1486 m. Valensijos ir Katalonijos generaliniu inkvizitoriumi. Siekdamas Ispanijos politinės ir religinės vienybės plėtė inkvizicijos veiklą. Suformavo inkvizicijos kodeksą, organizacinę struktūrą, inkvizicijos teismo eigą. Kiekvienas krikščionis nuo 12 (mergaitės) ir 14 (berniukai) metų buvo tinkamas patraukti inkvizicijos teisman. Persekiojo musulmonus, 1492 m. iš Ispanijos išvarė žydus. Torkemada pasižymėjo fanatizmu ir neperkalbamumu, buvo itin asketiškas, nepaperkamas, nekreipė dėmesio į autoritetus. Per savo valdymo laikotarpį Torkemada ~2200 žmonių autodafė būdu atvedė į tikėjimą.

Po mirties Tomas de Torkemada tapo inkvizicijos ir krikščioniškojo fanatizmo simboliu. Sebastiano de Olmedo kronikoje aprašomas kaip „eretikų kūjis, Ispanijos šviesa, savo šalies išganytojas ir ordino garbė“.

## Šaltiniai
Slovakija Eurovizijoje

**[[Slovakija]] [[Eurovizija|Eurovizijos dainų konkurse]]** dalyvavo 7 kartus. Debiutavo 1994 m. ir nepasiekė aukštesnio įvertinimo negu 18 vieta. Slovakija po trijų labai nesėkmingų bandymų pasitraukė iš konkurso. Po 11 metų pertraukos, 2009 metais Slovakija nusprendė grįžti į Euroviziją.

## Istorija

### 1994–1998 m.

Slovakija planavo debiutuoti konkurse 1993 metais, tačiau šaliai reikėjo pereiti specialią atranką *Kvalifikacija za Millstreet*. Šioje atrankoje dalyvavo septynios šalys, iš kurių Eurovizijoje dalyvaus tik tris pirmąsias vietas užėmusios šalys. Slovakija šiame etape užėmė ketvirtą vietą, todėl teko laukti dar vienerius.

Slovakijos dainos 1994–1998 m. nebuvo labai sėkmingas, 1994 m. užimtą 19 vieta, 1996 m. 18 vieta ir 1998 m. 21 vieta. Po 1998 m. konkurso transliuotojas STV nusprendė pasitraukti iš konkurso.

### 2009–2012 m.

1994–1998 metais šalies transliuotojas STV dalyvius pasirinkdavo uždaru būdu. 2009 metais pirmą kartą surengė nacionalinį finalą. Finalą, kuris vyko 2009 m. kovo 8 d., laimėjo Kamil Mikulčík ir Nela Pocisková su daina „Leť tmou“. Eurovizijos pusfinalyje duetas užėmė 18 vietą iš 19 dalyvių. Nacionalinis finalas taip pat naudotas 2010 metais, o uždaras pasirinkimo būdas 2011–2012 m. Po sugrįžimo šalis nei karto nepateko į finalą, o 2012 m. liko paskutinė pusfinalyje.

### 2013–dabar

2012 m. gruodžio 4 d., RTVS paskelbė apie pasitraukimą iš 2013 m. Eurovizijos.

Nuo to laiko Slovakija nebedalyvauja konkurse. Į žurnalistų užklausimus apie šalies galimybes grįžti į konkursą netolimoje ateityje RTVS atsako neigiamai.

## Dalyvavimas

## Balsavimų istorija 1994–2012

## Išnašos

## Nuorodos
Mea Culpa

***Mea Culpa*** (iš lot. k. „mano kaltė“, maldoje lietuviškai verčiama kaip „esu kalta(s)“) – populiari lotyniška frazė, kilusi iš katalikiškos mišių maldos *[[Confiteor]]*:

: *Confiteor […] quia peccavi nimis cogitatione, verbo et opere: mea culpa, mea culpa, mea maxima culpa.*

: (*Išpažįstu…kad aš daug kartų nusidėjau mintimis, žodžiais ir darbais: esu kaltas, esu kaltas, esu labai kaltas*).

Tikintieji, tardami šią frazę triskart mušasi į krūtinę.
Asas (reikšmės)

Žodis **asas** gali reikšti:

* asas – skandinavų panteono dievas;
* asas – naikintuvo pilotas, numušęs daug priešo orlaivių;
* asas – kažkurios srities aukščiausios klasės profesionalas;
* asas – varinė S. Romos moneta;
* asas – senovinis vokiškas ar olandiškas svorio matas (apytiksliai nuo 1 iki 0,4 g);
* Asas – ugnikalnis Japonijoje;
* Asas – miestas Japonijoje.
Toledas

**Toledas** – miestas centrinėje Ispanijoje, Kastilijoje, prie Tacho upės, 70 km į pietus nuo Madrido. Provincijos centras. Toledas vienas svarbiausių istorinių ir kultūrinių Ispanijos centrų. Yra XIII a. katedra, *Santa María la Blanca* ir *El Transito* sinagogos, mečetė. *Alcázar de Toledo* tvirtovė – Karolio I (Karolio V, Šv. Romos imperijos imperatoriaus) rūmai-tvirtovė stovi ant buvusių romėnų, vestgotų ir musulmonų tvirtovių pamatų.

## Istorija
Toledas () buvo vestgotų Ispanijos karalystės sostine.

VIII a. miestą užėmė maurai ir prijungė prie Kordobos kalifato. Šiam subyrėjus, Toledas XI a. suklestėjo kaip nepriklausoma valstybė (taifa), viena didžiausių iš visų tuometinių taifų. Tolede (tada vadintas *Tulaytulah*) klestėjo tiek arabų, tiek žydų, tiek europiečių kultūros.

1085 m. Alfonsas VI grąžino miestą krikščioniams ir vėliau pavertė Kastilijos sostine. Toledas buvo svarbus ginklų gamybos centras. 1561 m. sostinę perkėlus į Madridą Toledo reikšmė sumenko.

1986 m. miestas dėl savo kultūrinės, istorinės ir architektūrinės reikšmės įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Pukeikis

**Pukeikis** (arba **Buteikis**, ) – XIII a. pr. lietuvių kunigaikštis.

Turėjo valdų Deltuvoje. Su jo vardu veikiausiai sietinas Buteikių piliakalnis. Manoma, jo kaip ir kitų Deltuvos kunigaikščių valdos įėjo į Lietuvių žemių konfederaciją. Su kitais lietuvių kunigaikščiais dalyvavo sudarant 1219 m. Lietuvos ir Voluinės taikos sutartį.

## Šaltiniai
32 m.

**32** m. buvo keliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.

## Pasaulyje
### Įvykiai

* Pirmuoju popiežiumi išrinktas Apaštalas Petras (1-64 m.), laikoma, kad popiežiaus pareigas ėjo iki 67 m.

### Gimtadieniai
* **[[Balandžio 28]]** d. – Otonas, dar vadinamas **Marku Salvijumi Otu Cezariu Augustu**, buvo Romos imperatorius tris mėnesius nuo 69 m. sausio 15 d. iki balandžio 16 d. Jis buvo antrasis imperatorius iš Keturių imperatorių metų (m. 69 m.).

### Nuorodos
Automagistralė M19 (Ukraina)

**Automagistralė M19** () – tarptautinis Ukrainos greitkelis, prasidedantis sienos kirtimo punkte su Baltarusija „Domanovė“ (Voluinės sritis) ir besibaigiantis sienos kirtimo punkte su Rumunija „Tereblečanė“ (Černivcių sritis). Sutampa su europiniu  (Klaipėda-Aleksandropolis) greitkelio dalimi.

Prasideda sienos kirtimo punkte su „Domanove“, kerta Ratnę, Kovelį, Rožysčę, Lucką (visi Voluinės srityje), Dubną (Rivnės sritis), Kremenecą, Zbaražą, Ternopilį, Čortkivą, Zaleščikus (visi Ternopilio srityje, Černivcius bei pasibaigia sienos kirtimo punkte su „Tereblečanė“ (Černivcių srityje; toliau į Bukareštą Rumunijoje)

Bendras ilgis – 503,9 km, su privažiavimais – 509,1 km.
Drūtgalys

**Drūtgalys** – užpakalinė šaulių ginklo ar pabūklo (minosvaidžio) vamzdžio dalis su šovinio lizdu.

Pabūklai ir šaunamieji ginklai skirstomi į dvi grupes pagal tai, pro kur į vamzdį įstumiamas šovinys (šaudmuo):
* užtaisomi pro drūtgalį. Dauguma šiuolaikinių šaulių ginklų ir pabūklų priklauso šiai grupei. Išimtis – lengvieji ir vidutiniai minosvaidžiai, kurie praktiškai visi yra užtaisomi pro žiotis.
* užtaisomi pro žiotis. Tokie buvo praktiškai visi senieji šaunamieji ginklai ir parakinė artilerija. Dabar per žiotis užtaisomi lengvieji ir vidutiniai minosvaidžiai.

## Pabūklai ir minosvaidžiai
Pabūklų ir sunkiųjų minosvaidžių drūtgalys jungiasi su spyna. Drūtgalyje yra šovinio lizdas, į kurį užtaisant įstumiamas unitarinis ar kitoks šovinys. Drūtgalys, užrakintas spyna, atlaiko šūvio metu susidarančių parako dujų spaudimą ir nukreipia jas pirmyn, didindamas iššaunamo sviedinio greitį.

Drūtgalys būna sujungtas su atošliaužos mechanizmais.
Lengvojo minosvaidžio drūtgalis turi dugną ir neturi spynos. Jis jungiamas su minosvaidžio atramine plokšte.

Šiuolaikinių pabūklų drūtgaliai dažniausiai būna atskira pabūklo dalis. Drūtgaliai ant paties vamzdžio būna užsukami ar įsukami:
* Užsukamieji drūtgaliai užsukami ant vamzdžio ar jo gaubto išorinių sriegių. Dažnai toks užsukamas drūtgalys su vamzdžiu jungiamas specialia sriegine mova. Tokie moviniai drūtgaliai būdingi šiuolaikinei sausumos artilerijai.
* Įsukamieji drūtgaliai dažniausiai naudojami stambaus kalibro pabūkluose su stūmoklinėmis spynomis.
Mažo kalibro pabūklų drūtgaliai dažnai yra vientisi su visu vamzdžiu.

## Šaulių ginklai
Šaulių ginklų drūtgalys yra užpakalinė vamzdžio dalis, kurioje yra šovinio lizdas ir lizdo užrakinimo grioveliai ar kiti elementai, prie kurių jungiasi užrakinama spyna.
Tortosa

: *Tortosa viduramžiais vadintas Sirijos miestas [[Tartusas]].*

**Tortosa** – miestas šiaurės rytų Ispanijoje, pietų Katalonijoje, Taragonos provincijoje, prie Ebro upės.

## Istorija
Tortosa po Kordobos kalifato suirimo, XI a. keletą kartų iškovojo nepriklausomybę kaip atskira karalystė (taifa). Kurį laiką ją valdė gretima Saragosa, o 1092 m. užėmė Denija, po kurios valdymo įia įsitvirtino Almoravidai.

Tortosa atkovota iš maurų 1148 m.

## Šaltiniai
Julijonas Būtėnas

**Julijonas Būtėnas** (1915 m. kovo 24 d. Dovydai, Joniškėlio valsčius, Biržų apskritis – 1951 m. gegužės 22 d. Rūdšilio giria prie Lekėčių) – Lietuvos žurnalistas, pasipriešinimo okupaciniams režimams veikėjas.

## Biografija
Brolis Petras Būtėnas. Baigė Linkuvos gimnaziją, 1933–1936 m. Vytauto Didžiojo universitete studijavo teisę. 1937 m. baigė Karo mokyklą.

Nuo 1934 m. bendradarbiavo dienraštyje „Rytas“, dirbo jo redakcijoje. 1936–1940 m. dienraščio „XX amžius“ užsienio politikos apžvalgininkas. Lietuvą okupavus TSRS, 1940 m. rugpjūčio mėn. atvykęs į Berlyną tapo Lietuvos aktyvistų fronto (LAF) nariu. 1941 m. kovo mėn. įstojo į LAF kovos padalinį – Tautinio darbo apsaugą. 1941 m. birželio mėn. grįžęs į Lietuvą dirbo LAF informacijos štabe, buvo pogrindžio dienraščio „Į laisvę“ redakcijos narys. Taip pat Vytauto Didžiojo universiteto Filosofijos fakulteto Žurnalistikos katedros jaunesnysis asistentas. Nuo 1942 m. gegužės mėn. kaip „Į laisvę“ korespondentas – lietuvių antinacinio pogrindžio ryšininkas Berlyne. 1943–1944 m. dienraščio „Ateitis“ korespondentas.  1944 m. Vietinės rinktinės štabo karininkas spaudos ir informacijos reikalams. 1944 m. nacių kalintas Salaspilio, Gdynės koncentracijos stovyklose; pabėgo.

1945 m. Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto (VLIK) Informacijos biuro vedėjas Vokietijoje, Eltos biuletenių redaktorius, kartu bendradarbiavo leidiniuose „Tėviškės žiburiai“, „Mažasis židinys“ ir kt. 1946–1948 m. dirbo VLIK Informacijos tarnyboje Pfulingene. Rašė į Lietuvių fronto bičiulių sąjūdžio ir kt. spaudą. Nuo 1947 m. Lietuvių žurnalistų sąjungos vicepirmininkas. Nuo 1949 m. dirbo VLIK kariniame skyriuje Miunchene (slapyvardis Stevė, Margis). 1950 m. spalio 3 į Lietuvą palydėjo partizano J. Lukšos (slap. Daumantas) desantą ir grįžo. 1951 m. balandžio 19 d. su J. Kukausku parašiutais nusileido į Kazlų Rūdos miškus. Žuvo išduotas. 1999 m. leitenantas (po mirties).

## Įvertinimas
* 1999 m. Vyčio Kryžiaus ordino Komandoro kryžius; po mirties.

## Šaltiniai