open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Japoninė liepa

**Japoninė liepa** (*Tilia japonica*) – dedešvinių (*Malvaceae*) šeimos, liepų (*Tilia*) genties lapus metantis medis. Natūraliai paplitusi Rytų Kinijoje ir Japonijoje. Ji dažniausiai randama kalnuose iki 2000 m aukščio. Išoriškai panaši į mažalapę liepą, tad iš pradžių buvo aprašyta kaip jos japoniškas variantas. Mažalapė liepa turi 82, o japoninė – 164 chromosomas. Be to, kiek skiriasi jų žiedo ir lapo išvaizda. Naujausi tyrimai rodo, kad japoninė liepa labai svarbi palaikant bendrą grybų ir augalų šaknų tinklą Japonijos miškuose.

Japoninė liepa yra Nagano miesto simbolis.

## Išnašos
Vilainių tiltas

**Vilainių tiltas** – automobilių transporto tiltas Kėdainių miesto šiaurės rytinėje dalyje, paribyje su Vilainiais, kelyje  (J. Basanavičiaus g. tęsinyje), nutiestas per Nevėžį.

Vilainiuose buvo įsikūręs Kėdainių dvarui priklausęs palivarkas. Susisiekimas su dvarviete per Nevėžį nuo miesto pusės vyko kitoje vietoje. Pagal istorinio žemėlapio duomenis, senasis kelias vedė apie 0,45 km į šiaurę nuo dabartinio tilto, Polderio gatvės (žvyrkelio atšakos nuo Kėdainių arenos) tęsinyje.
 
Šiuolaikinis Vilainių tiltas – gelžbetoninis, trijų angų, sijinės konstrukcijos transporto statinys, pastatytas 1956 m. Tuomet tiltas buvo penkių tarpatramių, su vidurinėje angoje įmontuota 11 m ilgio intarpine sija. Jo skerspjūvyje - monolitinė briaunotoji plokštė su trimis išilginėmis sijomis.

Po 1985 m. vykusios rekonstrukcijos tilto važiuojamoji dalis, atramos buvo praplatintos. Rekonstruojamoje dalyje buvo karpytasis, 70,54 m ilgio. Tilto perdangos konstrukciją rekonstruotos dalies skerspjūvyje sudarė keturios tėjinio profilio sijos.

Paskutinį kartą Vilainių tiltas rekonstruotas 2022–2023 m. Statybos darbus atliko rangovas AB „HISK“. Praktiškai buvo pastatytas naujas tiltas: pakeista, praplatinta perdanga, sustiprintos bei praplatintos atramos, iki 2,5 m išplatinti šalitilčiai, rekonstruoti pylimų šlaitų tvirtinimo elementai.
 Statybų metu šalia objekto buvo pastatytas laikinas pontoninis tiltas pėstiesiems, iškelti ESO elektros tinklai ir įrenginiai.


2025, Vilainiai, ant tilto.jpeg|Reginys ant tilto nuo miesto pusės
Vilainiai, ant tilto. Poilsis.jpeg|Viena iš 4 atokvėpio vietų ant tilto


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Sąrašas:Tiltai per Nevėžį
Moldavijos I lyga

**Moldavijos I lyga** () – 2-osios pakopos Moldavijos futbolo lyga. Varžybos vyksta vieningoje lygoje.

## Istorija

Lyga įkurta 1992 m. Moldavijai gavus nepriklausomybę.

## Čempionai

*  – Nistru Otaci
*  – Vilia Briceni
*  – MHM-93 Chisinau
*  – Constructorul Chisinau
*  – Locomotiva Basarabeasca
*  – Moldova-Gaz Chisinau
*  – Sheriff Tiraspol
*  – Zimbru-2 Chisinau
*  – Sheriff-2 Tiraspol
*  – Sheriff-2 Tiraspol
*  – Dacia Chisinau
*  – Tiligul Tiraspol
*  – Steaua Chisinau
*  – Dinamo Bender
*  – Zimbru-2 Chisinau
*  – Zimbru-2 Chisinau
*  – Sheriff-2 Tiraspol
*  – Viitorul Orhei
*  – FC Costuleni
*  – Locomotiva Balti
*  – Sheriff-2 Tiraspol
*  – Veris Draganesti
*  – Saxan Ceadir-Lunga
*  – Sheriff-2 Tiraspol
*  – Spicul Chiscareni
*  – Sheriff-2 Tiraspol
*  – Victoria Bardar
*  – Codru Lozova
*  – FC Floresti
*  – FC Balti
*  – Sheriff-2 Tiraspol
*  – Dacia Buiucani
*  – FC Floresti


## Nuorodos
* 
* Moldova Liga 1 (Soccerway.com)
* Divizia-a.md
Upeluris

**Upeluris** arba **Ubeluris** (*Upelluri*, *Ubelluri*) – pirmapradis milžinas huritų mitologijoje.

*Ulikumio giesmė* – vienintelis tekstas, kur jis minimas; tai vienas iš nedaugelio huritų tekstų, suteikiančių žinių apie šios tautos kosmologinį pasaulėvaizdį. Tikėta, kad Upeluris jau egzistavęs, kai buvo atskirti dangus ir žemė (padėti ant jo nugaros), ir kad gyvenęs „Tamsiojoje Žemėje“ (huritų požemio pasaulis). Vardas baigiasi huritų k. priesaga -*luri*, kaip ir kalnų deivės Leluri bei Impaluri, jūrų dievo Kiašės *sukkal* (patarnaujančios dievybės), taip pat kai kurių huritų kalnų ir akmenų pavadinimų.

*Ulikumio giesmė* dabartinius laikus pasiekė prastai išlikusių fragmentų huritų kalba ir išsamesnio vertimo į hetitų kalbą pavidalais. Pasak jos, pabaisa Ulikumis įtaisomas ant dešiniojo Upelurio peties, tai padaro *Irširra* (galbūt laikytinos gimdymo ir pribuvėjystės deivėmis), Kumarbio tarnaitės, kad pabaisa galėtų augti nepastebėta Kumarbio priešo Tešubo sąjungininkų, pvz., Šimigio. Vėliau, norėdamas sužinoti, kaip įveikti Ulikumį, Upelurį susiranda dievas Ea, ir paklausia, ar šis žinąs, kas per pabaisa auga ant jo nugaros. Paaiškėja, kad Upeluris iš pradžių nieko nepajutęs, bet ilgainiui ėmęs jausti nepatogumą (to nebuvę net atskiriant dangų ir žemę). Tolesnė lentelės dalis pažeista, o kitoje išlikusioje teksto dalyje Upeluris nebeminimas.

Teigiama, kad graikų Atlantas kosmologijoje atlieka panašu vaidmenį kaip Upeluris.

## Išnašos

## Šaltiniai
* 
* 
*
Makedonijos II futbolo lyga

**Makedonijos II futbolo lyga** () – 2-osios pakopos Šiaurės Makedonijos futbolo lyga. Varžybos vyksta vieningoje lygoje.

## Istorija

Lyga įkurta 1992 m. Makedonijai gavus nepriklausomybę. 1993–2000 ir 2017–2022 m. sezonuose varžybos vyko 2 zonose (Rytų ir Vakarų).

## Čempionai

*  – Ljuboten Tetovo
*  – Kozuf Gevgelija ir FK Ohrid
*  – Pobeda Valandovo ir Makedonija Skopje
*  – Bregalnica Stip ir Skendija Tetovo
*  – Borec Veles ir FK Skopje
*  – Osogovo Kocani ir Rabotnicki Skopje
*  – FK Kumanovo ir Napredok Kicevo
*  – Belasica Strumica ir Skendija Tetovo
*  – FK Kumanovo
*  – Tikves Kavadarci
*  – Baskimi Kumanovo
*  – Bregalnica Stip
*  – Vellazerimi Kicevo
*  – Pelister Bitola
*  – Milano Kumanovo
*  – Horizont Turnovo
*  – Teteks Tetovo
*  – Skendija Tetovo
*  – 11 Oktomvri Prilep
*  – Pelister Bitola
*  – Makedonija Gorce Petrov
*  – Sileks Kratovo
*  – Shkupi Skopje
*  – Pobeda Prilep
*  – Pandev Strumica
*  – Belasica Strumica ir Makedonija Gorce Petrov
*  – Borec Veles ir FC Struga
*  – nebaigtas dėl pandemijos
*  – Bregalnica Stip ir FK Skopje
*  – Pobeda Prilep ir Sileks Kratovo
*  – Voska Sport Ohrid
*  – Besa Dobri Dol


## Nuorodos
* 2. MFL previous seasons (MacedonianFootball.com)
* Macedonia Second League (Soccerway.com)
Ibn al Haitamas

**Ibn al Haitamas** arba ***Ibn al Haisamas***, pilnas vardas ***Abu Ali al Chasanas ibn al Chasanas ibn al Haitamas*** (, ~965 – ~1040 m.), europietiškuose šaltiniuose minimas kaip ***Alhasenas*** () – senovės arabų mokslininkas, matematikas, astronomas, daugiausia prisidėjęs tyrinėjant optiką.

## Biografija
Gimė Basroje (dabartinis Irakas). Pasak istoriko Ibn al Kifčio, Ibn al Haitamą į Egiptą pasikvietė „pakvaišęs kalifas“ al Hakimas, kad mokslininkas pagrįstų savo teiginį, jog galįs valdyti Nilo tėkmę. Ibn al Haitamas nukeliavęs iki pat pietinių Egipto sienų ir pamatęs, kad užtvankos ant Nilo pastatyti nesugebės. Pabūgęs dėl kalifo bausmės, jis apsimetė pamišusiu ir iki pat kalifo mirties gyveno neišeidamas iš namų. Pasak istoriko, Ibn al Haitamas vertęsis daugiausia rankraščių perrašinėjimu.

## Darbai
Nėra sutariama, kiek ir kokių veikalų Ibn al Haitamas parašė per savo gyvenimą. Dalis tyrinėtojų mano, kad buvę du Ibn al Haitamai – al Chasanas ibn al Chasanas – matematikas, rašęs apie optiką, ir Muchamadas ibn al Chasanas – astronomas ir filosofas, parašęs autobiografiją ir išvardinęs savo veikalus.

Ibn al Haitamas parašė du traktatus apie Euklido „Pradmenis“ – „Euklido elementų problemų spendimai“ (*Ḥall shukūk fī Kitāb Uqlīdis*) ir „Komentaras apie Euklido elementų prielaidas“ (* Sharḥ muṣādarāt Kitāb Uqlīdis*). Jame autorius aptaria Euklido teorijas ir pasiūlo joms naujus sprendimus. Žymiausias al Haitamo astronominis veikalas – „Apie pasaulio sąrangą“ (*Hayʾat al-ʿālam*). Jame pateikiama, kaip Ptolemėjaus „Almagestą“ galima suprasti to meto gamtos filosofijos šviesoje. Žymiausias Ibn al Haitamo veikalas – „Optikos knyga“ (*Kitāb al-manāẓir*). Joje, remdamasis Ptolemėjaus „Optika“, Ibn al Haitamas pritaria, kad vaizdas atsiranda šviesai atsispindėjus nuo objektų ir pakliuvus į akis. Veikale suformuoti atsispindėjimo dėsniai, pateikiami eksperimentai keičiant šviesos kritimo kampus bei įtraukiant nuokrypius. Refrakcija apibūdinama kaip šviesos išsikraipymas judant per skirtingo tankio terpes. Mokslininkas taip pat aptarė Mėnulio šviesos, vaivorykštės, halo susidarymo principus, šviesos prigimtį.

Ibn al Haitamo „Optikos knyga“ Rytuose išgarsėjo tik po to, kai XIV a. pr. matematikas Kamalas al Din Abul Chasanas Muchamadas ibn al Chasanas al Farisis parašė jai komentarą. Vakaruose ji išversta anksčiau, apie XIII a. pr., anoniminio autoriaus. Veikalas padarė įtaką Rodžeriui Beikonui, Johanesui Kepleriui. Taip pat parengta keletas lotyniškų „Pasaulio sąrangos“ vertimų.

## Šaltiniai
Čipubecu

**Čipubecu** () – Japonijos miestelis, esantis Hokaido saloje, Soračio subprefektūroje. Jis yra maždaug už 10 km nuo Fukagavos. 2020 m. miestelyje gyveno 2 329 žmonės.

## Istorija
Prieš japonams atvykstant į šią vietovę, čia gyveno ainų tauta.

1959 m. Čipubecu kaimas tapo miesteliu.

## Gyventojai

## Išnašos

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
Abu al Chasanas al Ašarijus

**Abu al Chasanas al Ašarijus**, pilnas vardas ***Abu al Chasanas Ali ibn Ismailas ibn Išakas al Ašarijus*** (, ~873–935 m.) – musulmonų teologas, vienas jų scholastinės teologijos atstovų, ašaritų mokyklos įkūrėjas.

Gimė Basroje (dabar Irakas), vieno iš Mahometo bičiulių Abu Musos al Ašarijaus šeimoje. Mokėsi pas Basros mutazilitus, buvo Abu Ali al Džubajaus mokinys. Tuo metu sudarė veikalą „Musulmonų teologiniai požiūriai“ (*Maqālāt al-Islāmīyīn*), kuriame surinko įvairias to laikmečio teologines nuostatas. Būdamas keturiasdešimties ir tapęs iškiliu teologu, al Ašarijus atmetė mutazilitų teologiją ir pasuko prie labiau ortodoksinio islamo. Savo naujas nuostatas išdėstė veikale „Švytinčioji knyga“ (*Kitāb al-Luma*), kuriame polemizavo su savo buvusiais bendraminčiais. 915 m. al Ašarijus persikėlė į Bagdadą, kur sukūrė savo svarbiausią veikalą „Pareiškimas apie religijos principus“ (*Ibānah ʿan uṣūl ad-diyānah*). Sostinėje turėjo daug mokinių, kurie vėliau išplėtojo ašarizmo teologiją.

Svarbiausias al Ašarijaus teiginys: Alachas yra realus, o Koranas – amžinas. Tuo pagrįsta ašaritų laisvos valios koncepcija (Alachas sukūrė darbus, veiksmus, o žmonės juos tik atlieka), kuri tapo viena pagrindinių islamo doktrinų. Į islamo teologiją integravo racionalistinę metodologiją.

## Šaltiniai
Kėdainių geležinkelio viadukas

**Kėdainių geležinkelio viadukas** – geležinkelio viadukas Kėdainiuose, kertantis centrinę J. Basanavičiaus gatvę, stovintis geležinkelio ruožo kreivėje tarp Kėdainių geležinkelio stoties (1 km) ir Geležinkelio tilto per Nevėžį. Viadukas stūkso Kėdainių tvenkinio ir Centrinio stadiono prieigose.

Geležinkelio viadukas gelžbetoninis, apie 30 m ilgio. Tai trijų tarpatramių statinys, kurio vidurinį tarpatramį sudaro arka. Bėgių kelias nutiestas arkinės konstrukcijos viršuje. Užpiltinius ramtus virš judrios miesto gatvės jungia lenktos formos nešančioji konstrukcija – monolitinė gelžbetoninė arka. Virš jos skliauto įrengtos vertikalios laikančiosios atramos ir briaunotoji perdangos plokštė. Viaduku nutiesti vienkelio plačiojo geležinkelio bėgiai, pakloti ant pabėgių su balastinio grunto (skaldos) sluoksniu. Statinio kraštus riboja ištisinės metalinės tvorelės. J. Basanavičiaus gatvė (kelio  dalis) po juo nutiesta dviejų eismo juostų, su šaligatviais. Kelio pylimo kūgiai arkos galuose sutvirtinti betono plytelėmis. Viaduko prieigose pastatyti transporto priemonių aukštį iki 3,5 m ribojantys ženklai.

## Istorija

Sankt Peterburgo–Varšuvos geležinkelio atšaka nuo Radviliškio iki Kaišiadorių nutiesta 1871 m., turėjusi didelės įtakos provincinio Kėdainių miestelio atgimimui. Geležinkelio viaduką statyti buvo sumanyta tarpukariu, tiesiant naują kelią į Panevėžį. 1936 m. pradėta statyti viaduką, turėjusį prasilenkti su tiesiamu Aukštaičių plentu iš Kėdainių į Panevėžį. Naujasis geležinkelių transporto statinys buvo skirtas užtikrinti netrukdomą judėjimą ties ta vieta, kur geležinkelis kirto plentą. 1938 m. spalio 6 d. buvo užbaigti viaduko betonavimo darbai. Lapkričio 6 d. pirmasis traukinys sėkmingai pervažiavo viaduką ir nuo tos dienos viaduką pradėjo eksploatuoti.

Pirmąjį viaduką 1944 m. rugpjūčio mėnesį vokiečių kariuomenė, besitraukdama iš Kėdainių, susprogdino. Vėliau, užėjus rusų armijai, vokiečių belaisviai pastatė laikiną, medinį, kuriuo galėjo važinėti traukiniai. Manoma, kad dabar stovintis viadukas buvo pastatytas pagal pirmojo viaduko projektą.

2018 m. naujai įrengtas geležinkelio viaduko apšvietimas: sumontuota keturiolika LED šviesos šaltinių, keičiančių spalvas.

## Galerija


Bėgiai, viadukas, Kėdainiai.jpeg|Plačiojo geležinkelio vėžė ant viaduko
Kėdainiai, glž. viadukas.jpeg|Statinio atraminės dalys virš arkos
Kėdainiai. Glž. viadukas.jpeg|Cisternų sąstatas ant viaduko


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Kėdainiai praeityje *miestai.net*
* Kėdainių viaduko statyba (žurnalas „Geležinkelininkas“ 1938 m.) *miestai.net*
* Kėdainiai 1945–1990 (sovietmečio nuotraukos). Geležinkelio viadukas, apie 1950 m. *miestai.net*
Kevin Bukusu

**Kevinas Bukusu** (*Kevin Vangu Phambu Bukusu*; g. 2001 m. vasario 27 d.) – angoliečių kilmės Vokietijos ir Angolos futbolininkas, gynėjas. Kitados atstovavo įvairaus amžiaus Vokietijos jaunimo rinktinėms. O vėliau pakviestas atstovauti Angolos nacionalinei rinktinei.

## Karjera
Jaunystėje priklausė Alemannia Aachen, Westwacht Aachen ir Bayer 04 Leverkusen jaunimo ekipoms.

2020 m. profesionalo karjerą pradėjo NEC Nijmegen (Nyderlandai). Nuomos pagrindais buvo perleistas Helmond Sport.

2022 m. persikėlė į Austriją ir rungtyniavo Wolfsberger AC jaunimo, bei pagrindinėje komandose.

### „Žalgirio“ klubas
2024 m. vasario 2 d. oficialiai pranešta, kad pasirašyta sutartis su Žalgirio klubu. 

2024 m. vasario 17 d. pasirodė pranešimai apie galimą K. Bukusu išvykimą.

2024 m. vasario 20 d. oficialiai pranešta, kad žaidėjas palieka klubą.

### Vėlesnė karjera
2024 m. vasarą prisijungė prie VfB Lübeck (Vokietija). 2024 m. spalio 18 d. pelnė įvartį Regioninės lygos rungtynėse prieš BW Lohne. Bukusu pelnė pirmąjį susitikimo įvartį ir jo atstovaujamas klubas išsiveržė į priekį (1-0). Liubeko klubas nugalėjo varžovus rezultatu 3-1.

2025 m. rugpjūčio mėn. persikėlė į RFC Seraing (Belgija). Pasirašyta vienerių metų sutartis.

## Išnašos

## Nuorodos
* SOCCERWAY
* Weltfussball
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
Latvijos futbolas 2024 m.

**[[Latvijos futbolas]] [[2024]] m.**
*  prasidėjo 2024 m. kovo 8 d., baigėsi lapkričio 9 d.
* s turnyras prasidėjo 2024 m. balandžio 14 d., finalo rungtynės įvyko 2024 m. spalio 30 d.

## Lygos

|-
| 1-oji || 2024 m. Latvijos aukščiausioji lyga || RFS Riga || Riga FC || Auda Kekava || 10 ||  
|-
| 2-oji || 2024 m. Latvijos I lyga || Super Nova Riga || RFS II Riga || JDFS Alberts Riga || 14 ||  
|-
| 3-oji || 2024 m. Latvijos II lyga || Super Nova-2 Riga || FK Jelgava-2 || Augšdaugava Ilūkste || 16 || 
|-
| 4-oji || 2024 m. Latvijos III lyga || FK Livani || Leevon-2 Saldus || Rigas fotbal skola || 39 || 
|}

### [[Virslyga]]

Virslyga – aukščiausioji futbolo lyga. Sezonas prasidėjo 2024 m. kovo 8 d., paskutiniojo turo rungtynės sužaistos 2024 m. lapkričio 9 d. 2024 m. rungtyniavo 10 komandų. FK RFS tapo Latvijos čempionais. Galutinė lentelė:

2024 m. balandžio 19 d. Valmiera klubui skirtas trijų taškų nuobauda. Klubas įpareigotas gražinti įsiskolinimus žaidėjams, ir kitiems kreditoriams iki 2024 m. spalio 11 d. Priešingu atveju grėsė 25 taškų atėmimo nuobauda.

Pereinamosiose rungtynėse dėl teisės žaisti 2025 m. Latvijos aukščiausioje lygoje kovojo Grobiņas SC ir JDFS Alberts. Grobiņas SC nugalėjo varžovus bendru dviejų rungtynių rezultatu 4-3 ir išsaugojo vietą aukščiausioje lygoje.

### [[Sieviešu futbola līga]]

Sieviešu futbola līga (arba Latvijos moterų futbolo lyga, ) – pirmos pakopos, aukščiausioji moterų futbolo lyga. Moterų futbolo lyga vyko pagal sistemą pavasaris–ruduo. Turnyras vyko trijų ratų sistema. 2024 m. dalyvavo 8 ekipos.

Čempionėmis tapo Riga futbolininkės. Galutinė lentelė:

## Taurės

|-
| 2024 m. Latvijos futbolo taurė || RFS Riga || Auda Kekava || 4-2 (prat.) || 50 ||  
|-
| 2024 m. Latvijos futbolo supertaurė || Riga FC || RFS Riga || 1-1 (baud. 5-4) || 2 ||  
|}

### Nacionalinė taurė

Latvijos futbolo taurė () – pagrindinis futbolo taurės turnyras Latvijoje. Finale FK RFS varžovus palaužė pratęsimo metu ir iškovojo trofėjų.

----

----

----
----

### Supertaurė

Sezono pradžioje dėl Latvijos futbolo supertaurės susirungė 2023 m. čempionai RFS Riga ir taurės laimėtojai Riga FC – pastarieji ir laimėjo supertaurę, nugalėjo 11 m baudinių serijoje.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Latvijos futbolo federacijos svetainė
* Latvia 2024 (Rsssf.org)
Žeimelio plytinė

**Žeimelio plytinė** – buvusi plytų gamybos įmonė Žeimelyje. Veikė su pertraukomis nuo XIX a. vidurio iki 1962 m. Plytinės pagamintomis plytomis sumūryti senieji Žeimelio pastatai, o čerpėmis dengti jų stogai.

Dalis plytinės pastatų išlikę, juose įsikūrusi gyvenamoji sodyba (Plytinės g. 5). Plytinę mena Plytinės gatvė miestelio šiaurinėje dalyje.

## Istorija
Plytinę Žeimelyje įkūrė Žeimelio dvaro savininkai. Pagal tai, kada miestelyje pradėti statyti plytų mūro namai, spėjama, kad plytinė pradėjo veikti kunigaikščių Lyvenų, nusipirkusių dvarą XIX a. viduryje, laikais. Tuo metu plytinę sudarė degyklos pastatas, pašiūrė-džiovykla, arklinis maniežas-presas ir prievaizdo namas. Gamintos aukštos kokybės, tamsiai raudonos spalvos, dviejų rūšių (5 ir 7 svarų) plytos ir čerpės. Sezono metu dirbdavo po keliasdešimt samdytų darbininkų arba dvaro baudžiauninkų.

Molį plytoms imdavo į pietus nuo plytinės, kraudavo į vežimus ir veždavo prie preso. Prese sumaldavo, kad neliktų grumstelių ir po to formuodavo plytas. Kol nebuvo preso, molį mindavo arkliais ir kojomis, plytas gamindavo rankomis. Iš preso plytas sukraudavo džiūti pašiūrėje, kur jos apie porą savaičių džiūdavo. Išdžiūvusias degdavo krosnyje 12 parų, po to palikdavo 3 savaitėms ataušti.

Apie 1906 m. dvarą kartu su plytine perėmė Vilniaus žemės bankas. Gamyba pradėjo smukti, kol visai nutrūko. 1938 m. plytinę nusipirko Žeimelio kunigas T. Radžius ir agronomas A. Gaška. Naujieji šeimininkai atstatė sugriuvusią degyklą, pastatė dar dvi pašiūres-džiovyklas, vietoj arklinio maniežo prie preso įrengė garo katilą, nutiesė į molduobes bėgius, kuriais arkliai traukdavo vežimus su moliu. Dėl to, kad baigėsi kokybiškas molis, arba dėl to, kad trūko gerų specialistų, plytų kokybė krito, nebegamintos ir čerpės.

1944 m. įmonė nacionalizuota, priklausė vietiniam pramkombinatui. Dirbo 12 žmonių, per metus buvo pagaminama 250–300 tūkst. plytų. Plytos gamintos mažesnės, o jų kokybė dar pablogėjo: nebebuvo plytoms tinkamo molio. 1961 m. plytinę kaip priedą prie malūno nusipirko „Komunaro“ kolūkis. Gamyba beveik nutrūko, bet bandyta plytinę atgaivinti. Tačiau joje įdarbinti eiliniai kolūkiečiai (prityrusių darbininkų nebebuvo) pridarė daug broko, ir 1962 m. plytinė uždaryta.

## Šaltiniai
Suva (mitologija)

**Suva** () – dievybė senovės arabų mitologijoje. Paminėta Korane (71:23) drauge su Vadu, Jagusu, Jauku ir Nasr kaip dievybė, kurią garbino pranašo Nuho (Nojaus) tautiečiai.

Greičiausiai ši dievybė laikyta bandų globėja. Ji buvo žinoma ir šiaurinėje, ir pietinėje Arabijoje, tačiau svarbiausia šventovė buvo Ruhate (šiaurės vakarų Arabija). Suvą garbino Hidžazo Chuzailio gentis. Dievybę garbino ir kai kurios pietinės arabų gentys. Aktyviai garbinta iki islamo atsiradimo. VI a. būta Suvos šventovių, tačiau daugelį iš jų sunaikino musulmonai. Ruhate stovėjusi Suvos šventykla paliepus Mahometui sugriauta 630 m. sausio mėn. (pagal musulmonų kalendorių 8-ųjų m. 9-ąjį mėn.).

## Išnašos

## Šaltiniai
*
Jaukas (mitologija)

**Jaukas** () – viena iš dievybių, kurias, pasak Korano, garbino žmonės Nuho (Nojaus) laikais. Minimas Nuho suroje: *Sumanė jie didelį sąmokslą ir tarė: „Neatsižadėkite savųjų dievų: Vado, Suvos, Jaguso, Jauko ir Nasr.“*

Pranešimai, kad Jauko stabas vaizdavo žirgą, veikiausiai nepatikimi. Kai kurie Korano komentatoriai Jauką, kaip ir Jagusą, laikė sudievintu senovės didvyriu arba pamaldžiu žmogumi. Pasakojama, kad jam mirus, Šaitanas pasiūlęs gentainiams padirbdinti Jauko atvaizdą. Ilgainiui statulą imta garbinti. Ši legenda tikriausiai spalvingai vaizduoja, kaip iš tiesų iš protėvių kulto susiklostęs senovės arabų panteonas.

Kaip ir Jagusas, veikiausiai laikytas dievybe, „teikiančia lietų“. Jauką garbino Jemeno Hamdano genčių sąjunga ir kai kurios kitos Jemeno gentys. Stabas buvo laikomas Haivano kaime.

## Išnašos

## Šaltiniai
*
Mansafas

**Mansafas** () – patiekalas, gaminamas ir valgomas Levanto šalyse: Palestinoje, Irake, Sirijoje. Jordanijoje laikomas nacionaliniu patiekalu. Tai – jogurtiniame padaže troškinta aviena, kuri patiekiama ant ryžių ir duonos. Tai – šventinis patiekalas, tiekiamas per vestuves, gimtadienius, Eid ul-Fitrą, Eid ul-Adhą ir pan.

Terminas kildinamas iš arabiško žodžio reiškiančio „didelis padėklas“. Gaminant šį patiekalą, paruošiamas skystis iš sukietinto jogurto džamido, kuriame troškinami avienos gabalėliai. Tiekiant ant padėklo dedama plokščia duona (pvz. markukas), ant jos – virti ryžiai, ant kurių išdėliojama aviena. Viskas gausiai sulaistoma jogurtiniu padažu ir apibarstoma migdolais ar kitais riešutais.

Tradiciškai mansafas buvo verdamas visai kaimo bendruomenei dideliame puode, kuriam būdavo kuriamas laužas lauke. XX a. pabaigoje įvykę technologiniai patobulinimai leidžia jį gaminti namuose, mažesniais kiekiais, atskirai kiekvienoje šeimoje. Visi sėdėdami aplink mansafo lėkštę valgo jį iš vieno indo. Mansafas valgomas dešiniąja ranka imant ryžių gumulėlį su mėsa ir mirkant jį į padažą. Kairioji tuo metu yra už nugaros. Pastaruoju metu jis gali būti valgomas iš atskirų lėkščių ir naudojant stalo įrankius.

## Istorija ir kultūra

Mansafas kilo iš dykumų beduinų gyvensenos. Iš pradžių tai buvo tiesiog ilgai sultinyje troškinta mėsa, patiekiama su plokščia duona ir apipilama sviestu ghi. Per XX a. patiekalas patyrė daug transformacijų. XX a. pradžioje jį papildė bulguras. Vėliau jį palaipsniui pakeitė ryžiai, kurie amžiaus viduryje išpopuliarėjo Jordanijoje. Iš pradžių jie buvo maišomi su bulguru, o vėliau tapo svarbiausia patiekalo sudėtine dalimi. Paskutiniai patobulinimai įvyko XX a. antroje pusėje, kuomet mėsa pradėta troškinti džamido sultinyje. Jis suteikia patiekalui daugiau skonio, verdant mėsa išsimarinuoja.

Jordanijoje laikoma, kad skaniausias mansafas verdamas Salte ir Karake. Yra ir kitų regioninių variantų. Akabos uoste jis gaminamas su žuvimi, o šiaurinėje Jordanijoje kartais naudojama vištiena. Didžiuosiuose miestuose vietoj kieto jogurto vartojamas paprastas (toks patiekalas vadinamas *shakreyyeh*).

Jordanijoje mansafas visada buvo svarbus ne tik kaip šventinis patiekalas, bet ir kaip svarbus valgis gentims derantis dėl paliaubų (*atwa*) ar taikos (*ja’ha*). Susitaikymu laikoma, kuomet susipriešinusių genčių vadai susitinka kartu, paaukoja avį ar ožką, kš kurios pagaminamas mansafas. Jordanijos mansafo gaminimo ir valgymo tradicija 2022 m. įrašyta į UNESCO nematerialaus pasaulio paveldo sąrašą.

## Kitos pasaulio paveldu pripažintos susijusios tradicijos
* Plovas (2016,  / 2016, )
* Kuskusas (2020, , , , )
* Čebudžienas (2023, )
* Ačekė (2024, )
* Košaris (2025, )

## Nuorodos
Nizami Gandžavi

**Nizami Gandžavi** (), pilnas vardas ***Abu Muchamadas Iljasas ibn Jusufas*** (~1141–1209 m.) – viduramžių persų poetas, mąstytojas.

## Biografija
Biografinių duomenų išlikę mažai. Gimė dabartinio Azerbaidžano mieste Gendžėje. Priklausė viduriniajam miestiečių sluoksniui, įgijo gerą išsilavinimą. Turėjo daug literatūros, istorijos, teologijos, filosofijos, medicinos, astrologijos, matematikos, geografijos žinių. Nuo jaunumės rašė eiles. Visą gyvenimą praleido Gendžėje. Rūmų poetu netapo, gyveno iš nedidelių išmokų, kurias jam mokėjo įvairūs didikai už juos pašlovinančius eilėraščius.

## Kūryba
Ankstyvojoje poezijoje (išliko tik dalis divano: 6 kasidos, 116 gazelių, 30 rubajatų) Nizami aukštino žmogaus dvasinį ir fizinį grožį. Sukūrė poemas *Paslapčių saugotoja* (parašyta tarp 1173 ir 1180 m.; sudaro 20 skyrių, tai didaktinė filosofinė poema be vientiso siužeto, parašyta sudėtinga kalba), *Chosrovas ir Širinė* (parašyta 1181 m., šiai poemai itin būdingas psichologizmas), *Leili ir Medžnūnas* (parašyta 1192 m., sukurta arabų legendos apie nelaimingą Leilos ir Kayso meilę motyvais), *Septynios gražuolės* (parašyta 1197 m., kūrinio savitumas atsiskleidžia per jame naudojamą spalvų ir astralinę simboliką), *Iskandernamė* (2 dalys, parašyta apie 1200 m., pagrindinis veikėjas Iskandaras yra Aleksandro Makedoniečio prototipas, šioje poemoje sukurtas idealaus valdovo paveikslas, gausu filosofinių svarstymų apie pasaulio kilmę ir sąrangą, aukštinamas Sokrato, Platono, Aristotelio mokymas ir mokslas apskritai, aprašyta socialinė utopija – fantastinė šalis su idealia visuomene, kurios modelis pagrįstas socialine tvarka ir lygybe).

Nizami kūryboje aukštinamos dorybės – kilnumas, išmintis, paprastumas, laisvė, garbingumas, draugystė, tauri meilė, smerkiamas turtų, galios gviešimasis, nelygybė. Poetas buvo kritiškas panegiriniam rūmų poezijos stiliui, savo tekstuose nevengė liaudies kalbos, papročių. Ryški sufizmo, graikų filosofijos įtaka.

## Palikimas
Nizami kūryba išpopuliarėjo ir padarė didelę įtaką visame persų kultūros pasaulyje – Irane, Azerbaidžane, Afganistane, Tadžikistane, Pakistane, Indijoje. XX a. Nizami tapo viena svarbiausių Azerbaidžano kultūros figūrų – jo vardu pavadintas Azerbaidžano literatūros muziejus, gatvės, stotys, poetas vaizduojamas ant šalies banknotų, šalia Gendžės esantis Nizami mauzoliejus – populiarus turistinis, kultūrinis objektas.

## Šaltiniai
MSK Rominta Gołdap

**Geldapės „Rominta“** – Lenkijos futbolo klubas iš Geldapės (Varmijos Mozūrų vaivadija). 

## Istorija
Sporto klubas įkurtas 1948 metais. Nuo 1949 m. futbolo komanda dalyvavo Lenkijos futbolo čempionatuose. 

1952 m. pateko į trečią pakopą. Vėlesniais metais žaidė regioninėse pirmenybėse. 

Nuo 1974–1975 m. sezono žinomi **„Rominta“** pavadinimu.

Nuo 2022–2023 m. sezono rungtyniavo Lenkijos ketvirtoje lygoje (V pakopa). 

2024 m. sausio 27 d. draugiškose rungtynėse prieš Suvalkų „Wigry“ pralaimėjo triuškinančiu rezultatu 1-12.

## Spalvinė gama

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai
* Namuose žaidžia tradicine apranga. 

## Sezonai

|}
* Šaltiniai: RSSSF duomenų bazė.

## Išnašos

## Nuorodos

* Oficiali klubo svetainė
* facebook paskyra
* SOCCERWAY
* Transfermarkt 
* Straipsnis apie klubą (lenk.)
Agnė Deveikytė

**Agnė Deveikytė** – vestuvinių suknelių dizainerė, moteriškų drabužių kūrėja.

## Išsilavinimas
2005–2011 m. mokėsi VDA, baigė bakalauro studijas ir apgynė magistro laipsnį.

## Veikla
* 2016 m. išleido naują naująją rudens-žiemos kolekciją „Investicija į save“;
* 2017 m. laimi pirmąją vietą vestuvinių suknelių konkurse “Kitokia vestuvinė suknelė”;  
* 2021 m. sukūrė prabangių šilkinių chalatų kolekciją moterims; 
* 2021 sukūrė trumpų vestuvinių suknelių kolekcija;
* 2022 m. pristatė naują vestuvinių suknelių koleciją;;
* 2023 m. pristatė naują proginių suknelių kolekciją;;

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Asmeninė svetainė
Surviliškio–Kazokų tiltas

**Surviliškio–Kazokų tiltas** – buvęs automobilių transporto tiltas per Nevėžį, jungęs Surviliškio (Kėdainių raj.) ir Kazokų kaimus (Krekenavos sen., Panevėžio raj.). Pastatytas tarpukaryje, per Antrąjį pasaulinį karą susprogdintas. Išlikusios tilto griuvėsių betoninės liekanos abiejuose krantuose ir upės vagoje, privažiavimo kelio fragmentai.

Kazokuose pastatyti lankytino objekto ženklai ir apžvalgos aikštelė, pasiekiami iš kelio . 

Kazokų tiltą suprojektavo inžinierius Pranciškus Markūnas. Tiltas per Nevėžį ties Surviliškiu buvo pastatytas 1932 m. Statiniui panaudotas gelžbetonis, jis buvo vienos angos. Pagrindinė konstrukcija, jungusi upės krantus – arka. Tiltas buvo 57,6 m ilgio bei 6 m pločio. Tilto statybos kainavo 54 200 Lt.

Susisiekimui tarp dviejų seniūnijų – Surviliškio ir Krekenavos – pastatytas dabartinis pėsčiųjų tiltas Surviliškyje, kabantis už 0,75 km (pasroviui).  Pasvarstoma dėl buvusio tilto atstatymo.

## Nuotraukos

Vaizdas:Vaizdas į kita upes pusė nuo apžvalgos aikštelės.jpg|Vaizdas į kitą upės pusę nuo apžvalgos aikštelės


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Sąrašas:Tiltai per Nevėžį
* Surviliškio tiltas *efoto.lt*
* Tilto vieta žemėlapyje *[[maps.lt]]*
Staniūnų miškas

**Staniūnų miškas**, arba **Kaizerlingo miškas** – miškelis Panevėžio rajono savivaldybėje, Velžio seniūnijoje; Registrų centro duomenimis – Vyčių kaimo teritorijoje. Vakarinis miško pakraštys įsiterpia į Panevėžio miestą. Iš visų pusių apsuptas gyvenviečių: Panevėžio vakaruose, Dembavos šiaurėje, Vyčių rytuose, Staniūnų pietuose. Miškas valstybinis, priklauso Panevėžio miškų urėdijai, Paežerio girininkijai. 

Populiari Panevėžiečių lankymosi vieta. Miške nutiesti vaikščiojimo takai, įrengtas memorialas nacių organizuotų žudynių aukoms atminti. Dalį miško užima sanitarinė zona su geriamojo vandens gręžiniais.

## Istorija
Iki XX a. trečiojo dešimtmečio pradžios miškas priklausė Staniūnų dvarui ir ją valdžiusiai vokiečių Kaizerlingų giminei. Per 1922 m. žemės reformą dalis dvaro žemės nusavinta, miškas atiteko Miškų ūkio departamentui. Tarpukariu buvo mėgiama panevėžiečių poilsio vieta.

1941 m. liepos 21 d. miške įvykdytos nacių valdžios organizuotos masinės žudynės: vokiečių kareiviai ir Panevėžio baltaraiščių būrys sušaudė ir užkasė 103 vyrus ir moteris – 70 žydų, 23 lietuvius, 9 rusus ir 1 lenką. Manoma, kad dauguma jų buvo sovietiniai aktyvistai ir komunistai. 1979 m. žudynių vietai paženklinti atidengtas memorialas. 1993 m. žudynių vieta, kapas ir skulptūrinis memorialas įtraukti į Kultūros vertybių registrą.

1945 m. gegužės 29 d. miškelyje sovietų represinių struktūrų darbuotojai žiauriai nužudė 13 ūkininkų.

## Memorialas
Memorialą sudaro 9 ąžuoliniai 5–8 m aukščio stogastulpiai (buvo 10, vienas neišliko) su skulptūriniais dekorais. Sukurtas keturiolikos liaudies meistrų, vadovaujamų Panevėžio vyriausiojo dailininko Vido Žigo, pagal tautodailininko Kazio Nemanio eskizus, atidengtas 1979 m. rugsėjo 1 d. 1984 m. pagal K. Nemanio projektą papildytas rodykle prie kelio, stogastulpiu prie vartų ir suolais. 2006 m. restauruotas.

## Šaltiniai
Borisas Nadeždinas

**Borisas Borisovičius Nadeždinas** (; 1963 m. balandžio 26 d. Taškente) – Rusijos politikas, dėstytojas (fizikas), Rusijos Federacijos Valstybės Dūmos deputatas.

## Biografija
B. Nadeždinas gimė tuometinėje Uzbekijos TSR, muzikos mokytojos ir fiziko šeimoje. B. Nadeždino motina žydė, jis taip pat turi rusiškų, ukrainietiškų, lenkiškų, rumuniškų šaknų.

Studijavo fiziką, bet vėliau pasuko į teisę ir politiką. Žlugus Sovietų Sąjungai, buvo Dolgoprudno tarybos nariu.

Prezidentaujant Borisui Jelcinui, buvo tuometinio premjero Sergejaus Kirijenkos (vėliau tapo V. Putino administracijos vadovu), padėjėjas. B. Nadeždinas dažnai keitė partijas, o rinkimus į šalies Dūmą nuo 2003 m. pralaimėdavo.

2005 m. B. Nadeždinas priklausė iniciatyvinei grupei, rinkusiai parašus dėl buvusio Rusijos naftos kompanijos „Jukos“ generalinio direktoriaus Michailo Chodorkovskio dalyvavimo Dūmos rinkimuose. 2007 m. po rinkimų į Dūmą B. Nadeždinas tvirtino turįs įrodymų, kad rinkimų rezultatai buvo klastojami.

2008–2011 m. B. Nadeždinas priklausė Kremlių remiančiai partijai „Dešinysis reikalas“.

Prieš 2021 m. Rusijos Dūmos rinkimus partija „Teisingoji Rusija“ suvažiavime B. Nadeždiną iškėlė kandidatu į Valstybės Dūmos deputatus Dmitrovo vienmandatėje rinkimų apygardoje. B. Nadeždinas pelnė 17,12 % balsų ir liko antras.

### Dalyvavimas 2024 m. prezidento rinkimuose
2024 m. kandidatavo į Rusijos Prezidento postą.

2023 m. spalio 6 d. socialinėje žiniasklaidoje buvo paskelbta apie Boriso Nadeždino dalyvavimą 2024 m. prezidento rinkimuose. 2023 m. spalio 31 d. Nadeždinas paskelbė, jog kandidatuos kaip Pilietinės iniciatyvos partijos () atstovas.

2024 m. sausio 31 d. Borisas Nadeždinas atnešė jo kandidatūrą remiančius parašus į Centrinę rinkimų komisiją. Tai buvo paskutinė diena, kai galima pateikti parašus rinkimų dalyviams. Pasak jo, parašai buvo surinkti daugiau nei 120 miestuose, iš viso surinkta 208 000 parašų, iš kurių 105 000 buvo atnešta į komisiją. Prieš atnešdamas parašus, jis sakė kalbą, kurioje teigė, kad „dar niekada Rusijos istorijoje nebuvo taip, kad prezidento kandidato kampanija remtųsi vien aukomis“.

Borisas Nadeždinas teigia ir pats nesuprantąs, kodėl už oponavimą karui nebuvo nedelsiant suimtas. Savo rinkiminėje programoje jis teigia, jog būtina nutraukti „specialią karinę operaciją“ (karą) prieš Ukrainą ir pradėti taikos derybas. Jis taip pat mano, jog Rusija nėra apgulta tvirtovė ir būtina atkurti draugiškus santykius su Vakarų Europa.

## Šaltiniai
Svinos tunelis

**Svinos tunelis** () – povandeninis tunelis po Svinos upe Svinouiscyje, Lenkijoje. Tunelis jungia Uznamo ir Volino salas bei pratęsia nacionalinį kelią *DK93*. Anksčiau šios dvi miesto dalys buvo pasiekiamos tik keltu. Tunelis nutiestas 38 m žemiau jūros lygio.

## Istorija

2006 m. Lenkijos vyriausybė užbaigė galimybių studiją tunelio statybai. 2011 m. tunelio projektas sustabdytas dėl ekonominių sunkumų, bet 2016 m. projektavimo darbai atnaujinti. 2018 m. rugsėjo 17 d. pasirašyta sutartis su statybų bendrove Porr dėl tunelio statybos. Pirminė planuota tunelio statybos kaina - 793,186 mln. PLN. Tunelio atidarymas planuotas 2022 m. rugsėjį, bet dėl užsitęsusių darbų atidėtas.

2023 m. birželio 30 d. Svinouiscio tunelis oficialiai atidarytas. Galutinė statybų kaina siekė 915 mln. PLN, iš kurių 775.6 mln. skyrė Europos Sąjunga.

## Šaltiniai
Skapiškio herbas

**Skapiškio herbas** – pagrindinis Skapiškio miestelio ir Skapiškio seniūnijos (Kupiškio rajono savivaldybė) heraldikos atributas, kuriame pavaizduoti du svarbiausi miestelio simboliai – varpas ir šv. Laurynas.

## Aprašas

Sidabriniame herbo skyde įdėtas raudonas varpas, ant kurio pavaizduota auksinė šv. Lauryno figūra. Sidabras heraldikoje reiškia vandenį, tyrumą, dorą. Vanduo simboliškai mena Skapiškio legendą – Skapiškio ežere nuskendusius ir skambančius iki šiol varpus. Raudona varpo spalva simbolizuoja vietos žmonių drąsą ir narsą ginant Lietuvos valstybę – 1863–1864 m. sukilimo, Lietuvos partizaninio pasipriešinimo laikotarpiu. Auksinė spalva heraldikoje simbolizuoja saulę, dvasinį turtą, dieviškąją išmintį.

## Simbolika

Skapiškio herbe varpas simbolizuoja buvusios Skapiškio šv. Lauryno Kankinio bažnyčios varpų legendą, kurią savo eilėraštyje „Užkeiktas Skapiškio varpas“ įamžino Maironis. Kasmet Skapiškio bažnyčioje vyksta šv. Lauryno atlaidai. Ant varpo šono pavaizduota šv. Lauryno figūra. Jis simboliškai laiko kankinių palmės šakelę ir grotas. Šv. Laurynas buvo paguldytas ant grotų virš žarijų ir pasmerktas žiauriai mirčiai. Šis šventasis nuo pirmųjų amžių yra labiausiai garbinamas Romos kankinys.

## Istorija

Herbas Lietuvos prezidento Gitano Nausėdos dekretu Nr. 1K-1453 patvirtintas 2023 m. rugsėjo 26 d. Herbo etalono autorius – dailininkas Rolandas Rimkūnas.

## Šaltiniai
Vidiškių herbas

**Vidiškių herbas** gali reikšti:
* Ignalinos rajono Vidiškių herbas;
* Ukmergės rajono Vidiškių herbas.
Kareivonių herbas

**Kareivonių herbas** – pagrindinis Kareivonių kaimo (Varėnos rajono savivaldybė) heraldikos atributas.

## Aprašas

Skydas dvylikos laukų, kurie išdėstyti po keturis trijose eilėse. Kiekviename jų vaizduojama po ąžuolo lapą. Laukai perskelti. Jų sidabrinėje dešinėje vaizduojama lapo pusė žalia, o žalioje kairėje – lapo pusė sidabrinė.

## Simbolika

Herbas simbolizuoja ąžuolyną, kuris ne tik atspindi kaimo praeitį, bet ir dabar kuriamas bendruomenės, šeimos tradicijas, kaimo gyventojų susitelkimą.

## Istorija

2023 m. lapkričio 29 d. herbą dekretu Nr. 1K-1494 patvirtino prezidentas Gitanas Nausėda. Herbo etalono autorius – dailininkas Arvydas Každailis.

## Šaltiniai
Vidiškių herbas (Ukmergė)

**Vidiškių herbas** – pagrindinis Vidiškių miestelio ir Vidiškių seniūnijos (Ukmergės rajono savivaldybė) heraldikos atributas.

## Aprašas

Herbe pavaizduotos dvi heroldinės garbingosios pirmojo pogrūpio figūros – kaspinai. Heroldinės figūros sukuriamos herbinį skydą dalijant taisyklingomis linijomis į skirtingų spalvų laukus.

## Simbolika

Sidabrinis kaspinas simbolizuoja vandenį, o auksinis – kelią. Tokiu būdu herbas atspindi Vidiškių lokalizaciją prie Šventosios upės ir svarbaus XIX a. veikusio Sankt Peterburgo–Varšuvos pašto kelio.

## Istorija

2023 m. gruodžio 11 d. herbą dekretu Nr. 1K-1502 patvirtino Lietuvos prezidentas Gitanas Nausėda. Herbo etalono autorius – dailininkas Juozas Galkus.

## Šaltiniai
Moseušis

**Moseušis** () – Japonijos miestelis, esantis Hokaido saloje, Soračio subprefektūroje. Jis yra maždaug už 9 km nuo Fukagavos. 2020 m. miestelyje gyveno 2 693 žmonės.

## Istorija
1923 m. Moseušis atsiskyrė nuo Fukagavos miestelio.

1952 m. Moseušio kaimas tapo miesteliu.

## Gyventojai

## Išnašos

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
Uriū

**Uriū** () – Japonijos miestelis, esantis Hokaido saloje, Soračio subprefektūroje. 2020 m. miestelyje gyveno 2 389 žmonės.

## Pavadinimas
Miestelio pavadinimas kilęs iš ainų kalbos, tačiau tiksli pavadinimo kilmė neaiški. Vienas iš galimų variantų – *Urir-o-pet* – reiškia „kormoranų upė“.

## Istorija
1892 m. įkurtas Uriū kaimas.

1961 m. Uriū kaimas tapo miesteliu.

## Gyventojai

## Išnašos

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
Numata (Hokaidas)

**Numata** () – Japonijos miestelis, esantis Hokaido saloje, Soračio subprefektūroje. 2020 m. miestelyje gyveno 2 909 žmonės.

Pagrindinė miestelio pramonės šaka – žemės ūkis (ypač ryžių auginimas). Iki 1970-ųjų miestelyje buvo išgaunama akmens anglis.

## Pavadinimas
Miestelis pavadintas Kisaburo Numatos (), ryžių pirklio iš Tojamos prefektūros, prisidėjusio prie vietovės plėtros, vardu.

## Istorija
1914 m. kaimas atsiskyrė nuo Hokuriū.

1947 m. Numatos kaimas tapo miesteliu.

## Gyventojai

## Miestai partneriai
Miestai, su kuriais Numata yra užmezgusi partnerystės ryšius:

*  Port Hardis, Kanada (nuo 1994 m.)

## Išnašos

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
Maxima (reikšmės)

**Maxima** gali reikšti: 

* Maxima grupė – lietuviška mažmeninės prekybos įmonė; 
* Maxima (programinė įranga) – atvirojo kodo (AK) kompiuterinė algebros sistema, skirta simbolinių išraiškų manipuliacijai, diferencijavimui, integravimui;

Taip pat: 

* Maxima Modrica – Bosnijos ir Hercegovinos futbolo klubas iš Modričos.
Gruzdžių kapinių koplyčia

**Gruzdžių kapinių koplyčia** –  buvusi koplyčia, stovėjusi Šiaulių rajone, Gruzdžiuose, parapijos kapinėse Kapų gatvėje. 1946 m. nugriauta ir išvežta į Kužius (Šiaulių raj.), kur panaudota Kužių Švč. Mergelės Marijos Gimimo bažnyčios atstatymui. Medinė kapinių koplyčia buvo antras pagal reikšmę sakralinis pastatas Gruzdžiuose. Koplyčių tyrinėtoja Algė Jankevičienė pabrėžė profesionalų Gruzdžių koplyčios baroko stilių. Koplyčia buvo įgavusi bažnyčiai būdingą vaizdą. 
 
## Istorija

1797 m. grafo Zubovo žemėje ant kalnelio buvo įrengtos naujos kapinės. Jos driekėsi miestelio šiauriniame pakraštyje, maždaug už 0,7 km nuo Gruzdžių bažnyčios. 1811 m. klebonas Jurgis Vaitkevičius su parapijiečiais jose pastatė medinę koplyčią. Pagal 1826 m. sudarytų inventorių duomenis, koplyčios pastatas turėjo du didelius ir tris mažus apvalius langus, priekiniame fasade buvo iškeltas didelis dažytas bokštelis, stogas dengtas malksnomis. Koplyčia turėjo vargonėlius, presbiterijoje stovėjo altorius su Nukryžiuotojo skulptūra.

1844 m. šaltiniuose paminėta apie pakitusią koplyčios architektūrą. Ant stogo stūksojo didelis, raudonai dažytas kupolas. 1848 m. sausio 15 d. caro administracijos potvarkiu leista Kauno gubernijos valdžiai kapinėse pastatyti didesnę koplyčią. Tuo pačiu iškelta sąlyga, kad naujoje koplyčioje nebūtų nuolatinio klebono ir mišios būtų laikomos tik už mirusiuosius. Naujos kapinių koplyčios pastatymas inventoriuose datuojamas 1848–1851 m. Kapinių koplyčią statė meistras Juozas Mocius iš Gruzdžių apylinkės pagal parengtą projektą. Koplyčia stovėjo prie pagrindinio tako, atgręžta į didingus mūrinius kapinių vartus.

## Architektūra

Gruzdžių koplyčios architektūrai, matyt, įtaką darė XIX a. vidurio romantizmas, kuris pratęsė baroko tradicijas. Statant naująją koplyčią, buvo rekonstruotas ir papildytas senasis statinys, ypač jo pagrindinis fasadas, be to, išilginta presbiterinė dalis. Vidaus erdvė buvo vienanavė, įrengtas vienas altorius ir vargonų choras. Priekinį koplyčios fasadą formavo du šoniniai, į viršų siaurėjantys keturkampiai bokštai, kurie buvo šiek tiek ištraukti į fasado priekį ir į šalis. Jie užbaigti lėkštais keturšlaičiais stogeliais, virš kurių iškelti į viršų smailėjantys bokšteliai su geležiniais kryžiais. Tarp bokštelių įsiterpė beveik vienodo su jais aukščio frontonas su kryžiumi jo viršuje. 

Palaipsnis koplyčios fasado kilimas į viršų iš dalies pasiektas tarpsnių atskyrimu karnizinėmis juostomis. Visa fasado kompozicija pratęsė mūrinių barokinių bažnyčių tradicijas, pritaikytas medinei architektūrai. Fasadas buvo apkaltas lentomis, sujungtomis tašeliais, kurie plokštumai suteikė dekoratyvumo, išryškino durų ir langų stačiakampes angas. Šoninius fasadus skaidė dideli langai ir medinės mentės. Galinį fasadą užbaigė trisienė apsidė. 

## Literatūra

* A. Jankevičienė. Lietuvos medinės bažnyčios, koplyčios ir varpinės. – Vilnius: VDA leidykla, 2007– ISBN 978-9955-624-89-9.

## Šaltiniai
Soračis (reikšmės)

**Soračis** gali reikšti:

* Soračio subprefektūra –  subprefektūra, priklausanti Hokaido prefektūrai Japonijoje;
* Soračio apskritis – apskritis, padalinta tarp Soračio ir Kamikavos subprefektūrų, Hokaido prefektūroje, Japonijoje;
* Hideaki Sorachi (g. 1979 m.) – „Gintama“ mangos kūrėjas;
Hokuriū

**Hokuriū** () – Japonijos miestelis, esantis Hokaido saloje, Soračio subprefektūroje. 2020 m. miestelyje gyveno 1 724 žmonės.

Čia yra didžiausi saulėgrąžų laukai Japonijoje, kuriuose liepos ir rugpjūčio mėnesiais žydi daugiau kaip milijonas saulėgrąžų.

## Istorija
1961 m. Hokuriū kaimas tapo miesteliu.

## Gyventojai

## Išnašos

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
Sužionių herbas

**Sužionių herbas** – pagrindinis Sužionių kaimo ir Sužionių seniūnijos (Vilniaus rajono savivaldybė) heraldikos atributas.

## Aprašas

Sužionys įsikūrę ypač turtingoje gamtoje. Čia telkšo ežerai ir upės, stūkso miškai. Šioje vietovėje ir jos apylinkėse gyvena ir peri į Lietuvos Raudonąją knygą įrašyti paprastieji jūriniai ereliai.

## Simbolika

Herbo projektui pasirinktas simbolis – paprastasis jūrinis erelis, gyvenantis ir perintis Sužionių apylinkėse, įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą. Paukščio raudona spalva simbolizuoja praeityje vykusias Sužionių gyventojų kovas, o sidabras – vandenį.

## Istorija

2023 m. rugsėjo 26 d. herbą dekretu Nr. 1K-1454 patvirtino prezidentas Gitanas Nausėda. Herbo etalono autorius – dailininkas Rolandas Rimkūnas.

## Šaltiniai
Esašis (Hijama)

**Esašis** () – Japonijos miestelis, esantis Hokaido saloje, Hijamos subprefektūroje. 2020 m. jame gyveno 7 428 žmonės. Tai Hijamos subprefektūros administracinis centras ir vienas seniausių Hokaido miestelių.

## Geografija
Rytinė miestelio dalis yra kalnuota. Jis ribojasi su Kaminokunio, Asabu ir Otobės savivaldybėmis ir iš jo galima keltu persikelti į Okuširį.

1936–2014 m. veikė Esašio geležinkelio stotis.

## Istorija
Edo laikotarpiu Esašis klestėjo kaip silkių žvejybos miestelis. Dėl jo klestėjimo atsirado posakis: „Net Edas nėra toks užimtas kaip Esašis gegužės mėnesį“, o miestelio svečiai pasakojo, kad silkių buvo tiek daug, kad miestas nusidažė balta jūros spalva.

Šiandien Esašyje yra išlikę kelios Meidži laikotarpio iš prekybos praturtėjusių asmenų rezidencijos, įskaitant Sekikavos šeimos sodybą ir Nakamuros šeimos namą.

XIX a. pabaigoje žuvininkystė sunyko, ir miestelis bandė pakeisti pagrindinę pramonės šaką turizmu.

1955 m. prie Esašio prijungtas Tomario kaimas.

## Gyventojai

## Išnašos

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
Hijamos apskritis

**Hijamos apskritis** () – apskritis Hijamos subprefektūroje, Hokaido saloje, Japonijoje. Didžiausia gyvenvietė – Esašis. Apskrityje gyvena 14 479 žmonės, o jos plotas – 1 117,82 km² (pagal 2023 m. duomenis).

## Istorija
1879 m. liepos 23 d. įsteigta Hijamos apskritis.

1906 m. balandžio 1 d. apskrityje įkurti Asabu ir Tomario kaimai. 1955 m. vasario 11 d. Tomaris prijungtas prie Esašio miestelio.

1967 m. kovo 1 d. Kaminokunio kaimas paverstas miesteliu.

## Geografija

### Miesteliai ir kaimai
* Asabu
* Esašis
* Kaminokunis
## Išnašos

## Šaltiniai
* 角川日本地名大辞典 1 北海道
* 市町村的變遷 - 北海道［道央・道南］
Jagusas

**Jagusas** () – senovės arabų mitologijos dievybė. Minimas Korane, Nuho (Nojaus) suroje: *Sumanė jie didelį sąmokslą ir tarė: „Neatsižadėkite savųjų dievų: Vado, Suvos, Jaguso, Jauko ir Nasr.“* Anot kai kurių Korano komentatorių, tai sudievintas senovės didvyris.

Senovės arabų mitologijoje Jagusas – dievas-protėvis, teikiąs lietų. Buvo šiaurinio Jemeno Mazhidžo genčių sąjungos globėjas. Jo stabas kadaise buvęs ant Mazhidžo kalvos, pagal kurią neva pavadinta genčių sąjunga. Dėl to, kuriai atiteks stabas, įnirtingai kovojo įvairios šios sąjungos gentys, pvz., Muradas ir Mazhidžas. Paskutinis mūšis vyko ties ar-Razmu, tais pačiais metais, kaip Badro mūšis.

Dievybė panašiu vardu buvo žinoma ir šiaurinėje Arabijoje, tačiau jos šventovė buvo būtent pietuose. Ikiislamiškuoju periodu stabas buvo laikomas tai Nadžrane, tai Džuraše. Vėlesni pranešimai, kad Jagusas vaizduotas liūto pavidalu, niekaip nepatvirtinti.

## Išnašos

## Šaltiniai
*
Esašis (reikšmės)

**Esašis** gali reikšti:

* Esašis (Ivatė) – anksčiau miestas, dabar – seniūnija Ošiū mieste, Ivatės prefektūroje, Japonijoje;
* Esašis (Hijama) – miestelis, Hijamos subprefektūros administracinis centras;
* Esašis (Souja) – miestelis Soujos subprefektūroje, Japonijoje;
* Esašio apskritis – apskritis Soujos subprefektūroje, Japonijoje;
Asabu

**Asabu** () – Japonijos miestelis, esantis Hokaido saloje, Hijamos subprefektūroje. 2020 m. jame gyveno 3 592 žmonės.

## Geografija
Miestelio savivaldybė neturi priėjimo prie jūros. Ji įsikūrusi kelių upių slėniuose ir apsupta miškingų kalvų.

### Artimiausi miestai ir miesteliai

* Jakumas – šiaurėje
* Hokutas – šiaurės rytuose
* Otobė – šiaurės vakaruose
* Kikonajus – pietryčiuose
* Esašis – vakaruose
* Kaminokunis – pietuose

### Kalnai

* Taiko kalnas () (aukštis: 147 m)
* Otobės kalnas () (aukštis: 1017 m)

### Upės
Per teritoriją teka daug upių, iš kurių didžiausia – Asabu upė ().

## Ūkis
Dirbančiųjų daugiausia žemės ūkio, miškininkystės, pienininkystės ir viešajame sektoriuje.

## Istorija
Pirmieji japonų gyventojai į miestelio teritoriją atvyko 1678 m. Jis buvo įkurtas kaip miškininkų stovykla. Iškirsto miško žemę pradėta sausinti ir naudoti žemės ūkiui, vietoj stovyklos kūrėsi nuolatinė gyvenvietė.

1963 m. Asabu suteiktos miestelio teisės.

## Gyventojai

## Išnašos

## Nuorodos

* Oficiali svetainė