open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Limasava

**Limasava** () – sala Filipinuose, Visajų salyne, 6 km nuo pietinio Leitės salos galo, į vakarus nuo Panaono salos, prie Sogodo įlankos žiočių. Sala išsidriekusi iš šiaurės į pietus, užima ~7 km² plotą. Aukštis iki 200 m. Saloje įsikūrusi Limasavos gyvenvietė (Rytų Visajų regionas, Pietų Leitės provincija).

2020 m. saloje gyveno virš 7000 gyventojų. Verčiamasi žvejyba, žemės ūkiu.

1521 m. kovo 28 d. Limasavą pasiekė Fernando Magelano ekspedicija (antra jo pasiekta Filipinų sala po Homonhono). Antonijus Pigafeta salą mini kaip *Mazaua*. Čia ispanai susitiko su dviem vadais iš Karagos ir Butuano. Kovo 31 d. čia iškeltos pirmos katalikų mišios Filipinų žemėse. F. Magelanas ant aukščiausio salos kalno iškėlė kryžių. Iš Limasavos keliautojai patraukė į Sebu.

## Šaltiniai
Pagadianas

**Pagadianas** () – miestas pietų Filipinuose, Mindanao salos vakaruose, Zamboangos pusiasalyje, prie Pagadiano įlankos (Iljanos įlankos dalis). Zamboangos pusiasalio administracinio regiono ir Pietų Zamboangos provincijos sostinė. Svarbus ryžių ir kukurūzų eksporto uostas. Yra oro uostas, plentai į Zamboangą, Kotabatą. Verčiamasi daugiausia žvejyba, taip pat miškų kirtimu, kokospalmių auginimu. Yra Švč. Kūdikėlio Jėzaus katedra.

Per Pagadianą atvyksta daug sebuanų migrantų į Mindanao.

## Istorija
Miesto statusas suteiktas 1969 m.

## Šaltiniai
Ormokas

**Ormokas** () – miestas vidurio Filipinuose, Visajų salyne, Leitės salos vakariniame krante, į pietvakarius nuo Taklobano, prie Kamoteso jūros Ormoko įlankos. Yra prekybos uostas (išvežami ryžiai, kopra, cukrus), oro uostas. Maisto (cukraus, ryžių valymo, alkoholinių gėrimų) pramonė. Tai vienintelis komercinis cukranendrių auginimo centras Rytų Visajuose. Veiki Tongonano geoterminė elektrinė (galia 100 MW). Prie Ormoko yra karštųjų versmių.

## Istorija
II pasaulinio karo metais Ormokas buvo svarbiausia Japonijos tvirtovė Leitėje. 1944 m. gruodžio 10 d. miestą po sunkios kovos užėmė Daglaso Makarturo vadovaujami amerikiečiai. Ormokas atstatytas.

Miesto teisės suteiktos 1947 m. Ormoką 1991 m. lapkričio 5 d. nuniokojo po liūčių kilę dideli potvyniai (žuvo beveik 8000 žmonių). 2013 m. lapkričio 8 d. Ormokas smarkiai nukentėjo nuo taifūno „Haijanas“ sukelto vėjo ir patvankos.

## Šaltiniai
Oskaras už geriausią kostiumų dizainą

**Oskaras už geriausią kostiumų dizainą** () – vienas iš Oskarų apdovanojimų, kuriuos kasmet teikia Kino meno ir mokslo akademija (AMPAS) yra skiriamas už kino kostiumų dizainą.

Pirmą kartą apdovanojimas buvo įteiktas 1949 m. (už 1948 m. sukurtus filmus). Iš pradžių buvo sudarytos dvi atskiros apdovanojimų kategorijos juodai baltiems ir spalvotiems filmams. Nuo 1967 m. šios dvi kategorijos vėl buvo sujungtos.

Akademija vengia skirti apdovanojimą filmams, kurių veiksmas vyksta šiuolaikinėje aplinkoje.

## Apdovanojimas

Kino meno ir mokslo akademija kasmet skiria Oskarą už geriausią praėjusių metų kino filmų kostiumų dizainą. Filmai, pretenduojantys į apdovanojimą, turi atitikti daugybę kriterijų, tarp jų ir reikalavimą, kad kostiumai būtų sukurti filmo kostiumų dailininko. Pagal šį konkretų kriterijų kiekvieną pateiktą paraišką, prieš balsavimą, peržiūri Meno direktorių skyriaus kostiumų dizaineriai. Kitos taisyklės numato, kad nominantas (-ai) turi būti tik pagrindinis (-iai) kostiumų dailininkas (-ai). Penki daugiausiai balsų surinkę filmai, kurių kostiumų dizainas yra geriausias, nominuojami galutiniam ceremonijos balsavimui. Balsavime rezultatus nulemia akademijos nariai.

## Istorija

Pirmą kartą Oskaro apdovanojimas už geriausią kostiumų dizainą buvo įteiktas per 21-ą Oskarų teikimo ceremoniją, vykusią 1949 m. kovo 24 d. Apdovanojimas turėjo dvi subkategorijas: vieną – nespalvotiems filmams, kitą – spalvotiems. Per 30-ą Oskarų teikimo ceremoniją, vykusią 1958 m. kovo 26 d., šios dvi subkategorijos buvo sujungtos į vieną, nes akademija sumažino konkursinių kategorijų skaičių nuo 30 iki 24. Per 32-ą Oskarų teikimo ceremoniją ši kategorija vėl buvo padalinta į dvi, kad būtų pripažintas tiek nespalvotas, tiek spalvotas filmas. Po aštuonerių metų Oskaro apdovanojimas už geriausią kostiumų dizainą kartu su kitais dviem apdovanojimais buvo sujungti į vieną atskirą kategoriją, kurioje buvo įvertinami kino pasiekimai.

Nuo 1949 m. iki 1966 m. dauguma Oskarų apdovanojimų už geriausią nespalvoto filmo kostiumų dizainą buvo skiriami šiuolaikiniams filmams. Kita vertus, spalvoto kostiumo kategorijoje dominavo epai, fantazijos ir miuziklai. Nuo 1967 m., kai spalvotiems filmams skirta kategorija buvo sujungta į vieną bendrą kategoriją, filmai, kurių veiksmas vyksta šiais laikais, laimėjo tik tris kartus. Trys šiuolaikinio siužeto nugalėtojai buvo Kelionės su teta, Visas tas džiazas ir Priscilos, dykumos karalienės nuotykiai. Visų kitų šio laikotarpio nugalėtojų veiksmas vyko praeityje arba mokslinės fantastikos ar fantastinių filmų aplinkoje.

## Laimėtojai ir nominantai

### 1940-ieji

### 1950-ieji

### 1960-ieji

### 1970-ieji

### 1980-ieji

### 1990-ieji

### 2000-ieji

### 2010-ieji

### 2020-ieji

## Išnašos
Utenos Radijas

**Utenos Radijas** – regioninė radijo stotis, startavusi 2004 m. Gruodžio 10 d. Utenoje. Tai vienintelė vietinė radijo stotis Utenos rajone, transliuojanti 20-30 km. spinduliu aplink Uteną 103.9 MHz dažniu FM bangų ruože.

## Istorija
Radijo stotis veiklą pradėjo 2004 m. kaip **VšĮ „Indros radijas“ (Radijo stotis "IR"),** 2004-2006 m. laikotarpyje transliavusi tik miesto ribose iki 10-ies km. spinduliu aplink Uteną 101,5 MHz dažniu FM bangų ruože. Nuo 2006-ųjų iki dabar - 103,9 MHz. Radijo studijos buveinė veikė adresu Maironio g. 12.

2014 m. rugsėjo 8 d. įstaigos pavadinimas reorganizuotas į **VšĮ „Utenos radijas“**. Nuo įkūrimo stotis veikia be pertraukų, tapo svarbia regioninės žiniasklaidos dalimi.

## Veikla

„Utenos radijas“ orientuojasi į įvairaus amžiaus auditoriją. Didžiąją programos dalį sudaro pačių darbuotojų ir savanorių kuriamos laidos ir rubrikos. Kasdien transliuojamos šios programos:
* „Lietuvos estrados kiaušinienė“
* „Pirma kava“
* „Utenos pulsas“
* „Svečiuose pas jus“
* „Labos, Utena“
* ir kt.

Transliuojama muzika, aktualiausios žinios, pokalbiai bei autorinės laidos. Eteryje vyksta tiesioginis bendravimas su klausytojais. Prioritetas teikiamas visuomenės informavimui apie svarbiausius įvykius regione, Lietuvoje ir pasaulyje. Stotis bendradarbiauja su įvairiomis organizacijomis, rengia žinių ir įvykių apžvalgas, pristato vietos savivaldos naujienas, populiarina kultūrą, meną ir mokslą.

## Projektai ir savanorystė
VšĮ „Utenos radijas“ įgyvendina projektus, finansuojamus Medijų rėmimo fondo ir Utenos rajono savivaldybės.

Organizacijoje aktyviai veikia savanoriai. Jie prisideda prie laidų kūrimo, montavimo, socialinių tinklų administravimo, vizualinės komunikacijos bei kitų kūrybinių veiklų.

## Socialiniai tinklai
„Utenos radijas“ aktyviai veikia įvairiose socialinių tinklų platformose:

* Facebook: @UtenosRadijas 
* Instagram: @utenosradijas
* TikTok: @utenosradijas
* YouTube: Utenos Radijas

## Išorinės nuorodos
* Oficiali svetainė
* Facebook puslapis
* Instagram profilis
* TikTok profilis
* YouTube kanalas

## Šaltiniai
* VšĮ „Utenos radijas“ – rekvizitai
* Utenos radijas pristatymas Taurapilyje
* Logotipas Wikimedia Commons
* Savanorystės katalogas – Utenos savivaldybė
Dapitanas

**Dapitanas** () – miestas pietų Filipinuose, Mindanao salos vakaruose, Zamboangos pusiasalyje, Šiaurės Zamboangos provincijoje, prie Sulu jūros, 12 km į šiaurės rytus nuo Dipologo. Yra uostas (San Visentėje). Verčiamasi žvejyba ir žuvies perdirbimu (gaudomi ančiuviai, sardinės, cigarinės stauridės, dryžieji tunai), žemės ūkiu. Ruošiama kopra. Vystomas ekoturizmas.

Yra Švč. Juozapo katalikų bažnyčia (1871 m.) ir Risalio parkas su šventykla. Dapitane 1892–1896 m. gyveno tremtyje Filipinų nepriklausomybės kovotojas Chosė Risalis. Išlikęs jo namas.

## Istorija
Dapitanas žemėlapiuose vaizduojamas nuo 1598 m., tačiau 1595 m. čia atvykus Migeliui Lopesui de Legaspiui jis jau buvo klestintis miestas. 1629 m. įkurta jėzuitų misija.

Oficialiai miesto statusas suteiktas 1963 m.


Saint James Cathedral Dapitan at Magic Hour.jpg|Dapitano bažnyčia
House Lateral View, Adasa Ancestral House.JPG|Senovinės architektūros vila
Casa Redonda Octogon Clinic of Rizal.JPG|Apskritasis namas Risalio šventvietėje
Dapitan City proper, Quezon Avenue (Dapitan, Zamboanga Del Norte; 10-16-2023).jpg|Miesto gatvė


## Šaltiniai
Kiaurai sielas (Giedrės albumas)

**„Kiaurai sielas“** – ketvirtasis studijinis lietuvių atlikėjos Giedrės albumas, išleistas 2024 m.

## Apie albumą
Albumą „Kiaurai sielas“, pavadintą pagal paskutiniąją rinkinio dainą, sudaro 10 dainų, kurios visos parašytos pačios atlikėjos ir prodiuserio Fausto Venckaus. Vieną iš dainų „Pražuvo Pražuvo“ Giedrė atlieka kartu su Justinu Jaručiu.

Anot muzikos profesionalų, tai laikomas visų laikų geriausiu Giedrės kūrybos darbu.

## Singlai
Trys albumo dainos yra tapusios singlais ir buvo išleistos anksčiau nei visas albumas:

* „Trečia para“ (2022 m. lapkričio 16 d.)
* „Aš Normaliai“ (gyva versija) (2023 m. spalio 19 d.)
* „Tą Naktį Grojo Tomas Boo“ (2024 m. balandžio 24 d.)

## Dainų sąrašas
Albumą sudaro šios dainos:Anot Spotify, pati populiariausia albumo daina – „Trečia para“, sulaukusi kiek daugiau nei pusę milijono perklausų platformoje.

## Kūrybinė komanda

### '''Muzikantai'''

* Giedrė Kilčiauskienė – klavišiniai (10), vokalas (visos),
* Justas Kulikauskas – violončelė (6, 7, 8),
* Klementina Venciūtė – smuikas (6).

### Personalas

* Faustas Venckus – prodiusavimas.

## Muzikos topai

## Šaltiniai
Dipologas

**Dipologas** () – miestas pietų Filipinuose, Mindanao salos vakaruose, Zamboangos pusiasalyje, prie Sulu jūros. Šiaurės Zamboangos provincijos sostinė. Svarbus žvejybos (ypač sardinių) ir tarpsalinio susisiekimo uostas (keltai į Sebu, Negrosą ir kt.). Yra oro uostas, plentų mazgas. Žuvies konservų pramonė. Yra Švč. Rožinio Dievo Motinos katalikų katedra.

## Istorija
Dipologo savivaldybė sudaryta 1913 m. Ilgą laiką buvo gretimo Dapitano šešėlyje, bet vėliau jį peraugo. Miestas nuo 1969 m.

## Šaltiniai
Lina Petronienė

**Lina Petronienė** – Lietuvos analitinė programuotoja ir vyresnioji specialistė, einanti Vyriausiosios rinkimų komisijos pirmininkės pareigas nuo 2023 m. Nuo 2007 m. ji dirba Lietuvos Respublikos Vyriausiosios rinkimų komisijos sekretoriate, kaip Politinių partijų ir politinių kampanijų finansavimo kontrolės skyriaus vedėja.

## Biografija
1997 metais įgijo informatikos magistro laipsnį Vilniaus universitete, o 2010 metais – teisės magistro laipsnį Mykolo Romerio universitete.

## Karjera
Programuotoja Lietuvos medicinos bibliotekoje (1995–1996), informacijos sistemintoja ir vyriausiąja specialiste Vyriausybinėje rinkimų komisijoje (1996–2001), analitike programuotoja Lietuvos Respublikos Seimo kanceliarijoje (2001–2007), iki šešių savaičių stažuotės Europos Parlamento Parlamentinių tyrimų ir dokumentacijos centre 2003 metais.

## VRK pirmininkė
Po Jolantos Petkevičienės atsistatydinimo, ją nominavo Seimo pirmininkė Viktorija Čmilytė-Nielsen. Paskirta Vyriausiosios rinkimų komisijos pirmininkė po Seimo slapto balsavimo 2023 metų birželio 22 dieną.

## Šaltiniai
Grambaviškių kautynės (1915)

**Grambaviškių kautynės** – 1915 m. vasario 8 d (pagal Julijaus kalendorių, vasario 21 d. pagal Grigaliaus kalendorių) vykusios kautynės dėl Grambaviškių kaimo (Vokietijos imperija, dab. Klaipėdos r.), vienas Pirmojo pasaulinio karo mūšių Rytų fronte, nesėkmingas Rusijos imperijos karinių pajėgų mėginimas veržtis link Klaipėdos.

Iki 1915 m. Pirmojo pasaulinio karo kovos Klaipėdos apylinkėse faktiškai nevyko, užfiksuota tik keletas nedidelių žvalgybinių dalinių susirėmimų pasienio zonoje. 1915 m. pradžioje Rusijos kariuomenės žvalgų reidai į priešininko teritoriją suintensyvėjo. Vienas ryškesnių susidūrimų – vasario 2 d. prie Kretingos įvykęs rotmistro (?) Smilnovo () vadovaujamo 30 žvalgų būrio susirėmimas su vokiečių pasienio apsaugos daliniais. Po susišaudymo rusų pajėgos buvo priverstos atsitraukti, palikę mūšio lauke 2 sužeistus karius.

Ši aktyvi žvalgyba Kretingos, Gargždų apylinkėse buvo platesnio pasirengimo pulti dalis. Jau vasario 8 d. Rusijos kariai surengė puolimą nuo Gargždų pusės link Grambaviškių kaimo. Puolimas prasidėjo apie 11 val. dienos. Puolime dalyvavo viena Rusijos imperijos kariuomenės 10-osios armijos kavalerijos Gargždų pasienio apsaugos pulko šimtinė, 37-oji ir 40-oji šauktinių rinktinės (). Prie Grambaviškių kaimo įsitvirtinę Vokietijos kariai puolančiuosius apšaudė taip pat ir iš artilerijos. Sustojus rusų pajėgų atakai, vokiečiai apšaudė ir Gargždų miestelį.

Šaltiniuose minima, kad apšaudymas tęsėsi iki 17 val., iš viso buvo paleista 60 artilerijos šūvių. Sutemus Rusijos kariai turėjo atsitraukti, nepralaužę priešininko gynybos.

## Išnašos

## Literatūra

* KAA, f. 50, ap. 2, b. 199, l. 29–30
* KAA, f. 50, ap. 2, b. 199, l. 43.
* Pečiulis, Marius, Pirmojo pasaulinio karo veiksmai Vakarų Lietuvoje – Vokietijos ir Rusijos pasienyje – 1915 m. pradžioje – Karo archyvas, t. XXV, Vilnius, 2010.
Eimantas Dzinga

**Eimantas Dzinga** (g. 2003 m. vasario 3 d.) – Lietuvos futbolininkas, gynėjas.

## Karjera
Nuo 2015 m. atstovavo Panevėžio Futbolo Akademijos komandoms. 2019 m. pakviestas į „Panevėžio“ futbolo klubą.

### FK Panevėžys
Nuo 2019 m. registruotas FK Panevėžys pagrindinėje komandoje. Rungtyniavo Panevėžys B komandoje, žaidusioje Pirmoje lygoje. 2022 m. debiutavo A lygos rungtynėse FK Panevėžys pagrindinėje komandoje.

## Statistika
; A lygos statistika

Spalvų reikšmės: 
: rungtyniavo A lygoje;
: Pirmoje lygoje;

## Išnašos

## Nuorodos
* toplyga.lt svetainė
* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* lietuvosfutbolas.lt
* Globalsportsarchive
Vytis Pavilonis

**Vytis Pavilonis** (g. 2007 m. sausio 1 d.) – Lietuvos futbolininkas, gynėjas. 

## Karjera
Nuo 2018 m. atstovavo FA Žalgirietis („Žalgiriečio“ futbolo akademijai) jaunių pirmenybėse. 

Nuo 2025 m. sezono atstovavo pagrindinei „Žalgirio“ klubo komandai. 2025 m. kovo 15 d. debiutavo A lygos rungtynėse prieš Gargždų „Bangą“. Susitikimą pradėjo startinėje sudėtyje ir žaidė iki finalinio švilpuko.

2026 m. sausio mėn. tapo žinoma, kad sutartis pratęsta.

## Statistika
; A lygos statistika

Spalvų reikšmės: 
: Rungtyniavo A lygoje;
: Pirmoje lygoje;
: Antroje lygoje;

## Laimėjimai
; su FK Žalgiris
*  **Supertaurės laimėtojas**: 2025 m.

## Rinktinės

## Išnašos

## Nuorodos
* toplyga.lt svetainė
* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* lietuvosfutbolas.lt
* Globalsportsarchive
* FK ŽALGIRIS
Luka Aničić

**Luka Aničičius** (; g. 1979 m. lapkričio 24 d. Splite) – buvęs Kroatijos futbolininkas, saugas.

## Biografija

Gimė Splite. Pirmasis treneris – Vieranas Simuničius. Nuo 2004 m. žaidė Kroatijos, Danijos, Bosnijos ir Hercegovinos komandose. 2007 m. atvyko į Lietuvą, kur žaidė „Atlanto“ klube. Dėl neišmokėtos algos po sezono paliko „Atlantą“, 2008 m. žaidė už „FBK Kauno“ klubą. Vėliau sugrįžo į Kroatiją, kur 2014 m. baigė karjerą. Perėjo į veteranų varžybas.

## Šaltiniai
Osamisas

**Osamisas** () – miestas pietų Filipinuose, Mindanao salos šiaurės vakaruose, Zamboangos pusiasalyje, prie Mindanao jūros Pangilio įlankos, į vakarus nuo Kagajan de Oro. Didžiausias Vakarų Misamiso provincijos miestas. Yra jūrų ir oro uostai, praeina plentas Orokjeta–Tangubas. Maisto (kokosų perdirbimo) pramonė. Veikia Misamiso universitetas (įkurtas 1929 m.), botanikos sodas. Yra Kotos fortas ir šventykla (pastatyta 1755 m.). Taip pat yra Filipinų Nepriklausomos Bažnyčios Šv. Marijos katedra, Švč. Nekaltojo Prasidėjimo katalikų katedra.

## Istorija
1574 m. ispanai įsteigė tvirtovę. Ji perstatyta 1756 m. Aplink ją išaugusi gyvenvietė vadinta Misamisu (*Misamis*). 1948 m. suteiktos miesto teisės, o pavadinimas pakeistas vietos politiko Chosė Osamiso (*José Ozámiz*) garbei.

## Šaltiniai
Orokjeta

**Orokjeta** () – miestas pietų Filipinuose, Mindanao salos šiaurės vakaruose, Zamboangos pusiasalyje, prie Mindanao jūros Iligano įlankos ir Lajavano upės žiočių. Vakarų Misamiso provincijos administracinis centras. Yra nedidelis uostas, plentai į Dipologą, Osamisą. Svarbus kokosų pramonės centras – auginamos kokospalmės, ruošiama kopra.

## Istorija
Gyvenvietė pradžioje vadinta Lajavanu (*Layawan*), bet 1884 m. pervadinta pagal Orokjetos gyvenvietę Ispanijoje, Baskų krašte. Miestas nuo 1969 m.

## Šaltiniai
Chingoogas

**Chingoogas** () – miestas pietų Filipinuose, Mindanao salos šiaurėje, Boholio jūros Chingoogo įlankos gale, šalia Chingoogo upės žiočių. Praeina plentas Butuanas–Kagajan de Oras, yra nedidelis uostas. Kavamedžių ir kokospalmių auginimas. Kavos apdirbimas, miškų kirtimas ir medienos apdirbimas. Eksportuojama kava, mediena, fanera.

## Istorija
1750 m. čia įsikūrė pranciškonų mažųjų brolių misija. Chingoogui miesto teisės suteiktos 1960 m.

## Šaltiniai
Daukantiškių dvaras

**Daukantiškių dvaras** arba **Daugerdiškių dvaras** – buvusio dvaro sodyba, esanti Šakių rajono savivaldybėje, Gelgaudiškio seniūnijoje, Daugerdiškių kaime, Šilupės dešiniajame krante priešais Daukantiškius. Pasiekiamas keliu , pasukus 200 m į šiaurę. Praeityje buvęs Gelgaudiškio dvaro ūkinis padalinys.

 
Daukantiškių dvarvietėje saugomų kultūros vertybių kompleksą 2,5 ha teritorijoje sudaro tūrinė erdvinė kompozicija, kurią formuoja išlikę sodybos pastatai, želdiniai, vandens telkiniai. Tai dvarininko namas, arklidė, pora kūdrų, parko fragmentai prie Šilupės, vaismedžių sodas. Kaip vietinės reikšmės paminklas, 1992 m. dvaras įrašytas į Kultūros vertybių registrą  

Dvarininko namas datuojamas XIX a. pabaigos laikotarpiu. Pastatas medinių pjautų rąstų, kampuose suleistų į sąsparas, nutinkuotas ant balanų. Vieno aukšto, su ertikiu ir mansarda, mezoninais rytų ir vakarų fasaduose. Dvišlaitis stogas dengtas skardos lakštais, virš jo kyšo keraminių plytų dūmtraukiai. Kai kur išlikę reljefiniai tinko rustai pastato kampuose. Pastaraisiais metais buvę rūmai nugyventi, apsilaupę, supuvusių sienojų vietos lopytos plytomis. Tolėliau, kiemo pakraštyje stūkso raudonų plytų arklidė. Ji vieno aukšto, su ertikiu, dvišlaičiu apskardintu stogu.

## Istorija

1877 m. dvarvietėje buvo 1 kiemas, kuriame gyveno 15 vyrų ir 20 moterų. 1888 m. dvare surašyti 38 žmonės - visi lietuvių tautybės. 1910 m. dvaro sodyba buvusi Gelgaudiškio dvaro palivarku, kaip ūkinis padalinys. Paskutiniai savininkai buvo Komarai. Po 1922 m. tapo atskiru ūkiniu vienetu.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Sąrašas:Lietuvos dvarai
* Daukantiškių dvaras, Šakių r. *miestai.net*
* Daukantiškių (Daugerdiškių) dvaras *lietuvosdvarai.wordpress.com*
Kamiginas

**Kamiginas** () – sala ir provincija Filipinuose, Mindanao jūroje, 10 km į šiaurę nuo Mindanao krantų, tarp Makachalaro ir Chingoogo įlankų. Plotas – 241 km².

Neretai įvardijama kaip gražiausia Filipinų salyno sala. Vulkaninės kilmės, iškyla iki 1630 m (Timpoongo kalnas). Šiaurės vakaruose stūkso veikiantis Hibok Hiboko ugnikalnis (1332 m). Jo išsiveržimai 1948–1951 m. nuniokojo salą, pražudė apie 3000 gyventojų, apie pusė salos gyventojų emigravo. Rastos kelios endeminės paukščių, varlių, pelių rūšys.

2020 m. Kamigine gyveno 92 tūkst. gyventojų. Pagrindinės gyvenvietės – Mambadžao, Mahinogas, Katarmanas, Sagajus, Ginsilibanas. Auginami bananai, ryžiai, kukurūzai. Sala garsėja lansijų auginimu, vyksta šiam vaisiui skirta šventė. Katarmane, Mambadžao likę kolonijinio ispanų paveldo.. Yra oro uostas, Kamiginas pasiekiamas keltais.

Dauguma salos gyventojų kalba sebuaniškai, išlikę ~27 tūkst. vietinės kamiginų kalbos vartotojų.

Salą XVI a. vid. pasiekė ispanų jūrininkai, 1598 m. ispanai įsteigė pirmąją gyvenvietę Ginsilibane.


Mount Hibok-Hibok (Catarman Volcano), Camiguin Island, Philippines (52314108123).jpg|Vaizdas į Hibok Hiboko ugnikalnį
Camiguin - philippines - panoramio.jpg|Katibavasano krioklys
ALLAN JAY QUESADA - CAMIGUIN 01 DJI 0611.jpg|Kryžius, žymintis Katarmano nuskendusias kapines
Guiob Church Ruins 7.jpg|Giobo bažnyčios griuvėsiai


## Šaltiniai
Justina Blaževičiūtė

**Justina Blaževičiūtė** (g. 2009 m. lapkričio 17 d.) – Lietuvos futbolininkė, dešiniojo krašto saugė, puolėja, žaidžianti Šiaulių „Gintros“ klube. Kitados atstovavo Lietuvos jaunimo rinktinėms, 2025 m. pakviesta atstovauti nacionalinei moterų rinktinei.

## Karjera
2023 m. atstovavo Telšių „Džiugo“ klubui. Rungtyniavo Lietuvos I moterų lygoje ir padėjo komandai iškovoti sidabro medalius. 

2024 m. futbolininkė persikėlė į Vilniaus MFA „Žalgiris-MRU“. Justina Blaževičiūtė nominuota tarp geriausių 2024-ųjų metų Lietuvos jaunųjų futbolininkių.

### „Gintros“ klubas
2025 m. vasario 5 d. oficialiai pranešta, kad pasirašė sutartį su Šiaulių „Gintra“. 

2025 m. kovo 16 d. debiutavo klube moterų A lygos rungtynėse prieš MFK Žalgiris. Šiaulietės sutriuškino varžoves rezultatu 6-0.

2025 m. kovo 23 d. pelnė savo pirmąjį įvartį atstovaudama „Gintros“ klubui moterų A lygos rungtynėse prieš MFA Žalgiris-MRU. Susitikimą pradėjo ant atsarginių suolelio, o aikštėje pasirodė po keitimo  78 minutę ir jau sekančios atakos metu pelnė įvartį. Rungtynėse šiaulietės sutriuškino varžoves rezultatu 4-0.

2025 m. gruodžio 18 d. oficialiai pranešta, kad futbolininkė lieka klube.

## Statistika
; A lygos statistika

Spalvų reikšmės:
:  rungtyniavo moterų A lygoje;

## Rinktinės
Kitados atstovavo WU-15, WU-16, WU-17 bei WU-19 rinktinėms. Nuo 2025 m. kviesta į nacionalinę moterų rinktinę. 2025 m. balandžio 4 d. debiutavo Lietuvos moterų nacionalinėje komandoje, kai lietuvės žaidė prieš Azerbaidžaną. UEFA moterų Tautų lygos turnyro rungtynėse pirmąjį įvartį 20 minutę pelnė Esra Manya, o 55 minutę pasižymėjo Nigar Mirzəliyeva. Azerbaidžano futbolininkės nugalėjo lietuvaites rezultatu 2-0. Justina Blaževičiūtė susitikimą pradėjo ant atsarginių suolelio, o aikštėje pasirodė pačioje rungtynių pabaigoje ir žaidė iki finalinio švilpuko.

## Pasiekimai
; su FC Gintra
* **Čempionė (1):** 2025 m.

; su MFA Žalgiris-MRU
*  **Antroji vieta (1):** 2024 m.

; su FC Džiugas
*  **Antroji vieta (1):** 2023 m. LMFA I lyga

; Asmeniniai įvertinimai
* **Geriausia jaunoji Lietuvos futbolininkė:** 2025 m.

## Išnašos

## Nuorodos
* fkgintra.lt svetainė
* SOCCERWAY
* SOCCERDONNA
* lietuvosfutbolas.lt
Alexandra David-Néel

**Aleksandra David-Nejel** (*Alexandra David-Néel*), tikrasis vardas – Luizė David (*Louise David*, 1868 m. spalio 24 d. Sen Mandė – 1969 m. rugsėjo 8 d. Din le Bene) – Prancūzijos orientalistė, tibetologė, operos dainininkė, žurnalistė, rašytoja ir tyrinėtoja, feministė, anarchistė.

## Biografija
Mokėsi kalvinistų, o vėliau katalikų internatinėse mokyklose. Susidomėjusi Azija, įstojo studijuoti orientalistikos ir būdama dvidešimt vienerių tapo budiste. Greta mokėsi ir groti pianinu bei dainuoti, pradėjo operos dainininkės karjerą ir taip ėmė keliauti.

1904 m. susituokė su Tunise sutiktu inžinieriumi Filipu Nejeliu (*Philippe Néel*) iš Sen Saviūro. Sutuoktinis tapo Aleksandros David-Nejel, 1911 m. savarankiškai išvykusios į Indiją mokytis budizmo, mecenatu bei globėju.

Kelionės metu ji susitiko su XIII-uoju Dalai lama. Pagyvenusi įvairiuose vienuolynuose, kuriuose praktikavo askezę ir meditaciją, tęsė kelionę pėsčia, pasiryžusi patekti į Lasą, šventąjį miestą ir Tibeto sostinę; užsieniečiams joje lankytis tuomet draudė britų valdžia.

Persirengusi elgeta, eidama paskui piligrimus, kentusi alkį, šaltį bei įveikusi virš 2000 km, tikslą pasiekė 1924 m. sausio 28 d., pagaliau galėjo išvysti Potalos rūmus, dalai lamų būstinę. Vaikščiodama viename vienuolyne sutiko jauną lamą Apurą Jongdeną, kurį legaliai įsivaikino 1929 m. – jis tapo jos palydovu visose kelionėse.

Grįžusi į Prancūziją 1925 m., buvo pasitikta kaip didvyrė, o savo nuotykius papasakojo 1927 m. išleistoje knygoje „Vienos paryžietės kelionė Lasoje“. Aleksandra David-Nejel vėl iškeliavo į Aziją, taip pat ir tam, kad Tibete 5 metus pagyventų kaip atsiskyrėlė.

1946 m. įsikurė namus Din le Beno miestelyje ir iki 95 m. amžiaus toliau leido daug Tibeto kultūrai skirtų knygų. Aleksandra David-Nejel mirė 1969 m. rugsėjo 8 d., sulaukusi beveik 101-ių.

## Šaltiniai
Obeliškių antrasis ąžuolas

**Obeliškių antrasis ąžuolas** – išskirtinis ąžuolas, augantis Panemunių regioniniame parke, Nemuno kraštovaizdžio draustinyje, valstybės saugomas gamtos paveldo objektas. Ąžuolas auga Šakių rajono savivaldybėje, Plokščių seniūnijoje, Obeliškių kaime. Patenka į Šakių miškų urėdijos Šakių girininkijos teritoriją (111 kv.). 

Medis auga ant Nemuno šlaito, šalia plataus atviro dirbamo lauko, prie didelės griovos, supamas lapuočių medžių ir krūmų. Gali būti pasiekiamas iš kelio , apie 2 km į šiaurę nuo Voniškių gamybinių pastatų (tiesia linija), vykstant į ryšių bokšto pusę, toliau per lauką kelio nėra. Taip pat pasiekiamas iš panemunės žvyrkelio užlipant medžiais ir krūmais apaugusiu, išvartų gausiu šlaitu. Šalia šio ąžuolo, maždaug už 15 m į Nemuno pusę auga Obeliškių III skroblas, prie gretimos griovos, už 50 m į pietryčius – Obeliškių I ąžuolas.

Obeliškių ąžuolas paskelbtas valstybės saugomu botaniniu gamtos paveldo objektu Aplinkos ministro 2005 m. gegužės 23 d. įsakymu Nr. D1-255.

Ąžuolas pažymėtas geležiniu gamtos paveldo objekto ženklu, išlikusios medinės tvorelės liekanos (2025 m. duomenimis). Medžio rūšis – paprastasis ąžuolas (*Quercus robur* L.). Pagal informacinį ženklą, jo aukštis – 29,5 m, kamieno apimtis 1,3 m aukštyje – 5,15 m. Pasviręs kamienas apie 3 m aukštyje šakojasi. VSTT šaltinyje nurodomas 22 m medžio aukštis, 5,43 m kamieno apimtis, 300 metų amžius. 

## Šaltiniai
Obeliškių III ąžuolas

**Obeliškių III ąžuolas** – išskirtinis ąžuolas, augantis Obeliškiuose, Plokščių seniūnijoje, Šakių rajono savivaldybėje. Patenka į Panemunių regioninio parko Nemuno kraštovaizdžio draustinio teritoriją. Objekto teritorija priklauso Šakių regioninio padalinio Šakių girininkijos kv. Nr. 111, skl. Nr. 5. 

III ąžuolas nuo 2004 m. – savivaldybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas (2004 m. sausio 29 d. sprendimas Nr. T-12).

Ąžuolas auga aukšto, lapuočių mišku apaugusio šlaito viršuje, šalia griovos, apie 50 m nuo miško ir atviro lauko paribio, už 1,2 km į šiaurės vakarus nuo ryšių bokšto (ties Pašlaičių g. 7). Ąžuolo kamienas sveikas, laja kenčia dėl greta išaugusios liepos, nes abu medžiai susipynę šakomis. Nurodomas medžio aukštis – 30,5 m.

## Pastabos

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Gamtos paveldo objekto teritorija, koordinatės. Obeliškių III ąžuolas *sakiai.lt*
Obeliškių III skroblas

**Obeliškių III skroblas** – išskirtinis skroblas, augantis Šakių rajono savivaldybėje, Plokščių seniūnijoje, Obeliškių kaime, Nemuno slėnio šlaito viršuje, šalia Obeliškių II ąžuolo (~15 m į Nemuno pusę) ir Obeliškių I ir II skroblų poros (60 m į šiaurės vakarus). 

Obeliškių III skroblas priklauso Panemunių regioninio parko, Nemuno kraštovaizdžio draustinio,  Nemuno slėnio skroblyno saugomų želdinių grupei. Nuo 2004 m. – savivaldybės saugomas gamtos paveldo objektas.  

Skroblą supa lapuočių miško medžiai ir krūmai, į Nemuno pusę driekiasi griovų išraižytas, prigriuvęs išvartų šlaitas. Skroblas žaliuoja Šakių regioninio padalinio Šakių girininkijos kv. Nr. 111, skl. Nr. 5, netoli miško pakraščio su atviru, plačiu lauku, už 1 km į šiaurės vakarus nuo ryšių bokšto. Gali būti pasiekiamas iš kelio , nuo Voniškių pusės, arba iš panemunės gruntkelio užlipant nepritaikytu šlaitu.

## Pagrindiniai duomenys

Medžio rūšis – paprastasis skroblas (*Carpinus betulus* L.). Jo amžius siekia apie 100 metų. Medžio aukštis – 25 m, kamieno apimtis – 2,05 m. Laja rutuliška, tanki, aukštis – 19 m, plotis – 13 m. 

Paprastojo skroblo natūralaus paplitimo riba šiaurėje eina per vakarų Latviją ir vidurio Lietuvą. Įprastai užauga 15-25 m, rečiau iki 30-36 m aukščio.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Gamtos paveldo objekto teritorija, koordinatės. Obeliškių III skroblas *sakiai.lt*
* Žurnalo „Miškai“ priedas „Gamtos lobiai“. Pietų Lietuva. Šakių apylinkės 2011-07, p. 138   (Šakių apylinkės. Skroblas)
Nusantara

**Nusantara** () – statomas miestas Indonezijoje, būsimoji šalies sostinė. Yra Borneo salos pietryčiuose, Rytų Kalimantano provincijos teritorijoje, į šiaurės vakarus nuo Balikpapano, šalia Bumi Harapano kaimo.

Apie būtinybę perkelti sostinę iš Džakartos Indonezijoje kalbėta jau seniai. Didžiausias šalies miestas kenčia dėl gyventojų pertekliaus, užtvindymų, gamtos degradacijos. 2019 m. prezidentas Džokas Vidodas paskelbė planą perkelti šalies sostinę į naują vietą. Pasirinkta vieta Borneo saloje, kur mažesnį pavojų kelia žemės drebėjimai ir ugnikalnių išsiveržimai, be to, siekta prisidėti prie tolygesnės šalies plėtros, išsikeliant iš labai tankiai apgyvendintos Javos salos į daug rečiau gyvenamą Borneo.

Nusantara pradėta statyti pelkėtoje vietoje tarp atogrąžų džiunglių. Planuose numatyta daug žaliųjų plotų išsaugoti, miestą aprūpinti atsinaujinančia energija. Nusantaros statybas tikimasi pabaigti 2045 m., manoma, kad ten įsikurs 1,9 mln. žmonių. Miesto pavadinimas senąja javiečių kalba reiškia „išorinės salos“ (žvelgiant iš Javos perspektyvos).

Nusantaros projektas susilaukė kritikos kaip skubotas ir netinkamas ribotus resursus turinčiai šaliai. Nors pradžioje Džokas Vidodas teigė, kad didžiąją dalį lėšų padengs užsienio investuotojai, bet jų rasti sekėsi sunkiai. Be to, sostinės statybos kritikuotos dėl poveikio vietovei – kertamų džiunglių, kuriose gyvena retos rūšys (įskaitant orangutanus), vietos gyventojų iškeldinimo (ir tolesnių iškeldinimo procesų dėl statomų hidroelektrinių). Dalis indoneziečių kritikavo, kad valdžia taip stengiasi nukreipti dėmesį nuo Džakartos problemų, taip pat šalyje klestinčios korupcijos, naujojoje sostinėje izoliuotis nuo visuomenės ir galimų jos protestų. Be to, Džokui Vidodui baigus kadenciją 2024 m., naujasis prezidentas Prabovas Subiantas Nusantaros statybas pažadėjo tęsti, tačiau to nelaikė prioritetinės svarbos darbu.

## Šaltiniai
Žemosios Panemunės II piliakalnis

**Žemosios Panemunės II piliakalnis** – piliakalnis, stūksantis Šakių rajono savivaldybėje, Kriūkų seniūnijoje, prie Žemosios Panemunės miestelio, 0,7 km į pietryčius nuo pirmojo Žemosios Panemunės piliakalnio. Piliakalnis viršuje siekia buvusio dvaro sodą, apačioje ribojasi su keliu . Papėdėje, kryžkelėje pastatytos lankytinų objektų rodyklės į Žemosios Panemunės dvarą ir Šv. Vincento Pauliečio bažnyčią. Piliakalnio aikštelė pažymėta paminklo lentele, simboliniu akmens aukuru. Kalva tankiai apaugusi lapuočiais medžiais, nuo aikštelės žemėjančio šlaito ketera nuvalyta nuo krūmokšnių. 

2015 m. išaiškintas piliakalnis. 2017 m. jis įrašytas į Kultūros vertybių registrą. Datuojamas II tūkstantmečio pradžios laikotarpiu. Nacionalinės reikšmės archeologinis ir kraštovaizdžio paminklas, užima 10 915 m².

## Piliakalnio charakteristika

Piliakalnį sudaro Nemuno kairiojo kranto aukštumos kyšulys, suformuotas pratekančio bevardžio Nemuno intako, iš pietų ir pietryčių juosiamas šio upelio griovos ir ja einančios Kalno gatvės (įvažos į miestelį), iš šiaurės rytų - Nemuno slėnio ir juo einančio plento. Šiaurės vakarų kryptimi tęsiasi kranto kyšulys, kuriame buvo įsikūręs Žemosios Panemunės dvaras. Kyšulio pietinė dalis nuslinkusi į upelį, apardyta papėde einančios Kalno gatvės. Rytinis kyšulio galas deformuotas anksčiau į jį kilusio keliuko, dabar kyšulys apaugęs lapuočių mišku. Šlaitai statūs, 8-12 m aukščio. Pietvakarių pusėje šlaitas erodavęs, todėl nugriuvusi ir dalis aikštelės, aikštelė ir pylimai apardyti į juos įsirėžusių takų.

Piliakalnio aikštelė 50x14 m dydžio, pailga, orientuota šiaurės vakarų-pietryčių kryptimi, žemesniu pietryčių galu. Aikštelės šiaurės vakarų gale supiltas apie 0,2 m aukščio ir 3 m pločio pylimas. Toliau, už prieš jį iškasto griovio yra antras apie 0,5 m aukščio, 6 m pločio ir 13 m ilgio pylimas. Trečias pylimas apie 0,4 m aukščio ir 3 m pločio, identifikuotas aikštelės pietryčių gale. Pylimai nuskleisti, dalis nuslinkusi į upelį ir deformuota anksčiau į aikštelę kilusio keliuko. Tarp pirmo ir antro pylimų iškastas iki 1 m gylio, 5 m pločio ir 15 m ilgio griovys, kuris per vidurį užpiltas, kad būtų patogiau patekti į aikštelę.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
RKL 2024–2025 m. sezonas

**RKL 2024–2025 metų sezonas** – 20-asis RKL sezonas.

A divizione varžėsi 16-a komandų, iš kurių po reguliariojo sezono į atkrintamąsias varžybas pateko 12 geriausių.

B divizione iš viso varžėsi 26-ios komandos (po trylika A ir B grupėse), iš kurių 16-a pateko į atkrintamąsias varžybas.

## Reguliarusis sezonas

### A divizionas

### B divizionas

## Atkrintamosios varžybos (A divizionas)

## Atkrintamosios varžybos (B divizionas)

## Nuorodos

* Oficiali RKL svetainė
Gisèle Halimi

**Gisèle Halimi** (1927 m. liepos 27 d., prancūzų administruojamame Tunise, La Goulette -  2020 m. liepos 28 d., Paryžiuje)– prancūzų advokatė, aktyvi feministė bei politikė. 

## Karjera
Į Paryžių Gisèle Halimi atvyko 1945 m. studijuoti teisę, profesinės karjeros kelyje pasižymėjo puikiomis ginamosiomis kalbomis, ypač advokataudama kovotojams už Alžyro ir Tuniso nepriklausomybę. Vienas tokių, į istoriją įėjusių, teismo procesų buvo žmogžudyste apkaltintos Nacionalinio išsivadavimo fronto (FLN) kovotojos Djamilos Boupacha byla.

Gisèle Halimi taipgi pasižymėjo ir kitose bylose – gindama aborto nebaudžiamumą. 1972 m. Bobigny byloje ji apsiėmė ginti jauną moterį, po išžaginimo pasidariusią abortą. Šis teismo procesas lėmė, jog išžaginimą pripažino nusikaltimu, o tokiu būdu radosi pamatas 1975 m. abortų legalizavimo įstatymui, žinomam kaip „Veil įstatymas“. Prisiėmusi įsipareigojimą ginti moterų reprodukcines teises, ji buvo vienintelė advokatė, pasirašiusi „343-jų manifestą“ (vieną ar daugiau nelegalių abortų pasidariusių Prancūzijos moterų manifestas), nepaisant Advokatūros jai dėl to uždėtų sankcijų. Galiausiai, kartu su Simone de Beauvoir ir Jean Rostand, ji įsteigė ir *Pasirinkti moterų reikalą* (*Choisir la cause des femmes*) judėjimą, paskatinusį kampaniją už aborto nebaudžiamumą.

Dėl savo politinių įsipareigojimų François Mitterrand prezidentavimo metais buvo išrinkta į Nacionalinę Asamblėją 1981-1984 m. kadencijai. Per tuos ketverius metus jai pavyko pasiekti, kad būtų nubalsuota dėl lyčių kvotų įvedimo straipsnio bei įstatymo. Šiuo įstatymu homoseksualiems santykiams nustatyta žemesnė amžiaus riba, tokiu būdu padarant nebaudžiamus homoseksualius santykius tarp vyresnių nei 15 m. asmenų. Baigusi kadenciją, ji tapo Prancūzijos ambasadore prie UNESCO, prisiimdama įsipareigojimus tarptautiniu mastu: įsteigė ATTAC asociaciją ir įsitraukė į Russell Tribunolo dėl Palestinos darbą.

Mirė 2020 m. liepos 28 d., palikusi visą eilę veikalų, atpasakojančių jos pačius emblemiškiausius teismo procesus bei visą gyvenimą, kaip kad 1988 m. parašytas *Apelsinmedžio pienas* (*Le lait de l’oranger*) ar *Beatodairiška laisvė* (*Une farouche liberté),* išleista praėjus vos mėnesiui po jos mirties 2020-aisiais.

## Šaltiniai
Naujoji Raguvėlė

**Naujoji Raguvėlė** – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Raguvėlės bažnytkaimio. Išlikusi Raguvėlės geležinkelio stotis.

## Istorija

Gyvenvietė įsikūrė prie XIX a. pabaigoje nutiesto Panevėžio–Pastovių geležinkelio. Ilgą laiką vadinta *Raguvėlės geležinkelio stoties* gyvenviete, atskirą pavadinimą gavo 2025 m. ir pavadinta *Naująja Raguvėle*.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Šiekštė

**Šiekštė** – upelis Lietuvos šiaurėje, Rokiškio, Biržų ir Kupiškio rajonuose; Lėvens dešinysis intakas. Prasideda Pandėlio girioje, apie 4 km į vakarus nuo Pandėlio, aukštupyje teka šiaurės vakarų kryptimi giria, vėliau – dirbamais laukais, ties Šiekštininkais suka į pietvakarius, teka pro Valiuliškius laukais ir pievomis, žemupyje – medžiais ir krūmais apaugusia vaga. Įteka į Kupiškio tvenkinį ties Girbučiais. Upelio žemupys užtvindytas: iki 1984 m., prieš susidarant tvenkiniui, Šiekštė buvo beveik 4 km ilgesnė, įsiliejo į Lėvenį ties Suvaidiškiais. Visa upelio vaga sureguliuota.

Buvęs kairysis intakas Rakštupis (dabar įteka į Kupiškio tvenkinį). Prie Valiuliškių Šiekštę kerta rajoninis kelias Pandėlys–Valiuliškiai–Kučgalys (RK3616).

Upėvardis kilęs nuo žodžio *šiekšta*, *šiekštas* – „žemėje arba vandenyje gulėjęs kelmas, stuobrys”.

## Šaltiniai
Rakštupis

**Rakštupis** – upelis Lietuvos šiaurėje, Rokiškio rajone, Pandėlio seniūnijoje; Šiekštės kairysis intakas. Prasideda pamiškėje prie Narteikių, teka miško pakraščiu vakarų kryptimi, nuo Vosgučių – pietvakarių kryptimi dirbamais laukais ir pievomis, pro Spiegus, įteka į Kupiškio tvenkinį ties Naniškiais. Visa upelio vaga sureguliuota.

Įteka Saldultiškis ir Teletnikas (abu dešinieji). Ties Vosgučiais Rakštupį kerta rajoninis kelias Pandėlys–Valiuliškiai–Kučgalys

Upėvardis kilęs nuo žodžio *rakštus* – „dygus, duriantis, nelygus, aštrus, šiurkštus, šerpetotas”.

## Šaltiniai
Surigao

**Surigao** () – miestas pietų Filipinuose, Mindanao salos šiaurės rytiniame gale, šalia Bilaro kyšulio prie Surigao sąsiaurio. Šiaurės Surigao provincijos administracinis centras. Yra jūrų uostas (keltai į Leitės ir aplinkines salas), oro uostas, plentas į Davao. Verčiamasi žvejyba, miškų kirtimu, žemės ūkiu (auginamos manilinės kanapės, kokospalmės, ryžiai). Netoliese (už 16 km) esančioje Nonoko saloje kasamas nikelis (nuo 1974 m., vienas didžiausių telkinių pasaulyje). Yra Šv. Pauliaus universitetas (nuo 2004 m.), Šiaurės Surigao universitetas (nuo 1998 m.). Į pietus nuo miesto telkšo didelis Mainito ežeras.

Pagrindinės tautos – surigaononai ir sebuanai.

## Istorija
Surigao buvo viena pirmųjų ispanų kolonijų Filipinuose, įkurta 1655 m. Svarbiausiu krašto miesto tapo 1750 m., kai sunaikintas Kaolo miestas Siargao saloje. Mieste įsikūrė augustinai. 1752 m. Surigao nuniokojo morų antpuolis.

1944 m. spalio 22 d. šalia vyko Surigao sąsiaurio mūšis tarp amerikiečių ir japonų. Miesto teisės suteiktos 1970 m.

## Šaltiniai
Mainito ežeras

**Mainito ežeras** (, ) – ežeras Filipinuose, Mindanao salos šiaurės rytuose, Karagos regione, Šiaurės Surigao ir Pietų Agusano provincijose, 28 km į pietus nuo Surigao; ketvirtas pagal dydį šalies ežeras. Ilgis iš šiaurės į pietus 29,1 km. Pietuose išteka Tubajaus upė, įtekanti į Mindanao jūros Butuano įlanką.

Apyežerėse plyti antriniai miškai, ryžių, kukurūzų, bananų pasėliai. Rytiniu krantu eina Surigao–Davao plentas. Pagrindinės gyvenvietės prie ežero: Džabonga, Alegrija, Kitčarao, Mainitas.

## Šaltiniai
Bangsamoras

**Bangsamoras** (), oficialiai **Bangsamoro autonominis regionas musulmoniškame Mindanao** (, , ) – teritorinis vienetas Filipinų pietinėje dalyje, Mindanao salos vakaruose ir Sulu salyne. Administracinis centras – Kotabatas (teisiškai – Parangas).

## Istorija
Bangsamoro regionas įsteigtas 2019 m. vietoje buvusio Mindanao musulmonų autonominio regiono. Dėl šio regiono įkūrimo sutarta taikos derybose tarp Filipinų vyriausybės ir Morų Islamo Išsivadavimo Fronto. Musulmonų aktyvistai nepripažino Mindanao musulmonų autonominio regiono ir siekė labiau nuo centrinės valdžios nepriklausomos teritorijos. 2019 m., surengus referendumus Mindanao musulmonų autonominio regiono teritorijoje, sudarytas naujas Bangasamoro autonominis regionas.

2022 m. buvusi Magindanao provincija padalinta į dvi. Referendumų metu Sulu provincija nubalsavo nesijungti prie Bangsamoro, bet nepaisant to įtraukta į jo sudėtį. 2024 m. konstitucinis teismas tokį prijungimą įvardino esant neteisėtu, todėl Sulu provincija išbraukta iš regiono sudėties, kol kas jos priklausomybė išlieka neaiški.

## Geografija
Regionas apima vakarinę Mindanao salos dalį su pelkėtu Mindanao upės slėniu ir delta. Šiaurėje telkšo didelis Lanao ežeras. Be to, regionui priklauso Bongo sala šalia Mindanao krantų ir dalis Sulu salyno salų – didžioji Basilano dalis, Hadži Muhtamado salos, Tavi Tavi salos, Sibutu sala, Mapunas, Vėžlių salos.

## Gyventojai
Dauguma gyventojų – Mindanao musulmonai, vadinami morais. Juos sudaro įvairios, į islamą atsivertusios vietinės tautos – maranajai, iranunai, magindanajai, tausugai, jakanai, badžai. Taip pat yra čiabuvių lumadų ir atvykėlių iš kitų Filipinų vietų (sebuanai, ilokanai, tagalai, hiligainonai, zamboangiečiai), kinų.

## Suskirstymas
Karagos regioną sudaro 5 provincijos:
* Basilano provincija
* Pietų Lanao provincija
* Šiaurės Magindanao provincija
* Pietų Magindanao provincija
* Tavi Tavi provincija

## Didžiausi miestai
* Kotabatas – 286,5 tūkst. gyventojų (2020 m.)
* Maravis – 187,8
* (Holas – 137,2 – faktiškai nebepriklauso)
* Bongao – 74,8
* (Parangas – 39,3 – faktiškai nebepriklauso)
* Lamitanas – 38,9
* Buluanas – 37,6
* Avangas – 37,2
* Bulalas – 35,9

## Šaltiniai
Artemas Litviakovas

**Artemas Litviakovas** arba **Artiomas Litviakovas** (*Artem Litviakov; Artiom Litveacov; Литвяков Артём*; g. 1996 m. spalio 23 d.) – Moldavijos futbolininkas, gynėjas. Turi dvigubą Moldovos ir Ukrainos pilietybę. Žaidė Moldovoje, Uzbekistane, Baltarusijoje, Libane, Kazachstane ir Lietuvoje.

## Karjera
Tiraspolio „Šeriff“ klubo auklėtinis, bet pagrindinėje komandoje nedebiutavo. Karjerą pradėjo 2014 m. vasarą Dinamo-Auto Tiraspol klube (Moldova). 2016 m. vasarą persikėlė į FC Tighina. 2020 m. sezone rungtyniavo Andijon (Uzbekistanas). 2020 m. rugsėjo mėn. prisijungė prie Dinamo-Auto Tiraspol. 2021 m. vasarą perėjo į FC Sfîntul Gheorghe. 2023 m. atstovavo FK Dynama-Brest` (Baltarusija). 2024 m. pirmoje pusėje žaidė Nejmeh SC (Libanas). 2024 m. vasarą persikėlė į „Kyzylžar“ klubą Kazachstanas.

2025 m. balandžio 10 d. tapo žinoma, kad futbolininkas prisijungė prie Alytaus „Dainavos“ klubo.

2025 m. balandžio 12 d. debiutavo A lygos rungtynėse prieš Kauno rajono „Hegelmann“. Susitikimą pradėjo startinėje sudėtyje ir žaidė iki finalinio švilpuko. „Hegelmann“ nugalėjo varžovus rezultatu 3-2.

Po 2025 m. sezono DFK Dainava iškrito iš A lygos. 2026 m. pradžioje žaidėjas grįžo į Moldaviją rungtyniauti antro lygmens klube FC Florești.

## Statistika
; A lygos statistika

Spalvų reikšmės:
:  rungtyniavo A lygoje;

## Išnašos

## Nuorodos
* alyga.lt svetainė
* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* lietuvosfutbolas.lt
* Globalsportsarchive
Agusanas

**Agusanas** () – upė pietų Filipinuose, Mindanao salos rytuose, ilgiausia saloje. Prasideda Mindanao pietryčiuose, Tagubudo kalno papėdėje, Davao de Oro provincijoje. Teka į šiaurę, formuodama platų (65–80 km) ir derlingą slėnį tarp Mindanao aukštumų vakaruose ir Ramiojo vandenyno Kordiljeros rytuose. Įteka į Boholio jūros Butuano įlanką ties Butuanu.

Nepaisant to, kad nuo XVII a. Agusano slėnyje pradėjo steigtis ispanų misijos, kraštas ilgą laiką buvo retai gyvenamas čiabuvių tautų (magahatų, mamanujų, manobų, higahonų, mandajų ir bagobų). Daugiau gyventojų ėmė kurtis keliantis imigrantams iš kitų Filipinų vietų ir kertant miškus. Iki pastatant Butuano–Davao kelią XX a. 7-ojo dešimtmečio pradžioje, Agusano upė buvo vienintelė transporto arterija regione. Upė nedideliais laivais laivuojama 260 km nuo žiočių.

Pelkėtame Agusano vidurupio baseine plėtojama miškų pramonė (miškų kirtėjai, prekeiviai gyvena ant plaustų, pririštų prie didelių medžių). Taip pat slėnyje auginami bambukai, ryžiai, kokospalmės, įvairūs vaismedžiai. Vidurupyje sudarytas Agusano šlapynės laukinės gamtos draustinis. Pagrindiniai miestai prie upės: Kompostela, Monkajas, San Luisas, Esperansa, Butuanas.

## Šaltiniai
Vladyslav Zahladko

**Vladyslavas Zachladka** (*Загладько Владислав Вадимович*; g. 2003 m. sausio 13 d.) – futbolininkas iš Ukrainos, gynėjas. Rungtyniavo Ispanijoje, Lenkijoje, Čekijoje, Kipre ir Lietuvoje.

## Karjera
Futbolininko karjerą pradėjo gimtinėje, Donecko „Olimpik“ jaunimo komandoje. Nuo 2021 m. atstovavo Porici n/Sazav (Čekija). 2022 m. sausio mėn. perėjo į FK Pribram, rungtyniavo šio klubo jaunimo komandoje.

2022 m. sezone kelis mėnesius priklausė Mažeikių „Atmoferos“ klubui. 2023 m. kovo mėn. persikėlė į MKS Myszkow (Lenkija). Nuo 2023 m. vasaros atstovavo Unión Collado Villalba (Ispanija). 2024 m. rungtyniavo Othellos Athienou (Kipras).

Atstovavo Kipro „Ocelos Artienu“ klubui, kuriame sužaidė dvejas rungtynes Antrame divizione (II).

### DFK Dainava
2025 m. balandžio 10 d. tapo žinoma, kad žaidėjas atstovaus Alytaus „Dainavai“.

2025 m. birželio 29 d. debiutavo A lygos rungtynėse prieš Vilniaus „Riterius“. Futbolininkas susitikimą pradėjo startinėje sudėtyje ir žaidė iki finalinio švilpuko. Alytiškiai nugalėjo varžovus rezultatu 2-0.

Klubas iškrito iš A lygos, žaidėjo kontraktas pratęstas nebuvo.

## Statistika
; A lygos statistika

Spalvų reikšmės:
:  rungtyniavo A lygoje;
:  Antroje lygoje;

## Išnašos

## Nuorodos
* alyga.lt svetainė
* Transfermarkt
* lietuvosfutbolas.lt
* Globalsportsarchive (D)
Club Atlético Sarmiento

**Club Atlético Sarmiento** arba **Sarmiento Junín** – Argentinos futbolo klubas, įkurtas Chunino mieste. Klubas turi vyrų ir moterų futbolo komandas, užsiima šachmatais, žolės rieduliu, krepšiniu.

Namų rungtynes žaidžia Evos Peron vardo stadione (), talpinančiame 19 tūkst. žiūrovų.

## Istorija
1911 m. balandžio 1 d. įkurtas Chunino mieste. Eilę metų rungtyniavo žemesnėse lygose. 1981 m. sezone pateko į nacionalinį čempionatą. Debiutantai užėmė tryliktąją vietą. 1982 m. liko devyniolikti ir iškrito į žemesnį divizioną. Netrukus sekė kritimas į trečią pakopą, o vėliau iškrito į ketvirtąją.

Nuo 2015 m. sezono vėl rungtyniavo Primera División. 2016–2017 m. sezone liko dvidešimt šeštoje vietoje ir iškrito į žemesnį divizioną. Nuo 2017–2018 m. sezono varžėsi Primera B Nacional (II). Nuo 2020–2021 m. sezono vėl žaidė Primera División.

## Pasiekimai
;  **[[Primera B Nacional|Antrasis divizionas]]: 
*  **Nugalėtojai (1):** 2020 m.

== Sezonai ==

; Pastarųjų metų sezonai


== Spalvinė gama ==



== Apranga ==
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia tradicine apranga. 



== Garsesni žaidėjai ==
; Futbolininkai, atstovavę [[Argentinos vyrų futbolo rinktinė|Argentinos nacionalinei rinktinei]]
*  Facundo Roncaglia, gynėjas;
*  Nicolás Gaitán, saugas;
*  Lisandro López, puolėjas;

== Treneriai ==
*  Javier Sanguinetti, nuo 2024 m. lapkričio mėn.

== Išnašos ==


== Nuorodos ==
* **Oficiali klubo svetainė'''
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
Maravis (Filipinai)

**Maravis** () – miestas pietų Filipinuose, Mindanao salos vidurio vakaruose, ant šiaurinio Lanao ežero kranto, Bangsamoro autonominiame regione; Pietų Lanao provincijos sostinė. Keliai į Iliganą, Malabangą. Svarbus prekybinis centras (prekiaujama musulmoniškais rankdarbiais, šaltaisiais ginklais). Veikia Mindanao valstybinis universitetas (1961 m.), Dansalano kolegija, Pangarungano islamo kolegija (nuo 1965 m.). Šalia yra buvusi amerikiečių Kamp Keitlio karinė bazė. Mieste yra Maravio didžioji mečetė (statyta 1970 m., talpina 20 tūkst. maldininkų), Dansalan Bato mečetė. Stūkso Mupo kalnas (270 m), paskelbtas Šventojo Kalno nacionaliniu parku (nuo 1965 m.).

Maravis – Filipinų musulmonų kultūrinis ir dvasinis centras. 2010 m. 99,6 % gyventojų buvo musulmonai. Mieste gyvena morai, daugiausia priklausantys maranajų tautai.

## Istorija
Nuo XVII a. Maravis (pradžioje vadintas ***Dansalanu***) buvo svarbia Lanao valstybių konfederacijos gyvenviete. Po kelių nesėkmingų bandymų ją 1895 m. užėmė ispanai, bet 1898 m. perdavė amerikiečiams. 1935 m. vietos morai sudarė Dansalano deklaraciją, kurią ragino amerikiečius suteikti nepriklausomybę Mindanao ir Sulu saloms.

1956 m. Dansalanas pervadintas į Maravį, suteiktos miesto teisės. 1972 m. Maravyje prasidėjo morų sukilimas. 2017 m. gegužę–spalį miestą buvo užėmusi Mautės islamistų grupė, pavaldi Islamo Valstybei. Filipinų valdžia surengė didelę miesto apgultį, įskaitant bombardavimus, kol atkovojo jį iš sukilėlių. Operacijos metu didžioji dalis miesto sugriauta, evakuota daugiau nei milijonas miesto ir apylinkių gyventojų.


Marawi City proper, Menor Street ground zero top view (Marawi, Lanao Del Sur; 10-14-2023).jpg|Apgriautas miestas 2023 m.
Bombing on Marawi City.jpg|Maravio bombardavimas 2017 m.
Marawi City proper, Amai Pakpak Avenue-Basak Malutlut (Marawi, Lanao Del Sur; 10-14-2023).jpg|Maravio gatvė 2023 m.


## Šaltiniai