open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Aloyzas Valušis

**Aloyzas Valušis** (1901 m. gruodžio 4 d. Kuktiškėse – 1998 m. sausio 31 d. Sent  Pitersberge, Florida, JAV) – Lietuvos kariuomenės Generalinio štabo pulkininkas, karo atašė Lenkijoje. Skautų veikėjas. 

## Biografija
Mokėsi Vilniuje, Panevėžyje, Maskvoje. Nuo 1918 m. dalyvavo Lietuvos skautų veikloje, atstovavo šalį tarptautinėse šios organizacijos konferencijose. 1918–1919 m. buvo Vilniaus lietuvių skautų tunto adjutantu. 1919–1924 m. *Lietuvos skautams remti draugijos tarybos narys*. 1922–1925 m. Vyriausiojo skautų štabo Bendrojo skyriaus vedėjas, o 1931–1933 m. Užsienio dalies vedėjas. 

1919 m. kovo 18 d. stojo savanoriu į besikuriančią Lietuvos kariuomenės atskirą Vilniaus batalioną, tais pačiais metais baigė Kauno karo mokyklą. Dalyvavo Nepriklausomybės kovose. 1921–1924 m. tarnavo 1-ojo husarų Lietuvos Didžiojo Etmono Jonušo Radvilos pulko vado adjutantu. 1924 m. Šiauliuose išlaikė gimnazijos kurso egzaminus brandos atestatui gauti. Po to Prancūzijoje studijavo karybą: 1926 m. baigė Saint-Cyro karo mokyklą ''École spéciale militaire de Saint-Cyr'', 1929 m. – Saumuro kavalerijos karininkų mokyklą ''École de cavalerie de Saumur''. 1926–1927 m. tarnavo Respublikos Prezidento adjutantu. 1931 m. baigė Belgijos karo akademiją. Grįžus į Lietuvą buvo paskirtas kariūnų aspirantų eskadrono vadu (1931–1934 m.), kartu dėstė Karo mokykloje.  Vėliau ketverius metus vadovavo 1-ojo husarų Lietuvos Didžiojo Etmono Jonušo Radvilos pulkui. 1938–1939 m. – Lietuvos karo atašė Lenkijoje. 1940 m. pasitraukė iš Lietuvos į Vokietiją, vėliau – į JAV.

Buvo vedęs Lietuvos Respublikos prezidento Antano Smetonos dukterį Mariją–Danutę (1905-1992).

## Įvertinimas
* Vyčio kryžiaus ordinas (1928 m.)
* Garbės legiono 4-ojo laipsnio ordinas (1936 m.)
 
## Bibliografija
* Aloyzas Valiušis. *Raitininkų ir arklių parengimas rungtynėms su kliūtimis* – Kaunas, 1929
* A.Valušis. *Pro memoria. Įspūdžiai palydint iš Lietuvos Valstybės prezidentą, Lietuvos aneksija. 1940 metų dokumentai.* // Sud. Leonas Gudaitis. – Vilnius, 1990

## Išnašos

## Šaltiniai
* Biografija Utenos krašto enciklopedijoje 
* Biografija internetinėje svetainėje ''Penki:Ieškok''
* Giedrius Globys. ''Lietuvos kariuomenės karininkų skautiška veikla 1918–1940 m.''

## Nuorodos
* Aloyzas Valiušis su Prezidento A.Smetonos šeima
Alfredas Romeris

**Alfredas Izidorius Romeris** (, ; 1832 m. balandžio 4 d. Vilniuje – 1897 m. sausio 24 d. Karolinove, palaidotas Trakų bazilikos Romerių giminės koplyčios rūsyje) – Lietuvos tapytojas ir skulptorius medalininkas.

## Biografija
Kilęs iš vokiečių kilmės grafų giminės. 1845–1850 m. mokėsi Vilniaus bajorų institute. Pirmuoju dailės mokytoju jam buvo tėvas Edvardas Jonas Romeris, vėliau tobulinosi pas žinomą tapytoją Kanutą Rusecką. Dalyvavo 1863 m. sukilime, buvo suimtas ir dvejus metus kalintas Dinaburgo tvirtovės kalėjime. Šeimai priklausę dvarai buvo priverstinai išparduoti, pats Alfredas Romeris turėjo emigruoti į Prancūziją. Paryžiuje mokėsi pas Antonį Oleščinskį ir Leoną Bonnatą, vėliau studijavo Miuncheno dailės akademijoje. 1874 m. vedė Vandą Sulistrovską, šeima įsikūrė Karolinovo dvare (dab. Baltarusija), retkarčiais gyvendavo Kriaunuose, Krokuvoje ir Vilniuje. Pastarajame mieste 1875 m. gimė duktė Elena Antanina Rachelė, vėliau tapusia žinoma literate ir žurnaliste Helena Romer–Ochenkovska.

Alfredas Romeris daugiausiai dirbo portretų srityje, bet garsėjo savo tapybos darbais ir religine tematika. Žinomi jo paveikslas „Jėzus ir našlaitė“ (Kamojų bažnyčia), taip pat „Dievo Motina su Vaikeliu“ bei „Švenčiausiosios Dievo Gimdytojos Ėmimas į dangų“ (abu Pinsko bažnyčioje). Obelių bažnyčios altoriuje yra jo tapyto Šv. Onos paveikslo kopija.  XIX a. pab. A. Romeris piešė medinius lietuviškus kryžius, sukūrė Žemaičių vyskupo Aleksandro Bersenevičiaus ir Vilniaus vyskupo Karolio II Hrinevskio skulptūrinius medalionus. 

Prieš pat Antrąjį pasaulinį karą dailininko kūrybinis palikimas su archyvu buvo perduotas tuometinei Vrublevskių bibliotekai, pokaryje dalį paveikslų ir skulptūrų perėmė Lietuvos dailės ir Nacionalinis muziejai. Ant namo Vilniuje, Bokšto g. 10 atidengta menininkui skirta memorialinė lenta.

## Išnašos

## Šaltiniai
* Ingrida Pajedaitė. ''Paroda „Alfredas Römeris: jubiliejinių metų atradimai“'' 

## Alfredo Romerio darbai virtualioje parodoje „Dailininkų Römerių kūryba“
*  I dalis 
*  II dalis
Super Alibi

**Super Alibi“ arba „Alibi.com** () – 2017 metų prancūziška komedija.

## Siužetas

Gregas įkūrė firmą, kuri aprūpina savo klientus patikimais alibi. Jis padeda vaikams išsisukti nuo mokyklos, vyrukams nueiti į futbolą ir turėti alibi, o didžiausią paklausą turintis produktas, tai neištikimybės slėpimas. Gregas yra kūrybiškas, moka garantuoti įtaigų pasiteisinimą, ypač neištikimybės atveju. Vyrukas susitinka Floransą. Jie bendrauja ir viskas klojasi puikiai. Tik ji nekenčia melagių, sukčių apgavikų, o jis meluoja, kad dirba skrydžių bendrovėje. Kai mergina jį nori supažindinti su savo tėvais, pasirodo, kad tėvas yra Alibi.com klientas, sukantis romaną su jauna dainininke, o Gregas turi pridengti būsimą uošvį.
 

## Aktoriai
: *Aktorius – veikėjas*
* Philippe Lacheau : Grégory Van Huffel. Gregas, verslo firmos, kuri suteikia alibi įkūrėjas ir pagrindinis kūrėjas.
* Élodie Fontan : Florence Martin. Flo, žavi mergina, kurią įsimyli Gregas.
* Tarek Boudali : Mehdi. Alibi.com dabruotojas, kuris kartais išsijungia ir užmiega.
* Julien Arruti : Augustin. 
* Vincent Desagnat : Romain
* Nathalie Baye : Marlène Martin. Floransos mama.
* Didier Bourdon : Gérard Martin. Floransos tėvas.
* Nawell Madani : Cynthia Bellini.
* Kad Merad : Monsieur Godet.
* Michèle Laroque : Françoise.
* Medi Sadoun : Marco Garcia.
* Philippe Duquesne : Maurice.

## Kūrėjai
* Prodiuseriai: Philippe Lacheau, Alexandra Fechner
* Režisieriai: Phillipe Lacheru, 
* Scenaristai: Philippe Lacheau, Julien Arruti, Pierre Dudan

## Šaltiniai

## Nuorodos
* IMDB
* ''Alibi.com''
Jojimas 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse

**[[Žirgų sportas]] 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse** vyko 27-ą kartą olimpinių žaidynių istorijoje. 

## Programa
Jodinėjimas Tokijo olimpiadoje vyks tik trijose žirgų klasėse - trikovėje, išjodinėjime ir konkūriniame jojime. Kiekvienoje klasėje bus apdovanotos geriausios komandos bei individualūs raiteliai. Skirtingai negu prieš tai vykusiose žaidynėse, Tokijo olimpiadoje komandos narių skaičius sumažintas iki trijų raitelių. Taip siekiama padidinti dalyvaujančių šalių skaičių nedidinant dalyvių skaičiaus. Taip pat blogiausiai pasirodžiusio komandos nario rezultatas nebus išminusuojamos iš galutinės komandos taškų sumos.

## Kvalifikacija

## Medalininkai
### Individualūs

### Komandiniai

## Nuorodos
* Tokijas 2020
Steponas Umbrasas

**Steponas Umbrasas** (1878 m. gruodžio 25 d. Miškiškiai (dabar Bajorai) – 1925 m. lapkričio 12 d. Vilniuje) – Romos katalikų kunigas, visuomenės veikėjas.

## Biografija
Šeimoje buvo vyriausias sūnus. Mokėsi Vilniuje privačiai. 1897 m. Oriolo mieste išlaikė egzaminą vaistininko mokinio kvalifikacijai gauti. Įstojo į Vilniaus kunigų seminariją, kurią baigė 1903 m. Tų pačių metų liepos 1 d. įšventintas kunigu. Pirmąsias mišias aukojo Vilniaus Šv. Apaštalų Petro ir Povilo bažnyčioje. Trejus metus tarnavo vikaru Dysnos Švč. M. Marijos Nekalto Prasidėjimo bažnyčioje.

1906 m. liepos 28 d. paskirtas naujai įkurtos Dieveniškių parapijos klebonu. Tuo metu tarp tikinčiųjų lenkų ir lietuvių vyko nesutarimai dėl pamaldų kalbos. St.Urbonas pradėjo skelbti pamokslus lietuviškai, aplinkiniuose kaimuose įsteigė mokyklėles, kuriose lietuvių kalba buvo mokoma maldų ir tikėjimo pagrindų. 1909 m. parengtas miestelio naujos mūrinės bažnyčios projektas, surinkti pinigai statybų pradžiai. Dėl nuolatinių intrigų 1911 m. prašė vyskupo perkelti jį į kitą parapiją, bet po tikinčiųjų prašymų liko Dieveniškėse. 1917 m. dalyvavo  Lietuvių Vilniaus konferencijoje, joje atstovaudamas kraštą.

1921 m. staiga susirgo, Vilniaus lietuvių ligoninėje padaryta apendicito operacija buvo pavėluota ir gyvybės neišgelbėjo. Palaidotas Vilniaus Bernardinų kapinėse.

## Šaltiniai
* Dieveniškių krašto švietėjas kunigas Steponas Umbrasas // Voruta, 2010-01-10
Maksimilijonas Juozas Taraiva

**Maksimilijonas (Maksimas) Juozas Taraiva**,  (1832 m. kovo 13 d. Prienai – 1864 m. liepos 19 d. Koninas) – vienuolis kapucinas, 1863 m. sukilėlių kapelionas.

## Biografija
Vaikystėje buvo šaukiamas Juozo vardu. Suvalkų mokykloje baigė tris klases, po to Varšuvoje prekiavo prieskoniais, dirbo pašte. 1854 m. birželio 9 d. įstojo į Kapucinų ordiną, 1860 m. Varšuvoje įšventintas kunigu. Išgarsėjo kaip patriotinius pamokslus skelbiantis pamokslininkas. Tarnavo kapelionu Varšuvos citadelės ir Modlino kalėjimuose. 1862 m. už užsienio spaudos perdavimą kaliniams perkeltas į Cisteriečių vienuolyną Londe. 

Kilus 1863 m. sukilimui, prisijungė prie Edmundo Tačanovskio ir Kazimiero Mielenckio vadovaujamų būrių. Tarnavo kapelionu, prisaikdindavo sukilėlius. Buvo sužeistas mūšyje prie Ignacevo kaimo, gydėsi Šremo mieste. Naktį iš 1864 m. birželio 15 į 16 areštuotas Liondo vienuolyne. Konine įvyko teismas, kurio metu M. Tareiva už iš sakyklos skelbtą agitaciją sukilti buvo nuteistas mirti ir Rusijos caro kareivių liepos 19 d. buvo pakartas. Užkastas egzikucijos vietoje, kuri buvo sutrypta žirgais ir savaitę po to saugoma. Tikinčiųjų buvo perlaidotas Konino kapinėse, vėliau – prie Londo vienuolyno bažnyčios. 

Kunigo mirties vietoje įrengtas simbolnis kapas, jo vardu Konine pavadinta gatvė ().

## Šaltiniai
* Kapucinų ordino istorija Lietuvoje
Kazimieras Kudirka

**Kazimieras Kudirka** ( OFM Cap.; 1871–1941 m.) – pirmasis lietuvių kapucinų vienuolis, literatas.

## Biografija
Buvo žinomo kapucinų vienuolio Honorato Kozminskio, vėliau paskelbto palaimintuoju, mokinys. Norėjo įsikurti Ukmergėje, kur statė vienuolyną ir remontavo bažnyčią. Garsėjo kaip geras pamokslininkas. Vyriausioji ordino valdžia atsiuntė jam pagalbininką brolį Benigną iš Binsvageno. Vėliau abu iš vienuolyno pasitraukė.

Turėjo literato talentą. Net ir sirgdamas akių liga paruošė knygutę apie Šv. Mariją, kuri išbuvo rankraščiu apie šimtą metų – išleista tik 2007 m.

## Literatūra
* Tėvas Kazimieras Kudirka OFM Cap. *Marija Šv. Pranciškaus ordinuose.* – Petrašiūnų Gailestingumo Namai, 2007 ISBN 978-995-9938-0-3

## Šaltiniai
* ''Marija Šv. Pranciškaus ordinuose'' // Tėvas Kazimieras Kudirka OFM Cap 
* Lietuvos kapucinų istorija (lenk.) 
* Kapucinų ordino istorija Lietuvoje
Vsevolodas Mileris

**Vsevolodas Mileris** (, 1914 m. balandžio 7 (19) d. Maskva – 1913 m. lapkričio 5 (18) d. Sankt Peterburgas) – iškilus rusų kalbininkas, etnografas, archeologas ir folkloristas.

## Biografija
Gimė vokiečių kilmės šeimoje, tėvas Fiodoras Mileris buvo žinomas rusų poetas ir vertėjas. Vsevolodas Mileris mokėsi garsiame Maskvos Enneso pensione, kuriame disciplinos buvo dėstomos vokiečių ir prancūzų kalbomis. 1865–1870 m. studijavo Maskvos universiteto Filologijos ir istorijos fakultete, po baigimo buvo paliktas jame dėstyti.

Dirbo Lyginamosios kalbotyros ir sanskrito katedroje, destė sanskritą. 1874–1876 m. stažavo Tiubingeno, Paryžiaus ir Prahos universitetuose, 1877 m. apgynė magistro disertaciją. Tyrinėjo senąją rusų liaudies žodinę kūrybą. Susidomėjo Osetijos kultūra ir istorija, išleido trijų tomų veikalą *Osetinų etiudai*. Už pirmuosius du tomus V.Mileriui buvo suteiktas daktaro laipsnis, o už trečiąjį Rusijos geografijos draugija jį apdovanojo Didžiuoju aukso medaliu.

Nuo 1881 m. redagavo žurnalą „Etnografičeskoje obozrenije“. 1884–1897 m. dirbo *Daškovo etnografiniame muziejuje* Maskvoje, jo pastangų dėka išleisti muziejaus etnografinių rinkinių aprašymai. 1892 m. tapo Maskvos universiteto Rusų kalbos ir tautosakos katedros profesoriumi, 1903 m. jam suteiktas nusipelniusio profesoriaus vardas. 1900–1911 m. dėstė ir *Aukštuosiuose moterų kursuose* Maskvoje. Išrinktas Imperatoriškosios mokslų akademijos nariu korespondentu, o 1911 m. – tikruoju nariu. Tais pačiais metais persikėlė gyventi į Sankt Peterburgą, dirbo Mokslų akademijoje ir dėstė *Moterų pedagoginiame institute*.

## Ryšiai su Lietuva
Kartu su rusų kalbininku Filipu Fortunatovu 1871 m. Liudvinavo apylinkes kirilica užrašė apie 150 lietuvių liaudies dainų, pasakų ir patarlių. 1872 m. šių. dalis tekstų ir jų vertimai į rusų kalbą buvo paskelbti Maskvos universiteto „Mokslo darbuose“, vėliau išleisti atskiru leidiniu. V.Mileris buvo paskelbęs Dniepro slenksčių pavadinimų kilmės hipotezę. 1893 m. Rusijos archeologų IX suvažiavimo metu Vilniuje ją bandė paneigti Panevėžio mokytojų seminarijos dėstytojas Zacharijus Liackis.

## Bibliografija
* Osetinų etiudai (rus.)
* Osetinų kalba (rus.; vertimas iš vok. klb.)
* Pilnas darbų sąrašas

## Literatūra
* Миллер Всеволод Фёдорович
* ''Русские фольклористы.'' Библиографический словарь. – М.: Институт русккой литературы (Пушкинский дом) РАН, 2010 
* Biografija Brokhauzo ir Efrono enciklopedijoje
* Giedrius Subačius. ''Zacharijaus Liackio pranešimas IX Rusijos archeologų suvažiavime Vilniuje (1893)''
* Lietuvių literatūros ir tautosakos instituto inf.
UAS Žitkoviči

**UAS Žitkoviči** (, ) – buvęs Baltarusijos futbolo klubas iš Žytkavičių.

## Istorija

Klubas įkurtas 2014 m. Žytkavičiuose. 
2017 m. Antroje lygoje likus trims turams iki pirmenybių pabaigos užsitikrino patekimą į Pirmą lygą  
2018 m. debiutavo Pirmoje lygoje.

## Spalvos

Namuose klubas žaidžia juodos/geltonos spalvos sportinėmis aprangomis.

## Pasiekimai
* 2017 m. metais nugalėjo Druha lygos pirmenybėse (Antroje lygoje, trečia pakopa).

## Sezonai

|}
Šaltinis:

## Išnašos

## Nuorodos
* Apie komandą Teams.by svetainėje
Vladas Čegis

**Vladas Čegis** (; 1888 m. rugpjūčio 13 d. Obeliuose (kitais duomenimis Novoaleksandrovsko apskrities  Rakanų (?) kaime) – 1953 m. kovo 15 d. Filadelfijoje, JAV) – Romos katalikų kunigas Rusijoje, Lietuvoje ir JAV. Disidentas.
 
## Biografija
1912 m. baigė Peterburgo kunigų seminariją, tų pačių metų sausio 8 d. įšventintas kunigu. Tarnavo vikaru Liucino (1912–1915 m.), Agluonos (1915–1916 m.) ir Sankt Peterburgo Šv.Kazimiero (1916–1919 m.) bažnyčiose. 1919 m. paskirtas Gatčinos Karmelio Kalno Švenčiausiosios Mergelės Marijos bažnyčios klebonu, šiose pareigose išbuvo iki 1931 m. Trūkstant kunigų, teko aptarnauti tikinčiuosius Novgorode, Pskove, Kronštate, Naujojoje Rusoje ir kt. 1923–1924 m. kartu buvo ir Leningrado Švč.Jėzaus Širdies bažnyčios klebonu, o 1927–1931 m. – šio miesto Šv. Kotrynos Aleksandrietės bažnyčios klebonu. 

Rusijoje bolševikų valdžiai vykdant antireliginę politiką, kelis kartus buvo baudžiamas:
* 1918 m. nuteistas 1,5 m. kalėjimo, vėliau įkalinimas pakeistas pinigine bauda;
* 1919 m. nubaustas pinigine bauda.
1931 m. buvo areštuotas ir apkaltintas antitarybine propaganda, nelegalių katalikų bendruomenių kūrimu bei kontrrevoliucinės literatūros platinimu. Nuteistas dešimčiai metų konclagerių, bausmę turėjo atlikti *Višlage* Krasnovišersko mieste. 

1933 m. Lietuvos Respublikos vyriausybė susitarė  su Sovietų Rusija pasikeisti politiniais kaliniais ir tais pačiais metais Vl.Čegis sugrįžo į gimtinę. 1935–1939 m. jis tarnavo Meškuičių Šv. vyskupo Stanislovo parapijos klebonu, vėliau išvyko į JAV. Gyveno Filadelfijoje, buvo Šv.Andriejaus parapijos emeritu. Paskutiniaisiais gyvenimo metais daug bendravo su žinomu rašytoju ir valstybės veikėju Vincu Krėve–Mickevičiumi, kuris pokaryje į šį miestą persikėlė iš Lietuvos. Kunigas Vladas Čegis mirė nuo širdies ligos, palaidotas miesto Šv.Kryžiaus kapinėse.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Grįžusių Lietuvon iš SSRS kalėjimų kunigų nuotrauka. 1933–X–19 d.
Virkščių II tvenkinys

**Virkščių II tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Ukmergės rajone, 8 km į šiaurės vakarus nuo Želvos, Virkščių kaime. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Šešuolos intakas, Siesarties baseinas) 0,45 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš rytų į vakarus – 0,21 km, plotis – iki 0,075 km. Altitudė 113,6 m. Krantai žemi, daugiausia apaugę medžiais. Aplinkui plyti pievos ir dirbami laukai.

## Šaltiniai
Liubavo malūno tvenkinys

**Liubavo malūno tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Vilniaus rajone, 8 km į vakarus nuo Nemenčinės, Liubavo kaime. Sudarytas užtvenkus Žalesos upę (Neries intakas) 5,5 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus – 0,26 km, plotis – iki 0,09 km. Altitudė 124,2 m. Vakarinis krantas aukštas. Krantai apaugę medžiais. Šalia įsikūrusi buvusio Liubavo dvaro sodyba. Prie užtvankos stovi Liubavo malūnas, kuriame įkurtas Liubavo dvaro muziejus.

## Šaltiniai
FK Čysć

**Čysčiaus futbolo klubas** () – Baltarusijos futbolo klubas iš Čysčiaus.

## Istorija
Klubas įkurtas 1998 m. Maladečinoje kaip dukterinė FK Molodečno komanda. Tuo metu komanda vadinosi **Zabudova**. Iš Maladečinos persikėlė į Čysčiaus gyvenvietę. Čysčiaus „Zabudova“ žaidė Antroje lygoje. Nuo 2004 m. dalyvavo Minsko srities (ketvirtos pakopos) pirmenybėse. 2016 grįžo į Druha lygą (trečią pakopą). 

2017 m. Antroje lygoje užėmė antrąją vietą ir užsitikrino patekimą į Pirmą lygą. 2018 m. debiutavo Pirmoje lygoje, tačiau liko tarp prasčiausių komandų ir iškrito į Antrą lygą.

2019 m. pasikeitė klubo pavadinimas, logotipas ir rėmėjai. Klubas pavadintas FK Underdog ().

2020 m. klubas nesugebėjo licencijuotis ir nedalyvavo jokiose pirmenybėse.

## Pasiekimai
* 2017 m. Druha lygos pirmenybėse buvo antri. (Antroje lygoje, trečia pakopa).

## Sezonai

|}Šaltinis:

## Spalvos
Namuose klubas žaidžia mėlynos/baltos spalvos sportinėmis aprangomis.

## Išnašos

## Nuorodos
* Apie komandą Teams.by svetainėje (rusų k.)
Neceča

**Neceča** () – kaimas pietryčių Lenkijoje, Mažosios Lenkijos vaivadijoje, 66 km nuo Krokuvos, 17 km nuo Tarnuvo.

## Istorija
Viduramžiais priklausė Lenkijos karalystei.

Po pirmojo Žečpospolitos padalinimo (1772 m.) atsidūrė Austrijos sudėtyje. Po pirmo pasaulinio karo atiteko Lenkijai.

Gyvenvietė garsi futbolo klubu.

## Sportas
Labiausiai gyvenvietę garsina futbolo klubas, kuris tris sezonus žaidė Ekstraklasa pirmenybėse.
* Bruk-Bet Termalica Nieciecza, futbolo klubas.
* Futbolo stadionas, kuriame žaidžia vietos komandos.

Vaizdas:Stadion KS Nieciecza elewacja.jpg|Stadionas
Vaizdas:Stadion KS Nieciecza.jpg


## Šaltiniai

## Nuorodos
* Slownik geograficzny (lenkų k.)
Čysčius

**Čysčius** (, ) – kaimas Baltarusijoje, Minsko srityje, Maladečinos rajone.

## Istorija
Šios teritorijos priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei iki valstybės padalinimo 1793 m. Vėliau tapo Rusijos imperijos dalimi.

1955 m. čia įsikūrė durpynas. Vėliau pastatyta statybinių medžiagų gamykla ir kaimas sparčiai augo.

Nuo 1991 m. priklauso Gudijai. 2010 m. buvo 5 422 gyventojai.

## Infrastruktūra
Iki šiol veikia gyvenvietei pradžią davęs durpynas bei statybinių medžiagų gamykla.

Gyvenvietėje veikia biblioteka, kultūros namai, vidurinė ir muzikos mokyklos. Yra ligoninė, ambulatorija ir vaistinė.

## Sportas
* FK Čysć futbolo klubas
* „Školnij“ stadion („Mokyklos“ stadionas), futbolo stadionas, kuriame žaidžia vietos komanda. Stadiono talpa 500 žiūrovų.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Chist Apie gyvenvietę tut.by svetainėje
Pranas Liuima

**Pranas Liuima** SJ,  (1919 m. kovo 8 d., Ažudvariuose, Utenos valsčius – 2005 m. birželio 6 d. Bostone, JAV) – Lietuvos vienuolis jėzuitas, JAV fizikas.

## Biografija
Gimė ir augo gausioje valstiečių Pranciškos ir Mikalojaus Liuimų šeimoje. Iš aštuonių vaikų trys tapo vienuoliais: Antanas ir Pranas – jėzuitais, Elena (1911–1987) – Seserų Švč. Jėzaus Širdies Tarnaičių kongregacijos narė.

Pranas Liuima 1937 m. baigė Kauno jėzuitų gimnaziją, įstojo į jėzuitų ordiną. Dvejus metus mokėsi Olandijoje, 1945 m. įšventintas Romos katalikų kunigu. Antrojo pasaulinio karo pabaigoje pasitraukė į Vokietiją, vėliau – į JAV. Bostono kolegijoje studijavo fiziką, 1954 m. St. Louiso jėzuitų universitete apgynė daktaro disertaciją. Mokslinio domėjimosi sritis – trumpųjų bangų spektroskopija. Dėstė Bostono kolegijoje ir šio miesto universitete.

## Šaltiniai
* Pranas Liuima // Utenos krašto enciklopedija 
* Dr. Aldona Vasiliauskienė. Prasmingas kunigystės 25-metis // XXI amžius Nr. 27 (2098), 2014 m. liepos 4 d. 
* JAV lietuviai, 1 t. – Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas: Vilnius, 1998 psl. 594
Silvestras Leonavičius

**Silvestras Leonavičius (Leonas)** (1843 m. gruodžio 16 d. Leskavos kaime, dab. Prienų rajonas – 1917 m. vasario  18 d. Lukšiuose, dab. Šakių rajonas) – Romos katalikų bažnyčios kunigas, knygnešys ir lietuvybės puoselėtojas.
 
## Biografija
Gimė daugiavaikėje valstiečių šeimoje, jaunesnysis brolis tapo žinomu teisininku Petru Leonu. Pradinį išsilavinimą įgijo privačiai. Nuo 1864 m. mokėsi Seinų kunigų seminarijoje, kunigu įšventintas 1869 m. rugsėjo 2 d. Vikaravo Veisiejų, Vilkaviškio parapijose. 1869 m. kartu su klebonu Kazimieru Sakavičiumii parvežė ir išdalino Veisiejų parapijiečiams 150 egz. uždraustų kun. Motiejaus Brundzos elementorių, kuriuose buvo išspausdintos ir lietuviškos maldos. 1870 m. šie abu kunigai Veisiejų bažnyčioje įvedė pamokslus lietuvių kalba. Šioje bažnyčioje tai buvo pirmąkart visoje Užnemunėje. 1872–1875 m. S.Leonavičius tarnavo vikaru Šunskų filijinėje bažnyčioje, po to Krosnoje. 1876–1880 m. – Vygrių parapijos vikaras, o 1880–1883 m. buvo vikaru Meteliuose. 1883–1884 m. Silvanonių Kristaus Atsimainymo parapijos klebonu. Rusijos caro valdininkų 1883 m. nubaustas 50 rb bauda už veiklą tarp unitų, vėliau jį įsakyta iškelti iš Silvanonių. 1885 m. vėl buvo baustas už religinių paslaugų teikimą stačiatikiams. 1885–1890 m. skiriamas Pajevonių parapijos vikaru, o 1890–1896 m. – vikaru Aukštosios Panemunės parapijoje. 1896–1901 m. Balbieriškio parapijos vikaras, o 1901–1906 m. paskirtas Balbieriškio Švč. Mergelės Marijos Rožančiaus bažnyčios klebonu. 1906–1917 m. tarnavo klebonu Šv. Juozapo bažnyčioje Lukšiuose, šiame kaime ir mirė.

## Išnašos

## Bibliografija
* A.A. kunigas Silvestras Leonavičius (Leonas): (1843.12.16–1917.02.18) / Surašė ir išleido Petras Leonas // Kaunas:"Raidės" spaustuvė,  1932   
 
## Šaltiniai
*  Leonavičius / Leonowicz,  Silvestras
Langakių II tvenkinys

**Langakių II tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Kėdainių rajone, 11 km į pietryčius nuo Ariogalos, 0,5 km į šiaurę nuo Langakių gyvenvietės. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Ringovės intakas, Lazduonos baseinas) apie 1,1 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus – 0,41 km, plotis – iki 0,12 km. Altitudė 88,8 m. Krantai žemi. Pakrantėse plyti dirbami laukai ir ganyklos. Priešsroviui iškart telkšo Langakių III tvenkinys. Rytinėje pakrantėje įsikūręs Aukštkalnių kaimas.

## Šaltiniai
Vladas Skardinskas

**Vladas Skardinskas** (1882 m. spalio 26 d. Šlapiškių vns., Antalieptės valsčiuje – 1954 m. lapkričio 14 d. Marijampolėje) – Lietuvos inžinierius, politinis ir valstybės veikėjas.

## Biografija
Augo gausioje valstiečių šeimoje. Brolis Jonas–Mykolas tapo katalikų kunigu, Antanas – agronomu, Jonas – Rusijos caro kariuomenės karininku, Leonas – Centralinio valstybės archyvo archyvaru, Juozas – Jurbarko ligoninės buhalteriu. Sesuo Pranciška – medikė, Antanina – mokytoja.

Vladas Skardinskas studijavo Rygos politechnikos institute, aktyviai dalyvavo studentiškoje veikloje – buvo Lietuvių studentų draugijos „Viltis“ valdybos nariu. Institutą baigė 1916 m. Po Pirmojo pasaulinio karo pradėjo tarnauti Kaune naujai įsteigtoje Susisiekimo ministerijoje. 1920 m. paskirtas Kauno regiono Vandens kelių viršininku. Po to dirbo Plentų ir vandens kelių valdyboje, 1924–1925 m. buvo jos viršininku. Kartu su J.Linartu organizavo Kauno miesto autobusų susisiekimą. 1925 m. atstovavo Lietuvos Respubliką tarptautinėse konferencijos miško plukdymo Nemunu klausimais Kopenhagoje ir Lugane. Kaip Ūkininkų sąjungos atstovas buvo išrinktas į Pirmąjį seimą.

Vienas iš *AB Mechanikas* ir *Lietuvos rajoninių elektros stočių AB* steigėjų, 1922 m. buvo išrinktas Lietuvos pramonininkų sąjungos pirmininku. Vėliau dalyvavo Ugniagesių sąjungos veikloje, 1925–1927 m. buvo šios organizacijos valdybos pirmininku. Redagavo kai kuriuos žurnalo Ugniagesis numerius, pelnė gaisrininkų apdovanojimus. Priklausė Ateitininkų sąjungai. 

Laisvalaikiu buriavo, 1922 m. buvo išrinktas Lietuvos jachtklubo valdybos pirmininku.

## Šaltiniai
* Lietuvių enciklopedija, T. 28: Skara-Stoska, 12 psl.
* Vytautas Indrašius. *Doros, šviesos ir tiesos apaštalai.* – Vilnius: Lietuvos nepriklausomųjų rašytojų sąjunga, 2003, 170–171 psl. 
* Antalieptės miestelio ir apylinkių atgaivinimo ir tolimesnio vystymosi studija. – Vilnius, 2010, 72–73 psl.
Vladimiras Lenskis

**Vladimiras Marija Marijonas Lenskis**,  (1879 m. birželio 22 d. – 1941 m. rugsėjo  1 d. Sibire) – Ostojos herbo Lietuvos bajoras, mecenatas.

## Biografija
Gimė Lietuvos Didžiosiojoje Kunigaikštystėje žinomoje šeimoje – senelis Aleksandras Lenskis buvo Minsko ir Vilniaus gubernijų maršalka. Vladimiro motina Marija buvo kilusi iš kunigaikščių Druckių–Liubeckių šeimos. Lenskiai valdė nemažus turtus – dvarą Baltojoje Vokėje ir keletą namų Vilniuje, prie Žaliojo tilto. Vl. Lenskis 1914 m. Vilniuje vedė Mariją Olgą Briol–Pliateraitę, su kuria susilaukė dviejų dukterų: Kristinos (1914–2010) ir Marijos Teresės (1825 m. – ?).

Hilaris Lenskis (1834–1920) kartu su sūnumi Vladimiru fundavo naujos Baltosios Vokės Šv. apaštalo Pauliaus Atsivertimo bažnyčios statybą. 1910 m. ji buvo pašventinta, o 1921 m. tapo parapijine. Tėvas ir sūnus ne tik finansiškai parėmė šventovės statybą, bet ir skyrė sklypą parapijos kapinėms. Vl.Lenskio valdomas dvaras XX a. ketvirtame dešimtmetyje buvo išdalintas – į pietus nuo Panerių geležinkelio stoties išdalintas naujiems savininkams. Ten turėjo atsirasti nauja gyvenvietė *Jagielonuvas*, suplanuota pagal tuo metu tarp architektų madingą miesto–sodo koncepciją.
 
Kai prieš Antrąjį pasaulinį karą Vilniaus kraštą užėmė Raudonoji armija, Vl. Lenskis buvo suimtas ir kaip priešiškas sovietinei santvarkai elementas ištremtas į Sibirą. Po kelių mėnesių jis mirė.

## Atminimo įamžinimas
Prie įėjimo į Vaidotų Šv. apaštalo Pauliaus Atsivertimo bažnyčią atidengta memorialinė lenta, skirta mecenatų Lenskių ir Lasockių šeimoms atminti.
 
## Šaltiniai
Vladimiras Sakavičius

**Vladimiras Sakavičius (Sakas)** (1893 m. – 1963 m. sausio 3 d.) – Vilniaus krašto pedagogas,  literatas.

## Biografija
Nuo 1919 m. dėstė istoriją Vilniaus mokyklose, tarp jų ir Vytauto Didžiojo gimnazijoje. Aktyvus Vilniaus krašto periodinės spaudos bendradarbis – rašė recenzijas į leidinius: „Kūryba ir kritika”,  „Przegląd litewski”, „Litwa“ ir „Echo Litwy“. Parašė keletą knygų kultūros tematika.
 
## Bibliografija
* Zarys literatury i kultury Estonskiej. – Vilnius, 1921
* N. Hussovianus kaipo pirmasis lietuvių humanistas. – Vilnius, Lietuvių Tauta III–2, 1923
* Gana tyléti! (Arba mūsu̜ tautinio Vilniaus krašte veikimo skausmo balsas). – Vilnius, 1934 

## Šaltiniai
* Senųjų vilniečių sąrašas

## Nuorodos
* Vl.Sakavičiaus nuotrauka 1954 m.
Martinas Reišys

**Martynas Reišys** (; (1891 m. rugsėjo 4 d. Kuršlaukiuose (dab. Gargždų miesto dalis) – 1955 m. rugsėjo 12 d. Bad Reichenhale (Aukštutinė Bavarija, VFR)) – Klaipėdos krašto lietuvininkų veikėjas, verslininkas ir bankininkas.

## Biografija
Gimė ir augo žinomo lietuvninkų visuomenės veikėjo Martyno Reišio šeimoje. Pirmojo pasaulinio karo metais jaunasis Martynas Reišys tarnavo vokiečių kariuomenėje, vėliau ūkininkavo. Pasireiškė lietuvninkų organizacijų veikloje. Kaip Dovilų kaimo ir visuomeninių organizacijų atstovas dalyvavo Vyriausiojo Mažosios Lietuvos gelbėjimo komiteto 1923 m. sausio 19 d. Šilutėje organizuotame *Krašto seime* ir pasirašė deklaraciją, pritariančią Klaipėdos krašto prijungimui prie Lietuvos Respublikos.

Buvo vienas iš pirmųjų neskaitlingų  Klaipėdos lietuvninkų verslininkų. 1927 m. įkūrė Laivininkystės ir krovos darbų bendrovę „Sandėlis“ ir jai vadovavo. Buvo nupirkti laivai: „Lydys“ (1928 m.), „Nida“ (1936 m.), „Neringa“ (1937 m.) ir „Venta“ (1938 m.). Kartu su Jonu Žiliumiu atgautame Klaipėdos uostamiestyje įsteigė Ūkio kredito banką, tapo jo direktoriumi. *Namų ir ūkio savininkų draugijos* bei *Pirklių ir amatininkų draugijos pirmininkas*. Su Erdmonu Simonaičiu 1928 m. redagavo laikraštį „Nachrichten der Wirtschaftspartei“.

kai 1925 m. gegužės 13 d. Klaipėdoje buvo įsteigtas Čekoslovakijos garbės konsulatas, M.Reišys buvo paskirtas garbės konsulu. 1939 m. kovą hitlerinikams atplėšus Klaipėdos kraštą nuo Lietuvos respublikos, ši įstaiga buvo uždarytas. Martynas Reišys persikėlė gyventi į Kauną. Antrojo pasaulinio karo metais nacistinių valdžios organų buvo suimtas ir 1943–1944 m. kalintas Klaipėdos kalėjime. 

Išleistas iš įkalinimo įstaigos, artėjant frontui, nusprendė trauktis į Vakarus. Ties Dancigu žuvo kartu keliavęs tėvas. Martynas Reišys apsigyveno Vakarų Berlyne, vėliau pervažiavo į kurortinį Bad Reinchall miestelį šalies pietuose. Ten ir mirė, palaidotas miesto *Waldfriedhof* kapinėse.

## Įvertinimas
* Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino 3-ojo laipsnio ordinas (1938 m. vasario 16 d,)
* Nepriklausomybės medalis (1929 m. gegužės 28 d.)
* Čekoslovakijos Baltojo liūto 5-ojo laipsnio ordinas (1929 m. kovo 2 d.) 

## Išnašos

## Šaltiniai
* Mažosios Lietuvos enciklopedija, IV tomas – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos centras, 2009 ISBN 978-5-420-01658-9

## Nuorodos
* Mažosios Lietuvos veikėjas, bankininkas Martynas Reišys 1938 m. (Nuotrauka)
Mensaidas Bairaševskis

**Mensaidas Bairaševskis** (1924 m. sausio 18 d. Sankt Peterburgas – 2015 m. liepos 14 d. Druskininkuose) – Lietuvos totorių visuomenės veikėjas.

## Biografija
Gimė Pirmojo pasaulinio karo pabėgėlių iš Lietuvos šeimoje, kurioje augo dar trys vaikai. Mensaidas pasuko vyresniojo brolio Aleksandro – žinomo jūrinės navigacijos specialisto – pėdomis ir tapo ryšininku. Studijavo Charkove ir Gakante, dėstė Leningrado jūreivystės mokykloje. Po Antrojo pasaulinio karo pervažiavo gyventi į Vilnių. Dirbo Ryšių ministerijos eksploatacijos skyriaus viršininku, Telegrafo vyr. dispečeriu, Elektros skaičiavimo centre. Paskutinius metus prieš pensiją darbavosi „Sąjunginėje spaudos” respublikiniame padalinyje. Vėliau apsigyveno Druskininkuose.

M. Bairaševskis padėjo daug pastangų gaivinant totorių kultūrą šalyje. Lietuvos radijuje ilgus metus rengė totoriams skirtas laidas, spaudoje paskelbė daugybę straipsnių šios tautos istorijos ir kultūros klausimais. Jis buvo Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Seimo narys, Lietuvos kultūros fondo prezidiumo narys.

Užaugino dvi dukras – istorikę Tamarą ir matematikę Šviesą.

## Įvertinimas
* Lietuvos nepriklausomybės medalis (2000 m.)

## Šaltiniai
* Arūnas Zurlys. ''Druskininkietis Mensaidas, atgaivinęs Lietuvos totrorių bendruomenę'' // Druskonis, 2015 m. kovo 6-12 d., Nr. 9 (1303) 
* Ismailas Jakubovskis. ''Mensaidas Bairaševskis, radijas ir aš arba aštuoniasdešimt – tai tik pradžia'' // Lietuvos totoriai, Nr. 1(72) 2004 m. sausio mėn.
Mečislovas Pšemeneckas

**Mečislovas Pšemeneckas**,   (1894 m. gruodžio 8 d. Jonavoje – (?)) – Romos katalikų kunigas, bažnyčių statytojas.

## Biografija
Dokumentuose ir bendraujant su žmonėmis fiksuodavo, kad esąs lietuvis. 1913 m. įstojo mokytis į Vilniaus kunigų seminariją. Pirmasis pasaulinis karas sutrukdė mokslams, todėl seminariją baigė ir kunigu įšventintas tik 1920 m. Paskirtas kunigauti į Nočios parapiją. 1921–1923 m. tarnavo vikaru Dieveniškių Švč. Mergelės Marijos Rožančinės bažnyčioje, vėliau dirbo prefektu (auklėtoju) Vilniaus Vytauto Didžiojo gimnazijoje. 1924 m. paskirtas kurti naują parapiją lietuvių gyvenamoje Pelesoje ir pradėjo šiame kaime statyti naują Šv.Lino bažnyčią. 1925–1928 m. klebonavo tautiniu atžvilgiu mišrioje Lazūnų Šv. Apaštalų Simono ir Judo (Tado) bažnyčioje. Kartu kūrė naują parapiją Bokštuose, kurių aplinkiniuose kaimuose gyveno ir lietuviai. 1934 m. šiame kaime pašventinta nauja Šv. Huberto bažnyčia, Antrojo pasaulinio karo metu ji buvo sudeginta.

1928 m. paskirtas klebonu į Zabžėzės Švč.Trejybės prapiją prie Valažino, 1929 m. – į  Ceikinių Švč. Mergelės Marijos Vardo bažnyčią. 1932 m. tarnavo Dobžineve prie Balstogės, kiek vėliau nukreiptas Gardino Švč. Mergelės Marijos bažnyčios (ji dar vad. *Vytauto prarapijine*) klebonu. 1935 m. klebono pareigose dirbo sielovados darbą Linkmenų Švč. Trejybės bažnyčioje, po metų – Varėnos Šv. arkangelo Mykolo bažnyčioje. 1938 m.siunčiamas vikaru į lietuvišką Gervėčių Šv. Trejybės parapiją. Po metų tarnavo vikaru Kužnicoje, kur M.Pšemenecką užklupo prasidėjęs Antrasis pasaulinis karas. 1940 m. jį areštavo sovietiniai organai ir išvežė į Rusijos gilumą, spėjama į Archangelsko sritį. Tolimesnis likimas nežinomas.

Kun. Mečislovas Pšemeneckas pasižymėjo didele tautine tolerancija, vienodai lygiai bendravo su lietuviais, lenkais ir baltarusiais. Iš vaikų prieglaudos buvo paėmęs auginti našlaitę Zina Baravykaitę, kurios likimas taip pat nežinomas.

## Išnašos

## Šaltiniai
* Ks. Tadeusz Krahel. ''Wywiezieni do łagrów'' // W Służbie Miłosierdzia Nr. 3/2006
Tobias Conrad Lotter

**Tobiasas Konradas Loteris** (; 1717–1777) – vokiečių raižytojas ir žemėlapių leidėjas, kartografas.

Gyveno ir dirbo Augsburge, Kaiserio dvaro geografo Matiaso Zoiterio leidykloje. Vedė jo dukterį, iš savo uošvio išmoko kartografijos meno. T. K. Loteris spausdino tiek atlasus, tiek ir pavienius žemėlapius; be to, gamino ir gaublius. Jau po jo mirties sūnus Motiejus Albrechtas Loteris (1741–1810), su kitų dviejų brolių pagalba, toliau leido tėvo paruoštus žemėlapius.

## Rinktiniai darbai

Lietuvos kartografijos istorijai svarbūs trys Tobiaso Konrado Loterio paruošti žemėlapiai:

* *Borussiae Regnum complectens Circulos Sambiensem, Natangiensem et Hockerlandiae Nec non Borussia Polonica exhibens Palatinatus Culmiensem, Marienburgensem, Pomerelliae et Varmiae.* / Cum adjacentibus aliis Provinviis Mappa Geographica Sumtibus et Curis exarata Tobiae Conradi Lotteri; Geogr. Aug. Vind. (1758 m.)
* *Mappa Geographica ex novilisimis observationibus repraesentans Regnum Poloniae et Magnum Ducatum Lithuaniae* / Cura et Sumptibus Tobiae Conradi Lotter; Geogr. Aug. Vindel. (po 1772 m.)
* *Magnus ducatus Lithuania in suos Palatinatus et Castellanias divisa, non solum accuratissime delineata, sed etiam plurimis in aliis Mappis omissis locis aucta* / Cura et sumptibus Tob. Conr. Lotter; Georg Friederich Lotter, sculps. (apie 1778 m.)

## Literatūra

* Zögner, L. (1977) *Tobias Conrad Lotter 1717–1777, Kartenmacher in Augsburg.* *Kartographische Nachrichten*. S.172-175.
Margaretė Fišer

**Margaretė Fišer-Falkenberg** (; 1887 m. spalio 11 d. Klaipėdoje – 1972 m. vasario 16 d. Berlyne) – Vokietijos rašytoja.

## Biografija
Gimė žinomo Klaipėdos alaus bravoro savininko Hermano Fišerio šeimoje. 1904 m. jam mirus, Margaretė Fišer nusprendė kartu su motina persikelti gyventi į Brėmeną. Šiame mieste ji mokytojavo, pedagogės diplomą buvo įgijusi prieš tai – Klaipėdos mokytojų seminarijoje.

Pirmasis literatūrinis darbas – drama „Vienuolis fon Corvey“ – atnešė sėkmę, veikalas buvo pastatytas dviejose scenose. Gerai įvertinta buvo ir antroji drama „Zuzė Haider“, 1917 m. autorė priimta į Vokietijos rašytojų sąjungą. 1923–1928 m. ji mokytojavo Frydenau (Berlyno priemiestis), o vėliau, netekusi darbo, apsigyveno kaime. 1936–1937 m. Berlyne redagavo iliustruotą romanų žurnalą „Unterm Lindenbaum“.

Antrojo pasaulinio karo metais parašytame romane „Sesuo“ (1940 m.) M. Fišer prisiminė tėviškę ir aprašė gyvenimą Klaipėdos krašte. Jau būdama garbingo amžiaus, 1970 m. išleido paskutinį savo romaną apie senovės Babiloną. Rašytoja buvo Vokietijos socialdemokratų partijos narė.

## Bibliografija
* *Eine Brautschau*. – Lepzig: Hillger, 1918
* *Zwischen Haff und See.* – Leipzig: Ph. Reclam jun., 1923 (du leidimai)
* *Junglehrer Sturm.* – Berlin: Volksverb. d. Bücherfreunde, Wegweiser-Verlag, 1934
* *Schwester.* – Leipzig: Quelle & Meyer, 1940 (keli leidimai)
* *Marunenhof.* – Hamburg-Blankenese: Kröger, 1949
* *Ein güldener Kelch, der alle Welt trunken macht.* (Vom Ende des babylonischen Reiches). – Baden-Baden: Verlag Franz Wesel, 1970

## Šaltiniai
* Margarete Fischer wird 80 Jahre alt // Memeler Dampfbot, 5. Oktober 1967, N 19
* Fischer, Margarete // Lexikon von A-Z zur Berlingeschichte und Gegenwart
Violeta Rutkauskienė

**Violeta Rutkauskienė** (g. 1958 m. sausio 8 d. Kaune) – Lietuvos heraldikos istorikė. 

## Biografija
Vilniaus Valstybiniame universitete studijavo istoriją. 1978–1994 m. dirbo Nacionaliniame M.K.Čiurlionio dailės  muziejaus Numizmatikos skyriuje – vyr. moksline bendradarbe, fondų saugotoja, skyriaus vedėja. Nuo 1994 m. gyvena JAV, dirba Libertyvillio miesto Gedimino litauanistinės mokyklos direktore. Aktyviai dalyvauja JAV Lietuvių bendruomenės Waukagan–Lake County apylinkės veikloje.

Violetos Rutkauskienės mokslinio domėjimosi sritis – senoji Lietuvos valstybinė heraldika, šia tema paskelbė eilę straipsnių.

## Nuorodos
* Interviu su Violeta Rutkauskiene
* ''Kas sieja slibiną ir dvigubąjį kryžių?'' / Interviu su Violeta Rutkauskiene
* Violeta Rutkauskienė. ''Drakula, karališki Vengrijos ordinai ir Lietuva (I)'' 
* Violeta Rutkauskienė. ''Drakula, karališki Vengrijos ordinai ir Lietuva (II)'' 
* Violeta Rutkauskienė. ''Waukegan-Lake County bendruomenės istorija''
Vincentas Šliogeris

**Vincentas Šliogeris** (1832 m. spalio 5 d. Kepaliuose – 1913 m. balandžio 12 d. Alsėdžiuose) – Lietuvos kunigas, poetas ir vertėjas. Platino draudžiamą lietuvišką spaudą.
 
## Biografija
Baigęs Šiaulių gimnaziją toliau mokėsi Žemaičių kunigų seminarijoje. Už 1863 m. sukilimo rėmimą carinės administracijos buvo suimtas. Tarpininkaujant Žemaičių vyskupui Motiejui Valančiui iš arešto buvo paleistas, bet trejus metus turėjo praleisti Kretingos kunigų kalėjime. Klebonavo Meškuičių Šv. vyskupo Stanislovo, Laukžemės Šv. apaštalo Andriejaus, Laižuvos Švč. Trejybės bažnyčiuose. Paskutinius metus praleido Alsėdžių Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčios altarijoje.
  
Būdamas šešiasdešimties susidomėjo literatūrine kūryba. Vertė Adomo Mickevičiaus poeziją, pats kūrė bažnytines giesmes.
Parašė ir humoristinių eilėraščių, pasakėčių. Išliko tik nedidelė  Vincento Šliogerio kūrybos dalis.

## Šaltiniai
Vincentas Bradūnas

**Vincentas Bradūnas** (1867 m. sausio 15 d. – 1892 m. gruodžio 23 d. Liubave) – Romos katalikų kunigas, draudžiamos lietuviškos spaudos platintojas. 

## Biografija
Kilęs iš valstiečių. Mokėsi Marijampolės gimnazijoje, kur baigė keturias klases. 1884 m. pradėjo mokytis Seinų kunigų seminarijoje. 1890 m. spalio 5 d. įšventintas kunigu. 1890–1892 m. tarnavo vikaru Liubavo Švč. Trejybės bažnyčioje.

Platino lietuvišką draudžiamą spaudą. Iš jo sandėlio knygas lotyniškomis rašmenimis ėmė knygnešys Karolis Petruškevičius iš netolimo Žagarių kaimo.

## Šaltiniai
* ''Bradūnas Vincentas'' / Lietuvos katalikų dvasininkai XIV–XXI amžiuje
* ''Užmirštas suvalkietis'' // Vilniaus rytojus, 1934 m. rugsėjo 15 d., Nr. 72 (557)
Arc'teryx

**„Arc'teryx“** – sporto prekių bendrovė, besitelkianti ekstremalaus sporto pramonėje. Ji daugiausia dėmesio skiria techninei alpinizmo ir kalnų sporto aprangai, įskaitant susijusius priedus.

1989 m. Dave Lane įsteigė įmonę, kuri iš pradžių pardavinėjo laipiojimo sporto įrangą. Įmonės prekės ženkle atvaizduojama archeopterikso fosilija. 

1997 m. „Salomon“ bendrovė turėjo 1600 darbuotojų, apyvarta siekė 653 milijonus eurų. Tais pačiais metais Georges Salomon pardavė savo verslą „Adidas“ bendrovei už 1,2 milijardą eurų kartu su „Arc'teryx“ ir kitais pastarajai bendrovei priklausiusiais prekės ženklais. 2005 m. mažėjant verslo pajamoms „Amer Sports“ įsigijo „Adidas-Salomon“ padalinio valdomus prekės ženklus už 485 milijonus eurų.

## Šaltiniai
Patagonia

**„Patagonia“** – sporto prekių bendrovė, besitelkianti ekstremalaus sporto pramonėje.

2017 m. Pasaulio Ekonomikos Forume „Accenture“ vadybos konsultacijų įmonė įteikė „Patagonia“ bendrovei apdovanojimą už pavyzdinės žiedinės ekonomikos principų taikymą, perdirbtų žaliavų panaudojimą bendrovės produkcijos gamyboje. 2013 m. „Patagonia“ pristatė dėvėtos aprangos programą, kurios dėka daugiau nei 45 000 drabužių sutaisomi kasmet. 

„Patagonia“ skiria 1 % pajamų aplinkosaugos organizacijoms, nevengia politikos. Pavyzdžiui, 2017 m. ji padavė JAV prezidentą Donaldą Trampą į teismą, po to kai jis gerokai sumažino kelių monumentų teritoriją Jutos valstijoje.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Vimeo paskyra
* Dirtbag Diaries
Arvydų tvenkinys

**Arvydų tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Vilniaus rajone, 1,5 km į šiaurės rytus nuo Bezdonių. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Trinkulio intakas, Bezdonės baseinas) 1,1 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 0,73 km, plotis – iki 0,62 km. Altitudė 137,9 m. Krantai žemi, plačiai užpelkėję. Į tvenkinį iš aplink esančios pelkės suteka 9 kanalai. Tvenkinį supa Bezdonių miškas. Atokiau į šiaurės rytus įsikūrusi Arvydų gyvenvietė. Šiaurine pakrante nutiestas kelias .

## Šaltiniai
Trinkulio tvenkinys

**Trinkulio tvenkinys** arba **Trinkulio ežeras** – tvenkinys Lietuvoje, Vilniaus rajone, 2,5 km į šiaurės rytus nuo Bezdonių. Sudarytas užtvenkus Trinkulio upelį (Bezdonės intakas) 2,7 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš rytų į vakarus – 0,76 km, plotis – iki 0,15 km. Altitudė 130 m. Krantai žemi, rytuose pelkėti. Į šiaurę yra nutįsusi 0,25 km ilgio įlanka. Šalia įsikūręs Bezdonamiškių kaimas, į rytus – Arvydų gyvenvietė. Iš šiaurės tvenkinį supa Skersabalių miškas, iš pietų – Bezdonių miškas. Apie 2015 m. tvenkinys išleistas.

## Šaltiniai
Marijampolio tvenkinys

**Marijampolio tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Vilniaus rajone, 3 km į vakarus nuo Paberžės. Sudarytas užtvenkus Savenės upelį (Musės intakas) 3,1 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,81 km, plotis – iki 0,49 km. Altitudė 128,7 m. Krantai žemi. Iš tvenkinio išteka kanalai į žemiau telkšančius žuvininkystės ūkio tvenkinius. Priešsroviui plyti ~ 80 ha pelkė su pietinėje dalyje esančiu Kazimieravo ežeru. Rytinėje tvenkinio pakrantėje stūkso miškas, vakarinėje plyti pievos ir dirbami laukai. Tvenkinys įeina į Kazimieravo ornitologinį draustinį.

## Šaltiniai
Žilių karjeras

**Žilių karjeras** – karjero tvenkinys Lietuvoje, Kupiškio rajone, 10 km į šiaurę nuo Kupiškio. Sudarytas išeksploatavus žvyro išteklius ir prisipildžius vandens. Tvenkinio ilgis iš rytų į vakarus – 0,66 km, plotis – iki 0,19 km. Altitudė 67,8 m. Krantai daugiausia žemi, apaugę medžiais ir krūmynais, vietomis užpelkėję. Kranto linija labai vingiuota. Į vakarus ir į rytus yra keletas smulkių karjero tvenkinėlių. Tvenkinys nenutekantis. Pietine pakrante teka Pyvesa, plyti Pyvesos pelkė. Šalia įsikūręs Žilių kaimas.

## Šaltiniai
Sigitas Leonavičius

**Sigitas Leonavičius** (g. 1962 m. vasario 11 d.) – inžinierius statybininkas, verslininkas, Alytaus miesto politikas.

## Biografija

S. Leonavičius 1980 m. baigė Alytaus 1-ąją vidurinę mokyklą. 1985 m. baigė studijas Vilniaus inžinerinio statybos instituto Statybos fakultete. 

Po studijų grįžo į Alytų. Dirbo  technologijų dėstytoju, meistru, prižiūrėjo dirbtuves. Atgimimo metais pradėjo verslą: nuomojosi videosalę, vėliau užsiėmė statybinių medžiagų prekyba, įsteigė pirmąją uždarąją akcinę bendrovę. 1996 m. įkūrė nuotekų valymo įrenginių, talpyklų gamybos bendrovę „Traidenis“, kuriai vadovauja iki šiol.

Vadovauja įvairioms visuomeninėms organizacijoms: yra Inžinerinės ekologijos asociacijos viceprezidentas, Oro turizmo asociacijos prezidentas, Lietuvos pramonininkų konfederacijos tarybos narys, Vilniaus prekybos, pramonės ir amatų rūmų prezidentas (nuo 2014 m.), Vilniaus Gedimino technikos universiteto Tarybos pirmininkas (nuo 2011 m.). 

Išrinktas 2015-2019 m. kadencijos Alytaus miesto savivaldybės tarybos nariu.

## Nuorodos

* S. Leonavičius apie verslą
* S. Leonavičius : Mano misija – garsinti inžinieriaus vardą
Dagilėlis (reikšmės)

**Dagilėlis:**

* mažybinis Dagilio – kikilinių šeimos paukščio – pavadinimas.

*Dagilėlio* lieratūrinę slapyvardę turėjo: 
* Mikalojus Šeižys (1874-1950) – Romos katalikų kunigas ir rašytojas.

Žinomi šie Lietuvos muzikiniai kolektyvai:
* „Dagilėlis" – Šiaulių berniukų ir jaunuolių choras bei dainavimo mokykla;
* „Dagilėlis" – Ukmergės folklorinis ansamblis.
Liu Ingas

**Liu Ingas** () arba ***Siaohuji*** (, 210 m. pr. m. e. – 188 m. pr. m. e. rugsėjo 26 d.) – antrasis Hanų dinastijos Kinijos imperatorius. Jis buvo antrasis Hanų dinastijos imperatoriaus Liu Bango ir imperatorienės Liu Dži sūnus. Jis atsimenamas kaip silpnavalis valdovas, kuriam nurodinėjo motina. Jis buvo geras ir dosnus, bet negalėjo sutrukdyti imperatorienės Liu Dži žiaurumui. Jis bandė nesėkmingai apsaugoti savo netikrą jaunesnį brolį Liu Ruji, bet Liu Dži vis tiek jį nužudė. Po to jis pradėjo gerti ir paleistuvauti, tad mirė jauno amžiaus. Po to Liu Dži įpėdiniais paskyrė jo sūnus Liu Gongą ir Liu Hongą, kurių motinos tikriausiai buvo jo meilužės, nes jis nesusilaukė vaikų su savo žmona ir dukterėčia imperatoriene Žang Jan.

## Šaltiniai
Mikalojus Šeižys-Dagilėlis

**Mikalojus (Mykolas) Šeižys-Dagilėlis** (1874 m. spalio 7 d. Šiukštonių kaime (dab. Pasvalio rajono savivaldybėje) – 1950 m. rugpjūčio 8 d. Pakruojyje) – Romos katalikų kunigas ir lietuvių poetas.
 
## Biografija
Mokėsi Švobiškio pradžios mokykloje. 1898 m. baigė Kauno kunigų seminariją, tais pačiais metais gegužės 31 d. įšventintas kunigu. Buvo paskirtas vikaru į Laižuvą. Po to kunigavo Maironiuose, Grūžiuose ir Pandėlyje. Nuo 1933 m. iki gyvenimo pabaigos – Pakruojo Šv. Jono Krikštytojo bažnyčios klebonas. Žinomas katalikiškų šventovių tvarkytojas: jo pastangų dėka 1922 m. suremontuota bažnyčia Pandėlyje, o 1934 m. – Pakruojo bažnyčia. Buvo palaidotas šios bažnyčios šventoriuje.

Kun. Mikalojus Šeižys-Dagilėlis aktyviai reiškėsi tuometinėje literatūrinėje veikloje. Jis išleido kelis eilėraščių ir pasakėčių rinkinius, bendradarbiavo pirmajame lietuvių literatūros žurnale Vaivorykštė, kultūros leidinyje Žinyčia, mokslo ir politikos žurnale Draugija. 1947 m. parašė Pakruojo parapijos istorinę apybraižą.   

## Bibliografija
* „Dainos ir sakmės“: eilėraščių ir pasakėčių rinkinys (keli leidimai)     
* „Dainos–dainelės“: eilių rinkinys (1909 m.)  
* „Dieve, padėk!“ (keli leidimai)

## Atminimo įamžinimas
* Už kelių kilometrų nuo gimtojo Šiukštonių kaimo, prie pat kelio Pasvalys–Joniškėlis 1992 m. pastatytas paminklas.
* Pakruojos Parapijos namai. Portretinė lenta

## Šaltiniai
* Kunigo, poeto Mykolo Šeižio-Dagilėlio tėviškė Šiukštonių kaime
* Mikalojus Šeižys–Dagilėlis (1874–1950) // Kraštotyrininko kalendorius
* Paminklas poetui kunigui Mykolui Šeižiui-Dagilėliui
SK Victoria Wanderers

**Viktorijos „Wanderers“** – Maltos futbolo klubas iš Viktorijos.

## Istorija
Klubas įkurtas 1958 m. **Victoria City** pavadinimu. 1963 m. tapo **SK Wanderers**. 

Šis klubas buvo dvejiems metams nušalintas nuo futbolo varžybų. Po kurio laiko atgimė **Sabina United** pavadinimu. 

1968 m. tapo **Victoria Wanderers**, o 1973/1974 m. sezone žaidė kaip **Victoria United**. Galiausiai tapo **SK Victoria Wanderers**.

2017/2018 m. sezone žaidė Gozo salos pirmoje futbolo lygoje. Liko septinti ir kovojo pereinamosiose rungtynėse dėl išlikimo Pirmoje lygoje.

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai
* Namuose žaidžia mėlynomis aprangomis su geltonais žymenimis.
* Svečiuose žaidžia balta apranga. Ankstesniais metais geltonai/mėlyna/balta aprangomis.

## Pasiekimai
* 2016–2017 m. Maltos futbolo taurės pusfinalis.

## Sezonai

|}

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
* facebook paskyra
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Transfermarket
* Globalsportsarchive