open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Aleksandras Krasnovas

**Aleksandras Krasnovas** (g. 1948 m. lapkričio 3 d. Šiurpikėse, Degučių valsčius, dab. Zarasų raj.) – Lietuvos literatūros tyrinėtojas, humanitarinių mokslų daktaras, vertėjas.

## Biografija
1973 m. baigė lietuvių kalbą ir literatūrą Vilniaus universiteto Kauno vakariniame fakultete. 1981 m. filologijos mokslų kandidatas.

1974–1976 m. dirbo Literatūros muziejuje Kaune, 1979–1981 m. laikraščio „Literatūra ir menas“ redakcijoje, 1981–1984 m. Lietuvių kalbos ir literatūros institute. 1984–1989 m. „Vagos“ leidyklos vyr. redaktoriaus pavaduotojas, 1989–1991 m. vyr. redaktorius, 1992–1996 m. direktorius. 1997–2001 m. leidyklos „Mintis“ direktorius. 1999–2001 m. Lietuvos knygų leidėjų asociacijos prezidentas. 2001–2008 m. Vilniaus universiteto Kauno humanitarinio fakulteto lietuvių filologijos katedros vedėjas.

## Mokslinė veikla
Studijoje Vidinio monologo proza tyrinėjo XX a. septintojo dešimtmečio lietuvių romano pasakojimo struktūros tipus. Periodikoje paskelbė lietuvių prozos ir kritikos knygų recenzijų.

## Bibliografija
* Vidinio monologo proza: literatūros kritika, Vilnius, Vaga, 1983 m.
* Persitvarkymo Pabaltijyje motyvai, straipsnių rinkinys, sudarytojas. Vilnius, Vaga, 1989 m.
* Literatūros terminų žodynas. Sąs. 1: Romanas, rengėjas, 1995 m.

**Vertimai iš vokiečių kalbos:**
* S. Fulderis, D. Blekvudas. Česnakas – gamtos vaistas, Vilnius, Rosma, 1997 m.
* Viktoras Farkas. Fantastiškoji tikrovė, tikroviški pasakojimai, kvapą gniaužianti informacija, nauji pažinimo horizontai, Vilnius, Mintis, 1999 m.
* Milanas Ryzlis. Mirtis – dar ne pabaiga: apie dvasinės energijos nemirtingumą, Vilnius, Mūsų knyga, 2000 m.
* Hansas Bidermanas. Naujasis simbolių žodynas, kartu su Viliumi Gibavičiumi, Vaclovu Mikailioniu, Ona Pulkauninkiene, Vilnius, Mintis, 2002 m.
* Marta Šad. Stalino duktė: Svetlanos Alilujevos gyvenimas, kartu su Eugenijumi Kubilinsku. Vilnius, Mūsų knyga, 2005 m.

**Vertimai iš rusų kalbos**:

Nikolai Starikov. Stalin. Prisimename kartu. Vilnius (?), Baltosios gulbės, 2016 m.

## Šaltiniai
Algimantas Bražionis

**Algimantas Bražionis** (g. 1953 m. sausio 3 d. Ulytėlėje, Rokiškio rajonas) – Lietuvos ir Varėnos rajono savivaldybės politinis veikėjas.

## Biografija
1959–1970 m. mokėsi Rokiškio vidurinėje mokykloje, 1970–1975 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijoje, inžinierius mechanikas.

1975–1981 m. Valkininkų kolūkio (Varėnos rajonas) inžinierius mechanikas, 1981–1990 m. Varėnos raj. Žemės ūkio valdybos viršininko pavaduotojas, 1990–1992 m. „Dzūkų krašto“ kolūkio pirmininkas, 1992–1996 m. Lietuvos ir Vokietijos BĮ „Varėngrybas“ gamybos vedėjas, 1996–2008 m. UAB „Mėlynoji uoga“ direktorius, 2008–2010 m. Alytaus apskrities viršininkas. Vėliau ūkininkas, kaimo turizmo sodybos savininkas.

Lietuvos centro partijos narys. 1990–1992 m. Varėnos rajono tarybos deputatas. Nuo 2011 m. Varėnos rajono savivaldybės tarybos narys.

Vedęs; žmona Ona Laimutė, dukterys Rasa, Aušra.

## Šaltiniai
Gintaras Sodeika

**Gintaras Sodeika** (g. 1961 m. balandžio 27 d. Vilniuje) – Lietuvos dailininkas, kompozitorius, politinis ir visuomenės veikėjas.

## Biografija
1976 m. baigė Vilniaus 31-ąją vidurinę mokyklą. 1980 m. Vilniaus J. Tallat-Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje įgijo choro dirigavimo specialybę. 1986 m. baigė Lietuvos konservatorijos prof. Juliaus Juzeliūno kompozicijos klasę.

1999–2003 m. Lietuvos kompozitorių sąjungos pirmininkas. 2003–2005 m. ir 2006–2008 m. Lietuvos kultūros viceministras. 2000–2006 m. Lietuvos autorių teisių gynimo asociacijos prezidentas, Lietuvos muzikos akademijos elektroninės muzikos studijos vedėjas. Nuo 2006 m. Liberalų ir Centro sąjungos narys. Nuo 2008 m. Vilniaus apskrities viršininko pavaduotojas.

Nuo 2014 m. Jono Meko vizualiųjų menų centro direktorius.

## Kūryba
Dailininkų grupės „Žalias lapas“ narys ir parodų dalyvis. Trijų hepeningų festivalių AN-88, AN-89 (Anykščiuose) ir NI-90 (Nidoje) sumanytojas ir kuratorius.

Nuo 1990 m. dirba kartu su režisieriumi Oskaru Koršunovu, sukūrė muziką beveik visiems šio režisieriaus spektakliams. 1998 m. kartu su bendraminčiais įsteigė Oskaro Koršunovo teatrą

2000 m. Arūno Matelio filmo „Skrydis per Lietuvą arba 510 sekundžių tylos“ kompozitorius.

Kuria garso dizainą netradicinei aplinkai, vaizduojamojo meno pristatymams.

## Įvertinimas
* 1998 m. „Kristoforas“ už muziką O. Koršunovo spektakliui „Roberto Zucco“;
* 2006 m. Auksinis scenos kryžius.

## Nuorodos
* 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai.

## Išnašos
Grūdėtoji šlakabudė

**Grūdėtoji šlakabudė** (*Cystoderma granulosum*) – pievagrybinių (*Agaricaceae*) šeimos, šlakabudžių (*Cystoderma*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**
Spygliuočių, rečiau lapuočių miškai.
* **Augimo laikas**
Vasara, ruduo.
* **Pagrindiniai požymiai**
Kepurėlė šiurkščiai grūdėta, sporos mažos, neamiloidinės.

Vaisiakūniai nedideli. Kepurėlė 3–5 (6) cm skersmens, paplokščia, su gūbreliu, grūdėta, viduryje raukšlėta, žvyneliuota, oranžiškai ruda, rudai raudona, pakraščiai su dalinio apvalkalo draiskanotu apvadu. Lakšteliai siauri, tankūs, balti, vėliau – gelsvi, priaugtiniai. Kotas 4–8×0,3–0,8 cm, su žiedu, virš jo šviesesnis, tik taškuotas, o žemiau žiedo plaušuotas, žvynuotas, rudai rausvas. Trama gelsva, be ypatingo kvapo ir skonio. Sporos 4–5×2,5–3 μm.

**Būdingi požymiai:** vaisiakūniai raudonai rudi, raudonesni nei cinoberinės šlakabudės.

Auga pavieniui, po kelis vaisiakūnius, tarp samanų. Valgoma, bet menkavertė, kai kurie mikologai nurodo, kad nevalgoma.

## Literatūra
Lietuvos grybų atlasas. Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 210 psl.
Gynybos politika

**Gynybos politika** – politikos sritis, apimanti veiklą bei pastangas, užtikrinant saugumą. Gynybos politika gali būti laikoma saugumo politikos dalimi. Lietuvoje gynybos politiką įgyvendina Lietuvos Respublikos krašto apsaugos ministerija. Svarbiausius valstybės gynybos klausimus svarsto ir koordinuoja Valstybės gynimo taryba, į kurią įeina Respublikos Prezidentas, Ministras Pirmininkas, Seimo Pirmininkas, krašto apsaugos ministras ir kariuomenės vadas (LRK 140 straipsnis).

## Šaltiniai

## Nuorodos
* LR KAM tinklalapis
Saugumo politika

**Saugumo politika** – valstybės, jų grupės, tarptautinės organizacijos politikos sritis, skirta užtikrinti saugumui, gynybai, apsisaugoti nuo grėsmių, išvengti pavojų. Siekdamos saugumo, valstybės jungiasi į blokus, organizacijas (pvz., NATO), bendradarbiauja šioje srityje (pvz., Europos regione veikia Europos saugumo ir bendradarbiavimo organizacija).

## Nuorodos
* Europos saugumo politikos centras (angl. ‘‘Center for European Security Studies‘‘)
Amiantinė šlakabudė

**Amiantinė šlakabudė** (*Cystoderma amianthinum*) – pievagrybinių (*Agaricaceae*) šeimos, šlakabudžių (*Cystoderma*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**
Spygliuočių miškai, retai lapuočių miškai.
* **Augimo laikas**
Vasara, ruduo.
* **Pagrindiniai požymiai**
Kepurėlė grūdėta, kotas kepurėlės spalvos, plaušuotas.

Vaisiakūniai smulkūs. Kepurėlė 2–3 cm skersmens, paplokščia, su gūbreliu, mulkiai, plaušuotai grūdėta, pakraščiai su baltais, gelsvais dalinio apvalkalo likučiais, nuo šviesos ochriškai geltonos, oranžinės, išblunkančios iki gelsvos spalvos. Lakšteliai balti, siauri, tankūs, seni - gelsvi, priaugtiniai. Kotas 4–8×0,3–0,5 cm, su nežymiu žiedeliu, virš kurio lygus, švelniai taškuotas, žemiau jo, kaip ir kepurėlė - grūdėtas, plaušuotas. Trama plona, gelsva, rusvai gelsva, nemalonaus kvapo ir skonio. Sporos mažos - 4–6×3–4,5 μm.

**Būdingi požymiai:** vaisiakūniai plaušuoti, geltonai ochrinės spalvos, sporos amiloidinės.

Auga pavieniui, grupelėmis tarp samanų. **Nevalgoma**. Labai dažna, kur kas dažnesnė nei grūdėtoji ar cinoberinė šlakabudės.

## Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 211 psl.

## Nuorodos
* Amiantinės šlakabudės nuotraukos
Bajazitas II

**Bajazitas II** (Bajazidas II, 1447 m. gruodžio 3 d. – 1512 m. gegužės 26 d.) – Osmanų imperijos sultonas, valdyti pradėjęs po tėvo Mehmedo II mirties 1481 m.

## Valdymas
1481 m. pradėjęs valdyti Bajazitas II turėjo suvaldyti gyventojų nepasitenkinimą Mechmedo II fiskaline politika ir pilietinėse kovose įveikti maištaujantį brolį Čemą. Nugalėtas Čemas prisiglaudė pas hospitaljerus Rode, vėliau buvo perkeltas į Prancūziją ir 1489 m. perduotas popiežiui. Nuo 1483 m. Bajazitas II mokėjo duoklę hospitaljerams ir vėliau popiežiui, kad šie išlaikytų Čemą pas save. Tai vertė jį laikytis taikingos politikos su Vakarų krikščionimis. Jis patvirtino dar 1479 m. sudarytą taikos sutartį su Venecija, 1482 m. sudarė taiką su Vengrijos karaliumi Motiejumi Korvinu. 1483 m. Osmanai užvaldė visą Hercegoviną. 1492 m. Bajazitas II parėmė maurus prieš ispanus, priėmė 300 000 žydų, ištremtų iš Ispanijos. 1494 m. į Italiją įsiveržus prancūzų pajėgoms ir 1495 m. sausį jiems užėmus Romą, Čemas perėjo prancūzų karaliaus Karolio VIII valdžion. Pastarasis tuo pasinaudodamas paskelbė kryžiaus žygį prieš prieš Osmanus, tačiau jau kitą mėnesį Čemui mirus iš to nieko neišėjo.

Nors ir buvo laikomas taikiu sultonu, kuris rūpinosi krašto puošimu ir augimu, tačiau beveik per visą jo valdymą Turkija nepaliaujamai kariavo. 1492 m. užkariavo Albaniją. Čemo mirtis leido Bajazitui II pradėti karus. 1498 m. turkai surengė žygį į Lenkiją, 1499 m. pradėjo karus su Venecija. Prieš šį karą jis reikšmingai sustiprino Osmanų karinį jūrų laivyną, kas prisidėjo prie karo sėkmės. 1500–1503 m. iš Venecijos atplėšė keletą miestų Peloponese ir Adrijos jūros pakrantėje. Po 1503 m. taikos su Venecija Bajazitas II daugiausiai dėmesio skyrė rytinėms sienoms apsaugoti nuo Sefevidų Persijos. Konkuravo su Egipto ir Sirijos mameliukais. 

1511 m. rytinėje Anatolijoje kilo Sefevidų Ismailio I religinės propagandos iššauktas sukilimas prieš Osmanus. Tuo pat metu prieš jį sukilo sūnus Selimas, kuris surengė žygį su Krymo chano pagalba, bet buvo sumuštas Bajazito II pajėgų Balkanuose. Po to numalšinus sukilimą rytinėje Anatolijoje tam vadovavęs sūnus Achmedas sukėlė maištą prieš jį, bet nerado paramos tarp janyčarų Konstantinopolyje. Achmedo valdžia įsitvirtino didesnėje Anatolijos dalyje ir Bajazitas II, bijodamas, kad Achmedas pasikvies į pagalbą Ismailį I ir spaudžiamas janyčarų 1512 m. balandį atsisakė sosto sūnaus Selimo, iškviesto iš Krymo, naudai. Bajazitas II mirė sekantį mėnesį, gegužės 26 d. Jis buvo uolus musulmonas, liepė nuimti rūmuose Mechmedo II įsigytus italų dailininkų darbus. Daug pajamų skyrė mečečių, ligoninių, medresių, tiltų statyboms. Rėmė teisininkus, mokslininkus ir poetus. 

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Alexander Mikaberidze. *Conflict and Conquest in the Islamic World*, 2011, t. I, p. 205-206
* Enciklopedija Britannica
Lietuvos Respublikos žemės ūkio ministerija

**Lietuvos Respublikos žemės ūkio ministerija** – Lietuvos vyriausybės institucija (ministerija), atsakinga už valstybės politikos įgyvendinimą ir koordinavimą žemės, maisto, žuvininkystės ūkio, kaimo plėtros, žemės ūkio srityje.

Vadovauja ministro pirmininko teikimu prezidento skiriamas žemės ūkio ministras.

## Istorija
1918 m. sudarius pirmąją Lietuvos vyriausybę, įsteigta Žemės ūkio ir valstybės turtų ministerija. 1919 m. pradžioje ministrų kabinetą perkėlus į laikinąją sostinę Kauną, kartu perkelta ir ministerija. Kaune ji veikė iki 1940 m. sovietinės okupacijos.

SSRS okupacijos metais 1940 m. birželį Žemės ūkio ministerija pertvarkyta į Žemės ūkio liaudies komisariatą, 1945 m. – į Žemės ūkio ministeriją, kuri buvo pavaldi sąjunginei SSRS vidaus reikalų ministerijai ir Lietuvos TSR Ministrų Tarybai.

1990 m. kovo 17 d. suformuota nepriklausomos Lietuvos vyriausybė ir atkurta Žemės ūkio ministerija. 1996 m. prie jos prijungus Miškų ūkio ministeriją įkurta Žemės ir miškų ūkio ministerija. 1998 m. miškų ūkio administravimą perdavus aplinkos ministerijai, buvo grąžintas senasis pavadinimas.

### Ministerijos perkėlimas į Kauną
Ministerijos perkėlimas į Kauną buvo numatytas Sauliaus Skvernelio vyriausybės programoje. Suplanuota, kad visa ministerija turi būti perkelta 2020 m. pirmąjį ketvirtį. 2019 m. balandžio 2 d. Kaune oficialiai pradėjo veikti ŽŪM padalinys arba „veidrodinė“ ministerija. Biuras atidarytas adresu I. Kanto g. 23, užima apie 400 m² bendrojo ploto. Čia pradėjo dirbti pirmieji 10 darbuotojų, atidarytas tuomečio ministro Giedriaus Surplio priimamasis. Nuspręsta, kad perkėlus ministeriją į Kauną, toliau bus svarstomas ir pavaldžių institucijų – Nacionalinės žemės tarnybos ir Nacionalinės mokėjimo agentūros – perkėlimas.

Visgi, įvertinęs darbo grupės išvadas dėl ministerijos perkėlimo į Kauną, kitas ministras Andrius Palionis patvirtino, kad visa ministerija nesikraustys į Kauną, bus siekiama susigrąžinti dėl pradėto perkėlimo išėjusius iš darbo Vilniuje specialistus.

## Ministrai

### Dabartinė vadovybė
Nuo 2025 m. rugsėjo 25 d. žemės ūkio ministerijai vadovauja Andrius Palionis. Jo komandą sudaro:

### Ministrai

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

Šie ministrai vadovavo žemės ūkio ministerijai:

## Išnašos
Kalnų perėja

**Kalnų perėja** – įduba, slėnis, žemesnė vieta kalnuotoje teritorijoje, tinkama kirsti kalnų grandinę, dažniausiai iš upių slėnių. Per perėjas paprastai driekiasi automobilių keliai, geležinkeliai, pėsčiųjų takai. Nuo senovės laikų perėjos vaidindavo labai svarbų vaidmenį, kadangi jos jungdavo kalnų atskirtas tautas, jomis eidavo prekybiniai keliai. Ir dabar perėjos yra strategiškai svarbios vietos, todėl sutrikdžius susisiekimą jomis, įveikti kalnų masyvą gali prireikti daug daugiau laiko ir pastangų.

Aukščiausios kalnų perėjos pasaulyje yra Himalajuose: Marsimik La (5582 m), Semo La (5565 m), Chardung La (5359 m). Kitos svarbios perėjos: Kilikijos Vartai, Chaibero perėja, Didžiojo Sen Bernaro perėja, Tarptautinė Los Libertadoreso perėja.

Iš visų kalnynų daugiausia perėjų turi Alpės, kur jų žinoma per 100.

## Išnašos
Žiaurumo zona (filmas)

**Žiaurumo zona** – danų režisieriaus Christian E. Christiansen drama, 2006 m. Lietuvoje vykusio festivalio Scanorama naujiena.

## Anotacija
Paauglė Kristina gyvena Kopenhagos priemiestyje. Su savo draugėmis Secilija, Trine bei Pernile Kristina gyvena vien tik dėl savaitgalių, o tada visos merginos geria, eksperimentuoja su narkotikais ir siekia vaikinų dėmesio. Viskas apsiverčia aukštyn kojomis po to, kai Secilija įsikala į galvą, kad Kristina permiegojo su jos vaikinu Saidu. Secilija įsiunta, prie jos prisideda ir likusios draugės. Kristina staiga pajunta, kad buvusios geriausios draugės jai visaip kenkia.

## Kita
Filmas buvo nominuotas nacionaliniams Danijos apdovanojimams „Bodilas“ ir „Robertas“.
Geodakiano evoliucinė lyties teorija

**Geodakiano evoliucinė lyties teorija** () - V. Geodakiano teorija, aiškinanti dviejų lyčių buvimą - lytinį dimorfizmą normoje ir patologijoje, lyčių santykį populiacijose, skirtingą lyčių mirtingumą, lytinių chromosomų ir lytinių hormonų vaidmenį, rankų ir smegenų asimetriją, psichologinius ir socialinius lyčių skirtumus.

Teorija pagrįsta idėja, kad rūšį (populiaciją) sudaro dvi asinchroniškai evoliucionuojančios susietos posistemės. Vyriškoji lytis yra operatyvinė populiacijos posistemė, o moteriškoji lytis - konservatyvioji posistemė. Nauja informacija atrenkama panaudojant vyrišką lytį ir tik po daug kartų pasireiškia moteriškos lyties individuose, todėl naujos evoliucinės tendencijos pirmiausia pasireiškia vyriškos lyties individuose (vyriškos lyties evoliucija lenkia moteriškos lyties evoliuciją). Toks poslinkis laike (dvi požymio evoliucijos fazės) sukuria dvi požymio formas (vyriškąją ir moteriškąją) - lytinį dimorfizmą. Toks evoliucinis skirtumas tarp operatyvinės ir konservatyviosios posistemių (lyčių) užtikrina naujovių paiešką ir patikrinimą.

Lytinį dimorfizmą galima laikyti filogeneziniu nuotoliu tarp lyčių, evoliucine naujiena (kuri jau pasireiškia vyriškoje lytyje, bet dar ne moteriškoje lytyje) nagrinėjant visus augalų bei gyvūnų (ir žmogaus) požymius, kuriuose egzistuoja lytinis dimorfizmas. Rūšiniuose požymiuose šis dėsningumas pasireiškia kaip patologinis reiškinys, o populiaciniuose - kaip norma, lytiniuose - kaip „tėvinis efektas“.

Ši Geodakiano teorija sieja pagrindines skirtingalytės populiacijos savybes (lyčių santykis, lyčių požymių sklaida, lytinis dimorfizmas) su aplinkos sąlygomis, populiacijos evoliuciniu plastiškumu:
* Stabiliomis optimaliomis sąlygomis šios charakteristikos yra minimalios, mažinančios populiacijos evoliucinį plastiškumą:
** mažėja berniukų gimstamumas ir mirštamumas,
** mažėja berniukų įvairovė
** mažėja vyriškos bei moteriškos lyčių skirtumai.
* Ekstremaliomis sąlygomis, kai sparčiai adaptacijai reikia didelio evoliucinio plastiškumo, vyksta atvirkštiniai procesai:
** didėja vyriškos lyties gimstamumas ir mirštamumas („apyvarta“),
** didėja vyriškos lyties individų įvairovė,
** ryškėja lytinis dimorfizmas.

Nuo 1965 m. buvo paskelbta daugiau kaip 150 darbų, skirtų šiai teorijai ir gretimiems klausimams (gyvenimo trukmė, smegenų ir rankų diferenciacija, lytinės chromosomos, augalų ir gyvūnų reguliacijos mechanizmams, širdies ydoms ir kitoms ligoms, kultūrai. Skaityti pranešimai TSRS ir Rusijos kongresuose, konferencijose, simpoziumuose. 
Dvi konferencijos Sankt Peterburge (Rusija; 1990, 1992 m.) buvo skirtos būtent šiai teorijai. Teorija buvo įtraukta į vadovėlius ir kai kurių universitetų bei institutų mokymo programas.
Apie teoriją buvo rašoma Rusijos periodinėje spaudoje..

## Nuorodos
Karščiavimas

**Karščiavimas** – kūno temperatūros pakilimas aukščiau normos. Tai vienas iš imuninių atsakų į infekciją. Kylant temperatūrai krečia drebulys, jaučiamas šaltis, nes organizmas stengiasi pakelti temperatūrą iki aukštesnės, nei ji yra – panašiai, kaip būna sušalus. Karščiavimas yra daugelio ligų vienas iš simptomų.

Pagal temperatūros pakilimo laipsnį temperatūra klasifikuojama į subfebrilią (37–38 °C), vidutinę (38–39 °C), aukštą (39–41 °C) ir hiperpiretinę (daugiau nei 41 °C).

## Priežastys
Karščiavimo priežastys gali būti vidinės ir išorinės kilmės. Išorinės priežastys gali būti bakterijų sienelėse esančios medžiagos. Vidinės priežasties pavyzdys – fagocitų gaminami citokinai, kurie yra įgimtos imuninės sistemos dalis.

Smegenys reguliuoja temperatūros kilimą per autonominę nervų sistemą.
* Suintensyvėja šilumos gamyba dėl drebėjimo ir padidėjusio raumenų tonuso.
* Sumažinamas šilumos praradimas susitraukiant kraujagyslėms.

## Karščiavimo naudingumas
Manoma, kad šiltakraujai gyvūnai lengviau atsigauna po infekcijų dėl karščiavimo. Aukšta temperatūra nėra palanki kai kuriems patogenams, be to, susidaro geros sąlygos leukocitams, kovojantiems su infekcija, daugintis.

Karščiavimo poveikis:
* Padidėja leukocitų judrumas.
* Palengvėja leukocitų fagocitozė.
* Susilpnėja endotoksinų poveikis.
* Paspartėja T limfocitų dauginimasis.
* Padidėja interferono aktyvumas.

## Išnašos
Bajerburgas

**Bajerburgo** vardu vadintos kelios šalia Nemuno pastatytos Ordino pilys. Pirmoji Bajerburgo pilis pastatyta 1337 m., Gedimino valdymo pabaigoje (dabar Veliuonos II piliakalnis. 1337 m. ties Dubysos santaka su Nemunu Ordinas pastatė Marienburgą. Kadangi ši pilis buvo per daug įsikišusi į Lietuvą ir toli nuo kitų atraminių punktų, tais pačiais metais palei Nemuną buvo pastatyta dar viena pilis. Žygiui, kurio metu buvo pastatyta pilis, vadovavo Bavarijos kunigaikštis Heinrichas. Pilis pavadinta šiuose žygiuose dalyvavusių Čekijos karaliaus Jono ir Žemutinės Bavarijos kunigaikščio Heinricho XIV garbei.

Buvo planuota, kad tai tapsianti svarbiausia pilimi regione, naująja Lietuvos, kurią tikėtasi greitai užkariauti, sostine. Pilyje buvo palikta 100 karių įgula, 40 riterių, taip pat daug šaulių ir prižiūrėtojų. Čia taip pat buvo planuojama įsteigti ir vyskupystė. Šie planai taip ir liko neįgyvendinti. Netrukus po pastatymo pilis lietuvių buvo sugriauta. Pasak vienos iš versijų, šturmuojant Bajerburgą galėjo žūti ir pats kunigaikštis Gediminas.

Manoma, kad pilis stovėjusi dešiniajame Nemuno krante, 2 km į vakarus nuo Veliuonos, netoli Gystaus žiočių. Pastatymo metu pilis, pasak kronikų, buvo saloje.

Sugriovus pirmąją Bajerburgo pilį 1343 m. Ordinas pastatė kitą pilį tokiu pat pavadinimu žemiau palei Nemuną, netoliese dabartinių Maštaičių.

Trečioji Bajerburgo pilis buvo dabartinio Jurbarko vietoje, pastatyta 1387 m.
Christian E. Christiansen

**Christian E. Christiansen** (g. 1972 m. gruodžio 14 d. Kalundborge, Danijoje) yra danų filmų autorius ir režisierius.

Baigęs Nacionalinę Danijos kino mokyklą 2005 m. debiutavo prodiusuodamas savo pirmąjį filmą „Nynne“, režisuotą Jono Elmer. 2006 metais režisavo ir prodiusavo dramą „Žiaurumo zona“, kuri buvo demonstruota tų pačių metų Lietuvoje vykusiame „Scanorama“ festivalyje.

Režisieriaus trumpametražis filmas „Naktį“ (2007 m.) buvo nominuotas Oskarui kaip geriausias trumpametražis veiksmo filmas.

## Filmografija

### Režisierius
* *ID:A* (2011 m.)
* *[[Kambario draugė]]* (2011 m.)
* *[[Zoomerne]]* (2009 m.)
* *[[Mikkel og guldkortet]]* (2008 m.) (televizija)
* *[[Dig og mig]]* (2008 m.)
* *[[Om natten (filmas)|Naktį]]* (2007 m.) (trumpametražis filmas)
* *[[Råzone]]* (2006 m.)

## Nuorodos
* Christian E. Christiansen IMDB duomenų bazėje
* Filmas „Naktį“ svetainėje Oscar.com
Donatas Sauka

**Donatas Edmundas Sauka** (1929 m. spalio 13 d. Mažeikiuose – 2015 m. gegužės 16 d. Vilniuje) – Lietuvos literatūrologas, tautosakos tyrinėtojas, rašytojas.

## Biografija
Brolis Leonardas Sauka (g. 1931). Pradžios mokyklą lankė Kėdainiuose, Šėtoje, gimnaziją – Telšiuose. 1948–1953 m. Vilniaus universitete (VU) studijavo lituanistiką. 1951–1953 m. Valstybinės grožinės literatūros leidyklos redaktorius, daugiausiai redagavo vaikų literatūrą. Studijuodamas į lietuvių kalbą išvertė keletą knygų (Žigmondo Morico, Boriso Polevojaus). 1956–1993 m. VU dėstytojas, nuo 1976 m. profesorius, 1976–1977 m. Lietuvių literatūros katedros vedėjas, dėstė tautosakos kursą. 1972 m. filologijos mokslų daktaras. Savo autobiografijoje Donatas Sauka rašo, jog „pirmieji 15 dėstytojavimo metų – skandalingas biografijos laikotarpis“, nes dėstė dalyką, kurio teigia pats neišmanęs.

Parašė keletą vadovėlių bei knygų tautosakos tema, taip pat mokomąją priemonę studentams „Vestuvių lyrinės dainos“, Vinco Krėvės, Žemaitės, apsakymų eseistinių interpretacijų ir kt. Septintajame ir aštuntajame dešimtmetyje su kitais VU dėstytojais vasaromis organizuodavo studentų ekspedicijas į Lietuvos kaimus. Jų metu studentai bendraudavo su vyresnio amžiaus kaimo žmonėmis, užrašinėdavo tautosaką (liaudies dainas, pasakas, eiles, patarles, mįsles). Už tokią veiklą kartais sulaukdavo neigiamų atsiliepimų iš anuometinės valdžios, tačiau ekspedicijos nebuvo uždraustos, o iš surinktos medžiagos buvo sudaromos tautosakos rinktinės.

Nuo 1988 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys. Palaidotas Antakalnio kapinėse.

## Bibliografija

* Salomėjos Nėries kūryba 1921–1940. – Vilnius: Valstybinė grožinės literatūros leidykla, 1957. – 208 p.
* Tautosakos savitumas ir vertė. – Vilnius: Vaga, 1970. – 458 p.
* Vestuvių lyrinės dainos. – Vilnius, 1980. – 43 p.
* Lietuvių tautosaka: vadovėlis. – Vilnius: Mokslas, 1982. – 279 p.: iliustr.
* *Литовский фольклор: поэзия народного творчества*. – Vilnius: Vaga, 1986. – 316 p.
* Žemaitės stebuklas. – Vilnius: Vaga, 1988. – 261 p. – ISBN 5-415-00010-0
* Noriu suprasti: esė. – Vilnius: Vaga, 1990. – 148 p. – ISBN 5-415-00855-1
* Jurgis Savickis: XX amžiaus literatūros šifras. – Vilnius: Baltos lankos, 1994. – 136 p. – ISBN 9986-403-39-1
* Fausto amžiaus epilogas: monografija. – Vilnius: Tyto alba, 1998. – 579 p.: portr. – ISBN 9986-16-072-3
* Lietuvių tautosaka: vadovėlis. – 2-asis leidimas. – Vilnius: MELI, 2007. – 471 p. – ISBN 5-420-01609-5


## Įvertinimas
* 1979 m. LSSR AT prezidiumo garbės raštas
* 1990 m. Lietuvos nusipelnęs kultūros veikėjas
* 1995 m. Lietuvos mokslo premija
* 1998 m. Lietuvos nacionalinė kultūros ir meno premija

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Pokalbis su Donatu Sauka
Sakura

**Sakuros** (nuo ) – bendras įvairių *Prunus* genčiai priklausančių medžių rūšių pavadinimas, įvardinantis dekoratyviai žydinčias japoniškas vyšnias. Dažniausiai kaip sakura įvardinama smailiadantė vyšnia (*Prunus serrulata*) ir įvairūs jos porūšiai (pavyzdžiui, *P. serrulata var. spontanea*, *P. serrulata var. speciosa*, *P. serrulata var. pubescens*), tačiau tai gali būti ir puošnioji vyšnia (*Prunus speciosa*), svyruoklinė vyšnia (*Prunus × yedoensis*), saržento vyšnia (*Prunus sargentii*) ir kt.

## Paplitimas ir išvaizda

Sakuros kilusios iš Rytų Azijos, auga Kinijoje, Korėjoje, Japonijoje. Medžiai pasiekia iki 20 metrų aukštį, tačiau dažnai auginamos kaip dekoratyviniai medžiai ir dėl genėjimo būna žemesni. Žiedai įvairių rožinių atspalvių, būna ir balti. Žydi anksti pavasarį, gausiai.

Šiuo metu paplitusi daugelyje šalių, aktyviai platinama Japonijos žmonių ir vyriausybės, kaip draugystės tarp šalių simbolis.

## Reikšmė

Tai svarbūs medžiai Japonijos kultūroje, jos žiedais gėrimasi per hanami šventę. Tai dažnas simbolis japoniškoje poezijoje, simbolizuojantis pavasarį bei trapų laikinumą.

## Galerija

Sakura 1.JPG|Japoniška vyšnia, dvigubo žiedo
Miya River Sakura.jpg|Žydintys medžiai Isėje
2007 Sakura of Fukushima-e 007.jpg|Žiedai iš arti
1000 Yen from Back.jpg|Sakurų žiedai ant 1000 jenų banknoto
100JPY.JPG|Sakurų žiedai ant 100 jenų monetos


## Šaltiniai
Velso Princo sala (Aliaska)

**Velso Princo sala** () – sala JAV, Aliaskoje, Aleksandro salyne, 3 pagal dydį JAV sala. Ilgis 215 km, plotis 72 km. Salos plotas 6675 km². Paviršius kalnuotas, aukščiausia vieta – Vario kalnas (1146 m). Paplitę karstiniai reiškiniai. Krantai išraižyti fiordų. Salos paviršius padengtas taigos miškais.

Velso Princo saloje gyvena ~6 tūkst. gyventojų. Vietiniai salos gyventojai – haidai. Verčiamasi žvejyba, miškininkyste. Pagrindinė gyvenvietė – Kreigas.
Tarptautinė evangelinių studentų bendrija

**Tarptautinė evangelinių studentų bendrija** (**TESB**) - krikščioniška bendrija, vienijanti krikščionis studentus, t. y. krikščioniškąjį akademinį jaunimą, stiprinti krikščioniškas vertybes studentų tarpe, ugdyti atsakingus, turtingus dvasiškai ir tvirtus moralinius įsitikinimus turinčius žmones.

## Lietuva

LKSB yra tarptautinės evangelinių studentų bendrijos IFES () narė. LKSB grupės veikia Vilniaus pedagoginiame universitete, Mykolo Romerio universitete, Kauno technologijos universitete, Kauno Vytauto Didžiojo universitete, Klaipėdos bei Šiaulių universitetuose.

## Nuorodos
* IFES svetainė
Patologija

**Patologija** – ligų tyrimas ir diagnozavimas tiriant audinius, organus ar visą kūną (skrodimas). Taip pat žodis „patologija“ gali reikšti pačią liguistą būseną, sveikatos sutrikimą.

Bendroji patologija tiria audinių ir ląstelių pažeidimo mechanizmus. Jos tyrimo objektais gali būti ląstelių reakcijos į pažeidimus, uždegiminiai procesai, nekrozės, žaizdų gijimas, auglių formavimasis.

Medicininė patologija – ligų diagnozavimas tiriant biopsijas ar organizmo skysčius arba mirties priežasties nustatymas atliekant skrodimą. Veterinarinė patologija tiria gyvūnų, o fitopatologija – augalų ligas.
Audi A5

**Audi A5** – lengvasis automobilis, nuo 2007 m. gaminamas vokiečių gamintojo Audi. 2007 m. kovo 6 d. automobilis tuo pačiu metu buvo pristatytas Ženevos ir Melburno tarptautinėje parodose.

## Varikliai

### Benzininiai

### Dyzeliniai

## Audi A5 kabrioletas
Kabrioletą numatoma gaminti 2009 m. pradžioje. Audi patvirtino, kad automobilyje bus medžiaginis stogas, skirtingai nei metalinis Volkswagen Eos modelyje.

## Audi S5
Audi S5 buvo pristatytas tuo pačiu metu kaip ir Audi A5.

Automobilis turi agresyviau atrodančią priekinę dalį, kaip ir visi S ir RS serijos modeliai.

## Šaltiniai
* Audi Lietuva 
* Autogidas Audi A5
Rifugio Città di Fiume

**Rifugio Città di Fiume** - kalnų trobelė Fiorentinos slėnyje, Dolomituose, Borca di Cadore savivaldybėje. Trobelė stovi netoli šiaurinio Pelmo šlaito, 1917 m aukštyje. Pro šią trobelę praeina populiarios pėsčiųjų turistų trasos.

Veikia nuo birželio iki rugsėjo mėnesio.

Atidaryta 1964 m. Italijos alpių klubo (*Club Alpino Italiano*) iniciatyva. Dabar čia yra restoranas, talpinantis 40 žmonių, ir 25 lovų viešbutis.
Sektorinis šalmas

**Sektorinis šalmas**, *spangenhelmas* – populiarus viduramžių šalmų tipas, būdingas Europai ir Artimiesiems Rytams.

Pavadinimas *spangenhelmas* yra vokiškos kilmės:  'sąvaržos, apkabos' +  'šalmas'. *Spangen* reiškia metalinių juostų karkasą, kuris sujungia 4–6 plieninius ar bronzinius sektorius į šalmą. Šalmo forma atitinka galvos formą, viršus iškilas, tad šalmas primena smailiąją kiaušinio pusę. Priekyje šalmas gali turėti juostos pavidalo kyšulį, kuris yra antnosis.
Senieji sektoriniai šalmai dažnai turėdavo metalinius ar odinius antskruosčius, galėjo turėti grandinį antsprandį. Kai kurie turėdavo akis dengiančią dalį, kuri primindavo dabartinių akių rėmelius. Dalis spangenhelmų turėdavo visą veidą dengiantį antveidį (kaukę).

Sektoriniai šalmai atsirado Centrinėje Azijoje. Į Europą atkeliavo per dabartines Pietų Rusiją ir Pietų Ukrainą. VI a. sektoriniai šalmai buvo patys populiariausi Europoje ir populiarūs Viduriniuose Rytuose, juos naudojo iki IX a.

Spangenhelmai buvo efektyvi, bet palyginti lengvai pagaminama galvos apsauga. Sektoriniai šalmai turėjo silpnų vietų:
* Dengė tik viršutinę galvos dalį,
* Buvo sudaryti iš sektorių, prikniedytų prie karkaso. Toks sujungimo būdas buvo pernelyg silpnas. Vėliau sektorinius šalmus pakeitė didšalmiai.

## Išnašos
Artua grafystė

**Artua grafystė** (French: *comté d’Artois*, Dutch: *graafschap Artesië*) – istorinė valstybė dabartinėje šiaurės Prancūzijoje, viena iš Septyniolikos Provincijų.

## Istorija
Valstybė įkurta IX a. kaip Vakarų Frankų karalystės dalis, bet vėliau kurį laiką prijungta prie Flandrijos grafystės. XIII a. vėl kaip atskiras teritorinis vienetas buvo perduota Prancūzijos karaliui kaip kraitis.

1384 m. Artua sostą paveldėjo Burgundų dinastija, ir ji buvo įjungta į Burgundijos Nyderlandus. Taip vėliau ji virto viena iš Septyniolikos provincijų.

1659 m. Artua užėmė Prancūzija, ir nuo to laiko priklausė jai kaip viena iš provincijų. Panaikinta 1790 m.
Kergelenas

**Kergelenas** (), **Kergeleno salos** (*Îles Kerguelen*) – atoki salų grupė Indijos vandenyno pietuose; priklauso Prancūzijai, įeina į Prancūzijos Pietų sritis.

## Geografija
Pagrindinė salyno sala – **Gran Teras** (*Grande Terre*) užimantis 6675 km². Ją supa ~300 salelių ir uolų. Gran Tero ilgis 150 km, plotis 120 km. Paviršius kalnuotas, aukščiausia vieta – Pik diu Gran Rozas (1850 m). Centrinėje dalyje plyti 550 km² užimantis Kuko ledynas. Krantai labai raižyti: gausu fjordų, įlankų, užutėkių, pusiasalių, uolų. Iš kitų salų paminėtinos: Fošas, Hovas, Sen Lan Gramonas, Diu Portas, De l’Oestas.

## Ekonomika
Kergeleno salyne yra Port o Fransė gyvenvietė, kuri naudojama daugiausia kaip mokslinių tyrimų bazė. Auginamos avys, verčiamasi žemės ūkiu, renkami Kergeleno kopūstai (*Pringlea antiscorbutica*).

## Istorija
Kergeleno salas 1772 m. atrado prancūzų jūrininkas Yves-Joseph de Kerguelen-Trémarec. Netrukus salos tapo banginių ir ruonių medžiotojų stotimi. Čia taip pat apsistodavo antarktinės jūrų ekspedicijos (pvz., Džeimso Kuko 1776 m.). 1874 m. salose lankėsi Vokietijos ekspedicija, kuri pirmą kartą aprašė vietos ausytuosius ruonius – Kergeleninius jūrų lokius. Nuo 1949 m. Kergeleno salos naudojamos moksliniais tikslais.

## Šaltiniai
Brabanto kunigaikštystė

**Brabanto kunigaikštystė** (Olandų kalba: *Hertogdom Brabant*) – istorinė valstybė dabartinėje šiaurės Belgijoje ir pietų Nyderlanduose, viena iš Septyniolikos Provincijų.

## Istorija
Valstybė įkurta 1085 m., kuomet nedidelę teritoriją aplink Briuselį kaip atskirą sritį ėmė valdyti Leuveno dinastija. Jos atstovai titulavosi grafais. 1183 m. grafystė tapo kunigaikštyste ir labai stipriai išaugo teritoriškai, tapdama viena didžiausių valstybių Žemutinėse Provincijose.

1430 m. Brabanto soste įsigalėjo Burgundų dinastija, ir kunigaikštystė buvo įjungta į Burgundijos Nyderlandus. Taip vėliau ji virto viena iš Septyniolikos Provincijų.

Nyderlandų revoliucijos metu Brabantas buvo padalintas. 1648 m. Šiaurės Brabantas prijungtas prie Jungtinių Nyderlandų provincijų. Pietinis Brabantas tuo tarpu sudarė dalį Pietinių Nyderlandų. 1795 m. juos prijungus prie Prancūzijos, kunigaikštystė galutinai panaikinta.
Flandrijos grafystė

**Flandrijos grafystė** (, ) – viduramžių grafystė, gyvavusi nuo 866 m. iki 1384 m. (paskutinio Flandrijos grafo mirties) dabartinėje vakarų Belgijoje ir pietvakarių Nyderlanduose. Nuo XV a. buvo Burgundijos dinastinės imperijos sudėtyje, vėliau sudarė Habsburgų Nyderlandų dalį. Viena iš Septyniolikos Provincijų. Kaip politinis darinys Flandrija nustojo egzistuoti 1795 m., kai prancūzai užėmė Austrijos Nyderlandus.

## Istorija
Valstybė įkurta 862 m., Vakarų frankų karaliaus. Flandrijos grafai buvo karaliaus ginklanešiai karūnavimo ceremonijoje. 1049 m. grafui Balduinui V pavyko iš Vokietijos atimti dalį Brabanto, kuris vėliau vadintas „Imperijos Flandrija“.

Valdant Robertui I (1071–1092 m.) Flandrija buvo galutinai christianizuota. Iki tol jos užkampiuose tebesilaikė pagoniškieji papročiai. Grafystė labai išsiplėtė ir ilgą laiką valdė Artua, kuri tik 1237 m. atsiskyrė kaip atskira valda.

Nuo XII a. pabaigos Flandrija nuolat kovojo su Prancūzija, kuri tuo metu vykdė šalies centralizaciją. 1300–1302 m. prancūzų pajėgos buvo galutinai sumuštos, ir Flandrija išsaugojo nepriklausomybę. Tačiau XIII a. Flandrija ėmė silpti. To priežastimis tapo maras, stiprėjanti ekonominė konkurencija su Anglija.

1384 m. Flandrijos soste įsigalėjo Burgundų dinastija, ir kunigaikštystė buvo įjungta į Burgundijos Nyderlandus. Taip vėliau ji tapo viena iš Septyniolikos Provincijų.

Po Nyderlandų revoliucijos Flandrija padalinta – šiauriausia jos dalis 1648 m. prijungta prie Jungtinių Nyderlandų provincijų (dabar sudaro pietinę Zelandijos provincijos dalį). Likusioji Flandrija tuo tarpu sudarė dalį Pietinių Nyderlandų. Vakarines šios Flandrijos teritorijas (iki 1678 m.) užkariavo prancūzai, valdant Pranciškui I ir Liudvikui XIV, ir jos nuo to laiko priklauso Prancūzijai.

1795 m. visą grafystę prijungus prie Prancūzijos, ji galutinai panaikinta.
Port o Fransė

**Port o Fransė** () – pagrindinė gyvenvietė Prancūzijai pavaldžiose Kergeleno salose Indijos vandenyne. Įsikūrusi Gran Tero salos rytuose, prie Morbihano įlankos. Gyventojų skaičius svyruoja nuo ~60 (žiemą) iki 120 (vasarą). Yra nedidelis jūrų uostas, mokslinė stotis su laboratorijomis, radaras, biblioteka, medicinos punktas ir koplyčia.

## Istorija

Port o Fransė įkurta 1944 m. 1957–1960 m. veikė ruonių skerdykla.
Heno grafystė

**Heno grafystė**, **Hainauto grafystė** (, ) – istorinė valstybė dabartinėje pietų Belgijoje, viena iš Septyniolikos Provincijų.

## Istorija
Grafystė įkurta 1071 m., susijungus Monso grafystei, pietinėms Brabanto kunigaikštystės žemėms ir Valensienų markgrafystei. Nuo to laiko Heno visuomet buvo dinastinėse unijose su keletu valstybių. Iš pradžių čia valdė Flandrijos ir Avesnes (Olandijos grafystės) dinastijos. Nuo 1345 m. čia įsitvirtino Bavarijos Vitelsbachų dinastija.

1432 m. Heno soste įsigalėjo Burgundų dinastija, ir grafystė buvo įjungta į Burgundijos Nyderlandus. Taip vėliau ji virto viena iš Septyniolikos Provincijų.

Po Nyderlandų revoliucijos Heno sudarė dalį Pietinių Nyderlandų. 1795 m. ją prijungus prie Prancūzijos, grafystė galutinai panaikinta.
Siplo sala

**Siplo sala** () – ledu padengta sala Antarktyje, Vriglio įlankoje, palei Antarktidos Merės Berd Žemės Bakučio krantą. Plotas 6390 km². Salos ilgis 110 km. Didžiąją salos dalį užima snaudžiantis skydinis Siplo ugnikalnis (3110 m).

Sala pavadinta Richard Evelyn Byrd ekspedicijų nario, geografo Paul Siple garbei.
Bakučio Krantas

**Bakučio Krantas** () – Vakarų Antarktidos teritorijos – Merės Berd Žemės pakrantė. Driekiasi nuo Dyno salos iki Herlačerio kyšulio; yra tarp Hobso kranto vakaruose ir Valgrino kranto rytuose. Palei krantą driekiasi Geco šelfinis ledynas, yra keletas salų. Krantą tyrinėjo admirolo Richard Evelyn Byrd vadovaujamos ekspedicijos.

Krantas pavadintas lietuvių kilmės JAV admirolo, jūrų laivyno papildomų pajėgų komandoro Fred E. Bakutis garbei.
Oprah Winfrey

**Opra Vinfri** (angl. *Oprah Winfrey* g. 1954 m. sausio 29 d.) – JAV televizijos žvaigždė, buvusi populiariausios JAV pokalbių laidos „The Oprah Winfrey Show“ vedėja. Dabartinė „Oprah Winfrey Network“ kanalo savininkė. Ji taip pat ne kartą buvo renkama viena įtakingiausių pasaulio moterų. Jos turtas yra vertinamas $2,5 mlrd. JAV dolerių.

## Šaltiniai
Jorviko karaliai

**Jorviko karaliai** - valdovai, valdę vikingų įkurtą ir vikingų dominuojamą Jorviko karalystę. Jorviko karaliai kartais kartu valdė ir kitas valdas - Dublino karalystę, Meno ir salų karalystę, Penkis Burgus.
Jorviko karaliaus titulas buvo panaikintas karalystę prisijungus Vesekso karaliams. Vesekso karaliai vietoj Jorviko karaliaus titulo įkūrė *Jorko erlo* titulą.

Pirmasis Jorviko karalius buvo švedas Halfdanas Ragnarsonas (*Halfdan Ragnarsson*; m. 877 m.). Paskutinis Jorviko karalius buvo norvegas Eirikas Kruvinasis Kirvis (*Eirik Bloodaxe*; m. 954 m.).

## Jorviko karalių sąrašas
Skvalenas

**Skvalenas** – natūralus organinis junginys, komerciškai gaunamas išskiriant iš ryklių kepenų riebalų. Gana daug skvaleno turi ir augalai, pvz., burnočio sėklose, ryžių sėlenose, kviečių gemaluose, alyvuogėse. Skvaleną sintetina visi aukštesnieji organizmai.

Skvalenas yra angliavandenilis iš triterpenų klasės.
Skvalanas yra įsotintas skvalenas, kurio dvigubos jungtys buvo panaikintos prijungiant vandenilį (hidrogenizacija). Skvalanas yra mažiau jautrus oksidacijai, todėl ji asmeninės higienos priemonių gamyboje naudoja dažniau negu skvaleną.

## Vaidmuo steroidų sintezėje
Skvalenas yra biocheminis steroidų šeimos pirmtakas. Skvaleno monooksidazės veikiamame skvalene viena galinė dviguba jungtis oksiduojasi ir taip susidaro 2,3-skvaleno oksidas, kuris po to kito fermento ciklinamas ir sudaro lanosterolį, o šis jau perdirbamas į cholesterolį ir kitus steroidus.

## Ryklių skvalenas
Skvaleno tankis yra mažas, ir tai yra viena iš priežasčių, kodėl šią medžiagą kaupia kremzlinių žuvų (pvz., ryklių) kepenys. Kremzlinės žuvys neturi plaukimo pūslės, todėl naudoja kitokius plūdrumo didinimo būdus, tarp jų – kūno tankio mažinimą kaupiant riebalus. Skvaleno, kuris kaupiamas ryklių kepenyse, tankis yra 0,855 (gerokai mažesnis negu jūros vandens, kurio vidutinis tankis yra 1,025).

Ilgai pagrindinis pramoninis skvaleno šaltinis buvo ryklių kepenys (ryklių medžioklė). Aplinkosauginiai ir kiti sumetimai privertė skvaleną išgauti iš augalų.

Neseniai vėl imta medžioti ryklius dėl skvaleno – imta gaminti skvaleno kapsules, kurios, atseit, gerina sveikatą. Klinikinių įrodymų, kad į vidų vartojamas skvalenas pagerintų sveikatą, nėra.

2002 m. buvo publikuota studija, susiejusi skvaleną kaip eksperimentinės vakcinos adjuvantą su Persų įlankos karo sindromo požymiais kai kuriuose žmonėse. Paskelbti tyrimo rezultatai kelia mintį, kad skvaleno turinčios vakcinos gali būti Persų įlankos karo sindromo požymių kaltininkės tirtoje žmonių grupėje. Darbe rekomenduojama atlikti didelį epidemiologinį tyrimą, kad patvirtinti ar patikslinti šio darbo rezultatus.
Nepaisant pakartotinių patikinimų, kad vakcina yra reikalinga ir saugi, JAV federalinis teisėjas priėmė nutartį, kad yra rimta priežastis patikėti, kad vakcina yra kenksminga, ir kad Pentagonas 2004 m. spalio mėn. turi nustoti naudoti šią vakciną.

## Skvalenas kaip odos minkštinamoji medžiaga
Skvalenas naudojamas kosmetikoje kaip natūrali odos minkštinamoji medžiaga. Jis sparčiai prasiskverbia pro odą, oda nelieka riebaluota, skvalenas gerai maišosi su kitais riebalais ir riebaluose tirpiais vitaminais.

## Biosintezė
Dvi farnezilo pirofosfato molekulės, katalizuojamos skvaleno sintazės, kondensuojasi sudarydamos skvaleno molekulę. Reakcijos metu redukuojama NADPH molekulė.

## Nuorodos
Sėlenos

**Sėlenos** – grūdų perdirbimo produktas, malimo proceso metu atskirtos grūdų luobelės. Tai šalutinis miltų ir kruopų gamybos produktas.

Sėlenas sudaro grūdo luobelės (perikarpo) ir aleurono sluoksnio dalelės. Paviršiniai grūdų sluoksniai, iš kurių gaunamos sėlenos, yra integrali grūdo dalis. Nuo grūdų pašalinus sėlenas jų maistinė vertė sumažėja. Pagal susmulkinimo dydį sėlenos būna stambios ir smulkios.

Sėlenos gaunamos iš bet kokių grūdų. Sėlenų nereikėtų painioti su pelais, irgi nuo grūdų pašalinamu sluoksniu, kurie yra ne grūdų dalys, o grūdus gaubę žvyneliai, sudaryti daugiausia iš celiuliozės, tad maistui jie netinkami. Sėlenos turi omega-3 riebalų rūgščių, daug krakmolo, baltymų, vitaminų ir mineralinių medžiagų.

## Lietuvoje naudojamos sėlenos
* avižų sėlenos – šalutinis avižinių miltų gamybos produktas, kurį sudaro atsijos.
* ryžių sėlenos:
** *baltųjų ryžių sėlenos* – šalutinis antrojo lukštentų baltųjų ryžių poliravimo produktas, kurį sudaro daug endospermų dalelių, aleurono sluoksnio grūdeliai ir gemalų dalelės.
** *rudųjų ryžių sėlenos* – šalutinis pirmojo lukštentų rudųjų ryžių poliravimo produktas, kurį sudaro endospermų, aleurono sluoksnio grūdeliai ir gemalų dalelės.
* kukurūzų sėlenos – šalutinis kukurūzų miltų ir kruopų gamybos produktas, susidedantis iš luobelių ir kukurūzų grūdų gemalų su endospermų dalelėmis.
* kviečių sėlenos – šalutinis kvietinių miltų gamybos produktas, kurį sudaro luobelės ir daug endospermų dalelių.
** *smulkios kviečių sėlenos*
* rugių sėlenos – šalutinis ruginių miltų malimo produktas, kurį sudaro išorinės luobelės ir daug endospermų dalelių.
* žirnių sėlenos – šalutinis žirnių miltų ir kruopų gamybos produktas, susidedantis iš luobelių ir žirnių liekanų.

## Panaudojimas

### Panaudojimas žemės ūkyje
Sėlenos naudojamos kaip pašaras gyvuliams. Maistingosios savybės priklauso nuo miltų dalelių (kuo mažiau miltų ir daugiau luobelių, tuo mažesnis maistingumas). Sėlenomis dažniausiai šeriami pieną duodantys gyvuliai ir jaunikliai.

### Panaudojimas buityje
Garstyčių sėlenos naudojamos kompresams, migdolų – kosmetikoje veido ir rankų odos minkštinimui.

### Panaudojimas mityboje
Maistinės smulkintos sėlenos naudojamos kaip priedas kepiniams skaidulinėmis medžiagomis papildyti.

Didelis sėlenų kiekis duonoje sumažina jos įsisavinimą, nedidelis – pagerina skonines savybes, žarnyno peristaltiką.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* vle.lt / Sėlenos
Mechelenas

**Mechelenas** – miestas šiaurinėje Belgijoje, svarbus pramonės centras pusiaukelėje tarp Briuselio ir Antverpeno (maždaug nutolęs po 25 km). Stovi Šv. Rumboldo katedra (bokštas priskirtas UNESCO paveldui), vieneri iš 12 išlikusių miesto vartų, Margaritos Jorkietės rūmai, technopolis, žaislų ir laikrodžių muziejai, zoologijos sodas

## Istorija

Dabartinio Mecheleno vietoje žmonės gyveno nuo priešistorinių laikų. Viduramžiais miestas labai stipriai augo, pralenkdamas Antverpeną, kas nulėmė tai, kad jį iki tol valdžiusi Brabanto kunigaikštystė suteikė jam miesto teises. Taip susiformavo savarankiška Mecheleno valstybė (feodas) ().

1384 m. Mecheleno valdžioje įsigalėjo Burgundų dinastija, ir feodas buvo įjungtas į Burgundijos Nyderlandus. Taip vėliau ji virto viena iš Septyniolikos Provincijų, čia įsitvirtino Habsburgai. 1559 m. miestas tapo didelės arkivyskupijos centru. 1572 m. jį sugriovė ispanai, tačiau vėliau miestas vėl atstatytas.

Po Nyderlandų revoliucijos Mechelenas sudarė dalį Pietinių Nyderlandų. 1795 m. ją prijungus prie Prancūzijos, feodas galutinai panaikintas.

XIX a. vyko stipri miesto industrializacija. Čia nutiestas pirmasis Europoje geležinkelis. Klestėjo metalurgija.

## Sportas
### Futbolas
* KRC Mechelen
* KV Mechelen
Juozas Bačiūnas

**Juozas Bačiūnas** (1893 m. gegužės 24 d. Jurbarke – 1969 m. sausio 23 d. Benton Harbore, JAV) – JAV lietuvių visuomenės veikėjas, spaudos darbuotojas ir leidėjas.

## Biografija
Į JAV atvyko kartu su tėvais būdamas ketverių metų. Dirbo raidžių rinkėju Čikagoje leidžiamame laikraštyje „Lietuva“, administratoriumi laikraštyje „Draugas“. 1916 m. laikraštį „Lietuva“ nupirko kartu su kitais iš A. Olšausko ir leido iki 1918 m. 1951–1953 m. Amerikos lietuvių spaudos ir radijo draugijos „Viltis“ pirmininkas, 1963–1969 m. Pasaulio lietuvių bendruomenės centro valdybos pirmininkas, 1966 m. vienas iš pirmojo Pasaulio lietuvių jaunimo kongreso organizatorių. Veikė tautininkų organizacijose, rėmė įvairius lietuviškų organizacijų renginius, lankė lietuvių išeiviją Europoje, Australijoje, N. Zelandijoje, P. Amerikoje, apie tai parašė trumpų atsiminimų knygų. Taip pat padėjo išleisti P. Alšėno, P. Biržio, V. Maciūno, V. Širvydo, V. Šliogerio, A. Vanagaičio knygų. Užsiėmė verslo veikla, buvo kelių poilsinių vasarviečių savininkas, septintajame dešimtmetyje vasarvietę „Tabor Farm“, kur vykdavo lietuvių išeivių renginiai, pardavė V. Adamkui. Palaidotas Čikagoje.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Juozas Bačiūnas. Lietuvių enciklopedija, T. II (B-Birštono). – Bostonas: Lietuvių enciklopedijos leidykla, 1954. 31-32 psl.
* Juozas Bačiūnas. Lietuvių enciklopedija, T. XXXVI (Papildymai). – Bostonas: Lietuvių enciklopedijos leidykla, 1969. 74 psl.
* Juozas Bačiūnas. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 423-424 psl.
Struktūrinė biologija

**Struktūrinė biologija** - molekulinės biologijos, biochemijos ir biofizikos šaka, tirianti makromolekulių, ypač baltymų ir nukleorūgščių, struktūrą. Struktūrinė biologija tiria, kaip šios molekulės įgyja savo savybes ir kaip pakitimai paveikia jų funkcijas. Kadangi makromolekulės atlieka daugelį funkcijų ląstelėse, jos yra daugelio biologų susidomėjimo objektas.

Makromolekulių funkcijas ir savybes smarkiai nulemia jų erdvinė - tretinė - struktūra, kurią lemia pirminė struktūra - kokie monomerai sudaro molekulę. Tačiau erdvinę struktūrą gali lemti ir aplinkos sąlygos - temperatūra, rūgštingumas.

Kadangi makromolekulės mažos, jų neįmanoma stebėti net per galingiausią šviesinį mikroskopą. Joms tirti taikoma elektroninė mikroskopija, kristalografija ir daugelis kitų metodų.
Tila Tequila

**Tila Nguyen** (žinoma sceniniu vardu **Tila Tequila** g. 1981 m. spalio 24 d. Singapūras) – modelis, dainininkė, dainų autorė ir aktorė. Išgarsėjo du sezonus dalyvaudama MTV realybės šou „A Shot at Love with Tila Tequila “.

## Diskografija

### EP
* *[[Sex]]* (2007 m.)

### Singlai
* *"[[I Love U]]"* (2007)
* *"[[Stripper Friends]]"* (2007)
* *"[[Paralyze]]"* (2008)

## Bibliografija
* Hooking Up With Tila Tequila (2008 m. gruodžio 2 d.)

## Filmografija
* I Now Pronounce You Chuck and Larry (2007)
* A Shot at Love with Tila Tequila (2007)
* A Shot at Love II with Tila Tequila (2008)

## Apdovanojimai ir nominacijos

## Nuorodos

* Oficiali svetainė 
* 
* Twitter 
* MySpace
Andrejus Baranovas

**Andrejus Baranovas** (g. 1959 m. rugpjūčio 24 d. Kostromoje) – Lietuvos rusų literatūros tyrinėtojas, komparatyvistas, habilituotas humanitarinių mokslų daktaras nuo 2002 m.

## Biografija
1980 m. baigė Kostromos universitetą. 1981–1984 m. dėstė Kostromos technologiniame universitete, 1986–1987 m. ir 1991–1994 m. Šujos pedagoginiame institute, 1992–1994 m. Komparatyvistikos katedros vedėjas. 1994–1997 m. Maskvos universiteto filologijos fakulteto Slavistikos katedros habilitantas (polonistikos specialybė). Nuo 2003 m. Vilniaus pedagoginio universiteto Slavistikos fakulteto Lenkų filologijos katedros dėstytojas; nuo 2004 m. docentas.

## Mokslinė veikla
Veikale „Fiodoras Dostojevskis ir lenkų literatūra: Iki 1918 m.“ (2001 m.), publikacijose apie rašytojų kūrybą tyrinėja rusų ir lenkų literatūrų ryšius.

## Šaltiniai
Zelandijos grafystė

**Zelandijos grafystė** () – istorinė valstybė dabartiniuose pietvakarių Nyderlanduose, viena iš Septyniolikos Provincijų.

## Istorija
Iki 1299 m. Zelandijos regionas buvo tarpinė zona, dėl kurios kovojo Olandijos grafystė ir Flandrijos grafystė. Galiausiai čia įsitvirtino Olandijos grafai, ir Zelandijos grafystės likimas buvo susietas su Olandija.

1428 m. Zelandijos ir Olandijos sostuose įsigalėjo Burgundų dinastija, ir grafystė buvo įjungta į Burgundijos Nyderlandus. Taip vėliau ji virto viena iš Septyniolikos Provincijų.

Per Nyderlandų revoliuciją Zelandija prisijungė prie Jungtinių Nyderlandų provincijų. Taip ji tapo nepriklausomų Nyderlandų dalimi. Jos valstybingumas galutinai panaikintas.