open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Angelė Zubienė-Petrauskaitė

**Angelė Zubienė-Petrauskaitė** (g. 1945 m. spalio 28 d. Gintautų k., Panevėžio r.) – choro dirigentė ir pedagogė.

## Biografija

1964–1968 m. choro dirigavimo mokėsi Panevėžio muzikos technikume (dėst. M. Sasnauskienė), 1968–1973 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. A. Petrausko klasė).

1973–1978 m. Panevėžio rajono kultūros skyriaus vyr. metodininkė ir rajono kultūros darbuotojų moterų choro vadovė. Kolektyvą parengė 1975 m. respublikinei dainų šventei, pirmųjų ir kitų prizinių vietų laimėjo respublikiniuose konkursuose. 1978 m. A. Budriūno konkurse Biržuose choras pelnė prizą už geriausiai interpretuotą šio kompozitoriaus dainą „Nemunas".

Nuo 1978 m. Panevėžio J. Švedo pedagoginės muzikos mokyklos (konservatorijos) choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytoja, 1979–1984 m. merginų choro „Obelėlė“ parengiamosios grupės vadovė. Merginas (50-60 dalyvių) išmokė lietuvių ir užsienio kompozitorių sudėtingesnių kūrinių, dažnai koncertavo, dalyvavo dainų šventėse ir kituose renginiuose. 1979–1983 m. vadovavo mokyklos Pedagoginio skyriaus merginų chorui, kurį lankė 60-70 būsimųjų ikimokyklinių įstaigų auklėtojų ir pradinių klasių mokytojų. Chorą parengė 1980 m. respublikinei dainų šventei, 1982 m. respublikinėje moksleivių meno mėgėjų apžiūroje laimėjo pirmąją vietą. Merginos dažnai koncertavo ir sugebėjo atlikti sudėtingesnius lietuvių ir užsienio kompozitorių kūrinius. Pedagogė taip pat vadovavo Panevėžio siuvimo fabriko „Nevėžis" moterų chorui, kuris dažnai koncertuodavo ir dalyvavo 1980 m. respublikinėje dainų šventėje.

A. Zubienė – Panevėžio rajono dainų švenčių vyr. dirigentė ir Panevėžio miesto dainų švenčių dirigentė, miesto kultūros skyriaus meno tarybos narė.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Viktoras Žadeika

**Viktoras Žadeika** (1892 m. spalio 17 d. Samančiznoje, Marijampolės apskr. – 1972 m. kovo 7 d. Slawne, Koszalino vaivadija, Lenkija) – chorvedys, pedagogas, muzikologas.

## Biografija
Mokėsi Kalvarijoje, vėliau baigė Lomžos gimnazijos šešias klases, nuo 1905 m. pradėjo mokytis ir muzikos, nuo 1907 m. dalyvavo lietuvių kolonijos vakaruose – vaidinimuose. 1909–1919 m. Varšuvos muzikos institute studijavo fleitos, vargonų, fortepijono ir kompozicijos (prof. Stakovskio klasė) dalykus.

1910 m. liepos 17 d. Marijampolėje kartu su Albinu Iešmantu ir Jonu Bendoriumi pastatė Miko Petrausko operą „Birutė“, mokė „Gabijos“ mišrųjį chorą.

1913–1915 m. Varšuvos lietuvių bažnyčios vargonininkas ir choro vadovas. 1913–1919 m. vadovavo Lietuvių savišalpos draugijos Varšuvoje chorui, surengė koncertų. Baigęs studijas ir sugrįžęs į Lietuvą, prisidėjo prie Kauno muzikos mokyklos įkūrimo ir iki 1933 m. buvo jos mokytojas, 1922 m. – direktorius, nuo 1926 m. – inspektorius, nuo 1928 m. – vėl direktorius.

Nuo 1933 m. Kauno konservatorijos muzikos teorijos ir istorijos bei privalomojo fortepijono dėstytojas, buvo vicedirektorius ir dažnai pavaduodavo direktorių; 1937 m. suteiktas vyresniojo mokytojo vardas ir teisės. 1930–1934 m. dalyvavo Lietuvos filharmonijos draugijos veikloje, suorganizavo simfoninės muzikos koncertų. Nuo 1933 m. vadovavo Lietuvos teniso sąjungai.

1935–1939 m. Valstybės teatro direktorius. 1941–1942 m. gyveno Vokietijoje, paskui vėl dėstė Kauno konservatorijoje. 1944 m. emigravo į Lenkiją ir, apsigyvenęs Slawne, Koszalino vaivadijoje, vadovavo muzikos mokykloms ir jose mokytojavo.

V. Žadeika muzikos istorijos ir pedagogikos klausimais rašė žurnaluose „Muzikos barai“, „Muzikos menas“, „Muzika ir teatras“ ir kitur, skaitė paskaitas, apie lietuvių muziką rašė ir užsienio spaudoje. Su Baliu Sruoga parašė monografiją „Kipras Petrauskas“ (1929 m.).

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Kazimieras Žalnieraitis

**Kazimieras Žalnieraitis** (1894 ? ? Sasnavos miestelyje, Marijampolės apskr. – 1959 m. gegužės 12 d. Amsterdame, NY – JAV), vargonininkas ir chorvedys.

## Biografija

Muzikos mokėsi pas vargonininkus Sasnavoje, Garliavoje, J. Naujalio muzikos mokykloje Kaune ir vargonininkų kursuose. Apie šešerius metus vargonininkavo ir vadovavo chorui Prienuose. 1921 atvykęs į JAV, vargonininkavo daugelyje lietuvių parapijų: Šv. Juozapo Mahanoi Sityje, PA ir Scrantone, PA, Šv. Kazimiero Amsterdame ir Šv. Andriejaus New Britain, CT. Čia vadovavo ir Šv. Cecilijos chorui, Šv. Antano Cicero, IL.

1941 iš New Britain persikėlė į Brooklyną, NY. Visur vadovavo chorams, kurie giedojo bažnyčiose, dalyvavo koncertuose ir tautiniuose renginiuose.

Nuo 1922 buvo ALRK Vargonininkų sąjungos narys, vėliau rinktas Centro valdybos vicepirmininku.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Viktoras Žeimys

**Viktoras Žeimys** (1934 m. liepos 17 d. Gargžduose, Klaipėdos r.), choro dirigentas ir pedagogas.

## Biografija

Mokėsi Gargždų vidurinėje mokykloje, o 1951–1958 su pertrauka (tarnavo sovietinėje armijoje) choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos muzikos mokykloje (dėst. K. Griauzdė ir A. Buzys). 1958–1963 choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. A. Armino klasė). Studijų metais vadovavo Vilniaus miesto įvairiems vokaliniams ansambliams.

1963–1965 Kelmės rajoninių kultūros namų meno vadovas, chorų ir vokalinių ansamblių organizatorius, koncertų rengėjas. 1965–1967 Lietuvos valstybinio radijo ir televizijos garso režisierius, vyrų vokalinio okteto dalyvis. Keletą metų buvo Vilniaus skaičiavimo mašinų gamyklos vyrų choro „Elektronika“ chormeisteris ir vyrų vokalinio ansamblio vadovas. 1968–1988 Lietuvos valstybinio akademinio dainų ir šokių liaudies ansamblio „Lietuva" vyr. chormeisteris. Chorą parengė daugeliui koncertinių programų, su juo koncertavo Lietuvoje ir užsienyje.

Nuo 1988 Vilniaus kultūros mokyklos (konservatorijos) choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytojas, 1988–1993 moksleivių choro studijos vadovas.

V. Žeimys – respublikinių dainų švenčių konsultantas, chorų ir ansamblių apžiūrų bei konkursų žiuri narys, 1970, 1980 ir 1985 respublikinių dainų švenčių dirigentas. 1977 jam suteiktas nusipelniusio artisto garbės vardas.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Zita Želvienė-Juzumaitė

**Zita Želvienė-Juzumaitė** (1944 m. balandžio 27 d. Kaune) – muzikos mokytoja ir chorvedė.

## Biografija

Baigusi Renavo (Mažeikių r.) aštuonmetę mokyklą, 1962–1963 mokėsi vienerių metų chorvedžių kursuose prie Mažeikių vaikų muzikos mokyklos (diriguoti mokė J. Spalvienė). 1963–1967 choro dirigavimo mokėsi Šiaulių muzikos technikume (dėst. V. Žvirblis), 1980–1987 muziką studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (diriguoti mokė Z. Kariniauskienė).

1967–1969 Tryškių (Telšių r.) kultūros namų direktorė ir vyrų choro vadovė. 1969 trumpai buvo Klaipėdos žemės ūkio technikumo kulturos namų direktore. 1969–1990 Naujosios Akmenės vaikų muzikos mokyklos mokytoja ir jaunių choro vadovė. Chorą parengė 1975, 1977, 1985 respublikinėms dainų šventėms ir 1990 Lietuvos tautinei dainų šventei Vilniuje. Beveik dešimtmetį buvo Akmenės rajono mokytojų mišriojo choro meno vadovė ir dirigentė. Kolektyvą parengė 1980 ir 1985 respublikinėms dainų šventėms, 1979 eksperimentinei zoninei dainų šventei Kėdainiuose, 1981 XVI moksleivių spartakiados atidarymo iškilmių koncertui Vilniuje ir Akmenės rajono dainų šventėms, surengė nemaža koncertų, chorų apžiūrose ir konkursuose laimėjo prizinių vietų.

Nuo 1990 Mažeikių Senamiesčio vidurinės mokyklos vyresnioji muzikos mokytoja. Buvo Akmenės rajono dainų švenčių organizatorė ir vyr. dirigentė.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Juozas Žemaitis (1902)

**Juozas Žemaitis** (1902 m. rugsėjo 10 d. Vusteryje – 1956 m. balandžio 9 d. Vusteryje, JAV) – vargonininkas ir chorvedys.

## Biografija

Muzikos mokėsi pas privačius pedagogus Bostone.

Nuo 1921 iki 1953 vargonininkavo ir vadovavo chorui Šv. Kazimiero lietuvių parapijoje Worcesteryje. Subūrė ir išugdė didelį chorą, su kuriuo parengė Č. Sasnausko kantatą „Broliai“, S. Šimkaus baladę „Nugrimzdęs dvaras“, M. Petrausko operą „Birutė“, J. Žilevičiaus „Vytauto Didžiojo kantatą“, išmokė nemaža mišių, giesmių ir dainų. Surengė daug religinės ir pasaulietinės muzikos koncertų lietuvių kolonijose, 1935 su choru dalyvavo Lietuvių dienos programoje *International Nights of Columbus* Tompsone, dainavo per radiją, Vusteryje ir Bostone dalyvavo Moksleivių, Vyčių, Moterų sąjungų suvažiavimuose, dainavo Naujosios Anglijos provincijos rengtuose koncertuose. J. Žemaitis buvo aktyvus ALRK Vargonininkų sąjungos narys, 1934 rinktas Centro valdybos pirmininku, 1938–1940 buvo parapijos Chorų sąjungos pirmininkas. Daug rašė žurnale „Muzikos žinios“, sukūrė dainų ir giesmių, operetę „Lietuviškos vestuvės".

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Povilas Žemaitis

**Povilas Žemaitis** (1928 m. rugpjūčio 7 d. Eimantų k., Eržvilko valsč., Tauragės apskr.) – choro dirigentas ir pedagogas.

## Biografija

Pirmąsias muzikos žinias gavo iš Pašaltuonio parapijos vargonininko Izidoriaus Sabono. 1946 m. įstojo į Kauno muzikos mokyklą mokytis vargonuoti, o 1948–1952 m. Juozo Gruodžio muzikos mokykloje mokėsi choro dirigavimo (dėst. A. Ceičys) ir kartu lankė vakarinę mokyklą. 1961–1966 m. choro dirigavimą studijavo neakivaizdiniu būdu Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. Klemenso Griauzdės klasė).

Pedagoginį darbą Kaune pradėjo dirbti nuo 1949 metų: buvo vaikų darželio muzikos vadovas, 8-osios, 16-osios ir 4-osios vidurinių mokyklų muzikos mokytojas ir chorų vadovas. Ypač vaisingas 1958–1965 m. jo darbas Kauno 4-ojoje vidurinėje mokykloje. Vadovavo dideliems vaikų chorams, vyresniųjų klasių mišrųjį chorą parengė 1955 m. respublikinei dainų šventei. Keletą metų buvo Vilniaus valstybinio pedagoginio instituto muzikos mokytojų specialybės studentų praktikos vadovas.

1956–1966 m. – Kauno profsąjungų kultūros rūmų vaikų (vėliau berniukų) choro (60–70 dalyvių) vadovas. Berniukus išmokė nemaža įvairių kūrinių, koncertų surengė Kaune, 1965 m. dainavo Lenkijoje (Bialystoke). Chorą parengė 1960, 1964 ir 1965 m. respublikinėms dainų šventėms, 1961 m. Kauno miesto apžiūroje ir 1964 m. – I respublikinės moksleivių dainų šventės konkurse su juo pelnė pirmąsias vietas. Taip pat vadovavo Kauno fabriko „Baltija“ moterų chorui ir Kauno miesto milicijos valdybos vyrų chorui, Jonavos baldų kombinato moterų chorui. 1966–1989 m. – Kauno projektuotojų moterų choro „Indraja“ chormeisteris, kelerius metus – ir Lietuvos žemės ūkio akademijos studentų mišriojo choro „Daina“ chormeisteris.

1965–1967 m. Vilniaus valstybinio universiteto Kauno bendrųjų mokslų fakultete dėstė muziką ir dainavimą. Nuo 1965 m. – Kauno J. Gruodžio aukštesniosios muzikos mokyklos (konservatorijos) choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytojas; ten buvo vakarinio skyriaus vedėjas, vadovavo merginų chorui, išugdė būrį jaunųjų chorvedžių.

Parengė muzikos mokymo metodinių priemonių, dalyvavo Kauno miesto ir respublikiniuose pedagoginiuose skaitymuose. Buvo Kauno miesto muzikos mokymo metodinės komisijos pirmininkas, chorų apžiūrų vertinimo komisijų pirmininkas arba narys, Kauno miesto dainų švenčių dirigentas.

## Šaltiniai

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Raimonda Židonienė-Šiurkutė

**Raimonda Židonienė-Šiurkutė** (g. 1960 m. sausio 30 d. Kulautuvoje (Kauno raj.)) – choro dirigentė ir pedagogė.

## Biografija

Lankė Kauno 21-ąją vidurinę mokyklą ir 1-ąją vaikų muzikos mokyklą (P. Avižėnienės fortepijono klasė). 1976–1980 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno Juozo Gruodžio aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. Donatas Jokūbonis). 1980–1985 m. choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. Albino Petrausko klasė).

1980–1987 m. – Kauno politechnikos instituto akademinio choro „Jaunystė“ chormeisterė – dirigentė, kartu ir „Dailės“ kombinato moterų ir vyrų vokalinių ansamblių vadovė. 1981–1984 m. – Kauno 3-osios klinikinės ligoninės moterų choro chormeisterė.

1984–1991 m. – Kauno siuvimo fabriko „Mada“ mišriojo choro meno vadovė ir dirigentė, nuo 1994 m. – Kauno chorinės dainos klubo mišriojo choro „Pinija“ (buvęs „Mados“ choras) meno vadovė ir dirigentė. Kolektyvą išmokė daug įvairių kūrinių, surengė koncertų Lietuvos miestuose, gastroliavo Latvijoje, Estijoje, Gruzijoje, Rusijoje, Moldavijoje, Rumunijoje, Jugoslavijoje.

Chorą parengė Kauno miesto dainų šventėms, 1985 m. respublikinei dainų šventei ir 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei. Kolektyvas dalyvavo 1988 m. liaudies dainų festivalyje Panevėžyje, 1989 m. su kitais Kauno miesto chorais ir Lietuvos valstybiniu simfoniniu orkestru (dirigentas Gintaras Rinkevičius) atliko solidžią programą, skirtą Juozo Naujalio gimimo 120-ųjų metinių garbei. „Pinija“ dalyvavo 1995 ir 1997 m. Baltijos ir Šiaurės šalių chorų festivaliuose Rygoje (Latvija) ir Gotlande (Švedija) 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėje Vilniuje.

Nuo 1988 m. – Marijampolės aukštesniosios pedagogikos mokyklos Kauno skyriaus dėstytoja, muzikos metodinės komisijos pirmininkė, nuo 1995 m. – vyr. dėstytoja.

Nuo 1991 m. – J. Naujalio muzikos gimnazijos mokytoja, nuo 1995 m. – metodininkė, parengė mokymo programų, dirigavo Kauno miesto dainų šventėse (1987, 1989, 1996 m.) ir dainų šventėse Latvijoje: 1989 m. – Cėsyse, 1995 m. – Rygoje.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Jonas Žentelis

**Jonas Žentelis** (1929 m. birželio 5 d. Kazlaučiznos k., Ukmergės r. Veprių seniūnijoje – 2014 m. rugpjūčio 21 d.) – muzikos pedagogas, chorvedys, skulptorius, visuomenininkas.

## Biografija

Mokėsi Ukmergės berniukų gimnazijoje, o 1955 baigė Kauno pedagoginę mokyklą. 1959–1964 choro dirigavimo neakivaizdiniu būdu mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje-technikume (dėst. J. Narvidas). Nuo 1965 iki 1970 m. neakivaizdiniu būdu Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute studijavo geografiją, nuo 1991 iki 1995 m. mokėsi Katalikų teologijos fakulteto prie Kauno Vytauto Didžiojo universiteto aukštesniojoje katechetų mokykloje Kaišiadoryse.

1954–1961 m. muzikos ir dainavimo mokytojas Šešuolėlių (Širvintų r.) septynmetėje mokykloje, vadovavo mokyklos vaikų ir kultūros namų chorams bei styginių orkestrėliams. Nuo 1961 m. iki 1991 m. Veprių (Ukmergės r.) vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, jaunučių, jaunių ir vyresniųjų klasių merginų chorų, styginių bei pučiamųjų orkestrų vadovas. Chorus ir pučiamųjų orkestrą parengdavo Ukmergės rajono ir respublikinėms dainų šventėms: jaunių choras dalyvavo 1964 ir 1965, o merginų 1964 respublikinėse dainų šventėse. Moksleivių vokalinius ansamblius paruošė 1980 m., 1982 m. ir 1984 m. respublikiniams „Dainų dainelės" konkursams. Mokykloje įrengė pavyzdingą muzikos kabinetą.

1967 Vepriuose įkūrė etnografinį muziejų, kuris 1995 m. suvalstybintas ir tapo Ukmergės kraštotyros muziejaus filialu. Kuria akmens skulptūras; daugelis jų eksponuojamos Vepriuose. Sukūrė antkapinius paminklus ilgamečiam Veprių mokyklos direktoriui Jonui Jurkūnui (1978 m.) bei savo tėvams, paminklines skulptūras *Gyvybės globėja* (1980 m.), kuri įkūnija nesibaigiantį gyvybės tąsos žemėje vyksmą, motinystę ir *[[Labora]]* (1982 m.), paremtą to paties pavadinimo Vinco Kudirkos eilėraščio idėja. Abi pastarosios skulptūros pastatytos ties Vepriais ant Šventosios upės kranto. Ukmergės Dukstynos kapinėse atidengtas J. Žentelio sukurtas paminklas partizanams (1991 m., su arch. M. Grigaliūnu).

2004 m. dirigavo Ukmergės rajono dainų šventėse. Apdovanotas Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu, 1983 m. jam suteikta muzikos mokytojo metodininko, o 1995 m. – tikybos vyresniojo mokytojo kategorijos kvalifikacija.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Jonas Žemaitis (1868)

**Jonas Žemaitis** (1868 m. Lietuvoje – 1932 m. rugpjūčio 26 d. Šenandoa JAV) – vargonininkas, chorvedys ir kompozitorius.

## Biografija
1893 m. atvykęs į JAV, nuo 1894 iki mirties vargonininkavo ir vadovavo chorui Šv. Jurgio lietuvių parapijoje Šenandoa mieste. Išugdė didelį skambų chorą, rengė koncertus, statė įvairius muzikinius veikalus, dalyvavo tautiniuose renginiuose. Išgarsėjo savo dainomis, kurioms kūrė tekstus ir muziką. Kai kurios jo dainos net virto liaudies dainomis. Tai „Vilniaus kalneliai“, „Aš lietuvaitė“, „O Lietuva numylėta“, „Pas darželį trys mergelės“ ir kt. 1919 m. savo lėšomis pradėjo leisti dainas atskiromis knygelėmis – iki 1929 m. išleido 26 knygeles. Tai dainynėlis mokykloms „Sietynėlis“ (16 dainų), dainų rinkinys mišriajam chorui „Bijūnėlis“ (21 daina) ir kt. Pamėgtos jo dainos „Šviesi saulutė“ ir „Tegul skamba mūsų dainos".

Nuo 1926 m. priklausė ALRK Vargonininkų sąjungai ir buvo aktyvus jos narys.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Aldona Žilinskaitė-Anderson

**Aldona Žilinskaitė-Anderson** (g. 1920 m. gruodžio 10 d. Brooklyne, NY – JAV) – pianistė, dainininkė, chorvedė.

## Biografija

Tėvas Vincas Žilinskas (Makauskas) kilęs iš Jonavos, motina Anastazija Pužauskaitė iš Zapyškio. Šeimoje buvo kalbama lietuviškai, o anglų kalbos Aldona išmoko mokykloje. Lankė šeštadieninę lietuvių mokyklą, kuri buvo įsikūrusi „Laisvės" patalpose. Su tėvais eidavo į koncertus ir kitus kultūrinius renginius.

Nuo septynerių metų pas „Aido“ choro vadovą V. Žuką pradėjo mokytis skambinti fortepijonu. Vėliau fortepijono mokėsi pas kitą „Aido“ vadovę B. Šalinaitę. Pradėjo dainuoti „Aido“ chore ir mokytis chorvedybos, buvo choro koncertmeisterė. Vakarais lankė koledžą, kur studijavo fortepijoną ir solinį dainavimą. 1937–1946 m. mišriojo choro „Aidas“ Brooklyne meno vadovė ir dirigentė. Chore dainavo 40-50 moterų ir vyrų, kurie pajėgė atlikti ir sudėtingesnius kūrinius: J. S. Bacho „Kavos kantatą“, R. Planquette’o „Normandijos varpus“, B. Šalinaitės „Tamylą“ ir kt. Choras daug koncertavo ir dalyvavo įvairiuose kultūros renginiuose. A. Žilinskaitė dainavo ir šoko „Aidbalsių" ansamblyje. 1970 m. ji lankėsi Lietuvoje, stebėjo respublikinę dainų šventę Vilniuje. Ištekėjusi už švedo, apsigyveno Kanadoje, Ontarijo valstijoje.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Kazimieras Žižiūnas

**Kazimieras Žižiūnas** (1895 m. kovo 4 d. Naujuosiuose Stebekiuose, Vadoklių valsčiuje, Panevėžio apskrityje – 1964 m. kovo 28 d. Monrealyje, Kanadoje) – vargonininkas, chorvedys, kompozitorius.

## Biografija
Jau šešerių metų grojo lūpine armonikėle. 1913 išvyko į Kanadą, apsigyveno Montrealyje. Daug dirbo ir taupė pinigus, kad gatetų nusipirkti mažus vargonėlius. Įstojo į parapijos chorą ir privačiai mokėsi muzikos. Vėliau penkerius metus studijavo National Conservatory of Music ir gavo vargonininko diplomą. Kiek laiko kornetu grojo pučiamųjų orkestre. 1923 pradėjo vargonininkauti Šv. Kazimiero lietuvių parapijoje Montrealyje, kur dirbo 40 metų. Suorganizavo ir išugdė skambų chorą, kuris pajėgė atlikti sudėtingus religinius kūrinius bei lietuvių kompozitorių dainas, pastatė muzikinių veikalų. Choras dalyvavo Montrealio radijo laidose, giedojo bažnyčiose, koncertuose ir dalyvavo įvairiuose tautiniuose renginiuose. K. Žižiūnas vadovavo ir vokaliniam vyrų kvartetui, kuris paįvairindavo choro koncertines programas.

Nuo 1936 priklausė ALRK Vargonininkų sąjungai. Sukūrė dainų ir giesmių chorams, solistams ir ansambliams. Kūrybos klausimais per laiškus nuolatos konsultavosi su kompozitoriais A. Pociumi ir J. Žilevičiumi. Minėtinos jo dainos „Jaunos mintys“, „Sielos ruduo“, „Vytas karys“, „Kas bus“, „Jaunimo maršas“, „Ant šienelio“, „Šiandien šventė“, „Šlama šilko vėjas“, giesmė „Laudate Dominum".

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Stanislovas Žylius

**Stanislovas Žylius** (1898 m. liepos 16 d. Tauragėje – ?), vargonininkas ir chorvedys.

## Biografija

1909 m. atvyko į JAV ir apsigyveno Čikagoje, IL. Iš pradžių muzikos mokėsi privačiai, o vėliau vargonų ir fortepijono mokėsi Buscho konservatorijoje. Bažnytinę muziką studijavo pas vargonininką V. Daukšą. 1915–1924 m. vargonininkavo Nekalto Prasidėjimo lietuvių parapijoje Čikagoje, 1924–1929 m. Šv. Vincento De Paulo parapijoje Springfielde, IL, 1929–1963 m. Šv. Baltramiejaus parapijoje Waukegane, IL. Visur vadovavo chorams, statė operetes, rengė koncertus ir dalyvavo tautinėse šventėse. Ypač sėkmingai dirbo su šv. Baltramiejaus parapijos choru – išmokė daug kūrinių ir surengė apie 100 koncertų. 1918–1926 m. vadovavo Lietuvos Vyčių chorui, kuris pavadinimą buvo pakeitęs į Šv. Agnietės vardą.

Nuo 1917 m. S. Žylius ALRK Vargonininkų Stanislovas Žylius sąjungos narys, nuo 1948 m. kelis kartus rinktas Centro valdybos iždo globėju. Daug prisidėjo prie žurnalo „Muzikos žinios" organizavimo ir jo leidybos. Aktyviai dalyvavo įvairių vietinių draugijų kultūros veikloje.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Stasė Žukienė-Lukošiunaitė

**Stasė Žukienė-Lukošiunaitė** (1945 m. rugpjūčio 18 d. Šniukštų k., Zarasų r.), choro dirigentė ir pedagogė.

## Biografija

1959–1963 m. choro dirigavimo mokėsi Panevėžio muzikos mokykloje (dėst. R. Lasmanavičienė). 1964–1970 m. choro dirigavimą studijavo neakivaizdiniu būdu Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. Z. Venckus).

1963–1967 m. Šakių vaikų muzikos mokyklos mokytoja, vienerius metus vadovavo Šakių vidurinės mokyklos vaikų chorui ir Lukšių vidurinės mokyklos vyresniųjų klasių moksleivių mišriajam chorui. 1967–1969 m. Marijampolės vaikų muzikos mokyklos mokytoja ir miesto vokalinių ansamblių vadovė. 1969–1979 m. Marijampolės kultūros mokyklos choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytoja. 1975 m. respublikinei dainų šventei parengė mokyklos moksleivių mišrųjį chorą ir konkurse pelnė trečiąją vietą. Minėtai šventei paruošė ir Kazlų Rūdos kultūros namų mišrųjį chorą.

Nuo 1979 m. Šiaulių aukštesniosios muzikos mokyklos (konservatorijos) choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytoja, nuo 1985 m. merginų choro vadovė – jį parengė 1987 m. respublikinei moksleivių dainų šventei, 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei ir 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje. Pedagogė išugdė didelį būrį jaunųjų chorvedžių, kurių dalis baigė ir aukštąjį muzikos mokslą.

1980–1983 m. buvo Šiaulių mokytojų mišriojo choro „Varsa“ chormeisterė, įkūrė Šiaulių inžinierių namų kamerinį mišrųjį chorą ir 1982–1989 m. jam vadovavo. Choras daug koncertavo Šiauliuose ir kituose Lietuvos miestuose, dainavo Rusijoje ir Moldavijoje. 1996 m. minėtas kolektyvas vėl atgaivintas – jį lanko per 30 dainos entuziastų, kurie pasivadino „Atgaivos" vardu. Choras vėl koncertuoja ir dalyvauja dainų šventėse, parengtas 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje.

S. Žukienė – Šakių (1965 m.), Marijampolės (1975 m.) rajonų ir Šiaulių miesto (1990 m., 1994 m.) dainų švenčių dirigentė.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Stasys Žukas

**Stasys Žukas** (g. 1924 m. lapkričio 26 d. Mažeikiuose) – smuikininkas ir chorvedys.

## Biografija

Iš mažens turėjo didelį potraukį muzikai, o mokydamasis gimnazijoje dalyvavo meno mėgėjų būrelių veikloje. 1943 m. baigęs Mažeikių gimnaziją, 1945 m. Antrojo pasaulinio karo audrų buvo nublokštas į Daniją.

Nuo 1946 m. lankė Kopenhagos Karališkąją konservatoriją, kur pas prof. Peterį Petersoną mokėsi smuikuoti, vadovavo lietuvių chorui.

1949 m. emigravo į Australiją ir pateko į Newcastle miestą. 1950 m. pradėjo dirbti plieno gamykloje eiliniu darbininku. Į šį miestą atvyko apie 200 lietuvių, ir kunigui P. Butkui kilo mintis organizuoti chorą, kuriam vadovauti buvo pakviestas S. Žukas.

1955 m. rugsėjo 6 d. mišrusis choras surengė pirmąjį savo koncertą. Vėliau imta rengti jungtinius koncertus su Sidnėjaus „Dainos“ ir Kanberos „Aušros“ chorais. Nuo 1960 iki 1978 m. choras dalyvavo visose Australijos lietuvių dainų šventėse, giedojo bažnyčiose, rengė koncertus, dainavo televizijos laidose ir kituose kultūros renginiuose.

Chorui iširus, S. Žukas subūrė mišrųjį vokalinį ansamblį ir apie šešerius metus su juo propagavo lietuviškas dainas. 1975–1977 m. važinėjo apie 200 km į Sidnėjų ir vadovavo „Dainos“ lietuvių chorui, kurį parengė 1976 m. lietuvių dainų šventei Melburne. 1981 m. pakviestas vadovauti Newcastle vokiečių klubo „Germania“ mišriajam chorui „Lorelei“.

Nuo 1960 iki 1978 m. S. Žukas buvo kas antri metai rengiamų Australijos lietuvių dainų švenčių dirigentas.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Juozas Žuronas

**Juozas Žuronas** (1889 m. balandžio 1 d. Kybarčių k., Gruzdžių valsč., Šiaulių apskr. – 1971 m. balandžio 15 d. Čikagoje, Ilinojuje, JAV) – pedagogas, dainininkas (baritonas) ir chorvedys.

## Biografija

Dar vaikystėje pradėjo dainuoti ir giedoti choruose. 1908 m. atvykęs į JAV, apsigyveno Filadelfijoje (Pensilvanija) ir ėmė mokytis muzikos. Smuikuoti mokėsi pas J. Jurčikonį, o dainuoti ir skambinti fortepijonu pas V. Grigaitį. Dar studijavo Pealio konservatorijoje ir Binghamtono konservatorijoje Niujorke, o 1918–1922 m. muzikos žinias gilino M. Petrausko konservatorijoje Bostone (Masačusetsas). Įsigijo muzikos mokytojo ir chorvedžio diplomą. Mokydamasis pradėjo vadovauti Tėvynės Mylėtojų draugijos chorui, vėliau vadovavo „Aido“ ir „Birutės" chorams. Su chorais dirbo Lorense (Masačusetsas), Našua, (Niū Hempšyras), Filadelfijoje, Čikagoje, Sisere (Ilinojus), ir Detroite (Mičiganas). Apie trejus metus vadovavo lietuviškai radijo programai. Čikagoje įkūrė muzikos studiją (dainavimo, smuiko ir fortepijono), rengė mokinių koncertus. Yra sukūręs dainų chorams, duetams ir solistams. 1932 m. K. Budrys išleido šešias plokšteles su J. Žurono parašytomis ir įdainuotomis dainomis.

## Literatūra

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999 m.
Vytautas Žvirblis

**Vytautas Žvirblis** (g. 1930 m. rugsėjo 22 d. Linkuvoje) – choro dirigentas ir pedagogas.

## Biografija

1948 m. baigęs Linkuvos gimnaziją, 1950–1952 m. dirbo Linkuvos rajono finansų skyriaus kasininku – buhalteriu ir vyr. buhalteriu. Pats pasigamino fisharmoniją, susiremontavo seną fortepijoną ir išmoko šiais instrumentais groti. Epizodiškai vargonininkavo Linkuvos bažnyčioje. Muzikos mokytojo ir vargonininko Petro Garšvos paskatintas, 1952–1956 m. mokėsi choro dirigavimo Šiaulių muzikos mokykloje (dėst. B. Sližys, D. Einikienė ir B. Beganskaitė). Mokydamasis dirbo mokyklos kasininku ir ūkvedžiu, mokytojavo Kairių septynmetėje mokykloje, vadovavo Šiaulių dviračių gamyklos chorui. 1956–1961 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. J. Karoso klasė). Studijuodamas vadovavo Vilniaus žemės ūkio mechanizacijos technikumo vyrų chorui ir vokaliniam – instrumentiniam ansambliui, dėstė kultūros – švietimo technikume.

1961–1973 m. V. Žvirblis Šiaulių aukštesniosios muzikos mokyklos (konservatorijos) choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytojas, keletą metų buvo direktoriaus pavaduotojas mokymo reikalams ir teorinių disciplinų metodinės komisijos pirmininkas. Tuo pat metu vadovavo „Elnio“ kombinato mišriajam ir vyrų chorams bei dainų ir šokių ansambliui, medicinos darbuotojų moterų chorui, kultūros namų dainų ir šokių liaudies ansambliui „Jovaras" ir kitiems meno mėgėjų kolektyvams. Surengė nemaža koncertų, dalyvavo Šiaulių miesto ir respublikinėse dainų šventėse.

Nuo 1973 m. V. Žvirblis Vilniaus J. Tallat-Kelpšos aukštesniosios muzikos mokyklos (konservatorijos) choro dirigavimo dėstytojas, 1975–1993 m. choro dirigavimo metodinės komisijos pirmininkas, 1988–1992 m. choro dirigavimo dėstytojas Lietuvos valstybinėje konservatorijoje. Išugdė visą būrį jaunųjų chorvedžių, kurių dalis jau žinomi chorų dirigentai (Martynas Staškus, Dainius Stumbras ir daug kitu).

Nuo 1985 m. kurį laiką buvo Vilniaus medicinos darbuotojų dainų ir šokių liaudies ansamblio „Rūta" chormeisteriu ir meno vadovu. Koncertavo Lietuvoje, Rusijoje, Vokietijoje, dalyvavo įvairiuose kultūros renginiuose.

V. Žvirblis – Šiaulių miesto ir 1973 m. respublikinio moterų ir vyrų chorų sąskrydžio Šiauliuose dirigentas, respublikinių dainų švenčių konsultantas, chorų apžiūrų ir konkursų žiuri narys. 1980 m. apdovanotas Kultūros žymūno ženklu. Žmona Veronika Vitaitė – pianistė, Lietuvos muzikos akademijos profesorė; duktė Aleksandra Žvirblytė – pianistė, respublikinių ir tarptautinių konkursų laureatė, Lietuvos muzikos akademijos pedagogė.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Antanas Žvinklys

**Antanas Žvinklys** (1953 m. sausio 8 d. Nasrėnuose, Kretingos raj.) – muzikos mokytojas ir chorvedys.

## Biografija

Baigęs Kalnalio aštuonmetę mokyklą, 1968–1973 m. choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos Stasio Šimkaus aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. Nijolė Domarkienė-Šimonytė). 1973–1975 m. tarnavo sovietinėje armijoje.

Nuo 1976 m. – Kūlupėnų (Kretingos raj.) pagrindinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, vaikų choro, vokalinio ir skudučių ansamblių vadovas. Vaikų chorą ir skudučių ansamblį parengė 1985 m. respublikinei dainų šventei, o mergaičių vokalinį ansamblį – 1978 m. respublikiniam „Dainų dainelės“ konkursui Vilniuje. Vaikų choras dalyvavo Kretingos rajono dainų šventėse, 1996 m. – Klaipėdos miesto dainų šventėje.

A. Žvinklys taip pat buvo Kūlupėnų kultūros namų meno vadovas, moterų vokalinio ir estradinio ansamblio vadovas. 1979–1980 m. vadovavo Salantų kultūros namų mišriajam chorui, kurį parengė 1980 m. respublikinei dainų šventei. Yra Kretingos rajono dainų švenčių dirigentas.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Vladas Žukas

**Vladas Žukas** (1906 m. balandžio 24 d. Odesoje – 1980 m. birželio 8 d. Gulforte, JAV) – chorvedys.

## Biografija

Su tėvais buvo grįžęs į Lietuvą, bet 1907 m. vėl išvyko į JAV ir 1909 m. įsikūrė Binghamtone, Niujorke. Privačiai pradėjo mokytis skambinti fortepijonu, muzikos teorijos ir kompozicijos pas E. Trumaną, o vėliau mokslą tęsė Niujorke. Netrukus įsijungė į kultūrinę ir muzikinę veiklą, vadovavo įvairiems chorams ir vokaliniams ansambliams. Būdamas 19 metų, ėmė vadovauti Binghamtono „Aušros“ chorui, statė operetes ir rengė koncertus, akompanavo solistams. 1925 m. persikėlęs į Niujorką, 1927–1929 m. vadovavo „Aido“ chorui Brukline, Niujorke. 1927 m. „Columbia Records“ penkias lietuviškas choro dainas įrašė į plokštelę. Tarnavo JAV kariuomenėje (du kartus sužeistas), išrinktas į karių konservatorijos direktorių tarybą. Taip pat vadovavo Maspeto (Niujorkas) „Lyros“, Elizabeto (NJ) „Bangos“, Niuarko (NJ) „Sietyno“ (su juo 1946 m. dalyvavo Čikagos chorų festivalyje), Greit Neko (Niujorkas) „Pirmyn“ chorui, Kernio (NJ) vyrų chorui (su juo rengė lietuviškas radijo valandėles), dirbo su Patersono ir Bruklino chorais bei vokaliniais ansambliais. Po Antrojo pasaulinio karo tobulinosi konservatorijoje Vakarų Vokietijoje. Sugrįžęs į JAV, įsikūrė Elizabete ir padėjo dirigentams mokyti chorus. Išėjęs į pensiją, apsigyveno Gulforte, talkino „Dainos mylėtojų“ chorui, rašė dainas. Sukūrė anglišką dainą „Phantom Paradise", kuri buvo išleista „Superior Melodies Co“.

## Šaltiniai

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Pabiržės seniūnija

**Pabiržės seniūnija** – administracinis-teritorinis vienetas Biržų rajono savivaldybės vakaruose, Aukštaitijos etnografiniame regione. Centras – Pabiržė.

## Geografija

Seniūnija užima 8411 ha plotą, didžioji dalis įeina į Biržų RP teritoriją. Prateka Tatula, šiaurėje įsteigtas Užubalių telmologinis draustinis, pietuose plyti Daudžgirių miškas. Pagrindinis kelias – .


Tatula001.JPG|Tatula
Kirdonys001.JPG|Kirdonys


## Istorija

Seniūnija įkurta 1995 m. vietoje Pabiržės apylinkės.

|-
| 2001-04  || || 2192 || 1 miestelis (Pabiržė), 26 kaimai, 2 viensėdžiai, 2 kaimų dalys
|-
| 2009-09-01  || 90 || || 1 miestelis, 27 kaimai, 2 viensėdžiai
|-
| 2011 m.  || || 1726 || 1 miestelis, 26 kaimai, 2 viensėdžiai
|-
| 2016-08-13  || || || 1 miestelis, 26 kaimai, 2 viensėdžiai
|-
| 2021 m.  || 84 || 1442 || 1 miestelis, 22 kaimai, 1 viensėdis
|}

## Gyvenvietės

Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):

|-
| Balandiškiai, k. || 53 || 56
|-
| Čeniškiai, k. || 15 || 10
|-
| Dainiūnai, k. || 18 || 20
|-
| Daniūnai, k. || || 0
|-
| Daumėnai, k. || 50 || 58
|-
| Dirvoniškis, k. || || 0
|-
| Dūdoriškiai, vs. || || 0
|-
| Gatavina, vs. || || 3
|-
| Gerkiškiai, k. || 15 || 13
|-
| Gražūsiai, k. || || 0
|-
| Gulbinai, k. || 98 || 116
|-
| Juodeišiai, k. || 40 || 37
|-
| Kirdonėliai, k. || 11 || 13
|-
| Kirdonys, k. || 360 || 456
|-
| Kiršoniai, k. || || 41
|-
| Kojeliškiai, k. || || 20
|-
| Latveliškis, k. || || 3
|-
| Likėnai, k. || 100 || 19
|-
| Likėnėliai, k. || ||
|-
| Naciūnai, k. || 339 || 387
|-
| Pabiržė, mstl. || 179 || 300
|-
| Padaičiai, k. || 22 || 31
|-
| Pagiriai, k. || 15 || 30
|-
| Paringužiai, k. || || 13
|-
| Patatuliečiai, k. || || 0
|-
| Spalviškiai, k. || || 6
|-
| Šeškinė, k. || 13 || 17
|-
| Užubaliai, k. || 50 || 44
|-
| Užugulbinė, k. || 22 || 29
|-
| Zakriai, k. || || 4
|}

## Seniūnaitijos

2009 m. įsteigtos 4 seniūnaitijos:
* **Gulbinų** seniūnaitija: Daumėnų k., Gulbinų k.,Paringužių k., Spalviškių k., Užugulbinės k.
* **Kirdonių** seniūnaitija: Čeniškių k., Daniūnų k. (dalis), Dirvoniškio k., Dūdoriškių vs., Gerkiškių k., Gražūsių k., Juodeišių k., Kirdonėlių k., Kirdonių k.
* **Pabiržės** seniūnaitija: Balandiškių k., Gatavinos vs., Kiršonių k., Kojeliškių k., Latveliškio k., Likėnų k., Naciūnų k., Pabiržės mstl., Pagirių k., Patatuliečių k., Zakrių k.
* **Šeškinės** seniūnaitija: Dainiūnų k., Padaičių k., Šeškinės k., Užubalių k.

## Šaltiniai
Čertauka

**Čertauka** (arba ***Čertovka***) – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, apie 7 km į pietryčius nuo Turmanto, Tilžės miške. Ežerėlis ovalo formos, ilgis iš vakarų į rytus – 0,11 km, plotis – iki 0,08 km. Altitudė 145,2 m. Krantai žemi, pelkėti, ištisai apaugę medžiais ir krūmynais. Pietuose išteka upelis link Bagiškės ežero (Smalvos upės baseinas).

## Šaltiniai
Brandon Boyd

**Brandon Charles Boyd** (g. 1976 m. vasario 15 d.) – alternatyvaus roko JAV grupės Incubus vokalistas.

## Biografija
Brandon Boyd užaugo Kalabase, Kalifornijoje. Jo tėvai Dolly ir Charles, jau nuo mažų dienų rėmė jo kūrybinę pusę. Pirmą kartą Brandon’as sutiko Jose Pasillas 1980 m., pradinėje mokykloje, bet tik besimokydamas vidurinėje mokykloje Brandon’as buvo pakviestas prisijungti prie grupės, kurioje jau buvo Jose, Mike Einziger ir Alex Katunich. Brandon’o vokaliniai sugebėjimai, kuriuos jis išlavino daugiausia pats (jis lankė dainavimo pamokas iki tol, kol baigėsi pinigai, bet jis tvirtina, kad išmoko visko, ko reikėjo), įrodė, kad jis yra tas elementas, kurio reikia grupei. Jiems bekuriant grupė tapo žinoma artimiausioje kaimynystėje.

Boyd stiprus balsas buvo vienas iš veiksnių, dėl kurių grupe susidomėjo *Sony's Epic/Immortal Records* ir 1996 m. grupė su jais pasirašė kontraktą. Ankstyvoji jo kūryba neabejotinai buvo įtakota jo marichuanos vartojimo. Pasak Boyd’o, pirmą kartą pabandžius marichuanos su vyresniuoju broliu Darren’u, jo smegenyse atsivėrė poetiniai vartai. O visas pirmasis grupės albumas *Fungus Amongus* yra apie "magiškuosius grybus".

Brandon Boyd yra parašęs dvi knygas. Pirmoji, išleista 2003 m., buvo *[[White Fluffy Clouds]]*. Ji daugiausia susideda iš jo meno kūrinių, fotografijų, dainų žodžių, minčių. Jo naujausias leidinys, *[[From the Murks of the Sultry Abyss]]*, išėjo 2006 m.
## Nuorodos
* Brandon Boyd Books
Bagiškės ežeras

**Bagiškės ežeras** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, apie 7 km į pietus nuo Turmanto, Smalvos hidrografiniame draustinyje. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,56 km, plotis – iki 0,34 km. Altitudė 141,2 m. Krantai žemi, pelkėti – ežerą supa Bagiškės pelkė. Pakrantės ištisai apaugę medžiais ir krūmynais (Tilžės miškas). Šiaurėje įteka S-1 upelis iš netoliese telkšančio dar vieno Bagiškės ežero. Pietuose iš ežero išteka S-1 ir dar 3 kanalai link Smalvos upės (Drūkšių ežero intakas).

## Šaltiniai
Beržinis

**Beržinis** gali reikšti:

Ežerai:
* Beržinis – ežeras Ignalinos rajone;
* du ežerai Švenčionių rajone:
** Beržinis – ežeras Kaltanėnų seniūnijoje;
** Beržinis – ežeras Švenčionių seniūnijoje;
* du ežerai Vilkaviškio rajone:
** Beržinis – ežeras Gražiškių seniūnijoje;
** Beržinis – ežeras Vištyčio seniūnijoje;
* du ežerai Zarasų rajone:
** Beržinis – ežeras Turmanto seniūnijoje, šalia Dumblynės kaimo;
** Beržinis – ežeras Turmanto seniūnijoje, šalia Juodinių kaimo.

Biologija:
* Beržinis pintenis – grybų rūšis;
* Beržinis zefyras – drugys.

## Pavardė

**Beržinis** − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Beržinienė (ištekėjusi moteris) ir Beržinytė (mergautinė pavardė).

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

*Saulius Beržinis – dokumentinio kino režisierius;
*Stasys Beržinis – politikas;
*Viktoras Beržinis – spaudos darbuotojas, vertėjas;
*Uldis Berzinis – Latvijos poetas, žurnalistas, vertėjas.
Beržankos ežeras

**Beržankos ežeras** arba **Beržinis** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, Turmanto seniūnijoje, šalia Juodinių kaimo, apie 8 km į pietryčius nuo Turmanto. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,36 km, plotis – iki 0,2 km. Altitudė 138,7 m. Krantai žemi, pelkėti, tik šiaurinis krantas aukštesnis. Krantai ištisai apaugę medžiais ir krūmynais – ežerą supa Tilžės miškas. Pietuose išteka upelis link už 40 m telkšančio Drūkšių ežero.

## Šaltiniai
Gilutis (Zarasų r., Turmanto sen., Sauliakalnio km.)

**Gilutis** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, Turmanto seniūnijoje, šalia Sauliakalnio kaimo, apie 6 km į pietus nuo Turmanto. Ežeras ovalo formos, ilgis iš šiaurės į pietus – 0,15 km, plotis – iki 0,1 km. Altitudė 142,1 m. Krantai žemi, pelkėti, ištisai apaugę medžiais. Ežerą supa Tilžės miškas. Rytuose išteka upelis link Smalvos intako S-1.

## Šaltiniai
Pepe Sánchez

**Chuanas Ignasijas Sančesas Braunas** (*Juan Ignacio Sánchez Brown*, geriau žinomas kaip *Pepe Sánchez* g. 1977 m. gegužės 8 d., Bahija Blankoje) – Argentinos krepšininkas.

Ūgis 1,93 m. Tai pirmasis Argentinos krepšininkas, žaidęs NBA. Argentinos rinktinės žaidėjas. Turi dvigubą Argentinos ir Ispanijos pilietybę.

Karjeros pradžioje žaidė kartu su E. Ginóbili *Club Bahiense* komandoje. 1994–1995 m. sezoną žaidė *Deportivo Roca* klube. Kitais metais žaidė *Estudiantes de Bahía Blanca* klube. 1996 m. persikėlė į JAV ir žaidė už Templo universitetą. 2000 m. pasirašė sutartį su Philadelphia 76ers vėliau perėjo į Atlanta Hawks, tačiau įsitvirtinti NBA nepavyko. 2001 m. persikėlė į Europą ir žaidė už Atėnų Panathinaikos klubą. 2003 m. vėl grįžo į NBA Detroit Pistons, iš jo sezono metu perėjo į Golden State Warriors, bet galiausiai vėl grįžo į Europą ir 2004–2005 m. sezoną užbaigė *Etosa Alicante* klube (Ispanija). Nuo 2005 m. žaidė Unicaja komandoje, kol 2008 m. vasarą neperėjo į Barselonos komandą, bet sezono pabaigoje buvo atleistas. 2008 m. liepos pradžioje pasirašė sutartį su Madrido „Real“ klubu, bet 2009 m. balandžio viduryje buvo atleistas.

## Pasiekimai
* 1999 m. – sidabro medalis Pietų Amerikos čempionate,
* 2002 m. – sidabro medalis Pasaulio čempionate,
* 2002 m. – Eurolygos nugalėtojas (su Panathinaikos),
* 2004 m. – auksas Atėnų Olimpinėse žaidynėse,
* 2005 m. – Ispanijos taurė (*Copa del Rey*) (su Unicaja).
* 2006/07 m. – Eurolygoje užėmė 3 vietą (su Unicaja).

## Nuorodos
* Oficiali žaidėjo svetainė 
* Eurolygos puslapis apie P. Sánchez
Gilutis

**Gilutis** tai:

* du ežerai Ignalinos rajone:
** Gilutis – ežeras Dūkšto seniūnijoje;
** Gilutis – ežeras Kazitiškio seniūnijoje;
* trys ežerai Švenčionių rajone:
** Gilutis – ežeras Labanoro seniūnijoje;
** Gilutis – ežeras Magūnų seniūnijoje;
** Gilutis – ežeras Švenčionėlių seniūnijoje;
* Gilutis – ežeras Utenos rajone;
* du ežerai Zarasų rajone:
** Gilutis – ežeras Turmanto seniūnijoje, šalia Sauliakalnio kaimo;
** Gilutis – ežeras Turmanto seniūnijoje, šalia Smalvų kaimo.
Lukštinis (Zarasų r., Turmanto sen., Vicentinavos vs.)

**Lukštinis** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, Turmanto seniūnijoje, šalia Vicentinavos viensėdžio, apie 7 km į pietus nuo Turmanto, Smalvos hidrografiniame draustinyje. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,2 km, plotis – iki 0,13 km. Altitudė 141,7 m. Krantai žemi, pelkėti, plačiai apaugę medžiais ir krūmynais. Pietryčiuose išteka upelis link Kemsinio ežero (Smalvos upės baseinas).

## Šaltiniai
Skrytas

**Skrytas** tai:

* du ežerai Ignalinos rajone:
** Skrytas – ežeras Ignalinos seniūnijoje;
** Skrytas – ežeras Rimšės seniūnijoje.
Skripkų ežeras

**Skripkų ežeras** arba **Skrytas** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Visagino savivaldybėje, apsuptas Gaidės miško, šalia Skrytelių kaimo ir apie 9,5 km į šiaurės rytus nuo Rimšės. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,55 km, plotis – iki 0,31 km. Altitudė 152,6 m. Krantai žemi, daugiausia pelkėti, ištisai apaugę medžiais. Iš rytų ir pietų prieina Berniūnų pelkė. Pietuose išteka upelis link Drūkšių ežero intako Gulbinėlės. Pietrytine pakrante eina geležinkelis Dūkštas – Ignalinos atominė elektrinė. Šiaurinėje pakrantėje yra Visagino miesto valymo įrenginiai.

Iki Visagino vandens valymo įrenginių renovacijos į ežerą buvo išleidžiamas nepakankamai išvalytas nuotekų vanduo ir ežere susikaupė didelis kiekis užteršto dumblo. 2011–2015 metais atlikti ežero išvalymo – dumblo šalinimo darbai.

## Šaltiniai
Berniūnų ežeras

**Berniūnų ežeras** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Ignalinos rajone, apie 9,5 km į šiaurės rytus nuo Rimšės, į pietus nuo Skryto ežero, netoli geležinkelio atšakos į Ignalinos AE. Ežeras ovalo formos, 0,15 ilgio iš šiaurės į pietus ir 0,11 km pločio. Altitudė 152,4 m. Krantai žemi, pelkėti – aplink plyti Berniūnų pelkė. Ežeras apsuptas Vosyliškių miško. Apylinkės negyvenamos. Ežeras nenutekantis, priklauso Drūkšių ežero intako Gulbinėlės baseinui.

## Šaltiniai
Pasamanė

**Pasamane** vadinama:

* ežerai:
** Pasamanė – ežeras Elektrėnų savivaldybėje;
** Pasamanė – ežeras Visagino savivaldybėje.
* kaimai:
** Elektrėnų savivaldybėje;
** Ignalinos rajone:
*** Dūkšto seniūnijoje,
*** Rimšės seniūnijoje.
Eglinis (Visagino sav.)

**Eglinis** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Visagino savivaldybėje, apie 9 km į šiaurę nuo Rimšės. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,59 km, plotis – iki 0,26 km. Altitudė 142,9 m. Krantai neaukšti, sausi, beveik ištisai apaugę medžiais. Iš vakarų ir pietų ežerą supa Tumelinos miškas, šiaurinėje ir rytinėje pakrantėse įsikūręs Tumelinos kaimas (kolektyvinių sodų bendrija).

Vakaruose iš ežero išteka upelis link Gulbinės upelio (Drūkšių ežero intakas).

## Šaltiniai
Antarktidos geologija

Manoma, kad Antarktida pradėjo formuotis prieš 4 mlrd. metų. Iš pradžių tai buvo tik žemyno užuomazga. Vėliau Antarktida buvo superkontinentų sudedamoji dalis ir tik vėliau visiškai atsiskyrė ir tapo žemynu, kurį mes dabar žinome.

## Antarktidos geologinė raida

### Prekambras

Prekambre susiformavo Antarktidos branduolys – kratonas. Seniausių Antarktidoje rastų uolienų amžius apie 4 mlrd.metų. Palaipsniui prie kratono branduolio priaugdavo nauja litosferos lyguma, kol galutinai susiformavo tektoninė Antarktidos plokštė.

### Paleozojaus era

Kambro periodo metu Gondvanoje vyravo švelnus klimatas. Vakarų Antarktidos dalis buvo šiauriniame pusrutulyje. Šiuo metu susiklostė stori smiltainio, klinties ir skalūno 
sluoksniai. Rytų Antarktida buvo ties ekvatoriu, kur tropinėse jūrose klestėjo trilobitai ir dugniniai bestuburiai.

Devono periodo metu Gondvana pasislinko į pietus. Klimatas tuo metu kiek atvėso, tačiau augalų fosilijų vis dar aptinkama. Šio periodo metu susiklostė smėlio ir aleurito storymės. Kai Gondvana devono periodo pabaigoje pasiekė pietų ašigalį, prasidėjo apledėjimas ir klimatas smarkiai atvėso, tačiau to laikmečio floros fosilijų vis dar randama.

Permo periodo metu išplito į paparčius panašūs augalai, kurie augo pelkėse. Bėgant laikui, šių augalų liekanos pavirto akmens anglimi, randama Transantarktiniuose kalnuose. Permo periodo pabaigoje klimatas atšilo visoje Gondvanoje.

### Mezozojaus era

Dėl klimato pašiltėjimo, poliariniai ledynai ištirpo, o Didžioji Gondvanos dalis tapo dykuma. Susiklostė stori smiltainio ir skalūno sluoksniai. Juros periodo metu pradėjo formuotis Antarktidos pusiasalis. Ginkmedžiai ir papartiniai, reptilijos buvo labai paplitusios. Visą kreidos periodą vakarinėje Antarktidoje augo spygliuočių miškai, nors periodo pabaigoje pradėjo plisti bukmedžių miškai. Šio laikotarpio uolienose randamos amonitų ir dinozaurų fosilijos. Kreidos periodo metu Gondvana pradėjo skilti. Afrika atsiskyrė nuo Antarktidos ir Austaralijos prieš 160 mln.m., o prieš 40 mln. metų atsiskyrė ir Australija.

### Kainozojaus era

Prieš 23 mln. m. Antarktidoje sparčiai pradėjo plisti ledynai ir prieš 15 mln. visas žemynas buvo padengtas ledu. Šiuo metu ledynas yra apslėgęs Antarktidą, kuri dabar yra nugrimzdusi veikiama ledo svorio. Ledynas, slinkdamas į pakraščius, egazaruoja uolienas. Taip susidaro dideli fjordai ir kitos ledyninio reljefo formos.

## Naudingos iškasenos

Antarktidoje, Transantarktiniuose kalnuose rasta akmens anglis. Princo Čarlio kalnuose rasti dideli kiekiai geležies rūdos. Naftos ir gamtinių dujų telkiniai aptikti Antarktidos šelfe. Tačiau visų šių naudingųjų iškasenų gavyba leižiama iki 2024 metų.
Imaudas

**Imaudas** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Visagino savivaldybėje, apie 7 km į šiaurės rytus nuo Rimšės, Gaidės miške. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,2 km, plotis – iki 0,07 km. Altitudė 151,6 m. Krantai žemi, pelkėti, ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Ežeras nenutekantis, priklauso Apvardo upelio baseinui (Drūkšių ežero baseinas).

## Šaltiniai
Kemsinis

**Kemsinis** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Ignalinos rajone, apie 4 km į šiaurę nuo Rimšės, paribyje su Visagino savivaldybe. Kranto linija vingiuota, ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,58 km, plotis – iki 0,14 km. Altitudė 151,5 m. Krantai žemi, plačiai užpelkėję. Ežerą supa Gūrių miškas, tik vietomis plyti pievos. Šiaurėje išteka upelis link Gulbinio ežero (Drūkšių ežero intako Gulbinės baseinas). Šalia įsikūręs Magūnų kaimas, į šiaurę – Magūnų sodų bendrijos gyvenvietė. Šiaurine pakrante eina geležinkelis Dūkštas–Ignalinos atominė elektrinė.

## Šaltiniai
Gaidė (ežeras)

**Gaidė** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Ignalinos rajone, apie 7 km į šiaurės rytus nuo Rimšės, 2,5 km į vakarus nuo sienos su Baltarusija. Ilgis šiaurės vakarų-pietryčių kryptimi 0,64 km, plotis iki 0,4 km. Altitudė 143,9 m. Krantai daugiausia žemi, vietomis vakaruose ir pietuose supelkėję (Gaidės pelkė). Pietinė pakrantė miškinga, į šiaurę plyti pievos, dirbamos žemės ploteliai. Įteka 3 upeliai, iš vakarų į pietus ežerą prateka Apvardas į Apvardų ežerą (Drūkšių ežero baseinas).

Ežero šiaurės rytiniame krante įsikūręs Gaidės kaimas.

Ežerėvardis *Gaidė̃* gali būti kilęs nuo paukščio pavadinimo *gaidys*, nors kita vertus, tai gali būti senas vardas iš  „šviesus, spindintis“ (plg. *giedras, gaidrus* „šviesus, aiškus“, *gaisas* „oras, žara“).

## Šaltiniai
Ilgiai

**Ilgiai** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Ignalinos rajone, 7,5 km į rytus nuo Dūkšto, Rimšės miestelio šiauriniame pakraštyje. Ilgis šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi 2,28 km, plotis iki 0,7 km. Altitudė 145,9 m. Gylis iki 14 m. Ežeras telkšo rininiame duburyje. Kranto linija labai vingiuota, jos ilgis 6,8 km. Šiaurėje ežeras dvišakas, o pietuose – pasagos pavidalo. Šiaurėje ir pietvakariuose yra nemaži pusiasaliai. Krantai daugiausia žemi, pelkėti. Pusiasaliai daugiausia apaugę miškeliais, kitur plyti pievos ir dirbami laukai. Į Ilgius suteka 6 upeliai, pietuose išteka A-1 upelis link Alksno ežero (Dysnos upės baseinas).

Ežero pakrantėje įsikūrę Eglinių, Antalgės kaimai. Veikia kaimo turizmo sodyba Rimšės miestelyje. Pietine pakrante eina kelias , vakarine – kelias . Pietinėje pakrantėje yra įrengta poilsiavietė.

## Šaltiniai