open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kiokukas

**Kiokukas** () – miestas JAV, Ajovos valstijoje. Kartu su Fort Madisonu yra Li apygardos administracinis centras. 2010 m. gyventojų surašymo duomenimis, turi 10,7 tūkst. gyventojų. Miestas pavadintas indėnų saukų tautos vado Kiokuko garbei. Miestas įsikūręs pačiuose valstijos pietryčiuose, Di Moino ir Misisipės upių santakoje, taip pat čia susikerta 61, 136 ir 218 JAV plentai.

## Istorija
Po Juodojo vanago karo 1832 m. gyvenvietė tapo žinoma kaip Kiokukas. Miestelio statusas suteiktas 1847 m. gruodžio 13 d. 1853 m. Kiokukas buvo vienas iš mormonų žygio į vakarus apsistojimų centrų; daugiau kaip 2000 mormonų pražygiavo pro miestelį. 1913 m. ant Misisipės upės buvo įrengta užtvanka. Kiokuko gyventojų sk. 1930 m. pasiekė 15 106.

## Šaltiniai
Lenčycos kunigaikštystė

**Lenčycos kunigaikštystė** (, ) – kunigaikštystė, XIII–XIV a. egzistavusi dabartinėje vidurio Lenkijoje, Lodzės vaivadijos šiaurės rytinėje dalyje, prie Lenčycos miesto. Šios kunigaikštystės valdyta teritorija sudaro atskirą Lenkijos istorinį regioną, dar vadinamą **Lenčycos žeme** ().

Kunigaikštystė egzistavo iki XI–XII a.

## Istorija
Po kunigaikščio Boleslovo III Kreivaburnio mirties 1138 m. Lenčycos miestas kartu su didelėmis teritorijomis aplink jį atiteko jo našlei Salomėjai, kuri čia valdė iki pat savo mirties 1144 m. Vėliau teritorija perėjo Senjorato provincijai.

Pirmasis, vėl išskyręs teritoriją kaip atskirą valdą, 1231 m. buvo Mazovijos kunigaikštis Konradas I Mazovietis, kuris tuo metu buvo ir Krokuvos kunigaikščiu. Nors iš karto po to Krokuvoje valdžią paėmė Henrikas I Barzdotasis, Konradas perėmė dideles Lenčycos ir Seradzo žemes į Mazovijos Piastų rankas. Po jo mirties 1247 m. Lenčyca ir Seradzas atiteko jo sūnui Kazimierui, tuo metu jau valdžiusiam Kujaviją.

Po Kazimiero mirties 1267 m. Lenčycos kunigaikščiu tapo jo sūnus Lešekas Juodasis, vėliau paveldėjo šio sūnus Kazimieras II Lenčinskis. Kadangi šis neturėjo palikuonių, po jo mirties 1294 m. Lenčycą paveldėjo Vladislovas I Lokietka, įjungęs ją į vienijamą Lenkijos karalystę. Nuo tada Lenčyca ėmė prarasti savo, kaip kunigaikštystės, statusą, ir buvo vis dažniau įvardijama kaip Lenčycos žemė.

Po to, kai 1327 m. Vokiečių ordinas laikinai okupavo Kujavijos kunigaikštystes, Lenčycą perėmė išvyti Dobrynės kunigaikščiai Vladislovas Garbanius ir Boleslovas Dobrynietis. Po pastarojo mirties 1327 m., Vladislovas tapo vienvaldžiu Lenčycoje, kurią išlaikė iki mirties (1343 m. jis susigrąžino ir Dobrynę). Kadangi Vladislovas nepaliko įpėdinių, Lenčycą perėmė jo giminaitis Lenkijos karalius Kazimieras III ir įjungė į Lenkijos karalystę. Lenčycos žemėje suformuota atskira Lenčycos vaivadija.

## Kunigaikščiai
* Konradas I Mazovietis (1231–1247)
* Kazimieras I Kujavietis (1247–1267)
* Lešekas Juodasis (1267–1288)
* Kazimieras II Lenčyckis (1288–1294)
* Vladislovas I Lokietka (1294–1299)
* Vaclovas II (1299–1305)
* Vaclovas III (1305–1306)
* Vladislovas I Lokietka (1306–1327)
* Vladislovas Garbanius, kartu su Boleslovu Dobryniečiu (1327–1328)
* Vladislovas Garbanius (1327–1352)

## Šaltiniai
Ivanas Stapovičius

**Ivanas Stapovičius** (g. 1980 m. liepos 14 d. Vilniuje) – Lietuvos boksininkas, Europos vicečempionas, olimpietis. 

## Biografija

2003 m. baigė Vilniaus pedagoginį universitetą. Buvo
Lietuvos olimpinio sporto centro auklėtinis. Treneriai: Leonardas Rugys (pirmasis, 1994-1995), I. Minkevičius (1995-1999), Stanislovas Mižigurskis, Vladimiras Bajevas (1999-2004). Lietuvos bokso rinktinės narys (1994-2004). Nuo 2006 m. įmonės savininkas. 

## Sporto pasiekimai

Buvo 6 kartus Lietuvos bokso čempionas: 1997 – iki 48 kg, 1998, 1999-2001, 2003 - iki 51 kg. 1998 m. Europos jaunimo čempionate užėmė 5-8 vietas, kvalifikaciniame turnyre – 1 vietą. 

1998 m. Minske (Baltarusija) Europos vyrų bokso čempionate laimėjo sidabro medalį (iki 48 kg). Kituose Europos čempionatuose buvo 5-8 vietų (2002 Permė, Rusija) ir 9-16 vieos (2004 Pula, Kroatija, abu kartus iki 51 kg) laimėtojas.

Pasaulio čempionatuose 1999 m. (Hiustonas, JAV) ir 2001 m. (Belfastas, Didžioji Britanija) užėmė 9-16 vietas (atitinkamai iki 48 kg ir iki 51 kg svorio kategorijose), 2003 m. (Bankokas, Tailandas) - 17-32 vietas (iki 51 kg).

2000 m. vasaros olimpinėse žaidynėse (Sidnėjus, Australija) bokso varžybose iki 48 kg užėmė 5-8 vietas. 

Už sporto pasiekimus I. Stapovičiui įteiktas Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino medalis (2001).

## Nuorodos

* Ivanas Stapovičius Lietuvos sporto enciklopedijoje
* Ivanas Stapovičius (''sports-reference.com'')
Leonas Juozapaitis

**Leonas Juozapaitis** (1901 m. lapkričio 28 d. Vilniuje – 1980 m. rugpjūčio 13 d. Kaune) – Lietuvos futbolininkas, lengvaatletis, krepšininkas, vienas pirmųjų futbolo teisėjų, olimpietis. Vienas Lietuvos sporto pradininkų.

## Biografija

Iki 1920 m. L. Juozapaitis gyveno Vilniuje, mokėsi Vytauto Didžiojo gimnazijoje. L. Želigovskiui okupavus Vilnių, persikėlė į Kauną. 1923 m. baigė Kauno karo mokyklą, nuo leitenanto pakilo iki kapitono, kuopos vado. 1940 m. sovietams okupavus Lietuvą, buvo ištremtas į Sibirą. Į Lietuvą grįžo 1956 m.

## Sporto pasiekimai

### Futbole

L. Juozapaitis buvo 1922 ir 1923 m. Lietuvos futbolo čempionas (atstovavo LFLS Kaunas). 1923 m. buvo Kaune vykusių pirmųjų tarpvalstybinių futbolo rungtynių Lietuva-Estija žaidėjas. 1923–1924 m. keturis kartus žaidė Lietuvos rinktinėje kaip saugas, tą pačią poziciją užėmė ir dalyvaudamas 1924 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Paryžiuje.

### Kitose sporto šakose

Pirmojo Lietuvos lengvosios atletikos čempionato (1921) prizininkas: 1500 m bėgimo varžybose pelnė sidabro medalį (5 min 09 s). 1922 m. tapo Lietuvos bėgimo čempionu 5000 m (19 min 14,7 s) ir 10 000 m (42 min 01,5 s) bėgimų rungtyse. 3 kartus buvo Lietuvos bėgimo rekordininkas: 1000 m (3 min 02,1 s – 1922 m.), 5000 m (18 min 30,0 s – 1921 m.), 10 000 m (42 min 01,5 s – 1922 m.).

Žaidė pirmąsias oficialias krepšinio rungtynes (1922) Lietuvos fizinio lavinimosi sąjungos komandoje.

L. Juozapaičio veikla įvertinta Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino 3 laipsnio ordinu.

## Nuorodos

* Leonas Juozapaitis Lietuvos sporto enciklopedijoje
* Lietuvos futbolo pionieriai: Leonas Juozapaitis
Divizijos generolo Stasio Raštikio Lietuvos kariuomenės mokykla

**Divizijos generolo Stasio Raštikio Lietuvos kariuomenės mokykla** – pirmoji karinė mokymo įstaiga, įkurta atkūrus Lietuvos valstybingumą 1990 m. Veikia Kaune, S.Dariaus ir S.Girėno g. 100. Lietuvos kariuomenės mokykloje rengiami kareiviai (jūreiviai) ir puskarininkiai (jaunesnieji vadai) visoms Lietuvos kariuomenės pajėgoms pagal vadų rengimo programas. Mokykloje taip pat rengiami kariai, valstybės tarnautojai bei darbuotojai, dirbantys pagal darbo sutartį Lietuvos kariuomenės mokyklos mokymo centruose, keliama jų kvalifikacija.

## Istorija
1990 m. kovą, Lietuvos Aukščiausiajai Tarybai paskelbus valstybės suvereniteto atkūrimą, iškilo poreikis jį užtikrinti. Tuo tikslu pradėta formuoti krašto apsaugos sistema. Siekiant turėti Lietuvoje parengtų karininkų, 1990 m. gruodžio 20 d. Kaune įkurti Karininkų kursai. 1993 m. kovo 1 d. Karininkų kursai buvo reorganizuoti į Krašto apsaugos puskarininkių mokyklą. Joje buvo rengiami įvairių karinių sričių specialistai. 1996 m. rugsėjo 11 d. mokyklai suteiktas Lietuvos divizijos generolo St. Raštikio vardas. Nuo 1997 m. mokykloje parengta keturių pakopų seržantų ir puskarininkių rengimo sistema. Nuo 2010 m. puskarininkių mokykla gavo licenciją ir turi teisę vykdyti formalųjį profesinį mokymą pagal Kariuomenės seržanto mokymo programą. 2011 m. rugpjūčio 1 d. puskarininkių mokykla pertvarkyta į Divizijos generolo S. Raštikio Lietuvos kariuomenės mokyklą. Iš viso, laikotarpiu nuo 1991 m. iki 2011 m. Lietuvos kariuomenės mokykloje parengti 17936 klausytojai.

## Veikla
Lietuvos kariuomenės mokykla nuo 1995 m. vykdo tarptautinio bendradarbiavimo programas su JAV, Jungtinės Karalystės, Danijos, Ukrainos kariuomenėmis. Pertvarkius mokyklą, joje nuo 2011 m. vykdomas puskarininkių ir specialistų rengimas pagal 67 mokymo programas (iki tol buvo rengiama pagal 30 mokymo programų). Kariuomenės mokykloje rikiuotės, negarsinių valdymo signalų, kovos rikiuotės ir kiti praktiniai užsiėmimus lanko ir Lietuvos šaulių sąjungos nariai. Praktinius įgūdžius mokyklos klausytojai turi galimybę įtvirtinti 1998 m. rugsėjo 30 d. mokyklai priskirtame Lietuvos kariuomenės Kazlų Rūdos poligone.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficialus mokyklos tinklalapis
Sandomiežo kunigaikštystė

**Sandomiežo kunigaikštystė** – Lenkijos dalinė kunigaikštystė, egzistavusi nuo 1138 m. iki 1320 m. dabartinės Lenkijos pietrytinėje dalyje, Mažosios Lenkijos istoriniame regione. Kunigaikštystės sostinė buvo Sandomiežas.

## Istorija
Po kunigaikščio Boleslovo III Kreivaburnio mirties 1138 m., pagal jo paliktą testamentą Lenkija buvo padalinta į penkias kunigaikštystes keturiems sūnums. Taip suformuota Sandomiežo kunigaikštystė, kuri atiteko vienam iš jauniausių sūnų – Henrikui. Kadangi šis buvo dar mažametis, Sandomiežo kunigaikštystės regentu paskirtas jo vyresnysis brolis Vladislovas II Tremtinys, Senjorato provincijos kunigaikštis. 1146 m. pastarąjį ištrėmus, Henrikas galėjo gauti realią valdžią, tačiau vis tiek buvo priklausomas nuo vyresniųjų brolių.

Henrikas buvo aktyvus kryžiaus žygių dalyvis, į savo valdas pasikvietęs Hospitaljerus. Kartu su broliais jis rengė žygius prieš prūsus, ir viename jų žuvo 1166 m. Testamentu jis padalino kunigaikštystę tarp trijų savo brolių: Boleslovas IV Garbanius gavo Sandomiežą ir jo kunigaikščio titulą, jaunesnysis brolis Kazimieras (iki tol neturėjęs savo dalies) – nedidelę teritoriją Vislicoje, o likusios dalys atiteko Meškai.

1173 m. mirus Boleslovui, Kazimieras perėmė visą Sandomiežo kunigaikštystę ir ėmė tituluotis kunigaikščiu. Būdamas ambicingas, jis sudarė sąmokslą prieš tuometinį Krokuvos kunigaikštį Mešką, kol 1177 m. jį išvijo ir tapo Lenkijos didžiuoju kunigaikščiu. Netrukus jis užėmė ir Mazoviją. Jam mirus 1194 m., jo sūnus Lešekas Baltasis perėmė visas tėvo valdas ir toliau tęsė kovą dėl Krokuvos su savo dėde Meška.
 
1227 m. mirė Lešekas, Sandomiežą palikdamas sūnui Boleslovui, kuris nuo 1243 m. tapo ir Krokuvos kunigaikščiu. Boleslovas neturėjo palikuonių, todėl jam mirus baigėsi trumpa Sandomiežo (Mažosios Lenkijos) Piastų linija. Kunigaikštystę paveldėjo Lešekas Juodasis iš Kujavijos Piastų linijos. Šiam mirus 1288 m. dėl Sevežo sosto varžėsi Mazovijos Boleslovas II Mazovietis, Konradas II Čerskis ir Silezijos Henrikas IV Teisusis. 1290 m. kunigaikštystę gavo Vladislovas Lokietka iš Kujavijos. Ji buvo įjungta į Lenkijos karalystę ir nunyko kaip atskira feodalinė valda. Jos teritorijoje suformuota Sandomiežo vaivadija.

## Kunigaikščiai
* 1138/1146-1166 Henrikas Sandomiežietis;
** 1138–1146 Vladislovas II Tremtinys (kaip regentas);
* 1166–1173 Boleslovas IV Garbanius;
* 1173–1194 Kazimieras II Teisingasis;
* 1194–1227 Lešekas Baltasis;
** 1194–1200 Elena Znojemska (kaip regentė)
** 1194–1200 Konradas I Mazovietis
* 1227–1279 Boleslovas V Drovusis;
** 1230–1232 Boleslovas I Mazovietis;
* 1279–1288 Lešekas Juodasis (Kujavijos linija);
* 1288–1289 Boleslovas II Mazovietis (Mazovijos linija);
* 1289 Konradas Čerskis (Mazovijos linija);
* 1289–1290 Henrikas IV Teisingasis (Silezijos linija);
* 1290–1292 Vladislovas Lokietka (Kujavijos linija);
* 1292–1304 Vaclovas II (Pšemislų dinastija);
* 1304–1320 Vladislovas Lokietka (Kujavijos linija);
Seradzo kunigaikštystė

**Seradzo kunigaikštystė** – kunigaikštystė, XIII–XIV a. egzistavusi dabartinėje vidurio Lenkijoje, Lodzės vaivadijos vakarinėje ir pietinėje dalyje. Šios kunigaikštystės valdyta teritorija sudaro atskirą Lenkijos istorinį regioną, dar vadinamą **Seradzo žeme** ().

## Istorija
Po kunigaikščio Boleslovo III Kreivaburnio mirties 1138 m. Seradzo miestas kartu su didelėmis teritorijomis aplink jį perėjo Senjorato provincijai. Pirmasis, vėl išskyręs teritoriją kaip atskirą valdą, 1231 m. buvo Mazovijos kunigaikštis Konradas I Mazovietis, kuris tuo metu buvo ir Krokuvos kunigaikščiu. Nors iš karto po to Krokuvoje valdžią paėmė Henrikas I Barzdotasis, Konradas perėmė dideles Lenčicos ir Seradzo žemes į Mazovijos Piastų rankas.

Dar valdydamas Konradas Seradzą trumpam patikėjo savo sūnui Boleslovui, tačiau po mirties kunigaikštystę perėmė kitas sūnus – Kazimieras I Kujavietis, tuo metu jau valdęs Kujaviją, kuris turėjo dėl valdžios kovoti su jaunesniuoju broliu Zemovitu. Įsitvirtinęs Seradze 1261 m. valdžią čia jis atidavė sūnui Lešekui Juodajam.

Po Lešeko mirties 1288 m. Seradzo kunigaikščiu tapo jo brolis Vladislovas I Lokietka, įjungęs jį į vienijamą Lenkijos karalystę. Nuo tada Seradzas ėmė prarasti savo kaip kunigaikštystės statusą, ir buvo vis dažniau įvardijamas kaip Seradzo žemė.

Po to, kai 1327 m. Vokiečių ordinas laikinai okupavo Kujavijos kunigaikštystes, Seradzą perėmė išvytas Inovroclavo kunigaikštis Pšemislas Kujavietis. Kadangi jis nepaliko įpėdinių, Seradzą perėmė jo giminaitis Lenkijos karalius Kazimieras III ir įjungė į Lenkijos karalystę. Seradzo žemėje suformuota atskira Seradzo vaivadija.

## Kunigaikščiai
* Konradas I Mazovietis (1231–1233 ir 1234–1247)
** Boleslovas Mazovietis (1233–1234)
* Kazimieras I Kujavietis (1247–1259 ir 1261–1261)
** Zemovitas Mazovietis (1259–1260)
* Lešekas Juodasis (1261–1288)
* Vladislovas I Lokietka (1288–1299)
* Vaclovas II (1299–1305)
* Vaclovas III (1305–1306)
* Vladislovas I Lokietka (1306–1327)
* Pšemislas Kujavietis (1327–1339)
Kobylka

**Kobylka** () – miestas vidurio Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, Volomino apskrityje, Varšuvos aglomeracijoje, prie šiaurės rytinio Varšuvos pakraščio. Pro miestą eina Varšuvos-Balstogės geležinkelis. Elektronikos, metalo apdirbimo (automobilių detalių), statybinių medžiagų (statybinių klijų, parketo) pramonė. Veikia profesinis elektronikos mokslų ir gamybinis centras ZANTEN, statybinių mašinų pramonės institutas. Kobylkos pietrytinėje pusėje yra Grabičo rezervatas, kuriame saugoma vandens paukščių perėjimo vieta. Kobylkoje yra 1741–1753 m. statyta vėlyvojo baroko Švč. Trejybės bažnyčia (architektas G. A. Longhi). Bažnyčios šoninės navos įrengtos 1855 m. (architektas L. Bethier), rytinis bokštas 1949 m. (architektas B. Zborowski).

## Istorija

Kobylkos kaimas minimas nuo XV a. I pusės. XVIII a. II pusėje čia įkurta manufaktūra gamino dekoratyvinius audinius, šilko juostas (buvo pagrindinis kontušo juostų gamintojas), kojines. 1794 m. spalio 26 d. prie Kobylkos įvyko mūšis tarp Rusijos armijos ir Lenkijos sukilėlių. 1862 m. miestą pasiekė geležinkelis. Antrojo pasaulinio karo metais veikė getas. Miesto teisės Kobylkai suteiktos 1969 m.

## Šaltiniai
Stasys Sabaliauskas

**Stasys Sabaliauskas** (1905 m. – 1927 m. balandžio 16 d.) – tarpukario Lietuvos futbolininkas, krepšininkas, lengvaatletis, olimpietis (1924).

## Biografija

1927 m. baigė Kauno aukštesniąją komercijos mokyklą. 1922–1926 m. žaidė Kauno Kovo (Lietuvos fizinio lavinimosi sąjungos (LFLS) Šančių sk.) vyrų futbolo komandoje.

1927 m. tragiškai žuvo.

## Sporto pasiekimai

Buvo 3 kartus Lietuvos čempionas (1924–1926, su Kauno Kovu), vicečempionas (1922, su LFLS Šančių sk.) ir čempionato bronzos medalininkas (1923, su Kovu). 1924–1926 m. Lietuvos futbolo rinktinės sudėtyje sužaidė 6 rungtynes, kuriose pelnė 3 įvarčius. Dalyvaudamas 1924 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Paryžiuje, su Lietuvos rinktine užėmė 17-22 vietas.

Buvo Lietuvos krepšinio čempionas (1925, su Kauno Kovu). 1925 ir 1926 m. buvo pirmųjų oficialių tarpvalstybinių krepšinio rungtynių Lietuva-Latvija dalyvis: Lietuvos rinktinėje žaidė 2 rungtynes, pelnė 12 taškų.

Lietuvos lengvosios atletikos čempionatuose laimėjo prizines vietas 3 rungtyse: 1 vieta rutulio stūmime (1926), trišuolyje ir ieties metime pelnė sidabro medalius (1923).

## Nuorodos

* Stasys Sabaliauskas Lietuvos sporto enciklopedijoje
* Stasys Sabaliauskas (''sports-reference.com'') 
* Stasys Sabaliauskas (''futbolinis.lt'')
Konskiai

**Kònskiai**  () – miestas pietinėje Lenkijoje, Švento Kryžiaus vaivadijoje, į šiaurės vakarus nuo Kelcų. Apskrities centras. Per miestą eina geležinkelis Lodzė–Skaržyskas-Kamena, taip pat keliai į Skaržyską-Kameną, Kelcus, Grujecą, Pšedbužą. Metalo apdirbimo (liejimo), keramikos (keraminių plytelių), siuvimo, baldų, maisto pramonė. Mieste yra XV-XVI a. vėlyvosios gotikos Šv. Mykolo bažnyčia su neogotikiniais bokštais, XVIII a. Šv. Onos bažnyčia, 1740 m. Jacek Małachowski rūmai (iš dalies perstatyti XIX a. I pusėje) su prancūziškojo ir angliškojo tipo parku.

## Istorija

Konskiai apgyvendinti XI a., o pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose paminėti 1124 m. Apie 1220 m. pastatyta bažnyčia ir įsteigta parapija. Nuo XVI a. Konskiai tapo svarbiu metalurgijos ir ginklų gamybos centru, čia veikė 320 geležies liejyklų, 40 kalvių. Vėliau plėtota ir stiklo liejyba. Čia įsikūrė nemažai žydų. Konskiams miesto teisės suteiktos 1748 m. XIX a. buvo Radomo gubernijos Konskių apskrities centras.

Per II pasaulinį karą veikė tarybinių belaisvių stovykla (žuvo apie 5000 žmonių), žydų getas. 1866–1975 m. ir nuo 1999 m. Konskiai yra apskrities centras.

## Šaltiniai
Lodzės Konstantynuvas

**Lodzės Konstantynuvas** () – miestas vidurio Lenkijoje, Lodzės vaivadijoje, Pabianicių apskrityje, vakarinis Lodzės priemiestis. Su Lodze sujungtas keliu, tramvajaus linija. Svarbus tekstilės pramonės centras (vilnos apdirbimas, siuvimas); taip pat medienos apdirbimo (baldų), avalynės, maisto pramonė. Veikia meno galerija, yra daug sporto, rekreacijos objektų.

Lodzės Konstantynuve yra 1832 m. Švč. Mergelės Marijos Gimimo bažnyčia, 1834 m. klasicistinė Šv. Juozapo bažnyčia, XIX a. tekstilės fabriko pastatai.

## Istorija

Konstantynuvo kaimas šaltiniuose minimas nuo 1364 m. Išaugo XIX a.: 1821 m. įkurta gelumbės ir drobės fabrikų audėjų gyvenvietė. Miesto teisės suteiktos 1824 m. Per Pirmąjį pasaulinį karą miestas apgriautas.

## Šaltiniai
Koscianas

**Koscianas** () – miestas pietvakarių Lenkijoje, Didžiosios Lenkijos vaivadijoje, į pietvakarius nuo Poznanės, prie Kosciano kanalo; apskrities (pavieto) centras. Per miestą eina Poznanės–Vroclavo geležinkelis ir plentas. Maisto (cukraus, pieno, mėsos, vaisių ir daržovių perdirbimo, vyno, malimo), baldų, poligrafijos pramonė, cheminės aparatūros, statybinės keramikos, techninių dujų, komunalinės įrangos gamyba. Kosciano apylinkėse vykdoma gamtinių dujų gavyba.

Yra XIV a. Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia, XV a. gotikinė renesansinė Šv. Dvasios bažnyčia, XVII a. pr. Švč. Mergelės Marijos Angelų Karalienės koplyčia, 1907 m. neobarokinė Viešpaties Jėzaus bažnyčia, XIV–XV a. gotikinių mūrinių miesto sienų liekanos, XVIII a. pab. klasicistinė rotušė, XVII–XIX a. gyvenamieji namai.

## Istorija

Koscianas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1242 m., miesto teisės suteiktos apie 1310 m. Viduramžiais karališkasis miestas, pilies ir žemės teismų buveinė, amatų centras (garsėjo gelumbės audimu, kailių dirbimu).

## Šaltiniai
Bartuška

* Edmundas Bartuška, 45 pabaltijiečių memorandumo signataras
* Vincas Bartuška, tarpukario Lietuvos futbolininkas, olimpietis
* Vincas Bartuška (1881), kunigas, kapelionas, filosofas
* Vincas Jonas Bartuška, kunigas, mecenatas
Koscežyna

**Koscežyna** (, kaš. *Kòscérzëna*) – miestas šiaurės Lenkijoje, Pamario vaivadijoje, 50 km į pietvakarius nuo Gdansko, Kašubų aukštumoje, prie Garčyno, Galenznės, Kapličnės, Vežysko ežerų. Apskrities (pavieto) centras. Plentai ir geležinkeliai į Gdynę, Gdanską, Bydgoščių, Choinices. Metalo apdirbimo, keramikos, siuvimo, maisto (mėsos, vaisių ir daržovių perdirbimo), medienos apdirbimo (tame tarpe baldų) pramonė, plastikinės galanterijos dirbinių gamyba. Svarbus turistinis centras ir kurortas, miesto apylinkėse gausu ežerų ir pušynų. Veikia miesto muziejus, Lenkijos geležinkelių skansenas (įkurtas 1992 m. buvusiame garvežių depe). Yra 1917 m. neobarokinė Švč. Trejybės ir 1894 m. neogotikinė Kristaus Prisikėlimo bažnyčios bei 1843 m. neogotikinė rotušė.

Koscežyna yra svarbus kašubų kultūrinis centras.

## Istorija

Koscežyna rašytiniuose šaltiniuose minima nuo 1284 m., buvo pamarėnų žemėse. 1309 m. užimta kryžiuočių. Miesto teisės suteiktos 1389 m. Pagal Torūnės taiką 1466 m. Koscežyna iš Karališkosios Prūsijos grąžinta Lenkijai. Nuo 1772 m. vėl priklausė vokiečiams, vadinta ***Berentu*** (). 1939 m. vokiečiai iš Koscežynos ir jos apylinkių iškėlė apie 13 000 kašubų, daug jų nužudė. 1818–1975 m. ir nuo 1999 m. yra apskrities centras.

## Šaltiniai
Ryan Dolan

**Rajanas Dolanas** (; g. 1985 m. liepos 25 d.) – Airijos dainininkas, kuris atstovavo Airijai 2013 m. Eurovizijos dainų konkurse, Švedijoje su daina „Only Love Survives“.

2013 m. gegužės 13 d. išleido savo debiutinį albumą *Frequency*.

## Diskografija
### Albumai
* 2013: *Frequency*
* 2016: *Under the Covers, Vol.1*

### Singlai
* 2013: *Only Love Survives*
* 2014: *Start Again*
* 2014: *Fall to the Floor*
* 2015: *Uptown Downtown*

## Nuorodos

* Oficiali svetainė 

|-
Dašava

**Dašava** () – miesto tipo gyvenvietė vakarų Ukrainoje, Lvovo srityje, 12 km į rytus nuo rajono centro Stryjaus, prie pat Karpatų kalnų. Per miestą eina automobilių kelias Stryjus-Haličas. Stambus Ukrainos gamtinių dujų centras. Veikia techninės anglies, plytų gamyklos. Yra vidurinė mokykla, biblioteka, ligoninė.

## Istorija
Vietovė rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėta 1448 m. XX a. pradžioje prie Dašavos aptiktos gamtinės dujos. Tarpukaryje priklausė Lenkijai. 1921 m. išgręžtas pirmasis gamtinių dujų gręžinys. 1922 m. nutiestas dujotiekis iš Dašavos į Stryjų. 1929 m. dujotiekis nutiestas iki Lvovo. Po Antrojo pasaulinio karo tapo Ukrainos gamtinių dujų pramonės centru. 1948 m. iš Dašavos buvo nutiestas dujotiekis į Kijevą, 1951 m. į Maskvą. 1961 m. pirmą kartą gamtinės dujos iš Dašavos pradėtos tiekti ir į Lietuvą.

## Nuorodos
* Lvovo srities tinklalapis. Dašava
Boleslovas I

**Boleslovas I** (lokalūs variantai **Boleslaus I**, **Boleslavas I**) gali reikšti šiuos valdžiusius monarchus:

* Boleslovas I (Čekija) – Čekijos kunigaikštystė (935–972);
* Boleslovas I Narsusis – Lenkijos kunigaikštystė (967–1025);
* Boleslovas I Aukštasis – Silezijos kunigaikštystė (1127–1201);
* Boleslovas I Mazovietis – Mazovijos kunigaikštystė (1247–1248);
* Boleslovas I (Cešinas) – Cešino kunigaikštystė (1363 – 1431);
Boleslovas II

**Boleslovas II** (lokalūs variantai **Boleslaus II**, **Boleslavas II**) gali reikšti šiuos valdžiusius monarchus:

* Boleslovas II (Čekija) – Čekijos kunigaikštystė (935–972);
* Boleslovas II Drąsusis – Lenkijos kunigaikštystė (1041/1042 – 1081/1082);
* Boleslovas II Raguotasis – Silezijos kunigaikštystė (1241-1248);
* Boleslovas II Mazovietis – Mazovijos kunigaikštystė (1251 – 1313);
* Boleslovas II (Cešinas) – Cešino kunigaikštystė (1425/28 – 1452);
Vincas Bartuška

**Vincas Bartuška** (1901 m. balandžio 14 d. Turlojiškėje, Lietuvoje – 1988 m. rugsėjo 11 d. Viklife, Ohajyje, JAV) – tarpukario Lietuvos futbolininkas, olimpietis (1924). 

## Biografija

Gimė Turlojiškės kaime Raudenio valsčiuje. 1924 m. baigė Kauno karo mokyklą (6-oji laida), 1936 m. – VDU ekonomikos fakultetą. 1924 m. su Lietuvos futbolo rinktine dalyvavo olimpiadoje.

V. Bartuška atstovavo LFLS Kaunas, buvo Lietuvos futbolo rinktinės narys, saugas. 1923–1926 m. sužaidė 6 draugiškas rungtynes. 1923 m. žaidė pirmosiose rinktinės oficialiose rungtynėse prieš Estiją, taip pat 1924 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Paryžiuje, kur su Lietuvos rinktine užėmė 17–22 vietą.

Vėliau dirbo Finansų departamente, emigravo į JAV. Mirė Ohajo valstijoje (JAV).

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Vincas Bartuška (''sports-reference.com'')
Boleslovas III

**Boleslovas III** (lokalūs variantai **Boleslaus III**, **Boleslavas III**) gali reikšti šiuos valdžiusius monarchus:

* Boleslovas III (Čekija) – Čekijos kunigaikštystė (999–1002);
* Boleslovas III Kreivaburnis – Lenkijos kunigaikštystė (1086–1138);
* Boleslovas III Mazovietis – Mazovijos kunigaikštystė (1336-1351);
Kostšynas prie Odros

**Kostšynas prie Odros** (, ) – miestas vakarų Lenkijoje, Liubušo vaivadijoje, ties Odros ir Vartos santaka, Vokietijos pasienyje (priešais Kiustrino-Keco kaimą). Geležinkeliai ir plentai į Ščeciną, Vroclavą, Poznanę, Berlyną, Gdanską. Upių uostas. Seniau veikė svarbus pasienio postas. Mašinų (elektros įrengimų), medienos apdirbimo, popieriaus, statybinių medžiagų, maisto (koncentratų, prieskonių) pramonė. Yra gamtos muziejus, vyksta tarptautiniai tapybos plenerai. Netoliese yra Vartos žiočių nacionalinis parkas ir Slunsko ornitologinis rezervatas. Kostšyne yra XV a. pilies griuvėsiai, 1590 m. tvirtovė su požemiais.

## Istorija

Gyvenvietė pradėjo kurtis XII a., pastačius pilį ir įsteigus muitinę. Kostšynas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1232 m. (priklausė tamplieriams, nuo 1234 m. – Silezijos Piastams). 1261 m. miestą užėmė vokiečiai ir ėmė vadinti *Kiustrinu* (). Miesto teisės suteiktos 1300 m. XV a. miestą valdė kryžiuočiai, 1444 m. pastatė pilį. 1536–1571 m. buvo markgrafo rezidencija. Vėliau miestas priklausė Prūsijai, klestėjo pramonė (veikė tekstilės, krakmolo fabrikai). Per Antrąjį pasaulinį karą miestas praktiškai visiškai sugriautas. Po 1945 m. grąžintas Lenkijai, o kitapus Odros likęs pakraštys – Vokietijai.

## Šaltiniai
Boleslovas IV

**Boleslovas IV** (lokalūs variantai **Boleslaus IV**, **Boleslavas IV**) gali reikšti šiuos valdžiusius monarchus:

* Boleslovas IV Garbanius – Mazovijos kunigaikštystė (1138–1173), Lenkijos kunigaikštystė (1146–1173);
* Boleslovas IV Varšuvietis – Varšuvos kunigaikštystė (1429–1454)
Boleslovas V

**Boleslovas V** (lokalūs variantai **Boleslaus V**, **Boleslavas V**) gali reikšti šiuos valdžiusius monarchus:

* Boleslovas V Drovusis – Krokuvos kunigaikštystė (1243–1279);
* Boleslovas V Varšuvietis – Varšuvos kunigaikštystė (1455–1488)
Kozenicės

**Kozeni̇̀cės**  () – miestas Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, į šiaurės rytus nuo Radomo, Vyslos slėnyje (5 km nuo upės), prie jos intako Zagoždžionkos. Apskrities centras. Keliai į Radomą, Dembliną, Varką. Elektrotechnikos, baldų, statybinių medžiagų, maisto (pieno) pramonė, gaminami biuro reikmenys. Greta miesto, Svieže Gurnų kaime veikia Kozenicų šiluminė jėgainė. Yra sporto ir poilsio centras, žirgynas. Veikia krašto muziejus. Yra 1782 m. rūmų liekanos ir angliškasis parkas, 1869 m. Šv. Kryžiaus bažnyčia.

## Istorija

Kozenicės rašytiniuose šaltiniuose minimos nuo 1206 m. Per miestą ėjo kelias tarp Vilniaus ir Krokuvos (Lietuvių traktas), čia apsistodavo kunigaikščiai. 1394 m. karalius Jogaila Kozenicuose įsteigė bažnyčią. 1466 m. pab., Krokuvoje siaučiant marui, Kozenicuose apsistojo Kazimiero Jogailaičio dvaras, 1467 m. čia gimė Žygimantas Senasis. Miesto teisės suteiktos 1549 m. Nuo XVII a. čia apsigyveno daug žydų. XVII–XVIII a. miestą nusiaubė Švedijos ir Transilvanijos kariai, vėliau – Rusijos armija.

XIX a. buvo Radomo gubernijos Kozenicių apskrities centras.

## Paminklai

Kozienice 0139.jpg|Paminklas „Jogaila vizituoja Valtinio tilto ruošimą“  (juo 1410 m. per Vyslą persikėlė Lenkijos karalystės kariuomenė ir, dešiniajame krante susijungusi su LDK kariuomene, nužygiavo į Žalgirio mūšį).
POL Kozienice pomnik.jpg|XVI a. pastatyta kolona, primenanti Lietuvos ir Lenkijos valdovo Žygimanto Senojo gimimo vietą (seniausias pasaulietinis paminklas šalyje).
POL Kozienice2.jpg|Miesto simboliu įvardijama elnio skulptūra (Kozenicų girioje (Radomo miškų dalis) viduramžiais vykdavo garsiosios medžioklės.
POL Kozienice Poniatowski.jpg|ATR valdovo Stanislovo Augusto Poniatovskio biustas prie miesto muziejaus (jis 1786 m. Kozenicuose įkūrė didžiausią Respublikoje ginklų gamyklą). 


## Miestų partnerystė
*  Gelheimas, Vokietija (1996 m.)
*  Čuhujivas, Ukraina (2001 m.)
*  Medzilaborcė, Slovakija (2005 m.)

## Šaltiniai
Senjorato provincija

**Senjorato provincija**, vėliau vadinama **Krokuvos kunigaikštystė** – Lenkijos dalinė kunigaikštystė, egzistavusi nuo 1138 m. iki 1320 m. dabartinės Lenkijos pietinėje dalyje, Mažosios Lenkijos istoriniame regione. Kunigaikštystės sostinė buvo Krokuva. Kunigaikštystės valdovas nominaliai turėjo viršenybę kitų Lenkijos kunigaikštysčių atžvilgiu, todėl buvo tituluojamas Lenkijos didžiuoju kunigaikščiu.

## Istorija
Po kunigaikščio Boleslovo III Kreivaburnio mirties 1138 m., pagal jo paliktą testamentą Lenkija buvo padalinta į penkias kunigaikštystes keturiems sūnums. Taip suformuota Senjorato provincija, kuri atiteko vyriausiajam sūnui Vladislovui II. Ji apėmė centrinę Lenkijos teritoriją ir ilga juosta tęsėsi iš pietų į šiaurę iki pat Baltijos jūros. Be Mažosios Lenkijos jai priklausė Seradzo žemė, Kujavija, rytinė Didžioji Lenkija (Kališo ir Gniezno žemės) ir Pomerelija. Ji ribojosi su visomis tuometinėmis Lenkijos kunigaikštystėmis: vakaruose – su Silezija ir Didžiaja Lenkija, rytuose – su Sandomiežu, Lenčica ir Mazovija.

Pagal Boleslovo nurodymus Senjorato provincijai turėjo galioti savitas paveldimumo principas, pagal kurį joje valdyti turėjo tuo metu vyriausias Piastų dinastijos atstovas. Tai nulėmė, kad Senjorato provincijoje nesusiformavo atskira Piastų atšaka, o dėl jos sosto nuolat kovojo stipriausi Lenkijos kunigaikščiai, siekdami paveržti sostą. 1173 m. pagal paveldimumo principą provincija atiteko Didžiosios Lenkijos kunigaikščiui Meškai III Senajam, tačiau netrukus jis susidūrė su sukilimu, kuriam vadovavo jo jaunesnysis brolis Kazimieras II Teisusis iš Sandomiežo. Tai pradėjo karą tarp Meškos ir Kazimiero, kuris tęsėsi ir Kazimiero įpėdinio Lešeko Baltojo laikais. Vėliau Krokuvos soste keitėsi Mazovijos, Silezijos, Didžiosios Lenkijos, o galiausiai Kujavijos Piastų linijos.

Kadangi šie kunigaikščiai pirmiausia rūpinosi savo kunigaikštysčių interesais, nuo Senjorato provincijos nuolat buvo atplėšiamos teritorijos, dėl ko ši mažėjo. Jau pirmaisiais dešimtmečiais atsiskyrė Pomerelija, kur susiformavo nepriklausoma Pomerelijos kunigaikštystė, 1181 m. Meška prijungė prie Didžiosios Lenkijos Gniezną, Kališą ir Kujaviją. 1231 m. Konradas I Mazovietis perėmė Lenčicą ir Seradzą. Galiausiai Senjorato provincija tebevaldė tik dalį Mažosios Lenkijos, ir pradėta vadinti tiesiog Krokuvos kunigaikštyste.

1290 m. mirus Krokuvos kunigaikščiui Henrikui IV (Silezijos linija), dėl Krokuvos sosto karą pradėjo Pšemislas II (Didžiosios Lenkijos linija) ir Vladislovas Lokietka (Kujavijos linija). Pšemislas, kovoje sudaręs sąjungą su Bohemijos karalystės Pšemislų dinastija, į Krokuvos sostą atvedė Vaclovą II, siekusį įsigalėti Lenkijoje. Tik 1306 m. Pšemislų pretendentus pavyko išvyti, ir į Krokuvos sostą sėdo Vladislovas Lokietka. 1320 m. jis buvo karūnuotas Krokuvoje kaip Lenkijos karalius. Tuo Krokuvos kunigaikštystė buvo panaikinta ir tapo Lenkijos karalystės dalimi. Jos teritorijoje suformuota Krokuvos vaivadija.

## Nuorodos
* Lenkijos karaliai
Henrikas I (reikšmės)

**Henrikas I** (lokalūs variantai **Henris I**, **Enrikė I** ir kt.) gali reikšti šiuos valdžiusius monarchus:

* Henrikas I Paukštininkas – Vokietijos karalystė (876–936);
* Henrikas I (Bavarija) – Bavarijos kunigaikštystė (920–955);
* Henrikas I (Austrija) – Austrijos markgrafystė (iki 1018);
* Henrikas I (Prancūzija) – Prancūzijos karalystė (1008–1060);
* Henrikas I (Meisenas) – Meiseno marka (1070–1103);
* Henrikas I (Anglija) – Anglijos karalystė (1068–1135);
* Henrikas I (Šampanė) – Šampanės grafystė (iki 1181);
* Henrikas I Jeruzalietis – Jeruzalės karalystė (1166–1197);
* Henrikas I (Lotynų imperija) – Lotynų imperija (1206–1216);
* Henrikas I (Kastilija) – Kastilijos karalystė (1204–1217);
* Henrikas I (Brabantas) – Brabanto kunigaikštystė (1165–1235);
* Henrikas I Barzdotasis – Lenkijos kunigaikštis (1163–1238);
* Henrikas I (Kipras) – Kipro karalystė (1217–1253);
* Henrikas I Navarietis – Navaros karalystė (1217–1253);
* Henrikas I (Hesenas) – Heseno landgrafystė (1244–1308);
* Henrikas I (Meklenburgas) – Meklenburgo kunigaikštystė (1245–1291);
* Henrikas I Javorietis – Javoro kunigaikštystė (1292/96–1346);
* Henrikas I (Kongas) – Kongo imperija (1567–1568);
* Henrikas I (Portugalija) – Portugalijos karalystė (1512–1580);
Zebžydovos Kalvarija

**Zebžydovos Kalvarija** () – miestelis pietų Lenkijoje, Mažosios Lenkijos vaivadijoje, Vadovicės apskrityje, į pietvakarius nuo Krokuvos. Pro miestelį eina geležinkeliai į Krokuvą, Zakopanę, Belsko Bialą. Miestas žymus savo XVII a. barokiniu pranciškonų vienuolynu su kalvarijomis ir koplyčiomis. Vienuolyno teritorijoje yra Šv. Marijos bazilika kurioje yra šventu laikomas Kalvarijos Dievo Motinos paveikslas. Yra manierizmo stiliaus parkas, kraštovaizdžio kompleksas.

## Istorija
Naujasis Zebžydovas (*Nowy Zebrzydów*) įkurtas 1617 m., kuomet į kaimyninio Lanckoronos kaimo žemėse buvusį vienuolyną ėmė traukti piligrimai. XVIII a. čia rūmus įsikūrė Čartoriskiai. 1772 m. miestas atiteko Austrijai, pervadintas į ***Kalvariją***.

1999 m. Zebžydovos Kalvarijos religinis kompleksas įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

## Galerija

File:Sanktuarium pasyjno-maryjne w Kalwarii Zebrzydowskiej1.JPG|Šv. Marijos bazilika
File:Wyższe Seminarium Duchowne w Kalwarii Zebrzydowskiej.JPG|Seminarija
File:Kalwaria Zebrzydowska 042.jpg|Viena iš „kryžiaus kelio“ koplyčių


## Šaltiniai
Pietinės Mažosios Lenkijos medinės bažnyčios

**Pietinės Mažosios Lenkijos medinės bažnyčios** – grupė senovinių medinių katalikų bažnyčių Lenkijos pietuose, pietinėje Mažosios Lenkijos ir Pakarpatės vaivadijų dalyje, Karpatų pašlaitėse. Bažnyčios XIV–XVI a., medinės, plačiais stogų šlaitais, su medinėmis varpinėmis, prijungtomis prie pastato. Būdingas gotikos ir baroko stilius, tačiau ryški liaudies architektūros įtaka.

Šios bažnyčios turi daug bendrų bruožų su kitomis Karpatų regiono bažnyčiomis (tiek katalikų, tiek stačiatikių). 6 iš pietinės Mažosios Lenkijos medinių bažnyčių 2003 m. įtrauktos į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą, tačiau regione gausu ir kitų senovinių medinių bažnyčių ir cerkvių. Hačiuvo bažnyčia yra seniausia medinė bažnyčia Lenkijoje ir seniausia gotikinė medinė bažnyčia Europoje.

## Pasaulio paveldo objektai

## Taip pat skaitykite
* Maramurešo medinės bažnyčios
* Slovakijos Karpatų medinės bažnyčios
* Lenkijos ir Ukrainos Karpatų medinės cerkvės
* ATR medinės sinagogos
* Norvegijos karkasinės bažnyčios
Lenkijos ir Ukrainos Karpatų medinės cerkvės

**Lenkijos ir Ukrainos Karpatų medinės cerkvės** – grupė senovinių medinių cerkvių Karpatų krašte, pietryčių Lenkijoje (Mažosios Lenkijos, Pakarpatės vaivadijos) ir vakarų Ukrainoje (Lvovo, Ivano Frankivsko, Užkarpatės sritys). Tai daugiausia XVI–XVII a. medinės stačiatikių ir unitų cerkvės, pastatytos būdingu Karpatų architektūriniu stiliumi. Dauguma Lenkijos cerkvių dabar paverstos katalikų bažnyčiomis.

2013 m. 16 objektų (po 8 abejose šalyse) įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

## Taip pat skaitykite
* Maramurešo medinės bažnyčios
* Slovakijos Karpatų medinės bažnyčios
* Pietų Mažosios Lenkijos medinės bažnyčios
* ATR medinės sinagogos
* Norvegijos karkasinės bažnyčios
Brichinas

**Brichinas** (, ) – miestas Anguso srityje, Škotijoje. Tradiciškai Brichinas laikomas miestu (ne taip kaip kiti Anguso miesteliai) dėl katedros ir jos iki reformacijos buvusio Romos katalikų vyskupystės centro statuso. Po šiai dienai katedra atstoja Škotijos episkopalinės bažnyčios vyskupystės centrą, bet kaip statusas, oficialiai nėra pripažintas. Vis dėlto pavadinimas yra plačiai naudojamas, kaip, pavyzdžiui: *Brichino miesto ir rajono savivaldybės taryba*, *Brichino miesto futbolo klubas*.

## Brichino katedra
Miestelis yra gerai žinomas dėl jame esančios katedros bei XI a. statyto apvalaus bokšto, vieno iš dviejų airiško stiliaus paminklų, išlikusių Škotijoje. Bokštas stovėjo atskirai, bet vėliau buvo sujungtas su katedra.

## Sportas
* Brechin City FC – futbolo klubas.
* Glebe Park – futbolo stadionas, kurio talpa 1,5 tūkst. žiūrovų.

## Šaltiniai
Arbrotas

**Arbrotas** (,  arba *Aberbrothock*) – miestas Škotijoje, didžiausias Anguso srityje. Išsidėstęs Šiaurės jūros pakrantėje, 25 km į šiaurę nuo Dandžio.

## Istorija
Gyvenvietė atsirado geležies amžiuje. Miestelio istorija prasidėjo 1178 m., pastačius Arbroto vienuolyną. Sparčiai augo pramoninio perversmo metu, atsiradus tokiems sektoriams kaip linų, džiuto gamybai bei inžinerijai. 1839 m. pastačius naują uostą, XX amžiuje Arbrotas tapo didžiausiu Škotijos žvejybos uostu.

Miestas gerai žinomas dėl Arbroto deklaracijos, 1320 m. Škotijos nepriklausomybės, kurios metu, popiežiui Jonui XXII buvo išsiųstas laiškas, datuotas 1320 m. balandžio 6 d. Taip pat dėl futbolo klubo „Arbroath FC“, kuriam priklauso pasaulio rekordas dėl įmuštų įvarčių profesionaliame futbole, 36-0 prieš „Aberdeen Bon Accord“ klubą, Škotijos futbolo taurėje 1885 m.

## Sportas
* Arbroath FC futbolo klubas.
* „Gayfield Park“ stadionas.

## Galerija

Vaizdas:Arbroath Harbour.jpg|Arbroto uostas
Vaizdas:Arbroath Abbey1.jpg|Arbroto katedros griuvėsiai
Vaizdas:Arbroath Station.jpg|Arbroto geležinkelio stotis


## Šaltiniai
Henrikas III

**Henrikas III** (lokalūs variantai **Henris III**, **Enrikė III** ir kt.) gali reikšti šiuos valdžiusius monarchus:

* Imperatorius Henrikas III – Šventoji Romos imperija (1046–1056);
* Henrikas III (Bavarija) – Bavarijos kunigaikštystė (983–985);
* Henrikas III – Navaros karalystė (1572–1610);
* Henrikas III Valua – Prancūzijos karalystė (1574–1589);
* Henrikas III (Meisenas) – Meiseno marka (1221–1288);
* Henrikas III (Anglija) – Anglijos karalystė (1216–1272);
* Henrikas III – Šampanės grafystė (1270–1274);
* Henrikas III (Kastilija) – Kastilijos karalystė (1390–1406);
* Henrikas III (Brabantas) – Brabanto kunigaikštystė (1248–1261);
* Henrikas III (Nasau) – Nasau grafystė (1504–1538);
* Henrikas III (Meklenburgas) – Meklenburgo kunigaikštystė (1379-1383);
* Henrikas III (Gloguvas) – Gloguvo kunigaikštystė (1274–1309);
* Henrikas III (Miunsterbergas) – Miunsterbergo kunigaikštystė (1565-1574);
* Henrikas II – Saksonijos kunigaikštystė (1142–1180);
Henrikas II (reikšmės)

**Henrikas II** (lokalūs variantai **Henris II**, **Enrikė II** ir kt.) gali reikšti šiuos valdžiusius monarchus:

* Imperatorius Henrikas II – Šventoji Romos imperija (1014–1024);
* Henrikas II (Bavarija) – Bavarijos kunigaikštystė (955–995);
* Henrikas II (Austrija) – Austrijos markgrafystė (1141–1177);
* Henrikas II (Prancūzija) – Prancūzijos karalystė (1547–1559);
* Henrikas II (Meisenas) – Meiseno marka (1103–1123);
* Henrikas II (Anglija) – Anglijos karalystė (1154–89);
* Henrikas II (Šampanė) – Šampanės grafystė (1166–97);
* Henrikas II Jeruzalietis – Jeruzalės karalystė (1285–1324);
* Henrikas II Pamaldusis – Silezijos kunigaikštystė ir Lenkija (1238–1241);
* Henrikas II (Kastilija) – Kastilijos karalystė (1366–67);
* Henrikas II (Brabantas) – Brabanto kunigaikštystė (1207–48);
* Henrikas II (Nasau) – Nasau grafystė (1198–1249);
* Henrikas II (Navara) – Navaros karalystė (1518–55);
* Henrikas II (Hesenas) – Heseno landgrafystė (1328–1376);
* Henrikas II (Meklenburgas) – Meklenburgo kunigaikštystė (1287-1329);
* Henrikas II (Svidnica) – Svidnicos kunigaikštystė (1326–1345);
* Henrikas II (Minsterbergas) – Miunsterbergo kunigaikštystė (1410–1420);
* Henrikas II (Sicilija) – Sicilijos karalystė (1211–42);
* Henrikas II (Liuvenas) – Liuveno grafystė (1054-1078);
* Henrikas II (Karintija) – Karintijos kunigaikštystė (1090–1122);
* Henrikas II – Saksonijos kunigaikštystė (1108–1139);
Martin Scorsese

**Martinas Čarlzas Skorsezė** (*Martin Charles Scorsese*; g. 1942 m. lapkričio 17 d.) – JAV kino režisierius, scenaristas, prodiuseris, aktorius ir kino istorikas.

1990 m. jis įsteigė The Film Foundation fondą, ne pelno organizaciją, kuri siekia išsaugoti kino filmus. Taip pat 2007 m. jis įsteigė World Cinema Foundation fondą. Jam buvo įteiktas AFI apdovanojimas už gyvenimo pasiekimus kine, taip pat jis yra pelnęs Oskaro, Auksinės palmės šakelės, Kanų kino festivalio geriausio režisieriaus, Sidabrinio lokio, Grammy, Emmy, Auksinio gaublio, BAFTA ir DGA apdovanojimus.

## Filmografija
* *Who’s That Knocking at My Door* (1967 m.)
* *Boxcar Bertha* (1972 m.)
* *Mean Streets* (1973 m.)
* *Alice Doesn’t Live Here Anymore* (1974 m.)
* *[[Taksi vairuotojas]]* (1976 m.)
* *New York, New York* (1977 m.)
* *[[Įsiutęs bulius]]* (1980 m.)
* *The King of Comedy* (1983 m.)
* *After Hours* (1985 m.)
* *The Color of Money* (1986 m.)
* *[[Paskutinis Kristaus gundymas]]* (1988 m.)
* *[[Geri vyrukai]]* (1990 m.)
* *[[Baimės iškyšulys]]* (1991 m.)
* *The Age of Innocence* (1993 m.)
* *[[Kazino (filmas)|Kazino]]* (1995 m.)
* *Kundun* (1997 m.)
* *Bringing Out the Dead* (1999 m.)
* *[[Niujorko gaujos]]* (2002 m.)
* *[[Aviatorius (filmas)|Aviatorius]]* (2004 m.)
* *[[Infiltruoti]]* (2006 m.)
* *[[Kuždesių sala (filmas)|Kuždesių sala]]* (2010 m.)
* *[[Hugo (filmas)|Hugo išradimas]]* (2011 m.)
* *Volstryto vilkas* (2013 m.)
* *Tyla* (2016 m.)
* *[[Airis (filmas)|Airis]]* (2019 m.)
* ''Gėlių mėnulio žudikai'' (2023 m.)

## Nuorodos
*
John Lutz

**John Lutz** (g. 1973 m. balandžio 23 d. Paipstaune, Minesotoje, Jungtinėse Valstijose) – amerikiečių aktorius, televizijos scenaristas, komikas.

Geriausiai žinomas iš NBC serialo „30 Rock“, rodyto 2006–2013 m., kuriame aktorius atliko J. D. Lutz vaidmenį. Vaidino visuose serialo sezonuose.

Dirbo įvairiuose Čikagos teatruose, įskaitant „ImprovOlympic“ ir „The Second City“. 2004 m. buvo pakviestas dirbti NBC televizijos šou „Saturday Night Live“. Rašė scenarijus, atliko daugelį nežymių vaidmenų. Šou dirbo 2003–2010 m.

## FIlmografija
* *[[Saturday Night Live]]* (2003–2010) – Scenaristas; įvairūs nežymūs vaidmenys
* *Saturday Night Live Weekend Update Thursday* (2008–2009) – Scenaristas
* *[[30 Rock]]* (2006–2013) – Lutz (visi sezonai)
* *Stick it in Detroit* (2008) – Justin Rose
* *Human Giant* (2008) – Detektyvas Joseph DeCarlo (1 serija)
* *Mystery Team* (2009) – Frank
* *Splinterheads* (2009) – Guinness Man
* *The Good Wife* (2011) – Teisininkas (2 serijos)
Galisai

**Galisai** – tauta, kurios istorinė tėvynė yra Galisija Ispanijoje. Dabar dauguma galisų dvikalbiai, vartoja kastilų ir galisų kalbas. Pastaroji artima portugalų kalbai, ypač prie Portugalijos sienos.

## Pavadinimo kilmė
Tautovardis kilo nuo lotynų *Gallaecos*, o šis nuo vietinės genties, kurią graikai vadino καλλαικoι (Kallaikoi). Ji gyveno Šiaurės Portugalijoje ir buvo užkariauta romėnų generolo Decimo Junijaus Bruto Kalaiko II a. pr. m. e. Šios genties vardu pavadinti visi žmonės, gyvenantys į šiaurę nuo Duero upės ir į vakarus nuo Navijos upės, turintys bendrą kultūrą.

Galisų tautovardžio kilmė tyrinėta nuo VII a. Izidoras Sevilietis manė, kad galisai taip vadinami dėl baltos kaip galų odos. Jis sieja žodį *Callaeci* su graikišku žodžiu, reiškiančiu pieną. Dabartiniai mokslininkai teigia protoindoeuropietišką (kalniečiai) arba protokeltišką (miško žmonės) žodžio kilmę.

## Emigracija

Galisija yra labiausiai emigracijos paveiktas Iberijos regionas. XIX a. pabaigoje–XX a. pradžioje daug galisų išvyko į kitas Ispanijos sritis, kitas Europos šalis, Ameriką.

Priešingai nei baskų ir katalonų srityse, kuriose XIX a. vystėsi pramonė, Galisija liko izoliuotu kaimų, kurie vertėsi žemės ūkiu ir žvejyba, kraštu. Be to, Galisijoje žemės ūkis buvo labai atsilikęs dėl mažo sodybų, vadinamų *minifundios*, dydžio. *Minifundios* atsirado, kai buvo bandoma padalinti visiems palikuoniams žemę po lygiai. Po kelių kartų žemės plotai buvo tokie maži, kad nebegalėjo išmaitinti šeimų. Išsivysčiusi žvejyba gelbėjo skurstančius žemdirbius.

1900–1981 m. iš Galisijos į likusią Ispaniją atvyko daugiau nei 825 tūkst. žmonių. Valdant Franko režimui galisai vyko į Prancūziją, Šveicariją, iš dalies į Didžiąją Britaniją. Pietų Amerikoje yra daugiausiai galisų už Ispanijos ribų. Keli milijonai amerikiečių yra kilę iš galisų, dauguma Argentinoje ir Brazilijoje. Šiaurės rytų Brazilijoje baltaodžiai vadinami galisais, nors tokie nėra, nes daug galisų atsikėlė į šį regioną. Argentinoje galisais dėl panašios priežasties buvo vadinami ispanai. Dabar Buenos Airėse esama antros pagal dydį galisų bendruomenės, nors dauguma jų mišrios kilmės.

## Išnašos
Žydų padėties nuostatai

**Žydų padėties nuostatai** – 1941 m. rugpjūčio 1 d. Lietuvos laikinosios Vyriausybės priimtas teisės aktas, nustatęs žydų tautybės asmenų teisinį statusą, įtvirtinęs jų teises ir pareigas.

## Teisės akto turinys
Teisės akto priėmimas buvo motyvuotas siekiu sutrukdyti žydams *ekonomiškai išnaudoti ir morališkai smukdyti lietuvių tautą*.

Pagal nuostatus Lietuvoje gyvenę žydai buvo suskirstyti į dvi kategorijas:
* netinkamų politinių pažiūrų (tuometinei valdžiai);
* visi kiti.

Žydams buvo nustatyta pareiga nešioti aštuonių centimetrų dydžio geltoną apskritimą su J raide viduryje.

Taip pat buvo uždrausta be specialaus policijos leidimo išvykti iš jiems paskirtos gyventi teritorijos, jie negalėjo turėti viso kilnojamojo turto, be to, jiems nebuvo leidžiama naudotis kitų tautybių asmenų paslaugomis.

Nors buvo išskirtos žydų grupės, kurioms šie nuostatai negaliojo, tačiau praktikoje į šį punktą iš esmės nebuvo atsižvelgiama.

## Alternatyvūs vertinimai
Kai kurių autorių nuomone, laikinoji Vyriausybė tik svarstė šio teisės akto projektą ir jo nepriėmė. Esą patvirtinti buvo tik potvarkiai dėl žydų izoliavimo ir turto konfiskavimo.

## Šaltiniai
Kastelmola

**Kastelmola** (, ) – miestelis Italijoje, rytų Sicilijoje, Mesinos provincijoje. Įsikūręs netoli Jonijos jūros kranto, ant kalno virš Taorminos miesto. Pasiekiamas vingiuotu kalnų keliu iš Taorminos. Yra miesto aikštė, tvirtovė, Šv. Marijos, Šv. Jurgio (1453 m.), Šv. Blažiejaus bažnyčios. Nuo Kastelmolos atsiveria vaizdinga panorama į Taorminą ir rytinę Sicilijos pakrantę.

## Istorija
Vietovė apgyvendinta dar iki graikų.

## Galerija

Vaizdas:Castelmola 2.JPG|Viena Kastelmolos bažnyčių
Vaizdas:Road to Castelmola.JPG|Kelias iš Taorminos į Kastelmolą
Notas

**Notas** gali reikšti:

* Notas – personifikacija graikų mitologijoje;
* Notas – miestas Sicilijoje;
* Notas – miestelis Japonijoje;
* Noto pusiasalis – pusiasalis Japonijoje;
* Noto žemė – senoji Japonijos žemė.
Dviguba rokiruotė

**Dviguba rokiruotė** (; ) – 2002 m. Honkongo kriminalinis trileris, kurį režisavo Andrew Lau ir Alan Mak. Vaidina Andy Lau, Tony Leung, Anthony Wong ir Eric Tsang.

Iš kinų kalbos pavadinimas išsiverčia kaip „Nenutrūkstamas kelias“, taip pateikiant užuominą į aviči – žemiausią pragaro lygį budizme, kur patekęs žmogus kenčia be paliovos. Angliškame pavadinime pasitelktas žodžių žaismas sujungus teisėsaugos terminą *internal affairs* ('vidaus reikalai') su būdvardžiu *infernal* ('pragariškas', 'pragaro').

## Siužetas

Filmas pasakoja policijos pareigūnų, iš kurių vienas slapta infiltravosi į triadą, ir kito, kuris slapta jiems dirba, istoriją. Kiekvienas iš jų turi nustatyti viens kito tapatybę pirmiau už kitą.

## Atsiliepimai ir apdovanojimai
Filmas sulaukė kritikų pripažinimo už originalų scenarijų ir glaustą bei greitą istorijos atpasakojimą. „Dviguba rokiruotė“ nepaprastai didelės komercinės sėkmės sulaukė Honkonge, buvo skelbta, kad filmas atgaivino Honkongo kiną, kuris, kaip teigiama, stokojo kūrybingumo. 2004 m. „Miramax Films“ įsigijo teises platinti filmą Jungtinėse Valstijose. Dėl filmo komercinės sėkmės buvo pastatytos dar dvi dalys, „Dviguba rokiruotė 2“ (priešistorė) ir „Dviguba rokiruotė 3“ (tęsinys), abu išleisti 2003.

Filmas tinklalapyje Rotten Tomatoes įvertintas 95 % teigiamų recenzijų.

2006 m. JAV pasirodė šio filmo perdirbinys – „Infiltruoti“, kurį režisavo Martin Scorsese. „Infiltruoti“ pelnė geriausio filmo Oskaro apdovanojimą.

### Apdovanojimai
Honkongo kino apdovanojimai
Iš 16 nominacijų laimėjo 7:
* Geriausias filmas
* Geriausias režisierius (Andrew Lau, Alan Mak)
* Geriausias scenarijus (Alan Mak, Felix Chong)
* Geriausias aktorius (Tony Leung)
* Geriausias antro plano aktorius (Anthony Wong)
* Geriausias montažas (Danny Pang, Pang Ching Hei)
* Geriausia originali filmo daina (daina: „Infernal Affairs“, kompoz.: Ronald Ng, žodžiai: Albert Leung, atliko: Tony Leung, Andy Lau)

## Išnašos