open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Gianluigi Donnarumma

**Džianluidžis Donaruma** (g. 1999 m. vasario 25 d.) – Italijos futbolininkas, vartininkas. Atstovavo Italijos jaunimo rinktinėms ir nacionalinei komandai.

## Žaidėjo karjera

### AC Milan
Savo profesionalo karjerą italas pradėjo 2015 m. Milano klube. Jis debiutavo Serie A rungtynėse būdamas 16 metų ir 242 dienų bei tapo antru jauniausiu Serie A vartininku.

### Paris Saint-Germain
2021 m. vasarą žaidėjas perėjo į Paris Saint-Germain klubą.

### Manchester City
2025 m. rugsėjo 2 d. pasirašė penkerių metų trukmės sutatrį su Premier League rungtyniaujančiu Manchester City.

## Italijos rinktinė
Būdamas 17 metų ir 189 dienos amžiaus italas debiutavo Italijos rinktinėje ir tapo jauniausiu visų laikų komandos vartininku.

2021 m. vasarą su rinktine vartininkas dalyvavo XVI Europos futbolo čempionate. Kartu su rinktine laimėjus turnyrą žaidėjas buvo išrinktas geriausiu čempionato žaidėju.

## Dalyvavimas čempionatuose

|}

## Laimėjimai
;Italija
* Europos futbolo čempionatas – 1 vieta: 2021 m.

;Milan
* Italijos futbolo supertaurė: 2016 m.

;Paris Saint-Germain
* Ligue 1: 2021–22, 2022–23, 2023–24, 2024–25 m.
* Coupe de France: 2023–24, 2024–25 m.
* Trophée des Champions: 2022, 2023, 2024 m.
* UEFA Čempionų lyga: 2024–25 m.

;Asmeninis
* Geriausias Serie A vartininkas: 2020–2021 m.
* Geriausias XVI Europos futbolo čempionato žaidėjas.

## Išnašos

## Nuorodos
* SOCCERWAY
* FootballDatabase.eu
Denka

**Denka**, **Dengas** (dinkų k. *Deng* – „lietus“) – dangaus, lietaus, derlingumo dievas dinkų mitologijoje. Motina – deivė Abuk. Laikytas ir aukščiausiojo dievo sūnumi. Nuerai Denką laikė svetima dievybe, ligų nešėju.

Denka laikytas tarpininku tarp žmonių ir aukščiausiojo dievo Njaličo. Denka su pastarąja dievybe buvo glaudžiai susijęs. Kai kada šie dievai tapatinti, Denka laikytas dievu kūrėju, dinkų protėviu. Tikėta, kad gyvybę teikiantis lietus yra Denkos apraiška, tačiau buvo manoma, jog Denka atsakingas ir už mirtį bei nuniokojimą. Sietas su griaustiniu ir žaibais, įsivaizduota, kad žaibai – Denkos lazda. Apie žmones, į kuriuos trenkė žaibas, buvo sakoma, kad Denka jiems lazda smogė į galvą. Medžiai, į kuriuos trenkė žaibas, buvo Denkos kulto vietos. Denkai aukoti gyvūnai, ypač tie, kurių spalva priminė šviesų dangų su tamsiais debesimis arba aptemusį dangų, skrodžiamą žaibų. 

Pasak mito apie Denką, iš dangaus pasirodžiusi nėščia moteris. Ta proga žmonės ėmę švęsti, moteriai pastatę namą. Po kurio laiko jai gimęs berniukas su tiek dantų, kiek turi suaugęs žmogus. Be to, jis verkęs kraujo ašaromis. Moteris pareiškusi žmonėms, kad berniukas būsiąs jų vadas, o jai kalbant, iš dangaus šniokštęs lietus. Dėl to berniukas ir buvo pavadintas Dengu. Pasakojama, kad jis valdęs daug metų, o senatvėje pranykęs audroje.

## Šaltiniai
Mbokomu

**Mbokomu** – pirmoji moteris ngombių tautos (Kongo Demokratinė Respublika) mitologijoje, visų žmonių pramotė. Laikyta ir pirmąja sodininke. Tėvas – dievas kūrėjas Akongo.

Pasakojama, kad iš pradžių žmonės drauge su Akongo laimingai gyveno danguje, tačiau Mbokomu ėmė visiems drumsti ramybę, todėl Akongo, parūpinęs šiek tiek maisto, Mbokomu drauge su jos sūnumi bei dukra krepšyje nuleido į Žemę. Taip Mbokomu ir jos vaikai tapo pirmaisiais Žemės gyventojais. Čia jie užveisė sodą. Kad jai ir jos vaikams mirus, būtų kam prižiūrėti sodą, Mbokomu paliepė sūnui pasimylėti su seseria. Šis iš pradžių nenorėjo sutikti, tačiau motinai primygtinai reikalaujant, prašymą įvykdė ir Mbokomu duktė netrukus pastojo.

Kartą Mbokomu duktė miške aptiko plaukuotą padarą, kuris atrodė draugiškai nusiteikęs. Šį padarą Mbokomu duktė nuskuto ir jis pasirodė esąs panašus į žmogų, tačiau iš tiesų buvo burtininkas vardu Ebenga („pradedantysis“). Ebenga apžavėjo moterį ir jos pirmagimis augo auklėjamas šio burtininko. Užaugęs jis žmonėms atnešė blogį ir sielvartą. Blogis, kurį užtraukė Ebengos kerai, pasaulyje pasiliko visiems laikams. Vėliau gimė ir kiti vaikai, buvo apgyvendinta Žemė.

Veneroje yra šios deivės vardu pavadintas kalnas (*Mbokomu Mons*).

## Šaltiniai
Sundos lovys

**Sundos lovys** arba ***Javos lovys*** – giliavandenė įduba Indijos vandenyno rytinėje dalyje, tęsiasi nuo 18 ° š. pl. į pietus ir pietryčius pagal Andamanų, Nikobarų ir Didžiąsias Sundos salas. Ilgis apie 2900 km, vidurinis plotis 49 km, gylis iki 7729 m (giliausia Indijos vandenyno vieta), kitais duomenimis – gylis siekia 7187 ±13 m.

Sundos lovys susidaręs ties vieta, kur Indijos–Australijos tektoninė plokštė palenda po Eurazijos plokšte; čia būdingas didelis seisminis aktyvumas. Dėl čia kylančių žemės drebėjimų dažnai nukenčia Sumatros, Javos, Balio, Mentavajaus salos, 2004 m. čia kilo Indijos vandenyno cunamis.

2019 m. balandžio 5 d. į giliausią Sundos lovio vietą nusileido Viktoro Veskovo valdomas batiskafas.

## Šaltiniai
Lietuvos–Rusijos valstybinė siena

**Lietuvos–Rusijos valstybinė siena** – tarpvalstybinė siena tarp Lietuvos ir Rusijos. 274,89 km ilgio siena yra išorinė Europos Sąjungos (ES), Šengeno erdvės ir Nepriklausomų valstybių sandraugos siena. Siena nustatyta 1997 m. spalio 24 d. sutartimi tarp šalių. Siena 18,5 km eina Kuršių mariomis, jūra – 22,22 km, likusi dalis ribojasi su Kaliningrado sritimi.

## Apibrėžimas
Pagal sienų sutartį valstybinė siena apibrėžiama taip: prasidedanti nuo trijų sienų sankirtos Lietuvos, Lenkijos ir Rusijos, siena driekiasi per Vištyčio ežerą, eina Lieponos upe, kerta Matlaukio tvenkinį. Toliau siena eina Širvintos upe, šiai įtekėjus į Šešupę tęsiasi pastarąja iki santakos su Jotija. Besidriekdama šiaurės kryptimi siena rytuose palieka Keršiškių ir Sudargo kaimus. Nuo Smalininkų iki Skirvytės atsišakojimo siena eina Nemunu, toliau tęsiasi Skirvyte ir Tiesiąja. Šiaurės rytų kryptimi siena kerta Kuršių marias ir Kuršių neriją.

### Revizijos
2024 m. gegužę žiniasklaida pranešė, kad Rusija ketina perbraižyti savo jūrinę sieną su Lietuva ties Kuršių nerija bei su Suomija. Lietuvos užsienio reikalų ministerija tai pavadino neteisėta eskalacine provokacija.

## Šaltiniai
Zubcovas

**Zubcovas** () – miestas Rusijoje, Tverės srityje, 146 km į pietvakarius nuo Tverės, prie Volgos ir Vazuzos santakos. Rajono centras. Praeina Maskvos–Rygos plentas ir geležinkelis. Mašinų gamyba, remontas, smėlio sodrinimas; šalia – Vazuzos vandens jėgainė. Yra krašto muziejus, Švč. Dievo Motinos Ėmimo į Dangų cerkvė.

## Istorija

Zubcovas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1216 m., kai Naugardo kunigaikštis Mstislavas atkovojo jį iš Perslavlio kunigaikščio Jaroslavo. XIV a. Zubcovas buvo kunigaikštystės, pavaldžios Tverės didžiajai kunigaikštystei, sostinė. XVII a. užimtas ATR pajėgų. 1776 m. Zubcovas tapo apskrities centru. XIX a. sudarius Vyšnij Voločioko vandens sistemą, Zubcovas atsidūrė prie svarbaus laivybinio kelio. XX a. plėtota linų pramonė. 1970 m. statant Vazuzos HE, dar išaugo.

## Šaltiniai
Zuhresas

**Zuhresas** () arba ***Zugresas*** () – miestas Ukrainos rytuose, Donecko srityje, 35 km į rytus nuo Donecko, Donecko–Makijivkos aglomeracijoje, prie Krynkos upės. Praeina Donecko–Krasnyj Lučo plentas, yra Orlova Slobodos geležinkelio stotis prie Ilovaisko–Torecko linijos. Veikia šiluminių jėgainių kompleksas, energomechanikos gamykla. Veikia Kristaus Gimimo cerkvė, kultūros namai.

## Istorija

Zuhresas pradėjo kurtis 1929–1932 m. statant šiluminę jėgainę. Pagal ją suteiktas ir pavadinimas – **''ЗУ**евская **Г**осударственная **Р**айонная **Э**лектрическая **С**танция'' („Zujevo valstybinė rajoninė elektros stotis [=elektrinė]“). 1938 m. suteiktas miesto statusas. Nuo 2014 m. miestą faktiškai valdo Donecko Liaudies Respublika.

## Šaltiniai
Ramčaritmanasas

**„Ramčaritmanasas“** ( „Ramos poelgių vandenynas“) – XVI a. epinė poema, sukurta bhaktinio poeto Tulsidaso. Kūrinys sukurtas avadhi kalba (viena iš hindi tarmių). Tekste didžiąja dalimi atpasakojamas Valmikio „Ramajanos“ siužetas, tačiau kai kurie epizodai atskirai išplėtoti. „Ramčaritmanasas“ dažnai laikomas geriau perteikiąs „Ramajanos“ idėją ir emocinį krūvį, nors savo laiku ortodoksų kritikuotas kaip sugadinantis „Ramajanos“ tekstą. Tulsidaso kūrinyje pabrėžiama Ramos visagalystė ir dieviškumas, skatinamas atsidavimas Ramai ir kliovimasis jo dieviškąja malone išsivadavimo kelyje.

Tulsidasas šiuo kūriniu padėjo pagrindus hindi literatūrai ir paskatino kitus autorius kurti šnekamąja kalba.

Kūrinys sudarytas iš 7 dalių, atliekamas *čaupai* ketureiliais, atskirtais *doha* dvieilių.

## Šaltiniai
Kululu

**Kululu** () – pusiau žmogaus, pusiau žuvies pavidalo būtybė Mesopotamijos mitologijoje. Vaizduota su žmogaus liemeniu, rankomis bei galva, o apatinė kūno dalis vaizduota žuvies pavidalo (įskaitant uodegą). Kululu šias būtybes vadino asirai. Kai kada Kululu buvo siejami su vandenų dievu Ea (Enkiu) ir laikomi Apsu būtybėmis.

Drauge su Girtablulu ir Urmahlulu sudarė panašių pusiau žmogaus, pusiau gyvūno pavidalo būtybių grupę. Kululu ir kitų panašių būtybių atvaizdai atliko apsauginę funkciją. Asirijos imperijos laikais būta tiek monumentalių Kululu skulptūrų (rūmuose ir šventyklose), tiek nedidelių statulėlių.

Mesopotamijos mene tokios būtybės pradėtos vaizduoti Senosios Babilonijos karalystės laikotarpiu. Ilgainiui Kululu mene imta vaizduoti rečiau, o Vidurinės Asirijos karalystės laikotarpiu, kaip manoma, Kululu galėjo išstumti Urmahlulu. Visgi Naujosios Asirijos karalystės laikais Kululu vėl imta gausiai vaizduoti mene. Tokios būtybės dar buvo vaizduojamos ir Achemenidų bei Seleukidų laikais.

Kartais būtybė vaizduota ir pusiau moters pavidalo. Tokių būtybių sutinkama Senosios Babilonijos karalystės, Naujosios Asirijos karalystės ir Naujosios Babilonijos karalystės laikų mene. Teigiama, kad šios būtybės gali būti *kuliltu* (spėjama, reiškia „moteris-žuvis“).

Kosmogoniniame babiloniečių epe „Enuma Eliš“ Kululu – viena iš vienuolikos Tiamat sukurtų pabaisų. Kaip vienas iš demonų, minimas Šurpu užkalbėjimų rinkinio aštuntojoje lentelėje.

Teigiama, kad Kululu gali būti pusiau žmogaus, pusiau žuvies pavidalo būtybių, sutinkamų senovės graikų ir vėlesniame Europos mene, prototipas.

Oanas, minimas babiloniečių istoriko Beroso, manoma, paremtas Kululu vaizdiniu.

## Šaltiniai
Latvijos–Lietuvos valstybinė siena

**Latvijos–Lietuvos valstybinė siena** – tarpvalstybinė siena tarp Latvijos ir Lietuvos. Yra vidinė Europos Sąjungos (ES) ir Šengeno erdvės siena.

1921 m. pasirašyta 1921 m. Lietuvos-Latvijos sienos sutartis, pagal kurią Latvijai atiteko Aknysta ir Budbergio valsčius, Lietuvai – Palangos valsčius ir Rucavos valsčiaus dalis. 1993 m. sutartimi ši siena buvo atkurta pagal 1921 m. sutartį.

## Šaltiniai
Zorynskas

**Zorynskas** () arba ***Zorinskas*** () – miestas Ukrainos rytuose, Luhansko srityje, Perevalsko rajone, prie Lozovos upelio. Geležinkelio stotis prie Debalcevės–Luhansko linijos, praeina Znamenkos–Luhansko plentas. Kasamos akmens anglys.

## Istorija

1935 m. įkurta Nikanoro šachtos gyvenvietė. 1963 m. suteiktas miesto statusas ir Zorinsko pavadinimas. Nuo 2014 m. miestą valdo Lugansko Liaudies Respublika.

## Šaltiniai
Zujevka (Rusija)

**Zujevka** () – miestas Rusijoje, Kirovo srityje, 105 km į rytus nuo Kirovo, Čepcos kairiajame krante; rajono centras. Geležinkelio stotis prie Kirovo–Permės ruožo. Maisto (pieno, duonos, paukštininkystės) pramonė, mechaninės dirbtuvės, vagonų ir lokomotyvų depas.

## Istorija

Zujevka pradėjo kurtis 1898 m., tiesiant Permės–Kotlaso geležinkelį. Miesto statusas suteiktas 1944 m.

## Šaltiniai
Zujevka (reikšmės)

**Zujevka** gali reikšti šias gyvenvietes:
;Lietuvoje
* Zujevka – kaimas Molėtų raj.;
;Rusijoje
* Zujevka – miestas Kirovo sr.;
* Zujevka – kaimas Kaliningrado sr.;
* Zujevka – gyvenvietė Samaros sr.;
* Zujevka – kaimas Baškirijoje;
;Kazachstane
* Zujevka – kaimas Kostanajaus sr.;
;Ukrainoje
* Zujivka arba Zujevka – miesto tipo gyvenvietė Donecko sr.
Haoma

**Haoma** () – avestoje, zoroastrizmo sakraliniuose tekstuose aprašomas šventas augalas ir iš jo išgaunamas ritualinis gėrimas (enteogenas), taip pat dievybė, suteikianti nemirtingumą, vaisingumą, sveikatą. Tapatinamas su vedose aptinkamu soma.

Manoma, kad žodis *hoama* kilęs iš vedų kalbos žodžio *soma* () bei jo šaknies *su-* („sunkti“), ši toliau iš  („sultys, salėti“ iš etimologiškai atitinka ). Tiek pastarojo žodžio etimologija, tiek ritualo svarba leidžia manyti, kad bendra indoiranėnų kalba dabartiniame Irane ir šiaurės Indijoje kalbėję protėviai išpažino religiją, kuri atsirado anksčiau nei zoroastrizmas.

## Išnašos
Sol Invictus

**Sol Invictus** (iš lot. „Saulė nenugalimoji“) – vėlyvosios Romos imperijos dievybė, karių globėjas. Romos imperatorius Aurelianas 274 m. gruodžio 25 d. oficialiai įvedė valstybinį *Sol Invictus* kultą. Kiti imperatoriai po Aureliano taip pat tęsė šį kultą, kol jis galiausiai buvo panaikintas Konstantino, šiam atsivertus į krikščionybę. Iki 387 m. fiksuojami *Sol Invictus* įrašai, o šios dievybės pasekėjų būta iki pat V a.

*Sol Invictus* kultas galimai sinkretinės kilmės – į jį galėjo sutekėti tiek ankstyvųjų romėnų adoruotas dievas-Saulė (*Sol*), tiek iš Artimųjų Rytų romėnų perimtas ir III a. pr. garbintas Elagabalas. Mitraizme *Sol Invictus* buvo sutapatintas su Mitra. Pasak graikų istoriko Zosimo (VI a. pr.), Aurelianas *Sol Invictus* perėmė iš Mesopotamijos Šamašo, nes Romos Saulės šventykloje pastatė iš Palmyros pagrobtą Šamašo (Šamso) skulptūrą.

Imperatoriaus Aureliano giminė buvo Saulės (*Sol*) kulto sekėjai. Imperatoriui pasiekus ryškių pergalių Rytuose, jis reformavo Romos religinę hierarchiją ir iki tol žemesniuose ranguose buvusius saulės kunigus (*sacerdotes*) perkėlė į pontifikų rangą. Romos Agripos lauke jis pastatydino Saulės šventyklą ir Saulės garbei kas ketveri metai pradėjo rengti žaidynes. Imperatorius Konstantinas taip pat palaikė *Sol Invictus* kultą – kaldino monetas, statė savo biustus su *Sol Invictus* užrašu. Saulės dievo statulėlės pavaizduotos ant Konstantino arkos. 321 m. jis Saulės dievo garbei septintąją savaitės dieną pavadino „Saulės diena“ (*dies Solis*) ir paskelbė poilsio diena.

Romėnų kalendoriuje „354 m. chronografas“ užsimenama, kad gruodžio 25 d. švenčiama „nenugalimojo“ gimimo šventė (N·INVICTI·CM·XXX). Nuo XII a., o ypač XVIII–XIX a. paplito teorija, kad Kalėdos švenčiamos gruodžio 25 d. todėl, kad tą dieną romėnai šventė *Natalis Invicti* šventę. Kristus, ypač ankstyvajame romėnų mene, dažnai vaizduotas su saulės spindulių nimbu aplink galvą, todėl laikoma, kad jo paveikslo įtakai galėjo turėti *Sol Invictus* vaizdinys.

## Šaltiniai
Zulfakaras

**Zulfakaras** – perėja tarp Turkmėnijos–Chorasano ir Paropamizo kalnų, jungianti pietryčių Turkmėnistaną ir šiaurės vakarų Afganistaną. Ilgis – 14 km. Tarpekliu teka Harirudo (Tedženo) upė. Būdingas pusdykumių ir dykumų kraštovaizdis. Zulfakaras yra patogiausias kelias, jungiantis Irano kalnyną ir Vidurinės Azijos lygumas.

## Šaltiniai
Joninių sūris

**Joninių sūris** (), taip pat **kmynų sūris** (*ķimeņu siers*) – latviškoje virtuvėje populiarus rūgštaus pieno sūris su kmynais, tradiciškai ruošiamas ir valgomas per latviškas Jonines, švenčiamas vasaros saulėgrįžos metu. Šiais laikais sūris yra tapęs vienu iš latvių kultūros simbolių.

## Istorija
Joninių sūrio receptas buvo įtrauktas į pirmąją latvių kalba sukurtą kulinarijos knygą „Latviska pavāru grāmata; muižas pavāriem par mācību visādus kungu ēdienus gardi vārīt un sataisīt“ (1796).

2005 m. per kasmetinę Sūrio dieną Limbažiuose kmynų sūris buvo paskelbtas „Sūrių karaliumi“. 2014 m. „Sūrininkų klubas“ Maisto ir veterinarijos tarnybai pateikė paraišką įtraukti Joninių sūrį į Saugomų geografinių nuorodų registrą. 2015 m. Europos Komisija įrašė sūrį į šį registrą. Kelios sūrių gamintojos („Valmieras piens“, „Rankas piens“, „Lazdonas piensaimnieks“, „Straupe“, „Dundaga“, „Jaunpils pienotava“) tenkina garantuotų tradicinių gaminių kriterijus ir gali ženklinti savo produktus kaip Joninių sūrį.

## Gamyba
Sūriui pagaminti reikalingi pagrindiniai produktai yra varškė () ir šviežias pienas, taip pat gali būti naudojamos ir kitos sudedamosios dalys. Gaminys tradiciškai paskaninamas įdedant kmynų sėklų.

Nenugriebtas pienas kaitinamas iki užvirinamo, porcijomis įdedama varškės. Mišinys maišomas tol, kol pienas užvirs ir išsiskirs išrūgos. Išrūgos nupilamos, o sūrio masė išspaudžiama. Į šiltą masę dedamas išlydytas sviestas,  kiaušiniai, grietinė, druska, kmynai. Masė kaitinama ant silpnos ugnies, ji nuolat maišoma, kol susidaro vienoda konsistencija. Paruošta masė sudedama į formą ir atvėsinama. Paprastai sūris kelias dienas brandinamas vėsioje vietoje.

## Charakteristika
Joninių sūrio dydis turi būti nuo 8 iki 30 cm skersmens ir nuo 4 iki 6 cm storio, šviesiai gelsvos ar geltonos spalvos, ritinio formos, vienodai pasklidusiais kmynais, minkštos, tvirtos, šiek tiek grūdėtos konsistencijos. Leidžiamos įvairios tuštumos ir užpildymo formos. Pienišką sūrio aromatą papildo ryškus kmynų skonis. Druskos sūryje turėtų būti nuo 1,2 iki 1,8 %, riebalų kiekis sausojoje medžiagoje – ne didesnis kaip 30 %, o didžiausias vandens kiekis – 58 %.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Latviškas Joninių sūris . WorldRecipes.eu
* Sūrio gamyba, 12 min. *youtube.com*
Faravaharas

Faravaharas () – zoroastrizmo ir Irano simbolis. Spėjama, kad simbolis prigijo Achemenidų laikais, pastarasis buvo įkvėptas asirų sauliškojo dievo Ašūro. Jo reikšmė diskutuotina. Vieni teigia, jog jis vaizduoja Ahūrą Mazdą, kiti – aukštesniąją sielos dalį fravašį.

Centrinė figūra siejama su žmogaus siela, jos amžius byloja išmintį. Iškelta ranka siejama su gerais poelgiais, kitoje rankoje laikomas žiedas išreiškia tikėjimą dievu bei lemtimi. Apskritimas, juosiantis žmogaus kūną, išreiškia sielos nemirtingumą, taip pat gali byloti apie žmogaus poelgių pasekmes, dievišką nekintantį dėsnį. Sparnai išskirstyti trimis plunksnų eilėmis simbolizuoja geras mintis, žodžius, veiksmus, uodega atvirkščiai – blogas mintis, žodžius, veiksmus. Gyvatės simbolizuoja Ahūrą Mazdą bei Angrą Mainjų.

## Šaltiniai
Kabta

**Kabta** (d*kab-ta*, d*ka-ab-ta*, dTA*-gu-nû*, vėliau dTAxMI) – dievybė Mesopotamijos mitologijoje. Apie šią dievybę žinoma palyginti nedaug. Kabta paliudytas II bei I tūkst. pr. m. e. tekstuose bei antspauduose. Neretai gretinamas su deive Ninsiana, „raudonąja dangaus viešpate“, Veneros personifikacija. Pastaroji dievybė Weidner dievų sąraše įvardijama iškart po Kabtos.

Dievybė pirmąkart paliudyta Trečiosios Ūro dinastijos laikotarpiu. Kai kada šumeriškai įvardijamas *Maḫdianna* (užrašoma d*maḫ-di-an-na*, „dangaus didingasis“). Manoma, jog tai rodo Kabtą buvus astralinę dievybę, be to, paaiškina jo gretinimą su Ninsiana („žvaigždės Ištare“). Visgi dievų sąraše *[[An = Anum]]* esama pertrūkio, dėl kurio daugiau sužinoti neįmanoma, nėra aiški ir dievybės lytis. Britų istoriko Wilfred G. Lambert teigimu, Kabta buvo Ninsianos sutuoktinis. Panašu, kad tą patvirtina atspaudai iš Larsos, datuojami Larsos-Isino laikotarpiu. Žinoma keletas teoforinių asmenvardžių (Senosios Babilonijos karalystės bei Kasitų dinastijos laikų), kurių dėmuo yra Kabtos vardas (pvz., Nūr-Kabta, Amat-Kabta, Kabta-nasir bei Šu-Kabta).

Literatūroje Kabta neretai painiojamas su Kula, plytų dievu. Manoma, jog taip yra dėl to, kad šumerologo Samuel Noah Kramer veikale „Šumerų mitologija“ (*Sumerian Mythology*) pateikta neteisingai suprasta 337-oji pasakojimo „Enkis ir pasaulio tvarka“ eilutė. Visgi W. G. Lambert dėl šios klaidos kaltino vokiečių asirologą Dietz Otto.

## Šaltiniai
Lampungai

**Lampungai** (arba *lampongai, abungai*; *Ulun Lampung*) – Azijos tauta, gyvenanti Indonezijoje, Sumatros salos pietuose, Lampungo provincijoje. Populiacija – apie 1,5 mln. žmonių. Vartoja lampungų kalbą, priklausančią malajų–polineziečių kalboms, taip pat daugelis moka indonezietiškai. Tikintieji – musulmonai sunitai.

Lampungai į dabar gyvenamas vietas atsikraustė ~XV a. iš pietų Sumatros vakarinės dalies kalnynų. Lampungų kultūroje ryškų pėdsaką paliko ilgalaikiai ryšiai su pubianais, pietų Sumatros čiabuviais, pamingirais, maringajamais, išeiviais iš vidurio Sumatros ir Javos, Lampunge gyvenančiais javiečiais ir sundais. Medžiaginė lampungų kultūra artima malajams. Madžapahito laikais buvo paveikti hinduizmo, turėjo savo raštą.

Verčiasi kapline ir ariamąja žemdirbyste (augina ryžius, pipirus), vietomis žvejyba, laiko buivolus, smulkius galvijus, ožkas, naminius paukščius. Nuolatines gyvenvietes juosia sezoninės pašiūrės. Tradicinis būstas karkasinis-stulpinis, stačiakampis, statomas ant polių, su balno pavidalo stogu, juosiamas atviros verandos. Kiekviename kaime yra bendruomenės namai (iki 500 m² ploto).

Lampungai skirstosi į 19 lokalinių genčių (*buvei*), susidedančių iš patrilinijinių giminių (*suku*), vadovaujamų vadų (*penimbang*) ir sudarančių kaimo gentinius segmentus (*ti-uh*). Būta vergovės, galvų medžioklės papročio. Santuoka patrilokalinė, būta levirato, poligamijos. Yra iniciacinių apeigų, potlačo elementų.

## Šaltiniai
Povilas Gaidelionis

**Povilas Gaidelionis** (1870 m. Buiviškiuose (Saločių valsčius, Novoaleksandrovsko (Zarasų) apskritis, Rusijos imperija) – 1935 m. liepos 1 d. Kaune) – Lietuvos pedagogas ir visuomenės veikėjas, redaktorius.

## Biografija
Mokėsi Panevėžio realinėje ir Mintaujos gimnazijose. Pastarojoje mokykloje įsteigė lietuvių gimnazistų „Kūdikio“ draugiją ir jai vadovavo. Sankt Peterburgo technologijos institute studijavo tiksliuosius mokslus ir chemiją, bet diplomo neįgijo. 

1900 m. atvyko į Vilnių ir kurį laiką dirbo Žemės banke. 1904 m. įstojo į Lietuvių šelpimosi draugovę, 1905 m. – į „Vilniau kanklių“ draugiją, 1906 m. – į atkurtą „Žiburėlio“ draugiją. Nuo 1907 m. priklausė Lietuvių mokslo draugijai, tais pačiais metais Antanas Smetona pakvietė jį dirbti „Vilties“ redakcijon. Nuo 1909 m. dalyvavo Lietuvių kultūros draugijos „Rūta“ ir Lietuvių artistų sąjungos veikloje, vaidino scenoje. Priimtas į Lietuvių demokratų partiją, 1905 m. buvo išrinktas į jos Centro Komitetą. 1906–1907 m. buvo šios partijos organo „Lietuvos ūkininkas“ atsakinguoju redaktoriumi. 1922 m. redagavo laikraštį „Vilnietis“.   

1915 m. kartu su kitais visuomenės veikėjais Jonu Basanavičiumi ir Mykolu Biržiška mieste įsteigė aukštesniąją mokyklą, pavadintą *J. Basanavičiaus, M. Biržiškos ir P. Gaidelionio lietuvių gimnazijos kurso pamokos* (1918 m. ji buvo pervadinta „Pirmąja Vilniaus vyrų gimnazija“, dabar tai – Vilniaus Vytauto Didžiojo gimnazija). Iki 1931 m. joje dėstė lietuvių kalbą, geografiją ir fiziką.      

Vėliau dėl aukštosios mokyklos diplomo stokos buvo atleistas, persikėlė gyventi į Lietuvos respublikos laikinąją sostinę Kauną ir Švietimo ministerijoje buvo priimtas aukštųjų mokyklų inspektoriumi. Pablogėjus sveikatai, išėjo į pensiją.

## Šaltiniai
* Gaidelionis, Povilas // Nastazija Kairiūkštytė, Alma Gudonytė. *Lietuvybės kovų verpetuose* – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009; psl. 90–91
Bašmu

**Bašmu** – gyvatės pavidalo būtybė Mesopotamijos mitologijoje. Vaizduota su dviem ragais ant galvos.

Raguotoji gyvatė buvo dievo Ningišzidos simbolis. Lagašo valdovo (ensio) Gudėjos cilindriniame antspaude pavaizduotas Ningišzida (Gudėjos asmeninis dievas), iš už kurio pečių kyšo po raguotą gyvatę. Kasitų dinastijos laikais tokia būtybė vaizduota ant *[[kudurru]]* akmenų. Naujosios Asirijos karalystės laikotarpiu Bašmu vaizduota antspauduose, o jos statulėlės atliko apsauginę funkciją.

Bašmu vaidmuo mitologijoje nėra aiškus. Kosmogoniniame babiloniečių epe „Enuma Eliš“ Bašmu – viena iš vienuolikos Tiamat sukurtų pabaisų.

Bašmu yra akadiškasis šios būtybės vardas. Šumerų kalba ji vadinta *muš-ša-tur*. Akadų kalba *bašmu* buvo vadinama ir raguota gyvatė su dviem kojomis, tačiau šumerų kalba ši būtybė vadinta *ušum*. Dar vadinta *ušumgallu* (). Manoma, kad tai gali būti skirtingos būtybės arba skirtingi ikonografiniai tipai.

## Šaltiniai
Žemės bankas

**Žemės bankas** – tarpukariu Lietuvoje veikęs bankas, teikęs paskolas žemės ūkiui.

## Istorija
Banko, užsiimančio Lietuvos žemės ūkio ir naujakurių kreditavimu, įsteigimas pradėtas planuoti dar 1916 m. Lietuvių inteligentų grupė išvyko į JAV rinkti aukas Žemės bankui įsteigti. Iki 1919 m. surinkta  suma, tačiau dėl infliacijos ji nuvertėjo ir pinigų banko steigimui nebeužteko.

1924 m. balandžio 15 d. buvo priimtas Žemės banko įstatymas. Pagal šį įstatymą bankas buvo akcinis, nustatytas 5 mln. litų akcinis kapitalas (vėliau padidintas iki 50 mln. litų). Akcijos platintos laisvai, iš pradžių jų išplatinta virš , kurių 99 % gavo Žemės ūkio ministerija, tad Žemės banke kapitalu dominavo vyriausybė, kuri drauge su Prezidentu priimdavo svarbiausius banko sprendimus. Steigiamasis Žemės banko akcininkų susirinkimas įvyko birželio 23 d., bankas pradėjo savo veiklą liepos 21 d. Per visą banko egzistavimo laiką jo pagrindinį kapitalą – 50 mln. litų – sudarė , kiekviena jų  vertės.

1930 m. Žemės banko įstatyme padaryti pakeitimai, banką pavertę ilgalaikio kreditavimo banku. Iki tol paskolas ūkininkams, žemės ūkio kooperatyvams ir naujakuriams teikęs bankas nuo 1930 m. kreditavo ir miestų namų statybas, žemės ūkiu paremtą pramonę ir prekybą, savivaldybes. Pakeitimais taip pat sugriežtintos kreditų išdavimo sąlygos.

Du trečdalius teiktų paskolų sudarė žemės ūkio paskolos, 10 % – paskolos naujakuriams. Pirmenybė teikta naujakurių bei nukentėjusių nuo gaisrų ar naminių gyvulių ligų paraiškoms. Naujakuriams kreditai teikti lengvatinėmis sąlygomis. Nukentėję nuo stichinių nelaimių buvo atleidžiami nuo delspinigių mokėjimo. Per visą banko veiklos laikotarpį paskolos suteiktos beveik . Didžiosios depresijos metais sumažėjo skolinimo tempas, sugriežtintos kreditų išdavimo sąlygos, tačiau skolinimo tempas vėl išaugo 1938 m.

## Valdytojai

## Žemės banko rūmai

Žemės banko rūmuose Kaune, K. Donelaičio g. 73 šiuo metu įsikūrę KTU centriniai rūmai.. Pastatas nuo 1992 m. įrašytas į LR Kultūros vertybių registrą. Suprojektuotas 1933 m., pastatytas 1935 m.; autoriai: architektas Karolis Reisonas, inžinierius Pranas Markūnas, skulptorius Bernardas Bučas. Rūmų rytų korpuso I ir IV aukšte iki II pasaulinio karo buvo įsikūrusi Lietuvos Respublikos užsienio reikalų ministerija. Pokario metais pastatas perduotas Kauno universitetui, nuo 1951 m. priklausė Politechnikos institutui.

Pastatas pusiau atviro tūrio, „U“ raidės formos plano. Jį sudaro pagrindinis šiaurės korpusas ir šoniniai rytų ir vakarų korpusai, sudarantys vidaus kiemą, 4 aukštų su mansarda, pusrūsiu ir rūsiu po vakarų korpusu. Pastatas santūrios architektūros, jame atsisakyta daugelio istorizmo bruožų, su Kauno modernizmui artimais architektūros elementais.

## Šaltiniai
The Art of Unix Programming

**The Art of Unix Programming** () – 2003 m. išleista Eric S. Raymond knyga apie Unix programavimo kultūrą ir istoriją nuo šios operacinės sistemos ankstyvųjų dienų 1969 m. iki 2003 m., knygos išleidimo. Autorius aiškina Unix sistemą, filosofiją, programas, nusistovėjusias tradicijas, metodus ir kultūrą, lygindamas su kitomis operacinėmis sistemomis bei jų programavimo kultūra: Windows, Linux bei kitomis. Taip pat prie knygos šiek tiek prisidėjo įvairūs kiti žymūs Unix kūrėjai ar programuotojai.

Šiuo metu knygos skaitmeninė versija platinama nemokamai pagal Creative Commons licenciją.
Kazys Radušis

**Kazys Radušis** (1891 m. kovo 6 d., Vilkaviškio apskritis – 1966 m.) – Lietuvos ekonomistas.

## Biografija
Baigė aukštuosius prekybos mokslus Berlyne. 1919 m. liepos 1 d. buvo tarp Kauno šaulių organizatorių, dirbo įvairiose šios organizacijos komisijose. Nuo 1920 m. dirbo įvairiuose bankuose Lietuvoje bei užsienyje. 1924 m. priimtas Ūkio banko valdybos nariu. 1925 m. rugsėjo 25 d. paskirtas Žemės banko valdytoju, juo išbuvo iki pat 1940 m., su pertrauka 1926–1927 m., kai buvo kairiųjų valdžios atstatydintas iš šių pareigų. Nuo 1926 m. dalyvavo draugijos Lietuvos ūkiui tirti komisijoje, skirtoje prekybinėms sutartims su užsieniu. 1929 m. sausio 1 d. pradėjo dėstyti Žemės ūkio akademijoje.

Dalyvavo steigiant ūkines organizacijas „Maistas“, „Lietuvos cukrus“, taip pat Lietuvos aeroklubą. Ilgą laiką dirbo Lietuvos draudimo draugijos valdyboje. Ekonominiais klausimais rašė „Lietuvos ūkyje“, „Lietuvoje“, „Wirtshaftliche Informationen“, „Tautos ūkyje“ ir k.t.

## Šaltiniai
Ėgiptė

**Ėgiptė** (, anksčiau **Vilkumiestas**, ) – kaimas Latvijoje, Daugpilio savivaldybės Medumo valsčiuje. Netoliese telkšo Laukesas, praeina Latvijos–Lietuvos valstybinė siena. Anksčiau kaime buvo pašto kelio Sankt Peterburgas–Varšuva stotis. Yra liuteronų bažnyčios griuvėsiai, kapinės.

## Šaltiniai
Gliese 422 b

**Gliese 422 b** – egzoplaneta raudonosios nykštukės Gliese 422 () sistemoje, kuri nuo Saulės sistemos nutolusi apie 41,3 šviesmečio. Gliese 422 b atrasta 2014 m. radialinių greičių metodu. Tai Neptūno tipo egzoplaneta. Planetos masė siekia apie 9,9 Žemės masės, o minimali galima planetos masė yra apie penkis kartus didesnė nei Žemės.

Planeta skrieja Gliese 422 žvaigždės gyvybės zonoje. Šioje sistemoje gyvybės zona tęsiasi nuo 0,11 iki 0,21 av. Gliese 422 b didysis pusašis yra 0,119 av, orbitinis periodas – 26,161 Žemės paros, o ekscentricitetas – 0,05.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*Gliese 422 b Exoplanet.eu egzoplanetų kataloge
Nacionalinis konventas

**Nacionalinis konventas** () – aukščiausioji Prancūzijos įstatymų leidžiamoji ir vykdomoji institucija. Įkurta 1792 m. rugsėjo 20 d. per Prancūzijos revoliuciją. Veikė iki 1795 m. spalio 26 d., kai jį pakeitė Direktorija.

Nacionalinis konventas turėjo tiek įstatymų leidžiamąją, tiek ir vykdomąją, iš dalies ir teisminę valdžią, jo valdžios neribojo jokie įstatymai.

## Istorija
Rinkimus į Nacionalinį konventą, kuris turėjo sudaryti naują konstituciją, paskelbė Įstatymų leidžiamasis susirinkimas 1792 m. rugpjūčio 10 d. Rinkėjams galiojo amžiaus cenzas (bent 25 m., vėliau pakeista į bent 21 m.), sėslumo cenzas (bent 1 m.), jie turėjo gyventi iš savo darbo.

Pirmasis posėdis įvyko 1792 m. rugsėjo 20 d. Rugsėjo 21 d. Konventas panaikino monarchiją ir paskelbė Prancūziją respublika. Rugsėjo 22 d. buvo paskelbta, kad dokumentai nuo tol bus datuojami nuo pirmųjų Prancūzijos Respublikos metų (*l’an premier de la République française*).

1793 m. sausio 16 d. Konventas, reikalaujant montanjarams, paskelbė karaliui Liudvikui XVI mirties bausmę už valstybės išdavystę. Sausio 21 d. karalius buvo giljotinuotas Revoliucijos (dab. Santarvės) aikštėje Paryžiuje.

1793 m. balandžio 6 d. Nacionalinis konventas įkūrė Visuomenės gelbėjimo komitetą.

Nacionalinis konventas baigė darbą 1795 m. spalio 26 d., kai įsigaliojo 1795 m. Prancūzijos Konstitucija.

## Išnašos

## Išorinės nuorodos
WASP-104b

**WASP-104b** – karštojo Jupiterio tipo egzoplaneta, skriejanti apie WASP-104 žvaigždę. WASP-104 sistema yra Liūto žvaigždyne, nuo Saulės sistemos nutolusi apie 466 šviesmečius. WASP-104b – viena iš tamsiausių atrastų egzoplanetų. Planeta aptikta tranzitų metodu.

## Charakteristika
2018 m. Kilio universitete atlikto tyrimo duomenimis, tanki planetos atmosfera, sudaryta iš natrio bei kalio, gali sugerti daugiau nei 97 % ją pasiekiančios šviesos. Kornelio universiteto bibliotekos paskelbtame pranešime egzoplaneta apibūdinama kaip „tamsesnė už medžio anglį“ ir „viena mažiausiai šviesos atspindinčių iki šiol atrastų planetų“. Tamsesnės, manoma, tėra egzoplanetos TrES-2b bei WASP-12b. Šiuo atžvilgiu į WASP-104b panaši WASP-12b sugeria 94 % ją pasiekiančios šviesos.

WASP-104b dydis artimas Jupiterio dydžiui: planetos masė bei spindulys yra atitinkamai 1,272 ir 1,137 karto didesni nei Jupiterio. Tai dujinė milžinė, 12,5 karto masyvesnė už Žemę, jos tankis nedidelis.

WASP-104b kol kas yra vienintelė WASP-104 žvaigždės sistemoje atrasta egzoplaneta. Šios G8 spektrinio tipo žvaigždės amžius siekia 3 milijardus metų. WASP-104b orbitos periodas – 1,8 paros, o orbitos spindulys – 0,02918 av.

## Šaltiniai
Fraser Patrick

**Fraser Patrick** (g. 1985 m. lapkričio 8 d. Glazge) – škotų profesionalus snukerio žaidėjas, užimantis 103 vietą pasauliniame reitinge. Nuo 2007 m. yra tarp geriausių pasaulio žaidėjų. Jis turi 16 šimtinių serijų, didžiausias breikas – 139. Kol kas jo didžiausias karjeros pasiekimas yra aštuntfinalis. 2017 m. iškrito iš turo, bet 2019 m. gegužę vėl sugrįžo.

## Išnašos
Čerkez Košas

**Čerkez Košas** () – kalnas Kryme, pietrytinėje Babugan Jailos masyvo dalyje. Aukštis – 1395 m.

Kalno forma primena piramidę.

## Nuorodos
Крым. Географические названия
Kamamberas

**Kamamberas** () – drėgnas ir minkštas karvės pieno sūris. Pirmą kartą pagamintas XVIII amžiaus pabaigoje Kamambere, Normandijoje, šiaurės Prancūzijoje. Savo konsistencija ir skoniu primena Bri sūrį, kildinamą iš Bri regiono Prancūzijoje.

## Gaminimas
Pirmasis kamamberas buvo pagamintas iš nepasterizuoto pieno, šios tradicijos laikomasi iki šiol, nors daugelis šiuolaikinių sūrių gamintojų naudoja pasterizuotą pieną saugos, normų laikymosi ar patogumo sumetimais. 

Sūris gaminamas įšildžius karvės pieną pasėjant mezofilines bakterijas, paskui pridedant šliužo fermento ir leidžiant mišiniui koaguliuoti. Tada gauta varškė supjaustoma maždaug 1 cm dydžio kubeliais, pasūdoma ir perpilama į mažas cilindro formos formas. Formos kas šešias – dvylika valandų yra pasukamos, kad išrūgos tolygiai nutekėtų iš supjaustytos varškės; po 48 valandų kiekvienoje formoje susidaro plokščia cilindro formos kieto sūrio masė, paprastai sverianti 250 g. Tada ant kiekvieno sūrio paviršiaus purškiama *[[Penicillium camemberti]]* pelėsio suspensija, o sūriai paliekami brandinti mažiausiai tris savaites. Dėl šios savybės sūris pasižymi savita žydinčia, valgoma žieve ir kremine vidine tekstūra. Kai sūriai yra pakankamai subrendę, jie įvyniojami į popierių ir dedami į medines dėžes transportavimui.

## Šaltiniai
Mei Xiwen

**Mėjus Sivenas** (; g. 1982 m. spalio 8 d.) – Kinijos profesionalus snukerio žaidėjas. Jis yra buvęs 55 pasaulio numeris ir dviejų reitinginių turnyrų ketvirtfinalio dalyvis. Mėjus pradėjo savo karjerą 2009 m., bet po prasto sezono iškrito iš pagrindinio turo. Vėl tapti profesionalu jam pavyko tik 2016 m.

Pirmą karjeros ketvirtfinalį Kinijos čempionate Mėjus pasiekė 2017 m. Įsimintiniausią karjeros pergalę jis iškovojo 2019 m. „English Open“ turnyre, kai aštuntfinalyje rezultatu 4-3 netikėtai palaužė Ronnie O'Sullivan. Po to ketvirtfinalyje Mėjus susitiko su Marku Selbiu ir pirmavo 3-0, bet Selbis įjungė aukštesnę pavarą ir laimėjo varžybas 5-3. Tai buvo pirmas Mėjaus karjeros reitinginis ketvirtfinalis, jam būnant 37 metų amžiaus. Turi 31 šimtinę seriją, o didžiausias breikas yra 140. Prasidėjus COVID-19 pandemijai išvyko į Kiniją ir nuo to laiko nežaidė.

## Išnašos
Pietų žemaičių patarmė

**Pietų žemaičių patarmė** (arba *dūnininkų tarmė*) – žemaičių pietinė patarmė, vartojama pietų ir pietryčių Žemaitijoje.

## Arealas

Pietų žemaičių patarmė skiriama į dvi šnektas:
* varniškių šnekta – apima juostą nuo Kuršėnų per Užventį, Varnius, Laukuvą, Kaltinėnus, Šilalę iki Švėkšnos ir Žemaičių Naumiesčio.
* raseiniškių šnekta – apima pietryčių Žemaitiją (Kražiai, Kelmė, Kurtuvėnai, Tytuvėnai, Raseiniai, Eržvilkas, Skaudvilė, Tauragė, Vainutas)

## Fonetinės ypatybės
* Bendrinės kalbos dvibalsiai ***ie, uo*** pietų žemaičių tarmėje virsta ***y, ū*** (kai kurių kalbininkų nuomone – diftongoidais *y<sup>i</sup>*, *ū<sup>u</sup>*, tik jų antrieji dėmenys silpnai girdimi), pvz., [p’í·ns] ‘pienas’, [dú·na] ‘duona’).
* Raseiniškiai mišriuosius dvigarsius ***am, an, em, en*** išlaiko nepakitusius (*samtis, langs, penkc, temps*), o varniškiai kaip ir dounininkai keičia į *ọm, ọn, ẹn*, o kai kur – į *um, un* (Kuršėnai, Šaukėnai, Užventis) arba *im, in* (Girdiškė, Karklėnai, Užventis); pvz., *sọmtis/sumtis*, *lọngs, lungs*, *tėm(p)s, tims*, *pėnkc, pinkc*.
* Vietomis pietų žemaičių patarmėje būdinga priegaidę išdalinti per abu dvibalsio arba dvigarsio dėmenis – *lãũkas*, *vaikãi̇̃*, *matẽĩ*, *vĩl̃kas*.

## Istorija
Pietų žemaičių patarmės bruožų randama M. Mažvydo „Katekizme“: pvz., *duk* ‘duok’, *menu* ‘mėnuo’, *kuri* ‘kurie’.

## Šaltiniai
Zeepipe dujotiekis

**Zeepipe dujotiekis** – magistralinių dujotiekių jungtis tarp Norvegijos ir Belgijos.

Dujotiekio tiesimo darbai nuo Briugės jūrų uosto Belgijoje iki Onės salos užbaigti 1993 m.

1996 m. ir 1997 m. dujotiekio pajėgumai išplėsti iki 67,2 mlrd. kub. m per metus.

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Nemo Link

**Nemo Link** – tarpvalstybinė elektros jungtis tarp Belgijos ir Jungtinės Karalystės. 

## Istorija
2015 m. 500 milijonų € vertės kontraktas pasiūlytas Siemens AG kompanijai. 2018 m. DeepOcean pagamino pagrindinį grandies kabelį. 2019 m. sausio 31 d. jungtis pradėjo veikti visu pajėgumu.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Maurušaičiai

**Maurušaičiai** (, nuo 1928 m. *Grenzfelde*) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, Lietuvos pasienyje, 19 km į rytus nuo Pilkalnio, 4 km į pietvakarius nuo Kudirkos Naumiesčio, Širvintos kairiajame krante.

## Istorija

Minimas nuo 1650 m. Istoriniai pavadinimo rašybos variantai: *Mauritzschayten*, *Noritzschatschen*, *Mauritzatschen*, *Mauruschatschen*. 1785 m. buvo karališkasis valstiečių kaimas su 10 ugniakurų, 1822 m. – valstiečių kaimas su 32 gyventojais. 1847 m. kaime buvo 13 gyvenamųjų pastatų ir 95 gyventojai. 1723–1818 m. priklausė Įsruties apskrities Diržkiemio domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Širvintos valsčiui. Tikintieji priklausė Širvintos evangelikų liuteronų parapijai. 1928 m. prie kaimo prijungta Samalukų dvaro apygarda. 1937 m. kasant griovį netoli upės, 2,8 m gylyje rastas 58 cm ilgio kirvis iš šiaurės elnio rago, datuojamas ~8500 m. pr. m. e.

Po Antrojo pasaulinio karo išnyko. Nuo 2008 m. kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietei.

## Gyventojai

Be to, Samalukų dvare 1905 m. buvo 54, 1910 m. – 47 gyventojai.

## Šaltiniai
Kepler-440b

**Kepler-440b** (dar žymima **KOI-4087.01**) – egzoplaneta, skriejanti apie Kepler-440 žvaigždę, nuo Saulės sistemos nutolusią apie 851 šviesmetį. Planeta atrasta NASA Kepler kosminiu teleskopu, taikant tranzitų metodą. Apie planetos atradimą NASA pranešė 2015 m. sausio 6 d.

Kepler-440b yra vadinamoji superžemė, jos spindulys yra 1,86 karto didesnis nei Žemės. Ši egzoplaneta yra 4,12 karto masyvesnė už Žemę, jos orbitos spindulys – 0,242 av, o ekscentricitetas – 0,34. Apie savo žvaigždę planeta apskrieja per 101,1 paros. Teigiama, kad planeta gali turėti uolėtą paviršių.

Kepler-440 yra K spektrinės klasės žvaigždė. Jos masė siekia 0,57 Saulės masės, o spindulys – 0,56 Saulės spindulio. Nurodoma, kad planeta patenka į Kepler-440 sistemos gyvybės zoną, tad jos paviršiuje gali būti skysto vandens.

## Šaltiniai
Samalukai

**Samalukai** (, nuo 1928 m. *Grenzfelde*) – buvęs palivarkas, dvaras Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, Lietuvos pasienyje, 20 km į rytus nuo Pilkalnio, 3 km į pietvakarius nuo Kudirkos Naumiesčio, Širvintos kairiajame krante.

## Istorija

Minimas nuo 1580 m. Istoriniai pavadinimo rašybos variantai: *Sammallokaytes*, *Sammullokaytis*, *Samulucken*, *Samalugken*, *Szamolucken*, *Samalucken*, *Samolucken*. 1785 m. buvo du karališkųjų valstiečių ūkiai, 1823 m. – palivarkas su 15 gyventojų. 1847 m. palivarke buvo 1 gyvenamasis pastatas ir 15 gyventojų. 1723–1818 m. priklausė Įsruties apskrities Diržkiemio domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Širvintos valsčiui. Tikintieji priklausė Širvintos evangelikų liuteronų parapijai. XIX a. pabaigoje prie dvaro buvo plytinė. 1928 m. Samalukų dvaro apygarda prijungta prie Maurušaičių kaimo.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Bri

**Bri** () – minkštas karvės pieno sūris iš Prancūzijos, pavadintas pagal regioną šalies šiaurėje. Sūris pasižymi minkštu geltonu vidumi, o kraštai padengti pelėsiu. Kraštai valgomi ir būna įvairių skonių, priklausomai nuo paruošimo būdo ir naudojamų prieskonių.

Bri skoniu ir išvaizda sūris panašus į kito Prancūzijos regiono sūrį Kamamberą.

Sūris gaminamas į pieną įdedant šliužo fermentą ir masę šildant iki 37 °C laipsnių temperatūros ir sudedant į specialias formas. 20 cm dydžio formose sūrio masė sudedama keliais plonais sluoksniais ir džiovinama apie 18 valandų. Po to sūris išimamas iš formų, pasūdomas, pridedama sūrio ruošimo kultūros grybų ir laikoma 4–5 savaites specialioje aplinkoje.

Jei sūris laikomas ilgiau, iki kelių mėnesių per metus, jis tampa kietesnis, tamsesnis, stipresnio skonio. Toks sūrio variantas prancūziškai vadinamas *Brie Noir* (juodasis Bri). Toks sūris prancūzų mėgstamas valgyti pamirkius juodoje kavoje pusryčiams.

Kai kurie bri sūriai būna rūkyti.

Bri sūris yra puikus proteinų šaltinis (porcijoje gali būti apie 5–6 gramus proteinų), taip pat sūryje gausu vitaminų B12 ir B2.

## Šaltiniai
Tiril Eckhoff

**Tiril Kampenhaug Ekhof** (, g. 1990 m. gegužės 21 d. Berume, Norvegijoje) – norvegų biatlonininkė, dukart olimpinė čempionė mišrioje estafetėje, daugkartinė pasaulio čempionė, 2020–2021 m. pasaulio taurės laimėtoja.

## Asmeninis gyvenimas

Užaugo sportininkų šeimoje. Tiril brolis Stianas Ekhofas () – buvęs norvegų biatlonininkas, pasaulio čempionas, vyresnė sesuo Kaja – buvusi biatlonininkė. Baigusi Norvegijos Mokslo ir technologijos universitetą Trondheime. Laisvalaikiu mėgsta megzti, savo pomėgį pavertusi verslu – turi nedidelę, bendrą įmonę, gaminančią vilnonius megztinius ir sukneles mažmeninei prekybai.

## Karjera
Norvegijos rinktinėje nuo 2008 m. Nuo 2008 iki 2013 m. dalyvavo jaunių ir jaunimo čempionatuose, IBU taurėje. 2011 m. debiutavo pasaulio taurės varžybose, tačiau įskaitinių taškų neiškovojo. 2012–2013 m. sezone iškovojo savo pirmąjį pasaulio taurės medalį – buvo trečia estafetėje Sočyje, o 2013–2014 m. sezone iškovojo pirmąjį medalį asmeninėse rungtyse – buvo trečia persekiojimo lenktynėse Ansi. 2014 m. Sočyje debiutavo olimpinėse žaidynėse, tapo čempione mišrioje estafetėje, užėmė trečią vietą estafetėje ir masinio starto lenktynėse. 2014–2015 m. sezone sprinte Estešunde iškovojo savo pirmąją pasaulio taurės pergalę. 2015 m. debiutavo pasaulio čempionate Kontiolahtyje, buvo trečia mišrioje estafetėje. 2016 m. Holmenkolene (Osle) tapo pasaulio čempione sprinte ir estafetėje.

2019–2020 m. sezone buvo antra bendroje pasaulio taurės įskaitoje, pirma persekiojimo rungtyje. Sezono metu iškovojo 7 pergales asmeninėse rungtyse ir 7 pergales estafetėse. 2020–2021 m. sezone tapo nugalėtoja bendroje įskaitoje, sprinto ir persekiojimo rungtyse, iškovojo 13 pergalių asmeninėse rungtyse ir 4 pergales estafetėse. Sėkmingai pasirodė ir 2021 m. pasaulio čempionate Pokljukoje: iškovojo medalius šešiose iš septynių rungčių, iš jų 4 – aukso.

2022–2023 m. sezoną praleido, dėl sveikatos problemų nesugebėjo pasiekti geros sportinės formos. Sezono pabaigoje paskelbė apie karjeros pabaigą.

## Pasiekimai
Lentelės sudarytos pagal Tarptautinės biatlono sąjungos statistinius duomenis.

### Olimpinės žaidynės

### Pasaulio čempionatai

:**Vienetų mišri estafetė pasaulio čempionatų programoje nuo 2019 m.*
:***Žiemos olimpinių žaidynių metais pasaulio čempionatai nerengiami.*

### Pasaulio taurė

### Asmeninės prizinės vietos

:**[[Biatlono pasaulio taurė|Pasaulio taurės]], [[Biatlono pasaulio čempionatas|Pasaulio čempionatų]] ir [[Žiemos olimpinės žaidynės|Olimpinių žaidynių]] rezultatai.*
:***Lentelių duomenys atnaujinti 2022-03-20.*

## Išnašos

## Šaltiniai
* Tiril Eckhoff, IBU Datacenter, angl.
* Tiril Eckhoff, The Biathlon Family, IBU, angl.
Interconnector dujotiekis

**Interconnector dujotiekis** – magistralinių dujotiekių jungtis tarp Jungtinės Karalystės ir Belgijos.

Dujotiekio tiesimo darbai nuo Briugės jūrų uosto Belgijoje iki Baktono gamtinių dujų terminalo prasidėjo 1996 m.

2007 m. dujotiekio pajėgumai išplėsti iki 25,5 mlrd. kub. m per metus.

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Pyragiai (Pilkalnis)

**Pyragiai** (, nuo 1938 m. *Nicklashagen*) – buvęs kaimas ir valsčiaus centras Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 16 km į rytus nuo Pilkalnio, 24 km į pietryčius nuo Lazdynų, abipus Vorupės.

## Istorija

Minimi nuo 1625 m. Istoriniai pavadinimo rašybos variantai: *Piragnicken*, *Pieraggen*, *Pyraggen*, *Piraggen*. 1785 m. buvo mišrusis kaimas su 14 ugniakurų, 1823 m. – mišrusis kaimas su 120 gyventojų. 1854 m. kaime buvo 18 gyvenamųjų pastatų ir 170 gyventojų. 1723–1818 m. priklausė Įsruties apskrities Diržkiemio domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Pyragių valsčiui. Tikintieji priklausė Širvintos evangelikų liuteronų parapijai. XIX a. viduryje šiauriau kaimo nutiestas Pilkalnio–Širvintos plentas. Kaimo centrinės dalies sodybos buvo kompaktiškai išsidėsčiusios abipus Vorupės, prie Vėžupės ar Vėžupėlės žiočių. Kaime buvo mokykla, pieninė, garo malūnas.

Po Antrojo pasaulinio karo išnyko. Nuo 2008 m. kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietei.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Barzdai (Pilkalnis)

**Barzdai** () – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 16 km į šiaurės rytus nuo Pilkalnio, 23 km į pietryčius nuo Lazdynų.

## Istorija

XVIII ir XIX a. minimi ir *Padambrucken* pavadinimu. 1785 m. buvo šatulinių kulmiškių kaimas su 11 ugniakurų, 1821 m. – šatulinių kulmiškių kaimas su 44 gyventojais. 1846 m. Barzduose buvo 12 gyvenamųjų pastatų ir 80 gyventojų. Iki 1818 m. priklausė Įsruties apskrities Diržkiemio domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Pyragių valsčiui. Tikintieji priklausė Širvintos evangelikų liuteronų parapijai. 1901 m. šiauriau kaimo nutiestas siaurasis geležinkelis, artimiausia stotelė – už 1,8 km Lindikuose.

Po Antrojo pasaulinio karo išnyko. Nuo 2008 m. kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietei.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Lindikai (reikšmės)

**Lindikais** vadinami:

* kaimas Pagėgių savivaldybėje;
* buv. kaimas Kauno rajone;
* buvusi gyvenvietė Rytų Prūsijos Tilžės-Ragainės apskrityje;
* buvusi gyvenvietė Rytų Prūsijos Pilkalnio apskrityje.
WASP-121b

**WASP-121b** – egzoplaneta, skriejanti apie WASP-121 žvaigždę. Tai pirmoji egzoplaneta, kurios stratosferoje (t. y. atmosferos sluoksnyje, kuriame temperatūra kyla didėjant aukščiui) aptikta vandens. WASP-121 sistema yra Laivagalio žvaigždyne,  nuo Saulės sistemos nutolusi apie 850 šviesmečių. Planeta aptikta tranzitų metodu, apie jos atradimą pranešta 2016 m.

## Charakteristika

WASP-121b yra karštojo Jupiterio tipo egzoplaneta. Jos masė ir spindulys yra atitinkamai 1,18 ir 1,81 karto didesni už Jupiterio. Apie savo žvaigždę, priklausančią F spektrinei klasei, planeta apskrieja per 1,27 paros. Planetos didysis pusašis yra 0,02544 (± 0,0005) av, o ekscentricitetas – 0,02 (± 0,015).

Planetos atmosferoje aptikta vandens molekulių, taip pat titano ir vanadžio oksidų egzistavimo požymių. Viršutinis planetos atmosferos sluoksnis įkaista iki 2500 °C (temperatūra aukštesnė nei kai kurių metalų virimo temperatūra). Hablo kosminiu teleskopu atlikti stebėjimai parodė, kad iš planetos atmosferos į kosminę erdvę veržiasi magnio ir geležies dujos.

## Šaltiniai