open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Totonakų kalbos

**Totonakų kalbos** – indėnų kalbų šeima, kurios kalbos vartojamos pietinėje Meksikoje (Verakruso, Pueblos, Hidalgo valstijose). Šiomis kalbomis kalba totonakai ir tepehvai. Manoma, kad iki Meksikos užkariavimo šios kalbos vartotos visoje Meksikos įlankos pakrantėje.

Totonakų kalbos turi panašumų su kitomis Mezoamerikos kalbomis, bet jų giminystė nenustatyta. Totonkų kalbos galimai giminiškos su michių-sokių kalbomis ir nūnai išnykusia, Luizianoje vartota čitimačų kalba (totosokų kalbų hipotezė).

## Kalbos

Žinoma 10-12 totonakų kalbų (neaiškus kalbos ir tarmės santykis):
* Huehuetlos tepehvų [tee] – ~3000 žm. (1982 m.)
* Pisafloreso tepehvų [tpp] – ~4000 žm. (1990 m.)
* Tlačičilko tepehvų [tpt] – ~3000 žm. (1990 m.)
* Papantlos totonakų [top] – ~80 000 žm. (1982 m.)
* Aukštumų (Kojutlos) totonakų [toc, tos] – ~120 000 žm. (1982 m.)
* Filomeno Matos totonakų [tlp] – ~15 000 žm. (2002 m.)
* Šikotepeko (Apapantiljos) totonakų [too] – ~3000 žm. (2002 m.)
* Osomatlano (vakarų) totonakų [tqt] – ~1600 žm. (2000 m.)
* Misantlos (pietryčių) totonakų [tlc] – ~500 žm. (1994 m.)
* Aukštutinės Nekachos totonakų [tku] – ~3400 žm. (2000 m.)
* Tekpatlano totonakų [tcw] – 540 žm. (2000 m.)

## Nuorodos
* Ethnologue klasifikacija
Janas Vodinskis

**Janas Vodinskis** (m. 1616 m.) – Palenkės vaivada 1613-1616, Palenkės kaštelionas 1596-1613, žemės teisėjas 1591-1596, Palenkės pataurininkas 1587-1589.

1589 metais buvo  bytomo-bedzinskio traktato ratifikacijos signataras pacifikaciniame seime. 

## Literatūra

* Codex diplomaticus Regni Poloniae et Magni Ducatus Lituaniae, wydał Maciej Dogiel, t. I, Wilno 1758, s. 238.
* Urzędnicy podlascy XIV-XVIII wieku. Spisy". Oprac. Ewa Dubas-Urwanowicz, Włodzimierz Jarmolik, Michał Kulecki, Jerzy Urwanowicz. Kórnik 1994, s. 196.

## Nuorodos
Jonas Mikalojus Stankevičius

**Jonas Mikalojus Stankevičius** (m. prieš 1657 m. gegužės 25 d.) – seimo maršalka 1646 m.,  Lietuvos didysis raštininkas 1653 m., Ejragolskio tijūnas 1635 m., Žemaitijos žemės raštininkas 1622 m, karaliaus dvariškis. 

1648 metais buvo Jono Kazimiero Vazos elektorius nuo Žemaitijos seniūnijos. 1655 m. Spalio 20 d. pasirašė Kėdainių uniją. 

## Literatūra

* Urzędnicy centralni i dygnitarze Wielkiego Księstwa Litewskiego XIV-XVIII wieku. Spisy". Oprac. Henryk Lulewicz i Andrzej Rachuba. Kórnik 1994, s. 242.
* Władysław Konopczyński, Kazimierz Lepszy, Akta Ugody Kiejdańskiej 1655 roku, w: Ateneum Wileńskie, r. X, Wilno 1935, s. 205 [33].

## Išnašos
Akis (Trakų r., Trakų sen.)

**Akis** – ežeras rytų Lietuvoje, Trakų rajone, Trakų seniūnijoje, Varnikuose, apie 1,5 km į šiaurės rytus nuo Trakų, Varnikų kaime. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,12 km, plotis – iki 0,1 km. Altitudė 148,9 m. Ežero krantai lėkšti, apaugę vandens augmenija, pelkėti. Pakrantės apaugę medžiais ir krūmais. Tiesioginis vandentakis – Luknos ežeras. Ežeras yra Trakų istorinio nacionalinio parko teritorijoje.

## Šaltiniai
Tekistlatekų kalbos

**Tekistlatekų kalbos** (*Tequistlatecan, Chontal de Oaxaca, Slijuala xanuk*) – indėnų kalbų šeima, kurios kalbos vartojamos pietinėje Meksikoje, Oachakoje. Jomis 2010 m. kalbėjo >4000 žmonių.

Tekistlatekų kalbas bandoma sieti su eile Šiaurės Amerikos kalbų, jas jungiant į hipotetinę hokų kalbų šeimą. Kitas bandymas buvo tekistlatekų kalbas sieti su chikakų kalbomis Hondūre.

## Kalbos

Žinomos 3 tekistlatekų kalbos:
* huamelulų (huamelultekų, Huamelulos čontalių, žemumų Oachakos čontalių) [clo] – 1100 žm. (2000 m.)
* tekistlatekų – išnykusi
* aukštumų Oachakos čontalių [chd] – 2400 žm. (2000 m.)

## Nuorodos
* Ethnologue klasifikacija

## Šaltiniai
Chikakų kalbos

**Chikakų (tolų) kalbos** (*jicaque-tol*) – smulki indėnų kalbų šeima, kurios kalbos vartojamos Hondūre gyvenančių chikakų (tolų).

Chikakų kalbų ryšiai su kitomis kalbomis nenustatyti, nors būta mėginimų šias kalbas sieti su tekistlatekų, hokų kalbų šeimomis, iki XVI a. Espanjoloje vartota sigvajų kalba.

## Kalbos

Žinomos 2 chikakų kalbos:
* tolų (tolupanų, rytų chikakų) [jic] – ~500 žm. (2012 m.)
* vakarų chikakų – išnykusi

## Nuorodos
* Ethnologue klasifikacija

## Šaltiniai
Dumblė (ežeras)

**Dumblė** – ežeras rytų Lietuvoje, Trakų rajone, Trakų seniūnijoje, 3 km į rytus nuo Trakų, greta Padumblės kaimo. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,47 km, plotis – iki 0,19 km. Altitudė 150,1 m. Krantai žemi, pelkėti. Iš vakarų prieina Varnikų miškas. Ežeras nenutekantis, vyresnysis vandentakis – Luknos ežeras.

Ežeras yra Trakų istorinio nacionalinio parko teritorijoje, Varnikų botaniniame zoologiniame draustinyje.

## Šaltiniai
Ilgelis (Trakų r.)

**Ilgelis** – ežeras rytų Lietuvoje, Trakų rajone, Senųjų Trakų seniūnijoje, Varnikų botaniniame zoologiniame draustinyje, 3 km į rytus nuo Trakų. Krantai žemi, daugiausia sunkiai prieinami, plačiai supelkėję, ežeras yra 207 ha dydžio Ilgelio pelkės rytinėje dalyje. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,87 km, plotis – iki 0,28 km. Altitudė 149,4 m. Iš šiaurės prieina Varnikų miškas. Ežeras nenutekantis, priklauso Lukos ežero baseinui. Aplinkui ežerą įsikūrę kaimai: Padumblė, Rubežius, Serapiniškės.

## Šaltiniai
Mikalojus Jasinskis

**Mikalojus Jasinskis** (m. prieš 1600 m. liepos 5 d.) – Vilniaus vaitas 1582 m., Lietuvos didysis raštininkas  1576 m., Vilniaus pakamaris 1571-1600, Liubošansko seniūnas. 

## Literatūra

* Urzędnicy Wielkiego Księstwa Litewskiego, spisy, t. I: Województwo wileńskie XIV-XVIII wiek, opr. H. Lulewicz, A. Rachuba, P. P. Romaniuk, pod red. A. Rachuby, Warszawa 2004, s. 149, 661.
Michių-sokių kalbos

**Michių-sokių (mišių-sokių) kalbos** (*Mixe–Zoque, Mije–Soke*) – indėnų kalbų šeima, kurios kalbos vartojamos pietinėje Meksikoje, Tehuantepeko sąsmaukoje (Oachakoje, Čiapase, Verakruse, Tabaske). Manoma, kad senovėje šių kalbų arealas rėpė plotus nuo Meksikos įlankos iki pat Gvatemalos Ramiojo vandenyno pakrantės. Spėjama, kad šiai šeimai priklausiusi olmekų civilizacijos kalba (šios šeimos kalba galimai užrašyta stelose dar neiššifruotu sąsmaukos raštu). Michių-sokių prokalbė vartota ~2000–1200 m. pr. m. e. Tai galėjo būti seniausia Mezoamerikos kalba, kurios bruožais persiėmė vėliau atėjusios majų, jutų-actekų kalbos.

Michių-sokių kalbos turi panašumų su kitomis Mezoamerikos kalbomis, bet jų giminystė nenustatyta. Michių-sokių kalbos galimai giminiškos su totonakų kalbomis ir nūnai išnykusia, Luizianoje vartota čitimačų kalba (totosokų kalbų hipotezė).

## Kalbos

Žinoma ~16 michių-sokių kalbų (dalis jų – tarmės):
* michių kalbos:
** Olutos popolukų, olutekų [plo] – <20 žm. (2003 m.)
** Sajulos popolukų, sajultekų [pos] – ~3400 žm. (2007 m.)
** tapačultekų [-] – išnyko ~1930 m.
** michių, popolukų (133 000 žm.):
*** Totontepeko (šiaurės aukštumų) michių [mto] – 5500 žm. (2000 m.)
*** Tlahvitoltepeko (pietų aukštumų) michių [mxp] – ~5000 žm. (1991 m.)
*** vidurio michių [mxq, neq, pxm] – 29 000 žm. (2002 m.)
*** žemumų (sąsmaukos) michių [mco, mir, mzl] – ~45 000 žm. (1990–2000 m.)
* sokių kalbos:
** Sieros popolukų, soteapanekų [poi] – ~30 000 žm. (1992 m.)
** teksistepekų [poq] – 100 žm. (2007 m.)
** Ajapos, Tabasko sokių [zoq] – 2 žm. (2011 m.)
** Čimalapos sokių [zoh] – 4500 žm. (1990 m.)
** Čiapaso sokių [zoc, zos, zor] – ~35 000 žm. (1990 m.)

## Nuorodos
* Ethnologue klasifikacija

## Šaltiniai
Žemaitėlių šv. Mikalojaus sentikių cerkvė

**Žemaitėlių Šv. Mikalojaus cerkvė** – rusų stačiatikių (sentikių) maldos namai Vilniaus rajone, Paberžės seniūnijoje, Žemaitėlių kaime, 0,6 km į vakarus nuo kelio . Veikiantys per didžiąsias sentikių šventes. Joje renkasi Žemaitėlių bendruomenės nariai ir netoliese gyvenantys sentikiai iš Paberžės, Anavilio, Purnuškių, Akmenos, Visalaukės kaimų. Maldykla medinė, stačiakampio plano, su bokšteliais.

Paberžės seniūnijoje taip pat veikia Masališkių sentikių religinė bendruomenė, turinti Akmenos cerkvę.

2014 m. prie maldos namų naujai įrengta ir iškilmingai atidaryta sarginė.  Ji atkurs senas tradicijas, kai į šventes Žemaitėliuose atvažiuodavo ir kitų sentikių bendruomenės nariai. Bendruomenė tiki, kad ateityje visi važiuojantys Molėtų plentu, pamatę šventyklą, galės užvažiuoti ir susipažinti su sentikių istorija.

## Istorija

Vietos sentikių religinė bendruomenė įsikūrė ne vėliau kaip 1876 (ar 1877) m. Tuomet tai buvo Mitrofanovkos kaimas. 1914 m. bendruomenė ėmė statyti naują maldyklą: paklojo pamatus, suruošė statybines medžiagas. Tačiau darbus teko nutraukti dėl prasidėjusio Pirmojo pasaulinio karo. Tuomet daug sentikių pasitraukė į Rytus, į Rusijos gilumą. Tačiau po 3–4 metų jie sugrįžo į gimtas vietas. Po 1920 m. Žemaitėlių (tada Mitrofanovkos) bendruomenė gyveno Lenkijai priklausančioje teritorijoje. Apie 10 metų parapijos žmonės meldėsi privačiame name. Nauja medinė cerkvė iškilo ir buvo pašventinta suteikiant jai Šv. Nikolajaus vardą apie 1928 m. Bendruomenė turėjo savo biblioteką, kurioje buvo 285 knygos (1936 m.). Vietos sentikiai daugiausiai užsiėmė žemdirbyste, tarp jų buvo nemažai, turėjusių vidutinio dydžio ūkius (18–25 ha dydžio). Kiti buvo mūrininkai, staliai, samdomi darbininkai.

Per Antrąjį pasaulinį karą bendruomenė smarkiai nukentėjo. Dalis vyrų buvo paimti į Raudonąją Armiją, žuvo fronte, kai kurie ištremti į Sibirą. Po 1950 m. bendruomenė kentėjo dėl varomos antireliginės propagandos. Tarybiniu laikotarpiu mažėjo gyventojų sentikių tarpe. 1950 m. Žemaitėliuose jų buvo apie 45 sodybos, 1997 m. – iki 10.

1990–ųjų pradžioje maldykla suremontuota pačių sentikių lėšomis.

## Nuotraukos


Žemaitėliai, sentikių cerkvė 3.JPG|2016 m. balandžio mėn. 
Žemaitėliai, sentikių cerkvė 2.JPG|Šalia cerkvės naujai įrengta sarginė
Zamaiteliai church.jpg|Remontuojama cerkvė 2008 m.


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Sąrašas:Lietuvos stačiatikių bažnyčios
* Žemaitėlių sentikių religinė bendruomenė
* Žemaitėlių sentikiai 
* Žemaitėlių maldos namai
* Lietuvos sentikių kultūros paveldas
Tourisvatnas

**Tourisvatnas** () – didžiausias Islandijos tvenkinys, telkšantis pietinėje Sprengisanduro plynaukštės dalyje, šalies aukštumoje. Ežero plotas – 88 km². Į Tourisvatnį įteka Tjoursau upė, kuri prasideda Hofsjokudlio ledyne.

Prie ežero pietinės dalies stovi elektrinė.
Lisa Gastoni

**Liza Gastoni** (tikrasis vardas – *Elisabetta Gastone*; g. 1935 m. liepos 28 d. Alazijuje) – italų aktorė.

## Biografija
Liza gimė italo ir airės šeimoje, kuri po Antrojo pasaulinio karo persikėlė gyventi į Angliją. Čia ji tapo modeliu, o nuo 1954 m. pradėjo vaidinti, daugiausia „B“ kategorijos filmuose. vienas žymesnių to laikotarpio vaidmenų buvo TV serialas „The Four Just Men“ (1959).

7 dešimtmečio pradžioje Liza grįžo į Italiją, kur intensyviai vaidino kine iki 1979 m., dažnai įkūnydama aristokratiškas, arogantiškas, kitais žmonėmis manipuliuojančias moteris.

Pasitraukusi iš kino, ji daugiau dėmesio skyrė savo pomėgiams – dailei ir rašymui.

## Filmografija
### Kinas

* They Who Dare (1954)
* You Know What Sailors Are (1954)
* The Runaway Bus (1954)
* Doctor in the House (1954)
* Beautiful Stranger (1954)
* Dance Little Lady (1954)
* Josephine and Men (1955)
* Man of the Moment (1955)
* The Baby and the Battleship (1956)
* Three Men in a Boat (1956)
* Face in the Night (1957)
* Second Fiddle (1957)
* The Truth About Women (1957)
* Man from Tangier (1957)
* Blue Murder at St. Trinian's (1957)
* Rx for Murder (1958)
* The Strange Awakening (1958)
* Chain of Events (1958)
* Intent to Kill (1958)
* Wrong Number (1959)
* The Breaking Point (1961)
* Visa to Canton (1961)
* Le avventure di Mary Read (1961)
* Diciottenni al sole (1962)
* Tharus figlio di Attila (1962)
* Duello nella Sila (1962)
* Eva (1962)
* I quattro moschettieri (1963)
* Il monaco di Monza (1963)
* Il mito (1963)
* Ro.Go.Pa.G. (1963)
* Le Roi du village (1963)
* Gidget Goes to Rome (1963)
* Il vendicatore mascherato (1964)
* I maniaci (1964)
* L'ultimo gladiatore (1964)
* Le sette vipere (Il marito latino) (1964)
* Crimine a due (1964)
* Gli invincibili tre (1964)
* I tre centurioni (1964)
* I criminali della galassia (1965)
* Le notti della violenza (1965)
* Svegliati e uccidi (1966)
* L'uomo che ride (1966)
* I diafanoidi vengono da Marte (1966)
* I sette fratelli Cervi (1967)
* La pecora nera (1968)
* Grazie zia (1968)
* L'amica (1969)
* L'invasion (1970)
* Maddalena (1971)
* Gundytojos (1973)
* Amore amaro (1974)
* Mussolini ultimo atto (1974)
* Labbra di lurido blu (1975)
* Skandalas (1976)
* L'immoralità (1978)
* Cuore sacro (2005)
* Tutte le donne della mia vita (2007)
* Cocapop (2009)

### Televizija

* The New Adventures of Martin Kane (1957) (serialas)
* Sailor of Fortune (1957) (serialas)
* O.S.S. (1957) (serialas)
* Skyport (1959) (serialas)
* The Four Just Men (1959) (serialas)
* The Odd Man (1960) (serialas)
* Danger Man (1960-61) (serialas)
* International Detective (1960-61) (serialas)
* La provinciale (2006)
* Maria Montessori - Una vita per i bambini (2007)
* Dove la trovi una come me? (2011)
* Sposami (2012)
* L'onore e il rispetto (2016)

### Teatras
* La celestina (1979) 
* Le quattro sorelle (2010)

## Apdovanojimai

## Šaltiniai

## Nuorodos

* IMDb profilis
Baltas telefonas

**Baltas telefonas** () – 1976 m. Italijoje sukurta komedija.

## Siužetas

Venecijos viešbutyje guvernante dirbanti Marčela svavoja apie kino aktorės karjerą. Kuomet viešbutyje apsistojęs iš Romos atvykęs kino prodiuseris Lučianis ją suvilioja žadėdamas svaiginamą karjerą, ji nusprendžia vykti pas jį. Pinigus, sutaupytus kelionei, prageria tėvas, todėl Marčela pažada ištekėti už savo draugo Roberto, jei šis nuveš ją į Romą (tie, kurie tuokiasi perversmo metinių proga, gauna asmeninį Musolinio pasveikinimą). Marčela neranda Lučianio, tačiau susipažįsta su karininku Bruniu. Jaunikis atsisako ją vesti ir už tai savanoriu išsiunčiamas į Afriką, o Marčela tampa Brunio meiluže. Nuvykusi susipažinti su jo motina, mergina sužino, kad ši vadovauja viešnamiui ir ketina jame įdarbinti Marčelą. Čia ji dirba, kol iš karo grįžta Roberto, kuris nuolat pasirodo pačiose netinkamiausiose situacijoje ir griauna jos naujas pažintis su kitais vyrais. Ji susipažįsta su įtakingu aktoriumi Franko ir pačiu Musoliniu, kurio dėka galiausiai atsiduria kino studijoje. Roberto fašistų išsiunčiamas į karą Ispanijoje, o Marčela tampa Franko meiluže. Ilgainiui ji tampa žinoma aktore ir pradeda gėdytis vėl iš karo grįžusio nuskurdusio Roberto. Vėliau fašistų režimas žlunga ir Marčela priversta grįžti į gimtąjį kaimą…

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*

* Agostina Belli – Marčela
* Cochi Ponzoni – Roberto
* Maurizio Arena – Lučianis
* William Berger – Francas
* Lino Toffolo – Gondrano
* Vittorio Gassman – Franko
* Ugo Tognazzi – Adelmo
* Renato Pozzetto – leitenantas Brunis
* Alvaro Vitali – Mario
* Carla Mancini

## Apdovanojimai

## Šaltiniai
Koks tavo ženklas?

**Koks tavo ženklas?** () – 1975 m. Italijoje sukurta komedija, sudaryta iš 4 atskirų epizodų pagal keturias stichijas: „Vanduo“, „Oras“, „Žemė“ ir „Ugnis“.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Paolo Villaggio – Dantė Bompazi
* Alberto Sordi – Dantė
* Renato Pozzetto – Bazilis
* Adriano Celentano – Alfredo
* Giovanna Ralli – grafienė Kristina
* Mariangela Melato – Marieta
* Luciano Salce – grafas Leonardo
* Giuliana Calandra – Marija Bompazi
* Lilli Carati
* Massimo Boldi
* Barbara Magnolfi
Skandalas (1976 filmas)

**Skandalas** () – 1976 m. Italijoje sukurta drama.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Franco Nero – Armandas
* Lisa Gastoni – Elena Mišu
* Raymond Pellegrin – profesorius Henris Mišu
* Andrea Ferreol – Žiuljeta 
* Claudia Marsani – Žiustina Mišu
* Carla Calo – Karmen 

## Turinys

1940-ieji metai, Prancūzija karo pradžioje. Nedidelio provincijos miestelio vaistinės šeimininkė Elena, pati to nenorėdama, tampa savo samdomo darbuotojo Armando, kuris stengiasi išvengti šaukimo į kariuomenę, meiluže. Ignoruojama vyro, profesoriaus Henrio, pamažu ji tampa priklausoma nuo Armando, kuris ima tuo begėdiškai naudotis, versdamas moterį peržengti savo moralinius principus, o šią į priekį veda baimė, kad judviejų paslaptis gali iškilti į viešumą ir suteršti gerą vardą. Galiausiai Armandas nusprendžia iškeisti Eleną į jos paauglę dukterį Žiustiną ir sugeba priversti, kad motina pati atvestų šią į jo namus...

## Apdovanojimai
Italijos nacionalinis kino žurnalistų sindikatas – geriausios aktorės nominacija (L. Gastoni)
Ugnies strėlė

**Ugnies strėlė** () – 1971 m. Italijoje sukurtas filmas apie garsaus Anglijos plėšiko Robino Hudo nuotykius.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Giuliano Gemma – Robinas Hudas
* Mark Damon – Alenas
* Silvia Dionisio – ledi Mariana
* Mario Adorf – brolis Tukas
* Daniele Dublino – princas Džonas
* Nello Pazzafini – Mažasis Džonas
* Manuel Zarzo – Vilas Skarletas
* Lars Bloch – karalius Ričardas Liūtaširdis

## Turinys

Anglija, Kryžiaus žygių laikai. Karalius Ričardas I Liūtaširdis, grįžtantis iš žygio, buvo paimtas į nelaisvę vokiečių karaliaus, kuris pareikalauja išpirkos iš šio brolio, princo Džono. Jaunas ginklanešys skuba pristatyti reikalaujamą sumą, tačiau Džonas, užgrobęs sostą, neskuba vaduoti brolio. Matydamas, kad šis vadovaujasi tik savais interesais ir nori bet kokiomis priemonėmis išlaikyti valdžią, ginklanešys nusprendžia pats surinkti pinigus. Jis prisideda prie miškuose besislapstančių plėšikų ir, pasivadinęs Robinu Hudu, pradeda kovą su princu ir jo pavaldiniais...
Marina Malfatti

**Marina Malfati** (; 1933 m. balandžio 25 d. – 2016 m. birželio 8 d.) – italų kino ir teatro aktorė. 

## Biografija
Būdama 17, Malfati persikėlė į Paryžių, kur 2 metus mokėsi Rene Simon vaidybos mokykloje „Cours d‘Art Dramatique“. Grįžusi į Italiją, ji laimėjo stipendiją studijuoti „Centro Sperimentale di Cinematografiaand“ ir gavo pirmuosius nedidelius vaidmenis kine. Aktoriaus Arnoldo Foa dėka Malfati atsidūrė teatre, kur ilgainiui įsitvirtino kaip sudėtingų ir dramatiškų vaidmenų atlikėja.

1966 m. pirmą kartą nusifilmavo televizijos seriale, o 7 dešimtmetyje sukūrė keliolika vaidmenų siaubo ir giallo filmuose.

## Dalinė filmografija
* Raudonoji karalienė žudo septynis kartus (1969)
* Juodasis žudikas (1971)
* Septynios kruvinos orchidėjos (1972)
* Visos tamsos spalvos (1972)
* Kruvina pievelė (1973)

## Nuorodos

* IMDb profilis
Mykolas Valevskis

**Mykolas Valevskis** (1735–1806) – ATR valstybinis veikėjas, Krokuvos pakamaris (1776–1785), paskutinis Seradzo vaivada (1785–1792).

## Biografija

Lenkijos bajorų Valevskių giminės atstovas, herbo „Peršchala“ savininkas.

1764 metais buvo išrinktas pasiuntiniu (deputatu) nuo Lenčicos vaivadijos į elekcinį seimą, kur palaikė Stanislovo Augusto Poniatovskio išrinkimą į Lenkijos karaliaus sostą.

Andriaus Mokronovskio konfderacijos narys ir seimo deputatas nuo Krokuvos vaivadijos 1776 metais. Buvo Keverių metų seimo konfederacijos nariu. Ketverių metų (1788–1792) seimo metu Mykolas Valevskis pateikė Lenkijos armijos didinimo projektą iki 100 tūkstančių kareivių.

Libertovo seniūnas, Baro konfederacijos maršalka Krokuvos vaivadijoje (1771 m. gruodžio 14 d.), karaliaus kamergeris (1779), Krokuvos pakamaris (1776–1785), nacionalinės kavalerijos rotmistras (1789). 1792 metais Mykolas Valevskis buvo įtrauktas į deputatų ir senatorių sąrašą, sudarytą Rusijos pasiuntinio Jakovo Bulgakovo.

Krokuvos vaivadijos konfederacijos maršalka ir generalinė Karūnos konfederacijos Targovicos konfederacijoje konsuliaras (1792).

Švento Stanislovo (1778) ir Baltojo erelio (1785) ordinų kavalierius.

## Šeima ir vaikai
Žmona – Jadvyga Turno

Vaikai:

* Karolina Tereza Valevska (1788–1846), vyras (1799–1814) – grafas Aleksandras Pranciškus Chodkevičius (1776–1838)
* Teodora Valevska, vyras – Karūnos didysis vėliavininkas Janas Kazimieras Steckis (m. 1820).

## Išnašos

## Nuorodos

|-
Velniakampio pušis

**Velniakampio pušis** –  valstybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas Vilniaus rajone, Dūkštų sen., Dūkštų kaime, Elniakampio (Velniakampio) kraštovaizdžio draustinyje, 0,3 km  į pietvakarius nuo kelio . Teritorija priklauso Neries regioniniam parkui. 

Medis auga Vilniaus miškų urėdijos Dūkštų girininkijoje (15 kv., 4 skl.), mišku apaugusios kalvos pašlaitėje, šalia bevardžio Neries intako. Kelio nuorodomis pušis nepažymėta, auga tankių krūmokšnių apsuptyje.

Išskirtinė pušis paskelbta saugoma, remiantis LR Aplinkos ministerijos 2015 m. sausio 9 d. įsakymu Nr. D1-19.

## Duomenys

* Medžio rūšis – paprastoji pušis (*Pinus sylvestris L.*)
* Kamieno apimtis 1,3 m aukštyje – 3,30 m 
* Aukštis – 26 m
* Lajos plotis – 10 m
* Lajos aukštis – 13 m
* Amžius – neskelbiama

## Nuorodos

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras 
* Velniakampio pušis žemėlapyje
Hofsjokudlis

**Hofsjokudlis** ( – „šventyklos ledynas“) – trečias pagal dydį Islandijos ledynas, bei didžiausias veikiantis ugnikalnis šalyje. Hofsjokudlis yra vakarų Islandijos aukštumoje, tarp Vatnajokudlio ir Laungjokudlio, dviejų didžiausių šalies ledynų. Ledyno plotas – 925 km², tūris – 208 km³. Ilgis – apie 40 km. Aukščiausias taškas iškilęs 1765 m virš jūros lygio.

Iš Hofsjokudlio išteka Tjoursau (ilgiausia Islandijos upė), Blanda, bei kitos mažesnės upės.

## Taip pat skaitykite

* Islandijos ledynai
Sen Polis (Reunjonas)

**Sen Polis** () – antras pagal dydį Prancūzijos užjūrio departamento Reunjono miestas (komuna). Yra salos vakarinėje dalyje, Indijos vandenyno pakrantėje. 

Savivaldybės teritorijoje gyveno 104 332 žmonės (2013 m. duomenys).

## Sportas
* Saint-Pauloise FC – futbolo klubas; rungtyniavo pajėgiausioje šalies futbolo lygoje (Régionale 1 Réunion);
* Namų rungtynes žaidė Stade Paul-Julius-Bénard, talpinančiame 8 tūkst. žiūrovų.

## Galerija

Réunion-Saint-Paul.png|Komuna žemėlapyje
Saint-Gilles port.jpg|Prieplauka


## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Juozapas Sierakauskas

**Juozapas Sierakauskas**  (m. 1748 m.) – Karūnos didysis sargybinis 1730-1748 m., Žitomiro seniūnas 1725-1727 m., karaliaus pulkininkas 1711 m., Alšėnų seniūnas, nuo Belzo vaivadijos Dzikovo konfederacijos kancleris 1734 metais, diplomatas. 
## Biografija

Buvo Belzo kašteliono Jono Adriaus Sierakausko ir jo pirmos žmonos Katerinos Stadnickos sūnus. Nuo 1692 mokėsi jėzuitų kolegiume, Liubline, po to tėvo nurodumu tarnavo Karūnos armijoje. 1697 metais buvo Alšėnų seniūnas. Elekcijoje atidavė savo balsą už Frydrichą Augustą. 1707 metais dalyvavo Sandomiro onfederacijoje Lvove. 1720 metais dalyvavo seime kaip pasiuntinys nuo Belzo vaivadijos. 1722 metais buvo seime Varšuvoje. Pasiuntinys į 1729 metų seimą nuo Belzo vaivadijos.. 1730 metais tapo Karūnos didžiuoju sargybiniu.

## Šeima
Pirmoji Juozapo žmona kurią vedė apie 1709 metus buvo Elžbieta Miončinska (m. 1732) Voluinės vaivados Atanazo Miončinskio duktė. Nuo santuokos su kuria turėjo tris dukteris: Teresę ištekėjusią už Krokuvos miesto vėliavininko ir raštininko Romano Sierakausko, Joaną ištekėjusią už Haličo stalininko Mykolo Jastžembskio (m. prieš 1764.03.18), ir nežinomo vardo (m. 1762) taip pat sūnų Alšėnų seniūną Sebastijoną. 

Antra žmona kurią vedė Jasnoje Goroje 1735 metais buvo Liudvika Zaluska, Lietuvos didžiojo prievaizos Karolio Zaluskio duktė, Ravos vaivadis Aleksandro Zaluskio anūkė. Nuo antros santuokos turėjo vienintelį sūnų Alšėnų seniūną Ignotą.

## Literatūra
* *Historia Dyplomacji Polskiej, tom II 1572-1795* pod red. Zbigniewa Wójcika, PWN Warszawa 1982, s. 377.
## Išnašos
Jokūbas Potockis (1671)

**Jokūbas Potockis ** (g. 1638, m. 1671) – Karūnos didysis sargybinis, Karūnos lauko raštinimnkas.

## Biografija
Karūnos didžiojo etmono Mikalojaus Potockio sūnus, brolis: Karaliaus dvaro paiždininkio Dominyko, Nyžinsko seniūno Stefano, Braclavo vaivados Petro ir Podolės žemės generolo Mikalojaus. 

1664 metais gavo Karūnos didžiojo raštininko pareigybę. Taip pat buo Tlumačo, Chmelniko ir Krasnopolsko seniūnas.

Švedijos tvano metu vadovavo raitelių pulkui (apie 500-600 arklių) Stefano Čarneckio divizijoje – dalyvavo Varkos ir Klecko mūšiuose. 

Po Jono Kazimieros Vazos abdikacijos 1668 metais rėmė į Lenkijos karaliaus sostą Prancūzjos kunigaikštį Liudviką Burboną. Buvo Mykolo Kaributo Višnioveckio elektorius 1669 metais nuo Haličo žemės.

Mirė 1671 metų balandžio 27 d. Varšuvoje. Buvo palaidotas 1672 metais dominikonų bažnyčioje, Ezupolėje.

Vedęs nebuvo. Jo turtą tarpusavyje pasidalijo btoliai Mikalojus (Ezupolis) ir Dominykas (Tismenica).

## Nuorodos
* Potoccy (01).

## Išnašos
Šinkų kalbos

**Šinkų kalbos** (*xinca*) – beveik išnykusi, smulki indėnų kalbų šeima, kurios kalbos buvo vartojamos Centrinėje Amerikoje: pietryčių Gvatemaloje, didžiojoje Salvadoro dalyje ir pietų Hondūre. Šias kalbas vartojo indėnai šinkai.

Nenustatyti jokie šinkų kalbų ryšiai su kitomis kalbomis, nors dar 1920 m. Lehmann pasiūlė hipotezę, kad šios kalbos giminingos lenkų kalboms. Šinkų kalbose gausu skolinių iš majų kalbų, tai, matyt, nulemta didelės majų kultūrinės įtakos.

## Kalbos

Žinomos 4–5 šinkų kalbos:
* Jupiltepekės šinkų – išnyko ~1920 m.
* Chumaitepekės šinkų – 1997 m. buvo nunykusi ar išnykusi.
* Čikimuliljos šinkų – 1997 m. buvo nunykusi ar išnykusi.
* Gvaskapano šinkų – 1997 m. buvo nunykusi ar išnykusi.
* Sinakantano šinkų – išnykusi(?)

Laikoma, kad žmonių, gyvai vartojančių šinkų kalbas nebelikę, tėra tik pusėtinai dar kalbančių. 1991 m. Gvatemalos Santa Rosos ir Chutiapos departamentuose rasti 25 žmonės, kalbantys šinkų kalba, o 2006 m. jų jau buvo mažiau, nei 10. Tiesa, pasak 2002 m. Gvatemalos gyventojų surašymo, 1283 žmonės nurodė mokantys šinkų kalbą.

## Nuorodos
* 

## Šaltiniai
Lenkų kalbos

**Lenkų kalbos** (*lenca*) – išnykusi, smulki indėnų kalbų šeima, kurios kalbos buvo vartojamos Centrinėje Amerikoje: didžiojoje Salvadoro dalyje ir pietryčių Hondūre. Šias kalbas vartojo indėnai lenkai.

Nenustatyta jokių lenkų kalbų ryšių su kitomis kalbomis, nors dar 1920 m. Lehmann pasiūlė hipotezę, kad šios kalbos giminingos šinkų kalboms. Iškelta ir makro čibčų hipotezė, pagal kurią lenkų kalbos siejamos su misumalpų bei čibčų kalbomis.

## Kalbos

Žinomos 2 lenkų kalbos, kurios tarpusavyje gerokai skiriasi:
* Salvadoro lenkų – 1 žm. (2012 m.)
* Hondūro lenkų – 1974 m. kalbančių nerasta.

Ikikolonijiniais laikais lenkai, kalbantys lenkų kalbomis apėmė plačias sritis Lempos upės baseine dab. Salvadore ir Hondūre. Vėliau kalba sparčiai nyko ir XX a. antroje pusėje Hondūre jau buvo mirusi. ~1970 m. Salvadore tyrinėtojas Lilas Kempbelas rado vienintelį kalbėtoją (Čilangoje, Morasano dep.). 2012 m. Poto kaime (taip pat Morasano dep.) buvo likęs vienintelis Marijus Salvadoras Hernandesas, tebemokantis lenkų kalbą.

## Žodynas

Kai kurie sutampantys abiejų lenkų kalbų žodžiai:

## Nuorodos
* 

## Šaltiniai
Aravų kalbos

**Aravų kalbos** (*Arawán, Arawa, Arauán*) – negausi indėnų kalbų grupė, kurios kalbos vartojamos vakarų Amazonijoje: Brazilijos Akrės ir Amazonės valstijose bei Peru Ukajalio departamente.

Aravų kalbos paprastai laikomos atskira kalbų šeima, nors kiti tyrinėtojai jas linksta skirti prie aravakų ar makro aravakų kalbų, būta bandymų gretinti ir su tukanų kalbomis.

## Kalbos

Žinomos 6 aravų kalbos:
* aravų [aru] – išnyko 1877 m.
* kulinų [cul] – ~3900 žm. (XXI a. pr.)
* deni [dny] – 740 žm. (2006 m.)
* žamamadžių (madi) [jaa] – ~800 žm. (2006 m.) (žaravarų, banavų, žamamadžių tarmės)
* paumarių [pad] – 290 žm. (2007 m.)
* suruahų [swx] – ~140 žm. (2006 m.)

## Žodynas
Įvardžių aravų kalbose palyginimas:

:

## Nuorodos
* Ethnologue skirstymas

## Šaltiniai
Juzefas Antonis Stadnickis

**„Juzefas Antonis Stadnickis** (m. 1736) – Busko pastalininkas, Lubačuvo ir Belzo kaštelionas. 

Jo tėvas buvo Peremyšlio kaštelionas Viktorinas Stadnickis (m. apie 1684). 
 
Turėjo brolius Joną Prancičkų, Mykolą Joną (1732–1789) pijorą, pedagogą, istoriką.  

## Nuorosdos
*Józef Antoni Stadnicki na stronie wielcy.pl
Arutanų-sapių kalbos

**Arutanų-sapių kalbos** (*Arutani–Sape, Awake–Kaliana*) – negausi indėnų kalbų grupė, kurios kalbos vartojamos šiaurės Amazonijoje: Brazilijos Roraimos valstijoje bei Venesuelos Bolivaro valstijoje.

Ši spėjama kalbų šeima apima dvi kone menkiausiai visoje Pietų Amerikoje ištirtas kalbas, abi jų ant išnykimo ribos. Šiudviejų kalbų sąsajos gana tolimos ir dar nėra gerai pagrįstos.

## Kalbos

Spėjamos 2 arutanų-sapių kalbos:
* arutanų (urutanų, avakių) [atx] – 42 žm. (XX a. pab.)
* sapių (kalianų) [spc] – 5 žm. (2007 m.)

Su šiomis kalbomis dar galimai susijusi makų kalba ([xak], išnyko ~2000 m.) iš Roraimos.

## Nuorodos
* Ethnologue skirstymas

## Šaltiniai
Lucy Maud Montgomery

**Liusė Modė Montgomeri** (, 1874 m. lapkričio 30 d. – 1942 m. balandžio 24 d.) – kanadiečių rašytoja. Išgarsėjo romanu „Anė iš Žaliastogių“, kuriame pasakojama apie raudonplaukę našlaitę Anę, turinčią neįprastai lakią vaizduotę. Vėliau Montgomeri sukūrė šio romano tęsinius: „Anę iš Evonlio“, „Anę iš salos“ ir t. t. Visos knygos apie Anę susilaukė tarptautinio pripažinimo, jų populiarumas neblėsta iki šių dienų.

## Biografija

Būsimoji rašytoja gimė 1874 m. Princo Edvardo saloje, Kanadoje. Būdama labai maža, neteko motinos ir buvo patikėta senelių iš motinos pusės globai. Seneliai buvo nepaprastai griežti ir reiklūs, todėl Liusė Modė Montgomeri vaikystėje jautėsi labai vieniša. Greičiausiai tai paskatino būsimąją kūrėją fantazuoti, kurti įsivaizduojamus draugus.

Pirmieji Montgomeri kūriniai spaudoje pasirodė jau 1890 m. Vėliau, 1893 m., rašytoja baigė mokyklą, Šarlotetaune įgijo mokytojos licenziją. 1895–1896 m. studijavo literatūrą Naujojoje Škotijoje.

Montgomeri pradėjo mokytojauti, tačiau jai nelabai patiko šis darbas. Net mokytojaudama neapleido rašymo: 1897–1907 m. periodiniuose leidiniuose publikavo apie 100 smulkiosios prozos kūrinių. 1908 m. pasirodė žymiausias rašytojos romanas „Anė iš Žaliastogių“.

1911 m. ištekėjo už presbiterijonų pastoriaus Evano Makdonaldo () ir išsikraustė gyventi į Ontariją. Vedybinis Montgomeri gyvenimas nebuvo laimingas: ji turėjo rūpintis vaikais (pora susilaukė trijų sūnų, bet vienas gimė negyvas) bei nuolat kovoti su depresijos epizodais. Nuo depresijos kentėjo ir jos vyras. Rašymas buvo vienintelė kūrėjos paguoda.

Rašytoja mirė 1942 m. balandžio 24 d. Manoma, jog mirties priežastis – trombozė. Visgi neatmetama, jog Montgomeri gyvybę nutraukė savo noru.

## Kūryba

Liusės Modės Montgomeri kūrybinis palikimas labai gausus ir įvairus. 1908–1920 m. parašė ne vieną romaną apie raudonplaukę mergaitę Anę – šios knygos kūrėjai atnešė pasaulinę šlovę. Po 1920 m. Montgomeri apsisprendė neberašyti apie Anę ir kurti naujus herojus. Taip gimė vadinamoji „Emilės trilogija“, tačiau ji nebuvo tokia populiari kaip romanai apie Anę.

1936–1939 m. Montgomeri vėl ėmėsi rašyti apie Anę. Vėlyvosiose knygose apie Anę rašoma apie jos, kaip suaugusios moters, gyvenimą: santuoką, šeimą, vaikus ir jų likimus.

Iš viso rašytoja sukūrė 20 romanų, kelis šimtus apsakymų ir eilėraščių, kelias dešimtis esė.

## Nuorodos

* Rašytojos biografija (anglų k.)
* Rašytojos vardo institutas 
* Apie „Anę iš Žaliastogių“, ''Rubinaitis'', 2002 m.
Jonas Praniškus Stadnickis

**Jonas Praniškus Stadnickis** (g. 1656, m. 1713) – Kaūnos dvaro vėliavinikas, nuo 1697 metų Voluinės vaivada. 

Peremyšlio kšteliono Viktorino Stadnickio (m. apie 1684 m.) sūnus; Liubačiovo kašteliono, Busko pastalininko Juzefo Antonio Stadnickio (m. 1736) brolis. 

## Šeima

Vedė Aleksandrą Barborą Stadnicką, Andriaus Samuelio Stadnickio, nuo kurios turėjo dukterį Aną, kuri ištekėjo už Petro Konstantino Stadnickio. 

|-
Ratlino sala

**Ratlino sala** (, ) – sala Airijos jūroje. Priklauso Antrimo grafystei. Šiauriausias Šiaurės Airijos taškas.

Ratlinas yra vienintelė apgyvendinta Šiaurės Airijos sala, kuri yra suskirstyta į 22 gyvenvietes. Populiacija – 135 žmonės. Apverstos „L“ formos sala yra 6 km ilgio, rytų-vakarų kryptimi, bei 4 km ilgio šiaurės-pietų kryptimi. Aukščiausias salos taškas yra *Slieveard* kalva, iškilusi 134 m virš jūros lygio. Ratlinas yra nutolęs 25 km į vakarus nuo Škotijos krantų.

Kaip ir likusios Britanijos salos, Ratlinas yra vulkaninės kilmės. Saloje peri jūriniai paukščiai, tokie kaip laibasnapiai narūnėliai, tripirščiai kirai, mormonai, alkai, bei daugelis kitų. Populiari vieta paukščių stebėjimui.

## Galerija

Rathlin Island townlands.svg|Salos gyvenviečių išsidėstymas
Rathlin Island Northern Ireland 07.jpg|Salos uostas
South leg of Rathlin Island looking towards Fear Head.jpg
Katakao kalbos

**Katakao kalbos** (*Catacao*) – negausi išnykusi indėnų kalbų grupė, kurios kalbos buvo vartojamos šiaurės vakarų Peru, Piuros departamente.

Visos katakao kalbos mirusios, aprašytos neišsamiai. Bandoma jas sieti su kitomis išnykusiomis Peru Kostos kalbomis – kulji ir Sečuros.

## Kalbos

Žinomos 3 katakao kalbos:
* katakao – išnykusi (vartota Katakaoso apylinkėse)
* kolanų – išnykusi (vartota tarp Piuros ir Čiros upių)
* čirų, lačirų – išnykusi, neaprašyta (vartota aplink Čiros upę)

## Žodynas

Katakao kalbų žodžių palyginimas:

## Nuorodos
* Ethnologue skirstymas

## Šaltiniai
Kahuapanų kalbos

**Kahuapanų kalbos** (*Cahuapan, Kawapána*) – negausi indėnų kalbų grupė, kurios kalbos vartojamos šiaurės Peru, Loreto departamento pietvakariuose.

Kahuapanų kalbų ryšys su kitomis kalbomis nenustatytas, nors linkstama jas gretinti su chibarų kalbomis. Šios šeimos kalbos menkai aprašytos, nykstančios.

## Kalbos

Spėjamos 2 kahuapanų kalbos:
* čajavitų (kahuapanų, čavi, šabių) [cbt] – ~7900 žm. (2007 m.)
* šivilų (cheberų, šeberų) [jeb] – ~2500 žm. (2006 m.)

Galbūt šioms kalboms gimininga nūnai išnykusi mainų kalba.

## Žodynas

Skaitvardžių palyginimas kahuapanų kalbose (skliaustuose – skoliniai iš kečujų kalbos):
:

## Nuorodos
* Ethnologue skirstymas

## Šaltiniai
Velniakampio dvaro koplyčia

**Velniakampio dvaro koplyčia** (arba ***Trautfeterių koplyčia–mauzoliejus***) – paskutinių Velniakampio dvarininkų Trautfeterių giminės koplyčios liekanos Vilniaus rajone, Sudervės seniūnijoje, 2,5 km į pietus nuo kelio , 5 km į pietus nuo Dūkštų, pakeliui link Elniakampio ežero (0,6 km į šiaurę nuo ežero). Akmens mūro statinio liekanos stūkso miške, 100 m į rytus nuo kelio, 0,4 km į šiaurės rytus nuo Elniakampio kaimo sodybų. 

Buvusi Trautfeterių koplyčia yra Neries regioninio parko turistinio maršruto „Aplink Velniakampio ežerą“ objektas. Šalia pastatyta informacinė lenta.

## Istorija
XIX a. pabaigoje laidojimo koplyčią pastatė Rusijos caro tarnautojas Hugo fon Trautfeteris, gavęs šalia buvusį Elniakampio dvarą už nuopelnus slopinant 1863 m. sukilimą. Jis dirbo Vilniaus apygardos švietimo inspektoriumi, skatino krašto rusifikaciją. Trautfeterio valdymo metais ant šio, Kirkos vadinamu, kalno buvo pastatyta mūrinė giminės koplyčia. Jos rūsyje vėliau buvo palaidotas pats Hugo fon Trautfeteris ir jo sūnus, žinomas Rusijos imperijos mokslininkas Rudolfas fon Trautfeteris. 

Pasakojama, kad Antrojo pasaulinio karo metu Trautfeterių palikuonė su  sūnumi išvyko gyventi į Vokietiją. Vokiečių kariniu lėktuvu ten pat buvo išskraidinti geležiniai karstai su mirusių ponų palaikais. 

Pokario laikais Velniakampio dvaras sunyko. Dabar jį primena išlikusi klevų alėja. Koplyčios griuvėsius paslėpė buvusio dvaro laukuose pasodintas miškas. 2011 m. buvusios koplyčios aplinkoje buvo išvalyti krūmokšniai, objektas pritaikytas lankymui.

## Šaltiniai
Žodiškių ąžuolas

**Žodiškių ąžuolas** (anksčiau ***Žudiškių ąžuolas***) – valstybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas Vilniaus rajone, Riešės sen., Žodiškių kaime. 

Pasiekiamas iš kelio , vykstant žvyruotu keliu 5,3 km į šiaurės vakarus nuo Didžiosios Riešės. Galima pasiekti ir iš kelio , ties Melkio ežeru pasukus į pietus 2,6 km prastu sezoniniu keliuku. Ąžuolas informacine rodykle nepažymėtas, auga retai apgyvendintoje vietovėje, prie žvyrkelio tarp krūmokšnių. Šalia įsikūrusi aptverta, su tvenkiniu, naujai pastatyta sodyba. Už 30 m į vakarus, pakilime išlikusi senos statybos, apie 5x10 m ploto, rūsio akmeninėmis sienomis duobė.  

Išskirtinis ąžuolas auga Vilniaus miškų urėdijos Paežerio g-jos (371 kv., 44 skl.) teritorijoje. Paskelbtas saugomu, remiantis LR Aplinkos ministerijos 2016 m. vasario 8 d. įsakymu Nr. D1-88.

## Duomenys
* Kamieno apimtis 1,3 m aukštyje –  6,50 m 
* Aukštis – 22,5 m
* Amžius – neskelbiama

## Nuorodos
* Saugomų teritorijų valstybės kadastras 
* Žodiškių ąžuolas žemėlapyje
Gackų ežeras

**Gackų ežeras** – ežeras Lietuvoje, Elektrėnų savivaldybėje, 2 km į pietus nuo Pastrėvio, į rytus nuo kelio . Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,78 km, plotis – iki 0,63 km. Altitudė 96,9 m. Krantai vietomis žemi, pelkėti, vietomis aukštoki ir sausi. Rytinė ir pietinė pakrantės apaugę miškeliais. Ežeras priklauso Nemuno mažųjų intakų baseinui, pro jį iš rytų į vakarus prateka Strėvos dešinysis intakas Dubreika.

Į rytus įsikūrę Pakalnių ir Bradatiškių kaimai. Pietinėje pakrantėje yra paplūdimys.

## Šaltiniai
Little Free Library

**Little Free Library** () – tarptautinė, ne pelno organizacija, kurios misija – skatinti knygų skaitymą, sudarant galimybę nemokamai keistis knygomis įvairiose pasaulio šalyse. Pagrindinis organizacijos atributas – gatvėje įrengti knygų „nameliai“ su knygomis, kurias gali laisvai pasiimti skaitymui ar papildyti savo leidiniais kiekvienas norintis.

Šiuo metu pasaulyje yra apie 25 tūkstančius knygų namelių, kuriems organizacija yra suteikusi oficialius numerius (Lietuvoje – apie 10). Visus juos galima surasti svetainėje esančiame žemėlapyje pagal pasirinktą vietą. Organizacija yra parengusi bibliotekėlių „statybos“ projektus, taip pat prekiauja jau pagamintais modeliais ir įvairiais priedais bei su veikla susijusiais atributais.

## Istorija

Pirmąjį namelį knygoms 2009 m. įrengė Todd Bol Viskonsino valstijoje (JAV). Jis buvo skirtas mamos – skaityti mėgusios mokytojos – atminimui pagerbti. Bibliotekėle buvo pasirinktas į mokyklą panašus namelio modelis. Jį pripildęs knygų T. Bolas įrengė ant pašto dėžutės priešais namą. Draugams ir kaimynams ši idėja patiko, todėl jie taip pat įsirengė panašius namelius su užrašu „Nemokamos knygos“. T. Bolas bibliotekėlių gamybai stengėsi naudoti perdirbtas medžiagas. Prie šios idėjos prisidėjo socialine rinkodara besidomintis  Rick Brooks, kuris užmezgė ryšius su žiniasklaida, nepelno siekiančiomis organizacijomis, galimais rėmėjais.

2010 m.vasarą ėmė aiškėti knygų namelių koncepcija: visi originalūs modeliai buvo gaminami iš antrinių žaliavų, ir jų paskirtis – sudaryti sąlygas keistis knygomis ir sutelkti žmones bendrai naudingai veiklai. Bibliotekėlė buvo pristatyta rugsėjo mėnesį vykusioje mugėje. 2011 m. nemokamų bibliotekėlių projektas susilaukė didelio vietinės ir nacionalinės spaudos dėmesio ir virto judėjimu, kuris 2012 m. gegužę oficialiai įregistruotas kaip ne pelno organizacija „Little Free Library“.

## Lietuvoje

Knygų mainai, kai kiekvienas praeidamas gali pasiimti knygą ar atnešti kitiems ką nors paskaityti, vyksta įvairiuose Lietuvos miestuose ir mažesnėse gyvenvietėse. Ant nemokamos bibliotekėlės namelio yra iškaba „*Little Free Library*“, joje nurodytas oficialus registracijos numeris. 

Pirmoji bibliotekėlė (nr. 3756) įsteigta 2012 m. Vilniuje, Antakalnyje, Tramvajų gatvėje. 

2016.08.24 Kelmės gatvėje oficialiai įsteigta (užregistruota pasauliniame žemėlapyje) pirmoji bibliotekėlė (nr.34456) Šiauliuose.  

## Nuotraukos


'Little Free Library' Raadhuisstraat Oosthuizen (16750722138).jpg|Olandijoje
Little Free Library, Bounds Green, London.JPG|Londone
Little Free Library, Easthampton MA.jpg|JAV
Book Container for Little Free Library.JPG
Sunnyvale Little Free Library.JPG

 

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
* Nemokamų bibliotekėlių žemėlapis 
* Lietuviškos bibliotekėlės
Heljinas

**Heljinas** () – miestas ir savivaldybė Ispanijoje. Įsikūręs pietinėje Albasetės provincijos dalyje, Kastilijos ir La Mančos autonominiame regione. Nutolęs 60 km nuo provincijos administracinio centro – Albasetės. Populiacija – 30 592 žmonės (2015 m. duomenys).

Netoli miesto, ant *Tolmo de Minateda* kalvos, yra archeologinė kapavietė.

Pagrindinė miesto šventė yra Didžioji savaitė (), pritraukianti daugybę turistų.

## Miestų partnerystė
*  Paisandu, Urugvajus

## Galerija

Hellín (22716048490).jpg
Tamborrada de Hellín (Albacete).JPG|Miesto šventė
Toby Keith

**Toby Keith Covel** (1961 m. liepos 8 d. – 2024 m. vasario 5 d.), geriau žinomas kaip tiesiog **Toby Keith** – amerikiečių kantri atlikėjas, dainų autorius, įrašų prodiuseris, verslininkas ir aktorius. 2023 m. duomenimis, buvo išleidęs devyniolika studijinių albumų, iš kurių naujausiasis, „Peso in My Pocket“, išleistas 2021 m. spalį. Taip pat šešiasdešimt vienas jo singlas pateko į „Billboard“ kantri singlų reitingą, iš kurių dvidešimt užėmė pirmąją vietą ir dar dvidešimt vienas pateko į dešimtuką. Keith visame pasaulyje yra pardavęs per 40 milijonų įrašų.

## Diskografija
* *Toby Keith* (1993)
* *Boomtown* (1994)
* *Christmas to Christmas* (1995)
* *Blue Moon* (1996)
* *Dream Walkin*' (1997)
* *How Do You Like Me Now?!* (1999)
* *Pull My Chain* (2001)
* *Unleashed* (2002)
* *Shock’n Y’all* (2003)
* *Honkytonk University* (2005)
* *White Trash with Money* (2006)
* *Big Dog Daddy* (2007)
* *A Classic Christmas* (2007)
* *That Don’t Make Me a Bad Guy* (2008)
* *American Ride* (2009)
* *[[Bullets in the Gun]]* (2010)
* *Clancy’s Tavern* (2011)
* *Hope on the Rocks* (2012)
* *Drinks After Work* (2013)
* *35 MPH Town* (2015)
* *Peso in My Pocket* (2021)

## Išnašos

## Nuorodos
* 
*
Bullets in the Gun

**Bullets in the Gun** – keturioliktasis studijinis amerikiečių kantri atlikėjo Toby Keith albumas, išleistas 2010 m. spalio 5 d. Buvo išleisti trys singlai: „Trailerhood“ (19 vieta „Billboard“ kantri singlų reitinge), „Bullets in the Gun“ (12 vieta) ir „Somewhere Else“ (12 vieta). Tai – pirmasis Keith albumas, kurio nei vienas singlas nepateko į dešimtuką. Albumas sulaukė daugiausia teigiamų kritikų įvertinimų ir, per pirmąją savaitę JAV pardavus 71 tūkstantį kopijų, debiutavo pirmojoje „Billboard 200“ reitingo vietoje. Tai – ketvirtasis Keith įrašas, pasiekęs šią viršūnę.

## Dainų sąrašas

## Išnašos
Cleopatra

**Cleopatra** – antrasis studijinis amerikiečių folkroko grupės „The Lumineers“ albumas, išleistas 2016 m. balandžio 8 d. Albumas sulaukė daugiausia teigiamų kritikų įvertinimų ir debiutavo pirmosiose Jungtinės Karalystės ir JAV albumų reitingų vietose, tapdamas pirmuoju grupės įrašų, pasiekusiu šias viršūnes. 2018 m. balandžio mėnesio duomenimis JAV parduota virš milijono albumo kopijų ir jis tapęs platininiu.

## Dainų sąrašas

## Išnašos
The Lumineers

**The Lumineers** – amerikiečių folkroko grupė iš Denverio, susikūrusi 2002 m. Grupę įkūrė ir pagrindiniai dainų autoriai yra Wesley Schultz (vokalas, gitara) ir Jeremiah Fraites (būgnai, perkusija). Josh Fraites, Jeremiah brolis bei Schultz geriausias draugas, 2002 m. mirė nuo narkotikų perdozavimo. Siekdami įveikti sielvartą, Schultz ir Fraites pradėjo kartu groti Naujajame Džersyje. 2010 m. prie grupės prisijungė violončelistė bei vokalistė Neyla Pekarek, pamačiusi skelbimą internete. Ji grupėje buvo iki 2018 m.

2012 m. balandį grupė išleido debiutinį albumą „The Lumineers“, kuris 2013 m. sausį pasiekė antrąją vietą JAV „Billboard 200“ reitinge. Antrasis albumas „Cleopatra“ išleistas 2016 m. balandį ir pasiekė pirmąją vietą JAV ir Jungtinės Karalystės reitinguose. 2025 m. duomenimis, grupė yra išleidusi penkis studijinius albumus, iš kurių naujausiasis, „Automatic“, išleistas 2025 m. vasarį.

## Grupės nariai
**Dabartiniai nariai**
* Wesley Keith Schultz – vokalas, gitara, pianinas (2005–dabar)
* Jeremiah Fraites – būgnai, perkusija, pianinas, pritariamasis vokalas, mandolina, metalofonas, elektronikos elementai (2005–dabar)

**Koncertinė grupė**
* Stelth Ulvang – pianinas, klavišiniai, akordeonas, mandolina, gitara, perkusija, pritariamasis vokalas (2011–dabar)
* Byron Isaacs – bosinė gitara, pritariamasis vokalas (2011–dabar)
* Brandon Miller – gitara, mandolina, perkusija (2016–dabar)
* Lauren Jacobson – styginiai instrumentai, pianinas, vokalas (2018–dabar)

**Buvę nariai**
* Jay Van Dyke – būgnai (2008–2009)
* Maxwell Hughes – gitara (2010–2011)
* Neyla Pekarek – violončelė, vokalas (2010–2018)
* Ben Wahamaki – bandža, bosinė gitara (2012–2015)

## Diskografija
* *The Lumineers* (2012)
* *[[Cleopatra]]* (2016)
* *III* (2019)
* *Brightside* (2022)
* *Automatic* (2025)

## Išnašos

## Nuorodos
* 
*
Mažųjų Mostaičių I senosios kapinės

**Mažųjų Mostaičių I senosios kapinės**, vadinamos **[[Maro kapeliai]]s, Mažionio kalvele** – neveikiančios kapinės pietvakarinėje Plungės rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Mažuosiuose Mostaičiuose (Kulių seniūnija), 0,1 km į pietus–pietvakarius nuo Rietavo kelio (), Alanto dešiniajame krante.

  

## Kapinės

Įrengtos natūralioje moreninėje kalvoje, kurią iš visų pusių juosia lygūs laukai. Pailgos šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, apie 45 m ilgio ir 25 m pločio, iki 1,5 m aukščio. Pakraščiuose apaugusios senais lapuočiais medžiais, kurių keletas auga ir kapinių teritorijoje. Paviršius nuožulniai žemėja link kalvos pakraščių. Laidojimo žymių ir smulkiosios memorialianės architektūros statinių nėra.

Aukščiausioje kalvos dalyje, ties kapinių viduriu stūkso melioratorių pastatytas natūralus, trikampio pavidalo lauko akmuo, kurio šiaurės rytinėje plokštumoje pritvirtintos 4 metalinės horizontalios juostos su iškilių raidžių užrašu: „MELIORAVINO DARBAI / „PERGALĖS“ KOLŪKYJE BAIGTI 1975 M. / PROJEKTO AUTORIUS A. BITAUTAS / DARBUS VYKDĖ PLUNGĖS MSMV DARBŲ VYKDYTOJAS - F.ZULONAS“. 
 
Šiaurės rytiniame kapinių gale, dešinėje įėjimo pusėje įkastas betoninis stovas su seno pavyzdžio archeologijos paminklo anotaciniu ženklu: skydo pavidalo aliuminio lydinio lenta, kurioje išlietas užrašas: „M.MOSTAIČIŲ / SENKAPIS // LIETUVOS [TS]R / ARCHEOLOGIJOS PAMINKLAS / SAUGOMAS VALSTYBĖS“.

Į kairę nuo jo, kitapus tako į medį atremtas stūkso medinis, kryžiaus su dvišlaičiu stogeliu pavidalo, anotacinis ženklas su užrašu: „MAŽŲJŲ MOSTAIČIŲ / KAIMO I KAPINĖS“.

Teritorijos plotas – 0,09 ha.

0,92 km į šiaurės vakarus yra Mažųjų Mostaičių II senosios kapinės.

## Istorija
Kapinės veikė XVI–XVIII a. Jose laidoti Mažųjų Mostaičių kaimo gyventojai. Nuo XIX a. iki XX a. pr. jose retsykiais buvo laidojami savižudžiai, nekrikštyti mirę kūdikiai ir pan. Kapinės vadinamos Maro kapeliais, Mažionio kalvele. Pasakojama, kad kapinėse ir šalia jų kasant duobes buvo randama žmonių kaulų, žalvarinių žiedų, sagų ir pan. Seniau kapinėse stovėjo medinė koplytėlė su šventųjų skulptūromis ir keli monumentalūs kryžiai, kurie sovietmečiu sunaikinti.

1936 m. Valstybės archeologijos komisija jas registravo kultūros paveldo objektų sąraše. 1974–1988 m. kapinės – Mažųjų Mostaičių senkapis, buvo registruotos vietinės reikšmės archeologijos paminklų sąraše (kodas AV923).

Istorinio ir memorialinio pobūdžio vertingąsias savybes turintis saugotinas kultūros paveldo objektas.
 
### Tyrimai
1936 m. kapines aprašė Mižuikų pradžios mokyklos mokytojas Vincas Bartkaitis, rinkęs medžiagą Lietuvos žemės vardynui. 2006 m. vietovę žvalgė Bronius Dakanis, 2015 m. – Julius Kanarskas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Valstybės archeologijos komisijos medžiaga 
* Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 2006 metais
Hemingway's Whiskey

**Hemingway’s Whiskey** – tryliktasis studijinis amerikiečių kantri atlikėjo Kenny Chesney albumas, išleistas 2010 m. rugsėjo 28 d. Albumo singlai „The Boys of Fall“, „Somewhere with You“, „Live a Little“ ir „Reality“ pasiekė pirmąsias vietas „Billboard“ kantri singlų reitinge, o „You and Tequila“ – trečiąją. Albumas sulaukė daugiausia teigiamų kritikų įvertinimų ir, per pirmąją savaitę JAV pardavus 183 tūkstančius kopijų, debiutavo pirmojoje „Billboard 200“ reitingo vietoje, tapdamas šeštuoju Chesney įrašu, pasiekusiu šią viršūnę. 2022 m. lapkričio mėnesio duomenimis, JAV parduota virš dviejų milijonų albumo kopijų ir jis tapęs dukart platininiu.

## Dainų sąrašas

## Išnašos