open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Bukultų mūšis

**Bukultų mūšis** (*Adažių mūšis*, *Nojermiūleno mūšis*, , ) – 1298 m. birželio 29 d. prie Nojermiūleno (dab. Bukultai, Rygos miesto dalis, Latvija) įvykusios kautynės tarp Lietuvos kariuomenės, Rygos arkivyskupo, Rygos miesto pajėgų ir Karaliaučiaus komtūro Bertoldo Briuhafeno vadovaujamos Kryžiuočių ordino kariuomenių, vienas 1297–1298 m. Livonijos vidaus karo mūšių.

## Priešistorė
1297 m. prasidėjusio Livonijos vidaus karo pradžioje Livonijos ordinas Rygos-Vidžemės kelyje prie naujojo malūno pastatė pilį (iš čia ir vokiškas pavadinimas – *Neuermühlen*). 1298 m. pavasarį Lietuvos valdovas Vytenis kartu su Rygos miesto kariuomene įsiveržė į Ordino valdas dabartinės Estijos pietuose, sunaikino ordino Karksi (''Karkhus'') pilį, paėmė daug grobio ir belaisvių. Grįžtant 1298 m. birželio 1 d. prie Turaidos pilies Vytenio vadovaujamą dalinį nesėkmingai puolė Livonijos magistro Brunono vadovaujamos pajėgos, tačiau Turaidos mūšyje jos buvo nugalėtos.

Lygiagrečiai vykusi Kryžiuočių ordino intervencinė ekspedicija į Lietuvą neatnešė norimų rezultatų. Po šio nesėkmingo žygio didysis magistras Gotfridas fon Hohenlojė tiesiogiai atakuoti Livonijoje veikusias Lietuvos pajėgas, paremti Livonijos riterius kovoje su vidaus opozicija (Rygos arkivyskupu) ir jo sąjungininkais lietuviais. Teutonų pajėgoms vadovavo Karaliaučiaus komtūras Bertoldas Briuhafenas.

## Mūšio eiga
Šv. Petro ir Povilo dieną (birželio 28 d.) arkivyskupo vasalų kariai bei Rygos miestiečių pajėgos apgulė ordino Bukultų pilį netoli Rygos. Nėra užfiksuota, kokio dydžio Lietuvos pajėgos rėmė šį puolimą.

Apgultiesiems į pagalbą atskubėjusios Karaliaučiaus pajėgos nugalėjo arkivyskupo ir Rygos karius. Mūšyje žuvo apie 400 Rygos miestiečių. Pasak kryžiuočių kronikininko Petro Dusburgiečio, pralaimėjusieji čia neteko 4000 karių.

## Pasekmės
Po pergalingo mūšio Ordino kariuomenė ruošėsi šturmuoti Rygą, tačiau Danijos karaliui Erikui VI pagrasinus stoti į karą Rygos arkivyskupo pusėje, buvo sudarytos paliaubos. Konflikte tarpininkavo ir popiežius Bonifacas VIII. Nors Lietuva ir buvo priversta sudaryti paliaubas su Ordinu, jos sąjunga su Ryga nenutrūko dar 15 metų. Pagal susitarimą arkivyskupas Janas III Šverinietis buvo paleistas iš įkalinimo Viljandyje.

Ši pergalė leido Kryžiuočių ordinui stabilizuoti padėtį Livonijoje bei suaktyvinti veiklą Žemaitijoje ir Aukštaitijoje. 1300–1315 m. Ordinas surengė 20 dokumentuotų išpuolių prieš Lietuvą.

## Bibliografija
* Marian Biskup, Gerard Labuda, *Dzieje zakonu krzyżackiego w Prusach*, Wydawnictwo Morskie, Gdańsk 1987, p. 181. .
* Maciej Dorna *Bracia zakonu krzyżackiego w Prusach w latach 1228–1309*, Wydawnictwo Poznańskie, Poznań 2004, p. 116–117.
* Johannes Voigt. Geschichte Preussens: Bd. IV. Die Zeit von der Unterwerfung der Preussen 1283 bis zu Dieterichs von Altenburg Tod 1341. Koenigsberg: Verlage der Gebrüder Bornträger, 1830

## Išnašos
Parisas (Teksasas)

**Parisas** () – miestas Jungtinėse Amerikos Valstijose, šiaurės rytų Teksase, 170 km į šiaurės rytus nuo Dalaso, Red Riverio ir Salfuro vandenskyroje. Lamaro apygardos centras. Keliai į Šermaną, Teksarkaną, Dalasą, Longvju, Talsą. Geležinkelis į Hiugą. Žemės ūkio rajono prekybinis centras (medvilnė, gyvuliai, grūdai), yra keletas smulkių pramonės įmonių. Regiono medicininis centras.

Veikia Pariso koledžas (nuo 1925 m.), Semo Belo Maksio namas (pastatytas 1868 m., istorinio paveldo objektas), Eifelio bokšto replika (20 m), pastatyta ant kaubojaus skrybėlės.

2020 m. 56,6 % miesto gyventojų buvo baltieji, 23,1 % – afroamerikiečiai, 11,9 % – lotynoamerikiečiai, 5,4 % – mišrios kilmės, 1,4 % – azijiečiai, 1,3 % – indėnai.

Pagal šį miestą pavadintas 1984 m. filmas „Paryžius, Teksasas“.

## Istorija
Parisas įkurtas 1844–1845 m. ir pavadintas pagal Prancūzijos sostinę Paryžių. 1876 m. gyvenvietę pasiekė geležinkelis ir paskatino jos augimą. Nuo 1905 m. – miestas. 1916 m. Parisą sunaikino gaisras, o 1982 m. balandį nuniokojo tornadas (sugriovė virš 1500 pastatų).

## Šaltiniai
Parisas

**Parisas** ( 'Paryžius') gali reikšti:
* Parisas – miestas JAV, Teksase;
* Parisas – miestas JAV, Tenesyje;
* Parisas – miestas JAV, Arkanzase;
* Parisas – miestas JAV, Aidahe;
* Parisas – miestas JAV, Ilinojuje;
* Parisas – miestas JAV, Kentukyje;
* Parisas – miestas JAV, Misūryje;
* Parisas – miestelis JAV, Meine;
* Parisas – miestelis JAV, Niujorko valstijoje;
* Parisas – gyvenvietė Kanadoje, Ontarijuje;
* Parisas – gyvenvietė Indonezijoje.
Osher Davida

**Ošeras Davida** (; g. 2001 m. vasario 18 d.) – Izraelio futbolininkas, puolėjas, saugas (*„vingeris“*).

## Karjera
### Hapoel Tel Aviv
Profesionalo karjerą pradėjo Hapoel Tel Aviv. Nuo 2019 m. priklausė šiam klubui, o Ligat ha'Al, Izraelio aukščiausioje lygoje, sužaidė 74 rungtynes ir pelnė net vienuolika įvarčių.

### Lježo „Standard“
2022 m. rugpjūčio 23 d. pasirašė ketverių metų trukmės sutartį su belgų klubu. 2022–2023 m. sezone atstovavo Standard de Liège (Belgija), tačiau per dvidešimt trejas aukščiausios lygos rungtynes įvarčiais nepasižymėjo.

### Maccabi Tel Aviv
2023 m. vasarą perėjo į Maccabi Tel Aviv (Izraelis). Nuo 2024 m. rugpjūčio atstovavo Izraelio klubui. 2023–2024 m. sezone su Tel Avivo „Maccabi“  klubu tapo Izraelio čempionu. 

2024–2025 m. UEFA Europos lygos turnyre burtai suvedė su FK Panevėžys. 2024 m. rugpjūčio 6 d. LFF stadione (Vilnius) Izraelio atstovai nugalėjo panevėžiečius minimalia persvara 2-1. Šiose rungtynėse jau trečią susitikimo įvarčiu pasižymėjo Doras Perecas (po Sagiv Yehezkel rezultatyvaus perdavimo), o Doras Turgemanas po minėtojo Doro Pereco tikslaus perdavimo pelnė antrąjį įvartį ir Tel Avivo „Makabis“ pirmavo 2-0. „Panevėžio“ klubui atstovaujantis Sivert Gussiås sušvelnino rezultatą iki 1-2.

2024 m. rugpjūčio 15 d. atsakomosios rungtynės vyko Haladás Stadion (Sombathėjus), Vengrijoje. „Panevėžys“ patyrė sutriuškinimą rezultatu 0:3, o dviejų rungtynių serijoje pralaimėjo 1:5. Šiose rungtynėse po kampinio pasižymėjo Doras Perecas. Antrajame kėlinyje „Maccabi“ įvarčius pelnė Osher Davida ir Sagiv Yehezkel.

## Pasiekimai
;  su Maccabi Tel Aviv FC
*  **Čempionas (1):** 2023–2024 m.

## Rinktinė

Atstovavo šalies jaunimo rinktinėms.

## Išnašos

## Nuorodos
* SOCCERWAY
* Transfermarkt  
* Globalsportsarchive
Varšuvos vakarinė geležinkelio stotis

**Varšuvos vakarinė geležinkelio stotis** () – viena pagrindinių Varšuvos geležinkelio stočių, pastatyta 3 km į vakarus nuo Varšuvos centrinės geležinkelio stoties. 8-oji pagal dydį Lenkijoje. Geležinkelio mazgas, atšakos į Varšuvos miestą (link rytų ir šiaurės rytų), į vakarus (link Kunovicių), į pietus (link Krokuvos), į pietvakarius (link Katovicų). Stoja vietiniai ir tarptautiniai traukiniai.

## Istorija

Pastatyta 1936 m. XX a. 2-ojoje pusėje atlikta nemažai infrastruktūrinių pokyčių sujungiant su kitomis miesto stotimis. 2012 m. prie Varšuvos vakarinės stoties prijungta visai šalia, už 250 metrų esanti Varšuvos Volios stotis (). 2015 m. pastaroji pervadinta 8-uoju peronu.

## Šaltiniai
Varšuvos pagrindinė geležinkelio stotis

**Varšuvos pagrindinė geležinkelio stotis** (, nuo 2021 m. *Warszawa Główna Osobowa*) – pagrindinė Varšuvos miesto geležinkelio stotis, įkurta miesto centre, *Aleje Jerozolimskie* gatvėje, 1 km į vakarus nuo Varšuvos centrinės geležinkelio stoties. Stoja pavieniai vietinės reikšmės traukiniai, stotyje įrengtas Lenkijos geležinkelių muziejus.

## Istorija

Nors idėja pastatyti Varšuvoje stotį, kuri būtų centrinė, atsirado dar 1879 m., tačiau tai buvo didelis iššūkis, kadangi mieste jungėsi skirtingos geležinkelio vėžės. Po I pasaulinio karo Lenkijoje įsigalėjus vienai vėžei ši idėja atgaivinta. Iš pradžių buvo nugriauta Vienos geležinkelio stotis (Varšuva), o 1932 m. pradėti naujos stoties statybos darbai. Stoties dizainas buvo modernistinis, su art deco elementais. Nors jau 1938 m. stotimi naudojosi kai kurie keleiviniai maršrutai, tačiau oficialiai stotis taip ir nebuvo atidaryta dėl prasidėjusio II pasaulinio karo – 1939 m. rugsėjį ją iš oro subombardavo vokiečiai.

Po karo stotis atstatyta kaip naujas pastatas. 1975 m. ją pakeitė nauja Varšuvos centrinė geležinkelio stotis, o pagrindinė stotis dar naudota iki 1997 m. vietinėms reikmėms, kol buvo uždaryta. 2021 m. ji vėl atidaryta, šįkart tik keleivinių traukinių reikmėms.

## Šaltiniai
Vienos geležinkelio stotis (Varšuva)

**Vienos geležinkelio stotis** (, nuo 1919 m. *Dworzec Główny*) – buvusi pagrindinė Varšuvos miesto geležinkelio stotis, pati pirmoji šio miesto stotis. Stovėjo miesto centre ties *Aleje Jerozolimskie* ir *Marszałkowska* gatvėmis. XX a. 1-ojoje pusėje nugriauta, pastatų liekanų nelikę. Buvusios Vienos stoties teritorijoje 1963 m. įrengta Varšuvos centro geležinkelio stotis.

## Istorija

Pastatyta 1844–1845 m. kaip Varšuvos–Vienos geležinkelio galinė stotis. Architektas – Henryk Marconi. Pirmasis traukinys atvyko 1845 m. birželio 14 d. Vėliau XIX a. 2-ojoje pusėje stotis išplėsta.

Po I pasaulinio karo stotį nutarta uždaryti, ji palaipsniui buvo išardyta ir nugriauta. 1928 m. čia įrengtas pirmasis Lenkijos geležinkelių muziejus. Netoliese pradėta statyti nauja Varšuvos pagrindinė geležinkelio stotis.

## Šaltiniai
Varšuvos centro geležinkelio stotis

**Varšuvos centro geležinkelio stotis** () – geležinkelio stotis Varšuvos miesto centre, 1 km į vakarus nuo Varšuvos centrinės geležinkelio stoties. Peronai įrengti po žeme, yra 3 peronai, čia stoja vietiniai traukiniai.

## Istorija

XIX–XX a. dabartinės Varšuvos centro stoties vietoje buvo Vienos geležinkelio stotis. Po II pasaulinio karo nuo 1945 m. čia nebuvo jokios stoties, kol 1949 m. buvo atidaryta centro stotis. Jos pastatas buvo medinis, traukiniai stojo tiek vietiniai, tiek tolimųjų reisų. 1955–1963 m. pastatytas dabartinis stoties pastatas. 2006–2007 m. stotis renovuota.

## Šaltiniai
Rygos–Jelgavos geležinkelis

**Rygos–Jelgavos geležinkelis** – geležinkelio ruožas dabartinės Latvijos teritorijoje, besitęsiantis 43 km. Elektrifikuotas.

## Istorija

Rygos–Mintaujos geležinkelis atidarytas 1868 m., jame buvo 4 stotys. Vėžė tuo metu buvo 1524 mm. I pasaulinio karo metais vokiečiai vežę perkonstravo į 1435 mm, sovietmečiu ji pakeista į 1520 mm.

## Stotys ir stotelės

## Šaltiniai
Imakanė

**Imakanė** () – Japonijos miestelis, esantis Hokaido saloje, Hijamos subprefektūroje. 2020 m. jame gyveno 5 072 žmonės. Tai vienintelis miestelis Setanos apskrityje.

## Istorija
Imakanė, tuo metu žinoma kaip **Hanaišis**, buvo įkurta 1624–1643 m., kai Širibecu upės aukštupyje buvo rasta aukso, sidabro ir mangano. Dalis šioje vietovėje iškasto aukso buvo panaudota Tokugavai Iejasu skirtai šintoistų šventyklai statyti. 1877 m. Hanaišyje rastas agatas.

1897 m. gyvenvietei suteiktas kaimo statusas (taip pat suteiktas **Tošibecu** pavadinimas) ir buvo prijungta teritorija iš kaimyninio Setanos miestelio.

1947 m. Točibecu kaimas oficialiai gavo Imakanės vardą, nes jam buvo suteiktas miestelio statusas.

1997 m. liepos 15 d. Imakanė atšventė 100-uosius autonominės valdžios metus.

## Pramonė
Šiandien pagrindinė Imakanės pramonės šaka yra žemdirbystė. Miestelis visoje šalyje garsėja bulvėmis. Taip pat plačiai paplitusi žūklė.

## Kultūra
Imakanėje vyksta daugybė festivalių, įskaitant vasario viduryje vykstantį Sniego festivalį (paprastai savaitgalį po Saporo festivalio) ir kasmet rugsėjo 19–20 d. vykstantį Rudens festivalį.

## Gyventojai

## Išnašos

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
Varšuvos rytinė geležinkelio stotis

**Varšuvos rytinė geležinkelio stotis** (, oficialiai *Warszawa Wschodnia Osobowa*) – viena pagrindinių Varšuvos geležinkelio stočių, pastatyta 4 km į šiaurės rytus nuo Varšuvos centrinės geležinkelio stoties, rytiniame Vyslos krante, Pragos priemiestyje. 4-oji pagal dydį Lenkijoje. Geležinkelio mazgas, atšakos į pietvakarius (link Varšuvos), į Terespolį (pasienis su Baltarusija), Gdanską (pajūris šiaurėje), Dorohuską (pasienis su Ukraina).

## Istorija

Pastatyta 1866 m. kaip galinė Varšuvos–Terespolio geležinkelio stotis. 1933 m. ji buvo renovuota, bet stipriai nukentėjo per II pasaulinį karą. 1969 m. pastatytas dabartinis stoties pastatas, kuris vėl renovuotas ruošiantis 2012 m. Europos futbolo čempionatui.

## Šaltiniai
Varšuvos centrinė geležinkelio stotis

**Varšuvos centrinė geležinkelio stotis** (, nuo 2019 m. oficialiai *Dworzec Centralny im. Stanisława Moniuszki*) – pagrindinė Varšuvos miesto geležinkelio stotis, įkurta miesto centre, *Aleje Jerozolimskie* gatvėje. Įrengta po žeme, yra 4 peronai ir 8 keliai, kuriuose stoja vietiniai bei tarptautiniai traukiniai. Šalia stoties yra ir autobusų stotis, taip pat „Złote Tarasy“ prekybos centras. Nors yra centrinė stotis, tačiau nėra geležinkelio mazgas – tokie yra už 4 km į šiaurės rytus yra Varšuvos rytinė geležinkelio stotis, už 3 km į vakarus – Varšuvos vakarinė geležinkelio stotis.

## Istorija

Modernizmo dizaino stotis pastatyta ekonominio augimo metu 1975 m. Ji pakeitė iki tol veikusią, bet pasenusią Varšuvos pagrindinę geležinkelio stotį. Statybos vyko su nesklandumais, tačiau buvo labai pasistengta, kad stotis būtų atidaryta TSKP generalinio sekretoriaus L. Brežnevo vizito Varšuvoje metu. Vėliau išaiškėjo nemažai statybinio broko.

Ruošiantis 2012 m. Europos futbolo čempionatui stotis buvo renovuota. 2019 m. stočiai suteiktas lenkų kompozitoriaus S. Moniuškos vardas – tais metais buvo švenčiamos kompozitoriaus 200-osios gimimo metinės.

## Šaltiniai
Denisonas

**Denisonas** () – miestas Jungtinėse Amerikos Valstijose, šiaurės Teksase, 117 km į šiaurę nuo Dalaso, Oklahomos pasienyje, šalia Red Riverio ir ant jo sudaryto Teksomos tvenkinio. Sudaro aglomeraciją su Šermanu. Praeina Dalaso–Talsos plentas, geležinkeliai į Dalasą, Fort Vortą, Talsą. Tekstilės, aliuminio metalurgijos, plastiko pramonė, turizmas, žemės ūkis. Įrengta Denisono hidroelektrinės užtvanka.

Yra prezidento Dvaito Eizenhauerio gimtasis namas, T. V. Mansono vynuogininkystės ir enologijos centras (T. V. Mansonas pagarsėjo 1888 m. į Prancūziją išsiuntęs filokseroms atsparius vynmedžius ir taip išgelbėjęs šios šalies vyno pramonę), istorinis miesto centras. Apylinkėse yra poilsiaviečių prie Teksomos tvenkinio, Hagermano laukinės gamtos draustinis, Eizenhauerio istorinis parkas.
 
2020 m. 68,1 % miesto gyventojų buvo baltieji, 13,2 % – lotynoamerikiečiai, 8,2 % – afroamerikiečiai, 7,6 % – mišrios kilmės, 1,9 % – indėnai, 0,8 % – azijiečiai.

## Istorija
Gyvenvietė kūrėsi kaip stotis prie pašto kelio. 1872 m. įkurta oficialiai, kai tapo geležinkelių mazgu. Pavadinta geležinkelio direktoriaus Džordžo Denisono garbei. Miestas nuo 1891 m.

## Šaltiniai
Orindžas (Teksasas)

**Orindžas** () – miestas Jungtinėse Amerikos Valstijose, pietryčių Teksase, į rytus nuo Bomonro, Luizianos pasienyje, Sabino žemupio kairiajame krante. Apygardos centras. Praeina Hiustono–Baton Ružo geležinkelis ir plentas, yra jūrinis uostas prie Pakrantės kanalo. Orindžas kartu su Bomontu ir Port Artūru sudaro Teksaso pramoninį trikampį. Plieno gamybos, laivų statybos, naftos chemijos, sintetinio kaučiuko, popieriaus, cemento pramonė. Apylinkėse yra naftos ir gamtinių dujų telkinių.

Veikia Lamaro universiteto filialas (nuo 1969 m.), Starko dailės muziejus (eksponuojami F. Remingtono, A. Birštato, Č. Raselo darbai). Yra 1938 m. statytas Vaivorykštės tiltas (tuo metu pritaikytas praleisti didžiausius to laikmečio laivus).
 
2020 m. 49,2 % miesto gyventojų buvo baltieji, 35,2 % – afroamerikiečiai, 9,5 % – lotynoamerikiečiai, 3,7 % – mišrios kilmės, 1,8 % – azijiečiai.

## Istorija
Gyvenvietė įkurta 1836 m. ir vadinta Grins Blafu, 1852 m. pervadinta į Madisoną, o 1856 m. – į Orindžą (dėl didelių apelsinų ( plantacijų). Apygardos centras nuo 1852 m., miestas nuo 1881 m. Pradžioje augo dėl ryžių auginimo, medienos išvežimų, laivų statybos. Smarkiai išaugo po I pasaulinio karo dėl laivų statyklų. Po II pasaulinio karo veikė JAV karinio laivyno bazė.

## Šaltiniai
Maršalas (Teksasas)

**Maršalas** () – miestas Jungtinėse Amerikos Valstijose, rytų Teksase, 55 km į vakarus nuo Šrivporto, pusiaukelėje tarp Šrivporto ir Longvju. Harisono apygardos centras. Stotis prie Teksaso ir Ramiojo vandenyno geležinkelio. Naftos chemijos, anglies, plastiko pramonė. Apylinkėse plėtojamas žemės ūkis, miškų kirtimas, naftos gavyba.

Veikia Rytų Teksaso baptistų universitetas (nuo 1912 m.), Vailio koledžas (nuo 1873 m.), Harisono apygardos muziejus. Apylinkėse yra Kadų tvenkinio laukinės gamtos draustinis, Starų šeimos istorinis parkas su XIX a. dvaro rūmais.
 
2020 m. 38,6 % miesto gyventojų buvo baltieji, 35,8 % – afroamerikiečiai, 21,3 % – lotynoamerikiečiai, 2,6 % – mišrios kilmės, 0,8 % – azijiečiai.

## Istorija
Gyvenvietė įkurta 1841 m. Aiziako Van Zando ir pavadinta JAV Aukščiausiojo teismo teisėjo Džono Maršalo garbei. Apygardos centras nuo 1842 m., miestas nuo 1848 m. JAV pilietinio karo laikais Maršalas kurį laiką buvo Misūrio valstijos sostine (gubernatoriui Džeksonui nepavyko priversti Misūrio atsiskirti su Sąjungos, todėl savo rezidavimo vietą perkėlė į Maršalą).

## Šaltiniai
Graduate Institute of International and Development Studies

**Graduate Institute of International and Development Studies** arba Ženevos absolventų institutas (pranc. Institut de hautes études internationales et du développement), sutrumpintai **IHEID**, yra antrosios pakopos mokykla. Jis įsikūręs Ženevoje, Šveicarijoje.

## Apžvalga
Įkurta 1927 m., Graduate Institute yra pirmoji pasaulyje absolventų mokykla, skirta tik tarptautinių reikalų studijoms. Ji pasiūlė vieną pirmųjų tarptautinių santykių doktorantūros studijų programų pasaulyje.

Šiandien mokykloje mokosi beveik tūkstantis magistrantūros studentų iš daugiau nei 100 šalių. Užsienio studentai sudaro beveik 90 % studentų, o mokykla oficialiai yra dvikalbė anglų ir prancūzų mokymo įstaiga, nors dauguma pamokų vyksta anglų kalba.

## Publikacijos

* *[[:en:Journal_of_International_Dispute_Settlement|Journal of International Dispute Settlement]]*
* *International Development Policy*
* *European Journal of Development Research*
* *Relations internationales* (fr) – *Relations Internationales*

## Nuorodos
Orindžas

**Orindžas** ( 'apelsinas, oranžinis') gali reikšti:
* Orindžas – miestas JAV, Kalifornijoje;
* Orindžas – miestas JAV, Teksase;
* Orindžas – miestelis JAV, Konektikute;
* Orindžas – miestelis JAV, Masačiusetse;
* Orindžas – miestelis JAV, Vermonte;
* Orindžas – miestas Australijoje, N. P. Velse.

;Panašūs pavadinimai
* Oranžas
* Oranžinė upė
* Orindž Sitis
* Orindžo apygarda
* Port Orindžas
Uvaldė

**Uvaldė** arba **Juvaldė** () – miestas Jungtinėse Amerikos Valstijose, pietvakarių Teksase, 135 km į pietvakarius nuo San Antonijaus, prie Leonos upės ištakų. Apygardos centras. Praeina San Antonijaus–Del Rijo plentas ir geležinkelis. Verčiamasi daugiausia žemės ūkiu ir žaliavų (pašarų, medaus, vilnos, moheros) apdirbimo pramone. Yra Uvaldės nacionalinė žuvų veisykla (auginami šamai, melsvažiauniai saulešeriai, upėtakiniai ešeriai).

Veikia Pietvakarių Teksaso jaunimo koledžas (nuo 1946 m.), Teksaso A&M universiteto skyrius, Garnerio memorialinis muziejus (viceprezidento Džono Garnerio namas-muziejus), Herojų parko sodas (skirtas Vietnamo karo veteranams).
 
2020 m. 78,5 % miesto gyventojų buvo lotynoamerikiečiai, 19,2 % – baltieji, 0,8 % – mišrios kilmės, 0,8 % – azijiečiai.

## Istorija
1849 m. ant Leonos kranto pastatyta Fort Ingo tvirtovė. 1852 m. prie jos apsigyveno V. V. Arnetas, 1853 m. prie jo prisijungė Ridingas V. Blakas ir H. L. Stratonas. 1855 m. Blakas įkūrė prekybinį postą, kurį pavadino Ensina. 1856 m., gyvenvietei tapus miestu ir apygardos centru, jai, pagal apygardą, suteiktas Uvaldės pavadinimas. Tai iškraipyta Naujosios Ispanijos San Fransisko de Koahuilos provincijos gubernatoriaus (1777–1783 m.) Chuano de Ugaldės pavardė.

## Šaltiniai
Kanjonas (Teksasas)

**Kanjonas** () – miestas Jungtinėse Amerikos Valstijose, šiaurės vakarų Teksase, 26 km į pietus nuo Amarilo, ties Palo Duro ir Tiera Blankos upelių sąlaja į Preiri Dog Tauno upę (Red Riverio ištaka). Randalo apygardos centras. Geležinkeliai ir plentai į Laboką, Amarilą, Rozvelą. Plėtojama gyvulininkystė, žemdirbystė. Veikia Vakarų Teksaso A&M universitetas (nuo 1910 m.) su Apendikso-Lygumų istorijos muziejumi. Už 19 km į rytus nuo miesto prasideda Palo Duro kanjonas ir valstijos parkas (svarbus turistinis ir istorinis objektas). Taip pat netoliese yra Bafalo ežero nacionalinis laukinės gamtos draustinis ir Siks Gano teritorija (atkurtas Laukinių Vakarų miestelis).

2020 m. 70,7 % miesto gyventojų buvo baltieji, 19,6 % – lotynoamerikiečiai, 3,6 % – afroamerikiečiai, 3,6 % – mišrios kilmės, 1,3 % – azijiečiai, 0,8 % – indėnai.

## Istorija
Gyvenvietė prasidėjo nuo 1878 m. čia įkurtos *T-Anchor* rančos būstinės. 1898 m. atitiestas Šiaurės Teksaso geležinkelis, Kanjonas tapo gyvulių ir žemės ūkio žaliavų krovos tašku. Apygardos centras nuo 1889 m., miestas nuo 1910 m.

## Šaltiniai
Tamulaitis

**Tamulaitis** − lietuviška vyriškos giminės pavardė. Pavardė yra tėvavardis kilusi iš vardo Tamulis.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: **Tamulaitienė** (ištekėjusi moteris), **Tamulaitytė** (mergautinė pavardė) ir **Tamulaitė**.

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

; Tamulaitis
*Gintautas Tamulaitis
*Rimvydas Tamulaitis
*Stasys Tamulaitis
*Vytautas Tamulaitis

; Tamulaitienė
*Regina Tamulaitienė

## Šaltiniai
Oliver Lafayette

**Oliveris Lafajetas** (, g. 1984 m. gegužės 6 d.) – JAV–Kroatijos krepšininkas. Žaidė koledžo krepšinį Hiustono universiteto „Cougars“ komandoje.

## Karjera
O. Lafajetas dalyvavo 2007 m. NBA naujokų biržoje, tačiau nebuvo pašauktas. Rungtyniavo NBA D-lygoje besivaržančioje Fort Veino „Mad Ants“ komandoje. 2009–2010 m. sezone vidutiniškai pelnė po 17,1 taško per rungtynes. 2010 m. balandžio 14 d. prisijungė prie Bostono „Celtics“ komandos. NBA sužaidė tik vienose rungtynėse, kuriose pelnė 7 taškus.

2012 m. rugpjūtį prisijungė prie Kauno „Žalgirio“ komandos.

## Nacionalinė rinktinė
2014 m. Lafajetui buvo suteikta Kroatijos pilietybė ir jis atstovavo Kroatijos vyrų krepšinio rinktinei 2014 m. pasaulio krepšinio čempionate.

## Pasiekimai

* 2× Europos taurės čempionas (2014, 2017 m.)
* LKL čempionas (2013 m.)
* Graikijos krepšinio lygos čempionas (2015 m.)
* Italijos krepšinio taurės čempionas (2016 m.)
* Bosnijos krepšinio taurės čempionas (2019 m.)
* LKL Visų žvaigždžių rungtynių žaidėjas (2013 m.)

## Išnašos
Vladislovas Puslovskis

**Vladislovas Puslovskis** (, , 1801 m. – 1859 m.) – carinės Rusijos veikėjas, valdęs daug dvarų dabartinės Lietuvos ir Baltarusijos teritorijose.

Dalyvavo 1831 m. sukilime.

Po tėvo Vaitiekaus Puslovskio mirties 1833 m. valdė Tauragnų dvarą, kurį apie 1880 m. pardavė Karoliui Gineičiui.

Grįžęs į carinę Rusiją 1834 m. tapo Ašmenos pavieto bajorų maršalka..

## Išnašos
Ostrovo apskritis

**Ostrovo apskritis** gali reikšti:

## Lenkija
* Ostruvo apskritis Didžiosios Lenkijos vaivadijoje (centras – Didžiosios Lenkijos Ostruvas);
* Ostruvos apskritis Mazovijos vaivadijoje (centras – Mazovijos Ostruva).

## Rusijos imperija
* Lomžos gubernijoje (centras – Mazovijos Ostruva);
* Pskovo gubernijoje (centras – Ostrovas).
Tomašuvo apskritis

**Tomašuvo apskritimi** () vadinamos dvi Lenkijos apskritys:

* Liublino vaivadijoje (centras – Liublino Tomašuvas);
* Mazovijos vaivadijoje (centras – Mazovijos Tomašuvas).
Srodos apskritis

**Srodos apskritimi** () vadinamos dvi Lenkijos apskritys:

* Didžiosios Lenkijos vaivadijoje (centras – Didžiosios Lenkijos Sroda);
* Žemutinės Silezijos vaivadijoje (centras – Silezijos Sroda).
Novy Dvuro apskritis

**Novy Dvuro apskritimi** () vadinamos dvi Lenkijos apskritys:

* Mazovijos vaivadijoje (centras – Mazovijos Novy Dvuras);
* Pamario vaivadijoje (centras – Gdansko Novy Dvuras).
Virgilijus Monsevičius

**Virgilijus Monsevičius** (1953 m. birželio 8 d. – 2008 m. kovo 7 d.) – Lietuvos miškininkas, entomologas.

## Biografija
Gimė Panevėžyje, vėliau gyveno Kuršėnuose. Baigė Kuršėnų vidurinę mokyklą. 1976 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją (įgijo miškų ūkio inžinieriaus specialybę). 1976–2008 m. dirbo Čepkelių rezervate, nuo 1998 m. Tyrimų skyriaus vedėjas (tais pačiais metais tapo biomedicinos mokslų daktaru). Disertaciniame darbe *Lietuvos laukinės bitės (Hymenoptera, Apoidea)* pateikė vertingų duomenų apie bičių pasiskirstymo įvairiose stacijose dėsningumus, aplinkos veiksnių įtaką šių vabzdžių bendrijų struktūrai, sudarė laukinių bičių rūšių katalogą. Pirmasis Lietuvoje tyrė entomofilinius augalų apdulkintojus – bitinių (*Apoidea*) antšeimio laukines bites; ištyrė daugiau kaip 350 rūšių, sudarė jų paplitimo schemas-žemėlapius, nustatė, kad daugiausia paplitusios Lietuvos šiaurinėje dalyje, daugeliui rūšių davė lietuviškus pavadinimus. Jis surinko apie 40 000 individų, ir labai vertingą bitinių vabzdžių kolekciją, sudarė bičių literatūros kompiuterinę bazę, turinčią per 8000 įrašų. Paskelbė apie 20 mokslinių ir mokslo populiarinamųjų straipsnių. Dalyvavo sudarant Lietuvos raudonąją knygą.

## Bibliografija
* *Čepkelių rezervatas* (su kitais, 1984 m.),
* *Bitiniai plėviasparniai ir jų apsauga* (1989 m.),
* *[[Lietuvos raudonoji knyga]]* (su kitais, 1992, 2007 m.),
* *Naujos ir retos Lietuvos vabzdžių rūšys* (su kitais, 1995 m., anglų kalba).

## Šaltiniai
Opolės apskritis

**Opolės apskritimi** () vadinamos dvi Lenkijos apskritys:

* Liublino vaivadijoje (centras – Liublino Opolė);
* Opolės vaivadijoje (centras – Opolė).
Ylavos apskritis

:: *Apie apskritį, buvusią Rytprūsiuose, žr. [[Prūsų Ylavos apskritis]].*

**Ylavos apskritis** () – administracinis vienetas Varmijos-Mozūrų vaivadijoje, šiaurinėje Lenkijoje. Centras – Ylava.

## Istorija

Įkurta 1945 m., iki 1958 m. buvo žinoma kaip ***Sušo apskritis*** (). 1975 m. panaikinta, 1999 m. atkurta.

## Suskirstymas

Apskritį sudaro 7 valsčiai.

## Nuorodos
* Apskrities statistika (Polskawliczbach.pl)
Vaitiekus Puslovskis

**Vaitiekus Puslovskis** (, , 1762–1833 m.) – ATR ir carinės Rusijos veikėjas, valdęs daug dvarų dabartinės Lietuvos ir Baltarusijos teritorijose.

LDK laikais buvo Vyriausiojo Lietuvos Tribunolo deputatas, pasiuntinys Ketverių metų Seime 1788–1792 metais.

Rusijos imperijoje 1797–1816 metais buvo Slonimo pavieto bajorų maršalka.

Lietuvoje valdė Tauragnų ir Vyžuonų dvarus.

## Išnašos
Kunsanas

**Kunsanas** () – miestas Pietų Korėjos vakaruose, Šiaurės Džoloje, į šiaurės vakarus nuo Čchongdžu, prie Kemgango upės žiočių ir Geltonosios jūros. Svarbus prekybinis ir žvejybinis uostas (išvežami ryžiai, sojų pupelės, odos, auksas). Geležinkelis ir plentas į Čchongdžu. Metalo apdirbimas, sunkvežimių gamyba, chemijos (plastikų, gumos), medienos apdirbimo, popieriaus, maisto (ryžių valymo, žuvų perdirbimo) pramonė; laikrodžių gamykla.

Veikia Kunsano karinė oro bazė, kurioje dislokuoti amerikiečių karo lėktuvai (įrengta japonų 1938 m., perimta amerikiečių Korėjos karo metu). 2010 m. šalia Kunsano pastatyta 33 km ilgio Semengengo damba, kurios dėka pradėtas sausinti ~400 km² priekrančių plotas.

## Istorija
Kunsanas nuo seno garsėjo kaip ryžių eksporto uostas. 1899 m. atidarytas prekybai su užsieniu. Miesto teisės suteiktos 1945 m.

## Šaltiniai
Tsuneo Imahori

**Cuneo Imahoris** (; g. 1962 m. gruodžio 5 d.) – japonų kompozitorius ir gitaristas. Jis labiausiai žinomas kaip įvairių animė ir kompiuterinių žaidimų garso takelių autorius.

## Biografija
Imahoris pradėjo groti akustine gitara būdamas 12 metų, įkvėptas britų folkmuzikos. 1986 m. kartu su saksofonininku Narujošiu Kikučiu ir džiazo pianistu Akira Minakamiu įkūrė grupę Tipographica. Išleidusi keturis albumus, 1996 m. grupė išsiskirstė. 1992 m. įkūrė instrumentinę grupę MEATOPIA.

1998 m. įžengė į animė pasaulį ir sukūrė garso takelį animė serialui „Trigun“. Po kelių mėnesių išleido dar vieną albumą su serialo muzika. 2001 m. sukūrė muziką animė serialui apie boksą „Hajime no Ippo“. Jis taip pat dirbo su kitais kompozitoriais prie įvairių animė, pavyzdžiui, „Cowboy Bebop“ ir „Texhnolyze“. Bendradarbiavo su Joko Kano iš grupės Seatbelts.

2002 m. sukūrė garso takelį žaidimui „Gungrave“, skirtam PlayStation 2. Vėliau šis žaidimas buvo išplėtotas į animė serialą, kuriam muziką taip pat sukūrė Cuneo Imahoris. Jis taip pat sukūrė muziką 2004 m. tęsiniui „Gungrave: Overdose“.

2010 m. išleistas filmas „“, kuriam Imahoris sukūrė naują garso takelį.

## Diskografija

#### Cuneo Imahoris
* *What wasn't done* (2020, Sistema Record)
* *What wasn't done Remastered* (2022, Sistema Record)

#### Tipographica
* *Tipographica* (1993, GOD MOUNTAIN)
* *The Man Who Does Not Nod* (1995, Pony Canyon)
* *God Says I Can't Dance* (1996, Pony Canyon)
* *Floating Opera* (1997, Sistema Record)

### Garso takeliai

* *trigun the first donuts* (1998, Victor Entertainment）
* *TRiGUN the 2nd DONUT HAPPY PACK* (1998, Victor Entertainment)
* *〜はじめの一歩 original SOUNDTRACK〜 first KO* (2001 VAP, Inc.)
* *FINAL ROUND hajime no ippo original soundtrack* (2001, VAP, Inc.)
* *GUNGRAVE O.S.T.* (2002, Victor Entertainment)
* *GUNGRAVE O.S.T uno "righthead"* (2004, Victor Entertainment)
* *GUNGRAVE O.S.T 2 "lefthead"* (2004, Victor Entertainment)
* *TRIGUN -Badlands Rumble- O.S.T.* (2010, flying DOG)
* *GUNGRAVE VR* (2018)
## Išnašos
Georgijus Sviridovas

**Georgijus Sviridovas** (, 1915 m. gruodžio 16 d. Fateže, Kursko gubernija, Rusijos Imperija – 1998 m. sausio 6 d. Maskvoje, Rusija) – Sovietų Sąjungos ir Rusijos kompozitorius, pianistas bei visuomenės veikėjas. TSRS liaudies artistas (1970), Socialistinio darbo didvyris (1975), Stalino (1946), Lenino (1960), dviejų TSRS valstybinių premijų (1968, 1980) bei Rusijos Federacijos prezidento premijos (1997) laureatas.

Jo kūryba pasižymėjo emocjiniu santūrumu, dažnai buvo interpretuojami eilėraščiai. Taip pat savo kūryboje naudojo senovės rusų apeiginių giesmių, kanto, ženklinio giedojimo, miesto romanso elementus bei rusų folklorą. Be to, kūrė bažnytinio pobūdžio muziką. 

## Biografija
G. Sviridovas gimė 1915 m. gruodžio 16 d. nedideliame Fatežo mieste. Tėvas – Vasilijus Sviridovas, mirė pilietiniame kare, kai G. Sviridovui buvo 3 metai, motina – Jelizaveta Ivanovna – mokytoja.

1924 m. Sviridovas su šeima persikėlė į Kurską. Ten kompozitorius pamėgo skaityti. Gan greit jis pradėjo domėtis ir muziką. Nuo devynerių metų jis pradėjo groti fortepijonu, o po kurio laiko – ir balalaika. 

1929–1932 m. mokėsi muzikos mokykloje, 1936–1941 m. studijavo Leningrado konservatorijoje. 1937 m. įstojo į TSRS kompozitorių sąjungą, 1962–1974 m. ir 1986–1990 m. – sąjungos sekretorius. 1941 m., praėjus kelioms dienoms po konservatorijos baigimo, jis buvo išsiųstas į Leningrado karinę oro erdvės stebėjimo ir kontrolės mokyklą.

Iki 1944 m. gyveno Novosibirske. Rašė karinio pobūdžio dainas, iš kurių garsiausia – „Drąsiųjų daina“, parašyta pagal A. Surkovo eilėraščius. 

Mirė 1998 m. sausio 6 d. Maskvoje nuo infarkto.

## Šaltiniai
Berunis

:: *Apie miestą Uzbekijoje žr. [[Beruni]]*.

**Bèrunis**  () – miestas pietų Lenkijoje, Silezijos vaivadijoje, 25 km į pietus nuo Katovicų. Apskrities centras. Yra dvi bažnyčios, žydų kapinės, kultūros centras, dvi bibliotekos, licėjus.

## Istorija

XIX a. buvo miestelis Pščynos apskrityje, jame buvo katalikų bažnyčia.

## Šaltiniai
Slavnas

:: *Apie kaimą Palenkės vaivadijoje žr. [[Slavnas (Sokulka)]]*.

**Slãvnas**  () – miestas šiaurės vakarų Lenkijoje, Vakarų Pamario vaivadijoje, 27 km į vakarus nuo Slupsko. Apskrities centras. Geležinkelio stotis.

## Istorija

Minimas nuo 1186 m. kaip *Zlauinia*. XIX a. buvo apskrities centras, veikė progimnazija, lentpjūvė, malūnas. 1945 m. atiteko Lenkijai.

## Šaltiniai
Jerry Goldsmith

**Džeris Goldsmitas** (; 1929 m. vasario 10 d. – 2004 m. liepos 21 d.) – amerikiečių kompozitorius, per beveik 50 metų karjerą sukūręs apie 200 kompozicijų filmams ir televizijai. Jis buvo laikomas vienu novatoriškiausių ir įtakingiausių kino muzikos kompozitorių.

D. Goldsmitas buvo 18 kartų buvo nominuotas Oskaro apdovanojimui, iš kurių laimėjo 1977 m. už filmo „The Omen“ muziką. Taip pat kompozitorius buvo nominuotas 6 „Grammy apdovanojimams“, 5 – „Primetime Emmy apdovanojimams“, 9 – Auksinis gaubliui ir 4 – Britų akademijos apdovanojimui.

D. Goldsmitas sukūrė muziką penkiems „Žvaigždžių kelio“ filmams ir trims – „Rembo“ serijos filmams. Kompozitorius dirbo su tokiais režisieriais kaip Robert Wise, Howard Hawks, Otto Preminger, Joe Dante, Richard Donner, Richard Fleischer, Ridley Scott, Steven Spielberg, Michael Crichton, Roman Polanski, Gordon Douglas, Fred Schepisi, Paul Verhoeven ir Franklin J. Schaffner.

Jis mirė nuo storosios žarnos vėžio savo namuose Beverli Hilse sulaukęs 75 metų.

## Išnašos

## Nuorodos
*
Alėckos apskritis

:: *Apie buvusią apskritį Rytprūsiuose žr. [[Alėckos apskritis (Prūsija)]].*

**Alėckos apskritis** () – administracinis vienetas Varmijos Mozūrų vaivadijoje, šiaurinėje Lenkijoje. Centras – Alėcka.

## Suskirstymas

Apskritį sudaro 4 valsčiai.

## Nuorodos
* Apskrities statistika
Edgard Varèse

**Edgaras Viktoras Ašilis Šarlis Varezas** (*Edgard Victor Achille Charles Varèse*, 1883 m. gruodžio 22 d. – 1965 m. lapkričio 6 d.) – iš Prancūzijos kilęs Jungtinių Amerikos Valstijų kompozitorius, dirigentas. Vienas žymiausių XX a. elektroninės ir konkrečiosios muzikos kūrėjų ir eksperimentuotojų.

## Biografija
E. Varezas vaikystę ir jaunystę praleido Paryžiuje, Burgundijoje, Turine. Muziką komponuoti pradėjo dar neturėdamas formalaus išsilavinimo. 1903–1905 m. mokėsi *[[Schola cantorum]]* Paryžiuje, 1905–1907 m. – Paryžiaus konservatorijoje (pas Šarlį-Mari Vidorą, A. Ruselį, V. d’Indi). Taip pat E. Varezui įtaką darė Romenas Rolanas ir Klodas Debiusi. 1907 m. išvyko į Berlyną, kur patyrė Richardo Štrauso ir Feručijaus Busonio įtakas.

1915 m. E. Varezas persikėlė gyventi į JAV. 1915–1928 n, Jungtinėse Amerikos Valstijose dirigavo įvairiems orkestrams. Niujorke įsteigė Niujorko simfoninį orkestrą (1916 m.), Europos ir Amerikos naujosios muzikos kompozitorių tarptautinę gildiją (1921 m., su K. Salsedu). 1928–1934 m. gyveno Paryžiuje, sukūrė vieną žymiausių savo neelektroninės muzikos kūrinių – „Jonizaciją“ (*Ionisation*, 1931 m.). Vėliau grįžo į JAV, domėjosi tiksliaisiais mokslais, fizikiniais muzikos tyrimais. 1941 m. įkūrė Naująjį chorą, kuris atlikinėjo praeities atlikėjų (Perotino, H. Šiuco, K. Monteverdžio, M. A. Šarpentjė) kūrinius.

## Kūryba
E. Varezo kūriniai atonalūs, netipiškų formų, juose ryšku sintetinė muzikos ir elektroninių garsų estetika ir tembrų dramaturgija. Kūryba turėjo įtakos minimalizmo, konkrečiosios muzikos, postmodernizmo, progresyviojo roko kompozitoriams. E. Varezas savo kūrinius laikė atskirais garsiniais kūnais erdvėje. Nuo XX a. 6-ojo dešimtmečio gavo prieigą prie elektroninės garso įrangos, su kuria pradėjo eksperimentuoti.

Žymiausi E. Varezo kūriniai:
* „Amerikos“ orkestrui (*Amériques*, 1921 m.),
* „Aštuonkampiai“ 6 pučiamiesiems ir kontrabosui (*Octandres*, 1923 m.),
* „Jonizacija“ 41 mušamajam ir 2 sirenoms (*Ionisation*, 1931 m.),
* „Ekvatorialas“ bosui arba vienbalsiam vyrų chorui, 2 termenvoksams arba 2 Martenot bangoms, trimitui, trombonui, fortepijonui, vargonams ir mušamiesiems (*Ecuatorial*, 1934 m.),
* „Dykumos“ pučiamiesiems, mušamiesiems ir magnetofono juostai (*Déserts*, 1954 m.),
* „Elektroninė poema“ magnetofono juostai (*Poème éléctronique*, Briuselyje atlikta 1958 m. per 300 garsiakalbių).

## Šaltiniai
Retrofleksiniai priebalsiai

**Retrofleksiniai priebalsiai** ( 'atgal' + *flexio* 'sulenkimas'), arba **cerebraliniai priebalsiai** – priebalsiai, kuriuos tariant liežuvio galiukas pakyla prie kietojo gomurio ir šiek tiek užsilenkia atgal; retrofleksiniai priebalsiai pagal tarimo vietą yra postalveoliniai. Lietuvių kalboje vartojami retrofleksiniai priebalsiai [r], [ʃ], [ʒ], [ʧ], [ʤ], atitinkamai žymimi raidėmis *r, š, ž, č, dž*.

## TFA sąrašas
Dalinis TFA retrofleksinių priebalsių sąrašas:

## Išnašos
Jani Christou

**Janis Christu** (, g. 1926 m. sausio 8 ar 9 d. – 1970 m. sausio 8 d.) – Graikijos kompozitorius.

## Biografija
Tiksli gimimo vieta ir data nežinomi. Nurodoma, kad gimė Egipte (Heliopolyje arba Aleksandrijoje), kitur – kad Nikosijoje (Kipre). Tėvas buvo pramonininkas (šokolado gamintojas). Baigė Anglų mokyklą Aleksandrijoje, mokėsi pas įvairius mokytojus groti fortepijonu (žymiausia mokytoja – Džina Bachauer). 1948 m. įgijo filosofijos magistro laipsnį Kembridžo universitete (studijavo kartu su L. Vitgenšteinu, B. Raselu). Taip pat mokėsi muzikos pas Hansą Redlichą, Andželą Frančeską Lavanjiną. Klausė Karlo Jungo paskaitų Ciuriche.

1951 m. grįžo į Aleksandriją. Vedė Teresiją Horemi. Nuo 1960 m. gyveno Chijo saloje, nuo 1967 m. – Atėnuose. 1970 m. prieš pat gimtadienį žuvo autoįvykio metu Atėnų apylinkėse.

## Kūryba
Janis Christu laikomas vienu įtakingiausių XX a. avangardo kompozitorių, nors nėra plačiai žinomas. Jo kūryba pasižymi vienybe ir nuoseklumu. Muzika atonalinė, serijinė, ryškus cikliškumo motyvas, kiekvienas kūrinys skirtas vis kitai filosofinei problemai, gausu nuorodų į graikų, senovės Rytų dvasines tradicijas.

Janis Christu be komponavimo taip pat domėjosi filosofija, antropologija, teologija, psichologija, lyginamąja religijotyra, istorija ir priešistore, šias temas gvildeno per meną ir okultizmą. Savo muzika siekė filosofinių, metafizinių tikslų. Patyrė didelę brolio psichoanalitiko Evangelio Kristu įtaką. Prieš mirtį rengė didelio masto operą „Orestija“, kuri turėjo būti pristatyta 1970 m. Bacho festivalyje Londone.

Žymiausi kūriniai:
* Fenikso muzika (orkestrui) – 1949 m.
* Simfonija nr. 1 – 1949–50 m.
* Lotynų liturgija – 1953 m.
* Šešios T. S. Elioto dainos (fortepijonui ar orkestrui ir mecosopranui) – 1955, 1957 m.
* Simfonija nr. 2 – 1957–58 m.
* Toccata fortepijonui ir orkestrui – 1962 m.
* Liepsnos liežuviai (oratorija) – 1964 m.
* Persai (incidentinė muzika Achilo dramai) – 1965 m.
* Agamemnonas – 1965 m.
* Enantiodromija – 1965–68 m.
* Varlės – 1966 m.
* Misterionas (orkestrui, magnetofono juostai, chorui ir solistams) – 1965–66 m.
* Praksis dvylikai (11 styginių ir dirigentui-pianistui) – 1966 m.
* Anaparastazė I (Baritonas) – 1968 m.
* Anaparastazė III (Pianistas) – 1968 m.
* Karalius Edipas – 1969 m.
* Orestija (*nebaigtas*) – 1967–70 m.

## Šaltiniai
Livonijos ordino ir danų žygis į Kernavę

**1279 m. Livonijos ordino ir danų žygis į Kernavę** – 1279 m. vasario pabaigoje surengtas Livonijos ordino išpuolis į LDK valdovo Traidenio žemių centrą – Kernavės apylinkes, vienas 1262–1282 m. Lietuvos–Livonijos karo susirėmimų. Kampanija surengta kaip kerštas už Traidenio pajėgų nesėkmingą mėginimą užimti Dinaburgo (Daugpilio) pilį.

Livonijos ordino žygyje dalyvavo ir Estijoje įsikūrę danų riteriai, vadovaujami Revelio žemės kapitono () Eilardo Hobergiečio, Livonijos pulkai, vadovaujami Kuoknesės komtūro Johano Tyzenhauzo ir jo kaimyno riterio Heinricho iš Frangeno.

Kampanijos metu ženklesnių susirėmimų Lietuvos teritorijoje neužfiksuota. Toks faktas leidžia manyti, kad kampanija buvo netikėta, lietuviai nespėjo surinkti pakankamai kariuomenės, o pats Livonijos ordino išpuolis buvo trumpas ir neturėjo tikslo užimti įtvirtintų gyvenviečių, apsiribojo vien plėšikavimu – karine taktika, Vakarų Europoje vadinta ševašė ().

## Žygio aprašymas Eiliuotojoje Livonijos kronikoje
Kampanijos eiga aprašyta Eiliuotojoje Livonijos kronikoje.

Kronikoje nurodoma, kad Livonijos ordino magistras Ernestas iš Raceburgo, sužinojęs apie 1275 m. surengtą Traidenio žygį į Daugpilį, pažadėjo ordino broliams už šį puolimą atsilyginti ir surengti žygį į Lietuvą. Jis pasikvietė Revelio riterius bei Rygos arkivyskupo vasalus prisijungti prie kampanijos.

Ordino kariai ir jų sąjungininkai kampaniją pradėjo iš Rygos, kur prie jų prisijungė kuršių bei žiemgalių pulkai. Kampanijos tikslu paskelbta Lietuvos sostinė Kernavė (*Kernoven*).

Užpuolikai įsiveržė į Lietuvą ir, pasidaliję į keletą grupuočių, nusiaubė karaliaus Traidenio žemę (vok. *kuniges Thoreiden lant*). Apie didesnius mūšius šios kampanijos metu kronikoje nėra minima. 

Grįžtančius namo su karo grobiu Livonijos karius jau Livonijos teritorijoje pasivijo Traidenio pulkai ir kovo 5 d. juos sumušė Aizkrauklės mūšyje.

## Išnašos
Olštyno apskritis

:: *Apie buvusią apskritį Rytprūsiuose žr. [[Alnaštyno apskritis]].*

**Olštyno apskritis** () – administracinis vienetas Varmijos Mozūrų vaivadijoje, šiaurės rytų Lenkijoje. Centras – Olštynas.

## Suskirstymas

Apskritį sudaro 12 valsčių.

## Nuorodos
* Apskrities statistika (Polskawliczbach.pl)
Dzintarės mūšis

**Dzintarės mūšis** – 1261 m. Livonijos ordino surengtos kampanijos prieš Kuršą dalis, kuršių Dzintarės pilies (netoli Durbės) apsiaustis, šturmas ir sunaikinimas. Kampanija buvo Durbės mūšio tęsinys, sąlygotas pietų kuršių sąjungos su žemaičiais ir atsisakymo nuo Kuršo vyskupo bei Kryžiuočių ordino siuzereniteto. Kampanijos įvykiai ir mūšis aprašyti Eiliuotoje Livonijos kronikoje.

Po pralaimėjimo Durbės mūšyje Livonijos ordino riterių susirinkime buvo nuspręsta atkeršyti kuršiams už šį pralaimėjimą. Šiam antpuoliui Livonijos ordino magistro pareigas einantis Georgas fon Eichštetas (*Georg von Eichstätt*) į Rygą sukvietė ordino kariuomenę. Kariuomenei vadovauti Eichštetas paskyrė vieną riterį, o pats grįžo į savo rezidenciją Siguldos pilyje kaip Ordino landmaršalas, kad apsaugotų Livoniją nuo galimo lietuvių įsiveržimo.

Ordino teritorijų vadai žygyje dalyvavo su kviestiniais vokiečių riteriais ir vietiniais „krašto žmonėmis“ (latviais, lyviais ir estais). Ordino pajėgos judėjo senuoju kuršių karo keliu iš Rygos į Kuldygą, kur juos džiugiai sutiko pilies garnizono riteriai su savo vasalais kuršiais.

Pirmuoju kryžiuočių atakos objektu tapo Tebros ir Aluokstės upių santakoje ties Aprikiais į pietryčius nuo Paviluostos buvusi lietuvių (žemaičių) algininkų saugota Dzintarės (vok. *Dsintern, Sintelîn*) pilis. Lietuvių ar žemaičių pajėgų buvimas kuršių pilyje aiškinamas ir Eiliuotosios Livonijos kronikos teiginiu, kad po Durbės mūšio kuršiai tapo pagonių (t. y. žemaičių) valdiniais.

Mūšio eiga aprašyta Eiliuotoje Livonijos kronikoje. Kovos metu kryžiuočiams pavyko į apsauginį griovį primesti medienos ir ją padegti. Ugnis netruko persimesti į pilį. Mėginusius iš jos ištrūkti gynėjus vokiečiai žudė ir stūmė atgal į liepsnas; ištrūkti leidę tik moterims ir paaugliams (*der jungen Kûren*), čia pat ir jas, ir juos imdami nelaisvėn. Liepsnose žuvo visi nenorėję pasiduoti pilies gynėjai. Užpuolikai išžudė visus jos gynėjus, įskaitant vyresnius nei vienuolikos metų berniukus ir moteris.

Sunaikinę Dzintarę, kryžiuočiai patraukė į Aizputės pilį. Žinoję apie Dzintarės gynėjų likimą, Aizputės kuršiai pasidavė be kovos. Vokiečiai, paėmę įkaitais kilmingųjų vaikus, džiūgaudami per Kuldygą grįžo į Rygą.

## Išnašos
Kozlovas

**Kozlovas** gali reikšti:

## Geografija
### Lenkija
* kaimas Nidzicos apskrityje;
* kaimas Semiatyčių apskrityje.

### Rusija
* buvęs Mičiurinsko miesto pavadinimas.

## Asmenybės
* Frolas Kozlovas (1908–1965), sovietų veikėjas;
* Igors Kozlovs (1987–), Latvijos futbolininkas;
* Sergejus Kozlovas (1939–2010), Rusijos rašytojas, poetas;
* Vitalij Kozlov (1987–), Lietuvos lengvaatletis.
Dubnos mūšis

**Dubnos mūšis** – 1273 m. vasarą įvykusios kautynės tarp Lietuvos ir Livonijos Ordino kariuomenių, vienas 1262–1282 m. Lietuvos ir Livonijos karo mūšių. Mūšis aprašytas Eiliuotojoje Livonijos kronikoje.

Latvių istoriografijoje egzistuoja nuomonės, kad mūšis vyko arba prie Viškių, prie Lyvanų, arba prie Dignajos (latv. *Dignāja*) prie Dauguvos (Sėlos žemėje).

Mūšis buvo vienas iš abejų pusių vykdytų plėšikavimo žygių. Kiek anksčiau, tų pačių metų pradžioje Livonijos ordinas surengė žygį į Lietuvą; grįždamos su grobiu šios pajėgos buvo sutriuškintos. Mūšyje krito Lietuvos didikas () Sukse (lot. *Suxe, Sucha*), kuris 1268 m. buvo pabėgęs į Rygos arkivyskupijos pusę ir kartu su kalavijuočiais kovojo siekdamas atgauti savo valdas Nalšios žemėje.

Po kalavijuočių įsiveržimo vasarą lietuviai vėl įsiveržė į Latgalą. Šias pajėgas kalavijuočiai sumušė prie Dubnos (Dubenės) upės. Apie mūšio pabaigos pobūdį leidžia spėti ir Eiliuotojoje Livonijos kronikoje užfiksuotas faktas, kad lietuviai pasitraukė palikę įkaitus.

## Aprašymas Eiliuotojoje Livonijos kronikoje
1273 m. Livonijos ordino kariuomenė įsiveržė į Nalšios žemę Lietuvoje, kur prarado 15 karių ir grįžo namo su karo grobiu. Lietuvių kariuomenė sekė užpuolikus ir netikėtai užpuolė Livonijos karius, kai šie ilsėjosi. Dauguma kryžiuočių žuvo, tarp jų ir Nalšios kunigaikštis Suksė, tik „kai kurie vargais pabėgo, bet vienas buvo sučiuptas“.

Po pergalės šiame mūšyje, vasarą lietuviai vėl įsiveržė į Livonijos ordino teritoriją. Ordinas subūrė kariuomenę ir žygiavo prieš užpuolikus. Prie Dubnos upės (sen. vok. *Dubenâ*) įvyko mūšis, kuriame krito 600 karių. Lietuviai traukėsi, palikę įkaitus, tačiau ordino broliai  su grobiu grįžo į Rygą.

## Šaltiniai
Ejektyviniai priebalsiai

**Ejektyviniai priebalsiai** – neplautiniai (nepulmonaliniai) priebalsiai, daugiausia sprogstamieji, tariami užverta balsaskyle, gerkloms greitai judant aukštyn, o tada atpalaiduojant burnos sanglaudą. Tariant pulmonalinius sprogstamuosius priebalsius, perteklinis spaudimas artikuliaciniame aparate atsiranda dėl iš plaučių išeinančio oro, o tariant ejektyvinius priebalsius perteklinis spaudimas išgaunamas oro spaudimu tarp užvertos balsaskylės ir burnos sanglaudos.

Ejektyvinius priebalsius vartoja apytiksliai 20 % kalbų, tarp jų indėnų, afrikiečių, itelmenų ir Kaukazo. Šie priebalsiai žymimi apostrofu: [kʼ], [pʼ], [tʼ], [t͡sʼ], [t͡ʃʼ], [sʼ], [ʃʼ] ir t. t.

Unikode vartojamas specialus apostrofas (ʼ) (U+02BC), besiskiriantis ir nuo paprastojo apostrofo, ir nuo minutės ženklo (′).

Pasak K. Evereto 2013 m. paskelbtų duomenų, ejektyviniai priebalsiai būdingi daugiausia kalnuotose vietovėse vartojamoms kalboms.

## [[TFA]] sąrašas




## Išnašos
Daugpilio apsiaustis (apie 1275)

**Daugpilio apsiaustis** () – apytikriai 1275 m. prie Daugpilio (Senojo Daugpilio) vykęs Lietuvos ir Livonijos ordino kariuomenių mūšis, vienas 1262–1282 m. Lietuvos ir Livonijos karo mūšių. Įvykiai aprašyti Eiliuotojoje Livonijos kronikoje.

Po 1273 m. surengtų lietuvių žygių per Dauguvą ir Dubnos mūšio Livonijos ordino magistras Ernestas iš Raceburgo suplanavo naujos tvirtovės statybą Lotigoloje ant Dauguvos kranto, netoli latvių Naujenės (sen. vok. *Novene*) pilies. Be jau esančios Volkenbergo tvirtovės prie Raznos ežero, ji turėjo tapti nauja karine Ordino baze. Dinaburgo pilies statybos metai nėra tiksliai žinomi, tačiau spėjama, kad tai galėjo įvykti apie 1275 m. metų, bet ne vėliau kaip 1277 m. Kita nuomone, šis pilis buvo pastatyta 1273–1274 m.

Naująją Ordino pilį atakavo Lietuvos valdovo Taridenio vadovaujama didelė kariuomenė, kurioje taip pat buvo lankininkai iš jo sąjungininkų Polocko, Vitebsko ir Smolensko kunigaikščių žemių. Jungtinės pajėgos keturias savaites laikė apgulę Dinaburgo pilį, tačiau jos užimti ir sudeginti nepavyko.

## Įvykių aprašymas Eiliuotojoje Livonijos kronikoje
1274 m. Ordino magistru tapęs Ernestas fon Racburgas netrukus po pareigų perėmimo informavo ordino vadus apie ketinimą statyti naują pilį. Ordino kariai, apsirūpinę maisto atsargomis, iš Rygos patraukė Dauguvos upe iki Dauguvos pilies (sen. vok. *Duneburc*), kur magistras parinko vietą naujos tvirtovės statybai, „kad tai būtų baimė ir pagonims, ir karaliui Traidenui" (sen. vok. *kunic Thoreiden*).

Pastačius pilį, į ją buvo atgabenti strėlės, maistas ir kitos atsargos. Naujoje pilyje įsikūrė garnizonas, kuriame buvo ir ordino riteriai, ir jų tarnai, ir „žemės žmonės“ (sen. vok. *lantman*). Magistras su likusia kariuomene grįžo į Rygą.

Tai išgirdęs, karalius Traidenis surinko kariuomenę iš lietuvių ir rusėnų žemių ir išvyko pulti Dinaburgo tvirtovės. Norėdamas užgrobti pilį, karalius įsakė pastatyti keturis didelius akmeninius įtvirtinimus (sen. vok. *blîde*, pagal *Gegenwichtsblide*). Apgulėjai pilį ilgai apšaudė strėlėmis, tačiau pilies gynėjai atsilaikė. Tada pilis dieną ir naktį buvo apšaudyta balistomis svaidomais akmenimis. Mūšis tęsėsi be perstojo keturias savaites, kol karalius Traidenis suprato, kad nepajėgs užimti pilies su visa savo didele kariuomene ir pasakė: *ką man daryti?* *Mano širdį graužia, drasko ir laužo skausmas.* *Ši pilis buvo pastatyta ant mano širdies, mano širdis bus sudaužyta visą likusį gyvenimą, dabar liūdna dieną ir naktį.* *Kuo šis renginys daugiau padeda?* *Atrodo, kad mus siejantys ryšiai per silpni, žmonės grįžta namo.* *Na, griaukime <savo> akmeninius įtvirtinimus, aš irgi noriu namo.*

Lietuviai sugriovė akmeninius įtvirtinimus ir nusiaubę apylinkes grįžo namo. Keršydamas už šį antpuolį Livonijos ordinas 1279 m. surengė išpuolį į Kernavės apylinkes.

## Išnašos