open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Milinė

**Milinė** – ilgas kariškas šiltas milinis paltas, pritaikytas apsisaugoti nuo blogo oro. Atskirais laikotarpiais milinės būdavo madingos ir kaip civilinis drabužis.

Milinės buvo populiari daugelio kariuomenė viršutinė apranga XIX a. ir XX a. pirmoje pusėje bei viduryje.

## Konstrukcija

Milinių apačia paprastai būna žemiau kelių.
Apykaklė ir rankogaliai gali būti atverčiami, kad būtų galima veidą ir plaštakas apsaugoti nuo šalčio ir kritulių.

XIX a. pirmoje pusėje daugelis milinių turėdavo pelerinas, kurios pridengdavo pečius, apsaugodavo nuo lietaus ir sudarydavo papildomą šilumą izoliuojantį sluoksnį. Pelerinų apačia paprastai siekdavo alkūnes.

Milinės turi gilias kišenes.

Būdingos milinių spalvos – pilka, juoda, ruda, tamsiai mėlyna.

## Rusiškos milinės
Kariškos milinės Rusijoje žinomos nuo XVIII a. Jų sukirpimas iš esmės nepakito.
Rusiškos kariškos milinės nugaroje turi didelę į vidų įlenktą klostę, kuri būna susegta velke.

Raudonojoje armijoje buvo dviejų tipų milinės – pėstininkų ir kavaleristų (iki žemės). Kareiviškos milinės buvo siuvamos iš grubaus pilkai rudo milo. Karininkų ir generolų milinės siūtos iš aukščiausios kokybės audeklo. Generolų milinių atvartai buvo pamušti raudonu audeklu ir turėjo raudonus įsiuvus. Aviacijos generolų milinių tokie atvartai ir įsiuvai buvo žydri.
Paradinės karininkų milinės buvo siuvamos iš plieno pilkumo audeklo. Jūrininkų milinės buvo siuvamos iš juodo audeklo.
Karininkų milinės buvo dvibortės (su 6 sagomis dviem eilėmis), o kareivių – vienbortės, su 4 sagomis.
Visos laivyno ir kareiviškos milinės nugaros skeltuke turėjo 3 mažas sagas, o karininkų milinės – 4 tokias sagas. Velkė tvirtinama dviem didelėmis sagomis. Kursantų milinės buvo kareiviško kirpimo, bet iš geresnio milo.

Milines vilkėjo su diržu (portupėja), su antpečiais, apykakliniais antsiuvais, rankovių ševronais.

Rusijos Federacijos ginkluotosiose pajėgose milinės alyvuogių spalvos (laivyne – juodos), ant milinių – antpečiai, ševronai, kariuomenės rūšies emblemos. Karininkų ir praporščikų milinės turi nuimamą kailinę apykaklę (generolų ir pulkininkų – karakulinę).

## Nuorodos
* Как пошита гоголевская шинель
Antanas Dilys

**Antanas Kazimieras Dilys** (1932 m. sausio 1 d. Storiuose, Anykščių valsčiuje – 2021 m. spalio 13 d. Šiauliuose) – Lietuvos fotografas.

## Biografija
Iki 1963 m. dirbo Anykščiuose. Nuo 1963 m. buvo Lietuvos telegramų agentūros ELTA fotokorespondentas.

1966 m. Šiauliuose jo pastangomis įkurtas fotoklubas. Nuo 1970 m. Lietuvos fotografijos meno draugijos organizacinio komiteto, vėliau – valdybos prezidiumo narys. 1973 m. įkūrė Lietuvos fotografijos meno draugijos Šiaulių fotografijos muziejų, kuris 1976 m. prijungtas prie „Aušros“ muziejaus, pirmasis Fotografijos muziejaus vadovas.  Surengė kelias mokslines-praktines konferencijas. Pirmųjų Lietuvoje filokartijos istorijos konferencijų 2000 m. – „Lietuviškų atvirukų ištakos“, 2001 m. – „Lietuviškų atvirukų paveldas ir jų klasifikavimas“ organizatorius. 2000 m. su sūnumi Raimondu Šiaulių „Aušros“ muziejui padovanojo daugiau kaip 60 000 atvirukų kolekciją. 2005 m. muziejui perdavė 45 000 negatyvų.

## Svarbiausi darbai
Serijos: „Kultūros veikėjų portretai“; „Kryžių kalnas“; „Ugniagesiai“.

## Svarbiausios parodos
Surengė tarprespublikines fotografijos parodas:
* Gintaro kraštas, 1971, 1977 m.;
* Kolegos, 1981, 1986 m.;
* Amžininko portretas, 1981 m.;
* Dviratis – sportas, sveikata, transportas, 1986 m.

Personalinės parodos:
* Fotografijos muziejuje, Šiauliuose 1987, 1992, 1997 m.
* Šiaulių apskrities P. Višinskio viešiojoje bibliotekoje 2012 m.: http://siauliu.info/index.php/kultra/2180-iauliuose-atidaryta-antano-dilio-jubiliejin-paroda.html 

## Bibliografija
* Lietuvos fotografija, Vilnius, 1969, 1971, 1981, 1986 m.;
* Ōīņī Photo, Maskva, 1972, 1974 m.;
* Fotografija dokument i obraz, Maskva, 1983 m.;
* Žurnalistikos enciklopedija, Vilnius, 1997 m.;
* Lietuvos fotografija: vakar ir šiandien, Vilnius, 1998 m.;
* Saur Allgemeines Künstlerlexikon t. 27, Miunchenas-Leipcigas, 2001 m.;
* Lietuvos fotografija iki XXI a., Vilnius, 2002 m.

## Įvertinimas
* 1997 m. – Lietuvos fotomenininkų sąjungos garbės narys; bronzos medalis ir per 15 kitų apdovanojimų.
* 2004 m. – Pelikso Bugailiškio premija už filokartijos paveldo puoselėjimą ir filantropinę veiklą.
* 2006 m. Šiaulių kultūros ir meno premija.

## Šaltiniai
Louis-Michel Lepeletier

**Lui Mišelis Lepeletjė de Sen Faržo** (, 1760 m. balandžio 29 d. Paryžius – 1793 m. sausio 20 d. ten pat) – Prancūzijos politikas, teisininkas, pedagogas.

## Biografija
1789 m. išrinktas bajorų deputatu į Generalinius luomus. Prancūzijos revoliucijos įvykių veikiamas prisijungė prie Trečiojo luomo deputatų. 1790 m. išrinktas Steigiamojo susirinkimo pirmininku balsavo už aristokratų titulų panaikinimą.

Nuo 1792 m. Konvento narys. 1793 m. balsavo už mirties bausmę Liudvikui XVI. Bausmės išvakarėse rojalistų nužudytas.

## Veikla

Sudarė Nacionalinį švietimo planą, numatantį įvesti visuotinį nemokamą mokslą 5–12 m. berniukams ir 5–11 m. mergaitėms, įkurti valstybės išlaikomus nacionalinius ugdymo namus su internatais. Plane buvo pabrėžiamas pasaulietinis mokymo turinys, fizinio darbo reikšmė. Planą Prancūzijos revoliucijos veikėjas Maksimiljanas Robespjeras 1793 m. liepos 13 d. pateikė tvirtinti Konventui, bet šis jo nepriėmė. Lepeletjė švietimo reformos projektas turėjo įtakos demokratinės pedagoginės minties raidai.

## Šaltiniai
Kašanas

**Kašanas** () – miestas centriniame Irane, Isfahano provincijoje, į pietus nuo Teherano; įsikūręs Kuhrudo kalnų pietryčių papėdėje, oazėje viduryje pusdykumių. Apie 300 tūkst. gyventojų. Per eina Teherano-Kermano geležinkelis ir plentas.
 
Kašane klesti amatinė gamyba – čia gaminami rankų darbo medvilniniai ir šilkiniai audiniai, persiški kilimai, fajansas, rožių vanduo, metalo dirbiniai. Veikia 1974 m. įkurtas universitetas. Apylinkėse auginami vaismedžiai, rožės.

## Paveldas

Mieste yra XI–XVII a. architektūros paminklų: XI a. Aga Bozorgo mečetė, XIII a. Persijos šacho Abaso I Didžiojo mauzoliejus, XIX a. Borudžerdo rūmai, Fino sodas (XVII a.), įvairūs kiti rūmai, sodai, skverai. Kašano apylinkėse yra VIII a. pr. m. e. Tepe Sialko zikurato liekanos.

## Istorija
Kašano apylinkės gyvenamos nuo priešistorinių laikų, o gyvenvietės kūrėsi seniau, nei prieš 7000 metų. XI a., valdant seldžiukams, Kašane pastatyta tvirtovė (jos sienos išlikusios iki šių dienų). Sefevidų laikais miestas buvo valdovų poilsio vieta. Valdant Abasui Didžiajam Kašane įveistas labai vertingas Fino sodas. 1778 m. miestą nuniokojo žemės drebėjimas, tačiau Kadžarų laikais daugelis sefevidų namų perstatyta, įkurta naujų rūmų.

## Galerija

Image:Kashan bath house.jpg|Pirties stogas
Image:Borujerdiha.jpg|Borudžerido rūmai
Image:Tabata roof view.jpg|Tabatabėjų rūmai


## Šaltiniai
Édouard Le Roy

**Eduaras Le Rua** (, 1870 m. birželio 18 m. Paryžius – 1954 m. lapkričio 11 d. ten pat) – Prancūzijos filosofas. Katalikiškojo modernizmo atstovas.

## Biografija
1892–1895 m. studijavo matematiką Aukštajame pedagoginiame institute Paryžiuje. 1898 m. daktaras. 1945 m. Prancūzijos akademijos narys.

Paryžiaus aukštųjų mokyklų, nuo 1909 m. Sen Lui licėjaus matematikos dėstytojas, 1921–1941 m. Prancūzijos kolegijos filosofijos profesorius.

## Filosofija
Eduaro Le Rua filosofijai įtakos turėjo A. Bergsono, P. Tejaro de Šardeno idėjos. Plėtojo evoliucijos teoriją, kurioje derino katalikybės dogmas ir mokslo duomenis. Evoliuciją laikė kūrybišku tapsmu, kurio pagrindas yra dvasinė galia, veikiančioji mintis. Žmogaus, kaip protingos būtybės, atsiradimas pakeitė gamtos raidą – nuo tada vyksta perėjimas iš biosferos į noosferą (proto sritį). Svarstė mokslo ir religijos santykį – mokslas pagrindžia religiją, o ji užbaigia mokslą. Kritikavo tomistinius Dievo buvimo įrodymus – Dievas pasiekiamas ne loginiais samprotavimais, o patirtimi. Jo filosofines pažiūras kritikavo Katalikų bažnyčia. 

## Bibliografija
* *Sur l'intégration des équations de chaleur*, 1898 m.
* Mokslas ir filosofija / *Science et philosophie*, 1899 m.
* Dogma ir kritika / *Dogme et critique*, 1907 m.
* Naujoji filosofija: Anri Bergsonas / *Une philosophie nouvelle: Henri Bergson*, 1912 m.
* Kas yra mokslas?: klausimas Andrė Mecui / *Qu'est-ce-que la Science?: réponse à André Metz*, 1926 m.
* Idealizmo poreikis ir evoliucijos faktas / *L'Exigence idealiste et le fait de l'évolution*, 1927 m.,
* Intuityvus mąstymas. Dievo problema / *La Pensée intuitive. Le problème de Dieu*, 1929 m.
* Žmogaus kilmė ir intelekto evoliucija / *Les Origines humaines et l'évolution de l'intelligence*, 1931 m.,
* Religijos problemos tyrimo įvadas / *Introduction à l'étude du problème religieux*, 1944 m.,
* Esė apie pirmąja filosofiją / *Essai d'une philosophie première : l'exigence idéaliste et l'exigence morale*, 2 t., išl. 1956–1958 m.).

## Šaltiniai
Megztinis

**Megztinis** – megztas viršutinis drabužis, dengiantis liemenį. Megztiniai būna moteriški, vyriški ir vaikiški. Mezgami virbalais ar mezgimo mašinomis. Pramoninės gamybos megztiniai gali būti siūti iš karpyto trikotažinio audeklo.

Megztiniai gali būti vienos spalvos ir lygaus rašto, bet dažnai būna margaspalviai, megzti reljefiniais raštais. Pirmieji megztiniai būdavo vilnoniai, vėliau imta megzti ir medvilninius, sintetinio pluošto megztinius.

## Megztinių rūšys
Lietuvoje naudojami megztinių pavadinimai dažniausiai yra angliški, tačiau lietuviški šių žodžių dažnai reiškia ne visai tokius pačius drabužius, kaip angliškieji originalai. Pvz.,  reiškia 'megztinis', o  – 'per galvą užsivelkamas ilgarankovis šiltas megztinis aukšta atverčiama apykakle'.

* žaketas – švarko tipo, su apykakle, ilgomis rankovėmis, priekyje užsagstomas (kartais – su užtrauktuku).
* kardiganas – švarko tipo, bet be apykaklės, dažnai su trikampe iškirpte, priekyje užsagstomas per visą ilgį.
* sviteris – per galvą užsivelkamas ilgarankovis megztinis su aukšta apykakle, dažnai atverčiama dviem ar trim sluoksniais.
* puloveris – per galvą užsivelkamas ilgarankovis megztinis be apykaklės.
* džemperis – per galvą užsivelkamas ilgarankovis megztinis su iškirpte, dažnai V pavidalo.
* liemenė – berankovis megztinis, paprastai su iškirpte, užsagstomas priekyje ar užsivelkamas per galvą.


Image:Norway knit.jpg|Norvegiškas švarko tipo megztinis
Image:Tanktop2.jpg|Vyriškis su džemperio tipo liemene
Image:Lusekofte.jpg|Vyriškas kardiganas
File:Cardigan, sweater.JPG|Žaketo tipo megztukas
Vaizdas:Hot dog sweater 1434172037.jpg|Sviteris
Vaizdas:Lopapeysa.jpg|Vaikiški megztiniai su tipiškais islandiškais raštais
File:THW Pullover.JPG|Bundesvero puloveris
File:Sweater wiki.jpg|Puloveris su užtrauktuku
Emmanuel Le Roy Ladurie

**Emanuelis Le Rua Ladiuri** (, 1929 m. liepos 19 d. Paryžiuje, Prancūzijoje – 2023 m. lapkričio 22 d.) – Prancūzijos istorikas modernistas.

## Biografija
Studijavo Aukštojoje normalinėje mokykloje ir Sorbonoje. 1953–1957 m. dėstė Monpeljė licėjuje, 1957–1960 m. dirbo Mokslinių tyrimų nacionaliniame centre. 1960–1965 m. Monpeljė universiteto, 1965–1969 m. Praktinės aukštųjų studijų mokyklos, 1970–1971 m. Sorbonos, 1971–1973 m. Paryžiaus VII universiteto, nuo 1973 m. – Prancūzijos kolegijos dėstytojas, Šiuolaikinės istorijos katedros vedėjas. Nuo 1969 m. vienas žurnalo „Annales. Economies. Sociėtės. Civilisations“ redaktorių, neformalus „Annales“ mokyklos trečiosios kartos lyderis, 1987–1994 m. Prancūzijos nacionalinės bibliotekos direktorius.

Nuo 1993 m. Prancūzijos instituto Moralinių ir politinių mokslų akademijos narys, Europos akademijos narys. Prancūzijos komunistų partijos narys, 1956 m. po TSRS invazijos į Vengriją išstojo, 1960–1989 m. Prancūzijos jungtinės socialistų partijos narys.

## Mokslinė veikla
Tyrė klimato kaitą ir jos poveikį žmonių gyvenimui, Prancūzijos pietinių regionų socialinę ekonominę, valstiečių mentaliteto ir kasdieninio gyvenimo lokalinę istoriją. Le Rua Ladiuri atmetė tiek marksistinį socialinių prieštaravimų reikšmės istorijos procesui suabsoliutinimą, tiek tradicinį požiūrį, kad dvasiniam praeities gyvenimui pažinti užtenka tuometinės visuomenės elito tikėjimo bei įvaizdžių nagrinėjimo. Novatoriškai rėmėsi šaltiniais, parašė vadinamosios mikroistorijos veikalų, juose panaudojo inkvizicijos tardymo protokolus, detaliai atsispindinčius visuomenės gyvenimą.

## Bibliografija
* Oksitanijos kaimas Montaju 1294–1324 m. metais / *Montaillou, village occitan de 1294–1324.*, 1975 m., lietuvių kalba 2005 m.;
* Karnavalas Romane: nuo Grabnyčių iki Pelenų trečiadienio 1579–1580 m. / [Le Carnaval de Romans: de la Chandeleur au mercredi des Cendres, (1579–1580), [1979 m.
* Langedoko valstiečiai / *Les Paysans de Languedoc*, t. 1–2, 1966 m.,
* Klimato istorija nuo tūkstantųjų metų / *Histoire du climat depuis l’an mil*, 1967 m.,
* Istoriko teritorija / *Le Territoire de l’historien*, t. 1–2, 1973–1978 m.,
* Pinigai, meilė ir mirtis Oksitanijos krašte / *L’Argent, l’amour et la mort en pays d’Oc*, 1980 m.
* Prancūzų valstiečių istorija: nuo Juodojo maro iki revoliucijos / *L’Histoire des paysans français: de la peste noire à la Révolution*, 2002 m.,
* Lyginamoji žmonių ir klimato istorija / *Histoire humaine et comparée du climat*, 2004 m.

## Šaltiniai
Pierre Lescot

**Pjeras Lesko** (, apie 1510 m. Paryžius – 1578 m. rugsėjo 10 d. ten pat) – Prancūzijos architektas manieristas.

## Biografija
Manoma, Italijoje studijavo antikinę architektūrą. Nuo 1546 m. Pranciškaus I ir Henriko II rūmų architektas.

Suformavo prancūzų architektūrai būdingą pastato tipą – dviaukštį statinį su reljefais dekoruotu atiku, nuožulniu stogu. Būdingas sekimas antika, ornamentiškumas, akcentuotas vertikalumas, tektoniškos formos. 

## Projektai
* Šv. Žermeno Oseriečio koplyčios sakykla, 1541 m., 1750 m. apgriauta,
* Nekaltųjų fontanas, su skulptorium Ž. Gužonu, 1549 m.,
* Karnavalės rūmai, 1550 m.
* Valery rūmai, 1555 m. rūmai,
* Luvro rūmų vakarinis (fasadą 1556 m. dekoravo Ž. Gužonas), ir pietinis flygeliai, 1546–1578 m.

## Šaltiniai
Lesiruotė

**Lesiruotė** (arba *lasiruotė*, iš  – padengti glazūra) – tapymo būdas, kai tapoma plonu skaidrių arba pusiau skaidrių dažų sluoksniu ant paveikslo paviršiaus, o apačioje esantis piešinys ir spalvos persišviečia. 

## Technika
Lesiruojama praskiestais korpusiniais dažais arba lesiruojamaisiais lakais. Naudojamas plonas dažų sluoksnis, kuriuo dengiamas pradžiūvęs aliejumi arba tempera tapyto paveikslo, polichromuotos skulptūros, metalinio dirbinio paviršius. 

Lesiruotė dažniausiai naudojama daugiasluoksnėje tapyboje baigiant paveikslą, ypač būdinga XVI a. – XIX a. tapybai. 

Pagal funkcijas lesiruotė skirstoma į:
* retušuojamąją – pakeičia, sustiprina, prislopina spalvas, tonuojamąją – koloritui suteikia naujų spalvinių niuansų,
* modeliuojamąją – paryškina formą, kuria vientisumo įspūdį.

Pagal atlikimo būdą lesiruotė skirstoma į:
* įtrintąją,
* susiliejančiąją, kai tapoma ant pusiau išdžiūvusių dažų sluoksnio,
* tapybinę štrichinę, atliekančią modeliuojamąją funkciją, ją naudojo Rembrantas, Piteris Paulius Rubensas, Ticianas. 

## Šaltiniai
Sviteris

**Sviteris** (iš  'megztinis', iš *to sweat* 'prakaituoti') - per galvą užsivelkamas ilgarankovis megztinis, paprastai storas ir šiltas, su aukšta apykakle, dažnai atverčiama dviem ar trim sluoksniais. Apykaklė gali būti prigludusi prie kaklo arba priekyje gali būti laisva, nulinkusi pirmyn.

Sviteriai mezgami virbalais ar vąšeliu (kartais - mezgimo mašina) iš storų ar vidutinio storio vilnonių ar pusvilnonių siūlų. Apykaklė ir rankogaliai mezgami tampriu mezgimu. Priekinė pusė paprastai raštuota.

## Istorija
Sviterio fasonas susiformavo XIX a. viduryje iš tradicinių Šiaurės Europos kasdienių drabužių. Pradžioje, XIX a. pabaigoje, vilnoniai megzti sviteriai paplito kaip drabužiai svoriui mesti. Gydytojai rekomenduodavo mankštintis vilkint sviterius, kurie stiprino prakaitavimą ( 'prakaitas'). 

Netrukus šį drabužį, kuriam nereikėjo šaliko, įvertino jūrininkai. XX a. pradžioje sviteris paplito kaip žiemos sporto šakų (slidinėjimo, čiuožimo) sportinė apranga. XX a. 3–8-tą dešimtmečius sviteriai daugelyje šalių tapo karinės aprangos (lakūnų, jūrininkų, povandeninių laivų įgulų narių) dalimi. 

XX a. 4-tą dešimtmetį Koko Šanel sviterį įvedė į aukštosios mados pasaulį - ji išpopuliarino moteriškus sviterius. Tačiau sviteriai „moteriškėjo“ gana lėtai, kol 6-7-tą dešimtmečius juos sparčiai išpopuliarino Merlin Monro, Holivudo režisierius Edas Vudas (*Ed Wood*) ir Hju Hefnerio (*Hugh Marston Hefner*) „Playboy“ imperija. Tuo metu anglų kalboje net atsirado nauja sąvoka  - 'mergina su gražia krūtine'. 

XX a. 8-tą dešimtmetį ėmus plisti sintetiniams audiniams sviterių iš natūralios vilnos populiarumas ėmė smukti. Bet tuo metu pasirodė iki šiol populiarūs akriliniai sviteriai. 
Nauja susidomėjimo sviteriais banga 9-tą dešimtmetį atsklido iš Rytų Europos, kur mezgimas buvo labai populiarus, buvo leidžiama daug mezgimo žurnalų ir buvo galima nusipirkti mezgimo mašinų. Tarybų Sąjungoje nuo 8-to dešimtmečio pabaigos sviterių mezgimas irgi buvo labai populiarus, tai buvo būdas įsigyti originalų, individualų drabužį.

## Sviteriai dabar
Sviteriai populiarūs iki šiol. Jie patrauklūs reljefiniais ar spalviniais raštais, šiltumu, jaukumu, apykaklė išryškina kaklą. Visa tai traukia drabužių dizainerius.  

Sviteriai paprastai nešiojami su džinsais, storo audeklo sijonais. Pailgintas sviterio modelis yra *sviteris suknelė*. Vilkint sviterį vėsiu oru galima vaikščioti atsisagsčius striukę ar paltą. 

## Nuorodos
Khaolaemo nacionalinis parkas

**Khaolaemo nacionalinis parkas** () – nacionalinis parkas vakarų Tailande, Kančanaburio provincijoje. Parkas įkurtas 1987 m. gruodžio 5 d.

## Vieta
Parkas užima 1 497,00 km², apima Sangkhlaburio (Sangkhla Buri) ir Thongfapumo (Thong Pha Phum) apylinkėse, bei Khaolaemo (Khao Laem) vandens saugyklą, 160 km į šiaurės vakarus nuo provincijos centro Kančanaburio.

## Flora ir fauna
Khaolaemo nacionaliniame parke vyrauja drėgni visžaliai ir lapuočių miškai.
Iš retų augalų parke sutinkama:
Lagerstroemia loudonii, Stereospermum fimbriatum, karpotasis viršūklis (Terminalia bellirica), Parkia sumatrana, Nephelium hypoleucum, kietavaisė ksilija (Xylia xylocarpa), Shorea siamensis ir daug rūšių bambukų.

Parke gyvena: Indijos muntjakas, šernas, baltarankis gibonas, Birminis kiškis (Lepus peguensis), Azijinė benagė ūdra, palminis musangas ir kt, sutinkama daug paukščių.

## Įžymiausios vietos
* Kroengkravijo (Kroeng Krawia)(), Daičongthongo (Dai Chong Thong), Tratengčengo (Trateng Cheng) kriokliai.

## Išnašos

## Nuorodos
* Parko svetainė 
* Tailando nacionaliniai parkai
Pierre Leroux

**Pjeras Leru** (, 1797 m. balandžio 6 d. Bersi prie Paryžiaus – 1871 m. balandžio 12 d. Paryžius) – Prancūzijos filosofas, socialistas utopistas. Vienas krikščioniškojo socializmo pradininkų.

## Biografija
1832 m. pirmasis ėmė vartoti socializmo terminą. 1848–1849 m. Steigiamojo susirinkimo, 1849 m. – Įstatymų leidžiamojo susirinkimo narys, oponavo Napoleonui III Bonapartui. 1851–1869 m. dėl politinės veiklos buvo priverstas gyventi Džersio saloje, kur jo kaimynas buvo Viktoras Hugo.

## Mokslinė veikla
Filosofijoje taikė triados principą – visą pasaulį apima trys pradai: jėga, protas ir meilė. Pritarė panteizmui, plėtojo budizmo ir pitagorizmo idėjas. Socialinės pažangos svarbiausia sąlyga laikė visuomenės dorovingumą, kurį įgyvendinti leis sinkretinė žmonijos religija. Teigė, kad ateityje bus pasiekta visiška moterų emancipacija, bendruomenių savivalda, išnyks despotizmas, varguomenė. 

## Bibliografija
* Apie žmoniją / *De l'humanité*, 2 t. 1840 m.
* Naujoji enciklopedija / *Encyclopédie nouvelle*, su Žanu Reino, 1833-1847 m.

## Šaltiniai
Stanisław Leśniewski

**Stanislavas Lesnevskis** (, 1886 m. kovo 30 d. Serpuchovas, Rusija – 1939 m. gegužės 13 d. Varšuva) – Lenkijos filosofas, logikas. Lvovo ir Varšuvos mokyklos atstovas. Rašė ir vokiečių kalba.

## Biografija
Studijavo matematiką ir filosofiją Heidelbergo, Ciuricho, Lvovo universitetuose. K. Tvardovskio mokinys. 1912 m. daktaras.

Nuo 1919 m. Varšuvos universiteto dėstytojas; 1919 m. profesorius.

## Filosofija
Pritarė logicizmui, plėtojo B. Raselo idėjas. Sukūrė tris logines sistemas, skirtas dedukcinių mokslų metateorijai: mereologiją – dalies ir visumos santykio teoriją, ontologiją – klasių ir santykių skaičiavimo sistemą su semantinių kategorijų hierarchija, prototetiką – pirmųjų pradų teoriją, sudarytą kaip teiginių ir predikatų dvireikšmių skaičiavimų junginys. Jos tobulai formalizuotos, skatino metaloginius ir metamatematinius tyrimus. Spręsdamas loginių antinomijų problemą teigė, kad taisyklingos struktūros kalba, kurioje nepainiojamos skirtingos semantinės kategorijos, išvengia antinomijų – jos būdingos tik šnekamajai kalbai. Kritikavo sąvokų hipostazavimą – loginių ir matematinių objektų laikymą savarankiškomis esybėmis. Nebaigė kurti chronologijos (laiko išraiškų) ir stereologijos (erdvės išraiškų) formaliųjų teorijų. 

## Bibliografija
* Bendrosios aibių teorijos pagrindai / *Podstawy ogolnej teorii mnogoszczi*, 1913 m.,
* Apie matematikos pagrindus / *O podstawach matematyki*, 1929 m.,
* Naujosios matematikos pagrindų sistemos bruožai / *Grundzüge eines neuen Systems der Grundlagen der Mathematik*, 1929 m.,
* Apie ontologijos pagrindus / *O podstawach ontologji*, 1930 m.

## Šaltiniai
Bolesław Leśmian

**Boleslavas Lesmianas** (, tikroji pavardė *Lesman*, 1877 m. sausio 22 d. Varšuva – 1937 m. lapkričio 5 d. ten pat. Palaidotas Povonzkų kapinėse.) – Lenkijos poetas, vienas žymiausių XX a. lenkų rašytojų.

## Biografija
1901 m. Kijevo universitete baigė teisės studijas. Nuo 1933 m. Lenkų literatūros akademijos narys.

1903–1906 m. ir 1912–1914 m. gyveno Prancūzijoje, 1906–1912 m. – Varšuvoje, bendravo su M. K. Čiurlioniu. Pirmojo pasaulinio karo metais Lenkų teatro Lodzėje literatūrinis vadovas. Nuo 1918 m. notaras Hrubiešove, nuo 1922 m. – Zamostėje. Nuo 1935 m. vėl gyveno Varšuvoje.

## Kūryba
Sukūrė eilėraščių. Rašė sakmes lenkų folkloro motyvais, esė. Sukūrė filosofinės baladės žanrą, rašė originalius sensualius, erotinius eilėraščius. Kūryboje ryški F. Nyčės ir A. Bergsono filosofijos, modernizmo įtaka. Jis sukūrė rafinuotą poetinį pasaulį – plastišką, vaizdingą, konkretų ir kartu fantastišką, nerealų, jame išnyksta žemės ir dangaus riba: Dievas, žmogus, gamta, fantastiški sutvėrimai gyvena vienoje erdvėje. Kūryboje naudojo humorą, groteską, vyrauja metafizinė problematika. Boleslavas Lesmianas sukūrė daug rafinuotų neologizmų. 

## Bibliografija
* Kryžkelės sodas / *Sad rozstajny*, poezija, 1912)
* Sezamo sakmės / *Klechdy sezamowe*, pasakėčios, 1913)
* *Przygody Sindbada Żeglarza*, pasakėčios, 1913)
* *Łąka*, poezija, 1920)
* *Napój cienisty*, poezija, 1936)
* *Dziejba leśna*, poezija, 1938 m.
* Lenkų sakmės / *Klechdy polskie*, pasakėčios, 1956)
* Literatūriniai eskizai / *Szkice literackie*, išl. 1959 m.
* *Poezje wybrane*, poezija, 1974)
* *Poezje zebrane*, poezija, 1993)

## Šaltiniai
Jan Bogusław Leśnodorski

**Janas Boguslavas Lesniodorskis** (, 1914 m. gegužės 27 d. Krokuva – 1985 m. liepos 1 d. Varšuva) – Lenkijos istorikas.

## Biografija
1932 m. baigė Krokuvos Jono Sobieskio gimnaziją, 1936 m. baigė Jogailos universiteto teisės fakultetą ir liko dirbti Lenkijos istorijos katedroje. 1938 m. daktaras. 1973 m. Lenkijos mokslų akademijos narys.

1939–1940 m. vokiečių kalintas Zachsenhauzeno ir Dachau koncentracijos stovyklose. Nuo 1950 m. Varšuvos universiteto profesorius. 1953–1975 m. žurnalo „Kwartalnik Historyczny“ vyr. redaktorius.

Tyrė daugiausia Šviečiamojo amžiaus laikotarpio Lenkijos valstybės, teisės, visuomeninių politinių doktrinų raidą. Išleido istorijos šaltinių.

## Bibliografija
* Ketverių metų seimo kūrinys / *Dzieło Sejmu Czteroletniego*, 1951 m.,
* Lenkijos jakobinai / *Polscy jakobini*, 1960 m.,
* Lenkijos valstybės ir teisės istorija / *Historia ustroju i prawa polskiego* 2 t., 1964–1966 m., su kitais,
* Švietimo epochos universitetai / *Uniwersyteci w epoce ošwiecenia*, 1973 m.
* Kolontajaus kalvė / *Kuźnica Kołłątajowska*, 1949 m.,
* H. Kolontajaus politinių laiškų rinktinė / *Wybor pism politycznych H. Kołłątaja*, 1952 m.

## Šaltiniai
Vamzdžio dūmsiurbis

**Vamzdžio dūmsiurbis** () – įtaisas tankinės patrankos vamzdyje, kuris apsaugo tanko vidų nuo parako degimo dujų. Dūmsiurbio neturinčiuose tankuose užtaisant patranką po šūvio atidarius spyną į tanką plūsta karštos nuodingos degimo dujos. Šios dujos mažina deguonies kiekį tanko viduje, dujų smarvė ir karštis mažina tanko įgulos darbingumą.
Dūmsiurbiai naudojami didelio kalibro tankinėse ir savaeigių patrankose.

Vamzdžio dūmsiurbis yra talpyklė, kurios ertmė anga sujungta su vamzdžio ertme. Šūvio metu pro angą vamzdžio sienelėje pralėkus sviediniui į talpyklę priteka perkaitintų, suspaustų parako dujų. Vamzdžio ertmę su talpyklę jungiantys kanalai yra įstriži, nukreipti link vamzdžio žiočių. Talpyklėje susikaupusios suspaustos parako dujos sviediniu išlėkus dideliu greičiu veržiasi pro vamzdžio žiotis, kartu išsiurbdamos lauk didelę dalį vamzdyje likusių parako degimo dujų, kartu įsiurbdamos į vamzdį orą iš tanko vidaus.
Ne visiškai sudegusios dujos, susimaišiusios su šviežiu oru, gali užsiliepsnoti, jei dūmsiurbis blogai sukonstruotas, netinkamai prižiūrėtas ar sugadintas.
Nešaudant dūmsiurbio ertmėje būna praktiškai toks pat oras kaip ir aplinkoje.

Dūmsiurbiai yra būdingas šiuolaikinių pagrindinių kovinių tankų bruožas.

Viena pirmųjų tankinių patrankų su dūmsiurbiu buvo *[[Royal Ordnance L7]]*, naudota tankuose Centurion.

## Nuorodos
* T90 shot taken by Photron camera at 18000 fps (Tanko T-90 patrankos šūvis. Pabaigoje matyti, kaip iš vamzdžio išpučiamas paskutinis parako dujų debesėlis.)
Lesoto politinė sistema

**Lesoto politinė sistema** – Lesoto politinių sprendimų priėmimo sistema. Nacionalinė šventė, Nepriklausomybės diena – spalio 4 d. 

## Valstybė
Pagal 1993 m. konstituciją Lesotas – konstitucinė monarchija. Nominalus valstybės vadovas – karalius, jis atlieka reprezentacinę funkciją. Sostas paveldimas. Pagal papročių teisę Genčių vadų taryba turi teisę pašalinti karalių, paskelbti kitą karaliaus sosto paveldėtoją, vietoj nepilnamečio monarcho paskirti laikiną valstybės valdytoją.

Įstatymus leidžia dvejų rūmų parlamentas, kurį sudaro Lesoto Senatas ir Nacionalinis Susirinkimas. 

Senatą sudaro 33 nariai, iš jų 22 yra genčių vadai (šios vietos paveldimos), 11 narių ministrui pirmininkui patarus skiria karalius. 

Nacionalinį Susirinkimą sudaro 120 narių, iš kurių 80 renkami pagal mažoritarinę, 40 – pagal proporcinę rinkimų sistemą 5 metams tiesioginiais visuotiniais rinkimais. 

Vykdomoji valdžia priklauso ministrų kabinetui, vadovaujamam ministro pirmininko. Pagal konstituciją, ministru pirmininku skiriamas Nacionaliniame Susirinkime daugumą turinčios partijos vadovas. 

Apygardoms vadovauja apygardų sekretoriai ir apygardų karininkai, skiriami ministro pirmininko. 

## Teisė
Teismų sistemą sudaro Aukščiausiasis Teismas (teismo pirmininką skiria karalius ministrui pirmininkui patarus), Apeliacinis teismas, magistratų ir kaimo vietovėse – tradiciniai teismai.

## Ginkluotosios pajėgos
Karo tarnyba savanoriška. Vyriausiojo kariuomenės vado pareigas faktiškai eina ministras pirmininkas, kartu ir gynybos ministras. Ginkluotosioms pajėgoms tiesiogiai vadovauja kariuomenės vadas. Lesotas turi tik sausumos pajėgas. Jose yra 2050 žmonių, 4 šarvuotosios kovos mašinos, 18 šarvuotųjų mašinų vidaus tvarkai palaikyti, du velkamosios artilerijos pabūklai, 4 nekoviniai lėktuvai, 11 sraigtasparnių. 

Policijoje tarnauja 3000, Nacionalinio saugumo tarnyboje – 300 žmonių (2004 m.). Karinės išlaidos – 32 mln. JAV dolerių, 2,3% BVP (2004 m.). 

## Šaltiniai
Lesoto ekonomika

**Lesoto ekonomika** – Lesoto ūkinių ir finansinių santykių visuma. Lesotas yra viena iš skurdžiausių pasaulio valstybių, priklausoma nuo Pietų Afrikos Respublikos. 

## Pagrindiniai rodikliai
Lesoto Bendrasis vidaus produktas 2002 m. sudarė 0,7 mlrd. JAV dolerių, pagal perkamosios galios paritetą – 5,6 mlrd. JAV dol. BVP dalis 1 gyventojui – 324 JAV dolerių, pagal perkamosios galios paritetą – 2533 JAV dolerių. Piniginių įplaukų gaunama iš PAR dirbančių Lesoto piliečių. Užsienio skola – 637 mln. JAV dolerių.

## Pramonė
Lesoto pramonė menka; joje dirba – 28% šalies dirbančiųjų. Lesoto šiaurės rytuose kasami deimantai. Yra urano, švino, geležies rūdų, naftos telkinių. Vieni svarbiausių Lesoto gamtinių išteklių – hidroenergija. 2002 m. pagaminta 314 mln. kWh elektros energijos. Maisto (pieno, mėsos, daržovių perdirbimo), tekstilės, medienos apdirbimo, elektronikos (daugiausia televizorių surinkimo) pramonės įmonės sutelktos Maseru.

## Bioprodukcinis ūkis
Bioprodukciniame ūkyje dirba apie 39% dirbančių gyventojų. Žemės ūkio naudmenos užima apie 77% Lesoto teritorijos, iš jų ariamoji žemė – 14%. Daugiausia auginama kukurūzai, sorgai, kviečiai (didžioji dalis jų eksportuojama); dar auginama arbūzai, ankštiniai augalai (pupos, žirniai), miežiai. 

Veisiami galvijai, avys ir ožkos. Kertamas miškas; 2003 m. Lesote paruošta 2,1 mln. m³ m. medienos. 2001 m. sugauta 32 000 t. žuvų. 

**Lesoto gyvulininkystės produkcija [[2001]] m.**

## Turizmas
2002 m. Lesotą aplankė 123 600 užsienio turistų, pajamos iš turizmo sudarė 20 mln. JAV dolerių. Daugiausia turistų atvyksta iš PAR (apie 81 % visų turistų), JAV, Olandijos, Vokietijos. Labiausiai turistų lankomi kalnai, slidinėjimo kurortai.

## Transportas
1999 m. automobilių kelių buvo 5940 km, iš jų su kieta danga 1087 km. Svarbiausias kelias jungia Maseru su Mohalės Hoeku. 2,6 km geležinkelio šaka iš Maseru į Blumfonteiną. Tarptautinis oro uostas yra Tota–Moli, 20 km nuo Maseru.

## Bankai
2006 m. veikė Lesoto centrinis bankas, įkurtas 1978 m. Kaip Lesoto pinigų administracijos institucija, pradėjo veikti 1980 m., nuo 1982 m. dabartinis pavadinimas, būstinė Maseru. Yra 4 komerciniai bankai ir 1 užsienio banko (PAR „First National Bank“) skyrius. 

Lesoto piniginis vienetas – lotis (daugiskaitos forma – maločiai), lygus 100 lisančių (vienaskaitos forma – sente), įvestas vietoj Pietų Afrikos rendo.

## Užsienio prekyba
Užsienio prekybos balansas neigiamas. 2004 m. importuota prekių už 730,9 mln., eksportuota – už 484,5 mln. JAV dolerių. Eksportuojama daugiausia avalynė, vilna, siuvimo reikmenys, importuojama – vaistai, įrenginiai, naftos, maisto produktai, statybinės medžiagos, transporto priemonės. 

Lesoto svarbiausi eksporto partneriai – JAV (76,4% viso eksporto, 2002 m.), Pietų Afrikos muitų sąjunga (jai priklauso Lesotas, Botsvana, Namibija, PAR, Svazilendas – 22,9%), importo – Pietų Afrikos muitų sąjunga (73,5% viso importo), Taivanas (10,7%), Honkongas (5,1%), Kinija (4,2%). 

## Šaltiniai
Dūmsiurbis

Žodis dūmsiurbis (dūmsiurbė, dūmsiurblis, dūmčiulpė)  gali reikšti:

– įtaisas (ventiliatorius), sudarantis trauką ir šalinantis iš katilų ir krosnių dūmus

– didelio kalibro patrankų įtaisas, išsiurbiąs sudegusio parako dujas iš vamzdžio vidaus į išorę ir apsaugantis tanko ar laivo šarvuotojo bokšto įgulą nuo kenksmingo šių dujų poveikio.
Carl Friedrich Lessing

**Karlas Frydrichas Lesingas** (, 1808 m. vasario 15 d. Breslau – 1880 m. birželio 5 d. Karlsrujė) – Vokietijos tapytojas peizažistas.

## Biografija
Studijavo architektūrą Berlyno Karališkojoje dailės akademijoje pas K. F. Šinkelį, nuo 1825 m. Diuseldorfo tapybos mokykloje (*Düsseldorfer Malerschule*). 1830–1858 m. šios mokyklos direktorius.

## Kūryba

Nutapė romantizuotų peizažų („Pilis ant uolos“ 1828 m., „Apsnigtas vienuolyno kiemas“ 1830 m.), istorinių paveikslų („Gedinti karališkoji pora“ 1830 m., „Jano Huso teismas Konstancoje“ 1842 m.). Paveikslai ištobulintos kompozicijos, detalizuoti, dramatiškos nuotaikos, ryškus psichologizmas. Lesingo kūryba turėjo įtakos realizmo plėtotei vokiečių tapyboje. 

## Literatūra
* Martina Sitt. Carl Friedrich Lessing. Romantiker und Rebell. Bremen: Donat, 2000. ISBN 3-934836-04-6

## Šaltiniai
Nočia

**Nočia** () – upė Lietuvoje ir Baltarusijoje; Ūlos dešinysis intakas (Merkio baseinas). Prasideda prie Senkonių kaimo, 5 km į pietryčius nuo Vydenių. Teka pietų kryptimi: 5 km Lietuvos teritorija (Varėnos rajonas), 14 km Lietuvos–Baltarusijos valstybine siena ir 6 km Baltarusijos teritorija (Varenavo rajonas). Įteka į Ūlą 66 km nuo jos žiočių, 13 km į pietvakarius nuo Rodūnios.

Vidurupio vaga sureguliuota. Prie upės gyvenviečių nedaug (Kriviliai, Melekonys, Panočiai, Kalviai, Nočia), didžiąją baseino dalį užima miškai ir pelkės.

## Etimologija

Upėvardis laikomas baltiškos kilmės, tačiau jo etimologija neaiški. Vladimiras Toporovas siejo su šaknimi **nāt-/nāk*, esančia žodžiuose  „eiti“,  „bręsti“. Kitas bandymas upėvardį sieti su  „plaukti, tekėti“,  *šlapias, drėgnas*, dak. *net-* „tekėti“,  „maudo“, taip pat sen. saks. *nat* „šlapias, drėgnas“,  „šlapinti“.

Kita vertus, Nočios upės Vitebsko srityje pavadinimą bandyta aiškinti finougriškais žodžiais: perm. *nadz, natj* „purvas, dumblas, mulvė“, *natša, naša* „puta“,  „pliurzė, draba“, *natta* „glitėsiai, mūsai“,  „valkšnus, klampus“.

## Šaltiniai

*
Nopaitys

**Nopaitys** – upė Lietuvoje, Šakių rajone; Novos kairysis intakas (Šešupės baseinas). Prasideda prie Ramoniškių kaimo, į šiaurės rytus nuo Žvirgždaičių. Teka į vakarus, vėliau į šiaurės vakarus (Novos ir Šešupės tarpupiu). Įteka į Novą 9 km nuo jos žiočių, ties Bukšniais.

Intakai:
* dešinieji – Geležupis, Mockupis.

Upės vaga daug kur sureguliuota. Ties Miknaičiais (8 km nuo žiočių) įrengtas tvenkinys.

Kaimai prie Nopaičio: Ramoniškiai, Raugalai, Būbleliai, Bukšniai.

Atkuriama upėvardžio lytis **Nov-upaitys, *Nov-upaitis* (pagal Novos upę).

## Šaltiniai
Amarnia

**Amarnia** arba **Nedingė, Nedzingė** – upė Lietuvoje, Varėnos rajone; Merkio dešinysis intakas. Išteka iš rajono šiaurėje telkšančio Nedzingio ežero. Kalvotu reljefu teka pietų, pietryčių kryptimi. Įteka į Merkį 30,3 km nuo jo žiočių, tuoj į vakarus už Perlojos.

Intakai:
* kairieji – Vikšninė, Perkasas.

Amarnios baseinas ežeringas. Prie upės yra Nedzingės gyvenvietė.

## Etimologija
Upėvardis *Amarnia* kilo nuo  „kalvė“. Pavadinimas *Nedingė* kildinamas nuo archajiškos šaknies  „tekėti“ (plg.  „teka, srūva“). Kita vertus, ši šaknis baltų kalbose tiesiogiai nepaliudyta. Galima būtų pavadinimą kildinti iš baltiškų žodžių  („niekinti, žeminti“), *nýsti* („niekinti“),  („niekinti“), *naids* („panieka, neapykanta“). Pirminė šio žodžio reikšmė galėjusi būti „menkas, žemas“.

## Šaltiniai
Šalčykščia

**Šalčykščia** () – upė Baltarusijoje ir Lietuvoje; Šalčios kairysis intakas (Merkio baseinas). Prasideda Baltarusijoje, Varenavo rajone, netoli Paleckiškių gyvenvietės. Beveik 12,8 km upė teka į šiaurės rytus Lietuvos–Baltarusijos siena, toliau pasuka į šiaurės vakarus ir 11,3 km teka per Lietuvą (Šalčininkų rajonas). Įteka į Šalčią 38,9 km nuo jos žiočių, ties Kalitonimis.

Intakai:
* dešinieji – Nečečia;
* kairieji – Paraistė.

Vaga nuo ištakos iki Narkuškių reguliuota, plotis 5–8 m, gylis 1–2 metrai. Vidutinis nuolydis 1,07 m/km. Ties Jurgionimis (9,8 km nuo žiočių) upė patvenkta (Jurgionių tvenkinys, plotas 111 ha), taip pat – ties Butrimonimis (Butrimonių tvenkinys, 4,8 km, 15 ha). Didesnės gyvenvietės prie Šalčykščios yra Jundiliškės, Jurgonys, Kužiai, Šauliai.

Upėvardis (priesaginis vedinys nuo *Šalčia*) kildinamas nuo *šalti* („darytis šaltam, vėsti“), *šaltis* („žema temperatūra“), *šaltas*.

## Šaltiniai
Visinčia

**Visinčia** – upė Šalčininkų rajone; Šalčios dešinysis intakas (Merkio baseinas). Prasideda greta Mikantonių kaimo, pačiame aukštupyje prateka Didžiosios durpyną. Teka į šiaurės vakarus, už Zavišonių – į pietvakarius. Upės vidurupis ir žemupys yra Rūdininkų girioje. Įteka į Šalčią 26 km nuo jos žiočių, netoli Tetervinų kaimelio.

Intakai:
* dešinieji – Kamena, Kernavė;
* kairieji – Didelis Cudykas.

Upės aukštupio vaga (iki Gasčionių) sureguliuota. Ties Šalčininkėliais (33 km nuo žiočių) patvenkta (tvenkinio plotas 17,7 ha). Upė pasižymi skaidriu, švariu vandeniu. Upės baseine gausu miškų, pelkių, telkšo Kernavo ežeras. Žemupio slėnis beveik negyvenamas, įtrauktas į Visinčios hidrografinį ir kraštovaizdžio draustinius.

Gyvenvietės prie upės: Anuliškės, Jackonys, Gasčionys, Šalčininkėliai, Tartokas, Zavišonys, Pavisinčia, Skubėtai, Jundiliškės, Gudeliai, Gumbas, Ūta.

Upėvardžio šaknis **vis-* siejama su reikšme „lenkti, sukti“ (plg. , ; taip pat  „sukti, vynioti“,  „ryšulys“,  „vyniotis, raitytis, suktis“).

## Šaltiniai
Šilalės Jono Tartilavičiaus Batakiečio evangelikų liuteronų bažnyčia

**Šilalės Jono Tartilavičiaus Batakiečio evangelikų liuteronų bažnyčia** – evangelikų liuteronų bažnyčia Šilalėje. 

## Istorija

XVIII a. pabaigoje į Šilalę ir jos apylinkes atkeliavo daug įvairių amatininkų iš Prūsijos ir čia apsigyveno. Jų vaikai dažniausiai būdavo krikštijami Romos katalikų bažnyčioje, o jų gimimai ir krikštai būdavo registruojami Šilalės Romos katalikų bažnyčios knygose. 1806 m. Šilalės Romos katalikų bažnyčios vikaras M. Jurkovskis išleido atskirą evangelikams liuteronams atliktų dvasinių apeigų knygą, kurioje krikštai, jungtuvės būdavo įrašomi lotynų kalba.

Dvarininkas Pilsudskis Šilalės evangelikams padovanojo žemės sklypą su sąlyga, kad ant dovanoto žemės sklypo prie Šilalės miestelio būtų statoma bažnyčia. 1806 m. Šilalės miestelio evangelikai pastatė medinę bažnyčią. 1833 m. bažnyčia sudegė. Vasaros metu evangelikai laikydavo pamaldas po atviru dangumi. Žiemos metu ir kai pamaldos būdavo su Šventa vakariene jos vykdavo parapijiečių namuose. 1838 m. nudegusios vietoje pastatyta antra medinė bažnyčia. Prie bažnyčios buvo pastatyta medinė varpinė. 1882 m. bažnyčia suremontuota, o ant bažnyčios vakarinio galo pastatytas medinis bokštas ir įkeltas varpas. 1941 m. birželio 24 d., pirmosiomis karo dienomis, bažnyčia vėl sudegė. Parapijos centras persikėlė į Obelyno kaimą. Dalį savo namo Julius ir Marė Gėrkiai paskyrė bažnyčiai ir čia vykdavo pamaldos. Gėrkių namuose pamaldos vyko iki 1991 metų, kol Šilalės parapijiečiai vėl atstatė savo bažnyčią.

Šilalės liuteronų parapijai švenčiant 200 metų jubiliejų, 2006 m. spalio 28 d., Lietuvos evangelikų liuteronų bažnyčios konsistorijos nutarimu Šilalės bažnyčiai suteiktas čia XVI a. evangeliją pradėjusio skelbti Jono Tartilavičiaus Batakiečio vardas. Šilalė buvo viena pirmųjų vietovių, kur buvo pradėtas skelbti liuteroniškas tikėjimas. Čia jau 1525-1527 m. iš Batakių kilęs Šilalės Romos katalikų parapijos klebonas J. Tartilavičius Batakietis kunigaudamas Šilalėje skelbė evangeliškus pamokslus ir skleidė reformacijos idėjas. Vyskupo Vaclovo Virbickio persekiojamas prieš 1536 m. gegužės 29 d. pasitraukė į Prūsiją pas kunigaikštį Albrechtą, kurio buvo paskirtas tarnauti Karaliaučiaus miesto lietuvių liuteronų bendruomenėje.

## Galerija

Šilalė, liuteronų bažnyčia.JPG|Bažnyčia 2019 m vasarį
Šilalė, liuteronų bažnyčia, akmuo J. Tartylai.JPG|Paminklinis akmuo pastoriui J. Tartylai šalia bažnyčios


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Šilalės parapija 
* Liuteronų parapija
Būka

**Būka** – upelis Lietuvoje, Utenos rajone, Aukštaitijos nacionaliniame parke. Išteka iš Utenykščio ežero vakarinės įlankos. Teka į pietryčius mišku. Žemupyje pasuka į pietus ir įteka į Baluošo ežerą tarp Strazdų ir Šuminų kaimų. Priklauso Žeimenos baseinui.

Vaga labai vingiuota, upė vandeninga ištisus metus. Upėje aptiktos žuvys: kuojos, lydekos, aukšlės, gružliai, ešeriai, šapalai, meknės, pasitaiko plakių, ungurių, kartuolių, vėgėlių.

Vienintelė gyvenvietė prie Būkos – Vaišnoriškė.

Upėvardžio kilmė neaiški. Pavadinimas *Būka* siejamas su *būkas* („pelkių paukštis, baublys“). Tačiau upelis dar žinomas kaip *Būga* – šis žodis siejamas su  („paupio klampynė“), sl. **buga* („šlapynė, klampynė“), kurie kilę iš  („lenkti“).

## Šaltiniai
Redingotas

**Redingotas** (, iš  'jodinėjimo paltas') - palto tipo viršutinis drabužis, kuris skirtingais laikotarpiais atrodė skirtingai. 

## Moteriški redingotai
Pirmi moteriški redingotai atsirado XVIII a. pradžioje, juos naudojo keliaujant raitomis. To meto redingotai būdavo griozdiški, grynai praktinės paskirties. 
Paskutinius du XVIII a. dešimtmečius redingotai tapo madingu drabužiu. Moterys ėmė dėvėti puikiai pasiūtus redingotus, kurių stilius buvo perimtas iš vyriškų redingotų. Redingotus perėmė ir italų mada, kurioje jie tapo labiau formaliu drabužiu.

Redingotai *à la Hussar* būdavo papuošti lygiagrečiai prisiūtomis gulsčiomis galiono juostomis kaip husarų uniformos. 

Redingotų fasonas vystėsi ir XIX a. antroje pusėje. Naujausiems redingotams būdingas prigludimas ties krūtine ir juosmeniu bei varpo pavidalo platėjimas link žemės. 

## Vyriški redingotai
XVIII a. ir XIX a. pradžioje vyriški redingotai buvo paltai, kilę iš frokų - kaimiškų drabužių su plačia plokščia apykakle. Prancūzų kalboje redingotas yra įprastas pavadinimas prigludusiam frokui. Vyriški redingotai būna vienos iš dviejų formų - glaudžiai prigludę surdutai ar erdvesni palaidos milinės tipo, turintys pelerinas ar apykakles. 


Image:Redingote aus Alaskaseal.jpg|Kailinis redingotas iš ruonio kailio, puoštas šermuonėlio kailiu. Eksponuotas 1900 m. Pasaulio parodoje Paryžiuje.
Image:Peru-chinchilla fur redingote 1900.jpg|Kailinis redingotas iš šinšilos kailio. Eksponuotas 1900 m. Pasaulio parodoje Paryžiuje.
Image:Dandies of 1831.jpg|Toliau stovintis vyriškis rudu drabužiu vilki vyrišką redingotą (1830 m. Paryžiaus mada)
Image:Fig9REDINGOTEdrap carreaux fanraisie.png|Redingotas iš madų žurnalo (1887 m.)
Inverneso paltas

**Inverneso paltas** () – paltas oficialioms progoms su ilgomis atviromis rankovėmis. Tokie paltai buvo madingi Viktorijos ir Edvardo laikotarpiais. Tais laikais labiausiai oficialūs buvo juodi vakariniai Inverneso paltai, su kuriais ryšėdavo baltus kaklaraiščius. Dieniniai Inverneso paltai būdavo siuvami iš tvido ar panašaus audeklo.

Panašus drabužis yra Inverneso apsiaustas (), kuris turi peleriną. O Inverneso paltas turi ne visą viršų dengiančią peleriną, o atviras rankoves – lyg dvi mažas rankas dengiančias pelerinas.
Inverneso apsiaustas

**Inverneso apsiaustas**  () - škotiškas paltas, skirtas apsaugoti nuo blogo oro. Tai ilgas priekyje užsagstomas paltas be rankovių, su plyšiais šonuose rankoms. Plyšiai ir rankos pridengti pelerina, siekiančia juosmenį ar kiek trumpesne. Pelerina priekyje gali būti susagstoma sagomis.

Inverneso apsiaustai yra tapę savotiška viso pasaulio dūdmaišininkų uniforma blogam orui. 

Šį drabužį išgarsino *Basil Rathbone* vaidintas Šerlokas Holmsas. Sukurtame įvaizdyje Šerlokas Holmsas dėvi tvidinį Inverneso apsiaustą.
Kasitai

**Kasitai** () – senovės Artimųjų Rytų tauta, labiausiai žinoma dėl to, kad po Babilono karalystės žlugimo apie 1531–1155 m. pr. m. e. valdė Babiloniją, kaip Kasitų dinastija. Jų vartota kasitų kalba yra neidentifikuotos kilmės dėl labai mažai išlikusių rašto paminklų.

## Istorija
Kasitų kilmės vieta nėra aiški, tačiau greičiausiai buvo Irano Lurestane, Zagroso kalnuose. Yra daroma prielaida, kad Lurestane esanti Kašgano upė susijusi su kasitų etnonimu.

Istorijos šaltiniuose minimi nuo XVIII-XVII a. pr. m. e., Hamurabio sūnaus Šamšu-ilunos 9-aisiais valdymo metais (valdė 1686–1648 m. pr. m. e.) kaip Siparo žemės ūkio darbininkai. Čia jie gyvenę atskiruose miesto kvartaluose. Maždaug po trijų kartų kasitai minimi jau kaip valdininkai, galėjo įsigyti žemės. Tuo pačiu metu dalis kasitų įsitvirtino Terkos mieste netoli Mario, kur perėmė valdžią Hanos karalystėje. Tai – anksčiausia žinoma kasitų valdoma valstybė. 

XVI a. pr. m. e. kasitai paėmė valdžią Babilono karalystėje. Tikslios aplinkybės, kaip kasitai užėmė Babiloniją, nėra aiškios, nes iš tuometinio „Tamsiųjų amžių“ laikotarpio neišliko tai aprašančių dokumentų. Ši jų karalystė, vadinama Karduniašu, buvo viena stabiliausių ir ilgiausiai išsilaikiusių valstybių senovės Artimųjų Rytų istorijoje. Čia kasitai perėmė vietos papročius, vartojo akadų kalbą. Apie jų kitonišką kilmę liudija jų visuomenės struktūra (klanų sistemos sureikšminimas) ir kasitiškos kilmės vardai. Atrodo, kasitai garbino savo dievus, kurių vardų sąrašai išliko. Kasitų valdymas baigėsi apie 1155 m. pr. m. e., jų valstybę užkariavus elamitams. 

Po Kasitų Babilono žlugimo, kasitai, matyt, ir toliau liko gyventi Babilonijoje, nes 1025-1004 m. pr. m. e. jiems dar kartą trumpam pavyko paimti valdžią kaip Penktajai Babilono dinastijai. Vėliau juos nuvertė aramėjų kilmės dinastija.

Savo protėvynėje Irano kalnyne kasitai minimi iki pirmųjų mūsų eros amžių. Dantiraščio įrašuose užfiksuota, kad 702 m. pr. m. e. Asirijos karalius Sinacheribas nugalėjo kasitų gentis netoli Hulvano. Nuo VI a. pr. m. e. kasitai buvo minimi pavadinimu *kossaei*. Jų gyvenama vieta įvardijami kalnai į rytus (?) nuo Medijos, kur jie gyveno su kitomis plėšikiškomis kalnų gentimis. IV a. pr. m. e. kasitai dalyvavo Gaugamelos mūšyje Achemenidų persijos pusėje, tačiau pralaimėjo Aleksandro armijai. Vėliau Aleksandras juos sutriuškino dar kartą.

Paskutinis įrašas apie kasitus yra Ptolemėjaus aprašymas, kur jie minimi gyvenantys netoli elimėjų.

## Nuorodos
Flindersas

**Flindersas** () – upė Australijoje, Kvinslando valstijos šiaurėje; ilgiausia šios valstijos upė. Prasideda Didžiajame Vandenskyros kalnagūbryje, į šiaurės rytus nuo Hiūendeno. Teka daugiausia šiaurės vakarų kryptimi. Įteka į Arafūros jūros Karpentarijos įlanką netoli Karumbos.

Svarbiausi intakai: Klonkuris, Korela. Vasarą didžioji dalis upės išdžiūsta. Prie Flinderso esančios gyvenvietės: Hiūendenas, Ričmondas, Džiulija Krykas.

Upė pavadinta Australijos tyrinėtojo Metju Flinderso garbei.

## Šaltiniai
Haihė

**Haihė** () – upė rytų Kinijoje, Pekino ir Tiandzino miestų teritorijose. Susidaro susiliejus keletui upių: Baihė, Veihė, Jundinhė ir kt. Teka į rytus tankiai apgyvendinta Didžiąja Kinijos lyguma. Įteka į Geltonosios jūros Bohaivanio įlanką.

Upė intensyviai laivuojama, sujungta Didžiuoju Kinijos kanalu su Hvanghės ir Jangdzės upėmis. Būtent dėl šio kanalo pakilo Haihės vandens lygis ir ji apsėmė buvusias atskiras Veihės ir Jundinhės žiotis.

## Šaltiniai
Chalchynas

**Chalchynas** (, ) – upė Mongolijoje ir Kinijoje (Vidinė Mongolija). Prasideda vakariniuose Didžiojo Chingano kalnų šlaituose. Teka į šiaurę Bagri lyguma, smarkiai vingiuoja. Žemupyje skaidosi į dvi atšakas: tikrąjį Chalchyną (kairioji atšaka), kuris įteka į Buir Nuro ežerą, ir Šarildžiną (dešinioji atšaka), kuris įteka į Orčuno upę, ištekančią iš Buir Nuro ežero.

1939 m. vasarą Chalchyno baseine vyko intensyvūs mūšiai tarp Mongolijos ir TSRS iš vienos pusės ir Japonijos iš kitos.

## Šaltiniai
Hamunas

**Hamunas** () – grupė gėlavandenių ir druskingų ežerėlių Sistano įduboje, Irano ir Afganistano pasienyje. Ežerai maitinami iš kalnų atitekančiomis Hilmendo, Farahrudo ir Hašrudo upėmis. Vandens lygis smarkiai svyruoja: po pavasarinių liūčių visi vandens telkiniai susilieja į vieną ežerą, kurio plotas siekia 2000-3000 km², o gylis 1-1,5 m. Vėliau nusenka ir vėl išsiskaido į nedidelius, pelkėtus, nendrėmis tankiai apaugusius ežerėlius. Hamunas yra svarbi žiemojančių vandens paukščių buveinė.

Achemenidų laikais prie Hamuno buvo miestas.

## Nuotraukos

File:Hamoun_Oasis_wetlands_1976_satelite.jpg|1976
File:Hamoun_Oasis_salt_flatlands_2001_satellite.jpg|2001
File:AfghanistanHelmandKajakaiDamm.jpg|


## Šaltiniai