open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Yžnė

**Yžnė** – upė pietų Žemaitijoje, Šilalės rajone; Akmenos (Jūros baseinas) dešinysis intakas. Prasideda Žemaičių aukštumoje, į šiaurę nuo Šiauduvos. Teka pietryčių kryptimi per Dievyčio ežerą, Padievyčio tvenkinį, prateka Lapkalnio, Balės miškus. Įteka į Akmeną 50 km nuo jos žiočių, 2 km į pietus nuo Kaltinėnų.

Pagrindinis intakas – Viksvė (kairysis).

Vidutinis nuolydis 182&nbsp;cm/km. Vidurupio ir žemupio vaga vingiuota. Prie Yžnės esančios gyvenvietės: Payžnys, Vosgirdai.

## Istorija
Yžnė (*Jense*) minima XIV a. Kryžiuočių karo kelių į Lietuvą aprašymuose.

Upėvardis greičiausiai yra -n- vedinys nuo šaknies *yž-*, iš *yža, iža* („ižas, plona ledo plėvė“).

## Šaltiniai
Žibintūnės

**Žibintūnės** (*Benthosema*) – žibintūninių (*Myctophidae*) šeimos žuvų gentis.

## Rūšys
* Havajinė žibintūnė (*Benthosema fibulatum*) 
* Arktinė žibintūnė (*Benthosema glaciale*) 
* *[[Benthosema panamense]]* 
* Sparnuotoji žibintūnė *Benthosema pterotum* 
* Mažapelekė žibintūnė (*Benthosema suborbitale*)
Spalvotosios žibintūnės

**Spalvotosios žibintūnės** (*Bolinichthys*) - žibintūninių (*Myctophidae*) šeimos žuvų gentis.

## Rūšys
* Įvairiaspalvė žibintūnė *[[Bolinichthys distofax]]*
* Indinė žibintūnė *[[Bolinichthys indicus]]*
* Ilgapelekė žibintūnė *[[Bolinichthys longipes]]*
* *[[Bolinichthys nikolayi]]*
* *[[Bolinichthys photothorax]]*
* *[[Bolinichthys pyrsobolus]]*
* *[[Bolinichthys supralateralis]]*
Tiesiažiotės žibintūnės

**Tiesiažiotės žibintūnės** (*Centrobranchus*) - žibintūninių (*Myctophidae*) šeimos žuvų gentis.

## Rūšys
* *[[Centrobranchus andreae]]*
* Trumpasnukė žibintūnė *[[Centrobranchus brevirostris]]*
* Smailiasnukė žibintūnė *[[Centrobranchus choerocephalus]]*
* Juodadėmė žibintūnė *[[Centrobranchus nigroocellatus]]*
Nykštukinės žibintūnės

**Nykštukinės žibintūnės** (*Diogenichthys*) – žibintūninių (*Myctophidae*) šeimos žuvų gentis. Paplitusios Atlanto, Ramiajame ir Indijos vandenynuose.

## Rūšys
Gentyje išskiriamos 3 rūšys:

* Atlantinė nykštukinė žibintūnė (*Diogenichthys atlanticus*)
* Rytinė nykštukinė žibintūnė (*Diogenichthys laternatus*)
* Indinė nykštukinė žibintūnė (*Diogenichthys panurgus*)

## Išnašos
Rytinės žibintakės

**Rytinės žibintakės** (*Gonichthys*) - žibintūninių (*Myctophidae*) šeimos žuvų gentis.

## Rūšys
* Pietrytinė žibintakė *[[Gonichthys barnesi]]* 
* Atlantinė žibintakė *[[Gonichthys cocco]]* 
* *[[Gonichthys tenuiculus]]* 
* *[[Gonichthys venetus]]*
Trišviesės

**Trišviesės** (*Triphoturus*) – žibintūninių (*Myctophidae*) šeimos žuvų gentis.

## Rūšys
* Meksikinė trišviesė *[[Triphoturus mexicanus]]*
* Juodoji trišviesė *[[Triphoturus nigrescens]]*
* *[[Triphoturus oculeum]]*
Justice

**Justice** – Grammy apdovanojimą laimėjęs prancūzų elektroninės muzikos duetas, kurį sudaro Gaspard Augé (g. 1979 m. gegužės 21 d.) ir Xavier de Rosnay (g. 1982 m. liepos 2 d.).

Justice yra vienas sėkmingiausių įrašų kompanijos Ed Banger Records projektų. Geriausiai žinomas yra debiutinis Justice albumas *†* (2007 m., dar vadinamas *Cross*). Jis nominuotas 50-ajam Grammy apdovanojimui (2007 m.) kaip geriausias elektroninės ir šokių muzikos albumas.

## Muzikinis stilius
Justice muzikai ir atlikėjų įvaizdžiui didelę įtaką daro roko muzika. Duetas yra stipriai paveiktas sunkiojo metalo ir pasižymi „kapotais“ žemaisiais dažniais su iškraipytais sintezatoriaus garsais. Justice savo kūriniuose taip pat naudoja intarpus iš kitų populiarių kūrinių, pavyzdžiui, dainoje „Tthhee Ppaarrttyy“ (kartu su Uffie).

## Naudojama įranga
Justice muzikos kūrimui ir atlikimui naudoja kompanijos „Apogee Digital“ programinį produktą „Ensemble“, Power Mac G5 kompiuterį, specialiai duetui sukurtą sintezatorių „Valentine“ (taip pat – keletą kitų analoginių sintezatorių) ir „Cubase“ programinę įrangą. Grodami gyvai, Justice naudoja minėtąjį „Valentine“, du „JazzMutant Lemur Input Device“ kontrolerius, du MacBook Pro kompiuterius, kuriuose veikia Ableton Live, „Korg microKORG“ sintezatorių-vokoderį, „AKAI MPD24“ kontrolerį, „Korg ZERO 8“ ir „Pioneer DJM800“ mikšerius.

Prie atlikėjų iš abiejų pusių paprastai stovi po aštuonias „Marshall“ kolonėles (iš viso jų – 16).

## Diskografija

### Studijiniai albumai
* 2007 – „†“ (dar vadinamas „Cross“)
* 2011 – „Audio, Video, Disco.“

### Gyvo garso albumai
* 2008 – „A Cross The Universe“
* 2013 – „Access All Arenas“

### EP
* 2003 – „Never Be Alone“ (su Simian) / „Steamulation“ (su Gambit)
* 2004 – „Never Be Alone“ (DJ Hell remiksas)
* 2005 – „Waters of Nazareth“
* 2006 – „Waters of Nazareth“ (Part 2)
* 2006 – „We Are Your Friends“
* 2007 – „Phantom“
* 2007 – „D.A.N.C.E.“
* 2007 – „D.A.N.C.E.“ Remixes
* 2008 – „DVNO“
* 2008 – „Planisphere“

## Šaltiniai

## Nuorodos

* 
* 
* 
*
Netikrosios žibakės

**Netikrosios žibakės** (*Lampanyctus*) – žibintūninių (*Myctophidae*) šeimos žuvų gentis.

## Rūšys
* *[[Lampanyctus acanthurus]]* 
* Sparnuotoji žibakė *[[Lampanyctus alatus]]* 
* Pietinė žibakė *[[Lampanyctus australis]]* 
* Krokodilinė žibakė *[[Lampanyctus crocodilus]]* 
* *[[Lampanyctus festivus]]* 
* *[[Lampanyctus hubbsi]]* 
* *[[Lampanyctus intricarius]]* 
* Čilinė žibakė *[[Lampanyctus iselinoides]]* 
* *[[Lampanyctus jordani]]* 
* *[[Lampanyctus lepidolychnus]]* 
* *[[Lampanyctus macdonaldi]]* 
* Ilgapelekė žibakė *[[Lampanyctus macropterus]]* 
* *[[Lampanyctus nobilis]]* 
* *[[Lampanyctus omostigma]]* 
* Trumpauodegė žibakė *[[Lampanyctus parvicauda]]* 
* *[[Lampanyctus photonotus]]* 
* *[[Lampanyctus pusillus]]* 
* *[[Lampanyctus simulator]]* 
* *[[Lampanyctus steinbecki]]* 
* *[[Lampanyctus tenuiformis]]* 
* *[[Lampanyctus turneri]]* 
* *[[Lampanyctus vadulus]]* 


File:Lampanyctus australis (Southern lanternfish).gif|Pietinė žibakė *[[Lampanyctus australis]]* 
File:Lampanyctus crocodilus.jpg|Krokodilinė žibakė *[[Lampanyctus crocodilus]]* 
File:Lampanyctus macdonaldi.jpg|*[[Lampanyctus macdonaldi]]*
Dalida

**Dalida**, tikr. **Jolanda Kristina Džiljoti** (*Iolanda Cristina Gigliotti*, 1933 m. sausio 17 d. – 1987 m. gegužės 3 d.) – italų kilmės dainininkė, gimusi Egipte, didžiąją gyvenimo dalį praleidusi Prancūzijoje. 55 jos albumai pripažinti auksiniais ir Dalida buvo pirmoji dainininkė, kurios albumas pripažintas deimantiniu.

Iolanda Gigliotti gimė Kaire italų emigrantų šeimoje. Laimėjusi „Mis Egiptas“ titulą ir išmėginusi aktorės karjerą vietos kino studijose, mergina išvyko į Paryžių. Nors iš pradžių jai nesisekė, artistė buvo atkakli – ji išgarsėjo po jaunųjų talentų konkurso, surengto garsiausioje Paryžiaus koncertų salėje – „Olimpijoje“. Čia ji susipažino su žymiausiais to meto muzikos prodiuseriais Eddy Barclay ir Lucienu Morisse, pastarasis netrukus tapo ir jos vyru. Dalidos slapyvardžiu pasivadinusios merginos dainos vis dažniau skambėjo per radijo stotis. 1956 m. jos daina „Bambino“ tapo šlageriu. Per Dalidos gyvenimą jos repertuare buvo daugiau nei 1000 dainų, 55 kartus jos vardas buvo pirmosiose hitų vietose, jos albumų buvo parduota daugiau nei 120 milijonų, ji pirmoji Europos dainininkė, pelniusi auksinį bei deimantinį albumus. Dalida išmanė muzikinių madų tendencijas – jai sekėsi keisti stilių ir išlikti populiariai.

Per 30 estradinės veiklos metų dainininkei pavyko nusifilmuoti ir keliose kino juostose, nors ten karjera sėkminga nebuvo. 1986 m. ji grįžo į gimtąjį Egiptą ir nusifilmavo „Šeštoje dienoje“.

Dalidos asmeninis gyvenimas buvo gana audringas. Ji turėjo ne vieną mylimąjį, iš kurių ne vienas gyvenimą baigė savižudybe. 1987 m. gegužės 3 d., pasipuošusi balta šilkine suknele, ji išgėrė mirtiną raminamųjų dozę ir parašė atsisveikinimo laišką. Dėl raminamųjų perdozavimo Dalida mirė. Dainininkė palaidota Paryžiuje, Monmartro kapinėse (*Cimetière de Montmartre*). Ant jos kapo pastatyta natūralaus dydžio dainininkės skulptūra.

1988 m., vienoje apklausoje prancūzų buvo paklausta, kokios asmenybės labiausiai juos paveikė per pastaruosius 20 metų. Dalida atsidūrė antroje vietoje ir pralaimėjo tik Šarliui de Goliui. 1997 m. vienai iš Paryžiaus aikščių buvo suteiktas Dalidos vardas ir aikštės centre pastatytas jos biustas. 2001 m. Prancūzija Dalidos atminimą pagerbė išleidusi pašto ženklą su jos atvaizdu.

## Šaltiniai

* Apie Filmą „Dalida“
Švytenės binijos

**Švytenės binijos** (*Tarletonbeania*) - žibintūninių (*Myctophidae*) šeimos žuvų gentis.

## Rūšys
* Melsvoji švytenė *[[Tarletonbeania crenularis]]* 
* *[[Tarletonbeania taylori]]*
Gelminės švytulės

**Gelminės švytulės** (*Taaningichthys*) – žibintūninių (*Myctophidae*) šeimos žuvų gentis.

## Rūšys
* Gelminė švytulė (*Taaningichthys bathyphilus*)
* Mažoji švytulė (*Taaningichthys minimus*)
* *[[Taaningichthys paurolychnus]]*
Automagistralė M10 (Ukraina)

**Automagistralė M10** () – tarptautinis greitkelis Lvovas- sienos kirtimo punktas „Krakovecas“ Ukrainoje, sutampanti su europiniu keliu  *([[Kalė]]-[[Rideris]])* dalimi. 

Bendras ilgis - 65,1 km.

Prasideda Lvove, kerta Ivano Frankovę, Javorivą ir pasibaigia sienos kirtimo punkte su Lenkija „Krakovecas“ (visi Lvovo srityje).

## Maršrutas
Dygliauodegės švytenės

**Dygliauodegės švytenės** (*Notoscopelus*) – žibintūninių (*Myctophidae*) šeimos žuvų gentis.

## Rūšys
* *[[Notoscopelus bolini]]* 
* Dygliauodegė švytenė (*Notoscopelus caudispinosus*) 
* Pratisoji švytenė (*Notoscopelus elongatus*)
* Japoninė švytenė (*Notoscopelus japonicus*)
* *[[Notoscopelus kroyeri]]* 
* *[[Notoscopelus resplendens]]*
Gomurio migdolas

**Gomurio migdolas** () - porinė limfoidinio audinio sankaupa priklausanti limfoepiteliniui ryklės žiedui. Ovalios formos, 2-2,5 cm ilgio, 1-1,5 cm storio, tačiau dydis įvairuoja dėl amžiaus ir ligų, didžiausias gali būti 6 - 7 metų vaiko, vėliau prasideda involiucija.

Priekyje gomurinis migdolas liečia gomurinį liežuvio lanką, užpakalinėje pusėje - gomurinį ryklės lanką, išsidėsto bendravardėje duobėje tarp šių lankų. Savo šoniniu paviršiumi migdolas liečia viršutinį ryklės sutraukiamąjį raumenį. Vidinis laisvasis paviršius atsuktas į burnos ertmę, jame yra 10-20 nedidelių migdolo duobučių.

Gomurio migdolo uždegimas - tonzilitas.
Kalijų mūšis

**Kalijų mūšis** (arba ***Kalgių mūšis***) – mūšis, įvykęs 1262 m. sausio 21 d. Kalijų kaime () prie Karaliaučiaus per Didįjį prūsų sukilimą Karaliaučiaus apgulties metu. Kovėsi kryžininkų bei kryžiuočių ir prūsų sembų sukilėlių kariuomenės. 

## Mūšis

Karaliaučiuje apgultiems Vokiečių ordino riteriams į pagalbą atvyko Julicho prie Reino (Vokietija) grafas Vilhelmas IV ir Brandenburgo markgrafas Engelbertas I su daugeliu karių. Įsikūrę Karaliaučiaus pilyje kryžiuočiai ketino užimti sembų įrengtus bokštus (kuorus), kuriais buvo apsupta pilis, bet sembai paliko juos, pasitraukė ir pastojo kelią kryžininkams iš Vokietijos. Pasak vokiečių kronikininko Petro Dusburgiečio, kryžininkai išvengė spąstų ir nugalėjo prūsų raitelius bei pėstininkus. Vienus išžudė, kitus privertė bėgti, treti pasitraukė į Kalijus, kur įvyko didelis mūšis. Kryžininkai į talką pasikvietė Karaliaučiaus riterius. 

Didelių nuostolių patyrė abi pusės. Veikiausiai perdėtomis Petro Dusburgiečio žiniomis, žuvo 3000 sembų ir kitų prūsų. Nepaisydami skaudaus pralaimėjimo, prūsai ir toliau kovėsi su užkariautojais, išskyrus kai kuriuos kilminguosius, kurie su šeimynomis atvyko į Karaliaučiaus pilį pasiduoti kryžiuočiams.

## Šaltiniai

* Dr. Wilhelm Storost-Vydunas. Sieben Hundert Jahren Deutsch-Litauischer Beziehung 

## Šaltiniai
Šviesiapelekės švytenės

**Šviesiapelekės švytenės** (*Stenobrachius*) – žibintūninių (*Myctophidae*) šeimos žuvų gentis.

## Rūšys
* Šviesiapelekė švytenė (*Stenobrachius leucopsarus*)
* Rudapelekė švytenė (*Stenobrachius nannochir*)
Antaprūdė

**Antaprūdė** – viensėdis Ignalinos rajono savivaldybėje, 2 km į pietryčius nuo Linkmenų. Šalia viensėdžio praeina kelias . Išlikę Antaprūdės dvaro fragmentai. Viensėdis įeina į Aukštaitijos nacionalinį parką.

## Etimologija
Pavadinimas yra priešdėlio *anta-* vedinys iš ežero vardo *[[Labakaršys|Prū̃das]]* (dar žinomo kaip Labakaršys).

## Istorija
XX a. pr. buvo Antaprūdės palivarkas (Gmitevskio valda) Švenčionių apskrities Linkmenų valsčiuje.

Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai, Vilniaus vaivadijai, Švenčionių apskričiai.

Sovietmečiu priklausė Linkmenų apylinkei.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kremenecas

**Kremenecas** () – srities reikšmės miestas vakarų Ukrainoje, Ternopilio srityje. Išvystyta maisto pramonė, taip pat yra tabako, baldų ir kt. fabrikai. Miestą kerta tarptautinis greitkelis , sutampantis su Klaipėdą ir Aleksandropolį jungiančiu europinio tinklo keliu .

## Istorija

Pagal kai kuriuos šaltinius, Kremeneco tvirtovė buvo pastatyta dar prieš mūsų erą, apie VII–IX a. Egzistuoja hipotezė, kad IX a. susikūrus Kijevo Rusios valstybei, Kremenecas įėjo į šios sudėtį. Rašytiniuose slaviškuose šaltiniuose Kremenecas pirmąkart paminėtas 1226 m. Hipatijaus metraštyje kaip Haličo-Voluinės kunigaikštystės miestas.

1240–1241 m. žiemą prie miesto priartėjo chanas Batijus kartu su mongolų orda, tačiau, skirtingai nei kitų pilių, nesugebėjo užgrobti Kremeneco ir kitų Haličo tvirtovių, pastatytų kunigaikščio Danieliaus Haličiečio. 1254 m. prie miesto Danielius Haličietis sumušė totorių chano Kuremsio kariuomenę. 1259 m. Danieliaus broliui Vasylkai vykdant susitarimus teko pilį sugriauti. Ji buvo atstatyta XIII a. pabaigoje.

Nuo XIV a. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės sudėtyje. Prie pilies statybos prisidėjo Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino sūnus Liubartas. 1431 m. Lietuvos didysis kunigaikštis Švitrigaila suteikė Kremenecui Magdeburgo teisę.

1533 m. mieste dirbo žymus LDK visuomenės veikėjas Pranciškus Skorina.

XVII a. Kremenece pastatytas Dievo Apvaizdos vienuolynas, jame 1636 m. įkurta mokykla.

1648 m. rudenį kazokų pulkai, vadovaujami pulkininko Maksimo Krivonoso, priartėjo prie miesto bei jį apsupo. Spalį, po šešias savaites trukusios apsupties, tvirtovė užimta, lenkų vadovybė pateko į nelaisvę. Kremenecas prarado savo gynybinę reikšmę, o tvirtovė buvo sugriauta. Yra išlikę pilies griuvėsiai.

1793–1917 m. įėjo į Rusijos imperijos sudėtį. 1818 m. Kremenece įkurtas Voluinės licėjus – aukščiausia mokymosi įstaiga, savo statusu prilygusi Vilniaus universitetui. Licėjuje atidaryta didelė biblioteka, kurią sudarė apie 50 tūkst. knygų.

1917–1921 m. Ukrainos Liaudies Respublikos sudėtyje.

1921–1939 m. priklausė Lenkija. 1939–1991 m. Ukrainos TSR. Nuo 1991 m. nepriklausomos Ukrainos miestas.

Miesto diena švenčiama gegužės 20 d.

## Šaltiniai
Raudonmeižis

**Raudonmeižis** – kairysis Šešuvies intakas, įteka į ją 9,8 km nuo jos žiočių, 1 km į rytus nuo Rūgalių kaimo. Išteka iš Sakalinės miško, teka šiaurės kryptimi. Kairysis intakas – Juodė.

Upėvardis reiškia *raudonas meižis*, kur dalis **meižis* yra asmenvardinės kilmės.

## Šaltiniai
Skirtinas

**Skirtinas** – dešinysis Jaujupio intakas, įtekantis į jį 2 km nuo jo žiočių, ties Paskirtinio kaimu Raseinių rajone. Išteka Kerkasių kaime Kelmės rajone. Teka pietų kryptimi. Kairysis intakas – Kliūkė. 

Priklauso Jūros upės basenui. Upelio hidrologinis nr. – 16010735, ilgis – 8 km.

Ties Skirtino ir Jaujupio santaka, apie 0,6 km į Jaujupio aukštupio pusę, prie Molavėnų, Skirtino vardu vadinamas gretimame Jaujupio upelyje gulintis padavimais apipintas Skirtino akmuo.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Apie Skirtiną Gamtos katalogo portale
Žalpė (Šešuvis)

**Žalpė** – dešinysis Šešuvies intakas, įteka į ją 95,7 km nuo jos žiočių, 1 km į vakarus nuo Pašešuvio kaimo. Išteka 4 km į vakarus nuo Liolių. Teka pietų kryptimi.

Intakai:
* Kairieji – Balsupis (2,20 km), Gvaizdupis (3,88 km);
* Dešinieji – Žalpikė, Driūbas (3,35 km).

Manoma, kad upėvardis susidarė iš **žal-upė*, t. y., „žalia upė“.

## Nuotraukos
Žalpė su nuvirtusiais medžiais.jpg

## Šaltiniai
Balčia (Šešuvis)

**Balčia** – dešinysis Šešuvies intakas, įteka į ją 92 km nuo jos žiočių, Ylių kaimo teritorijoje. Išteka Pakražančio seniūnijoje, 1 km į vakarus nuo A12 magistralės, Padvarninkų antrajame kaime. Teka pietų, pietryčių kryptimi. Įteka į Balčią 7,9 km nuo jos žiočių.

Kairysis intakas – Varnė (intakai: Varnaitis, Varapolis), kiti intakai – Gėgžnas (kairysis) 4,28 km, Gėmė (kairysis) 1 km, Kumpė (dešinysis) 2,50 km.

Prie Balčios stūkso Pužų ir Pabalčių piliakalniai.

Upės pavadinimas kildinamas nuo žodžio *baltas, baltasis, baltajis*, taip pat plg. albanų *baltë* „ežeras“, *baltësi* „pelkė“, senovės slavų **balta, baltьce* – „pelkė, raistas“.

## Šaltiniai
Amalė (Nemunas)

**Amalė** – upė Kaune. Dešinysis Nemuno intakas, ištakos Davalgonių miške. Didžioji upės dalis reguliuota, žemupys kanalizuotas, plečiant Petrašiūnų mikrorajoną ir Kauno HE statybų metu. Didžioji dalis upelio suvaryta į lietaus nuotekų vamzdžius ir srūva po asfaltu, vis dar laisvai teka pro Amalių sodus. Dėl riboto pralaidumo kartais patvinsta.

## Etimologija

Upės pavadinimas neaiškios kilmės: vienų autorių siejamas su augalu *[[amalas|amalu]]*, kitų – su indoeuropiečių prokalbe (plg. albanų *amë* – „upės vaga“, hetitų *amiḭara-* – „griovys“, graikų *ἀμάρα* – „griovys“, hipotetinė *am-* – „upės vaga, griovys“). Tačiau šaknis gali būti ir neskaidyta – plg. trakų *Amala, Amela*, lenkų *Jemielnia*.

## Šaltiniai
Kornelija Kalinauskaitė

**Kornelija Kalinauskaitė-Fledžinskienė** (1925 m. gegužės 11 d. Kaune – 2021 m. lapkričio 14 d. Vilniuje) – Lietuvos smuikininkė, pedagogė.

## Biografija
Brolis Algimantas Kalinauskas, vyras Jurgis Fledžinskas. 1934–1939 m. mokėsi Klaipėdos muzikos mokykloje, P. Matiuko smuiko ir S. Juodvalkienės fortepijono klasėje. 1942–1946 m. Vilniaus radijo ir Vilniaus filharmonijos simfoninių orkestrų smuikininkė, Lietuvos operos ir baleto teatro orkestro koncertmeisterė. Baigė Vilniaus konservatoriją: 1945 m. S. Špinalskio fortepijono, 1948 m. – J. Targonskio smuiko klasę. 1945–1947 m. Vilniaus konservatorijos koncertmeisterė. 1948–1952 m. dėstė Vilniaus dešimtmetėje muzikos mokykloje. 1949–1994 m. Lietuvos konservatorijos (dab. Lietuvos muzikos ir teatro akademija) dėstytoja, vadovavo kamerinio ansamblio klasei, nuo 1975 m. profesorė.

1946–1980 m. griežė II smuiku Lietuvos kvartete. Su kvartetu koncertavo Europos šalyse, JAV, Kanadoje. Surengė solo koncertų. Pirmoji atliko ir redagavo lietuvių kompozitorių kūrinių smuikui. Mokiniai: Veronika Vitaitė, Rimantas Armonas, Birutė Vainiūnaitė, Povilas Jaraminas.

## Įvertinimas
* 1959 m. Budapešto styginių kvartetų konkurso II premija
* 1964 m. Lježo styginių kvartetų konkursų II premija
* 1965 m. LTSR valstybinė premija
* 1999 m. Gedimino 5 laipsnio ordinas

## Šaltiniai
Pajieslio geomorfologinis draustinis

**Pajieslio geomorfologinis draustinis** – valstybinis geomorfologinis draustinis vidurio Lietuvoje, Kėdainių rajono vakaruose, Krakių seniūnijoje. Driekiasi tarp Pajieslio vakaruose ir Deveikiškių rytuose. Draustinis apima rytinį Šušvės slėnio šlaitą.

Draustinis įkurtas 1992 m. Jame saugomas degliaciacijos fazėje suformuoto pakraštinio moreninio gūbrio fragmentas. Draustinis užima 478 ha plotą. Miškų nėra.

Draustinis pasiekiamas keliu  arba .


Pajieslio gūbrys2.JPG|Pajieslio gūbrys iš rytų pusės
Pajieslio gūbrys.JPG|Gūbrys į vakarus nuo Pilsupių
Vaizdas nuo Pajieslio gūbrio.JPG|Vaizdas nuo gūbrio į rytus


## Šaltiniai

## Nuorodos
* Kėdainių miškų urėdija
* Kauno apskrities bendrasis planas
Kertenys

**Kertenys** – dešinysis Šešuvies intakas, įteka į ją 47,1 km nuo jos žiočių, į pietryčius nuo Batakių GS. Išteka Barsukynės kaime, prie  kelio. Upelį kerta geležinkelis Pagėgiai – Radviliškis. Teka pietų kryptimi.

Intakas: Ramonas (kairysis; 5,3 km).

Upėvardis greičiausiai susijęs su žodžiu *kertė* („kampas“), nors kita galimybė – su *kertus, kertukas* („kirstukas“).

## Šaltiniai
Beržė (Šešuvis)

**Beržė** – dešinysis Šešuvies intakas, įteka į ją 4,8 km nuo jos žiočių, piečiau Tauragės. Išteka į vakarus nuo Leoniškės kaimo, Mažonų seniūnijoje. Teka pietų, pietvakarių kryptimis per Tauragės pramoninį mikrorajoną. Upę kerta trys geležinkelio Pagėgiai – Radviliškis atšakos, magistralė , , miesto teritorijoje daug kartų užtvenkta.

Intakai: dešinysis Papušinė, kairysis – Trumpė.

Upėvardis kildinamas nuo augalo pavadinimo *[[beržas]]*.

## Šaltiniai
Algimantas Kalinauskas (1923)

**Algimantas Kalinauskas** (g. 1923 m. liepos 27 d. Kaune – 2010 m. gegužės 7 d.) – Lietuvos dirigentas, muzikologas, smuikininkas, pedagogas.

## Biografija
Sesuo Kornelija Kalinauskaitė. 1934–1939 m. mokėsi Klaipėdos muzikos mokykloje P. Matiuko smuiko klasėje, 1939–1940 m. Šiaulių muzikos mokykloje, 1940–1944 m. Vilniaus muzikos mokyklos K. Juodelio smuiko, J. Kačinsko ir M. Šteimano dirigavimo, J. Bendoriaus muzikos teorijos klasėse. 1944 m. stažavo Vienos valstybiniame operos teatre pas K. Bohmą. 1945–1946 m. studijavo Vilniaus konservatorijoje.

1941–1945 m. Vilniaus filharmonijos simfoninio orkestro smuikininkas, Vilniaus operos teatro dirigento asistentas. 1943 m. debiutavo kaip simfoninio orkestro dirigentas. 1946–1958 m. Lietuvos operos ir baleto teatro dirigentas. 1946 m. įsteigė Lietuvos radijo vokalinį ansamblį. 1966–1992 m. Lietuvos konservatorijos (dab. Lietuvos muzikos ir teatro akademija) dėstytojas, 1991–2000 m. Lietuvos muzikos akademijos Muzikos terminijos komisijos mokslinis sekretorius.

Dirbo laikraščių „Literatūra ir menas“ (1961–1966 m.), „Meno saviveikla“, Lietuvos televizijos, radijo muzikos redakcijose. 1958–1961 m. testinio leidinio „Lietuvos teatrai“ redaktorius. Rengė, su kitais, „Literatūros ir meno metraštį“ (1956–1979 m.). Paskelbė straipsnių, esė, recenzijų muzikos ir teatro klausimais, parengė radijo ir televizijos laidų. Išvertė iš vokiečių, italų, prancūzų, anglų, rusų kalbų apie 30 operų libretų, daug dainų, romansų tekstų. Paskelbė darbų muzikinės terminijos klausimais.

## Kūryba
Parengė ir dirigavo operas:
* Džiuzepė Verdis: Otelas, 1947 m., 1955 m.; Rigoletas, 1957 m.
* Šarlis Guno. Faustas, 1949 m.
* Jurgis Karnavičius. Gražina, 1949 m.
* Džakomas Pučinis: Toska, 1950 m.; Bohema, 1951 m.
* Eduardas d'Alberas. Slėnis, 1956 m.
* Juozas Pakalnis. Sužadėtinė, baletas, 1949 m., 1952 m.

Dirigavo lietuvių ir užsienio kompozitorių vokalinius simfoninius, simfoninius kūrinius. Parašė su E. Matuzevičiumi libretą V. Laurušo operai „Paklydę paukščiai“.

## Bibliografija
* Jonas Stasiūnas, 1965 m.

## Šaltiniai
Virginija Kalinauskaitė

**Virginija Kalinauskaitė** (g. 1957 m. sausio 27 d. Panevėžyje) – Lietuvos grafikė.

## Biografija
1983 m. baigė grafiką Lietuvos dailės institute. Nuo 2001 m. Vilniaus grafikos meno centro ir galerijos „Kairė – dešinė“ direktorė. Lietuvos dailininkų sąjungos narė.

## Kūryba
Kuria daugiausia ofortus. Jiems būdingas virtuoziškas piešinys, subtilūs pustonių niuansai, spalvingumas („Peizažas su šieno kauge“ 1986 m., „Rožės“, „Kelionė“, „Apskritimai“, visi 1989 m., „Moterys“ 1994 m., „Du raiteliai“ 1999 m.). Taip pat kuria akvatintas, laisvos raižymo manieros linoraižinius („Lietus“, „Čigonė“, abu 1984 m.) Nuliejo akvarelių. Nuo 1984 m. dalyvauja parodose Lietuvoje (individualios: Vilniuje 1986 m., 1990 m., Panevėžyje 1999 m.) ir užsienyje (tarptautinė ekslibriso paroda Paryžiuje 1990 m., kt.).

**Iliustravo knygas:**
* Ramutė Skučaitė. Medžio dovanos 1985 m.
* Julija Švabaitė-Gylienė. Gabriuko užrašai 1993 m.
* Emilija Liegutė. Šuo Džimas-geras 2000, Rudžiukė 2004 m.
* Vytautas Račickas. Nippė nori namo: mergaitė, kuri mylėjo tėtį 2004 m.
* Nijolė Riaubaitė. Vorai grobuonys. Vilnius, Klubas „13 ir Ko“, 2006 m. ISBN 978-9955-9909-0-1
* Nijolė Riaubaitė. Karalaitė Civilizacija. Vilnius, Gilija, 2005 m. ISBN 9955-9569-4-1
* Maria Dunowska, Teresa Kolenda. Lenkų kalbos vadovėlis II klasei, Šviesa, 2007 m.

## Šaltiniai
Benediktas XIII

**Benediktas XIII** (Tikrasis vardas **Pietro Francesco Orsini** 1649 m. vasario 2 d. – 1730 m. vasario 21 d.) – 245 Romos katalikų Popiežius.

## Biografija
Gimė Apulijos Gravinoje. Gimimo vardas Pietro Francesko Orsini. Dominikonų ordino narys. 1672 m. vasario 22 d. prieš savo valią padarytas kardinolu. Vėliau Orsini buvo Manfredonijos ir Čezenos vyskupu, Benevento arkivyskupu. 1724 m. gegužės 29 d. tapo 245-uoju Popiežiumi.
Iš pradžių pasirinko Benedikto XIV, vėliau – Benedikto XIII vardą. Net ir būdamas popiežiu Benediktas XIII stengėsi išlaikyti vienuolinį gyvenimo būdą. Dėjo pastangas pakeisti dekantentišką Italijos kunigų ir kardinolų gyvenimo būdą. Jis taip pat uždraudė loteriją Romoje ir popiežiaus valstybėse, bet, tai tik privedė prie to, kad gretimos italų valstybės turėjo didesnio pelno iš savų loterijų. Šis žmogus, ypatingai vertinęs asketizmą ir religines šventes ir ritualus, taip pat pastatė keletą ligoninių. Bet anot kardinolo Lambertinio (vėliau popiežiaus Benedikto XIV) "neturėjo jokio supratimo kaip valdyti". Popiežiaus valstybių valdymą jis paliko savo sekretoriui kardinolui Niccolò Coscia, kuris savinosi Bažnyčios turtus ir privėdė prie popiežiaus iždo išeikvojimo. Popiežius Benediktas XIII mirė 1730 m. vasario 21 d.

## Nuorodos
* Popiežius Benediktas XIII angl.
Benediktas Dobroslavas Kalinauskas

**Benediktas Dobroslavas Kalinauskas** (1801 m. Baltmiškis ties Lyduvėnais – ?) – bajoras, 1831 m. sukilimo veikėjas, pulkininkas.

## Biografija
Baigė Raseinių apskrities mokyklą. 1816–1822 m. studijavo Vilniaus, Varšuvos, Vroclavo ir Heidelbergo universitetuose, priklausė slaptoms studentų organizacijoms. 1826–1827 m. kalintas Varšuvoje, vėliau policijos prižiūrimas gyveno Baltmiškyje, tėvo dvare.

## Veikla 1831 m. sukilime
1831 m. pradžioje priklausė Raseinių sukilėlių komitetui, kovo 26 d. su kitais vadovavo sukilėliams užimant Raseinius, sudarė Raseinių apskrities laikinąją valdžią.

Sukilimo pradžioje buvo Raseinių apskrities sukilėlių kariuomenės vyriausiasis vadas ir karo teismo pirmininkas. Vėliau vadovavo vadinamajam „Žemaitijos pasiutėlių“ raitininkų pulkui, dalyvavo kautynėse Raseinių, Telšių ir Šiaulių apskrityse.

1831 m. liepos mėn. su šiuo pulku dengė kitų sukilėlių dalinių atsitraukimą, o rugsėjo 15 d. pasitraukė į Prūsiją, iš ten persikėlė į Prancūziją.

## Šaltiniai
Pašušvio kraštovaizdžio draustinis

**Pašušvio kraštovaizdžio draustinis** – savivaldybės kraštovaizdžio draustinis vidurio Lietuvoje, Kėdainių rajono šiaurės vakaruose, Krakių seniūnijoje. Apima Šušvės upės slėnį į rytus nuo Pašušvio.

Draustinis įkurtas 1992 m. Jame saugomi istoriniai ir kultūriniai paminklai, taip pat Pašušvio parkas ir Šušvės upės slėnio gamtinis kompleksas. Draustinis užima 182 ha plotą. Jo teritorijoje randama retų augalų: daugiamečių blizgių, miškinių varnalėšų, vyriškųjų, mažųjų ir šalmuotojų gegužraibių bei kt.

Draustinis pasiekiamas keliu Krakės-Betygala.

## Nuorodos
* Kėdainių miškų urėdija
* Kauno apskrities bendrasis planas
Stanislovas Kalinka

**Stanislovas Kalinka** (g. 1938 m. balandžio 3 d. Šeimyniškėliuose, Anykščių valsčius) – Lietuvos architektas.

## Biografija
1956 m. baigė Anykščių Jono Biliūno vidurinę mokyklą. 1962 m. baigė Kauno politechnikos institutą.

1962–1965 m. Anykščių rajono Vykdomojo komiteto architektas, 1965–1966 m. Kauno miesto Požėlos rajono architektas, 1966–1974 m. Kauno landšafto architektas. 1974–1993 m. Žemės ūkio projektavimo instituto Kaune architektas, 1974–1982 m. grupės vadovas, 1982–1990 m. skyriaus vyr. architektas, 1990–1993 m. skyriaus vadovaujantysis architektas. 1993 m. įkūrė individualią projektavimo įmonę. 1997–2005 m. Kauno miesto savivaldybės Urbanistikos ir architektūros skyriaus architektas.

Nuo 1972 m. Lietuvos architektų sąjungos narys. Tėvynės Sąjungos (Lietuvos konservatorių) narys. Žmona Gražina (g. 1940 m.) gydytoja. Dukterys Vaida (g. 1977 m.), Dalia (g. 1981 m.).

## Projektai
* Sodybinių, daugiabučių gyvenamųjų namų, sveikatingumo kompleksas „Juknaičiai“, aptarnaujančių įmonių kompleksas, vandens bokštas, 1977–1985 m., Lenino premija 1988 m., su kitais
* Administracinis pastatas Merkinėje, 1977 m.
* Mokykla Krakėse, 1979 m.
* Šiuolaikinės penkiakovės bazė Kaune, 1979 m.
* Kultūros namai ir apylinkės tarybos administracijos pastatas Rumšiškėse, 1993 m.
* Kaune ir Kauno apylinkėse suprojektavo individualių gyvenamųjų namų.

## Šaltiniai
Žibakės lempelės

**Žibakės lempelės** (*Lampadena*) - žibintūninių (*Myctophidae*) šeimos žuvų gentis.

## Rūšys
* Keistoji lempelė *[[Lampadena anomala]]* 
* *[[Lampadena chavesi]]* 
* Žvaigždėtoji lempelė *[[Lampadena dea]]* 
* Šviečiančioji lempelė *[[Lampadena luminosa]]* 
* Grakščioji lempelė *[[Lampadena notialis]]* 
* Afrikinė lempelė *[[Lampadena pontifex]]* 
* Veidrodinė lempelė *[[Lampadena speculigera]]* 
* *[[Lampadena urophaos]]* 
* Rytinė lempelė *[[Lampadena yaquinae]]*
Smailiasnukės švytulės

**Smailiasnukės švytulės** (*Notolychnus*) - žibintūninių (*Myctophidae*) šeimos žuvų gentis.

## Rūšys
* Smailiasnukė švytulė *[[Notolychnus valdiviae]]*
Švytinčios loveinos

**Švytinčios loveinos** (*Loweina*) - žibintūninių (*Myctophidae*) šeimos žuvų gentis.

## Rūšys
* Trūkioji loveina *[[Loweina interrupta]]* 
* Retoji loveina *[[Loweina rara]]* 
* *[[Loweina terminata]]*
Žibakės klajūnės

**Žibakės klajūnės** (*Lobianchia*) - žibintūninių (*Myctophidae*) šeimos žuvų gentis.

## Rūšys
* Atlantinė žibakė *[[Lobianchia dofleini]]* 
* Japoninė žibakė *[[Lobianchia gemellarii]]*
Vidutinės švietalės

**Vidutinės švietalės** (*Lepidophanes*) - žibintūninių (*Myctophidae*) šeimos žuvų gentis.

## Rūšys
**[[Lepidophanes gaussi]]* 
**[[Lepidophanes guentheri]]*
Lempažuvės

**Lempažuvės** (*Lampichthys*) - žibintūninių (*Myctophidae*) šeimos žuvų gentis.

## Rūšys
* Ilgoji lempažuvė *[[Lampichthys procerus]]*
Keistosios žibakės

**Keistosios žibakės** (*Idiolychnus*) - žibintūninių (*Myctophidae*) šeimos žuvų gentis.

## Rūšys
* Keistoji žibakė *[[Idiolychnus urolampus]]*
Daugiametė blizgė

**Daugiametė blizgė** (*Lunaria rediviva*) – bastutinių (*Brassicaceae*) šeimos daugiametis, žolinis augalas.

Aukštis 30-140 cm. Mėgsta ūksmėtus lapuočių ir mišrius miškus, šaltinuotas vietas. Sparčiai nykstanti rūšis. Atlanto reliktas. Lietuvoje apyretė, radavietės žinomos keliuose rajonuose. Įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Jeruzalės karalystė

**Jeruzalės karalystė** – krikščionių karalystė Levante, įkurta 1099 m., po Pirmojo kryžiaus žygio. Ji egzistavo beveik du šimtmečius (1099–1291 m.), kol mameliukai užėmė paskutinę jos valdą Akrą.

Iš pradžių karalystė buvo tik per kryžiaus žygį užimtų miestų rinkinys. Galios viršūnėje karalystė užėmė dabartinę Izraelio ir Palestinos teritoriją. Ji tęsėsi nuo dabartinio Libano šiaurėje iki Sinajaus dykumos pietuose. Jai priklausė kai kurios dabartinės Jordanijos ir Sirijos sritys. Be to, buvo bandymų išplėsti karalystę į Fatimidų Egiptą. Jos karaliai turėjo tam tikrą autoritetą kitose kryžiuočių valstybėse: Tripolio grafystėje, Antiochijos kunigaikštystėje ir Edesos grafystėje.

Daug tradicijų ir institucijų kryžiuočiai su savimi atsivežė iš Vakarų Europos ir visąlaik buvo su ja artimi politiniai ir geneologiniai ryšiai. Tačiau tai buvo gana maža karalystė ir jai dažnai trūko karinės ir finansinės paramos iš Europos. Jeruzalės karalystė turėjo glaudesnius santykius su kaimynine Armėnijos karalyste ir Bizantijos imperija, iš kurių perėmė rytietiškus bruožus, be to, karalystei darė įtaką anksčiau buvusios musulmoniškos institucijos. Socialiniu atžvigiu kryžiuočiai nebendraudavo su musulmonais ir Rytų krikščionimis, kuriuos jie valdė.

Iš pradžių Islamo pasaulis nekreipė dėmesio į karalystę, bet XII a. viduryje kaimyninės musulmonų valstybės susivienijo ir pradėjo atkariauti prarastą teritoriją. 1187 m. Saladinas užėmė pačią Jeruzalę ir XIII a. pradžioje karalystę sudarė tik siaura Viduržemio jūros pakrantės juosta, kurioje buvo tik keli miestai. Šiuo laikotarpiu valstybė kartais buvo vadinama „Akros karalyste“, o ją valdė Lusignano dinastija iš kryžiuočių Kipro karalystės. Sustiprėjo ryšiai su Tripoliu, Antiochija ir Armėnija. Karalystėje vis didesnę įtaką turėjo Italijos miestai-valstybės, tokie kaip Venecija ir Genuja bei Šventosios Romos imperatorių ambicijos. Tuo tarpu kaimynines teritorijas sujungė Ajubidų ir Mameliukų dinastijos, o karalystė visai prarado reikšmę regione, į kurį XIII a. vidury įsiveržė Chorezmšachai ir mongolai. Mameliukų sultonai Baibars ir al-Ashraf Khalil užėmė visas likusias kryžiuočių tvirtoves ir karalystė išnyko.
Vladislavas Kalinovskis

**Vladislavas Kalinovskis, Kalinauskas** (1880 m. spalio 8 d. Vilnius – 1951 m. rugpjūčio 27 d. Lomža) – Lietuvos vargonininkas, choro dirigentas.

## Biografija
1908 m. baigė Regensburgo aukštąją bažnytinės muzikos mokyklą. 1910–1946 m. Vilniaus katedros vargonininkas, choro vadovas. 1910–1939 m. dėstė J. Montvilos vargonininkų mokykloje, 1920–1939 m. mokyklos direktorius. 1926–1935 m. dar ir M. Karlovičiaus konservatorijos, 1945–1946 m. – Vilniaus konservatorijos ir muzikos mokyklos dėstytojas. Vadovavo paties įkurtam chorui „Echo“, Vilniaus universiteto ir Vilniaus kunigų seminarijos chorams. Surengė apie 20 vargonų muzikos solinių koncertų. Nuo 1946 m. gyveno Lenkijoje. Sukūrė dainų, bažnytinės muzikos kūrinių.

## Šaltiniai
Opcionas (karinis laipsnis)

**Opcionas** (, dgs. *optiones*; iš  'išsirinkti') – karinis laipsnis ir pareigos Senovės Romos kariuomenėje. Opcionai buvo centurionų pasirinkti (pagal tai ir jų pavadinimas) padėjėjai, maždaug atitinka dabartinius leitenantus ar vorentus. Jie paprastai būdavo centurijos vado pavaduotojai, nors galėdavo atlikti ir kitas pareigas. Opcionai vyriausieji centurionų pavaduotojai dar būdavo vadinami **subcenturionais**.

Opcionai vėlyvosios Romos kariuomenėje buvo svarbūs, kadangi centurionai dažnai žūdavo, nes mūšio metu jų vieta būdavo centurijos priekyje, tad jie tapdavo pirmaisiais taikiniais. Opcionai būdavo rikiuotės užnugaryje, kad palaikytų drausmę ir tvarką. Jie prižiūrėdavo, kad centurionų įsakymai būtų vykdomi.

Opcionai gaudavo dvigubą legionieriaus algą (buvo duplikarijai). Centurionui žuvus, palikus kariuomenę ar perėjus į kitas pareigas opcionai būdavo pirmieji kandidatai į centuriono vietą.

## Opcionų rūšys
Opcionų pareigybės buvo:
* *Optio ad carcerem* – opcionas, padedantis kariniame kalėjime ar legiono stovykloje
* *Optio ad spem ordinis* ar *optio candidatus* – ruošiamas tapti centurionu
* *Optio carceris* – legionierius, prižiūrintis kalėjimo celes
* *Optio centuriae*, *optio centurionis* – centurijos vado pavaduotojas, kovos rikiuotėje prižiūrėdavo galines gretas. Nešiodavo medinę lazdą su rutuliu viršuje *hastilę* ().
* *Optio custodiarum* – prižiūrėdavo sargybinių postus.
* *Optio draconarius* – drakonarijus, vėlyvojoje Romoje vyriausias signiferis.
* *Optio equitum* – opcionas legiono ar pretorionų kavalerijoje
* *Optio fabricae* – už dirbtuves atsakingas opcionas
* *Optio navaliorum* – už valtis atsakingas opcionas
* *Optio praetorii* – prie štabo priskirtas opcionas
* *Optio principalis* – opcionas, turėjęs prižiūrėti kitus. Šią teisę turėjo ne visi opcionai. Atsirado II a.
* *Optio signiferorum* – vyriausias iš signiferių.
* *Optio speculatorum* – elitinių raitųjų asmens sargybinių opcionas
* *Optio spei* – ruošiamas tapti centurionu
* *Optio statorum* – karo policijos opcionas
* *Optio tribuni* – karo tribūno padėjėjas
* *Optio tubicinum* – vyriausias trimitininkas
* *Optio valetudinarii* – už ligoninę atsakingas opcionas

## Uniforma
Skirtingai negu centurionai, opcionai neturėjo ypatingos uniformos. Vienintelis skirtumas galėjo būti arklio ašutų ar plunksnų pliumažas abipus šalmo.

Opcionai vilkėdavo tokius pat šarvus kaip ir paprasti legionieriai – plokštelinius (*[[lorica segmentata]]*) ar grandinius (*[[lorica hamata]]*). Gladijų nešiodavo dešiniame šone, o ne kairiame, kaip centurionai.

Rikiuotės opcionai (*optio centurionis*) nešiodavo lazdą hastilę. Dalis opcionų nešiodavosi vaškines lenteles su įsakymais tai dienai.

## Nuorodos
Aldona Ona Kalitytė

**Aldona Ona Kalitytė** (1927 m. liepos 2 d. Melničynėje, Antalieptės valsčiuje – 2020 m. sausio 16 d. Vilniuje) – Lietuvos restauratorė, pirmoji profesionali sienų tapybos restauratorė. 

## Biografija
1958 m. baigė Lietuvos dailės institutą. Dirbo dekoratore Lietuvos operos ir baleto teatre, restauratore Lietuvos dailės muziejuje. Stažavo Maskvoje, Leningrade, Kijeve, Lenkijoje, įgijo monumentaliosios tapybos restauratorės specialybę, nuo 1970 m. aukščiausios kvalifikacijos restauratorė. Dirbo Varšuvos, Krokuvos, Torunės, Gdansko meno akademijose, dailės paminklų restauravimo dirbtuvėse. 

Dalyvavo restauravimo darbuose Lenkijoje ir Lietuvoje (Vilniaus universiteto, Pažaislio bažnyčios ir vienuolyno ansambliai, Kėdainių evangelikų liuteronų bažnyčia, Kauno rotušė, Verkių rūmai Vilniuje, Zapyškio Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia). Vienas svarbiausių restauruotų darbų – Šv. Stanislovo Kostkos koplyčios kupolo ir sienų tapyba Šv. Jonų bažnyčioje Vilniuje. Nutapė paveikslų, daugiausia portretų.

## Šaltiniai
Skroblio piliakalnis

**Skroblio piliakalnis**, *Pilalė* – piliakalnis Rietavo savivaldybėje, į pietus nuo Skroblio kaimo, dešiniajame Jūros upės krante. Pasiekiamas keliu Rietavas – Kuliai – yra neprivažiavus Jūros upės 50 m į dešinę šiaurės rytuose.

## Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, 100 m į pietus nuo Jūros dešiniojo kranto. Šlaitai statūs, 12-16 m aukščio. Jo aikštelė ovali, pailga rytų vakarų kryptimi, 2 m aukštesniu viduriu. Rytiniame šlaite, 2 metrais žemiau aikštelės yra trikampė 13x17 m dydžio terasa. Piliakalnyje rastas bronzinis atkraštinis kirvis.

## Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1902 m. atliko Liudvikas Kšivickis, 1962 m. žvalgė Lietuvos istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu pr. m. e. – XIII a.

## Šaltiniai

* Kšivickis L. Žemaičių senovė. Kaunas, Marijampolė, 1928.
* Lietuvos kultūros ir gamtos paminklų atlasas. Enciklopedijų leidykla, Vilnius, 1991 m., p 50.
* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.156

## Nuorodos
* Lietuvos piliakalniai 
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Skroblis

**Skroblis** – kaimas Rietavo savivaldybėje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Rietavo, kairiajame Jūros upės krante, šalia kelio Rietavas – Kuliai. Į pietus nuo kaimo stūkso Skroblio piliakalnis.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Jankaičiai (Rietavas)

**Jankaičiai** – kaimas Rietavo savivaldybėje, 8 km į šiaurės vakarus nuo Rietavo. Kaimo vakarinėje dalyje išteka Jūros upė, didžioji kaimo dalis įsikūrusi kairiajame ką tik ištekėjusio upelio krante.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Frazerio žibakės

**Frazerio žibakės** (*Lampanyctodes*) – žibintūninių (*Myctophidae*) šeimos žuvų gentis.

## Rūšys
* Frazerio žibakė (*Lampanyctodes hectoris*)
Higofai

**Higofai** (*Hygophum*) – žibintūninių (*Myctophidae*) šeimos žuvų gentis.

## Rūšys
* *[[Hygophum atratum]]* 
* *[[Hygophum benoiti]]* 
* *[[Hygophum bruuni]]* 
* *[[Hygophum hanseni]]* 
* *[[Hygophum hygomii]]* 
* *[[Hygophum macrochir]]* 
* *[[Hygophum proximum]]* 
* *[[Hygophum reinhardtii]]* 
* *[[Hygophum taaningi]]*
Jonas Kalnėnas

**Jonas Kalnėnas** (iki 1925 m. *Zagorskas* 1901 m. Antalgėje, Rimšės valsčius – 1941 m. Sverdlovsko, dab. Jekaterinburgas, kalėjime) – Lietuvos žurnalistas, visuomenės veikėjas.

## Biografija
1919–1921 m. Lietuvos kariuomenės savanoris. Dalyvavo 1923 m. Klaipėdos krašto sukilime. Lankė J. Vaičkaus vaidybos studiją, Vytauto Didžiojo universitete (iki 1930 m. Lietuvos universitetas) studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą.

1931–1940 m. redagavo žurnalą „Trimitas“, 1932-1941 m. vienas Lietuviškosios enciklopedijos redaktorių. 

1934 m. išrinktas Kauno miesto tarybos nariu. Dalyvavo Šaulių, Lietuvos valstiečių liaudininkų, Lietuvos jaunimo, Savanorių sąjungos (kurį laiką jos Kauno skyriaus pirmininkas), Vilniaus vadavimo, Pasaulio lietuvių, Lietuvos žurnalistų ir kitų visuomeninių organizacijų veikloje. Bendradarbiavo laikraštyje „Lietuvos žinios“, žurnaluose „Karys“, „Jaunimas“ ir kituose. 1940 m. sovietinių okupantų suimtas, kalintas Kauno kalėjime, vėliau paleistas. 1941 m. birželio 14 d. su šeima ištremtas į Sibirą, žuvo kalėjime.

Iš vokiečių kalbos išvertė E. M. Remarko „Vakarų fronte nieko naujo“, 1929 m.

## Šaltiniai
Kalniškių kapinynas

**Kalniškių kapinynas** – kapinynas Raseinių rajono savivaldybės teritorijoje, prie Kalniškių kaimo (Ariogalos seniūnija), Dubysos dešiniajame krante. Kultūros paminklo kodas A368 P.

## Tyrimai
Kapinyną 1984–2004 m. su pertraukomis kasinėjo Istorijos institutas, tyrimų vadovas Vytautas Kazakevičius. Ištirtas 3311 m² plotas, rasti 277 kapai, datuojami V a. – VI a., iš jų 259 nedegintų ir 18 sudegintų mirusiųjų. Nedeginti mirusieji laidoti stačiakampėse apvalintais kampais ir ovalo formos duobėse nuo 80 x 30 iki 290 x 180 cm dydžio ir iki 175 cm gylio, kurių dugne rasta akmeninių konstrukcijų. Viename kape buvo akmenų grindinėlis.

Mirusieji laidoti su įkapėmis, kai kurie karstuose, vyrai galvomis guldyti į šiaurės vakarus, moterys – į pietryčių pusę. Sudeginti mirusieji laidoti apskritose (100 x 100 cm dydžio) ir ovalo formos (60 x40 cm, 80 x 50 cm dydžio) iki 15 cm gylio duobėse. Rasta gintarinių karolių apvarų, antkaklių, lankinių segių, smeigtukų, apyrankių (storagalių, juostinių, įvijinių), žiedų, įmovinių kirvių, peilių, verpstukų, pjautuvų, ylų, puodų ir galąstuvų, ietigalių, prūsiškų durklų, geležinių ir žalvarinių diržo sagčių, dažniausiai ovalo formos. Laidosenoje pastebima žemaičių ir aukštaičių laidojimo tradicijų. Nuo kapinyno apie 300 m į l yra Bažavalės piliakalnis.

## Šaltiniai
Totorinė maludė

**Totorinė maludė** (*Conioselinum tataricum*) – salierinių (*Apiaceae*) šeimos žolinis augalas. Auga Rytų Europoje, Suomijoje, Pabaltijyje, Sibire, Vidurinėje Azijoje.

Aukštis 60-150 cm. Žydi liepos – rugpjūčio mėnesiais. Auga ūksminguose paupių šlaituose.

Lietuvoje reta, įtraukta į Raudonąją knygą.
Petras Kalnius

**Petras Kalnius** (g. 1948 m. lapkričio 16 d. Vaineikių Medsėdžiai, Darbėnų valsčius) – Lietuvos etnologas, humanitarinių mokslų daktaras.

## Biografija
1972 m. baigė istoriją Vilniaus universitete. 1984 m. Baltarusijos SSR Mokslų akademijos menotyros, etnografijos ir folkloro institute apgynė istorijos mokslų kandidato disertaciją „Dabartinė LTSR pramonės darbininkų šeima“. Lietuvos mokslo taryba mokslinį laipsnį nostrifikavo 1993 m. Nuo 1997 m. Lietuvos katalikų mokslų akademijos narys.

1972–1975 m. dirbo Kėdainių kraštotyros muziejuje bei Kultūros ministerijos Mokslinėje metodinėje kultūros paminklų apsaugos taryboje. 1975–2012 m. dirbo Istorijos institute, 1989–1991 m. Etnografijos skyriaus vedėjas, 1992–2012 m. vyresnysis mokslo darbuotojas.

## Mokslinė veikla
Tyrimų kryptys: etniniai procesai, Lietuvos modernioji šeima ir tautinės mažumos, dabartinių lietuvių regioninė savimonė, etnodemografija. Bendradarbiauja Estijos žurnale „Pro etnologia“.

## Bibliografija
* Lietuvos TSR pramonės darbininkų kultūros ir Šeimos etnografinės problemos, Vilnius, 1983 m., su A. Daniliausku
* Современная семья работников промышленности Литовской ССР: Автореферат диссертации на соискание ученой степени кандидата исторических наук, Минск, 1984.
* Šiuolaikinė Lietuvos TSR miesto šeima, Vilnius, 1988 m.
* Lietuvių šeima ir papročiai, Vilnius, 1995 m., su A. Vyšniauskaite ir R. Paukštyte
* Etniniai procesai Pietryčių Lietuvoje XX a. antrojoje pusėje, Vilnius, Žara, 1998 m., Lietuvos etnologija t. 5 m.
* Statistikos taikymas etnologijoje, metodinė priemonė, Kaunas, 1999 m.
* Punsko ir Seinų krašto lietuviai: etninio ir kultūrinio tapatumo bruožai, Punskas, 2006 m. (sudarytojas)
* Petras Kalnius: bibliografijos rodyklė, 1975–2008 (sud. Rita Strazdūnaitė). – Vilnius: Lietuvos istorijos instituto leidykla, 2008. – 44 p.: portr. – ISBN 978-9955-847-07-6
* Žemaičiai XX a. – XXI a. pradžia, Vilnius, 2012.
* Homo narrans: folklorinė atmintis iš arti, Vilnius, 2012, su B. Stundžiene ir kitais.

## Šaltiniai
Rimtas Kalpokas

**Rimtas Kalpokas** (1908 m. balandžio 18 d. Miunchenas – 1999 m. rugpjūčio 4 d. Kaunas) – Lietuvos tapytojas, grafikas.

## Biografija
Tėvas Petras Kalpokas. 1929 m. baigė Kauno meno mokyklą, 1936 m. – Pramoninės dailės institutą Monzoje. 1935–1937 m. dėstė amatų mokykloje Kaune, 1935–1940 Kauno meno mokykloje, 1940–1943 m. Kauno taikomosios dailės institute, 1944–1951 m. Kauno taikomosios ir dekoratyvinės dailės institute (Freskos ir mozaikos dirbtuvės vedėjas), 1951–1963 m. Kauno S. Žuko taikomosios dailės technikume, 1964–1979 m. Lietuvos dailės instituto Kauno skyriuje, nuo 1977 m. profesorius.

## Kūryba
Nutapė peizažų („Javapjūtė pietų Italijoje“ 1935 m., „Prie Židikų bažnyčios“ 1939 m.), portretų (Gražina Didelytė, 1972 m., Algimantas Masiulis, 1982 m.). Sukūrė sienų tapybos (P. Ziberto šilko kombinate Kaune, 1964 m., Juodkrantės mokyklai, 1971 m., sgrafitai, freska „Drobės“ fabriko Kaune, 1983 m.), grafikos kūrinių. Kūriniai skaidrių spalvų, giedros nuotaikos, lyriški. Nuo 1929 m. dalyvavo parodose, individualios parodos surengtos Kaune 1936 m., 1937 m., 1948 m., 1978 m., 1983 m., Vilniuje 1948 m., 1958 m., 1968 m., 1978 m., Helsinkyje ir Paryžiuje 1937 m., Niujorke 1939 m.

## Šaltiniai
Vladislovas Kalpokas

**Vladislovas Kalpokas** (1924 m. sausio 8 d. Kuokaviečiuose, Biržų apskritis – 1994 m. gruodžio 20 d. Kaune) – Lietuvos zootechnikas, biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija
1951 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją. 1954–1993 m. Lietuvos veterinarijos akademijos dėstytojas, 1955–1987 m. Gyvulių šėrimo katedros vedėjas, 1959–1974 m. mokslo ir mokymo reikalų prorektorius, 1959 m. docentas. 1954 m. žemės ūkio mokslų kandidatas.

Mokslinės veiklos sritys – gyvulių mityba ir šėrimo technologijos.

## Bibliografija
* Gyvulių šėrimas: vadovėlis. – Vilnius: Mintis, 1973. – 327 p.
* Optimalūs racionai melžiamoms karvėms tvartiniu laikotarpiu / V. Kalpokas, A. Žigaitienė. – Vilnius, 1975. – 79 p.
* Gyvulių šėrimas: vadovėlis, 2-asis leidimas. – 1989. – 2 d.
* Pašarų maistingumo ir kokybės kontrolė: metodinė konsultacija. – Vilnius, 1990. – 33 p.

## Įvertinimas
* 1965 m. LTSR nusipelnęs zootechnikas

## Šaltiniai
Kalnėnų piliavietė

**Kalnėnų piliavietė**, *Kalnėnų piliakalnis, Bišpiliukai* – prie Kalnėnų kaimo, Nemuno dešiniojo kranto slėnyje, 1,3 km į pietvakarius nuo Mituvos ir Nemuno santakos, 0,85 km į pietus nuo Kalnėnų kaimo kapinių ir 0,1 km į šiaurės vakarus nuo Nemuno dešiniojo kranto. Kultūros paminklo kodas A 681P.

## Piliavietė

Piliavietę sudaro dvi kalvos, piliakalnis ir įtvirtintas papilys, atskirtos 4 m gylio ir 6 m pločio (dugne) grioviu. Piliakalnio šlaitai statūs, 4,5 m aukščio. Viršūnės aikštelė stačiakampė, 26 x 14 m dydžio. Šiaurinėje ir pietinėje pusėje, už griovio, buvo supilti pylimai. Šiaurinis pylimas 34 m ilgio, 18 m pločio ir 3 m aukščio. Pietuose buvusį pylimą nuplovė Nemunas, išliko l m aukščio ir 10, 5 m pločio pylimo liekanų. Į pietvakarius nuo piliakalnio yra papilys, jo aikštelė pailga, 55 x 48 m dydžio, apjuosta 20 m pločio ir 2 m gylio grioviu. Piliavietė apardyta Nemuno potvynių, jos teritorijoje randama didelių (15,5 x 8,5 x 30,5&nbsp;cm) plytų, iš akmens mūrytų pastatų liekanų, arbaleto strėlių antgalių. Piliavietės kalvelės vadintos ir Pipirkalniais 

## Istorija

Piliakalnyje stovėjo 1259 ar 1343 m. kryžiuočių pastatyta Georgenburgo pilis, kurią 1382 m. nesėkmingai puolė Lietuvos didysis kunigaikštis Kęstutis. 1384 m. pilį sudegino Vytautas. 1387 m. kryžiuočiai pilį atstatė, 1392 m. ji vadinama Bajenburgu, 1396 m. vėl Georgenburgu. 1403 m. Vytautas ją sudegino.

## Tyrimai

1949 m. Jurbarko vidurinės mokyklos kraštotyrininkai surengė žvalgomąją ekspediciją, kurios metu rasta akmeninių sviedinių, verpstukas, geležinių strėlių antgalių (keturbriaunių ir žeberklo formos), puodų šukių gnaibytu ornamentu, žalvario gabalėlių. Aptikta viena ugniavietė su geležies gargažėmis joje. Radiniai buvo Jurbarko V. Grybo memorialiniame muziejuje (Jurbarko V. Grybo memorialinio muziejaus direktoriaus Juozo Kriaučiūno 1958 m. užpildytas archeologinio paminklo pasas).

Piliavietę žvalgė 1960 m. Ramutė Rimantienė, Lietuvos istorijos institutas, 1972 m. Romas Olišauskas ir 1990 m. Saulius Berulis, Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba. 1972 m. piliavietė kartografuota, 1990 m. nustatyta teritorija.

## Galerija

Image:Kalnenu piliaviete is arti.jpg|Kalnėnų piliavietė nuo šiaurinio pylimo. 
Image:Kalnenu piliaviete is arti 02.jpg|Kalnėnų piliakalnis iš šiaurės rytų.
Image:Kalnenu piliaviete is Vakaru.jpg|Kalnėnų piliavietė iš vakarų.


## Šaltiniai

## Nuorodos
* Kalnėnų piliakalnis
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Miškinė varnalėša

**Miškinė varnalėša** (*Arctium nemorosum*) – astrinių (*Asteraceae*) šeimos daugiametis žolinis augalas.

Aukštis 100–200 cm. Graižai beveik visai pliki, išsidėstę ant lanku išsilenkusių šakų. Jų skersmuo 2-3 cm. Žydi liepos rugpjūčio mėnesiais.

Auga paupių šlaituose, mišriuose ar lapuočių miškuose. Lietuvoje miškinė varnalėša reta, įrašyta į Raudonąją knygą.