open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Vytautas Turla

**Vytautas Turla** (g. 1955 m. Tytuvėnai, Kelmės rajonas) – inžinierius, VGTU profesorius.

1973–1978 m. Vytautas Turla studijavo VISI, 1980–1983 m. mokėsi VISI aspirantūroje, apgynė disertaciją, technologijos mokslų daktaras (1983). 1985–1986 m. stažavosi Acheno aukštojoje technikos mokykloje. VISI docentas (nuo 1986 m.), atlikęs habilitacijos procedūrą (2005 m.), profesorius (nuo 2008 m.). Nuo 1978 m. VGTU Mechanikos fakulteto Mašinų teorijos katedros vedėjas (1987–1993 m.), Poligrafinių mašinų katedros vedėjas (nuo 1993 m.).

Mokslinių tyrimų sritis – rotorinių sistemų dinamika. Dėstomi dalykai – taikomoji mechanika, brošiūravimo – įrišimo įrenginiai.

Moka rusų, vokiečių, anglų k.

## Šaltiniai
* VGTU MF PMK informacija
Algirdas Vaclovas Valiulis

**Algirdas Vaclovas Valiulis** (g. 1943 m. sausio 10 d. Vilniuje) – inžinierius, VGTU profesorius.

## Išsilavinimas, pedagoginė, praktinė veikla
1949 m. pradėjo lankyti Kuktiškių pradinę mokyklą (Utenos rajonas). 1956 m. baigė septynmetę mokyklą Molėtuose, įstojo ir 1960 m. baigė Vilniaus žemės ūkio mechanizacijos technikumą.
Nuo 1960 m. dirbo gamyboje, buvo technikas, inžinierius, konstruktorius. 1967 m. Algirdas Vaclovas Valiulis baigė Kauno politechnikos instituto Vilniaus filialą. 1975 m. Dniepropetrovske apgynė technikos mokslų kandidato disertaciją, technikos mokslų kandidatas (laipsnis nostrifikuotas į technikos mokslų daktaro laipsnį). 1997 m. apgynė habilitacinį darbą, habilituotas daktaras.

Nuo 1967 iki 1976 m. katedros asistentas, 1976–1980 m. vyr. dėstytojas, nuo 1986 iki 1989 m. VISI Metalų technologijos katedros vedėjas. Nuo 1980 m. docentas, nuo 1998 m. profesorius. Stažavosi Prahos (1978 m., Čekija), Maskvos (1983 m., Rusija), Leuveno (1993 m., Belgija), Glamorgano (1994 m., D. Britanija), Horseno (1994 m., Danija), Londono (1996 m.) aukštosiose mokyklose.

Dirbo VGTU administracijoje. Nuo 1989 iki 1993 m. VTU studijų prorektorius, nuo 1993 iki 1998 m. VTU pirmasis prorektorius, nuo 1998 m. VGTU Infrastruktūros ir užsienio ryšių prorektorius.

Mokslinių interesų sritys – juodųjų ir spalvotųjų metalų suvirinimas ir terminis apdorojimas, plonų dangų technologijos. Paskelbė per 250 mokslinių, metodinių, mokslo ir studijų organizavimo darbų. Dėsto disciplinas medžiagų mokslas (anglų kalba), specialiųjų plienų ir lydinių suvirinimas, specialieji suvirinimo metodai.

## Šaltiniai

* VGTU MF informacija 
* Asmeninė Algirdo Vaclovo Valiulio svetainė VGTU žiniatinklyje
Lietuvos ornitologų draugija

**Lietuvos ornitologų draugija** (LOD) – tai nevyriausybinė organizacija, kuri rūpinasi Lietuvoje aptinkamų paukščių ir jų gyvenamosios aplinkos apsauga. Draugija vienija žmones, besidominčius paukščiais, užsiima ekologiniu visuomenės švietimu. Atlieka mokslinius tyrimus – tiria paukščių populiacijas ir atlieka paukščių monitoringą. Taip pat visuomeniškai kontroliuoja aplinkos ir biologinės įvairovės apsaugą reglamentuojančių įstatymų leidimą ir vykdymą. Nuo 1994 m. yra tarptautinės paukščių apsaugos organizacijos „BirdLife International“ narė.

## Struktūra ir valdymas
Draugiją valdo *draugijos taryba*, kurią sudaro 9 asmenys. Tarybos narius renka *visuotinis draugijos susirinkimas* rengiamas ne rečiau kaip kartą per metus. Kas dvejus metus draugijos taryba atnaujina 1/3 narių, maksimali nario kadencijos trukmė 6 metai. Taryba renka draugijos pirmininką, konkurso keliu skiria direktorių, steigia draugijos padalinius.

Draugijos veiklą tvarko:
* Draugijos narių visuotinis susirinkimas;
* Draugijos taryba;
* Draugijos pirmininkas;
* Draugijos sekretoriatas;
* Draugijos padaliniai;
* Draugijos klubai;
* Draugijos darbo grupės;
* Draugijos kontrolės komisija.

## Draugijos taryba
2017 m. duomenimis, tarybą sudarė:
* Arūnas Čerkauskas (Draugijos tarybos pirmininkas)
* Algis Butleris
* Marius Čepulis
* Vytautas Eigirdas
* Kęstutis Jarmalavičius
* Darius Norkūnas
* Žydrūnas Preikša

Draugijos direktoriaus pareigas šiuo metu eina Liutauras Raudonikis.

## Istorija
Draugija įkurta 1984 metais kaip buvusios sąjunginės ornitologų draugijos padalinys Lietuvoje. Vėliau ši organizacija tapo nepriklausoma Lietuvos ornitologų draugija (LOD).

## Taip pat skaitykite
* Lietuvos ornitofaunistinė komisija

## Išnašos

## Nuorodos
* Lietuvos ornitologų draugija (LOD)
* BirdLife International
Viktoras Jocaitis

**Viktoras Jocaitis** (1895 m. gruodžio 10 d., senuoju stiliumi lapkričio 28 d. Girkalnyje, Raseinių apskritis – 1976 m. gegužės 9 d. Kaune) – Lietuvos rašytojas, literatūros kritikas, žurnalistas, vertėjas.

## Biografija
Mokėsi Veiverių mokytojų seminarijoje, Petrogrado statybos technikos mokykloje, 1928–1932 m. Vytauto Didžiojo universitete (iki 1930 m. Lietuvos universitetas) studijavo humanitarinius mokslus.

Spaudoje pradėjo bendradarbiauti 1914 m. žurnale „Vairas“. Nuo 1918 m. laikraščio „Lietuvos aidas“ darbuotojas, 1919–1928 m. laikraščio „Lietuva“ techninis redaktorius, atsakingasis sekretorius, straipsnių autorius. Nuo 1928 m. žurnalo „Savivaldybė“, nuo 1937 m. „Pasaulio lietuvis“ faktiškasis redaktorius. Buvo Vidaus reikalų ministerijos spaudos referentas, dirbo bibliotekininko, literatūrologo, vertėjo darbą.

Lietuvos žurnalistų sąjungos narys nuo pirmųjų jos gyvavimo metų.

## Kūryba
Studijoje „Bedieviai kunigų seminarijoje“ (1936 m.) kritiškai aptarė Vinco Mykolaičio-Putino romaną „Altorių šešėly“, jį apibūdino kaip kūrybiškai neapibendrintų memuarų schemą. Straipsniuose nagrinėjo dekadentizmo, avangardizmo, simbolizmo apraiškas lietuvių literatūroje, aptarė žanrų ir literatūrinio proceso perspektyvas, polemiškai interpretavo Maironio, V. Mykolaičio-Putino, Vydūno kūrybą.

Parašė neišleistų apysakų, novelių, dramų, literatūros studijas „Didžioji poetės išpažintis“ (par. 1960 m., apie Salomėją Nėrį), „S. Nėries poezija ir Plechanovas“ (par. 1961 m.; abi neišleistos, rankraščius saugo Nacionalinė Martyno Mažvydo biblioteka). Išvertė Maksimo Gorkio kūrinių, Nikolajaus Dobroliubovo straipsnių.

## Bibliografija
* Išdavikas, arba POW Lietuvoj: 3 veiksmų 9 paveikslų drama / T. Bekampis. – Kaunas, 1931. – 95 p.
* Kelias į rytus: Lietuvos veikalas / T. Bekampis. – Kaunas, 1933. – 109 p.
* Bedieviai kunigų seminarijoje: kunigų luomo kritika mūsų šių dienų literatūroje: kritiška „Altorių šešėly“ ir „Tiesiu keliu“ analizė. – Kaunas, 1936. – 135 p.

## Vertimai
* Levas Tolstojus. *Kazokai*, apysaka, 1928 m.
* Michailas Lermontovas. *Mūsų laikų didvyris*, apysaka, 1936 m.
* Levas Tolstojus. *[[Karas ir taika]]*, romanas, 1937 m.

Iš vokiečių kalbos:
* Frederick Hertz. *Rasė istorijos mokslo šviesoje: viena ar daugelis rasių yra mūsų kultūros kūrėjos?*. Kaunas: V. Atkočiūno spaustuvė, 1938

## Šaltiniai
Aldona Jocevičienė

**Aldona Jocevičienė** (1920 m. sausio 1 d. Kaune – 2013 m. liepos 20 d. Druskininkuose) – Lietuvos gydytoja neurologė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.

## Biografija
1944 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. 1958 m. apgynė disertaciją „Odos galvanometrija sergant galvos smegenų kraujotakos sutrikimais“, medicinos mokslų kandidatė. 1970 m. apgynė disertaciją „Lėtinio aterosklerozinės kilmės galvos smegenų kraujotakos nepakankamumo patogeneziniai mechanizmai“, medicinos mokslų daktarė.

1945–1975 m. Kauno medicinos instituto (iki 1946 m. Vytauto Didžiojo universitetas, 1946–1950 m. Kauno universitetas) dėstytoja, nuo 1974 m. profesorė. 1975–1985 m. žemės ūkio ekonomikos instituto Darbo rezervų atstatymo skyriaus (Druskininkai) vedėja.

## Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų kryptis – vegetacinės nervų sistemos ligų diagnostika ir gydymas. Su kitais sukūrė metodų periferinės nervų sistemos ligoms diagnozuoti.

## Bibliografija
* Nervų ir psichinės ligos, su kitais, 1972 m., 2 leid. 1984 m.
* Nervų ligos, su kitais, 1979 m., 3 leid. 1995 m.
* Autonominės (vegetacinės) nervų sistemos ligos, Kaunas, Technologija, 2005 m. ISBN 9955-09-867-8

## Šaltiniai
Adomas Benediktas Jocheris

**Adomas Benediktas Jocheris** (, 1791 m. gruodžio 11 d. Vilnius – 1860 m. balandžio 3 d. Vilnius) – bibliotekininkas, bibliografas, filologas.

## Biografija
1807–1811 m. Vilniaus universitete studijavo filosofiją ir istoriją. 1811–1827 m. ir 1842–1856 m. dirbo privačiu mokytoju. 1827–1832 m. Vilniaus universitete dėstė lotynų kalbą, universitetą uždarius – 1832–1840 m. Vilniaus medicinos-chirurgijos akademijos, 1834–1842 m. Vilniaus dvasinės akademijos bibliotekų bibliotekininkas. 1856–1860 m. dirbo Vilniaus archeologijos komisijoje. 

Svarbiausias veikalas – kritinė bibliografijos rodyklė „Lenkijos literatūros ir mokslų bibliografinis istorinis vaizdas Lenkijoje nuo spaudos pradžios iki 1830 metų imtinai“ (*Obraz bibliograficzno-historyczny literatury i nauk w Polsce od wprowadzenia do niej druku po rok 1830 włącznie*) 3 t. 1840–1857 m. Jame užregistruota apie 10 000 veikalų, iš jų daugiau kaip 100 lietuviškų, daugiausia Vilniuje išleistų, knygų.

Sūnus generolas Adomas Teofilis Konstantinas Jocheris.

## Šaltiniai
Jonas Jocys

**Jonas Jocys** (1929 m. liepos 14 d. Pykaičiuose, Laukuvos valsčiuje – 2012 m. spalio 24 d. Vilniuje) – Lietuvos dainininkas (bosas).

## Biografija
1951–1953 m. dainuoti mokėsi Kauno J. Gruodžio muzikos mokykloje pas Juozą Bieliūną. 1958 m. baigė Maskvos konservatoriją.

1959–1960 m. Leningrado S. Kirovo operos ir baleto teatro, 1960–1970 m. Leningrado Mažojo operos ir baleto teatro, 1970–1980 m. Leningrado koncertinio susivienijimo „Lenkoncert“ solistas. 1980–1990 m. LSSR operos ir baleto teatro solistas. Gastroliavo Rusijoje, Ispanijoje, JAV, Vengrijoje, Vokietijoje. 1960 m. tarptautiniame F. Erkelio vokalistų konkurse Budapešte laimėjo II premiją.

## Vaidmenys
* Malūnininkas – Aleksandras Dargomyžskis. Undinė
* Varlaamas – Modestas Musorgskis. Borisas Godunovas
* Haličo kunigaikštis – Aleksandras Borodinas. Kunigaikštis Igoris
* Renė – Piotras Čaikovskis. Jolanta
* Nilakanta – Leo Delibas. Lohne
* Don Bazilijas – Džoakinas Rosinis. Sevilijos kirpėjas
* Pilypas – Džiuzepė Verdis. Don Karlas
* Mefistofelis – Šarlis Guno. Faustas

## Įvertinimas
* 2009 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino medalis 

## Šaltiniai

## Literatūra
* Jonas Jocys: gyvenimas scenoje (sud. Rita Aleknaitė-Bieliauskienė). – Vilnius: Kultūros eksperimentai, 2009. – 122 p.: iliustr. + 1 garso diskas (CD). – ISBN 978-9955-910-01-5
Seksardas

**Seksardas** () – miestas pietų Vengrijoje, Uždunojės aukštumų ir Alfeldo sandūroje, prie Šijo kanalo. Tolnos medės centras. 34,7 tūkst. gyventojų (2005 m.). Vynuogininkystės regiono centras. Žemės ūkio mašinų, įrengimų, odos pramonė. Yra neoklasicistinė rotušė, Auguso rūmai, Mihály Babits muziejus, benediktinų vienuolyno liekanos.

## Istorija
Seksardas – vienas seniausių dabartinės Vengrijos miestų. Senovėje gyventas keltų, vėliau užimtas romėnų ir vadintas Aliska. Kaip Seksardas paminėtas 1015 m. Benediktinų vienuolynas įkurtas 1061 m. Osmanų okupacijos metu sugriautas. Vėliau atstatytas, tapo grafystės centru. Dabar Seksardas yra mažiausias medės centras.

## Miestų partnerystė
*  Bečejus, Serbija
*  Bezonas, Prancūzija
*  Bytigheimas-Bisingenas, Vokietija
*  Fedžetas, Rumunija
*  Lugožas, Rumunija
*  Ravena, Italija
*  Tornijas, Suomija
*  Varegemas, Belgija

## Šaltiniai
Ožragis

**Ožragis** – etnografinis lietuvių liaudies muzikos instrumentas iš ožio rago su skylutėmis ir mediniu pūstuku. Ožragis buvo populiarus ne tik Lietuvoje, bet ir kaimyninėse šalyse. Tradicinis jo variantas turi 2-6 garso skylutes. Gali būti ir be jų. Ansamblio orkestre ožragis naudojamas su birbynės kandikliu, jo garsynas apima kvartos intervalą.

## Kaip gaminamas
Ožragį pasidaryti itin paprasta, tačiau tam reikia 20-50 cm ilgio ožio rago. Jo viršutiniame gale išdrožiamas arba įstatomas taurelės pavidalo kaulinis, metalinis liežuvėlinis medinis pūstukas arba pririšamas liežuvėlis. Taip pagamintu instrumentu meistrai išgaudavo vieną stiprų garsą. Norėdami gauti daugiau garsų, pūtėjai rage išgręždavo arba pradegindavo keletą skylučių – nuo dviejų iki penkių, labai ilgame rage kartais ir daugiau. Ožragiui pūsti reikia didelės jėgos, užtat garsas yra labai stiprus, toli girdimas.

## Kerdžiaus instrumentas
Nuo seno iki XX a. pr. visoje Lietuvoje ožragis naudotas piemenų (ypač kerdžių), medžiotojų, kaimo kapelų muzikantų; solo grojama ganymo, medžioklės signalai, tirliavimai, raliavimai, maršai, solo arba dviese – dainų (ir talalinių), šokių melodijos, kartais sutartinės, pritariama dainavimui. Kaip teigia Egidijus Virbašius, etnomuzikos ekspertas, ožragis yra išimtinai vyresnio amžiaus piemenų – kerdžių instrumentas ir buvo paplitęs visoje Lietuvos teritorijoje. Seni žmonės pasakoja, kad XIX a. pabaigoje vestuvėse ir kituose pasilinksminimuose grodavo tokios sudėties kaimo muzikantų orkestras – armonika, smuikas, būgnelis ir ožragis.

Ožio rago repertuarą sudarydavo specialūs tirliavimai, nedidelės apimties dainų ir šokių melodijos. Ožragio muzika pasižymi greitu tempu, melodijos lankstumu, įvairumu. Paminėtini dalykai: „Piemenų maršas“ – melodija karvėms iš ganyklos sukviesti, „Šeimininkės aplojimas“ ir kt.

Taip pat senovės lietuvių kariuomenėje ožragiu duodavo signalus mūšio metu. Tautosakoje ožragis menkai prisimenamas.

## Šiandien

Ožragis nepamirštamas ir šiandien. Daugelis lietuvių liaudies muzikos ansamblių ir kapelų turi šį instrumentą. Pavyzdžiui:
* Valstybinis dainų ir šokių ansamblis "Lietuva“
* Folkloro ansablis „Alka“ (Klaipėda)
* Liaudiškos muzikos kapelija „RATUTO“

Taip pat ožragis pritaikomas ir šiuolaikinėje muzikoje. Skirmantas Sasnauskas, moderniojo džiazo atstovas, vienas reikšmingiausių Lietuvos etnodžiazo kūrėjų, kurdamas savo muziką taip pat naudoja ožragį. Multiinstrumentininko arsenale be trombono yra ir senieji lietuvių liaudies instrumentai, tokie kaip kanklės, lamzdelis, dūdmaišis.

## Šaltiniai ir nuorodos

# Ožragis
# Pučiamieji instrumentai
# Ožragis – terminas
# Skirmantas Sasnauskas
Hortobadis

**Hortobadis** () – nacionalinis parkas rytų Vengrijoje, Haidū Biharo medėje, į rytus nuo Tisos upės, Didžiojoje Vengrijos lygumoje. Įkurtas 1973 m., o 1999 m. įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

Hortobadyje saugoma unikali neliesta Vengrijos stepė – pušta. Čia randamos 342 paukščių rūšys (gervės, einiai, garniai, ereliai), ganomos avys, ožkos, arkliai. Vienas pagrindinių parko objektų – devynarkis tiltas per Tisą ir ją supančias pelkes (ilgis 167 m, pastatytas 1833 m.). Tai ilgiausias tiltas Vengrijoje. Yra etnografinis, gamtos muziejai.

Klimatas Hortobadyje žemyninis, sausringas. Metinis kritulių kiekis siekia ~500 mm. Vasaros labai karštos, pasitaiko galingų vėtrų, ar netgi viesulų. Taip pat vasarą galima stebėti miražus.

Paviršius – lygi Didžioji Vengrijos lyguma, vyraujantis aukštis 92 m. Aukščiausia parko vieta – Biurekas (105 m). Vyrauja stepės, druskingos ganyklos. Yra pelkynų, ąžuolų giraičių.


File:Hortobagy híd.jpg|Tiltas per Tisą
Image:Hortobágy.jpg|Ganykla
Image:Hungarian Grey Cattle.jpg|Galvijai Hortobadyje
Reinoldijus Šarkinas

**Reinoldijus Šarkinas** (g. 1946 m. liepos 16 d. Toliūnuose, Ukmergės rajonas) – Lietuvos bankininkas.

## Biografija

1953–1964 m. mokėsi Siesikų vidurinėje mokykloje. 1968 m. baigė Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultetą.

1968–1972 m. Vilniaus buitinės chemijos gamyklos „Spindulys“ inžinierius, „Lietuvos buitinės chemijos“ susivienijimo vyresnysis inžinierius, Darbo ir darbo užmokesčio biuro viršininkas. 1972–1980 m. LSSR Švietimo ministerijos Planavimo ir finansų valdybos viršininko pavaduotojas, Buhalterinės apskaitos skyriaus viršininkas, Planavimo ir finansų valdybos viršininkas. 1980–1982 m. Kubos Švietimo ministerijos patarėjas finansų klausimais. 1983–1990 m. LSSR finansų ministerijos Kultūros ir sveikatos apsaugos finansavimo valdybos viršininko pavaduotojas, viršininkas, Biudžeto departamento direktorius. 1991–1995 m. LR finansų ministro pavaduotojas, ministerijos sekretorius.

1992–1995 m. Lietuvos banko valdybos narys. 1995–1996 m. LR finansų ministras. 1996–2011 m. Lietuvos banko valdybos pirmininkas.

## Apdovanojimai
2003 m. apdovanotas Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Komandoro kryžiumi.

## Šaltiniai
* Lietuvos banko informacija .
* IQ. 2011 Nr.1 (10), *Nuo Toliūnų iki Kubos*, p.26.

|-
Pjedfortas

**Pjedfortas** – monetos variantas, paprastai tiksliai dukart sunkesnis ir storesnis už standartinę tokią monetą, kadangi nukaldintas iš specialiai parinkto dukart storesnio ruošinio. Pjedfortus paprastai kaldina kaip parodomąsias monetas, skirtas kolekcionieriams ar svarbiems asmenims dovanų.

Pjedfortai buvo labiausiai paplitę Europoje nuo XVI a. vid. iki XVII a vidurio, kada karalių tarpe pasidarė madinga savo rato žmones ir kitų šalių valdovus apdovanoti ypatingai nukaldintomis monetomis. Pvz., Rusijoje pirmas pjedfortas buvo nukaldintas Petro I laikais – tai buvo dvigubas červoncas, nukaltas paprastais štampais, buvęs dukart storesnis ir sunkesnis.
Po ilgos pertraukos 1890 m. pjedfortų kaldinimą atnaujino Paryžiaus monetų kalykla, kaldinusi pjedfortus specialiai kolekcionieriams.

Didžiosios Britanijos Karališkoji monetų kalykla garsėja tuo, kad kaldina daug pjedfortų. Nuo 1982 m. ji kiekvienais metais išleidžia po pjedfortą.

 kilęs iš *pied* 'svoris' + *fort* 'stiprus, sunkus'. Pažodžiui *piedfort* reiškia 'sunkiasvoris' ('sunkioji moneta)'.

## Nuorodos
* British Royal Mint Launches Piedfort Coins in 2008 UK Silver Proof Collection (su pjedfortų nuotraukomis)
* 2008 UK Royal Shield of Arms £1 Gold, Silver and Piedfort Silver Proof Coins
* 
* 2007 United Kingdom Silver Proof Piedfort Five-Coin Set
Aldona Jodkaitė

**Aldona Jodkaitė-Vrubliauskienė** (1928 m. liepos 26 d. Vilkijoje, Kauno apskrityje – 2021 m. gegužės 24 d. Kaune) – Lietuvos aktorė.

## Biografija
Baigė Kauno 5-ąją vidurinę mokyklą. 1949 m. baigė Kauno dramos teatro studiją. 1949–1993 m. su pertrauka Kauno dramos teatro (1949–1959 m. Kauno muzikinis dramos teatras), 1952–1956 m. Kauno jaunojo žiūrovo teatro aktorė.

## Svarbiausi vaidmenys
**Teatre:**
* Luiza – Frydrichas Šileris. Marija Stiuart, 1948 m.
* Ana – Ivanas Franko. Pavogtoji meilė, 1956 m.
* Maša – Antonas Čechovas. Trys seserys, 1960 m.
* Gonerilė – Viljamas Šekspyras. Karalius Lyras, 1961 m.
* Margarita Gotjė – Dama su kamelijomis, pagal Aleksandrą Diuma sūnų, 1962 m.
* Uršulė – Baltaragio malūnas, pagal K. Borutą, 1966 m.
* Džozi Hogen – Judžinas O Nylas. Mėnulis likimo posūniams, 1968 m.
* Bona – Juozas Grušas. Barbora Radvilaitė, 1972 m.
* Lidija – Aleksejus Arbuzovas. Senamadė komedija, 1975 m.
* Motina – Augustas Strindbergas. Kelyje į Damaską, 1986 m.

**Kine:**
* Birutė – Aušra prie Nemuno, 1953 m., rež. Arkadijus Faincimeris
* Rūta – Tiltas, 1956 m., rež. Borisas Šreiberis
* Liuda – Birželis, vasaros pradžia, 1969 m., rež. Raimondas Vabalas
* Kaimynai, 1979 m., rež. Vidmantas Bačiulis
* Astos mama – Lošimas be kozirių, 1981 m., rež. Algimantas Kundelis.

## Nuorodos
* http://kauno.diena.lt/dienrastis/kita/zvaigzdemis-niekas-tada-nevadino-11063 – interviu su A. Jodkaite

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Rūta KANOPKAITĖ. Žvaigždėmis niekas tada nevadino. Kauno diena, 2003-07-26
Zina Jockutė-Martinaitienė

**Zina Jockutė-Martinaitienė** (g. 1934 m. birželio 17 d. Darbėnuose) – Lietuvos dailininkė tekstilininkė, tapytoja.

## Biografija
1966 m. baigė Lietuvos dailės instituto Kauno vakarinį taikomosios dailės skyrių. 1961–1974 m. Kauno „Dailės“ kombinato dailininkė.

## Kūryba
Sukūrė batikų („Vestuvės“ 1973 m., Lazdijų civilinės metrikacijos biuras), gobelenų („Seno ąžuolo giesmė“ 1978 m., „Apmąstymai“, „Veržimasis“, abu 1981 m., diptikas „Diena“ 1983–1986 m., „Pilėnai“ 1986 m.), mini tekstilės, sienų tapybos. Nuo 1990 m. atsidėjo daugiausia tapybai (ciklas „Į niekur“, 2003–2005 m.) Gobelenams būdingos tautos praeities, filosofinės temos, ornamentinė vaizdo struktūra, vientisa spalvų gama. Tapybos kūriniai – spalvingos abstrahuotos kompozicijos. Nuo 1967 m. dalyvauja parodose, individuali paroda surengta Kaune 1972 m.

## Šaltiniai
Libano herbas

**Libano herbas** – Libano valstybės herbas (arabiškai: شعار لبنان), kurį sudaro raudonas skydas su baltu kairiuoju kaspinu (įstriža balta juosta viduryje), kuriame pavaizduotas žalias kedro medis. Šis herbas labai panašus į Libano vėliavą.

Raudona spalva herbe simbolizuoja – žmonių pasiaukojimą kovojant už nepriklausomybę. Balta – simbolizuoja tyrumą ir taiką.

Herbas buvo priimtas 1943 metais.
Eduardas Jodko

**Eduardas Jodko** (1873 m. Paukšteliškės dvaras, Smalvų valsčius – 1944 m.) – Lietuvos karinis veikėjas, artilerijos pulkininkas.

## Biografija
1899 m. mobilizuotas į Rusijos kariuomenę, 1899 m. spalio mėn. baigė Sankt Peterburgo Vladimiro karo mokyklą. Karininku dalyvavo 1904–1905 m. Japonijos-Rusijos, Pirmajame pasauliniame kare; baterijos, diviziono vadas; 1917 m. papulkininkis.

1918 m. rudenį atvyko į Vilnių. 1918 m. gruodžio 1 d. Lietuvos kariuomenės savanoris. Nuo 1919 m. vasario mėn. ėjo Artilerijos pulko vado, nuo 1919 m. spalio mėn. Artilerijos dalies viršininko pareigas, pulkininkas. 1920 m. rugpjūčio – spalio mėn. Šiaulių miesto komendantas, 1920 m. spalio mėn. – 1921 m. kovo mėn. Generalinio štabo projektų komisijos prie Krašto apsaugos ministerijos pirmininko padėjėjas (pavaduotojas). 1921 m. grįžo į tėviškę, 1941–1944 m. gyveno netoli jos.

## Šaltiniai
Irtiašas

**Irtiašas** () – ežeras Rusijoje, Pietų Urale, Čeliabinsko srities šiaurėje. Gylis iki 16 m. Yra salų. Dugnas dumblinas, yra smėlio ruožų. Suteka daug mažų upelių. Išteka Teča (Irtyšiaus baseinas).

Ežere gausu žuvies (lydekos, ešeriai, karšiai). Įveista sykų, karpių.

Prie Irtiašo įsikūrę Oziorsko ir Kaslių miestai.

## Šaltiniai
Iliamna

**Iliamna** () – ežeras JAV, didžiausias Aliaskoje. Yra šiauriniame Aliaskos pusiasalio gale, Ežero ir Pusiasalio apygardoje. Ilgis 124 km, plotis 35 km. Iliamnos ežero dubuo ledyninės-tektoninės kilmės. Šiauriniai ir vakariniai krantai žemi, pietiniai ir rytiniai aukšti. Išteka Kvičako upė, įtekanti į Beringo jūros Bristolio įlanką. Žvejyba (daugiausia lašišinės žuvys).

XIX a. Rusijos žemėlapiuose vadinamas Bolšojaus arba Šelichovo pavadinimais.

## Šaltiniai
Cistoforas

**Cistoforas** () – senovės Pergamo moneta, cirkuliavusi Mažojoje Azijoje Romos užkariavimo laikais. Moneta pavadinta pagal averse pavaizduotą šventą Dioniso skrynią ( 'skrynia').

Cistoforai buvo prilyginti 4 drachmoms, nors pagal masę (12,75 g) atitiko tik tris Atikos drachmas. Pagal aptikimo dažnius lobiuose matyti, kad šios monetos retai palikdavo Pergamo valdomą teritoriją. Tai kelia mintį, kad Pergamo žemėse monetos vertė buvo didesnė už realią jos vertę.

Pradėta leisti Pergame maždaug 175–160 m. pr. m. e. kaip Atalidų karalystės moneta, kuri pakeitė Seleukidų monetas ir Filetairo (*Philetairos*) tetradrachmas.
Cistoforus naudojo ir kiti Atalidų valdyti miestai. Cistoforus kaldino ir jie buvo apyvartoje iki Adriano laikų (tuo metu karalystė jau senai buvo užimta Romos).

## Nuorodos
* Cistophorus
Skudas

**Skudas** (, dgs. *scudi*) – auksinė ar sidabrinė moneta, Italijoje kaldinta iki XIX a.

Pavadinimas  yra analogiškas , isp. ir port. *escudo*, kilęs iš  'skydas'.

Nuo XVI a. Italijoje taip vadino dideles sidabro monetas. Dydis priklausė nuo kaldinimo šalies. Pirmuosius sidabrinius skudus (it. *scudo d’argento*) 1551 m. Milane nukaldino Karolis V (1519–1556).
Valdant Marijai Teresei ir Juozapui II sidabriniai skudai svėrė 23,10 g, buvo kaldinami iš 896 prabos sidabro.

Lombardijos ir Venecijos karalystės (pavaldžioje Habsburgų Austrijos imperijai) skudas buvo lygiavertis su konvenciniu taleriu () ir dalijosi į 6 liras. Prieš Napoleono karus lira buvo dalijama į 20 soldų, o vienas soldas – į 12 denarų. Vėliau lira buvo padalinta į 100 čentezimų.

1857 m. Austrijos-Vengrijos pinigų sistema buvo pervesta į dešimtainę sistemą, ir skudus pakeitė florinai (2 florinai už 1 skudą). Naudojimui Lombardijos ir Venecijos karalystėje buvo išleistos ½ ir 1 soldo monetos, atitinkamai lygios ½ ir 1 kreiceriui.

Popiežiaus valstybėje buvo leidžiami savi skudai, kurie buvo apyvartoje iki 1866 m. Jie buvo dalinami į 100 bajokų (, vns. *baiocco*), o kiekvienas bajokas buvo sudarytas iš 5 kvatrinų (*quattrini*). Popiežiaus valstybės skudus vėliau pakeitė lira, lygi Italijos lirai.

Modenos ir Redžo hercogystė taip pat leido skudus, vertus 4 lirų ar 1/3 talerio (*tallero*).

## Nuorodos
2008 m. Tour de France

**2008 metų Tour de France** – 95-ą kartą vykusios daugiadienės dviračių lenktynės. Lenktynės truko nuo liepos 5 d. iki liepos 27 d. Lenktynės prasidėjo Prancūzijoje, 15 etapas vyko Italijoje, o lenktynės baigėsi Paryžiuje Eliziejaus laukuose. Etapų skaičius – 21. Lenktynes laimėjo Carlos Sastre.

## Komandos

**Į Tour de France lenktynes buvo pakviesta 20 komandų:**

## Favoritai prieš lenktynes

Dėl to, kad Astana komanda nebuvo pakviesta į 2008 Tour de France, 2007 Tour de France laimėtojas, Alberto Contador, trečios vietos laimėtojas Levi Leipheimer ir 2004 bei 2006 Tour de France dalyvis Andreas Klöden nedalyvavo lenktynėse. Dešimt dienų prieš lenktynes, Contador’as pareiškė, kad daugiausia šansų laimėti turi Cadel Evans.  Lentelėje taip pat parodoma kiek šansų, anot bukmekerių, turėjo kiekvienas dviratininkas 

## Etapai

Lentelėje parodyta kaip vyko 2008 Tour de France etapai, bei kokio tipo jie buvo.

## Įskaitos
### Įskaitų laimėtojai

### Galutinė įskaita
 

### Komandų įskaita

{| class="wikitable"
|-
!Vieta
!Komanda
!Laikas
|- bgcolor=orange
|align="center"|||** Team CSC Saxo Bank**||align=right|**263h 29' 57"**
|-
|align="center"|2||  Ag2r-La Mondiale || align=right| + 15' 35"
|-
|align="center"|3||  Rabobank ||align=right| + 1h 05' 26"
|-
|align="center"|4||  Euskaltel-Euskadi || align=right| + 1h 16' 26"
|-
|align="center"|5||  Silence-Lotto ||align=right| + 1h 17' 15"
|-
|align="center"|6||  Caisse d'Epargne ||align=right| + 1h 20' 28"
|-
|align="center"|7||  Team Columbia || align=right| + 1h 23' 00"
|-
|align="center"|8||  Lampre ||align=right| + 1h 26' 24"
|-
|align="center"|9||  Gerolsteiner ||align=right| + 1h 27' 40"
|-
|align="center"|10||  Crédit Agricole ||align=right| + 1h 37' 16"

### Kalnų įskaita

### Taškų įskaita

### Jaunųjų dviratininkų įskaita

## Piniginiai prizai

 

## Iškritimai
35 lenktynininkai iškrito iš lenktynių arba buvo diskvalifikuoti

3 komandų, Team CSC Saxo Bank, Team Milram ir Euskaltel-Euskadi, visi devyni nariai pasiekė lenktynių finišą

## Išnašos
Vertimai (Trakai)

**Vertimai** – viensėdis Trakų rajono savivaldybėje, 12 km nuo Aukštadvario.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Paulius VI

**Paulius VI** (tikrasis vardas **Giovanni Battista Enrico Antonio Maria Montini**, 1897 m. rugsėjo 26 d. šiaurės Italijoje, Končezos kaime, Brešos provincijoje, netoli Brešos miesto – 1978 m. rugpjūčio 6 d.) – 262-asis Romos katalikų bažnyčios popiežius, popiežiaus pareigas ėjęs nuo 1963 m. birželio 21 d. iki mirties.

## Biografija
Giovanni Battista Montini gimė 1897 m. rugsėjo 26 d. šiaurės Italijoje, Končezijo vietovėje, netoli Brešos miesto. Privačiai mokėsi pas jėzuitus ir oratorionus. 1920 m. įšventintas kunigu. 1923 m. baigė diplomatijos studijas Romos Popiežiškoje bažnytinėje akademijoje. Tais pat metais Varšuvoje trumpai buvo nuncijaus sekretorius. Dalyvavo Katalikų veikime. Grigaliaus universitete įgijo teologijos daktaro laipsnį. Nuo 1930 iki 1937 m. dėstė popiežių diplomatijos istoriją Romos Popiežiškoje bažnytinėje akademijoje. Nuo 1924 m. iki 1953 m. dirbo Vatikano valstybės sekretoriate. Antrojo pasaulinio karo metais buvo atsakingas už Vatikano žinių tarnybą ir labdarą bei paramą karo pabėgėliams ir belaisviams. 1954 m. tapo Milano arkivyskupu. 1958 m. paskirtas kardinolu. Darė didelę įtaką Vatikano antrojo susirinkimo eigai, o 1963 m. birželio 21 d. tapęs popiežiumi, jam ir vadovavo.

Pontifikato laikotarpiu inicijavo daug Bažnyčios reformų: 1965 m. panaikino Draudžiamųjų knygų sąrašą, reformavo liturgiją, pradėjo Kanonų teisės kodekso atnaujinimą (kurį 1983 m. baigė popiežius Jonas Paulius II), reformavo Kardinolų kolegiją, nustatydamas maksimalų jos narių skaičių (120) ir popiežių renkančių kardinolų amžiaus ribą (80 m.). Paulius VI atgaivino apaštalines keliones už Italijos ribų, kurių popiežiai nevykdė nuo 1814 m. Buvo pirmasis popiežius apsilankęs Jeruzalėje ir Izraelyje, lankėsi keliuose žemynuose. Apaštalinės kelionės Filipinuose metu, nuo pasikėsinimo peiliu jį išgelbėjo JAV lietuvis Paulius Marcinkus. Nepritarė JAV karui Vietname. 1967 m. įvedė tarptautinę taikos dieną. Skatino ekumenizmą, atsisakė kai kurių popiežiaus galių simbolių vartojimo, rėmė kultūrą ir moderniuosius menus, išleido daug enciklikų. Paulius VI laikomas vienu moderniausių XX a. popiežių.

## Bibliografija

Paskelbė 3 žymias enciklikas:
* Mysterium fidei;
* Populorum progressio;
* Humanae sekretoriate.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Popiežius Paulius VI.
Trečiasis pasaulinis karas

**Trečiasis pasaulinis karas** – hipotetinis pasaulinis karas, galbūt vyksiantis ateityje. Kitas po Antrojo pasaulinio karo einantis globalus karas, kurio metu gali būti ir plačiai panaudotas masinio naikinimo ginklas.

Trečiasis pasaulinis karas neretai įvardinamas kaip pasaulio pabaiga, nes masinio naikinimo ginklais žmonija gali susinaikinti, sugriauti savo civilizaciją. Tai vienas iš galimų Fermi paradokso paaiškinimų.

Trečiasis pasaulinis karas iš tiesų niekada nebuvo pradėtas, tačiau praeityje būta politinių krizių bei techninių gedimų kuriuos žemiau nurodyti šaltiniai vertina kaip galėjusius šį karą sukelti:

* 1962 m. Karibų krizė (dar žr. Vasilijus Archipovas).
* 1979 m. klaidingas Amerikos NORAD atakos įspėjimo sistemos darbas .
* 1983 m. klaidinga NATO pratybų Able Archer 83 interpretacija (dar žr. Rainer Rupp).
* 1983 m. klaidingas Sovietų Sąjungos branduolinės atakos ankstyvojo perspėjimo sistemos darbas (dar žr. Stanislavas Petrovas).

Kai kurie kiti šaltiniai tokių istorijų pateikia ir daugiau. 

## Šaltiniai
Kairomonas

**Kairomonas** – cheminis junginys, kurį išskiria vienas organizmas, tuo tarpu naudą gauna kitos rūšies organizmas, darydamas žalą išskyrėjui. Kairomonai yra viena iš semiocheminių medžiagų grupių.

Kairomonai didina gavėjų prisitaikymą, kuo ir skiriasi nuo alomonų.

Pvz., pušis *Pinus ponderosa*, pažeista vabalo *Dendroctonus brevicomis*, gamina terpeną mirceną (*myrcene*). Tačiau mircenas veikia sinergetiškai su šių vabalų telkimosi feromonu, kuris pritraukia prie medžio dar daugiau vabalų.
Alomonas

**Alomonas** – cheminis junginys, kurį išskiria vienos rūšies individai, kad juo paveikti kitos rūšies individus ir taip išgauti naudos. Alomonai dažniausiai yra gynybinės medžiagos, pvz., kuriomis augalai ginasi nuo augalėdžių vabzdžių.

Dažnai vabzdžiai ar kiti organizmai išmoksta apsisaugoti nuo alomonų ar net juos panaudoti savo naudai (taip panaudojami alomonai tampa kairomonais). Tokia evoliucija yra evoliucinės ginklavimosi varžybos.
Prisitaikymo prie alomonų būdai:
* alomono molekulės imamos naudoti kaip signalas. Alomonas tampa kairomonu.
* alomono molekules perdirba ir iš jų gaminasi savo feromonus, hormonus ar kitas reikalingas medžiagas.
* alomono molekules panaudoja kaip savo gynybines medžiagas. Pvz., augalėdis vabzdys atryja savo maistinio augalo nuodus ir jais ginasi nuo plėšriųjų vabzdžių.

## Nuorodos
* Būda V. (2006) Cheminė ekologija. Organizmų sąveikos infocheminėmis medžiagomis. 187 p.
Arubos vėliava

**Arubos vėliava** – stačiakampė su raudonos spalvos, keturkampe žvaigžde vėliavos viršaus kairėje pusėje. Apačioje dvi geltonos linijos einančios per visą vėliavos apačią. Pati vėliava yra žydros spalvos.
Vėliava priimta 1976 m. kovo 18 d.

* Žydra spalva vėliavoje simbolizuoja dangų, jūrą, taiką ir viltį. Arubos ateitį ir jos ryšius su praeitimi.
* Šios dvi siauros juostelės „rodo judėjimą“. Viena juostelė vaizduoja „turistų srautą, praturtinantį salą“, kita juostelė – pramonę ir mineralų (aukso ir fosfatų, naftos) gavybą.
* Žvaigždė – kelrodystės (šviesos nakties tamsoje) simbolis, neretai siejamas su kryžiumi.

Kovo 18 d. yra valstybinė šventė Aruboje, žinoma kaip *Vėliavos diena*.

## Nuorodos
* Aruban Flag valstybinis puslapis
* www.aruba.com
Alelocheminės medžiagos

**Alelocheminės medžiagos** – organizmų sintetinamos medžiagos, kurios patenka į kitus organizmus ir daro jiems poveikį - privilioja, nubaido, imobilizuoja, pažeidžia, sterilizuoja ir t. t. Alelocheminėms medžiagoms priklauso feromonai, nuodai, fitoncidai ir kt.

Alelocheminėms medžiagoms nepriskiriami organizmų pigmentai, kurie daro įtaką kitiems organizmams (pvz., spalva privilioja prie žiedų ar vaisių), bet tai daro nuotoliniu būdu, nepatekdami į tuos kitus organizmus.

Alelocheminės medžiagos:
* *semiocheminės medžiagos* arba *infocheminės medžiagos* - veikiančios kaip signalai, kurie daro įtaką kitiems organizmams
* *nuodai* (toksinai, antibiotikai) – darančios žalą kitiems organizmams.
Mikropatrologija

**Mikropatrologija** ( 'mažas' +  'tėvynė') - tyrimų sritis, tirianti mažas šalis ir valstybes, mikrovalstybes. Jos interesų sritis apima valstybes, mažesnes negu Liuksemburgas. Mikropatrologija tyrinėja realiai egzistuojančias ar siekiančias realiai įsikurti šalis, o ne fantastines ar literatūrines utopijas, virtualias ar įsivaizduojamas šalis.

Formaliai ši sritis egzistuoja nuo 1880 m. Tuo metu tai buvo daugiau hobio sritis, nagrinėjama d'Astraudo darbuose. Terminą 1973 m. sukūrė *Frederick W. Lehmann*, Tarptautinės Mikropatrologijos draugijos (*International Micropatrological Society*) prezidentas.
Jesėjus

**Jesėjus** () – ežeras Rusijoje, Vidurinio Sibiro plokščiakalnio šiaurėje, didžiausias Krasnojarsko krašte. Yra už poliarinio rato, Evenkijoje. Telkšo tarpukalnių įduboje, forma ovali. Krantai smarkiai raižyti, gausu įlankų ir užutėkių. Matmenys 50 ir 30 km. Vandens paviršius užšąla nuo spalio iki birželio. Suteka 5 upės, išteka Sikėj Sėnas (Kotujaus intakas, Chatangos baseinas). Gausu žuvies.

## Istorija

Ežeras žemėlapiuose pirmą kartą pažymėtas 1745 m. Ezelio pavadinimu. Vėliau dar vadintas Jevsejevo, Žesėjaus ežeru. XVII a. ežero pakrantėse gyveno evenkai, bet vėliau juos išstūmė nuo rinkliavų bėgantys jakutai.

## Šaltiniai
Zorkulis

**Zorkulis** (, ) – ežeras pietų Pamyre, Tadžikistano ir Afganistano pasienyje. Telkšo 4126 m aukštyje virš jūros lygio. Driekiasi iš rytų į vakarus 25 km. Šalia ežero iškilęs 5469 m Konkordo kalnas. Iš Zorkulio vakarų link išteka Pamyro upė – viena Piandžo ištakų (Amudarjos baseinas). Rytiniame krante įsikūrusi Karabolko gyvenvietė.

## Šaltiniai
Jelmarenas

**Jelmarenas** () – ežeras Švedijoje, Serdermanlando, Nerkės, Vestmanlando provincijose; ketvirtas pagal dydį šalyje. Ežero dubuo tektoninės-ledyninės kilmės. Ilgis 63 km, plotis 20 km, gylis iki 20 m. Krantai žemi, daug salų. Protaka (Eskilstunos upe) jungiasi su į rytus telkšančiu Melareno ežeru. Laivuojamas. Vakariniame Jelmareno krante įsikūręs Erebro miestas.

## Šaltiniai
Dongtinghu

**Dongtinghu** () – didelis ir seklus ežeras rytinėje Kinijoje, Hunano valstijos šiaurės rytuose, Dzjanhano lygumoje, dešiniojoje Jangdzės upės slėnio dalyje. Ežero plotas labai svyruoja priklausomai nuo sezono: nuo 4000-5000 km² žiemą iki 10-12 tūkst. km² vasarą, patvinus Jangdzės upei. Vandens lygio metinė amplitudė 10-15 m. Į Duntinhu suteka Sjandziango, Juandziango, Lišujaus, Dzišujaus ir kitos upės. Protakomis jungiasi su Jangdze iš kurios priima 40-60 % jos potvynio vandenų. Yra salų (Junšanas ir kt.).

Ežeras laivuojamas, vystoma žvejyba. Apylinkėse auginami ryžiai. Dongtinghu gyvena reti Kinijos ežeriniai delfinai. Ežere rengiamos drakono valčių lenktynės. Pagrindiniai pakrančių miestai: Jijangas, Juejangas, Čangdė.

## Šaltiniai
Dalainoras

**Dalainoras** (), **Hulunhu** () – ežeras šiaurės rytų Kinijoje, Bargo plokščiakalnyje, Vidinės Mongolijos autonominiame regione. Telkšo 539 m aukštyje virš jūros lygio. Ežero plotas priklausomai nuo sezono kinta. Gylis 6–9 m (taip pat priklauso nuo sezono). Ežerui vandenį tiekia Keruleno ir Orčungolo upės. Esant labai aukštam Dalainoro vandens lygiui, pertekliniai vandenys nuteka į Argūnę.

Krantai žemi, vietomis užpelkėję, šiaurinėje pakrantėje smėlynų ruožai.

## Šaltiniai
Randy Gardner

**Randy Gardner** (g. 1946) yra žmogus, kuriam priklauso nemiegojimo rekordas – 1964 m., būdamas septyniolikos, be miego jis išbuvo 264 valandas
(prieš tai rekordas priklausė 260 valandų nemiegojusiam Tomui Raundsui iš Honolulu).

Vis dėlto dėl paties rekordo kyla daug nesutarimų. Yra nemažai žmonių, pasiskelbusių, esą jie sumušę Gardenrio rekordą.

## Išnašos
Jogailos universiteto biblioteka

**Jogailos universiteto biblioteka** (} – pagrindinė Jogailos universiteto biblioteka, viena seniausių ir didžiausių Lenkijos bibliotekų, esanti Krokuvoje. Nuo XIX a. pabaigos atlieka nacionalinės bibliotekos funkcijas; dabar – kartu su kitomis. 

## Istorija
Įkurta 1364 m. kaip Krokuvos akademijos biblioteka, nuo XIX a. antrosios pusės iki 1939 m. ir nuo 1944 m. – Jogailos universiteto biblioteka, 1939–1944 m. Krokuvos valstybinė biblioteka (). 1931-1939 m. pastatytas naujas bibliotekos pastatas A. Mickevičiaus g.

## Fondai
Turi daugiau kaip 4 mln. tomų, iš jų 2,8 tūkst. rankraščiai, 3,6 tūkst. inkunabulai, 35,7 tūkst. muzikos ir 49,9 tūkst. grafikos rinkinių, 45,7 tūkst. žemėlapių. Yra daug senosios lenkų raštijos paminklų, rankraščių. Bibliotekoje saugomi:
* Baltazaro Behemo kodeksas, 1505 m.
* Jano Dlugošo Banderia Prutenorum
* Mikalojaus Koperniko autografas 

Nuo 1949 m. leidžiamas „Biuletyn Biblioteki Jagiellońskiej“, nuo 1994 m. – „Biblioteca Iagellonica: Fontes et studia“. 

## Lituanistika
Bibliotekoje yra daug lituanistinių rankraščių, Lietuvos istorijos dokumentų, kelios dešimtys senųjų knygų. Saugomi K. J. Nezabitauskio-Zabičio, M. Akelaičio, A. Vištelio ir kitų laiškai.

## Literatūra
* W. Konczyńska, Zarys historii Biblioteki Jagiellońskiej, Kraków, 1923
* J. Zathey, A. Lewicka – Kamińska, L. Hajdukiewicz, Historia Biblioteki Jagiellońskiej, t. l Kraków, 1966.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Jogailos universiteto bibliotekos svetainė
Jeravnojės ežerai

**Jeravnojės ežerai** () – ežerų grupė Rusijoje, Užbaikalėje, Buriatijoje. Sudaro Didžiosios Jeravnojės (plotas 104 km²), Mažosios Jeravnojės (60,5 km²), Sosnovojės (24 km²) ir kt. ežerai. Ežeryne ištakas gauna Cholojaus upė (Vitimo intakas).

Žvejyba (lydekos, ešeriai, kuojos, rainės, įveistos peledės, karšiai, sazanai).

## Šaltiniai
Gerdnerio ežeras

**Gerdnerio ežeras** () – nenuotakus, mažavandenis, druskingas ežeras Australijoje, Pietų Australijos valstijoje, į šiaurę nuo Spenserio įlankos, Gaulerio kalnagūbryje. Tai ketvirtas pagal dydį druskingas ežeras šalyje (kuomet būna maksimaliai užsipildęs). Ilgis 160 km, plotis 48 km. Sausuoju metų laiku ežeras išdžiūsta, atidengdamas plokščiadugnę įdubą, padengtą druskos sluoksniu. Sluoksnio storis siekia iki 1,2 m.

Gerdnerio ežeras įeina į Gerdnerio nacionalinį parką.

## Šaltiniai
Jogučių kapinynas

**Jogučių, Spirkių kapinynas** (valstybės saugoma regioninio reikšmingumo lygmens kultūros vertybė: unikalus kodas – 6203, senas registro kodas – A1560, senas kultūros paminklų sąrašo numeris – AV480) – kapinynas šiaurės vakarinėje Klaipėdos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Stančių kaime (Kretingalės seniūnija), Dangės dešiniajame krante.

## Vieta
Įrengtas pakrantės aukštumos pakraštyje, maždaug 120 x 110 m dydžio, iki 3 m aukščio kalvelėje, pailgoje šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi. Iš šiaurės rytų ir pietvakarių pusių ją juosia grioviai, iš vakarų pusės – daubos, o rytų pusėje – upės slėnis. Rytinis, pietrytinis ir pietiniai pakraščiai apardyti apkasų, apaugę medžiais ir krūmais. Teritorija dirbama. Anotacinio ženklo nėra. 

Teritorijos plotas – 0,9274 ha.

## Tyrimai
Kapinynas žinomas nuo 1889 m. Jame rasti radiniai buvo saugomi Karaliaučiaus muziejuje „Prussia“. 1963 m. žvalgė Lietuvos istorijos institutas (ekspedicijos vadofas Adolfas Tautavičius), 1998 m. žvalgė, 1999 ir 2009 m. tyrinėjo Linas Tamulynas. 

Ištirtas 58 m² plotas, aptikti 3 griautiniai kapai su įkapėmis. Iš jų išsiskyrė III a. vyro kapas, kuriame rastas ietigalis, dalgelė, galąstuvas, keraminis puodelis, varinių Romos imperijos monetų, omegos raidės formos pasidabruota diržo sagtis – vienintelis toks radinys Rytų Baltijos valstybėse. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus. Manoma, kad Jogučių kapinynas anksčiau vadintas ir Spirkių kapinynu.

Kapinynas datuojamas II – IX a.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* [[Linas Tamulynas]. Apie du išskirtinius romėniškojo laikotarpio radinius iš Jogučių kapinyno. – Archaeologia Lituana. – Nr. 6] 
* Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1998 ir 1999 metais
* Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 2009 metais
* Jogučių, Spirkių kapinynas, Klaipėdos r. sav., Stančių k. (Kretingalės sen.). – Kultūros vertybių registras
Konvencinis taleris

**Konvencinis taleris** () – standartinė sidabrinė Šventosios Romos imperijos moneta. Į apyvartą paleista 1754 m., turėjo 23,39 g sidabro (1/10 Kelno markės). Konvencinis taleris pakeitė reichstalerį, kuris turėjo 1/9 dalį Kelno markės sidabro.

Konvenciniai taleriai buvo monetų standartas didžiojoje dalyje Imperijos. Kartu su jais kursavo ir vietiniai variantai, kaip Austrijos-Vengrijos guldenas, Pietų Vokietijos guldenas, grašis, pfenigas, heleris.

Konvencinio talerio nominalai buvo žymimi markėmis, t. y. kokią markės dalį sidabro jis turi. Pvz. užrašas *X EINE FEINE MARKT* ("1/10 markės") reiškė vieną talerį, *V EINE FEINE MARKT* ("1/5 markės") reiškė du talerius ir t. t. 

XIX a. pradžioje konvencinį talerį ėmė išstumti lengvesnis taleris, kuriame sidabro buvo tik 1/14 Kelno markės sidabro. Tai buvo nusižiūrėta iš Prūsijos talerio.


File:Maximilian III Joseph (Bayern).jpg|Bavarijos elektoriaus ir hercogo Maksimilijono III Jozefo (*Maximilian III Josepf*) konvencinis taleris.
File:Konventionstaler Christoph Franz von Buseck.JPG|Christofo Franco fon Buseko (*Christoph Franz von Buseck*) konvencinis taleris (1800 m.)
Gusinojės ežeras

**Gusinojės ežeras** () – ežeras Rusijoje, Užbaikalėje, pietų Buriatijoje, Gusinooziorsko dubumoje. Ilgis 24 km, plotis 8 km. Gylis iki 28 m. Į Gusinojės ežerą įteka Cagan Golas, išteka Bain Golas (Selengos intakas). Ežero paviršius užšąla spalį, atitirpsta gegužę.

Žvejyba (ešeriai, kuojos, lydekos, karosai, meknės). Tarp nepramoninių žuvų sutinkami kirtikliai, rainės. Gausu vandens paukščių, Oseredišo saloje lankosi žąsys (nuo to ir ežero pavadinimas).

Prie šiaurinio ežero kranto įsikūręs Gusinooziorsko miestas.

## Šaltiniai
Kazimieras Jokantas

**Kazimieras Jokantas** (1880 m. spalio 23 d. Valiukiškis, Kupiškio valsčius – 1942 m. rugpjūčio 25 d. sušaudytas Sverdlovske) – Lietuvos valstybės veikėjas, pedagogas, gydytojas.

## Biografija
Nuo 1894 m. mokėsi Mintaujos gimnazijoje, priklausė Kūdikio draugijai. 1896 m. kartu su kitais lietuviais iš jos pašalintas už atsisakymą prieš pamokas melstis rusų kalba. 1899–1902 m. mokėsi Talino II gimnazijoje. 1908 m. baigė mediciną Tartu universitete.

1909 m. vertėsi gydytojo praktika Šakiuose, Seinuose. 1909–1918 m. Šv. Jurgio ligoninės gydytojas Suvalkų Kalvarijoje. 1917 m. Vilniaus konferencijos dalyvis ir organizacinio komiteto narys. 1918–1920 m. „Žiburio“ gimnazijos direktorius Marijampolėje. Įsitraukė į Lietuvos ūkininkų sąjungos veiklą.

1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas V (Panevėžio) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos ūkininkų sąjungos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos krikščionių demokratų partijos bloką. 1922 m. lapkričio 13 d. – 1923 m. kovo 13 d. Pirmojo Seimo, 1923 m. birželio 5 d. – 1926 m. birželio 2 d. Antrojo Seimo, 1926 m. birželio 2 d. – 1927 m. balandžio 12 d. Trečiojo Seimo atstovas. Antrojo Seimo pirmininko pavaduotojas.

1925 m. vasario 4 d. – 1925 m. rugsėjo 25 d. XI Vytauto Petrulio ministrų kabinete, 1925 m. rugsėjo 25 d. – 1926 m. birželio 15 d. XII Leono Bistro ministrų kabinete ir 1939 m. lapkričio 21 d. – 1940 m. birželio 17 d. XXI Antano Merkio ministrų kabinete – švietimo ministras.

1922–1925 m. ir 1926–1927 m. oficiozo „Lietuva“ vyr. redaktorius. 1927–1939 m. „Aušros“ mergaičių gimnazijos Kaune (dab. Maironio universitetinė gimnazija) direktorius. 1941 m. birželio 14 d. TSRS valdžios suimtas, ištremtas į Sverdlovsko sritį ir Altajaus kraštą. 1942 m. birželio 27 d. Ypatingojo pasitarimo nuteistas mirti.

Bendradarbiavo leidiniuose „Varpas“, „Vilniaus žinios“, „Viltis“, „Šaltinis“, „Laisvė“, „Lietuva“, „Lietuvos aidas“, „Ūkininkas“, „Lietuvos mokykla“.

Išvertė D. Kotopčevskio „Urvinį žmogų“ (1905 m.), J. Vagnerio „Iš gyvulių gyvenimo“ (1911 m.) ir kitų kūrinių.

## Įvertinimas

* Gedimino 3 laipsnio ordinas (1928)
* Vytauto Didžiojo 3 laipsnio ordinas (1938)
* Atminimo lenta ant namo Kaune, E. Ožeškienės g. 20 (skulp. Leonas Adomkus, 2018)

## Bibliografija
* Lotynų kalbos vadovėlis, 1922 m.;
* Lotyniškai lietuviškas žodynas, 1936 m., 2 leid. 1995 m.

## Literatūra
* Jokantas Kazimieras, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 26.
* Jokantas Kazimieras, S. Kalvarijoje vokiečių okupacijos metu (1914–1918), Kaunas, 1937.
* Jokantas Kazimieras, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1956, t. 9, p. 438.
* Lietuvos gyventojų genocidas, Vilnius, 1992, t. 1: 1939–1941, p. 363.
* Veilentienė A. Jokantas Kazimieras, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 173–175
* Veilentienė A. Jokantas Kazimieras, Lietuvos Lietuvos Respublikos Seimų I (1922–1923), II (1923–1926), III (1926–1927), IV (1936–1940) narių biografinis žodynas, sud. Aivas Ragauskas, Mindaugas Tamošaitis, Vilnius, 2007, p. 296–299.

## Šaltiniai
Užupis (Baublys)

**Užupis** arba **Baublys** – dešinysis Šunijos intakas, įteką į ją 5 km nuo jos žiočių, prie senųjų Mažonų. Išteka Sungailiškiuose. Teka pietų kryptimi. Yra du tvenkiniai žemiau Mažonų – vienas 1,2 ha ploto, kitas – 1,1 ha. Aukštupys kanalizuotas.

Upėvardis Baublys, matyt, kilęs nuo paukščio pavadinimo (žr. didysis baublys) arba žodžio *baublys*, kuris reiškia „išpuvęs medis“.

## Šaltiniai
Pranė Jokimaitienė

**Pranė Jokimaitienė-Aukštikalnytė** (1922 m. kovo 1 d. Vabalninkas – 1989 m. rugsėjo 6 d. Vilnius) – Lietuvos tautosakininke, poetė, filologijos mokslų kandidatė.

## Biografija
Vyras Gediminas Jokimaitis. 1939–1943 m. Vytauto Didžiojo universitete ir Vilniaus universitete studijavo lietuvių literatūrą, 1953 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą. 1968 m. filologijos mokslų kandidatė.

Nuo 1957 m. dirbo Lietuvių kalbos ir literatūros institute. Tyrinėjo lietuvių tautosakos žanrus.

Nuo 1936 m. publikavo eilėraščius periodiniuose leidiniuose. Kūrybai būdinga neoromantizmo stilistika, lyrizmas, elegiška nuotaika.

## Bibliografija
* Lietuvių liaudies vaikų dainos, Vilnius, 1970 m.; pateiktas vaikų dainų tipų katalogas
* Istorinės-socialinės dainos, katalogas, su B. Kazlauskiene, Vilnius, 1980 m. ,
* Lietuvių liaudies dainynas, dainų sąvadas, t. l, 3, 9
* Bitė ritė baltaragė, tautosakos rinkinys vaikams, 1981 m.
* Su saule lijo, tautosakos rinkinys vaikams, 1983 m.
* Sugrįžimai, poezijos rinkinys, 1993 m.

## Šaltiniai
Gediminas Jokimaitis

**Gediminas Jokimaitis** (iki 1947 m. *Jonas Jakimavičius* 1920 m. birželio 27 d. Pernarava – 1986 m. balandžio 11 d. Vilnius) – Lietuvos poetas.

## Biografija
Žmona Pranė Jokimaitienė. 1938–1940 m. Vytauto Didžiojo universitete studijavo psichologiją, pedagogiką, literatūrą. 1941 m. ištremtas į Altajaus kraštą, vėliau į Jakutiją. 1947 m. slapta grįžo į Vilnių. Vengdamas arešto 1952–1956 m. dirbo mechaniku Rygoje. 1956–1981 m. Lietuvos mokslų akademijos Fizikos – matematikos instituto frezuotojas.

## Kūryba
Poezija meditacinė, eilėraštis neturi griežtos struktūros, jo centre dažniausiai yra gamtos vaizdas, kartais konkreti vietovė, nuotaika, ist. reminiscencijos. Išvertė M. Trato, L. Briedžio, G. Ungareti ir kitų poezijos.

## Bibliografija
* Vandenų muzika, 1969 m.
* ..su naktim kalbėsiu, 1971 m.
* Tu esi vasara, 1978 m.
* Rasa, 1981 m.
* Žiemos bijūnai, Vilnius, 1988 m.
* Jūrininko vardas, Rūpestis, Vizijos akimirka *Meresõitja nimi; Hool; Ilmutushetk*, vertė Matsas Tratas, Tallinn: Looming, 1990

## Šaltiniai
Vožė

**Vožė** () – ežeras Rusijoje, Vologdos srities šiaurėje, šiauriniu galu siekia Archangelsko sritį. Išsidriekęs šiaurės pietų kryptimi; ilgis 64 km, plotis 7-16 km. Ežeras seklus, gylis iki iki 4,5 m. Krantai žemi, pelkėti, apaugę viksvameldžiais. Tik vakaruose yra smėlingo ar akmenuoto kranto ruožų. Į Vožę suteka apie 20 upių, iš kurių didžiausios – Vožega, Modlona. Išteka Svidė (į Lačios ežerą; Onegos upės baseinas). Ežero viduryje yra Spaskio sala, kurioje yra XVII a. vienuolyno liekanų. Vožės vandenyje gausu žuvies.

## Šaltiniai