open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
FA P’yunik (moterys)

**FA P’yunik** arba **„Pjūniko“ futbolo klubas** – Armėnijos futbolo klubas iš Jerevano. 

Šis straipsnis apie moterų futbolo ekipą, rungtyniavusią aukščiausiame šalies divizione; Armėnijos čempiones.

## Istorija
2022–2023 m. sezone Pjūniko merginos žaidė Pirmoje lygoje (II) ir tapo jos nugalėtojomis. 

2023 m. rugpjūčio 25 d. paskelbta, kad klubas dalyvaus Aukščiausioje lygoje. Į ekipą pakviestos pajėgios vietos futbolininkės ir susistiprinta legionierėmis. 2023–2024 m. sezone Aukščiausioje lygoje rungtyniavo penkios komandos, o „Pjūnik“ merginos tapo šalies čempionėmis. Atstovavo Armėnijai UEFA moterų čempionių lygoje.

2024–2025 m. UEFA moterų čempionų lygos turnyre pateko į šeštąją atrankos grupę. 2024 m. rugsėjo 4 d. grupės pusfinalyje susitiko su Limasolio „Apóllōn“ (Kipras) ir pralaimėjo kiprietėms rezultatu 0-3. 2024 m. rugsėjo 7 d. paguodos rungtynėse dėl trečiosios vietos susitiko su Glentoran FC (Šiaurės Airija) ir pralaimėjo minimaliu rezultatu 0-1. Po dviejų nesėkmių pasirodymą Europos turnyre baigė. 2024 m. rugsėjo 18 d. Armėnijos moterų čempionate rezultatu 6:0 nugalėjo „Urartu“. Ximena Gongora pasižymėjo dviem įvarčiais, po vieną įvartį pelnė Solange Carvales, Armine Khachatryan ir Suzuho Yamasaki. Antrajame kėlinyje japonė Suzuho Yamasaki pelnė dar vieną įvartį ir Pjūnik nugalėjo varžoves rezultatu 6:0.

## Pasiekimai
;  **Armėnijos Aukščiausioji moterų futbolo lyga:**
*  **Čempionės (1):** 2023–2024 m.

## Sezonai

; Pastarųjų metų sezonai

## Apranga
; Klubo komandos rungtyniavo tradicine apranga

## Sudėtis
Atnaujinta: 2026 m. sausio 14 d. (pagal oficialią klubo svetainę)

 +
 +
|-----
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
|----- bgcolor="#DFEDFD"
 +
 +
 +
 +
 +
 +
|-----
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
|----- bgcolor="#DFEDFD"
 +
 +

 +
 +
 +
 +
 +
|-----
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
|----- bgcolor="#DFEDFD"
 +
 +

## Garsesnės futbolininkės
; Užsienietės
*  Suzuho Yamasaki saugė;
*  Ellen Coleman, gynėja;
*  Ximena Gongora, gynėja;
*  Mary Essiful, saugė;
*  Solange Carvalhas saugė;

## Treneriai
*  Armenas Baregamianas
*  Manukas Sargsjanas ()

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė (mot.)
* [ Facebook paskyra]
* SOCCERWAY
* [ FLASHSCORE]
* Globalsportsarchive
Neftçi PFK (moterys)

**Neftçi PFK** arba **„Nefči“ futbolo klubas** – Azerbaidžano futbolo klubas iš Baku. 

Šis straipsnis apie moterų () futbolo komandą, rungtyniavusią aukščiausiame šalies divizione; Azerbaidžano čempiones.

## Istorija
Atstovavo Azerbaidžanui UEFA moterų čempionių lygoje.

2024–2025 m. UEFA moterų čempionų lygos turnyre pateko į antrąją atrankos grupę. 2024 m. rugsėjo 4 d. grupės pusfinalyje susitiko su SKN St. Pölten (Austrija) ir pralaimėjo kiprietėms rezultatu 0-5. 2024 m. rugsėjo 7 d. paguodos rungtynėse dėl trečiosios vietos susitiko su Lanč'xut'i (Sakartvelas) ir pralaimėjo minimaliu rezultatu 1-2. Varžovės iš Sakartvelo pirmavo (1-0), o Güzide Alçu išlygino rezultatą (1-1), tačiau netrukus varžovės vėl pasižymėjo. Po dviejų nesėkmių pasirodymą Europos turnyre baigė.

## Pasiekimai
;  Aukščiausioji moterų futbolo lyga
*  **Čempionės (1):** 2023–2024 m.

## Sezonai

; Pastarųjų metų sezonai

## Spalvinė gama

## Apranga
; Klubo komandos rungtyniavo tradicine apranga

## Treneriai
*  Siyasat Asgarov (Siyasət Əsgərov)

## Sudėtis
Atnaujinta: 2024 m. rugsėjo 21 d. (pagal oficialią klubo svetainę)

|-----
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
|----- bgcolor="#DFEDFD"

|-----
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
|----- bgcolor="#DFEDFD"

|-----
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
|----- bgcolor="#DFEDFD"

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė  (mot.)
* [ Facebook paskyra]
* SOCCERWAY
* [ FLASHSCORE]
* Globalsportsarchive
Aitaskos ežeras

**Aitaskos ežeras** () – ežeras Jungtinėse Amerikos Valstijose, šiaurinėje Minesotoje, Klirvoterio apygardoje; laikomas pagrindine Misisipės upės ištaka. Ežeras ledyninės kilmės, iki 12 m gylio. Telkšo 450 m aukštyje virš jūros lygio. Iš jo išteka Misisipės upė, savo vandenis nešanti 3780 km į pietus iki Meksikos įlankos.

Nuo 1891 m. Aitaskos ežeras ir apylinkės paskelbtos valstijos draustiniu. Populiari žvejyba, plaukiojimas valtimis.

Pirmasis europietis, tikriausiai 1803 ar 1804 m. pasiekęs šį ežerą buvo kailių prekeivis Viljamas Morisonas. 1832 m. keliautojas ir etnologas Henris Rovas Skulkraftas pasiūlė šį ežerą laikyti Misisipės ištaka. 1836 m. vietovę ištyrinėjęs prancūzas Žozefas Nikolė patvirtino, kad Misisipė išteka iš Aitaskos ežero. Kadangi į ežerą įteka keletas upelių, juos būtų galima laikyti tikrosiomis Misisipės ištakomis.

Indėnai odžibviai ežerą vadina *Omashkoozo-zaaga’igan* („elnio ežeras“). Aitaskos pavadinimą sugalvojo H. R. Skulkraftas, sutraukęs jį iš lotynų *ver*'itas*** („tiesa“) ir ***ca*'put* („galva“).

## Šaltiniai
Paul Willy Lindenau

**Paulius Lindenau** (; 1882 m. lapkričio 6 d. Vėluvoje, Rytų Prūsijoje – 1955 m. spalio 7 d. Kylyje, Vokietijoje) – Lietuvos ir Vokietijos inžinierius, šiuolaikinės laivų statybos Klaipėdoje pradininkas.
 
## Biografija

1901 m. baigęs gimnaziją, iš pradžių ėjo dirbti ir sėmėsi patirties Klaipėdos mažų garlaivių statybos fabrike „Kroll & Eulert“, Karaliaučiaus ir Štetino laivų statyklose. Chemnice baigė Saksonijos komercijos akademiją (*Königlich-Sächsische Gewerbe-Akademie*), kur įgijo techninį mašinų statybos išsilavinimą. Laivų statybą studijavo Brėmene, Dancige ir Armstrongo koledže Niukasle prie Taino.

Dirbo laivų statybos inžinerijos bendrovėje Kylyje (*Kieler Howaldtswerke*), Hamburge (Štetino statyklos Vulcan filiale) ir Elbinge (*Schichau AG*). 

1918 m. Klaipėdoje įsigijo laivų dailidžių kooperatinės bendrovės valdomą teritoriją. 1919 m. su partneriais įkūrė Lindenau laivų statyklą. Joje buvo elektros jėgainė, liejykla, kalvė, specializuotos dirbtuvės ir cechai. Statė įvairius laivus miesto ir valstybės užsakymu. Laivų statykla Klaipėdoje veikė iki 1944 m.  iš viso pastatyta daugiau kaip pusšimtis laivų. Taip pat čia būdavo surenkami ir autobusai bei žemės ūkio technika. 1944 m. artėjant Raudonajai Armijai, dalis gamyklos įrengimų, darbuotojų su šeimomis jūra per Gdynę buvo evakuota į Kylio uostą. P. Lindenau laivų statykla čia veiklą atnaujino 1947 m., o 1952 m. nuleido į vandenį savo pirmąjį laivą. Iš pradžių įmonei vadovavo pats P. Lindenau, vėliau ilgus metus – jo sūnus Haroldas.

Prie Klaipėdos kruizinių laivų terminalo išlikę kai kurie buvusios statyklos gamybiniai pastatai, elingas.

## Atminimas

* Laivų statytojo vardu pavadintas Klaipėdos Pauliaus Lindenau mokymo centras.
* Sukurtas P. Lindenau medalis, teikiamas laivų statybos ir remonto darbuotojams (dail. Petras Baronas).

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Pajūrio švyturiai. Paulius Lindenau *youtube.com*
Sent Krojus (upė)

**Sent Krojus** arba **Šv. Kryžiaus upė** () – upė Jungtinių Amerikos Valstijų šiaurėje; Misisipės kairysis intakas. Prasideda Viskonsine, Daglaso apygardoje, Aukštutinio Sent Krojaus ežere. Aukštupyje teka į pietvakarius, toliau vidurupio – į pietvakarius ir pietus, sudaro Viskonsino ir Minesotos valstijų ribą (iš viso 210 km). Įteka į Misisipę ties Preskotu, 32 km į pietryčius nuo Sent Polio.

Didžiausi intakai: Ketlas, Sneikas (dešinieji), Namekagonas (kairysis).

Prie upės įsteigta daug saugomų teritorijų (Sent Krojaus valstijos parkas, Gubernatoriaus Noulzo valstijos parkas ir kt.). Ties Sent Kroi Folsu upė patvenkta, hidroelektrinė tiekia energiją Sent Poliui ir Mineapoliui.

Pagrindiniai miestai prie Sent Krojaus: Sent Kroi Folsas, Hadsonas, Preskotas (Viskonsinas), Stilvoteris (Minesota).

Upei Sen Krua arba Šv. Kryžiaus () pavadinimą 1688–1689 m. suteikė prancūzai pagal to paties pavadinimo fortą. Indėnai odžibviai upės aukštupį vadino *Manoominikeshiinh-ziibi* („vandeninių vištų upė“), o žemupį už santakos su Namekagonu – *Gichi-ziibi* („didžiąja upe“) arba *Okijii-ziibi* („pypkės upe“).


File:Stcroixmnwirivermap.png|Upės baseino žemėlapis
St. Croix Crossing-4.jpg|Tiltas per upę šalia Stilvoterio
St croix mississippi confluence prescott wi.jpg|Sent Krojaus ir Misisipės santaka
St. Croix River at Sand Creek Landing - Saint Croix State Park, Minnesota (47926134206).jpg|Upė Sent Krojaus valstijos parke


## Šaltiniai
Sent Krojus

**Sent Krojus** ( <  'Šv. Kryžius') gali reikšti:
* Sent Krojus – upė JAV, Misisipės intakas;
* Sent Krojus – upė JAV (Meinas) ir Kanadoje (N. Bransvikas);
* Sent Krojus – upė Kanadoje, N. Škotijoje;
* Sent Krojus – kaimas Kanadoje, N. Bransvike;
* Sent Krojus – kaimas JAV, Indianoje;
* Sent Krojaus apygarda – JAV, Viskonsine;
* Sent Krojaus sala – nedidelė sala JAV, prie Meino krantų;
* Sent Krojaus sala arba Šv. Kryžiaus sala – sala Mergelių salose;

;Taip pat
* Krua (*Croix*)
* Sent Krua (*Sainte-Croix*)
Vandens transporto priemonė

**Vandens transporto priemonė** – bet kokia transporto priemonė, skirta keliauti per vandens telkinius, pavyzdžiui, valtis, laivas, povandeninis aparatas ar povandeninis laivas.

## Skirstymas
Istoriškai vandens transporto priemonės skirstomos į dvi grupes: plaustai ir valtys arba laivai.

Pagal vandens telkinio tipą ir paskirtį:
* jūrų transporto priemonės (jūrų laivynas):
** krovininės
** keleivinės
** pagalbinės
* upių arba vidaus vandenų transporto priemonės:
** žvejybos laivas
** mažasis laivas
** pramoginis laivas
** sportinis laivas
** asmeninis laivas
** tradicinis laivas
** plūduriuojantysis laivas
** plūduriuojančioji priemonė
** burinė jachta
** keleivinis laivas
** keltas
** tarnybinis laivas

## Šaltiniai
Lietaus ežeras

**Lietaus ežeras** arba **Reinio ežeras** (, , odž. *gojiji-zaaga’igan*) – ežeras Jungtinėse Amerikos Valstijose (Minesota) ir Kanadoje (Ontarijas). Ežero ilgis 80 km (iš jų 56 km sudaro tarpvalstybinę sieną), plotis nuo 8 iki 43 km. Kranto linija labai raižyta – gausybė įlankų, pusiasalių, salų (daugiau nei 500). Krantai daugiausia miškingi.

Iš Lietaus ežero į vakarus, link Miškų ežero išteka Lietaus (Rein Riverio) upė.

Ties Rein Riverio ištaka sudaryta hidroelektrinės užtvanka. Pakrantėse plėtojama medžio apdirbimo, popieriaus ir celiuliozės pramonė. Turizmas, žūklė, medžioklė, plaukiojimas baidarėmis. Prie ežero yra keletas indėnų rezervacijų, įsteigtas Vojažerių nacionalinis parkas (JAV pusėje). Pagrindinės gyvenvietės prie Lietaus ežero – Internešinal Folsas (JAV), Fort Fransesas (Kanada).

Pirmasis europietis, pasiekęs šį ežerą (1688 m.) buvo prancūzas Žakas de Nojonas (*Jacques de Noyon*).


Rainy Lake by Sentinel-2.jpg|Ežero palydovinė nuotrauka
Rainy Lake from Tango Channel.jpg|Ežero krantai ir salos
Voyageurs rainy lake.JPG|Ežeras iš JAV pusės
Fort Lac la Pluie, Ontario, Canada; Aircraft over Rainy Lake (I0014914).jpg|Vingiuotos pakrantės ir salos Kanados pusėje


## Šaltiniai
Jazu

**Jazu** () – upė Jungtinėse Amerikos Valstijose, Misisipės valstijoje; Misisipės kairysis intakas. Prasideda ties Grinvudu susiliejus Talahačio ir Jalobušos upėms. Smarkiai vinguriuodama teka į pietus, pietvakarius. Įteka Misisipėn ties Viksbergu.

Didžiausias intakas – Big Sanflaueris (dešinysis).

Upės nuolydis labai mažas. Iki tol, kai 1886 m. buvo įrengta dambų sistema, Jazu smarkiai ištvindavo. Jazu upės baseinas nuo seno buvo svarbi medvilnės auginimo sritis, taip pat garsėjo savo bliuzo kultūra. XVIII–XIX a. pr. prancūzai Jazu žemėmis vadino plačias Misisipės žemumų sritis.

Pagrindiniai miestai prie upės – Grinvudas, Jazu Sitis.

Upės pavadinimas kilęs nuo indėnų jazų genties (tunikų pogrupis).

## Šaltiniai
Talahačis

**Talahačis** () – upė Jungtinėse Amerikos Valstijose, Misisipės valstijoje; viena iš Jazu sudarančių upių (Misisipės baseinas). Prasideda Tipos apygardoje, aukštupyje (iki santakos su Jokona ir Koldvoteriu) dar vadinamas Mažuoju Talahačiu. Teka lygumomis į pietus. Ties Grinvudu susilieja su Jalobuša ir sudaro Jazu upę (Misisipės intakas).

Netoli Sardiso Talahačis užtvenktas (1940 m.), sudarytas didelis Sardiso tvenkinys, skirtas reguliuoti potvyniams.

Upės pavadinimas kilęs iš čoktavų kalbos ir reiškia „uolų vanduo“.

## Šaltiniai
Jalobuša

**Jalobuša** () – upė Jungtinėse Amerikos Valstijose, vidurio šiaurės Misisipės valstijoje; viena iš Jazu sudarančių upių (Misisipės baseinas). Prasideda Čikaso apygardoje, į vakarus nuo Hiustono miestelio. Teka į vakarus, pietvakarius. Ties Grinvudu susilieja su Talahačiu ir sudaro Jazu upę (Misisipės intakas).

Didžiausias intakas – Skiuna (dešinysis).

Netoli Grenados Jalobuša užtvenkta (1947 m.), sudarytas didelis Grenados tvenkinys, skirtas reguliuoti potvyniams. Pietinėje tvenkinio pakrantėje įsteigtas Hiu Vaito valstijos parkas.

Upės pavadinimas kilęs iš čoktavų kalbos žodžio *yalooboshi* ir reiškia „buožgalviukas“.

## Šaltiniai
Big Blak Riveris

**Big Blak Riveris** arba **Didžioji Juodoji upė** () – upė Jungtinėse Amerikos Valstijose, vidurio Misisipės valstijoje; Misisipės upės kairysis intakas. Prasideda Vebsterio apygardoje, į šiaurės rytus nuo Juporos. Teka daugiausia į pietvakarius, aukštupio vaga sureguliuota. Įteka Misisipėn 37 km į pietvakarius nuo Viksbergo.

JAV pilietinio karo metais prie upės įvyko svarbus Big Blak Riverio tilto mūšis (1863 m. kovo 17 d.).

## Šaltiniai
Rusijos moterų futbolo čempionatas

**Rusijos moterų Superlyga** () – aukščiausias moterų Rusijos futbolo lygos divizionas. Čempionės patenka į UEFA moterų čempionų lygos turnyrą. Dėl karo Ukrainoje buvo suspenduoti Rusijos futbolo klubai nuo dalyvavimo prestižiniuose turnyruose.

## Istorija

Pirmoji moterų futbolo lyga buvo įkurta 1992 m. 1992 m. sezone įvyko lygos debiutinis sezonas ir pirmosiomis čempionėmis tapo Maskvos „Interros“.

; Pavadinimų kaita
* 1992–1997 m. vadinosi Aukščiausioji lyga ();
* 1998–2019 m. — Aukščiausiasis divizionas ();
* Nuo 2020 m. — Superlyga ()

## Formatas

Dalyvių skaičius kito. Būta dvylikos, o vėliau – dešimt dalyvių, kurios pirmame etape sužaidžia tarpusavyje, o vėliau lyga skeliama pusiau ir stipriųjų grupėje vyksta kova dėl apdovanojimų, o silpnųjų grupėje kovojama dėl išlikimo.

2024 m. dalyvių skaičius išaugo iki trylikos.

## Dalyvaujančios ekipos

### Galutinė lentelė

## Čempionės
; Čempionių sąrašas
* 1992: Interros (Maskva) 
* 1993: CSK VVS (Samara)
* 1994: CSK VVS (Samara)
* 1995: Energija (Voronežas)
* 1996: CSK VVS (Samara)
* 1997: Energija (Voronežas)
* 1998: Energija (Voronežas)
* 1999: Riazanės VDV (Riazanė)
* 2000: Riazanės TNK (Riazanė)
* 2001: CSK VVS (Samara)
* 2002: Energija (Voronežas)
* 2003: Energija (Voronežas)
* 2004: Lada (Toljatis)
* 2005: Rossijanka (Krasnoarmeiskas)
* 2006: Rossijanka (Krasnoarmeiskas)
* 2007: Zvezda 2005 (Permė)
* 2008: Zvezda 2005 (Permė)
* 2009: Zvezda 2005 (Permė)
* 2010: Rossijanka (Chimkai)
* 2011–2012: Rossijanka (Chimkai)
* 2012–2013: Zorkij (Krasnogorskas)
* 2013: Riazanės VDV (Riazanė)
* 2014: Zvezda 2005 (Permė)
* 2015: Zvezda 2005 (Permė)
* 2016: Rossijanka (Chimkai)
* 2017: Zvezda 2005 (Permė)
* 2018: Riazanės VDV (Riazanė)
* 2019: FK CSKA
* 2020: FK CSKA
* 2021: FK Lokomotiv Moskva (Maskva)
* 2022: FK Zenit (Sankt Peterburgas)
* 2023: FK Zenit (Sankt Peterburgas)
* 2024: FK Zenit (Sankt Peterburgas)

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali Superlygos svetainė (rusų k.)
* RSSSF duomenų bazė
* Superlyga pagal Soccerway
Lenkijos demokratinė draugija

**Lenkijos demokratinė draugija** (, **TDP**) – politinė organizacija, kurią 1832 m. Paryžiuje įkūrė 1830–1831 m. sukilimo dalyviai, emigravę iš Kongresinės Lenkijos. 1834 m. jai priklausė apie 800 narių, 1848 m. – ~2100.

Pries organizacijos įkūrimo prisidėjo Adomas Gurovskis, Janas Janovskis, Tadeušas Krepovieckis ir kiti. Organizacijai įtakos turėjo to meto prancūzų utopinis socialistinis mąstymas ir ji pasisakė už piliečių teisę turėti žemės ar kitų gamybos priemonių.

## Istorija
1832 m. kovo 17 d. Paryžiuje priimtoje pirmojoje programoje (vadinamajame „Mažajame manifeste“) Lenkijos demokratinė draugija deklaravo savo ketinimus vykdyti radikalias socialines reformas.

Draugiją sudarė nuosaikūs demokratai ir utopiniai socialistai, kurių daugelis paliko organizaciją ir 1835 m. įkūrė „Lenkijos liaudį“ Didžiojoje Britanijoje. 1836 m. gruodžio 4 d. Puatjė mieste, Tadeušui Krepovieckiui pasitraukus iš organizacijos, buvo išleistas dar vienas manifestas, kuriame žadėta panaikinti baudžiavą ir išdalyti žemę valstiečiams, nors likusi jų programa tapo konservatyvesnė.

Nuo 1840 m. draugija ruošėsi padėti organizuoti sukilimą visoje Lenkijoje, tačiau šis planas žlugo, kai buvo suimta daug šalininkų. Įvyko tik 1846 m. Krokuvos sukilimas. 1853 m. draugija skilo, nes Liudvikas Mieroslavskis ir jo šalininkai bandė atkreipti Napoleono III dėmesį į Lenkijos likimą. 1862 m. Lenkijos demokratinė draugija, kuri po skilimo nebeveikė, oficialiai panaikinta. Per savo gyvavimo laikotarpį į draugiją iš viso įstojo apie 4450 narių.

## Lietuviai organizacijoje
Organizacijai priklausė kai kurie Lietuvos veikėjai, pavyzdžiui, 1830–1831 m. sukilimo dalyvis ir demokratas Jonas Goštautas.
## Išnašos
Aleksandras Vampilovas

**Aleksandras Vampilovas** (; 1937 m. rugjūčio 19 d. Čeremchove, Irkutsko sritis, Rusijos TFSR, TSRS – 1972 m. rugjūčio 17 d. Baikalo ežere) – Sovietų Sajungos dramaturgas ir prozininkas. Kai kurie jo kūriniai yra išversti į lietuvių kalbą. 

## Biografija
A. Vampilovas gimė 1937 m. rugjūčio 19 d. Čeremchove. Tėvas – Valentinas Vampilovas (1898–1938) – represuotas mokytojas, motina – Anastasija Vampilova (1906–1992) – matematikos mokytoja.

1955-1960 m. studijavo filologiją Irkutsko universitete. Taip pat dirbo žurnalistu. 1960 m. susituokė su Ikrutsko universiteto studente Liudmila Dobrachova, bet 1963 m. išsiskyrė. Tais pačiais metais susituokė antrą kartą su Olga Ivanovskaja, 1966 m. jiems gimė dukra Jelena. 

1972 m. neaiškiomis aplinkybėmis nuskendo Baikalo ežere.

## Bibliografija
* „Atsisveikinimas birželį“ (1966)
* „Vyresnysis sūnus“ (1968)
* „Ančių medžioklė“ (1970)
* „Praėjusią vasarą...“ (1972)

## Šaltiniai
FK Zenit (moterys)

**FK Zenit** arba **„Zenito“ futbolo klubas** – Rusijos futbolo klubas iš Sankt Peterburgas. 

Šis straipsnis apie moterų futbolo ekipą, rungtyniavusią aukščiausiame šalies divizione.

## Istorija
2020 m. sausio mėn. Zenito klubas pranešė apie buriamą moterų komandą. netrukus debiutavo moterų Superlygoje.

2024 m. lapkričio 16 d. įvyko lemiamos rungtynės tarp „Zenit“ ir CSKA komandų. Po 25 turų Zenit buvo surinkusios po 65 taškus, o CSKA turėjo 62. Paskutiniojo turo susitikime sprendėsi, kas taps čempionėmis. „Zenit“ klubui lemiamą įvartį pelnė Priscila Šinšilla ir komanda iškovojo čempionių titulą (1-0).

## Pasiekimai
; moterų Superlyga
*  **Čempionės (3):** 2022, 2023, 2024 m.

## Sezonai

; Pastarųjų metų sezonai

## Spalvinė gama

## Apranga
; Klubo komandos rungtyniavo tradicine apranga

## Sudėtis
Atnaujinta: 2024 m. rugsėjo 21 d. (pagal oficialią klubo svetainę)

## Garsesnės žaidėjos
*  Gabriela Grzywińska, saugė (2021–);

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė  (mot.)
* [ Facebook paskyra]
* SOCCERWAY
* SOFASCORE
* FLASHSCORE
* Globalsportsarchive
FK Lokomotiv Moskva (moterys)

**FK Lokomotiv** arba **„Lokomotiv“ futbolo klubas** – Rusijos futbolo klubas iš Maskva. 

Šis straipsnis apie moterų futbolo ekipą, rungtyniavusią aukščiausiame šalies divizione.

## Istorija
2018 m. klubas pranešė apie buriamą moterų komandą. Netrukus debiutavo moterų Superlygoje.

2024 m. lapkričio 16 d. įvyko lemiamos rungtynės tarp „Spartak“ ir Lokomotiv komandų. Po 25 turų abi ekipos buvo surinkusios po 49 taškus ir paskutiniojo turo susitikime sprendėsi, kuri komanda iškovos bronzos medalius. „Spartak“ sužaidė nulinėmis lygiosiomis (0-0), tačiau tokio rezultato užteko, kad galutinėje komandų rikiuotėje užimtų trečią vietą. „Lokomotiv“ tenkinosi ketvirta vieta.

## Pasiekimai
; moterų Superlyga
*  **Čempionės (1):** 2021 m.

## Sezonai

; Pastarųjų metų sezonai

## Spalvinė gama

## Apranga
; Klubo komandos rungtyniavo tradicine apranga

## Sudėtis
Atnaujinta: 2024 m. rugsėjo 21 d. (pagal oficialią klubo svetainę)

## Garsesnės žaidėjos
*  Jelena Čubrilo, puolėja (2024 m.)

## Išnašos

## Nuorodos
* [ Oficiali klubo svetainė] (mot.)
* Facebook paskyra
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Globalsportsarchive
Povandeninis aparatas

**Povandeninis aparatas** – nedidelis sandarus povandeninis įrenginys, naudojamas įvairiems darbams po vandeniu atlikti. Priešingai negu povandeniniai laivai, savęs negali išlaikyti ir negali savarankiškai ilgai funkcionuoti jūroje. Yra skirtingų tipų, su įgula arba be jos, valdomi žmogaus, nuotoliu (ROV) arba autonominiai.

Naudojami okeanografijoje, povandeninėje archeologijoje, vandenynų tyrinėjime, turizme, įrangos priežiūroje bei povandeninėje videografijoje.

## Šaltiniai
FK Rostov (moterys)

**FK Rostov** arba **„Rostovo“ futbolo klubas** – Rusijos futbolo klubas iš Rostovo prie Dono. 

Šis straipsnis apie moterų futbolo ekipą, rungtyniavusią aukščiausiame šalies divizione.

## Istorija
2020 m. gruodžio 22 d. oficialiame FK Rostov puslapyje paskelbta apie moterų komandos formavimą. Klubas padavė paraišką dalyvauti 2021 m. moterų Superlygoje. Pirmąja vyr. trenere paskirta Natalija Karasiova ().

2021 m. kovo 13 d. įvyko debiutinės rungtynės prieš Maskvos CASK. Rungtynės įvyko Rostove prie Dono, „Darbo“ („Trud“) stadione () ir baigėsi nulinėmis lygiosiomis.

Debiutantės 2021 m. moterų Superlygoje iškovojo vienuolika pergalių, šešerias lygiąsias ir patyrė dešimt pralaimėjimų. Tarp dešimties dalyvių liko penktoje vietoje.

2022 m. sezone „Rostovo“ merginos iškovojo ketvirtą vietą. 2023 m. sezone po pirmojo etapo pateko į silpnųjų grupę, o galutinėje komandų rikiuotėje liko septintoje vietoje.

2023 m. gruodžio 29 d. paskelbta, kad Natalija Karasiova palieka klubą. Nuo 2024 m. sausio 18 d. vyr. treneriu dirbo Igoris Gavrilinas. 2024 m. birželio mėn. pastarąjį pakeitė Jana Čub, iki tol dirbusi su jaunimo komanda.

## Pasiekimai
; moterų Superlyga
*  **Čempionės (0):** –

## Sezonai

; Pastarųjų metų sezonai

## Spalvinė gama

## Apranga
; Klubo komandos rungtyniavo tradicine apranga

## Sudėtis
Atnaujinta: 2024 m. rugsėjo 21 d. (pagal oficialią klubo svetainę)

## Vyr. treneriai
* Natalija Karasiova (2020 m. gruodžio mėn. – 2023 m. gruodžio 29 d.) 
* Igoris Gavrilinas (nuo 2024 m. sausio 18 d. – 2024 m. liepos 1 d.) 
* Jana Čub (nuo 2024 m. liepos mėn.)

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė (mot.)
* [ Facebook paskyra]
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Globalsportsarchive
Dau

**Dau** () – vienstiebis arba dvistiebis arabiškas laivas su trikampe bure, paplitęs Raudonojoje jūroje ir Indijos vandenyne. Pirmagalis status, išsikišęs, o laivagalis didesniuose dau dažnai būna išpuoštas ir su langais.

Plaukiojimas jūromis Persijos įlankos arabams nuo seno buvo vienas svarbiausių verslų. Dau naudoti tiek žvejybai, tiek prekybai pakrantėse, tiek perlų rankiojimui. Plačiai naudoti vergų prekybai.

Esama įvairių dau tipų: žvejybai ir perlų rankiojimui naudoti nedideli dau laivai vadinami badanais ir šuajais. Sambukai ir džalibūtai, pasižymintys kvadratiniais laivagaliais, taip pat yra dažna vidutinių dydžių dau rūšis. Didesniųjų dau pagrindinė burė gerokai didesnė už bizanburę. Tarp didžiųjų dau paminėtini bagala ir batilas – jie naudoti kelionėms po jūros platybes, iki kol juos pakeitė modernesni laivai. Taip pat iš didžiųjų dau laivų dažnas yra būmas.

Dau laivais plaukiojo ne tik arabai (jemeniečiai, omaniečiai, Persijos įlankos arabai), bet ir somaliai, suahiliai.


Kenia 2012 (267).JPG|Vienstiebis dau Kenijoje
طواشة4.jpg|Džalibūto tipo dau
Lone dhow with Doha skyline in background.jpg|Šuajaus tipo dau Dohoje
Qatar Dhow.jpg|Būmo tipo dau Katare
Dubai Jumeirah Creek Museum Al Sambuk fishingboat 1301200712722.jpg|Sambuko tipo dau Dubajaus muziejuje
Doni1.jpg|Donis – dau tipo laivas, naudojamas Maldyvuose


## Šaltiniai
Prielinksninis linksnis

**Prielinksninis linksnis** () – rusų ir kitų slavų kalbų linksnis, atsakantis į klausimus *apie ką? kame? ant ko? prie ko?* Kilmės atžvilgiu rusų kalbos prielinksninis linksnis atsiradęs iš indoeuropietiškojo vietininko ir išsaugo jo reikšmę su prielinksniais *в* (v) 'į', *на* (na) 'ant', *при* (pri) 'prie'. Senojoje rusų kalboje šis linksnis galėjo būti vartojamas be prielinksnių: *Киевѣ* 'Kijeve', o tai rodo jo kilmę iš vietininko; prielinksnis *об* (ob) 'apie' pradžioje reiškė 'aplinkui'.

Kaip viena prielinksninio linksnio atmainų kartais išskiriamas ypatingas vietininko linksnis *в лесу́* 'miške' – *о ле́се* 'apie mišką', *в снегу́* 'sniege' – *о сне́ге* 'apie sniegą', *в раю́* 'rojuje' – *о ра́е* 'apie rojų' kilęs iš rusų kalbos IV linksniuotės vietininko (čia *-у* (-u) yra -ъ < *-ŭ kamieno žodžių vietininko galūnė).

## Išnašos
Mažieji Šileliai

**Mažieji Šileliai** (, nuo 1938 m. *Kleinschollen*; nuo 1946 m. ***Kalačejevas***, ) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Ragainės, nuo 1922 m. – Tilžės-Ragainės apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, 14 km į šiaurės vakarus nuo Lazdynų ir 17 km į pietryčius nuo Ragainės.

## Istorija

Atsirado XVIII a. viduryje. Anksčiau vadinti dar ir **Varliais** (*Warlen*), **Varlučiais**, **Mažaisiais Šileliškiais** (*Klein Schillehlischken*). 1785 m. buvo Įsruties apskrities Leskaminio domenų valsčiaus šatulinių valstiečių kaimas su 8 ugniakurais (gyvenamaisiais namais), 1823 m. – šatulinių kulmiškių kaimas su 56 gyventojais. Tikintieji iki 1902 m. priklausė Būdviečių, vėliau – Vėdaraitiškių evangelikų liuteronų parapijai. 1818 m. po administracinių reformų kaimas priskirtas Ragainės apskričiai, 1874 m. pateko į apskrityje suformuotą Kakšių valsčių, 1909–1945 m. buvo Vėdaraitiškių valsčiaus sudėtyje. 1905 m. Mažuosiuose Šileliuose buvo 23 sodybos, gyveno 141 žmogus, iš jų 71 lietuvis (50,4 %); kaimas valdė 200 ha žemės. 

Mažuosiuose Šileliuose 1903 m. gimė lietuvių kultūros veikėjas, vertėjas Ernstas Emilis Kraštinaitis. Jo atsiminimais, XX a. pradžioje kaime gyveno 24 šeimos, daugiausia ūkininkai; ūkiai buvę nedideli, apie 20–25 ha (mažiausias 0,5 ha dydžio). Tie, kurie laikydavo daugiau gyvulių, pašarui paruošti nuomodavo dar ir pievas Nemuno lankose ar valstybiniuose miškuose. Kaime stovėjo vėjo malūnas, link Šešupės tekėjo bevardis upelis. Po Antrojo pasaulinio karo, vietiniams gyventojams pasitraukus į Vokietijos gilumą, kaimas ištuštėjo, vėliau sovietmečiu galutinai sunaikintas.

## Gyventojai

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Eniskilenas

**Eniskilenas** (; ) – miestas Šiaurės Airijos vakaruose, Fermanos grafystėje. Miestas įsikūręs Erno ežero saloje. Išlikusi XV a. Eniskileno pilis, yra katedra, kelios bažnyčios, rotušė, teatras.

## Istorija

Minimas nuo XV a., kai čia pastatyta Eniskileno pilis, priklausiusi Magvairams. 1607 m. ją užėmė anglai. 1643 m. įkurta karališkoji mokykla. 2013 m. mieste vyko G8 viršūnių susitikimas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Miesto svetainė
N42 Jotvingis

**N42 „Jotvingis“** – karo laivas, „Vidar“ klasės minų traleris, priklausantis Lietuvos karinėms jūrų pajėgoms, kurios jį naudoja kaip Priešmininių laivų diviziono vadovavimo ir aprūpinimo laivą. Laivas vykdo valstybinės sienos ir išskirtinės ekonominės zonos kontrolę Baltijos jūroje, paieškos ir gelbėjimo operacijas. Taip pat atlieka flotilės aprūpinimą jūroje, minų paieškos ir išminavimo operacijas. Iš „Jotvingio“, kaip laivo–vadavietės, vadovaujama kariniams mokymams ir operacijoms jūroje. Dalyvauja NATO jūrinių pajėgų Nuolatinės parengties priešmininių laivų grupės veikloje.

N42 „Jotvingis“ yra 64,8 m ilgio, 12 m pločio, 4,6 m grimzlės, 1 750 t vandentalpos. Laive pastatyti du WICHMANN dyzeliniai varikliai po 2 100 AJ galios, išvystantys maksimalų greitį iki 15 mazgų. Įgulą sudaro 50 karių, prie kurių gali prisijungti iki 20 štabo karių. Ginkluotas dviem BOFORS tipo 40 mm pabūklais ir kulkosvaidžiais MG3, radioelektroninėmis kovos priemonėmis. Laivo įgula ginkluota pistoletais „Glock“ ir automatiniais šautuvais G36.

N42 „Jotvingis“ – tai buvęs Norvegijos karališkojo laivyno minų traleris „Vidar“, 1977 m. suprojektuotas ir pastatytas Bergeno „Mjellem and Karlsen“ laivų statykloje. Pavadintas Odino sūnaus Vidaro vardu (iš skandinavų mitologijos). Vykdė minavimo užduotis. 2000 m. po kapitalinio remonto buvo pritaikytas aprūpinimo ir štabo laivo funkcijoms atlikti. Dalyvavo keliose nacionalinėse ir tarptautinėse misijose. Ryškiausi momentai laivo tarnybos istorijoje – 2004 ir 2005 m., kai „Vidar“ buvo NATO 1-osios priešmininės kovos grupės (MCMFORNORTH) flagmanas.

2006 m. norvegų minų traleris perduotas Lietuvai ir jam suteiktas baltų genties jotvingių vardas.


Jotvingis.jpg|„Jotvingis“ 2014 m.
N42 Jotvingis NOCO2014 03.JPG|Pratybų metu Turku (Suomija)
SNMCMG1.jpg|Su NATO priešmininių laivų grupe
N42JotvingisKlaipeda20140714.JPG|Klaipėdos uoste


## Šaltiniai
Naujieji Krauleidžiai

**Naujieji Krauleidžiai**, anksčiau **Narkėnai**, arba **Juodkojai** (, 1936–1938 m. *Neu Krauleidschen*, nuo 1938 m. *Sammelhofen*) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Ragainės, nuo 1922 m. – Tilžės-Ragainės apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, 15 km į šiaurės vakarus nuo Lazdynų ir 17 km į pietryčius nuo Ragainės.

## Istorija

Vietovardis kilęs iš pavardės *Krauleidys*, *Krauleidis* (*krauleidys*, *krauleidis* – „kraujaleidys“, „šundaktaris“).

Įkurti 1823 m. valstybinio miško žemėse. 1846 m. buvo paveldimosios nuomos teise valdomas kaimas su 35 sodybomis ir 190 gyventojų. 1874 m. pateko į Ragainės apskrityje suformuotą Jukšteino valsčių, 1909–1945 m. buvo Vėdaraitiškių valsčiaus sudėtyje. Tikintieji iki 1902 m. priklausė Būdviečių, vėliau – Vėdaraitiškių evangelikų liuteronų parapijai. 1905 m. Naujuosiuose Krauleidžiuose buvo 43 sodybos, gyveno 237 žmonės, iš jų 90 lietuvių (38,0 %); kaimas valdė 181 ha žemės. 

Antrojo pasaulinio karo pabaigoje vietiniams gyventojams pasitraukus į Vokietijos gilumą, ištuštėjo; po karo ar vėliau sovietmečiu išnyko.

## Gyventojai

## Šaltiniai
FK Krylja Sovetov (moterys)

**FK Krylja Sovetov** arba **„Krylja Sovetov“ futbolo klubas** – Rusijos futbolo klubas iš Samaros. 

Šis straipsnis apie moterų futbolo ekipą, rungtyniavusią aukščiausiame šalies divizione.

## Istorija
2019 m. lapkričio mėn. „Krylja Sovetov“ klubas pranešė apie buriamą moterų komandą. 2021 m. sezone žaidė Pirmoje lygoje ir iškovojo trečią vietą.

2023 m. sezone debiutavo moterų Superlygoje ir liko dvyliktoje vietoje.

## Pasiekimai
; moterų Superlyga
*  **Čempionės (0):** –

## Sezonai

; Pastarųjų metų sezonai

## Spalvinė gama

## Apranga
; Klubo komandos rungtyniavo tradicine apranga

## Sudėtis
Atnaujinta: 2024 m. rugsėjo 21 d. (pagal oficialią klubo svetainę)

## Išnašos

## Nuorodos
* [ Oficiali klubo svetainė] (mot.)
* [ Facebook paskyra]
* SOCCERWAY
* SOFASCORE
* FLASHSCORE
* Globalsportsarchive
Sekstantas (prietaisas)

**Sekstantas** ( – šeštadalis) – prietaisas kampams matuoti. Sudarytas iš kampo matavimo liniuotės (limbo), nejudančio veidrodžio, judančio veidrodžio, monoklio bei pagrindo, prie kurio tvirtinamos detalės. Matavimo principas pagrįstas šviesulio centro (žvaigždės) arba šviesulio krašto (saulė, mėnulis) suvedimu į vieną liniją su horizontu, pasukant judantį veidrodį.

Navigacinį sekstantą XVIII a. pirmoje pusėje išrado John Hadley (Didžioji Britanija) ir Thom Godfrey (Jungtinės Amerikos Valstijos) nepriklausomai vienas nuo kito. Sekstantas palaipsniui išstūmė iki tol navigacijoje naudotą astroliabiją.

## Šaltiniai
Albanijos administracinis suskirstymas

**Albanijos administracinis suskirstymas** – Albanijos suskirstymas į administracinius-teritorinius vienetus. Valstybė yra suskirstyta į 12 apskričių (), 61 apygardą (), 373 komunas ir 2972 kaimus.

## Istorija

Nuo 1912 m., kai Albanija paskelbė nepriklausomybę, jos suskirstymas keitėsi 21 kartą. Iki 2000 m. šalis buvo suskirstyta į 36 apygardas (). Kelios apygardos sudarė apskritį, sostinė Tirana turėjo specialų statusą. 2014 m. sudarytos dabartinės apygardos.

## Suskirstymas

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Albania: Administrative Division (Citypopulation.de)
* Counties of Albania (Statoids.com)
1242 – vartai į Vakarus

**1242 – vartai į Vakarus** (, ) – 2025 m. istorinis veiksmo filmas, kurį režisavo Péter Soós. Scenaristai – Aron Horvath ir Joan Lane. Tai Jungtinės Karalystės, Mongolijos ir Vengrijos bendros gamybos filmas.

Vengrijos kino teatruose išleistas 2025 m. spalio 2 d.

## Siužetas
Kai 1242 m. didžioji mongolų armija įsiveržia į Europą, ji nesitiki, kad ją sustabdys Vengrijos pilis ir jos kunigas Eusebijus.

## Vaidmenys

: *Aktorius – veikėjas*

* Jeremy Neumark Jones – *Eusebijus*
* Neil Stuke – *Simonas*
* Bold Choimbol – *Batuchanas*
* Genevieve Chenneour – *Ulanas*
* Michael Ironside – *Mihalas / naratorius*
* Eric Roberts – *Akosas*
* David Schofield – *Sikardijus*
* Ray Stevenson – *Cezaranas*

## Filmo gamyba
2022 m. gegužę į aktorių gretas buvo įtrauktas Kevin Spacey, bet vėliau jį pakeitė Ray Stevenson dėl jam pateiktų kaltinimų seksualiniu priekabiavimu. 2023 m. gegužę Stevenson mirė filmavimo metu, todėl tai jo paskutinis pasirodymas kine.

## Nuorodos
* 
* 
## Išnašos
Kurilų sąsiauriai

**Kurilų sąsiauriai** () – 26 sąsiauriai Rusijos rytuose, skiriantys skirtingas Kurilų salas ir jungiantys Ramųjį vandenyną su Ochotsko jūra. Tai nusėdusios užlietos įlomės, esančios tarp Kurilų ugnikalnių kūgių. Ilgis nedidelis, o plotis – nuo 1,8 km (Antrasis Kurilų sąsiauris) iki 55 km (Kruzenšterno sąsiauris). Būdingas apie 500 m gylis. Vyrauja smarkios potvynių srovės, kurių greitis siekia 2–12 km/h.

Išskiriami šie sąsiauriai:
;Didžiojoje Kurilų grandinėje

* Pirmasis Kurilų sąsiauris
* Antrasis Kurilų sąsiauris
* Levašovo sąsiauris
* Alaido sąsiauris
* Lužino (Trečiasis Kurilų) sąsiauris
* Ketvirtasis Kurilų sąsiauris
* Jevreinovo sąsiauris
* Krenycino sąsiauris
* Severgino sąsiauris
* Kruzenšterno sąsiauris
* Golovino sąsiauris
* Vilties sąsiauris
* Vidurinio sąsiauris
* Rikordo sąsiauris
* Dianos sąsiauris
* Busolio sąsiauris
* Snou sąsiauris
* Urupo sąsiauris
* Frizo sąsiauris
* Jekaterinos sąsiauris
* Kunaširo sąsiauris
* Išdavystės sąsiauris

;Tarp didžiosios ir mažosios grandinių
* Pietų Kurilų sąsiauris
;Mažojoje Kurilų grandinėje
* Šlanbergo sąsiauris
* Polonskio sąsiauris
* Vojeikovo sąsiauris
* Tanfiljevo sąsiauris
* Sovietų sąsiauris

## Šaltiniai
Kurilų srovė

**Kurilų srovė** arba **Ojašijo srovė** – šaltoji srovė Ramiojo vandenyno šiaurės vakaruose, prie Kurilų salų ir Hokaido salos rytinių krantų. Teka į pietvakarius. Ilgis apie 1500 km, greitis – 15–25 cm/s. Paviršiaus vandens temperatūra vasarą 8–13 °C, žiemą 0–2 °C. Druskingumas 33,7–34,0 ‰.

Maždaug ties 40° šiaurės platumos, netoli Honšiū salos krantų, Kurilų srovė susiduria su šiltąja Kurošijo srove. Srovių konvergencijos zonoje susidaro iki kelių šimtų kilometrų skersmens sūkuriai; kartais jie atsiskiria nuo pagrindinės srovės ir egzistuoja kelis mėnesius. Panirusi, Kurilų srovė duoda pradžią Šiaurės Ramiojo vandenyno srovei.

## Šaltiniai
Vidagas

**Vidagas** () – miestelis šiaurės Portugalijoje, Vila Realo apskrityje, Šaveso savivaldybėje, 15 km į pietvakarius nuo Šaveso, prie Ribeira da Oro upelio. Netoliese praeina Vila Realo–Leono greitkelis. Yra Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčia, kelios koplyčios, Vidago rūmai-viešbutis (1910 m.). Trykšta mineralinės versmės, pilstomas vanduo.

## Istorija

Vidagas kūrėsi apie čia trykštančias mineralines versmes. XIX a. pab. – XX a. pr. gyvenvietė vystėsi kaip mineralinių versmių kurortas, vanduo garsėjo gydomosiomis savybėmis. 1910 m. pastatyti prabangūs rūmai-viešbutis su golfo, teniso aikštynais, čiuožykla, šokių salėmis. 1925 m. Vidagui suteiktas miestelio statusas. Vėliau Vidago reikšmė sumažėjo, daug pastatų apleista.


Santuário do Alto do Côto - Vidago - Portugal (30271053911).jpg|Alto do Koto šventvietė
Hotel Parque Vidago 2.jpg|Apleistas *Parque Vidago* viešbutis
Igreja Paroquial de Vidago - Portugal (3842536728).jpg|Vidago bažnyčia
Vidago Palace Hotel - Portugal (29536366680).jpg|Vidago viešbutis-rūmai
Termas de Vidago - Portugal (26706611164).jpg|Vidago vandens šaltiniai


## Šaltiniai
Armėnijos administracinis suskirstymas

**Armėnijos administracinis suskirstymas** – Armėnijos suskirstymas į administracinius-teritorinius vienetus. Pagrindiniai vienetai yra 10 sričių (vns. marz), srities teises turi ir sostinė Jerevanas. Apskričių gubernatorius skiria Armėnijos vyriausybė. Žemesni vienetai yra savivaldybės (vns. hamaynk), apimančios vieną ar keletą gyvenviečių (vns. bnakavayr). Gyvenvietės skirstomos į miestus (vns. kaghak) arba kaimus (vns. gyugh). Sostinė suskirstyta į 12 apygardų (vns. t'aghayin hamaynk).

## Suskirstymas

## Istorija

Sovietmečiu Armėnijos TSR buvo suskirstyta į 37 rajonus. 1995 m. ji reformuota į 10 sričių ir sostinę.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Armenia: Administrative Division (Citypopulation.de)
Ožiai (Chvorostianka)

**Ožiai** (, nuo 1936 m. *Aschen*; ***Chvorostianka***, ) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Ragainės, nuo 1922 m. – Tilžės-Ragainės apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, 15 km į šiaurės vakarus nuo Lazdynų ir 16 km į pietryčius nuo Ragainės, kairiajame Šešupės krante.

## Istorija

Vietovardis kilęs iš pavardės *Ožys*. Anksčiau vadinti dar ir **Kalviškiais** (*Kallwischken*).

1785 m. buvo Ragainės Sendvario domenų valsčiaus karališkasis valstiečių kaimas su 7 ugniakurais (gyvenamaisiais pastatais), 1821 m. – Leskaminio valsčiaus valstiečių kaimas su 54 gyventojais, 1846 m. – 11 sodybų kaimas su 65 gyventojais. Tikintieji iki 1902 m. priklausė Būdviečių, vėliau – Vėdaraitiškių evangelikų liuteronų parapijai. 1818 m. po administracinių reformų kaimas priskirtas Ragainės apskričiai, 1874 m. pateko į apskrityje suformuotą Galbrasčių valsčių, 1909–1945 m. buvo Vėdaraitiškių valsčiaus sudėtyje. 1905 m. Ožiuose buvo 17 sodybų, gyveno 86 žmonės, iš jų 53 lietuviai (61,6 %); kaimas valdė 338 ha žemės. 

XX a. pradžioje kaime buvo vėjo malūnas, paupyje – kapinaitės. Upės slėniu driekėsi kelių didelių sodybų kaimo branduolys, į pietus nuo jo augo Plikšilio (*Plickschillis*) miškas, už kurio, virš slėnio, stovėjo dar keletas kaimo viensėdžių. Po Antrojo pasaulinio karo ar vėliau sovietmečiu kaimas išnyko.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Sališų jūra

**Sališų jūra** () – kraštinė Ramiojo vandenyno jūra, įsiterpusi tarp Britų Kolumbijos pietvakarių (Kanada) ir Vašingtono valstijos šiaurės vakarų (JAV). Apima Džordžijos sąsiaurį, Pjudžet Saundo įlanką ir Chuano de Fukos sąsiaurį. Plotas – 18 000 km².

Pirmą kartą terminas „Sališų jūra“ buvo pavartotas 1988 m. JAV biologijos ir geografijos profesoriaus Berto Veberio. Vėliau šis pavadinimas tapo oficialiai vartojamas Kanadoje ir JAV, tačiau pagal 2023 m. duomenis, šis terminas vis dar nėra oficialiai vartojamas kitose valstybėse. Be to, terminas nėra paminėtas ir Tarptautinės hidrografijos organizacijos leidiniuose.

## Šaltiniai
Cloaca Maxima

**Cloaca Maxima** () – buvo viena iš seniausių pasaulyje nuotekų sistemų. Jos pavadinimas susijęs su romėnų deivės Kloacinos vardu. Pastatytas Romos karalystės arba ankstyvosios Romos Respublikos laikais siekiant nusausinti vietines pelkes ir pašalinti atliekas iš miesto. 

Cloaca Maxima galėjo gabenti vieną milijoną svarų atliekų, vandens ir nepageidaujamų prekių, kurios būdavo išmetamos į gatves, pelkes ir upes netoli Romos. Juos visus kanalizacija nunešdavo į Tibro upę. Jis naudojo latakus lietaus vandeniui, šiukšlėms ir išsiliejusioms medžiagoms surinkti, o vamzdžiais pratekėdavo iki dešimties kubinių metrų vandens per sekundę.

Nuotekos tekėdavo į šalia Romos tekančią Tibro upę. Kanalizacija prasidėjo Augusto forume ir baigėsi ties Ponte Roto ir Ponte Palatino tiltais. Iš pradžių tai buvo atviras kanalas, tačiau laikui bėgant jis tapo daug didesne kanalizacijos sistema. Romėnų karvedys Markas Vipsanijus Agripa atnaujino ir rekonstravo didžiąją dalį kanalizacijos. Tai nebuvo vienintelė kanalizacijos plėtra. Iki I m. e. a. visi vienuolika Romos akvedukų buvo prijungti prie šios kanalizacijos. Žlugus Romos imperijai kanalizacija vis dar buvo naudojama. 

XIX amžiuje Cloaca Maxima tapo turistų traukos objektu. Kai kurios kanalizacijos dalys naudojamos ir šiandien. Nors ir naudojama ši nuotekų sistema buvo labai vertinama kaip šventas romėnų kultūros ir romėnų inžinerijos simbolis.

Cloaca Maxima pradžia buvo ties Augusto forumu, o toliau buvo nutiesta natūralia vaga per senovės Romos rajonus tarp Kvirinalio, Viminalio ir Eskvilino kalvų. Nuotekynas tęsėsi pro Romos Forumą ir baigėsi ties Velabruos žemuma. Vienos iš vamzdyno nuotekų angų buvo ties Ponte Roto ir Ponte Palatino tiltais, kurios yra išlikusios ir iki šių dienų. Šiais laikais šiose vietose gyvena daug benamių. 

## Šaltiniai
Senieji Krauleidžiai

**Senieji Krauleidžiai**, **Krauleidžiai** (, 1936–1938 m. *Alt Krauleidschen*, nuo 1938 m. *Hohenflur*) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Ragainės, nuo 1922 m. – Tilžės-Ragainės apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, 14 km į šiaurės vakarus nuo Lazdynų ir 18 km į pietryčius nuo Ragainės, kairiajame Šešupės krante.

## Istorija

Vietovardis kilęs iš pavardės *Krauleidys*, *Krauleidis* (*krauleidys*, *krauleidis* – „kraujaleidys“, „šundaktaris“).

1785 m. buvo Ragainės Sendvario domenų valsčiaus karališkasis valstiečių kaimas su 8 ugniakurais (gyvenamaisiais pastatais), 1822 m. – valstiečių kaimas su 63 gyventojais, 1846 m. – 12 sodybų kaimas su 110 gyventojų. 1785 m. minima kaimo priklausomybė Ragainės, XIX a. – Viešvilės, nuo 1902 m. – Vėdaraitiškių evangelikų liuteronų parapijai. 1874 m. pateko į Ragainės apskrityje suformuotą Galbrasčių valsčių, 1909–1945 m. buvo Vėdaraitiškių valsčiaus sudėtyje. 1905 m. Senuosiuose Krauleidžiuose buvo 15 sodybų, gyveno 96 žmonės, iš jų 58 lietuviai (60,4 %); kaimas valdė 284 ha žemės. 

Antrojo pasaulinio karo pabaigoje vietiniams gyventojams pasitraukus į Vokietijos gilumą, ištuštėjo. Po karo dalis kaimo prijungta prie Chvorostiankos () gyvenvietės (buvę Ožiai). Sovietmečiu kaimas nugyventas, 1994 m. buvo tik trijų sodybų liekanų.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vašingtono sutartis (1871)

**Vašingtono sutartis** () – Didžiosios Britanijos ir Jungtinių Amerikos Valstijų diplomatinė sutartis, reglamentavusi JAV ir Kanados dominijos santykius. Pasirašyta 1871 m. gegužės 8 d. Vašingtone. Sutarties taikiniu tapo keletas dvišalių ekonominių ginčų ir karinių konfliktų, kilusių dėl Jungtinių Valstijų pilietinio karo. Buvo sprendžiami kompensacijos klausimai dėl konfederacijos kaperių veiksmų, taip pat ginčytinų San Chuano salų prie vakarinės Šiaurės Amerikos pakrantės, žvejybos teisių Kanados teritoriniuose vandenyse problemos. Vašingtono sutartis tapo precedentu, kurio pagrindu vėliau vystėsi tarptautinės politikos principai, paveikę kitų valstybių interesus.

Išspręsti klausimai:
* San Chuano tarp Vankuverio salos ir Vašingtono teritorijos klausimą pavesta spręsti tarpininkaujant Vokietijos imperatoriui. Sala 1872 m. pripažinta JAV.
* Sutarta dėl JAV laivų laisvo plaukiojimo Šv. Lauryno upe ir Kanados – Mičigano ežeru, Jukono upe.
* Patvirtintas Ženevos tarptautinio arbitražo 1871 m. sprendimas dėl kompensacijos JAV už nuostolius, patirtus dėl Didžiojoje Britanijoje pastatytų Pietų konfederacijos karo laivų veiksmų. „Alabamos“ konfliktas Didžiajai Britanijai kainavo 15,5 mln. USD. 
* JAV įsipareigojus nutraukti jos teritorijoje rengiamas fenijų organizacijos (Airijos nepriklausomybės judėjimo) karines atakas prieš Kanadą, visiškai atsisakyta klausimo dėl kompensacijų už fenijų antpuolių padarytą žalą Kanadai, kaip ir „Alabamos“ padarytos žalos atlyginimą JAV.

## Išnašos
Jakima (upė)

**Jakima** () – upė Jungtinėse Amerikos Valstijose, vidurio-pietinėje Vašingtono valstijos dalyje; Kolambijos dešinysis intakas. Prasideda Kaskadiniuose kalnuose, netoli Snokvolmio perėjos, Kečeleso tvenkinyje. Teka kalnų slėniu į pietryčius. Įteka į Kolambiją ties Ričlandu.

Didžiausi intakai: Tinavėjus (dešinysis), Načesas (kairysis).

Jakimos baseine sudaryta daug saugomų teritorijų. Sudaro kanjonus. Populiarus vandens turizmas. Pagrindiniai miestai prie upės: Elensbergas, Jakima, Benton Sitis, Ričlandas.

Upė pavadinta pagal indėnus jakimus. Liuiso ir Klarko ekspedicija mini, kad sahaptinai upę vadinę *Tâpe têtt*.

## Šaltiniai
Pond Orėjus

**Pond Orėjus** arba **Pand Orėjus** () – upė Jungtinėse Amerikos Valstijose (šiaurės Aidahe ir šiaurės rytų Vašingtone) bei Kanadoje (pietų Britų Kolumbijoje); Kolambijos kairysis intakas. Upės ištaka – Klark Forko upė, prasidedanti Montanoje, netoli Bjuto. Pond Orėjaus pavadinimą įgyja už Pond Orėjaus ežero šiaurės Aidahe. Teka į vakarus, už Niuporto – į šiaurės vakarus, šiaurę. Pačiame žemupyje patenka į Kanados teritoriją, pasuka į vakarus ir įteka į Kolambiją ties Vaneta (šalia JAV–Kanados sienos).

Didžiausi intakai: Pristas, Salmas (dešinieji).

Teka kalnų slėniais. Vaga keliose vietose patvenkta (Vanetos, Seven Mailso, Bandario, Boks Kanjono, Albeni Folso užtvankos). Upės baseine daug saugomų teritorijų, yra indėnų kalispelų rezervacija. Pagrindiniai miestai prie upės – Sendpointas, Niuportas.

Upės pavadinimas kilęs iš prancūziško kalispelų pavadinimo *Pend d’Oreille* („auskarai“).

## Šaltiniai
Danielius Jarašius

**Danielius Jarašius** (g. 2006 m. liepos 12 d.) – Lietuvos futbolininkas, saugas.

## Karjera
Atstovavo Šiaulių sporto gimnazijos ir Šiaulių futbolo akademijos jaunių ekipoms. Nuo 2014 m. atstovavo akademijai Elitinės jaunių lygos turnyruose.

### FA Šiauliai
Nuo 2022 m. kviestas į FA Šiauliai B komandą. 2022 m. gegužės 21 d. debiutavo Pirmos lygos rungtynėse prieš BFA Vilnius.

2024 m. birželio 18 d. debiutavo A lygos rungtynėse prieš Alytaus „Dainavą“. Jaunasis futbolininkas rungtynes pradėjo ant atsarginių suolelio, tačiau Deividas Šešplaukis gavo traumą ir po priverstinio keitimo į aikštę buvo mestas Jarašius. Susitikimas baigėsi lygiosiomis 2-2.

2024 m. rugsėjo 21 d. A lygos rungtynėse prieš FK Transinvest 45 min. gavo geltoną kortelę, o 76 min. prieš save išvydo dar vieną geltoną, virtusią raudona. Futbolininkas buvo pašalintas iš aikštės, o šiauliečiai patyrė pralaimėjimą rezultatu 0-2.

2024 m. sezone A lygos rungtynėse sužaidė 12 rungtynių, 5 iš jų pradėjo startinėje komandos sudėtyje bei sužaidė 18 rungtynių Pirmoje lygoj. 2024 m. gruodžio 31 d. tapo žinoma, kad futbolininkas ir toliau atstovaus „Šiaulių“ klubui.

## Statistika
; A lygos statistika

Spalvų reikšmės: 
: rungtyniavo A lygoje;
: Pirmoje lygoje;

## Išnašos

## Nuorodos
* toplyga.lt svetainė
* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* lietuvosfutbolas.lt
* Globalsportsarchive
Chuano de Fukos sąsiauris

**Chuano de Fukos sąsiauris** () – Ramiojo vandenyno sąsiauris, įsiterpęs tarp Šiaurės Amerikos žemyno (Olimpo pusiasalis, Vašingtono valstija) ir Vankuverio salos pietinės dalies (Britų Kolumbija). Sąsiauriu eina Jungtinių Amerikos Valstijų ir Kanados valstybinė siena. Sąsiaurio ilgis nuo Flaterio kyšulio (ties išėjimu į vandenyną) iki Vidbio salos, nuo kurios Chuano de Fukos sąsiauris šakojasi į Haro sąsiaurį ir Pjudžet Saundo įlanką, siekia 130–160 km, plotis – 18–27 km. Sąsiaurio centrinės dalies gylis mąžta nuo 275 m ties išėjimu į atvirą vandenyną iki 90 m rytuose. Chuano de Fukos, Haro sąsiaurių ir Pjudžet Saundo įlankos sistema dar vadinama Sališo jūra.

Būdinga sudėtinga potvynių srovių sistema – į sąsiaurį iš vandenyno plūsta šiaurės krypties potvynio bangos, kurios susiduria su į vakarus srūvančiomis atoslūgio bangomis. Būdingos stiprios priekrančių potvynių–atoslūgių srovės. Be to, vyrauja stiprūs vakarų, pietvakarių vėjai.

Pagrindiniai miestai prie sąsiaurio: Viktorija (Kanada), Port Andželesas (JAV). Svarbi laivybinė arterija (praplaukia laivai į Sietlą ir Vankuverį).

Sąsiauris pavadintas Ispanijos laivyne plaukiojusio graikų kapitono Chuano de Fukos (Joanio Foko) garbei – jis 1592 m. atrado Aniano sąsiaurį, siejamą su šia vieta. Tokį pavadinimą 1787 m. suteikė britų kapitonas Čarlzas Barklis.

## Šaltiniai