open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Chaimas Malcinskis

**Chaimas Malcinskis** (1910 m. rugpjūčio 7 d. Panevėžyje, Rusijos imperija – 1986 m. vasario 8 d. Tel Avive, Izraelis) – poetas, prozininkas, dramaturgas.

## Biografija

Gimė 1910 m. rugpjūčio 7 d. Panevėžyje. 1927-1929 m. mokėsi Vitebsko pedagoginiame technikume, vėliau mokėsi Kijeve. 1932-1933 m. Minske dirbo laikraštyje *Jaunasis Leninietis*, 1935-1937 m. *Spalis*. Nuo 1939 m. dirbo Pinske. Dalyvavo II pasauliniame kare, kovėsi Stalingrado mūšyje, įvairiuose mūšiuose Baltarusijoje, Lenkijoje, prie Berlyno buvo sunkiai sužeistas. 1946-1947 m. dirbo valstybinėje Baltarusijos TSR leidykloje. 1947-1951 m. gyveno Birobidžane, dirbo redaktoriumi. 1951 m. uždarytas į gulagą, 1956 m. paleistas. 1956-1960 m. gyveno Namangane, nuo 1960 m. Minske. 1975 m. išvyko gyventi į Izraelį. 1934-1974 m. priklausė TSRS rašytojų sąjungai. Savo kūrinius rašydavo jidiš kalba. Apdovanotas Raudonosios Žvaigždės ordinu. Mirė 1986 m. vasario 8 d. Tel Avive.

## Darbai

* *Як жыццё, дарагое* (Kijevas, 1931)
* *Бадзёрым крокам* (1936)
* *Без ценю* (1936)
* *Гады, гады мае* (Маskva, 1973)
* *На вышцы* (1934)
* *Наш фарпост* (1935)
* *Каля саду* (1936)
* *Дзеці* (1933)
* *Наш хор* (1933), 
* *Юны ленінец* (1934)
* *Брацікам і сястрычкам* (1939, 1962)
* *Поплеч з сынам усталі* (1963)
* *Родны дом* (1965)
* *На сонечным баку* (1967)
* *Мой добры голуб* (1970)
* *Ёлка пад акном* (1967)
* *Аднаактовыя п'есы* (1964)
* *Навагодняя ёлка* (1939, 1948)
* *Вясёлыя вароты* (1972)
* *Кола дружбы* (1973)

## Literatūra
* Хаім Ізраілевіч Мальцінскі // Беларускія пісьменнікі: Біябібліяграфічны слоўнік. У 6 т. / пад рэд. А. І. Мальдзіса. Мн.: БелЭн, 1992—1995.
Zietelos rajonas

**Zietelos rajonas** (, ) – rajonas Baltarusijoje, Gardino srityje. Administracinis centras – Zietela.

## Geografija

Didžioji rajono dalis yra Nemuno žemumoje, rytuose paviršius kyla į Naugarduko aukštumą. Būdingas aukštis 140–200 m, aukščiausia vieta siekia 283 m (į šiaurės rytus nuo Zietelos).

Svarbiausia upė – Nemunas. Teka jo intakai Ščiara, Molčiadė, Zietela, Padjavarka. Miškai užima 42 % rajono ploto (daugiausia pušynai).

## Gyventojai

Tautinė sudėtis:
* baltarusiai – 84,77 %,
* lenkai – 9,28 %,
* rusai – 4,25 %,
* kiti – 1,7 %.

Gimtoji kalba:
* baltarusių kalba – 87,25 %,
* rusų kalba – 10,28 %.

## Gyvenvietės

Vienintelis miestas – Zietela, miesto tipo gyvenvietės – Kazlouščyna ir Navajelnia. Didžiausios gyvenvietės: Zietela (8,2 tūkst. gyv.), Navaelnia (3,3), Kazlouščina (2,4).

## Galerija

Касьцёл Божага Цела ў в. Дварэц Дзятлаўскага раёну, foto 2 by futureal.jpg|Kristaus Kūno bažnyčia Dvarece
Будаўніцтва новага храма.jpg|Zietela
Navajelnia. Наваельня (6.08.2010).jpg|Navaelnios geležinkelio stotis


## Šaltiniai
Lamermjūro kalvos

**Lamermjūro kalvos** (; ) – kalvos pietų Škotijoje, sudarančios gamtinę ribą tarp Lodiano ir Borderso.

Valterio Skoto istorinio romano „The Bride of Lammermoor“ ('Nuotaka iš Lamermjūro') ir Gaetano Donicečio operos „Liučija di Lamermur“ veiksmas vyksta šiame regione.

Lamermjūro kalvos užima dabartinių Rytų Lodiano ir Borderso sričių teritorijas, driekiasi nuo *Gala Water* upės iki *St. Abb’s Head* kyšulio. Žemės tradiciškai naudojamos kaip avių ganyklos.

Kalvos nėra labai aukštos, aukščiausi taškai yra *Meikle Says Law* (535 m) ir *Lammer Law* (528 m), tačiau gana stačiais šlaitais. Neturi natūralių perėjų, todėl sudaro rimtą barjerą tarp Edinburgo ir Borderso.

Kalvas kerta vienintelis didelis kelias (A68), kuris driekiasi *Soutra Hill* kalvos šlaitu tarp *Lauder* miesto ir *Pathhead* kaimo ir kuris žiemą neretai būna nepravažiuojamas dėl sniego. Pagrindinis kelias (A1), jungiantis Edinburgą su Anglija, vengia kalvų ir apeina jas jūros pakrante.

Pavadinimas  reiškia 'avinėlių viržynai' senąja anglų kalba. kur  'avinėlių' +  'viržynas, pelkė, dykynė'. Ankstyvosios formos buvo *Lombormore*, *Lambremore*, *Lambermora* ir *Lambirmor*.

Geležies amžiaus *White Castle* piliakalnis Rytų Lodiane buvo įrengtas votadinių genties protėvių.

Du kalvynai Naujojoje Zelandijoje (*Lammermoor Range* ir *Lammerlaw Range*) yra pavadinti pagal Lamermjūro kalvas bei jų antrą pagal aukštį jų viršūnę.

## Nuorodos
Gdansko medicinos universitetas

**Gdansko medicinos universitetas** – valstybinis universitetas Gdanske, Lenkijoje. Lenkijos aukštųjų mokyklų reitinge jis užima 11 vietą, tuo tarpu pasaulyje – 2139 vietą (pagal pasaulinį *Webometrics Ranking of World Universities* reitingą).

Gdansko medicinos universiteto ištakos siekia 1935 m., kai Laisvojo miesto Gdansko senatas nusprendė įsteigti Praktinės medicinos akademiją, kuri nuo 1945 m. buvo vadinama Gydytojų akademija. Nuo 1950 iki 2009 m. gegužės 9 d., kai aukštajai mokyklai buvo suteiktas universiteto statusas, jos oficialus pavadinimas buvo Gdansko medicinos akademija (lenk. *Akademia Medyczna w Gdańsku*).

## Fakultetai
* Medicinos fakultetas su Stomatologijos skyriumi
* Sveikatos mokslų fakultetas su Slaugos skyriumi
* Farmacijos fakultetas su Laboratorinės medicinos skyriumi
* Tarpuniversitetinis biotechnologijos fakultetas (kartu su Gdansko universitetu)

## Rektoriai


Vaizdas:Gdansk GUMed 2.jpg|Universiteto klinikinė ligoninė
Vaizdas:Atheneum Gedanense Novum w Gdańsku.JPG|Atheneum Gedanense Novum
Vaizdas:Faculty of Pharmacy of Gdańsk Medical University - 1.jpg|Farmacijos fakultetas
Vaizdas:Akademickie Centrum Medycyny Morskiej i Tropikalnej w Gdańsku, Gdynia - 002.JPG|Jūros ir tropikų medicinos akademinis centras


## Šaltiniai
Polocko rajonas

**Polocko rajonas** (, ) – antro lygmens Baltarusijos administracinis vienetas, esantis centrinėje Vitebsko srities dalyje. Administracinis centras – Polockas.

## Geografija

Ribojasi su Rasonų, Verchniadzvinsko, Miorų, Gluboko, Ušačų, Šumilinos ir Haradoko rajonais. Šiaurės rytuose turi pasienio ruožą su Rusija.

## Gyventojai

Tautinė sudėtis:
* baltarusiai – 86,95 %,
* rusai – 9,97 %,
* ukrainiečiai – 1,39 %,
* kiti – 1,69 %

## Gyvenvietės

Vienintelis miestas – Polockas, miesto tipo gyvenvietė – Vetrinas. Kitas svarbus miestas – Navapolackas (98 tūkst. gyventojų, 2009 m. duomenys).

## Šaltiniai
Rasonų rajonas

**Rasonų rajonas** (, ) – antro lygmens Baltarusijos administracinis vienetas, esantis šiaurinėje Vitebsko srities dalyje. Administracinis centras – Rasonai.

## Geografija

Ribojasi su Polocko ir Verchniadzvinsko rajonais. Šiaurėje ir šiaurės rytuose turi pasienio ruožą su Rusija.

## Gyventojai

Tautinė sudėtis:
* baltarusiai – 89,41 %,
* rusai – 8,97 %,
* kiti – 1,62 %

## Gyvenvietės

Vienintelė miesto tipo gyvenvietė – Rasonai.

## Šaltiniai
Kvatročentas

**Kvatročentas** (, liet. „keturi šimtai“) – Italijos meno periodizacijoje laikotarpis tarp 1400 ir 1500 m. Tiksliau, tarp 1401 m., kada Florencijoje buvo paskelbtas konkursas Šv. Jono baptisterijos durims sukurti, ir 1503 m., kada Romoje popiežiumi išrinktas Julijus II. Europos meno periodizacijoje kvatročentas apytiksliai atitinka ankstyvojo Italijos renesanso laikotarpį (kuris prasidėjo 1400 m. ir baigėsi apie 1490 m.).

XV a. Italijoje kūrė menininkai, kurie vėliau Europos meno istorijoje įvardijami vienais žymiausių ir reikšmingiausių kūrėjų. Šio laikotarpio Italijos kultūriniu ir meno centru buvo Florencija, todėl daugelis kūrėjų buvo florentiečiai (kitu vertinimu, Florencija buvo centru todėl, kad vieni iškiliausių asmenybių esą sutapimo dėka gimė Florencijoje ar netoli jos). Florencija taip pat buvo vienu Europos finansinių, ekonominių ir prekybinių centrų. Tuo metu Europoje turtingiausia gimine laikytos Florencijos bankininkų Medičių giminės kultūros rėmimas laikomas vienu esminių veiksnių, leidusių suklestėti menams centrinėje Italijoje. Šiuo laikotarpiu grupė sukurtų meno kūrinių yra vieni iš geriausiai žinomų Vakarų kultūroje.

Išskirtinėmis šio laikotarpio asmenybėmis minimi: architektai Filipas Bruneleskis ir Leonas Batista Albertis, auksakalys Gibertis, skulptoriai Donatelas ir Andrea del Verokjas, tapytojai Mazačas, Fra Andželikas, Pjeras dela Frančeska, Fra Filipas Lipis, Paolas Učelas, Andrea Mantenja, Domenikas Girlandajas, Sandras Botičelis, Antonelas da Mesina, Džovanis Belinis, Perudžinas.

Leonardas da Vinčis laikomas pirmuoju iš naujojo amžiaus činkvečento menininkų, ankstyviausi jo darbai (pvz., „Geroji naujiena“) laikomi dar atliktais kvatročento dvasioje.

## Menininkai
Reikšmingiausių laikotarpio kūrėjų sąrašas abėcėlės tvarka, vardai pateikti italų kalba:

## Darbų galerija
Kai kurie iš plačiai žinomų italų kvatročento menininkų kūrinių:

Vaizdas:The Tribute Money by Masaccio.jpg| „Mokesčių pinigai“ (aut. Mazačas)
Vaizdas:David, Donatello, ca. 1440, Bargello Florenz-01.jpg| „Dovydas“ (aut. Donatelas)
Vaizdas:ANGELICO, Fra Annunciation, 1437-46 (2236990916).jpg| „Geroji naujiena“ (aut. Fra Andželikas)
Vaizdas:Piero, Double portrait of the Dukes of Urbino 03.jpg| „Urbino hercogų portretas“ (aut. Pjeras dela Frančeska)
Vaizdas:Sandro Botticelli - La nascita di Venere - Google Art Project - edited.jpg| „Veneros gimimas“ (aut. Sandras Botičelis)
Vaizdas:Christ Handing the Keys to St. Peter by Pietro Perugino.jpg| „Raktų įteikimas“ (aut. Perudžinas)
Vaizdas:Lamentación sobre Cristo muerto, por Andrea Mantegna.jpg| „Miręs Kristus“ (aut. Mantenja)


## Nuorodos
Gluboko rajonas

**Gluboko rajonas** (, ) – antro lygmens Baltarusijos administracinis vienetas, esantis vakarų centrinėje Vitebsko srities dalyje. Administracinis centras – Glubokas.

## Geografija

Ribojasi su Miorų, Polocko, Ušačų, Dokšicos, Pastovių ir Šarkauščinos rajonais.

## Gyventojai

Tautinė sudėtis:
* baltarusiai – 84,51 %,
* lenkai – 10,25 %,
* rusai – 3,2 %,
* kiti – 1,04 %

## Gyvenvietės

Vienintelis miestas – Glubokas, miesto tipo gyvenvietė – Padsvilė.

## Šaltiniai
Haradoko rajonas

**Haradoko rajonas** (, ) – antro lygmens Baltarusijos administracinis vienetas, esantis šiaurės rytinėje Vitebsko srities dalyje. Administracinis centras – Haradokas.

## Geografija

Ribojasi su Vitebsko, Šumilinos ir Polocko rajonais. Šiaurėje turi pasienio ruožą su Rusija (Pskovo sritimi, Nevelio rajonu). Pagrindinės upės: Obolia, Ovsianka ir Lovatė.

## Gyventojai

Tautinė sudėtis:
* baltarusiai – 88,8 %,
* rusai – 9,22 %,
* kiti – 1,98 %

## Gyvenvietės

Vienintelis miestas – Haradokas, miesto tipo gyvenvietė – Jeziaryšča.

## Šaltiniai
Činkvečentas

**Činkvečentas** (, liet. „penki šimtai“) – Italijos meno periodizacijoje laikotarpis tarp 1500 ir 1600 m. Europos meno periodizacijoje činkvečentas apytiksliai atitinka Italijos brandžiojo renesanso (prasidėjo apie 1490 m. ir baigėsi apie 1520 m.) ir manierizmo (prasidėjo apie 1510 m. ir baigėsi apie 1590 m.) laikotarpius, bei apima pirmąsias baroko apraiškas mene.

XVI a. Italijoje kūrė menininkai, ypač brandžiojo renesanso laikotarpiu, kurie įvardijami vienais žymiausių visų laikų. Grupė kūrinių, sukurtų šiuo laikotarpiu, nuolat minimi tarp vienų žymiausių visų laikų. XVI a. pradžioje Italijos kultūrinis ir meno centras persikėlė iš kvatročento centro Florencijos į Romą. Esminiu veiksniu pritraukiant menininkus į Romą tapo katalikų bažnyčios turtai ir rėmimo projektai, kuriuos inicijavo popiežiai Julijus II, Leonas X, Klemensas VII, Paulius III. Florencijos ir Romos meno mokyklos supanašėjo ir dažnai įvardijamos viena Florencijos-Romos meno mokykla. Italijos šiaurėje iškilo Venecijos dailės mokykla, kuri sutraukė kitą iškilių menininkų grupę, nes Venecijos respublika buvo vienintelė, nenuniokota Italijos karų.

Išskirtinėmis šio laikotarpio asmenybėmis minimi: Leonardas da Vinčis, Mikelandželas, Rafaelis, Bramantė, Džordžonė, Ticianas, Koredžas, Andrea del Sartas, Benvenutas Čelinis, Jakopas Pontormas, Parmidžaninas, Bronzinas, Andrėja Paladijas, Paolas Veronezė, Tintoretas. 

Sąlyginai prie činkvečento menininkų gali būti priskirti Džovanis Belinis, Perudžinas, Luka Sinjorelis, nes jų kūryboje ženklus perėjimas iš kvatročento stilistikos į činkvečento, patys paveikę savo mokinius, jie vėliau buvo paveikti naujosios kartos dailininkų. Menininkai, kūrę pačioje XVI a. pabaigoje, Anibalė Karačis ir Karavadžas, jau priskiriami kitam amžiui, seičentui.

## Menininkai
Reikšmingiausių laikotarpio kūrėjų sąrašas abėcėlės tvarka, vardai pateikti italų kalba, išskyrus plačiai žinomus:

## Darbų galerija
Kai kurie iš plačiai žinomų italų činkvečento menininkų kūrinių:

Vaizdas:Gioconda.jpg| „Mona Liza“ (aut. Leonardas da Vinčis)
Vaizdas:David von Michelangelo.jpg| „Dovydas“ (aut. Mikelandželas)
Vaizdas:La scuola di Atene.jpg| „Atėnų mokykla“ (aut. Rafaelis)
Vaizdas:Tiziano - Venere di Urbino - Google Art Project.jpg| „Urbino Venera“ (aut. Ticianas)
Vaizdas:Saliera Cellini Vienna 18 04 2013 02.jpg| „Pranciškaus I druskinė“ (aut. Benvenutas Čelinis)
Vaizdas:Paolo Veronese, The Wedding at Cana.JPG| „Vestuvės Kanoje“ (aut. Paolas Veronezė)
Vaizdas:Villa Rotonda side.jpg| Vila Rotonda (arch. Andrėja Paladijas)


## Nuorodos
Svisločiaus rajonas

**Svisločiaus rajonas** (, ) – rajonas Baltarusijoje, Gardino srityje. Administracinis centras – Svisločius.

## Geografija

Didžioji rajono dalis yra Pabugės lygumoje, šiaurės rytuose paviršius kyla į Valkavysko aukštumą. Būdingas aukštis – 180–200 m, didžiausias – 242 m. Svarbiausios upės – Narevas, Rosė, Svisločius, Zelva. Miškai užima 49 % rajono ploto, rajono sudėtin patenka apie pusė Belovežo girios nacionalinio parko.

## Gyventojai

Tautinė sudėtis:
* baltarusiai – 74,63 %,
* lenkai – 20,47 %,
* rusai – 3,53 %,
* kiti – 1,37 %.

Gimtoji kalba:
* baltarusių kalba – 88,64 %,
* rusų kalba – 10,03 %.

## Gyvenvietės

Vienintelis miestas – Svisločius, miesto tipo gyvenvietė – Porazava.

Didžiausios gyvenvietės: Svisločius (6,8 tūkst. gyv.), Porazava (1,2), Novy Dvoras (0,8), Verdamičai (0,5).

## Galerija

Synagogue Porozovo (Grodno Region) 1f.jpg|Porazavos sinagoga


## Šaltiniai
Batkivščina

**Visų ukrainiečių sąjunga „Tėvynė“ (Batkivščina)** () – Ukrainos politinė partija, įkurta 1999 m. liepos 9 d. Savo veikloje vadovaujasi proeuropietiškumo, liberalaus konservatyvizmo, konservatyvizmo ir populizmo ideologijomis. Partijos lyderė yra Julija Tymošenko.

Visų ukrainiečių sąjunga „Tėvynė“ (Batkivščina) turi „partijos stebėtojos“ statusą Europos liaudies partijoje.

## Išnašos
Druskingumas

**Druskingumas** – vandenyje ištirpusių druskų koncentracija. Skaičiuojamas procentais (%) promilėse. Skaičius rodo, kiek druskos svorio dalelių tenka 1000-čiui vandens svorio dalelių.

1978 m. įvesta ir daugelio šalių okeanografinių organizacijų patvirtinta *Praktinė druskingumo skalė* (*Practical Salinity Scale 1978, PSS-78*)

## Jūros druskingumas
Vidutinis jūros vandens druskingumas svyruoja tarp 33 ir 37 druskų dalių tūkstančiui vandens dalių, t. y. 33–37 ‰, vandenynų labai nevienodas. Įtekančios į jūrą didelės upės arba ledo tirpsmas druskingumą mažina; jūros ypač druskingos ten, kur mažai lyja, bet daug išgaruoja. Baltijos jūroje, į kurią daug gėlo vandens atneša upės ir polaidžio srautai, vandens druskingumas mažas – tik 7,2 ‰. Druskingiausia yra Raudonoji jūra – 41 ‰.

Kad jūros vanduo virstų gėlu, reikia atskirti iš jo ištirpusias druskas. Vanduo gėlinamas elektra, cheminiu būdu arba keičiant jo fazę: garinant ir po to distiliuojant arba užšaldant (ledas išstumia druską). Eskimai nuo seno iš jūros ledo gaudavo gėlą vandenį; kai kurios pajūrio tautelės dar ir dabar gauna druską iš jūros vandens, garindami jį nuo jūros atskirtuose baseinuose.
Promilė

**Pròmilė** ( – *nuo tūkstančio*) – tūkstantoji kokio nors dydžio dalis (1000 promilių = 100%). Promilė nuolat vartojama yra tik kai kuriose srityse, pavyzdžiui, farmacijoje arba apibūdinant lydinius, kai yra nurodoma lydinio praba, t. y., tūkstantojo lydinio dalis, atitinkanti lydinyje esantį metalą.

Promilėmis matuojamas druskingumas, alkoholio kiekis kraujyje.

## Taip pat skaitykite
* Procentas

## Šaltiniai
Dakų kalba

**Dakų kalba** – mirusi indoeuropiečių kalba, vartota dakų, kaip manoma iki VI a. Balkanuose ir priskiriama hipotetinėms paleobalkanų kalboms. Jos vartojimo plotas turėjęs apimti Dakijos ir Mezijos kraštus, aprėpusius dabartinę Rumuniją, dalį Serbijos, Slovakijos, Bulgarijos, Vengrijos, Moldovos bei Ukrainos. Nėra aiškus santykis tarp dakų ir trakų kalbų – vieni tyrinėtojai dakų kalbą laiko trakų kalbos tarme, kiti laiko šias kalbas atskiromis, bet giminingomis.

Labai nedaug tėra išlikę dakų kalbos šaltinių: vienas dakiškas įrašas, I–V a. gydytojų rankraščiai, kuriuose yra dakiškų augalų pavadinimų, nustatyta ~1150 asmenvardžių ir 900 vietovardžių, kurių kilmė galimai dakiška, taip pat dakiško substrato yra rumunų, albanų kalbose.

Indoeuropiečiai Balkanus turėję pasiekti ~2500 m. pr. m. e. (tiek pagal kurganų, tiek pagal Anatolijos hipotezes). Šis kraštas laikomas antrąja indoeuropiečių protėvyne, kur pradėjo skirstytis germanų, baltų, slavų, keltų gentys.

## Žodynas

Bulgarijos kalbininkai Vladimiras I. Georgievas ir Ivanas Duridanovas, remdamiesi spėjamai dakiškais vietovardžiais, pabandė atkurti galimus dakiškus žodžius. Jų pateiktame sąraše gausu žodžių, atitinkančių baltų kalbas; pvz.:
* **akmon* – akmuo
* **amalas* – amalas
* **balas* – baltas, balas
* **bur, buris* – būrys
* **brukla* – bruknė
* **buta(s)* – būstas, butas
* **drasda* – strazdas
* **dūmas* – tamsiai rudas, dūmas
* **genukla* – ganykla
* **geras* – geras
* **gilus* – gilus
* **gira (giria)* – kalnas, giria
* **kapas* – kalva, šlaitas
* **keda* – kėdė
* **klevas* – klevas
* **nara(s)* – upė, upokšnis (plg. nerti)
* **pala* – pelkė, palios
* **ramus* – ramus
* **sausas* – sausas
* **skaudus* – skaudus
* **skuia* – eglė (plg. skuja)
* **spirus* – greitas, spėrus
* **tauta* – tauta, gentis
* **tiras* – tyrai
* **upa* – upė
* **zelmas* – želmuo

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Trakisch-Dakische Studien. I.Teil: Die Thrakisch- und Dakisch-Baltischen Sprachbeziehungen. I. Duridanov. 1969
* Recenzija, J. Kazlauskas. Baltistica VI(1), 1970
* The Indo-European position of Illirian, Daco-Mysian and Thracian: a historic Methodological Approach. Radulescu M.M., 1987
* К фракийско-балтийским языковым параллелям. Топоров В. Н., 1973/ II – 1977
* Apie trakų-prygų tautystę ir jų atsikėlimą Lietuvon. J. Basanavičius, Vilnius, 1921
* Lietuvos senosios valstybės 40 svarbiausių mįslių. Z. Zinkevičius, 2011 psl. 38
1910 m. pasaulio šachmatų čempionatas

* 1910 m. pasaulio šachmatų čempionatas (Laskeris–Šlechteris)
* 1910 m. pasaulio šachmatų čempionatas (Laskeris–Janovskis)
Frygų kalba

**Frygų kalba** – mirusi indoeuropiečių kalba, vartota Mažojoje Azijoje gyvenusių frygų maždaug tarp VIII a. pr. m. e. ir V a. m. e. Nėra sutarta dėl šios kalbos priskyrimo kokiai nors indoeuropiečių kalbų atšakai – vieni tyrinėtojai ją linkę gretinti su graikų kalba, kiti – su italikų–keltų spėjama atšaka. Hipotetiškai priskiriama paleobalkanų kalboms.

Žinomi du frygų kalbos laikotarpiai – vienuose šaltiniuose aptinkama ~800 m. pr. m. e. ir vėliau naudota frygų kalba (paleofrygų), kituose – jau prasidėjus mūsų erai. Paleofrygų kalba buvo užrašoma iš finikiečių raidyno sudarytu raštu, o vėlesnioji frygų kalba jau naudojo graikų raštą. Frygų rašto šaltiniai rasti Frygijoje, Gordijuje, Bitinijoje, Pterijoje, Tianoje ir kt., o Mizijoje rasta atmaina laikoma frygų tarme arba atskira kalba.

Kiek galima atstatyti iš šaltinių, matoma, kad frygų kalba turėjo bent 4 linksnius, 3 gimines, 2 skaičius, veiksmažodžiai kaityti laikais, nuosakomis, rūšimis, asmenimis, skaičiais. Tiesa, nepavyko nustatyti nė vieno žodžio visos paradigmos.

Atkurta keli šimtai frygų žodžių, tačiau ne visų jų etimologija ir reikšmė nustatyta. Herodotas savo „Istorijoje“ pasakoja, kad Egipto faraonas Psamtikas I panorėjo sužinoti, kokia kalba pasaulyje seniausia. Jo paliepimu augintas kūdikis, prie kurio nebuvo kalbama. Jo pirmas ištartas žodis buvo *bekos*, kas frygiškai reiškia „duona“. Nuo tada faraonas frygų kalbą laikė pačia seniausia.

## Nuorodos
* Įrašai frygų kalba
Lioznos rajonas

**Lioznos rajonas** (, ) – antro lygmens Baltarusijos administracinis vienetas, esantis rytinėje Vitebsko srities dalyje. Administracinis centras – Liozna.

## Geografija

Rajono plotas – 1400 km². 44 % rajono ploto dengia miškai. Ribojasi su Dubrounos, Oršos, Siano ir Vitebsko rajonais. Rytuose turi pasienio ruožą su Rusija. Rajone teka Lučesa.

## Gyventojai

Tautinė sudėtis:
* baltarusiai – 86,66 %,
* rusai – 10,74 %,
* ukrainiečiai – 1,22 %,
* kiti – 1,38 %

## Gyvenvietės

Vienintelė miesto tipo gyvenvietė – Liozna.

## Šaltiniai
Ilyrų kalbos

**Ilyrų kalbos** – mirusi grupė giminiškų kalbų, priklausanti indoeuropiečių kalboms, maždaug tarp VI a. pr. m. e. ir VI a. m. e. vartota ilyrų genčių. Šios kalbos vartojimo erdvė apėmė visus Vakarų Balkanus, žinomus kaip Ilyrija. Nėra nustatytų jokių patikimų ilyrų kalbų sąsajų su kitomis indoeuropiečių kalbomis, nors būta bandymų jas gretinti su Italijoje vartotomis kalbomis, visų pirma – mesapių, taip pat venetų ir liburnų kalbomis. Įtraukiamos į hipotetinę paleobalkanų kalbų grupę.

Jokių rašto šaltinių ilyrų kalbos nėra palikę, todėl ją bandoma atkurti remiantis vietovardžiais, asmenvardžiais bei vieno kito žodžio paminėjimais graikų šaltiniuose. Tiesa, albanų kalba dažnai laikoma ilyrų kalbų palikuone, tačiau šių kalbų santykis nėra patvirtintas. Be to, padėtį sunkina tai, kad Ilyrijoje jau galėjęs būti ženklus keltų, trakų, vėliau lotynų, graikų kalbinis sluoksnis.

Kalbininkas Radoslav Katičić, remdamasis vietovardžiais ir asmenvardžiais išskyrė šias ilyrų kalbines grupes – pietinę, apėmusią plotus pietų Dalmatijoje iki pat Epyro, ir vidurinę, besidriekusią nuo Dalmatijos iki pietų ir vakarų Bosnijos, bei Liburnijos.

Keletas atkurtų ilyrų žodžių:
* **abeis* – gyvatės
* **bagaron* – šiltas
* **brisa* – vynuogių žievelės
* **deuádai* – satyrai
* **mandos* – mažas arklys
* **mantía* – gervuogė
* **rinos* – rūkas
* **sabaia, *sabaium, *sabaius* – alaus rūšis
* **sibina* – ietis
* **sika* – peilis, durklas
* **teuta* – tauta
Lepelio rajonas

**Lepelio rajonas** (, ) – antro lygmens Baltarusijos administracinis vienetas, esantis pietinėje Vitebsko srities dalyje. Administracinis centras – Lepelis.

## Geografija

43 % rajono ploto dengia miškai. Vitebsko srityje ribojasi su Dokšicos, Ušačų, Čašnikų ir Bešankovičų rajonais, Minsko srityje su Barysavo rajonu. Pagrindinės upės: Esa ir Ūla. Telkšo – Lepelio ežeras. Iš viso rajone yra apie 140 ežerų.

## Gyventojai

Tautinė sudėtis:
* baltarusiai – 89,55 %,
* rusai – 7,79 %,
* ukrainiečiai – 1,64 %,
* kiti – 1,02 %

## Gyvenvietės

Vienintelis miestas – Lepelis.

## Šaltiniai
Umbrų kalba

**Umbrų kalba** – išnykusi italikų kalba, vartota umbrų tautos, gyvenusios Apeninų pusiasalio vidurinėje srityje, Umbrijoje. Žinomas šios kalbos vartojimo laikotarpis tęsėsi nuo VII iki I a. pr. m. e. Umbrų kalba gimininga oskų kalbai, jos priskiriamos bendrai umbrų–oskų atšakai, kuriai priklauso dar keletas smulkesnių mirusių pietų Italijos kalbų.

Yra išlikę ~30 rašytinių šaltinių umbrų kalba, iš kurių svarbiausias – Iguvijaus lentelės, rastos dab. Gubijuje (Umbrija). Šiose 9 bronzinėse lentelėse (2 dingusios) aprašytos umbrų religinės apeigos, žynių rangai. Taip pat rasta įrašų Todyje, Asyžiuje, Spolete.

Umbrų kalba dažniausiai būna užrašyta umbrų raštu, kilusiu iš etruskų rašto, bet yra ir lotynišku raštu užrašytų įrašų.

## Pavyzdys

Umbrų kalbos pavyzdys iš Iguvijaus lentelių:

*este persklum aves anzeriates enetu
*pernaies pusnaes preveres treplanes
*iuve krapuvi tre buf fetu arvia ustentu
*vatuva ferine feitu heris vinu heri puni
*ukriper fisiu tutaper ikuvina feitu sevum
</poem>

Vertimas:
<poem>
*Pradėk šią apeigą stebėdamas paukščius
*Iš priekio ir iš užnugario, priešais Trebulaus vartus
*Paaukok tris jaučius Jupiteriui Grabovijui, dovanok grūdų auką
*Patiek šonkaulius ant ližės, aukok su vynu ar midumi
*Fizijaus kalnui ir Iguvijaus valstybei.


## Nuorodos
* Oskų-umbrų gramatika
Oskų kalba

**Oskų kalba** – išnykusi italikų kalba, vartota pietinėje Apeninų pusiasalio dalyje (Samnijuje, Kampanijoje, Lukanijoje, Kalabrijoje, Abrucyje) gyvenusių oskų ir samnitų genčių. Žinomas šios kalbos vartojimo laikotarpis yra tarp V ir I a. pr. m. e. Kartu su umbrų kalba ir keletu smulkesnių pietų Italijos kalbų oskų kalba priskiriama umbrų–oskų kalbų šakai.

Oskų kalbos šaltinius sudaro ~200 įvairių įrašų, iš kurių svarbiausias – Bantinos lentelė, kurioje aprašyti Bancio miesto (Bazilikata) reikalai. Anjonėje rasta religinio turinio oskų lentelė. Taip pat kalba atkuriama remiantis vietovardžiais bei žinomais asmenvardžiais.

Oskų kalba buvo užrašoma raštu, kilusiu iš etruskų rašto, taip pat naudojo lotynų bei graikų raštus.

## Pavyzdys

Oskų kalbos įrašas iš *Cippus Abellanus* lentelės:

1. Ekkum [svaí píd herieset
2. trííbarak[avúm tereí púd
3. liímítú[m] pernúm [púís
4. Herekleís fíísnú mefi[ú
5. íst, ehtrad feíhúss pú[s
6. Herekleís fíísnam amfr-
7. et, pert víam pússtíst
8. paí íp íst, pústin slagím
9. senateís suveís tangi-
10. núd tríbarakavúm lí-
11.kítud.


## Nuorodos
* Oskų-umbrų kalbų gramatika
Mesapių kalba

**Mesapių kalba** – išnykusi indoeuropiečių kalba, maždaug tarp VI ir I a. pr. m. e. vartota Apeninų pusiasalio pietryčiuose, Apulijoje. Ja šnekėjo japygų gentys – mesapiai, dauniai, peucetijai. Nėra sutariama dėl mesapių kalbos priskyrimo kuriai nors atšakai, bet linkstama ją gretinti su ilyrų kalbomis, įtraukiant į paleobalkanų kalbų grupę. Nors kalbines sąsajas galima atrasti visiškai menkas, šį ryšį sustiprina archeologiniai duomenys.

Žinoma ~600 įrašų mesapių kalba. Žymiausias yra Vasto įrašas, kurio vertimas gana skirtingas, nes tekstas neturi tarpų. Kalba buvo užrašoma mesapių raštu, kilusiu iš graikų rašto.

## Pavyzdys

Vasto įrašo ištrauka:
*klohi(_)zis(_)thotoria(_)marta(_)pido(_)vastei(_)basta(_)veinan(_)aran(_)in(_)daranthoa(_)vasti*

Vienas vertimų: "Klausyk, Dzeuse: Totorija Marta davė Bastos miestui savo laukus Darantojos vietovėje. "

## Šaltiniai
W.A.S.P. (albumas)

**„W.A.S.P.“** – debiutinis JAV heavy metal grupės „W.A.S.P.“ iš Los Andželo albumas, išleistas 1984 m. rugpjūčio 17 d. Billboard 200 sąraše jis pasiekė 74 vietą ir tapo auksiniu (1998 m. birželio mėnesio duomenimis, jo pardavimai pasiekė 500 000 kopijų).

## Apžvalga
Į debiutinį grupės albumą nepateko daina „Animal (F**k Like a Beast)“, labiausiai prisidėjusi prie grupės populiarumo karjeros pradžioje. Dėl keiksmažodžių bei kontroversiško teksto, įrašų kompanija, nenorėdama prekybos apribojimų, dainą išėmė iš albumo ir išleido Jungtinėje Karalystėje kaip singlą, prisidengdama kitos leidybinės kompanijos pavadinimu. 1998 m., pakartotinai išleidus albumą, į jį buvo įtraukta ir daina „Animal“.

Populiariausia albumo daina tapo „I Wanna Be Somebody“, kurią muzikos kanalas VH1 įtraukė į „Top 100 Hard Rock Songs of All Time“ sąrašo 84 vietą..

Dainą „Tormentor“ galima išgirsti filmuose „The Dugeonmaster“ (1984 m.) ir „TerrorVision“ (1986 m.).

## Dainos

### 1984 m. versija

### 1998 m. versija

## Singlai
Viso singlais buvo išleistos 4 šio albumo dainos, visos 1984 m.
* „L.O.V.E. Machine“
* „Sleeping (In The Fire)“
* „I Wanna Be Somebody“
* „School Daze“

## Atlikėjai
* Blackie Lawless – vokalas, bosinė gitara
* Chris Holmes – solo ir ritmo gitara
* Randy Piper – solo ir ritmo gitara, pritariantis vokalas
* Tony Richards – mušamieji, pritariantis vokalas

## Šaltiniai
Giršas Ošerovičius

**Giršas Ošerovičius** (1908 m. birželio 18 d. Panevėžyje, Rusijos imperija – 1994 m. birželio 6 d. Tel Avive, Izraelis) – poetas.

## Biografija

Gimė 1908 m. birželio 18 d. Panevėžyje. 1928 m. baigė Panevėžio žydų gimnaziją. 1933 m. teisės studijas Kauno Vytauto Didžiojo universitete. Studijų metais jidiš kalba pradėjo rašyti poemas, 1940 m. išleido eilių rinkinį *Panevėžys*. Per II pasaulinį karą evakuavosi į Almatą, pasibaigus karui apsigyveno Vilniuje, tačiau 1949 m. už tariamą antisovietinę nacionalistinę-sionistinę veiklą suimtas ir ištremtas. 1956 m. buvo reabilituotas ir grįžo į Vilnių. 1971 m. išvyko gyventi į Izraelį. 1974 m. parašė poezijos knygą „Main Ponevež“, išleista jidiš ir hebrajų kalbomis. Priklausė Izraelio rašytojų ir žurnalistų rašančių jidiš kalba sąjungai. Mirė 1994 m. birželio 6 d. Tel Avive.

## Nuorodos
* Eilėraščiai

## Šaltiniai
Henryk Teleżyński

**Henrik Teležinski** (1905 m. gegužės 27 d. Panevėžyje, Rusijos imperija – 1989 m. gegužės 26 d. Gloskuve, Lenkijos Liaudies Respublika) – botanikas, profesorius, dėstytojas.

## Biografija

Gimė 1905 m. gegužės 27 d. Panevėžyje. 1932-1935 m. studijavo genetikos mokslus biologijos institute Varšuvoje. 1948-1952 m. Vroclavo universiteto botanikos instituto direktorius. Daug prisidėjo prie Vroclavo botanikos sodo atkūrimo. 1950-1956 m. Vroclavo universiteto anatomijos katedros docentas. Nuo 1956 m. Varšuvos universiteto anatomijos katedros docentas. 1964 m. tapo profesoriumi. Dirbo žurnalo *Acta Societatis Botanicorum Poloniae* redaktoriumi. 1955-1973 m. Lenkijos botanikų draugijos valdybos pirmininkas. Mirė 1989 m. gegužės 26 d. Gloskuve.

## Literatūra
* Zygmunt Hejnowicz: Wspomnienie o profesorze Henryku Teleżyńskim. „Wiadomości Botaniczne”. 46 (3/4), 2002. ISSN 0043-5090.
* Tomasz Majewski: Profesor Henryk Teleżyński (1905–1989). „Wiadomości Botaniczne”. 36 (3/4), 1992. ISSN 0043-5090.
Petras Firlejus

**Petras Firlejus** (; m. 1553 m. rugsėjo 1 d.) – Lenkijos karalystės valstybinis veikėjas, karaliaus dvariškis, Chelmo (1527 m.), Becko (1535 m.) ir Vislicos kaštelionas (1535 m.), Liublino (1537–1545 m.) ir Rusios vaivada (1545–1553 m.), Liublino, Radomo ir Kazimirsko seniūnas.

## Biografija

Lenkijos magnatų Firlejų giminės atstovas, herbo „Lewart“ savininkas. Karūnos didžiojo etmono ir Krokuvos kašteliono Mikalojaus Firlejaus iš Dombrovicos (m. 1526) ir Anos Meleckaitės (herbas „Grifas“) sūnus.

LDK-Maskvos karo metu 1514 metų rugsėjo 8 dieną dalyvavo Oršos mūšyje. Buvo karalienės Bonos Sforcos patarėjas, o po jos, sūnaus Žygimanto Augusto.

1527 metais buvo Chelmo kaštelionu. 1535 metų spalį buvo paskirtas Becko, o po mėnesio Vislicos kaštelionu. Nuo 1537 buvo paskirtas į Liublino vaivados pareigybę, kurią užėmė iki 1545 metų, po Stanislovo Odrovonžo mirties buvo paskirtas Rusios vaivada. Taip pat buvo Radomo ir Kazimirsako seniūnu.

Įkūrė Janovecą ir Liubartuvą, kur pastatė pilis. 1551–1552 metais dalyvavo slopinant antilenkiškus sukilimus Prūsijoje.

## Šeima ir vaikai

Buvo vedęs Kateriną Tenčinskaitę, turėjo šešis vaikus: Janą, Mikalojų, Andžejų, Aną (Adomo Valevskio žmona), Jadvygą (Stanislovo Nemira Gžimalič žmona) ir Barborą (Stanislovo Stadnickio žmona).

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Потомки // Wielka genealogia Minakowskiego.
* Документы, касающиеся от Петра Фирлея // Skarby Dziedzictwa Narodowego на сайте «Polska.pl».

|-
Matia Bazar

**Matia Bazar** – Italijos muzikos grupė iš Genujos, atliekanti pop ir synthpop stilių muziką.

Grupė buvo suformuota 1975 metais Genujoje, ją sudarė Piero Cassano, Aldo Stellita, Carlo Marrale, Giancarlo Golzi ir Antonella Ruggiero. 1978 metais grupė su daina „…E dirsi ciao“ laimėjo Sanremo muzikos festivalį. 1979-aisiais Matia Bazar su daina „Raggio di luna“ atstovavo Italijai 1979 m. Eurovizijos dainų konkurse.

Aštuntajame dešimtmetyje išleistos dainos „Per un' ora d’amore“ (1975) ir „Solo tu“ (1977) tapo hitais. Didžiausiu grupės hitu tapo 1986 metais išleista daina „Ti sento“.

## Diskografija
* 1976 – *Matia Bazar 1*
* 1977 – *Gran Bazar*
* 1978 – *Semplicità*
* 1979 – *Tournée*
* 1980 – *Il tempo del sole*
* 1981 – *Berlino, Parigi, Londra*
* 1983 – *Tango*
* 1984 – *Aristocratica*
* 1985 – *Melanchólia*
* 1987 – *Melò*
* 1989 – *Red Corner*
* 1991 – *Anime pigre*
* 1993 – *Dove le canzoni si avverano*
* 1995 – *Radiomatia*
* 1997 – *Benvenuti a Sausalito*
* 2000 – *Brivido caldo*
* 2001 – *Dolce canto*
* 2002 – *Messaggi dal vivo*
* 2005 – *Profili svelati*
* 2007 – *One1 Two2 Three3 Four4*
* 2008 – *One1 Two2 Three3 Four4 (volume due)*
* 2011 – *Conseguenza logica*

## Nuorodos

* Oficiali svetainė

|-
Tadeusz Konwicki

**Tadeušas Konvickis** (; 1926 m. birželio 22 d. Naujoje Vilnioje, Vilniuje – 2015 m. sausio 7 d. Varšuvoje, Lenkija) – lenkų prozininkas, scenaristas ir režisierius.

## Biografija
Tėvai – Michał Konwicki ir Jadwiga Kieżun. Gyveno Žemajame Pavilnyje, Vilniuje. 1938–1939 m. mokėsi Vilniaus Žygimanto Augusto gimnazijoje (). Antrojo pasaulinio karo pradžioje buvo geležinkelio darbininkas ir elektriko padėjėjas Naujosios Vilnios ligoninėje. 1944 m. slapta išlaikė gimnazijos egzaminus. 1944–1945 m. dalyvavo Armijos Krajovos daliniuose ir dalyvavo akcijoje „Audra“ (), vėliau partizanavo prieš sovietų valdžią. Išardžius dalinį trumpam apsistojo Glivicėse, vėliau pradėjo studijuoti filologiją Jogailos universitete Krokuvoje, dar vėliau – Varšuvos universitete. Tačiau studijų nebaigė, nes atsisakė laikyti egzaminus iš literatūros. Dirbo įvairiose redakcijose.

1949 m. vedė artistę ir vaikiškų knygų iliustratorę Danutą.

Nuo 50-ųjų metų pradėjo bendradarbiauti kaip scenaristas, pats kurė egzistencinių nuotaikų filmus. Nuo 60-ųjų pradėjo konfliktuoti su komunistais. Buvo išmestas iš komunistų partijos, į kurią įstojo 1952 m. Pasirašė įvairiose peticijose.

Mirė 2015 m. sausio 7 d. Varšuvoje. T. Konvickio vardu pavadintos gatvės Grigaičiuose ir Pūstalaukyje (Vilniaus rajonas).

## Kūryba

### Literatūra
T. Konvickis kūryboje didelę svarbą teikė prisiminimams iš prieškario Vilniaus krašte. Ironiškai dėmesį skyrė egzistenciniams klausimams, gyvenimo prasmės paieškoms.

### Kinas
Yra sukūręs autorinių filmų. Prisidėjęs prie režisūrinių sprendimų paieškų (pvz. „Isos slėnis“, pagal Česlovo Milošo apsakymą). Kaip aktorius prisidėjo prie filmo „Meilės įvykių kronika“, sukurtą pagal savo paties apsakymą). Abiejų filmų veiksmas vyksta Lietuvoje. Parašė scenarijų kultiniam istoriniam lenkų filmui „Faraonas“ (1966 m.).

## Apdovanojimai
* Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Komandoro kryžius (2006 m. rugpjūčio 31 d., įsakas/dekretas Nr.739)

## Šaltiniai
Oršos rajonas

**Oršos rajonas** (, ) – antro lygmens Baltarusijos administracinis vienetas, esantis pietrytinėje Vitebsko srities dalyje. Administracinis centras – Orša.

## Geografija

Vitebsko srityje ribojasi su Talačyno, Siano, Lioznos ir Dubrounos rajonais, Mogiliavo srityje su Horkų ir Šklovo rajonais. Rajone teka Dniepras.

## Gyventojai

Tautinė sudėtis:
* baltarusiai – 92,01 %,
* rusai – 5,99 %,
* kiti – 2,0 %

## Gyvenvietės

Yra 2 miestai – Baranis ir Orša, taip pat 3 miesto tipo gyvenvietės – Balbasava, Kopysė ir Arechauskas.

## Šaltiniai
Meilės įvykių kronika (filmas)

**Meilės įvykių kronika** () – Lenkijos vaidybinis kino filmas, drama. Režisierius Andrzej Wajda, 1986 m. Trukmė 114 min., spalvotas. Pagal to paties pavadinimo Tadeusz Konwicki romaną.

Pasakojama apie laikotarpį prieš pat Antrąjį pasaulinį karą. Nors viso filmo veiksmas vyksta Vilniuje ir jo apylinkėse (Žemajame Pavilnyje), tačiau nė viena scena Lietuvoje nebuvo filmuota. Labai kruopščiai atrinkti filmavimui kraštovaizdžiai Peremislyje, labiausiai panašūs į Vilniaus aplinką. Scena cerkvėje filmuota Semiatyčėse. Filme atpažįstami būdingi Vilniaus apylinkės kraštovaizdžio elementai (Pavilnių kalvos, Vilnia, žydų kvartalai Vilniuje, stačiatikių cerkvės, rieduliai Paupyje, medinės Pavilnio vilos, Švenčiausiosios Mergelės Marijos paveikslas Aušros vartuose ir kt). Konwickis emigravo į Lenkiją po karo, bet visą laiką savo kūryboje naudojosi gimtinės tematika ir vaizdiniais.

Filmas nukelia į 1939 m. pavasarį Vilniuje. Vitekas įsimyli Aliną, jauną lenkų pareigūno dukrą. Jauni herojai, planuodami bendrą ateitį, nenujaučia artėjančios tragedijos.

## Kūrimo aplinkybės
1984 m. režisierius A. Wajda perskiatė prieš dešimtmetį išleistą T. Konwickio knygą „Meilės įvykių kronika“. Wajda iškart suprato, radęs medžiagą naujam filmui, kokios seniai ieškojo. Po savaitės suradęs autorių, gavo jo sutikimą, o dar po dviejų savaičių jau gruodžio 17 d. turėjo viceministro Bajdoro leidimą statyti filmą (tik su sąlyga, kad filmas nebus filmuojamas Vilniuje). Filmas buvo kuriamas iki 1985 m. gegužės, tačiau ne dėl režisieriaus kaltės premjera buvo užlaikoma. Filmas pirmą kartą parodytas 1986 m. rugsėjį, Gdansko kino festivalyje, o jo premjera įvyko 1986 m. lapkričio 24 d.

Nors filmas buvo kuriamas sudėtingos politinės padėties Lenkijoje metu (neseniai buvo krašte įvesta karo padėtis), tačiau Wajdos ir Konwickio sukurtas filmas buvo vienas svarbiausių aštuoniasdešimtųjų kino įvykiu.

Nepažįstamojo vaidmenį šiame filme atlieka pats romano autorius, rašytojas T. Konwickis.

Filme skaitomos ištraukos iš A. Mickevičiaus „Pono Tado“, kur filmo veiksmo vieta sugretinama su Mickevičiaus aprašytu prarastu kraštu, kuris liks visada švarus ir tyras, kaip pirmoji meilė. Pats Konwickis gimė ir užaugo Pavilnyje, o režisierius Wajda (gimęs tais pačiais metais) – Suvalkų apylinkėse, kuris pagal savo kraštovaizdį ir etniškumą yra labai artimas Vilniaus kraštui.

Scena su Vilniaus Aušros vartais filmuota Liubline.

## Nuorodos
* Rosiak, S., 1933. Wileńska kolonija kolejowa. 1908–1933. *Druk.* J. Zawadskiego. (Perspausdinta knygoje *Pavilnys. 1908–2008.* Wilen’ska kolonia kolejowa. Teresa Klimašauskienė. Wilno, Scripta manent, 2008).

## Šaltiniai
Julijus Slovackis

**Julijus Slovackis** (; 1809 m. rugsėjo 4 d. Kremenecas, Ukraina – 1849 m. balandžio 3 d. Paryžius) – vienas reikšmingiausių lenkų romantizmo periodo poetų, gimęs Ukrainoje.

## Biografija

Julijus Slovackis gimė Salomėjos Januševskos ir Kremeneco licėjaus mokytojo literato Euzebijaus Slovackio (1772-1814 m.) šeimoje. Jo tėvas nuo 1811 m. buvo pakviestas dėstyti filologijos ir retorikos į Vilniaus universitetą, redagavo laikraštį „Kurier Litewski" („Lietuvos pasiuntinys"). 1811–1814 m. periodu Julijus Slovackis su šeima gyveno Vilniuje, Universitetui priklausančiame name. Jo tėvas netrukus 1814 m. mirė ir buvo palaidotas Rasų kapinėse. Po tėvo mirties motina su sūnumi sugrįžo į Kremenecą. 

Kai motina Salomėja Januševska  ištekėjo už Vilniaus universiteto medicinos profesoriaus Augusto Liudviko Bekiu, šeima 1818 m. persikėlė į Vilnių, gyveno Medicinos kolegijos name Pilies gatvėje.

1819–1825 m. Julijus Slovackis lankė Vilniaus pirmąją berniukų gimnaziją, veikusią Universiteto patalpose. 1825–1828 m. jis studijavo teisę Vilniaus universitete. Gyvendamas Vilniuje J.Slovackis susipažino su Adomu Mickevičium. J.Slovackio motina Vilniuje esančius namus buvo pavertusi literatūriniu salonu, kuriame rinkdavosi miesto inteligentai.  Studijų metais Slovackis lankydavosi Jašiūnų dvare. Baigęs studijas, 1829 metais Julijus Slovackis išvyko iš Vilniaus ir čia niekada nebesugrįžo. J.Slovackis persikėlė į Varšuvą, tepagyvenęs pora metų, po 1831 m. sukilimo kaip diplomatinis Tautos vyriausybės kurjeris išvyko į Vokietiją. Vėliau gyveno Prancūzijoje, Šveicarijoje, Italijoje. Keliavo po Europos šalis. 

Julijus Slovackis mirė Paryžiuje nuo džiovos ir buvo palaidotas Monmartro kapinėse.
1927 m. birželį poeto palaikai buvo pervežti į Krokuvą ir perlaidoti Vavelyje šalia Adomo Mickevičiaus.

## Kūryba

Julijus Slovackis priskiriamas „ukrainietiškajai" lenkų poezijos mokyklai, tačiau jis nevengė lietuviškų temų. J.Slovackis sukūrė dramą „Mindaugas" („Mindowie", 1829 m.), „Lietuvių legiono dainą" (1831 m.). Poemoje „Susimąstymo valanda" („Godzina mysli", 1833 m.) perteiktos Vilniaus laikotarpio romantiškos nuotaikos. Julijaus Slovackio kūryba pamėgta tik gerokai po jo mirties. J.Slovackis sukūrė 13 dramų, apie 20 poemų, daugybę eilėraščių, kelias apysakas. 

## Šaltiniai
Helena Szwejkowska

**Helena Šveikovska** (1904 m. balandžio 2 d. Zacišėje prie Panevėžio, Rusijos imperija – 1987 m. rugpjūčio 20 d. Vroclave, Lenkijos Liaudies Respublika) – polonistė, mokytoja, bibliotekininkė.

## Biografija

Gimė 1904 m. balandžio 2 d. Zacišėje prie Panevėžio, Rafaelio ir Marijos Januškevičiūtės šeimoje. Baigė Panevėžio lenkų gimnaziją. 1930 m. baigė polonistikos studijas Krokuvos universitete. 1927–1930 m. dėstė lietuvių kalbą Krokuvos universitete. 1930–1932 m. mokytojavo Panevėžio lenkų gimnazijoje, 1933–1940 m. Kauno lenkų gimnazijoje. 1932–1940 m. dėstė lenkų kalbą Kauno Vytauto Didžiojo universitete, 1940–1943 Vilniaus universitete. Kaune išleido *Lenkų kalbos gramatiką* bei rengė lietuvių-lenkų kalbų žodyną. 1943–1944 m. dirbo Vilniaus miesto archyve, 1944–1945 m. sanitare Betygaloje. 1946 m. spalio 1 d. emigravo į Lenkiją, kur įsidarbino Vroclavo universiteto bibliotekoje. Dirbdama šioje bibliotekoje daug prisidėjo prie Silezijos krašto knygų išsaugojimo ir katalogizavimo. Priklausė Lenkijos mokytojų ir bibliotekininkų asociacijoms. Mirė 1987 m. rugpjūčio 20 d. Vroclave.

## Literatūra
* Harasimowicz J. [red.] Encyklopedia Wrocławia. Wydawnictwo Dolnośląskie, Wrocław 2006. SZWEJKOWSKA HELENA, s. 876.
* Tadeusiewicz H. [red.] Słownik Pracowników Książki Polskiej. Suplement 2. Wydawnictwo SBP, Warszawa 2000. HELENA SZWEJKOWSKA, s. 38-40.
* Trzynadlowski J. [red.] Uczeni wrocławscy tom 2, (1974–1994). Wrocławskie Towarzystwo Naukowe, Wrocław 1994. SZWEJKOWSKA HELENA, s. 157–158.
Miorų rajonas

**Miorų rajonas** (, ) – antro lygmens Baltarusijos administracinis vienetas, esantis vakarinėje Vitebsko srities dalyje. Administracinis centras – Miorai.

## Geografija

Rajono plotas – 1787 km². Vitebsko srityje ribojasi su Verchniadzvinsko, Polocko, Gluboko, Šarkauščinos ir Breslaujos rajonais. Šiaurėje turi nedideli pasienio ruožą su Latvija. Rajone teka Dauguva.

## Gyventojai

Tautinė sudėtis:
* baltarusiai – 93,01 %,
* rusai – 3,98 %,
* lenkai – 1,69 %,
* kiti – 1,32 %

## Gyvenvietės

Yra du miestai – Miorai ir Dysna.

## Šaltiniai
Euzebijus Slovackis

**Euzebijus Slovackis** (;) 1773 m. lapkričio 15 d., tačiau pagal testamentą 1772 m. gruodžio 14 d. Podhorcai, Ukraina – 1814 m. Vilnius – literatūros teoretikas ir literatūros istorikas, Antikos ir XVIII a. Vakarų Europos autorių vertėjas, Vilniaus universiteto profesorius. 1811–1814 m. čia dėstė estetiką, gramatiką ir poetiką.

E. Slovackio sūnus – vienas garsiausių lenkų poetų Julijus Slovackis.

## Galerija

Salomea Słowacka.PNG|Euzebijaus Slovackio žmona Salomėja Slovacka
Wilno-cmentarz na Rossie, grób ojca Juliusz Słowackiego-Euzebiusza.JPG|Euzebijaus Slovackio kapas Rasų kapinės, Vilniuje


## Nuorodos
* Apie Euzebijų Slovackį Vilniaus univesriteto svetainėje
Isos slėnis (filmas)

**Isos slėnis** () – lenkų psichologinis ir poetinis 1982 m. filmas. Režisierius ir scenaristas Tadeusz Konwicki ekranizavo Česlovo Milošo romaną „Isos slėnis“. Filmas lenkų kalba, trukmė – 110 min, spalvotas.

Filmo veiksmas vyksta Lietuvoje, XX a. pradžioje. Filmuota Lenkijoje, Suvalkų ežeringose ir kalvotose apylinkėse, stengiantis sukurti kuo panašesnį Lietuvos kraštovaizdį. Kelios dainos skamba lietuviškai. T. Konvickis pagal savo manierą perdarė Č. Milošo apsakymą. Filme, kaip ir apsakyme ryškios fabulos nėra. Už ją svarbesni poetiniai vaizdiniai, kraštovaizdžiai, žmonių charakterių vaizdavimas. Pridėtos poetinės Č. Milošo ištraukos.

Nedidelį Misios () vaidmenį filme turi aktorė D. Šaflarska.

## Šaltiniai
Ponas Tadas (filmas)

**Ponas Tadas** () – pilnametražis 1999 m. lenkų filmas, A. Mickevičiaus poemos *„[[Ponas Tadas (poema)|Ponas Tadas]]“* motyvais, rež. Andrzej Wajda.

Filmuota nuo 1998 m. liepos 3 d. iki rugsėjo 25 d. Lenkijoje Modline, Petrakave ir prie pat Lietuvos sienos Smolnikuose, kur ieškota labiausiai Lietuvą primenančio kraštovaizdžio.
## Išnašos
Solidarica

**Solidarica** () – 1980 m. tuometinio Gdansko menų akademijos studento Ježo Janiševskio sukurtas šriftas, naudojamas visų pirma Lenkijos opozicinės, antikomunistinės profesinės sąjungos Solidarumas logotipe. Nelygios, susispaudusiosios raidės turėjo simbolizuoti kartu einančius ir vieni kitus palaikančius darbininkus.

Šrifro pavadinimas yra sudarytas iš dviejų lenkų kalbos žodžių: **Solidar**ność () ir cyr**ylica** ().

Su laiku šrifto naudojamų raidžių skaičius buvo išplėstas ir plačiau naudojamas. Šiuo metu jis pradėtas naudoti ir kitais atvejais, silpnai susijusiais su laisvės idėjų gynimu, nors su tuo ne visada sutinka autorius, kuris niekam nėra perdavęs šrifto naudojimo turtinių teisių. 2009 m. birželio 4 d. dauguma Lenkijos laikraščių šiuo šriftu užrašė savo pavadinimus, tokiu būdu paminėdami 20-ąsias pirmųjų dalinai nepriklausomų rinkimų Rytų bloko valstybėse. Po penkerių metų, panašiu būdu metines paminėjo ir Google, kurdamas doodle Solidaricos šriftu.

## Šaltiniai
Nerono kolosas

**Nerono kolosas** () – ~35 m aukščio bronzinė statula, sukurta graikų skulptoriaus Dzenodoro Romos imperatoriaus Nerono užsakymu ir stovėjusi ties įėjimu į Aukso rūmus. Statula vaizdavo nuogą Neroną, kairėje rankoje laikantį Žemės rutulį, dešinę nuleidusį ant valstybės vairo, truputį sulenkusį kairę koją. Galva papuošta karūna su septyniais 6 m ilgio spinduliais.

Po Nerono mirties imperatorius Vespasianas pakeitė statulos veidą į Saulės dievo. Hadriano laikais statula perkelta prie Flavijų amfiteatro, kuris ilgainiui imtas vadinti Koliziejumi (). Komodas buvo pakeitęs koloso veidą savuoju, bet po jo žūties vėl sugrąžintas Saulės dievo atvaizdas. Kolosas greičiausiai sunaikintas gotams įsiveržus į Romą 410 m. Jos pagrindas buvo išardytas 1933 m.
Ernestas Magnusas Denhofas

**Ernestas Magnusas Denhofas** (1581–1642) – ATR valstybinis ir karinis veikėjas, Pernu kaštelionas (1635–1640 m.), Pernu vaivada (1640–1642 m.), Dorpato ir Telšių seniūnas.

## Biografija
Vokiečių-Baltijos bajorų Denhofų giminės, kilusios iš Lifliandijos, atstovas, herbo „Vepris“ savininkas. Vyresnysis Dorparo vaivados Gerardo Denhofo (m. 1598?) ir Margaritos fon Zveifeln (m. 1622) sūnus. Jaunesnieji broliai – pulkininkas Germanas Denhofas (m. 1620), Pamario vaivada Gerardas Denhofas (apie 1590–1648), Dorpato ir Seradzo vaivada Kasparas Denhofas (1588–1645).

1635 metais Ernestas Magnusas Denhofas buvo paskirtas Pernu kaštelionu, o 1640 metais gavo Pernu vaivados pareigybę. ATR karų su Osmanų imperija ir Švedija dalyvis. Nuo 1625 metų dalyvavo Karūnos komisijoje, įkurtoje dėl taikos sutarties sudarymo tarp ATR ir Švedijos. Dalyvavo sudarant Altmaro (1629 m.) ir Štumsdorfo (1635 m.) paliaubas.

1633 metais Ernestas Magnusas Denhofas gavo iš vokiečių imperatoriaus Ferdinando II Habsburgo Šventosios Romos imperijos grafo titulą. Jam priklausė Valduvos pilis Rytų Prūsijoje.

## Šeima

Buvo vedęs baronesą Kateriną fon Doną (1606–1659), nuo santuokos turėjo trys sūnus ir vieną dukterį:

* Gerardas Denhofas (apie 1632–1685), karaliaus dvariškis, Karaliaus dvaro vėliavininkas (1661 m.), Lietuvos didysis taurininkas (1661 m.), Lietuvos didysis pastalininkis (1666 m.), Telšių seniūnas
* Ernestas Denhofas (m. 1693), karališkosios gvardijos pulkininkas (1666 m.), generolas-majoras (1670 m.), Lietuvos didysis medžioklis (1676 m.), Vilniaus kaštelionas (1683 m.), Karūnos armijos generolas-leitenantas, Malborko vaivada (1685 m.), Karaliaus dvaro maršalka (1687 m.)
* Frederikas Denhofas (1639–1696), Prūsijos generolas-leitenantas, slaptasis ir karinis Branderburgo kurfiursto patarėjas, Denhofų giminės, Prūsijos linijos pradininkas
* Ana Katerina Denhof, Jano Zigmanto fon Ketlerio žmona

## Nuorodos
* Kilian Heck/Christian Thielemann (Hrsg.): Friedrichstein. Das Schloß der Grafen von Dönhoff in Ostpreußen. Deutscher Kunstverlag, München/Berlin 2006, ISBN 3-422-06593-8
Chris Doran

**Chris Doran** (g. 1979 m. lapkričio 22 d. Voterforde) – airių pop dainininkas.

2004 metais atlikėjas su daina „If My World Stopped Turning“ nugalėjo Airijos atrankos konkursą „You’re a Star“, todėl jis buvo išrinktas atstovauti Airijai 2004 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse, vykusiame Stambule. „If My World Stopped Turning“ Eurovizijos finale surinko tik 7 taškus, kurių užteko tik 23 vietai užimti.

2006 metais Chris išleido singlą „You Know You Want It“, kurį įrašė kartu su Kanados muzikos grupe „Femme Fatale“.

## Diskografija

### Albumai
* *Right Here* (2004)

### Singlai
* *If My World Stopped Turning* (2004)
* *Nothing’s Gonna Change My Love for You* (2004)
* *Right Here Waiting* (2004)
* *All of the Above* (2006)
* *You Know You Want It* (2006)
* *Hey Girl* (2008)

## Nuorodos
* Daina ''If My World Stopped Turning''

|-