open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Materhornas

**Materhornas** (, , ) – 4478 m aukščio Alpių viršukalnė Šveicarijos ir Italijos pasienyje. Beveik simetriškos piramidės formos kalnas yra viena aukščiausių Alpių ir Europos viršūnių.

XVIII a. pabaigoje kalną tyrė Horace-Bénédict de Saussure, vėliau kalnu domėjosi žinomi XIX a. gamtininkai ir menininkai, tarp jų John Ruskin. Kartais vadinamas Kalnų kalnu (), Materhornas yra tapęs Šveicarijos Alpių ir bendrai visų Alpių emblema. Nuo XIX a. pabaigos, kai apylinkes pasiekė geležinkelis, kalnas traukia gausius lankytojų ir alpinistų srautus. Kasmet daugybė alpinistų bando kopti į Materhorną iš Hörnli kalnų trobelės populiariausiu maršrutu per šiaurės rytinį Hörnli kalnagūbrį. Daugybė vaikščiojimo kalnuose entuziastų renkasi 10 dienų trukmės žygį ratu aplink kalną.

Kalnas susiformavo prieš 50 mln. metų, kai Žemės tektoninių plokščių judesiai išstūmė jį į viršų, susidūrus Afrikos ir Europos žemynams. Viršūnę suformavo ledynai, išgraužę aplink ją karas (taurės pavidalo įdubas).

Materhornas garsus savo ragu – šiek tiek palinkusia piramidiška viršūne. Tai savita piramidiška Materhorno smailė, arba ragas, yra aštrių, rantytų keterų, vadinamų *aretes*, susikirtimo vieta. Šios keteros susidarė, kai uolose buvo išskobtos keturios apvalainos įdubos, vadinamos karomis, arba ledyniniais cirkais. Trys piramidės šonai – šiaurinis, rytinis ir pietinis – yra tipiškos lygios užpakalinės karos sienos. Kara susidaro, kai sniego griūtys kalno šlaite išgraužia pridengtą įdubą. Metai po metų nesutirpusį sniegą viršutiniai sluoksniai kietai suspaudžia į ledą. Kasmet uolienas pamažu skaldo šalčiai, ardo ledai, graužia polaidžio vanduo – įduba vis gilėja. Pamažu didėjantis svoris spaudžia ledą, ir šis neatlaikęs ima plūsti per žemiausią įdubos kraštą žemyn – susidaro naujas ledynas.

Nuo 1983 m. Materhornas yra Šveicarijos federaliniame gamtos paminklų sąraše. Kalnas atvaizduotas populiariame šveicariškame šokolade „Toblerone“.

## Pavadinimai

Vokiškas kalno pavadinimas *Matterhorn* kilęs nuo Matertalio ir Cermato pavadinimų.

Tarp Materhorno ir Italijos viršūnės Monte Roza (4634 m) yra Teodulo perėja (3301 m), iš čia Julijaus Cezario konsulas Servijus Galba 55 m. pamatė Materhorną. Galbūt tuo paaiškinamas ir prancūziškas jo pavadinimas *Servin*.

## Alpinizmas
Į Materhorną ilgai nebuvo įkopta, net ir tada, kai daugelis Alpių viršūnių jau buvo įveiktos, ir kalnas tapo tarptautinio varžymosi objektu. Pirmą kartą į kalną įkopti pavyko 1865 m. iš Cermato vykusiai Edward Whymper grupei, tačiau žygis pasibaigė tragiškai, kai keturi grupės nariai žuvo leidžiantis nuo viršūnės. Šis žygis ir jo tragiška pabaiga, vėliau tapusi kelių filmų siužetu, pažymėjo auksinės alpinizmo eros pabaigą. Iš šiaurinės pusės į kalną nepavyko įkopti iki 1931 m. Šis šlaitas yra vienas iš trijų didžiųjų Alpių šiaurinių šlaitų, vadinamų „Trilogija“. Vakarine puse, kuri yra aukščiausia, pilnai įkopti pavyko tik 1962 m. Skaičiuojama, kad nuo pirmojo įkopimo į kalną 1865 m. kopdami į kalną žuvo 500 alpinistų, dėl to Materhornas yra viena iš daugiausiai aukų pareikalavusių pasaulio viršukalnių.

Kasmet į Materhorną užkopia apie 2000 žmonių.

## Nuorodos
Gudiena

**Gudiena** – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės rytus nuo Kaišiadorių, ribojasi su rytine ir šiaurine Kaišiadorių miesto riba. Yra 3 seniūnaitijos (Gudienos, Pavasario, Sodų). Gyvenvietėje yra Gudienos (Kaišiadorių) dvaras, veikia veterinarijos institutas, Gudienos mokykla-darželis Rugelis, bendrovės „Gudienos grūdai“, „Kaišiadorėliai“, „Kaišiadorių agrofirma“. 1995 m. pastatytas Kryžius nužudytiems Lietuvos partizanams, kurie buvo užkasami kaimo durpyne.

## Geografija

Kaimo pietvakariniu pakraščiu teka Lomenos intakas Gudienėlė. Į pietus telkšo du tvenkiniai. Pro Gudieną eina geležinkelis Vilnius–Kaunas. Į kaimą sueina keliai , , , .

## Istorija

Tarp 1784–1795 m. Kaišiadorių dvaras atiteko Romerių giminei ir tapo Vladikiškių dvarui priklausančiu palivarku. XIX a. viduryje Kaišiadorių palivarkas buvo atskirtas nuo Vladikiškių dvaro ir vėl tapo atskiru dvaru. XIX a. pab. buvo Gudienos palivarkas Trakų apskrities Žiežmarių valsčiuje (Riomerių valda, vėliau parduota Tiškevičiui) bei kaimas ir palivarkas Žaslių valsčiuje (Korsakų valda).

Sovietmečiu buvo Veterinarijos instituto eksperimentinio ūkio centrinė gyvenvietė.

|}

## Gyventojai

1923 m. Gudienos kaime buvo 56 ūkiai (kiemai) ir 299 gyventojai.

## Eksperimentinis ūkis

Sovietmečiu buvo įkurta Veterinarijos instituto eksperimentinio ūkio centrinė gyvenvietė. Į šią gyvenvietę iki 1979 m. buvo keliami apylinkės vienkiemių gyventojai. Ši gyvenvietė turėjo unikalų atskirą statusą, todėl buvo apskaitoma gyventojų surašymuose. Atgavus nepriklausomybę, gyvenvietė prijungta prie Gudienos kaimo.

## Galerija

Gudienos dvaras.JPG|Gudienos dvaras
1. Gudiena, ženklas.JPG|Riboženklis


## Šaltiniai
Kordobos provincija

**Kordobos provincija** () – provincija centrinėje Argentinoje, tarp Katamarkos ir Santjago del Estero provincijų šiaurėje, Santa Fė – rytuose, Buenos Airių – pietryčiuose, La Pampos – pietuose, San Luiso ir La Riochos – vakaruose. Sostinė – Kordoba.

## Geografija
Rytinė provincijos dalis – pampų lygumos, vakarinė – kalnų masyvai (Kordobos kalnagūbriai), perkirsti slėnių (Punilijos, Kalamučitos ir kt.). Aukščiausia vieta – Čampaki kalnas (2790 m). Šiaurės vakarinę dalį užima Didžiųjų druskožemių (*Salinas Grandes*) druskos dykynė.

Rytinė Kordobos provincijos dalis patenka į vidutinių platumų klimato juostą, likusi dalis – į subtropikų juostą. Rytuose kritulių kiekis nemažas, tačiau centriniuose ir vakariniuose rajonuose dažnos sausros.

Dauguma upių trumpos ir dažnai išdžiūstančios. Svarbiausios upės išteka Čikos kalnagūbryje (Primeras, Segundas, Terseras ir kt.) ir teka rytų kryptimi. Provincijos šiaurės rytuose yra didelis Mar Čikitos ežeras, šiaurės vakaruose – Didžiųjų druskožemių druskos ežeras, pietuose – Banjados de la Amargos lagūna. Puniljos slėnyje yra Kondorito Kebrados nacionalinis parkas.

## Ekonomika
Provincijoje auginami sorgai, kukurūzai, kviečiai, bulvės, sojos, saulėgrąžos, žemės riešutai (kitur Argentinoje neauginami), alyvogės, vynuogės. Gyvulininkystė (galvijai, kiaulės, arkliai, ožkos). Paukštininkystė. Kalkių, druskos, granito, kvarco, mangano gavyba. Maisto, mašinų, chemijos, baldų, cemento pramonė.

## Gyventojai
Kordobos provincijoje gyvena beveik 8 % Argentinos gyventojų. Tankiausiai gyvenama centrinė dalis (ypač Čikos kalnagūbrio šlaitai), rečiausiai gyvenama provincijos vakarinė ir šiaurės rytinė dalys.

Didžiausi miestai (2010 m.):
* Kordoba (1317,2 tūkst. gyventojų)
* Rio Kvartas (157,0)
* Vilja Marija (79,3)
* Vilja Karlos Pasas (62,4)
* San Fransiskas (61,7)
* Alta Grasija (48,1)
* Rio Terseras (46,4)
* Bel Viljė (33,8)
* La Kalera (31,9)
* Chesus Marija (31,6)
* Krus del Echė (30,6)
* Vilja Doloresas (29,8)
* Markos Chuaresas (27,0)
* Vilja Aljendė (25,7)

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Provincijos žemėlapis
* Turistinis puslapis 
* www.cordobaglobal.com.ar
Strasbūras

**Strasbūras** (, ) – miestas rytų Prancūzijoje, Grand Esto regiono sostinė. Išsidėstęs prie Briušo ir Ilio upių santakos, greta Reino upės ir sienos su Vokietija. 

Tai verslo, gamybos, transporto ir kultūros centras. Apdirbama nafta, gaminamos mašinos, įranga, metalo gaminiai, išvystyta spaudos ir elektrotechnikos pramonė.

Strasbūras yra svarbus uostas prie Reino. Ilio upė prie Strasbūro išsišakoja į daug kanalų ir apsupa miesto centre esantį senamiestį. Strasbūre yra labai žymi bažnyčia – *Notre Dame* katedra senamiesčio pietryčiuose. Katedrą pradėjo statyti 1015 m., statė kelis amžius, tačiau iki šių dienų išlikę tik nedaug autentiškų elementų, daug kas pakeista ar perstatyta. Mieste taip pat yra gotikinė Šv. Tomo bažnyčia (XIII−XIV a.), Rohano rūmai (*Palais de Rohan*, 1731–1741 m.), kuriuose dabar yra meno muziejus. „Hôtel du Commerce“ yra žymiausias Strasbūro renesansinis statinys. Šiuo metu Strasbūras dažnai minimas kaip (demokratinė) Europos sostinė. Jame susirenka Europos Taryba ir yra įsikūręs Europos žmogaus teisių teismas (dažnai vad. Strasbūro teismu). 

## Istorija

### Pavadinimo kilmė
Vokiškai Strasbūro miesto pavadinimas reiškia „pilis (miestelis) kryžkelėje“:  – gatvė + *Burg* – tvirtovė, pilis.

## Sportas
Strasbūre 1938 m. vyko III pasaulio futbolo čempionatas, o 1984 m. – VII Europos futbolo čempionatas.

* RC Strasbourg – futbolo klubas.
* Meinau stadionas – stadionas, talpinantis	29 230 žiūrovus;

## Galerija

## Išnašos

## Nuorodos
*
Bangis

**Bangis** () – Centrinės Afrikos Respublikos sostinė. Išsidėstęs šalies pietvakariuose, vakariniame Ubangio upės krante – upės, kuri yra pagrindinis prekybos kelias šalyje. Tai pagrindinis šalies uostas, administracinis, ekonominis ir švietimo centras. Parduodama medvilnė, kava, mediena, deimantai. Pramonė: žemės riešutai, palmių produktai, tekstilė, odos gaminiai, mediena, muilas. 

## Etimologija

Miesto vardas kildinamas nuo čia pratekančios Ubangio upės.

## Istorija

Miestas pradėjo vystytis aplink prancūzų karinį postą 1889–1890 m., tapusiu Prancūzijos kolonijos Ubangis-Šaris administraciniu centru. 1960 m. tapo nepriklausomos CAR sostine. 1970 m. įkurtas Bangio universitetas.

XX a. 8-ojo dešimtmečio pabaigoje kilo dideli neramumai, kuomet šalį valdė Žanas Bedelis Bokasa, save vadinęs imperatoriumi Bokasa I.

## Sportas
* Olympic Real de Bangui – futbolo klubas;
* AS Tempête Mocaf – futbolo klubas;
* Namų rungtynes žaidžia Barthélemy Boganda sporto komplekso stadione (), talpinančiame 22 tūkst. žiūrovų.

## Šaltiniai
Vilkpupė

**Vilkpupė** (*Hylotelephium*) – storalapinių (*Crassulaceae*) šeimos sukulentinių augalų gentis, kuri išskirta iš šiloko (*Sedum*) genties.

Lietuvoje auga šios rūšys:
* Didžioji vilkpupė (*Hylotelephium maximum*)
* Tikroji vilkpupė (*Hylotelephium telephium*)
Parkos

Romėnų mitologijoje **Parkos** – likimo deivės, tapatinamos su graikų Moiromis. Iš pradžių buvo tik dvi gimimo deivės Decima ir Nona. Vėliau įtakojant graikų Moiroms, prie dviejų gimimo deivių buvo pridėta trečioji deivė – mirties deivė Morta (Parka). Šių deivių triada vadinama Parkomis.

## Šaltiniai
* Guide to the Gods 1.0
Australinės kiškiažiurkės

**Australinės kiškiažiurkės** (*Leporillus*) – pelinių (*Muridae*) šeimos graužikų gentis. Kailis tankus ir švelnus. Nugarinė pusė šviesiai ruda, su pilkoku atspalviu. Pilvelis pilkos ar baltos spalvos. Kūnas 14-20 cm, uodega beveik tokio pat ilgio kaip kūnas ar truputį trumpesnė. Ausys didelės, apvalios.

Paplitusios Centrinės Australijos pietinėje dalyje, taip pat Franklino salose prie Australijos. Abi genčiai priklausančios rūšys stato gana didelius namus, kurie būna net iki 6 m skersmens ir 1,2 m aukščio. Šiuos statinius dažniausiai įsirengia aplink nedidelį krūmą ar akmenį. Jį surenčia iš maždaug 1 m ilgio ir 25 mm storios šakų. Kartais ant viršaus užtempia nedidelius akmenukus, tam, kad neišverstų vėjas. Šitokiame grandioziniame name įsirengia keletą lizdų. Apsigyvena kelios poros. Aktyvios išimtinai naktį. Minta augaliniu maistu.

Gentyje yra dvi rūšys:
* Baltauodegė kiškiažiurkė (*Leporillus apicalis*)
* Ilgaausė kiškiažiurkė (*Leporillus conditor*)
Netikrosios pelės

**Netikrosios pelės** (*Pseudomys*) – pelinių (*Muridae*) šeimos graužikų gentis. Graužikai turi gana dideles ausis. Kūnas 7,5-16 cm ilgio, uodega 7-18 cm ilgio. Kailis minkštas. Nugarinė pusė ruda ar geltona, pilvas gelsvas, geltonas arba pilkai baltas. Kai kurių rūšių uodegos viršus tamsus, o apačia balta.

Paplitusios Pietvakarių, Centrinėje ir Rytų Australijoje, Tasmanijoje. Gyvena įvairiuose biotopuose: lygumose, mišku apaugusiose kalvose, pelkėtose vietose. Aktyvios naktį. Minta įvairiomis augalų dalimis. Vadoje būna 2-4 jaunikliai.

Gentyje yra apie 25 rūšys:
* Balkšvoji netrikroji pelė (*Pseudomys albocinereus*)
* Pilkoji netikroji pelė (*Pseudomys apodemoides*)
* *[[Pseudomys australis]]*
* *[[Pseudomys bolami]]*
* *[[Pseudomys calabyi]]*
* *[[Pseudomys chapmani]]*
* *[[Pseudomys delicatulus]]*
* *[[Pseudomys desertor]]*
* *[[Pseudomys fieldi]]*
* *[[Pseudomys fumeus]]*
* *[[Pseudomys glaucus]]*
* *[[Pseudomys gouldii]]*
* *[[Pseudomys gracilicaudatus]]*
* Australinė netikroji pelė (*Pseudomys hermannsburgensis*)
* Tasmaninė netikroji pelė (*Pseudomys higginsi*)
* *[[Pseudomys johnsoni]]*
* *[[Pseudomys laborifex]]*
* *[[Pseudomys nanus]]*
* *[[Pseudomys novaehollandiae]]*
* *[[Pseudomys occidentalis]]*
* *[[Pseudomys oralis]]*
* *[[Pseudomys patrius]]*
* *[[Pseudomys pilligaensis]]*
* *[[Pseudomys shortridgei]]*
Skaistinės ežeras (Rokiškio r., Obelių sen., Strepeikių km.)

**Skaistinės ežeras** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone, Obelių seniūnijoje, šalia Strepeikių kaimo, apie 3 km į šiaurės vakarus nuo Obelių. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus - 0,35 km, plotis - iki 0,06 km. Altitudė 106,5 m. Ežeras plačiai užpelkėjęs, užankantis. Iš šiaurės į pietus ežerą prateka Akmenės upė link Obelių ežero (Kriaunos upės baseinas). Rytinėje pakrantėje įsikūręs Šileikių kaimas.

## Šaltiniai
Dručkų ežeras

**Dručkų ežeras** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone, apie 6,5 km į rytus nuo Obelių. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,16 km, plotis – iki 0,05 km. Altitudė 121,4 m. Ežeriukas telkšo apie 7 ha dydžio Dručkų pelkėje, apaugusioje krūmynais. Aplinkui plyti dirbami laukai. Šiaurėje išteka upelis link Kriaunelio ežero (Kriaunos upės baseinas). 

Įsikūrę šie kaimai: Dručkai, Eidminiškiai, Rūmiškiai. Šiauriau eina geležinkelis Linkaičiai – Šapeliai.

## Šaltiniai
Obelių ežeras

**Obelių ežeras** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone, pietvakariniame Obelių miesto pakraštyje.

Ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus 1,68 km, plotis iki 0,47 km. Altitudė 104,5 m. Didžiausias gylis siekia 2,1 m. Krantai gana aukšti ir statūs, tik galuose žemi, supelkėję. Šiaurinėje pakrantėje plyti Pagrėblės pelkė. Į Obelių ežerą suteka Akmenė, Rastupis, pietrytiniame gale protakomis jungiasi su Kriauna. Ežero pratakumas 3098 % per metus. Pietinėje pakrantėje stūkso Mažeikių (Ožkynės) miškas, vakarinėje – plyti pievos.

Užžėlęs vandens augalija, 1967 m. paskelbtas ornitologiniu draustiniu.

Aplink ežerą įsikūrę Obeliai, Obelių Priemiestis, Audronys I. Rytinėje pakrantėje yra buvusio Obelių dvaro sodyba.

## Šaltiniai

## Nuorodos
Šapelių ežeras

**Šapelių ežeras** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone, apie 9,5 km į rytus nuo Obelių. Ištįsęs iš šiaurės į pietus per 1 km, plotis iki 0,28 km. Altitudė 118,7 m. Šiauriniai ir pietiniai krantai žemi ir pelkėti, rytinis krantas aukštas. Ežerą pietuose supa Girelės miškas, šiaurinėse pakrantėse plyti pievos, dirbami laukai.

Ežeru prateka bevardis Vertybiškio upelio (Šapelės) (Kriaunos baseinas) intakas.

Už 1 km į šiaurę nuo Šapelių ežero eina Šiaulių–Daugpilio geležinkelis. Greta ežero yra Šapelių ir Vertybiškio kaimai.

Ežero pavadinimas kilo nuo Šapelių kaimo vardo.

## Šaltiniai
WAP

**WAP** () – informacinių paslaugų, gaunamų per belaidžius terminalus (pvz., mobiliuosius telefonus), standartas. WAP buvo sukurtas siekiant suteikti mažiems nešiojamiems įrenginiams priėjimo prie interneto galimybes, panašias į paprastos žiniatinklio naršyklės. Dėl tam tikrų nešiojamųjų įrenginių savybių (dydžio, resursų kiekio, kainos) WAP nėra toks išsamus ir funkcionalus kaip WWW. Šiuo metu WAP yra pagrindinis mobiliųjų tinklalapių naudojamas protokolas, tačiau jau dauguma mobiliųjų prietaisų yra suderinami su daug lankstesniu XHTML standartu, kuriuo parašytus tinklalapius galima naršyti ir įprastiniuose kompiuteriuose, ir mobiliuosiuose įrenginiuose. Japonijoje sukurta i-mode sistema yra dar vienas populiarus belaidžio ryšio protokolas.

## Kodėl sukurtas WAP?

WAP yra protokolų rinkinys, sukurtas mobiliems įrenginiams (delniniams kompiuteriams ar mobiliesiems telefonams ir kt.), siekiant suteikti šių įrenginių vartotojams patogų priėjimą prie interneto. Iki WAP sukūrimo buvo beveik neįmanoma sukurti tokią sistemą, kuri leistų verslininkams operatyviai sekti biržos kainas, darbuotojams – skaityti el. paštą ar sporto aistruoliams – stebėti mėgstamų rungtynių rezultatą. WAP buvo sukurtas tam, kad leistų teikti šias ir panašias paslaugas naudojant belaidį ryšį.

Prieš WAP protokolo sukūrimą, belaidžio duomenų perdavimo galimybės buvo apribotos elementariais servisais, tokiais kaip SMS ar USSD – WAP pirmtaku. Kai kurie nešiojamųjų įrenginių gamintojai buvo sukūrę nuosavus protokolus: HDML (*Unwired Planet*, dabar – *Openwave*), ITTP (*Ericsson*), TTML (*Nokia*). Norėdamos padidinti savo verslo galimybes ir plėtrą, šios ir kitos kompanijos susivienijo ir pakvietė kitus belaidžių komunikacijų gamintojus įsteigti WAP forumą tam, kad sukurtų vieningą standartą belaidžio ryšio sistemoms.

## Taip pat skaitykite

* WWW
* HTTP
* Internetas

## Resursai ir nuorodos

* WAP forumas 
* WAP specifikacijos 
* Vilniaus viešojo transporto tvarkaraščiai , pasiekiami WAP protokolu
* Vikipedijos versija, pritaikyta mobiliesiems telefonams
* Tinklalapis skirtas tobulinti savo mobiliuosius tinklalapius 

## Šaltiniai
Kubiliškio ežeras

**Kubiliškio ežeras** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone, apie 6,5 km į rytus nuo Obelių. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,25 km, plotis – iki 0,17 km. Altitudė 142,2 m. Krantai užpelkėję, apaugę krūmynais – ežerą supa ~ 7 ha dydžio Kubiliškio pelkė. Aplinkui plyti dirbami laukai ir pievos. Ežeras nenutekantis, priklauso Kriaunos upės baseinui.

## Šaltiniai
Vertybiškio ežeras

**Vertybiškio ežeras** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone, apie 9 km į rytus nuo Obelių. Ežeriuko ilgis iš pietų į šiaurę – 0,07 km, plotis – iki 0,04 km. Altitudė 118 m. Telkšo apie 4 ha dydžio pelkėje, kurios krantai apaugę krūmynais ir mišku. Iš pietų į šiaurę prateka Vertybiškio upelis (Šapelė) (Kriaunos baseinas). Į rytus įsikūręs Vertybiškio kaimas.

## Šaltiniai
Sulpys

**Sulpys** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone, apie 6 km į rytus nuo Obelių. Ilgis pietvakarių–šiaurės rytų kryptimi 0,88 km, plotis iki 0,22 km. Altitudė 142,5 m. Krantai daugiausia žemi, vietomis (pietvakariniame gale) užpelkėję. Rytinis krantas apaugęs mišku.

Ežeras nenutekantis, priklauso Kriaunos upės intako Sulpio baseinui. Pietuose už 30 m telkšo Kukninio ežeras.

Sulpys su aplinkiniais ežerais paskelbtas Junkūnų geomorfologiniu draustiniu. Šalia ežero buvo Razrivkos kaimas.

Pavadinimas siejamas su  ir  („čiulpti, laižyti, žįsti“).

## Šaltiniai
Kamariškio ežeras

**Kamariškio ežeras** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, Kamariškių kaime, apie 9,5 km į šiaurę nuo Suvieko. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,66 km, plotis – iki 0,33 km. Altitudė 136,1 m. Krantai daugiausia aukštoki, tik pietvakariniame ir šiaurrytiniame galuose žemi ir pelkėti. Pietinis ir rytinis krantai apaugę siauru medžių ir krūmų ruožu. Aplinkui plyti dirbami laukai ir pievos. Rytuose išteka upelis link Paberžių ežero (Lukštos upės baseinas).

Šiaurinėje pakrantėje įsikūręs Ulytėlės kaimas.

## Šaltiniai
Gižų seniūnija

**Gižų seniūnija** – administracinis-teritorinis vienetas Vilkaviškio rajono savivaldybės rytuose, Suvalkijos etnografiniame regione. Centras – Gižai.

2006 m. veikė paštas, vidurinė mokykla, biblioteka, kultūros namai, bažnyčia, 4 parduotuvės. 2008 m. didžiausia įstaiga buvo Gižų pagrindinė mokykla.

## Geografija

Gižų seniūnijos žemės yra gana derlingos, todėl žemės ūkiui plėtoti sąlygos yra palankios, vyrauja augalininkystė – daugiausia auginamos grūdinės kultūros ir cukriniai runkeliai. Pagrindinis kelias – , nuo jo atsišakoja keliai  ir . Šiaurės vakarinėje dalyje teka Rausvė.

## Istorija

Senoji Gižų seniūnija minima XVIII a. 2-ojoje pusėje.

Dabartinė seniūnija įkurta 1995 m. vietoje Gižų apylinkės. 2012 m. patvirtintas Gižų herbas, kurį naudoja ir seniūnija.

|-
| 2001-04  || || 1087 || 22 kaimai, 1 kaimo dalis
|-
| 2009-09-01  || 39 || 1124 || 22 kaimai
|-
| 2011 m.  || || 884 || 22 kaimai
|-
| 2016-08-13  || || || 22 kaimai
|-
| 2021 m.  || || 854 || 24 kaimai
|}

## Gyvenvietės

Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):

|-
| Adamarina, k. || 36 || 41
|-
| Antupiai, k. || 55 || 62
|-
| Baltrakis, k. || 15 || 26
|-
| Dabravolė, k. || || 4
|-
| Dapkiškiai, k. || 19 || 3
|-
| Deivoniškiai, k. || || 4
|-
| Gižai, k. || 453 || 514
|-
| Gižų Daržininkai, k. || 23 || 19
|-
| Išlandžiai, k. || 16 || 18
|-
| Krūzmargis, k. || || 0
|-
| Lapanka, k. || || 0
|-
| Marijanavas, k. || 15 || 6
|-
| Naujakaimis, k. || || 2
|-
| Naujieji Gižai, k. || || 7
|-
| Naujienėlė, k. || || 9
|-
| Oranai, k. || || 10
|-
| Pagramdai, k. || || 8
|-
| Paikiai, k. || || 14
|-
| Palūkiškiai, k. || || 8
|-
| Rimavičiai, k. || 97 || 97
|-
| Rūda, k. || 37 || 51
|-
| Senkiškiai, k. || 20 || 39
|-
| Skriaudupis, k. || || 2
|-
| Viktorinė, k. || || 6
|-
| Žvirgždaičiai, k. || || 6
|}

## Seniūnaitijos

2010 m. įsteigtos 4 seniūnaitijos:
* **Antupių** seniūnaitija (86 gyventojai): Antupių k., Drebulinės k., Krūzmargio k., Palūkiškių k., Skriaudupio k., Dumčių k.
* **Gižų** seniūnaitija (663 gyventojai): Gižų k., Naujųjų Gižų k., Marijanavo k., Naujienėlės k., Senkiškių k.
* **Gižų Daržininkų** seniūnaitija (198 gyventojai): Gižų Daržininkų k., Adamarinos k., Strazdžių k., Paikių k., Oranų k., Rūdos k.
* **Rimavičių** seniūnaitija (199 gyventojai): Rimavičių k., Išlandžių k., Baltrakio k., Dabravolės k., Lapankos k., Deivoniškių k., Dapkiškių k., Viktorinės k., Žvirgždaičių k., Būdviečių k.

## Šaltiniai
Keturvalakių seniūnija

**Keturvalakių seniūnija** – administracinis-teritorinis vienetas Vilkaviškio rajono savivaldybės pietryčiuose, Suvalkijos etnografiniame regione. Centras – Keturvalakiai.

Seniūnijoje yra Keturvalakių aerodromas, pradinė mokykla, pagrindinė mokykla, bažnyčia ir 3 medicinos punktai, taip pat yra įsikūrusios 3 bendruomenės. Išvystytas žemės ūkis, gyventojų aptarnavimas.

## Geografija

Seniūnija užima 8445 ha plotą, ji išsidėsčiusi vyraujančia šiaurės–pietų kryptimi, šiaurinėje dalyje eina kelias . Ribojasi su Bartninkų, Šeimenos, Gižų seniūnijomis, Marijampolės ir Kalvarijos savivaldybėmis. Seniūnijos plotas – 8445 ha, šiaurėje telkšo Želvabalės pelkė ir keli ežerėliai, prie Keturvalakių – Balsupių tvenkinys, prie kurio įrengtas Keturvalakių parkas.

## Istorija

Iki 1950 m. buvo Keturvalakių valsčiaus teritorijoje.

Dabartinė seniūnija įkurta 1995 m. vietoje Keturvalakių apylinkės. 2012 m. patvirtintas Keturvalakių herbas, kurį naudoja ir seniūnija.

|-
| 2001-04  || || 1966 || 1 miestelis (Keturvalakiai), 28 kaimai, 4 kaimų dalys
|-
| 2009-09-01  || || 2050 || 1 miestelis, 35 kaimai
|-
| 2011 m.  || || 1690 || 1 miestelis, 28 kaimai
|-
| 2016-08-13  || || || 1 miestelis, 29 kaimai
|-
| 2021 m.  || 84 || 1354 || 1 miestelis, 13 kaimų
|}

## Gyvenvietės

Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):

|-
| Augiškiai, k. || || 0
|-
| Bačkiškiai, k. || 234 || 247
|-
| Bardauskai, k. || 125 || 161
|-
| Beržiniai, k. || || 0
|-
| Būdviečiai, k. || || 6
|-
| Degsniškiai, k. || || 0
|-
| Degučiai, k. || 137 || 169
|-
| Geisteriškiai, k. || 24 || 329
|-
| Kamičiai, k. || || 0
|-
| Karkliniai, k. || 358 || 435
|-
| Keturvalakiai, mstl. || 341 || 113
|-
| Lukšiškiai, k. || || 0
|-
| Merkšiškiai, k. || || 4
|-
| Mockabūdžiai, k. || || 43
|-
| Mudriai, k. || || 5
|-
| Navininkai, k. || || 2
|-
| Palaima, k. || || 3
|-
| Parausėliai, k. || ||
|-
| Patilčiai, k. || 106 || 124
|-
| Pavilkaujai, k. || || 0
|-
| Penkiniai, k. || ||
|-
| Pilotiškiai, k. || || 0
|-
| Rakauskai, k. || || 4
|-
| Rugiagėliai, k. || || 13
|}

## Seniūnaitijos

2009 m. įsteigtos 6 seniūnaitijos:
* **Bačkiškių** seniūnaitija (334 gyventojai): Bačkiškių k., Pavilkaujų k., Merkšiškių k., Kiršų k., Pečiuliškių k., Augiškių k., Pilotiškių k., Lukiškių k., Vižaidų k.
* **Bardauskų** seniūnaitija (194 gyventojai): Bardauskų k.
* **Degučių** seniūnaitija (203 gyventojai): Degučių k., Penkinių k., Būdviečių k., Parausėlių k., Tabarų k., Dubėnų k.
* **Karklinių** seniūnaitija (497 gyventojai): Karklinių k., Beržinių k., Juodupių k.
* **Keturvalakių** seniūnaitija (490 gyventojų): Keturvalakių mstl., Geisteriškių k., Palaimos k., Mockabūdžių k., Navavolės k., Rakauskų k., Degsniškių k.
* **Patilčių** seniūnaitija (189 gyventojai): Patilčių k., Rugiagėlių k., Kamičių k., Mudrių k., Navininkų k.

## Šaltiniai
Eva Perón

**María Eva Duarte de Perón** (**Eva Peron**, kartais **Evita**; 1919 m. gegužės 7 d. – 1952 m. liepos 26 d.) – Argentinos prezidento Chuano Perono žmona.
Vazgirdonių ežerėlis

**Vazgirdonių ežerėlis** – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, į pietus nuo Vilniaus-Alytaus automagistralės (apie 10 km į vakarus nuo Valkininkų geležinkelio stoties). Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,28 km, plotis – iki 0,16 km. Altitudė 134,2 m. Krantai neaukšti, sausi. Aplinkui plyti pievos ir dirbami laukai, vakarinėje pakrantėje auga sodas. Šiaurės rytuose įteka upelis iš už poros šimtų metrų šiauriau telkšančio Pabezninkų ežero. Greta yra kaimas Vazgirdonys. Vazgirdonių ežerėlis nenutekantis, priklauso Merkio intako Varėnės baseinui.

## Šaltiniai
Teisės doktrina

**Teisės doktrina** – antrinis teisės šaltinis greta precedentų. Teisės doktrina apima teisės mokslininkų darbus, veikalus, teisėtyros mokslinius straipsnius ir kt. Antriniai teisės principai autoritetingomis nuomonėmis remiasi tada, kai nėra pirminių šaltinių arba jie neaiškūs ir nepilni. Remtis tokiais antriniais šaltiniais neprivaloma, ir jie nėra nei būtinas, nei pakankamas pagrindas teismui priimti sprendimą.

Teisės doktrina – vienas iš teisės šaltinių, kaip pagalbinė priemonė teisės normoms nustatyti ir aiškinti.

## Literatūra
* „Tarptautinis žodžių žodynas“, „Mintis“ (1969).
Vazgirdonys

**Vazgirdonys** – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, į šiaurę nuo Varėnos ir apie 10 km į vakarus nuo Valkininkų gel. stoties. Seniūnaitijos centras. Šalia kaimo telkšo Pabezninkų ežeras su pusiasaliu, piečiau šio ežero telkšo Vazgirdonių ežerėlis. Abu ežerus skiria kelias . Pakilus vandens lygiui Pabezninkų ežere, abu ežerai susijungia bevardžiu upeliu (kanalu).

## Etimologija
Kaimo pavadinimas kilęs iš baltiško dviskiemenio asmenvardžio *Vãzgirdas*, iškreipto iš *Vósgirdas* ar *Vózgirdas*.

## Istorija

XIX a. pab. buvo Vazgirdonių kaimas (Kapčių valda) ir palivarkas Trakų apskrities Varėnos valsčiuje, Jakėnų apylinkėje.

## Gyventojai

;Žymūs žmonės
* Vazgirdonyse 1892 m. kovo 4 d. gimė Lietuvos kino operatorius, vienas pirmųjų lietuviškos kino kronikos kūrėjų Kazys Lukšys.

## Šaltiniai
Naujieji Valkininkai

**Naujieji Valkininkai** (iki 2010 m. ***Valkininkų geležinkelio stotis***) – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, į vakarus nuo Valkininkų miestelio. Gyvenvietė ėmė formuotis nutiesus geležinkelį Vilnius–Gardinas, dabar joje gyvena daugiau žmonių nei pačiuose Valkininkuose. Naujųjų Valkininkų seniūnaitija. Pro kaimą eina plentas , atsišakoja , .

Kaime yra Valkininkų sanatorijos mokykla, lopšelis-darželis „Žibutė“, Valkininkų vaikų ligoninė „Pušelė“ (pastatyta 1970 m., architektai Zigmantas Liandzbergis ir Eduardas Chlomauskas, freskų autoriai Birutė Žilytė-Steponavičienė ir Algirdas Steponavičius), Valkininkų kardiologinė sanatorija, biblioteka (bibliotekininkė Danutė Blažulionienė), paštas (LT-65067), girininkija, geležinkelio stotis (viršininkė Inga Kovalčiukienė), dvi parduotuvės, R. Kuodienės kaimo turizmo sodyba.

Geležinkelio stoties statinių kompleksą (XIX–XX a.) sudaro istorizmo stilistikos stoties pastatas (1929 m.) ir ūkinis pastatas (1902 m.), 2 namai, sandėlis ir vandens bokštas.

## Istorija

Gyvenvietė ėmė kurtis aplink Valkininkų geležinkelio stotį ir kurį laiką buvo vadinama ***Valkininku***, vėliau ***Valkininkų geležinkelio stotimi***.

Naujuosiuose Valkininkuose nuo 2003 m. aktyviai veikia kaimo bendruomenė (pirm. Alvydas Valeiša). 150-osioms kaimo metinėms (2014 m.), bendruomenės narių iniciatyva, buvo išleista knyga „Vis dar ūkia garvežiai. Naujųjų Valkininkų kaimo istorija“.

2010 m. gruodžio 29 d. Vyriausybės nutarimu gyvenvietė pervadinta ***Naujaisiais Valkininkais***.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės

Kazimieras Jončys (Sanatorijos „Pušelė“ vyr. gydytojas), Jonas Vencius – padiatras chirurgas, Modestas Juozaitis – kardiologas, fizinės medicinos ir reabilitacijos gydytojas, Rūta Glinskytė Kavaliauskienė – skulptorė, restauratorė ir jos vyras Nerijus Kavaliauskas – skulptorius.

Netoli Naujųjų Valkininkų esančiame Vaitakarčmio kaime vasaromis gyveno ir kūrė poetas Martynas Vainilaitis (1933–2006).

Naujuosiuose Valkininkuose gimė ir augo poetė Daiva Molytė-Lukauskienė (1967–).

## Šaltiniai
Šilai

**Šilais** vadinamos gyvenvietės:

* Akmenės rajone;
* Anykščių rajone:
** Skiemonių seniūnijoje,
** Viešintų seniūnijoje;
* Biržų rajone;
* seniūnijos centras Jonavos rajone;
* Pakruojo rajone;
* Panevėžio rajone:
** Krekenavos seniūnijoje,
** Raguvos seniūnijoje:
*** miestelis,
*** kaimas;
* Radviliškio rajone:
** Šaukoto seniūnijoje,
** Šiaulėnų seniūnijoje;
* Raseinių rajone;
* Rokiškio rajone;
* Šilalės rajone;
* Šilutės rajone;
* Telšių rajone:
** Luokės seniūnijoje,
** Žarėnų seniūnijoje;
* Zarasų rajone.
Šilai (Panevėžys)

**Šilai** – miestelis Panevėžio rajono savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo magistralės , kelyje . Seniūnaitijos centras. Stovi Šilų Šv. Jėzaus Vardo bažnyčia (pastatyta senosios medinės bažnyčios vietoje 1909 m.), biblioteka, medicinos punktas, stovi paminklas savanoriams.

Šalia miestelio yra išsaugota ir atkurta Lietuvos partizanų žemė – Vyčio apygardos kapitono Juozo Krištaponio rinktinės štabas ir paminklas partizanams. Kaime yra pastatytas paminklas savanoriams, kryždirbio V. Svirskio (1835–1916 m.) koplytstulpis (šiuo metu perkeltas į bažnyčią).

## Istorija

Pirmą kartą paminėtas 1567 m. dvaro dokumentuose. XIX a. Šilai – dvaras Vilkmergės apskrities Raguvos valsčiuje, priklausęs Traupio parapijai.

Prieš I pasaulinį karą veikė Blaivybės draugijos skyrius. Po II pasaulinio karo apylinkėse kovojo Krikštaponio rinktinės Lietuvos partizanai. Sovietmečiu buvo Šilų tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė. Veikė ryšių skyrius, felčerių ir akušerių punktas, kultūros namai (nuo 1960 m.), biblioteka (nuo 1948 m.), mokykla (1909–1948 m. pradinė, 1948–1949 m. progimnazija, 1949–1961 m. septynmetė, 1961–1986 m. aštuonmetė, nuo 1986 m. devynmetė, pagrindinė, 2004–2009 m. veikė Raguvos mokyklos skyrius).

|}

## Bažnyčia

Miestelyje veikia Šilų Šv. Jėzaus Vardo bažnyčia. Ji buvo pastatyta iš plytų mūro 1909 m. ir vėliau ne kartą buvo rekonstruojama. Iš viso parapija Šiluose veikia jau daugiau nei du šimtus metų.

1779 m. Šilų dvaro savininko Franckevičiaus (Pronskevičius) iniciatyva čia buvo pastatyta medinė bažnytėlė. 1909 m. pastačius mūrinę, medinė bažnytėlė nugriauta. 1924 m. pastatyta nauja medinė klebonija ir ūkiniai trobesiai. Senosios bažnytėlės šventoriuje buvo palaidoti Prezidento Antano Smetonos tėvai Jonas Smetona ir Julija Kartanaitė–Smetonienė.

1925 m. naujajai Šilų bažnyčiai iš JAV buvo atsiųsti nauji varpai. Jie buvo nuliedinti Čikagoje išeivių iš Šilų rūpesčiu.

Bažnyčios pastatas turi neoromaninės ir neogotikinės architektūros bruožų, yra stačiakampio plano, vienabokštis, su bokšteliu. Gyvatvore apsodintame šventoriuje yra medinė varpinė.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Eligijus Smetona (1924–2009), Tautininkų sąjungos aktyvistas, rezistentas.
* Petras Tarutis (1902–1973), vienas lietuvių profesionaliojo cirko kūrėjų, cirko artistas

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Realgaras

**Realgaras** – sulfidų klasės mineralas, arseno sulfidas. Cheminė formulė As4S4 (kartais rašoma AsS).

Gamtoje randamas monoklininių kristalų, miltelių, granulių pavidalu. Mineralas nusėda žematemperatūrinėse hidrotermose, sublimuojasi iš vulkaninių dujų, taip pat susidaro karbonatinėse ir molio uolienose. Kartu su realgaru dažnai pasitaiko kitų arseno mineralų – auripigmento, arsenolito ir kitų.

Mineralo kietumas pagal Moso skalę 1,5-2.

Realgaro spalva raudona su gelsvu atspalviu.

Mineralas randamas Vokietijoje, Rumunijoje, Čekijoje, Makedonijoje, Rusijoje, Čilėje, JAV.
Kukninis

**Kukninis** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone, apie 6 km į pietryčius nuo Obelių. Ilgis šiaurės-pietų kryptimi 0,9 km, plotis iki 0,32 km. Altitudė 142,8 m. Ežeras ledyninės kilmės, rininis. Būdingi aukšti, statūs krantai, vietomis apaugę mišku, pietvakarinis krantas vietomis pelkėtas. Rytuose įsiterpia pusiasalis.

Iš Kukninio ežero išteka upelis į Kryžinio ežerą (Kriaunos upės intako Apeikės baseinas). Į šiaurę už 30 m telkšo Sulpys.

Netoli ežero yra Junkūnų kaimas, į pietvakarius stūkso Junkūnų I ir Junkūnų II piliakalniai. Ežeras patenka į Junkūnų geomorfologinį draustinį.

Pavadinimas bandomas vesti iš žodžio *kuknia* ('kupeta').

## Šaltiniai
Miškinis

**Miškinis**:

* Miškinis (dvasia) – miško dvasia.

Ežero pavadinimas:
* Miškinis – ežeras Kelmės rajone
* Miškinis - ežeras Lazdijų rajone
* Miškinis – ežeras Obelių seniūnijoje (Rokiškio raj.), šalia Degučių kaimo
* Miškinis – ežeras Obelių seniūnijoje (Rokiškio raj.), šalia Kumpuoliškio kaimo
* Miškinis – ežeras Švenčionių rajone

## Pavardės

* Albertas Miškinis – signataras;
* Algimantas Miškinis – architektas, urbanistikos istorikas, kolekcininkas;
* Algirdas Miškinis (1953) – ekonomistas, diplomatas, politologas;
* Algirdas Miškinis (1958) – teisininkas, advokatas, teisėtyrininkas;
* Algis Miškinis – politikas;
* Antanas Miškinis – poetas, vertėjas;
* Gediminas Miškinis – ekonomistas, valstybės tarnautojas;
* Kęstas Miškinis – edukologas, sporto veikėjas;
* Matas Miškinis – futbolininkas
* Motiejus Miškinis – literatūrologas, vertėjas;
* Petras Algirdas Miškinis – teisininkas, politikas;
* Vaclovas Miškinis – inžinierius elektrikas, energetikos planavimo ekspertas;
* Vincentas Miškinis – kunigas, spaudos platintojas;
* Vytautas Miškinis – choro dirigentas, pedagogas, kompozitorius.
Miškinis (Rokiškio r., Obelių sen., Degučių km.)

**Miškinis** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone, maždaug už 9 km į pietryčius nuo Obelių. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,31 km, plotis – iki 0,2 km. Altitudė 120,6 m. Krantai plačiai užpelkėję, vietomis apaugę mišku. Pakrantėse plyti pievos, krūmynai, auga miškeliai. Iš šiaurės rytų į pietus prateka Šaltupio upelis (Kumpuolės intakas) į Degučių ežerą.

## Šaltiniai
Miškinis (Rokiškio r., Obelių sen., Kumpuoliškio km.)

**Miškinis** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone, apie 7 km į pietryčius nuo Obelių. Ilgis šiaurės – pietų kryptimi 0,77 km, plotis iki 0,27 km. Altitudė 147,7 m. Krantai aukšti, kranto linijos ilgis 1,8 km. Pakrantės kalvotos, plyti pievos. Pietuose išteka Apeikės upelis į Apeikiškio ežerą (Kriaunos upės baseinas).

Miškinis įeina į Junkūnų geomorfologinį draustinį. Prie ežero įsikūrę Kumpuoliškio, Dvartiškių kaimai.

## Šaltiniai
Budriškio ežeras

**Budriškio ežeras** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone, apie 10 km į rytus nuo Obelių, 0,2 km į šiaurę nuo Dirdų ežero. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,15 km, plotis – iki 0,11 km. Altitudė 126,7 m. Šiaurinis krantas aukštas, pietinis – žemas, plyti pelkė, išteka upelis link Dirdų ežero (Kriaunos upės baseinas). Į vakarus įsikūręs Dirdų kaimas.

## Šaltiniai
Dirdų ežeras

**Dirdų ežeras** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone, apie 10 km į rytus nuo Obelių. Ilgis šiaurės – pietų kryptimi 1,7 km, didžiausias plotis 0,53 km. Altitudė 126,9 m. Giliausia vieta siekia 27,3 m. Ežero dubuo rininės kilmės. Krantai statūs, aukšti, o kranto linija vingiuota. Atabradas siauras, smėlingas, apaugęs 2–6 m pločio nendrių juosta. Dugną dengia sapropelingas molis. Pakrantė apaugusi alksnių sąžalynais, iš pietų prieina miškas. Pietuose ir vakaruose į Dirdų ežerą įteka keli upeliai, o šiaurėje išteka link Šapelių ežero Vertybiškio upelis (Kriaunos upės baseinas).

Šiauriniame ežero krante yra Dirdų kaimas, rytiniame – Pusliškio kaimas. Veikia kaimo turizmo sodyba. Vakarinėje pakrantėje stūkso Dirdų piliakalnis.

## Šaltiniai
Bebrinis

**Bebrinis** tai:

* Bebrinis – ežeras Kalvarijos savivaldybėje;
* Bebrinis – ežeras Zarasų rajone.
Bebrinis (Zarasų r.)

**Bebrinis** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, apie 10 km į šiaurės vakarus nuo Suvieko. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,58 km, plotis – iki 0,23 km. Altitudė 140,7 m. Šiaurinis krantas aukštokas, kiti krantai žemesni, beveik ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Šiaurinėje ir vakarinėje pakrantėse auga miškas, kitose pakrantėse plyti pievos. Vakaruose išteka upelis link Dirdų ežero (Kriaunos upės baseinas). Vakariniu krantu eina riba su Rokiškio rajonu.

## Šaltiniai
Kaušelis

**Kaušelis** tai:

* Kaušelis – ežeras Molėtų rajone;
* Kaušelis – ežeras Rokiškio rajone;
* Kaušelis – ežeras Vilniaus rajone.
Kaušelis (Rokiškio r.)

**Kaušelis** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone, apie 11 km į pietryčius nuo Obelių. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,23 km, plotis – iki 0,13 km. Altitudė 128 m. Vakarinis krantas aukštas, apaugęs mišku; pietinis žemas, pelkėtas, miškingas. Šiaurėje išteka upelis link Dirdų ežero (Kriaunos upės baseinas). Į vakarus įsikūręs Želiūnų kaimas, į rytus – Skaistinės kaimas.

## Šaltiniai
Skaistinės ežeras

**Skaistinės ežeras** tai:

* du ežerai Rokiškio rajone:
** Skaistinės ežeras – ežeras Obelių seniūnijoje, šalia Strepeikių kaimo;
** Skaistinės ežeras – ežeras Obelių seniūnijoje, šalia Trumponių kaimo.
Skaistinės ežeras (Rokiškio r., Obelių sen., Trumponių km.)

**Skaistinės ežeras** (arba **Trumponių ežeras**) – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone, Obelių seniūnijoje, šalia Trumponių kaimo, apie 12 km į pietryčius nuo Obelių. Ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus 1,05 km, plotis iki 0,43 km. Altitudė 131,4 m. Krantai aukšti, apaugę medžiais, šiauriniame krante stūkso miškelis. Ežeru prateka upelis (Kumpuolės intakas, Šventosios baseinas). Aplink gausu smulkių ežerėlių (Dėlinis, Akmenis, Kaušelis, Eglinis).

Greta Skaistinės ežero įsikūrę Skaistinės ir Trumponių kaimai.

## Šaltiniai
Antakalnis (reikšmės)

**Antakalniu** vadinamos gyvenamosios vietovės Lietuvoje:

* Antokolis Alytaus rajone;
* Elektrėnų savivaldybėje;
* Kaišiadorių rajone:
** Paparčių seniūnijoje,
** Rumšiškių seniūnijoje;
* senasis Pelėdų kalno Kaune pavadinimas;
* Molėtų rajone;
* Prienų rajone;
* Trakų rajone;
* Ukmergės rajone:
** Lyduokių seniūnijoje:
*** Antakalnis I,
*** Antakalnis II,
** Pabaisko seniūnijoje,
** Pivonijos seniūnijoje;
* Utenos rajone:
** Leliūnų seniūnijoje,
** Saldutiškio seniūnijoje;
* Varėnos rajone;
* Vilniaus mieste;
* Geležių Antakalniai Vilniaus rajone;
* Zarasų rajone.
Akmenis

**Akmenis** tai:

* Akmenis – ežeras Rokiškio rajone;
* Akmenis – ežeras Zarasų rajone;
* Akmenis – upelis Karaliaučiaus srityje.
Astravas

**Astravas** – Biržų miesto dalis, esanti šiauriniame Širvėnos ežero krante, prie Apaščios upės. Astravą su Biržais jungia medinis Širvėnos ežero tiltas, skirtas pėstiesiems. Išlikęs dvaro ir parko ansamblis. Veikia linų perdirbimo įmonė „Biržų linai“, audimo ir siuvimo įmonė „Siūlas“, lentpjūvė „Astravas“, malūnas.

## Etimologija

Vietovės vardas tikriausiai susijęs su  – „sala“, kadangi iš miesto į dvarą buvo galima patekti tiltu per ežerą tarsi į salą.

## Istorija

Astravo dvaras žinomas nuo 1617 m. Jis priklausė Radvilų giminės Biržų-Dubingių atšakai, pirmasis savininkas buvo greičiausiai Kristupas Radvila Jaunasis. Išmirus Biržų Radviloms dvaras perėjo Nesvyžiaus Radvilų atšakai, tačiau konkrečius dvaro valdytojus dar reiktų išaiškinti. 1794 m. Biržai, taip pat ir Astravo dvaras, buvo įkeisti Tiškevičiams. Pirmuoju dvaro valdytoju tapo Juozapas Ignotas Tiškevičius (1724–1815 m.). Iki 1820 m., kai pradėti statyti pastatai pusiasalyje, dvaras turėjo tik ekonomines funkcijas. Jo sūnus Mykolas Juozapas Tiškevičius (1761–1839 m.) tapo ir viso Biržų majorato valdytoju.
 
Nuo 1862 m. II Biržų majorato valdytoju tapo archeologas ir keliautojas Mykolas Tiškevičius, vedęs Marija Radvilaitę (1830–1902 m.). 1865 m. Mykolui Tiškevičiui išvykus į Italiją, iki 1871 m. majoratą faktiškai valdė jo pusbrolis Eustachijus Tiškevičius (1814–1873 m.). 1871 m. dėl pablogėjusios sveikatos negalėdamas nuolat gyventi ir prižiūrėti ūkinės veiklos Biržų majorate, Mykolas Tiškevičius kreipėsi į imperatorių, prašydamas leisti perduoti Biržus pilnametystės sulaukusiam vyriausiajam sūnui. Gavęs leidimą, 1872 m. liepos 10 d. perdavė majoratą Juozapui (1850–1905 m.), o sau užsitikrino pragyvenimą iki gyvenimo pabaigos.

Tačiau Juozapas Tiškevičius, nesugebėjęs valdyti majorato, apsisprendė jo atsisakyti jaunesnio brolio naudai. Marija Tiškevičienė ėmė rūpintis, kad majorato paveldėjimo įsake būtų padaryta išimtis, nes Rusijos įstatymai neleido perduoti majorato, jį buvo galima tik paveldėti. Reikėjo išimtinio caro sutikimo, tačiau Aleksandras II iš pradžių atsisakė jį suteikti ir sutiko tik proteguojant Aleksandrui Potapovui. 1876 m. spalio 8 d. vardiniu imperatoriaus įsaku, duotu Valdančiajam Senatui, nuo 1880 m. birželio 14 d. Juozapas Tiškevičius perdavė Biržų majoratą jaunesniajam broliui tokį, koks jis aprašytas imperatoriaus įsake 1862 m. gegužės 29 d. įkuriant majoratą. 1880 m. IV Biržų majorato Astrave valdytoju tapo Jonas Leonas Tiškevičius.

1918 m. iš jo sūnaus Alfredo Tiškevičiaus dvarą nupirko Petras Variakojis (1892–1970). 1918 m. dvare buvo įkurta pradžios mokykla. 1918–1940 m. dvaro rūmuose buvo įsikūrusi Biržų kultūros draugija „Mūza“, turėjusi čia savo klubą, biblioteką ir skaityklą. 1923–1924 m. įsteigtas vilnų verpimo fabrikas, kuris 1930 m. išplėstas į linų ir pakulų apdirbimo fabriką. 1924 m. įsteigta pieninė.

Per nacių okupaciją 1941 m. rugpjūčio mėn. Astravo miškelyje buvo sušaudyta apie 3000 žmonių, daugiausia žydų. Nuo 1958 m. Astravas – Biržų miesto dalis.

## Gyventojai

1902 m. dvare buvo 108, 1923 m. – 509 gyventojai.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
*
Akmenis (Rokiškio r.)

**Akmenis** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone, apie 11 km į pietryčius nuo Obelių. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,14 km, plotis – iki 0,09 km. Altitudė 129,8 m. Krantai žemi, plačiai užpelkėję, apaugę mišku. Į pietus ir vakarus plyti pievos. Atiteka upelis iš Dėlinio ežero. Šiaurėje išteka upelis į Kaušelio ežerą. Priklauso Kriaunos upės baseinui.

## Šaltiniai
Dėlinis (Rokiškio r., Obelių sen., Junkūnų km.)

**Dėlinis** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone, Obelių seniūnijoje, šalia Junkūnų kaimo, apie 6 km į pietryčius nuo Obelių, Junkūnų geomorfologiniame draustinyje. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,27 km, plotis – iki 0,09 km. Altitudė 138,3 m. Krantai užpelkėję, žemi, rytinis krantas apaugęs mišku, aukštas. Šiaurėje išteka upelis į Kryžinio ežerą (Šventosios upės baseinas). Vakarinėje pakrantėje įsikūręs Pagriaumelių kaimas.

## Šaltiniai
Mikroekonomika

**Mikroekonomika** (*micro* +  – aplinka) – ekonomikos šaka, tirianti vartotojų, įmonių išteklių, savininkų bei ekonomikos šakų elgseną, nagrinėjanti rinkos mechanizmą, kainų gamybos lygio nustatymo sprendimus dėl vartojimo ir pajamų paskirstymo.

Skirtingai nei makroekonomika, mikroekonomika tiria tam tikrą ekonomikos sritį ar net jos šaką, sąlygiškai ignoruodama makroekonominiu lygmeniu vykstančius reiškinius, o koncentruodamasi į konkretaus ūkio subjekto veiklą bei tirdama jo veiklos aplinką.
Jean-Philippe Rameau

**Žanas Filipas Ramo** (pranc. *Jean-Philippe Rameau*, 1683 m. rugsėjo 25 d. – 1764 m. rugsėjo 12 d.) – ryškiausias Prancūzijos vėlyvojo baroko muzikas ir teoretikas.

## Biografija
Tarnavo vargonininku ir muzikos mokytoju, sukūrė daug muzikos klavesinui, bet šioje srityje jis vis dėlto neužtemdė Fransua Kupereno spindesio. Vieni iš išskirtiniausių Ramo kūrinių yra penki koncertinių pjesių ciklai klavesinui, smuikui (arba fleitai) ir violai da gamba.

Žanas Filipas Ramo užima reikšmingą vietą muzikos istorijoje ir kaip teoretikas – 1722 m. pasirodęs jo *Traité de l'harmonie réduite à ses principes naturels* (liet. „Traktatas apie harmoniją supaprastintą iki jos natūraliųjų principų“) davė pradžią klasikinei harmonijos, akordų bei jų jungimo logikos teorijai. Šis veikalas tapo XVIII a. antroje pusėje išsivysčiusio klasicistinio muzikos stiliaus teoriniu pagrindu. Vėlesnėje savo gyvenimo dalyje Ž. F. Ramo buvo žymus teatro kompozitorius, kūręs Prancūzijos karaliui – pakeitęs Ž. B. Liuli. Kito, tarp Liuli ir Ramo kūrusio operos meistro Andrė Kampros teigimu, pirmos didžiosios Ramo operos „Ipolitas ir Arisija“ (1733 m.) muzikos „yra dešimčiai operų“.

Iš pagrindinių Ž. F. Ramo kūrinių dar minėtinos operos „Kastoras ir Poluksas“ (1737 m.), „Dardanas“ (1739 m.), taip pat operos-baleto (*opéra-ballet*) arba herojinio baleto (*ballet-héroïque*) – šventiškos ir iškilmingos operos, paralelinės prancūzų baroko operai – žanrui priklausiusi opera „Galantiškoji Indija“ (1735 m.) ir nedidelis baletas „Pigmalionas“ (1748 m.). Šias operas sudarė šokių scenos, arijos ir chorai.

## Išnašos
Georg Philipp Telemann

**Georgas Filipas Tėlemanas** (, 1681 m. kovo 24 d. – 1767 m. birželio 25 d.) – žymus vokiečių baroko kompozitorius.

Aktyviai koncertavo, suburdavo orkestrus ir jiems vadovaudavo, uoliai rūpinosi savo kūrinių leidyba.

## Biografija
Tėlemanas buvo savamokslis muzikas, tačiau dar vaikas grojo keliais instrumentais ir būdamas 12 metų parašė savo pirmąją operą. Rimtesnė jo muzikinė veikla prasidėjo Leipcige. Ten jis 1701 m. įkūrė studentų muzikinę draugiją *Collegium Musicum*, po dvidešimties metų suvaidinusią svarbų vaidmenį Johano Sebastiano Bacho veikloje. G. F. Tėlemanas buvo susijęs su Leipcigo operos teatru, kuris taip pat iš esmės gyvavo studentų pastangomis. Jis tarnavo dvaro muzikantu Eizenache ir bažnyčios muzikantu Frankfurte prie Maino. Tačiau svarbiausią tarnybą, kurioje išbuvo daugiau kaip 40 metų, Tėlemanas gavo 1721 m. Hamburge – pačiame Vokietijos muzikinio gyvenimo centre. Jis tapo miesto muzikos direktoriumi ir buvo atsakingas ne tik už penkių didžiausių bažnyčių muziką, bet ir už visą miesto koncertinį gyvenimą. Be to, jis perėmė vadovavimą operos teatrui ir aprūpindavo kantatomis Frankfurtą bei orkestrine muzika kelis dvarus. Vėliau šias pareigas perėmė Karlas Filipas Emanuelis Bachas.

## Kūryba
G. F. Tėlemanas sukūrė mažiausiai 1&nbsp;500 bažnytinių kantatų ir apie 1&nbsp;000 orkestrinių siuitų, daugiau kaip 40 operų bei pasijų ir daug kamerinės muzikos įvairiausios sudėties ansambliams. G. F. Tėlemanas buvo niekinamai vadinamas „grafomanu“. Kompozitorius pasižymėjo naujovėms atvira dvasia, lėmusia tai, kad jis buvo vienas iš drąsiausių tų laikų kompozitorių – mėgdžiojo visus tuomečius stilius, bet jungdamas juos išliko originalus. Jis nuolat žengė koja kojon su greitai kintančiu XVIII a. muzikiniu skoniu ir dar septintajame amžiaus dešimtmetyje, būdamas jau senyvo amžiaus, rašė taip pat madingai kaip ir to meto jaunoji karta. Laisvas, fantazijos kupinas G. F. Tėlemano kūrybos stilius stipriai paveikė tolesnę vokiečių operos raidą. Tėlemano gabumai ypač išryškėjo kuriant komiškas scenas (komiška opera „Pimpinonė“ (*Pimpinione*), 1725). Vėlesnėms kartoms pavyzdžiu tapo ir jo oratorijos „Dienos dalys“ (*Die Tageszeiten*, 1755), Teismo diena„ (*Der Tag des Gerichts*, 1762) bei dramatinė solinė kantata „Ino“ (1765). Jo kamerinėje muzikoje esminę vietą užima trys ansamblinių siuitų ir sonatų ciklai „Užstalės muzika“ (*Tafelmusik*, 1733), kurie buvo žinomi visoje Europoje, be to, per 1737–1738 m. kelionę į Paryžių sukurti „Paryžiaus kvartetai“.
Day.lt

**Day.lt** – virtualus kalendorius internete. Svetainėje kasdieną pateikiama atnaujinta tos dienos informacija: savaitės diena, dangaus kūnų padėtys, oro temperatūra, vardadieniai, šventės ir pan. Svetainėje publikuojamas išsamus vardų žinynas, kuriame lankytojams yra galimybė komentuoti ir įvertinti norimą vardą.

*Day.lt* internete pasirodė 2003 m. rugsėjo 15 d.

2004 m. birželio 7 dieną *day.lt* buvo išrinkta geriausia svetaine 9-ajame www svetainių čempionate kategorijoje „Viena tema“ ir taip pat laimėjo Grand Prix.

## Nuorodos
* Virtualus kalendorius internete
Eglinis (reikšmės)

**Eglinis** tai:

* Eglinis – ežeras Ignalinos rajone;
* Eglinis – ežeras Rokiškio rajone;
* du ežerai Zarasų rajone:
** Eglinis – ežeras Turmanto seniūnijoje, šalia Brukninės kaimo;
** Eglinis – ežeras Turmanto seniūnijoje, šalia Mendeliškės kaimo.
* Kaimas Lenkijoje ():
** Eglinis (Lenkija);
* Ežeras Lenkijoje ():
** Eglinis (Lenkijos ežeras).
Dėlinis (Rokiškio r., Obelių sen., Trumponių km.)

**Dėlinis** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone, Obelių seniūnijoje, šalia Trumponių kaimo, apie 11,5 km į pietryčius nuo Obelių. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,18 km, plotis – iki 0,09 km. Altitudė 132,2 m. Krantai žemi, aplinkui plyti pelkė. Rytuose išteka upelis į Akmenio ežerą (Kriaunos upės baseinas).

## Šaltiniai