open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Balandėliai

**Balandėliai** – patiekalas, gaminamas iš kopūstų su mėsos įdaru. Jis yra paplitęs didelėje dalyje Europos: Rytų Europos, Skandinavijos, vokiečių, austrų virtuvėse.

## Pavadinimai ir etimologijos
Skirtingose Europos šalyse patiekalas žinomas skirtingais pavadinimais. Juos pagal prasmę galima skirstyti į tris grupes:

* Pavadinimai, kildinami iš paukščio balandžio, labiausiai paplitę Rytų Europos tautose: rus. **голубцы**, ukr. **голубці́**, blt. **галубцы**, lenk. **gołąbki**, jd. **holishkes**, ček. **holubky**. Lietuviškas pavadinimas irgi priklauso šiai grupei.
* Pavadinimai, tiesiog reiškiantys „kopūstų vyniotyniai“: latv. **kāpostu tīteņi**, vok. **Kohlroulade** arba **Krautwickel**, veng. **Töltött káposzta**, suom. **kaalikääryle**. Šiai grupei priskiriami ir vėlesni pavadinimai, kuomet šis patiekalas emigrantų bendruomenių išplatintas po visą pasaulį: angl. **cabbage roll**, pranc. **chou farci** (reiškia „kopūstai ir faršas“), jap. **rouru kyabetsu** ir pan.
* Kiti: šved. **kåldolmar**.

## Istorija

Balandėliai – labai senas tradicijas turintis patiekalas, kildinamas iš Artimųjų Rytų virtuvės. Jo pirmtakas yra patiekalas dolma (arba sarma), žinomas daugumai islamo šalių. Tik ten patiekalo įvairovė daug didesnė, kadangi apvalkalui naudojamos įvairios daržovės (ankštiniai pipirai, baklažanas, cukinija, moliūgas, pomidoras) arba jų lapai (dažniausiai vynuogių). Dolmos prototipai Artimuosiuosie Rytuose žinomi nuo seno: jau prieš mūsų erą į lapus suvynioti valgiai minimi Egipte.

Nuo XV a. per turkišką virtuvę dolma pasiekė Europą. Pirmiausia ji išplatinta Osmanų imperijos užkariautose Balkanų šalyse: Balkanų virtuvėse ji praktiškai nepakito, ir vietinėse kalbose žinoma panašiais pavadinimais (t. y. *sarma*, *sarmale*).

Balandėliai kaip atskiras patiekalas susiformavo tuomet, kuomet iš Osmanų imperijos sričių dolma tradicija plito į šiaurę. Patiekalas buvo perduodamas įvairių karų metu. Europoje patiekalo apvalkalų įvairovė nunyko, ir vynuogių lapus visiškai pakeitė kopūstų lapai. Taip ji pirmiausia atėjo į austrišką bei vokišką virtuves ir tapo žinoma kaip *Kohlrollen*. XVIII a. šį patiekalą išmoko gaminti švedai ir pavadino jį *Kåldolmar*.

Maždaug tuo metu patiekalas prasiskverbė į Ukrainą, Lenkiją, Rusiją. Lietuvoje paplito XX a. pr.

## Gaminimas
Lietuvoje įdarui naudojama malta mėsa (paprastai kiauliena). Dažnai į jį įmaišomi ryžiai bei svogūnai. Įdaras susukamas į kopūstų lapus ir gauti balandėliai troškinami puode.

Balandėliai patiekiami su virtomis bulvėmis ar duona.

## Šaltiniai
Agluona (Minija)

**Agluona** – upė vakarų Lietuvoje, Klaipėdos rajono savivaldybės teritorijoje; Minijos kairysis intakas.

Prasideda Girininikų apylinkėse, teka į pietvakarius, pietus Pajūrio žemuma. Įteka į Miniją 32 km nuo jos žiočių, ties Stragnais šalia Priekulės. Ilgis 22 km, baseino plotas 76 km². Vidutinis nuolydis 260&nbsp;cm/km, vidutinis debitas 0,98 m³/s. Didesnioji vagos dalis reguliuota. Plotis 5-7 m, gylis 0,3-2,4 m. Srovės greitis 0,1-0,2 m/s.

Intakai – Skardupė, Šilupis.

Gyvenvietės prie Agluonos: Jurjonai, Gelžiniai, Agluonėnai, Kantvainai.

## Etimologija
Upėvardis kildinamas nuo tarmiško eglės pavadinimo *aglė*. Kita vertus, galėtų būti ir priesaga *-l-* išplėstas kamienas iš baltų **ag-* ‚stiprus, aštrus‘ (plg.  ‚lietus‘,  ‚varyti‘). Vokiškuose šaltiniuose upė minima kaip *Aglon, Aglone, Aglohn*.

## Šaltiniai
Baltizmas

**Baltizmas** – baltų kalbų žodis, vartojamas kitose (ne baltų) kalbose. Dažniausiai jie pasiskolinti tuo metu, kai baltų kalbos dar nebuvo susiskaidžiusios į atskiras kalbas (žr. „Baltų prokalbė“). Baltizmų randama finougrų, slavų ir germanų kalbose.

Baltizmų pavyzdžiai:
* lyvių *vag*, estų *vago*, suomių *vako* – latvių ir lietuvių *vaga*
* lyvių *jērnaz*, estų *hernes*, suomių *herne* – latvių *zirnis*, lietuvių *žirnis*
* estų *hirv* 'elnias', suomių *hirvi* 'briedis', vepsų *hirb*' 'elnias', lyvių *irš* 'elnias' – prūsų *sirwis* 'stirna' (plg. lietuvių *širvas*, *širmas*, latvių *sirms* 'pilkas (gyvulys, žvėris)'
* rusų *дёготь*, baltarusių *дзёгаць*, ukrainiečių *дьоготь* – latvių *deguts*, lietuvių *degutas*
* rusų *янтарь*, baltarusių *янтар*, čekų *jantar*, lenkų *jantar*, serbų-kroatų *јантар/jantar*, slovėnų *jantar*, slovakų * jantár* – lietuvių *[[gintaras]]*, tarmiškai *jentaras, gentaras*
* baltarusių *бонда* – lietuvių *banda*, *bandelė*
* ukrainiečių *кiвш*, rusų *ковш, кувшин*, baltarusių *коўш*, lenkų *kowsz*, lyvių *kouš*, estų *kauss*, suomių *kauha*, vepsų *kauh* – lietuvių *kaušas*, latvių *kauss*
* vokiečių *Elen* – lietuvių *elnias*, latvių *alnis*
* švedų tarmių *vâk*, *mutur* – lietuvių *vaikas*, *muturas*

## Šaltiniai
Jonas Juškaitis

**Jonas Juškaitis** (1933 m. gegužės 30 d. Kuturiuose, Jurbarko valsčiuje – 2019 m. birželio 30 d.) – Lietuvos poetas, vertėjas.

## Biografija
1958 m. Vilniaus universitete baigė lietuvių kalbą ir literatūrą. 1958-1962 m. dirbo savaitraštyje „Literatūra ir menas“. Nuo 1971 m. buvo Lietuvos rašytojų sąjungos narys.

## Kūryba
Poezijoje vyrauja gyvybės ir gyvenimo stebuklo nuostaba, būdingas tapybiškas, estetizuotas vaizdas, dinamiška metafora, ryški kultūrinė, istorijos atmintis. Rinkiniuose „Pučia vėjas į širdį“, „Pilnas vakaras nutilusios dainos“ ir kituose išryškėja religinė meditacija, istorinės tėvynės refleksija, dažnesni kančios, kraujo, Dievo ir mirties motyvai. Dažniausiai naudojama tradicinė lyrikos forma – ketureilis. Kūrybai būdinga inversija, sakinio skaidymas, jo dalies perkėlimas į kitą strofą. Parašė poezijos vaikams, esė, atsiminimų.

Tarp jo verstų užsienio poetų Ana Achmatova, Federikas Garsija Lorka, Johanas Volfgangas Getė, Nikolajus Gumiliovas, Heinrichas Heinė, Frydrichas Helderlinas, Sergejus Jeseninas, Osipas Mandelštamas, Kiprijonas Kamilis Norvidas, Raineris Marija Rilkė, Georgas Traklis, senovės japonų poetai. Jo eilėraščių paskelbta anglų, baltarusių, ispanų, italų, latvių, lenkų, rusų, ukrainiečių, vengrų, vokiečių kalbomis.

## Bibliografija
* Ir aušros, ir žaros: eilėraščiai. – Vilnius: Valstybinė grožinės literatūros leidykla, 1962.
* Mėlyna žibutė apšvietė likimą: lyrika. – Vilnius: Vaga, 1972.
* Tolimos dainos: eilėraščiai. – Vilnius: Vaga, 1981.
* Dešimt žodžių jazmino žiedui: eilėraščiai. – Vilnius: Vaga, 1984.
* Su volungės balsu: eilėraščiai. – Vilnius: Vaga, 1984.
* Anapus gaiso: eilėraščiai. – Vilnius: Vaga, 1987.
* Pučia vėjas į širdį: eilėraščiai. – Vilnius: Vaga, 1990.
* Pilnas vakaras nutilusios dainos: eilėraščiai. – Vilnius: Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, 1994.
* Tolimos dainos: eilėraščiai. – Vilnius: Vyturys, 1997; Homo liber, 2006.
* Varpai sudūlės nuo skambėjimo: lyrika. – Vilnius: Vaga, 1998.
* Lyra ant gluosnio: straipsniai, pokalbiai ir kita. – Vilnius: Aidai, 1998.
* Tolimos dainos: eilėraščiai (Brailio raštu). – Vilnius: Lietuvos aklųjų biblioteka, 2001.
* Eglė vasaros naktį: lyrika. – Vilnius: Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, 2003.
* Labos nakties, naktie: eilėraščiai mažiems ir dideliems vaikams ir kitiems geros valios žmonėms apie ir aš mažas buvau. – Vilnius: Homo liber, 2005.
* Žemei labiausiai patinka žmogaus šešėlis: lyrika. – Vilnius: Žara, 2009.
* Jonas Juškaitis: eilėraščiai. – Kaunas Naujasis lankas: Kauno meno kūrėjų asociacija, 2012.
* Trauktis atsišaudant: apie knygas, laikus ir žmones. ‒ Vilnius: Homo liber, 2016.
* O laike, o niūniavime manęs: lyrika. – Vilnius : Homo liber, 2017.

### Vertimai
* P. Belikovas, V. Kniazeva. Rerichas (iš rusų k.). – Vilnius: Vaga, 1975.
* D. B. Abramovna. Nuo papėdės lig viršūnės: pasakojimai (iš rusų k.). – Vilnius: Vaga, 1980.
* Ne laikas eina: iš pasaulio poezijos. – Vilnius: Aidai, 2004.

## Įvertinimas
* 1989 m. Lietuvos nacionalinė kultūros ir meno premija
* 1999 m. Poezijos pavasario laureatas
* 2004 m. Jono Aisčio literatūrinė premija už eilėraščių knygą „Eglė vasaros naktį“

## Šaltiniai
Sevanas (miestas)

**Sevanas** () – miestas Armėnijoje, Gegarkuniko srityje prie Sevano ežero. Susisiekimo mazgas, geležinkelio stotis. Išvystyta elektronikos, tabako pramonė.

## Istorija
Miestas įkurtas 1842 m. kaip rusų gyvenvietė **Jelenovka**. 1935 m. pervadintas **Sevanu**, 1961 m. gavo miesto teises.

## Sportas
* Sevan FC futbolo klubas,
* Agt’amar Sean (buvęs futbolo klubas),
* Sevano miesto stadionas, kurio talpa 500 žiūrovų.

## Šaltiniai
Juozas Juškauskas

**Juozas Juškauskas** (1931 m. gruodžio 13 d. Kriauniai, Alytaus apskr. – 2000 m. kovo 20 d. Vilainiai) – Lietuvos inžinierius hidrotechnikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

## Biografija
1955 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1994 m. habilituotas technologijos mokslų daktaras.

1956–1962 m. dirbo Raseinių melioracijos mašinų stotyje, 1958–1962 m. direktorius. 1962–2000 m. dirbo Hidrotechnikos ir melioracijos mokslinio tyrimo institute (1990–1995 m. Melioracijos institutas, nuo 1995 m. Vandens ūkio institutas), 1970–1993 m. Polderių skyriaus vedėjas. Paskelbė apie 70 mokslinių straipsnių. Keturių išradimų autorius.

## Bibliografija
* Polderinės sausinimo sistemos, su L. Zelionka, 1969 m.
* Polderinis sausinimas Lietuvos TSR, 1974 m.
* Polderinių sistemų eksploatacija, su kitais, 1981 m.
* Kompleksinis dirvų kultūrinimas, su kitais, 1983 m., rusų k.

## Įvertinimas
* 1976 m. TSRS valstybinė premija, su kitais

## Šaltiniai
Juškėnų kapinynas

**Juškėnų kapinynas** – kapinynas Zarasų rajono savivaldybės teritorijoje, Juškėnų kaimo (Zarasų seniūnija) rytinėje dalyje, 0,2 km į šiaurę nuo Izito ežero.

## Tyrimai
Kapinynas įrengtas 6–7 m aukščio kalvoje nuolaidžiais šlaitais. Ariant kapinyno teritoriją buvo randama daug žmonių kaulų. Radus žiedą, 1978 m. Istorijos instituto archeologai (tyrimų vadovas Vytautas Urbonavičius) kapinyno pietinėje dalyje ištyrė 20 m² plotą. Rasti keturi XVI a. – XVII a. kapai. Mirusieji laidoti 0,3-0,65 m gylio ovaliose duobėse aukštielninki, sulenktomis ir ant juosmens arba dubens sudėtomis rankomis, ištiestomis, vienas mirusysis sukryžiuotomis, kojomis. Įkapės: žalvariniais apkaustais apkaltos piniginės ir žalvarinės sagos liekanos, moneta. 1994 m. Kultūros paveldo centro archeologai patikslino kapinyno teritoriją ir nustatė apsaugos zoną – apie 0,37 ha plotą.

## Šaltiniai
Henrikas Algirdas Juškevičius

**Henrikas Algirdas Juškevičius** (g. 1935 m. kovo 30 d. Šiauliuose) – Lietuvos inžinierius, radijo ir televizijos darbuotojas, buvęs UNESCO generalinio direktoriaus pavaduotojas.

## Biografija
Mokėsi Klaipėdoje tuometinėje Kristjono Donelaičio vardo gimnazijoje ir ją baigė 1952 arba 1953 m. 1958 m. baigė Leningrado elektrotechnikos ryšių institutą. 1958–1960 m. Vilniaus radijo ir televizijos centro, 1960–1966 m. Televizijos ir radijo komiteto vyr. inžinierius. 1966–1971 m. Tarptautinės televizijos ir radijo organizacijos (OIRT) Prahoje techninio centro direktorius. 1971–1990 m. SSRS valstybinio televizijos ir radijo komiteto pirmininko pavaduotojas. Nuo 1980 m. SSRS nacionalinio olimpinio komiteto prezidiumo narys. 1990–2001 m. UNESCO generalinio direktoriaus pavaduotojas informacijai ir komunikacijai , nuo 2001 m. patarėjas komunikacijai, informacijai ir administracijai.

Vienas iš spalvotosios palydovinės televizijos kūrėjų. Organizavo televizijos naujienų pasikeitimo programą tarp Eurovizijos ir Intervizijos, nuo 1968 m. buvo atsakingas už olimpinių žaidynių transliaciją per televiziją. Vadovavo radijo ir televizijos sistemos programų, technologinės koncepcijos kūrimui.

Tarptautinių ryšių instituto (*International Institute of Communications*) patikėtinis. 1995 m. Tarptautinio sistemų bei kibernetikos aukštesniųjų studijų instituto (*International Institute for Advanced Studies in Systems Research and Cybemetics*) garbės daktaras. 2003 m. Eurazijos televizijos ir radijo akademijos, 2004 m. Baden-Badeno fondo „Už taiką, kultūrą ir civilizacijų dialogą“ viceprezidentas.
Lietuvos edukologijos universiteto tarybos pirmininkas.

## Įvertinimas
* 1966 m. LTSR nusipelnęs inžinierius
* 1982 m. SSRS valstybinė premija
* 1996 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas 
* 2006 m. Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Komandoro didysis kryžius 
* 1991 m. EMMY apdovanojimas


## Šaltiniai
Bebirva

**Bebirva** – upė pietvakarių Lietuvoje; Šaltuonos kairysis intakas (Jūros baseinas). Prasideda piečiau Visbarų kaimo, šalia automagistralės A1. Teka vakarų kryptimi per Raseinių ir Jurbarko rajonus. Žemupyje prateka keleto miškų pakraščiais (Vadžgirio, Žvirblaukio). Įteka į Šaltuoną 30 km nuo jos žiočių, netoli Dūdlaukio.

Intakai:
* kairieji: Tošė, Tolupis, Gakštikas, Bebirvytis, Logupis, Driūbinas.
* dešinieji: Lendrė, Rokklonis, Leiškonė, Kartupis, Rūdupis, Krioklė.

Slėnis siauras, negilus. Vidutinis nuolydis 202&nbsp;cm/km. Pramedžiavoje patvenkta nedideliu tvenkiniu. Prie Bebirvos esančios gyvenvietės: Pramedžiava, Vengerskai, Bliūdžiai, Bebirvai, Žvirblaukys.

Upėvardis neaiškios kilmės, galbūt reduplikacija **be-birva*. Pavadinimas *Birva* siejamas su  „kamša, rąstais klotas kelias šlapynėje“.

## Šaltiniai
HMS Cobra

**HMS Cobra** – D. Britanijos Karališkojo laivyno eskadrinis minininkas (), varomas garo turbinos. Į vandenį nuleistas 1899 m., nuskendęs 1901 m.

Laivą pastatė mašinų gamybos kompanija *Armstrong Whitworth* ir pasiūlė jį parduoti Admiralitetui. Į vandenį buvo nuleistas 1899 m. birželio 28 d. Karališkasis laivynas minininką nupirko 1900 m. gegužės 8 d. už 70 000 svarų sterlingų.

1901 m. rugsėjo 19 d. eskadrinis minininkas perlūžo ir nuskendo ties Kromerio (*Cromer*) miestu (Norfolko grafystė, Anglija). Laivas lūžo apie 45 m nuo laivo priekio, tarp dviejų garo katilų. 12 žmonių, įskaitant vyriausiąjį mechaniką, išsigelbėjo. Kiti 44 jūrininkai ir 23 civiliai darbuotojai nuskendo.

Karo teismo tyrimas, atliktas spalio mėn., visus išsigelbėjusius karininkus išteisino nuo bet kokių kaltinimų, nes „Cobra nepalietė dugno, nesusidūrė su jokia kliūtimi, laivas žuvo ne dėl navigacijos klaidų, o dėl konstrukcinio silpnumo.“ Šią nutartį užprotestavo laivo statytojai ir kiti laivų statytojai, remdamiesi tuo, kad lygiai tokie patys laivai nuplaukė į Australiją ar Japoniją be jokių avarijų.

„Kobra“ žuvo praėjus 6 savaitėms po laivo *HMS Viper* ( 'angis') žuvimo. Dar anksčiau, 1890 m. nuskendo *HMS Serpent* ( 'gyvatė'). Po šių įvykių D. Britanijos kariniame laivyne nustota karo laivus vadinti gyvačių pavadinimais.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Purchased Destroyers
* Colledge, J. J. and Warlow, Ben (2006). Ships of the Royal Navy: the complete record of all fighting ships of the Royal Navy (Rev. ed. ed.). London: Chatham. ISBN 978-1-86176-281-8. OCLC 67375475.
* The Loss Of The Cobra, *The Times*, 21 September & 23 September 1901
* The Loss Of The Cobra: Verdict Of The Court-Martial, *The Times*, 17 October 1901, with subsequent correspondence in October & November.
* Captain T. D. Manning, *The British Destroyer*. Godfrey Cave Associates. ISBN 0-906223-12-x.
Viščiova

**Viščiova** – upė Raseinių ir Jurbarko rajonuose, dešinysis Šaltuonos intakas. Ištakos – šiauriau Giegių kaimo. Teka pietvakarių kryptimi, yra dvi užtvankos. Įteka į Šaltuoną 21 km nuo jos žiočių, ryčiau Steponavos kaimo.

Upėvardis galimai kilęs nuo paukščio pavadinimo *[[višta]]*.

## Šaltiniai
Romas Juškelis

**Romas Juškelis** (1946 m. liepos 23 d. Kaune – 2016 m. liepos 9 d.) – Lietuvos fotografas.

## Biografija
1974 m. baigė Vilniaus technologijos technikumą. 1972–1974 m. respublikinės kino mėgėjų draugijoje atsakingasis sekretorius, 1974-1978 m. Vandens ūkio projektavimo instituto, 1978-1983 m. Mokslinių tyrimų centro „Vibrotechnika“ (abu Kaune) fotografas. Nuo 1994 m. Lietuvos fotomenininkų sąjungos Kauno padalinio Mokymo skyriaus vedėjas. Kauno fotografijos mokyklos direktorius. Nuo 1994 m. Tarptautinės meninės fotografijos federacijos menininkas fotografas.

## Kūryba
Surengė apie 20 individualių parodų Lietuvoje, Rusijoje (Maskvoje, 1986 m.). Fotografijos dekoratyvios, simboliškos, eksperimentuojama su spalvomis, fotografijos technikomis. Sukūrė fotoreportažų.

**Svarbiausi ciklai:**
* Formos, 1979-2006 m.
* Atspindžiai, 1980-1985 m.
* Žmonės ir manekenai, 1987-1992 m.
* Rezervistai, 1983-1985 m.
* Diskoteka, 1986-1989 m.
* Apleista tvirtovė, 1993 m.
* Kauno fortai, 2000 m.
* Vilties namai, 2001-2004 m.

## Bibliografija
* Fomo Photo, Maskva, 1978 m.
* Lietuvos fotografija, Vilnius, 1978 m., 1981 m., 1986 m., 1987 m.
* Fotojarbuch Internationa, Leipcigas, 1979 m., 1982 m.
* Fotografen aus der UdSSR, Baden Badenas, 1982 m.
* Očerki o litovskoj fotografii, Vilnius, 1984 m.
* Fotografija v strukture massovoj kommunikacii, Vilnius, 1986 m.
* Poetika fotografii, Maskva, 1989 m.
* FOTO Annaherung an die Sowjetunion, Hanoveris, Vokietija, 1989 m.
* Photographers International, Taibėjus, 1995 m.
* Kauno menininkai, Kaunas, 1996 m.
* Photographers Engyclopaedia International from 1839 to the Present, Hermance, Šveicarija, 1997 m.
* Atsisveikinant su XX amžiumi, Vilnius, 2000 m.
* Lietuvos fotografija vakar ir šiandien, Vilnius, 1997 m., 1998 m., 1999 m., 2000 m., 2001 m., 2002 m.
* Fotografos de Fin Milenio. Fotografos Internationales, t.4, CD, Kordoba, Ispanija, 2002 m.

## Įvertinimas
* 2 Grand Prix, aukso medalis, sidabro medalis ir per 15 kitų apdovanojimų fotografijos parodose.

## Šaltiniai
Pranciškus Juškevičius

**Pranciškus Juškevičius** (1942 m. sausio 2 d. Burniuose, Telšių valsčiuje – 2014 m. spalio 8 d. Vilniuje) – Lietuvos statybos inžinierius, miestų planavimo specialistas, habilituotas technologijos mokslų daktaras, LR politinis veikėjas, aplinkos viceministras.

## Biografija
1965 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 2003 m. habilituotas technologijos mokslų daktaras. Nuo 1968 iki 1970 m. Kauno politechnikos instituto, nuo 1971 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto (dab. Vilniaus Gedimino technikos universitetas) dėstytojas, 1985–1990 m. Miestų statybos katedros vedėjas, 1990–1994 m. – mokslo reikalų prorektorius, nuo 2002 m. profesorius. 1996–1998 m. dar ir statybos ir urbanistikos, 1998–1999 m. LR aplinkos viceministras, nuo 1999 iki 2003 m. – Būsto ir urbanistikos plėtros fondo vienas direktorių.

## Kūryba
Su kitais rengė Vilniaus senamiesčio regeneravimo (1988–1989 m.), bendrąjį (1995–1996 m., 2004 m.), gatvių tinklo plėtros (1995 m.), Druskininkų bendrąjį (1994–1996 m.), Neringos bendrąjį (1994 m. ir transporto plėtros (1999 m.) planus, Vilniaus centro automobilių stovėjimo aikštelių sistemos projektą (1991–1992 m.).

## Bibliografija
* Inžinerinis miesto teritorijos įrengimas ir tvarkymas, su kitais, d. 2, 1975 m.;
* Garažai ir stovėjimo aikštelės, su kitais, 1984 m., rusų k;
* Kaimo gyventojų susisiekimas, 1989 m., rusų k;
* Miestų susisiekimo sistemos, 1993 m.;
* Miestų susisiekimo sistemų planavimas, 1995 m.;
* Miestotvarka, su kitais, 2000 m., elektroninis leidinys;
* Miestotvarka, su kitais, 2003 m.;
* Miestų planavimas, 2003 m.

## Šaltiniai
Pranas Juškys

**Pranas Juškys** (1871 m. balandžio 6 d. Pavidaujys I prie Girdžių – 1939 m. kovo 11 d. Jurbarkas, palaidotas Vadžgiryje) – Lietuvos draudžiamosios lietuviškos spaudos platintojas.

## Biografija
Draudžiamą spaudą lietuviškais rašmenimis platino nuo 1898 m. Pats jos parsigabendavo iš Prūsijos, platindavo Eržvilko apylinkėse. Sugautas su draudžiamąja spauda nubaustas 3 metams tremties į Archangelsko guberniją. Grįžęs iš tremties vėl platino spaudą. Aktyviai dalyvavo 1905 m. revoliuciniuose įvykiuose. Jo pavardė įrašyta Knygnešių sienelėje.

## Šaltiniai
Pezaro Victoria Libertas

**„Victoria Libertas“** (trumpinamas **VL**) – Italijos aukščiausios krepšinio lygos klubas iš Pezaro miesto, įkurtas 1946 m. Šiuo metu visas pavadinimas – **„Unione Sportiva Victoria Libertas Pallacanestro“**. Daugelį metų klubas vadinosi pagrindinio rėmėjo - „Scavolini“ - vardu.

## Istorija
Daugelį XX a. antros pusės metų Pezaro klubas buvo Italijos krepšinio čempionatų viena stipriausių komandų. Didžiausius laimėjimus Europos turnyruose pasiekė XX a. devintajame dešimtmetyje, kai 1982–1983 m. sezone pirmą kartą iškovojo Europos taurių laimėtojų taurę. 1985–1986 m. ir 1986–1987 m. sezonuose vėl žaidė Taurių laimėtojų taurės finaluose, tačiau juos pralaimėjo, atitinkamai, FC Barcelonos bei Cibonos klubams. 1989–1990 m. bei 1991–1992 m. sezonuose žaidė Koračo taurės finaluose, tačiau juos pralaimėjo, atitinkamai, Badalonos Joventuto ir Romos Virtus klubams.

2005–2006 m. sezone dėl nesurinkto biudžeto klubui uždrausta dalyvauti Italijos pirmenybėse. Ekipa paskelbė bankrotą ir didžioji dauguma garsiųjų žaidėjų išsiskirstė po garsius Europos klubus. Po kelių dienų „Scavolini“ susijungė su kita Pezaro komanda „Gruppo Spar“ ir pradėjo kovas Italijos trečioje lygoje. Šiuo metu komanda žaidžia aukščiausioje Italijos krepšinio lygoje.

## Laimėjimai
* 1988, 1990 – Italijos lygos čempionas;
* 1985, 1992 – Italijos taurės laimėtojas;
* 1983 – Taurių taurės laimėtojas;

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
Tvenkinys

**Tvenkinys, vandens saugykla** – dirbtinis vandens telkinys, susidaręs užtvanka užtvenkus upę. Užtvankomis reguliuojamas vandens lygis tvenkinyje. Tvenkinys tiekia vandenį užtvankoje įrengtai hidroelektrinei, naudojamas laukams drėkinti, tiekia vandenį miestų vandentiekio sistemoms. Dėl didelių tvenkinių pakinta vietovės klimatas, oras pasidaro drėgnas, pasikeičia vėjų kryptis.

Didžiausi pasaulio tvenkiniai: Voltos tvenkinys (8482 km²), Smolvudo tvenkinys (6527 km²), Kuibyševo tvenkinys (6450 km²), Karibos tvenkinys (5580 km²), Buchtarmos tvenkinys (5490 km²), Bratsko tvenkinys (5426 km²), Nasero tvenkinys (5248 km²), Rybinsko tvenkinys (4580 km²), Kaniapisko tvenkinys (4318 km²), Guri tvenkinys (4250 km²).

## Lietuvoje
Lietuvoje didžiausi tvenkiniai yra: Kauno marios (63,5 km²), Antalieptės marios (19,11 km²), Elektrėnų marios (12,64 km²), Kupiškio marios (8,28 km²).

## Taip pat skaitykite
* Kūdra
* Ežeras
* Užtvanka

## Šaltiniai
Jadvyga Juškytė

**Jadvyga Teofilė Juškytė, Juškevičiūtė** (1869 m. sausio 1 d. Pernarava – 1948 m. kovo 16 d. Milvydai, Pernaravos valsčius) – Lietuvos pedagogė, tautosakininkė, tautinio atgimimo veikėja.

## Biografija
Mokėsi namuose. 1901–1905 m. mokytojavo privačiai, 1905–1912 m. Ginkūnų grafų Zubovų, Gubernijos mokyklos mokytoja, 1920–1930 m. Pernaravos pradžios mokyklos vedėja. 1905 m. dalyvavo Didžiajame Vilniaus seime. 1918 m. įsteigė Pernaravos valsčiaus savivaldybę, 1919 m. – vietinį gynimo komitetą, rinko kariuomenei maistą ir drabužius. Įsteigė šaulių būrį, kurį laiką buvo jo pirmininkė.

Platino lietuvišką spaudą, bendradarbiavo laikraščiuose ir žurnaluose „Varpas“, „Ūkininkas“, „Tėvynės sargas“, „Vilniaus žinios“, „Lietuvos žinios“, „Mokykla“, „Visuomenė“, „Tėvynės balsas“ ir kituose. Pasirašinėjo Širšės slapyvardžiu. Bendravo su J. Jablonskiu, K. Jauniumi, V. Kudirka, J. Šliūpu, Vaižgantu, P. Višinskiu, Žemaite. Su G. Petkevičaite-Bite 1894 įsteigė „Žiburėlio“ draugiją. Vaidino pirmajame lietuvių spektaklyje „Amerika pirtyje“ Palangoje 1899 m.

Parengė pradžios mokykloms vadovėlius: „Vaikų skaitymėliai“ (1905 m.), „Lietuviškieji diktantai pradedamosioms mokykloms“ (1907 m.), „Rašybos lavinimosi darbai“ (su S. Vazneliu, 1909 m.), maldaknygę – „Sveika Marija“ (1906 m., sudaryta iš M. Daukšos, M. Valančiaus, A. Baranausko, Maironio ir kitų maldų). Maldaknygėje yra ir jos parašyta malda „Šaukimas prie Viešpats per šv. Antano užtarimą“. Išvertė pjesių rinkinį „Scenos vaizdeliai“ (2 kn. 1912 m.). Užrašė lietuviškų pasakų, rinko tautodailės dirbinius. Didelį prijuosčių rinkinį padovanojo Kauno miesto muziejui.

## Šaltiniai
Balandžiai (Raseiniai)

**Balandžiai** – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 10 km į šiaurę nuo Nemakščių.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Arglaičiai

**Arglaičiai** – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 2 km į pietryčius nuo Nemakščių, piečiau magistralės .

## Gyventojai

;Žymūs žmonės
Arglaičių kaime yra gimęs Lietuvos poetas Algirdas Verba.

## Šaltiniai
Algeniai (Raseiniai)

**Algeniai** – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 2 km į rytus nuo Stulgių, prie magistralinio kelio .

## Gyventojai

## Šaltiniai
Akmena (Šaltuona)

**Akmena** – upė Jurbarko rajone, dešinysis Šaltuonos intakas. Ištakos – Fermų kaime. Teka pietvakarių kryptimi. Įteka į Šaltuoną 18,2 km nuo jos žiočių, Steponavos kaime.

Upėvardis kilo nuo žodžio *akmuo, akmenas*.

## Šaltiniai
Bartkiškė (Raseiniai)

**Bartkiškė** – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurę nuo Nemakščių. Šiauriau kaimo teka Balčia.

## Istorija

Kaimas minimas 1568 m. XX a. pr. buvo Bartkiškės dvaras.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Žaibolaidis

**Žaibolaidis**, **perkūnsargis** – įrenginys, saugantis statinius, elektrinius įrenginius nuo žaibo smūgių. Žaibolaidis turi ploną metalinį strypą su smailiu galu (strypinis žaibolaidis) arba lyną (lyninis žaibolaidis), kurie įrengti virš arba šalia saugomo statinio, ir įžeminimo įrenginį, kurio varža ne didesnė kaip 10–40 Ω. Žaibo nutiesiamajam keliui artėjant prie žemės, atsakomoji žaibo išlydžio gija iš žaibolaidžio iššoka lengviau nei iš saugomo objekto, nes žaibolaidis yra aukščiau saugomo objekto ir žaibolaidžio elektrinė varža mažesnė nei saugomo objekto. Strypinio žaibolaidžio apsaugos zona yra maždaug kūgio, kurio viršūnės kampas 45°, formos, lyninio – trikampės prizmės, kurios viena briauna sutampa su lynu, formos.

Žaibolaidį atstoja įžemintas metalinis pastato stogas.

Patalpoms, kuriose gali susidaryti sprogiųjų mišinių, dulkių, garų, dujų, apsaugoti nuo žaibo įruošiami atskirai nuo patalpų stovintys strypiniai žaibolaidžiai.

JAV žaibolaidį 1749 m. išrado Benžaminas Franklinas, Europoje – Václav Prokop Diviš 1750-1754 m.

## Šaltiniai
Kobra (pilotažas)

**Kobra**, *Pugačiovo kobra* – aukštojo pilotažo figūra, demonstruojanti lėktuvo atakos kampo valdymą ir lėktuvo stabilumą esant dideliems atakos kampams bei lėktuvo supermanevringumą (variklio gebėjimą veikti dideliais atakos kampais).

Pirmą kartą šią figūra bandomajame skrydyje lėktuvu Su-27 atliko TSRS nusipelnęs lakūnas bandytojas Igoris Volkas (*Игорь Волк*). Pirmą kartą 1989 m. viešai ją pademonstravo Le Buržė aviacijos parodoje Paryžiuje kompanijos *[[Suchoj]]* lakūnas bandytojas Viktoras Pugačiovas (*Виктор Пугачёв*), todėl figūra dar vadinama ir *Pugačiovo kobra*.

Atliekant figūrą lėktuvas staigiai kelia priekį (net gali virsti aukštielninkas), bet toliau skrieja ta pačia kryptimi. Taip lėktuvas pasiekia labai didelius atakos kampus, siekiančius 90° ir daugiau:
* Su-27 – 110°
* Su-37 – iki 180° (t. y., gali skrieti aukštielninkas, uodega į priekį)
Po to lėktuvas grįžta į pirmykštę normalią skrydžio būseną beveik neprarasdamas aukščio.

Techniškai manevras atliekamas atjungus išilginio stabilumo išlaikymo sistemą ir patraukus vairalazdę į save.

Šios figūros praktinė nauda:
* kautynėse naudojant šią figūrą galima paleisti raketas aukštyn ar atgal skrendant ta pačia kryptimi (naudojant šalminę taikymo sistemą)
* skubaus tūpimo metu leidžia staigiai sumažinti greitį.

## Kobra galintys atlikti lėktuvai
* Rusija:
** Su-27
** Su-30
** Su-33
** Su-35
** Su-37
** Su-47
** MiG-29М
** MiG-33
** MiG-35
* Švedija:
** Saab JAS 39 Gripen
* Prancūzija:
** Dassault Rafale
* JAV (lėktuvai su valdoma traukos kryptimi)
** F-22 Raptor
** F-15 ACTIVE
** F-16 MATV/VISTA
** Rockwell-MBB X-31
** F-18 HARV

## Nuorodos

Video
* Amazing Russian Fighter Jet 
* F-22 brakestand
Jutonių pilkapynas

**Jutonių (Dubingių) pilkapynas** – pilkapynas Švenčionių rajono savivaldybės teritorijoje, prie Jutonių kaimo (Pabradės seniūnija), į šiaurę nuo Baluošo ežero, Dubingių miško rytinėje dalyje. Kultūros vertybės registro kodas A1073 P.

## Pilkapynas
Jutonių (Dubingių) pilkapynas yra 0,5&nbsp;km į pietvakarius nuo Jutonių kaimo, 0,45&nbsp;km ta pačia kryptimi nuo Jutonių upės dešiniojo kranto, 0,15&nbsp;km į šiaurės rytus nuo Baluošo ežero, į pietryčius nuo kelio Dubingiai-Joniškis, Utenos miškų urėdijos Dubingių meistrijos Dubingių miške, 36 kvartalo vidurinėje dalyje. Jutonių pilkapyną sudaro apie 120 pilkapių. Jų sampilai 6–12 m skersmens, iki 2 m aukščio. Daugelio pilkapių sampilus juosia grioviai. Keliolika pilkapių pilkapyno šiaurinėje dalyje buvo suardyti 1939 m., tiesiant kelią  Dubingiai-Joniškis. 

## Tyrimai
Vytauto Didžiojo kultūros muziejaus (dab. Vytauto Didžiojo karo muziejus) darbuotojai ištyrė (tyrimų vadovas Pranas Baleniūnas) 3 pilkapius. Dviejuose pilkapiuose buvo palaidoti sudeginti mirusieji – rasta sudegintų žmogaus ir gyvulio kaulų. Viename pilkapyje rasta 2,5 m skersmens, 1,1 m gylio duobė su medienos ir degėsių liekanomis. Pilkapių forma, sampilai, laidosena būdingi IX a. – XII a. Pilkapyno žvalgomuosius tyrimus 1970 m. atliko Istorijos instituto, 1978 m. – Mokslinės metodinės paminklų apsaugos tarybos archeologai.

## Šaltiniai
Eimutis Juzeliūnas

**Eimutis Juzeliūnas** (g. 1958 m. balandžio 8 d. Kuršėnuose) – Lietuvos elektrochemikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras, profesorius, buvęs valstybinio Chemijos instituto direktorius, Klaipėdos universiteto rektorius.

## Biografija
1981 m. baigė Vilniaus universiteto Chemijos fakultetą ir įgijo chemiko dėstytojo kvalifikaciją. 1986 – chemijos mokslų kandidatas (MA Chemijos ir Cheminės technologijos institutas); 1994 – habilituotas daktaras (Chemijos institutas, Biochemijos institutas, VU); 1998 – profesorius (KTU); 2008 – tarptautinio verslo vadybos magistras (Baltijos Vadybos institutas, BMI, konsorciumas: HEC School of Management (Prancūzija), Copenhagen Business School (Danija), Louvain School of Management (Belgija), Norwegian School of Economics and Business Administration (Norvegija) ir VDU (Lietuva).

E. Juzeliūnas ėjo atsakingas pareigas valstybiniuose Chemijos ir cheminės technologijos bei Chemijos institutuose: skyriaus vadovas (1993-1995), direktoriaus pav. (1998-2000),  direktorius (2001-2009), o taip pat vyriausiasis mokslo darbuotojas. 2009-2011, 2013-2014 metais dirbo mokslinį darbą Kembridžo universitete (JK) silicio elektrochemijos saulės energetikai srityje. Sukūrė juodojo silicio iš išlydytų druskų gamybos technologiją, kuri patentuota Europoje, JK, JAV, Kinijoje, Japonijoje. 2014-2018 m. - Klaipėdos universiteto rektorius. Nuo 2012 m. – Fizinių ir technologijos mokslų centro vyriausiasis mokslo darbuotojas. Skaitė paskaitas Vilniaus, Klaipėdos bei Vilniaus Pedagoginiame universitetuose.

## Mokslinė veikla
Tyrimų sritys – elektrochemijos medžiagotyra, metalų korozija ir elektrocheminis nusodinimas, elektrodinė kinetika, ekologinė elektrochemija, superlaidininkinė magnetometrija ir kvarco kristalo nanogravimetrija. Su kitais sukūrė mikrogravimetrinių jutiklių lydinių korozijai tirti, būdų atmosferos taršai įvertinti. Kartu su Kembridžo mokslininkais sukūrė juodojo silicio iš išlydytų druskų gamybos technologiją, kuri patentuota Europoje, JK, JAV, Kinijoje, Japonijoje. 

Tyrimų rezultatus paskelbė 114 mokslinių straipsnių, padarė 40 žodinių pranešimų konferencijose (8 kviestieji), atliko EK finansuotus projektus (Joule 2, 6th Framework, 7th Framework, Leonardo da Vinci).

Tarptautinės tyrimų stipendijos: 1995-1997, 2000 Alexander von Humboldt fondas, Karl-Winnacker Institut der DECHEMA e.V., Vokietija. 1998 – Alexander von Humboldt fondas, FIT Messtechnik GmbH, Vokietija. 1998 – Amerikos Chemikų Draugija, Pensilvanijos valstybinis universitetas, JAV. 2001-2002 JAV Fulbright programa, Vanderbilt Universitetas, JAV. 2009-2011, 2013-2014 Europos Komisija, 7-toji bendroji programa, Marijos Kiuri Europos bei tarptautinė stipendijos, Kembridžo universitetas (JK).

## Apdovanojimai
Lietuvos Mokslo premijos laureatas (2008).

Švedijos karališkasis Poliarinės žvaigždės Komandoro laipsnio ordinas (2015).

Theodor von Grotthuss fondo medalis (2005).

## Šaltiniai
Gediminas Juzeliūnas

**Gediminas Juzeliūnas** (g. 1958 m. liepos 14 d. Vilniuje) – Lietuvos fizikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.

## Biografija
Tėvas kompozitorius Julius Juzeliūnas. 1981 m. baigė Vilniaus universitetą. 2000 m. habilituotas fizinių mokslų daktaras.

1989–1990 m. dirbo Lietuvos mokslų akademijos Fizikos institute, nuo 1990 m. Vilniaus universiteto Teorinės fizikos ir astronomijos instituto mokslo darbuotojas, nuo 2000 m. vyriausiasis mokslo darbuotojas. 1992–1994 m. dirbo mokslinį darbą Rytų Anglijos universitete Norviče, 1997–1998 m., 1999 m., 2000 m. Ulmo universitete, 2000–2001 m. Oregono universitete.

## Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų sritys – kondensuotųjų medžiagų optika ir spektroskopija, kvantinė optika, eksitonų ir poliaritonų teorija, atomų Bozės ir Einšteino kondensatų, šaltųjų atomų dujų fizika. Išplėtojo poliaritonų metodą spinduliuotės kvantavimui nusakyti, pritaikė šį metodą lėtajai šviesai tirti šaltųjų atomų dujose. Daugiau kaip 50 mokslinių publikacijų autorius.

## Šaltiniai
Audrius Juzėnas

**Audrius Juzėnas** (g. 1963 m. sausio 11 d. Ukmergėje) – Lietuvos kino režisierius, scenaristas, prodiuseris.

## Biografija
1986 m. baigė fiziką Vilniaus universitete, 1999 m. – kino režisūrą Lietuvos muzikos akademijoje. Stažavo 1992 m. Lenkijoje, 1995 m. Vokietijoje, 1996 m., 1998 m., 2000 m. Danijoje. Sukūrė vaidybinį, dokumentinių filmų. Parašė savo filmų scenarijų.

## Filmografija
* Rojuje irgi sninga, vaidybinis, 1994 m., Manheimo-Heidelbergo kino festivalio prizas,
* Gyvoji kontrabanda 1996 m.,
* Neatrasti skraidantys objektai 1996 m., apie V. Kalinauską, DokumentART kino festivalio Noibrandenburge prizas 1997 m.,
* Tėve mūsų, 1997 m., apie monsinjorą K. Vasiliauską,
* Fronto linija, 1999 m., Barselonos kino festivalio prizas 2000 m.,
* Vilniaus getas, 2006 m., nominuotas rusiškam oskarui – Nikai 2007 m.,
* Ekskursantė, 2013 m.,
* Pelėdų kalnas, 2018 m.

## Šaltiniai
Václav Prokop Diviš

**Vaclavas Prokopas Divišas** (, ; 1698 m. kovo 26 d. – 1765 m. gruodžio 25 d.) – čekų teologas ir gamtotyrininkas.

Diviš gimė Helvikovicėje, netoli Žamberko, Bohemijoje. 1750–1754 m. jis nepriklausomai nuo Benžamino Franlino išrado žaibolaidį. Taip pat sukonstravo pirmąjį istorijoje elektrinį muzikos instrumentą, vadinamąjį Denis d'or. Václav Prokop Diviš mirė Primeticėje (dabar Znojmo dalis), Moravijoje.

## Literatūra

* Reinhard Breymayer: "Bibliographie zu Prokop Diviš". In: Friedrich Christoph Oetinger: *Die Lehrtafel der Prinzessin Antonia*. Hrsg. von Reinhard Breymayer und Friedrich Häußermann, Teil 2. *Anmerkungen*. Berlin, New York 1977, 431–453
* http://de.pluspedia.org/wiki/Friedrich_Christoph_Oetinger. *Friedrich Christoph Oetinger*. In: *PlusPedia*. 

* Luboš Nový (Ed.): *Dějiny exaktních věd v českých zemích do konce 19. století*. Praha 1961
Kūdra

**Kūdra** – nedidelis dirbtinis vandens telkinys. Gali būti sudaryta iškasus daubą ir ją užpildžius vandeniu. Kūdros vanduo naudojamas drėkinimui, žuvivaisai, gyvulių girdymui, buitinėms reikmėms, kaip kraštovaizdį pagyvinantis elementas, kaip rekreacijos vieta. Kūdros seniau kastos prie kaimų, šalia kurių nebuvo didesnių upių ar ežerų.

## Taip pat skaitykite
* Tvenkinys
* Senvagė
Vytautas Juzikėnas

**Vytautas Juzikėnas** (1945 m. kovo 9 d. Jurbarke – 1983 m. gegužės 12 d. Serbijoje. Žuvo autokatastrofoje.) – Lietuvos skulptorius.

## Biografija
1974 m. baigė LSSR dailės institutą (skulptūrą).

Sukūrė kamerinių („Geriantis berniukas“, 1974 m.; „Dialogas“, 1978 m.; „Nikė“, 1979 m.; „Šeima“, 1981 m.) ir monumentalių („Brando“, 1975 m., Kauno akių ligų klinikinėje ligoninėje) skulptūrų, skulptūrinių portretų („Autoportretas“, 1979 m.), smulkiosios plastikos kūrinių (pereinamasis prizas, skirtas poeto Zigmo Gėlės premijos laureatams, 1976 m.), antkapinių paminklų.

Kūriniai daugiaprasmiai, ryški filosofinė potekstė, plastinės idėjos apibendrinimas. Skulptūrų formos labai įvairios, būdingas muzikalumas, architektoniškumas, vidinė ekspresija.

Nuo 1974 m. dalyvavo parodose. Nuo 1978 m. LSSR dailininkų sąjungos narys. Gyveno Kaune. Žuvo Jugoslavijoje per autobuso avariją kartu su kitais Lietuvos meno atstovais: skulptoriumi Lionginu Garla (1948–1983), choro dirigente Gražina Navasaitiene (1943–1983) ir kt. Palaidotas Jurbarko senosiose kapinėse.

## Šaltiniai
Beržė

**Beržė** gali reikšti:

* kaimai:
** Radviliškio rajone;
** Šilalės rajone;
** Širvintų rajone;
* upės:
** Latvijoje, Švėtės intakas;
** Kaišiadorių rajone, Neries intakas;
** Radviliškio rajone, Šušvės intakas;
** Kėdainių rajone, Sulevos intakas;
** Beržė, Širvintos intakas;
** Tauragės rajone, Šešuvies intakas;
** Šalčininkų rajone, Šalčios intakas.
Antanas Juzumas

**Antanas Juzumas** (1822 m. lapkričio 21 d. Rubikai, Sedos valsčius – 1871 m. kovo mėn. Kargopolis) – Lietuvos kunigas, lietuvių raštijos darbuotojas.

## Biografija
Broliai Tadas Juzumas, Vincentas Juzumas. Mokėsi Sedos parapinėje, Telšių mokyklose, 1843–1845 m. Varnių kunigų seminarijoje, 1845–1849 m. Peterburgo dvasinėje akademijoje. 1849–1851 m. vikaras Šiauliuose, 1851 m. kapelionas Kaune, 1852–1855 m. Varnių kunigų seminarijos teologijos profesorius. 1855–1864 m. Vidžių klebonas ir Zarasų dekanas. Apkaltintas rėmęs 1863 m. sukilimą, buvo kalinamas Vilniaus kalėjime, o vėliau ištremtas į Kargopolį, kur mirė.

Parašė teologijos, Lietuvos bažnyčios istorijos veikalų (neišliko). Parengė ir 1855 m. išleido T. Juzumo knygą „Didesis elementorius ir katekizmas, arba trumpas mokslas vieros krikščioniškos“.

## Šaltiniai
Tadas Juzumas

**Tadas Juzumas** (1810 m. liepos 14 d. Rubikai, Sedos valsčius – 1851 m. birželio 14 d. Varniai, palaidotas senosiose Varnių kapinėse) – Lietuvos kunigas, raštijos darbuotojas.

## Biografija
Broliai Antanas Juzumas, Vincentas Juzumas. 1832 m. baigė Varnių kunigų seminariją, 1838 m. Dvasinę katalikų akademiją Vilniuje. 1833–1834 m. Sedos parapinės mokyklos mokytojas. 1834 m. įšventintas į kunigus ir paskirtas Ylakių vikaru. Nuo 1843 m. lotynų kalbą dėstė Varnių kunigų seminarijoje.

Steigė parapines mokyklas. Su J. K. Račkauskiu išleido naują maldaknygės „Senas aukso altorius“ leidimą (1848 m., iki 1890 m. išėjo 40 leidimų).

## Bibliografija
* Didesis elementorius ir katekizmas, arba trumpas mokslas vieros krikščioniškos, išl. 1855 m.

## Šaltiniai
Beržė (Šušvė)

**Beržė** – upė centrinėje Lietuvoje, Radviliškio rajono teritorijoje; Šušvės kairysis intakas. Prasideda Sulinkių pelkėje, į pietvakarius nuo Daugėlaičių. Teka į šiaurės rytus, toliau pasuka į pietryčius, prateka Linkaičių, Liaudiškių, Užpelkių miškus. Įteka į Šušvę 81 km nuo jos žiočių, į pietus nuo Šmulkiškių. Vaga reguliuota, sekli, dumblėta, vasarą vietomis išdžiūsta. Slėnis neryškus. Plotis 10-24 m, gylis 0,5-3 m. Srovės greitis 0,1 m/s. vidutiniškai nuolydis 0,7 m/km. Vidutinis debitas 1 m³/s.

Intakai: Banko kanalas (kairysis), Švėmalis, Taušė, Gulbinas, Legetys (dešinieji). Aukštupyje Beržė prateka ištisą melioracijos griovių sistemą.

Prie Beržės esančios gyvenvietės: Ilguočiai, Linkaičiai, Miežaičiai, Paberžiai.

Upėvardis kildinamas nuo augalo pavadinimo *[[beržas]]*.

## Šaltiniai
Livadijos rūmai

**Livadijos rūmai** – rūmai Livadijos gyvenvietėje (Krymas, Ukraina), 3 km nuo Jaltos. Tai buvę Rusijos carų rūmai, XIX a. architektūros paminklas.

Rūmų architektas – Nikolajus Krasnovas. 1835 m. nedidelis Krymo totorių kaimas buvo pervadintas *Livadija* (senovės graikų mitologijoje – laukymė, pievelė) ir jame pastatyti ištaigingi balto akmens rūmai, taip pat pat pasodintas parkas. Nuo 1861 m. Livadijos rūmai tapo Rusijos imperatoriaus Aleksandro II ir jo šeimos vasaros rezidencija. 1894 m. Livadijoje mirė caras Aleksandras III. 1945 m. vasario mėn. Livadijoje vyko Jaltos konferencija, kurioje dalyvavo trijų antihitlerinės koalicijos šalių vadovai – J. Stalinas, V. Čerčilis bei F. Ruzveltas.

Livadijos rūmų ansamblį sudaro pradžioje Didieji rūmai, Pažų korpusas, rūmų ministro barono Frederikso rūmai bei 1872 m. pastatyta cerkvė ir itališkasis kiemelis.
 
Šiuo metu rūmų teritorijoje įsikūręs pasaulinio garso kardiologinis centras „Livadija“ ir vienas iš gražiausių Krymo pietinėje pakrantėje 40 ha Livadijos parkas, pasodintas beveik prieš 160 m. Šiame parke prasideda terenkūras – 7 km ilgio Saulės (Caro) takas.
Beržiena

**Beržiena** – upė šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajono savivaldybės teritorijoje; Vingerinės (Nemunėlio baseinas) dešinysis intakas.

Prasideda Miliūnų apylinkėse, teka į vakarus Aukštaičių aukštumos ir Mūšos–Nemunėlio žemumos riba lygiagrečiai su Vingerine. Prateka Apūniškio mišką. Įteka į Vingerinę 1,5 km nuo jos žiočių, prie Šilagalio kaimo.

Ilgis 20 km, baseino plotas 54 km². Vaga reguliuota, sekli, vasarą vietomis išdžiūsta. Plotis 5-6 m, gylis 0,5-2,2 m. Srovės greitis 0,2 m/s. Vidutinis nuolydis 2 m/km. Vidutinis debitas 0,4 m³/s.

Intakas Kumponas (dešinysis). Ant upės įrengtas Vaidlėnų tvenkinys.

Prie Beržienos esantys kaimai: Miliūnai, Vaidlėnai, Degsniai, Mitragalys.

Upėvardis kilęs nuo medžio pavadinimo *beržas*.

## Šaltiniai
Beržtalis

**Beržtalis** () – upė šiaurės Lietuvoje (Pakruojo rajone) ir pietų Latvijoje (Bauskės savivaldybėje); Yslykio (Lielupės baseinas) kairysis intakas. 

Prasideda šalia Triškonių, 6 km į vakarus nuo Linkuvos. Teka į šiaurę, pačiame aukštupyje prateka Triškonių mišką ir Dūčių tyrelio durpyną. Pratekėjęs 38 km, netrukus už Geručių dvaro Beržtalis kerta Lietuvos–Latvijos valstybės sieną ir toliau teka Latvijos teritorija. Įteka į Yslykį 14 km nuo jo žiočių, į šiaurę nuo Rundalės.

Intakai: Kerkšnis, Piktakmenis (dešinieji).

Vaga sekli, sureguliuota. Upė vasarą neretai išdžiūsta. Patvenkta 88 ha ploto Baltausių tvenkiniu. Prie Beržtalio esančios gyvenvietės: Triškoniai, Steigviliai, Diržiai, Nociūnai, Žeimelis, Vileišiai, Baltausiai, Geručiai (Lietuva), Mazbėrstelė, Rundalė (Latvija).

Upėvardis kildinamas iš žodžių *beržta* ir  („beržynas, biržė“).


Beržtalis prie Steigvilių.JPG|Prie Steigvilių
Beržtalis prie Žeimelio.JPG|Upės vaga Žeimelyje
Berztalis.JPG|miniatiūra|Upėvardis Žeimelyje


## Šaltiniai
Birvėta

**Birvėta** () – upė rytų Lietuvoje ir Baltarusijoje (Vitebsko srityje); Dysnos dešinysis intakas. Prasideda Švenčionių rajone, Kirkučių kaimo apylinkėse, Sirvėtos regioniniame parke. Teka į šiaurę, prateka Kančiogino ežerą. Toliau Ignalinos rajonu teka į šiaurę ir rytus ir iki įtekėjimo į Erzvėto ežerą vadinama **Kančiogina**. Toliau vėl teka į rytus, prateka pelkėtas teritorijas, žuvininkystės tvenkinių paribiu. Iš viso pratekėjusi 65 km kerta Lietuvos ir Baltarusijos valstybių sieną ir teka Baltarusijos Pastovių ir Breslaujos rajono riba. Įteka į Dysną 113 km nuo jos žiočių, į pietus nuo Kazėnų. Birvėtos žemupys pateka į Polocko žemumą.

Intakai: Marūniškė (kairysis), Svyla, Kamoja, Juodupis, Medila (dešinieji).

Slėnis negilus, platus, pelkėtas.

Prie Birvėtos esančios gyvenvietės: (prie Kančioginos) Purvėnai, Kančioginas, Barkuškė, Krikonys, Juodagalviai, Mielagėnai, (prie Birvėtos) Erzvėtas, Kelpučiai, Kliukai, Kėkštai, Pivorai, Rimaldiškė.

Upėvardis *Birvėta* siejamas su  („rąstais klotas šlapias kelias, kamša“).

## Šaltiniai
Kobra (reikšmės)

Žodis **kobra** reiškia:

* kobra – gyvatė, kuri geba grasindama suplokštinti kaklą;
* kobra – aukštojo pilotažo figūra;
* kobra – mankštos ir jogos pratimas;
* Kobra (*EKO Cobra; Einsatzkommando Cobra*) – Austrijos policijos antiteroristinis dalinys;
* Kobra (*Cobra*) – Šveicarijos ir Vokietijos prieštankinė valdoma raketa (jau išbraukta iš ginkluotės);
* Kobra (*AH-1 Cobra*) – JAV karinis šturmo sraigtasparnis;
* Kobra 11 – daugiaserijinis TV filmas;
* Kobra (*HMS Cobra*) – D. Britanijos eskadrinis minininkas, nuleistas 1899 m., nuskendęs 1901 m.;
* Kobra – JAV veiksmo filmas, kuriamo vaidino Silvestras Stalonė;
* Kobra (*Colt Cobra*) – JAV mažo kalibro revolverių markė (nebegaminami);
* Kobra – upė Rusijoje;
* Operacija Kobra – karinė operacija Normandijoje 1944 m.


File:Indiancobra.jpg|Gyvatė kobra
File:Su-27 Cobra 2b.png|Pilotažo figūra *kobra*
File:MMB COBRA.jpg|PTVR *Cobra*
File:AH-1 Cobra DF-ST-84-05726.JPEG|Sraigtasparnis *AH-1 Cobra*
File:Cobra 38spl.jpg|Revolveris *Colt Cobra* (kalibras .38 Special)
Blendžiava

**Blendžiava** – upė Žemaitijoje; Salanto kairysis intakas. Prasideda 6 km į pietus nuo Platelių, Žemaitijos nacionaliniame parke. Teka vakarų ir šiaurės vakarų kryptimi Plungės ir Kretingos rajonais. Įteka į Salantą 4 km nuo jo žiočių, į pietryčius nuo Nasrėnų. Pats žemupys patenka į Salantų regioninį parką.

Intakai: Karvė, Kūlupis (dešinieji), Jonupis (kairysis).

Vidutinis nuolydis 358&nbsp;cm/km. Žemupio vaga labai vingiuota. Prie Blendžiavos esančios gyvenvietės: Kadaičiai, Šateikiai, Reketė.

Upėvardis dažniausiai siejamas su augalu pavadinimu *[[blindė]], blendė, blindis*, nors galima sieti ir su *blandus* bei *blęsti* („niauktis, blaustis, giedrytis“).

## Šaltiniai
Alsa (Šešuvis)

**Alsa** – kairysis Šešuvies intakas, įteka į ją 74,5 km nuo jos žiočių. Ištakos – Latakų kaime, šiauriau Viduklės. Teka pietų, pietvakarių kryptimi. Alsą kerta , ,  keliai. Ryškių žiočių nėra – ties jomis suformuotas Paalsio tvenkinys.

Intakai: kairysis – Švendra, dešinysis – Ruitinys. Švendros intakas – Vilpisis.

Upėvardžio etimologija nėra labai aiški. Pasak vienos hipotezių, susidarė iš šaknies *als-* (plg. *alsa* „nuovargis“, *alsus* „varginantis, tvankus“), kuri galėtų sietis su vandens lėtumu.

## Šaltiniai
Vincentas Juzumas

**Vincentas Juzumas** (1819 m. vasario 26 d. Rubikai, Sedos valsčius – 1901 m. birželio 14 d. Varniai) – Lietuvos kunigas, raštijos darbuotojas.

## Biografija
Broliai Tadas Juzumas, Antanas Juzumas. 1843 m. baigęs Varnių kunigų seminariją klebonavo keliose Žemaitijos parapijose (1857.01.13 –1861.09.21 Lieplaukės parapijos administratorius), nuo 1881 m. Varniuose.

Išvertė valstiečiams skirtą V. Vieloglovskio hagiografinį pasakojimą „Šventas Izidorius Artojas“ (1854 m. Išleido brolio Juozapo (Polikarpo Girštauto) parengtą „Žemaičių diecezijos žemėlapį“ (1855 m.). Parengė 1864 m. „Naują žemaitišką elementorių“, kelias kompiliacines knygeles („Paskutinė valanda gyvenimo žmogaus“ 1856 m., „Kelias į dangų“ 1857 m., „Aplankymas parakvijos per jos kleboną“ 1860 m., „Gyvenimas žmogaus krikščionies“ 1861 m.). Apie 1875-1879 m. parašė istorijos veikalą „Aprašymas Žemaičių vyskupystės“, pradedant Alsėdžiais ir baigiant Meškuičiais, nebaigtas, rankraštis saugomas Lietuvių literatūros ir tautosakos instituto rankraštyne, ištrauka išspausdinta 1918 m.

## Šaltiniai

* Vincentas Juzumas, Žemaičių vyskupijos aprašymas, parengė Mindaugas Paknys. - Varniai, Žemaičių vyskupystės muziejus, 2013. 1080 psl.
Graužė (upė)

**Graužė** – upelis Skapiškio seniūnijoje, Kupiškio rajone. 10 km ilgio Graužė išteka iš Žemaitiškių balos ir teka per Bajorus, Kandrėnėlius, Kandrėnų laukus ir įteka į Šetekšną.

Upėvardis kildinamas nuo žodžio *graužas* („žvyras, žvirgždas, akmenuotas krantas, kriaušis“).

## Šaltiniai
Kanalas

**Kanalas** ( – vamzdis, latakas) – didelė dirbtinė atvira taisyklingos formos vaga vandeniui savaime tekėti; dirbtinė upė ar sąsiauris. Kanalai skirstomi į laivybinius ir irigacinius.

## Laivybiniai kanalai
Laivybiniai kanalai jungia du ar daugiau vandens telkinių, tarp kurių vyksta laivų eismas. Dalis tokių kanalų turi strateginę reikšmę ir sutrumpina laivų kelią keliais tūkstančiais kilometrų. Taip pat laivybiniai kanalai kasami, kad laivai galėtų apiplaukti laivybinėse upėse esančius krioklius, slenksčius ar užtvankas. Laivybiniuose kanaluose įrengiama šliuzų sistema, reguliuojanti vandens lygi jame, kadangi vandens telkinių, kuriuos jungia kanalas, aukštis virš jūros lygio neretai smarkiai skiriasi.

Svarbiausi pasaulio laivybiniai kanalai yra Panamos kanalas, Sueco kanalas, Didysis Kinijos kanalas, Kylio kanalas, Korinto kanalas, Reino-Dunojaus kanalas, Volgos-Dono kanalas.
Lietuvoje laivybos reikmėms iškastas Vilhelmo kanalas, be to, nesėkmingai buvo bandoma iškasti Ventos perkasą.

## Irigaciniai kanalai
Irigaciniai kanalai kasami tiekti vandenį (iš upių, ežerų, tvenkinių) vietovėms, kur yra vandens stygius. Vienas ilgiausių irigacinių kanalų pasaulyje yra Karakumų kanalas. Irigaciniu kanalu taip pat galima laikyti senovines vandentiekio sistemas – akvedukus.
Be to, dar išskiriami drenažo arba melioracijos kanalai, kuriais pašalinamas vandens perteklius iš supelkėjusių, drėgnų vietų (tokių kanalų daug Nyderlanduose, įvairių upių deltose).

Taip pat kasami vandens reguliaciniai kanalai, kuriais sujungiami du vandens telkiniai idant nuleisti vieno iš jų potvynio vandenis į kitą arba papildyti vandeniu sausuoju laikotarpiu. Lietuvoje tokio tipo yra Sanžilės kanalas. Šventosios-Nevėžio kanalas buvo iškastas papildyti Nevėžio debitą, Papio kanalas – papildyti Vokę, Banko kanalas – kaip sausinimo griovys.

## Šaltiniai