Lidichivo mūšis

**Lidichivo mūšis** () – 1709 m. gegužės 24 d. (gegužės 13 d. pagal Rusijoje naudotą Julijaus kalendorių) įvykusios nedidelės Švedijos imperijos sąjungininkės Lietuvos didžiosios kunigaikštystės ir Rusijos imperijos karinių pajėgų kautynės; vienas Švedijos invazijos į Rusiją mūšių. Rusijos pajėgoms vadovavo iš Kuršo kilęs vokiečių kilmės karo vadas Henrichas fon der Golcas, LDK – Jonas Sapiega. Rusų pusėje taip pat kovojo vėliau tais pačiais metais LDK didžiuoju etmonu trumpam tapusio Grigaliaus Antano Oginskio vadovaujamos Lietuvos pajėgos.

## Priešistorė
Savo Rusijos žygyje (1708–1709 m.) Švedijos karalius Karolis XII galėjo tikėtis ATR valdovo Stanislovo Leščinskio pajėgų ir švedų generolo fon Krassovo () vadovaujamo korpuso paramos.

Siekdamas jiems užbėgti už akių, 1708 m. gruodį Rusijos caras Petras I suformavo vadinamąjį Uždniprio korpusą, vadovaujamą generolo feldmaršalo leitenanto H. fon der Golco. Atlaikęs atšiaurią žiemą Kijivo apylinkėse, 1709 m. balandį rusų korpusas gavo įsakymą žygiuoti į Lenkiją.

1709 m. gegužės 8 d. karo taryboje H. fon der Golcas, didysis karūnos etmonas A. N. Senjavskis ir Lietuvos lauko etmonas G. A. Oginskis nutarė žygiuoti Lvovo link trimis kolonomis: kairiajame sparne Senjavskio pajėgos per Zbaražą tiesiai į Lvivą, centre – Oginskio pajėgos per Vyšgradeką ir Alešką, o dešiniajame sparne – fon der Golco Uždniprio korpusas – per Višnevecą ir Podkamenį link Brodų.

Jiems priešinosi iš husarų, reitarų ir dragūnų vėliavų sudarytas Lietuvos didžiojo etmono J. K. Sapiegos korpusas, turėjęs iki 5 tūkst. karių. Šios pajėgos planavo prisijungti prie švedų, siekusių užimti Poltavos tvirtovę, kurioje rusai buvo sukaupę dideles amunicijos ir provianto atsargos.

## Mūšis
Žygio metu rusų Uždniprio korpusas išsitęsė kelių kilometrų ilgiu. Tup pasinaudojęs J. Sapiega atakavo rusų kolonos ariergardą. Priešakyje buvęs H. fon der Golcas vadovavo stovyklos Podkamenyje įrengimui, kai gavo žinią, jog priešas užpuolė iš paskos judėjusius pėstininkų pulkus.

Pagal rusų pusės pateikiamą mūšio aprašymą, pasiuntęs į priekį pulkininko Tanskio vadovaujamus valachus, H. fon der Golcas su dviem dragūnų pulkais pajudėjo į pagalbą, likusiems dviem dragūnų pulkams įsakęs sekti iš paskos.

Pirmajai rusų dragūnų atakai vadovavo brigados vadas Ješchovas (pakeitęs mirusį dragūnų vadą generolą majorą Nikolajų Iflantą). Antrąją ataką pats H. fon der Golcas nukreipė į priešo dešinįjį sparną. Tik trečiuoju bandymu, akivaizdžiai panaudoję visas tuo metu turėtas pajėgas, LDK pajėgos buvo priverstos trauktis.

Rusų dragūnai ir valachai leidosi persekioti. Rusų teigimu jie nukovė iki aštuonių šimtų priešininkų. Etmonas G. A. Oginskis, sužinojęs apie mūšį, pasiuntė iš paskos dar tūkstantį raitelių.

Pergalingoje reliacijoje rusų vadas nurodė, kad rusų pusėje mūšyje dalyvavo ne daugiau kaip 1,5 tūkst. dragūnų, nes likusieji dėl siauro mūšio lauko negalėjo išsirikiuoti, o pėstininkai apskritai nespėjo atvykti.

## Pasekmės
Pralaimėjimas ties Liduchovu privertė J. K. Sapiegos korpuso likučius atsitraukti atgal į Lenkiją, o Stanislovą Leščinskį ir fon Krassovo švedų pajėgas – pasitraukti už Vyslos.

Dėl šio susirėmimo Poltavos mūšyje Švedijos karalius Karolis XII liko be savo sąjungininkų lenkų ir Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės paramos.

## Išnašos