open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Ponto stepės istorija

**Ponto stepė** – istorinis regionas, šiuo metu priklausantis Rusijos Federacijai ir Ukrainai. Dalis jos yra vakariausioje Kazachijos teritorijoje. Jis sutampa su geografiniu Ponto stepės regionu. Ponto stepės istorija sudaro dalį Didžiosios stepės istorijos.

Kadangi regione nuolat keitėsi tautos, turėję hegemoniją, regionas buvo žinomas kaip Skitija, Sarmatija, Bolgarija, Chazarija ir pan. Lietuvos istorijoje jis buvo vadinama **Didžiaja dykra**.

## Pavadinimai
Ponto stepė yra laikoma vakariausia Eurazijos stepės (dar vadinamos Kipčiakų stepe () dalimi. Aplinkinės tautos ją vadino skirtingais vardais. Senovės graikai pietines regiono teritorijas vadino **Skitija**, o vėliau - **Sarmatija**, pagal Juodosios jūros pakrantėse vyravusias gentis. Vėliau stepės šiaurinių kaimynų slavų šaltiniuose dažniausiai naudojamas regiono pavadinimas yra **Polovcų stepė** (). Viduramžių Bizantijos šaltiniai stepę vadino **Kumanija** (), pagal tuo metu stepę valdžiusią kumanų grupę.

## Regionas

Visą regioną užima didelės bemiškės teritorijos Europos pietrytiniame pakraštyje. Pietuose prie regiono glaudžiasi Juodoji jūra, o Kaukazo kalnai uždaro regioną ir skiria nuo Gruzijos ir Azerbaidžano. Į rytus nuo jos yra Kaspijos jūra, o Uralo upė tampa sąlygine riba, skiriančia nuo Kazachų stepės (rytinės Kipčiakų stepės dalies). Šiaurėje stepę riboja miškingos lygumos, kurios tampa natūralia riba ir vakaruose. Vakaruose stepė siaurėja ir baigiasi Juodosios jūros vakarinėje pakrantėje ties Dunojaus žemupiu.

Stepę sudaro nemažai atskirų geografinių-kultūrinių regionų, kurių ribos neretai brėžiamos ties upėmis. Vakariausia stepės dalis yra Dobrudža (į pietus nuo Dunojaus), prie kurios yra Budžakas (tarp Dunojaus ir Dniestro), Edisanas (tarp Dniestro ir Bugo), Tauridė (tarp Dniepro ir Krymo), Krymas, Paazovjė, Zaporožė, Donščina, Slobožanščina, Šiaurės Kaukazas, Žemutinis Pavolgys ir kt.
## Istorija

### Skitai

### Sarmatai

### Hunai

### Bolgarai

### Chazarai

### Pečenegai

### Kumanai

### Mongolų imperija

### Aukso ordos chanatai
*Pagrindiniai straipsniai: [[Astrachanės chanatas]], [[Krymo chanatas]], [[Didžioji orda]]*

### Nogajai ir kalmukai

### Rusijos imperijoje

### TSRS sudėtyje

### Ukrainos ir Rusijos Federacijos sudėtyje

## Taip pat skaitykite
* Didžioji stepė
* Mandžiūrijos istorija
* Mongolijos istorija
* Kazachijos istorija
* Panonijos istorija
Postás SE

**Budapešto „Postás“** – Vengrijos futbolo klubas iš Budapešto.

## Istorija

1949 m. prie klubo prijungta Sentlőrinci AC Budapest komanda.

1954–1956 m. *Postás SE* prijungtas prie TSE Budapest klubo.

## Pasiekimai

* Šaltiniai: RSSSF duomenų bazė.

## Išnašos

## Nuorodos
* RSSSF duomenų bazė
MAC Budapest

**Budapešto MAC** arba **Magyar AC** arba pilnu pavadinimu **Magyar Atlétikai Club**– buvęs Vengrijos futbolo klubas iš Budapešto.

## Istorija
Klubas įkurtas 1875 m. 1903 m. dalyvavo aukščiausios lygos pirmenybėse. 

Futbolo komanda išformuota 1928 m.

## Pasiekimai

* Šaltiniai: RSSSF duomenų bazė.

## Sezonai

|}

## Išnašos

## Nuorodos
* RSSSF duomenų bazė
Kassai AC

**Košicės AC** – buvęs Slovakijos futbolo klubas iš Košicės.

## Istorija
Klubo ištakos siekia 1901 m. 1939–1940 m. rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje. Liko tryliktoje vietoje ir po sezono buvo perkelti į žemesnį divizioną.

1952 m. prijungtas prie naujo VSS Kosice klubo.

## Pasiekimai

* Šaltiniai: RSSSF duomenų bazė

## Sezonai

|}

## Išnašos

## Nuorodos
* MagyarFutball
* RSSSF duomenų bazė
Miskolci VSC

**Miškolco VSC** – Vengrijos futbolo klubas iš Miškolco.

## Istorija

## Pasiekimai

## Išnašos

## Nuorodos
* RSSSF duomenų bazė
Integrál-DAC

**Dėro „Integrál“** – buvęs Vengrijos futbolo klubas iš Dėro.

## Istorija
**Integrál-DAC** ištakos siekia 1912 m.

2008 m. pasiekį Vengrijos futbolo taurės pusfinalį.

2009–10 m. žaidė Nemzeti Bajnokság II Vakarš zonoje.

2009 m. pabaigoje klubas turėjo rimtų finansisnių problemų ir mutraukė savo veiklą.

## Pasiekimai
* s pusfinalis (2008 m.)
* Šaltiniai: RSSSF duomenų bazė.

## Išnašos

## Nuorodos
* RSSSF duomenų bazė
Szolnoki MÁV FC

**Solnoko MÁV** – Vengrijos futbolo klubas iš Solnoko.

## Pasiekimai

## Sezonai
; 2010–2011 m. – 10 vieta. *(Nemzeti Bajnokság I)* iškrito;

|}
* Šaltiniai: RSSSF duomenų bazė.

## Lietuviai
* Eimantas Marozas (2010)

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
Szeged LK

**Segedo LK** – Vengrijos futbolo klubas iš Segedo.

## Istorija
1937 m. birželio 22-23 d. "Szeged" buvo atvykęs į Lietuvą. Birželio 22 d., Kaune 6:0 (3:0) nugalėjo ŠŠ Kovą, o birželio 23 d. 4:3 (0:3) įveikė Kauno rinktinę.

## Pasiekimai

* Šaltiniai: RSSSF duomenų bazė.

## Išnašos

## Nuorodos
* RSSSF duomenų bazė
Szombathelyi AK

**Sombathėjaus AK** – buvęs Vengrijos futbolo klubas iš Sombathėjaus.

## Pasiekimai

* Šaltiniai: RSSSF duomenų bazė.

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
III. Kerületi TVE

**Budapešto „Kerület“** – Vengrijos futbolo klubas iš Budapešto, Obudos rajono.

## Istorija
1887 m. sausio 27 d. įkurtas klubas.

1926–1928 m. buvo prijungtas VAC Budapest klubas.

1931 m. tapo Magyar kupa nugalėtojais, finale įveikę Ferencvárosi TC.

2020–2021 m. tapo Trečios lygos, Vakarų grupės () nugalėtojais ir pateko į Antrą lygą.

## Apranga
;Sportinių aprangų gamos pokyčiai:
* Namuose žaidė mėlynai-baltomis aprangomis. 

## Emblema

IIIKeruleti-TVE-FCObuda.png|Senoji emblema  OBUDA
III. Kerületi TVE.png|Naujoji emblema  III. Kerületi TVE


## Sezonai

|}

## Pasiekimai
;  **Trečia lyga (D3), Vakarų grupė**
::  *Nugalėtojai (1)*: 2020/21.
;  **[[Vengrijos futbolo taurė|Magyar kupa]]**
::  *Nugalėtojai (1)*: 1931.

* Šaltiniai: RSSSF duomenų bazė.

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė: tve1887.hu
* SOCCERWAY
* Facebook paskyra
* YouTube kanalas
* transfermarkt
* magyarfutball.hu
* voetbal.com
Religinis socializmas

**Religinis socializmas** (dar vadinamas religiniu komunizmu) - komunizmo idealogijos srovė, sujungianti socializmo idėją su religija.

Paprastai religiniai socialistai tiki, jog jų religija iš tikrųjų pagrįsta komunistiniais principais, kad religijos pirmatai savo idėjomis tuo ir siekė - laisvės ir lygybės, ir kad religija visiškai netrukdo vadovautis komunistine (socialistine) idealogija. Dažnai tikintieji smerkia klasių kovą, nepripažįsta proletoriato diktatūros būtinybės.

## Idealoginės srovės
Išskiriamos dvi didžiausios religinio socializmo srovės:
* Islamiškasis socializmas
* Krikščioniškas socializmas

## Taip pat skaitykite
Tarptautinė tikinčiųjų socialistų lyga
Nagykanizsai TE

**Nadkanižos TE** – Vengrijos futbolo klubas iš Nadkanižos.

## Pasiekimai

* Šaltiniai: RSSSF duomenų bazė.

## Išnašos

## Nuorodos
Soroksár FC

**Budapešto „Soroksár“** – Vengrijos futbolo klubas iš Budapešto Šorokšaro rajono.

## Istorija

1958 m. iširo, vėliau atkurtas.

## Pasiekimai

* Šaltiniai: RSSSF duomenų bazė.

## Išnašos

## Nuorodos
* RSSSF duomenų bazė
Dorogi FC

**Dorogo FC** – Vengrijos futbolo klubas iš Dorogo.

## Istorija
Klubo ištakos siekia 1914 m. Kitados rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje. Pirmą kartą pateko 1945 m. Stipriausioje lygoje rungtyniavo eilę sezonų, bet titulų niškovojo. 1977 m. iškrito į žemesnį divizioną.

2022–2023 m. Antroje lygoje tarp dvidešimties dalyvių liko paskutinėje vietoje ir iškrito į Trečią lygą. 

Nuo 2023–2024 m. sezono rungtyniavo Trečioje lygoje.

## Pasiekimai

## Sezonai

|}
* Šaltiniai: RSSSF duomenų bazė.

## Spalvinė gama

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia tradicine apranga. 

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
* facebook paskyra
* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
Neprarask Vilties (DVD)

**„Neprarask Vilties“** – operos dainininko (baritono), Lietuvos nacionalinio operos ir baleto teatro bei Kauno muzikinio teatro solisto, Lietuvos muzikos ir teatro akademijos profesoriaus bei Vilniaus kolegijos docento Vytauto Juozapaičio koncertinis DVD, išleistas 2008 m. balandžio mėnesį.

2008 m. vasario 21 d. albumas „Neprarask Vilties“ pristatytas koncertu Vilniuje, Šv. Kotrynos bažnyčioje. Renginyje, kurį vedė Rūta Mikelkevičiūtė, taip pat dainavo Merūnas, Larisa Kalpokaitė, Anatolijus Oleinik, Eglė Juozapaitienė bei vokalinis ansamblis „Eglė“. Per Šv. Velykas, balandžio mėn. šį koncertą rodė LNK, o netrukus jis buvo išleistas DVD formatu.

Su dauguma iš pristatyme dalyvavusių atlikėjų visus 2008 m. tęsėsi albumo koncertinis turas, kurio metu Vytautas Juozapaitis koncertavo didžiuosiuose Lietuvos miestuose.

Albumo dainų prodiuseriai – Gediminas Zujus ir Vytautas Juozapaitis.

## Dainos

# Vytautas Juozapaitis – Ave Marija / Ave Maria (F. Schubert / E. Juozapaitienė)
# Vytautas Juozapaitis – Vilties Šviesa (G. Zujus, R. Zemkauskas)
# Vytautas Juozapaitis – Skrisk, Svajone / Va', Pensiero (G. Verdi, T. Solera)
# Vytautas Juozapaitis ir Merūnas – Šaukiu Aš Tautą (G. Abarius, B. Brazdžionis)
# Merūnas – Kol Tu Šalia Buvai / Caruso (L. Dalla / G. Zdebskis)
# Vytautas Juozapaitis – Gatvė, Kurioje Tu Gyveni / On The Street Where You Live (F. Loewe / V. Palčinskaitė)
# Vytautas Juozapaitis – Meilė Kartais Žeidžia / Too Much Love Will Kill You (B. May / J. Čekatauskaitė)
# Vytautas Juozapaitis – Laivas (L. Vilkončius, A. Baltakis)
# Larisa Kalpokaitė – Rožinis Gyvenimas / La Vie En Rose (L. Gugliemi / L. Kalpokaitė)
# Vytautas Juozapaitis – Neprarask Vilties / Adagio (T. Albinoni / V. Juozapaitis)
# Vytautas Juozapaitis – Tears In Heaven (E. Clapton)
# Anatolijus – Suteik Man Jėgų (A. Oleinik)
# Vytautas Juozapaitis ir Eglė Juozapaitienė – Meilės Valsas (J. Čechanovičius, J. Liniauskas)
# Lina Urnikytė ir VA „Eglė“ – Žalių Bangų Vynas (A. Žvirblys, N. Laukavičienė)
# Eglė Juozapaitienė ir VA „Eglė“ – L’Spagnola (C. Vincenzo / J. Radišauskienė)
# Vytautas Juozapaitis – Ūdrio Daina (V. Klova, J. Mackonis)
# Vytautas Juozapaitis – Edelweis (R. Rodgers / V. Juozapaitis)
# Vytautas Juozapaitis – Esu Laimingas / My Way (C. Francois, J. Revaux, G. Thibaut / E. Juozapaitienė)

Bendra trukmė – 90 min.

## Šaltiniai
Krizė

**Krizė** (nuo ) – sprendimas, lemiamas įvykis, staigus pasikeitimas. Nors šis graikiškas žodis nusako taip pat ir staigų ar lemiamą pasikeitimą į geresnę pusę, terminas paprastai vartojamas pavojingai, sistemos stabilumui gresiančiai situacijai įvardinti. Krizė ateina, kuomet nebėra galimybės išsaugoti esamą padėtį, neišvengiamos permainos.

## Krizės savybės
Krizės:
* Ateina netikėtai.
* Susijusios su padėties nestabilumu; ateitis sunkiai numatoma.
* Trukdo (arba manoma, kad trukdo) siekti svarbių tikslų.

## Rūšys
Krizės gali būti visuomeninės ir asmeninės, gamtinės ir techninės – socialinės, ekonominės, politinės, karinės, sukeltos sausros ar liūčių, techninio susidėvėjimo bei kūrybinės ar psichologinės. Sprendžiamos vidinio prieštaravimo ar išorinio konflikto išsprendimo keliu, struktūrinėmis, sisteminėmis permainomis.

## Šaltiniai
Paul Krugman

**Paul Robin Krugman** (g. 1953 m. vasario 28 d. Niujorke) – JAV ekonomistas, Nobelio ekonomikos premijos laureatas (2008 m. spalio 13 d.). Prinstono universiteto ekonomikos ir tarptautinių santykių profesorius, straipsnių „The New York Times“ autorius.

## Biografija
Paul Krugman augo Long Island amerikiečių viduriniojo sluoksnio šeimoje. Jo tėvas buvo draudimo vadybininkas, senelis – žydų kilmės emigrantas iš Baltarusijos. Baigė Niujorko valstijos Belmoro vidurinę mokyklą. 1974 m. baigė ekonomikos bakalauro studijas Jeilio universitete. 1977 m. apgynė daktaro disertaciją Massachusetts Institute of Technology apie lanksčiuosius valiutų kursus. Dėstė Jeilio, Prinstono universitetuose, Londono ekonomikos ir politikos mokslų mokykloje. Nuo 1982 m. iki 1983 m. buvo Ronald Reagano vyriausybės ekonomikos patarėjas. 2000 m. tapo Prinstono universiteto profesoriumi. Ekonomikoje laikosi keinsizmo pažiūrų.

## Šaltiniai
Išvestinė kredito priemonė

**Išvestinė kredito priemonė** arba kredito derivatyvas (angl. credit derivative) - finansinės rizikos perleidimo instrumentas, skolos pardavimo sutartis. Derivatyvas yra apibūdinamas ir kaip finansinis instrumentas, kurio vertė nustatoma atsižvelgiant į būsimus prekės, valiutos, vertybinio popieriaus ir kt. kainos svyravimus rinkoje. IKP rinka gali būti sukurta iš bet ko, kas turi parduodamąją vertę. Obligacijų ir kreditų IKP rinka būtų vienas iš pavyzdžių. 2008 m. prekybos šioje srityje apyvarta viršijo $56 trilijonus; tikslus skaičius nebuvo žinomas, dėl šios rinkos nepavaldumo valstybiniam reglamentavimui.

Derivatyvai yra svarbi rinkos ekonomikos funkcionavimo ir plėtros dalis, apsauganti ir nuo galimų nuostolių dėl rinkos kainų pokyčių.
Tinkamai nesutvarkius šios rinkos dalies funkcionavimo teisiniais reguliavimo ir kontrolės dokumentais, ji yra pajėgi sukelti krizinius reiškinius. Pask 2008 m. spalio 15 d. "The Washington post" analitikų jų krizę sąlygojo kliringo - mainų ne grynais nebuvimas šioje svarbioje rinkos dalyje, nors dar apie 2000 m. JAV valdžioje buvo siūlyta ir diskutuota dėl kliringo būtinumo.

Warren Buffett, žymus amerikiečių investicinių rinkų žaidėjas pavadino IKP „finansiniais masinio naikinimo ginklais“. Nežiūrint to, iki 2008 m. pasaulio ekonominės krizės IKP leido Wall Street ir kitų finansinių sostinių verslininkams bei perpirkliams spekuliantams uždirbti milijardus.
Pranas Dauknys

**Pranas Dauknys** (1920 m. spalio 27 d. Šiauliai – 2002 m. vasario 5 d. Melburnas) – lietuvių kunigas, Australijos lietuvių bendruomenės veikėjas, Lietuvos katalikų mokslų akademijos narys.

## Biografija
1953 m. įšventintas kunigu. 1954 m. baigė Popiežinį Angelicum institutą Romoje. 1984 m. Angelikumo universitete Romoje apgynė disertaciją ir gavo teologijos daktaro laipsnį.

1954–1962 m. Londono lietuvių ir Lietuvių skautų sąjungos kapelionas. 1956 m. vienas Didžiosios Britanijos katalikų kongreso rengėjų. 1963 m. apsigyveno Australijoje. 1963–1966 m. Adelaidės, 1966–1973 m. Geclongo lietuvių kapelionas. 1973–1989 m. laikraščio „Tėviškės aidai“ redaktorius. 

Lietuvių katalikų mokslo akademijos narys. Australijos lietuvių bendruomenės, Lietuvos skautų sąjungos veikėjas, 1987–1990 m. Australijos lietuvių katalikų federacijos pirmininkas.

Išvertė D. Riccioti „Kristaus gyvenimas“, 1962 m.

1997 m. popiežius Jonas Paulius II apdovanojo Monsinjoro–prelato garbės laipsniu.

## Bibliografija
* Marijos mėlynoji armija, 1955 m.
* Už geresnį pasaulį, 1957 m.
* Lietuvos katalikų bažnyčios priešinimasis religiniam persekiojimui (*The Resistence of the Catholic Church in Lithuania Against Religious Persecution*) 1984 m.

## Šaltiniai
Valerijonas Dauknys

**Valerijonas Dauknys** (1920 m. gegužės 21 d. Jekaterinoslavas, dab. Dnipras – 1996 m. lapkričio 25 d. Kaunas) – Lietuvos inžinierius mechanikas, technologijos mokslų daktaras.

## Biografija
1948 m. baigė Kauno universitetą. 1969 m technikos mokslų kandidatas.

Nuo 1948 m. Kauno universiteto, 1950–1962 m. – Kauno politechnikos instituto dėstytojas, 1955–1956 m. Metalų technologijos, vėliau Metalotyros laboratorijos vadovas. 1953–1962 m. Fizikos – technikos instituto (nuo 1956 m. Energetikos ir elektrotechnikos institutas) direktoriaus pavaduotojas, nuo 1962 m. direktorius. 1967–1981 m. Lietuvos mokslų akademijos Fizikinių – techninių energetikos problemų instituto direktorius, nuo 1979 m. ir Paviršiaus sluoksnių tyrimo laboratorijos vadovas.

## Mokslinė veikla
Svarbiausi darbai iš keraminių kaitrai atsparių medžiagų tyrimo aukštoje temperatūroje ir metalotyros. 10 išradimų autorius.

## Bibliografija
* Ugniai atsparios keramikos terminio patvarumo tyrimas, su kitais, 1971 m., rusų kalba
* Ugniai atspari keramika aukštų temperatūrų dujų sraute, su kitais, 1975 m., rusų k.
* Energetikos tyrimų raida Lietuvos TSR Mokslų akademijoje, 1988 m.

## Šaltiniai
Danguolė Dauknytė

**Danguolė Dauknytė** (g. 1957 m. lapkričio 8 d. Kaune) – Lietuvos grafikė.

## Biografija
1981 m. baigė Lietuvos dailės institutą, mokytojai Juozas Galkus, Rimtautas Gibavičius, Jonas Kuzminskis. Nuo 1981 m. dėsto Kauno dailės institute (iki 1991 m. Lietuvos dailės instituto fakultetas), nuo 1993 m. docentė, Pramoninės dailės katedros grafikos studijos vedėja.

## Kūryba
Sukūrė ofortų, akvatintų, monotipijų, linoraižinių (ciklai „Akimirka“ 1990 m., „Tu iras“ 1994 m., „Meilės paslapčių labirintai“ 1995 m., „Diena ir naktis“, „Miestas“, abu 1997 m., „Sausis – vasaris“ 2001 m., „Balta naktis“ 2002 m.). Kūriniai abstraktūs, ekspresyvūs, emocionalūs, gausu simbolių, metaforų. Koloritas įvairus: nuo pastelinių pustonių iki ryškiu grynų spalvų.

Nuo 1981 m. dalyvauja parodose, individualios parodos:
* Kaunas – 1991 m., 1997 m.
* Vankuveris – 1993 m.
* Vilnius – 1995 m.
* Paryžius – 1999 m.

Pelnė daug apdovanojimų tarptautinėse parodose. Jos kūrinių turi Lietuvos, Belgijos, Graikijos, Kinijos, Prancūzijos, Turkijos muziejai.

## Šaltiniai
Advokatūra

**Advokatūra** – teisinės gynybos, vykdomos profesionalių teisininkų (advokatų), sistema; teisinės sistemos dalis, posistemė. Advokatų savivaldos organizacijos vadinamos advokatų rūmais.

## Lietuvos advokatūra

Lietuvoje veikia advokatūros savivalda. Advokatų veiklą koordinuoja Lietuvos advokatų taryba (pirmininkas – adv. Leonas Papirtis).

## Nuorodos
* Lietuvos advokatų bendruomenė
Baritonas (reikšmės)

Žodis **baritonas** reiškia:

* baritonas – žemas vyriškas balsas, tarpinis tarp boso ir tenoro;
* baritonas – dainininkas, turintis baritono tipo balsą;
* baritonas – šio registro instrumentas (pučiamasis ir styginis);
* „Baritonas“ – Vytauto Juozapaičio albumas, išleistas 2005 m.
Sverdlovsko sritis

**Sverdlovsko sritis** () – sritis centrinėje Rusijoje, Uralo federalinėje apygardoje. Ribojasi su Permės kraštu vakaruose, su Komių respublika – šiaurės vakaruose, su Tiumenės sritimi – rytuose, su Kurgano, Čeliabinsko sritimis bei Baškirija – pietuose. Administracinis centras – Jekaterinburgas.

## Geografija
Didžioji Sverdlovsko srities dalis yra rytinėje Uralo kalnų pusėje – azijinėje Rusijos dalyje. Tik patys srities pietvakariai yra į vakarus nuo Uralo. Aukščiausia srities vieta – Konžakovo Akmens kalnas (1569 m). Rytinė srities dalis pereina į Vakarų Sibiro lygumą. Klimatas vidutinių platumų, žemyninis. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra -16-20&nbsp;°C, liepos 16-19&nbsp;°C. Metinis kritulių kiekis siekia 500 mm.

Dauguma srities upių priklauso Obės baseinui – Tavda, Tura, Isetė, Sosva, Pelymas, o į vakarus nuo Uralo teritorija yra Volgos baseine (Ufa, Čiusovaja). Vyrauja daugiausia mišrieji miškai bei taiga.

## Ekonomika
Sverdlovsko srityje yra svarbūs geležies, vario rūdų, boksito, asbesto, akmens anglių, durpių telkiniai.

## Didžiausi miestai

Didžiausi Sverdlovsko srities miestai (tūkst. gyv., 2007 m.):

* Jekaterinburgas – 1315,1
* Žemutinis Tagilas – 377,5
* Uralo Kamenskas – 181,6
* Pervouralskas – 133,6
* Serovas – 98,5
* Novouralskas – 93,4
* Asbestas – 71,9
* Polevskojus – 65,7
* Krasnoturjinskas – 62,0
* Revda – 61,8
* Aukštutinė Pyšma – 57,9
* Lesnojus – 53,0
* Aukštutinė Salda – 48,9
* Beriozovskis – 47,7
* Kačkanaras – 43,4

## Šaltiniai
Generolas poručikas

**Generolas poručikas** () – 1741–1798 m. Rusijos armijoje egzistavęs generolo laipsnis, laikinai pakeitęs generolo leitenanto laipsnį. Rangų lentelėje atitiko laivyno viceadmirolą ir civilį valdininko rangą *[[slaptasis patarėjas]]*.

## Nuorodos
Iliustracijos:
* Generolas poručikas A. Suvorovas
Kontuzija

**Kontuzija** ( 'sumušimas') - kūno arba organų pažeidimas, nepažeidus odos ar gleivinės, kurį sukelia mechaninė trauma ar stiprus organizmo pritrenkimas oro smūgiu.

*Plaučių kontuzija* – tai traumos metu pažeistos plaučių kraujagyslės, kraujosrūvos parenchimoje bei alveolėse, sumažėjęs plaučių paslankumas, padidėjusi nuosrūvio frakcija.
Generolas krygskomisaras

**Generolas krygskomisaras** () – karinis generolo laipsnis carinės Rusijos kariuomenėje, rangų lentelėje priskirtas III-jai klasei. Jis buvo lygus armijos generolui leitenantui ir laivyno viceadmirolui.

Šį laipsnį gaudavo generolai, atliekantys vyriausio karinio įgaliotinio, atsakingo už kariuomenės aprūpinimą, pareigas. Generolai krygskomisarai atsakydavo už tiekimą, kariškių aprūpinimą amunicija, algų mokėjimą ir kt.

Pagal 1713 m. Karių statutą buvo komisarų valdybos viršininku, vėliau – komisarų departamento viršininku. 1800 m. buvo įvesta generolo intendanto pareigybė, generolas intendantas tapo vyriausiu vadu, užsiimančiu kariuomenės aprūpinimu. Generolas krygskomisaras tapo antraeiliu vadovu.
1812 m., kai kampanijoje veikė kelios savarankiškos armijos, buvo sukurtos *lauko generolų krygskomisarų* pareigybės. Pagal 1812 m. „Didelės veikiančios armijos valdymo nuostatus“ (*Учреждене для управления большой действующей армией*) ir 1846 m. „Armijų valdymo statutą“ (*Устав для управления армиями*) lauko krygskomisaras būdavo atsakingas už atskiros armijos tiekimo klausimus.
1864 m. komisarų departamentas tapo Vyriausiosios intendanto valdybos dalimi, o 1868 m. generolo krygskomisaro pareigybė buvo panaikinta.

## Nuorodos
* Rusijos generolai karo komisarai  (rusiškai)
* Generolas karo komisaras (rusiškai)
Generolas krygscalmeisteris

**Generolas krygscalmeisteris**, **generalkrygscalmeisteris** () – karinio valdininko pareigos 1716–1797 m. carinės Rusijos kariuomenės komisarų žinyboje. Generolas krygscalmeisteris būdavo atsakingas už finansinę vadybą kariuomenėje, svarbiausia – už algų mokėjimą. Generolo krygscalmeisterio pareigos buvo komisariate, generalkrygskomisariate ir karinės kolegijos komisariato ekspedicijoje. Pareigos rangų lentelėje buvo prilygintos VI klasei (armijos pulkininko analogas). Į juos kreipdavosi „*Ваше высокоблагородие*“. Manoma, kad pareigos panaikintos apie 1797 m.

## Nuorodos
* Generolas krygscalmeisteris
Jolanta Liubeckaitė

**Jolanta Liubeckaitė** (g. 1965 m. lapkričio 26 d. Vėdarų kaime, Molėtų raj.) – Molėtų rajono politinė bei visuomenės veikėja.

## Biografija
1984 m. baigė Molėtų rajono Giedraičių vidurinę mokyklą.

1984–1988 m. studijavo VVPI ir įgijo lietuvių kalbos ir literatūros mokytojo specialybę.

1993 m. VU įgijo žurnalisto specialybę.

2004–2007 m. buvo Molėtų rajono savivaldybės tarybos narė.
Fejerverkeris

**Fejerverkeris** ( 'ugnis' + *Werker* 'darbuotojas') – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenės ir kai kurių kitų valstybių artilerijos dalinių jaunesniojo vadovaujančiojo personalo karinis laipsnis. 

Laipsnis atitiko pėstininkų ir kavalerijos vyresniųjų puskarininkių laipsnius – feldfebelis, seržantas, vachmistras. Fejerverkerio laipsnį suteikdavo geriausiems bombardyrams ir kanonieriams. Fejerverkeriai buvo paruošti vadovauti pabūklui, prireikus - pakeisti būrio vadą. Jie gebėjo nutaikyti pabūklą ir šaudyti, prižiūrėdavo pabūklo įgulos darbą. 

Rusijos imperijos kariuomenėje puskarininkio laipsnis () įvestas XVII a. pradžioje, pradžioje tik „pramoginiuose“ pulkuose, tada prilygintas armijos artilerijos kapralui. Vėliau artilerijoje įvesti du fejerverkerio laipsniai:
* *[[vicefejerverkeris]]* (vėliau pervadintas į *jaunesnįjį fejerverkerį*) – prilygintas kitų dalinių jaunesniesiems puskarininkiams (*младший унтер-офицер*)
* *oberfejerverkeris* (vėliau pervadintas į *vyresnįjį fejervekerį*) – prilygintas kitų dalinių vyresniesiems puskarininkiams ((*старший унтер-офицер*))

## Šaltiniai
Vicepulkininkas

**Vicepulkininkas** () – Rusijos armijos vyresniųjų karininkų laipsnis ir pareigos 1716–1796 m. pulkuose, kurių pulkininkai buvo imperatorius ar sosto įpėdiniai. Kadangi monarchas ir jo artimiausi giminaičiai būdavo formalūs vadai, tokių pulkų vadų pareigas atlikdavo vicepulkininkai.

Pagal rangų lentelę vicepulkininkai buvo priskirti VI klasei (pulkininko analogas). Į vicepulkininkus kreipdavosi *Ваше высокоблагородие*.
Vicepulkininko laipsnis buvo įteisintas Petro I išleistame Karių statute 1716 m. kovo 30 d. Manoma, kad panaikintas apie 1797 m., kadangi Pavelo I Karių statute nebeminimas.

## Šaltiniai
* Вице-полковник // Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона : в 86 т. (82 т. и 4 доп.). — СПб., 1890—1907.
Bombardyras

**Bombardyras** () – karinis artileristų laipsnis Rusijos kariuomenėje. Tai buvo trečias laipsnis iš apačios, už jį jaunesnis buvo kanonierius, o pats jauniausias – handlangeris.

Laipsnis įvestas 1682 m. Petro I „pramoginiuose“ pulkuose artileristams.

Nuo XVIII a, pabaigos bombardyrų laipsnį turėdavo eiliniai artileristai, aptarnavę bombardiškus pabūklus – mortyras, haubicas, vienaragius.
Vėliau bombardyras ir jo variantai (bombardyras – taikytojas, bombardyras – laboratoristas, bombardyras – stebėtojas) buvo artilerijos karių laipsnis, prilygintas jefreitoriui.
Vicefejerverkeris

**Vicefejerverkeris** () – Rusijos kariuomenės puskarininkio laipsnis 1716–1796 m, įvestas Petro I, įtvirtintas 1716 m. Karių statute.

Vicefejerverkeris paprastai vadovaudavo pabūklo įgulai, jam pavaldūs būdavo bombardyrai, kanonieriai ir handlangeriai. Būdavo pavaldus fejerverkeriui.
Pavaldiniai į jį kreipdavosi „Ponas vicefejerverkeri“ (*Господин вице-фейерверкер*), o lygūs ir vyresnieji – laipsniu ir pavarde.

1796 m. caro įsakymu vicefejerverkerio laipsnis buvo pervadintas į *jaunesnį fejerverkerį*.

## Nuorodos
* Вице-фейерверкер
Antanas Daukša

**Antanas Daukša** (1904 m. sausio 11 d. Grumbliai, Alsėdžių valsčius – 1974 m. vasario 8 d. Vilnius) – Lietuvos ekonomistas.

## Biografija
1929 m. baigė Lietuvos universiteto Teisės fakulteto Ekonomikos, 1931 m. – Vytauto Didžiojo universiteto Teisės skyrių.

1932–1940 m. dirbo Lietuvos banko įstaigose. Vienas Ekonomistų draugijos steigėjų. 1940–1941 m. TSRS valstybinio banko Mažeikių skyriaus valdytojas. 1944–1974 m. dėstė Vilniaus universitete, nuo 1968 m. docentas. Parengė mokymo priemonių.

## Bibliografija
* TSRS biudžetinė sistema, 1961 m.
* Pramonės įmonių finansų planavimas, 1965 m.
* TSRS valstybinis biudžetas, 1967 m.
* Biudžetinė apskaita finansų įstaigose, 1974 m.

## Šaltiniai
Baritonas

**Baritonas** – vyriškas balsas, tarpinis tarp boso ir tenoro.

## Istorija
Žodis *baritonas* (kilęs iš : *barus* 'žemas, gilus' + *tonos* 'tonas, balsas') pirmąkart suformuluotas XV a. pabaigoje. Baritonu vadinamas tiek balso tipas, tiek žmogus, turintis šio tipo balsą (labai retai dar vadinamas ir *baritonistu*).

Baritonų „aukso era“ yra laikomas XVIII–XIX a. Tuo laikotarpiu pagrindinius vaidmenis baritonams savo operose skyrė tokie garsūs kompozitoriai kaip Wolfgang Amadeus Mozart ar Giuseppe Verdi.

## Klasifikacija

Baritonas – vienas trijų vyrų balsų tipų, viduriniojo registro balsas, kitaip dar vadinamas „aukštesniuoju bosu“. Diapazonas: nuo A iki a’ (2 oktavos).

Skiriami keli baritonų tipai: *lyrinis baritonas*, *dramatinis baritonas*, *bosas–baritonas*.

Teigiama, kad baritonui nederėtų atlikinėti tenorui skirtų arijų, kitaip jis rizikuoja susigadinti balsą.

## Klasikinės baritonų partijos operoje
* Georges Bizet: – Eskamiljo („Karmen“)
* Giuseppe Verdi: Rigoletas („Rigoletas“), Makbetas („Makbetas“), Žermonas („Traviata“), Nabukas („Nabukas“), Renatas („Kaukių balius“), Don Karlas di Vargas („Likimo galia“), Amonasras („Aida“), Jagas („Otelas“), Markizas Poza („Don Karlas“)
* Charles Gounod: Valentinas („Faustas“)
* Wolfgang Amadeus Mozart: Figaro („Figaro vedybos“), Don Žuanas („Don Žuanas“), Guglielmas („Visos jos tokios“), Papageno („Užburtoji fleita“)
* Giacomo Puccini: Marselis („Bohema“), Skarpija („Toska“), Šarplesas („Madam Baterflai“), Pingas („Turandot“), Džani Skiki („Džani Skiki“)
* Gioachino Rossini: Figaro („Sevilijos kirpėjas“), Vilius Telis („Vilius Telis“)
* Richard Wagner: Volframas („Tanhoizeris“)
* Piotras Čaikovskis: Oneginas („Eugenijus Oneginas“), Jeleckis („Pikų dama“), Robertas („Jolanta“)
* Aleksandras Borodinas: Kunigaikštis Igoris („Kunigaikštis Igoris“)
* Sergejus Rachmaninovas: Alekas („Alekas“)

## Žymiausi pasaulio baritonai

## Žymiausi Lietuvos baritonai

## Baritonai ne operinėje muzikoje
Baritonų neretai galima sutikti ir pasaulinėje pop ir roko muzikoje. Žinomiausi jų:

## Baritonai ne muzikoje
Šio registro balsai egzistuoja ne tik operoje. Tarp oratorių, radijo diktorių, filmų įgarsintojų nemaža būtent žemesniojo registro balsų (baritonų ir bosų), nes nustatyta, kad klausytojai nesąmoningai labiau reaguoja į sodrų balso tembrą. Taip pat ne atsitiktinumas, kad radijo diktoriais ar laidų vedėjais tampa teatro aktoriai, kurių vienas pagrindinių instrumentų – balsas, nes jie privalo turėti stiprų ir įtaigų nemikrofoninį balsą.

## Šaltiniai
Edvardas Jokūbas Daukša

**Edvardas Jokūbas Daukša** (Daukšys) (1836 m. gegužės 13 d. Biržai – apie 1890 m. Papilio parapijoje) – Lietuvos poetas, vertėjas, 1863 m. sukilimo dalyvis.

## Biografija
Tėvas Kazimieras Kristupas Daukša. Mokėsi Kėdainių ir Slucko evangelikų reformatų gimnazijose. Studijavo mediciną 1854-1856 m. Maskvos ir 1856-1858 m. Tartu universitetuose, 1858-1860 m. filologiją Karaliaučiaus universitete.

Nuo 1861 m. gyveno Vilniuje, bendravo su V. Sirokomle. Dalyvavo 1863 m. sukilime. 1864 m. nuteistas 16 m. katorgos, ištremtas į Tobolską. Vėliau bausmė sumažinta iki 12 metų. Po amnestijos raštininkavo Pavolgio geležinkelyje. 1884 m. grįžęs į Lietuvą keliavo po kaimus, kurstė pasipriešinimo rusų valdžiai nuotaikas. 1890 m. žiemą rastas sušalęs pakelėje netoli Biržų.

Parašė eilėraščių lietuvių ir lenkų kalbomis. Lietuviškoji poezija lyrinė, elegiškų intonacijų, artima liaudies dainoms, lenkiškojoje ryškios antiunijinės nuostatos. Išvertė A. Mickevičiaus „Konrado Valenrodo“ fragmentų, J. V. Getės, F. Šilerio, Dž. Bairono kūrinių. Eilėraščių išspausdinta rinkinyje „Ant upės krašto blindelė auga“ (1987 m.).

## Šaltiniai

## Nuorodos
*  Literatūra apie E. J. Daukšą ir ikonografija Martyno Mažvydo bibliotekoje
Kazys Daukša

**Kazys Daukša** (g. 1938 m. sausio 22 d. Narvaišiai, Plungės valsčius) – Lietuvos gydytojas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija

1964 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1990 m. medicinos mokslų daktaras.

Dirbo Kretingos centrinėje ligoninėje, Vidaus ligų skyriaus vedėjas. Nuo 1986 m. Kauno medicinos instituto (1989–1998 m. *Kauno medicinos akademija*, nuo 1998 m. Kauno medicinos universitetas) dėstytojas, docentas, nuo 1993 m. profesorius, nuo 1992 m. Patologinės anatomijos klinikos vadovas. Paskelbė su bendraautoriais apie 100 mokslinių darbų.

## Bibliografija
* Patologinė anatomija, su kitais, 1986 m.

## Šaltiniai
Irena Teresė Daukšaitė-Guobienė

**Irena Teresė Daukšaitė-Guobienė** (1942 m. rugpjūčio 11 d. Kaune – 2024 m. kovo 9 d.) – Lietuvos grafikė, dizainerė.

## Biografija
1966 m. baigė Lietuvos dailės institutą (mokytojas Vytautas Jurkūnas). 1967–1981 m. Eksperimentinio taros konstravimo ir įpakavimo biuro dailininkė.

## Kūryba
Sukūrė estampų (triptikai „Tyrinėję lietuvių kalbą“ 1979 m., „Išėję negrįžti“ 1988 m., ciklai „Tėvynė“ 1985 m., „Dienos šviesa-nakties tamsa“ 1995 m., „Atodangos I-II“ 1998 m.), daugiau kaip 60 ekslibrisų (daugiausia oforto ar oforto ir akvatintos technika), kt. smulkiosios grafikos kūrinių. Jie lyriški, gausu simbolių, metaforų. Ankstyvuosiuose kūriniuose spalvinės dėmės derinamos su realistiniu piešiniu, vėlesni kūriniai abstraktesni, būdingos sodrios, persiliejančios rudos, rausvos, mėlynos spalvos, subtilūs plastiniai akcentai, grafikos ir tapybos raiškos priemonių jungtis.

Iliustravo daugiau kaip 20 knygų vaikams (Eduardas Selelionis. Gimtinės spalvos, 1979 m., Sigitas Geda. Vasara su peliuku Miku, 1984 m., Violeta Palčinskaitė. Senamiesčio lėlės, 1987 m.). Iliustracijos emocionalios, žaismingos.

Nuo 1966 m. dalyvavo parodose, individualios parodos:
* Vilnius – 1989–1990 m., 1993 m., 1995–1997 m., 1999 m.
* Pasau, Bergiš Gladbachas – abi 1996 m.
* Kelnas – 1997 m.
* Klaipėda – 2000 m.

## Šaltiniai
Vitas Daukšas

**Vitas Daukšas** (1935 m. sausio 21 d. Kaune - 2013 m. balandžio 26 g. Vilniuje) – Lietuvos chemikas organikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.

## Biografija
Tėvas chemikas Kazys Daukšas. 1957 m. baigė Maskvos universitetą. 1967 m. chemijos daktaras, 1990 m. Lietuvos mokslų akademijos narys korespondentas

1960–2000 m. Vilniaus universiteto dėstytojas. 1960–1976 m. Vaistų sintezės ir tyrimo laboratorijos, 1976–1986 m. Organinės chemijos katedros vedėjas, nuo 1969 m. profesorius.

## Mokslinė veikla
Svarbiausi darbai – organinių junginių, ypač vartojamų medicinoje, sintezės ir savybių tyrimai. Su kitais padarė 60 išradimų.

## Bibliografija
* Organinių junginių struktūra ir reaktingumas, 1987 m.
* Chemijos terminų aiškinamasis žodynas, vienas sudarytojų, 2003 m.

## Šaltiniai
Kazimieras Kristupas Daukša

**Kazimieras Kristupas Daukša** (1795 m. Neciūnai, Papilio valsčius – 1865 m. kovo 14 d. Biržai) – Lietuvos kalbininkas, mokytojas.

## Biografija
Sūnus Edvardas Jokūbas Daukša. 1819–1824 m. mokėsi apskrities mokykloje Kėdainiuose, vėliau mokytojavo joje, nuo 1830 m. Biržų evangelikų reformatų mokykloje.

1836–1844 m. parašė apie 11 000 žodžių lietuvių–lenkų kalbų žodyną, kurio 3/4 rankraščio išlikę Poznanės universiteto bibliotekoje. Tekstas daug kur paryškintas ir šiek tiek keistas sūnaus Edvardo Jokūbo. Žodžių rinko ir iš Biblijos, K. Sirvydo žodyno, S. Daukanto raštų. Žinoma jo lietuvių kalbos gramatika „Trumpa kalbomokslė liežuvio lietuviško“. Jos išlikę tik lietuviškas ir lenkiškas rankraštiniai nuorašai, po 1856 m. rašyti sūnaus Edvardo Jokūbo, saugomi Vilniaus universiteto bibliotekoje. Po S. Daukanto „Prasmos“ (1837 m.) tai antroji žinoma lietuviškai rašyta lietuvių kalbos gramatika. Rašė Biržų (rytų aukštaičių panevėžiškių) šnektos pagrindu, bandė ją norminti. Buvo susikūręs unikalią rašybą, ją tobulino, pvz., garsą **š** iš pradžių žymėjo raide **c** (*rackiti* raškyti), paskui **s** (*sirdis* širdis), dar vėliau **š** (*šukštus* šiukštus).

## Literatūra
* Giedrius Subačius. Kazimiero Kristupo Daukšos žodynas, Baltistica, 1992 m. 1.27.

## Šaltiniai
Kazimieras Daukša

**Kazimieras Daukša** (1866 m. sausio 29 d. Kairėnai, Grinkiškio valsčius – 1939 m. gegužės 3 d. Kuktiškės) – Lietuvos kunigas, spaudos platintojas.

## Biografija
1896 m. baigė Vilniaus kunigų seminariją. Nuo 1896 m. kunigavo Žiežmariuose, Kalviuose, Pivašiūnuose, Butrimonyse, Giedraičiuose. 1902–1906 m. Nečečių (Lydos apskritis), 1906–1939 m. Kuktiškių klebonas.

Parapijose įvesdavo lietuviškas pamaldas, katechizaciją lietuvių kalba. Ragino mokytis skaityti, leisti vaikus į mokyklas. Nuo 1896 m. platino draudžiamąją lietuvių spaudą. Spaudos platinimą organizuodavo visose parapijose, kur kunigavo. Iš valstiečių pasirinkdavo patikimų spaudos platintojų. Spaudos draudimo metais daug kartų policijos ir žandarų tardytas, baustas. XIX a. pab.-XX a. pr. su dvarininku D. Malinausku, Jiezno, Valkininkų, Butrimonių, Dusmenų, Žaslių kunigais rengdavo vadinamuosius literatiškuosius pasikalbėjimus, kuriuose aptardavo draudžiamąją lietuvių spaudą.

## Šaltiniai
Stasys Daunys

**Stasys Daunys** (1922 m. spalio 14 d. Auksučiuose, Gruzdžių valsčius – 2011 m. sausio 16 d. Rumšiškėse) – Lietuvos etnografas, muziejininkas, poetas.

## Biografija
Baigęs pradinę keturių skyrių mokyklą privačiai pasiruošęs įstojo į Šiaulių mokytojų seminariją, o ją vokiečiams uždarius, mokėsi Šiaulių Suaugusiųjų gimnazijoje, kartu dirbdamas Šiaulių apygardos Meno ir mokslo centre reikalų vedėju.

Nuo 1940 m. bendradarbiavo, o 1944–1945 m. ir 1947–1949 m. dirbo Šiaulių „Aušros“ muziejuje. 1945 m. pakviestas dirbti į Liaudies švietimo komisariatą muziejų skyriaus inspektoriumi muziejų reikalams. Trūkstant darbuotojų, antraeilėse pareigose dirbo Vilniaus A. Puškino muziejaus direktoriumi. Pablogėjus sveikatai grįžo į Šiaulius. Dalyvavo Mokslų akademijos Istorijos instituto archeologinėse ekspedicijose. 1949 m. suimtas, iki 1956 m. kalintas Sverdlovsko lageriuose, 1956 m. reabilituotas. Nuo 1956 m. dirbo Panevėžio kraštotyros muziejuje, 1957–1966 m. Rokiškio kraštotyros muziejaus direktorius. 1966–1977 m. Lietuvos liaudies buities muziejaus skyriaus vedėjas. 1973 m. baigė istoriją Vilniaus universitete. 1977–1982 m. Paminklų konservavimo instituto etnografas – vyr. architektas. 1982 m. išėjo į pensiją.

Paskelbė straipsnių lietuvių liaudies kultūros, daugiausia pirčių istorijos, muziejininkystės klausimais, surinko kraštotyrinės medžiagos.

## Bibliografija
* Pirtis kaimo kultūroje, 2003 m.

**Poezijos rinkiniai:**
* Šiaurės lyguma, 1986 m.
* Po troškimų medžiu, 1993 m.
* Kur beržai žali, 1995 m.
* Rugsėjo elegijos, 1997 m.
* Po šiaurės dangum, 1999 m.
* Spingsulė po dvyliktos, Saulės delta, 2000 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Stasio Daunio staipsniai
Vaidotas Daunys

**Vaidotas Daunys** (1958 m. sausio 2 d. Rokiškis – 1995 m. liepos 29 d. Vilnius, palaidotas Rumšiškių kapinėse) – Lietuvos literatūros kritikas, žurnalistas, redaktorius, rašytojas eseistas, poetas.

## Biografija
Nuo 1965 iki 1972 mokėsi Kauno II vidurinėje mokykloje (Maironio gimnazija), vėliau – Rumšiškių vidurinėje mokykloje (Kaišiadorių rajonas). 1981 m. Vilniaus universitete baigė lietuvių kalbos ir literatūros specialybę.

1981–1987 m. – žurnalo „Pergalė“ redakcijos skyriaus redaktorius, 1987–1988 m. – žurnalo „Žvaigždutė“ vyriausiasis redaktorius, 1988–1995 m. – žurnalo „Krantai“ vienas kūrėjų ir vyriausiasis redaktorius. 1985–1989 m. redagavo jaunųjų kultūros almanachą „Veidai“. Regnum fondo įkūrėjas. Nuo 1991 m. leido almanachą „Regnum“. 1994–1995 m. – atgaivinto žurnalo „Naujoji Romuva“ vyriausiasis redaktorius. Tragiškai žuvo oro balionų varžybose. Lemtingas incidentas įvyko oro balioną valdant jo porininkui Rimvydui Maciulevičiui.

## Kūryba
Poezijoje (rinkinys „Metų laikai“) vyrauja etiniai ieškojimai, dabarties ir praeities sąsaja, ryškus filosofiškumas, vėlesnei poezijai būdingi religiniai motyvai. Paskelbė kultūrinių, visuomeninių esė, straipsnių apie literatūrą, kultūrą, recenzijų. Yra parašęs novelių, dramą. Išvertė A. Mickevičiaus, O. Mandelštamo, Pranciškaus Asyžiečio kūrinių. 

1992–1995 m. dienraštyje „Lietuvos rytas“ rašė savaitinę Šeštosios dienos skiltį (joje skelbti tektai vėliau išleisti knygoje „Šeštoji diena“).

## Bibliografija
* Metų laikai, Vilnius, 1985 m.
* Vilnius: Vardas ir žodis, albumas, su V. Balčyčiu, Vilnius, 1993 m.
* Šeštoji diena: esė. Vilnius, 1995 m. Gabrielės Petkevičaitės-Bitės premija
* Kelio ženklai, Vilnius, 1999 m.
* Langas: mokyklinių metų poezijos rinktinė, Rumšiškės, 2004 m.

## Šaltiniai
Handlangeris

**Handlangeris** (, ) – padėjėjas, neturintis specialaus pasirengimo; atliekantis „juodus“ darbus pagalbininkas), kitaip – *pakanonieris* (), *kanonieriaus mokinys* (), *patrankininko mokinys* () – 1700–1834 m. žemiausio rango artileristas Rusijos kariuomenėje, kanonieriaus, kartais – bombardyro padėjėjas.
Laipsnis pirmą kartą atsirado 1700 m. kuriant artilerijos pulką. Įstatymiškai įteisintas 1712 m. artilerijos nuostatuose ir 1716 m. Karių statute.

## Funkcijos
Handlangerio pareigos:
* Prižiūrėti šaudmenų dėžes
* Vadelioti į pabūklų pirmagalius pakinkytus arklius.
Pareigos mūšyje:
* Pagrindinė pareiga – nešti šaudmenis iš dėžių prie pabūklo.
* Padėti kanonieriams ar bombardyrams atridenti iššovusį pabūklą į vietą
* Prireikus pasukti pabūklą
* Prireikus pakeisti kanonierius ar net bombardyrus.

Geriausi handlangeriai, sukaupę reikiamų patirties ir žinių būdavo pakeliami į kanonierius, retkarčiais – į bombardyrus. Kiekvieno pabūklo įgula paprastai turėdavo 4-6 handlangerius. Paprastai kiekvienas bombardyras ir kanonierius turėdavo po 2 pagalbininkus handlangerius.
Karo ministro įsakymu handlangeriai vėliau buvo pervadinti į *jaunesniuosius kanonierius*, o gvardijos artilerijoje to laipsnio visiškai nebuvo.

## Nuorodos
* Handlangeris
Bronius Daunoras

**Bronius Daunoras** (slapyvardis *Bronius Daubaras*, 1906 m. lapkričio 1 d. Vadokliai, Panevėžio apskritis – 1985 m. birželio 7 d. Londonas) – Lietuvos žurnalistas.

## Biografija
Mokėsi Panevėžio gimnazijoje, Kaune baigė profesinių sąjungų gimnaziją, Vytauto Didžiojo universitete studijavo teisę ir humanitarinius mokslus.

1940–1941 m. TSRS okupacinės valdžios kalintas. 1941–1942 m. dirbo laikraščio „Ūkininko patarėjas“ ir žurnalo „Naujoji sodyba“ redakcijose. Dienraščio „Ateitis“, ėjusio 1943–1944 m. Kaune ir jo tęsinio, 1944 m. ėjusio Tilžėje, laikraščio „Lietuviai“, ėjusio 1943–1944 m. Kaune, 1944–1945 m. Berlyne leidėjas ir redaktorius. Prie dienraščio „Ateitis“ buvo įsteigęs knygų leidyklą. 

1944 metais redagavo ir išleido vienkartinį leidinį "Birželio 22". Spaustuvė "Varpas" Kaune, Gedimino g. 3b. Kaina 30 Rpf.

1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1946–1947 m. Noištadte su kitais redagavo laikraštį „Pašvaistės“, 1949–1951 m. – satyrinį žurnalą „Apuokas“ ir 1951 m. – vienkartį leidinį „Klajūnas“. 1947 m. persikėlė į Didžiąją Britaniją. 1952–1957 m. Didžiosios Britanijos lietuvių savaitraščio „Europos lietuvis“ (iki 1952 m. „Britanijos lietuvis“) redaktorius, 1952–1954 m. Lietuvių namų valdybos pirmininkas.

## Bibliografija
* Čekisto naguose, 1943 m.
* Išpirktoji mirtis, 1946 m.
* Neramu buvo Laisvės alėjoj, 1952 m.
* Proferansas tamsoje, 1954 m.
* Nylono adytoja, 1954 m.
* Duonos beieškant, 1954 m.
* Medinė širdis, 1955 m.
* Uždangai nusileidus, 1955 m.
* Mėlyna suknelė, 1955 m.

## Šaltiniai
Tulos sritis

**Tulos sritis** () – sritis Rusijoje, Centrinėje federacinėje apygardoje. Šiaurėje ribojasi su Maskvos sritimi, rytuose – su Riazanės, pietuose – su Lipecko ir Oriolo, vakaruose – su Kalugos sritimi. Administracinis centras – Tula.

## Geografija

Sritis išsidėsčiusi centrinėje Rytų Europos lygumos dalyje, šiaurinėje Vidurio Rusijos aukštumos dalyje. Paviršius iškyla iki 293 m. Klimatas vidutinių platumų, žemyninis. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra -10&nbsp;°C, liepos 19&nbsp;°C. Vidutinis metinis kritulių kiekis 575 mm. Dauguma upių priklauso Okos baseinui (Upa, Osiotras), taip pat Tulos srityje prasideda Dono upė. Vyrauja lapuočių miškai.

## Didžiausi miestai
Didžiausi Tulos srities miestai (2020 m., tūkst. gyv.):
* Tula – 475,1
* Novomoskovskas – 122,3
* Donskojus – 62,6
* Aleksinas – 57,5
* Ščiokinas – 57,1
* Uzlovaja – 49,6
* Jefremovas – 34,4
* Bogorodickas – 30,4

## Šaltiniai
Alfonsa Mutatupadatu

**Alfonsa Muttathupadam** (; ; 1910 m. rugpjūčio 19 d. – 1946 m. liepos 28 d.) – Katalikų bažnyčios šventoji. Ji yra pirmoji indė, tapusi šventąja.

Alfonsama, kaip ją vadino vietiniai, buvo žinoma dėl savo kančių ir ypač kančių tyloje. Jos daromi stebuklai, kaip teigiama, prasidėję iš karto po jos mirties ir juose dažnai dalyvaudavo vienuolyno mokyklos mokiniai. 1953 m. gruodžio 2 d. Sirų-Malabaro katalikų Palajaus vyskupija paskelbė Alfonsą Dievo tarnaite. Popiežius Jonas Paulius II 1985 m. liepos 9 d. ją paskelbė palaimintaja. Palaiminimas įvyko vadovaujant Jonui Pauliui II 1986 m. vasario 8 d. Kotajame.

Tvirtinama, kad jos įsikišimo dėka įvyko daugybė stebuklingo išgijimo atvejų, ypač daug pasitaikė deformuotų pėdų išgijimų. Taip tikriausiai yra todėl, kad ji pati gyveno su deformuota pėda. Du atvejai buvo pateikti Šventųjų reikalų kongregacijai ir tokie išgijimai aprašomi žurnale *PassionFlower*.

2008 m. spalio 12 d. popiežius Benediktas XVI Alfonsą Muttathupadam paskelbė šventąja per ceremoniją Švento Petro aikštėje.

## Nuorodos
* St. Alphonsa Anna Muttathupadam of the Immaculate Conception, F. C. C.
Mykolas Daunys

**Mykolas Daunys** (g. 1932 m. rugsėjo 22 d. Stasiūnuose, Utenos apskritis) – Lietuvos inžinierius mechanikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

## Biografija
1951 m. baigė Saldutiškio vidurinę mokyklą. 1951–1956 m. studijavo Kauno politechnikos instituto (KPI, nuo 1990 m. KTU) Mechanikos fakultete. 1956–1960 m. KPI Mašinų gamybos technologijos katedros asistentas, 1963–1968 m. vyr. dėstytojas, 1968–1983 m. docentas, nuo 1983 m. profesorius. 1964 m. technikos mokslų kandidatas, 1980 m. technikos mokslų daktaras. 1983–1995 m. KPI Staklių (nuo 1993 m. Mašinų projektavimo) katedros vedėjas. 1994 m. Lietuvos mokslų akademijos narys korespondentas. Nuo 1995 m. mokslinio žurnalo „Mechanika“ vyriausiasis redaktorius.

## Mokslinė veikla
Svarbiausi darbai – medžiagų ir konstrukcijų stiprumo bei patikimumo tyrimai, mašinų projektavimas, 9 išradimų autorius.

## Bibliografija
* Metalo pjovimo staklės: vadovėlis (su kitais). – Vilnius: Mokslas, 1976.
* Mažaciklio suirimo mechanika (su kitais, rusų k.), 1986 m.
* Mažaciklės nestacionarios apkrovos įtaka stiprumui ir ilgaamžiškumui: monografija. – Vilnius: Mokslas, 1989., rusų k.
* Mažaciklio suirimo statistiniai dėsningumai (su kitais, rusų k.), 1989 m.
* Konstrukcinių medžiagų mechaninio ir mažaciklio nuovargio charakteristikų katalogas (su kitais, rusų k.), 1990 m.
* Metalo pjovimo staklių konstrukcijų atlasas / Mykolas Daunys, Vitalijus Skačkovas. – Kaunas: Technologija, 1993. – 96 p.
* Ciklinis konstrukcijų stiprumas ir ilgaamžiškumas: monografija. – Kaunas: Technologija, 2005. – 286 p.: iliustr. – ISBN 9955-09-918-6

## Įvertinimas
* 1994 m. Lietuvos mokslo premija
* 2002 m. KTU garbės profesorius 
* 2005 m. LMA Kazimiero Simonavičiaus premija 

## Šaltiniai
Radijo stotis

**Radijo stotis** – technikos kompleksas, kurį sudaro radijo siųstuvai ir (arba) imtuvai kartu su antenomis ir kitais techniniais įrenginiais. Radijo stotis yra skirta signalams priimti, transliuoti, retransliuoti ar siųsti radijo bangomis. Tokiu būdu radijo signalai gali būti priimami ir perduodami ne tik žemėje esančiomis sąlygomis, tačiau taip pat ir kosmoso vakuume.

Pagal panaudojimo tikslą radijo stotys skirstomos į:
* **radiofonines** arba **transliacines** (), skirtas programoms transliuoti plačiai klausytojų auditorijai:
** radijo () – radijo programoms transliuoti,
** televizijos () – TV programoms transliuoti;
* **ryšio** (), skirtas ryšiui tarp įvairių tarnybų;
* **navigacines** (), skirtas padėti navigacijai (radijo švyturiai ir pan.);
* **[[Mėgėjiška radijo stotis|mėgėjiškas]]** (), skirtas ryšiui tarp radijo mėgėjų.

Pagal instaliavimo vietą radijo stotys skirstomos į:
* **antžemines** (), įrengtas žemės paviršiuje (tokios yra praktiškai visos radiofoninės stotys);
* **jūrines** (), įrengtas laivuose;
* **aviacines** (), įrengtas lėktuvuose;
* **kosmines** arba **palydovines** (), įrengtas kosmose (pavyzdžiui, palydovinės TV stotys).

Pagal instaliavimo būdą radijo stotys skirstomos į:
* **stacionarias** (), įrengtas nejudamai vienoje vietoje;
* **judriąsias** (), įrengtas automobiliuose ir kituose judančiuose oblektuose.

Pagal signalo judėjimo kryptį radijo stotys skirstomos į:
* **perdavimo** (siuntimo) (), išspinduliuojančias signalą į eterį;
* **priėmimo** (), priimančias signalą iš eterio.

Nežiūrint to, kad formaliai priėmimo įrenginiai (imtuvai) irgi yra radijo stotys (priėmimo stotys), praktiškai terminas „radijo stotis” naudojamas tik perdavimo įrenginiams (siųstuvas + antena) arba priėmimo ir perdavimo įrenginiams (imtuvas + siųstuvas + antena) apibrėžti. Įrenginys, kurio korpuse kartu yra ir siųstuvas, ir imtuvas, dar vadinamas **transiveriu** (, nuo žodžių *transmitter* ir *receiver*).

Dabartinėje viešojoje lietuvių kalbos erdvėje sąvoka „radijo stotis” paprastai vartojama dar siauriau – antžeminės radiofoninės perdavimo stoties reikšme, dažniausiai apimant ir programos rengėją (redakciją) bei transliuotoją. Taip yra todėl, kad šis radijo stoties panaudojimo būdas yra suprantamas plačiausiam žmonių ratui.

Transliuotojai rengia programas (dažnai standartizuojamas laidų tinkleliais) ir pateikia jas visuomenei įvairių rūšių antžeminiais, kabeliniais, palydoviniais ar kitais elektroninių ryšių tinklais.

Pirmoji radijo transliacija įvyko 1906 m. – Masačiūsetso (JAV) radijo eteryje suskambo Reginaldo Fessendeno atliekamas Adolfo Adamo kūrinys „Tyli naktis". Vėliau buvo girdėti to paties diktoriaus skaitoma ištrauka iš Biblijos. Pirmoji radijo naujienų programa nuskambėjo 1920 m. rugpjūčio 31 d.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* 
* Lietuvos radijo stotys
* Lietuviškos radijo laidos užsienyje
*Lietuvos radijo stotys
* Lietuviškų radijo stočių katalogas
Juozas Dauparas

**Juozas Dauparas** (1903 m. gruodžio 17 d. Oniūnai, Linkuvos valsčius – 1970 m. rugpjūčio 29 Čikaga) – Lietuvos agronomas, žemės ūkio mokslų daktaras (1939 m.).

## Biografija
1924–1928 m. mokėsi Lietuvos universiteto Humanitarinių mokslų fakultete, 1928–1931 m. Dotnuvos žemės ūkio akademijoje, 1931–1933 m. dirbo agronomu Šeduvoje, Kėdainiuose. 1935–1936 m. Joniškėlio žemės ūkio mokyklos vedėjas. 1937–1939 m. studijavo Vienos aukštojoje žemės ūkio mokykloje. Po Antrojo pasaulinio karo išvyko į JAV.

Išvertė E. Lesgafto knygą „Trumpas fizinės geografijos kursas“ (1925 m.). Rėmė lietuvių knygų leidybą.

## Bibliografija
* Trumpai apie Lietuvą, 1939 m., vokiečių kalba
* Lietuvos žemės ūkio švietimo sutvarkymo planas, 1940 m.
* Žemės ūkio švietimas, 1966 m.

## Šaltiniai