open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Edvardas Rudys

**Edvardas Rudys** (1936 m. gruodžio 15 d. Mosėdyje, Kretingos apskritis – 2015 m. rugsėjo 15 d. Vilniuje) – Lietuvos (žemaičių) rašytojas, ekonomistas.

## Biografija
1944–1955 m. mokėsi Mosėdžio vidurinėje mokykloje. 1956–1961 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijos Ekonomikos fakultete.

1961–1963 m. Skuodo rajono „Luknės“ kolūkio pirmininkas. 1964 m. įstojo į Lietuvos žemės ūkio ekonomikos mokslinio tyrimo instituto aspirantūrą, bet Skuodo LKP rajono komiteto sekretorius mokytis neišleido. 1964 m. Vilniaus rajono Panerio zoninio normavimo punkto vedėjas. 1965–1970 m. Vilniaus žemės ūkio buhalterinės apskaitos technikumo dėstytojas. 1971–2000 m. Lietuvos žemės ūkio ekonomikos mokslinio tyrimo instituto mokslinis bendradarbis, nuo 1976 m. skyriaus vedėjas. 1975 m. Vilniaus valstybiniame universitete apgynė mokslų kandidato disertaciją „Techninių kultūrų produkcijos realizavimas ir tolesnis jo tobulinimas Lietuvos TSR“. Gyveno Vilniuje. Palaidotas Ylakių (Skuodo raj.) kapinėse.

## Bibliografija

* Bendroji ir žemės ūkio statistika: vadovėlis. – Vilnius: Mintis, 1974. – 259 p.: diagr.
* Linų ir cukrinių runkelių apskaitos bei realizavimo tobulinimas. – Vilnius, 1974. – 26 p.
* Gamybos planavimas kolūkiuose ir tarybiniuose ūkiuose: medžiaga lektoriui. – Vilnius, 1974. – 19 p.
* Žemės ūkio ekonomisto žinynas. – Vilnius: Mokslas, 1978. – 290 p.: iliustr.
* Žemės ūkio produktų kokybė ir jos gerinimo ekonomimis efektyvumas: medžiaga lektoriui. – Vilnius, 1980. – 20 p.
* Gamybos planavimas gyvulininkystės padaliniuose. – Vilnius, 1982. – 65 p.
* Maisto programa – uždaviniai, vykdymas, ekonominės problemos: medžiaga lektoriui. – Vilnius: Žinija, 1986. – 17 p.
* Darbo kokybė ir gamybos efektyvumas: medžiaga lektoriui. – Vilnius: Žinija, 1988. – 22 p.
* *Kuotrė: žemaitėškė apsakymaa*. – Vilnius, 1996. – 207 p.: iliustr. – ISBN 9986-9063-1-8
* Lietuvos žemės ūkio ekonominė apžvalga, 1993–1997. – Vilnius: LR ŽŪM, 1999. – 136 p.: lent. – ISBN 9986-17-179-2
* Žemės žalumoj, dangaus žydrumoj… : apybraiža, novelės. – Vilnius, 2000. – 64 p.: iliustr. – ISBN 9986-537-58-4
* *Sėmuona malūnā: žemaitėšku nuovieliu, apsakīmu, pasakuojėmu rinktėnė*. – Vilnius, 2001. – 270 p. – ISBN 9955-441-03-8
* Nuodėmė ant laužo: istorinė apysaka. – Radviliškis: Litera, 2008. – 83 p. – ISBN 978-9955-410-77-5
* Laukai ir jausmai: eilėraščiai. – Radviliškis: Litera, 2008. – 218 p. – ISBN 978-9955-410-76-8


## Šaltiniai

## Nuorodos
* Nulūžusi lėipa (žemaitiškai)
* Žemės žalumoj… ir kt.
Skapai (žuvys)

**Skapai** (*Stenotomus*) - jūrinių karosų (*Sparidae*) žuvų gentis.

## Rūšys
* Ilgadyglis skapas *[[Stenotomus caprinus]]*
* Šiaurinis skapas *[[Stenotomus chrysops]]*
Teodorikas Didysis

**Teodorikas Didysis** (, ; apie 454 m. Panonijoje – 526 m. rugpjūčio 30 d. Ravenoje) – ostgotų karalius.

## Valdymas

Juo tapo 493 m. 488 m. įsiveržęs į Italiją, nuvertė Italijos karaliumi pasiskelbusį Odoakrą ir įkūrė ostgotų karalystę su sostine Ravenoje.

Siekdamas sustiprinti centrinę valdžią, paliko galioti Romos valdymo ir įstatymų leidimo institutus. Teodoriko Didžiojo raštinės dokumentų rinkinyje „Įvairenybės“ yra paskelbtas aisčiams adresuotas jo laiškas (tarp 523–526 m.).
## Šeima ir vaikai
* Meilužė Mezijoje (jos vardas nežinomas). Vaikai:
** **Tiudigota** (g. apie 473 m.). 494 metais ji buvo ištekinta už vestgotų karaliaus Alaricho II.  
** **Ostrogota** arba Areagna (g. apie 475 m.). 494 ar 496 m. ji ištekėjo už Burgundijos karaliaus Žygimanto
* Nuo 493 m. — **[[Audolfleda]]**, Frankų karaliaus Chlodvigo I sesuo. Santuokoje turėjo vieną dukterį
** **[[Amalasunta]]** (nužudyta 535m.), ostgotų karalienė. 

## Šaltiniai
Kreivėnai (reikšmės)

**Kreivėnais** vadinami kaimai:

* Lietuvoje:
** Kreivėnai (Tauragė) – kaimas Tauragės rajone, Lauksargių senūnijoje;
** Kreivėnai (Vilnius) – kaimas Vilniaius rajono Bezdonių seniūnijoje;
* Lenkijoje ():
** Kreivėnai (Seinų apskritis) – kaimas Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Seinų apskrityje, Punsko valsčiuje.
** Kreivėnai (Suvalkų apskritis).
Didžiuliai (reikšmės)

**Didžiuliais** vadinami kaimai:

* Lietuvoje:
** Raseinių rajone;
** Šalčininkų rajone;
* Lenkijoje:
** Seinų apskrities Punsko valsčiuje.
Leonija Kulienė

**Leonija Vanda Kulienė-Marcinauskaitė** (1939 m. sausio 10 d. Beržpelkyje, Kelmės valsčiuje – 2023 m. birželio 23 d. Vilniuje) – Lietuvos agronomė.

## Biografija
1961 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1967 m. apgynė disertaciją „Svarbesnieji kukurūzų-lubinų mišinių auginimo klausimai“, žemės ūkio mokslų kandidatė.

1961–1994 m. dirbo Žemdirbystės instituto Vokės filiale. 1967–1994 m. Lietuvos fenologijos komisijos pirmininkė, vadovavo neetatiniams Lietuvos fenologams.

## Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų sritis – fenologija. Paskelbė apie 120 mokslinių straipsnių.

## Bibliografija
* Taikomoji fenologija, su kitais, 1975 m.
* Taikomoji fenologija Lietuvoje, su kitais, 1983 m.
* Bendroji fenologija, su kitais, 1990 m.

## Šaltiniai
Andrius Kuliešis

**Andrius Kuliešis** (g. 1943 m. rugpjūčio 2 d. Kreiviuose, Ukmergės apskr.) – Lietuvos miškininkas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija
1965 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1990 m. žemės ūkio mokslų daktaras.

1972–1992 m. dirbo Miškų institute, 1989–1992 m. direktoriaus pavaduotojas. 1992–1996 m. Dubravos eksperimentinės miškų urėdijos urėdas. Nuo 1994 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos dėstytojas, nuo 2001 m. profesorius. Nuo 1997 m. Miškotvarkos instituto direktorius. Nuo 2003 m. Valstybinės miškotvarkos tarnybos direktorius.

## Mokslinė veikla
Mokslinės ir pedagoginės veiklos sritis – medynų augimo ir našumo modeliavimas, reguliavimas ir inventorizacija atrankos metodu. Paskelbė apie 180 mokslinių straipsnių. Išradimo autorius.

## Bibliografija
* Medynų našumas ir jo panaudojimas, 1989 m.
* Medienos tūrio lentelės, su kitais, 1997 m. 3 leid. 2004 m.
* Lietuvos nacionalinė miškų inventorizacija 1998–2002. Atrankos schema. Metodai. Rezultatai, su kitais, 2003 m.

## Šaltiniai
Edmundas Kuokštis

**Edmundas Kuokštis** (g. 1953 m. rugsėjo 12 d. Kaune) – lietuvių fizikas, pedagogas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.

## Biografija

1976 m. baigė Vilniaus valstybinį universitetą, kuriame su pertraukomis dėsto ir dirba. 1980 m. VVU apgynė fizikos ir matematikos mokslų kandiato (dabar – mokslų daktaro) disertaciją tema "Kolektyvinės eksitonų savybės ZnSe, ZnTe ir ZnS monokristaluose". 1990 m. VU apgynė habilituoto mokslų daktaro disertaciją tem "Kolektyvinių efektų dinamika stipriai sužadintuose puslaidininkiuose". Profesorius nuo 1993 m.

1990–1993 m. buvo Vytauto Didžiojo universiteto Fizikos katedros vedėjas.

1987–1989 m. stažavo Toronto universitete (Kanada). 1995–2000 m. dirbo Pedagogikos mokslinio tyrimo institute. 2000–2005 m. dirbo mokslinį darbą ir dėstė Pietų Karolinos universitete (JAV).

Vienas iš 1994 m. įkurtos ypatingai gabių mokinių papildomo ugdymo mokyklos „Fizikos olimpas“ steigėjų, jos dėstytojas.

## Mokslinė veikla

Su kitais parengė fizikos bendrąją programą ir išsilavinimo standartą vidurinėms mokykloms.

Pagrindinės mokslinių tyrimų kryptys: kietųjų kūnų spektroskopija, puslaidininkinių kristalų, plonųjų sluoksnių, kvantinių darinių optinės ir liuminescencinės savybės nepusiausvirosiomis sąlygomis. Ištyrė daugelio tiesiajuosčių puslaidininkių ir įvairių kvantinių darinių optines savybes plačiame žadinimo energijos, temperatūros ir spektro intervale. Išnagrinėjo daugelį fizikinių reiškinių, vykstančių nepusiausvyrosiomis sąlygomis: eletronų ir skylių plazmos, elektronų ir skylių lašų formavimąsi, eksitonų sąveiką, kvazidalelių kaitimą, lazerinio efekto ir optinio stiprinimo puslaidininkiuose mechanizmus. Yra daugiau kaip 200 mokslinių straipsnių autorius ir bendraautoris.

### Bibliografija

* *42-oji Lietuvos jaunųjų fizikų olimpiada: Kėdainiai, 1994 m. balandžio 5-8 d. (užduotys ir sprendimai)*. Red. Edmundas Kuokštis. Vilnius: Fizikos Olimpas, 1996. – 68 p.:iliustr. ISBN 9986-778-00-X
* Chris Oxlade, Corinne Stockley, Jane Wertheim. *Iliustruotas fizikos žinynas*. Vert. Edmundas Kuokštis. Kaunas: Šviesa, 1997. – 128 p.:iliustr. ISBN 5-430-02261-6
* Christopher Lale, Ann Daniels, Mark Duke. *Gamtos mokslai*. Vert. Danutė Ona Kimtienė ir Edmundas Kimtys. Vilnius: Alma littera, 1997. T.1, ISBN 9986-02-438-2
* Philippa Wingate. *Fizikos pagrindai*. Vert. Edmundas Kuokštis. Kaunas: Šviesa, 2000. – 63 p.:iliustr. ISBN 5-430-03000-7
* Edmundas Kuokštis, Gintautas Tamulaitis. *Plačiatarpių puslaidininkių technologija ir prietaisai*. Vilnius: Biznio mašinų kompanija, 2008. – 188 p.:iliustr. ISBN 978-9955-701-97-2

## Įvertinimas

* 2008 m. – Lietuvos mokslo premija už darbų ciklą „Trumpabangės optoelektronikos puslaidininkių ir jų kvantinių darinių optinė spektroskopija (2001–2007 m.)“ (kartu su Remigijum Gaška, Saulium Antanu Juršėnu ir Gintautu Tamulaičiu)

## Šaltiniai
Agilolfingai

**Agilolfingai** (, *Agilulfinger*) – frankų ar bavarų bajorų giminė, valdžiusi Bavarijos hercogystę savo siuzerenų Merovingų vardu 550–788 m.

Pirmasis dokumentuose paminėtas šios giminės hercogas buvo Garivaldas (*Gariwald*, *Garibald I*). Jaunesnioji Agilolfingų atšaka su pertraukomis 616–712 m. valdė Langobardų karalystę Italijoje.

## Bavarijos valdytojai
* Garibaldas I (*Garibald I*), Bavarijos hercogas, valdė 548–591 m.;
* Tasilas I (*Tassilo I*), Bavarijos karalius, valdė 591–610 m.;
* Garibaldas II (*Garibald II*), Bavarijos hercogas, valdė 610–630 m.;
* Teodas (*Theodo*), Bavarijos hercogas, valdė 680–716 m.:
** Lantpertas (*Lantpert*), Teodo sūnus, Emeramo iš Regensburgo žudikas;
** Uta (*Uta*), Teodo duktė:
** Teudbertas (*Theudbert*), Teodo sūnus. Zalcburgo hercogas (apie 702–719 m.);
* Teobaldas (*Theobald*), Teodo sūnus, dalies Bavarijos hercogas (apie 711–719 m.);
* Tasilas II (*Tassilo II*), Teodo sūnus. Pasau hercogas (apie 716–719 m.);
* Grimoaldas (*Grimoald*), Teodo sūnus. Freisingo hercogas apie 716–725 m. Vėliau valdė visą Bavariją;
* Hugbertas (*Hugbert*), Teudberto sūnus. Bavarijos hercogas 725–737 m.;
* Odilas (*Odilo*), Gotfrido Alemano sūnus. Bavarijos hercogas (737–748);
* Grifas (*Grifo*) – 748 m. pretendentas į Bavarijos sostą;
* Tasilas III (*Tassilo III*) – Odilo sūnus. Bavarijos hercogas (748–788);
* Teodas (*Theodo*), Tasilo sūnus. Tapo vienuoliu.

## Italijos karaliai
Pagrindinis straipsnis: Bavarų dinastija

* Gundoaldas (*Gundoald*), Astio hercogas, Garibaldo I sūnus;
* Teodelinda (*Theodelinda*), Garibaldo I Bavaro duktė, Lombardijos karalienė;
* Adaloaladas (*Adaloald*), Agilulfo ir Teodelindos sūnus. Lombardijos karalius (valdė 616–626 m.);
* Gundiberga (*Gundiberga*), Agilulfo ir Teodelindos duktė, ištekėjusi už karaliaus Arioaldo;
* Aripertas I (*Aripert I*), Gundoaldo sūnus, Lombardijos karalius (valdė 653–661 m.);
* Godepertas (*Godepert*), Ariperto vyriausias sūnus. Lombardijos karalius 661–662 m. kartu su Bertariu;
* Bertaris (*Berthari*), Ariperto jaunesnysis sūnus. Lombardijos karalius 661–662 m. ir 672–688 m.;
* Kunipertas (*Cunincpert*), Bertario sūnus. Lombardijos karalius 688–700 m.;
* Liutpertas (*Liutpert*), Kuniperto sūnus. Lombardijos karalius 700–701 m.;
* Raginpertas (*Raginpert*), Godeperto sūnus. Lombardijos karalius 701 m.;
* Aripertas II (*Aripert II*), Raginperto sūnus. Lombardijos karalius 701–712 m.
Justinas Kulikauskas

**Justinas Kulikauskas, Kulys** (1874 m. sausio 12 d. Kupiškis – 1960 m. gruodžio 5 d. Čikaga) – Lietuvos visuomenės veikėjas, knygnešys.

## Biografija
Vaistininkas. Knygnešio darbą pradėjo 1889 m. Garšvių knygnešių draugijos narys. Pats vykdavo į Mažąją Lietuvą gauti draudžiamosios lietuvių spaudos. 1893 m. Bitėnuose pas M. Jankų mokėsi spaustuvininko amato. 1894 m. Mažojoje Lietuvoje pirko kilnojamąją spaustuvėlę, kurią įrengė Kupiškyje, 1895 m. perkėlė į Garšvius. Sukūrė kontrafakciją „Aušrai“, spausdino šventus paveikslėlius su maldomis lietuvių kalba. 1895 m. policija per kratą motinos namuose Kupiškyje rado 286 tokius paveikslėlius. Vengdamas persekiojimų 1895 m. išvyko į JAV. Gyveno Niujorke, Baltimorėje, Čikagoje, baigė farmacijos mokyklą, įsteigė vaistinę. Buvo JAV lietuvių kultūrinių organizacijų ir akcinių bendrovių, nuo 1913 m. – Lietuvių mokslo draugijos Vilniuje narys. Bendradarbiavo spaudoje, 1898–1899 m. Baltimorėje su kitais leido laikraštį „Nauja draugija“. Parašė švietėjiškų knygelių „Šaltinis sveikatos“ (1916 m.) ir kitas. 1918 m. įkurtai „Vilniaus universitetui remti draugijai“ paaukojo 1000 dolerių.

## Šaltiniai
Leonardas Kulikauskas

**Leonardas Kulikauskas** (1930 m. liepos 24 d. Kaune – 2017 m. gruodžio 20 d. ten pat) – Lietuvos inžinierius mechanikas, metalotyrininkas, technologijos mokslų daktaras.

## Biografija
1953 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1958 m. technikos mokslų kandidatas.

1957–1961 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos, 1961–1993 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas, nuo 1968 m. docentas.

## Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų sritis – konstrukcinės medžiagos, metalų sandara ir terminis apdirbimas. Paskelbė daugiau kaip 80 mokslinių straipsnių.

## Bibliografija
* Mašinų remonto būdai, 1960 m.
* Mašinų remontas, su kitais, 1963 m.
* Metalotyra ir terminis apdirbimas, 1972 m.
* Metalotyros laboratoriniai darbai, d. 2 1976 m.
* Konstrukcinių medžiagų technologija ir medžiagotyra, su kitais, 1991 m.
* Medžiagotyra, 1997 m.
* Statybinės medžiagos, su kitais, vadovėlis, 1982 m.

## Šaltiniai
Romualdas Kulikauskas

**Romualdas Kulikauskas** (1935 m. balandžio 5 d. Kaune – 2011 m. balandžio 15 d. Vilniuje) – Lietuvos violončelininkas, pedagogas.

## Biografija
1959 m. baigė Maskvos konservatoriją. 1959–1962 m. dėstė Kauno J. Naujalio meno mokykloje, griežė Kauno muzikinio teatro orkestre, 1962 m. – Lietuvos kameriniame orkestre. 1962–2000 m. dėstė Lietuvos konservatorijoje (nuo 1992 m. Lietuvos muzikos akademija), 1971–1997 m. Kamerinio ansamblio katedros vedėjas, 1997–2000 m. Kauno fakulteto Styginių instrumentų katedros vedėjas, nuo 1991 m. profesorius.

1962–1990 m. griežė Lietuvos kvartete (1964 m. Tarptautinio styginių kvartetų konkurso Lježe II premija, 1965 m. LTSR valstybinė premija, su kitais), su juo koncertavo daugelyje šalių, tarp jų – JAV, Kanadoje, Kuboje, Libane, dalyvavo tarptautiniuose muzikos festivaliuose. Suredagavo lietuvių kompozitorių kūrinių violončelei solo, styginių kvartetui.

Tarp mokinių – Augustinas Vasiliauskas.

## Šaltiniai
Vida Kulikauskienė

**Vida Kulikauskienė** (1933 m. spalio 14 d. Kiduliuose, Šakių apskrityje – 2023 m. lapkričio 23 d. Vilniuje) – Lietuvos etnologė.

## Biografija
1959 m. baigė istoriją Vilniaus universitete. 1975 m. istorijos mokslų kandidatė.

1959–1961 m. dirbo Vilniaus kraštotyros muziejuje, 1961–1963 m. Lietuvos dailės muziejuje, 1963–1989 m. – Istorijos institute. 1989–1992 m. Lietuvos kultūros fondo Krėvos įmonės mokslinė vadovė. 1992 m. įsteigė individualią įmone „Tautinio kostiumo klubas“. 1992–2004 m. dėstė Vilniaus dailės akademijoje, Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje, Vytauto Didžiojo universitete skaitė kursą apie lietuvių tautinius drabužius.

Tyrė lietuvių valstiečių kultūrą ir buitį, rekonstravo audinius ir drabužius.

## Bibliografija
* Šiuolaikinis Suvalkijos kaimas ir Šiuolaikinis Žemaitijos kaimas, studija, Iš kultūros istorijos t. 11, 1981 m. ir t. 13, 1985 m.
* Paskelbė studijų apie Žemaitijos XIX a. pab. – XX a. pirmosios pusės gyvenamųjų namų interjerą, straipsnių apie lietuvių audinius, tautinius (daugiausia vyrų) drabužius. Parengė albumą Lietuvių tautiniai rūbai (1994 m.).

## Šaltiniai
Kulių miškai

**Kulių miškai** – tai dešimtas pagal plotą Lietuvos miškų masyvas Plungės raj., Klaipėdos raj. ir Kretingos raj. savivaldybių teritorijose ir esantis Lietuvos vakaruose. Plotas 16 300 ha, mišku apaugę 12 650 ha.

## Geografija
Kulių miškai prasideda 3 km į šiaurės vakarus nuo Rietavo ir apie 21 km tęsiasi Kartenos link. Pietinį pakraštį kerta autostrada Kaunas-Klaipėda. Masyvas labai netaisyklingos konfigūracijos. Jį sudaro 16 miškų; didesnieji: Peklinės, Žutautų, Mikoliškių, Pyvorų, Patyrio, Reiškių. 67 % miškų yra valstybės reikšmės, priklauso Kretingos miškų urėdijos Mikoliškių, Kartenos, Telšių miškų urėdijos Kulių, Mastaičių, Stalgėnų, Rietavo miškų urėdijos Skroblės girininkijoms.

Daug pelkių; didžiausios: Aukštasis tyras, Reiskių tyras ir Kalniškių tyro durpynas. Aukštasis tyras yra Minijos ir Jūros baseinų vandenskyroje. Per miškus teka Jūra ir jos intakas Tinalupis, Letauso dešinieji intakai Urnupis ir Vedega, Minijos kairieji intakai Alantas, Kartenalė, Žvelsa ir jos intakas Trumpė, Veiviržas ir jo intakas Juodupis. Yra Reiskių ežeras, Veiviržo aukštupyje – tvenkinys. Paviršius – kiek banguota lyguma.

## Medynai
Miško augavietės labai derlingos arba nederlingos ir normalaus drėgnumo arba pelkinės. 68 % miškų yra ūkiniai IV grupės, 28 % ekosistemų apsaugos II grupės, 4 % vandens apsauginiai III grupės. Kultūrinės kilmės medynų 25 %. Eglynų yra 56 %, beržynų 17 %, pušynų 13 %, juodalksnynų 12 %, baltalksnynų 2 %. Jaunuolynai sudaro 27 %, pusamžiai medynai 48 %, bręstantys 17 %, brandus 8 %. Medynų vidutinis amžius 53 m., bonitetas 11,1, skalsumas 0,7, tūris 198 m³/ha. Kasmet priauga 3,7 m³/ha.

## Aplinkosauga
Kulių miškuose gyvena pilkieji vilkai, nemaža saugomų augalų, gyvūnų (ypač paukščių) rūšių. Įvairiose Kulių miškų dalyse yra Kulių kraštovaizdžio draustinis, Reiškių tyro draustinis ir Aukštojo tyro telmologinis draustinis, prie Minijos – Minijos senslėnio kraštovaizdžio draustinis ir Minijos ichtiologinis draustinis.

Kulių miškuose yra 2 gamtos paminklai: ąžuolas Mikoliškių miško 25 kvartale ir paprastasis kadagys 7 kvartale, šeši kultūros paminklai: Pauškių piliakalnis Skroblės girininkijos 53 kvartale, senkapiai Skroblės, Kartenos, Mikoliškių girininkijose ir koplytstulpiai Skroblės girininkijos 49 ir 74 kvartaluose.

## Istorija
1944–1953 m. miškuose veikė Žemaičių apygardos Šatrijos rinktinės Lietuvos partizanai.

## Šaltiniai
Alfredas Kulpa-Kulpavičius

**Alfredas Kulpa-Kulpavičius** (1923 m. kovo 28 d. Baisogaloje, Kėdainių apskrityje – 2007 m. gegužės 16 d. Druskininkuose) – lietuvių dailininkas, architektas, architektūros mokslų daktaras (1951 m.).

## Biografija
1941–1943 m. studijavo Vytauto Didžiojo universitete, 1942–1943 m. ir Kauno taikomosios dailės institute. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1945 m. studijavo Hanoverio, 1946–1948 m. Darmštadto technikos universitete, 1948–1952 m. jame dirbo. 1952–2006 m. gyveno Kanadoje, iki 1997 m. dirbo savo įsteigtoje architektų bendrovėje Toronte. 2006 m. grįžo į Lietuvą. Palaidotas Kėdainių Kauno gatvės kapinėse.

Kanadoje suprojektavo lietuvių parapijų bažnyčių, daugiaaukščių ir kotedžinių gyvenamųjų namų. Sukūrė smulkiosios architektūros statinių – kryžių, koplytstulpių, antkapinių paminklų.

## Projektai
* Aušros Vartų bažnyčia, Monrealis, 1952 m.
* Šv. Kazimiero bažnyčia, Vinipegas, 1959 m.
* Šv. Grigaliaus bažnyčia, Torontas, 1959 m.
* Lietuvių kankinių bažnyčia, Misisauga, 1978 m.
* Šv. Tomo bažnyčia su parapijos pastatais, Londonas, 1978 m.
* Prisikėlimo parapijos ir vienuolyno pastatai, 1965 m.
* Korporacijos „Canadien Tire“ pastatas, Torontas, 1979 m.
* Dievo Apvaizdos bažnyčia ir kultūros centras, Detroitas, JAV, 1978 m. 

## Šaltiniai
Benaičių akmuo (Kulių Bobelė)

**Benaičių akmuo**, vad. **Kūlių bobele**, kitaip - **Kūliu babale**, **Leiknos kūliu** (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas - 5239; senas registro kodas - M137; senas kultūros paminklų sąrašo Nr. AR521) – mitologinis akmuo šiaurės vakarinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Benaičių rytiniame pakraštyje (Darbėnų seniūnija), Kulšės kairiajame krante.

## Akmuo

Akmuo gamtinis, masyvus, 5,2 m ilgio, 3,6 m pločio ir 1,6 m aukščio, iš priekio primenantis stačiakampį, o iš šonų – trikampį.

350 km į rytus yra alkakalnis, vadinamas **Balkos kalnu**. 420 km į vakarus buvo akmuo, vadinamas **Ponios lova**.

## Istorija

Iki melioracijos aplinkui akmenį buvusi užliejama pieva, vadinama *Leikna*, todėl kartais akmuo vadinamas **Leiknos kūliu**. 

Pasakojama, kad seniau akmens vietoje stovėjusi trobelė. Joje gyvenusi pikta ragana, kuri visus atklydusius nakvoti praeivius paversdavo akmenimis. Sykį vienas jaunuolis sužinojo burtų paslaptį: jam pabučiavus raganą užkeiktieji atgijo, o raganos trobelė pavirto dideliu akmeniu, vadinamu **Kūliu babale** (t. y. **Akmeniu senute**).
 
Kiti padavimai byloja, kad prie akmens vaidenasi. Vienam praeiviui naktį pasirodė, kad jį užpuolė plėšikai ir tik rytmetį pragydus gaidžiui jis suprato, kad mušasi su akmeniu. Kitą naktį prapuolė prie akmens sukrautas šieno kūgis. Kartą vidurdienį prie akmens pakilusi audra, kai aplinkui buvo ramu 

1972 m. akmuo paskelbtas respublikinės reikšmės archeologijos paminklu AR521,, 1999 m. - įrašytas į Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registro mitologinių vietų sąrašą, 2005 m. pripažintas valstybės saugoma kultūros vertybe.

1964 m. paskelbtas geologiniu gamtos paminklu.
 
## Šaltiniai
Juozas Kulys

**Juozas Kulys** (g. 1944 m. gruodžio 23 d. Kretingoje) – Lietuvos biochemikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras, profesorius, Lietuvos mokslų akademijos akademikas.

## Biografija
1951–1962 m. mokėsi Joniškio 1-joje vidurinėje mokykloje. 1962–1964 m. studijavo Vilniaus universiteto Chemijos fakultete, 1964–1967 m. Maskvos universiteto Chemijos fakultete. 1967–1970 m. Maskvos universiteto aspirantas, 1970 m. chemijos mokslų kandidatas, 1982 m. chemijos mokslų daktaras, nuo 1983 m. profesorius.

1970–1971 m. Puslaidininkių fizikos instituto jaunesnysis mokslo darbuotojas. 1971–2018 m. dirbo Biochemijos institute. 1974–1985 m. ir 1992–2013 m. buvo Fermentų chemijos laboratorijos vadovas, 1985–1992 m. šio instituto direktorius, 2013–2018 m. vyriausias mokslo darbuotojas.

Nuo 1986 m. dėstė Vilniaus universitete, nuo 1991 m. Vytauto Didžiojo universitete, 2001–2015  m. dirbo Vilniaus Gedimino technikos universiteto Chemijos ir bioinžinerijos katedros vedėju, 2015–2018 m. buvo šios katedros profesorius, nuo 2018 m. Vilniaus universiteto profesorius emeritas.

1990–1996 m. Lietuvos mokslų akademijos narys korespondentas, 1996–2019 m. tikrasis narys, nuo 2019  m. akademikas emeritas.

## Mokslinė veikla
J. Kulys atrado ir ištyrė bioelektrokatalizės reiškinius, sukūrė biojutiklius, plačiai naudojamus medicinoje ir kitose srityse. Sukūrė pripažintą pasaulyje bioelektrokatalizės mokslo mokyklą, kurioje atrasti ir ištyrinėti nauji mediatoriniai ir bemediatoriniai bioelektrokataliziniai procesai, pirmą kartą panaudotos naujos medžiagos – organiniai metalai, parengtos 19 dr. ir 5 habil. dr. disertacijos. Paskelbė apie 380 mokslinių straipsnių rusų ir anglų kalba, 51 išradimų ir patentų autorius. 2000–2004 m. vadovavo Lietuvos biochemikų draugijai.

## Bibliografija
* *Аналитические системы на основе иммобилизованных ферментов*. – Vilnius: Mokslas, 1981. – 200 p.: brėž.
* *Биокатализ в электрохимии органических соединений* / Juozas Kulys, Valdemaras Razumas. – Vilnius: Mokslas, 1983. – 169 p.: iliustr.
* *Биоамперометрия* / Juozas Kulys, Valdemaras Razumas. – Vilnius: Mokslas, 1986. – 212 p.: iliustr.
* *Ферментативный перенос электрона* / Juozas Kulys, Narimantas Čėnas. – Vilnius: Mokslas, 1988. – 171 p.: iliustr.
* *Mathematical Modeling of Biosensors: An Introduction for Chemists and Mathematicians* / Romas Baronas, Feliksas Ivanauskas. – Springer, 2010; šios knygos vertimas 2012 m. į arabų kalbą Saudo Arabijos Karaliaus Saudo universitete pagal leidyklos „Springer“ licenciją.
* *Mathematical Modeling of Biosensors. Second Edition* / Romas Baronas, Feliksas Ivanauskas. – Springer, 2021.

## Įvertinimas
* 1987 m. LSSR valstybinė mokslo premija, su V. Razumu.
* 1995 m. Baltijos asamblėjos mokslo premija.
* 2002 m. Lietuvos mokslo premija, su N. Čėnu.

## Šaltiniai
Tverės sritis

**Tverės sritis** () – sritis Rusijoje, Centrinėje federalinėje apygardoje. Ribojasi su Novgorodo sritimi šiaurėje, su Vologdos sritimi šiaurės rytuose, su Jaroslavlio sritimi rytuose, su Maskvos ir Smolensko sritimis pietuose, su Pskovo sritimi vakaruose. Administracinis centras – Tverė.

## Istorija
Sritis sudaryta 1935 m iš Vakarų, Maskvos ir Leningrado sričių rajonų. 1935–1990 m. vadinosi Kalinino sritimi.

## Geografija
Sritis yra centrinėje Rytų Europos lygumos dalyje. Vakaruose iškilusi Valdajaus aukštuma, rytuose plyti Mologos-Šeksnos žemuma, centre driekiasi Tverės moreninis kalvagūbris. Aukščiausia srities vieta Valdajaus Makuškos kalva (346,9 m). Klimatas vidutinių platumų, žemyninis. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra -9&nbsp;°C, liepos mėnesio +17&nbsp;°C. Vidutinis metinis kritulių kiekis 650 mm. Rytinė srities dalis priklauso Volgos baseinui: Volga, Mologa, Tverca, Medvedica, vakaruose yra Vakarinės Dvinos aukštupys, šiaurėje prasideda Msta. Tverės srityje yra 1769 ežerai, didžiausi: Seligeras, Volgas, Velikojė, Vselugas, Verestovo. Apie trečdalį srities ploto dengia spygliuočių ir siauralapių medžių miškai.

Yra Zavidovo rezervatas (dalis), Centrinis miškų rezervatas.

## Gyventojai
2010 m. 93,4 % srities gyventojų buvo rusai, 1,2 % – ukrainiečiai, 0,7 % – armėnai, 0,6 % – karelai, 0,5 % – totoriai.

### Miestai
Didžiausi Tverės srities miestai (2008 m., tūkst. gyventojų):
* Tverė – 407,3
* Rževas – 60,7
* Vyšnij Voločiokas – 52,3
* Kimrai – 49,4
* Toržokas – 47,6
* Konakovas – 39,8
* Udomlia – 31,8
* Bežeckas – 26,0


Старицкий Свято-Успенский монастырь.jpg|Vienuolynas prie Volgos Staricos kaime
DJI 0758-2.jpg|Nuskendusi varpinė netoli Kaliazino
Veris super occasum Lacus Seliger.jpg|Seligero ežeras
Korsunsko-Bogoroditsky cathedral in Toropets, Russia.jpg|Toropeco soboras
Главный въезд в усадьбу Степановское-Волосово.jpg|Kunigaikščių Kurakinų dvaras Volosovo kaime


## Šaltiniai
Liubomiras Kulviecas

**Liubomiras Kulviecas** (1928 m. sausio 16 d. Kaunas – 1995 m. sausio 7 d. Vilnius, palaidotas Sudervės kapinėse) – Lietuvos fizikas, mokslo istorikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.

## Biografija
1947 m. baigė Tauragės gimnaziją. 1952 m. su pagyrimu baigė Vilniaus pedagoginį institutą. 1974 m. Maskvoje apgynė fizikos mokslų kandidato disertaciją „Svorio sąvokos raida klasikinėje mechanikoje XVII–XX a.“, o 1990 m. – fizikos mokslų daktaro disertaciją „Aksiominio laiko sąvokos pagrindimo klasikinėje mechanikoje problema“.

1952–1995 m. Vilniaus pedagoginio instituto dėstytojas pirmuosius dvejus metus Fizikos, vėliau – Teorinės fizikos katedroje, nuo 1992 m. profesorius.

## Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų sritys: klasikinės mechanikos pagrindai, fizikos istorija, metodologija. Išnagrinėjo kai kuriuos I. Niutono mokslinės kūrybos aspektus, tam tikrų fizikinių dydžių (pvz., greičio, pagreičio) apibrėžtis, laiko sąvoką A. Einšteino reliatyvumo teorijoje. Parašė daugiau kaip 100 mokslinių straipsnių, tarp jų – straipsnių pasaulinės mokslo istorijos klausimais.

## Bibliografija
* Laiko sąvoka ir klasikinės mechanikos pagrindai, rusų kalba, 1991 m.
* Tarp trijų fizikos jubiliejų, 1994 m.
* Klasikinė mechanika. Vadovėlio fragmentai, 2001 m.
* Apie fizikinių dydžių darybą (*On the Problem of Formation of Physical Quantities*), 2002 m.
* Fizikos ir matematikos istorijos fragmentai (*Fragments on History of Physics and Mathematics*), 2003 m., 2 leid. 2005 m.

## Šaltiniai

* Liubomiras Kulviecas – žymus XX amžiaus mokslo istorikas. UAB „Diemedžio“ leidykla, 2008 m. ISBN 978-9986-23-144-8
Gero marka

**Gero marka** () – labai didelė marka (Karolio Didžiojo įkurtos imperijos pasienio provincija, teritorija,), egzistavusi X a. viduryje. Spėjama, kad ją sukūrė Tietmaras (*Thietmar*) po 920 m. ir perdavė savo sūnui Zigfridui (*Siegfried*), po to – Gerui (*Gero*). 965 m., po Gero mirties, marka buvo padalinta į penkias markas – Nordmarką, Ostmarką, Meiseno marką, Ceico ir Merseburgo markas.

## Kiti pavadinimai
Ši marka turi ir alternatyvių pavadinimų:
* Zigfrido ir Gero sostinė buvo Merseburgas, todėl Gero marką kartais vadina *Merseburgo marka*, tačiau šis pavadinimas labiau tinka Merseburgo markai, kuri susidarė po 965 m., kai buvo padalinta Gero marka.
* Centrinė Gero markos diocezija buvo Magdeburge, todėl šią marką kartais vadina ir *Magdeburgo marka* (*Magdenburger Mark*).
* Kiti istorikai vadina *Rytų marka*, *Saksų Rytų marka* ar *Ostmarku*, tačiau šie pavadinimai labiau tinka po 965 m. iš Gero markos atsiradusiai mažesnei markai pavadinti.
* Gero marka buvo sudaryta kartu su Bilungo marka, kuri buvo šiauriau. Todėl Gero marką kai kas vadina *pietine Ostmarko puse*.
* Kai kurie istorikai ją vadina *Meiseno marka*.
* Dž. W. Thompson’as viename puslapyje Gero marką pavadino *Sorbų marka* (*Sorben Mark*) ir *Tiuringijos marka*.

Gero markgrafystės vietos nustatymą apsunkina markgrafo titulo ypatumai X a. Saksonijos kunigaikštystėje. Šis titulas reiškė valdžią tam tikroje teritorijoje (markoje), bet šį titulą suteikdavo ir kaip garbės titulą ypač galingiems grafams, kad parodyti jų viršumą ginant provinciją, kurioje yra jų grafystė. Kai kurie istorikai teigia, kad markgrafų jurisdikcijos vienoje provincijoje galėdavo persikloti.

## Šaltiniai
* Reuter, Timothy. *Germany in the Early Middle Ages 800–1056*. New York: Longman, 1991.
* Thompson, James Westfall. *Feudal Germany, Volume II*. New York: Frederick Ungar Publishing Co., 1928.
* Leyser, Karl. "Ottonian Government. " *The English Historical Review*, Vol. 96, No. 381. (Oct., 1981), pp 721–753.
* Leyser, Karl. "Henry I and the Beginnings of the Saxon Empire. " *The English Historical Review*, Vol. 83, No. 326. (Jan., 1968), pp 1–32.
* Lang, Henry Joseph. "The Fall of the Monarchy of Mieszko II, Lambert. " *Speculum*, Vol. 49, No. 4. (Oct., 1974), pp 623–639.
* Dvornik, F. "The First Wave of the Drang Nach Osten. " *Cambridge Historical Journal*, Vol. 7, No. 3. (1943), pp 129–145.
* Jakubowska, Bogna. "Salve Me Ex Ore Leonis. " *Artibus et Historiae,* Vol. 12, No. 23. (1991), pp. 53–65.
* Howorth, H. H. "The Spread of the Slaves. Part III. The Northern Serbs or Sorabians and the Obodriti. " *The Journal of the Anthropological Institute of Great Britain and Ireland*, Vol. 9. (1880), pp 181–232.

## Išnašos
Povilas Kulvietis

**Povilas Kulvietis, Kulviecas** (1917 m. vasario 16 d. Tbilisis – 2002 m. gruodžio 30 d. Vilnius) – Lietuvos sovietinis veikėjas, ekonomistas, habilituotas daktaras socialinių mokslų daktaras.

## Biografija
Sūnus Genadijus Kulvietis. 1950 m. baigė Tbilisio politechnikos institutą. 1966 m. ekonomikos kandidatas, 1982 m. ekonomikos mokslų daktaras.

1934–1951 m. dirbo staklių gamykloje Tbilisyje. 1951–1956 m. Vilniaus „Žalgirio“ staklių gamyklos vyr. inžinierius, 1956–1957 m. Kauno „Pergalės“ turbinų gamyklos direktorius. 1957–1960 m. LTSR Liaudies ūkio tarybos pirmininko pavaduotojas, 1960–1965 m. – pirmininkas, 1965–1975 m. LTSR Ministrų Tarybos pirmininko pavaduotojas. 1975–1992 m. Liaudies ūkio specialistų tobulinimosi instituto direktoriaus pavaduotojas, nuo 1982 m. profesorius.

1940–1989 m. TSKP, 1989–1990 m. savarankiškos LKP narys. 1960–1976 m. LKP CK narys, 1961–1964 m. kandidatas į LKP CK biuro narius. 1962–1966 m. TSRS Aukščiausiosios Tarybos, 1967–1975 m. LTSR Aukščiausiosios Tarybos deputatas.

Parašė knygų apie mašinų ir prietaisų gamybos ekonomikos ir techninės pažangos problemas.

## Šaltiniai
Tietmaras

**Tietmaras** (*Thietmar, Thiatmar, Dietmar, Thiommar*; m. 932 m. birželio 1 d.) – Merseburgo grafas ir markgrafas, Henriko I Paukštininko karo dalykų mokytojas, kai šis buvo įpėdinis ir Saksonijos hercogas.

Manoma, kad turėjo nedidelį elitinį raitų būrį karių, ginkluotų geriausiais to meto ginklais ir puikiai šarvuotų.

Buvo vedęs Henriko I Paukštininko žmonos Hateburgos (*Hatheburg*) pusseserę. Turėjo du sūnus – Merseburgo grafas Zigfridas (*Siegfried*) ir Geras Didysis (*Gero*), – ir dukrą Hidą (*Hidda*), kuri ištekėjo už Christiano Tiuringo.

Tietmaras, manoma, suformavo marką, kuri vadinama Gero marka, ir kurią valdė jo sūnūs.
Genadijus Kulvietis

**Genadijus Kulvietis** (1955 m. vasario 25 d. Vilniuje – 2020 m. gruodžio 12 d. ten pat) – informacinių technologijų specialistas, habilituotas technologijos mokslų daktaras, akademikas.

## Biografija
Tėvas Povilas Kulvietis. 1976 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1993 m. habilituotas technologijos mokslų daktaras.

1976–1980 m. dirbo Kauno politechnikos instituto mokslinio tyrimo centre „Vibrotechnika“. Nuo 1981 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto (nuo 1990 m. Vilniaus Gedimino technikos universitetas) dėstytojas, 1993–1998 m. Inžinerinės informatikos, nuo 2002 m. Informacinių technologijų katedros vedėjas, nuo 1994 m. profesorius. 1986 ir 1994 m. stažavo Milano politechnikos institute (Italija), 1997 m. – Anglijos politechnikos universitete Chelmsforde. Nuo 2003 m. Informacinių technologijų techninio komiteto prie Standartizacijos departamento pirmininkas.

2014 m. buvo išrinktas Lietuvos mokslų akademijos tikruoju nariu.

## Mokslinė veikla
Tyrimų sritis – programinės įrangos kūrimas ir tobulinimas, kompiuterinės algebros sistemos, taikomosios tinklinės programos, nuotolinis mokymas. 7 išradimų autorius.

## Bibliografija
#### Monografijos
1. Ragulskis K., Barauskas R., Kulvietis G. Расчет и проектирование, М.:Машиностроение, 1984. 250с.

2. Rovetta A., Kulvietis G., Battaini M. Sviluppo di analisi computazionale nel controllo dinamico di robot confronto di algoritmi dinamici e valutazioni su prototipo sperimentale, Dipartimento di Meccanica, Politecnico di Milano, Milano, 1986, 138 p. (italų klb.)

3. Rovetta A., Kulvietis G. Lo sviluppo di software per il controllo dinamico di robotindustriali, Dipartimento di Meccanica, Politecnico di Milano, Milano, 1986, 118 p. (italų klb.)

4. R.Barauskas, R.Bansevicius, G.Kulvietis, K.Ragulskis Vibromotors for Precision Microrobots. Hemisphere Publishing Corp., 1988, USA. 310 p.

5. Kulvietis G. Dynamics and Control of Precision Microrobots, Vibroengineering/K.Ragulskis editor, Science and Arts of Lithuania 19, "Lietuvos mokslo" red.,1998. 569p., pp.322-336 (skyrius knygoje)

6. Interoperability in Digital Public Services and Administration: Bridging E-Government and E-Business IGI Global, USA, 2011. 424 p. by Yannis Charalabidis. (skyrius knygoje)

#### Mokomosios knygos
1. Algimantas Čepulkauskas, Genadijus Kulvietis Interneto svetainių kūrimas ir palaikymas, VGTU, 2006. 59 p.

2. Algimantas Čepulkauskas, Genadijus Kulvietis Mobiliųjų sprendimų kūrimas, VGTU, 2006. 60 p.

## Šaltiniai
Kulvos geomorfologinis draustinis

**Kulvos geomorfologinis draustinis** (anksčiau *'Pabartonių geomorfologinis draustinis*) – saugoma teritorija Jonavos rajono savivaldybės teritorijoje, draustinis. Plotas 815 ha. Saugomas moreninio gūbrio bei Neries upės erozinio pasienio reljefas. Kulvos valstybinis geomorfologinis draustinis yra gražiame, kultūrintame kraštovaizdyje, kuris aukščiausiai iškilęs virš jūros lygio (117 m, *[[Kulvos ozas]]*). Draustinis įsteigtas 1992 m.

## Šaltiniai
Leopoldas Kumpikas

**Leopoldas Kumpikas** (1906 m. lapkričio 15 d. Čepiškė, Židikų valsčius – 1993 m. liepos 30 d. Kaunas) – Lietuvos inžinierius mechanikas, technologijos mokslų daktaras.

## Biografija
1938 baigė Vytauto Didžiojo universitetą. 1949 m. technikos mokslų kandidatas.

1944–1993 m. Vytauto Didžiojo universiteto (1946–1950 m. Kauno universitetas, 1951–1990 m. Kauno politechnikos institutas, nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas, 1951–1986 m. Mašinų gamybos technologijos katedros vedėjas, 1953–1962 m. dar ir Mechanikos fakulteto prodekanas, 1962–1972 m. Mašinų gamybos fakulteto dekanas, nuo 1965 m. profesorius. Daug prisidėjo prie mašinų gamybos terminijos tobulinimo, rinko ir paskelbė kraštotyrinės medžiagos apie Kauno pramonės istoriją.

## Bibliografija
* Spartusis metalų tekinimas, 1953 m.
* Plienų parinkimas ir terminis apdirbimas, 1955 m.
* Metalų apdirbimas spaudimu, 1957 m.
* Frezuotojo vadovas, 1958 m., 2 leid. 1974 m.
* Metalų paviršiaus išbaigimas, 1960 m.
* Techniniai matavimai ir pakeičiamumo pagrindai, 1963 m., 2 leid. 1972 m.
* Mašinų gamybos technologijos pagrindai, su H. Klementavičiumi, 1967 m., 2 leid. 1978 m.
* Mašinų gamybos terminų žodynas, 1996 m.

## Įvertinimas
* 1973 m. LTSR valstybinė premija

## Šaltiniai
Zigfridas (markgrafas)

**Zigfridas** (*Siegfried*. m. 937 m. gruodžio 3 d.) – grafas. Neoficialiai buvo Gero markos markgrafas, tačiau jo markgrafo titulas nebuvo patvirtintas karališku raštu.

Manoma, kad Zigfridas buvo Vokietijos karaliaus Henriko I Paukštininko mokytojo Tietmaro sūnus.

936 m. buvo paskirtas Saksonijos hercogystės globėju. Tuo metu jis, pagal kronikininką Vidukindą (*Widukind von Corvey*) buvo antra asmenybė po karalystėje po karaliaus.

Zigfridui mirus dėl jo markos varžėsi jo pusbrolis, karaliaus brolis Tankmaras (*Thankmar*) ir jo paties brolis Geras, kuris ir buvo paskirtas markgrafu.

Zigfrido pirmoji žmona buvo *Ermenburga* (*Ermenburg, Irminburg*), Saksonijos hercogo Oto I ir Hatujos (*Hathui*) duktė. Antraja žmona 936 m. tapo *Gutija* (*Guthia*, *Guhtiu*), kuri, tapusi našle, tapo Gronigės (*Gronigge*) vienuolyno įkūrėja ir pirmąja abate.
Merseburgo marka

**Merseburgo marka** - marka rytiniame Saksonijos hercogystės pasienyje. Egzistavo iki susidarant Gero markai ir šią padalinus (965-982 m.).

Pradžioje egzistavo nedidelė marka, kurios centras buvo Merseburgas. Ją valdė Zigfridas, vėliau - jo brolis Geras. Valdant Gerui marka labai išaugo ir tapo Gero marka.

965 m. Geras mirė, ir jo suformuota Gero marka buvo padalinta į penkias markas, kurių viena vėl vadinosi Merseburgo marka. Šią Merseburgo marką valdė Giunteris (Gunther). Giunteriui 982 m. mirus Merseburgo marka buvo prijungta prie Meiseno markos.
Eduardas Kunavičius

**Eduardas Kunavičius** (1926 m. spalio 2 d. Paželviai, Želvos valsčius – 2006 m. vasario 5 d. Vilnius) – Lietuvos aktorius, režisierius.

## Biografija
Brolis Henrikas Kunavičius, žmona aktorė Gražina Urbonaitė. 1947–1949 m. studijavo A. Lunačiarskio teatro meno institute Maskvoje, 1949 m. baigė Kauno dramos teatro studiją. 1949–1954 m. vaidino Kauno dramos, 1954–1957 m. Lietuvos dramos, 1960–1962 m. Kapsuko (dab. Marijampolė) dramos teatre. 1963–1976 m. Lietuvos televizijos teatro aktorius, 1976–1986 m. režisieriaus asistentas.

Vaidino radijo teatro spektakliuose, kino, televizijos filmuose. Parengė lietuvių (E. Mieželaičio, V. Mozuriūno, P. Širvio) ir užsienio (M. Kunderos) rašytojų kūrinių programų.

## Vaidmenys
**Teatre:**
* Pavelas – Kaip grūdinosi plienas, 1947 m., pagal N. Ostrovskį
* Aldemaras – Feliksas Lope de Vega. Šokių mokytojas, 1951 m.
* Pauga – Balys Sruoga. Apyaušrio dalia, 1956 m.
* Galilėjus – O vis dėlto ji sukasi, 1957 m., pagal B. Brechtą
* Strazdelis – Petronėlė Česnulevičiūtė. Giesmė apie Strazdą, 1963 m.
* Džordanas Brunas – Moretis. Džordano Bruno procesas, 1974 m.
**Kine ir televizijoje:**
* 1970 – KGB majoras – Vyrų vasara, rež. Marijonas Giedrys
* 1970 – Tas prakeiktas nuolankumas, rež. Algirdas Dausa
* 1972 – Vienuolis – Herkus Mantas, rež. Marijonas Giedrys
* 1973 – Kur iškeliauja pasakos, rež. Algirdas Dausa
* 1976 – Provokatorius – Sodybų tuštėjimo metas, rež. Almantas Grikevičius
* 1976 – Seklio Kalio nuotykiai, rež. Arūnas Žebriūnas
* 1977 – Girininkas – Mano vaikystės ruduo, rež. Gytis Lukšas
* 1977 – Gališius – Vaikinas iš Darbo gatvės, rež. Algirdas Dausa
* 1978 – Nebūsiu gangsteris, brangioji, rež. Algimantas Puipa
* 1979 – Patėvis – Velnio sėkla, rež. Algimantas Puipa
* 1980 – Kordozas – Gyvenimas nuostabus, rež. Georgijus Čiuchrajus
* 1980 – Žaltvykslės, rež. Gytis Lukšas
* 1980 – Mainai, rež. Raimondas Vabalas
* 1981 – Lošimas be kozirių, rež. Algimantas Kundelis
* 1982 – Barbora Radvilaitė, rež. Vidmantas Bačiulis, LTV
* 1983 − Neapykantos pamokos, rež. Antanas Maciulevičius
* 1984 – Moteris ir keturi jos vyrai, rež. Algimantas Puipa
* 1985 – Tėvas - Sūnus paklydėlis, rež. Marijonas Giedrys
* 1986 – Vladimiras Krasnopolskis – Žmogžudystės bendrininkai, rež. Valerijus Uskovas, Mosfilm
* 1986 – Sargas – Traukinys į Bulzibarą, rež. Algirdas Araminas
* 1987 – Žynys – Valdovas, pagal V. Mykolaitį-Putiną, rež. Bronius Morkevičius
* 1987 – Šešiolikmečiai, rež. Raimundas Banionis
* 1990 – Marius, rež. Marijonas Giedrys, Jonas Pakulis
* 1991 – Išsiskirsime, kol geri, rež. Vladimiras Motylius, Mosfilm
* 1991 – Jeronimas – Ir ten krantai smėlėti, pagal J. Aputį, rež. Algimantas Puipa
* 1993 – Judita, rež. Vidmantas Bačiulis
* 1995 – Grafas – Žaibo nušviesti, rež. A. Puipa
* 1997 – Vilko dantų karoliai, rež. A. Puipa.

## Šaltiniai
Henrikas Kunavičius

**Henrikas Kunavičius** (1925 m. kovo 21 d. Kaune – 2012 m. gegužės 25 d. Vilniuje) – Lietuvos baleto artistas.

## Biografija
Brolis Eduardas Kunavičius, žmona Tamara Sventickaitė.

1940–1944 m. lankė Valstybės teatro baleto studiją (Vytauto Aukščiūno, Broniaus Kelbausko mokinys). 1943–1968 m. LSSR operos ir baleto teatro (iki 1948 m. veikė Kaune) solistas. 1946 m. stažavo Leningrado S. Kirovo operos ir baleto teatre. 1968–1990 m. Televizijos ir radijo komiteto muzikos redakcijos režisierius. 1952–1961 m. dėstė Čiurlionio meno mokykloje, vadovavo Choreografijos skyriui.

## Kūryba
Svarbiausius vaidmenis sukūrė klasikiniuose ir lietuviškuose baletuose. Šokiui būdingas lengvas šuolis, raiški vaidyba. Šokių Vytauto Klovos operai „Vaiva“ (1958 m.), choreografinių miniatiūrų „Lėkite, paukščiai!“ (1967 m., pagal Juozo Gruodžio, Juozo Indros, Vytauto Laurušo ir kitų muziką, Kauno muzikinis teatras) autorius. 1959 m. LSSR liaudies artistas.

Sukūrė TV filmus „Šoka „Sūkurys“, „Elegija artistui“ (1992 m., apie baleto artistą V. Aukščiūną). Su T. Sventickaite gastroliavo Lenkijoje, Rumunijoje, Bulgarijoje, su Lietuvos operos ir baleto teatru – Maskvoje, Leningrade.

## Vaidmenys
* Vaclavas – Borisas Asafjevas. Bachčisarajaus fontanas, 1943 m.
* Zygfrydas, Dezirė, Mėlynasis Paukštis – Piotras Čaikovskis. Gulbių ežeras, 1948 m., Miegančioji gražuolė, 1967 m.
* Bazilis – Liudvigas Minkus. Don Kichotas, 1954 m.
* Albertas – Adolfas Adamas. Žizel, 1956 m.
* Peras Giuntas – Peras Giuntas, pagal Edvardo Grygo muz., 1956 m.
* Amintas – Leo Delibas. Silvija, 1961 m.
* Febas – Čezarė Pugnis. Paryžiaus katedra, 1962 m.
* Spartakas – Aramas Chačaturianas Spartakas, 1964 m.
* Antanas – Juozas Pakalnis. Sužadėtinė, 1943 m.
* Jonis – Julius Juzeliūnas. Ant marių kranto, 1953 m.
* Ugnius – Juozas Indra. Audronė, 1957 m.
* Kastytis – Juozas Gruodis. Jūratė ir Kastytis, 1965 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Šoka Tamara Sventickaitė, Henrikas Kunavičius (video)
Prūsija (reikšmės)

**Prūsija**:
* Europos istorinis regionas – Prūsija (regionas) (beveik atitinkantis vėlesnį Rytų Prūsijos administracinį vienetą);
* Baltų tautų apgyvendintas regionas – Senovės Prūsija;
* Istorinės valstybės, egzistavusios šiame ir kitame regionuose:
** Prūsijos kunigaikštystė;
** Brandenburgas-Prūsija;
** Prūsijos karalystė;
** Laisvoji Prūsijos valstybė;
* Administraciniai vienetai, egzistavę šiame regione:
** Karališkoji Prūsija – Lenkijos karalystės administracinis vienetas;
** Rytų Prūsija – Prūsijos karalystės ir Trečiojo Reicho administracinis vienetas;
** Vakarų Prūsija – Prūsijos karalystės ir Trečiojo Reicho administracinis vienetas;
** Pietų Prūsija – Prūsijos karalystės administracinis vienetas;
** Naujoji Rytų Prūsija – Prūsijos karalystės administracinis vienetas.
Petras Kunca

**Petras Kunca** (g. 1942 m. vasario 26 d. Pakalniškiuose, Kauno apskritis) – Lietuvos smuikininkas, pedagogas.

## Biografija
Brolis Romualdas Audrūnas Kunca.

Baigė Kauno dešimtmetę muzikos mokyklą. 1965 m. baigė LSSR konservatorijos Viktoro Radovičiaus smuiko klasę, 1971 m. Maskvos konservatorijos aspirantūrą (A. Grigoriano ir V. Gvozdeckio kvarteto klasę). 1968 m. tobulinosi Bela Bartoko styginių kvartetų seminare Budapešte pas A. Mihaly.

1969–1974 m. dėstė Čiurlionio meno mokykloje. Nuo 1974 m. LSSR konservatorijos (nuo 1992 m. Lietuvos muzikos akademija, nuo 2004 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademija) dėstytojas, 1985 m. docentas, nuo 1996 m. Kamerinio ansamblio katedros vedėjas, 1994 m. profesorius.

1968–1999 m. II smuiku griežė Vilniaus kvartete. Surengė smuiko meistriškumo kursų Lietuvoje ir užsienyje. Nuo 1960 m. koncertuoja Lietuvoje ir užsienyje. Surengė daugiau kaip 100 solo koncertų. Repertuarą sudaro I. Stravinskio, F. Listo, D. Šostakovičiaus, S. Prokofjevo, kitų užsienio ir lietuvių kompozitorių kūriniai. Su Vilniaus kvartetu gastroliavo Europos, Afrikos, Amerikos, Azijos šalyse, Lježo styginių kvartetų konkurse laimėjo I premiją (1972 m.). Suredagavo lietuvių kompozitorių kūrinių smuikui solo, kameriniams ansambliams.

## Įvertinimas
* 1977 m. LTSR nusipelnęs artistas
* 1979 m. LSSR valstybinė premija (su kitais)
* 1999 m. LDK Gedimino 5 laipsnio ordinas 

## Šaltiniai
Romualdas Audrūnas Kunca

**Romualdas Audrūnas Kunca** (1935 m. kovo 10 d. Pakalniškiuose, Kauno apskritis – 2011 m. birželio 28 d. Vilniuje) – Lietuvos tapytojas, pedagogas.

## Biografija
Brolis smuikininkas Petras Kunca.

1959 m. baigė LSSR dailės institutą, mokytojas Antanas Gudaitis. 1965–1999 m. dėstė Čiurlionio meno mokykloje.

Nuo 1962 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narys, Lietuvos-Prancūzijos asociacijos narys.

Palaidotas Veliuonoje.

## Kūryba
Nutapė peizažų, daugiausia pajūrio ir Kuršių nerijos vaizdų („Apleista kuršvaltė“, 1958 m.; „Nidos architektūrinis motyvas“, 2004 m.), „Vilniaus peizažų“ seriją, portretinių („Nidos žvejai“, 1962 m.; „Vilniaus kvartetas“, 1973 m.; „Prof. Donatas Sauka“, 1979 m.; „Aktoriaus Broniaus Gražio portretas“, 2004 m.; „Signataro Gedimino Ilgūno portretas“, 2006 m.); figūrinių („Aktas pakeltomis rankomis“, 1985 m.; „Šokėja Giedrė“, 1986 m.) kompozicijų, natiurmortų („Stalas“, 1968 m.; „Arbūzai“, 1978 m.). Sukūrė koliažų („Lietaus spalva“, 1997 m.; „Pakrantė III“, 1999 m.).

Tapyba koloristinė, artima prancūzų fovizmo, kubizmo stilistikai, ryškūs vaizdo konstravimo racionalūs principai. Ekspresyviomis linijomis, ryškiomis spalvomis kuriamas stilizuotas tikrovės vaizdas.

Nuo 1960 m. dalyvavo parodose Lietuvoje ir užsienyje (Aalene 2006 m.). Individualios parodos:
* Klaipėda – 1964 m.
* Vilnius – 1976 m., 1977 m., 1986 m., 1999 m., 2001 m.
* Varėna – 2001 m.

Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus, užsienio šalių muziejai.

## Šaltiniai

## Literatūra
* Romualdas Kunca. – Vilnius, 1988.
Justas Kuncaitis

**Justas Kuncaitis** (1910 m. lapkričio 17 d. Paežeriai, Paežerių valsčius, Vilkaviškio apskritis – 1983 m. rugpjūčio 20 d. Argentinoje) – Lietuvos veterinarijos gydytojas bakteriologas, veterinarijos daktaras.

## Biografija
1934 m. baigė Vienos universitetą, 1937 m. – Berno universitetą; jame apgynė veterinarijos daktaro disertaciją. 1937–1938 m. bakteriologiją studijavo Pastero institute Paryžiuje, 1938–1939 m. Hanoverio universitete Vokietijoje.

1939 m. grįžo į Lietuvą ir iki 1940 m. buvo Lietuvos kariuomenės husarų pulko veterinarijos gydytojas ir bakteriologas. Pasitraukęs į Vokietiją 1944–1945 m. dirbo antibiotikų gamykloje Landsberge prie Oderio. 1945–1947 m. Berno universiteto Bakteriologijos instituto vedėjas. 1948 m. persikėlė į Argentiną. Dirbo Sveikatos ministerijos centrinės laboratorijos skyriaus vedėju. 1953 m. vadovavo savo įkurtam „Misericordia“ ligoninės Bakteriologijos skyriui, kurį laiką – dar ir Kordobos universiteto Tuberkuliozės katedrai. Apsigyvenęs JAV 1960–1983 m. vadovavo „Sunny Acres“ ligoninės mikrobiologijos laboratorijai Klyvlende. 1967–1968 m. kviestinis profesorius Argentinoje. 1982 m. skaitė paskaitas Lietuvoje.

Parašė mokslinių straipsnių apie bruceliozę, tuberkuliozę.

## Šaltiniai