open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Severas

**Flavijus Valerijus Severas** (mirė 307 m. rugsėjį) – Romos imperatorius, valdęs 306–307 m.

## Biografija

Severas buvo žemos kilmės, gimė Ilyrijoje III a. viduryje. Jis iškilo tarnaudamas armijoje ir kaip senas Galerijaus draugas buvo jo pasiūlytas Diokletianui kaip kandidatas į cezarius vietoj Konstantino I.

Mirus Konstancijui I 306 m. vasarą, Galerijus suteikė Severui augusto titulą, o Konstantiną I imperatoriumi paskelbė jo paties kariai. Kai Maksencijus, atsistatydinusio imperatoriaus Maksimiano sūnus, sukilo Romoje, Galerijus nusiuntė Severą malšinti sukilimo. Šis išvyko iš savo sostinės Mediolano armijos, kuriai anksčiau vadovavo Maksimianas, priešaky. Bijodamas Severo atvykimo, Maksencijus pasiūlė tėvui irgi tapti imperatoriumi. Maksimianas sutiko ir kai Severas apgulė Romą, armija perėjo į kitą pusę. Severas pabėgo į Raveną. Maksimianas pažadėjo jo pasigailėti ir elgtis švelniai, jei šis taikiai pasiduos, tad Severas 307 m. kovą ar balandį pasidavė. Tačiau Severas buvo demonstruojamas kaip kalinys, o vėliau įkalintas *Tres Tabernae*. Kai pats Galerijus įsiveržė į Italiją, Maksimianas liepė nužudyti Severą 307 m. rugsėjo 16 d.
Kaletnikų Malai

**Kaletnikų Malai** () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Šipliškės valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje.

## Istorija
Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.

## Taip pat skaitykite

* Kaletnikas.
Kadariškių valsčius

**Kadariškių valsčius** (, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lenkijoje. Centras – Kadariškės, vėliau – Rudka.

## Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII–XIV a. iki 1795 m. valsčius priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.

Carmečiu Lenkijos Kongreso karalystės laikais valsčiaus teritorija priklausė Suvalkų apskričiai, Suvalkų gubernijai. 1870 m. gegužės 31 d. prie valsčiaus buvo prijungti 8 panaikinto Vižgurių valsčiaus kaimai.

Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Tarpukario laikotarpiu valsčius priklausė Suvalkų apskričiai, Balstogės vaivadijai. Vykdant Lenkijos valsčių reformą, valsčius panaikintas 1954 m. rugsėjo 29 dieną. 1973 m. sausio 1 d. atkūrus valsčių sistemą, valsčius nebebuvo atkurtas.

|-
| 1888 ||   || 6500 ||  || ||
|-
| 1921 ||   || 4488 ||  || ||
|-
|}

### Tautinė ir religinė sudėtis

Pagal 1921 m. lenkų valdžios atliktą gyventojų surašymą valsčiuje gyveno 4 488 žmonės, kurių tautinė sudėtis atrodė taip:.

* Lenkai – 94% (4 221);
* Vokiečiai – 3,9% (178);
* Lietuviai – 1,9% (88);
* Rusai – 0,02% (1);

Religinė sudėtis atrodė taip:

* Katalikai – 89,4% (4 417);
* Protestantai – 11,8% (532).
* Judėjai – 0,2% (13);
* Sentikiai – 0,2% (11).
* Stačiatikiai – 0,1% (6).
 
1888 m.:
* Lietuviai – 98,8 %
* Žydai – 1,2 %

## Šaltiniai

* Główny Urząd Statystyczny w Warszawie: Województwa centralne i wschodnie Rzeczypospolitej Polskiej – podział na gminy według stanu z dnia 1.IV 1933 roku, Książnica-Atlas, Lwów, 1933.
* Wykaz Gromad Polskiej Rzeczypospolitej Ludowej według stanu z dnia 1.VII 1952 m., PRL, GUS, Warszawa
Pobondzių ežeras

**Pobondzių ežeras** () – ežeras šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijos Suvalkų apskrities Rūtelės valsčiuje, į pietvakarius nuo Rūtelės ir šalia Pabandžių kaimo. Šalia ežero eina vaivadijos kelias Nr.. Ežeras yra netaisyklingos formos, vietomis suformuoja įlankas, pusiasalius ir liūnus. Ežero krantai apaugę alksniais ir nendrių laukai. Rytinėje pakrantėje auga eglių ir pušų miškai. Ežeras yra eutrofikuotas su turtinga ir įvairia augalija.

Ežere gyvena karšiai ir ežeriniai upėtakiai.

## Literatūra

* Stefan Maciejewski, Po ziemi suwalskiej – Przewodnik turystyczny, Wydawnictwo Hańcza, Suwałki 1998 m., ISBN 83-87415-12-X;
* Stefan Maciejewski, Szlakami Północnej Suwalszczyzny, Wydawnictwo Jaćwierz, Suwałki 2001 m., ISBN 83-903140-6-1.

## Nuorodos

* Ežero nuotraukos .
Medinai (Širvintos)

**Medinai** – buvęs viensėdis Širvintų rajono savivaldybėje, 9 km nuo Čiobiškio.

## Istorija

Panaikintas 1983 m. gruodžio 28 d.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vydas Paknys

**Vydas Paknys** (g. 1968 m. gruodžio 27 d. Želvoje, Ukmergės rajonas) – inžinierius, Lietuvos ir Ukmergės rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija
1987 m. baigė Ukmergės 5-ąją vidurinę mokyklą. 1993 m. baigė Kauno technologijos universitetą, pramonės šiluminės energetikos inžinierius. 1993–2001 m. UAB „Ukmergės šilumos tinklai“ meistras, vyr. inžinieriaus pavaduotojas, vyr. inžinierius. 2001–2005 m. UAB „Izobara“ direktoriaus pavaduotojas ekonomikai, direktorius eksploatacijai. 2005–2013 m. UAB „Komforta“ savininkas, direktorius.

2011–2015 m. Ukmergės rajono savivaldybės tarybos narys. 2013–2015 m. Ukmergės rajono savivaldybės meras.

Nuo 2015 m. UAB „Ukmergės šiluma“ direktorius.

Ukmergės rajono SVV rėmimo fondo narys, Ukmergės Rotary klubo narys, Ukmergės veikliųjų verslininkų-vadovų klubo narys, Ukmergės šokių klubo „Šokija“ narys.

Žmona Giedrė, vaikai Gytis, Tomas.

## Šaltiniai
Zurabas Džavachišvilis

**Zurabas Džavachišvilis** (g. 1960 m. balandžio 12 d. Javengoje, Vologdos srityje, Rusijoje) – literatas, rašytojas, žurnalistas, vertėjas, VRM sistemos darbuotojas.

## Biografija
1987 m. baigė Tbilisio valstybinio universiteto Filologijos fakultetą. 1987–1989 m. laikraščio „Komjaunimo tiesa“ korespondentas, atsakingojo sekretoriaus pavaduotojas. 1989–1991 m. – VRM žinybinio savaitraščio „Liaudies sargyboje“ redaktoriaus pavaduotojas.

1991–1994 m. Vidaus reikalų ministerijos Profesinės etikos skyriaus inspektorius, VRM spaudos atstovas. 1994–1995 m. – laikraščio „Sargyba“ korespondentas, 1995–1998 m. – redaktoriaus pavaduotojas, šio laikraščio redaktorius, VRM vidaus tarnybos majoras.

Buvo Policijos departamento prie VRM Viešųjų ryšių, Komunikacijos skyriaus komisaras, vyriausiasis specialistas. 2008–2012 m. Europos Sąjungos stebėjimo misijos narys.

## Kūryba

### Bibliografija
* „Susipažinkime: policija“, knyga jaunimui („Spauda“, 1993 m., naujas leidimas – 2014 m.);
* „Vilniaus OMON-as: iki ir po viduržiemio“, dokumentinė apybraiža („Gairės“, 2001 m.);
* „Žiniasklaidoje neskelbti“, romanas („Sargyba“, 2001 m.);
* „Paskutinis šokis“, romanas („Sargyba“, 2002 m.);
* „Angelo Sargo skrydis. Lietuvos policijos kronika“, I tomas („Gairės“, 2004 m.);
* „Angelo Sargo skrydis. Lietuvos policijos kronika“, II tomas („Gairės“, 2005 m.);
* „Mesijas“, kriminalinis mistinis romanas („Gairės“, 2006 m.);
* „Imperatoriaus mįslė“, romanas („Alma littera“, 2007 m.);
* „S.O.S. Garbės reikalas“, romanas („Alma littera“, 2007 m., su R. Sirgediene);
* „S.O.S. Medžioklės sezonas“, romanas („Alma littera“, 2008 m., su B. Januškaite);
* „S.O.S. Pasala šešėliui“ romanas („Alma littera“, 2009 m.);
* „Atsakomybės zona“, romanas („Versus Aureus“, 2009 m.);
* „Angelo Sargo skrydis. Lietuvos policijos kronika“, III tomas („Spindulys“, 2013 m., su P. Liubertu);
* „Nespeiskite katės į kampą“, romanas („Versus Aureus, 2014 m., su B. Januškaite);
* „Angelo Sargo skrydis. Lietuvos policijos kronika“, IV tomas („Spindulys“, 2015 m., su P. Liubertu);
* „Viesulo akis“, romanas („Versus Aureus“, 2015 m.).
* Angelo Sargo skrydis. Lietuvos policijos kronika“, V tomas („Spindulys“, 2016 m., su P. Liubertu);
* "Penktadienis, 13-oji", romanas ("Magilė", 2016 m.).
* "Pro miglą" (Su P.Liubertu), romanas, ("Versus", 2019 m.).
*Angelo Sargo skrydis. Lietuvos policijos kronika“, VI tomas (AB „Spauda“, 2020 m., su P. Liubertu);

### Filmografija
* Daugiaserijinio meninio filmo „Lietuviškas tranzitas“ scenarijaus autorius („Dom-film“, 2002 m., su V. Pogorelskiu, R. Sabuliu);
* Dokumentinio filmo „Lietuvos policija – vakar, šiandien, rytoj“ scenarijaus autorius (1995 m.).

### Vertimai
* Gruzinų prozos ir poezijos vertimai į lietuvių kalbą (periodika, 1990–2005 m.);
* N. Dumbadzės romano „Baltosios vėliavos“ vertimas iš gruzinų į lietuvių kalbą („Vyturys“ 1991 m.);
* V. V. Pochliobkino knygos „Prieskoniai ir pagardai“ vertimas iš rusų į lietuvių kalbą (Alma littera, 2008 m.);
* V. V. Pochliobkino knygos „Geros virtuvės paslaptys. Įdomioji kulinarija“ vertimas iš rusų į lietuvių kalbą (Alma littera, 2008 m.).

## Šaltiniai
Tebis

**Tebis** – miestas šiaurės Švedijoje, Uplando provincijoje, Tebio savivaldybės centras. 

## Geografija

Šina yra įsikūręs 27 km į šiaurę nuo Stokholmo.

## Sportas
#### Futbolo klubai
* IK Frej futbolo klubas.
#### Stadionai
* Vikingavallen stadionas, kurio talpa yra 2 750 žiūrovų.

## Nuorodos
* Officialus savivaldybės tinklalapis
Povilas Butkevičius (1954)

**Povilas Butkevičius** (1954 m., Akmenalių k., Kretingos r.) – Lietuvos medžio drožėjas, skulptorius.

## Biografija
1976 m. baigė Telšių taikomosios dailės technikumą, įgijo meninio medžio apdirbimo specialybę.

Puoselėja Žemaitijos kultūrą ir istoriją. Mėgstamiausios temos – iškilios Žemaitijos istorinės asmenybės (sukūrė kunigaikščių Rimgaudo, Erdvilo, rašytojo S. Stanevičiaus ir kt. skulptūras), įvykiai (reljefų serija „Žemaičių mūšis su mongolais totoriais“) ir tradiciniai žemaičių gyvūnai.

Nuo 2003 m. savo darbais puošia HBH „Juozo alus“ pramogų komplekso teritoriją.

## Šaltiniai
Šina

**Šina** () – miestas šiaurės Švedijoje, Vestra Jotalando provincijoje, 60 km į pietryčius nuo Geteborgo. Marko savivaldybės centras.

## Sportas

* Kinna IF futbolo klubas
* Kinnaströms Sportklubb

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficialus savivaldybės tinklalapis
Šiovdė

**Šiovdė** () – miestas pietinėje Švedijoje, Vestra Jotalando provincijoje, Šiovdės savivaldybės centras. „Volvo“ yra didžiausias Šiovdės miesto darbdavys.

## Istorija
Miesto istorija siekia viduramžius.
1859 metais oficialiai atidarytas per miestą einantis geležinkelio ruožas, jungiantis Geteborgo ir Stokholmo miestus.

## Geografija
Šiovdė yra įsikūrusi Bilingės kalno papėdėje, 150 km į šiaurės rytus nuo Geteborgo, tarp Venerno bei Veterno.

## Sportas
* Skövde AIK futbolo klubas;
* Södermalms IP, futbolo stadionas;
* IFK Skövde HK rankinio klubas;
* IFK Skövde FK futbolo klubas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficialus savivaldybės tinklalapis
Panteleimonas Ponomarenka

**Panteleimonas Ponomarenka** (,  1902 m. rugpjūčio 9 d. Krasnodaro krašte, Rusija – 1984 m. sausio 18 d. Maskvoje) – tarybinis partinis ir valstybės veikėjas, buvęs TSKP CK Politinio biuro narys, karo metu vadovavęs partizaniniam judėjimui vokiečių okupuotoje teritorijoje.

## Biografija
Gimė valstiečių šeimoje, ukrainietis. 1914 m. pradėjo dirbti pameistriu siuvykloje. 1918 m. įstojo į Raudonąją armiją, Pilietinio karo dalyvis. Nuo 1919 m. dirbo naftos gavybos įmonėse ir geležinkelyje, nuo 1922 m. tapo komjaunimo funkcionieriumi.

1932 m. baigė Maskvos transporto inžinierių institutą ir vėl tarnavo armijoje. 1937 m. pradėjo partinę karjerą, dirbo VKP(b) CK instruktoriumi, skyriaus vedėjo pavaduotoju. Dėl stalininių represijų atsilaisvinant postams, greitai kilo karjeros laiptais. 1938–1947 m. buvo Baltarusijos komunistų partijos CK pirmasis sekretorius, 1944–1948 m. tuo pat metu ir Baltarusijos TSR Ministrų Tarybos pirmininkas.

1942–1944 m. vadovavo Vyriausios karinės vadovybės partizaninio judėjimo Centriniam štabui (čia vienu iš jo pavaldinių buvo Antanas Sniečkus), buvo kelių frontų karinės tarybos narys. Nuo 1943 m. – generolas leitenantas.

1948–1953 m. – TSKP CK sekretorius, nuo 1950 m. tuo pat metu – ir TSRS Paruošų ministras, o 1952 m. gruodžio mėn. – 1953 m. kovo mėn. – dar ir TSRS Ministrų Tarybos Pirmininko pavaduotojas. Stalinas vertino P. Ponomarenkos veiklą, yra manoma, kad laikė jį galimu įpėdiniu.
Po Stalino mirties pradėtas stumti nuo realios valdžios, 1953–1954 m. buvo TSRS Kultūros ministras, 1954–1955 m. – Kazachstano komunistų partijos CK pirmasis sekretorius.

1955 m. perkeltas į diplomatinį darbą – paskirtas TSRS ambasadoriumi Lenkijoje, 1957 m. – Indijoje ir Nepale, 1959 m. – Nyderlanduose. Šioje šalyje buvo paskelbtas persona non grata, kadangi dalyvavo pagrobiant tarybinę perbėgėlę Amsterdamo gatvėje ir susimušė su policininkais.

1962–1965 m. buvo TSRS atstovas TATENA. Vėliau buvo Visuomenės mokslų akademijos prie TSKP CK dėstytojas. 1978 m. išleistas į pensiją.

P. Ponomarenka buvo TSRS Aukščiausiosios Tarybos 1–4 šaukimų deputatas, 1939–1961 m. – TSKP CK narys, 1952 m. spalio mėn. – 1953 m. kovo mėn. – TSKP CK Politinio biuro narys, vėliau iki 1956 m. – kandidatas į Politinio biuro narius. Apdobanotas keturiais Lenino ordinais, Spalio revoliucijos ordinu, Suvorovo I-mo laipsnio ordinu, Tėvynės karo I-mo laipsnio ordinu, Garbės ženklo ordinu.

Palaidotas Novodevičės kapinėse Maskvoje.

## Šaltiniai
Vasilijus Andrianovas

**Vasilijus Andrianovas** (,  1902 m. kovo 21 d. Kalugos gubernijoje, Rusija – 1978 m. spalio 3 d. Maskvoje) – tarybinis partinis ir valstybės veikėjas, buvęs TSKP CK Politinio biuro narys.

## Biografija
1928 – 1931 m. mokėsi K.Libknechto instituto darbininkų fakultete Maskvoje, vėliau baigė Maskvos universiteto mechanikos-matematikos fakulteto tris kursus, o 1958 m. – Aukštąją partinę mokyklą prie TSKP CK.

1931 m. pradėjo partinio funkcionieriaus karjerą, kuri dėl atsilaisvinančių postų vykstant stalinistinėms represijoms, buvo ypač sparti: 1937 – 1938 m. dirbo VKP(b) Ivanovo srities Kovrovo miesto komiteto pirmasis sekretorius, 1938 m. gegužės mėn. paskirtas VKP(b) CK Vadovaujančiųjų partinių organų skyriaus instruktoriumi ir tą patį mėnesį tapo Stalingrado srities partijos komiteto antruoju sekretoriumi. Tų metų gruodžio mėn. grįžo į CK aparatą, dirbo Vadovaujančiųjų partinių organų skyriaus vedėjo (G.Malenkovo) pavaduotoju.

1939 m. sausio mėn. paskirtas VKP(b) Sverdlovsko srities komiteto pirmuoju sekretoriumi, juo dirbo iki 1946 m. Sverdlovsko srityje buvo sukoncentruotos svarbiausios karinės pramonės gamyklos, kurių produkcija vaidino ypač svarbų vaidmenį Vokietijo-TSRS karo metu.

1946 – 1948 m. V.Andrijanovas buvo VKP(b) CK partinių organų tikrinimo valdybos viršininko pavaduotojas, 1946 – 1949 m. – TSRS Ministrų Tarybos Kolūkių reikalų tarybos pirmininko pavaduotojas. 1949 – 1953 m. vadovavo TSKP Leningrado srities organizacijai. 1953 – 1956 m. dirbo TSRS Valstybės kontrolės ministro pavaduotoju.

1939–1956 m. buvo TSKP CK narys, 1952 m. gruodžio mėn. – 1953 m. kovo mėn. – TSKP CK Politinio biuro narys, TSRS Aukščiausiosios Tarybos I–III šaukimų deputatas.

Palaidotas Novodevičės kapinėse Maskvoje.

## Šaltiniai
Ernestas Šetkus

**Ernestas Šetkus** (g. 1985 m. gegužės 25 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas, vartininkas.

## Karjera
Profesionalo karjerą pradėjo 2005 m. Vilniaus „Žalgiryje“.

2010 m. išvyko į Kiprą, kur tapo Nikosijos „Olympiakós“ klubo pagrindiniu vartininku.

2012 m. persikraustė į aukščiausią Bulgarijos futbolo lygą, į Plovdivo „Botev“ komandą.

2013 m. trumpai rungtyniavo Baltarusijoje, FC Gomel komandoje.

Tais pačiais metais sugrįžo į Kiprą, Néa Salamís Ammóchōstos komandą.

Po sėkmingo sezono Kipre, 2014/2015 m sezone rungtyniavo Graikijos aukščiausios lygos AÓ Kérkyra komandoje.

2015 m. liepos mėn. vartininką įsigijo Turkijos aukščiausios lygos Süper Lig komanda Sivasspor.

2016 m. liepos pabaigoje pasirašė kontraktą su Olandijos ADO Den Haag klubu.

2017 m. liepos mėn. pasirašė 2 metų kontraktą su Haifos „Hapoel“ klubu. 2017/2018 m. sezone padėjo savo komandai laimėti Izraelio futbolo taurės, buvo išrinktas geriausiu lygos Ligat ha'Al vartininku.

2019/20 m. sezone atstovavo Beer Ševos „Hapoel“ futbolo klubui. (Izraelis).

2020 m. liepos pabaigoje pasirašė dviejų metų sutartį su Tel Avivo „Hapoel“ klubu.

## Rinktinė
Lietuvos nacionalinėje rinktinėje debiutavo 2011 m. kovo 25 d. draugiškose varžybose prieš Lenkiją.

Kurį laiką nebuvo kviečiamas į nacionalinę rinktinę. Vyr. treneriu tapus Valdui Ivanauskui žaidė 2022 m. pasaulio futbolo čempionato atrankos C grupėje 2021 m. rugsėjo 2 d. prieš Šiaurės Airiją. Varžovai net 4:1 sutriuškino lietuvius.

## Pasiekimai

### Klubiniai pasiekimai
; su Haifos „Hapoel“
* Izraelio futbolo taurės laimėtojas: 2018 m.
* Izraelio futbolo supertaurės laimėtojas: 2018 m.
; su Tel Avivo „Hapoel“
* Izraelio futbolo taurės laimėtojas: 2020 m.

### Asmeniniai pasiekimai
* Geriausias Ligat ha'Al lygos vartininkas: 2018 m.
* Geriausias Lietuvos futbolininkas: 2019 m.

## Asmeninis gyvenimas
Žmona Beatričė. Vedė 2014 m. Turi dukrą Liepą (g. 1996) ir vaiką gimusį 2020 m. spalio mėn. Izraelyje.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Soccerway
* Transfermarkt
* lietuvosfutbolas.lt
* Globalsportsarchive
Singapūras olimpinėse žaidynėse

**[[Singapūras]] [[olimpinės žaidynės|olimpinėse žaidynėse]]** dalyvavo keturiolika kartų. Šaliai nei karto nepavyko deleguoti sportininko į žiemos olimpiadą. 

Singapūras olimpinėse žaidynėse debiutavo dar 1948 m. būdamas Jungtinės Karalystės karūnos kolonija. 1964 m. Singapūro sportininkai atstovavo Malaizijos rinktinę. 1965 m. valstybė gavo nepriklausomybė ir nuo 1968 m. vėl dalyvauja kaip Singapūro olimpinis komitetas. 1980 m.  prisidėjo prie Maskvos olimpinių žaidynių boikoto.
## Medalininkai
Singapūras yra iškovojęs keturis olimpinius medalius:

## Nuorodos
*Singapūro olimpinis komitetas
Juozas Baublys

**Juozas Baublys** (g. 1961 m. lapkričio 19 d. Varėna) – Lietuvos ir Varėnos rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija
1981 m. baigė Vilniaus žemės ūkio buhalterinės apskaitos technikumą, buhalteris, 1992 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, zooinžinierius. 

1984–1992 m. Krivilių kolūkio vyr. buhalterio pavaduotojas. 1992–1993 m. AB „Merkys“ vyr. buhalterio pavaduoyojas, ekonomistas–finansistas. 1993–2016 m. ūkininkas.

2011–2016 m. Varėnos rajono savivaldybės tarybos narys.

Nuo 2016 m. Seimo narys.

Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio Varėnos rajono skyriaus narys.

Žemdirbių asociacijos Varėnos skyriaus pirmininkas, Nenašių žemių asociacijos tarybos narys, Žemės ūkio rūmų prezidiumo narys.

## Šaltiniai
Elvinas Jankevičius

**Elvinas Jankevičius** (g. 1976 m. kovo 1 d. Vilnius) – Lietuvos ir Varėnos rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija
Mokėsi Vilniaus Salomėjos Nėries vid. mokykloje, 1996 m. baigė Makso Planko gimnaziją, Diuseldorfe, Vokietijoje. 1997 m. studijavo ekonomiką Eseno universitete. 2004 m. įgijo Vilniaus pedagoginiame universitete ekonomikos bakalauro laipsnį. 2010 m. ten pat įgijo sociologijos magistro laipsnį.

1998–2000 m. UAB „ID-Baltic“ prekybos vadovas. 2000–2002 m. UAB „Tele 2“ prekybos ir distribucijos vadovas. 2002–2004 m. UAB „Mobilios visatos telekomunikacijos“ prekybos direktorius. 2004–2006 m. UAB „Greito maitinimo tinklas“ direktorius. 2007–2008 m. UAB „S Projektas“ direktorius.

2008–2009 m. sveikatos apsaugos ministro patarėjas. 2009–2010 m. Lietuvos Respublikos Seimo nario Gedimino Kirkilo padėjėjas. 2010–2011 m. Vilniaus miesto savivaldybės Turto departamento direktoriaus pavaduotojas. 2011–2013 m. Varėnos rajono savivaldybės meras. 2013–2016 m. vidaus reikalų viceministras. 2017–2020 m. teisingumo ministras.

2011–2015 m. Varėnos rajono savivaldybės tarybos narys.

2009–2013 m. buvo Lietuvos socialdemokratų partijos Varėnos rajono skyriaus pirmininkas.

Žmona Aistė, dukros Austėja ir Luknė.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Biografija (''tm.lt'') 

|-
Kopanė

**Kopanė** arba **Gulbeniškių ežeras** () – ežeras, Sūduvos aukštumoje, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Suvalkų apskrityje ir Jeleniavo valsčiuje; apie 0,7 km į pietvakarius nuo Gulbiniškių kaimo.

Tai mezotrofinis ežeras, ledyninės klimės, pakrantėje nėra įlankų, o krantas smėlėtas. Augalija būdinga kaip ir visiems mezotrofiniams ežerams. Krantuose auga paprastosios pušys, šalia yra Kukmedžių kalnas. Ežeras yra 178,8 m virš jūros lygio.

## Literatūra
* Stefan Maciejewski, Szlakami Północnej Suwalszczyzny, Wydawnictwo Jaćwierz, Suwałki 2001 m., ISBN 83-903140-6-1.

## Nuorodos
* Ežero nuotraukos .
Pluoštas

:*Apie pluoštą [[optika|optikoje]] skaitykite straipsnį *'Optinis pluoštas**''

**Pluoštas''' naudojamas audinių, trikotažo ir neaustinių medžiagų gamyboje.

## Gyvūninės kilmės
Šilkas, vilna

## Augalinės kilmės
Medvilnė, linas, ramė, iš kanapių, dilgėlių gaunamos medžiagos. Dilgėlių audiniai Lietuvoje iki XV a. buvo itin populiarūs.

## Šaltiniai
Eglinis (Lenkijos ežeras)

**Eglinis** () – ežeras, Sūduvos aukštumoje, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Suvalkų apskrityje ir Jeleniavo valsčiuje. Ežero krantai ganėtinai statūs, keimo formos ir apaugę mišriaisiais ir plačialapiais miškais. Tai eutrofinis ežeras, bet kai kuriose vietose auga nendrės ir makrofitai. Ežero vanduo švarus ir skaidrus, dugne yra akmenų ir dumblo. Ežero rytuose teka upokšnis, kuris jungiasi su Kopanės ežeru. Ežeras yra 185,1 m virš jūros lygio.

Pagal 2003 m. atliktus ežero vandens tyrimus, ežero vanduo priskirtas II švaraus vandens klasei. Lenkijos fiziografinių vietovardžių komisija pateikė oficialų ežero pavadinimą kaip *Jegłówek*, tačiau kai kur ežeras vis dar užrašomas ar vadinamas *Jeglówek*.

## Nuorodos

* Aprašymas apie ežerą (lenk.) ;
* Ežeras žemėlapyje;
* Ežero nuotraukos .

## Literatūra

* Stefan Maciejewski, Szlakami Północnej Suwalszczyzny, Wydawnictwo Jaćwież, Suwałki 2001 m., ISBN 83-903140-6-1;
* Adam Choiński: Katalog jezior Polski. Poznań: Wydawnictwo Naukowe UAM, 2006 m., s. 342. ISBN 83-232-1732-7.;
* Adam Choiński: Katalog jezior Polski. Poznań: Wydawnictwo Naukowe UAM, 2006 m., s. 342. ISBN 83-232-1732-7.;
* Komisja Nazw Miejscowości i Obiektów Fizjograficznych: Hydronimy. Izabella Krauze-Tomczyk, Jerzy Ostrowski (oprac. red). T. 1. Cz. 2: Wody stojące. Warszawa: Główny Urząd Geodezji i Kartografii, 2006 m., s. 116. ISBN 83-239-9607-5.;

## Šaltiniai
Įrankis

**Įrankis** – darbo priemonė, instrumentas, kuris paprastai laikomas rankoje.

## Technikos įrankiai buityje
Įrankiai minimaliai namų meistro dirbtuvei:
staliaus pieštukas (žymėjimo priemonė), liniuotė, ruletė, kampainis, gulsčiukas (naudojamas buitiniams prietaisams tiksliai pastatyti), rankinis pjūklas, buitinis peilis, kirvis, plaktukas, atsuktuvas, replės, gręžtuvas, šlifuoklis, yla, slankmatis, oblius, kaltas, tvoklelė, veržliaraktis, siaurapjūklis ir kt.

Apsaugos priemonės – skydelis arba akiniai, pirštinės, elektros srovės indikatorius.
Šiurpilis (ežeras)

**Šiurpilio ežeras** () – ežeras Sūduvos aukštumoje, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Suvalkų apskrityje ir Jeleniavo valsčiuje. Tai antras pagal dydį Suvalkų kraštovaizdžio parko ežeras po Ančios ežero. Ežeras ir aplinkiniai ežerai kartais dar vadinami Šiurpilio ežerų grupe, į kurią įeina Eglinio, Egliniuko ir Klučisko ežerai.

Tai netaisyklingos formos ežeras su dugne ir krantuose iškilusiomis morenomis ir keimais. Šiaurinėje ežero pakrantėje yra Pilies kalnas, kuris yra šalia Juodosios įlankos. Ežero vanduo yra ganėtinai švarus ir skaidrus, dugne yra žvyras, smėlis ir akmenys.

Pavasariais ežere neršia ežerinis upėtakis. Labiausiai paplitusios žūvų rūšys yra: karšis, paprastoji kuoja, lydekos, ešerys ir sykas. Vietomis ežero pakrantėse auga nendrės.

Ežero šiaurės rytuose yra upokšnis Šiurpiluvka, kuris jungiasi su Kopanės ežeru ir vėliau įteka į Šešupę. Ežero viduryje yra sala Pustelnia, apaugusi lapuočiais. Ežeras telkšo 128,8 m virš jūros lygio.

## Literatūra

* Stowarzyszenie „Ziemia Sejneńska“: Góra Zamkowa. Sejny: Stowarzyszenie „Ziemia Sejneńska“, 2009 m., s. 4.;
* Stefan Maciejewski: Po ziemi suwalskiej: przewodnik turystyczny. Suwałki: „Hańcza“, 1998 m. ISBN 83-87415-12-X.;
* Stefan Maciejewski: Szlakami północnej Suwalszczyzny: przewodnik. Suwałki: „Jaćwież“ : Regionalna Pracownia Krajoznawcza Oddziału PTTK, 2001 m. ISBN 83-903140-6-1.;
* Przewodnik wędkarski S-MAN 2000 m. Jarosław Borejszo.

## Nuorodos

* Ežero nuotraukos .
Jeleniavo žydų kapinės

**Jeleniavo žydų kapinės** () – žydų kapinės, įkurtos XVIII a. Jeleniavo kaime. Kapinių teritorija 0,5 ha, kurioje išlikę apie 30 antkapių su užrašais hebrajų kalba, iš kurių seniausias įrašas 1788 metų. 1992 m. pastatytas paminklas holokausto aukoms, o 1997 m. kapinės buvo  sutvarkytos.


Vaizdas:Jewish cemetery in Jeleniewo - panoramic view.JPG
Vaizdas:Jewish cemetery in Jeleniewo (2).JPG
Vaizdas:Jewish cemetery in Jeleniewo (3).JPG
Vaizdas:Jewish cemetery in Jeleniewo (4).JPG


## Literatūra

* Przemysław Burchard: Pamiątki i zabytki kultury żydowskiej w Polsce. Warszawa: 1990 m., s. 52.   
 
## Nuorodos

* Aprašymas apie kapines (lenk.) .
Suasono domenas

**Suasono domenas**, vėlesniais laikais vadintas **Siagrijaus karalyste** − Romos imperijos istorinis administracinis vienetas, eksklavas, *de facto* nepriklausoma romėnų valstybė, egzistavusi 457−486 m. šiaurinėje Galijoje (dab. šiaurės Prancūzija).
## Raida
Domenas buvo įkurtas apie 459 m. Vakarų Romos imperatoriaus Majoriano. Jis paskyrė Aegidijų Galijos kariniu magistru Suasono mieste, tačiau netrukus germanų gentys atkirto jo valdas nuo Romos imperijos, paversdamos jas eksklavu. Jis palaikė gerus santykius su frankais šiaurėje, kuriuos valdė Childerikas I.

464 m. Aegidius buvo nužudytas arba nunuodytas, ir po trumpo jo įpėdinio Paulo valdymo į valdžią atėjo jo sūnus Siagrijus. 476 m. Odoakras nuvertė paskutinįjį Romos imperatorių, ir Siagrijus prašė Rytų Romos imperijos pripažinti jo valstybę Romos paveldėtoja, tačiau ši teisė perduota barbarui Odoakrui. Dėl to Siagrijus nutraukė ryšius su Rytų imperija. Jis vis dar laikė save Romos vietininku ir save titulavo kunigaikščiu (*dux*), o germanai jį titulavo „romėnų karaliumi“.

481 m. mirus Frankų karaliui Childerikui, jo sūnus Chlodvigas pradėjo karą prieš Siagrijų. 486 m. jam pavyko sumušti Siagrijų Suasono mūšyje. Šis pabėgo pas Vestgotų karalių Alariką II, tačiau buvo sugrąžintas Chlodvigui ir nužudytas.

Po Chlodvigo mirties 511 m. Siagrijaus valdos buvo atkurtos kaip Merovingų valdoma Suasono karalystė ir davė pradžią Neustrijai.

## Komitai
Suasono domeną valdė Romos vietininkai komitai:
* Aegidijus (457−464 m.),
* Paulas (464 m.),
* Siagrijus (464−486 m.)
Almora

: *Apie muzikos grupę žr. [[Almora (grupė)]].*

**Almora** () – miestas šiaurės Indijoje, Utarakhando valstijoje, Himalajų priekalnėse (Šivaliko kalnuose), 1651 m aukštyje virš jūros lygio, 275 km nuo Delio. Kultūrinio Kumaono regiono centras. Yra plentas į Delį.

Turizmo ir poilsio centras. Rengiamos ekspedicijos į Himalajų aukštikalnes: Nanda Devi, Korbeto nacionalinius parkus ir kt. Verčiamasi smulkia pramone, amatais. Daug šventyklų (svarbiausia – Nanda Devi), yra tvirtovė.

## Istorija

Almora ilgą laiką buvo Kumaono karalystės sostine. 1790 m. miestą užėmė nepaliečiai ir įkūrė savo fortą. Prie jo 1815 m. vyko nuožmus Anglų-Nepalo karo mūšis.

## Šaltiniai
Averkijus Aristovas

**Averkijus Aristovas** (,  1903 m. lapkričio 4 d. Astrachanės gubernijoje, Rusija – 1973 m. liepos 11 d. Vienoje) – tarybinis partinis ir valstybės veikėjas, buvęs TSKP CK Politinio biuro narys.

## Biografija
Nuo 1919 m. veikė komjaunime, 1926-1928 – partinėje veikloje. 1932 m. baigė Leningrado M.Kalinino vardo politechnikos institutą, buvo inžinieriumi, dirbo dėstytoju.

Nuo 1940 m. – partinis funkcionierius: Sverdlovsko srities komiteto sekretorius, antrasis sekretorius, Kemerovo srities komiteto antrasis sekretorius. 1944-1950 m. – Krasnojarsko krašto ir miesto pirmasis sekretorius, nuo 1950 m. – Čeliabinsko srities komiteto pirmasis sekretorius.

1952-1953 m. ir 1955-1960 m. buvo TSKP CK sekretorius (1953-1954 m. buvo Chabarovsko krašto vykdomojo komiteto pirmininkas, 1954–1955 m. – krašto partijos komiteto pirmasis sekretorius). 1957-1961 m. buvo TSKP CK Rusijos TSFR biuro pirmininko pavaduotojas.

Nuo 1961 m. buvo TSRS ambasadorius Lenkijoje, nuo 1971 m. – ambasadorius Austrijoje. Buvo TSRS Aukščiausiosios Tarybos 2-5 šaukimų deputatas. Apdovanotas trim Lenino ir Darbo raudonosios vėliavos ordinais, Raudonosios Žvaigždės ordinu.

Palaidotas Novodevičės kapinėse Maskvoje.

## Šaltiniai
Dyburių senosios kapinės

**Dyburių senosios kapinės** (arba ***Marų kapeliai***) yra vakariniame Plungės rajono savivaldybės pakraštyje, Dyburiuose (Šateikių seniūnija), 2 km į šiaurę nuo kelio , Minijos kairiajame krante. 

## Kapinės
Įrengtos į upės vingio kilpą įsiterpiančio kyšulio viršūnėje. Jos netaisyklingo plano, pailgos šiaurės - pietų kryptimi, 25 m ilgio ir 18 m pločio, apjuostos griovio ir žemių-akmenų pylimo, vidaus pusėje aptvertos statinių tvora, kurios pietiniame gale yra varteliai. Pakraščiuose ant pylimo auga keletas senų ąžuolų ir kitų medžių. Laidojimo žymių nesimato. 

Kapinėse stovi koplytėlė, koplytstulpis ir 6 kryžiai. Jie mediniai, priekiniais fasadais atsukti į pietus. Prie vieno kryžiaus pritvirtinta medinė Nukryžiuotojo skulptūra. Koplytėlė stačiakampė stačiasienė, vienkamarė, dvišlaičiu skardos stogeliu, su Marijos ir vaikelio skulptūra.

Teritorijos plotas – 0,04 ha.

0,15 km į pietvakarius yra Dyburių (Bulikų) senosios kapinės. 

## Istorija
Veikė XVI–XIX a., vadinamos Kapeliais, Marų kapeliais. Jose laidoti Dyburių kaimo gyventojai. Mirusius pradėjus laidoti Kartenos parapijos kapinėse, kaimo kapinaitėse retsykiais laidoti savižudžiai, skenduoliai, nekrikštyti mirę kūdikiai, 1917–1918 m. – dizenterijos aukos. 

Nuo seno kapinėse buvo statomi mažosios memorialinės architektūros statiniai, prie kurių kaimo gyventojai rinkdavosi per gegužines pamaldas paminėti mirusiųjų. Pamaldos prasidėdavo kaime prie Navardauskų sodybos kryžiaus, nuo kurio, giedant Visų Šventųjų litaniją, eisena patraukdavo į kapines.

Kapines 1974 m. žvalgė Ignas Jablonskis, 2000 ir 2010 m. – Julius Kanarskas.
 
Kapinės su jose esančiais kryždirbystės statiniais vertingos kaip Žemaičių kraštui būdingas etninės kultūros paminklas. Kultūros vertybių registre neregistruotos.

## Nuotraukos

vaizdas:Dyburiai kapines 20100423 1.JPG|Dyburių kapinių vaizdas iš šiaurės vakarų pusės
vaizdas:Dyburiai koplytele 20100423.JPG|Dyburių kapinių koplytėlė
vaizdas:Dyburiai koplytele vidus 20100423.JPG|Dyburių kapinių koplytėlės interjeras
vaizdas:Dyburiai koplytstulpis 20100423.JPG|Dyburių kapinių koplytstulpis
vaizdas:Dyburiai kryzius1 20100423.JPG|Kryžius su Nukryžiuotojo skulptūra
vaizdas:Dyburiai kryzius2 20100423.JPG|Juozo Vilko kryžius 
vaizdas:Dyburiai kryzius3 20100423.JPG|Dyburių kaimo bendruomenės kryžius
vaizdas:Dyburiai kryzius4 20100423.JPG|Jurgio Bariso kryžius
vaizdas:Dyburiai kryzius5 20100423.JPG|Konstantino Navardausko kryžius
vaizdas:Dyburiai kryzius6 20100423.JPG|Petro Mazalo kryžius


## Šaltiniai
Marcel Dassault

**Marselis Daso** (*Marcel Dassault*), pirmoji pavardė *Marselis Blochas* (*Marcel Bloch*) (1892 m. sausio 22 d. − 1986 m. balandžio 17 d.) − Prancūzijos aviacijos pramonininkas.

## Biografija
Marselis Blochas gimė Paryžiuje. Baigęs Kondorsė licėjų (*lycée Condorcet*), Bregė mokyklą (*Breguet School*) ir SUPAERO (Valstybinę aeronautikos ir kosmoso aukštąją mokyklą), jis išrado lėktuvų propelerio tipą, kurį Prancūzijos aviacija naudojo visą Pirmąjį pasaulinį karą. Vėliau įkūrė lėktuvų gamybos kompaniją „Société des Avions Marcel Bloch“.

1936 m. ši kompanija buvo nacionalizuota, o M. Blochas liko jos direktoriumi. Antrojo pasaulinio karo metais jis atsisakė bendradarbiauti su vokiečių aviacijos pramone ir kaip žydas buvo išvežtas į Buchenvaldo koncentracijos stovyklą.

Vėliau Marselis Blochas pakeitė pavardę į *Bloch-Dassaut*, o 1949 m. − į *Dassault*. *Dassault* buvo jo brolio generolo Darijaus Polo Blocho pseudonimas Prancūzijos pasipriešinimo metais ir reiškė „puolimui“. Žodis paimtas iš prancūzų kalbos termino *char d'assault* − „tankas“.
1950 m. Marselis Daso atsivertė į katalikybę.

Po karo M. Daso sukūrė pažangiausią karinės aviacijos kompaniją Prancūzijoje „Avions Marcel Dassault“. Kompanijai vėliau vadovavo M. Daso sūnus Seržas Daso (*Serge Dassault*).

Marselis Daso mirė 1986 m. Neji prie Senos komunoje, o palaidotas Paryžiaus Pasi kapinėse.
Kšemianuchos radijo ir televizijos bokštas

**Kšemianuchos radijo ir televizijos bokštas** () – radijo ir televizijos bokštas, esantis ant Kšemianuchos kalno, 232 m aukštyje.

## Transliuojamos programos

### Televizija
Analoginės televizijos programos išjungtos 2013 metų birželio 17 dieną.

Skaitmeninė televizijos programos:

### Radijas

PR24 planuojama siųstuvą ant 88,7 MHz 0,2 kW galią.

## Nuorodos

* http://radiopolska.pl/wykaz/pokaz_lokalizacja.php?pid=100
Pavluvkos valsčius

**Pavluvkos valsčius** (, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lenkijoje. Centras – Stara Pavluvka, vėliau – Kruškos.

## Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII–XIV a. iki 1795 m. valsčius priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.

Carmečiu Lenkijos Kongreso karalystės laikais valsčiaus teritorija priklausė Suvalkų apskričiai, Suvalkų gubernijai. 1870 m. gegužės 31 d. iš valsčiaus buvo perduoti keli kaimai naujam Pilypavo valsčiui.

Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Tarpukario laikotarpiu valsčius priklausė Suvalkų apskričiai, Balstogės vaivadijai. 1952 m. liepos 1 d. valsčiuje buvo 21 kaimas. Vykdant Lenkijos valsčių reformą 1954 m. rugsėjo 29 d. valsčius buvo panaikintas. 1973 m. sausio 1 d. atkūrus valsčių sistemą, valsčius nebebuvo atkurtas.

|-
| 1888 ||   || 5215 ||  || ||
|-
|}

## Tautinė sudėtis
 
1888 m.:
* Lenkai – 92,3 %
* Baltarusiai – 7,2 %
* Žydai – 0,4 %

## Šaltiniai

* Główny Urząd Statystyczny w Warszawie: Województwa centralne i wschodnie Rzeczypospolitej Polskiej – podział na gminy według stanu z dnia 1.IV 1933 roku, Książnica-Atlas, Lwów, 1933.
* Wykaz Gromad Polskiej Rzeczypospolitej Ludowej według stanu z dnia 1.VII 1952 m., PRL, GUS, Warszawa.
Henry Potez

**Anri Potezas** (*Henry Potez*; 1891 Méaulte – 1981 Paryžiuje) – Prancūzijos aviacijos pramonininkas

## Biografija
Studijavo Prancūzijos aeronautikos mokykloje *Supaéro*. Kartu su Marseliu Blochu (*Marcel Bloch*) išrado *Potez-Bloch* propelerį, kuris po 1917 m. buvo naudojamas daugelyje Pirmojo pasaulinio karo Sąjungininkų lėktuvų.

1919 m. jis įkūrė savo kompaniją *[[Potez]]*, kuri tarpukaryje gamyklose, tada buvusiose vienomis moderniausių pasaulyje, pagamino daug sausumos ir vandens lėktuvų. 1923 m. jis nupirko *Alessandro Anzani* kompaniją. Daug Potezo lėktuvų, pvz., Potez 25, 39, 54, 62, 63 turėjo tarptautinį pasisekimą, buvo pasaulio rekordininkai.

Per 20 metų Potezo gamyklose buvo pagaminta apie 7000 lėktuvų, buvo sukonstruota apie 40 prototipų, iš kurių 20 buvo perduoti gamybai.

1936 m. jo gamyklos, laikytos strategiškai svarbiomis, buvo nacionalizuotos Prancūzijos vyriausybės (tada valdžioje buvo *Front populaire*).

Po Antrojo pasaulinio karo Potezo kompanijos inžinerijos skyrius sukonstravo dvivietį dvivariklį mokomąjį reaktyvinį lėktuvą *Magister*, kuris turėjo didelį pasisekimą. Gamybon paleistas 1952 m. jis buvo vadinamas *[[Fouga Magister]]* ir naudojamas daugelio pasaulio šalių oro pajėgose.
Potez

**Potez** − Prancūzijos lėktuvų gamybos kompanija. Įkurta Anri Potezo 1919 m. Oberviljėje pavadinimu „Aéroplanes Henry Potez“. 

Iškart po įkūrimo kompanija užsiėmė karo metu gamintų lėktuvų „SEA IV“ atnaujinimu. Netrukus ėmė gaminti patobulintą šių lėktuvų variantą, kuris buvo pavadintas „Potez VII“. Tarpukario metais „Potez“ gamino kelių modelių mažus keleivinius lėktuvus ir seriją karinių žvalgybinių biplanų, kuriuos pagal licenciją gamino ir Lenkija. 1933 m. kompanija „Potez“ nupirko skraidančių valčių gamintoją CAMS.  

1936 m. Prancūzijos aviacijos pramonė buvo nacionalizuota. Potezo gamyklos Sartruvilyje ir Meolte atiteko valstybinei kompanijai SNCAN („Société Nationale de Constructions Aéronautiques du Nord“), o Bero gamykla − valstybinei kompanijai SNCASE („Société nationale des constructions aéronautiques du Sud-Est“).

Po Antrojo pasaulinio karo „Potez“ buvo atkurtas kaip „Société des Avions et Moteurs Henry Potez“ Aržantėjuje. Tačiau atkurtoji kompanija nebeatgavo tos ryškios padėties, kokią ji užėmė prieš nacionalizaciją. 

1958 m. bendrovė įsigijo kompaniją „Fouga“ ir su ja sudarė naują įmonę „Potez Air-Fouga“. Kai paskutinis Potezo modelis „Potez 840“ (mažas turbosraigtinis oro laineris) nesulaukė pirkėjų, kompanija „Potez“ buvo priversta užsidaryti. Likusį bendrovės turtą 1967 m. perpirko kompanija „Sud-Aviation“.

## Produkcija
### Lėktuvai

* Potez VII
* Potez VIII
* Potez IX
* Potez XV
* Potez XVII
* Potez 25
* Potez 29
* Potez 32 
* Potez 33 
* Potez 36 
* Potez 37 
* Potez 39 
* Potez 43 
* Potez 53 
* Potez 54 
* Potez 56 
* Potez 58 
* Potez 60 
* Potez 62 
* Potez 63 
* Potez 65 
* Potez 75 
* Potez 91 
* Potez 452
* Potez 661
* Potez 662
* Potez 840


File:Potez XVII in Bulgaria, 1928.jpg|Potez 17
File:Potez 25 2 (MAE).JPG|Potez 25
File:Challenge 1929 Potez.jpg|Potez 36
File:Potez 43 usee du Bourget P1020482.JPG|Potez 43
File:Potez 53 Musee du Bourget P1010709.JPG|Potez 53
File:Potez 54.jpg|Potez 54
File:Potez 60-AirExpo 2009.JPG|Potez 60
File:Potez62 afh.jpg|Potez 62
File:Essai-Potez.svg|Potez 630
File:Potez 75 F-WGVK Le Bourget 05.57.jpg|Potez 75
File:Heinkel Potez CM 191.jpg|Heinkel Potez CM 191


### Varikliai
* Potez 4D
* Potez 4E
* Potez 6D
* Potez 8D
* Potez 12D
* Potez 9B (9 cilindrų radialinis)

## Nuorodos
* 
*
Antanas Dibisteris

**Antanas Dibisteris** (1904 m. birželio 12 d., Gribžėnų k., Gargždų vls., Telšių aps., Kauno gub. – 1941 m. birželio 24 – 25 d., Rainių k., Telšių vls., Telšių aps.) – Lietuvos pedagogas, atsargos karininkas, visuomenės veikėjas, Rainių kankinys.

## Biografija
Mokėsi Kvietinių pradžios mokykloje, Kretingos progimnazijoje ir Telšių mokytojų seminarijoje, kurią baigė 1929 m. Nuo 1928 m. mokytojavo Alsėdžių ir Virkšų pradžios mokyklose, tarnavo Lietuvos kariuomenėje, baigė kariūnų aspirantų kursus ir gavo atsargos leitenanto laipsnį.

Nuo 1933 m. rugsėjo 1 d. Kartenos pradžios mokyklos vedėjas. Vyriausybei priėmus nutarimą dėl privalomo šešiamečio pradinio išsilavinimo, jam teko 1937–1938 m. Kartenoje komplektuoti šešių skyrių pradinę mokyklą, imtis metodininko veiklos – kasmet organizuoti Kartenos valsčiaus mokytojų konferencijas, kurių metu pedagogai dalinosi darbo patirtimi, vesdavo parodomąsias pamokas.

1940 m. liepos 12–13 d. naktį suimtas, kalintas NKVD pasienio kariuomenės brigados Kretingos areštinėje, 1941 m. vasario 20 d. perkeltas į Telšių kalėjimą, 1941 m. birželio 24–25 d. naktį nukankintas Rainių miške netoli Telšių.

### Šeima
1934 m. vedė mokytoją Pauliną Velžaitę.

Dukros:
Nijolė Visockienė (g. 1935 m.);
Aldona Leonienė (g. 1939 m.).

### Visuomeninė veikla
Vytauto Didžiojo 500-ųjų mirties metinių minėjimo komiteto Alsėdžių skyriaus valdybos pirmininkas (1930 m.), Alsėdžių ir Kartenos valsčių pradinių mokyklų moksleivių sporto ir dainų švenčių ir kitų renginių organizatorius, Kartenos suaugusiųjų saviveiklos vakarų režisierius, Kartenos šaulių būrio vadas, tautininkų sąjungos narys, lietuvių tautinio jaunimo sąjungos „Jaunoji Lietuva“ Kartenos apylinkės vadas.

## Šaltiniai

* Žemaičių kankiniai, Vilnius, 1991. – P. 46–47.
* Juozas Viluckas. Mokytojas Antanas Dibisteris // Švyturys (Kretinga) – 1990, gruodžio 15. – Nr. 101. – P. 2
* Bronė Butkuvienė. Jų kaltė – meilė Tėvynei // Švyturys (Kretinga) – 1994, birželio 11. – Nr. 47. – P. 2–3.
Kvecių apylinkė

**Kvecių apylinkė** – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.

## Istorija

Apylinkė įkurta 1940 m. pabaigoje, atkurta 1944 m. pabaigoje vietoje Kvecių seniūnijos. 1949 m. buvo Kretingos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kretingos rajonui. 1954 m. gegužės 25 d. prijungta prie Ankštakių apylinkės.

## Šaltiniai
Dyburių (Bulikų) senosios kapinės

**Bulikų senosios kapinės** (arba ***Kapeliai, Pilalė***) yra vakariniame Plungės rajono savivaldybės pakraštyje, Dyburiuose (Šateikių seniūnija), 1,9 km į šiaurę nuo kelio , Minijos kairiajame krante. 

## Kapinės
Įrengtos natūralioje kalvoje, stūksančioje upės slėnyje. Ji netaisyklingo ovalo plano, pailga šiaurės rytų - pietvakarių kryptimi, su nuolydžiu į visas puses, pietrytiniame pakraštyje įsmaugta, pakopomis žemėjanti ir smailėjanti link pietvakario galo, kuris šiek tiek užlenktas į vakarų pusę. Į vakarus nuo jos teka Minija, o į rytus ir pietus plyti senvagė. Kalvos ilgis apie 140 m, plotis – 60 m, aukštis pietvakarinėje dalyje iki 3 m, o šiaurės rytinėje dalyje – iki 5 m.

Teritorijos plotas – 0,84 ha.

0,15 km į šiaurės rytus yra Dyburių senosios kapinės. 

## Istorija
Seniau kalva priklausė Bulikų kaimui, o Minija tekėjo rytine jos papėde. XVI – XIX a. joje buvo laidojami Bulikų gyventojai. Kapines uždarius, jose iki XX a. retsykiais laidoti savižudžiai, nekrikštyti mirę kūdikiai, neatpažinti skenduoliai ir pan. Mirusiesiems atminti buvo statomi ąžuoliniai kryžiai, kurių paskutinis nuvirto XX a. 7 dešimtmetyje. 

Minijai išplovus naują vagą, kalva buvo atskirta nuo Bulikų ir Lietuvos žemės reformos metu prijungta prie Dyburių. XX a. viduryje kasdami iš kalvos žvyrą vietos gyventojai rasdavo žalvarinių papuošalų.

Kalva primena piliakalnį, todėl vadinama Pilale. Pasakojama, kad ji esanti supilta ir ant jos stovėjusi žemaičių pilis. 

Kultūros vertybių registre neregistruota.

Kapines 1974 m. žvalgė Ignas Jablonskis, 2010 m. – Julius Kanarskas.
 
## Šaltiniai
Vidurio Frankų karalystė

**Vidurinė Frankų karalystė**, arba **Lotaro karalystė** − trumpalaikė istorinė karalystė, viena iš trijų Karolingų Frankų imperijos dalių, egzistavusi 843−855 m. Jos teritorijos užėmė imperijos centrinę dalį ir tęsėsi nuo dab. Belgijos šiaurėje iki Italijos pietuose. Karalystė valdė dabartinės Belgijos, rytų Prancūzijos, Liuksemburgo, Šveicarijos, šiaurės ir vidurio Italijos teritorijas. Kitos Frankų imperiją sudariusios karalystės buvo Rytų Frankų karalystė ir Vakarų Frankų karalystė.

## Raida
Lotaras I gavo šią karalystę trims broliams padalinus Frankų imperiją. Jam formaliai buvo priskirtas visos imperijos imperatoriaus titulas, ir jo teritorijoje buvo svarbiausi imperijos miestai Achenas ir Roma. Baimindamasis brolių sąmokslo, 850 m. Lotaras perleido karalystės ir imperijos sostą savo sūnui Liudvikui II, o 855 m. prieš mirtį padalino savo valstybę į tris dalis. Pietinę liko valdyti Liudvikas, kur suformuota Italijos karalystė, šiaurinę dalį užvaldė Lotaras II (čia suformuota Lotaringijos karalystė), o vidurinėje dalyje (Provanso karalystėje) liko valdyti jauniausias sūnus Karlas Provansietis.
Jotvingių pilkapio draustinis

**Jotvingių pilkapio draustinis** () - draustinis esantis šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Suvalkų apskrityje ir Prieraslio valsčiuje, netoli Šveicarijos gyvenvietės ir Kživulkos kaimo, apie 5 km į šiaurės vakarus nuo Suvalkų miesto. Ministro įsakymu (MP nr 96 poz.517) draustinis įkurtas 1959 m. spalio 30 dieną. Draustinyje saugomi aplinkiniai mišrieji lygumų miškai, kultūriniai ir istoriniai objektai. Tai senovinės II a.-V a. jotvingių kapinės, dar vadinamos pilkapiu.

## Apylinkės

Kapinėse supiltų akmenų diametras yra nuo 6 iki 21 metrų skersmens. Šioje vietovėje būdavo iškilmingai sudeginami mirę žmonės ir jų pelenai paliekami, taip pat būdavo laidojama ir užkasant po žeme. Daugelyje vietų akmenys apaugę žole ar medžiais, aiškiau matosi tik tie kurie iškilę daugiau nei 0,5 m. virš žemės. Draustinis yra 183,5 m. virš jūros lygyje. Pagrindinės draustinyje augančių medžių rūšys yra eglės, ąžuolai ir pušys. Draustinyje auga įvairių rūšių augalai: triskiautė žibuoklė, dvilapė medutė, miškinė zuiksalotė, paprastoji žemuogė, didžialapis šakys, paprastasis kiškiakopūstis, geltonžiedis šalmutis ir paprastoji katuogė. Saugomi yra šie augalai: miškinė lelija (*Lilium martagon*) paprastasis žalčialunkis (*Daphne mezereum*), paprastoji pakalnutė (*Convalaria majalis*).
Kreivasis (ežeras)

**Kreivasis** () – ežeras, Baltijos aukštumose, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Suvalkų apskrityje ir Prieraslio valsčiuje. Šalia ežero yra Prieraslio ir Kživulkos kaimai. Ežero dugnas yra smėlėtas. Ežeras yra 195,2-195,3 m virš jūros lygio.

Ežere gyvena šios žuvų rūšys: paprastasis karšis ir starkis. 1991 m. atlikus ežero vandens švarumo tyrimus, ežero vanduo priskirtas II ežero vandens švarumo kategorijai. Lenkijos fiziografinių vietovardžių komisija ežerui priskyrė vardą *Jezioro Krzywe Filipowskie*, tačiau kai kuriuose žemėlapiuose ar leidiniuose ežeras minimas kaip *Krzywólskie*, *Krzywólka*, *Krzywe*.

## Šaltiniai
  
* Adam Choiński: Katalog jezior Polski. Poznań: Wydawnictwo Naukowe UAM, 2006 m., s. 341. ISBN 83-232-1732-7.;
* Komisja Nazw Miejscowości i Obiektów Fizjograficznych: Hydronimy. Izabella Krauze-Tomczyk, Jerzy Ostrowski (oprac. red). T. 1. Cz. 2: Wody stojące. Warszawa: Główny Urząd Geodezji i Kartografii, 2006 m., s. 162. ISBN 83-239-9607-5.;
* Ežero padėtis žemėlapyje;
* Lenkijos ežerų hidronimija (angl.), (lenk.) .
Košcielnis (ežeras)

**Košcielnis**, **Bažnyčios ežeras** () – ežeras šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Suvalkų apskrityje ir Prieraslio valsčiuje. Šalia ežero yra Prieraslio kaimas. Ežero pavadinimas kilęs nuo šalia ežero esančios Prieraslio bažnyčios.

Ežero vanduo drumzlinas, apaugęs meldais, į ežerą įteka daug mažų upelių, kuriuose užtvankas stato bebrai. Ežeras yra 194,4 m virš jūros lygio.
Kretingos progimnazija

**Kretingos progimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla, veikusi tarpukariu Kretingoje, vykdžiusi vidurinio ir papildomo ugdymo programas.

## Istorija

1919 m. sudarytas Kretingos gimnazijos komitetas (nariai: Sofija Janušienė, Ona Grudzinskienė, kunigas Petras Ruškys, mokytojai Bronius Valiušaitis, Elena Saulevičiūtė, Sofija Tutlaitė). Po derybų su vyriausybe, 1920 m. sausio 7 d. leista įsteigti apskrities savivaldybės išlaikomą progimnaziją.

Mokyklai savivaldybė miesto centre iš pirklio Olšvango išsinuomavo mūrinį namą, kurio remontu rūpinosi progimnazijos tėvų komitetas. Lėšas mokytojų atlyginimams ir mokymo priemonėms skyrė švietimo ministerija. Suolus, rašomąsias lentas, knygas ir žemėlapius savivaldybė parsivežė iš Palangos. 

1920 m. rudenį mokslo metus dviejose klasėse pradėjo 56 vaikai, o 1922 m. veikė visos 4 klasės. Progimnaziją lankė Kretingos miesto, Darbėnų, Gargždų, Kartenos, Kretingos ir Palangos valsčių vaikai. Jie mokėsi gamtos mokslų, geografijos, istorijos, tikybos, dailyraščio, piešimo, dainavimo, lietuvių, lotynų, prancūzų, rusų ir vokiečių kalbų. Mokslas metams kainavo 50 auksinų. Apie 10–15 % mokinių nuo mokesčio buvo atleista.

Pirmieji mokytojai: Sofija Tutlaitė, Bronė Petrauskaitė, Margarita Gvildaitė, Jonas Būbelis ir pranciškonas Pranciškus Bizauskas. 

Progimnaziją rėmė Kretingos verslininkai, provizorius V. Grudzinskas nemokamai mokinius aprūpindavo  vaistais, pranciškonai vienuolyne įrengė keletą kambarių neturtingiems vaikams. 1924 m. įkurta Kretingos neturtingiesiems moksleiviams šelpti draugija. 

Prie progimnazijos veikė beraščių ir mažaraščių kursai suaugusiems bei dvimečiai pradžios mokyklų mokytojų kursai.

1925 m. progimnazija pertvarkyta į Kretingos apskrities savivaldybės išlaikomą keturių klasių vidurinę mokyklą.

## Direktoriai

*Bronius Valiušaitis, 1920–1923 m.;
*Petras Ruškys, 1923–1925 m.

## Žymūs mokytojai
*Pranciškus Bizauskas, kunigas pranciškonas;
*Aleksandras Baltikauskas, muzikas, chorvedys, vargonininkas.

## Žymūs mokiniai
*Antanas Dibisteris, pedagogas, visuomenės veikėjas, Rainių kankinys;
*Liūnė Janušytė, rašytoja, vertėja.

## Šaltiniai
Juzumų apylinkė

**Juzumų apylinkė** – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis šiaurės vakarų Lietuvoje, į šiaurę nuo Darbėnų.

## Istorija

Apylinkė įkurta 1940 m. pabaigoje, atkurta 1944 m. pabaigoje vietoje Juzumų seniūnijos. 1949 m. buvo Darbėnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kretingos rajonui. 1954 m. rugsėjo 10 d. prijungta prie Darbėnų apylinkės, Laukžemės apylinkės ir Lazdininkų apylinkės.

## Šaltiniai
Bočnė

**Bočnės ežeras** () – ežeras, Sūduvos aukštumoje, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Suvalkų apskrityje ir Prieraslio valsčiuje. Šalia ežero yra Prieraslio kaimas. Bočnės ežerą su Košcielnio ežeru jungia mažas upelis, kuriame gyvena daug bebrų. Ežeras yra 198,5-198,8 m virš jūros lygyje. 

Iki 1945 m. per ežero šiaurinę dalį ėjo Lenkijos ir Vokietijos valstybinė siena. Netoli ežero yra Stančikų kaimas, garsus savo Stančikų tiltais. 1991 m. ištyrus ežero vandens švarumą, jis priskirtas II ežero vandens švarumo kategorijai.


Vaizdas:Boczne02.JPG|Vaizdas iš rytinės ežero pusės
Vaizdas:Boczne03.JPG|Bočnės ežeras


## Nuorodos

* Aprašymas apie ežerą (lenk.) .

## Šaltiniai
 
* Adam Choiński: Katalog jezior Polski. Poznań: Wydawnictwo Naukowe UAM, 2006 m., s. 341. ISBN 83-232-1732-7.