Tauragės mūšis (1914)

**Tauragės mūšis** – 1914 m rugsėjo 18 – lapkričio 2 d. (pagal Julijaus kalendorių) vykusių Rusijos imperijos ir Vokietijos imperijos kariuomenių kautynių serija Tauragės apylinkėse.

## Priešistorė
Po Vokietijos 8-osios armijos pergalės Pirmajame Mozūrijos ežerų mūšyje Vokietijos kariuomenė pradėjo stumti į Prūsiją įsiveržusias rusų pajėgas ir rugsėjo viduryje jas nustūmė atgal iki Nemuno. Nuo Gilijos rusus stūmė į šį rajoną sugrąžinta 2-oji landvero brigada bei papildomai atsiųsta Karaliaučiaus įgulai priklausanti 9-oji landvero brigada, vadovaujama generolo leitenanto (?) Klausijaus (Clausius). Taip pat buvo telkiamos vietos gyventojų jėgos. Dar rugpjūčio 20 d. Šilutės apskrityje įvyko 17–45 metų vyrų šaukimas krašto ginti, jo metu kariuomenę papildė apie 3,2 tūkst. pašauktųjų. Vis dar stokojant karių, rugsėjo pradžioje buvo papildomai šaukiami ir vyresni nei 45 metų amžiaus vyrai.

Rugsėjo pradžioje Rusijos 10-osios armijos daliniai stovėjo kairiajame Gilijos krante prie Skiepų kaimo (dabar Мостовое, Kaliningrado sritis). Jų veržimąsi turėjo sustabdyti Šilutės apskrities landšturmo kariai. Šiuo tikslu prieš Rusnę buvo įrengti įtvirtinimai, iškasti apkasai. Baiminantis, kad gali nepavykti sulaikyti priešininko, prie Rusnės stovėjo parengti garlaiviai, kurie turėjo išgabenti Vokietijos karius atsitraukimo atveju. Tačiau to neprireikė – po pralaimėjimo prie Mozūrijos ežerų trauktis buvo priversta visa Rusijos 1-oji armija. Dėl greito atsitraukimo ir atskirų dalinių nesusikalbėjimo priešo užnugaryje buvo paliktas Rusijos 68-osios pėstininkų divizijos 270-asis Gatčinos pėstininkų pulkas, kuris, kartais teigiama, rugsėjo 13 d. sunaikintas kautynių prie Tilžės metu. M. Pečiulio nuomone, tai yra perdėta – jo cituojamas J. Zembrickis nurodo, kad rugsėjo 11 d. kapitono Arno fon Lenskio () vadovaujami landšturmo daliniai apsupo ir į nelaisvę paėmė apie 5 000 priešo karių, kas atitiktų Rusijos pulką, kas greičiausiai ir bus 270-asis pulkas. J. Zembrickio nurodyta data taip pat atrodo įtikinamesnė, kadangi rugsėjo 13 d. kiti Rusijos kariai jau buvo atsitraukę už Nemuno upės.

Rugsėjo 11 d. vakare prasidėjo mūšis dėl Tilžės miesto. 23 val. Rusijos pajėgos buvo stipriai Vokietijos artilerijos apšaudytos, kova tęsėsi visą naktį iki rugsėjo 12 d. pietų. Rusijos karių padėtį dar labiau apsunkino Tilžės gyventojų pasipriešinimas. Prasidėjo gatvių mūšiai. Į Rusijos karius buvo šaudoma net pro butų langus. Tad, Vokietijos 9-osios landvero brigados stumiami, jie buvo priversti trauktis tolyn į šiaurę nuo Nemuno. Pirmasis per Karalienės Luizės tiltą į šiaurinį Nemuno krantą persikėlė kapitono (?) Flečerio (Fletcher) vadovaujamas vienas iš 52-ojo lauko artilerijos pulko dalinių. Rugsėjo 13 d. Vokietijos pajėgos susirėmė su Rusijos kariais prie Šilgalių, kur po mūšio 2-oji landvero brigada į nelaisvę paėmė apie 1 000 belaisvių ir paėmė 10 artilerijos pabūklų. Rugsėjo 18 d. 9-oji landvero brigada užėmė įtvirtintą Rusijos pajėgų poziciją prie Piktupėnų. Laikraštyje „Viltis“ nurodoma, kad rugsėjo 18 d. apie 11–12 val. prie Tauragės, artėdami iš kelių pusių, pasirodė Vokietijos žvalgai. Nesusilaukę pasipriešinimo jie įjojo į miestą ir susirado Tauragėje gyvenusį Kauno apskrities teismo tardytoją fon Šulcą (). Jo buvo paprašyta nurodyti valstybinių įstaigų pastatus. Tardytojas nuvedė karius į muitinę, paštą ir valsčiaus raštinę. Muitinėje rastus iš kontrabandininkų atimtus daiktus Vokietijos kariai pasisavino. Pašte suardė telegrafo aparatus. Iki 16 val. vakaro žvalgai paliko miestą.

Gyventojai, būgštaudami, kad Vokietijos kariuomenė greitai ateis, pradėjo bėgti iš Tauragės. Skaičiuojama, kad mieste liko tik apie trečdalis gyventojų.

Rugsėjo 20 d. be didesnio mūšio Tauragė buvo užimta Vokietijos 9-osios landvero brigados. Mieste palikta maždaug 2 tūkst. kareivių įgula. Vokiečiai apribojo gyventojų išvykimo iš miesto galimybes, o miestui paskirta 5 tūkst. markių kontribucija už priešiškas naujai valdžiai kalbas. Per dieną nesumokėjus pinigų buvo pagrasinta sugriauti visą miestą. Laikraštyje „Rygos garsas“, aprašant šį įvykį, paskelbta, kad vokiečiai pareikalavo 80 tūkst. markių, tačiau šis skaičius vargiai tikėtinas. Taip pat minima, kad Vokietijos kariai iš Tauragės dvaro išsivedė apie 70 arklių, išsivežė visus vežimus, grūdus ir baldus. Vokiečiai plėšikavo ir gretimose apylinkėse: Batakiuose, Pagramantyje, Gaurėje. Minimas atvejis, kai Vokietijos karius, plėšiančius Lomių dvarą Batakių parapijoje, tuo metu priklausiusį dvarininkui Henrikui Šulcui, užpuolė Rusijos kariai. Po susirėmimo keli Vokietijos kariai buvo užmušti, dėl ko vėliau keršydami vokiečiai sudegino visą dvarą.

Ilgiau nei mėnesį trukusi Tauragės okupacija baigėsi lapkričio pradžioje. Po sėkmingos Mozūrijos operacijos baigties Vokietijos karinė vadovybė buvo priversta kiek pristabdyti 8-osios armijos puolimą šiaurės rytų kryptimi ir ypatingą dėmesį sutelkti į Rusijos pietvakarių frontą. Tai daryti ją vertė įsipareigojimai Austrijai-Vengrijai ir sunki šios šalies padėtis. Vokiečių dalinių atsitraukimu pasinaudojo Rusijos kariuomenė, pradėjusi naują žygį į Rytų Prūsiją iš šiaurės. Apie galimą Rusijos puolimą žinių buvo gauta dar spalio antroje pusėje. Laikraštyje „Viltis“ išspausdintuose įvykių liudininko atsiminimuose minima, kad spalio 25 d. Vokietijos kariai ėmė skubiai rengti įtvirtinimus, laukdami priešininkų pasirodymo. Gretimų apylinkių vyrai buvo gaudomi ir verčiami statyti įtvirtinimus. Tačiau tą dieną Rusijos karių nesulaukta.

## Mūšio eiga

Mūšis dėl Tauragės miesto prasidėjo lapkričio 2 d. Po keleto susirėmimų Vokietijos kariai buvo priversti atsitraukti iš Tauragės ir Lauksargių. Atsitraukdama iš Tauragės, Vokietijos kariuomenė į nelaisvę paėmė ir kartu išsivedė kunigą Fabijoną Kemėšį ir tardytoją Šulcą.

Antrą kartą nužygiuoti iki Tilžės Rusijos kariams pritrūko jėgų. Po keleto kautynių sustabdžiusi rusų puolimą Vokietijos kariuomenė taip pat nesugebėjo išplėtoti savo pergalės ir padėtis fronte stabilizavosi į pietus nuo Tauragės. Likusiais rudens mėnesiais ir žiemos pradžioje šiame fronto ruože tapo kiek ramiau, nors tiek viena, tiek kita pusė bandydavo rengti nedidelius žygius į priešininko teritoriją, tačiau reikšmingų pokyčių, galinčių turėti įtakos tolesnei karo veiksmų eigai, iki metų pabaigos neįvyko.

## Pasekmės
Metų pabaigoje nurimus kovoms vokiečiai neapsiribojo vien tik žygiais šiaurės ir šiaurės rytų kryptimis. Pasitaikė atvejų, kai bandyta pulti ir rytuose, judant dešiniuoju Nemuno krantu, nors tai buvo panašiau į žvalgybinius žygius, stengiantis pasirengti numatomam Kauno tvirtovės puolimui. Vokiečiai keletą kartų buvo pasiekę Jurbarką, tačiau nemėgino įsitvirtinti, o apsiribojo žvalgyba ir plėšikavimu. Pavyzdžiui, rugsėjo 28 d. apie 100 raitelių Vokietijos dalinys trumpai buvo užėmęs Jurbarko miestą. Vokietijos kariai apsigyveno kunigaikščio Ilariono Vasilčikovo () dvare. „Rygos garse“ paskelbtame straipsnyje teigiama, kad vokiečiai „*pareikalavo 250 viedrų [[Alus|alaus]], [[Konjakas|konjako]] ir [[Degtinė|degtinės]]. Dvaro tarnus vokiečiai primušė, baugindami sušaudyt ir liepdami pildyti savo paliepimus. Suėmė taipogi vietinį rusų popą, [[Kunigas|kunigą]] ir [[Rabinas|rabiną]], kaipo indėlininkus ir patalpino į kazematus. Miestely vokiečiai atėmę visus grūdus, valgomuosius daiktus, drabužius ir brangesnius daiktus. Taipogi į kitus parubežio miestelius vokiečiai siuntinėja savo žvalgus, kurie atiminėja nuo žmonių kas pakliūva, išduodami korteles su parašu: turi užmokėti rusų valdžia*“.

Naujas mūšis dėl Tauragės, kurio metu buvo smarkiai apgriautas miestas, prasidėjo 1915 m. kovo mėn. Vokietijos surengtos Šiaulių-Rygos operacijos metu.

## Išnašos

## Literatūra

* Čepėnas P., Naujųjų laikų Lietuvos istorija, t. II, Chicago, 1986.
* Europos karas // Rygos garsas, 1914, rugsėjo 20 (spalio 3), Nr. 75, p. 3.
* Karas Lietuvoje // Lietuvos žinios, 1914, rugsėjo 8, Nr. 163, p. 2
* Nuo Žemaičių iki Paprūsio // Rygos garsas, 1914, spalio 25 (lapkričio 7), Nr. 85, p. 1
* Pečiulis, Marius, Pirmojo pasaulinio karo veiksmai Vakarų Lietuvoje – Vokietijos ir Rusijos pasienyje – 1915 m. pradžioje – Karo archyvas, t. XXV, Vilnius, 2010.
* Последние из династии Романовых в литовской столице, Россия в красках, 
* Sembritzki, J., Geschichte des kreises Memel, Memel, 1918; J. Sembritzki, Geschichte des kreises Heydekrug, Memel, 1920
* Tilžės išgriovimas // Rygos garsas, 1914, rugsėjo 13 (rugsėjo 26), nr. 73, p. 1.
* Vokiečiai Lietuvoje // Viltis, 1914, gruodžio 10 (23), Nr. 278.