open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Alena Karazijienė

**Alena Karazijienė (Landsbergytė-Žemkalnytė)** (1922 m. vasario 26 d. Kaune, Lietuva – 2018 m. gegužės 3 d. Melburne, Australija) – Australijos lietuvių bendruomenės veikėja, rašytoja ir pedagogė.

## Biografija
Gimė ir augo žinomoje Landsbergių-Žemkalnių šeimoje. Tėvai: architektas Vytautas Landsbergis-Žemkalnis ir gydytoja oftalmologė Ona Jablonskytė-Landsbergienė; broliai: Australijos lietuvių bendruomenės veikėjas Gabrielius Žemkalnis-Landsbergis ir Lietuvos politikas, visuomenės veikėjas Vytautas Landsbergis. Vilniaus universitete studijavo lietuvių ir prancūzų kalbas, vėliau dirbo mokytoja Vilniaus aukštesniojoje technikos mokykloje. Aktyviai dalyvavo M. K. Čiurlionio šokių ir muzikos ansamblio veikloje. 1944 m. su vyru Gediminu Karazija pasitraukė į Vokietiją, po to į Austriją. Emigracijoje su M. K. Čiurlionio ansambliu koncertavo tautiečiams – dirbo koncertų pranešėja.

1949 m. Karazijų šeima emigravo į Australiją. Dirbo „Australijos lietuvio“ laikraštyje, straipsnius vaikams pasirašydavo *Tetos Rūtos* slapyvardžiu. 1954 m. Raitono mergaičių mokykloje Melburne pradėjo dėstyti prancūzų ir vokiečių kalbas, vėliau įsidarbino technikos bibliotekoje. Melburno universitete baigė pedagogikos studijas. Kai 1971 m. Viktorijos valstijos mokyklose leista mokyti lietuvių kalbos kaip dalyko, šią discipliną dėstė šeštadieninėje modernių kalbų mokykloje.

Alena Karazijienė buvo aktyvi Australijos lietuvių bendruomenės narė. Ji vadovavo „Klumpakojo“ tautinių šokių kolektyvui, australiečiams skaitė paskaitas Lietuvos istorijos, kultūros ir tautosakos temomis. 1975–1992 m. vedė lietuviškas laidas radijo stotyje „3EA“, tautiečių jaunimą mokė gimtosios kalbos Jaunimo kongreso stovyklų metu. Nuo 1988 m. buvo Vilniaus universiteto Mokslinės bibliotekos bičiulių organizacijos viena iš vadovių, talkindavo rengiant Australijos lietuvių dienas ir skautų stovyklas. Būdama pensininke parašė kelias knygas.

## Biblografija
* *Nemuno pasaka* / Alena Landsbergytė-Karazijienė; fotografijos Petro Linkevičiaus. – Vilnius: Dominicus Lituanus, 2009 m.  ISBN 978-9955-811-13-8 
* *Gyvenimo juostos: Julija Jablonskytė-Petkevičienė* / [Viena iš autorių – A.Karazijienė] – Vilnius: Lietuvos nacionalinis muziejus, 2013 m. 
* *Širdis kaip daržinėlė – visi sutelpa* (2014 m.)

## Įvertinimas
* Australijos ordino medalis (), 2007 m.

## Šaltiniai
* Jadvyga Bieliavska. ''Australijoje mirė V. Landsbergio sesuo A. Karazijienė'' // www.diena.lt 2018-05-03
* ''V.Landsbergio šeimoje netektis – mirė jo sesuo'' // lrytas.lt 2018-05-03
Makuhari konferencijų centras

**Makuhari konferencijų centras** () – konferencijų centras ir koncertų salė Čiboje, Japonijoje.

## Istorija
1989 m. spalio 9 d. centro statybos užbaigtos. 1997 m. centras išplėstas.

2020 m. centre vyks 2020 m. vasaros olimpinių žaidynių fechtavimo, tekvondo ir imtynių varžybos.

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Dievo kulto ir sakramentų tvarkos kongregacija

**Dievo kulto ir sakramentų tvarkos kongregacija** () – viena iš Romos kurijos kongregacijų, atsakinga už Lotynų bažnyčios liturgines praktikas, kaip atskiras nuo Rytų Katalikų bažnyčių, taip pat už  kai kuriuos techninius reikalus, susijusius su sakramentais. 

## Istorija

Kulto ir Sakramentų kongregaciją 1975 m. įkūrė popiežius Paulius VI, sujungdamas Kulto kongregaciją (sukurtą 1969 m.) su Sakramentų kongregacija (sukurtą 1908 m.). Jų funkcijas anksčiau atliko Šventoji apeigų kongregacija, įkurta 1588 m. popiežiaus Siksto V.

Kulto ir Sakramentų kongregacijos veikloje buvo pertrauka 1984-1988 m., kuomet kongregacija neilgam buvo pakartotinai padalinta į Sakramentų kongregaciją (*Congregatio de Sacramentis*) ir Kulto kongregaciją (*Congregatio de Cultu Divino*), kurias valdė tas pats kardinolas prefektas.

Nuo 2014 m. Kongregacijos prefektu paskirtas kardinolas iš Gvinėjos Robert Sarah.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
* Congregation for Divine Worship and the Discipline of the Sacraments
Tikėjimo doktrinos kongregacija

**Tikėjimo mokymo kongregacija** () – vienas iš Romos kurijos struktūrinių padalinių – kongregacija, anksčiau buvusi žinoma kaip *Romos ir visuotinės inkvizicijos aukščiausioji šventoji kongregacija*. Tai seniausia iš devynių Romos kurijos kongregacijų. Sukurta katalikų bažnyčios kovai su erezija, šiandien ji yra tarp aktyviausių pagrindinių Kurijos padalinių, prižiūri katalikybės doktriną. Istoriniame kontekste geriausiai ši kongregacija žinoma kaip *Šventoji [[inkvizicija|inkvizicijos]] tarnyba*. Kongregacijos būstinė įsikūrusi Šventosios tarnybos rūmuose (), šalia Vatikano miesto ribos. Kongregacijoje dirba patarėjų taryba, kurios veikloje dalyvauja kardinolai, vyskupai, kunigai, teologai, kanonų teisės specialistai.

## Istorija
 
Kongregacijos įkūrėju 1542 m. laikomas popiežius Paulius III, paskelbęs Apaštališkąją konstituciją *Licet ab initio*. Kongregacijos vienintelis tikslas buvo „skleisti patikimą katalikų doktriną ir apginti tas krikščioniškąsias tradicines vertybes, kurios atsidūrė pavojuje dėl naujų ir nepriimtinų doktrinų“. Popiežiaus sukurta Romos ir visuotinės inkvizicijos aukščiausioji šventoji kongregacija, sudaryta iš kardinolų ir kitų dvasininkų, tarnavo kaip paskutinė teisminė instancija teisiamiems eretikams bei vaidino svarų indėlį kontrreformacijos judėjime.

Valdant popiežiui Pijui X, 1908 m. kongregacija oficialiai pavadinta Šventosios tarnybos aukščiausiąja šventąja kongregacija. Daugelyje katalikiškų kraštų neformaliai vadinta tiesiog Šventąja tarnyba (). II Vatikano susirinkimo pabaigoje, 1965 m. gruodžio 7 d. ji tapo Tikėjimo doktrinos šventąja kongregacija. Netrukus po 1983 m. kanonų teisės kodekso įsigaliojimo pavadinime nebeliko žodžio „šventoji“ - ji tapo Tikėjimo doktrinos kongregacija.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
Rytų Bažnyčių kongregacija

**Rytų Bažnyčių kongregacija** () – viena iš Romos kurijos dikasterijų, kongregacija, atsakinga už ryšius su Rytų Katalikų bažnyčiomis. 

Rytų Bažnyčių kongregacija padeda popiežiui palaikyti ryšius su tomis krikščioniškųjų Rytų bažnyčiomis, kurios pritaria vienybei su Roma ir pripažįsta popiežiaus viršenybę, tuo pat metu išlaikydamos savarankiškumą, savo liturgijas ir dvasines tradicijas. Dauguma šių bažnyčių veikia Artimuosiuose Rytuose, taip pat Azijoje, Indijoje, Šiaurės ir Rytų Afrikoje, Vidurio ir Rytų Europoje. Nemažai šių bažnyčių narių gyvena diasporoje – visų pirma Šiaurės Amerikoje, bet taip pat Vakarų Europoje, Pietų Amerikoje ir Australijoje.

## Istorija

Popiežius Grigalius XIII įkūrė Graikų reikalų kongregaciją, kuri turėjo reformuoti bazilijonų ordiną ir palaikyti bizantiškąsias apeigas. Popiežius Grigalius XV savo 1622 m. bulėje „Inscrutabili divinae providentiae“ klausimus, susijusius su Rytų Katalikų bažnyčiomis, perdavė Tikėjimo platinimo kongregacijai. Joje popiežius Urbonas VIII sukūrė atskirą Rytų apeigų reikalų komisiją. 
 
1917 m. savarankišką Rytų Bažnyčių kongregaciją įkūrė popiežius Benediktas XV, paskelbęs savo Motu proprio „Dei Providentis“.

Po II Vatikano susirinkimo reformuojant Romos kuriją, buvo sukurtos atskirų apeigų (aleksandriečių, bizantiečių, armėnų)  valdybos, kongregacijai vadovauti paskirtas kardinolas prefektas, o jos nariais tapo Rytų katalikų patriarchai, aukščiausieji arkivyskupai, o taip pat ir kardinolas, vadovaujantis Popiežiškajai krikščionių vienybės tarybai. Po II Vatikano susirinkimo prisidėjo svarbus tikslas – plėtoti ekumeninius ryšius tarp krikščioniškųjų bažnyčių. 

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
* Congregation for the Oriental Churches
Monetų namai

**Monetų namai** – įvairių monetų kalyklų atstovai ir oficialūs kolekcinių monetų bei medalių platintojai Lietuvoje. Nuo 2009 metų veikianti uždaroji akcinė bendrovė „Monetų namai“ priklauso norvegiško kapitalo įmonių grupei „Samlerhuset Group“.

Lietuvoje „Monetų namai“ įvairiomis progomis išleidžia atminimo medalius ir monetas, taip pat atstovauja partneriams, leidžiantiems medalius ir monetas kitose šalyse.

„Monetų namai“ leidžia medalius ir monetas istoriniams įvykiams, progoms ir vietoms Lietuvoje atminti naudojant auksą, sidabrą ir kitus metalus, prekiauja numizmatinėmis vertybėmis ir joms kolekcionuoti skirtais aksesuarais.

2010 m. liepos mėnesį Valstybinė vartotojų teisių apsaugos tarnyba už Nesąžiningos komercinės veiklos vartotojams draudimo įstatymo pažeidimą įmonei skyrė 20 tūkst. litų baudą.

## Išnašos
Volos NFC

**Naujasis Volo futbolo klubas**, o angliškai **Volos New Football Club**, o trumpai **„Volos NFC“** – Graikijos futbolo klubas iš Volo.

## Istorija
Klubas įkurtas 2017 m. Šio klubo įkūrėjas ir savininkas yra Georgios Spyridopoulos.

2017–2018 m. nugalėjo Trečios pakopos pirmenybėse ir iškopė į Antros pakopos pirmenybes.

2018–2019 m. tapo antros pakopos nugalėtojais ir iškovojo teisę žaisti aukščiausioje lygoje.

Nuo 2019–2020 m. sezono rungtyniavo Superlygoje. Debiutiniame sezone užėmė vienuoliktą vietą.

## Spalvinė gama
Mėlyna ir raudona spalvos.

## Sezonai

|}

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
* Facebook paskyra
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
PASA Irodotos FC

**„PASA Irodotos“** () – Graikijos futbolo klubas iš Nea Alikarnassos.

## Istorija
Klubas įkurtas 1932 m. Ilgą laiką žaidė žemesniuose šalies divizionuose.

2017–2018 m. nugalėjo Trečios pakopos pirmenybėse ir iškopė į Antros pakopos pirmenybes.

2022–2023 m. rungtyniavo Antrojoje Superlygoje, tačiau turėjo finansinių problemų, įsiskolinimų žaidėjams, nemokėjo atlyginimų. Graikijos futbolo federacija dėl to skyrė taškų nuobaudas, tačiau situacija nepagerėjo. Galiausiai buvo pašalinti iš čempionato.

## Sezonai

|}

## Spalvinė gama

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose rungtyniauja balta mėlyna apranga.
* Aprangos gamintojai – Nike. Ankstesniais metais – Stanno. 
### 2017–2018 m. sezonas

### 2019–2020 m. sezonas

## Išnašos

## Nuorodos
* **Oficiali klubo svetainė**
* facebook paskyra
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
Steponas II (popiežius)

**Popiežius Steponas II** (; 714 m. Romoje – 757 m. balandžio 26 d. ten pat) – popiežius nuo 752 m. kovo 26 d. iki savo mirties 757 m. balandžio 26 d. Buvo popiežiaus Zacharijaus įpėdiniu po išrinktojo popiežiaus Stepono (kartais vadinamo taip pat Steponu II), kuris mirė po trijų dienų taip ir neįšventintas į vyskupus. Dvasininkas Steponas nelaikytas popiežiumi, jo įpėdinių vardai buvo numeruojami II-IX. 

Stepono II valdymas žymi istorinį bizantiškosios ir frankiškiškosios popiežysčių skirtumą.

## Politinė veikla

751 m. langobardų karalius Aistulfas užkariavo Ravenos egzarchatą ir atkreipė dėmesį į Romos hercogystę. VIII a. viduryje santykiai tarp popiežių ir Rytų Romos imperatorių buvo įtempti dėl Isaurų dinastijos paramos Bizantijos ikonoklazmui. Išlaikyti politinę Romos kontrolę tapo sunku, jos saugumui grėsė langobardų užpuolimas. Steponas II keliavo į Paryžių ieškoti pagalbos pas pirmąjį Karolingų dinastijos frankų karalių Pipiną Trumpąjį. Nors frankų kilmingieji pritarė karinei kampanijai Lombardijoje, bet Pipinas pareiškė savo kainą. Popiežius konsekravo Pipiną antrą kartą dosnioje ceremonijoje Sen Deni vienuolyno bazilikoje, dar ir tituluodamas jį „romėnų patricijumi“ – pirmą kartą popiežiaus civilių valdovų karūnacijų istorijoje. Pipinas sumušė langobardus, užėmė šiaurinę Italiją, bei įteikė popiežiui dovaną - teritorijas, anksčiau priklausiusias Ravenos egzarchatui. Praktiškai tai lėmė Popiežiaus srities įkūrimą. Vadinamąją „Pipino dovaną“ 756 m. patvirtino Pipinas, o jo sūnus Karolis Didysis tėvo dovaną patvirtino 774 m. 

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Sąrašas:Popiežiai
Marcel Granet

**Marselis Polis Granė** (*Marcel Paul Granet*, 1884 m. vasario 29 d. – 1940 m. lapkričio 25 d.) – Prancūzijos sinologas, sociologas, etnologas.

Studijavo Sorbonos universitete, buvo Emilio Diurkheimo mokinys ir pasekėjas, prancūzų sociologinės mokyklos atstovas. Tęsė sociologijos studijas, susidomėjo senąja kinų kultūra, 1911–1913 m. Pekine studijavo senuosius kinų tekstus. Marselis Granė buvo Paryžiaus universiteto Sinologijos instituto vienas steigėjų, šio universiteto profesorius. Parašė veikalų iš religijotyros, sociologijos ir etnografijos, pirmasis sinologijoje ėmė taikyti Diurkheimo metodus.

## Bibliografija

Svarbiausi veikalai:
* Kinų religija (*La Religion des Chinois*, 1922 m.)
* Kinų civilizacija (*La Civilisation chinoise*, 1929 m.)
* Kinų pasaulėžiūra (*La Pensée chinoise*, 1934 m.)

## Šaltiniai
Arnold Joseph Toynbee

**Arnoldas Džozefas Toinbis** (*Arnold Joseph Toynbee*, 1889 m. balandžio 14 d. – 1975 m. spalio 22 d.) – Anglijos istorikas, sociologas, politikas. Vienas svarbiausių ir įtakingiausių XX a. vid. istorijos filosofų.

## Biografija

Gimė aristokratiškoje, žymių britų mokslininkų giminėje. 1911 m. baigęs Oksfordo universitetą, Arnoldas Toinbis nuo 1912 m. dėstė jame, nuo 1919 m. – Londono universitete, 1925–1955 m. – Londono ekonominėje mokykloje, buvo ir Karališkojo tarptautinių santykių instituto direktorius. Be istoriko teoretiko veiklos Toinbis taip pat aktyviai veikė tarptautinėje politikoje, gilinosi į karų, kultūrinių sandūrų klausimus, buvo nuolatinis BBC laidų dalyvis. Per Pirmąjį ir Antrąjį pasaulinius karus dirbo užsienio reikalų ministerijoje, atstovavo Didžiajai Britanijai 1919 m. Paryžiaus taikos konferencijoje ir 1946 m. Paryžiaus taikos konferencijoje.

## Veikla

Svarbiausias Arnoldo Toinbio veikalas – 12-os tomų „Istorijos studijos“, kuriose istorikas lyginamuoju metodu tyrė 26 pasaulio civilizacijų raidą ir sunykimą. Teigė, kad civilizacijos žlunga ne dėl gamtinių kataklizmų ar ekonominių sunkumų, bet dėl negebėjimo priimti moralinius ir religinius iššūkius. Toinbio teorijos padarė didelę įtaką naujam požiūriui į istoriją, religiją, tarptautinius santykius; kritikuotos dėl pernelyg didelių apibendrinimų, moralizavimo ir religijos reikšmės iškėlimo.

## Bibliografija
Svarbiausi veikalai:
* Vakarų klausimas Graikijoje ir Turkijoje (*The Western Question in Greece and Turkey*, 1922 m.)
* Pasaulis ir Vakarai (*The World and the West*, 1953 m.)
* Istorijos studijos (*A Study of History*, 12 t. 1934–1961 m.)
* Mano pažintys (*Acquaintances*, 1967 m.)

## Šaltiniai
Muzikinė partija

**muzikinė partija** – lietuviška įrašų kompanija, 1999 m. įkurta Vilniuje. Specializacija – pop, rock ir folk muzika. Vaikams skirtas repertuaras nuo 2004 m. žymimas ženklu **košė malošė**. 2015 m. pradėta knygų leidyba. Kompanija teikia licencijavimo, leidybos ir skaitmeninės rinkodaros paslaugas Lietuvos atlikėjams. **muzikinės partijos** katalogą sudaro .

2017 m. pakeitė pavadinimą į UAB „Mini pasaulis“.

## Istorija

**muzikinė partija** įkurta 1999 m. rugsėjo mėnesį Vilniuje. Išleidusi atlikėjų 16Hz, Andrius Mamontovas, Atlanta, B'Avarija, Dinamika, Džordana Butkutė, Exem, Inga Valinskienė, Merūnas, Naktinės personos, Radži, Sadūnai, Sel, Violeta Riaubiškytė, ŽAS albumus kompanija netruko tapti vienu didžiausiu Lietuvos fonogramų gamintoju. 2005 m. **muzikinė partija** ko-prodiusavo muzikinį realybės šou Dangus, gamintą pagal švedų Fame Factory licenciją ir rodytą per TV3. Pastaraisiais metais **muzikinė partija** išleido CD rinkinių serijas Populiariausi Lietuviški Šlageriai, Duokim Garo, Folkšokas, Muzikos Akademija, 90 Dainų – 90 Legendų.

## košė malošė

**košė malošė** yra **muzikinės partijos** prekės ženklas, žymintis vaikams skirtą produkciją. Garsiausi **košės malošės** vardai – Tele Bim-Bam, Keistuolių teatras, Teatriukas, Ilona Balsytė, Teta Beta.

## Knygos

2015 metais **muzikinė partija** pradėjo knygų leidybą. Pirmosios penkios išleistos knygos yra parašytos muzikos atlikėjų Neringos Čereškevičienės ir Aleksandro Makejevo.

## Nuorodos

* https://www.youtube.com/muzikinepartija
* https://www.discogs.com/label/99433
Ruth Benedict

**Rut Benedikt** (*Ruth Benedict*, gimė kaip *Fulton*, 1887 m. birželio 5 d. – 1948 m. rugsėjo 17 d.) – Jungtinių Amerikos Valstijų antropologė, etnologė. Ji sukūrė pirmąją neevoliucinę ir nekomparatyvinę kultūrinės integracijos teoriją, aiškinančią žmogiškąjį elgesį per integruotus kultūrinius modelius.

## Biografija

Rut Falton-Benedikt baigė Kolumbijos universiteto antropologijos studijas pas Francą Boasą. 1923 m. tapo mokslų daktare. Nuo 1947 m. – Jungtinių Amerikos Valstijų antropologų asociacijos prezidentė, 1948 m. – Kolumbijos universiteto profesorė.

## Idėjos ir mokslinė veikla

Rut Benedikt buvo antropologinės-etnopsichologinės mokyklos atstovė, rėmėsi Franco Boaso idėjomis, glaudžiai bendradarbiavo su kita šios srities tyrinėtoja Margaret Myd. Lyginamuoju metodu analizavo skirtingas kultūras (Šiaurės Amerikos indėnų genčių, japonų, Rytų ir Vakarų Europos tautų). Tyrinėjo Šiaurės Amerikos indėnus (apačius, pueblus, zunius, kočičius, dobuanus, kvakiutlius ir kt.), taip pat vokiečių, rumunų, japonų kultūras (dažnai remdamasi interviu ir dokumentais, bet, dėl karo, neatlikdama antropologinių lauko tyrimų).

Rut Benedikt pabrėžė kultūros poveikį asmenybės raidai ir saviraiškai. Laikėsi kultūrinio reliatyvizmo principo, holistinio požiūrio į kultūrą. Tyrinėdama indėnus taikė Nyčės apoloniškų ir dioniziškų tautų klasifikavimą. Pasak Benedikt, kultūros modelis lemia tos kultūros dalių prigimtį ir santykius tarp jų lyg atskirų vieno individo bruožų visuma, jungianti asmenybę kaip visumą. Apibrėždama kultūros modelį kaip esminių orientacijų, nusistatymų, pasaulėžiūros arba vertybių sistemos visumą, ji kultūrų skirtumus aiškino skirtinga žmonių psichika. Daug dėmesio skyrė tautos būdo tyrimams (ypač japonų, su kuriais tuo metu JAV kariavo).

## Bibliografija

Svarbiausi veikalai:
* Kultūros stereotipai (*Patterns of Culture*, 1934 m.)
* Zunių mitologija (*Zuni Mythology*, 2 t. 1935 m.)
* Rasė: Mokslas ir politika (*Race: Science and Politics*, 1940 m.)
* Chrizantema ir kardas (*The Chrysanthemum and the Sword*, 1946 m.)

## Šaltiniai
Buenos Airių arkivyskupija

**Buenos Airių arkivyskupija** () – metropolinė Romos katalikų arkivyskupija Argentinoje, kurios centras – Buenos Airių mieste. Arkivyskupijos katedra yra neoklasicistinė Buenos Airių Metropolinė katedra, stovinti miesto istoriniame centre, San Nikolaso kvartale, šalia *[[Plaza de Mayo]]* aikštės. Dabartinis arkivyskupijos plotas yra 200 km², jos teritorijoje gyvena 2,671 mln. katalikų.

## Istorija

Vyskupija įkurta XVII a. Ją 1620 m. balandžio 6 d. Buenos Airėse įsteigė Šventasis sostas, išskyręs iš Paragvajaus vyskupijos teritorijos (šiandien – Asunsjono arkivyskupija).

1830 ir 1859 m. dalį savo teritorijos perleido kuriamam Montevidėjo apaštaliniam vikariatui ir Paranos vyskupijai.

1865 m. popiežiaus Pijaus IX bule *Immutabili* Buenos Airių arkivyskupija pakelta į metropolijos rangą.

1897 ir 1934 m. dalį teritorijų perleido naujai kuriamoms vyskupijoms La Platoje (dabar – arkivyskupija) ir Vjedmoje.

1936 m. popiežius Pijus XI suteikė Buenos Airių arkivyskupams Argentinos primo titulą.

2013 m. arkivyskupija pagarsėjo pasaulyje po to, kai  jos arkivyskupas Jorge Bergoglio buvo išrinktas popiežiumi, pasivadinusiu Pranciškumi – pirmuoju iš Naujojo pasaulio. Argentinietis pontifikas Buenos Airių arkivyskupo pareigas ėjo nuo 1998 m., kardinolu tapo 2001 m. Nuo 2013 m. arkivyskupijai vadovauja kardinolas Mario Aurelio Poli.

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
Škotijos futbolas 2004–2005 m.

**[[Škotija|Škotijos]] futbolo varžybos [[2004]]–[[2005]] m.**
*  prasidėjo 2004 m. rudenį, baigėsi 2005 m. pavasarį;
* s turnyras prasidėjo 2004 m. rudenį, finalas įvyko 2005 m. pavasarį.

## 2004–2005 m. Škotijos Premjer lyga
* **Škotijos Premjer lyga** – pirmos pakopos, elito divizionas, aukščiausioji futbolo lyga.
* 2004–2005 m. dalyvavo 12 komandų.
* Sužaidus 33 turus lyga buvo skeliama pusiau. 
* Šešios geriausios komandos žaidė papildomą ratą kovoje dėl medalių.
* Likęs šešetas kovojo dėl išlikimo.

### Turnyrinė lentelė
* Rangers tapo čempionais.

## 2004–2005 m. Škotijos Pirmasis divizionas
* **Škotijos Pirmasis divizionas** – antros pakopos pirmenybės. (Nuo 1975/1976 m. sezono.)
* 2004–2005 m. pirmenybėse dalyvavo 10 komandų.

### Turnyrinė lentelė
* Falkirk tapo pirmenybių nugalėtojais ir pateko į Premjer Lygą.

## 2004–2005 m. Škotijos Antrasis divizionas
* **Škotijos Antrasis divizionas** – trečios pakopos pirmenybės. (Nuo 1975/76 m. sezono.)
* 2004–2005 m. pirmenybėse dalyvavo 10 komandų.

### Turnyrinė lentelė
* Brechin City tapo pirmenybių nugalėtojais. Iškopė į Pirmą divizioną.
* Stranraer liko antroje vietoje, bet iškopė į Pirmą divizioną.

## 2004–2005 m. Škotijos Trečiasis divizionas
* **Škotijos Trečiasis divizionas** – ketvirtos pakopos pirmenybės. (Nuo 1994/95 m. sezono.)
* 2004–2005 m. pirmenybėse dalyvavo 10 komandų.

### Turnyrinė lentelė
* Gretna tapo pirmenybių nugalėtojais. Iškopė į Antrą divizioną.
* Peterhead liko antroje vietoje, bet iškopė į Antrą divizioną.

## 2004–2005 m. [[Škotijos futbolo taurė]]
* 2004–2005 m. Škotijos futbolo taurė buvo 120–asis kasmetinis turnyras.
* Celtic nugalėjo finale ir iškovojo šalies futbolo taurę.

#### Finalo rungtynės
----

---------------------------------

## 2004–2005 m. [[Škotijos futbolo lygos taurė]]
* 2004–2005 m. Škotijos futbolo lygos taurė buvo 59–asis kasmetinis turnyras.
* Rangers nugalėjo finale iškovojo Lygos taurę.

#### Finalo rungtynės
----

------

## Išnašos

## Nuorodos
* RSSSF
* Scottish Football Historical Archive
Edward Sapir

**Eduardas Sapyras** (*Edward Sapir*; 1884 m. sausio 26 d. – 1939 m. vasario 4 d.) – Jungtinių Amerikos Valstijų kalbininkas, antropologas. Vienas iš etnopsichologijos krypties atstovų ir etnolingvistikos pradininkų, žymus indėnistas.

## Biografija

Gimė litvakų šeimoje tuo metu Vokietijai priklausiusioje Pomeranijoje. 1888 m. su tėvais išvyko į JAV. Niujorko Kolumbijos universitete Eduardas Sapyras studijavo lingvistinę antropologiją (lankė Franco Boaso, kuriuo vėliau gausiai rėmėsi, paskaitas). 1909 m. tapo mokslų daktaru. Įkūrė ir vadovavo (1910–1925 m.) Kanados geologijos tarnybos Antropologijos skyriui. 1927–1931 m. – Čikagos, 1931–1939 m. Jeilio universiteto profesorius. Amerikos menų ir mokslo akademijos narys.

## Veikla

Eduardas Sapyras daugiausia tyrinėjo Šiaurės Amerikos indėnų kalbas (ypač Kalifornijos indėnų, činukų, atabaskų), sukūrė naują tipologinę kalbų klasifikaciją, suklasifikavo indėnų kalbas (pagrindinė, iki šiol tebenaudojama indėnų kalbų klasifikacija). Sapyras paskelbė naują kalbos, kaip sistemingai organizuotos sistemos sampratą, kuria rėmėsi JAV struktūrinės kalbotyros mokykla. Lygiagrečiai su Bendžaminu Li Vorfu sukūrė hipotezę (kalbos reliatyvizmo teorija arba Sapyro–Vorfo hipotezė), skelbiančią, kad žmogaus pasaulėvoką lemia kalba. Buvo tarptautinės dirbtinės kalbos šalininkas, Tarptautinės dirbtinės kalbos asociacijos (IALA) tyrimų direktorius.

## Bibliografija
Svarbiausi veikalai:
* Laiko perspektyva Amerikos aborigenų kultūroje: Studijų metodas (*Time Perspective in Aboriginal American Culture: A Study in Method*, 1916 m.)
* Kalba: Įvadas į kalbos studijas (*Language: An Introduction to the Study of Speech*, 1921 m.)

Paskelbė daug veikalų, straipsnių apie atskiras indėnų kalbas, jų gramatines savybes.

## Šaltiniai
Etnopsichologinė mokykla

**Etnopsichologinė mokykla** arba ***kultūros ir asmenybės psichologinė kryptis*** – kultūrinės antropologijos kryptis, susiklosčiusi XX a. trečiajame dešimtmetyje Jungtinėse Amerikos Valstijose, ir tirianti auklėjimo įtaką skirtingų kultūrų žmonių psichikai.

Pagrindinės šios krypties ištakos buvo XIX a. pab. mitologinė-folkloristinė mokykla Vokietijoje ir ten susikūrusi etnopsichologija (*Völkerpsychologie*), taip pat froidizmas, pabrėžęs vaikystės patirčių svarbą, bei Boaso istorinė mokykla ir jos kultūrinio reliatyvizmo idėja.

Pagrindiniai atstovai – Rut Benedikt, Margaret Mid, Abramas Kardineris, Melfordas Spiras.

Pasak etnopsichologinės mokyklos atstovų, asmenybės formavimąsi lemia kultūrinė bei socialinė aplinka. Tirdami vaikų auginimo papročius etnopsichologinės mokyklos atstovai studijų objektu pasirinko vadinamąsias primityviąsias tautas. Manyta, kad vaiko auklėjimas suformuoja pagrindinę asmenybę, tai yra išugdomi nekintantys kultūriniai ir socialiniai elgesio modeliai. Išimtimi laikyti individo kontaktai su vadinamąja aukštesne arba didesnę įtaką darančia kultūra – tuomet individas persiorientuoja į pastarąją. Pagrindiniai šios mokyklos teiginiai: vaikystės patirtis nulemia suaugusiojo asmenybę per socializaciją ir inkultūraciją, atskiras asmenybės tipas apibūdina atskirą visuomenę, kultūra turi savo psichologinį modelį.

Etnopsichologinė mokykla buvo populiari Jungtinėse Amerikos Valstijose iki 6 dešimtmečio, vėlesni sekėjai tolo nuo perdėm psichologinio požiūrio.

## Šaltiniai
Narkotikų kelias (filmas)

**Narkotikų kelias** () – 1977 m. Italijoje sukurtas kriminalinis filmas.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Fabio Testi – Fabio
* David Hemmings – Maikas Hamiltonas
* Sherry Buchanan – Vera
* Wolfgango Soldati – Džilas
* Massimo Vanni – Masimo
* Angelo Ragusa
* Romano Puppo
* Sergio Ruggeri
* Patrizia Webley

## Turinys

Pulkininkas Fabio, apsimetantis stambiu narkotikų prekeiviu, bando įgyti Romos nusikaltėlių pasitikėjimą, kad išsiaiškintų pagrindinius nusikaltimų organizatorius. Vienintelis žmogus, žinantis kad Fabio nėra nusikaltėlis, yra detektyvas Maikas Hamiltonas, tačiau jis su niekuo šia informacija pasidalinti negali, todėl pulkininkas priverstas veikti pasikliaudamas vien tik savo jėgomis. Tam, kad juo nebūtų abejojama, Fabio pasiūlo nusikaltėliams gauti heroino apiplėšiant policijos saugyklą. Nors Hamiltonas ir žino apie planuojamą užpuolimą, operacija negali būti inscenizuota ir Fabio priverstas viską atlikti iš tikrųjų…
Halley Stewart stadionas

**Halley Stewart stadionas** – futbolo stadionas Spoldingo miesto centre, Anglijoje. Talpina 2000 žiūrovų. Stadione namų rungtynes žaidžia Spalding United FC futbolo klubas. Stadionas pavadintas sero Halley Stewart (1838–1937) garbei.

Atidarytas 1899 m. rugsėjo 4 d.

## Šaltiniai
Boaso istorinė mokykla

**Boaso istorinė mokykla** – kultūrinės antropologijos mokykla, nuo XIX a. pab. pradėjusi klostytis Jungtinėse Amerikos Valstijose. Rėmėsi kertinėmis antropologo Franco Boaso idėjomis – kultūriniu reliatyvizmu, istoriniu partikuliarizmu.

Boaso istorinė mokykla rėmėsi difuzionizmu ir teorija, pagal kurią kiekviena kultūra yra individuali ir nepriklausoma nuo kitų, o išplitusi už kultūrinio komplekso ribų – determinuota konkrečių istorinių įvykių bei psichologinių veiksnių; kultūrinė grupė turi savitą istoriją, kurią lemia vidinės raidos ir kultūros difuzija.

Boaso mokiniai šią antropologijos kryptį išplėtojo į atskiras šakas: etnolingvistiką, etnopsichologinę mokyklą, indėnistiką, etnoistoriją ir kt.

Boaso istorinė mokykla XX a. 1 ketvirtyje JAV buvo labai populiari, jai priklausė daug žymių kultūros antropologų. 4 dešimtmečio pab. dėl tyrimų sudėtingumo ir funkcionalistų kritikos šiai mokyklai sekėjų gerokai sumažėjo.

Pagrindiniai šios krypties atstovai: Rut Benedikt, Francas Boasas, Rolandas B. Diksonas, Aleksandras Goldenvaizeris, Melvilis Herskovicas, Alfredas Luisas Krėberis, Ralfas Lintonas, Robertas Lovis, Margaret Mid, Eduardas Sapyras, Klarkas Visleris ir kt.

## Šaltiniai
Šyšalė

**Šyšalė** – upelis Lietuvoje, Šilutės rajone; Šyšos dešinysis intakas. Prasideda Vainuto–Kūtymų miške, teka į vakarus, paskui į pietus, pietryčius pro Vainuto miestelį ir jo apylinkes. Įteka į Šyšos aukštupį 53 km nuo šios upės žiočių, šalia Kivylių.

Visa vaga ištiesinta. Vainute sudarytas Vainuto tvenkinys.

## Šaltiniai
Aleksandras Micas

**Aleksandras Micas** (1900 m. gruodžio 5 d.  Vilniaus gubernijoje, Rusijos imperija – 1966 m. balandžio 30 d. Miunchene, Vokietija) – Romos katalikų kunigas lenkų valdytame Vilniaus krašte ir Vokietijoje, pedagogas.

## Biografija
Save įvardijo lietuviu, nors jo giminė lietuvių kalbą mokėjo silpnai. Vilniuje gyveno lietuvių gimnazistų bendrabutyje, šiame mieste baigė gimnaziją ir Kunigų seminariją. 1925 m. birželio 6 d. Vilniuje įšventintas kunigu.

Tais pačiais metais pasiųstas tarnauti pasienio Linkmenų Švč. Trejybės bažnyčios klebonu, kartu dėstė lotynų kalbą ir tikybą lietuviškoje Švenčionių LDK Kęstučio gimnazijoje. 1934 m. lapkričio 24 d. paskirtas šios švietimo įstaigos direktoriumi, vėliau trejus metus dirbo gimnazijos inspektoriumi. Kun. A.Micas aktyviai dalyvavo Švenčionių visuomeniniame gyvenime, globojo miesto lietuvių skautus. Lietuvai atgavus Vilniaus kraštą, Naujojoje Vilnioje įsteigė pirmąją lietuvių valstybinę gimnaziją ir 1939–1941 m. buvo skiriamas jos direktoriumi. 

1941 m. pervažiavo gyventi į Vokietiją, kapeliono pareigose dirbo sielovados darbą Gautingo mergaičių prieglaudoje Bavarijoje. Sirgo džiova, kurį laiką gydėsi Gautingo sanatorijoje.

## Šaltiniai
* Iš Marijano Sventickio prisiminimų (I). ''Spindesys ir šešėliai''
* ''Pranešimas apie kun. A.Mico mirtį'' // Aidai, 1966 m. rugsėjo mėn.
* *Vilniaus arkivyskupijos lietuviai kunigai užsienyje* // Kviklys Bronius. *Lietuvos bažnyčios: Vilniaus arkivyskupija (5 tomo II dalis)*. – Morkūno spaustuvė: Chicago, 1986 psl. 577–578
Liudas Zeikus

**Liudas Zeikus**, slapyv. **Ledėnas** (1900 m. rugsėjo 26 d. Parausiuose, Vilkaviškio aps. – 1962 m. rugsėjo 7 d. Cicero, Ilinojaus valst., JAV) – Lietuvos sportininkas ir rašytojas.

## Biografija
Mokėsi Marijampolės gimnazijoje. Savanoriu stojo į besikuriančią Lietuvos kariuomenę, dalyvavo  kovose ir buvo apdovanotas. Brandos atestatą gavo Kauno suaugusiųjų gimnazijoje ir toliau studijavo Vytauto Didžiojo universiteto Humanitarinių mokslų fakultete. Baigęs  buhalterijos ir stenografijos kursus dirbo Respublikos Seime bei Vidaus reikalų ministerijoje. 

Susižavėjo žiemos sportu: žaidė ledo ritulį, buvo šios šakos treneriu. Didesnių laimėjimų pasiekė dailiajame čiuožime – 1932 m. tapo Lietuvos čempionu.

Antrojo pasaulinio karo pabaigoje, artėjant frontui, pasitraukė į Vakarų Europą. Vėliau persikėlė į JAV, įsitraukė į literatūrinę veiklą. 1952 m. išleido poemą „Minijanas“, po dvejų metų – romaną „Laiptai į tolumas“. Mašinraščiuose liko romanai „Audra tyloje“, „Pėdos per laisvę“ , „Siaubas“, „Prašau, generole“, „Dėmėtas veidas“, „Be tikslo“; pjesės „Pro laisvę į tuštumą“ ir „Pas seną bajorą“, rankraščiuose – kt. kūriniai.

## Įvertinimas
* Lietuvos kariuomenės kūrėjų savanorių medalis (1929 m.)

## Šaltiniai
Marija Mažeikienė

**Marija Mažeikienė** (; g. 1923 m. lapkričio 24 d. Giriose, dab. Astravo rajonas, Baltarusija) – Gervėčių krašto lietuvių tautosakos pateikėja, Baltarusijos liaudies menininkė.

## Biografija
Gimė ir augo mažažemių Juliaus ir Rozalijos Petrikų daugiavaikėje šeimoje, tuometinei Lenkijai priklausančiame kaime. Mokėsi Girių lenkiškoje pradinėje mokykloje, kurioje buvo ir lietuvių kalbos pamokos. Dirbo tėvų ūkyje, vėliau – susikūrusiame kolūkyje, buvo paskirta linų augintojų brigados grandininke. 1947 m. Rimdžiūnų bažnyčioje susituokė su gretimo kaimo ūkininku Jonu Mažeika, gimė vaikai. Abi dukros paaugusios išvyko mokytis į Lietuvos TSR ir gimtinėn nebegrįžo. Vyras mirė ir M. Mažeikienė Petrikų kaime liko gyventi viena. 

Ją išgarsino meniški rankdarbiai, jie savo grožiu patraukė ne tik aplinkinių gyventojų dėmesį, bet ir sulaukė aukščiausių įvertinimų parodose Valkaviske, Gardine, Astrave ir Vilniuje. M.Mažeikienė puikiai mezga ir neria vąšeliu, 2014 m. jai suteiktas Baltarusijos liaudies meistro vardas.

Marija Mažeikienė aktyviai dalyvauja lietuviškoje saviveikloje – dainuoja Rimdžiūnų folkloriniame ansamblyje „Žilvitis“, į repeticijas už aštuonių kilometrų išsidėsčiusiame gretimame kaime būdama 92 metų dar važinėjo  dviračiu. Jos solo ir su muzikiniu kolektyvu atliekami liaudiški kūriniai įrašyti kompaktinėse plokštelėse „Gervėčių melodijos“ (Vilnius, *Lietuvos muzikos akademija*, 2003 m.) ir „Tradicinė Gervėčių krašto vestuvių muzika“ (Vilnius, *Juosta Records*, 2009 m.). Nuo 1970 m. Lietuvos mokslininkams yra pateikusi nemažai Baltarusijos lietuvių tarpe paplitusios tautosakos pavyzdžių: dainų, padavimų ir kt. Pati kuria eilėraščius ir rašo straipsnius į užsienio tautiečiams skirtą laikraštį „Lietuvių godos“. 

## Įvertinimas
* 2011 m. Lietuvos kultūros ministerijos premija „už tradicinės kultūros puoselėjimą ir sklaidą“
* 2016 m. „už kūrybinius pasiekimus“ apdovanuota Baltarusijos A.I.Dubko premija

## Šaltiniai
* Premija Gudijos lietuvei
* Gervėčių istorijos: Svečiuose pas Mariją Mažeikienę
* Saulė Matulevičienė. Marijos Mažeikienės prisiminimai
* Марии Можейко из Островецкого района... 
* Народный мастер Беларуси 92-летняя...
Šventųjų skelbimo kongregacija

**Šventųjų skelbimo kongregacija** () – viena iš centrinių Romos kurijos dikasterijų. Tai kongregacija, kuri prižiūri sudėtingą šventųjų kanonizacijos procesą, apimantį „herojiškų dorybių“ deklaravimą ir beatifikacijos apeigas. Šventųjų skelbimo kongregacija byloms tirti įsteigia mokslines ir teologines komisijas. Stebuklus patvirtinantis balsavimas perduodamas generaliniam Kongregacijos kardinolų ir vyskupų susitikimui, kurių teigiamas įvertinimas pateikiamas popiežiui, kuris nusprendžia, ar tęsti beatifikaciją arba kanonizaciją. Popiežius patvirtina naujausius Šventųjų skelbimo kongregacijos dekretus. Vatikane paskelbiami būsimų palaimintųjų ir šventųjų vardai, pripažinti bažnyčios kankiniai,  bažnyčios mokytojai. Kongregacijos dekretuose patvirtintinami jų užtarimu įvykę stebuklai.

## Pavadinimų kaita

* Šventoji apeigų kongregacija (1588–1969)
* Šventųjų skelbimo šventoji kongregacija (1969–1984)
* Šventųjų skelbimo kongregacija (1984)

## Istorija

Kongregacijos pirmtakė buvo Šventoji apeigų kongregacija, kurią popiežius Sikstas V įkūrė 1588 m. sausio 22 d. savo bule *Immensa Aeterni Dei*. Kongregacija nagrinėjo tiek dieviškojo garbinimo reguliavimą, tiek šventųjų skelbimo reikalus. 1969 m. gegužės 8 d. popiežius Paulius VI išleido apaštališkąją konstituciją *Sacra Rituum Congregatio*, padalindamas kongregaciją į dvi dalis: Dievo garbinimo kongregaciją ir Šventųjų skelbimo kongregaciją. Pastarajai buvo priskirtos trys įstaigos: teisinė, tikėjimo skleidimo ir istorinė-teisinė. Pagal 1983 m. popiežiaus Jono Pauliaus II įvestus kanonizacijos apeigų pakeitimus, buvo įtraukta pranešėjų kolegija, skirta parengti byloms tų, kurie buvo paskelbti Dievo tarnais. 

2014 m. sausio mėn. Kongregacijos prefektas paskelbė, kad pagal popiežiaus Pranciškaus nuostatas, vadovaujantys kanonizacijos procesui dvasininkai privalo laikytis tam tikrų finansinių gairių, nepriklausomai nuo turimų finansinių išteklių sprendžiant konkrečias bylas. Pasak „L'Osservatore Romano“, Pranciškus tikisi paskatinti dievo tarnų bylų pripažinimą iš mažiau žinomų, neturtingesnių regionų, susijusių su XX a. totalitarinių režimų persekiojimo aukomis.

2018 m. rugpjūčio 31 d. Kongregacijos prefektu paskirtas kardinolas Giovanni Angelo Becciu. 

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
Isabell Werth

**Isabell Werth** (g. 1969 m. liepos 21 d.) – Vokietijos dailiojo jojimo raitelė, daugkartinė pasaulio ir olimpinė čempionė. Werth yra daugiausiai olimpinių medalių pelniusi raitelė istorijoje.

## Biografija
1992 m. sportininkė dalyvavo savo debiutinėse 1992 m. vasaros olimpinėse žaidynėse ir dalyvavo visose po to vykusiose olimpiadose, išskyrus 2012 m.

2009 m. birželio 24 d. paimtame dopingo mėginyje viename iš sportininkės žirgų aptikta draudžiama preparato fludenazino. Sportininkė buvo diskvalifikuota šešiems mėnesiams.

## Nuorodos
* I Werth FEI svetainėje
* I Werth Olympedia svetainėje
Annan Athletic FC

**„Annan Athletic FC“** – Škotijos futbolo klubas iš Anano.

## Istorija
Klubas įkurtas 1942 m. Šiuo metu žaidžia Scottish League Two (ketvirtoje pakopoje).

## Sezonai

## Spalvinė gama

## Apranga
;Sportinių aprangų gamos pokyčiai:
* Namuose žaidžia baltos ir bordo spalvos aprangomis. 

## Sezonai

|}

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
Škotijos futbolas 2008–2009 m.

**[[Škotija|Škotijos]] futbolo varžybos [[2008]]–[[2009]] m.**
*  prasidėjo 2008 m. rudenį, baigėsi 2009 m. pavasarį;
* s turnyras prasidėjo 2008 m. rudenį, finalas įvyko 2009 m. pavasarį.

## 2008–2009 m. Škotijos Premjer lyga
* **Škotijos Premjer lyga** – aukščiausioji futbolo lyga.
* Dalyvavo 12 komandų.
* Sužaidus 33 turus lyga buvo skeliama pusiau. 
* Šešios geriausios komandos žaidė papildomą ratą kovoje dėl medalių.
* Likęs šešetas kovojo dėl išlikimo.

### Turnyrinė lentelė
* **[[Rangers FC|Rangers]]** tapo čempionais.

## 2008–2009 m. Škotijos Pirmasis divizionas
* **Škotijos Pirmasis divizionas** – antros pakopos pirmenybės. (Nuo 1975/1976 m. sezono.)
* 2008–2009 m. pirmenybėse dalyvavo 10 komandų.

### Turnyrinė lentelė
* **[[Saint Johnstone FC|St Johnstone]]** tapo pirmenybių nugalėtojais ir pateko į Premjer Lygą.

### Pereinamosios rungtynės

## 2008–2009 m. Škotijos Antrasis divizionas
* **Škotijos Antrasis divizionas** – trečios pakopos pirmenybės. (Nuo 1975/76 m. sezono.)
* 2008–2009 m. pirmenybėse dalyvavo 10 komandų.

### Turnyrinė lentelė
* **[[Raith Rovers FC|Raith Rovers]]** tapo pirmenybių nugalėtojais. Iškopė į Pirmą divizioną.

### Pereinamosios rungtynės

## 2008–2009 m. Škotijos Trečiasis divizionas
* **Škotijos Trečiasis divizionas** – ketvirtos pakopos pirmenybės. (Nuo 1994/95 m. sezono.)
* 2008–2009 m. pirmenybėse dalyvavo 10 komandų.

### Turnyrinė lentelė
*  tapo pirmenybių nugalėtojais. Iškopė į Antrą divizioną.

## 2008–2009 m. [[Škotijos futbolo taurė]]
* 2008–2009 m. Škotijos futbolo taurė buvo 124–asis kasmetinis turnyras.
* Rangers  nugalėjo finale ir iškovojo šalies futbolo taurę.

#### Finalo rungtynės
----

## 2008–2009 m. [[Škotijos futbolo lygos taurė]]
* 2008–2009 m. Škotijos futbolo lygos taurė buvo 63–asis kasmetinis turnyras.
* Celtic nugalėjo finale iškovojo Lygos taurę.

#### Finalo rungtynės
----

------

## Išnašos

## Nuorodos
* RSSSF
* Scottish Football Historical Archive
Lina Polito

**Lina Polito** (g. 1954 m. rugpjūčio 24 d. Neapolis, Italija) – italų aktorė.

Savo karjerą pradėjo teatre, o 1974 m. už debiutinį vaidmenį juostoje „Meilė ir anarchija“ buvo apdovanota Nastro d‘Argento prizu.

1983 m. laimėjo ir pagrindinį Italijos kino apdovanojimą David di Donatello kaip geriausia antrojo plano aktorė (filmas „Scusate il ritardo“).

## Apdovanojimai

* David di Donatello – geriausia antrojo plano aktorė (1983)
* Golden Goblets – geriausia nauja aktorė (1973)
* Nastro d‘Argento – geriausia nauja aktorė (1974)
* Nastro d‘Argento (nominacija) – geriausia antrojo plano aktorė (1983)

## Filmografija
* Meilė ir anarchija (1973)
* Aš būsiu jos tėvas (1974)
* Tutto a posto e niente in ordine (1974)
* Kraujo broliai (1974)
* L'età della pace (1974)
* Salvo D'Acquisto (1975)
* Le deportate della sezione speciale SS (1976)
* Napoli... i 5 della squadra speciale (1978)
* Gegè Bellavita (1979)
* Il sindaco del rione Sanità (1979)
* Scusate il ritardo (1982)
* Pover'ammore (1982)
* L'amara scienza (1985)
* Ti presento un'amica (1987)
* Scugnizzi (1989)
* Joe e suo nonno (1992)
* Kankinanti meilė (1995)
* Le intermittenze del cuore (2004)
* La seconda volta non si scorda mai (2008)

## Šaltiniai

## Nuorodos

* IMDb profilis
Helene Chanel

**Helena Šanel** (, tikrasis vardas – *Hélène Stoliaroff*; g. 1941 m. birželio 12 d. Deauville) – rusų kilmės buvusi prancūzų aktorė.

Buvęs modelis kine debiutavo 1959 m. ir 7 dešimtmetyje vaidino vesternuose bei nuotykių filmuose. Karjeros pradžioje savo pavardę „Stoliaroff“ ji norėjo pakeisti į labiau prancūzišką „Chancel“, tačiau italas agentas suklydo ir pavardė tapo „Chanel“. Įvairiuose filmuose ji taip pat buvo vadinama „Helen Chanel“, „Helen Stoliaroff“, „Hélène Stoliaroff“ ir „Sheryll Morgan“.

## Filmografija

* Les Dragueurs (1959)
* Détournement de mineures (1959)
* Incorrigibles parents (1960)
* Il mio amico Jekyll (1960)
* Le olimpiadi dei mariti (1960) 
* Un dollaro di fifa (1960)
* Tu che ne dici? (1960) 
* 5 marines per 100 ragazze (1961)
* Le Géant à la cour de Kublai Khan (1961)
* La ragazza sotto il lenzuolo (1961)
* Gerarchi si muore (1961)
* Maciste en enfer (1962)
* Colpo gobbo all'italiana (1962)
* La monaca di Monza (1962)
* Lasciapassare per il morto (1962)
* I tre nemici (1962)
* Avventura al motel (1963)
* L'invincibile cavaliere mascherato (1963) 
* La donna degli altri è sempre più bella (1963)
* Les Canons de San Antiogo (1963)
* La donna degli altri è sempre più bella (1963)
* Due mafiosi nel Far West (1964)
* Il dominatore del deserto (1964)
* Maciste et les Filles de la vallée (1964)
* Le Grand Défi (1964)
* Goldocrack à la conquête de l'Atlantide (1965)
* Le notti della violenza (1965)
* Asso di picche operazione controspionaggio (1965)
* Ischia operazione amore (1966)
* Agente segreto 777 - Invito ad uccidere (1966)
* Duello nel mondo (1966)
* Belfagor le Magnifique (1966)
* Malonumų naktys (1966)
* Killer calibro 32 (1967)
* Kjamango (1967)
* Due rrringos nel Texas (1967)
* Con lui cavalca la morte (1967)
* Nel sole (1967)
* El hombre de Caracas (1967)
* Sette uomini e un cervello (1968)
* Un posto all'inferno (1969)
* La legge dei gangsters (1969)
* Mirtis beldžia du kartus (1969)
* La ragazza del prete (1970)
* Edipeon (1970)
* Boccace raconte (1972)
- Gli amici degli amici hanno saputo (1973)
* Labbra di lurido blu (1975)
* Lo sgarbo (1975)
*Stangata in famiglia (1976)
* Il bocconcino (1976) 
* Žmona / meilužė (1977)

## Šaltiniai

## Nuorodos

* IMDb profilis
Kruvina pievelė

**Kruvina pievelė** () – 1973 m. Italijoje sukurtas filmas, kurį režisavo Riccardo Ghione. Anot kino istoriko ir kritiko Roberto Curti, filmas apjungia gotikos, trilerio ir mokslinės fantastikos elementus.

## Siužetas

Jauną porą, keliaujančią autostopu be jokio konkretaus tikslo, stabteli pavežėti vyras su sportiniu automobiliu ir vėliau juos pakviečia į sesers namus. Čia randama keista kompanija: sesuo ir jos vyras, konstruojantis keistas mašinas, prostitutė, girtuoklis ir jauna čigonė. Pradžioje visi nerūpestingai leidžia laiką ir netgi nekreipia didesnio dėmesio, kad jų gretos pradeda retėti: namų šeimininkai verčiasi nelegalia prekyba krauju, kurį gauna nužudydami savo svečius – žmones, netrunčius artimųjų ir kuriems dingus, niekas jų nepasiges…

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Marina Malfatti – Nina
* Enzo Trascio – Antonio
* George Willing – Maksas 
* Daniela Caroli – Makso draugė
* Claudio Biava – Alfiero
* Barbara Marzano
* Nino Castelnuovo

## Šaltiniai

* 
* 

### Išnašos
Darbas yra darbas

**Darbas yra darbas** () – 1971 m. Nyderlanduose sukurta komedija, režisieriaus Paul Verhoeven pirmasis pilnametražis filmas.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Ronnie Bierman – Grit
* Sylvia de Leur – Nel
* Piet Romer – Piet
* Jules Hamel – Sjaak
* Bernard Droog – Bob
* Eric van Ingen
* Wim Kouwenhoven
* Ton Lensink

## Turinys

Pagrindinės filmo herojės – Nel ir Grit – Amsterdamo prostitutės, gyvenančios tame pačiame name, tik skirtinguose aukštuose. Pas jas besilankantys vyrai nori ne tik fizinio artumo, todėl merginoms tenka būti ir psichologėmis, ir aktorėmis. Galiausiai kiekvienos jų gyvenime atsiranda joms neabejingi vyrai ir šios priverstos rinktis: darbas ar asmeninė laimė…
Vyskupų kongregacija

**Vyskupų kongregacija** () – viena iš Romos kurijos kongregacijų, daugiausiai užsiimanti Lotynų bažnyčių statusu ir jų vyskupų veikla. Kongregacija prižiūri daugumos naujų vyskupų atranką. Jos teikiamus siūlymus paprastai patvirtina popiežius.  Kongregacija planuoja vyskupų apsilankymus kas penkerius metus (*ad limina*) Romoje, kur jie susitinka su popiežiumi ir įvairiais Kurijos padaliniais. Kongregacija prižiūri naujų vyskupijų formavimąsi. Tai viena iš įtakingiausių kongregacijų, nes ji stipriai įtakoja bažnyčios žmogiškųjų išteklių politiką.

Vyskupų kongregacija neturi jurisdikcijos viršenybės prieš misijų teritorijas ir valdas, prižiūrimas Rytų Bažnyčių kongregacijos ir kuriai tenka atsakomybė už visus Rytų katalikus, taip pat prieš Lotynų katalikus Artimuosiuose Rytuose ir Graikijoje. Kai vyskupų skyrimus ir vyskupijų teritorijų pakeitimus reikia derinti su pilietine valdžia, pagrindinė atsakomybė tenka  Vatikano valstybės sekretoriatui, tačiau jis turi konsultuotis su Vyskupų kongregacija.

## Istorija

Vyskupų kongregacija savo istoriją skaičiuoja nuo Bažnyčių steigimo ir konsistorijų reikalų kongregacijos, kurią 1588 m. įkūrė popiežius Sikstas V. 1908 m. popiežius Pijus X apaštaline konstitucija *Sapienti concilio* ją pervadino į Konsistorijų kongregaciją. 1967 m. popiežius Paulius VI apaštaline konstitucija *Regimini Ecclesiae Universae* kongregacijai suteikė dabartinį pavadinimą. Šiuolaikinė Vyskupų kongregacijos struktūra ir įgaliojimai buvo apibrėžti popiežiaus Jono Pauliaus II konstitucija *Pastor Bonus* 1988 m.

2010 m. birželio 30 d. kongregacijos kardinolu prefektu paskirtas iš Kanados kilęs kardinolas Marc Ouellet.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
Šv. Sikstas II

**Sikstas II** (; ? Graikijoje – 258 m. rugpjūčio 6 d. Romoje) – 24–asis Romos popiežius, tarnavęs nuo 257 m. rugpjūčio 30 d. iki savo mirties 258 m. rugpjūčio 6 d. Buvo nukankintas kartu su septyniais diakonais, įskaitant Šv. Lauryną, kuomet Romos Katalikų Bažnyčią persekiojo imperatorius Valerianas.

Šventasis Sikstas II garbinamas tiek katalikų, tiek stačiatikių bažnyčiose. Minimas rugpjūčio 6 arba 7 d.

## Biografija

Pagal popiežių biografijų knygą „*[[Liber Pontificalis]]*“, Sikstas gimė Graikijoje ir buvo filosofas. Tačiau šiuolaikiniai tyrinėtojai ginčija šią teoriją, teigdami, kad knygos autoriai jį painioja su kitu Sikstu, graikų filosofu–pitagorininku. Iki išrinkimo popiežiumi Sikstas gyveno Ispanijoje. Tapęs popiežiumi, jis atkūrė santykius su Kartaginos bažnyčia, su kuria saitus nutraukė jo pirmtakas dėl Novaciano erezijų.

Imperatoriui Valerianui persekiojant krikščionis, 258 m. buvo nubausti myriop daug vyskupų, dvasininkų ir diakonų. Popiežius Sikstas II tapo viena pirmųjų šių persekiojimų aukų: rugpjūčio 6 d. jam buvo atimta gyvybė nukertant galvą. Jis mirė kankinio mirtimi kartu su šešiais diakonais – Januarius, Vincentius, Magnus, Stephanus, Felicissimus ir Agapitus. Jo geriausiai žinomas diakonas Laurynas iš Romos nubaustas mirties bausme keliomis dienomis vėliau – rugpjūčio 10 d.

## Atminimas

Būtent šio Siksto vardas bažnyčioje minimas per šv. Mišias. Tridento kalendoriuje paminėti Sikstas, Felicissimus ir Agapitus per Viešpaties prisikėlimo šventę, rugpjūčio 6 d. Ši atmintina data liturginiame kalendoriuje išliko iki 1969 m., kuomet ji buvo perkelta į rugpjūčio 7 d. - sekančią dieną po kankinių mirties.

Šventasis Sikstas II pavaizduotas Rafaelio paveiksle „Siksto Madona“.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Sąrašas:Popiežiai
Šv. Dionyzas

:*Apie šventąjį, Aleksandrijos vyskupą žr. [[Dionyzas Aleksandrietis]]*

**Dionyzas**, **Dionizas** (, mirė 268 m. gruodžio 26 d.) – 25-asis Romos popiežius, tarnavęs nuo 259 m. liepos 22 d. iki savo mirties 268 m. gruodžio 26 d. Jam teko reorganizuoti Romos bažnyčią po imperatoriaus Valeriano vykdyto krikščionių persekiojimo metų ir jo įpėdinio Galieno įvesto pakantumo tikėjimui įstatymo. Jis taip pat padėjo atstatyti Kapadokijos bažnyčias, nusiaubtas gotų.

## Biografija

Manoma, kad Dionyzas gimė Didžiojoje Graikijoje. Dionyzas buvo išrinktas popiežiumi po kankinio Siksto II mirties 259 m. Šventajame soste popiežiaus vieta beveik metus buvo neužimta dėl sunkumų išrenkant popiežių krikščionių persekiojimo metais. Nurimus persekiojimams, Dionyzas buvo paskelbtas Romos vyskupu. Imperatorius Valerianas, pradėjęs krikščionių engimą, buvo paimtas į nelaisvę ir nužudytas Persijos karaliaus 260 m. Naujasis imperatorius Galienas išleido potvarkį apie pakantumą tikėjimui, bažnyčių ir kapinių atkūrimą, dėl ko beveik 40–čiai metų stojo „mažoji taika bažnyčioje“.

Naujajam popiežiui buvo pavesta reorganizuoti Romos bažnyčią, kurioje buvo daug betvarkės. Dėl Aleksandrijos tikinčiųjų protestų jis pareikalavo iš vyskupo Dionyzo Aleksandriečio paaiškinimų dėl savo mokymo apie Dievą ir logosą, kurie galiausiai buvo pateikti.

Dionyzas teikė materialinę ir piniginę pagalbą Kapadokijos bažnyčioms, kentėjusioms nuo gotų antpuolių ir plėšimų. Jis išaiškino teologo Sabelijaus (*Sabellius*) mokymo sekėjus. Turėjo autoritetą ir po mirties: buvo minimas Didžiojo Vasilijaus (*Basil of Caesarea*) raštuose, ypač gerbiamas karmelitų ordino.

Dionyzas įvedė tvarką bažnyčioje ir pasiekė taikos tarp stabmeldžių ir krikščionių, užtrukusios iki 303 m. Mirė 268 m. gruodžio 26 d. 

## Atminimas

Šv. Dionyzo atminimo diena švenčiama gruodžio 26 d. Meno kūriniuose vaizduojamas su popiežiaus regalijomis ir knyga rankoje.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Sąrašas:Popiežiai