Bulvinė saulėgrąža

**Bulvinė saulėgrąža** arba **topinambas** (*Helianthus tuberosus*) – astrinių šeimos augalas. Tai daugiametė 1,5 metrų aukščio žolė. Augalas truputį panašus į saulėgrąžą (ta pati gentis). Stiebas apaugęs plaukeliais, žiedynai geltoni, panašūs į saulėgrąžų graižus (dėl to topinambai dar vadinami bulvinėmis saulėgrąžomis), tik žymiai mažesni. Topinambai kilę iš Šiaurės Amerikos.

## Biologiniai ypatumai
Stiebas 1,5-2 m aukščio, viršuje šakotas. Stiebiniai auginiai lengvai įsišaknija. Žiedynai – graižai, kaip saulėgrąžų, graižo „pintinėlė“ tik 1-1,5 cm skersmens. Žydi rugsėjo-spalio mėnesiais, sėklos paprastai nesubręsta ne tik dėl šiltų orų stygiaus, bet ir dėl mejozės sutrikimų. Topinambai kryžmadulkiai.

Po žeme sudaro trumpus stolonus, ant kurių galų formuojasi stiebagumbiai. Gumbų forma gana įvairi, akutės iškilios.

Laukiniai topinambai labai paplitę Šiaurės Amerikoje, mėgsta molingas dirvas, auga pakelėse ir paupiuose.

## Auginimas ir panaudojimas
Dabar auginami JAV, Prancūzijoje. Pradžioje topinambus augino kaip maistinius, o XX a. pradžioje ėmė auginti ir kaip pašarinius bei techninius augalus (etanolio ir fruktozės gamybai). Topinambo stiebagumbis vidutiniškai turi 11,7 % inulino, 6,3 % cukraus ir šiek tiek krakmolo. Šakniagumbiuose gausu vitamino C, B1, B2, taip pat ir įvairių mineralų, kitų aktyvių medžiagų.

Veislių nėra daug, iki 1920 m. topinambų selekcija užsiiminėjo tik Prancūzijoje. Topinambai į Europą pateko XVII a. pradžioje, pirmiausia į Prancūziją, vėliau – į Italiją, Nyderlandus, Angliją. Pirmą kartą botaniškai aprašytas 1616 m.
 Kultūriniai topinambai nuo laukinių nedaug nutolę, lengvai sulaukėja. Auga tiek drėgnose molingose (kaip mezofitas), tiek sausose smėlingose (kaip kserofitas) dirvose. Šiaurės Kaukaze aptikti didžiuliai sulaukėjusių topinambų sąžalynai.

## Hibridai
TSRS I. Marčenka (*И. Марченко*) ir N.Ščibria (*Н. Щибря*) sukryžmino topinambus su saulėgražomis ir gavo naują rūšį, kurią pavadino „topinsaulėgrąža“ (*топинсолнечник* = *топин*-амбур + под-*солнечник*), kurios 2n = 68. Pirmos kartos hibridai buvo heteroziniai, sudarantys stiebagumbius (susitelkusius mažame tūryje), bet jų žiedai mažai vaisingi. Šių hibridų derlingumas buvo 75-80 t/ha žaliosios masės ir 35-40 t/ha stiebagumbių.

## Etimologija
Žodis *topinámbas* (dar *topinambūras*) patekęs iš aplinkinių kalbų – , ,  ← nuo Brazilijos Amazonijos indėnų tautos tupinambų (*tupinambá*) pavadinimo. Pradžioje manyta, kad šis augalas kilęs iš Brazilijos, nors iš tiesų savaime auga rytinėse Šiaurės Amerikos pakrantėse. Tai, jog augalas pavadintas būtent pagal šią tautą tikriausiai
nulėmė tai, jog 1613 m. vienas prancūzų keliautojas į Prancūziją atvežė ir karaliui Liudvikui XIII pristatė šešis indėnų kanibalų tupinambų tautos žmones. Matyt, panašiu metu Europoje pasirodžius šiam augalui jis kažkokiu būdu susietas su ta indėnų gentimi.

Dar vadinama ***Jeruzalės artišoku***, nors neturi nieko bendro nei su Jeruzale, nei su artišokais. Manoma kad, italų naujakuriai JAV augalą vadino *girasole* (it. saulėgrąža) dėl jo giminystės su sodo saulėgrąža (abi priklauso *Helianthus* genčiai). Laikui bėgant anglakalbiai šį pavadinimą iškraipė į *Jerusalem*. 


Vaizdas:Helianthus tuberosus (rhizomes).jpg|Topinambo stiebagumbiai
Vaizdas:Sunroot_flowers.jpg|Topinambo žiedai
Vaizdas:Sunroot growing.jpg|Jauni topinambo stiebai


## Šaltiniai