open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Einhardas

**Einhardas** (*Einhard, Eginhard* ar *Einhart*, g. apie 775 m. – m. 840 m. kovo 14 d.) – frankų istorikas, imperatoriaus Karolio Didžiojo biografas.

## Biografija

Gimė rytinėje, germaniškoje Frankų imperijos dalyje. Mokėsi Fuldoje. 791 ar 792 m. priimtas į karališkąjį Karolio Didžiojo teismą. Ten mokėsi pas žymų viduramžių švietėją Alkuiną. Nors tapo artimu Karolio Didžiojo draugu, jokio aukšto posto Einhardas neįgijo. Imperatoriui mirus, jo įpėdinis Liudvikas Palaimintasis paskyrė Einhardą savo privačiu sekretoriumi.

Einhardas parašė keletą darbų, tačiau pats svarbiausias jo veikalas – „Karolio Didžiojo gyvenimas“ (*Vita Karoli Magni*). Tai vienas reikšmingiausių viduramžių epochos biografinio žanro kūrinių. Jame sukuria įtaigų, šiek tiek suromantintą Karolio Didžiojo aprašymą, remiasi Svetonijaus stiliumi. Veikale pamini ir kai kurių istorinių, geografinių žinių. Vardindamas Europos tautas pamini Baltijos jūros pakrantėje gyvenusius aisčius.

## Šaltiniai
2008–2009 m. Premyer Liqası

**[[2008]]–[[2009]] m. [[Premyer Liqası]]** – Azerbaidžano aukščiausioji futbolo lyga. 

Sezonas prasidėjo 2008 m. rugpjūčio 9 d., baigėsi 2009 m. gegužės 16 d.

## Turnyrinė lentelė

;Pastabos
* Mugan Salyan (NBC Salyan) 
* OMIK Baki (MOIK Baki)

## Išnašos

## Nuorodos
* RSSSF duomenų bazė:
: Čempionų sąrašas
: Azerbaidžano futbolo taurės finalai
: 2008–2009 m. sezonas
Peruvinė dumplūnė

**Peruvinė dumplūnė** (*Physalis peruviana*) – bulvinių (*Solanaceae*) šeimos augalas, kilęs iš Pietų Amerikos, tačiau išpopuliarėjo, kai XIX a. pradėta auginti Pietų Afrikoje Gerosios Vilties iškyšulio regione.

Literatūroje nurodoma, kad tai yra Peru ir Čilės vietinis augalas, introdukuotas tropikų, subtropikų ir vidutinio klimato zonose (Morton, 1987).

## Kultivacija

Tropikų ir subtropikų klimato sąlygomis šis žolinis ar sumedėjęs, daugiametis augalas užauga iki 0,9–1,6 m, kartais net iki 1,8 m aukščio. Šakos briaunotos, rausvos, išsišakojusios. Lapai beveik priešiniai, aksominiai, širdies pavidalo, atsitiktinai dantyti, 6–15 cm ilgio ir 4–10 cm pločio. Žiedai išsidėstę lapų pažastyse, varpelio formos, 2 cm pločio, geltoni, apgaubti rausvai žalios, plaukuotos, 5 dalių taurelės. Žiedui nukritus, taurelė plečiasi, formuodama šiaudo spalvos apvalkalėlį, daug didesnį negu vaisius, kurį ji apsupa. Sunokusi uoga būna apvali, 1,25–2 cm skersmens, lygiu, blizgiu paviršiumi, geltona su oranžiniu atspalviu, sultingu minkštimu, kuriame yra daug mažų gelsvų sėklų. Prinokęs vaisius yra saldus, malonaus, panašaus į vynuogę aštraus kvapo. Apvalkalėlis yra kartus ir nevalgomas.

Vaisiai tinka vartojimui, kai pasiekia rūšiai būdingą dydį ir dalis jų pradeda kristi. Renkami kas 2–3 savaites su apvalkalėliais, vienodai sunokę. Vienas augalas gali užauginti apie 300 vaisių. Sodinama 228–900 augalų į hektarą, derlius – vidutiniškai 3 t ha–1. Dumplūnių vaisiai laikomi neišlukštenti, sudėti konteineriuose, sausoje patalpoje. Taip jie išsilaiko keletą mėnesių (Morton, 1987). Vaisiuose apie 79 % sudaro vanduo, maistinės skaidulos – 4,9 %, riebalai – 0,16 %, baltymai – 0,05 %, pelenai – 1,01 %. Dumplūnių vaisiai turtingi pektino. Taip pat randama vitaminų: askorbo rūgšties (vitamino C) – 430,0 mg kg–1, niacino (vitaminas B3) – 17,3 mg kg–1, riboflavino (vitamino B2) – 0,3 mg kg–1, tiamino (vitamino B1) – 1,0 mg kg–1, karoteno – 16,1 mg kg–1. Sunokę dumplūnių vaisiai yra geras vitamino P šaltinis. Iš mineralinių medžiagų randama nemažai fosforo – 553,0 mg kg–1, kalcio – 80,0 mg kg–1 ir geležies – 12,3 mg kg–1 (Morton, 1987). Vidutinio klimato zonose šis augalas yra vienametis.

## Vaistinės savybės

Šio augalo ekstraktai plačiai vartojami liaudies medicinoje gydyti maliariją, astmą, hepatitą, dermatitą ir reumatizmą (Arun, Asha, 2007; Adams et al., 2008). Iš augalo šaknų išskirti alkaloidai domina ir farmakologijos specialistus, nes manoma, kad šie junginiai žmogaus organizme slopina cukraus metabolizmą (Griffin, Lin, 2000). Dėl maistinių ir vaistinių savybių dumplūnių vaisiai patrauklūs tarptautinėje prekyboje.

## Šaltiniai
Algimantas Merkevičius (1959)

**Algimantas Merkevičius** (g. 1959 m. vasario 3 d. Kapsuke) – Lietuvos istorikas, archeologas, humanitarinių mokslų daktaras.

## Biografija
1977 m. baigė Kapsuko Jono Jablonskio vidurinę mokyklą. 1982 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos fakultetą, įgijo istorijos ir visuomenės mokslų dėstytojo specialybę. Diplominio darbo tema – „Imbarės piliakalnis ir gyvenvietė I tūkst. pr. m. e. – IV m. e. a.“ 1993 m. apgynė daktaro disertaciją „Laidojimo paminklai ir laidosena Lietuvoje žalvario ir ankstyvajame geležies amžiuje“.

1982–1988 m. Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos Archeologijos skyriaus vyr. metodininkas. Nuo 1989 m. Vilniaus universiteto darbuotojas, 1991–1994 m. – Istorijos fakulteto Archeologijos ir etnologijos katedros asistentas, 1994–2001 m. – Archeologijos katedros vyr. asistentas, o nuo 2001 m. – docentas. 2004–2015 m. Istorijos fakulteto Archeologijos katedros vedėjas. Lietuvos archeologijos draugijos narys.

## Mokslinė veikla
Pagrindinės mokslinės veiklos temos: žalvario ir ankstyvasis geležies amžius; archeologijos istorija, teorija ir metodai.
Tyrimai:
* 2009 m. – Meškučių II piliakalnis ir papilės gyvenvietė (Marijampolė) 

## Bibliografija
* Stone, Bronze and Early Iron Ages // Lithuanian Archeology: investigations and findings. Institute of cultural heritage. 1998, p. 1-4.;
* Žalvario amžius istorinėse baltų žemėse // Baltų archeologija. 1994. T. 2.;
* Etnokultūrinė situacija laidosenos duomenimis Vidurio Lietuvoje žalvario ir ankstyvajame geležies amžiuje // Vidurio Lietuvos archeologija. Žalioji Lietuva. – V., 1994.;
* Burial of the West and East Balts in the Bronze and Early Iron Ages: The main features // International Conference The Indo-Europeization of Northern Europe. – V., 1994.;
* Basic burial patterns of Western and Eastern Balts in the Bronze and Early Iron Ages // The Indo-Europeization of Northern Europe. Journal of Indo-European Studies Monograph Nr. 17. Institute for the Study of Man. –Washington D.C., 1996.
* Akmens amžius. Speckurso programa (kartu su T. Ostrausku). – V., 1996. – 31 p.
* Paleolitas ir mezolitas pietų Skandinavijoje (kartu su E. Šatavičiumi). – V., 2002. – 58 p.

## Šaltiniai
Adalbertas

**Adalbertas** gali reikšti šiuos asmenis:

* Adalbertas Prahiškis – čekų vyskupas, nužudytas prūsų;
* Adalbertas Magdeburgietis – Magdeburgo arkivyskupas, misionierius;
* Adalbertas Egmondietis – anglosaksų misionierius;
* Adalbertas – Austrijos markgrafas;
* Adalbertas Hamburgietis – Hamburgo-Brėmeno arkivyskupas;
* Adalbertas – vokiečių Prūsijos princas, admirolas;
* Adalbertas – Italijos karalius.
Singapūro vėliava

**[[Singapūras|Singapūro]] vėliava** pirmą kartą buvo sukurta 1959 m., kai šalis atsiskyrė nuo Britų imperijos. Vėliava buvo iš naujo patvirtinta kaip valstybės vėliava, kai respublika įgijo visišką nepriklausomybę 1965 m. rugpjūčio 9 d. Vėliava yra dviejų spalvų: viršutinė – raudona. apatinė – balta.

## Simbolika
Vėliavos viršutiniame-kairiajame kampe (kantone) yra baltas pusmėnulis ir penkios žvaigždės. Vėliavos simbolika reiškia jauną naciją ant kylančios, visuotinės brolybės ir lygybės, bei nacionalinių idealų.
Tirpumas

**Tirpumas** - medžiagos (dujų, skysčio ar kieto kūno), vadinamos tirpiniu, savybė ištirpti skystame tirpiklyje, sudarant vientisą tirpalą. Tirpumas stipriai priklauso nuo tirpiklio, temperatūros ir slėgio. Medžiagos tirpumas matuojamas prisotinimo koncentracija, kuomet dar pridedant tirpinio jis nebeištirpsta.

Tirpiklis, kuris daugeliu atveju yra skystis, gali būti gryna medžiaga arba mišinys.

Tirpumas gali būti labai įvairus, nuo begalinio (etanolis vandenyje), iki labai menko (sidabro chloridas vandenyje). Terminas "netirpus" taikomas mažai ir labai mažai tirpioms medžiagoms.

Tam tikromis sąlygomis įmanoma ištirpinti daugiau tirpinio nei iki prisotinimo koncentracijos, gaunant persotintą tirpalą, kuris yra nestabilus - medžiagos perteklius nuo bet kokio poveikio išsikristalizuoja.

## Tirpumą lemiantys veiksniai
### Temperatūra
Daugelis kietų tirpinių vandenyje tirpsta geriau, kai temperatūra aukštesnė. Joninių tirpinių tirpumas labai karštame vandenyje gali sumažėti, kadangi sumažėja vandens poliškumas.

Dujiniai tirpiniai kylant temperatūrai prasčiau tirpsta vandenyje, bet geriau - organiniuose tirpikliuose.

Organiniai junginiai beveik visada geriau tirpsta aukštesnėje temperatūroje.

### Slėgis
Skystiems ir kietiems tirpiniams slėgis turi mažai įtakos. Dujų tirpumas yra tiesiogiai proporcingas tų dujų parcialiniam slėgiui virš tirpiklio. Ryšys išreiškiamas taip:
: p = kc \,
* k - nuo temperatūros priklausanti konstanta (pavyzdžiui, 769.2 L•atm/mol deguoniui (O2) 298 K temperatūros vandenyje),
* p - parcialinis slėgis (atm),
* c ištirpusių dujų koncentracija skystyje (mol/L).

### Poliškumas
Poliniai junginiai geriau tirpsta poliniuose tirpikliuose (pvz., vandenyje), tuo tarpu nepoliniai - nepoliniuose. Pavyzdžiui, labai polinis (hidrofilinis) junginys šlapalas puikiai tirpsta labai poliniame vandenyje, sunkiau - mažiau poliškame metanolyje, ir praktiškai netirpsta nepoliniame benzene. Tuo tarpu nepolinis (hidrofobinis) junginys naftalenas netirpsta vandenyje, blogai tirpsta metanolyje, bet puikiai tirpsta benzene.
Algimantas Merkevičius

**Algimantas Merkevičius:**

* Algimantas Merkevičius (1933) – archeologas
* Algimantas Merkevičius (1959) – istorikas, archeologas, humanitarinių mokslų daktaras
* Algimantas Merkevičius (1969) – dziudo sportininkas
Adalbertas Prahiškis

**Adalbertas Prahiškis** (šventasis **Adalbertas** arba **Vaitiekus**, lenk. *Wojciech, Adalbert*; g. apie 956 m. – 997 m. balandžio 23 d.) – Prahos vyskupas, X a. pab. vykdęs pagoniškų baltų žemių krikštą.

## Biografija

Gimė Bohemijos didiko Slavnyko šeimoje, Libicės prie Cidlinos gyvenvietėje. 970–980 m. mokėsi Magdeburge pas Adalbertą Magdeburgietį. Šiam mirus, Vaitiekus perėmė iš savo mokytojo Adalberto vardą. 980 m. baigęs studijas grįžo į Prahą ir ten kunigavo. 982 m. paskirtas Prahos vyskupu. Nors čekai jau buvo pakrikštyti, Adalbertas skyrė daug dėmesio jų senosios pagoniškos tikybos liekanų naikinimui. 989 m. jis atsisakė vyskupo rango ir išvyko į Romą, kur gyveno šv. Aleksio benediktinų vienuolyne. 993 m. popiežius Jonas XV išsiuntė Adalbertą atgal į Bohemiją, kur jis vėl dirbo vyskupu. Jis įkūrė pirmąjį vienuolyną čekų žemėse – Brevnovo vienuolyną. Vyskupas įsivėlė į Bohemijos didikų tarpusavio kovas. Adabertas pakrikštijo vengrų karalių Gezą, vėliau nuvyko į Lenkiją pas Boleslovą Narsųjį. Su pastarojo pagalba vyskupas suorganizavo žygį į Prūsiją, siekdamas apkrikštyti pagonis.

Su karaliaus laivu ir skirtais 13 karių Adalbertas pasiekė Gdanską, kur vykdė masinį krikštijimą. Vėliau patraukęs tolyn vyskupas skelbė „Dievo žodį“, kirto šventąsias girias, pasak aprašymų, patyrė didelį vietinių pasipriešinimą – buvo mušamas, peikiamas, aprėkiamas. 997 m. balandžio 23 d. besiilsinčius misionierius (netoli Žuvininkų, į rytus nuo Drusens) užpuolė pagonys, o vienas jų, vardu Sikas, paleido ietį į vyskupą. Pasak aprašymų, prūsai nukirto Adalberto galvą ir ją nusinešė, skelbdami savo pergalę. Spėjama, kad vyskupas nužudytas prie Tenkytų už tai, kad įžengė į šventąją girią.

To metu Europoje Adalberto kankinystė susilaukė didelio atgarsio, jo garbei buvo statomos bažnyčios, o po keleto metų Adalbertas buvo paskelbtas šventuoju.. Jo gyvenimą ir mirtį aprašė Jonas Kanaparijus (*Vita S. Adalberti episcopi*, 999 m.) ir Brunonas Kverfurtietis (tarp 1004–1008 m.). Nors oficialiai laikoma, kad rasti Adalberto palaikai palaidoti Gniezne (ten yra ir jo kapas, vyksta minėjimai), tačiau tikrasis jų likimas nežinomas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Šv. Adalbertas Vaitiekus Prahiškis, vyskupas, misijonierius (956–997)
Adomas Brėmenietis

**Adomas Brėmenietis** (, g. apie 1050 m. – m. 1081 ar 1085 m. Brėmene) – viduramžių (XI a. antros pusės) vokiečių kronikininkas. Išgarsėjo savo veikalu „Hamburgo bažnyčios kronika“ (*Gesta Hammaburgensis ecclesiae pontificum*), parašyta tarp 1075 ir 1080 m.

Apie patį Adomą Brėmenietį žinoma labai mažai, tik iš kronikos užuominų. Į Brėmeną atvyko apie 1066–1067 m. kur paskirtas katedros mokyklos magistru ir kanauninku. Po arkivyskupo Adalberto mirties pradėjo rašyti kroniką. Mirė Brėmene.

Savo veikale Adomas Brėmenietis rėmėsi antikos, ankstyvųjų viduramžių ir savo amžininkų raštais, pasakojimais. Prie veikalo dar buvo 186 paaiškinimai, iš kurių 141 parašė pats autorius, o kitus – perrašinėtojai. Pirmojoje knygoje aprašoma Hamburgo-Brėmeno bažnyčios istorija ir misijos į šiaurę nuo 788 m. Antrojoje dalyje pasakojama apie Vokietijos istoriją tarp 940 ir 1045 m. Trečiojoje knygoje aprašomi arkivyskupo Adalberto aktai. Ketvirtojoje dalyje *Descriptio insularum Aquilonis* aprašomi skandinavų papročiai ir krikščionių misijos į šiaurę, taip pat yra užuomina apie Vinlandą (vikingų koloniją Amerikoje). Šioje dalyje taip pat minima prūsų gentis sembai – Adomas Brėmenietis juos aprašo kaip taikius, nevertinančius aukso, gyvenančius tarp pelkių, apsirengusius kailiais, garbinančius miškus ir šaltinius. Taip pat lygina getus su prūsais, kad šie irgi geria kumelių pieną su krauju. Apie kuršius rašo, kad jų namai pilni pranašautojų ir burtininkų.

## Šaltiniai
Minsko kunigaikštystė

**Minsko kunigaikštystė** () – XI a. – XIII a. senovės rusėnų, XIII a. – XIV a. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštijos dalinė kunigaikštystė Berezinos, Drucės, Svisločiaus baseinuose, dab. Baltarusija, daugiausia Minsko sritis. Svarbiausi miestai: Barysavas, Druckas, Lahoiskas, Minskas, Zaslavlis.

## Istorija

Ankstyvoji kunigaikštystės istorija iš dalies grindžiama legendomis paremtais istorijos šaltiniais ir atkuriama apytiksliai. Manoma, kunigaikštystė susikūrė XI a. pabaigoje kaip Polocko kunigaikštystės dalinė kunigaikštystė, kai 1101 m. Polocko kunigaikštis Vseslavas Breslavičius padalijo savo valdas sūnums į 6-7 dalis. Vieną iš tokių dalių gavo pirmasis kunigaikštis laikomas Glebas Vseslavičius (valdė 1104–1119 m.).

Valdant Glebui Vseslavičiui, kuris bandė išplėsti savo kunigaikštystę brolių valdų sąskaita, kunigaikštystė patyrė kelis siaubiamuosius žygius, o 1119 m. kunigaikštystę Kijevo didysis kunigaikštis Vladimiras Monomachas paėmė Glebą į nelaisvę, netrukus po to šis mirė. Kas valdė po to nėra aišku.

Vėlesniais laikais Minsko kunigaikštystė minima tik retkarčiais. 1146 m. Minske ėmė valdyti Glebo sūnus Rostislavas Glebovičius. Rostislavui ir jo palikuonims teko XII a. II pusėje kovoti su Vitebsko ir Drucko kunigaikščiais dėl hegemonijos Polocko žemėje. 1164 m. Volodarius Glebovičius sustiprino Minsko nepriklausomybę nuo Polocko sumušęs Polocko kunigaikščio Rogvolodo lietuvių kariauną. Pasak legendomis paremtų istorijos šaltinių, Volodaris Glebovičius 1167 m. užėmė Polocką.

Manoma, kunigaikštystei priklausė dab. suslavėjusios rytų baltų teritorijos netoli Minsko. Nuo XII a. pabaigos – XIII a. pradžios stiprėjo Lietuvių žemių konfederacijos, nuo XIII a. vidurio – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštytės įtaka kunigaikštystei. Manoma, 1249 m. Minsko ir Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenės prie Minsko sumušė įsiveržusius mongolus–totorius. Į XIII a. pabaigą kunigaikštystė tapo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštytės vasale, ja išliko iki XIV a. trečio dešimtmečio. 1326 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino pasiuntinybės į Naugardą narys buvo ir Minsko kunigaikštis Vasilius, iš to sprendžiama, kad Minsko kunigaikštystė buvo labiau integruota į Lietuvos Didžiąją Kunigaikštytę. Tai buvo paskutinis šaltiniuose minimas Minsko kunigaikštis. 1413 m. Minsko kunigaikščius pakeitė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštytės didžiojo kunigaikščio vietininkai, 1565 m. įkurta Minsko vaivadija.

## Kunigaikščiai
Minską valdė Riurikovičių Polocko atšakos atšaka, kurių pradininkas buvo Glebas Vseslavičius. Dėl to vietos kunigaikščių linija vadinama **Glebovičiais**.
* 1101–1119: Glebas Vseslavičius
* 1146–1151: Rostislavas Glebovičius (taip pat Polocko kunigaikštis 1151–1159)
* 1151–1159: Volodarius Glebovičius (taip pat Polocko kunigaikštis 1167)
* 1159–1165: Rostislavas Glebovičius (pakartotinai)
* 1165–1167: Volodarius Glebovičius (pakartotinai)
* Toliau linija menkai tyrinėta. Žinomi kunigaikščiai:
* apie 1180: Vladimiras Volodarevičius
* apie 1320: Vasilijus

## Šaltiniai
Mintaujos paliaubos

**Mintaujos paliaubos** (, ) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštijos ir Švedijos 1622–1623 m. paliaubos per 1600–1629 m. Lietuvos ir Lenkijos karą su Švedija. Jas 1622 m. rugpjūčio 10 d. prie Mintaujos pasirašė Švedijos karaliaus Gustavo II Adolfo įgaliotas maršalas Jakobas de la Gardie ir Lietuvos lauko etmonas Kristupas Radvila. 

Švedija, siekdama įsitvirtinti visoje Abiejų Tautų Respublikai priklausančioje Livonijoje, XVII a. antrame dešimtmetyje atnaujino karinius veiksmus, nutraukė su Lietuvos ir Lenkijos derybas dėl paliaubų (jos baigėsi 1621 m. birželio 28 m.). 1621 m. rugpjūčio 21 d. Gustavas II Adolfas su 158 laivais ir apie 14 000 karių iš Švedijos atplaukęs prie Rygos ją apgulė. Rugsėjo 25 d. Rygos įgula (Lietuvos ir Lenkijos daliniai) pasidavė. Livonijos apsaugai ir gynybai vadovavo LDK lauko etmonas Kristupas Radvila Jaunesnysis. Tuo metu Livonijos pilių įgulose ir lauko kariuomenėje tebuvo apie 2200 karių. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštytės svarbiausios jėgos, kurioms vadovavo Lietuvos didysis etmonas Jonas Karolis Chodkevičius, buvo sutelktos karui su Turkija. 

Spalio 15 d. Gustavui II Adolfui pasidavė Mintaujos įgula. K. Radvila pasitraukė į Bauskę, bet 1622 m. liepos 5 d. jis apgulė Mintaują ir privertė švedų įgulą kapituliuoti. iš Švedijos su sustiprinta kariuomene grįžęs Gustavas II Adolfas atvyko prie Mintaujos, čia jam kelią pastojo K. Radvila. Po susirėmimo m. liepos 17 d. prasidėjo derybos dėl paliaubų. K. Radvila pareikalavo grąžinti Rygą ir nenorėjo tituluoti Gustavo II Adolfo Švedijos karaliumi. Derybos nutrūko, liepos 26 d. buvo atnaujintos, bet nerezultatyvios. Rygos miestiečiams tarpininkaujant K. Radvila ir J. De la Gardie rugpjūčio 10 d. pasirašė Mintaujos paliaubas iki 1623 m. gegužės 1 d. 

Sutarta pasikeisti karo belaisviais, dėl laisvosios prekybos ir kitko, toliau derėtis rudenį, kai susitiks šalių delegacijos. Mintaujos paliaubos pasirašytos be valdovo Zigmanto Vazos ir Lenkijos sutikimo. Istoriografijoje vertinamos kaip savarankiškas Lietuvos Didžiosios Kunigaikštytės tarptautinio politikos žingsnis.

## Šaltiniai
Skolto samių kalba

**Skolto samių kalba** *()* – samių kalbų grupės kalba, vartojama Suomijoje, daugiausia Sevetijervio kaime ir prie Lovo ežero, Rusijoje, kur kalba 20 – 30 žmonių Njuõʹttjäuʹrr (Notozero) dialektu. Skolto samių kalba taip pat kalbėta Norvegijoje, bet ten kalbėję žmonės galutinai išmirė.

## Istorija

Prieš Antrajį pasaulinį karą Skolto samių kalba buvo kalbama 4 samių kaimuose Suomijos teritorijoje. Pečengoje Skolto samių kalba kalbėjo Suonikylės ir Petsamo kaimuose. Kai ši teritorija po Antrojo pasaulinio karo atiteko Rusijai šia kalba kalbėję samiai išsikėlė į Inario, Sevetijervio ir Nelimo kaimus Inario savivaldybėje.

## Raštas

Skolto samių kalba naudoja lotynų raštą:

Raidės Q/q, W/w, X/x, Y/y ir Ö/ö naudojamos tik tarptautiniuose žodžiuose.

## Šaltiniai

* Korhonen, Mikko. Mosnikoff, Jouni. Sammallahti, Pekka. *Koltansaamen opas.* Castreanumin toimitteita, Helsinki 1973.
* Mosnikoff, Jouni and Pekka Sammallahti. *Uʹcc sääm-lääʹdd  = Pieni koltansaame-suomi sanakirja*. Jorgaleaddji 1988.
* Mosnikoff, Jouni and Pekka Sammallahti. *Suomi-koltansaame sanakirja = Lääʹdd-sääʹm *. Ohcejohka : Girjegiisá 1991.
* Moshnikoff, Satu. *Muu vuõssmõs * 1987.
* Sámi Language Act 

## Nuorodos
* 
* Kimberli Mäkäräinen  Mažasis žodynas (<500 žodžių)
* Sääʹmjieʹllem 
* Zita McRobbie-Utasi
* Skolto samių kalbos pavyzdys
Idrisijus

**Idrisijus** (pilnai: **Abu Abdalachas Muchamadas al Idrisijus al Kurtubis al Hasanis al Sabtis**, , ; 1100 m. Seutoje – 1165 ar 1166 m.) – viduramžių arabų keliautojas, geografas, kartografas.

## Biografija
Gimė Seutoje, garsioje Hamuditų giminėje. Išsilavinimą įgijo Andalūzijos kultūriniame centre – Kordoboje. Keliavo po Pirėnų pusiasalį, Šiaurės Afriką, Mažąją Aziją, Europoje buvo Anglijoje, Prancūzijoje, Viduržemio jūros pakrantėse. 1138 m. apsigyveno Sicilijoje, kur vietinio normanų karaliaus Rodžerio II nurodymu 1154 m. sudarė tuo metu žinomo pasaulio žemėlapį *Tabula Rogeriana* bei pridėjo išsamų aprašymą „Kelionės vadovas trokštančiam apvažiuoti pasaulį; Rodžerio knyga“ (*Kitab Nuzhat al-Mushtaq fi Ikhitiraq al-Afaq; Kitab Ruggar*). Šis veikalas ir žemėlapis lyginant su amžininkų buvo itin išsamus ir tikslus, mat Idrisijus jame sujungė arabų ir vikingų žinias apie pasaulį. Valdant Rodžerio II įpėdiniui Vilhelmui I Idrisijus sudarė naują žemėlapio variantą. Gyvenimo pabaigoje keliautojas grįžo atgal į Seutą.

Savo veikale Idrisijus mini nežinomas salas ir žemes Atlanto vandenyne, raudonodžius jų gyventojus, todėl kai kurie mokslininkai tai interpretuoja, kaip galimą Amerikos aprašymą, nors labiausiai tikėtina, kad tai galėjusios būti Kanarų, Azorų ar Madeiros salas. Rodžerio knygoje arabų mokslininkas mini Rusiją (*ar-Rūsija*), Lenkiją (*Bulūnija*) ir kažkur ten esantį ugnies garbintojų miestą Madsūną (*Mdsūnh, Mrsunh, Marsūna*).

## Šaltiniai
Ludwig Alois Minkus

**Liudvigas Aloisas Minkus** (, , 1826 m. kovo 23 d. Viena – 1917 m. gruodžio 7 d. ten pat) – Moravijos žydų kilmės Austrijos kompozitorius, smuikininkas.

## Biografija
Muzikos mokėsi Vienoje. 1850 m. atvyko į Rusiją, 1853–1855 m. kunigaikščio N. Jusupovo orkestro kapelmeisteris Sankt Peterburge. 1861–1872 m. Maskvos Didžiojo teatro muzikos inspektorius. 1866–1872 m. dėstė Maskvos konservatorijoje; profesorius. Nuo 1872 m. gyveno Sankt Peterburge, 1872–1885 m. Sankt Peterburgo imperatoriškųjų teatrų direkcijos baleto muzikos kompozitorius. Po 1890 m. grįžo į Vieną.

## Kūryba
Sukūrė pjesių ir etiudų smuikui, 16 baletų, tarp jų:
* Šaltinis, 1866 m., su L. Delibu
* Auksinė žuvelė, 1867 m.
* Don Kichotas, pastatyta 1869 m., Lietuvoje pastatyta 1936 m.
* Bajaderė, 1877 m., Lietuvoje pastatyta 2007 m.

Baletai melodingi, ryškaus ritmo.

## Šaltiniai
Rakauskas

;Rakauskas
* Audrius Rakauskas (g. 1966 m.), žurnalistas, „Gustavo enciklopedijos“ autorius;
* Augustinas Rakauskas (g. 1946 m.), verslininkas, prekybos tinklo „Senukai“ akcininkas;
* Mečys Rakauskas (1938−2020), prozininkas;
* Rimantas Rakauskas (g. 1953 m.), zoologas;
* Romualdas Rakauskas (1941–2021), fotožurnalistas;
* Stasys Rakauskas (1877?–1950), vargonininkas ir chorvedys.
;Rakauskienė
* Aldona Rakauskienė, teisėja;
* Rima Rakauskienė (1958–2024), vadybininkė, politikė.
;Rakauskaitė
* Daiva Rakauskaitė, oro balionų sporto pilotė;
* Eglė Rakauskaitė, tarpdisciplininė menininkė;
* Giedrė Rakauskaitė, paralimpinė akademinio irklavimo sportininkė;
* Marijona Rakauskaitė, dainininkė (dramatinis sopranas);
* Violeta Rakauskaitė, estrados dainininkė.

## Etimologija
Pavardė kilusi iš slaviškų pavardžių , , , kurios gali būti tiek iš , rus.,  'vėžys', tiek iš krikšto vardo *Rõkas*.

## Šaltiniai
Ir ten krantai smėlėti

**Ir ten krantai smėlėti** – 1991 m. Lietuvos kino studijoje kartu su Kazachstano kino studija „Katarsis“ sukurtas meninis filmas Juozo Apučio kūrinių motyvais. Drama. Filmo trukmė – 88 min.

## Kūrybinė grupė
* Scenarijaus autorius ir režisierius – Algimantas Puipa
* Antroji režisierė – Regina Vosyliūtė
* Kompozitorius – Juozas Širvinskas
* Operatoriai statytojai – Rimantas Juodvalkis, Vytautas Survila
* Montažo režisierė – Ariadna Gruodienė
* Dailininkas statytojas – Galius Kličius
* Kostiumų dailininkas – Linas Kriščiūnas.

## Vaidina
Vidas Petkevičius, Vaclovas Blėdis – *Juozas*, Jūratė Onaitytė – *Moteris*, Almira Grybauskaitė, Kostas Smoriginas, Balys Barauskas, Eduardas Kunavičius – *Jeronimas*, Vladas Sipaitis, J. Akstinas, Jonas Bakanauskas, Marijana Bilinskaitė, Juozas Gaidys, O. Koženeckis, J. Krušas, Henrikas Kurauskas, Elžbieta Laucevičiūtė, R. Liaudanskaitė, Vanda Marčinskaitė, V. Ptakas, Arūnas Storpirštis, Adolfas Večerskis, M. Volungevičienė, Gražina Urbonaitė ir kiti.

## Festivaliai, nominacijos
* Filmas buvo rodomas tarptautiniuose kino festivaliuose Miunchene, Liubeke, Roterdame, Paryžiuje, Ruane, San-Reme, Karlovy Varuose.
Bukauskas

**Bukauskas** − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: *Bukauskienė* (ištekėjusi moteris) ir *Bukauskaitė* (mergautinė pavardė).

Pavardę turi šie garsesni asmenys:
 
* Feliksas Bukauskas (g. 1947 m.), biofizikas;
* Rimontas Bukauskas (g. 1946 m.), Skuodo rajono politinis veikėjas;
* Rokas Bukauskas, teisininkas;
* Modestas Bukauskas, mišrių kovos menų kovotojas;
* Valentinas Bukauskas (g. 1962 m.), Telšių rajono politinis veikėjas.

Pavardė dažna visoje Lietuvoje. Kildinama iš .

## Šaltiniai
Jukna

* Algimantas Jukna – architektas, politikas
* Anzelmas Jukna – teisininkas, teisėjas
* Česlovas Jukna – zootechnikas, pedagogas
* Stepas Jukna – aktorius
* Vaidotas Jukna – pedagogas, politikas
* Vigilijus Jukna – zooinžinierius, politikas
* Zigmas Jukna – irkluotojas, irklavimo teisėjas
Kūno dalys (heraldika)

**Kūno dalys [[heraldika|heraldikoje]]** naudojamos gana dažnai. Paprastai tai būna žmonių ar gyvūnų galvos, taip pat – galūnės.

## Vaizdavimo būdai

### ''Couped'' 'nukirstas'
*Nukirsta* kūno dalis baigiasi lygiu pjūviu, kuris iš tikrųjų primena nukirtimo vietą.


Vaizdas:Kuziai COA.gif|Trys nukirstos žirgų galvos Kužių herbe
vaizdas:POL Sejny COA.svg|Nukirsta buliaus galva Seinų herbe
File:Kopidlno.jpg|Nukirsta ožio galva
File:Wappen Yach.png|Nukirstos letenos
File:Blason Eric Karlsson Örnfot (selon Gelre).svg|Nukirsta erelio koja


### ''Erased'' 'nutrauktas'
*Nutraukta* kūno dalis baigiasi skiautėmis, lyg ji būtų nutraukta, tad atsiskyrimo vieta liko nelygi.


Vaizdas:Marcinkonys COA.gif|Nutrauktos vilkų galvos Marcinkonių herbe.
File:Blason ville fr Braspart (Finistère).svg|Nutraukta arklio galva
File:Vedettbåtar vapen.svg|Nutraukta gaidžio galva


### ''Caboched'' 'bekaklis'
*Bekaklis* organas būna galva, vaizduojama *affronte* (*anfas*). Taip vaizduojant galvą neparodomas kaklas.
Archaizmas  kilęs iš *caboche* 'nukirsti galvą (elnio) išsyk už ragų', iš vid., iš  'galva'.


File:CHE Ftan COA.svg|Bekaklė buliaus galva 
File:Janakkala.vaakuna.svg|Bekaklė lūšies galva
File:Östersund vapen.svg|Bekaklė briedžio galva


## Žmonių kūno dalys
Herbuose dažniausiai naudojamos galvos, rankos ir kojos. Kiti organai (akys, ausys ir kt. – gerokai rečiau).

Kartais herbe vaizduojama konkretaus žmogaus (paprastai – šventojo) galva.


File:Blason Fouquières-lès-Béthune.svg|Mauro galva herbe
File:POL Chojna COA.svg|Karaliaus galva herbe. 
File:Trakai (Lithuania) CoA.svg|Jono Krikštytojo galva Trakų herbe
File:DEU Burgstetten COA.svg|Akis herbe
File:Blason ville fr Auribeau (Vaucluse).svg|Ausis herbe
File:Blason famille it Coglione01.svg|Sėklidės *Coglione* ( 'sėklidė') šeimos herbe
File:Coat of arms of Sicily.svg|Triskelionas iš kojų Sicilijos herbe
File:DEU Armsheim COA.svg|Nukirsta ranka herbe
Ričardas Mironas

**Ričardas Mironas** (1908 m. balandžio 5 d. Zaisanas, Kazachija – 1979 m. balandžio 26 d. Vilnius) – Lietuvos kalbininkas, vertėjas, pedagogas, jaunystėje – boksininkas.

## Biografija

Sesuo Monika Mironaitė. 1930–1931 m. vidutinio ir pussunkio svorio Lietuvos bokso čempionas. Bendradarbiavo laikraštyje „Mūsų sportas“. 1933 m. Vytauto Didžiojo universitete baigė klasikinę filologiją. 1933–1936 m. studijavo orientalistiką ir lyginamąją kalbotyrą Indijos civilizacijos institute Sorbonoje; Emilio Benvenistės mokinys. Dirbo mokytoju Kauno, Vilkaviškio gimnazijose.

1944–1949 m. Kauno valstybinio universiteto dėstytojas, 1946–1949 m. Istorijos ir filologijos fakulteto dekanas; nuo 1946 m. docentas. 1948 m. filologijos mokslų kandidatas. 1949–1950 m. Klaipėdos mokytojų instituto direktorius. 1950–1954 m. Vilniaus pedagoginio instituto dėstytojas, Lietuvių kalbos ir literatūros fakulteto dekanas, Lietuvių kalbos katedros vedėjas, 1952–1954 m. laikraščio „Tarybinis studentas“ redaktorius.

1954–1955 m. Černivcų universiteto (Ukraina) lotynų kalbos katedros vedėjas. Nuo 1950 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1958–1962 m. Užsienio kalbų, 1962–1970 m. Prancūzų kalbos, 1976–1979 m. Klasikinės filologijos katedros vedėjas. 1978 m. LTSR nusipelnęs dėstytojas.

1958–1979 m. žurnalo „Kalbotyra“ atsakingasis redaktorius. Paskelbė straipsnių sanskrito, lietuvių ir rusų kalbų lyginamosios istorijos gramatikos klausimais, išvertė grožinės literatūros kūrinių. Mokėjo apie 30 kalbų.

## Bibliografija

* Lotynų kalba, bendrautoriai Kazimieras Kuzavinis ir Jonas Dumčius, 1960 m.
* *Lectiones Latinae*, bendrautoriai Kazimieras Kuzavinis ir Jonas Dumčius, 1969 m.
* Kalbotyros įvadas, 1969 m.
* Kalbos mokslo pagrindai, 1971 m.
* Oria kalbos žodynas, 1972 m.
* *Elementa Latina*, bendrautoriai Kazimieras Kuzavinis ir Jonas Dumčius, 1978 m. 3 leid. Vilnius, Jandrija, 1999 m. – ISBN 9986-9184-7-2
* Trumpas mokyklinis graikų-lietuvių kalbų žodynas, 1979 m.

**Vertimai:**
* Gi de Mopasanas. Pjeras ir Žanas, iš prancūzų, 1937 m.
* Žanas Žakas Ruso. Julija, arba naujoji Eloiza, iš prancūzų, 3 d. 1938–1939 m.
* „Dvylika Rig–Vėdo himnų“, iš sanskrito, 1939 m.
* Pančatantra, iš sanskrito, išleista 1990 m.
* Aischilas, Prikaltasis Prometėjas, tragedija, iš senovės graikų, 1947 m., Vilnius: Žaltvykslė, 2005 m. – ISBN 9986-06-066-4
* Aischilas, Septynetas prieš Tebus, iš senovės graikų, 1953 m.
* Epikūras. Apie laimę, iš senovės graikų, su A. Matulioniu, išleista 2000 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Biografija
* Bona, vel mala? – Qui sait, si elle est bonne, au mauvaise?
* Kolekcijos: Ričardas Mironas. Lietuvos nacionalinė Martyno Mažvydo biblioteka
Rimdžius

* Kęstas Rimdžius – stilistas, kostiumų dailininkas
* Rapolas Rimdžius – komunistinis veikėjas
Samuelis Minvydas

**Samuelis Minvydas** (1602 m. – 1658 m. Liubčia prie Naugarduko) – Lietuvos evangelikų reformatų kunigas, superintendentas, lietuvių raštijos darbuotojas.

## Biografija

Bajoras. 1625 m. katechetas Kėdainiuose, po metų perkeltas į Šiluvą. 1628 m. ordinuotas kunigu, paskirtas į Lietuvos lauko etmono Kristupo Radvilos dvarą, 1632 m. – į Šventežerį, 1633 m. – į Seirijus. 1630 m., 1632 m., 1634 m., 1636 m. evangelikų reformatų sinodo raštininkas. 1636 m. Užnerio ir Naugarduko distriktų vizitatorius. 1637 m. Žemaitijos, 1638–1655 m. – Užnerio distrikto superintendentas, rezidavo Biržuose.

Dalyvavo derybose dėl Lenkijos ir Lietuvos evangelikų reformatų bažnyčių liturgijos suvienodinimo. Su kitais Lietuvos Didžiosios Kunigaikštytės provincijų superintendentais dalyvavo visos Abiejų Tautų Respublikos evangelikų reformatų generalinėse konvokacijose: 1634 m. – Vlodava, 1639 m. ir 1644 m. – Orla (Palenkės vaivadija). 1641 m. sinodo potvarkiu turėjo Alantoje suinventorinti bibliotekos fondą. Laidojant Kristupą Radvilą pasakė vieną iš trijų pamokslų (išspausdinta 1641 m. Su Jonu Božimovskiu, Steponu Jaugeliu-Telega, Samueliu Tamošausku parengė „Knygą nobažnystės krikščioniškos“ (1653 m.).

## Šaltiniai
Sede vacante

**Sede vacante** (lot. 'kėdė, sostas tuščias') laikas, sedisvakansijos laikotarpis – tarpuvaldis, laikotarpis iki naujojo Katalikų Bažnyčios vadovo išrinkimo.

*Universi Dominici Gregis* (Apaštališkoji konstitucija) nurodo, kad mirus arba atsistatydinus popiežiui, Apaštalų Sosto valdymas iki naujojo popiežiaus išrinkimo atitenka kardinolo kamerlengo vadovaujamai kardinolų kolegijai, kurios svarbiausia užduotis šiuo laikotarpiu – tinkamai pasiruošti naujojo popiežiaus rinkimams, deramai surengti konklavą, o kitos kardinolų kolegijos galios šiuo metu yra labai ribotos.*Sede vacante* metu visi Romos kurijos darbuotojai netenka savo įgaliojimų, išskyrus kardinolą kamerlengą, kuris rūpinasi Apaštalų Sosto turto reikalais, ir Didįjį penitenciarijų (Apaštališkosios penitenciarijos tribunolo vadovą).

Po 1831 m. *sede vacante* netruko daugiau kaip 20 dienų, bet Viduramžiais Apaštalų Sostas būdavo tuščias ištisus mėnesius ar metus; ilgiausiai trukęs *sede vacante* buvo 1268–1271 m. (tarpuvaldis tarp Klemenso IV ir Grigaliaus X).

Sedisvakansijos laikotarpiu negalima taisyti ar keisti esamų Bažnyčios įstatymų. Visi priimti pakeitimai įsigalioja tik naujam popiežiui juos patvirtinus.

*Sede vacante* periodu leidžiamos Vatikano monetos ir pašto ženklai su kardinolo kamerlengo herbu, bet be popiežiaus profilio.

## XIX–XXI a. sedisvakansijos laikotarpiai
Alvydas Stulpinas

**Alvydas Stulpinas** (g. 1959 m. vasario 14 d. Šiauliuose) – Lietuvos verslininkas, visuomenės veikėjas.

## Biografija
1978–1982 m. mokėsi Šiaulių K. Didžiulio politechnikume.

1989–1991 m. kooperatyvo „2079 C“ direktorius, 1991–2000 m. UAB „Baltrex“ direktorius, 2000–2001 m. UAB „Putokšnis“ valdybos pirmininkas, nuo 2001 m. generalinis direktorius, valdybos pirmininkas.

Saulės Rotary klubo narys. Lietuvos pramonininkų konfederacijos narys, Šiaulių pramonininkų asociacijos prezidentas. Daugkartinio Lietuvos regbio pirmenybių prizininko klubo „Baltrex“ prezidentas.

## Šaltiniai
Stasys Nacevičius

**Stasys Nacevičius** (1881 m. gruodžio 14 d. Riazanė – 1947 m. birželio 6 d. Akademija, Dotnuvos valsčius; palaidotas Dotnuvos Gėlainių kapinėse) – Lietuvos agronomas selekcininkas, fenologas, fenologijos mokslo, daržovių selekcijos ir sėklininkystės pradininkas Lietuvoje.

## Biografija
1906 m. baigęs Maskvos universitetą dėstė botaniką savo suorganizuotame Rostovo (Jaroslavlio sritis) daržininkystės ir sėklininkystės technikume, 1906–1908 m. jo direktorius. 1922–1923 m. dirbo Dotnuvos selekcijos stotyje, 1923–1927 m. Dotnuvos žemės ūkio technikumo, 1925–1947 m. (su 1941–1943 m. pertrauka) – žemės ūkio akademijos dėstytojas; nuo 1945 m. profesorius. Nuo 1925 m. dar ir Akademijos mokomojo daržo vedėjas, 1944–1947 m. pirmasis Sodininkystės ir daržininkystės katedros vedėjas. 1941–1943 m. Vilniaus sodininkystės mokyklos mokytojas.

## Mokslinė veikla
Žymiausias Lietuvos fenologas, sistemingų fenologinių stebėjimų, atliekamų nuo 1923 m. pradininkas, pirmasis daržovių selekcininkas, jaunųjų ūkininkų ratelių organizatorius ir vadovas. Jo rūpesčiu 1930 m. buvo įkurta kooperatinė draugija Sėklininkas, kuri rūpinosi daržovių, linų ir pašarinių žolių sėklų auginimu ir platinimu Lietuvoje. Paskelbė apie 40 mokslinių straipsnių.

Sukūrė daržovių veisles:
* pomidorų – „Dotnuvos tobulybė“, 1937 m.
* gūžinių baltųjų kopūstų – „Dotnuvos baltarusiškieji 5“, 1940 m.
* svogūnų – „Lietuvos didieji“, 1946 m.

## Bibliografija
* Daigų auginimas, 1940 m.
* Auginkime daržovių daigus, 1946 m.
* Taikomoji fenologija, monografija, 1946, 1975 m.

## Įvertinimas
* 1938 m. Vytauto Didžiojo 3 laipsnio ordinas

## Šaltiniai
Jonas Nabažas

**Jonas Nabažas** (1907 m. lapkričio 6 d. Jonavoje – 2002 m. lapkričio 11 d. Vilniuje) – Lietuvos kompozitorius, pedagogas.

## Biografija
Kilus karui, 1915 m. Nabažų šeima pasitraukė į Maskvą. Sulaukęs septynerių, J. Nabažas pradėjo mokslus Lietuvių komiteto įkurtoje mokykloje lietuvių pabėgėlių vaikams, dešimties įstojo į privačią rusų gimnaziją. 1919–1926 m. Kauno „Aušros“ gimnazijoje muzikos mokė Juozas Naujalis, Julius Štarka, Vincas Bacevičius, 1923–1926 m. Kauno muzikos mokykloje smuikuoti mokėsi pas Izaoką Vildmaną-Zaidmaną. 1933 m. baigė Kauno konservatorijos Juozo Gruodžio klasę, 1936 m. Vytauto Didžiojo universiteto Istorijos skyrių. 1937–1939 m. tobulinosi Normalinėje muzikos mokykloje Paryžiuje (*École Normale de la Musique*, mokytojai Nadia Bulanžė, Šarlis Koechlinas), 1939 m. privačiai – pas Aleksandrą Čerepniną.

1936–1937 m. teorines disciplinas dėstė Elenos Laumenskienės vadovaujamoje Liaudies konservatorijoje, 1940–1943 m. ir 1944–1949 m. Kauno konservatorijoje, 1946–1954 m. Kauno J. Gruodžio muzikos mokykloje, 1950–1990 m. LSSR konservatorijoje; nuo 1977 m. docentas. 1977 m. tobulinosi Leningrado konservatorijoje. Nuo 1952 m. Lietuvos kompozitorių sąjungos narys.

Mokiniai: Pranciškus Beinaris, Benedikta Andriušytė-Dailydienė, Julius Juzeliūnas. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.

## Kūryba
Kūryba negausi, daugiausia solo ir choro dainos, romansai, nuosaikiai moderni, neoromantinės ir impresionistinės krypties. Stalino režimo metais jo kūryba smerkta už formalizmą, keliaklupsčiavimą prieš Europą. Harmonizavo lietuvių liaudies dainų. Paskelbė koncertų recenzijų, atsiminimų apie save ir artimuosius, lietuvių muzikus, rašytojus.

**Kūriniai**:
* 6 preliudai, 1928 m., 1938 m., 1984 m.
* Mažoji siuita, 3 invencijos, visi 1929 m.
* Variacijos, 5 fugos, visi 1930 m.
* Sonata, 1931 m.
* Andante, Concertino, smuikui ir fortepijonui, abu 1931 m.
* Daina apie liūdesį ir džiaugsmą. simfoninė poema. 1933 m., siužetas pagal Fr. Nyčės veikalo „Taip kalbėjo Zaratustra“ eilėraštį
* Perpetuum mobile, simfoniniam orkestrui, 1933 m.
* Valsas ispaniškai, fortepijonui, 1938 m.
* Simfoninės variacijos, 1940 m.
* Du styginių kvartetai, 1958 m., 2 redakcija 1983 m., 1984 m.
* Šaulys, poema chorui, Salomėjos Nėries žodžiai, 1961 m.
* Darbo dainos, simfoninė siuita, 1967 m.
* Trys Capriccio, dviem smuikams, 1974 m.
* Du fortepijoniniai trio, 1977 m., 1983 m.

## Bibliografija
* Juozas Gruodis, 1952 m., neišleista
* Juozas Tallat-Kelpša: gyvenimas ir kūryba: straipsniai ir laiškai: dokumentai: amžininkų atsiminimai / Jonas Nabažas, Eugenija Ragulskienė. – Vilnius: Vaga, 1983. – 373 p.: iliustr.

## Įvertinimas
* 1986 m. festivalio „Muzikos ruduo“ laureatas

## Šaltiniai

## Literatūra
* Pasakoja kompozitorius Jonas Nabažas (sud. Alvilė Lapinskienė). – Vilnius: LMA, 1997. – 39 p.: iliustr. – ISBN 9986-869-10-2
* Jonas Nabažas: dienoraščiai, 1922–1945 (sud. Vytautė Markeliūnienė). – Vilnius: Typoart, 2007. – 222 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-9914-1-0
* Kompozitorius Jonas Nabažas: dokumentinis filmas. Aut. Juozas Matonis ir Vytautas Damaševičius, 2001 m.
Danielius Mušinskas

**Danielius Mušinskas** (g. 1951 m. lapkričio 4 d. Telšiai) – Lietuvos rašytojas.

## Biografija
1969 m. baigė Telšių 1-ąją vidurinę mokyklą, 1974 m. Vilniaus universitete baigė lietuvių kalbą ir literatūrą.

1974–1975 m. Tryškių mokyklos mokytojas. 1976–1988 m. žurnalo „Jaunimo gretos“ Kultūros skyriaus vedėjas. 1989–1990 m. žurnalo „Pergalė“, 1991–1994 m. – žurnalo „Metai“ atsakingasis sekretorius, 1994–2015 m. – vyr. redaktorius. 1996–2001 m. Žurnalistų etikos inspektorius. 

## Kūryba
Novelių rinkiniuose sukūrė savitą lakoniškos novelės modelį, paremtą ne fabula, bet vidiniu vyksmu ir prasmingo sakinio grožiu. Trumpi kūriniai kalba apie likimo ir mirties pamokas; provincijos keistuolio išmintį atskleidžia subtilaus komizmo kupinas ciklas „Novelės apie Munku“. Novelių rinktinėje „Kalno saugotojas“ įdėta 20 naujų kūrinių, kuriuose daugiau ironijos, elegiją keičia sarkazmas, saulėtekio optimizmą – saulėlydžio pesimizmas. Poetizavęs kasdienybę, vėliau jis rodo rutinos siaubą ir nepagrįstas iliuzijas, yra atidus mažajam žmogui, kuriam naujieji laikai nesuteikė geresnio gyvenimo iliuzijų. Jo novelių išversta į estų kalbą.

## Bibliografija
* Kol išaušta rytas: novelės. – Vilnius: Vaga, 1979 m.
* Mėlynų dilgėlynų naktis: novelės. – Vilnius: Vaga, 1982 m.
* Šviesa virš Tausalo: novelės. – Vilnius: Vaga, 1987 m.
* Gyvenimas kaip alibi: novelės. – Vilnius: Vaga, 1991 m.
* Kalno saugotojas: novelių rinktinė. – Vilnius: Homo liber, 2006 m.

## Įvertinimas
* 1988 m. Žemaitės literatūrinė premija už knygą „Šviesa virš Tausalo“.
* 1999 m. Literatūrinė „Varpų“ premija.
* 2007 m. Vyriausybės kultūros ir meno premija.
* 2007 m. Lietuvių literatūros ir tautosakos instituto literatūros premija už novelių rinkinį „Kalno saugotojas“.
* 2010 m. Jurgio Kunčino vardo premija.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Danielius Mušinskas. tekstai.lt
Kemės samių kalba

**Kemės samių kalba** – išnykusi samių kalbų grupės kalba, vartota Laplandijos (Suomija) pietinėje dalyje (aplink Kuusamo miestą) gyvenančių samių. Kemės samių kalba labiausiai skyrėsi nuo kitų samių kalbų, nors buvo gimininga Inario samių kalbai ir Skolto samių kalbai.

Nors Kemės samių kalba išnyko prieš daugiau negu 100 metų, ji paliko rašytinių šaltinių:
 
* 1673 m. Johannes Schefferus parašytas poemų rinkinys *Lapponia*;
* 1839 m. Jacob Fellman po apsilankymų Kuolajärvi ir Sompio kaimuose surinktas žodynėlis.
* Malda Tėve mūsų Kemės samių kalba:

: Äätj miin, ki lak täivest. Paisse läos tu nammat. Alda pootos tu väldegodde. Läos tu taattot nou täivest, ku ädnamest. Adde miji täb päiv miin juokpäiv laip. Ja adde miji miin suddoit addagas, nou ku miieg addep miin velvolidäme. Ja ale sääte miin kjäusaussi. Mutto tjouta miin pahast. Tälle tu li väldegodde, vuöjme ja kudne ijankaikisest. Amen.

## Išnašos

## Nuorodos
*
Jaguar Cars

**Jaguar Cars Ltd.** (dažniausiai vadinama tiesiog **Jaguar**) – aukštesnės klasės automobilių gamintojas iš Jungtinės Karalystės. Nuo 2008 m. kovo mėnesio kompanija priklauso Indijos automobilių gamintojui „Tata“.

Jaguar kompanijos istorija prasideda 1922 m., kai motociklų entuziastas William Lyons įkūrė *Swallow Sidecar* kompaniją. Iš pradžių ji gamino motociklus, tačiau vėliau perėjo į automobilių pramonę. Kompanija buvo pervadinta į Jaguar po II pasaulinio karo, kad būtų išvengta asociacijų su vokiečių nacistinės organizacijos SS trumpinimu.

Jaguar būstinė yra Koventryje. Kompanija paskelbė, kad po to, kai Tata įsigyjo Jaguar, dauguma jos automobilių ir dalių dėl lėšų taupymo bus gaminami Indijoje.

## Dalyvavimas autosporte
Jaguar yra daug ir sėkmingai dalyvavusi autosporto lenktynėse. Geriausiai Jaguar sekėsi 24 valandų Le Mano lenktynėse. Jas Jaguar yra laimėjusi septynis kartus – 1951, 1953, 1955, 1956, 1957, 1988 ir 1990 m. Pagal šį rodiklį ji yra ketvirta po Porsche, Ferrari ir Audi.

1999 m. Jaguar nusprendė dalyvauti Formulės 1 čempionate. Jau 2000 m. ji debiutavo čempionate, tačiau kovoti dėl pergalių ekipai sekėsi labai sunkiai. Per penkerius metus iki 2004 m. sezono komanda pelnė vos du finišus ant podiumo. Po to ji nusprendė pasitraukti iš Formulės 1 ir nuo 2004 m. Jaguar nebedalyvauja autosporto lenktynėse.

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
OFC Čempionų lyga

**OFC Čempionų lyga** () – Okeanijos futbolo varžybos, kurias organizuoja Okeanijos futbolo konfederacija. Įkurtos 1987 m. kaip *Okeanijos klubų čempionatas* ().

Iki 2006 m. visus turnyrus laimėdavo Australijos klubai, tačiau tais metais Australijos federacija išstojo iš Okeanijos konferederacijos ir persikėlė į Azijos konferederaciją ir Australijos komandos Okeanijos čempionų lygoje nebežaidžia.

## Formatas

### Nuo 1987 m. iki 2007 m.

Visos varžybos vykdavo vienoje vietoje. Okeanijos klubų čempionate futbolo klubai buvo padalinti į dvi grupes po keturias komandas. Iš kiekvienos grupės dvi aukščiausias vietas užėmusios komandos žaisdavo viena prieš kitą pusfinalyje. Pusfinalių nugalėtojai žaisdavo finalą, kuriame išaiškėdavo nugalėtojas.

### Okeanijos čempionų lyga

Turnyras susideda iš dviejų grupių po tris komandas kiekvienoje. Klubai žaidžia namų ir išvykos rungtynes. Kiekvienos grupės aukščiausias vietas užėmusios komandos žaidžia viena prieš kitą namų ir išvykos varžybas, kuriose išaiškėja čempionato nugalėtojas.

## Nugalėtojai

### Okeanijos klubų čempionato nugalėtojai

### Okeanijos čempionų lygos nugalėtojai

## Nuorodos
* OFC oficiali svetainė
Tata Motors

**Tata Motors Limited** – Tata grupės Indijos automobilių gamintoja. Ji įsikūrusi Mumbajaus mieste Indijoje. Po to, kai 2008 m. kompanija nusipirko Jaguar automobilių gamintoją, jų pajamos padidėjo iki beveik 16 milijardų JAV dol.

Tata buvo įkurtas 1945 m. ir pradžioje gamino lokomatyvus. 1954 m. pradėjusi bendradarbiauti su Vokietijos automobilių gamintoja Daimler-Benz Tata pagamino savo pirmąjį lengvąjį automobilį.

2004 m. Tata įsigijo Daewoo dalį, gaminančią sunkiasvorius automobilius, šiuo metu žinomą kaip Tata Daewoo Commercial Vehicle.

Tata savo gamyklas turi keliuose Indijos miestuose bei Argentinoje, PAR ir Tailande.

2008 m. sausio mėnesį Tata pradėjo gaminti savo Tata Nano modelį, kuris šiuo metu laikomas pigiausiu automobiliu pasaulyje. Jo kaina svyruoja apie 100 000 rupijų (apie 2000 JAV dol.). Po tokio kompanijos žingsnio ji susilaukė kritikos dėl galimo Indijos motorizacijos padidėjimo bei globalinio atšilimo didėjimo šalyje.

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Žemaitės literatūrinė premija

**Žemaitės literatūrinė premija** – viena prestižinių Lietuvos literatūrinių premijų, skiriama už per dvejus praėjusius kalendorinius metus atskira knyga išleistą grožinę prozą, publicistiką kaimo tematika arba už monografijas apie žinomus kraštiečius. 

## Premija
Žemaitės literatūrinė premija už geriausią metų grožinę prozą kaimo tematika pradėta teikti 1966 m. Ją įsteigė tuometinis Kelmės rajono Žemaitės kolūkis. Pirmąja premija už apsakymą „Ko nepasakė Laukys“ buvo apdovanotas rašytojas Juozas Baltušis. Atkūrus Lietuvos nepriklausomybę ir iširus kolūkiams, trejus metus premija nebuvo teikiama. 1994 m. rajono savivaldybė nutarė tęsti tradiciją ir atgaivino premijos skyrimą. Pirmąja nepriklausomos Lietuvos Žemaitės literatūrinės premijos laureate tapo rašytoja Vanda Juknaitė už romaną „Šermenys“.

Premija teikiama birželio mėnesį Užventyje, Ušnėnuose, Kelmėje ir kitur, pažymint rašytojos Žemaitės gimimo metines. Steigėjas Kelmės rajono savivaldybės taryba. Kūrinius premijai gali siūlyti leidyklos, įvairios kūrybinės bei visuomeninės kultūrinės organizacijos, kultūros įstaigos bei patys autoriai. Kūriniai iki balandžio 1 d. pristatomi Kelmės rajono savivaldybės sudarytai Komisijai literatūrinėms premijoms skirti, leidžiamiems literatūros kūriniams vertinti ir jų leidimo eilės tvarkai nustatyti. Su kandidatų kūriniais komisija susipažįsta ir juos apsvarsto iki gegužės 15 d.

Žemaitės literatūrinė premija – 2000 eurų. Laureatas apdovanojamas ir vardine tautine juosta bei premiją liudijančiu dokumentu.

## Premijos laureatai

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Žemaitės literatūrinė premija – Lietuvos leidėjų asociacija
* Žemaitės premija – VLE
Aukštasis krantas

**Aukštasis krantas** (, ) yra Švedijos kranto dalis tarp Hernesando ir Ernskeldsviko miestų, Botnijos įlankoje. Krantas įžymus tuo, jog atsitraukus ledynams žemė buvusi suspausta ledynų pradėjo sparčiai kilti ir nuo praeito ledynmečio pakilo maždaug 800 metrus. Aukštasis krantas ir po šiai dienai kyla maždaug 90 cm per šimtmetį greičiu. Aukštajame krante yra daug aukštų uolų bei kitų netipinių paviršiaus darinių. 

Aukštajame krante taip pat yra įkurtas Skuleskogeno nacionalinis parkas.

## Nuorodos
* Oficiali Aukštojo kranto svetainė
Gintautas Misevičius

**Gintautas Misevičius** (g. 1940 m. lapkričio 1 d. Kaune) – Lietuvos matematikas, fizinių mokslų daktaras.

## Biografija
1963 m. baigė Vilniaus universitetą. 1972 m. fizikos ir matematikos mokslų kandidatas.

Nuo 1963 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 1982 m. docentas. 1974–1977 m. – Bužumbūros pedagogikos universiteto Matematikos katedros vedėjas.

## Mokslinė veikla
Tyrimų svarbiausia sritis – tikimybinė skaičių teorija: dvimačių torų endomorfizmų ribinės teoremos, Rymano dzeta funkcijos skirstinių ribinės teoremos įvairiose erdvėse.

## Bibliografija
* Tikimybių teorijos ir matematinės statistikos pagrindai, su kitais 1990 m.
* Matematika. Intensyvaus mokymo su kompiuteriu kursas, 2 d., su kitais, 1997 m.
* Aukštoji matematika, su kitais, 1999 m.

## Šaltiniai
Irena Misevičienė

**Irena Misevičienė** (g. 1950 m. liepos 23 d. Kaunas) – Lietuvos gydytoja, sveikatos apsaugos organizatorė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.

## Biografija
1968 m. baigė Kauno J. Aleksonio vidurinę mokyklą. 1974 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1990 m. medicinos mokslų daktarė.

Nuo 1974 m. Kauno medicinos instituto (1989–1998 m. Kauno medicinos akademija, nuo 1998 m. Kauno medicinos universitetas) dėstytoja, nuo 1993 m. profesorė. 2002-2009 m. Kauno medicinos universiteto prorektorė. 1975–1981 m. dirbo Širdies ir kraujagyslių sistemos fiziologijos ir patologijos mokslo tyrimų institute prie Kauno medicinos instituto, 1981–1991 m. Centrinės mokslinio tyrimo laboratorijoje prie Kauno medicinos instituto. 1991–1997 m. Kauno medicinos akademijos Biomedicinos tyrimų instituto direktoriaus pavaduotoja, 1997-2009 m. – direktorė.

1998–2000 m. Europos patariamojo komiteto sveikatos mokslams narė, nuo 1982 m. tarptautinių Pasaulio sveikatos organizacijos koordinuojamų programų ir projektų koordinatorė.

## Mokslinė veikla
Mokslinio darbo sritis – visuomenės sveikata, sveikatos politika, sveikatos sistemos tyrimai. Paskelbė daugiau kaip 300 mokslinių straipsnių.

## Šaltiniai
Cooper

**Cooper**:
* Cooper - buvusi Formulės 1 komanda iš Jungtinės Karalystės;

**Cooper** − pavardė.

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

* Alice Cooper (g. 1948) – roko dainininkas, dainų autorius, muzikantas;
* James Fenimore Cooper (1789–1851) – amerikiečių rašytojas romanistas, romantinės literatūros atstovas;
* Leon Neil Cooper (1930–2024) – JAV fizikas teoretikas, Nobelio fizikos premijos laureatas;