open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Hasely Crawford

**Hasely Joachim Crawford** (g. 1950 m. rugpjūčio 16 d. San Fernande) – Trinidado ir Tobago lengvaatletis, kuris specializuojasi sprinto rungtyse. Šalies pirmasis ir kol kas vienintelis olimpinių žaidynių aukso medalininkas. Šalies nacionalinės estafetės komandos narys.

Atstovavo Trinidadui ir Tobagui keturiose olimpiadose. 2001 m. šalies Nacionalinis stadionas sportininko garbei pavadintas jo vardu.

## Išnašos

## Nuorodos
* Hasely Crawford IAAF svetainėje
Ato Boldon

**Ato Jabari Boldon** (g. 1973 m. gruodžio 30 d. Port of Speine) – Trinidado ir Tobago lengvaatletis, kuris specializuojasi sprinto rungtyse. Nacionalinis rekordininkas. Pirmasis ir kol kas vienintelis šalies pasaulio čempionas.

## Biografija
Profesionalią karjerą sportininkas pradėjo 1991 m. 1992 m. sprinteris atstovavo savo šaliai olimpinėse žaidynėse. Abiejuose 100 m ir 200 m sprinto bėgimo rungtyse sportininkas neįveikė pirmo etapo. Tais pačiais metais sportininkas iškovojo du aukso medalius pasaulio jaunimo čempionate. Po metų sportininkas debiutavo 1993 m. pasaulio čempionate, kuriame medalių iškovoti sportininkui ir vėl nepavyko. Po dvejų metų Boldon vėl įveikė pasaulinį normatyvą. Šįkart 100 m bėgimo finale lengvaatletis distanciją įveikė per 10,03 s ir pelnė bronzos medalį. Nuo to laiko sportininkas tapo vienu pajėgiausiu to meto planetos sprinterių. 1996 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Boldon iškovojo du bronzos medalius ir tapo aštuntuoju olimpiniu medalininku savo šalies istorijoje. Po metų lengvaatletis pasaulio čempionate iškovojo aukso medalį 200 m bėgime ir tapo pirmuoju savo šalies pasaulio čempionu. 1998 m. Boldon tapo Sandraugos žaidynių čempionu. 2000 m. Sidnėjaus olimpiadoje sprinteris pelnė dar du medalius. Po metų sportininkas iškovojo bronzą 2001 m. pasaulio čempionate. 2004 m. olimpinių žaidynių metu sportininkui nepavyko įveikti pirmo etapo todėl Boldon pasitraukė iš profesionalios lengvosios atletikos.

## Nuorodos
* Ato Boldon IAAF svetainėje
Darbo balsas (Kaunas)

**Darbo balsas** – savaitinis visuomenės, ūkio ir politikos darbo žmonių laikraštis, pasirodęs 1929 m. Kaune. 

## Istorija
Leido Lietuvos socialdemokratų partija. Pirmasis numeris išėjo 1929 m. birželio 27 d. vietoje „Socialdemokrato“. Išėjo 25 numeriai, paskutinis – 1929 m. gruodžio 12 d.

Rašė apie Lietuvos politiką, nagrinėjo šalies ekonomikos problemas, svarstė darbininkų socialinius, kultūros ir kitus klausimus. 

Laikraščio leidėjai – Steponas Kairys, Vaclovas Bielskis, Liuda Purėnienė. 

Redaktorius – Alfonsas Gučas, praktiškai redaguodavo Adomas Dagys ir Jonas Dagys. 

## Šaltiniai
Darbininkų žodis

**Darbininkų žodis**:

* Darbininkų žodis (1920) – LKP CK laikraštis, ėjęs 1920–1921 m. Kaune
* Darbininkų žodis (Brazilija) – Brazilijos komunistų partijos lietuvių frakcijos nelegalus laikraštis
* Darbininkų žodis (Kaunas) – Lietuvos profsąjungų organizacinio centro biuro dienraštis
* Darbininkų žodis (Marijampolė) – LSDP laikraštis, 1908–1909 m. ėjęs Marijampolėje
* Darbininkų žodis (Šiauliai) – profsąjungų leidinys, išėjęs 1924 m. gruodžio 21 d. Šiauliuose
* Darbininkų žodis (Torontas) – Kanados lietuvių darbininkų dvisavaitis laikraštis
Darbo visuomenė

**Darbo visuomenė** – socialdemokratų žurnalas, leistas 1934–1936 m. Kaune.

## Istorija
Leido Lietuvos socialdemokratų partijos CK 32 puslapių kartą per mėnesį. Spausdino „Raidės“ spaustuvė Kaune. Išleista 14 numerių.

Informavo apie šalies ir pasaulio įvykius, rašė apie LSDP veiklą, nagrinėjo socialdemokratų patirtį kitose šalyse, spausdino užsienio šalių spaudos straipsnius, skelbė recenzijas.

Redaktorė Ona Leonaitė-Kairienė. 

## Šaltiniai
Dabartis (reikšmės)

**Dabartis** gali reikšti:

* Dabartis – laiko akimirka, tarpsnis, vykstantis esamajame laike;
* periodiniai leidiniai:
** Dabartis (Argentina),
** Dabartis (laikraštis),
** Dabartis (savaitraštis).
Darbo balsas (Klaipėda)

**Darbo balsas** – Klaipėdos krašto Darbo federacijos organas, leistas 1926 m. Klaipėdoje. 

## Istorija
Pirmasis numeris pasirodė 1926 m. sausio 17 d. Ėjo kartą per dvi savaites lietuvių ir vokiečių kalba. Spausdino spaustuvė „Lituania“ Klaipėdoje.

Nagrinėjo pramonės ir žemės ūkio darbininkų darbo ir gyvenimo klausimus.

Redagavo M. Toleikis.

## Šaltiniai
Darbo Lietuva

**Darbo Lietuva** – komunistinis dienraštis, ėjęs 1935 m. Kaune. 

## Istorija
Leido S. Užupienė tris kartus per savaitę. Pirmasis numeris išėjo 1935 m. rugsėjo 26 m. Spausdino „Varpo“ spaustuvė. Išėjo 39 numeriai. 1936 m. vietoj „Darbo Lietuvos“ pradėjo eiti „Darbas“.

Informavo apie Lietuvos ir užsienio įvykius, nagrinėjo įvairias darbo, sveikatos apsaugos ir socialinio aprūpinimo problemas, svarstė bedarbystės situaciją Lietuvoje, spausdino praktinių patarimų, skelbė literatūros kūrinėlius. 

Bendradarbiavo Pulgis Andriušis, V. Bičiūnas, T. Ivanauskas, Liūnė Janušytė, V. Labunaitis, V. Laukaitis, A. Steponaitienė ir kt.

Redaktorius Antanas Bružas.  

1940 m. liepos 16 - rugsėjo 30 d. „Darbo Lietuvos“ pavadinimu, buvo leidžiamas dienraštis, ėjęs vietoj „Lietuvos aido“. Tų pačių metų spalio mėnesį jį pakeitė dienraštis „Tarybų Lietuva“.

## Šaltiniai
Darbo žemaitis

**Darbo žemaitis** – savaitinis laikraštis, ėjęs 1934 m. rugsėjo 1 d. – 1936 m. kovo 21 d. Telšiuose.

## Istorija
Leido oficialiai „Kultūros“ būrelis, faktiškai Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Telšių apygardos komitetas. Legalus socialistinės krypties leidinys, skirtas Žemaitijos krašto gyventojams. Išėjo vietoje LVLS savaitraščio „Žemaitis“. Ne kartą konfiskuotas. Spausdino „Inkaro“ spaustuvė Kretingoje, V. Gramalio spaustuvė. Tiražas 2000–3000 egz.

Svarstė ekonominio, kultūrinio ir politinio gyvenimo problemas, informavo apie šalies ir regiono įvykius.

Bendradarbiavo L. Daukša, J. Mikulskis, V. Mockus, Jonas Šliūpas, V. Tamošaitis, Aleksandras Tornau.

Oficiali redaktorė A. Žilytė, faktiškai redagavo kolegija: Domas Rocius, Mečislovas Gedvilas, Danielius Petryla. 

## Šaltiniai
Darbo žinios

**Darbo žinios** – *darbininkų ir tarnautojų [[laikraštis]]*, ėjęs 1935 m. gruodžio 7 d. – 1936 m. sausio 1 d. Kaune.

## Istorija
Leistas vietoj laikraščio „Darbininkų atstovybės balsas“. Leido Lietuvos darbininkų susivienijimo organizacijų generalinė atstovybė kartą per savaitę. Išėjo 4 numeriai. Nuo 1936 m. sausio 4 d. vietoj „Darbo žinių“ pradėjo eiti „Darbas“.

Redagavo A. Ivanauskas. 

## Šaltiniai
Darbo žmogus

**Darbo žmogus** – Pabradės rajono laikraštis, leistas nuo 1958 m. rugpjūčio 6 d. iki 1959 m. gruodžio 13 d. Pabradėje.

## Istorija
Lietuvos KP Pabradės rajono komiteto ir DŽDT leidinys, leistas du kartus per savaitę. Tiražas 1958 m. – 500 egz. Ėjo taip pat rusų kalba „Truženik“ ir lenkų kalba „Človek pracy“.

## Redaktoriai
* P. Kotliaris – 1958–1959 m.
* Kostas Kaukas – 1959 m. 

## Šaltiniai
Riešutmedis

**Riešutmedis** (*Juglans*) – riešutmedinių (*Juglandaceae*) šeimos augalų gentis. Jai priklauso plačialapiai, 10-40 m aukščio medžiai. Auga daugiausia vidutinių platumų, subtropinėse srityse Eurazijoje, bei įvairiose srityse Amerikoje.

Daugelio riešutmedžių riešutai valgomi, naudojami maisto pramonėje.

## Rūšys
* Širdinis riešutmedis (*Juglans ailantifolia*)
* Mandžiūrinis riešutmedis (*Juglans mandshurica*)
* Graikinis riešutmedis (*Juglans regia*)
* Korėjinis riešutmedis (*Juglans sigillata*)
* Pilkasis riešutmedis (*Juglans cinerea*)
* Siauralapis riešutmedis (*Juglans hindsii*)
* Kolumbinis riešutmedis (*Juglans neotropica*)
* Juodasis riešutmedis (*Juglans nigra*)
* *[[Juglans australis]]*
* Bolivinis riešutmedis (*Juglans boliviana*)
* *[[Juglans californica]]*
* *[[Juglans jamaicensis]]*
* *[[Juglans major]]*
* *[[Juglans microcarpa]]*
* *[[Juglans olanchana]]*
* *[[Juglans peruviana]]*
* ir kt.
Poznanės vaivadija (1919–1939)

**Poznanės vaivadija** () – buvusi Lenkijos vaivadija, egzistavusi 1919–1939 m. Buvo vakarinėje šalies dalyje. Administracinis centras – Poznanė.

Poznanės vaivadija buvo viena iš turtingiausių ir geriausiai išplėtotų vaivadijų. Žemės ūkis buvo gerai mechanizuotas. Poznanės miestas buvo didelis pramonės centras, kuriame buvo pagrindinis geležinkelio mazgas. Miškai sudarė 19,8% vaivadijos teritorijos (bendras šalies miškų vidurkis (1937 m.) buvo – 22,2%). 1931 m. duomenimis, tik 7,6% gyventojų buvo neraštingi (šalies vidurkis – 23,1%).

## Istorija

Įkurta 1919 m. rugpjūčio 12 d. 1939 m. vaivadijos sienos buvo pakeistos: Bydgoščiaus, Inovroclavo, Šubino ir Vyžysko pavietai buvo prijungti prie Pamario vaivadijos, o Kališo, Kolo, Konino ir Tureko – prie Poznanės.

## Geografija

Plotas: 1921 m. – 26 528 km², 1939 m. – 28 089 km². 1921 m. vaivadijoje gyventojų buvo 1 967 865, 1931 m. – 2 339 600. Gyventojų tankumas: 1921 m. – 74,2 gyv./km², 1931 m. – 83 gyv./km².

Geležinkelio skaičius buvo didelis, su 10,1 km./100 km ²(bendras geležinkelio ilgis per vaivadijos teritoriją buvo 2 684 km). 

## Administracinis suskirstymas

1. Lentelė „Poznanės vaivadijos pavietai pagal pavietų plotą“.

2. Lentelė „Poznanės vaivadijos pavietai pagal pavietų gyventojų skaičių“.

## Gyventojai

Gyventojų suskirstimas pagal etninę sudėtį:
* lenkai – 90,5%
* vokiečiai – 7,4%
* žydai – 1,9%

Gyventojų suskirstimas, pagal religiją:

* Romos katalikai – 82,9%; 1.632.087 (gyv.);
* protestantai- 16,3%; 321.564 (gyv.);
* žydai – 0,5%; 10.397 (gyv.);

Didžiausi miestai pagal gyventojų skaičių:

* Poznanė – 246 500,
* Kališas – 68 300,
* Gnieznas – 30 700,
* Didžiosios Lenkijos Ostruvas – 24 400,
* Lešnas – 19 400,
* Kolas – 13 800,
* Krotošynas – 13 000,
* Koninas – 10 300.

## Vaivados
* Vojciechas Trompčynskis (lenk. Wojciech Trąmpczyński) vadovavo, 1919 rugpjūčio 1 d. – 1919 spalio 23 d.
* Vitoldas Celichovskis (lenk. Witold Celichowski) vadovavo, 1923 spalio 23 d. – 1923 sausio 2 d. 
* Adolfas Bninskis (lenk. Adolf Bniński) vadovavo, 1923 sausio 10 d. – 1928 gegužės 9 d.
* Petras Duninas-Borkovskis (lenk. Piotr Dunin-Borkowski) vadovavo, 1928 gegužės 9 d. – 1929 spalio 11 d.
* Rogeris Adamas Račynskis (lenk. Roger Adam Raczyński) vadovavo, 1929 spalio 11 d. – 1934 liepos 31 d. 
* Stanislovas Kauckis (lenk. Stanisław Kaucki) vadovavo, 1934 rugpjūčio 1 d. – 1935 sausio 15 d.
* Artūras Maruševskis (lenk. Artur Maruszewski) vadovavo, 1935 sausio 16 d. – 1935 birželio 23 d. 
* Mikolajus Kvašnievskis (lenk. Mikołaj Kwaśniewski) vadovavo, 1935 birželio 26 d. – 1935 rugsėjo 13 d. 
* Tadeušas Valickis (lenk. Tadeusz Walicki) vadovavo, 1935 rugsėjo 19 d. – 1935 spalio 29 d. 
* Artūras Maruševskis (lenk. Artur Maruszewski) vadovavo, 1935 spalio 29 d. – 1939 gegužės 19 d. 
* Liudvikas Bočianskis (lenk. Ludwik Bociański) vadovavo, 1939 gegužės 19 d. – 1939 rugsėjo 12 d. Cyrilas Rataiskis (lenk. Cyryl Rataiski) vadovavo 1939 rugsėjo 4 d. – 1939 rugsėjo 14 d. 

## Šaltiniai
Ateities spindulys

**Ateities spindulys**:

* Ateities spindulys (Lazdijai)
* Ateities spindulys (Utena)

Taip pat:
* Ateities spinduliai
Gyvūnų globos organizacija

**Gyvūnų globos organizacija** – nevyriausybinė, pelno nesiekianti organizacija, kuri rūpinasi beglobių, kitaip į bėdą patekusių gyvūnų gelbėjimu, jų priežiūra bei globėjų paieška. Dažniausiai tokios organizacijos rūpinasi kačių bei šunų likimu, tačiau kai kurios iš jų priima ir kitus žinduolius, paukščius, roplius.

Seniausia gyvūnų globos organizacija pasaulyje - Anglijos Karališkoji gyvūnų globos draugija, įsikūrusi 1824 m.

## Taip pat skaitykite
* Lietuvoje gyvūnų globos draugija

## Šaltiniai
Reketės piliakalnis

**Reketės piliakalnis**, vadinamas **Pilale, Pilaliu** – piliakalnis šiaurės rytiniame Kretingos rajono savivaldybės teritorijos pakraštyje, Reketės kaime (Imbarės seniūnija), Blendžiavos dešiniajame krante. 

Pasiekiamas iš plento  ties sankryža su keliu Tuzai–Reketė pasukus į dešinę ir pavažiavus 425 m į pietvakarius iki kryžkelės, joje pasukus į kairę ir pavažiavus 535 m į pietryčius iki lauko keliukų kryžkelės, kurioje pasukus į dešinę ir 290 m pavažiavus į pietvakarius iki sodybos sodo; toliau einama pėsčiomis lauku 380 m į pietryčius. 

## Piliakalnis
Tai Blendžiavos dešiniojo kranto slėnyje stūksanti moreninė kalva, susiformavusi upei keičiant vagą ir plaunant aplinkines žemes. Ją iš pietų pusės juosia upė, o iš šiaurės – pelkėta pieva. 

Kalva pailga šiaurės – pietų kryptimi. Ilgis ties pagrindu – 23 m, plotis – 18 m. Šlaitai nuolaidūs, apie 5 m aukščio. Viršūnė pailga šiaurės – pietų kryptimi, apie 12 m ilgio, nuo 3 iki 6 m pločio, platesnė šiaurinėje pusėje. Gynybinių pylimų ir griovių požymių nesimato.

Teritorijos plotas – 1236 m².

1,3 km į vakarus yra Reketės kapinynas. 

## Istorija
Kalva natūralios kilmės, vadinama Pilale, rečiau – Pilaliu. Dėl tautosakoje paplitusių pasakojimų apie jos požemiuose paslėptus turtus, ne kartą buvusi kasinėta lobių ieškotojų. 

Kaip kultūros paveldo objektą Reketės pilalę 1940 m. išaiškino Vytauto Didžiojo kultūros muziejus.

1993 m. įrašyta į naujai išaiškinamų istorijos ir kultūros paminklų sąrašą kaip archeologinis objektas – Reketės piliakalnis, vad. Pilale (kodas IP2410A).

Vytautas Daugudis Reketės pilalę priskyrė prie miniatiūrinių Lietuvos piliakalnių, o Gintautas Zabiela – prie piliakalnių-slėptuvių, kuriose pavojaus metu slėpdavosi moterys su vaikais ir seniai. Ignas Jablonskis manė, kad tai esąs pilkapis. 

### Padavimai
* Ant Pilalės senovėje stovėjusi žemaičių pilis, kurios gynėjai kovojo su rusais ir švedais.
* Pilalę supylė į Lietuvą įsiveržę švedai, kurie joje gyveno. Čia buvusios pakastos švedų prisiplėštos brangenybės. 
* Pilalėje užkasti Napoleono turtai, jam traukiantis po nesėkmingo 1812 m. žygio į Rusiją. 

## Tyrimai
1940 m. žvalgė Pranas Baleniūnas (Vytauto Didžiojo kultūros muziejus), 1981 m. – Ignas Jablonskis, 1992 m. – Lietuvos kultūros paveldo mokslinis centras (tyrimų vadovas Vilnius Morkūnas). 

1996 m. Povilas Tebelškis (Kultūros paveldo centras) atliko žvalgomuosius archeologinius tyrinėjimus. Jų metu ištirtas 14 m² plotas, kuriame kultūrinio sluoksnio pėdsakų nerasta. Šiaurinėje aikštelės dalyje aptikta ugniavietė, įrengta 1,1 m skersmens ir 0,4 m gylio duobėje, ant kurios dugno aptiktas 5–7 cm storio anglių ir degėsių sluoksnis.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
*Valstybės archeologijos komisijos medžiaga. – Kultūros paveldo centro paveldosaugos biblioteka. – F. 1, ap. 1. – B. 20. – L. 280, 282-285, 287 
* Gintautas Zabiela. Piliakalniai-slėptuvės
Akivaras

**Akivaras** (*akivara, akis*) – pelkės vieta, kur telkšo atviras vanduo, pelkių ar baigiančių užaugti ežerų nedidelis vandens plotas; neužėlusi, klampi vieta pelkėje, neturinti tvirto pagrindo. Akivarai susidaro pelkėjant ežerui – tai tos vietos, kur buvęs ežero paviršius nėra užaugęs. Akivaru taip pat vadinama šaltiniuota, žiemomis neužšąlanti vieta.

## Šaltiniai
Čiobiškio dvaras

**Čiobiškio dvaras** – dvaras, įsikūręs Musės ir Neries santakoje, Čiobiškio pietinėje dalyje, Vilties g. 1. Dvaro kompleksą sudaro dvaro sobyba, kumetynas ir arklidė.

## Istorija

Čiobiškio dvaras žinomas nuo XV-XVI a. Klasicizmo stiliaus dvaro rūmus dvarininkai Šveikauskai pasistatė XVIII a. pab. Dvaro pastatus suprojektavo Laurynas Stuoka-Gucevičius. 1794 m. iš jų dvarą pirko Jonas Krizostomas Pilsudskis. Pilsudskių giminei dvaras priklausė iki XX a. pradžios. 1923 m. dvare įsteigta vaikų prieglauda. 1944–1945 m. dvare buvo įkurtas partizanų štabas. 

1945–1965 m. dvare veikė mokykla-internatas. 1965 m. internatas reorganizuotas į specialiąją vaikų auklėjimo mokyklą. 2011 m. mokykla buvo uždaryta. 2015 m. dvaro pastatai buvo privatizuoti Eugenijos Vagnerienės.

2024 m. Lietuvos paštas išleido architekto Arūno Eduardo Paslaičio kurtą pašto ženklą, skirtą Čiobiškio dvarui.

## Šaltiniai
Juozas Bernatonis

**Juozas Bernatonis**:

* Juozas Bernatonis (1922) – inžinierius chemikas;
* Juozas Bernatonis (1953) – politinis bei visuomenės veikėjas, ambasadorius.
Kastelamarezės karas

**Kastelamarezės karas** – mafijos karas, vykęs tarp Maserijos šeimos ir kito siciliečio Salvatorės Maranzano mafijos organizacijos, Lučianas kartu su Vitu Dženovese išdavė savo bosą ir prisijungė prie Maranzano. Tačiau jau tada planavo eliminuoti ir patį Salvatorę.

## Įvykiai
1931 m. balandžio 15 d. Laimingasis Lučianas pakvietė savo bosą į *Nuova Villa Tammaro* restoraną papietauti. Jiems pavalgius, visi kiti restorano lankytojai pasišalino, taip pat ir jo savininkas, palikę gangsterius žaisti kortomis. Kai liko vieni, Lučianas atsiprašė ir išėjo į tualetą. Iškart po to į restoraną įsiveržė keturi žmonės ir pradėjo šaudyti. Mafijos bosas buvo sužeistas septyniose vietose, tarp jų mirtinai į galvą.

Policijos apklausinėjamas vėliau Lučianas teigė, kad nieko nematė, tik būdamas tualete girdėjo šūvius, o grįžęs rado seną draugą ir rėmėją nebegyvą.

Karas pasibaigė Maserijos mirtimi.
Aramas-Damaskas

**Aramas-Damaskas**, kitaip **Damasko karalystė**, **Aramo karalystė** – senovės Sirijos valstybė dabartinės Sirijos pietuose, sukurta aramėjų, egzistavusi X a. pr. m. e. – 733 m. pr. m. e. Jos sostinė buvo Damaskas. 

## Raida
Damasko miestas, įsikūręs Guto oazėje, Sirijos dykumos pakraštyje, minimas nuo III tūkst. pr. m. e. Ilgą laiką jis buvo valdomas gretimai egzistavusių valstybių. II tūkst. pr. m. e. pabaigoje, intensyvėjant dykumos prekybai, Damaskas tapo ypač svarbiu Sirijos prekybiniu miestu, kuriame prasidėjo prekybiniai keliai su Mesopotamija, einantys į Palmyrą. Tuo metu miestą apgyvendino dykumos klajokliai aramėjai, kurie čia įkūrė galingą prekybinę valstybę. Ši aramėjų migracija yra užfiksuota to meto Asirijos dokumentuose ir Biblijoje, kur minimos Dovydo kovos su aramėjais.

Savo galios viršūnę Damasko karalystė pasiekė IX a. pr. m. e., kuomet vadovaujama Ben-Hadado I, Ben-Hadado II ir Hazaelio ji sėkmingai kovojo su Asirija (vadovavo Sirijos miestų lygai Karkaro mūšyje), išplėtė hegemoniją į šiaurę, iki Pattinos, netgi trumpam nukariavo Izraelį pietuose. Tik 802 m. pr. m. e. asirams pavyko paversti Damaską savo vasalu. Nepaisant to, Damaskas kovojo su Izraeliu dėl valdžios regione.  

Asiriją valdant Tiglat-Palasarui III, Asirija pradėjo karines ekspedicijas Sirijoje. Po to, kai buvo nukariauta didžioji dalis Sirijos miestų-valstybių ir Izraelio karalystė, 733 m. pr. m. e. paimtas Damaskas. Tuo metu karalystę valdė Rizonas II. Damaskas buvo stipriai nusiaubtas ir galutinai neteko nepriklausomybės.

## Valdovai
*Rizonas I 950 m. pr. m. e. – ?
*Tab-Rimonas – 900 m. pr. m. e.
*Ben-Hadadas I 900 – 860 m. pr. m. e.
*Ben-Hadadas II 860 – 843 m. pr. m. e.
*Haza-Elis 843 – 796 m. pr. m. e.
*Ben-Hadadas III 796 – 770 m. pr. m. e.
*Tab-Elis 770 – 740 m. pr. m. e.
*Rizonas II 740 – 732 m. pr. m. e.
Günther Babel

**Günther Babel** (g. 1952 m. rugsėjo 26 d. Wassertrüdingen, Ansbach apskritis, Vokietija) – vokiečių politikas, CSU veikėjas, Bavarijos landtago narys (2003–2008), Vasertriūdingeno meras (2002 m.).

## Biografija
Baigė liaudies ir profesinę mokyklą, įgijo žemės ūkio, vėliau – ir techniko profesinį mokymą, įgijo meistro kvalifikaciją.

1974–1988 m. Žemės ūkio mašinų mokyklos (Triesdorfe) technikos dėstytojas, nuo 1988 m. direktoriaus pavaduotojas, nuo 2008 m. pirmasis Vasertriūdingeno meras.

Vedęs. Turi du vaikus.

## Šaltiniai
* Günther Babel
Ravelis

:: *Apie prancūzų kompozitorių žr. [[Maurice Ravel]]*.

**Ravelis** – upelis pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, Kaniavos seniūnijoje, šalia Paąžuolės kaimo, apie 7 km į pietus nuo Panočių. Ravelis išteka iš Dumblelio ežero ir įteka į Kaniavėlės upelį.
Medičiai

**Medičiai** () – Florencijos prekybininkų ir bankininkų šeima, vėliau tapusi kunigaikščių dinastija. Šeima iškilo Kozimo de Medičio laikais, XIV a. Florencijos respublikoje. Medičiai kilo iš Mugelo regiono Toskanos provincijoje ir pamažu kilo, kol įkūrė Medičių banką. XV a. jų bankas buvo didžiausias Europoje, jo dėka šeima tapo galingiausia Florencijos politinė jėga, nors *oficialiai* buvo eiliniai piliečiai, o ne monarchai. Iš Medičių šeimos kilę keturi popiežiai, o 1531 m. jie tapo Florencijos kunigaikščiais su paveldimu titulu. 1569 m. kunigaikštystė tapo didžiąja, kai buvo prijungta naujų žemių. Medičiai valdė Didžiąją Toskanos kunigaikštystę nuo jos įkūrimo iki 1737 m., kai mirė Džianas Gastonė de Medičis. Pirmųjų kunigaikščių laikais kunigaikštystė pamažu augo ekonomiškai, bet Kozimui III de Medičiui valdant bankrutavo.

Jų turtai ir įtaka atsirado iš tekstilės prekybos, kurią valdė *Arte della Lana* gildija. Pradėję valdyti Florenciją, Medičiai sudarė palankias sąlygas humanizmui. Jie globojo ir įkvėpė italų renesansą kartu su kitomis galingomis to meto Italijos šeimomis: Viskončiais ir Sforzomis Milane, Estėmis Feraroje, Gonzagomis Mantujoje.

Medičių bankas buvo viena iš labiausiai klestinčių ir gerbiamų institucijų Europoje. Apskaičiuota, kad kurį laiką Medičiai buvo turtingiausia šeima Europoje. Todėl jie įgijo politinės galios Florencijoje, o vėliau – Italijoje ir Europoje.

## Titulai
### Medičių šeimos galvų sąrašas
#### Florencijos respublikos ''senjorai''

#### Florencijos kunigaikštis

#### Toskanos didieji kunigaikščiai
Dura-Europas

**Dura-Europas** – senovinis miestas rytų Sirijoje, netoli Irako sienos ir Abu Kamalio miesto, prie Kalat es Salihijos kaimo. Įsikūręs ant skardžio, prie dešiniojo Eufrato upės kranto.

## Istorija

Miestas įkurtas Seleukidų dinastijos 303 m. pr. m. e. kaip punktas prekybiniame rytų-vakarų kelyje pagal Eufrato upę. Ties Dura-Europu vyko perkėla per Eufratą kelyje tarp Antiochijos ir Seleukijos. Miestas buvo pastatytas pagal žymaus architekto Hipodamo modelį, miesto planas buvo stačiakampis, su centrine agora. II a. pr. m. e. Dura-Europas buvo užimtas Partų imperijos. Mieste gyveno įvairių tautybių žmonės, jame rasta užrašų graikų, lotynų, hebrajų, aramėjų, sirų, hatriečių, palmyriečių, vidurine persų, safaitų kalbomis. 165 m. miestą užkariavo romėnai. 256–257 m. Durą-Europą užpuolė Sasanidai, vadovaujami Šapūro I. Po šio antpuolio miestas buvo apleistas ir dingo po smėliu.

## Archeologija

Nors Dura-Europas buvo minimas daugelyje šaltinių, jis nebuvo atrastas iki pat XX a. Jį atrado vienas britų karys 1920 m., Arabų sukilimo metu. Netrukus pradėti archeologiniai kasinėjimai. Mieste rasta virš šimto papirusų ir pergamentų įvairiomis kalbomis. Atkastos žydų sinagogos liekanos su aramėjišku įrašu, žyminčiu 244 m. Joje rastos gerai išsilaikiusios freskos. Taip pat atkastas seniausias žinomas krikščionių namas-bažnyčia, datuojamas 235 m. Jame taip pat rasta freskų vaizduojančių Kristų Ganytoją, Adomą ir Ievą, Dovydą ir Galijotą. Kitas svarbus rastas pastatas – mitraistų šventykla, datuojama tarp 168–171 m. Taip pat išlikę Palmyros vartai, dalis sienų ir įtvirtinimų, Baalo šventykla, citadelės ir rūmų liekanos, pretoriumas ir kt.

Dura-Europas įtrauktas į sąrašą kaip kandidatas tapti pasaulio paveldo objektu.


Image:DuraEuropos-Church.jpg|Bažnyčios liekanos
Image:DuraEuropos-TempleOfBel.jpg|Baalo šventykla
Image:Doura Europos Euphrates 2.jpg|Skardis Eufrato pakrantėje
file:Doura Europos Synagogue W portico.jpg|Sinagogos liekanos
Masjafas

**Masjafas** () – miestas šiaurės vakarų Sirijoje, Hamos muchafazoje, Oronto slėnyje, 40 km į vakarus nuo Hamos. Svarbus kelių mazgas: plentai į Hamą, Banijasą, Tartusą, Homsą.

## Pilis

Masjafas žymus savo didele viduramžių pilimi, pastatyta ant 20 m aukščio piliakalnio. Manoma, kad pilis pastatyta Bizantijos laikais. Vėliau ji rekonstruota izmailitų, mameliukų, osmanų. Izmailitai pilį užėmė 1141 m., vėliau ji buvo įtvirtinta Rašido ad Din Sinano. Nuo XII a. vid. iki XIII a. pab. Masjafo pilis buvo izmailitų emyrato sostinė. 1176 m. pilį nesėkmingai bandė užimti Saladinas (ją gynė elitiniai izmailitų kariai – asasinai). 1260 m. pilį apgulė mongolai, tačiau izmailitai sudarė sąjungą su mameliukais ir antpuolį atrėmė. 1270 m. Masjafo pilį užėmė mameliukų sultonas Bajbarsas I. 1830 m. pilį apgriovė Ibrahimo Pašos armija.
Mhardė

**Mhardė** () – miestas šiaurės vakarų Sirijoje, Hamos muchafazoje, 23 km į šiaurės vakarus nuo Hamos, prie Oronto upės. Dauguma miesto gyventojų – krikščionys.

3 km nuo Mhardės ant Oronto įrengta hidroelektrinė, generuojanti 2500 kW/h energiją.

## Istorija

Mhardė įkurta Seleukidų laikais, panašiai kaip netoliese esanti Apamėja. Yra išlikusi korintinio stiliaus graikų šventykla, vėliau paversta bažnyčia. Taip pat apylinkėse yra išlikęs romėnų tiltas.
Apamėja

**Apamėja** (, ) – senovinis miestas šiaurės vakarų Sirijoje, Hamos muchafazoje, 55 km į šiaurės vakarus nuo Hamos, Oronto dešiniajame krante.

## Istorija

Iki graikų miestas buvo žinomas kaip Farmakė. Užkariavus Aleksandrui Makedoniečiui pervadintas į Pelą. IV a. pr. m. e., Seleukidų valdymo laikais pavadintas Seleuko I Nikatoro žmonos Apamos garbei. Buvo pastatyta tvirtovė, įtvirtinimai, monetų kalykla. Valdant Diodotui Trifonui Apamėja tapo strateginiu kariniu ir prekybiniu centru. Kartu su Antiochija, Latakija ir Pierijos Seleukija sudarė Sirijos tetrapolį. 64 m. pr. m. e. Apamėją užkariavo Pompėjus. Miestas sunaikintas VI a. Sasanidų imperatoriaus Chosrovo I. Vėliau miestas dalinai atstatytas arabų, bet 1152 m. nuniokotas žemės drebėjimo.

Apamėjoje yra išlikę gausūs antikinės architektūros griuvėsiai (kolonos, paminklai, bareljefai ir kt.).
Hannelore Kraft

**Hanelorė Kraft** (; mergaut. *Külzhammer*, g. 1961 m. birželio 12 d. Mülheim an der Ruhr, Vokietija) – vokiečių politikė, SPD veikėja, nuo 2010 m. liepos mėn. Šiaurės Reino-Vestfalijos ministrė pirmininkė, buvusi Šiaurės Reino-Vestfalijos landtago narė bei žemės ministrė.

## Biografija
Po abitūros (1980 m.) baigė banko tarnautojos profesinį mokymą. 1982 m. pradėjo studijuoti ekonomikos mokslus Duisburgo universitete. Nuo 1986 iki 1987 m. studijavo King’s College London. 1989 m. Duisburge baigė ekonomikos studijas, diplomuota ekonomistė.

Nuo 1989 iki 2001 m. Zentrum für Innovation und Technik NRW (ZENIT GmbH) konsultantė ir projektų vadovė.

## Nuorodos

* Asmeninė Hanelorės Kraft tinklavietė (vokiečių k.);
* Apie žemės vyriausybę (*Spiegel online: Minderheitsregierung in NRW*).
Sirijos karinė žvalgyba

**Karinė žvalgyba** (*Shu’bat al-Mukhabarat al-'Askariyya*) – buvusi Sirijos karinės žvalgybos organizacija, įsteigta 1969 m., jos pirmtakė buvo tarnyba *Deuxième Bureau*. Tarnybos būstinė yra Gynybos ministerijos būstinėje Damaske.

Sirijos karinė žvalgyba yra labai įtakinga šalies viduje. Ji pavaldi Sirijos ginkluotosioms pajėgoms, tačiau ją kontroliuoja Sirijos prezidentas.

Sirijos karinė žvalgyba yra atsakinga už:
* klasikinę karinę žvalgybą ir karo lauko saugumą. Jai pavaldžios:
** Karo policija (kuri užsiima ir Sirijos valdžios saugumu)
** Karo lauko žvalgybos viršininko tarnyba – galbūt atsakinga už strateginės ir taktinės žvalgybinės informacijos rinkimą, derinimą ir analizę.
* nekonvencines operacijas – priešo veikėjų žudymą ir terorizmą.
Ji įtariama, kad palaiko įvairias radikalų grupes. Ši tarnyba taip pat stebi režimo disidentų grupes užsienyje.

## Vadovai
* 1973–1999 m. – generolas Ali Duba
* 2000–2005 m. – generolas *Hassan Khalil*.
* 2005–2009 m. – generolas *Assef Shawqat*.

## Nuorodos
Anžė

**Anžė** – miestas vakarų Prancūzijoje, prie Meno ir Luaros santakos. Departamento centras, Anžu istorinio regiono sostinė. Geležinkelio mazgas. Išvystyta mašinų, tekstilės, maisto pramonė.

Veikia nacionalinė meno ir amatų mokykla, šiuolaikinių kilimų, moterų galvos apdangalų muziejai, nacionalinis šiuolaikinio šokio centras.

## Istorija

Sena galų gyvenvietė. IV–V a. pavadinta  pagal andekavų genties vardą, iš kurio ilgainiui atsirado Anžė vardas.

## Sportas
* SCO Angers – futbolo klubas;
* Raymond Kopa stadionas, talpinantis 18,7 tūkst. žiūrovų.
Kudsi Erguner

**Kudsi Erguneras** (g. 1952 m. vasario 4 d. ) – Turkijos muzikos atlikėjas, trukų ilgosios fleitos – nėjaus – virtuozas. Atlieka tradicinę Mevlevi sufijų ordino muziką.

Kudsi Erguner jaunystėje mokėsi grojimo kartu su tėvu, dalyvavo sufijų ceremonijose „sama“. Muzikinę karjerą pradėjo 1969 m. Stambulo radijuje. Kelis dešimtmečius jis tyrinėjo senąją osmanų muziką, darė įrašus, mokė grojimo. Vėliau Erguner persikėlė į Paryžių, įkūrė Mehlevi institutą, tyrinėjantį sufijų muziką. Atlikėjas bendradarbiavo su kitais žymiais pasaulio muzikais (pvz., Peter Gabriel, William Orbit, Jean Michel Jarre, Maurice Béjart, Peter Brook ir kt.).

## Diskografija
* *Meditation on the Ney* (Unesco Collection), 1978
* *Whirling Dervishes from Turkey*, su Kemal Evren, Tugrul Inancer, Aram Kerovpyan, Muzzffereddîn Ozak, Hafiz Kemâl Ozmutlu, Mahmud Tabrîzîzade, 1981
* *Turkey: Art of the Ottoman Tanbur*, 1989
* *The Mystic Flutes of Sufi: Preludes to Ceremonies of the Whirling Dervishes*, su Suleyman Erguner, 1988
* *Cérémonie des Derviches Kadiri*, 1989
* *Fasl Hidjaz Houmayoun*, 1990
* *Sufi Music of Turkey*, su Suleyman Erguner, Mahmoud Tabrizi Zadeh, Bruno Caillat, 1990
* *The Turkish Ney*, su Salih Dede, Suleyman Erguner, 1990
* *Gazel: Classical Sufi Music of the Ottoman Empire*, su Husnu Anil, Aziz Bahriyeli, Yusuf Bilgin, Mehmet Emin Bitmez, Suleyman Erguner, Hasan Esen, Fevzi Misir, Walter Quintus, Kurt Renker, 1991
* *Ottoman Classical Music*, su Gilles Andrieux, 1992
* *Peshrev & Semai of Tanburi Djemil Bey*, 1994
* *L’Orient de L’Occident: Flamenco & Ottoman Sufi Music*, su Yusuf Bilgin. Mehmet Emin Bitmez, Bruno Caillat, Pedro Soler, 1995
* *The Sacred Flute of the Whirling Dervishes*, 1996
* *Works of Kemani Tatyos Efendi*, su Husnu Anil, Mehmet Emin Bitmez, Suleyman Erguner, Necip Gulses, Dogan Hosses, Sükrü Kabaci, Baki Kemanci, 1996
* *Vocal Masterpieces of Kemani Tatyos Efendi*, su Husnu Anil, Suleyman Erguner, Necip Gulses, Dogan Hosses, Sükrü Kabaci, Baki Kemanci, 1996
* *Psalms of Yunus Emre*, su Yusuf Bilgin, Bruno Caillat, 1997
* *Chemins*, su Pierre Rigopoulos, Martin Saint-Pierre, Derya Turkan, 1997
* *Music from the Arabian Nights*, su Bruno Caillat, Tabrizi Mahmoud Zadeh, 1999
* *Ottomania*, 1999
* *Islam Blues*, su Bruno Caillat, Renaud Garcia-Fons, Nguyên Lê, Derya Turkan, Mark Nausesf, Yunus Balcioglu, Halil Neciboglu, 2001
* *Taj Mahal*, su Bruno Caillat, Sultan Khan, Fazal Qureshi, Derya Turkan, Ken Zukerman, 2001
* *Nazım Hikmet – Şair Cenazesi*, 2002
* *Gazing Point*, su Markus Stockhausen & Mark Nauseef, 2003

## Nuorodos
*
Arlis

**Arlis** (, ) – miestas pietų Prancūzijoje, Provanse, prie Ronos žiočių. Išvystyta metalurgija, mašinų ir chemijos pramonė. Kanalas jungia su Viduržemio jūra.

Yra antikos muziejus, juvelyrikos muziejus, vyksta tarptautiniai fotografijos simpoziumai nuo 1970 m.

Olandų postimpresionizmo tapytojas Vincentas van Gogas gyveno Arlyje 1888–1889 metais ir nutapė virš 300 piešinių.

## Sportas
* AC Arles-Avignon (futbolas)
Franz von Papen

**Francas fon Papenas** (, g. 1879 m. gruodžio 29 d. Verlyje – 1969 m. gegužės 2 d. Oberzasbache) – Vokietijos diplomatas ir politinis veikėjas.

## Biografija

Prieš Pirmąjį pasaulinį karą dirbo Generaliniame štabe. 1913-1915 m. buvo karo atašė JAV, iš kur buvo išsiųstas apkaltinus šnipinėjimu. 1921-1932 m. buvo Prūsijos landtago deputatas, 1932 m. liepos mėn. – 1933 m. balandžio mėn. – Prūsijos ministras-prezidentas, o 1932 m. birželio – lapkričio mėn. – Veimaro respublikos reichskancleris.

Vokietijos reichsprezidento P.Hindenburgo pavedimu derėjosi su Hitleriu, prisidėjo prie jo atėjimo į valdžią, pirmajame ministrų kabinete užėmė vicekanclerio pareigas. Tačiau netrukus, 1934 m. birželio 17 d. kalbėdamas Marburgo universitete sukritikavo nacistus, tuo išprovokuodamas vadinamąją „Ilgųjų peilių naktį“. Šių įvykių metu nužudyta ir daug F. Papeno bendražygių, tačiau jį patį apsaugojo jau mirties patale gulintis P. Hindenburgas.

1934 -1938 m. buvo išsųstas ambasadoriumi Austrijoje, padėjo rengti anšliusą. 1939 – 1944 m. buvo ambasadoriumi Turkijoje.

1945 m. balandžio mėn. F.Papeną suėmė amerikiečiai ir perdavė Niurnbergo tribunolui, kurio sprendimu buvo išteisintas. 1947 m. denacifikacijos komisija kaip karinį nusikaltėlį nuteisė aštuonis mėnesius kalėti.

Vėliau F. Papenas nesėkmingai bandė dalyvauti politinėje veikloje, parašė daug atsiminimų ir knygų, kur bandė pateisinti savo vykdytus veiksmus trečiajame XX a. dešimtmetyje.

|-

## Šaltiniai
Kamajorė

**Kamajorė** () – miestas Italijoje, Toskanoje, Lukos provincijoje, tarp Alpių rytuose ir Versilijos pakrantės vakaruose.

Kamajorė yra romėnų kilmės miestas. Tai buvo didžiausia stovykla šalia Lukos miesto ir svarbus sustojimas Via Cassia kelyje. Net miesto pavadinimas reiškia didelę stovyklą (, ).

Viduramžiais miestas smarkiai išaugo dėl senosios Francigenos, kuri yra į šiaurės vakarus nuo Lukos.

1226 m. lukiečiai sugriovė Montekastresės pilį, buvusią virš miesto, ant Pranos kalno šlaito, o išgyvenusieji pasitraukė į Kamajorę.

## Išnašos
San Džuliano Termė

**San Džuliano Termė** () – miestas Italijoje, Toskanoje, Pizos provincijoje.

## Turizmo objektai

Keliautojai vykdavo į Pizos kalvas nuo XVIII a. pradžios, kai išaugo San Džuliano terminė spa kaip aprašytos Karlo Goldonio ir kurios išliko iki šių dienų. Svarbiausi namai yra:
*Villa di Agnano 
*Villa Le Molina 
*Villa Roncioni 
*Villa Tadini Buoninsegni
*Villa di Corliano. Čia yra Andrea Boscoli freskos, kurias jis nutapė 1592 m.
Pajūrio Bulonė

**Pajūrio Bulonė** – miestas šiaurės Prancūzijoje, prie Pa de Kalė sąsiaurio. Uostas, laivai į Duvrą. Išvystyta metalurgija, laivų statyba, žvejyba.

Mieste stovi Švč. Dievo Motinos bazilika (su viena didžiausių kriptų Prancūzijoje), XI a. varpinė (UNESCO pasaulio paveldas), viduramžių pilis (dabar muziejus).

## Sportas
* US Boulogne (futbolas)
Pizos provincija

**Pizos provincija** () – Italijos provincija Toskanos regione. Provincijos sostinė – Piza. Provincijos plotas 2448 km², gyvena 417 tūkst. žmonių. Pizos provincijoje yra 39 savivaldybės.

Didžiausios iš jų:

## Šaltiniai
Brestas (Prancūzija)

**Brestas** – miestas šiaurės vakarų Prancūzijoje, Bretanės pusiasalyje, didžiausias Finistero departamento miestas. Stambus karinis, prekybos ir žvejybos uostas, jūrų arsenalas. Svarbus transporto centras, veikia oro uostas, geležinkeliai jungia su Paryžiumi ir Renu. Išplėtota laivų statybos, chemijos, elektrotechnikos, elektronikos, popieriaus, naftos perdirbimo, maisto pramonė.

Veikia Vakarų Bretanės universitetas, karinės jūrų mokyklos, vaizduojamojo meno, istorijos, okeanografijos muziejai, Europos okeanografijos mokslinių tyrimų centras. Miesto įžymybė – „Recouvrance“ tiltas – aukščiausias pakeliamasis tiltas Europoje.

## Istorija
Romėnų laikais buvo stovykla-tvirtovė. XII a. jos vietoje pastatyta pilis. 1611 m. kardinolas Rišeljė nusprendė įsteigti Prancūzijos karinį jūrų laivyną, kurio pagrindinė bazė buvo įkurta Breste. Antrojo pasaulinio karo metu Vermachtas Breste įrengė didelę povandeninių laivų bazę. Miestas buvo stipriai sugriautas 1944 m. Bresto mūšio metu. Nuo 1972 m. svarbi Prancūzijos atominių povandeninių laivų bazė.

## Sportas
* SASP Stade Brestois – futbolo klubas;
* Stade Francis-Le Blé – stadionas, talpinantis 15,9 tūkst. žiūrovų.

## Šaltiniai
Intervencija į Sibirą

**Intervencija į Sibirą** (jap. シベリア出兵, *Shiberia Shuppei*) buvo Japonijos, Britų imperijos, JAV, Italijos ir Prancūzijos kariuomenių išsiuntimas į Rusijos Primorės regioną tarp 1918 ir 1922 m. Tai buvo viena iš Antantės intervencijų į Rusijos pilietinį karą, siekiant palaikyti Baltąją Armiją kovoje su bolševikų Raudonąja Armija.

## Priešistorė

Po Spalio revoliucijos 1917 m. bolševikai sudarė separatinę Bresto taiką su Vokietijos imperija ir jos sąjungininkėmis. Dėl to žlugęs Rytų frontas sukėlė milžiniškų problemų Antantei, nes Vokietija ne tik galėjo permesti savo kariuomenę iš Rytų į Vakarų frontą, bet taip pat turėjo galimybę užvaldyti gausias karines atsargas surinktas Murmanske, Archangelske ir Vladivostoke. Be to, 50 000 karių Čekoslovakų legionas atsidūrė už priešo linijų ir bandė prasibrauti į Rytus palei Transsibiro geležinkelį, link Vladivostoko.

Dėl šios situacijos jungtinė Karalystė ir Prancūzija nusprendė surengti prieš bolševikus nukreiptą karinę intervenciją į Rusiją. Ja siekta trijų tikslų:
# Neleisti karinėms atsargoms patekti į vokiečių rankas.
# Išlaisvinti Čekoslovakų legioną ir grąžinti jį į Europos frontą.
# Atkurti Rytų frontą su Baltosios Armijos pagalba sukuriant naują vyriausybę.

Trūkstant karių Jungtinė Karalystė ir Prancūzija paprašė JAV skirti karių intervencijai į Šiaurės Rusiją ir kitai intervencijai į Sibirą. 1918 m., nepaisant JAV Karo ministerijos patarimo Woodrow Wilson nusprendė nusiųsti 5 000 karių kaip North Russia Expeditionary Force (Šiaurės Rusijos ekspedicinės pajėgos, taip pat vadintos Polar Bear Expedition), taip pat skirti 10 000 karių kaip American Expeditionary Force Siberia (Amerikos ekspedicinės pajėgos Sibire).

## Japonijos dalyvavimas

1918 m. liepos mėn. JAV prezidentas Wilson pareikalavo Japonijos vyriausybės 7000 karių, kurie dalyvautų tarptautinės koalicijos pajėgose iš 25 000 karių, turinčiose remti amerikiečių ekspedicines pajėgas Sibire. Po karštų debatų Japonijos parlamente vyriausybė pritarė 12 000 karių siuntimui, su sąlyga, kad šios pajėgos turi būti Japonijos pavaldume, o ne tarptautinėje koalicijoje.

Po šio politinio sprendimo visišką kontrolę perėme Japonijos imperatoriškoji armija, vadovaujama štabo vadovo Yui Mitsue. Iki 1918 m. lapkričio mėn. daugiau nei 70 000 japonų karių užėmė visus Rusijos Primorės provincijos Rytų Sibiro uostus ir didesnius miestus.

Raudonajai Armijai suėmus ir įvykdžius mirties bausmę Baltosios Armijos vadui Aleksandrui Kolčiakui bei evakavus Čekoslovakų legioną, 1920 m. birželį amerikiečiai ir jų sąjungininkai pasitraukė iš Vladivostoko. Bijodami komunizmo plitimo prie Japonijos sienų japonai pasiliko. Japonai ėmė remti naujai susikūrusią Pakrantės respubliką.

Galutinai japonai pasitraukė iš Primorės 1922 m. spalio mėn. Japonijos okupacija Šiaurės Sachaline tęsėsi iki 1925 m. gegužės mėn.
Arthur Seyss-Inquart

**Artūras Zeis-Inkvartas** (, g. 1892 m. liepos 22 d. – 1946 m. spalio 16 d.) – austrų teisininkas ir politikas, po 1938 m. anšliuso – reicho valstybės veikėjas, vienas nacionalsocializmo lyderių, SS obergrupenfiureris, prijungtos Austrijos, okupuotos Lenkijos valdytojas, Nyderlandų reichskomisaras. Niurnbergo tribunole nuteistas mirties bausme.

## Biografija
Tikroji pavardė – Artūras Zaitichas.
1914 m. rugpjūčio mėn., prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, išėjo į frontą savanoriu, tarnavo Tirolio jėgerių daliniuose kartu su būsimu Austrijos federaliniu kancleriu K.Šušningu, kelis kartus sunkiai sužeistas. Ligoninėje gydydamasis po sužeidimo baigė Vienos universitete teisę. Vertėsi privačia advokato praktika.

1937 m. kancleris K. Šušningas paskyrė A. Zeis-Inkvartą Valstybės tarybos nariu. 1938 m. vasario 12 d. A.Hitlerio reikalavimu tapo Austrijos vidaus reikalų ministru, padėjo organizuoti anšliusą. Kovo 11 d., atsistatydinus K. Šušningui, nusiuntė Vokietijai pagalbos prašymą, kuriuo remiantis vermachto daliniai įžengė į Austriją. Dvi dienas (iki įstatymo dėl Austrijos įtraukimo į reicho sudėtį pasirašymo) A. Zeis-Inkvartas buvo paskutiniu Pirmosios Austrijos Respublikos kancleriu. 1939 m. balandžio 30 d. paskirtas Austrijos reichsštathalteriu.

1939 m. spalio 12 d. tapo okupuotos Lenkijos generalgubernatoriaus H.Franko pavaduotoju, organizavo lenkų pasipriešinimo numalšinimą ir žydų getų kūrimą.

1940-1945 m. A.Zeis-Inkvartas buvo Nyderlandų reichskomisaru. Paskutinėmis savo gyvenimo dienomis A. Hitleris paskyrė jį Vokietijos Užsienio reikalų ministru.

Niurnbergo tribunolas kaltino A. Zeis-Inkvartą nusikaltimais prieš žmoniją, karo planavimu ir organizavimu, gyventojų deportacijomis ir įkaitų žudymu. Jis iš dalies pripažino savo kaltę.

Pakartas Niurnbergo kalėjime.

## Šaltiniai
Lietuvos Respublikos Vyriausybės kanceliarija

**Lietuvos Respublikos Vyriausybės kanceliarija** (**LRVK**) – Lietuvos Respublikos Vyriausybės įsteigta biudžetinė įstaiga, padedanti vykdyti Ministro Pirmininko ir Vyriausybės funkcijas.

Vyriausybės kanceliarijai vadovauja Vyriausybės kancleris.

## Vyriausybės kancleriai
  
1 - visos datos nėra tikslios, ieškoma šaltinių.

2025 m. gruodžio 10 d. Vyriausybės kancleriu pradėjo dirbti Eitvydas Bingelis.

## Šaltiniai
1.     ↑ Lietuvos Respublikos Vyriausybės kanceliarijos nuostatai

## Nuorodos

* Interneto svetainė
Kalė

**Kalė** () – miestas šiaurės rytų Prancūzijoje, Aukštutinės Prancūzijos administraciniame regione, prie Pa de Kalė sąsiaurio. Artimiausias Jungtinei Karalystei Prancūzijos miestas. Didelis keleivių, prekybos ir žvejybos Kalės uostas. Svarbus susisiekimo mazgas, veikia oro uostas, keltai į Duvrą, dvi geležinkelio stotys, 6 km į vakarus nuo miesto prasideda Eurotunelis. Išvystyta naftos perdirbimo, maisto, mašinų, chemijos pramonė. Pajūrio kurortas. Yra meno ir karo muziejai.

Kalė yra tik per 34 km nuo Anglijos. Dėl tokio artumo, sąsiauris buvo pavadintas Pa de Kalė ( – „žingsnis nuo Kalė“).

## Istorija
Vietovė romėnų vadinta *Caletum*. Šis pavadinimas kildinamas nuo keltų genties kaletų (*Caleti, Καλη̃ται*). Gyvenvietė pirmą kartą paminėta 938 m. Miesto teises gavo 1137 m. Nuo 1237 m. Artua grafystės dalis. XIII a. pastatyta stipri Kalė tvirtovė. Per Šimtametį karą Kalė 1347 m. užkariavo Anglija. Miestą Prancūzija atkovojo tik 1558 m. XIX a. išsiplėtė Kalė uostas. Miestas labai nukentėjo per Antrąjį pasaulinį karą.

## Architektūra
Renesansinė miesto rotušė, Gotikos bažnyčia. XVI a. Kalė tvirtovė, 1848 m. pastatytas Kalė švyturys. 

## Sportas
* Calais RUFC (futbolas)

## Šaltiniai
Šarlevilis-Mezjeras

**Šarlevilis-Mezjeras** – miestas šiaurės Prancūzijoje, prie Miozo upės, greta sienos su Belgija; departamento centras. Yra rašytojo A. Rembo gimtasis miestas. Mieste yra įkurtas jo muziejus sename vandens malūne.

## Istorija

Miestas įkurtas 1966 m., kai buvo sujungti Šarlevilis, Etionas, Mezjeras, Mohonas ir Monsi Sen Pjeras.

## Sportas
* OFC Charleville-Mézières (futbolas)
Šatoru

**Šatoru** – miestas vidurio Prancūzijoje, 142 km į pietus nuo Orleano, prie Endro upės. Geležinkelio stotis. Mieste daug parkų. Yra Bužo ir Raulio pilys, tradicinių menų muziejus, kelios bažnyčios.

## Sportas
* LB Châteauroux (futbolas)

## Žymūs žmonės
* Gérard Depardieu (1948–), aktorius.
Ebi Nuras

**Ebi Nuras** () – nenuotakus, druskingas ežeras vakarų Kinijoje, Sindziango provincijoje, Džiungarijos lygumoje, netoli Kazachstano sienos. Priklausomai nuo metų laiko ir kritulių kiekio ežero vandens lygis smarkiai kinta (nuo 1070 iki 500 km²), sausuoju laikotarpiu išsiskaido į du telkinius. Ežero vanduo labai druskingas (87 g/l), tačiau prie upių žiočių gėlesnis. Į Ebi Nurą suteka nemažai upių, iš jų didžiausios Džergalanas ir Boro Tala. Žiemą ežeras užšąla. Krantai dykumingi.

## Šaltiniai
Goodbye Lullaby

**Goodbye Lullaby** tai ketvirtas studijinis albumas sukurtas Kanadietės dainininkės, dainų autorės Avril Lavigne. Albumą išleido RCA Records įrašu kompanija 2011 m. kovo 2 d. Pirmasis singlas iš albumo, „What the Hell“, buvo išleistas 2011 m. Sausio 11 d.

## Patvirtintos dainos

# „Black Star“
# „What The Hell“
# „Push“
# „Wish You Were Here“
# „Smile“
# „Stop Standing There“
# „I Love You“
# „Everybody Hurts“
# „Not Enough“
# „4 Real“
# „Darlin“
# „Remember When“
# „Goodbye“
# „Alice“

## Albumo leidimas
Evoronas

**Evoronas** () – ežeras Rusijoje, Chabarovsko krašte, Amūro žemupio baseine. Telkšo apie 90 km į šiaurę nuo Komsomolsko prie Amūro, į pietus nuo Čiukčiagiro ežero.

Ilgis iš šiaurės į pietus 30 km, plotis iki 12 km. Ežeras seklus, 2-3 m gylio. Vakariniai ir pietiniai krantai aukšti, apaugę mišku, kiti – žemi, pelkėti. Ežero vandens lygis priklausomai nuo metų laiko kinta. Užšąla spalio pabaigoje ar lapkričio pradžioje, atitirpsta gegužę. Peršąla iki dugno.

Į Evoroną įteka Evuras, išteka Deviatka (Gorino intakas). Prie pietinių ir rytinių krantų yra nedidelių salų.

Evorono pakrantėse gyvena nanajai. Pietinėje pakrantėje yra jų kaimas Egeris, o toliau prie Deviatkos upės – Kondonas.

## Šaltiniai
Darželis (laikraštis)

**Darželis** – Mažosios Lietuvos jaunimo laikraštis, leistas 1920–1921 m. Klaipėdoje.

## Istorija
Ėjo kartą per dvi savaites. Pirmasis numeris pasirodė 1920 m. rugpjūčio mėn. Leido Lietuvių jaunųjų draugija „Santara“. Ragino jaunuolius šviestis, domėtis tautos tradicijomis, dalyvauti visuomeninėje veikloje. Spausdino spaustuvė „Lituania“ Klaipėdoje, Spaudos spaustuvė (Pavlovskio) Tilžėje. Išėjo 6 numeriai.

Redagavo M. Glažė. 

## Šaltiniai
Alfred Jodl

**Alfredas Jodlis** (,  1890 m. gegužės 10 d. Viurcburge – 1946 m. spalio 16 d. Niurnberge) – Vokietijos karinis veikėjas. Vermachto Vyriausiosios karinės vadovybės operatyvinio štabo viršininkas, generolas pulkininkas (1944 m.). 1945 m. gegužės 7 d. Reimse su vakarų sąjungininkais pasirašė Vokietijos kapituliacijos aktą.

## Biografija
Gimė kariškio šeimoje. 1910 m. baigė kadetų korpusą, artileristas. Pirmojo pasaulinio karo metais buvo baterijos vadas. Po karo tarnavo reichsvere, baigė karo akademiją, dirbo Generalinio štabo operatyviniame skyriuje, nuo 1935 m. jam vadovavo. Po Austrijos anšliuso 1938 m. spalio mėn. ten vadovavo divizijai.

1939 m. spalio mėn. paskirtas Vermachto Vyriausiosios karinės vadovybės operatyvinio štabo viršininku ir tapo vienu svarbiausiu Hitlerio kariniu patarėju operatyviniais-strateginiais klausimais. Dalyvavo rengiant daugelį stambių karinių operacijų, tarp jų „Veis“ (Lenkijos užpuolimas), „Vezerbung“ (įsiveržimas į Norvegiją).

1944 m. liepos 20 d. bunkeryje „Vilko irštva“ Klausui fon Štaufenbergui įvykdžius pasikėsinimą prieš Hitlerį, buvo sužeistas.

Po Vokietijos kapituliacijos 1945 m. gegužės 23 d. suimtas ir perduotas Niurnbergo tribunolui. Proceso metu aktyviai ir argumentuotai gynėsi, sakydamas, kad jis vykdė savo priesaiką ir kad kariškis negali atsakyti už politikų sprendimus.

Tribunolas nuteisė A. Jodlį mirties bausme, 1946 m. spalio 16 d. rytą jis pakartas, vėliau kremuotas, o pelenai – išbarstyti.

## Nesutarimai su Hitleriu
A. Jodlis būdamas lojalus Hitleriui, laikėsi savarankiškos pozicijos, neretai jam prieštaraudamas. Vykdant karinę operaciją prieš Norvegiją, atsisakė vykdyti Hitlerio įsakymą atitraukti generolo E. Ditlio diviziją nuo Narviko, taip pat nesutikdamas sušaudyti į nelaisvę pakliuvusius priešo parašiutininkus. 1942 m. rugpjūčio mėn. konfliktavo su fiureriu, palaikydamas generolą F.Halderį, vėliau – užtardamas Kaukaze kariavusį generolą feldmaršalą V. Listą. Dėl to Hitleris numatė, kad A. Jodlį pakeis generolas F.Paulius, tačiau pastarojo kapituliacija prie Stalingrado šiems planams sutrukdė.

## Reabilitacija
Antroji A. Jodlio žmona Luiza von Benda 1953 m. vasario mėn. išsireikalavo, kad Miuncheno teisme būtų pakartotinai išnagrinėta jo byla. Teismo sprendimu A. Jodlis visiškai išteisintas. Tų pačių metų spalio mėn. dėl visuomenės spaudimo šis sprendimas atšauktas.

## Šaltiniai
Detroito žinios

**Detroito žinios** – JAV lietuvių savaitinis laikraštis, leistas 1924–1925 m. Detroite.

Leido Petras Molis. Platintas nemokamai. 

## Šaltiniai
99%

**99%** – *[[savaitraštis]] ne vien jaunimui*, leistas 1991–1992 m. Vilniuje.

## Istorija
Pirmieji 4 numeriai išėjo kaip laikraščio „Dantis už dantį?“ priedas. Leido UAB „Kuras“. Tiražas 1991 m. – 75 000 egz., 1992 m. – 50 000 egz. Išėjo 13 numerių.
 
Rašė įvairiomis visuomeninio gyvenimo ir kultūros temomis.

Vyr. redaktorius Linas Jučas, atsakingasis redaktorius E. Varanavičius. 

## Šaltiniai
Nanajų kalba

**Nanajų kalba** – kalba, priklausanti tungusų-mandžiūrų kalbų šeimai ir vartojama Amūro žemupio baseine (Rusijoje ir Kinijoje) gyvenančių nanajų. Kalbančiųjų skaičius – 3-5 tūkst. žmonių, nors pačių nanajų yra apie 17 tūkstančių. Kalba nykstanti, ją vartoja daugiausia vyresnio amžiaus žmonės.

Kalba turi daug tarmių, kurios tarpusavyje gan skiriasi:
* vidurinio ir žemutinio Amūro tarmės (naichų, džuengų, Bolono, Ekonso ir kt.) – Amūro vidurupio ir žemupio baseine;
* Kuro-Urmio tarmė – tarp Kuro ir Urmio upių (Tunguskos baseinas) Chabarovsko krašte;
* Bikino tarmė – Primorės krašto Požarsko rajone;
* Sungario tarmė – Kinijoje, prie Usūrio ir Sungario upių.

Rusijoje nanajų kalba geriausiai išlikusi Chabarovsko krašto Nanajų rajone, kur kalba turi specialų statusą, aktyviai vykdomas rašytinės kalbos populiarinimas.

Rusijoje nanajų kalba užrašoma kirilica (dabartinis variantas sukurtas 1939 m.).

## Nuorodos
*
Dešimt centų

**Dešimt centų** – iliustruotas bulvarinio pobūdžio dienraštis, leistas 1933–1940 m. Kaune.

## Istorija
Pirmasis numeris išėjo 1933 m. kovo 7 d. Leido ir redagavo A. Narkevičius, J. Streikas. Nuo 1934 m. liepos 17 d. iki rugsėjo 22 d. ėjo skirtingomis antraštėmis („Antradienio 10 centų“, „Antradienio paštas“ ir pan.), vėliau leistos „Ryto naujienos“. Leido priedus „Įdomus 10 centų“, „Mūsų 10 centų,“ „Sekmadienio 10 centų“, „Sekmadienio paštas“. Spausdintas Brolių Gurvičių spaustuvėje, nuo Nr. 22 – „Typolit“ spaustuvėje. Tiražas 3000 egz. (1933 m.)

Informavo apie svarbiausius šalies, pasaulio įvykius, daugiausia vietos skyrė sensacijoms, kriminalinio pasaulio įvykiams, įžymių žmonių gyvenimo aprašymams, spausdino populiarius literatūros kūrinius, rašė apie sportą, madas. 

## Šaltiniai

## Nuorodos
* „10 centų“. E-paveldas.lt