open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Poteronių geležinkelio pralaida

**Poteronių geležinkelio pralaida** arba **Skernės upelio tunelis** – buvusio Alytaus–Varėnos geležinkelio ruožo saugomas infrastruktūros objektas Alytaus rajono savivaldybėje, Alovės seniūnijoje, Poteronių kaime. Išskirtinių matmenų pralaida, primenanti tunelį, įrengta po išlikusiu aukštu geležinkelio pylimu Alovės dešiniojo intako Skernės vagoje, 70 m nuo upelių santakos. Pasiekiama nuo kelių  ir  sankirtos (300 m į pietvakarius), iš kaimo kelio (Paupio gatvės), šalia gamybinio pastato, pasukus nuo Poteronių viaduko į buvusio geležinkelio iškasą ir paėjus 330 m į pietryčius. Toliau takas eina krūmais apaugusiu pylimu (bėgių nelikę). Pagrindinis orientyras – pralaidą (tunelį) žymintis medinis stulpelis su juodais-baltais dryžiais (galbūt su informacine lentele). Kaip regioninės reikšmės inžinerinis paminklas, Poteronių pralaida nuo 2018 m. įrašyta į Kultūros vertybių registrą.

 
Skernės upelio pralaida pastatyta 1894 m., kai buvo tiesiama bėgių atkarpa nuo Poteronių geležinkelio stoties į iškrovimo aikštelę. Ji ištęsto stačiakampio plano, sparninio tipo, 20,70 m ilgio ir 4,27 m pločio, angos aukštis iki skliauto viršaus 5,32 m. Abejose pylimo pusėse pralaidoje įrengtos pusapskritės portalų angos. Šiaurinio portalo arkos sąvaros akmuo pažymėtas iškalta rusiška data „1894 г.“, pietinio portalo akmeninėje arkos sąvaroje iškaltas upelio pavadinimas - „СКЕРНЕВКА“ (). Statinio sienos sumūrytos iš tašytų akmenų blokų, portalai – iš stačiakampių tašytų akmenų. Dalis pietinio portalo sparnų apgriuvę. Pusapskritės segmentinės arkos skliautas sumūrytas iš molinių geltonų plytų. Pralaida sudaryta iš trijų sekcijų, tarp kurių įrengtos deformacinės siūlės. Pralaidos dugne įrengtas akmenų grindinys, kuriuo prateka upelis. Prieigose jo vaga vingiuota, apaugusi lapuočiais medžiais ir krūmais, gausi išvartomis, padrikais akmenimis.

To paties buvusio geležinkelio ruože (330 m į šiaurės vakarus, iškasoje) išlikęs panašių formų Poteronių viadukas.

## Šaltiniai

## Nuorodos

*
Uolininkai

**Uolininkai**, arba **Alonininkai** (, nuo 1938 m. *Allingen*) – buvęs kaimas Kaliningrado srityje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Jurgaičių.

## Istorija

Kaimas priklausė Jurgaičių parapijai, po 1945 m. sunyko.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Uosupėnai

**Uosupėnai**, arba **Osupėnai** () – buvęs kaimas Kaliningrado srityje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Skaisgirių, prie Uosos upės.

## Istorija

Kaimas priklausė Skaisgirių parapijai, po 1945 m. sunyko.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Uždegiai

**Uždegiai** (, nuo 1938 m. *Reineck*; nuo 1946 m. ***Simonovka***, ) – buvęs kaimas Kaliningrado srityje, 4 km į šiaurės rytus nuo Katinavos.

## Istorija

Priklausė Katinavos parapijai. Po 1945 m. sunyko.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Šigeliozė

**Šigeliozė** – žarnyno infekcija, kurią sukelia *[[Shigella]]* genties bakterijos.

Simptomai paprastai prasideda, praėjus 1–2 dienoms po kontakto su sukėlėju, gali pasireikšti viduriavimas, karščiavimas, pilvo skausmai, mėšlungiškas noras tuštintis. Sergantysis gali viduriuoti su kraujo priemaišomis. Simptomai paprastai trunka 5–7 dienas, visgi, kol žarnyno veikla visiškai normalizuojasi, gali praeiti keletas mėnesių. Galimos komplikacijos – reaktyvusis artritas, sepsis, traukuliai ir hemolizinis ureminis sindromas.

Ligą sukelia 4 rūšių *Shigella* genties bakterijos: *Shigella flexneri*, *Shigella sonnei*, *Shigella boydii* ir *Shigella dysenteriae*. Vienintelis infekcijos rezervuaras – žmogus. Paprastai užsikrečiama per kontaktą su užkrėstomis išmatomis. Užterštas gali būti maistas, vanduo, taip pat galima užsikrėsti per nešvarias rankas, lytiniu keliu. Užkratas gali plisti pernešamas musių, keičiant sauskelnes ar vystyklus. Liga diagnozuojama, ištyrus išmatų mėginį.

Infekcijos rizika sumažėja, tinkamai plaunant rankas. Vakcina nesukurta. Šigeliozė dažniausiai praeina be specifinio gydymo. Rekomenduojama ilsėtis, gerti pakankamai skysčių. Simptomus gali palengvinti bismuto subsalicilatas; visgi nerekomenduojama vartoti vaistų, kurie slopina žarnų susitraukimus, pvz., loperamido. Esant sunkiems atvejams, gali būti duodama antibiotikų, tačiau dažnas atsparumas jiems. Vieni iš dažnai skiriamų antibiotikų – ciprofloksacinas ir azitromicinas. Persirgus šigelioze, ilgalaikis imunitetas nesusiformuoja.

2005 m. Pasaulio sveikatos organizacijos pranešime nurodoma, kad pasaulyje per metus šigelioze užsikrečia mažiausiai 80 mln. žmonių, apie 700 000 iš jų miršta. Daugiausia atvejų fiksuojama besivystančiose šalyse. Dažniausiai suserga maži vaikai. Šigeliozės protrūkių pasitaiko darželiuose ir mokyklose. Be to, ši liga ganėtinai dažna tarp keliautojų. JAV per metus registruojama apie pusė milijono susirgimų šigelioze. Lietuvoje registruojami pavieniai atvejai.

## Išnašos
Užupėnai (Bulavinas)

**Užupėnai** (, nuo 1938 m. *Grundfeld*; nuo 1946 m. ***Bulavinas***, ) – buvęs kaimas Kaliningrado srityje, 4 km į šiaurę nuo Romintos kaimo, prie Romintos upės.

## Istorija

Po 1945 m. kaimas atsidūrė pasienyje su Lenkija ir vėliau sunyko.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Vainočiai (reikšmės)

**Vainočiais** (arba ***Vainotais***) vadinamos gyvenvietės:

## Lietuva
* Vainočiai Telšių rajone.

## Rusija

Kaliningrado srityje:
* Vainotai (Šliuznojė) Černiachovsko rajone;
* Slavsko rajone:
** Naujieji Vainočiai,
** Senieji Vainočiai.
Varžė

**Varžė** (, nuo 1946 m. ***Kirilovas***, ) – buvęs kaimas Kaliningrado srityje, 1 km į pietus nuo Doblynų, prie Varžės upelio.

## Istorija

Kaimas priklausė Lapynų ir Kryžionų parapijoms. Po 1945 m. sunyko.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Katmilžiai

**Katmilžiai** gali reikšti:

## Lietuva
* Kvecių pilkapynas,
* Kvecių II pilkapynas,
* Rūdaičių kapinynas.

## Rusija
* Vėdaraitiškiai, kaimas Kaliningrado srities Krasnoznamensko rajone.
Versmininkai (reikšmės)

**Versmininkais** vadinamos gyvenvietės:

## Lietuva
* Versmininkai Šilutės rajone.

## Rusija

Kaliningrado srityje:
* Didieji Versmininkai (Zaria) Černiachovskio rajone;
* Didieji Versmininkai (Belkinas) Krasnoznamensko rajone;
* Versmininkai buvusioje Ragainės apskrityje.
Virbalai (Perechvatnojė)

**Virbalai** (, nuo 1938 m. liepos 16 d. *Warten*; nuo 1946 m. ***Perechvatnojė***, ) – buvęs kaimas Kaliningrado srityje, Slavsko rajone, 28 km į šiaurės vakarus nuo Gastų ir 2 km į šiaurės vakarus nuo Kalnininkų. Nuo 2008 m. birželio 30 d. Jasnojės kaimo gyvenvietės teritorija.

## Istorija

Skalvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės.

XVIII a. priklausė Kaukėnų valsčiui. XX a. pro kaimą ėjo geležinkelis link Karklės. Po 1945 m. kaimas sunyko.

1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Šilutės apskrities, nuo 1922 m. Lankos apskrities kaimas. 1947–2008 m. Prochladnojės apylinkės teritorija.

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
* 
* Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
* Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
* Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.
Vorupėnai

**Vorupėnais** vadinamos gyvenvietės Kaliningrado srityje:

* Vorupėnai (Studionovka) Gusevo rajone;
* Vorupėnai (Fiodorovka) Krasnoznamensko rajone.
Vorupėnai (Studionovka)

**Vorupėnai** (, nuo 1938 m. *Roseneck*; nuo 1946 m. ***Studionovka***, ) – buvęs kaimas Kaliningrado srityje, 8 km į šiaurės rytus nuo Gumbinės.

## Istorija

Minima nuo XVI a. 1785 m. buvo karališkasis valstiečių kaimas. Po 1945 m. išnyko.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Želva (reikšmės)

**Želva** gali reikšti:

## Baltarusija
* Zelva, miestelis Gardino srityje.

## Lietuva
* Želva, miestelis Ukmergės rajone;
* Želvos, ežeras Molėtų rajone.

## Rusija

Kaliningrado srityje:
* Želva (Kamenskojė), gyvenvietė Černiachovsko rajone.
Skernė (Alovė)

**Skernė** – nedidelė upė, tekanti Alytaus rajono savivaldybėje, Alovės seniūnijoje, dešinysis Alovės intakas. Ilgis – 11 km, santakos atstumas nuo Alovės žiočių – 4,5 km.

Upė išteka iš miško ties Kalesninkais. Jos vaga natūrali, vingiuota, apaugusi lapuočiais medžiais ir krūmais. Atskiruose ruožuose, tarp dirbamų laukų, vaga ištiesinta. Upė teka pietvakarių kryptimi, žemupyje iš rytų pusės aplenkdama kelių  ir  sankirtą, kirsdama buvusio Alytaus–Varėnos geležinkelio ruožo pylimą. Turi keletą intakų, iš kurių žymesnis dešinysis – Lėliupis, prisijungiantis vidurupyje.

Prie Skernės saugomi paveldo objektai: Skernės upelio tunelis (70 m nuo žiočių), Poteronių viadukas (dešiniajame krante, 0,3 km nuo žiočių). 

Gyvenvietės prie upės: Kalesninkai, Vėžiškės, Domantonys, Skernė, Poteronys.

## Šaltiniai
Eidrianas (Mičiganas)

**Eidrianas** () – miestas Jungtinėse Amerikos Valstijose, pietryčių Mičigane, prie Reizino upės, 65 km į pietvakarius nuo An Arboro. Lenavio apygardos centras. Praeina Detroito–Fort Veino geležinkelis. Automobilių dalių, aliuminio, plastiko, medienos pramonė. Veikia koledžas (nuo 1859 m.), seserų domininkonių vienuolynas (su Sienos Aukštumų universitetu ir Šv. Juozapo akademija). Greta veikia 2 kalėjimai. Už 20 km yra Hadsono ežero valstijos rekreacinė teritorija.

2010 m. 84,1 % gyventojų buvo baltieji, 18,8 % – lotynoamerikiečiai, 4,0 % – mišrios kilmės, 4,4 % – afroamerikiečiai, 0,9 % – azijiečiai.

## Istorija
Gyvenvietę 1826 m. įkūrė Adisonas Dž. Komstokas ir pavadino Loganu. 1828 m. pervadinta į Heidrianą (*Hadrian*, imperatoriaus Adriano garbei), o 1838 m. užrašymas pakeistas į *Adrian*. 1833–1836 m. nutiesti Erio ir Kalamazu geležinkeliai, Eidrianas sujungtas su Tolidu arklių traukiamu geležinkeliu. Nuo 1838 m. apygardos centras, nuo 1853 m. – miestas.

## Šaltiniai
Vilpišiai

**Vilpišiai** – taip vadinamos miškinės katės, be to, keletas gyvenviečių:

## Lietuva
* Anykščių rajone.

## Rusija

Kaliningrado srityje:
* Vilpišiai (Kaspijskojė) Gusevo rajone;
* Vilpišiai (Nagornojė) Nesterovo rajone.
Versmininkai (Ragainė)

**Versmininkai** (arba ***Versmeninkai***; ) – buvęs kaimas Kaliningrado srityje, 2 km į vakarus nuo Jurgaičių.

## Istorija

Minimi nuo 1540 m. Priklausė Žilių, vėliau – Jurgaičių parapijai. Po 1945 m. sunyko.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Eidrianas

**Eidrianas** () gali reikšti:
* gyvenvietės Jungtinėse Amerikos Valstijose
** Eidrianas – Mičigane;
** Eidrianas – Misūryje;
** Eidrianas – Minesotoje;
** Eidrianas – Džordžijoje;
** Eidrianas – Oregone;
** Eidrianas – Teksase.
Advik le Stritas

**Advik le Stritas** () – gyvenvietė Jungtinėje Karalystėje, šiaurės Anglijoje, Pietų Jorkšyro grafystėje, 6 km į šiaurės vakarus nuo Donkasterio. Praeina Donkasterio–Veikfildo geležinkelis ir plentas. Yra XII a. Šv. Lauryno bažnyčia.

## Istorija
Advik le Stritas minimas Paskutiniojo Teismo dienos knygoje (1086 m.). Pavadinimas kildinamas nuo romėnų laikų kelio – Ermino trakto (*Ermine Street*).

Iš Advik le Strito kildinama Vašingtonų šeima, kurioje gimė pirmasis JAV prezidentas Džordžas Vašingtonas. XVI–XVII a. Vašingtonai buvo miestelio valdytojai. Seniau tai buvo angliakasių gyvenvietė.

## Šaltiniai
Agajė

**Agajė** () – miestas ir istorinis emyratas vidurio vakarų Nigerijoje, Nigerio valstijoje, 125 km į vakarus nuo Abudžos. Praeina Abudžos–Mokvos plentas. Žemės ūkio regiono prekybinis centras (jamsai, sorgai, soros, ryžiai, sviestmedžiai, medvilnė, žemės riešutai). Į pietus nuo Agajės prasidedančiame Nigerio slėnyje gausiai auginami pelkiniai ryžiai.

Agajėje vyrauja nupių tautybės žmonės.

## Istorija
Seniau krašte gyveno digų tautos žmonės (dar žinomi kaip ganaganai, zitakai), siejami su nupiais. 1822 m. miestą ir žemes į pietus nuo Nigerio užkariavo fulbių karvedys Malamas Baba. Jis kreipėsi į Fulbių imperijos valdovą, Gvando emyrą, kad gautų teisę valdyti užkariautas žemes. 1832 m. Malamo Babos sūnus Abdulahis tapo pirmuoju Agajės emyru. Po to, kai Agajės emyratas parėmė gretimą Bidos miestą kovoje prieš britus, šie 1897 m. užkariavo Agaję. 1908 m. prijungta prie Šiaurės Nigerijos protektoriato.

## Šaltiniai
Ageo

**Ageo** () – miestas Japonijoje, Honšiū saloje, Saitamos prefektūroje, Kanto lygumoje tarp Arakavos ir Ajasekavos upių, 40 km į šiaurės vakarus nuo Tokijo. Patenka į Tokijo aglomeraciją. Mašinų, gumos, metalurgijos pramonė.

## Istorija
Ageo augo kaip pašto stotis tarp Tokijo ir Maebašio. 1883 m. gyvenvietę pasiekė geležinkelis. Iki XX a. vid. buvo žemės ūkio regiono prekybinis centras, vėliau išplėtota pramonė.

## Šaltiniai
Agvadilja

**Agvadilja** () – miestas Puerto Riko šiaurės vakarinėje pakrantėje, prie plačios įlankos tarp Higuero kyšulio pietuose ir Borinkeno kyšulio šiaurėje, 25 km į šiaurę nuo Majagveso. Praeina Aresibo–Majagveso plentas, šiauriau yra Rafaelio Hernandeso tarptautinis oro uostas. Žemės ūkio regiono prekybinis centras, gaminami cigarai, skrybėlės. Turizmas (plyti paplūdimiai).

Veikia koledžas. Yra Šv. Karolio Boromėjaus bažnyčia (1783 m.), keletas kolonijinių pastatų (rotušėje dabar įsikūręs meno muziejus).

2010 m. 83,6 % miesto gyventojų buvo ispanakalbiai arba baltieji, 5,0 % – juodaodžiai, 11 % – kitos ar mišrios kilmės.

## Istorija
Agvadilja įkurta 1775 m., miestelis nuo 1861 m.

## Šaltiniai
Komnos mūšis

**Komnos mūšis** – 1239 m. rugsėjo 25 d. prie Komnos (Pskovo respublika, dab. Rusijos Federacijos Pskovo sritis) įvykusios kautynės tarp Lietuvos kunigaikštystės ir Novgorodo respublikai priklausiusios Pskovo respublikos karinių pajėgų, pagrindinis 1239 m. rugsėjį surengto lietuvių plėšikavimo žygio į Pskovo žemę mūšis.

Žygis ir kautynės trumpai aprašyti XVI a. Maskvos didžiojoje kunigaikštystėje sudarytame Iliusturotajame metraščių sąvade. Abiejų pusių pajėgų vadai, pajėgų dydis ir nuostoliai neužfiksuoti. Metraštyje visas žygis aprašytas viena eilute: «Избиша Литва на Камне пскович засадою, месяца сентября в 25 день» /

„Sumušė Lietuva prie Kamnos pskoviečių pasalą rugsėjo mėnesio 25 dieną“. Iš aprašymo galima suprasti, kad pskoviečių pajėgos pamėgino iš plėšikavimo žygio grįžtantiems lietuviams paspęsti pasalą. Ataka nepavyko ir Pskovo pajėgos buvo sumuštos.

## Šaltiniai

# Пашуто В. Т., Образование Литовского государства, М.: АН СССР, 1959. p. 60
# Полное собрание русских летописей. Т. 5. Вып. 1. С. 13; Т. 5. Вып. 2. p. 81.
Liškiavos tiltas

**Liškiavos tiltas** – tiltas Liškiavoje, kelyje  per Krūčiaus (Liškiavės) upelį, 60 m nuo jo žiočių – santakos su Nemunu. Tiltas stovi kelio 7,745 km, Liškiavos bažnyčios ir vienuolyno prieigose, šalia Liškiavos alkakalnio. Pastatytas 1990 m.

Tiltas trijų angų. Jo skerspjūvyje paklota 10 tuščiavidurių plokščių. Krantinės atramos įrengtos užpiltinės, vienaeilės, polinės. Tarpines atramas sudaro trys stačiakampio skerspjūvio kolonos, viršuje apjungtos kintamo skerspjūvio rygeliu. Šalitilčiai įrengti iš surenkamųjų gelžbetonio elementų, nuo važiuojamosios dalies atskirti metaliniais barjerais (po renovacijos pakeitusiais betoninius). Tilto kraštuose pastatyti metaliniai turėklai. Važiuojamojoje dalyje išsitenka dvi eismo juostos, paklotas asfaltbetonis. Prietilčio kūginiai šlaitai sutvirtinti betoninėmis plytelėmis.

2016 m. tiltas renovuotas, įrengiant laikiną apvažiavimą per Vilkiautinį, pėsčiųjų tiltelį šalia remontuojamo tilto. Remonto metu pakeistos pereinamosios plokštės, įrengti šlaitiniai laiptai, sutvirtinti šlaitai. Išardžius kelio dangą, atnaujinta perdangos plokščių hidroizoliacija. Remontiniais mišiniais atstatyti konstrukcijų armatūros apsauginiai sluoksniai. Įrengta lietaus nuotekų sistema.

## Išnašos
Haličo-Voluinės žygis į Lietuvą (1252)

**Haličo ir Voluinės žygis į Lietuvą** – 1252-1253 m. žiemą Haličo-Voluinės kunigaikštystės surengtas plėšikavimo žygis į Lietuvą. Šiuolaikinėje rusų literatūroje žygis pateikiamas kaip kova dėl teritorijų, tačiau jo išdavoje teritorinių pokyčių neįvyko Žygyje taip pat dalyvavo ir poloviečiai (kumanai).

Žygis aprašytas Haličo-Voluinės metraštyje. Užfiksuoti Haličo ir Voluinės pajėgų vadų vardai – Haličo (Galicijos) kunigaikštis Danielius, Voluinės kunigaikštis Vasilkas Romanovičius () ir poloviečių chanas Kumanas. Abejų pusių pajėgų dydžiai ir nuostoliai neužfiksuoti. Manoma, kad Lietuvos pajėgoms vadovavo Mindaugas.

Žygis buvo vienas iš tuo metu vykusio Danieliaus Haličiečio karo su Mindaugu epizodų. Prie jo prisijungė totorių mongolų vasalu buvusių poloviečių daliniai. Teigiama, kad pastarųjų buvimas prie žygio privertė prisidėti ir Turovo-Pinsko kunigaikščius.

Manoma, kad Haličo-Voluinės pajėgos pajėgos judėjo maršrutu maršrutu Haličas – Pinskas – Lietuva. Kokie konkrečiai Lietuvos regionai tapo antpuolio objektu, metraščiuose nenurodoma. Po šio žygio teritorinių pokyčių neįvyko, todėl greičiausiai jis liko tik plėšikavimo žygiu. 

Apie lietuvių surengtą persekiojimą metraštyje neminima, todėl manytina, kad Haličo-Voluinės pajėgoms su grobiu pavyko sėkmingai pasitraukti iš Lietuvos.

## Šaltiniai

# Галицко-Волынская летопись. p. 264, 265.
# Поход князя Даниила Галицкого при поддержке половецких войск на литовского князя Миндовга , Военные конфликты, кампании и боевые действия русских войск 860–1914 гг., Runivers.ru – Россия в подлиннике.
# Полное собрание русских летописей. Т. 2. Стб. 818;
# Соловьев, Сергей Михайлович (1820–1879)., История России с древнейших времен / соч. Сергея Соловьева. – Изд. 5-е. -Москва : В Унив. тип. (Катков и К°). Т. 3. p. 204.

## Išnašos
Gruobinios valsčius

**Gruobinios valsčius** () – valsčius vakarų Latvijoje, Kurše, Pietų Kuršo savivaldybėje. Centras – Dubeniai. 2024 m. jame gyveno 2 368 žmonės. Jis supa Gruobinios miestą, kuris yra visos savivaldybės administracinis centras.

## Istorija
2009–2021 m. valsčius priklausė Gruobinios savivaldybei. Nuo 2021 m. priklauso Pietų Kuržemės savivaldybei, kuri buvo sudaryta po administracinės-teritorinės reformos.

## Gyvenvietės ir gyventojai
Didžiausios gyvenvietės yra Dubeniai (administracinis centras), Cimdeniekai, Ilgiai, Ruobežniekai, Alandė, Ruolava ir Gūžos.

### Demografiniai duomenys

## Šaltiniai
1. lyga ženy

**moterų Pirma lyga**, **Prva ŽFL** arba **Šiaurės Makedonijos moterų futbolo čempionatas** – aukščiausias moterų divizionas Šiaurės Makedonijoje. Čempionatą organizuoja šalies futbolo federacija.

## Istorija
Nuo 2002–2003 m. žinoma kaip moterų Pirma lyga. Pirmosiomis čempionėmis tapo Lombardini futbolininkės, vėliau dominavo Škiponjat, penkis kartus iš eilės iškovojusios titulą. Tai rekordinis skaičius laimėtų čempionatų.

## Formatas
Visos komandos tarpusavyje sužaidžia po dvejas rungtynes. Daugiausiai taškų turinti komanda tampa čempione. 

Čempionės patenka į UEFA moterų čempionų lygos turnyrą.

## Dalyviai

; 2024–2025 m. A diviziono dalyvės

## Čempionės

* 2002–2003: Lombardini;
* 2003–2004: Škiponjat;
* 2004–2005: Škiponjat;
* 2005–2006: Škiponjat;
* 2006–2007: Škiponjat;
* 2007–2008: Škiponjat;
* 2008–2009: Tikvešanka;
* 2009–2010: Borec;
* 2011–2011: Naše Taksi;
* 2011–2012: Naše Taksi;
* 2012–2013: Biljanini Izvori;
* 2013–2014: Kočani;
* 2014–2015: Dragon;
* 2015–2016: Dragon;
* 2016–2017: Istatov;
* 2017–2018: Dragon;
* 2018–2019: Dragon;
* 2019–2020: Kamenica Sasa;
* 2020–2021: Kamenica Sasa;
* 2021–2022: Ljuboten;
* 2022–2023: Ljuboten;
* 2023–2024: Ljuboten;
* 2024–2025: Ljuboten;


## Taip pat skaitykite
* Pirma lyga – vyrų čempionatas

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Šiaurės Makedonijos Futbolo Federacija
* RSSSF duomenų bazė
* SOCCERWAY
ŽFK Rečica

**Kumanovo „Rečica“** – Šiaurės Makedonijos futbolo klubas iš Kumanovo. 

Šis straipsnis apie klubo moterų ekipą, rungtyniavusią aukščiausioje moterų lygoje.

## Istorija
Moterų ekipa rungtyniavo aukščiausioje šalies futbolo lygoje.

## Pasiekimai
;  Šiaurės Makedonijos čempionatas
*  **Čempionės (0):** 

## Sezonai
; Pastarųjų metų sezonai

## Spalvinė gama

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose rungtyniavo tradicine apranga. 

## Išnašos

## Nuorodos
* SOCCERWAY
* Globalsportsarchive
* RSSSF duomenų bazė
Lyvenikė

**Lyvenikė** () – buvęs miestas, rytinis Karaliaučiaus kvartalas, vienas iš trijų 1327–1724 m. miestą sudariusių miestų. Dabar Karaliaučiaus miesto dalis.

## Istorija

Lyvenikė kūrėsi kaip Naujamiestis (), tarp Naujojo Priegliaus pietuose ir Pilies tvenkinio šiaurėje. Per Lyvenikę iš Karaliaučiaus senamiesčio į rytus ėjo Lietuvių kelias į Mažąją Lietuvą, o į šiaurės rytus – Kuršių kelias link Kuršių marių ir Kuršių nerijos. 1300 m. suteikta miesto teisė, 1340 m. Lyvenikė priimta į Hanzos sąjungą.

XVI a. Lyvenikės spaustuvėje buvo išleistas Martyno Mažvydo katekizmas.

1724 m. birželio 13 d. Lyvenikė su Senamiesčiu ir Knypava sujungta į Karaliaučiaus miestą. Tankiai apstatyti Lyvenikės kvartalai visiškai sunaikinti Antrojo pasaulinio karo metais ir sovietmečiu.

## Žymūs žmonės
* Nuo 1766 m. Lyvenikėje, buvusioje rotušėje gyveno filosofas Imanuelis Kantas (1724–1804).
* Lyvenikėje, beturčių namuose 1771 m. apsigyveno būsimasis Karaliaučiaus universiteto profesorius Liudvikas Rėza (1776–1840). Vėliau lankė Lyvenikės lotyniškąją mokyklą, mokė kitus vaikus.

## Šaltiniai
Paul Mescal

**Polas Kolmas Maiklas Meskalas** (, g. ) – airių aktorius.

Už pagrindinius vaidmenis filmuose „Po saulės“ (2022 m.) ir „Visi mes svetimi“ (2023 m.) buvo nominuotas BAFTA kino apdovanojimams, o už „Po saulės“ pasirodymą – ir „Oskarui“. Vėliau įsitraukė į didesnio biudžeto filmus ir atliko pagrindinį vaidmenį režisieriaus Ridley Scott istoriniame veiksmo filme „Gladiatorius 2“ (2024 m.).

## Filmografija

### Filmai

### Televizija

## Išnašos
Eikenas

**Eikenas** () – miestas Jungtinėse Amerikos Valstijose, Pietų Karolinos vakaruose, 26 km į šiaurės rytus nuo Ogastos. Apygardos centras. Geležinkelis į Ogastą, plentai į Ogastą, Kolumbiją, yra oro uostas. Tekstilės, stiklo pluošto, popierinių rankšluosčių, elektromagnetinių sklendžių gamybos pramonė. Išgaunamas kaolinas. Veikia Pietų Karolinos universiteto filialas (nuo 1961 m.), technologijų koledžas (nuo 1972 m.).

Eikenas garsėja kaip žirgų sporto centras. Yra Houplando sodai su žirgų lenktynių šlovės galerija, vyksta kasmetinis Eikeno „trigubos karūnos“ čempionatas.

2020 m. 61,7 % miesto gyventojų buvo baltieji, 28,3 % – afroamerikiečiai, 3,8 % – lotynoamerikiečiai, 2,0 % – azijiečiai, 4,0 % – mišrios kilmės.

## Istorija

Eikenas įkurtas 1835 m., tiesiant geležinkelio liniją, ir pavadintas geležinkelių verslininko Viljamo Eikeno garbei. Plėtojosi kaip sveikatingumo kurortas. Pilietinio karo metu, konfederatai, vadovaujami generolo Džozefo Vilerio, nugalėjo Sąjungos pajėgas Eikeno pagrindinėje gatvėje.

XX a. pr. suklestėjo žirgų sportas, ypač polas. Išaugo po 1950 m., kai už 19 km į pietus pastatyta Savanos branduolinė jėgainė. Penkiuose branduoliniuose reaktoriuose gamintos medžiagos branduoliniams ginklams. Vėliau jėgainė uždaryta, bet tebevyksta tričio perdirbimas.

## Šaltiniai
Teksto lingvistika

**Teksto lingvistika** – teksto struktūros ir funkcionavimo ypatybes nagrinėjanti kalbotyros šaka.

Pagrindiniai teksto lingvistikos uždaviniai: įvardyti teksto apibrėžimo kriterijus, analizuoti tekstų ir žanrų bruožus, sudaryti tekstų klasifikaciją, tirti teksto kūrimo, supratimo, analizavimo ir interpretavimo procesus.

Ši kalbotyros šaka iškilo XX a. 7-ajame dešimtmetyje. Pirmiausia kreiptas dėmesys į teksto gramatiką, vadinasi, sakinius į tekstą jungiančias kalbos priemones (koheziją), vėliau nagrinėta teksto prasminė sandara (koherencija), teksto teminė struktūra ir teksto funkciniai bei pažintiniai ypatumai. Pastaruoju metu tekstas paprastai analizuojamas kaip teksto žanrą reprezentuojantis kompleksiškas reiškinys: tiriamos teksto siejimo priemonės, teksto semantika, sandara, komunikacinės ir funkcinės savybės. Į tekstą žvelgiama aprėpiant pragmatiškai, semantiškai ir instituciškai susijusius kitus tekstus kaip diskurso elementus.

Anglų filologijos tradicijoje teksto lingvistika dažniausiai neskiriama nuo diskurso analizės. Lituanistinė teksto lingvistika paprastai tiria teksto gramatikos problemas. Nuo 1991 m. Šiaulių universitetas organizuoja konferenciją „Tekstas: lingvistika ir poetika“.

## Išnašos
Škiaunė

**Škiaunė** (, ) – kaimas Latvijoje, Kraslavos savivaldybėje. Škiaunės valsčiaus centras. Jis yra pasienyje su Baltarusija, 66 km nuo savivaldybės centro – Kraslavos. 2024 m. jame gyveno 216 žmonių.

Škiaunėje veikia valsčiaus administracija, pradinė mokykla, bendruomenės centras, biblioteka, paštas.

## Istorija
Gyvenvietė kūrėsi netoli buvusio Landskoronos dvaro centro. 1925 m. suteiktas „tankiai apgyvendintos vietovės“ (kaimo) statusas.

Škiaunės senosiose kapinėse (kaimo centre) yra Borchų giminės antkapinis paminklas.

## Gyventojai

### Demografiniai duomenys

## Išnašos
Žodžių tvarka

**Žodžių tvarka ** – vienas kalbų tipologinio klasifikavimo metodų, atsižvelgiantis į pagrindinę žodžių tvarką sakinyje: kreipiamas dėmesys į veiksnio ( – S), tarinio ( – V) ir tiesioginio papildinio ( – O) eiliškumą vienas kito atžvilgiu. Terminai „veiksnys“ () ir „tiesioginis papildinys“ () šiuo atveju vartojami negriežtai, siekiant įvardyti veiksmo sukėlėją ir veiksmo priėmėją. Šiuolaikinė pagrindinės žodžių tvarkos situacija pateikiama „Pasauliniame lingvistinių struktūrų atlase“ (žr. „Nuorodos“).

XX a. antroje pusėje šiuolaikinių pagrindinės žodžių tvarkos tyrimų pradininkas buvo amerikiečių kalbininkas Džozefas Grinbergas. Jis išskyrė šešis pagrindinės žodžių tvarkos sakinyje tipus – SOV, SVO, VSO, VOS, OVS, OSV – ir nustatė tam tikrus implikacinius šių ir kitų žodžių tvarkų santykius, pavyzdžiui, didesnę nei atsitiktinumas tikimybę, jog kalbose, kuriose vyrauja VSO žodžių tvarka, daiktavardį pažymintis būdvardis eis po daiktavardžio. Šiuolaikinėje kalbotyroje pagrindinė žodžių tvarka sakinyje nelaikoma pakankamu rodikliu norint tipologiškai klasifikuoti pasaulio kalbų žodžių tvarką ir siekiant numatyti visus konkrečius atvejus, pavyzdžiui, prielinksnių, polinksnių ir daiktavardžių grupių išsidėstymą sakinyje ar kita.

Žodžių tvarkos pavyzdžiai:

Lietuvių kalboje pagrindinė žodžių tvarka yra SVO, tačiau ji gali lengvai keistis dėl aktualiosios sakinio skaidos ir kitų veiksnių.

## Nuorodos
* Veiksnio, papildinio ir tarinio tvarka pasaulio kalbose (*anglų k.*)

## Išnašos
Somnabulizmas

**Somnambulizmas** (*somnambulismus*; iš  – 'miegas' + *ambulo* – 'vaikščioju'), **lunatizmas** (lot. *luna* – 'mėnulis'), **nakvišumas**, **vaikščiojimas per miegus** – miego sutrikimas, priskiriamas parasomnijoms; pakitusi sąmonės būsena, kuriai būdingi ir miego, ir budrumo būsenų reiškiniai. Laikomas prabudimo iš giliausių miego stadijų (3 ir 4) sutrikimu, dažniausiai pasitaiko pirmąjį miego periodo trečdalį.

Esant somnambulizmo epizodui (jo trukmė įvairi – nuo pusės minutės iki pusvalandžio), asmuo gali atsikelti ir vaikščioti. Namiškiams mėginant tokį žmogų kalbinti, šis reaguoja menkai, jį pabudinti nelengva, veidas būna nieko nesakančios išraiškos. Kitą dieną žmogus paprastai neprisimena vaikščiojęs per miegus. Jei somanbulizmo forma nesunki, miegodamas žmogus gali judinti rankas, šnekėti, atsisėsti. Sunkesniais atvejais asmuo gali gamintis maistą, vairuoti, pavojingai mostaguoti rankomis, bandyti pagriebti įsivaizduojamus objektus. Paprastai per naktį pasitaiko tik vienas epizodas (jei apskritai pasitaiko).

Tarp vaikų somnabulizmas dažnesnis, kai kada jį išprovokuoja karščiavimas. Retesniais atvejais gali pasireikšti senyvame amžiuje, vystantis senatvinei silpnaprotystei.

Paprastai gydymas neskiriamas, pasirūpinama, kad žmogus nesusižeistų aštriais daiktais, įrankiais, formuojami tinkami miego įpročiai, migdomųjų vaistų išrašoma sunkiais atvejais.

Istoriškai sietas su mėnulio pilnatimi.

## Išnašos
Aukštoji Karšava

**Aukštoji Karšava** (; nuo 1946 m. ***Novo Dorožnas***, ) – gyvenvietė Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Gurjevsko rajone, 6 km į pietus nuo Karaliaučiaus centro, priemiestis prie pietinio aplinkkelio.

## Istorija

Iki II pasaulinio karo – dvarvietė, buvusi į pietryčius nuo Didžiosios Karšavos. Priklausė Hafštromo parapijai.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Karšuva (reikšmės)

**Karšuva** gali reikšti:

## Lietuva
* Karšuva, istorinis regionas;
* Karšuva, kaimas Tauragės rajone;
* Karšuvos giria;
* Karšuvos žemuma.

## Rusija

Gyvenvietės Kaliningrado srityje:
* Gurjevsko rajone:
** Aukštoji Karšava,
** Didžioji Karšava;
* Karšava (Kiseliovka) Pravdinsko rajone.
Achas

**Achas** () – gyvenvietė Jungtinėse Amerikos Valstijose, pietvakarių Arizonoje, Pimos apygardoje, 180 km į vakarus nuo Tusono, 69 km nuo Meksikos sienos. Keliai į Tusoną, Chila Bendą, Sonojitą. Svarbus vario rūdos gavybos centras (Niu Kornelijos telkinys, kasamas bendrovės „Phelps Dodge Corporation“). Rytuose yra indėnų papagų rezervacija, vakaruose – Kabesa Prietos laukinės gamtos draustinis, pietuose – Saldžiavaisio kuolenio nacionalinis paminklas. Žiemomis suklesti turizmas (kelionės po laukinę gamtą).

2020 m. 62,8 % miesto gyventojų buvo baltieji, 8,9 % – indėnai, 2,0 % – azijiečiai, 16,0 % – mišrios kilmės; 36,3 % – visų rasių lotynoamerikiečiai.

## Istorija
Gyvenvietė seniau vadinta *Muy Vavi* (papagų kalba – „šilti vandenys“). Vėliau pavadita *ajo* (iš ispanų k. „česnakas“), bet tai greičiausiai iškraipytas papagų pavadinimas * au’auho* („dažai“, čia papagai išgavę dažams reikalingus pigmentus).

Vario gavybą XVIII a. vid. pradėjo ispanai, 1854 m. įkurta „Ajo Copper Company“. Nuo 1860 iki XX a/ pr. gavyba sustojo, bet atkurta nutiesus geležinkelį ir įkūrus kalnakasių gyvenvietę. 1985 m., po streiko, kasykla uždaryta, bet dėl pakilusių vario kainų XX a. pab. vėl atidaryta.

## Šaltiniai
Kutninkų geležinkelio stotelė

**Kutninkų geležinkelio stotelė** (arba ***Bagdonavos geležinkelio stotelė***) – buvusi keleivių laipinimo vieta Kutninkų kaime (Raseinių rajonas), prie Radviliškio–Pagėgių geležinkelio, į pietvakarius nuo Šienlaukio stoties. Statiniai neišlikę.

## Istorija

Stotis minima po I pasaulinio karo, maždaug iki 1925 m. vadinta *[[Bagdonava (Raseiniai)|Bagdonavos]]* vardu. Apie 1923–1928 m. buvo planuojamas ruožas Kazlų Rūda–Šakiai–Raseiniai–Kutninkai, tačiau planai liko neįgyvendinti. Stotelė žymima ir II pasaulinio karo pradžioje.

Po karo stotelė panaikinta – nuo tol neminima nei žemėlapiuose, nei tvarkaraščiuose.

## Šaltiniai
Kitasato Shibasaburō

**Kitasato Šibasaburo** (, 1853 m. sausio 29 d. – 1931 m. birželio 13 d.) – japonų gydytojas, bakterijų tyrinėtojas, prisidėjęs prie difterijos, stabligės ir kitų ligų gydymo metodų kūrimo.

## Biografija

1975–1883 m. Tokijo universitete studijavo mediciną. Per 1894 m. buboninio maro protrūkį Honkonge Japonijos vyriausybė pasiuntė Kitasato tirti epidemijos. 1885 m. išvyko į Berlyną, iki 1891 m. studijavo Berlyno universitete pas garsų mokslininką Robertą Kochą. Kitasato tyrė vidurių šiltinės, choleros ir juodligės bakterijas. 1889 m. jis pirmasis išaugino stabligės bakterijas grynoje kultūroje ir atrado stabligės toksiną. 1890 m. kartu su Emiliu fon Bėringu pasinaudojo gryna kultūra, kad sukurtų stabligės serumą gydymui. Šis darbas, aprašytas jų kartu parašytame straipsnyje vokiečių kalba, kuriame Kitasato buvo nurodytas antruoju autoriumi, tapo serumo terapijos pagrindu. Nors Emilis fon Bėringas vėliau už šiuos atradimus laimėjo Nobelio premiją, Kitasato tokio pripažinimo nesulaukė, nors ir buvo nominuotas. Vėliau Kitasato vadovavo Infekcinių ligų institutui (1893–1914). Kai šis institutas 1914 m. buvo įtrauktas į Tokijo imperatoriškąjį universitetą, Kitasato įkūrė Kitasato institutą (1915–1918), kuris vėliau tapo dabartiniu Kitasato universitetu. Tuo pat metu jis buvo Kejo universiteto medicinos mokyklos (įkurta 1917 m.) profesorius ir pirmasis dekanas.

## Atminimas

Kitasato gimtajame mieste veikia jam skirtas muziejus. Ant 2024 m. leidimo 1000 japoniškų jenų vertės banknotų yra pavaizduotas Kitasato portretas.

## Galerija


Young Kitasato Shibasaburō in lab.jpg|Kitasato laboratorijoje XIX a. pabaigoje
千円紙幣_F号券_表面.jpg|Kitasato portretas ant 1000 jenų banknoto
Kitasato Shibasaburo Museum01.jpg|Atminimo muziejus
Shibasaburo Kitasato in the Aoyama Cemetery.JPG|Kitasatos kapas Aojamos kapinėse


## Šaltiniai

## Nuorodos
* Kitasato Šibasaburo muziejus
Šmigelskas

;Šmigelskas, Šmigelskis
* Virginijus Šmigelskas – istorikas, teisininkas;
* Kasytis Šmigelskis – medicinos profesorius;
;Šmigelskienė
* Gražina Šmigelskienė – žurnalistė, Seimo narė.

Pavardė paplitusi vakarų Aukštaitijoje ir Vidurio Lietuvoje, vietomis Pietų Lietuvoje (Balninkai, Josvainiai, Kaunas, Krekenava, Lapės, Kurkliai, Daugai, Liubavas). Kildinama iš slaviškų pavardžių , , . Sietina su žodžiais *шмыга* „bastūnas, kas šen ten bėginėja“, *шмыгать* „šmižinėti, šmirinėti“.

## Šaltiniai
Švagerava

**Švagerava** (, nuo 1946 m. ***Zaovražnojė***, ) – gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Černiachovsko rajone, 13 km į vakarus nuo Įsruties, kairiajame Priegliaus krante, tarp Karaliaučiaus plento šiaurėje ir geležinkelio pietuose.

## Istorija

Minima nuo 1384 m. kaip *Swaygube*, 1389 m. – pilis *Sweygruwen*. XV a. minimas kaimas, XVIII a. – bajoriškasis palivarkas ir kaimas. Priklausė Narkyčių parapijai.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Netiesų I ąžuolas

**Netiesų I ąžuolas** – paminklinis medis Netiesų kaime, Merkinės seniūnijoje, Varėnos rajone. Ąžuolas auga privačioje valdoje, 50 m į pietus nuo Apsingės upelio, 80 m į šiaurės rytus nuo Netiesų II ąžuolo, apie 1 km į pietvakarius nuo Netiesų miško ežerėlių. Pasiekiamas iš kelio , ties Merkine pasukus į vakarus (rodyklė į Maksimonis). Toliau apie 7 km važiuoti miško žvyrkeliu.

Ąžuolas paskelbtas valstybės saugomu Aplinkos ministro 2017 m. balandžio 10 d. įsakymu Nr. D1-288.

Valstybinės miškų tarnybos 2017 m. pateiktame paminklinio medžio vertinime nurodyta, kad laja nebuvo tanki, bet gyvybinga. Šakos
labai „raitytos“. Apačioje buvo daug sausų šakų, nedidelė drevė, tačiau matėsi, kad vidus išpuvęs. 4,0 m aukštyje šakojosi į dvi dalis. Vienoje
dalyje matėsi žaibo takas.

Pagal 2021 m. atliktą valstybės saugomų botaninių GPO vertinimo ataskaitą, priekelmyje, kamiene ir skeletinėse šakose pažymėtas puvinys, skeletinėse šakose buvo drevių. Nurodytos sausos vidutinio stambumo ir smulkios šakos. Aplinka tvarkinga, šakos arboristų patrumpintos, suveržtos lynais. Nurodytas amžius – 300 metų.

Pagrindiniai duomenys (pagal informacinę lentelę): medžio aukštis – 23,8 m, kamieno apimtis 1,3 m aukštyje – 5,45 m.

## Šaltiniai
Blonio mūšis (1794)

**Blonio mūšis** () – mūšis, įvykęs 1794 m. liepos 10 d. per Kosciuškos sukilimą netoli Blonio. Jame kovėsi Stanislovo Mokronovskio vadovaujami lenkų sukilėliai ir Prūsijos karalystės kariuomenė. 

Prūsai buvo nugalėti ir sustabdytas jų žygis į Varšuvą. 
 
## Išnašos
Diskursas

**Diskursas** ( 'kalba, kalbos tipas, tekstas') – prasmingas, rišlus, išplėstas minties apie kokį nors dalyką reiškimas. Kita reikšmė – vienos tematikos tekstų visuma, ilgas ir išsamus dalyko analizavimas arba aptarimas. Diskursas yra „į gyvenimą panardinta kalba“, todėl terminas „diskursas“, kitaip nei „tekstas“, netaikomas kalbant apie senovinius arba kitokius tekstus, kurie neturi tiesioginių sąsajų su gyvuoju gyvenimu.

## Istorija
Diskurso teorija pradėta vystyti XX a. 7-ajame – 8-ajame dešimtmečiuose ir ji susijusi su siekiu perkelti sintaksę už sakinio ribų, plėtoti kalbėjimo akto teorijas, į kalbą žvelgti kaip į socialinį veiksmą, domėtis kalbos vartojimu ir subjektyviuoju kalbos aspektu, taip pat su bendrąja tendencija integruoti humanitarinius tyrimus. Prancūzų kalbininkas E. Benvenistas vienas pirmųjų žodžiui „diskursas“ suteikė termino statusą.

## Sritys
Plačiąja prasme diskursas aprėpia visas formalias ir neformalias, sakytines ir rašytines žmonių sąveikos formas, jis yra kalbos ir šnekos skirtingų tipų, tekstų, kasdienės praktikos formų atitikmuo. Siaurąja prasme jis apsiriboja epistemologiniais pokyčiais, kurie sietini su kalbiniu (diskursyviuoju) tradicinių pažinimo būdų perkonstravimu, reflektyviosiomis socialinių teorijų kryptimis.

Į diskursą įeina kalbos papildymas mimika, gestais, kurie atlieka tokias diskurso struktūros diktuojamas funkcijas: ritminę; referentinę (susiejančią žodžius su aptariamais objektais); semantinę (pavyzdžiui, tam tikras reikšmes lydintys mimika ir gestai); emocinę-vertinamąją; darančią poveikį pašnekovui funkciją (pavyzdžiui, skatinamieji arba įtikinamieji gestai). Diskursas nagrinėjamas drauge su kitomis gyvojo bendravimo formomis (reportažas, interviu, egzamino dialogas, instruktažas, trumpas pašnekesys, prisipažinimas ir t. t.).

Diskurso analizė – tarpdalykinė mokslo sritis, į kurią, be kalbotyros, įeina sociologija, psichologija, dirbtinis intelektas, etnografija, semiotikos krypties literatūrologija ir filosofija.

## Koncepcijos
Sociologijoje diskursas suprantamas kaip socialumo sąlygotas žmonių bendravimo būdas ir jų socialinės tikrovės suvokimas. M. Fuko darbuose apie žinių bei galios „archeologiją“ ir „genealogiją“ išplėtojo požiūrį į diskursą kaip į tam tikrą bendrąją taisyklių sistemą, kaip gaminti žinias, ir ši sistema paaiškina tam tikrai visuomenei ir epochai būdingą žodinio bei nežodinio bendravimo sąveiką. „Archeologija“ telkiasi į empirinę išvystytų istorinių diskursų analizę, o „genealogija“ – į jų kritinę analizę, susijusią su galios ir mokslinių žinių santykio diskursuose problema. Sekdami J. Habermasu, vokiečių autoriai diskursą linkę suprasti kaip komunikavimo formą – viešą demokratinę procedūrą, leidžiančią pasiekti racionalų susitarimą, kad būtų pripažintas tam tikras bendras sprendimų ir socialinio elgesio formų pagrįstumas. Savo traktuotėje J. Habermasas akcentuoja racionalios argumentacijos ir viešų diskusijų demokratinės įtakos vaidmenį, nes mano, kad šiais laikais tarp laisvų ir lygių asmenų tokio tipo racionalus susitarimas yra vienintelė įmanoma moralinės santarvės forma.

## Išnašos
Įsikūnijimas (krikščionybė)

**Įsikūnijimas** – krikščionybės dogma, anot kurios, Jėzus Kristus esąs Dievas, savanoriškai prisiėmęs žmogaus pavidalą. Tai jis padaręs, kad žmoniją išgelbėtų iš nuodėmių. Kaip tikima, Dievas Sūnus, antrasis Trejybės asmuo (Žodis, kuris tapo kūnu), yra nesukurtas ir egzistavo prieš pasaulio sukūrimą, tačiau esama krikščionybės srovių, kurios atmeta Trejybės dogmą ir Kristaus dieviškumą.

Laikoma, kad dieviškoji ir žmogiškoji prigimtys kaip asmens vienovė žmogaus pavidalu atsiskleidusios Kristuje. Šios dvi prigimtys nesusimaišiusios. Įsikūnijimas suprantamas kaip vienkartinis reiškinys, neapibrėžtas laike, tad krikščionybėje ypač iškeliama to momento kūrinijos istorijoje svarba.

Dievybės įsikūnijimo žmonėse samprata būdinga ir kitoms religijoms (pvz., avatara hinduizme).

## Išnašos
Aukščiausiojo lygio domenas

**Aukščiausiojo lygio domenas** arba **TLD** () – domenas, esantis aukščiausioje domenų vardų hierarchinėje struktūroje. Domeno varde atitinka pirmąjį dešinėje esantį vardo komponentą. Pavyzdžiui, `lt.wikipedia.org` atveju aukščiausio lygio domenas yra `.org`.

Aukščiausiojo lygio domenai skirstomi į bendruosius ir valstybių.

## Šaltiniai
Rudnios šiaurinis kalvaragis

**Rudnios šiaurinis kalvaragis**, dar vadinamas **Gugučio kalnu** – kalva Varėnos rajone, Marcinkonių seniūnijoje, Rudnios (Rudnelės) kaime, patenkanti į Dzūkijos nacionalinio parko, Skroblaus rezervato teritoriją. Kalvaragį iš rytų pusės juosia ir skiria nuo gyvenvietės šiaurinės dalies Skroblaus upelio slėnis. Objektas užima 6,58 ha plotą, plyti už 4,5 km į pietus nuo Puvočių (iš kelio ). Be šio kalvaragio, maždaug į kvadratinio kilometro mišku apaugusį plotą aplink Rudnią patenka panašus Pietinis kalvaragis ir pasagos formos sufozinis Rudnios cirkas (į vakarus nuo gyvenvietės), sudarantys unikalų pralaužtinio kanjoninio slėnio gamtinį kompleksą. 

Kalvaragį suformavo šiame ruože stovėjusio ledyno ir vėliau čia tekėjusių tirpstančių ledynų vandens srautai. Reljefo formoms įtaką taip pat darė šiuo metu šalia pratekančio Skroblaus ir jo intakų hidrografinis režimas. Į upelio slėnį nusileidžia rytinis ir šiaurinis kalvaragio šlaitai. Kalva yra maždaug ovalo formos plane, jos santykinis aukštis siekia 28 m nuo papėdės. Ilgąja, 300 m  ilgio kraštine orientuota šiaurės pietų kryptimi. 

Į vakarus nuo kalvos susiformavęs 22 m gylio ledyno tirpsmo vandenų išplautas klonis skiria kalvaragį  nuo vakaruose esančios vėjo perpustytos smėlingos lygumos. Tarp kalvaragio ir lygumos yra kelių metrų skirtumas, o tolyn besidriekianti lyguma yra aukštesniame lygyje už kalvaragį.

Kalvaragis apaugęs pušynu. Rezervate esančio kalvaragio lankymas ribojamas.

## Duomenys

Rudnios šiaurinis kalvaragis Vyriausybės 1997 m. rugsėjo 26 d. nutarimu Nr. 1051 paskelbtas saugomu geomorfologiniu paveldo objektu, turi gamtos paminklo statusą. Pagrindinės charakteristikos:

* Aukštis – 28 m
* Ilgis – 300 m
* Plotis – 250 m
* Plotas – 6,58 ha
* Geotopo tipas – didkalvė

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Atrask Lietuvos saugomas teritorijas. Rudnios šiaurinis kalvaragis *saugoma.lt*
* Rudnios šiaurinis kalvaragis *wikimapia.org*
* Geomorfologiniai GPO plotai *stat.gov.lt*
Domeno vardas

**Domeno vardas** – iš simbolių sudarytas pavadinimas, identifikuojantis tam tikrą paslaugą internete, pavyzdžiui, internetinę svetainę, elektroninio pašto serverį ar kitą interneto paslaugą. 

Domeno vardą su skaitiniu kompiuterio adresu (IP adresas) sieja domenų vardų serveris (DNS). Pasikeitus fiziniam svetainės adresui vartotojas to nepajaučia, kadangi svetainė toliau pasiekiama naudojant tą patį simbolinį vardą, tik DNS serveryje simbolinis vardas susiejamas su nauju fiziniu adresu.

Vienareikšmiškai identifikuoti domeną naudojamas pilnas domeno vardas (FQDN), kurio pavadinimas įprastai baigiasi tašku (.), nurodant šaknį.

## Šaltiniai
Pilnas domeno vardas

**Pilnas domeno vardas** arba **FQDN** () – domeno vardas, nurodantis tikslią padėtį hierarchinėje domenų vardų sistemoje (DNS). Kiekvieną interneto tinklo stotį nusako vienareikšmiškai ir savyje turi visų domenų vardus nuo stoties iki šaknies.

## Šaltiniai
Baškys

;Baškienė
* Rima Baškienė – politikė;
;Baškytė
* Rūta Baškytė – gamtosaugininkė, kraštovaizdžio apsaugos specialistė.

Kildinama iš pavardžių , , kurios – iš  (vardo *Sebastianus* trumpiniai).

## Šaltiniai
Blynas (pavardė)

;Blynas
* Dominykas Jonas Blynas – bankininkas, knygnešys, žurnalistas, politinis bei visuomenės veikėjas;
;Blynaitė
* Gražina Virginija Kernagienė-Blynaitė – teatro aktorė.

Kauno–Marijampolės ir Panevėžio–Raguvos apylinkėse užrašyta pavardė. Kilusi iš slaviškų pavardžių , ,  < *blyn* („blynas“).

## Šaltiniai
Vaizdingasis tiltas

**Vaizdingasis tiltas** () – vantinis tiltas, nutiestas Rusijoje, Maskvos šiaurės vakariniame rajone, per Maskvos upę. Automobilių eismui atidarytas 2007 m. gruodžio 27 d. kaip Krasnopresnensko ir Maršalo Žukovo prospektų dalis, tapęs vienu šiuolaikinių Maskvos simbolių ir vienu vaizdingiausių miesto statinių.

Pastatytas per trejetą metų. Architektūrinės ir konstrukcinės tilto idėjos autoriai – kompanijų „Mostovik“ (Omskas) ir „Metrogiprotrans“ (Maskva) tiltų inžinieriai. Pakabinama apžvalginė kapsulė įrengta pagal architekto Nikolajaus Šumakovo projektą.

Pastatymo metais Vaizdingasis tiltas buvo aukščiausias vantinis tiltas Europoje bei pirmasis vantinės konstrukcijos tiltas Maskvoje. Transporto statinys neįprastas tuo, kad didžiąja dalimi pastatytas išilgai upės, o ne skersai. Tokią konstrukciją lėmė būtinybė aplenkti saugomo Sidabrinio šilo teritoriją ir netrukdyti upės laivybai.  Bendras „S“ formos tilto kelio ilgis yra daugiau kaip 1,5 km, įskaitant 409,5 m ilgio pagrindinį tarpatramį, pakeltą į 30 m aukštį virš ir išilgai upės centrinės linijos. Pagrindinę tilto konstrukciją laiko arkinis pilonas, iškilęs skersai upės į 105 m aukštį. Arkos tarpatramis – 182 m, aukštis – 90 m. Pilonas su tilto perdanga sujungtas 72 masyviais laikančiaisiais lynais. Tiltas – 37 m pločio, ant jo nutiestos 8 eismo juostos, po 4 kiekviena kryptimi. 

Laikančiosios konstrukcijos nudažytos raudonai. Prancūzų gamybos vantai padengti apsauginiu polietileno vamzdžiu. Statinio pamatai remiasi į 20-40 m ilgio ir 1,5 m skersmens polius. Dėl savo unikalių savybių tiltas galėtų siūbuoti kaip sūpynės, tačiau siekiant išvengti nekontroliuojamos vibracijos, ant vienos iš atramų sumontuoti Vokietijoje pagaminti virpesių slopintuvai. 

Tilto arkos viršuje įrengta elipsoido formos kapsulė su poarkiniu tilteliu–galerija, skirti apžvalginėms ekskursijoms ir panoraminiam restoranui. Pasiekiami specialiais keltuvais. 2024 m. duomenimis, dėl techninių bei priešgaisrinės saugos reikalavimų ir nutrūkusio finansavimo stiklinė konstrukcija buvo uždaryta.


Живописный мост 2023.jpg|Tilto profilis
Живописный мост.jpg|Arkinis pilonas
Живописный мост через Москву-реку в Серебряном Бору в Москве (2007 г.).jpg|Eismas ant tilto
Живописный мост (4543078315).jpg|Apžvalginė kapsulė


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Schiwopisny-Brücke *structurae.net*
Akademgorodokas

**Akademgorodokas** ( 'akademinis miestelis') – Rusijos Novosibirsko miesto dalis, esanti 20 km į pietus nuo centro, miškuose šalia Novosibirsko tvenkinio. Tai trečias pagal svarbą Rusijos mokslų ir tyrimų centras. Čia įsikūręs Rusijos mokslų akademijos Sibiro padalinys. Taip pat čia įsikūręs Novosibirsko valstybinis universitetas, Rusijos mokslų akademijos branduolinės fizikos, neorganinės chemijos, organinės chemijos, puslaidininkių, citologijos ir genetikos, molekulinės ir ląstelių biologijos, matematikos, naftos ir dujų geologijos, informacinių sistemų, hidrodinamikos, lazerinės fizikos, filosofijos ir teisės bei kiti institutai, aukštoji karininkų mokykla, Tarptautinis tomografijos centras, centrinis Sibiro botanikos sodas. Taip pat veikia keletas muziejų (archeologijos ir etnografijos, istorijos ir architektūros, geologijos, mokslo ir technikos, geležinkelių, minerologijos ir brangakmenių apdirbimo, Saulės, mokslų akademijos). Yra kapinės, kuriose palaidota daug iškilių mokslininkų. Įkurtas technologijų parkas.

## Istorija
Akademgorodokas įsteigtas 1958 m., TSRS vadovybės nutarimu. Valdžios ir TSRS mokslų akademijos pagalba per septynerius metus čia įkurta 20 institutų, Novosibirsko valstybinis universitetas (nuo 1959 m.), botanikos sodas, eksperimentinio žemės ūkio plotai. Vieni pagrindinių gyvenvietės kūrėjų buvo matematikai Michailas Lavrentjevas ir Sergejus Sobolevas, geologas Andrejus Trofimukas.

Pirmuosius 10 metų Akademgorodoko institucijos pasižymėjo kaip pirmaeivės daugelyje mokslo tyrimų, be to, jos buvo mažiau kontroliuojamos komunistų partijos bei Mokslų akademijos, nei esančios Maskvoje. Iš Maskvos ir Leningrado čia kėlėsi mokslininkai, ieškoję galimybių dirbti laisviau ir taikyti naujas prieigas. Tarp tokių buvo genetikas Nikolajus Dubininas, ekonomistas Abelis Aganbegjanas, sociologė Tatjana Zaslavskaja, dalelių fizikas Geršas Budkeris. Tačiau 1968 m. TSRS politinėje sistemoje sustiprėjus konservatyvioms tendencijoms, Akademgorodoko klubai, pagarsėję laisvomis diskusijomis, uždaryti. Akademgorodokas gavo dideles lėšas Sibiro gamtinių išteklių tyrinėjimams ir gavybos technologijų vystymui, todėl šioje srityje pasiekta daug naujovių.

Akademgorodokas suplanuotas 50 000 gyventojų, tačiau 1991 m. čia gyveno daugiausia – 100 000 – gyventojų. Po TSRS žlugimo pablogėjo ekonominė padėtis, daugelio tyrimų finansavimas nutrauktas, gyventojų skaičius Akademgorodoke sumažėjo. Vėliau pradėta investuoti į technologijų įmonių steigimą.


Novosibirsk Technopark.JPG|Informacinių technologijų centras technoparke
Akademgorodok (Novosibirsk) 01.jpg|Gyvenamieji namai
Budker Institute of Nuclear Physics in Akademgorodok.jpg|Branduolinės fizikos institutas
Sobolev Institute of Geology and Mineralogy.jpg|Geologijos ir minerologijos institutas


## Šaltiniai
Akrotiris

**Akrotiris** (, ) – kaimas Kipro salos pietuose, piečiausiame Akrotirio kyšulyje į pietvakarius nuo Limasolio. Patenka į Jungtinės Karalystės administruojamą Akrotirio ir Dekelijos teritoriją. Piečiau yra karinė bazė su ligonine, meteorologijos stotimi, aerodromu. Šalia telkšo druskingas Limasolio ežeras.

Akrotirio kaime gyvena daugiausia kipriečiai. Jiems galioja Kipro Respublikos įstatymai, tačiau skiriasi žemėnaudos priežiūra. Čia leidžiama gyventi tik iš šio kaimo kilusiems žmonėms. Kaimas išsirenka atstovus, kurie atstovauja kaimo reikalus britų administracijai.

## Istorija
Akrotiris atiteko Jungtinei Karalystei 1959 m. Londono sutartimi. Čia įsikūrė britų karinė bazė, JTO taikdariai, prižiūrintys taiką Kipre. Šaltojo karo metais JAV naudojo Akrotirio bazę TSRS žvalgybai.

## Šaltiniai