open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Michalovo miesto herbas

**Michalovo miesto herbas** () – tai skydo tipo Michalovo miesto herbas. 

## Aprašas
Perkirstame skyde su žaliu viršutiniu lauku ir mėlynu apatiniu sidabrinis nuleistus sparnus demonstruojantis erelis. 

Herbas vaizduoja miesto apylinkių gamtos įvairovę. 

## Istorija
1767 m. sausio 12 d. gyvenvietei buvo suteiktos magdeburgo teisės, prie kurių taip pat buvo suteiktas ir herbas, kuriame buvo vaizduojamas archangelas Mykolas.

## Šaltiniai

* Michalovo miesto statutas (lenk.) ;
* Aprašymas apie herbą (lenk.)
Borukai

**Borukai** (*Borũca, Brunka*) – indėnų tauta, gyvenanti Kosta Rikoje. Gentį sudaro ~2660 žmonių, kurių dauguma gyvena Borukų rezervacijoje Puntarenaso provincijoje, 20 km į pietus nuo Buenos Airių miestelio. Tradiciškai borukai vartojo čibčų kalbų šeimai priklausančią borukų kalbą, tačiau ji dabar praktiškai išnykusi, ir dauguma borukų kalba tik ispaniškai.

Ikikolumbiniais laikais borukai gyveno plačioje teritorijoje Kosta Rikos pietvakariuose, iki pat Panamos sienos, ypač Osos pusiasalyje. Konkistos laikais dėl asimiliacijos, karų, enkomjendos borukų populiacija sumažėjo. 1956 m. jiems paskirta rezervacija.

Turi išvystytus amatus, ypač tekstilę bei kaukių gamybą iš balzos. Šias kaukes naudoja metų pabaigos šventėje, šokdami „velniukų“ šokį. Šioje šventėje vaizduojama kova tarp „velniukų“ (borukų) ir ispanų konkistadorų.
Rivolis

**Rivolis** () – miestas Italijoje, Pjemonte, Turino provincijoje. Jis yra 14 km į vakarus nuo Turino.

## Istorija
Nors neįrodyta, manoma, kad apylinkėse gyveno taurinai, ligūrų gentis, prie kurios IV a. pr. m. e. prisidėjo iš Pietų Prancūzijos atvykę keltai. Romėnai užėmė šią sritį 221 m. pr. m. e.

## Turistiniai objektai
Žymiausias objektas yra nebaigta Rivolio pilis, kuri priklauso Savojiečių dinastijos rezidencijoms ir kur dabar yra šiuolaikinio meno muziejus. Kiti objektai:
* XIV a. namas, vadinamas *Casa del Conte Verde*
* *Palazzo Piozzo*
* *Villa Colla* parkas

## Miestai partneriai
*  Moljet del Valjesas, Ispanija
*  Ravensburgas, Vokietija
*  Kranis, Slovėnija
*  Montelimaras, Prancūzija
*  Romanas, Rumunija
Borkų Bahno pelkių draustinis

**Borkų Bahno pelkių draustinis** () – draustinis, esantis šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės ir Sokulkos apskrityse, Supraslio ir Šudzialovo valsčiuose. Draustinio plotas 286,90 ha. Draustinis įkurtas 1990 metais Knišino girioje. Draustinyje saugoma čia esančių pelkių ekosistema.
Bribriai

**Bribriai** (*Bribri*) – indėnų tauta, gyvenanti pietinėje Kosta Rikoje. Dauguma gyvena Limono provincijoje, Talamankos kantone (Bribri, Puerto Vjecho ir kt. gyvenvietės). Kita grupė gyvena Puntarenaso provincijoje, Buenos Airių kantone. Populiacija siekia ~10 tūkst. žmonių. Kalba čibčų kalbų šeimai priklausančia bribrių kalba, dalis kalba tik ispaniškai.

Verčiasi žemdirbyste, ypač bananų, kakavmedžių auginimu, taip pat augina kukurūzus, pupeles, šakniagumbius. Medžioja paukščius, žvejoja, augina kiaules. Labiausiai paplitę amatai yra krepšių pynimas ir muzikos instrumentų gamyba. Gyvena mediniuose namuose ant polių, gan toli vienas nuo kito.

Bribrių tikėjimas animistinis, turi šamanizmo bruožų. Tikima dievu-kūrėju Sibu.
Kopna Guros medelynas

**Kopna Guros medelynas** () – 1988 m. Knišino girioje, Supraslio valsčiaus, Kopna Guros kaime įkurtas medelynas, kurio plotas 26 ha. Medelyne auga apie 500 skirtingų medžių rūšių. Nuo 2004 m. organizuojamos ekskursijos turistams. Daugiausiai medelyne auginamos įvairios spygliuočių medžių rūšys.


Vaizdas:Podlaskie - Suprasl - Kopna Gora - Arboretum - widok1.JPG
Vaizdas:Podlaskie - Suprasl - Kopna Gora - Arboretum - pond.JPG
Vaizdas:Arboretum w Kopnej Gorze polanka z lawka.jpg
Vaizdas:Podlaskie - Suprasl - Kopna Gora - Arboretum - Thuja occidentalis 'Smaragd' - plant.JPG
Vaizdas:Podlaskie - Suprasl - Kopna Gora - Arboretum - Pinus sylvestris - plant.JPG
Vaizdas:Podlaskie - Suprasl - Kopna Gora - Arboretum - Picea orientalis 'Aurea' - plant.JPG
Vaizdas:Podlaskie - Suprasl - Kopna Gora - Arboretum - Picea orientalis 'Atrovirens' - plant.JPG
Vaizdas:Podlaskie - Suprasl - Kopna Gora - Arboretum - Chamaecyparis lawsoniana 'Columnaris' - plant.JPG


## Nuorodos
*
Gura Pieščanos miškų draustinis

**Gura Pieščanos miškų draustinis** () - draustinis, esantis šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Sokulkos apskrityje, Šudzialovo valsčiuje. Draustinio plotas 220,1 ha. Draustinis įkurtas 1987 metais Knišino girioje. Draustinyje saugomos pušys ir eglės.


Vaizdas:Nature reserve Góra Pieszczana - Beaver dam.jpg
Vaizdas:Nature reserve Góra Pieszczana 01.jpg
Vaizdas:Nature reserve Góra Pieszczana 03.jpg
Jaluvkos miškų draustinis

**Jaluvkos miškų draustinis** () - draustinis, esantis šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės apskrityje, Supraslio valsčiuje. Draustinio plotas 277,03 ha. Draustinis įkurtas 1990 metais Knišino girioje.
Kžemiankos miškų draustinis

**Kžemiankos miškų draustinis** () - draustinis, esantis šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės apskrityje, Čarna Bialostockos ir Dobžinevo Dužės valsčiuose. Draustinio plotas 230,91 ha. Draustinis įkurtas 1987 metais Knišino girioje.
Budzisko miškų draustinis

**Budzisko miškų draustinis** () – draustinis, esantis šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės apskrityje, Supraslio ir Čarna Bialostockos valsčiuose. Draustinio plotas 328,51 ha. Draustinis įkurtas 1970 metais Knišino girioje. Draustinyje saugoma čia esančių miškų ir pelkių ekosistema.


Vaizdas:Podlaskie - Czarna Białostocka - Dworzysk - Rez. Budzisk - NE - v-SSW.JPG
Robert H. Goddard

**Robertas Hačingsas Godardas** (; 1882 m. spalio 5 d. – 1945 m. rugsėjo 10 d.) – amerikiečių profesorius, fizikas ir išradėjas, kuriam priskiriami nuopelnai už pirmosios pasaulyje skystuoju kuru varomos raketos, kurią 1926 m. kovo 16 d. jis sėkmingai paleido į orą, sukūrimą. 

Godardas ir jo komanda 1929–1941 m. laikotarpyje į orą paleido 34 raketas, kurios pakilo į maždaug 2,6 km aukštį bei pasiekė 885 km/h greitį.

Godardo, kaip teoretiko ir inžinieriaus, darbai pagreitino technologijų plėtrą, kurios padarė kosminius skrydžius įmanomais. Du iš Godardo 214 patentų – vienas už kelių pakopų raketos konstrukciją (1914), kitas už skystuoju kuru varomos raketos konstrukciją (1914) – apibrėžiami kaip vieni svarbiausių etapų link kosminių skrydžių įgyvendinimo. 

Jo 1919 m. parašyta monografija *A Method of Reaching Extreme Altitudes* () laikoma viena iš XX a. raketų mokslo klasikų. Godardas raketų konstrukcijose sėkmingai pritaikė trijų ašių valdymą, giroskopą bei traukos kontrolę, kas leido veiksmingai kontroliuoti raketos skrydį.

## Šaltiniai
Kulikuvkos draustinis

**Kulikuvkos draustinis** () – draustinis, esantis šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės apskrityje, Didžiojo Dobžynevo valsčiuje. Draustinio plotas 10,88 ha. Draustinis įkurtas 1987 metais Knišino girioje. Draustinyje auga Paupinis jonpapartis.
Liaudies priešas

**Liaudies priešas** (, visuomenės priešas) – Romėnų teisės terminas, skelbęs asmenį už įstatymo ribų bei reiškęs mirties nuosprendį (taip prilygindamas šalies pilietį priešo kareiviui, kovojančiam prieš Respubliką ginklu).

## Termino vartojimas
Romos senatas 68 mūsų eros metais paskelbė Neroną liaudies priešu.

Naujaisiais laikais pradėtas plačiai vartoti taip vadinant Didžioji Prancūzijos revoliucijos priešininkus ir pateisinant masinį terorą.

Tam pačiam terminas vartotas stalinistinių represijų metu. Būtinybė stiprinti kovą su „liaudies priešais“ buvo grindžiama Stalino teze, jog kuriant komunizmą klasių kova tik stiprės. Taip atsirado nauji klasiniai priešai- kontrrevoliucionieriai, „kenkėjai“, šnipai, diversantai, gydytojai-žudikai ir kt.

Rusijos TFSR Baudžiamojo kodekso 58 straipsnis numatė bausmes „liaudies priešams“.

„Liaudies priešo“ terminas buvo ne tik propagandinė klišė, bet ir įteisintas 1936 m. TSRS Konstitucijos 131 straipsnyje: „Asmenys, besikėsinantys į visuomeninę ir socialistinę nuosavybę, yra laikomi liaudies priešais“. Juridiškai šis terminas galiojo iki pat 1977 m., kol buvo priimta nauja TSRS Konstitucija.

## Papildoma informacija
* Likimo ironija galėtų būti laikomas faktas, kad paskutiniu „liaudies priešu“ Tarybų Sąjungoje tapo Lavrentijus Berija, vienas aktyviausių XX a. trečio-penkto dešimtmečio masinių represijų organizatorių. Po jo suėmimo vykusiame TSKP CK plenume jis buvo pašalintas iš TSKP kaip „Komunistų partijos ir tarybinės liaudies priešas“, o netrukus – sušaudytas. 1953 m. liepos 20 d. žurnalas „Time“ viršelyje atspausdino L.Berijos nuotrauką su užrašu „Liaudies priešas“.

* „Liaudies priešo“ terminas plačiai naudotas XX a. trečiame dešimtmetyje ir JAV visuomenei ypač pavojingų nusikaltėlių atžvilgiu. FTB direktorius Edgaras Huveris taip įvardindavo Al Kaponę, Džoną Dilindžerį ir kitus nusikaltėlius.

## Šaltiniai
Knišino girios kraštovaizdžio parkas

**Knišino girios kraštovaizdžio parkas** () - kraštovaizdžio parkas kuriame saugomas Supraslio upės baseino slėnio ir Knišino girios miškų kraštovaizdis. Parkas yra šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės, Sokulkos, Monkų apskrityse, Januvo, Sokulkos, Knišino, Čarna Bialostockos, Šudzialovo, Dobžinevo Dužės, Vasilkuvo, Supraslio, Krinkų, Grudeko, Michalovo valsčiuose. 80 % kraštovaizdžio parko sudaro miškai. Parke auga 843 skirtingos augalų rūšys ir gyvena 153 skirtingos paukščių rūšys. Parke yra įkurta 20 gamtos apsaugos draustinių. Parko valdose esančiame Kopna Guros kaime įkurtas Kopna Guros medelynas.

## Augalija

Parke auga šie retesni augalai: Paupinis jonpapartis, Pelkinė našlaitė, Pelkinė laksva, Liekninis beržas, Apskritalapė saulašarė, Dėmėtoji gegūnė, Nariuotoji ilgalūpė, Pietinė stumbražolė, Juodoji varnauogė, Pelkinė glindė ir Bestiebė karlina.

## Gyvūnija

Parke gyvena šie retesni žinduoliai: Vikrusis driežas, Gyvavedis driežas, Geltonskruostis žaltys, Paprastoji angis, Juodasis gandras, Vapsvaėdis, Gyvatėdis, Nykštukinis erelis, Jerubė, Tetervinas, Pilkoji gervė, Didysis apuokas, Žvirblinė pelėda, Lututė, Baltnugaris genys, Tripirštis genys ir Juodoji meleta.

## Literatūra

* Walczak M., Bilińscy A. i W., Parki krajobrazowe i rezerwaty, Wydawnictwo WIDEOGRAF II, Chorzów 2005

## Nuorodos

* Parko tinklalapis (lenk.) .
Stara Dembinos miškų draustinis

**Stara Dembinos miškų draustinis** () - draustinis, esantis šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Sokulkos apskrityje, Šudzialovo valsčiuje. Draustinio plotas 33,68 ha. Draustinis įkurtas 1988 metais Knišino girioje. Draustinyje auga bekočiai ąžuolai.

## Litertatūra

* Zarządzenie Ministra Ochrony Środowiska i Zasobów Naturalnych, Monitor Polski z 1988 r., Nr 5, Poz. 47
Margasis akiuotis

**Margasis akiuotis** (*Mesosa myops*) – ūsuočių (*Cerambycidae*) šeimos vabalas.

## Išvaizda
Kūnas trumpas, platus, 8-16 mm ilgio, kresnas, apaugęs trumpais storais plaukeliais. Galvoje, tarp antenų yra gili vagutė. Antenų pirmasis narelis juodas, kiti rudi, nuo trečiojo narelio iki pusė apaugę smulkiais šviesiais plaukeliais. Priešnugarėlė su 4 juodomis dėmėmis, geltonai apvedžiotomis iš šonų. Antsparniai su daugybe juodų ir geltonų dėmių.

## Biologija

Lervos vystosi 2 metus, šiltesniuose regionuose gali išsivystyti ir per vienerius metus. Pradžioje gyvena žievėje, vėliau po žieve. Vystosi tiek stovinčiuose, tiek gulinčiuose džiūstančiuose ąžuolo, guobos, gluosnio, tuopos, uosio, alksnio, kriaušės ar kt. lapuočių medžių stuobriuose.

Suaugę vabalai aptinkami nuo gegužės iki rugsėjo. Suaugę vabalai išgyvena apie metus.

## Paplitimas

Nuo Rytų Europos, per Aziją iki Korėjos ir Japonijos.

Lietuvoje, kaip ir visoje Europoje, retas.

## Apsauga
Įrašytas į ES Buveinių Direktyvos II-ą priedą.

## Pavadinimas
2018 m. sudarytame ūsuočių lietuviškame vardyne gentis *[[Mesosa]]* pavadinta „Akiuočiai“, o *Mesosa myops* – „margasis akiuotis“.

2006 m. išleistoje knygoje „Europos Sąjungos Buveinių direktyvos saugomos rūšys. Vadovas“ *Mesosa myops* lietuviškai įvardijamas kaip *margasis dėminukas*, o visa *Mesosa* gentis – *dėminukai*.

Kai kuriuose šaltiniuose šis vabalas dar vadinamas *rytiniu ūsuočiu*. Taip pat Lietuvoje rytiniu ūsuočiu vadinama ir kita ūsuočių rūšis – iš Kinijos kilusi *[[Anoplophora glabripennis]]* (Motschulsky, 1853). Pastarajai rūšiai netaikomos jokios apsaugos priemonės, priešingai, taikomas karantinas, kadangi Europoje ši rūšis yra invazinė.

## Taip pat skaitykite
* Ūsuočiai
* Lietuvos ūsuočiai
* Akiuočiai
* Rytinis ūsuotis (*Anoplophora glabripennis*)

## Šaltiniai
Biala (Supraslio intakas)

**Biala** () – upė šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės apskrityje; kairysis Supraslio upės intakas. Upė išteka šalia Kurianų kaimo apylinkių 168 m aukštyje virš jūros lygio. Įteka į Supraslį netoli Fastų 115 m aukštyje virš jūros lygio. Upė priklauso Balstogės miesto vandens nuotekų sistemai. Upė driekiasi nuo miesto pietų į šiaurės rytus. Į upę įteka *Dolistuvkos* ir *Bažantarkos* upės.


Vaizdas:Biala in Bialystok-1.jpeg|Upė Balstogės mieste
Vaizdas:Bialystok - rzeka Biala fc01.jpg|Upė Balstogės mieste
Vaizdas:Podlaskie - Bialystok - Bialystok - Biala river - Bialostoczek - rr bridge - W.JPG|Prie Bialostočeko kaimo
Vaizdas:Podlaskie - Dobrzyniewo Duze - Biala river - bdg near Fasty - E.JPG|Prie Fastų kaimo
Vaizdas:Podlaskie - Choroszcz - Suprasl river and Biala river confluence - bdg DK65 near Dzikie.JPG|Supraslio ir Bialos upių santaka
Ricardo Saprissa Aymá stadionas

**Rikardo Saprisos Aimos stadionas** () – futbolo stadionas, esantis Kosta Rikos sostinės San Chosė aglomeracijoje, Tibaso kantone, San Chuano gyvenvietėje. Talpa – 24 000 vietų. Pavadintas žymaus Salvadoro ir Kosta Rikos futbolininko, sporto populiarintojo Rikardo Saprisos garbei. Šiame stadione namų rungtynes žaidžia klubas „Deportivo Saprissa“ bei Kosta Rikos vyrų futbolo rinktinė.

Pradžioje „Saprissa“ klubas nuomavosi Kosta Rikos nacionalinį stadioną, tačiau klubo įkūrėjas Rikardas Saprisa norėjo turėti nuosavą stadioną. 1965 m. Tibase jis įsigijo žemės plotą, o 1966 m. pradėtos statybos. Bet oficialus „Estadio Ricardo Saprissa Aymá“ įvyko tik 1972 m. Atidarymo varžybose „Saprissa“ klubas sužaidė lygiosiomis (1:1) su svečiais iš Gvatemalos „C.S.D. Comunicaciones“.

2003 m. dėl nuolatinių tropinių liūčių natūrali stadiono veja pakeista į sintetinę. Kurį laiką tai buvo didžiausias ir svarbiausias Kosta Rikos stadionas, tačiau 2011 m. jį pralenkė naujas Kosta Rikos nacionalinis stadionas.

Estadio Ricardo Saprissa Aymá dažna vyksta grandioziniai koncertai. Čia yra koncertavusios tokios žymios grupės ir atlikėjai kaip Ricky Martin, Shakira, Andrea Bocelli, The Black Eyed Peas, Alejandro Sanz, Bon Jovi, Iron Maiden, Plácido Domingo, Green Day, Guns N' Roses, Miley Cyrus, Metallica, Aerosmith ir kt.
Kosta Rikos nacionalinis stadionas

**Kosta Rikos nacionalinis stadionas** () – daugiafunkcis stadionas Kosta Rikos sostinėje San Chosė, La Sabanos parke. Atidarytas 2011 m. ir talpina virš 35 tūkstančių žiūrovų (didžiausias šalyje). Naudojamas daugiausia futbolo rungtynėms.

## Istorija

Šis stadionas pastatytas senojo nacionalinio stadiono, pastatyto 1924 m., vietoje. 2008 m. senasis stadionas sugriautas ir pradėtos naujo stadiono statybos. Statybų darbai buvo finansuojami Kinijos vyriausybės ir vykdomi Kinijos kompanijų. Naujasis Kosta Rikos nacionalinis stadionas atidarytas 2011 m. kovo 26 d. Atidarymo rungtynėse Kosta Rikos futbolo rinktinė sužaidė taikiai (2:2) su Kinijos rinktine.

Šiame stadione savo koncertus surengė Shakira ir „Pearl Jam“.
Abraham Myerson

**Abrahamas Meirsonas** (, 1881 m. lapkričio 23 d. Jonavoje – 1948 m. rugsėjo 3 d.) – lietuvių kilmės psichiatras, neurologas, sociologas.

Iš Lietuvos į JAV išvyko būdamas penkerių metų. 1908 m. baigė Tufts medicinos mokyklą. Specializavosi neurologijos ir psichiatrijos srityse. 1911–1912 m. atliko praktiką Alexian Brothers ligoninėje Sent Luise, 1912–1913 m. praktikavosi Bostono psichopatologijos ligoninėje. 1913 m. tapo Trentono valstybinės ligoninės direktoriumi, nuo 1917 m. vadovavo Bostono psichopatologijos ligoninei. Nuo 1919 m. dirbo Bostono miesto ligoninėje. 1934–1945 m. dirbo psichiatrijos profesoriumi Harvardo universiteto medicinos mokykloje.

Buvo Amerikos asociacijos mokslo pažangai, Amerikos medicinos asociacijos, Amerikos psichiatrijos ir neurologijos valdybos, Amerikos psichopatologijos asociacijos narys.

Daugelio mokslinių veikalų autorius, vertinamas teismo psichiatras.

## Rinktiniai darbai
* Social psychology. Prentice-Hall, 1934
* The terrible Jews. The Jewish advocate Pub. Co., 1922
* The psychology of mental disorders. The Macmillan Company, 1927
* When life loses its zest. Little, Brown, 1925

## Literatūra
* Andrew R. Heinze: Jews and the American soul: human nature in the twentieth century. Princeton, NJ: Princeton University Press, 2004, s. 116–118. ISBN 0-691-11755-1.
Aukštoji partinė mokykla

**Aukštoji partinė mokykla** – SSRS aukštojo mokslo įstaiga 1946-1991 m., ruošusi vadovaujančius politinius SSRS darbuotojus bei oficialių SSRS visuomenės informavimo priemonių vadovus. 

## Struktūra

Aukštosios partinės mokyklos buvo akivaizdinės ir neakivaizdinės. Jos buvo kuriamos stambiausiuose SSRS administraciniuose vienetuose - respublikose, srityse ir kraštuose, ir buvo pavaldžios aukščiausiam atitinkamo administracinio vieneto komunistų partijos organui - respublikiniam centro komitetui, srities obkomui ar krašto kraikomui. Visų aukštųjų partinių mokyklų mokymo programas sudarinėjo ir jų vykdymą kontroliavo SSKP CK Aukštoji partinė mokykla Maskvoje bei SSKP CK Neakivaizdinė aukštoji partinė mokykla.

Studijuoti aukštosiose partinėse mokyklose buvo priimami tik asmenys su aukštuoju išsilavinimu, ne vyresni kaip 40 metų, ne mažiau penkerių metų esantys SSKP nariais ir tik su centro komiteto, obkomo ar kraikomo rekomendacija. Taip pat būdavo reikalaujama, kad priimami asmenys jau turėtų darbo komunistų partijoje, komjaunime ar žiniasklaidoje patirtį arba būtų pasireiškę kaip geri komunistų partijos ir sovietų valdžios organų darbo organizatoriai.

Pavyzdžiui, Lietuvos TSR veikusi Vilniaus aukštoji partinė mokykla buvo įkurta 1945 m.; ji veikė iki 1990 m.

## Šaltiniai
Rytinis ūsuotis

**Rytinis ūsuotis** (*Anoplophora glabripennis*) – ūsuočių (*Cerambycidae*) šeimos vabalas.  Pavojingas miškų ir ūkių kenkėjas, sparčiai plintanti invazinė rūšis. Ūsuočio tėvynė - Rytų Kinija, Japonija ir Korėja. Rūšis atsitiktinai buvo įvežta į JAV. Taip pat pastebėta ir Kanadoje, bei keliose Europos šalyse: Austrijoje, Prancūzijoje, Vokietijoje ir Italijoje.
## Išvaizda

25 – 40 mm ilgio. Juodais, blizgančiais, baltom dėmelėm išmargintais antsparniais. Pas pateles, gale, iš už antsparnių, kyšo pilvo galelis, tačiau patinų antsparniai paslėpia jį visą. Antenos ilgos, gali siekti ir 10 cm, iš 11 narelių, juodos, prie narelių sudūrimų šviesios. Kojos, ir pirmi antenų nareliai su šviesiai mėlynais plėmeliais. Lengva supainioti su kitom, giminingom rūšim (pvz., citrinmedinu ūsuočiu (*Anoplophora chinensis*)). Nuo kitų Anoplophora genties rūšių skiriamas pagal antsparnių raštą.

## Biologija
Vystymosi trukmė 2-3 metai. Suaugę patinėliai gyvena apie 50 dienų, patelės apie 66 dienas.

Lervos vystosi po įvairių lapuočių medžių žieve.

Suaugėliai minta įvairių lapuočių medžių lapais, pumpurais, ūgliais.

## Lietuviškas pavadinimas
Kai kuriuose lietuviškuose informacijos šaltiniuose „rytiniu ūsuočiu“ dar vadinamas ir kitas vabalas - margasis akiuotis (*Mesosa myops* Dalman, 1817). Šis didelės žalos nepadaro, nes lervos vystosi nusilpusiuose, bei džiūstančiuose medžiuose. Be to yra retas, saugomas pagal ES Buveinių Direktyvos II-ą priedą.

## Taip pat skaitykite
*Ūsuočiai
*Invazinės rūšys
*Citrinmedinis ūsuotis (*Anoplophora chinensis*)

## Šaltiniai
Didžiagalvis vėžlys

**Didžiagalvis vėžlys** (*Platysternon megacephalum*) – nedidelis gėlavandenis vėžlys. Vienintelė rūšis iš to paties pavadinimo šeimos.

## Aprašymas

### Išorinės savybės
Šarvo ilgis gali siekti iki 20 cm. Galva neproporcingai didelė, viršuje padengta apsauginiu šydu. Kaklas yra ilgas ir judrus, bet dėl galvos dydžio, jis negali pasislėpti po šarvu. Viršutinis žandikaulis turi aštrų, žemyn nukreiptą „snapą“. Šarvas paplokščias, galūnės ir labai ilga uodega negali pilnai pasislėpti po šarvu, todėl išorinės galūnių ir uodegos dalys padengtos stambiais kauliniais skydeliais. Pirštai turi trumpus ir stiprius nagus, bet neturi jungiamosios plėvės.

### Paplitimas
Paplitęs pietinėje Kinijoje (taip pat Hainano saloje), pietiniame Mianmare, Laose, Kambodžoje, Tailande ir Vietname.

Didžiagalviai vėžliai gyvena skaidriose, greitos tėkmės ir akmenuotu dugnu upėse.

### Gyvenimo būdas
Dienomis didžiagalviai vėžliai slepiasi po akmenimis ar šildosi prie pat vandens, vakare – medžioja. Maistą gaudo tiek vandenyje, tiek sausumoje. Gerai plaukia, vikriai laipioja po stačius ir akmenuotus krantus, geba įlipti į šalia upių esančius medžius. Plaukdami neretai sulenkia uodegą panašiai kaip skorpionai. Kadangi negali paslėpti galvos po šarvu, gynybai naudoja stiprius žandikaulius.

### Mityba

Didžiagalviai vėžliai minta smulkia žuvimi, moliuskais, kirmėlėmis ir kitais bestuburiais.

### Dauginimasis
Dauginimosi periodu patelės padeda po 2 kiaušinius.

## Porūšiai
* *Platysternon megacephalum megacephalum*, Kinija, 1831
* *Platysternon megacephalum peguense*, Mianmaras ir Tailandas, 1870
* *Platysternon megacephalum shiui*, Kambodža, Laosas ir Vietnamas, 1987

Buvo aprašyti dar du porūšiai *Platysternon megacephalum tristernalis* (1984) ir *Platysternon megacephalum vogeli* (1969), bet jie gali būti klaidingi.

## Didžiagalviai vėžliai ir žmogus
Pietryčių Azijos šalyse didžiagalvius vėžlius vartoja maistui, dėl ko jų skaičius gerokai sumažėjo.

## Laikymas nelaisvėje
Vėžlius laiko akvaterariumuose. Vandens temperatūra turi būti 20 – 25°С šilumos, oro – 26 – 30°С. Į vandenį reikėtų talpinti akmenis ir kelmus, kurie išlenda virš vandens paviršiaus. Vėžliai ant jų užlipa arba po jais slepiasi. Taip pat reikalingos slėptuvės su plačia anga, kad vėžliai jame neužstrigtų.

Maistui naudojamos jaunos pelės, žuvų gabalėliai ir varlių mėsa.

## Šaltiniai
Madagaskarinis šonakaklis vėžlys

**Madagaskarinis šonakaklis vėžlys** (*Erymnochelys madagascariensis*; ) – šonakaklis vėžlių rūšis, gyvenanti Vakarų Madagaskaro lėtai tekančiose upėse bei ežeruose. 

Rūšį aprašė 1867 m. Grandidier. 
Sinonimiški pavadinimai:
* *Dumerilia madagascariensis* Grandidier, 1867 
* *Podocnemis madagascariensis*  Boettger, 1893
* *Podocnemis madagascariesis* (Grandidier, 1867)

Šie endeminiai vėžliai gyvena vakarų Madagaskaro žemumų upių baseinuose nuo Manguku upės pietuose iki Sambirano upės apylinkių šiaurėje. Rūšis gyvena vietovėse iki 500 m aukščio virš jūros lygio. Aprašytos dvi genetiškai besiskiriančios formos. Tose pačiose teritorijose gyvena ir vėžliai *Pelomedusa subrufa* bei *Pelusios castanoides*.

Pagal 2001 m. duomenis rūšies gausumas buvo apie 10 tūkstančių individų maždaug dvidešimtyje subpopuliacijų. Teritorijos, kurioje madagaskariniai šonakakliai vėžliai iš tiesų gyvena, plotas yra apie 1300 kvadratinių kilometrų.

Madagaskarinių šonakaklių vėžlių buveinės yra lėtai tekančios upės, ežerai, pelkės. Mėgstamiausias buveinių tipas – nuolatinės atviros šlapynės.  Šie vėžliai mėgsta šildytis ant rąstų, akmenų ir pan.(Kuchling and Garcia 2003). *Garcia* (1999, 2006) bei *Garcia* ir *Lourenco* (2007) tyrė šių vėžlių išmatas bei skrandžių turinį ir nustatė, kad jaunikliai daugiausia minta vandens bestuburiais, o suaugėliai – moliuskais, maitomis ir augaliniu maistu (lapais, sėklomis bei vaisiais). 

Šių vėžlių karapaksų ilgis būna iki 50 cm ilgio ir didesnis (Garcia 1999, 2006). Lytiškai subrendusių patelių karapaksai būna ilgesni kaip 25-30 cm (Kuchling 1988). Lyčių santykis (patinai : patelės) populiacijose varijuoja nuo 1:2 iki 1,7:1 (Kuchling 1988, Gracia 2006). 

Šie vėžliai peri nuo rugsėjo iki sausio (dažniausiai spalio-gruodžio mėnesiais). Patelės kiaušinius deda kas antri metai, dalis patelių juos deda lyginiais, kitos – nelyginiais metais. Per sezoną patelė padeda 1-3 dėtis, kiekvienoje dėtyje paprastai būna apie 13 kiaušinių, nors realus dėčių dydis yra nuo 6 iki 29 kiaušinių.(Kuchling 1988, 1993a and b; Garcia 2006; Pedrono 2008).

## Apsauga
Ši rūšis laikoma viena iš labiausiai nykstančių vėžlių rūšių, tačiau šie vėžliai iki šiol naudojami maistui, juos plačiai eksportuoja į Aziją kaip tradicinės Azijos medicinos priemonę. Yra pradėta šių vėžlių veisimo nelaisvėje programa, kuri turėtų apsaugoti rūšį nuo išnykimo. Vėžlių saugojimo fonas () ketino surinkti 5,6 mln. JAV dolerių finansuoti penkerių metų „Globalių veiksmų planą“ (), kuris apima veisimą nelaisvėje ir reintrodukcijos projektus, prekybos stebėjimą, naujus gelbėjimo centrus, vietinės apsaugos planus ir švietimo programas. 

Vietiniai gyventojai šiuos vėžlius naudoja maistui, jie atsitiktinai pagaunami su žuvimis žvejojant tinklais.(Kuchling 1993a, 1997; Kuchling and Mittermeier 1993; CBSG 2001; Garcia and Goodman 2003).

Jų buveines naikina žemės ūkio plėtra ir miškų kirtimas. Kita grėsmė yra uždumblėjimas ežerus verčiant ryžių laukais.(CBSG 2001). 

Daugelis populiacijų yra nesaugomose teritorijose, bet net ir saugomuose plotuose esančios šių vėžlių populiacijos yra eksploatuojamos.(Garcia and Goodman 2003).

## Nuorodos
101-as kilometras

**Šimtas pirmas kilometras** – neoficialus terminas, apibrėžiantis TSRS egzistavusį žmogaus teisių apribojimo būdą.

Stalininių represijų metais pagal Baudžiamojo kodekso 58 straipsnį represuotiems asmenims ir jų šeimos nariams buvo draudžiama gyventi 100 kilometrų spinduliu aplink Maskvą, Leningradą, TSRS respublikų sostines (Kijevą, Minską ir kt.), stambius pramoninius bei „uždarus miestus“ (Sevastopolis, Dnepropetrovskas). Lietuvoje negalima buvo gyventi 100 km atstumu nuo Vilniaus ir Kauno.

Šis reikalavimas taip pat buvo taikomas ir kitoms žmonių kategorijoms – grįžusiems iš kalėjimo ar tremties, disidentams, prostitutėms, vadinamiesiems veltėdžiams ar pan.

1980 m. vasaros olimpinių žaidynių metu remiantis šiuo principu iš Maskvos buvo išvežti visi asocialūs asmenys.

## Išnašos
Nikelinas

**Nikelinas** () – miestas Italijoje, Pjemonte, Turino provincijoje. Jis yra 8 km į pietvakarius nuo Turino.

## Istorija

1559 m. Nikelinas buvo Oseli šeimos feodas, o 1564 m. tapo grafyste. XVII a. pabaigoje mieste buvo 400 gyventojų, dauguma valstiečiai. 1854 m., kai Nikeline buvo 1700 gyventojų, buvo pastatyta pirmoji traukinio stotelė. Gyventojų skaičius išliko stabilus iki XX a. vidurio, kai dėl didelės emigracijos iš Pietų Italijos gyventojų skaičius padidėjo nuo 15 tūkst. 1961 m. iki 45 tūkst. 1971 m.

## Miestai partneriai

* Kaliuiras-Kiuiras, Prancūzija
* Viktorija, Malta
Dygusis minkštaodis vėžlys

{{Taxobox_IUCN_statusas | color = pink | status = lc| ref = 

**Dygusis minkštaodis vėžlys**, dygusis trioniksas (*Apalone spinifera*) yra minkštaodžių vėžlių rūšis, viena didžiausių Šiaurės Amerikoje. Savo vardą gavo iš spygliuotų, kūgio pavidalo išaugų priekinėje karapakso dalyje.

## Paplitimas
Dygieji minkštaodžiai vėžliai paplitę didžiojoje JAV dalyje, taip pat Kvebeko ir Ontarijo provincijose Kanadoje, pietų Meksikoje, Moreloso valstijoje ir Hondūre.

## Sistematika
Rūšis pirmą kartą buvo aprašyta *[[Charles Alexandre Lesueur]]* 1827 metais. Vėliau daug kartų buvo aprašyta iš naujo, dėl ko kilo šiokia tokia painiava vėžlio sistematikoje. Šiuo metu yra pripažinti septyni porūšiai, kurie varijuoja nuo geografinio pasiskirstymo ir nėra lengvai atskiriami vienas nuo kito.

## Dauginimasis
Dygieji minkštaodžiai vėžliai poruojasi tarp 8 – 10 metų amžiaus. Didelės patelės gali gyventi iki 50 metų. Vėžliai poruojasi pavasario viduryje giliai po vandeniu. Patinas plaukdamas bakstelėja patelės galvą. Jei ši nusprendžia su juo poruotis, patinas plaukia virš patelės, bet skirtingai nuo kitų vėžlių, neatsiremia į ją savo priekinėmis letenomis. Patelė greitai padeda kiaušinius saulės apšviestame smėlėtame ar žvyruotame krante, kur iškasa kolbos formos duobę. Vėžliai poruojasi daugiau nei vieną kartą per sezoną. Vėžlio patelė padeda nuo 9 iki 38 apvalių kalkinio lukšto kiaušinių. Perėjimasis prasideda rugpjūčio ir rugsėjo mėnesiais ir pavasarį.

## Porūšiai
*Įlankos kranto dygusis minkštaodis vėžlys, *Apalone spinifera aspera* (Agassiz, 1857)
*Juodasis dygusis arba *Cuatro Ciénegas* minkštaodis vėžlys, *Apalone spinifera atra* (Webb ir Legler, 1960)
*Teksaso dygusis minkštaodis vėžlys, *Apalone spinifera emoryi* (Agassiz, 1857)
*Gvadalupės dygusis minkštaodis vėžlys, *Apalone spinifera guadalupensis* (Webb, 1962)
*Vakarų dygusis minkštaodis vėžlys, *Apalone spinifera hartwegi* (Conant ir Goin, 1941)
*Išblyškęs dygusis minkštaodis vėžlys, *Apalone spinifera pallida* (Webb, 1962)
*Rytų dygusis minkštaodis vėžlys, *Apalone spinifera spinifera* (Lesueur, 1827)

## Nuorodos
Rivso vėžlys

**Rivso vėžlys** (*Mauremys reevesii*; ) – dėžinių vėžlių (*Geoemydidae*) šeimos (seniau vadintos *Bataguridae*) rūšis, gyvenanti Kinijoje, Korėjoje, Japonijoje ir Taivane. Tai pusiau vandeniniai vėžliai, mėgstantys šildytis saulėje ant akmenų ar rąstų, todėl dažnai išlipa iš vandens į sausumą.  gyvena maršose, sekliose kūdrose, upeliuose ir kanaluose su dumblingu ar smėliniu dugnu. 

Rivso vėžliai yra intensyviai gaudomi, nes jų plastronai naudojami tradicinėje kinų medicinoje. Be to, naikinamos ir jų buveinės.Pasaulinė gamtos apsaugos organizacija () laiko *C. reevesii* rūšimi, kuriai gresia išnykimas. Rūšiai išnykimas gresia Kinijoje. Kitose šalyse išnykimo grėsmė gerokai mažesnė. Jos išsaugojimą lengvina tai, kad ši rūšis gerai dauginasi nelaisvėje. 

Rūšies pavadinimo sinonimai:
* *Chinemys megalocephala* Fang, 1934 
* *Chinemys reevesii* (Gray, 1831) 
* *Damonia unicolor* Gray, 1873 
* *Emys japonica* Duméril & Bibron, in Duméril & Duméril, 1851 
* *Emys reevesii* Gray, 1831 
* *Emys vulgaris*  Schlegel, 1844
* *Geoclemys grangeri* Schmidt, 1925 
* *Geoclemys paracaretta* Chang, 1929 
* *Mauremys pritchardi* McCord, 1997 [hibridas]

## Hibridai
Ši rūšis žinoma tuo, kad gali sėkmingai kryžmintis su kitomis dėžinių vėžlių šeimos rūšimis, net jei jos gana mažai giminingo. Manomai nauja rūšis Pričardo balinis vėžlys (*Mauremys pritchardi*) buvo aprašyta pasirėmus individu, kuris buvo hibridas Rivso vėžlio patino ir geltonojo balinio vėžlio (*Mauremys mutica*) patelės. 

Rivso vėžliai nelaisvėje  buvo sukryžminti ir su vėžliais *Ocadia sinensis*, amboninio dėžinio vėžlio (*Cuora amboinensis*) patelėmis, keturakio vėžlio (*Sacalia quadriocellata*) patinais bei japoniniais dėžiniais vėžliais (*Mauremys japonica*).

Dėl gebėjimo kryžmintis Rivso vėžlius, auginamus kaip namų gyvūnėlius, reikia laikyti atskirtus nuo kitų šios šeimos vėžlių.

## Verslas
*M. reevesii* rūšies vėžlius veisia Kinijos vėžlių fermose. Pagal 1998 m. tyrimą keturiose Kinijos provincijose šios rūšies vėžlius augina 548 fermos. Dvi provincijos pranešė, kad 26 fermose augina 20 650 vėžlių, kasmet jose išsirita apie 5000 vėžlių. Kitos dvi provincijos pranešė, kad 522 fermose auga 260 tonų vėžlių. 1990-1995 m. trylika tradicinės Kinijos medicinos vaistų įmonių sunaudojo 430 tonų *C. reevesii* plastronų.

Pagal 2002 m. tyrimą 684 Kinijos vėžlių fermose (viso užregistruota buvo 1499 vėžlių fermos) tyrėjai aptiko, 2,8 mln. Rivso vėžlių individų, o 566 tūkst. šių vėžlių kasmet parduodami. 
Tada šios įmonės pardavė 320 tonų vėžlininkystės produktų, kurių prognozuojama kaina buvo virš 6 mln. JAV dolerių. Iš to galima spėti, kad Rivso vėžlio rinkos vertė apie 12 mln. dolerių. Tai dukart daugiau už kitą daugiausia auginamą vėžlių rūšį kininį minkštašarvį vėžlį (*Pelodiscus sinensis*). Kadangi dalis registruotų fermų nepateikė duomenų, o dalis Rivso vėžlių veisėjų tiesiog neregistruoti, bendra jų produkcijos vertė turi būti gana ryškiai didesnė.

## Nuorodos
Agilo ragas

**Agilo ragas** arba **Senųjų Naglių ragas** – smėlio pusiasalis Kuršių nerijoje, 4 km į pietus nuo Juodkrantės.

## Istorija

XIX a. ilgėjo po 13 m per metus. Slenkant kopų gūbriui Kuršių marių link, smėlis užpylė abipus pusiasalio esančias įlankas, todėl ragas sumažėjo, o kranto linija išsilygino.

## Šaltiniai
Geltonasis balinis vėžlys

**Geltonasis balinis vėžlys** (*Mauremys mutica*; ) –  dėžinių vėžlių (*Geoemydidae*) šeimos (seniau vadintos *Bataguridae*) rūšis, gyvenanti Kinijoje (Anhui, Džedziangas, Dziangsu, Fudzianas, Guangdongas, Hainanas, Guangsi, Junanas ir kt. provincijos), Japonijoje (daug kur introdukuoti, o Riūkiū salose gyvena natūraliai), Taivane ir Šiauriniame bei centriniame Vietname, galbūt ir kaimyniniame Laose. 

Rūšis 1842 m. aprašė *Cantor* kaip *Emys muticus*, bet vėliau rūšis priskirta kitai genčiai.

Iš šios vėžlių rūšies kaip tėvinės rūšies atsirado kelios hibridinės Azijos balinių vėžlių formos, aprašomos kaip naujos rūšys. *Mauremys iversoni* individai gaunami vėžlių fermose, kur auginami Rivso vėžliai, tačiau toks kryžminimasis galbūt nutinka ir gamtinėmis sąlygomis, kai susiporuoja geltonojo balinio vėžlio patelės ir *Cuora trifasciata* patinai. 
Manomai rūšiai Pričardo baliniam vėžliui (*Mauremys pritchardi*) priklauso tiek laukiniai, tiek nelaisvėje gimę geltonojo balinio vėžlio ir Rivso vėžlio hibridai.

Šiuo metu pripažintas vienas porūšis. Tai *Mauremys mutica kami* (Yasukawa et al. 1996), gyvenantis Riūkiū salose. 

Neseni genetiniai tyrimai parodė, kad gali egzistuoti dar keli porūšiai, ypač Vietname ir Hainane.

Geltonieji balų vėžliai nyksta dėl gaudymo maistui ir vaistams bei auginimui kaip naminiams gyvūnėliams. Šiuos vėžlius pardavinėja Azijos turguose. Iš jų šarvų gamina kinų tradicinės medicinos vaistus. 

Pasaulinė gamtos apsaugos organizacija laiko *M. mutica* nykstančia rūšimi.

## Nuorodos

* Asian Turtle Trade Working Group (ATTWG) (2000). *Mauremys mutica*. 2006. IUCN Red List of Threatened Species. IUCN 2006. www.iucnredlist.org
* (2005): On the hybridisation between two distantly related Asian turtles (Testudines: *Sacalia* × *Mauremys*). *[[Salamandra (journal)|Salamandra]]* **41**: 21-26. PDF fulltext
*  (2008): Reptiles used in traditional folk medicine: conservation implications. *Biodiversity and Conservation* **17**(8): 2037–2049.  (HTML abstract, PDF first page)
*  (2001): New Chinese turtles: endangered or invalid? A reassessment of two species using mitochondrial DNA, allozyme electrophoresis and known-locality specimens. *Animal Conservation* **4**(4): 357–367. PDF fulltext  **Erratum:** *Animal Conservation* **5**(1): 86 HTML abstract
Šianbų konfederacija

**Šianbų konfederacija** ar **Šianbų valstybė** – klajoklių šianbų sukurta gentinė konfederacija, susiformavusi I a. pabaigoje ir iki III a. kontroliavusi dalį Mandžiūrijos, Mongolijos plynaukštę ir Džungariją dab. Mongolijoje, šiaurės Kinijoje ir pietų Sibire.

## Istorija
Iš Mandžiūrijos kilę šianbai per I a. nuolat puldinėjo savo vakarinius kaimynus šiaurinius šiongnu Mongolijos plynaukštėje. Pačioje I a. pabaigoje, kuomet šiongnu buvo nugalėti ir migravo į vakarus, šianbams susidarė galimybė įsigalėti plynaukštėje ir sukurti savo konfederaciją.

Konfederacija savo stiprybę pasiekė II a. II pusėje, valdant valdovui Tanšihuai. 156 m., būdamas vos 15 metų amžiaus, jis buvo išrinktas visų šianbų genčių vadu. Jis įtvirtino stepės gyventojų tarpe tam tikras normas, įtvirtino sostinę Darchano kalne. Netrukus jis nugalėjo šiaurinius kaimynus dinglingus, vakarinius kaimynus vusunius ir kitas aplinkines tautas. Jo imperija iš rytų į vakarus driekėsi 7000 km.

Vėlesni kinų metraščiai (Vėlyvųjų Han knyga) apie konfederaciją rašė: "Nors šiauriniai šiongnu ir pabėgo, šianbai tapo galingesni, ir jų gyventojų daugėjo. Jie užėmė visas šiongnu žemes ir skelbėsi turintys 100000 karių  Į šių sukilėlių rankas pateko geros kokybės metalai ir geležis. Pabėgėliai iš Han imperijos taip pat siekė prieglobsčio ten, ir tarnavo jiems kaip patarėjai. Jų ginklai buvo aštresni, o arkliai greitesni, nei šiongnu. "

Auganti Šianbų konfederacija netrukus susidūrė su Kinijos imperija, tuo metu valdoma Han dinastijos. 177 m. Kinija siuntė 30000 karių, kuriuos vedė trys žymūs karvedžiai. Visi jie patyrė triuškinantį pralaimėjimą, ir grįžo su savo armijų likučiais. Taip į Šianbų konfederacijos rankas pateko ir Pietiniai šiongnu, iki tol pripažinę vasalitetą Kinijai.

Po Tanšihuai mirties 181 m., šianbų galybė silpo. Iš pradžių valdė jo neįgalus sūnus Helian, vėliau – šio pusbrolis Kuitoi, galiausiai į valdžią atėjo jo brolis Budugenas. Šiam valdant, konfederacijoje iškilo ir kiti stiprūs lyderiai, tarp kurių svarbiausias buvo Kebinengas. Tai vedė konfederaciją prie pilietinio karo, į kurį kišosi Kinija (nuo 220 m. – Cao Vei), remdama tai vieną, tai kitą pusę. 233 m. po nepavykusio sukilimo Budugenas buvo nužudytas. Netrukus, 235 m. nužudžius Kebinengą, konfederacija galutinai suiro į atskirus klanus. Po to 100 metų (iki Rouranų įsigalėjimo 330 m.) Mongolijos plynaukštėje nebebuvo vieningos valdžios. Svarbiausias Šianbų imperijos paveldėtojas buvo Tabgačų klanas.

## Valstybės administravimas

Didžiausio išsiplėtimo laikais konfederaciją sudarė trys atskiros dalys: rytinė, vidurinė ir vakarinė. Jos buvo dalinamos į smulkesnes dalis, valdomas vietininkų, tituluojamų daren. Rytinė dalis driekėsi nuo Liaohės iki You Beiping. Nuo You Beiping iki Shanggu buvo vidurinė sekcija, o nuo Shanggu iki Dunhuango – vakarinė.

## Valdovų sąrašas
* Tanšihuai () 156–181;
* Helianas () 181–185;
* Kuitoi 185–187;
* Budugenas () 187–234.
* Kebinengas () 235.
1989 m. Copa América

**1989 m. Copa América** – Copa América turnyras, 1989 m. liepos 1–16 d. vykęs Brazilijoje. Turnyre dalyvavo visos 10 CONMEBOL narių.

Čempionais tapo šeimininkai brazilai, finalo rungtynėse nugalėję Urugvajų.

## Stadionai

Čempionato varžybos vyko 4 Brazilijos stadionuose.

## Varžybos

### A grupė

*  5 – 2 
*  3 – 1 
*  4 – 2 
*  0 – 0 
*  1 – 1 
*  1 – 0 
*  3 – 0 
*  0 – 0 
*  1 – 1 
*  2 – 0 

### B grupė

*  1 – 0 
*  1 – 0 
*  3 – 0 
*  0 – 0 
*  0 – 0 
*  3 – 0 
*  5 – 0 
*  1 – 0 
*  2 – 1 
*  0 – 0 

### Finalinė grupė

*  3 – 0 
*  2 – 0 
*  2 – 0 
*  3 – 0 
*  0 – 0 
*  1 – 0 

## Įvarčių autoriai

;6 įvarčiai
*  Bebeto

;4 įvarčiai
*  Rubén Sosa
*  Carlos Maldonado

;3 įvarčiai
*  Romário
*  Arnoldo Iguarán

;2 įvarčiai
*  Claudio Caniggia
*  Juvenal Olmos
*  Buenaventura Ferreira
*  Adolfino Cañete
*  Alfredo Mendoza
*  Gustavo Neffa
*  Jorge Hirano
*  Antonio Alzamendi
*  Enzo Francescoli
*  Santiago Ostolaza

;1 įvartis
*  Baltazar
*  Geovani
*  Fernando Astengo
*  Juan Carlos Letelier
*  Jaime Pizarro
*  Jaime Ramírez
*  Oscar Reyes
*  Antony de Ávila
*  René Higuita
*  Ney Avilés
*  Hermen Benítez
*  Franco Navarro
*  Juan Reynoso
*  Ruben Paz

;Į savo vartus
*  José del Solar

## Nuorodos
* RSSSF statistika
1987 m. Copa América

**1987 m. Copa América** – Copa América turnyras, 1987 m. birželio 27–liepos 12 d. vykęs Argentinoje. Turnyre dalyvavo visos 10 CONMEBOL narių.

Čempionais tapo Urugvajaus futbolininkai, finalo rungtynėse nugalėję čiliečius.

## Stadionai

Čempionato varžybos vyko 3 Argentinos stadionuose.

## Varžybos

Urugvajus, kaip titulą ginanti komanda, žaidė iš karto pusfinalyje.

### A grupė

*  1 – 1 
*  3 – 0 
*  1 – 1 

### B grupė

*  5 – 0 
*  3 – 1 
*  4 – 0 

### C grupė

*  0 – 0 
*  2 – 0 
*  3 – 0 

### Atkrentamosios varžybos

### Finalas

## Įvarčių autoriai

;4 įvarčiai
*  Arnoldo Iguarán

;3 įvarčiai
*  Diego Maradona
*  Juan Carlos Letelier

;2 įvarčiai
*  Claudio Caniggia
*  Ivo Basay

;1 įvartis
*  Careca
*  Edú Marangón
*  Nelsinho
*  Romário

*  Fernando Astengo
*  Jorge Contreras
*  Sergio Salgado
*  Jaime Vera
*  Juan Galeano
*  Gabriel Jaime Gómez
*  Bernardo Redín
*  Carlos Valderrama
*  Hamilton Cuvi
*  Eugenio La Rosa
*  Luis Reyna
*  Antonio Alzamendi
*  Pablo Bengoechea
*  Pedro Acosta
; Į savo vartus
*  Zdenko Morovic

## Nuorodos
* RSSSF statistika
1983 m. Copa América

**1983 m. Copa América** – Copa América turnyras, vykęs 1983 m. rugpjūčio 10–lapkričio 4 d. Turnyre dalyvavo visos 10 CONMEBOL narių. Čempionatas neturėjo šalies šeimininkės, visos varžybos vyko „namų–svečių“ principu. Tai buvo paskutinis tokio formato Copa América čempionatas. Nuo 1987 m. čempionatas vyksta vienoje šalyje.

Čempionais tapo Urugvajaus futbolininkai, finaliniame lygyje 2:0 ir 1:1 nugalėję brazilus.

## Varžybos

Paragvajus, kaip titulą ginanti komanda, žaidė iš karto pusfinalyje.

### A grupė

*  2 – 1 
*  3 – 0 
*  5 – 0 
*  2 – 0 
*  1 – 2 
*  0 – 0 

### B grupė

*  2 – 2 
*  0 – 1 
*  1 – 0 
*  5 – 0 
*  2 – 2 
*  0 – 0 

### C grupė

*  0 – 1 
*  1 – 0 
*  1 – 1 
*  2 – 2 
*  2 – 2 
*  2 – 1 

### Pusfinaliai
*  0 – 1 
*  1 – 1 

*  1 – 1 
*  0 – 0 

### Finalas



## Įvarčių autoriai

;3 įvarčiai
*  Jorge Luis Burruchaga
*  Roberto Dinamite
*  Carlos Aguilera
*  Eduardo Malásquez

;2 įvarčiai
*  Éder
*  Jorge Aravena
*  Rodolfo Dubó
*  Alex Valderrama
*  Juan Caballero
*  Franco Navarro
*  Fernando Morena

;1 įvartis
*  Ricardo Gareca
*  Víctor Ramos
*  Milton Melgar
*  David Paniagua
*  Silvio Rojas
*  Erwin Romero

*  Jorginho
*  Renato Gaúcho
*  Tita
*  Oscar Arriaza
*  Rubén Espinoza
*  Juan Carlos Letelier
*  Juan Carlos Orellana
*  Fernando Fiorillo
*  Nolberto Molina
*  Miguel Augusto Prince
*  Hans Maldonado
*  Lupo Quiñónez
*  Galo Fidean Vázquez
*  José Jacinto Vega
*  Milciades Morel
*  Germán Leguía
*  Eduardo Acevedo
*  Víctor Diogo
*  Enzo Francéscoli
*  Roberto Luzardo
*  Alberto Santelli
*  Pedro Febles

## Nuorodos
* RSSSF statistika
1979 m. Copa América

**1979 m. Copa América** – Copa América turnyras, vykęs 1979 m. liepos 10–gruodžio 12 d. Turnyre dalyvavo visos 10 CONMEBOL narių. Čempionatas neturėjo šalies šeimininkės, visos varžybos vyko „namų–svečių“ principu.

Čempionais tapo Paragvajaus futbolininkai, finaliniame lygyje bendru rezultatu 3:1 nugalėję čiliečius.

## Varžybos

Peru, kaip titulą ginanti komanda, žaidė iš karto pusfinalyje.

### A grupė

*  0 – 0 
*  1 – 1 
*  1 – 0 
*  4 – 0 
*  7 – 0 
*  2 – 0 

### B grupė

*  2 – 1 
*  2 – 1 
*  2 – 1 
*  3 – 0 
*  2 – 0 
*  2 – 2 

### C grupė

*  1 – 2 
*  2 – 1 
*  2 – 0 
*  2 – 1 
*  0 – 0 
*  2 – 2 

### Pusfinaliai
*  1 – 2 
*  0 – 0 

*  2 – 1 
*  2 – 2 

### Finalas





Paragvajus laimėjo dėl įvarčių skirtumo (3-1)

## Įvarčių autoriai

;4 įvarčiai
*  Jorge Peredo
*  Eugenio Morel

;3 įvarčiai
*  Sócrates
*  Carlos Caszely
*  Carlos Rivas
*  Julio César Romero

;2 įvarčiai
*  Daniel Passarella
*  Carlos Aragonés
*  Jesús Reynaldo
*  Tita
*  Zico
*  Milcíades Morel
*  Hugo Talavera
*  Waldemar Victorino

;1 įvartis
*  Hugo Coscia
*  Roberto Osvaldo Díaz
*  Jorge Gáspari
*  Carlos Angel López

*  Diego Maradona
*  Paulo Roberto Falcão
*  Palhinha
*  Roberto Dinamite
*  Mario Soto
*  Leonardo Véliz
*  Patricio Yáñez
*  Gabriel Chaparro
*  Ernesto Díaz
*  Arnoldo Iguarán
*  Jaime Morón
*  Félix Valverde
*  Jorge Luis Alarcón
*  Fausto Klinger
*  Mario Tenorio
*  Carlos Torres Garcés
*  Juvencio Osorio
*  Alicio Solalinde
*  Robert Mosquera
*  Alberto Bica
*  Denis Milar
*  Rubén Paz
*  Rodolfo Carbajal

## Nuorodos
* RSSSF statistika
Miso sriuba

**Miso sriuba** () yra tradicinė japoniška sriuba, gaminama iš sultinio (*dashi*) ir fermentuotos sojų pupelių pastos *[[miso]]*. Priklausomai nuo metų laiko arba regiono ypatumų, taip pat ir asmeninio skonio, į ją papildomai dedami tofu gabaliukai, daržovės, jūržolės, grybai ir kita. Miso sriuba būna sūroka, ryškiausią skonį jai suteikia miso pasta, o papildomus - likusios sudėtinės dalys.

Sultinys sriubai gaminamas verdant rudadumblius *konbu*, kartu su specialiai paruoštu tunu, sardinėmis arba grybais. Kieti ingredientai parenkami pagal japoniškus papročius, siekiant atspindėti metų laikus, suteikti spalvingumo, įvairesnės tekstūros ir skonių. Iš daržovių dažnai naudojami švieži lapiniai svogūnai, bulvės, japoniniai ridikai. Kartais įdedama krevečių, žuvies gabaliukų. Jeigu sriuba patiekiama su kiauliena, ji vadinama *tondžiru* (kiaulės sriuba).

Miso sriuba yra vienas iš populiariausių valgių Japonijoje, ypač pusryčių metu. Dažnai valgoma su ryžiais. Parduotuvėse taip pat galima nusipirkti greitai paruošiamos miso sriubos pakeliuose.

## Susiję straipsniai
* Japoniška virtuvė
Copa Interamericana

**Copa Interamericana** („tarpamerikinė taurė“) – klubinės futbolo varžybos, vykusios tarp Libertadores taurės (Pietų Amerika) ir CONCACAF Čempionų taurės (Šiaurės Amerika) nugalėtojų. „Copa Interamericana“ varžybos vykdavo nereguliariai, skirtingais formatais, o po 1998 m. buvo nutrauktos, kai Libertadores taurėje pradėjo žaisti Meksikos klubai.

Daugiausiai kartų (3) „Copa Interamericana“ laimėjo Argentinos klubas „Independiente“.

## Laimėtojai

## Išnašos

## Taip pat skaitykite
* Tarpžemyninė taurė
* FIFA Pasaulio futbolo klubų taurė
1975 m. Copa América

**1975 m. Copa América** – Copa América turnyras, vykęs 1975 m. liepos 17–spalio 28 d. Turnyre dalyvavo visos 10 CONMEBOL narių. Čempionatas pirmą kartą neturėjo šalies šeimininkės, visos varžybos vyko „namų–svečių“ principu. Be to, tai buvo pirmasis čempionatas, oficialiai vadintas „Copa América“ (iki tol vadinosi Pietų Amerikos čempionatu).

Čempionais tapo Peru futbolininkai, finale 1:0 nugalėję kolumbiečius.

## Varžybos

Urugvajus, kaip titulą ginanti komanda, žaidė iš karto pusfinalyje.

### A grupė

*  0 – 4 
*  1 – 5 
*  2 – 1 
*  11 – 0 
*  6 – 0 
*  0 – 1 

### B grupė

*  1 – 1 
*  2 – 1 
*  0 – 1 
*  3 – 1 
*  4 – 0 
*  3 – 1 

### C grupė

*  1 – 0 
*  2 – 2 
*  1 – 3 
*  0 – 1 
*  2 – 0 
*  3 – 1 

### Pusfinaliai
*  3 – 0 
*  1 – 0 

*  1 – 3 
*  0 – 2 

### Finalas





## Įvarčių autoriai

;4 įvarčiai
*  Leopoldo Luque
*  Ernesto Díaz

;3 įvarčiai
*  Mario Kempes
*  Daniel Killer
*  Ovidio Mezza
*  Danival
*  Nelinho
*  Palhinha
*  Roberto Batata
*  Juan Carlos Oblitas
*  Oswaldo Ramírez

;2 įvarčiai
*  Osvaldo Ardiles
*  Mario Zanabria

*  Campos
*  Luis Araneda
*  Miguel Angel Gamboa
*  Ponciano Castro
*  Willington Ortiz
*  Polo Carrera
*  Hugo Enrique Kiese
*  Clemente Rolón
*  Enrique Casaretto
*  Teófilo Cubillas
*  Percy Rojas

;1 įvartis
*  Julio Asad
*  Ramón Bóveda
*  Américo Gallego
*  Romeu

*  Sergio Ahumada
*  Julio Crisosto
*  Carlos Reinoso
*  Edgar Angulo
*  Oswaldo Calero
*  Eduardo Retat
*  Gonzalo Castañeda
*  Félix Lasso
*  Carlos Báez
*  César Cueto
*  Hugo Sotil
*  Fernando Morena
*  Ramón Iriarte

;Į savo vartus
*  Julio Meléndez (už Braziliją)

## Nuorodos
* RSSSF statistika
Supraslio žydų kapinės

**Supraslio žydų kapinės** () – žydų kapinės, įkurtos 1940 m. Supraslio mieste. Kapinių teritorija 0,15 ha, kurioje nėra išlikę antkapių. Per II pasaulinį karą kapinės buvo sunaikintos.
 
## Nuorodos

* Aprašymas apie kapines (lenk.).
Supraslio miesto vėliava

**Supraslio miesto vėliava** () - Supraslio miesto stačiakampio formos vėliava, kurioje yra trys dryžiai: du raudoni iš viršaus ir apačios bei vienas baltas per vidurį, kuriame vaizduojamas Supraslio miesto herbas. Vėliavą sukūrė *Grzegorz Łoś*.

## Literatūra

* Załącznik nr 4 do statutu gminy uchwalonego uchwałą nr VI/38/03 Rady Miejskiej w Supraślu z dnia 12 kwietnia 2003 r.

## Taip pat skaitykite

* Supraslio miesto herbas.
Podsupraslis

**Podsupraslis** () - buvęs kaimas šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės apskrityje, Supraslio valsčiuje. Šiuo metu kaimas yra prijungtas prie Supraslio miesto. Gyvenvietėje yra *Šv. Jurgio* kapinių koplyčia, pastatyta 1901 metais. 


Vaizdas:Kapliczka suprasl podlaskie.jpg|Kapinių koplyčia
Vaizdas:Suprasl - Podsuprasl - Cmentarz.jpg|Kaimo kapinės
Vaizdas:Suprasl - Podsuprasl - Pien wykreconej sosny.jpg|Nukritusi pušis
Supraslio miesto herbas

**Supraslio miesto herbas** () – skydo formos herbe vaizduojamas *Archangelo Mykolo* apsireiškimas *Mergelei Marijai*. Herbas pradėtas naudoti 2003 m. kovo 12 dieną.

## Taip pat skaitykite

* Supraslio miesto vėliava.

## Šaltiniai

* Aprašymas apie herbą (lenk.) .
Didysis Keberkščių akmuo

**Didysis Keberkščių akmuo** – masyvus riedulys, geologinis gamtos paveldo objektas, 1987 m. paskelbtas gamtos paminklu. Riedulys guli Šilalės rajone, Pajūrio seniūnijoje, Keberkščių kaimo šiauriniame pakraštyje, Ilgočio upelio slėnyje, apie 25 m nuo jo vagos.

Akmuo ovališkos formos, virš žemės paviršiaus esančios jo dalies aukštis – 2,4 m, ilgis – 5,2 m, plotis – 4,8 m. Jis gerokai apskaldytas. Žmonės pasakoja, kad jo dalis norėta panaudoti Šilalės bažnyčios statybai.

## Istorija
Padavimas byloja, kad ant šio akmens linksmindavosi šeši velniai, pasivertę katinais, ir raganos iš netolimo Raganynės miško. Per šventes prie šio akmens dažnai renkasi vietiniai gyventojai.

## Šaltiniai

## Nuorodos
 
* Geologijos informacinė sistema (GEOLIS). Geotopai