open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Ernestas Januš Zdanovič

**Ernestas Janušas Zdanovičius** (g. 2007 m. sausio 6 d.) – Lietuvos futbolininkas, puolėjas. Kitados atstovavo Lietuvos U-16, U-17 jaunimo rinktinėms. Nuo 2022 m. priklauso „Riterių“ klubui.

## Karjera
Nuo 2018 m. atstovavo „Geležinio Vilko“ futbolo akademijai (*VFA Geležinis Vilkas*). 

Nuo 2022 m. rungtyniavo Talentų futbolo akademijos komandoje (Talentų FA-FK Riteriai).

### FK Riteriai
Nuo 2022 m. atstovavo Riteriai B komandai. Rungtyniavo Pirmoje lygoje. 2022 m. birželio 24 d. debiutavo Pirmos lygos rungtynėse prieš Klaipėdos Neptūną. Po Zdanovičiaus pelnyto įvarčio „bekai“ pirmavo (1:0), tačiau neišlaikė turėtos persvaros ir pralaimėjo klaipėdiškiams rezultatu 1:2.

2024 m. pasirašė profesionalo sutartį su „Riterių“ klubu. Rungtyniavo Pirmoje lygoje.

2024 m. kovo 9 d. debiutavo pagrindinėje klubo ekipoje Pirmos lygos rungtynėse prieš Tauragės „Taurą“. Vilniečiai nugalėjo varžovus rezultatu 2-0.

## Statistika
; A lygos statistika

Spalvų reikšmės: 
: Rungtyniavo A lygoje, TOPLYGA;
: Pirmoje lygoje;
: Antroje lygoje;

## Pasiekimai
; Su FK Riteriai 
*  **Pirmos lygos nugalėtojas (1):** 2024 m.

## Rinktinės
Atstovavo Lietuvos jaunimo U-16 ir U-17 rinktinėms. 

; Lietuvos U-17 rinktinė
2023 m. spalio 23 d. pelnė įvartį atstovaudamas Lietuvos U-17 rinktinei prieš Gruzijos bendraamžius. Varžovai pirmavo (1-0), o Zdanovičius išlygino rezultatą (1-1).

## Išnašos

## Nuorodos
* toplyga.lt svetainė
* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* lietuvosfutbolas.lt
* Globalsportsarchive
Rietavo Lauryno Ivinskio gimnazija

**Rietavo Lauryno Ivinskio gimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Rietave (Rietavo sav.), Daržų g. 1, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 191130830.

Filialai:
* Rietavo Lauryno Ivinskio gimnazijos Pelaičių pradinio ugdymo skyrius;
* Rietavo Lauryno Ivinskio gimnazijos Daugėdų pradinio ugdymo skyrius.

Mokykloje organizuojamas papildomas ugdymas. Veikia apie 40 įvairių krypčių papildomo ugdymo būreliai, kuriuose moksleiviai gali lavintis, tobulėti, rasti sau mėgiamą laisvalaikio praleidimo būdą. Mokyklos auklėtinių jėgomis įrengta jauki kompiuterizuota skaitykla, kurioje vyksta įvairūs jaunimo mėgstami renginiai. Moksleiviai sėkmingai dalyvauja mokyklos, savivaldybės ir respublikinėse olimpiadose.

## Istorija

Rietave, anot rašytinių šaltinių, pirmoji parapinė mokykla įkurta 1596 m. Tai viena seniausių mokyklų Žemaitijoje. Pakilus kultūriniam gyvenimui, parapinė mokykla nebepatenkino buvusių poreikių ir buvo reorganizuota į keturmetę, vėliau – į penkių klasių „Retavskoje gorodskoje narodnoje učilišče“. Šioje mokykloje mokėsi nemažai iškilių Rietavo krašto žmonių, tarp jų ir prof. Kazimieras Jaunius, prof. Jurgis Baltrušaitis. Daug metų parapinėje mokykloje dirbo Laurynas Ivinskis. Pradinė mokykla iki Antrojo pasaulinio karo vadinta Lauryno Ivinskio vardu. Šis vardas mokyklai grąžintas 1988 m.

1962–1963 mokslo metais Rietave pastatyta nauja 920 vietų mokykla, 1977/1978 mokslo metais – jos priestatas. Dabar mokykloje įrengti geri kabinetai, aktų ir 2 sporto salės, 300 vietų valgykla. Mokykloje įrengtos dvi kompiuterių klasės. 1983 m. mokykla įsijungė į sveikos gyvensenos programą. 1987 m. pradėta mokyti anglų kalbos. Nuo 2000 m. vienuoliktose klasėse vykdomas profiliavimas. 2005 m. mokykla akredituota, jai suteiktas gimnazijos statusas. Vėliau prie gimnazijos prijungta Labardžių pagrindinė mokykla.

## Direktoriai
* Regina Litvinienė II vadybinė kategorija, lietuvių kalbos mokytoja metodininkė (buvusi).
* Dalia Baliutavičienė II vadybinė kategorija (buvusi).
* Alma Lengvenienė (dabartinė).

## Mokinių prezidentai
* 2009–2010 m. Mantas Rubežius
* 2010–2014 m. Lukas Kornelijus Vaičiakas
* 2014–2016 m. Ovidijus Žilius
* 2016–2018 m. Vilius Raišuotis
* 2018–2020 m. Deividas Radžvilas
* 2020–2022 m. Simonas Vaičikauskas
* 2022- dabar Ema Marozaitė

## Nuorodos
* Mokyklos svetainė
Kalbaris

**Kalbaris** () – nedidelis miestas, kurortas Australijos vakaruose, Vakarų Australijos valstijoje, Nortamptono grafystėje. Įsikūręs valstijos vakaruose, Indijos vandenyno pakrantėje, prie Merčisono žiočių, apie 500 km į šiaurės vakarus nuo Perto. 1270 nuolatinių gyventojų (2021 m.); moksleivių atostogų metu gyventojų padaugėja iki 8 tūkst.

Turizmo centras, populiari į pensiją išėjusių vakarų australų apsigyvenimo vieta (gyventojų vidutinis amžius 53 metai). Veikia anglikonų ir katalikų bažnyčios, vidurinė mokykla, sveikatos priežiūros centras, yra nedidelis jachtų ir žvejybos uostas, oro uostas (tik užsakomieji skrydžiai). Išvystyta turizmo infrastruktūra su viešbučiais, kavinėmis ir restoranais, golfo ir teniso aikštynais. Miestą supa Kalbario nacionalinis parkas, į kurį kasmet atvyksta apie 300 tūkst. turistų. 

Įkurtas 1951 m. kaip žvejų gyvenvietė. Sumažėjus komercinei žvejybai, išaugo turizmo reikšmė. 2021 m. balandį Kalbarį nusiaubė atogrąžų ciklonas.


OIC kalbarri foreshore 1.jpg|Parkas Merčisono pakrantėje
OIC kalbarri commercial area 1.jpg|Prekybos centras
OIC kalbarri war memorial.jpg|Memorialas įvairiuose karuose žuvusiems australų kareiviams atminti


## Šaltiniai
Menipė

**Menipė** () – graikų mitologijos veikėja, Oriono dukra, Metiochės sesuo.

Artemidei nužudžius Orioną, Meripę ir Metiochę užauginusi motina. Abi seseris Afroditė apdovanojusi grožiu, o Atėnė išmokiusi austi. Bojotijoje siaučiant marui, Menipė ir Metiochė, idant išgelbėtų gimtąjį kraštą, persidūrusios gerkles audimo ritėmis ir pasiaukojusios po­žemio dievams. Persefonė ir Hadas jas pavertę kometomis.

Aonijos gyventojai prie Orchomeno seserims pastatė šventvietę, kur kasmet atnašauta permaldaujamoji auka.

## Išnašos
Milodono urvas

**Milodono urvas** () – gamtos paminklas Čilės pietuose, Patagonijoje, Magelano ir Čilės Antarktidos regione, Paskutinės Vilties provincijoje, 24 km į šiaurės vakarus nuo Puerto Nataleso, Beniteso kalno papėdėje.

Pagrindinis urvas yra daugiau, nei 200 m gylio, 80 m pločio, iki 30 m aukščio. Jame 1895 m. vokiečių tyrinėtojas Hermanas Eberhardas rado nežinomo gyvūno kailį. 1896 m. urvą aplankęs švedų tyrinėtojas Otas Nordenšeldas nustatė, kad kailis priklausė prieš 13 560–10 200 gyvenusiam priešistoriniam tinginiui – Darvino milodonui (*Mylodon darwini*). Urvu nutiestas takas, kurio gale pastatyta milodono skulptūra.

Be to, kompleksui priklauso Vidurinis urvas (*Cueva del medio*), kuriame rasti vieni seniausių žmonių požymių Patagonijoje. Rasta 11 000 metų senumo skaldytų akmens įnagių, žvejybinių strėlių, sumedžiotų gyvūnų kaulų. Prieš 14 000 metų šiame urve slėpdavosi senosios Amerikos megafaunos atstovai – milodonai, kardadančiai tigrai, įvairūs kupranugariniai.

Taip pat yra ankštas Mažasis urvas, kuriame rasta kardadančio tigro pėdsakų. Netoli urvų komplekso iškilusi vaizdinga Velnio Krėslo (*Silla del Diablo*) uola (35 m aukščio).


Silla del Diablo - panoramio.jpg|Uola Velnio Krėslas
Cueva del Milodón 021.JPG|Takas į urvo gelmę
Mylodon model.jpg|Milodono skulptūra
Милодон внутри пещеры.jpg|Urvo vidus


## Šaltiniai
Simas Civilka

**Simas Civilka** (g. 2005 m. kovo 6 d.) – Lietuvos futbolininkas, saugas. Kitados atstovavo Lietuvos U-17, U-19 jaunimo rinktinėms. Nuo 2024 m. priklauso „Riterių“ klubui.

## Karjera
Nuo 2017 m. atstovavo Vilniaus futbolo mokyklai (*FM Vilnius*). 

### FM Ateitis
Nuo 2020 m. vasaros žaidė „Ateities“ ekipose. 2020 m. birželio 17 d. debiutavo pagrindinėje komandoje Antros lygos rungtynėse prieš Žalgiris C.

2020 m. spalio 21 d. pelnė įvartį Antros lygos rungtynėse prieš „Utenos Utenį“. Vilniečiai nugalėjo varžovus rezultatu 4-1.

### FK Žalgiris
Nuo 2021 m. rungtyniavo Žalgirio futbolo klubo jaunių ekipose. 

2022 m. balandžio 16 d. debiutavo Žalgiris C ekipoje Antros lygos rungtynėse prieš „Utenos Utenį“. 

2022 m. birželio 22 d. debiutavo Žalgiris B komandoje prieš Kėdainių „Nevėžį“. 

2022 m. lapkričio 5 d. pelnė du įvarčius Pirmos lygos rungtynėse prieš Panevėžio „Ekraną“. Vilniečiai sutriuškino panevėžiečius rezultatu 5-0.

### FK Riteriai
2024 m. pasirašė profesionalo sutartį su „Riterių“ klubu. Rungtyniavo Pirmoje lygoje. 2024 m. kovo 9 d. debiutavo Pirmos lygos rungtynėse prieš Tauragės „Taurą“. Vilniečiai nugalėjo varžovus rezultatu 2-0.

2024 m. kovo 15 d. pasižymėjo įvarčiu Pirmos lygos rungtynėse prieš Hegelmann B. Vilniečiai sutriuškino varžovus rezultatu 5-0.

## Statistika
; A lygos statistika

Spalvų reikšmės: 
: rungtyniavo A lygoje;
: Pirmoje lygoje;
: Antroje lygoje;

## Pasiekimai
; Su FK Riteriai 
*  **Pirmos lygos nugalėtojas (1):** 2024 m.

## Rinktinės
Atstovavo Lietuvos jaunimo U-17 ir U-19 rinktinėms. 

; Lietuvos U-17 rinktinė
2021 m. pakviestas į Lietuvos U-19 jaunimo rinktinę. Žaidė prieš latvius, estus ir švedus. Prieš pastaruosius buvo paskirtas komandos kapitonu.

; Lietuvos U-19 rinktinė
2023 metais pakviestas į Lietuvos U-19 jaunimo rinktinę. Sužaidė 14 rungtynių, iš kurių 8 kartus buvo komandos kapitonas.

; Lietuvos U-21 rinktinė
2024 m. pakviestas į Lietuvos U-21 jaunimo rinktinę, tačiau joje nedebiutavo.

## išnašos

## Nuorodos
* toplyga.lt svetainė
* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* lietuvosfutbolas.lt
* Globalsportsarchive
Bahrudin Atajić

**Bahrudinas Atajičius** (*Bahrudin Atajić*, g. 1993 m. lapkričio 16 d.) – Bosnijos ir Hercegovinos profesionalus futbolininkas, puolėjas. Taip pat turi Švedijos pilietybę.

## Biografija

Gimė Švedijoje, išeivių iš Bosnijos šeimoje. Žaidė Malmö FF ir Celtic FC jaunimo komandose. 2013 m. pradėjo žaisti „Celtic“ pagrindinėje klubo komandoje. Po metų perėjo į Shrewsbury Town klubą. 2015 m. išvyko žaisti į Suomiją, 2016 m. – į Lietuvą, kur žaidė Vilniaus „Žalgirio“ klube. Su „Žalgiriu“ per vienerius metus jis laimėjo 4 titulus – šalies supertaurę, taurę (dukart) ir čempionatą. Po 2017 m. sezono paliko „Žalgirį“ ir grįžo į Švediją, nors kurį laiką dar žaidė Bosnijos ir Hercegovinos bei Maltos komandose.

## Išnašos

## Nuorodos
*
Panevėžio Jakšto gatvės tiltas

**Panevėžio Jakšto gatvės tiltas** – pėsčiųjų tiltas Panevėžyje, nutiestas per Nevėžį tarp Bendruomenių rūmų ir Panevėžio ligoninės Konsultacijų poliklinikos, jungiantis Senvagę ties Dekoratyvinių skulptūrų skveru su Jakšto gatve. Skvero pusėje patilte pravestas dviračių ir pėsčiųjų takas. Pastaraisiais metais tiltas blogos būklės, bet pėstiesiems leidžiama naudotis: statybininkai nebaigtame remontuoti tilte iš statybinių konstrukcijų įrengė laikiną praėjimo taką.
Pėsčiųjų tiltas pastatytas 1960 m. Čia anksčiau stovėjo medinis tiltas.

2021 m. pavasarį betoninis tiltas buvo uždarytas remontui. Pradėjus avarinio statinio remonto darbus, paaiškėjo nenumatytos išlaidos, darbai sustojo. 2022 m. rudenį buvo įrengti laikini apsauginiai atitvarai, vėl leista susiaurintu tiltu naudotis pėstiesiems.
 2024 m. duomenimis, tiltas buvo prastos būklės, remontuotinas.

Tiltas trijų, skirtingo dydžio tarpatarmių, jo ilgis apie 50 m. Gelžbetoninę perdangą sudaro dvi išilginės kintamo skerspjūvio sijos, sutvirtintos skersiniais ryšiais. Tiltą laiko pusiau užpiltiniai ramtai krantuose ir dvi tarpinės, apvalaus skerspjūvio atramos. Ant kolonų įrengti monolitinio gelžbetonio rygeliai. Į juos atremtos išilginės sijos ir didelio skersmens komunikacijų vamzdžiai, įtaisyti patiltėje iš abiejų pusių. Ant tilto kraštuose pastatytos ažūrinės ketaus tvorelės su apšvietimo stulpais virš atramų. Apsauginio aptvėrimo  segmentai sujungti dekoratyviniais stulpeliais.


Panevėžys, Jakšto tiltas. Takas.jpeg|Statybininkų paklotas takas, 2025 m.
Panevėžys, Jakšto tiltas. Atrama.jpeg|Konstrukcijų mazgas virš kolonos


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Sąrašas:Tiltai per Nevėžį
2022–2023 m. Ukrainos moterų aukščiausioji futbolo lyga

**2022–2023 m. Ukrainos moterų aukščiausioji futbolo lyga** – moterų futbolo čempionatas, kuriame varžėsi pajėgiausios Ukrainos moterų futbolo komandos.

## Apie lygą
Nugalėtojoms sezono pabaigoje įteikiami medaliai bei pereinamoji Čempionių taurė, o klubas įgyja teisę žaisti moterų UEFA moterų Čempionių lygos atrankos turnyre. Čempionės kovas pradeda nuo antrojo etapo. 

Antrą vietą čempionate užėmusi komanda irgi patenka į turnyrą. Kovas pradeda nuo pirmojo atrankos etapo.

## 2022–2023 m. sezono dalyvės
Dalyvavo dvylika komandų. Viena daugiau, nei 2021–2022 m. sezone.

Naujai suburtos komandos, patekusios į lygą: ŽFK Šahtar, ŽFK Dnipro-1, ŽFK Dynamo Kiïv ir ŽFK Veres. 

Pasitraukė iš lygos: Charkivo „Žytlobud-1“, Lvivo „Karpaty“ ir Stara Majačkos „Voschod“.

## Galutinė komandų rikiuotė
; 2022–2023 m. Ukrainos moterų aukščiausioji futbolo lyga.	
* Čempionėmis tapo ŽFK Vorskla.								

## Taip pat skaitykite
* moterų Vyšča lyga
* Ukrainos moterų futbolo taurė

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Moterų futbolas oficialioje svetainėje
* RSSSF duomenų bazė
* Globalsportsarchive
* pagal SOCCERWAY
* pagal FLASHSCORE
Vėlius

;Vėlius
* Alfredas Vėlius, kunigas, pedagogas, Mažosios Lietuvos visuomenės veikėjas;
* Gintautas Vėlius, archeologas, pedagogas;
* Norbertas Vėlius, etnografas, religijotyrininkas;
;Vėliuvienė
* Ramunė Vėliuvienė, grafikė.

Pavardė kilusi iš Žemaitijos (Laukuva, Kaltinėnai, Nevarėnai, Telšiai). Kilmė nevisiškai aiški. Greičiausiai sietina ne su daiktavardžiu *vėlė̃*, o su būdvardžiu *vėlùs*.

## Šaltiniai
2024 m. pasaulio greitojo čiuožimo trumpuoju taku čempionatas

**2024 m. pasaulio greitojo čiuožimo trumpuoju taku čempionatas** – Tarptautinės čiuožimo sąjungos organizuotas geriausių pasaulio greitojo čiuožimo trumpuoju taku atletų čempionatas, kuris vyko kovo 15 d. – kovo 17 d. Nyderlandų mieste Roterdame.

Dėl 2022 m. Rusijos invazijos į Ukrainą čempionate nebuvo leista dalyvauti čiuožėjams iš Rusijos ir Baltarusijos.

## Medalių lentelė

## Medalininkai
### Vyrai

### Moterys

### Mišrios rungtys

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Laurinkus

;Laurinkus
* Mečys Laurinkus – diplomatas, politikas, signataras;
;Laurinkienė
* Nijolė Laurinkienė – etnologė, tautosakininkė;

Pavardė kilusi iš Plungės–Kulių apylinkų. Padaryta iš krikšto vardo *Laurỹnas*.

## Šaltiniai
Gimbutas

;Gimbutas
* Jurgis Gimbutas – architektas, spaudos ir visuomenės veikėjas;
;Gimbutienė
* Elena Gimbutienė – agronomė, genetikė;
* Marija Gimbutienė (Gimbutas) – archeologė, antropologė.

Pavardė, gausiau užrašyta Žemaitijoje (Varniai, Kelmė, Alsėdžiai, Papilė). Žinoma įvairiomis formomis – *Gémbuta, Gémbūta, Gémbutas, [[Gimbutis|Gimbùtis]], Gimbū̃tis*. Tai archajiškas dviskiemenis baltiškas asmenvardis – pirmasis sandas *gim- (gem-)* greičiausiai yra iš *gin-* (< *gi̇̀nti* „atremti puolimą, užstoti…“), o antrasis siejamas su ,  „būti“ ir pan.

## Šaltiniai
Oskars Kalpaks

**Oskaras Kalpakas** (,  – ) – latvių karininkas, per Latvijos laisvės kovas vadovavęs 1-ajam Latvijos atskirajam batalionui. 

## Biografija
O. Kalpakas gimė ūkininkų šeimoje Vidžemės gubernijoje, Rusijos imperijoje. Nusprendęs tapti kareiviu, baigė Irkutsko karo mokyklą ir pradėjo tarnybą 183-ajame pėstininkų pulke. Per Pirmąjį pasaulinį karą pasižymėjo vado talentu ir didvyriškumu mūšiuose. 1917 m. buvo apdovanotas svarbiausiais Rusijos imperijos kariniais apdovanojimais ir tapo pulko vadu.

1918 m. lapkričio 18 d. paskelbus Latvijos nepriklausomybę, Kalpakas įsidarbino gynybos ministerijoje. Jis organizavo Vidžemės gynybą nuo bolševikų išpuolių. Gruodžio 31 d. buvo paskirtas visų Latvijos laikinosios vyriausybės kontroliuojamų ginkluotųjų dalinių vyriausiuoju vadu.

Jam vadovaujant pirmosios Latvijos ginkluotos formuotės tapo pajėgios kovoti. 1919 m. vasario 28 d. Kalpakui buvo suteiktas pulkininko laipsnis. 1919 m. sausio–kovo mėn. jo vadovaujamas batalionas kartu su vokiečių VI rezerviniu korpusu atrėmė bolševikų veržimąsi į Kuršą.

1919 m. kovo 6 d. per klaidą Oskaras Kalpakas žuvo susirėmime su vokiečių laisvojo korpuso kariais.

## Pagerbimas
Po mirties pulkininkas buvo apdovanotas aukščiausiu Latvijos kariniu apdovanojimu – I, II ir III laipsnio Lačplėsio karo ordinu.

Nors oficialiai niekada nebuvo paskirtas į šias pareigas, Kalpakas laikomas pirmuoju Latvijos ginkluotųjų pajėgų vyriausiuoju vadu.

Jo garbei 1937 m. ir 2007 m. buvo išleisti pašto ženklai su jo atvaizdu.

## Galerija

Vaizdas:19370712 40sant Latvia Postage Stamp.jpg|1937 m. pašto ženklas
Vaizdas:Airītes, O. Kalpaka piemineklis 2000-05-13.jpg|O. Kalpako paminklas


## Išnašos
Pajuosčio tiltas

**Pajuosčio tiltas** – automobilių transporto tiltas per Nevėžį Panevėžio rajone, Velžio seniūnijoje, tarp Pajuosčio ir Dembavos kaimų, Panevėžio rytiniame priemiestyje, 80 m prieš srovę nuo Nevėžio ir Juostos santakos. Prie Pajuosčio tilto įrengta miesto maršrutinio autobuso galinė stotelė. Tiltas patenka į saugomos Pajuosčio dvaro sodybos teritoriją.

Tiltas riboto naudojimo, nes Pajuostyje įsikūręs Karaliaus Mindaugo husarų batalionas. Tiltas priklauso kariniam miesteliui, išsidėsčiusiam dešiniajame Nevėžio krante. Kairėje upės pusėje (nuo Panevėžio) įrengtas karinio dalinio apsaugos postas ir šlagbaumas, priešingame krante stovi kariuomenės Šv. Jurgio koplyčia, įrengta dvaro buvusios ledainės pastate. 

Krašto apsaugos ministerijos Infrastruktūros plėtros departamentas 2022 m. rūpinosi tilto rekonstrukcijos projekto parengimu. Kariuomenės reikmėms rekonstruotas gretimas santakos tiltas per Juostą.

Tarpukaryje stovėjęs tiltas Pajuostyje buvo medinis, 3 angų, atremtas ant mūrinių taurų ir ramtų. Statinio ilgis – 38 m, plotis – 4,5 m, aukštis – apie 4 m. Tilto medinės sijos buvo sustiprintos geležinėmis juostomis. Tiltą prižiūrėjo Panevėžio apskrities savivaldybė.

Dabartinis Pajuosčio tiltas gelžbetoninis, trijų angų, sijinės konstrukcijos, stovintis ant originalių masyvių atramų, sumūrytų iš tašytų riedulių. Tiltu praeina Pajuosčio plentas, važiuojamoji dalis tinkama prasilenkti automobiliams, yra abu šalitilčiai pėstiesiems.

## Literatūra

* Henrikas Kebeikis. Žvilgsnis į Lietuvos tiltus. - Kaunas: „Kopa“, 2004. - ISBN 9955-9711-0-X.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Sąrašas:Tiltai per Nevėžį
* Nevėžio tiltas prie Pajuosčio dvaro *europeana.eu*
* Vasario 16-oji. Nevėžio ledas *laikosmeigtukai.blogspot.com*
Gonçalo Coelho

**Gonsalas Koeljas** (*Gonçalo Coelho*, m. 1512 m.) – portugalų jūrininkas, keliautojas.

1500 m. Pedrui Alvarešui Kabralui atradus Braziliją, Portugalija skubėjo kuo greičiau ištyrinėti atrastas žemes. Tam 1501 m. sudaryta trijų karavelių ekspedicija, kuriai, pasak vienų šaltinių, vadovavo Gonsalas Koeljas, pasak kitų Gasparas de Lemošas ar Andrė Gonsalvešas (buvę Kabralo bendražygiai). Tarp įgulos narių buvo ir kartografas Amerigas Vespučis. 1501 m. rugpjūčio 17 d. ekspedicija pasiekė Brazilijos krantus, o pirmąją 1502 m. metų dieną įplaukė į Gvanabaros įlanką ir pavadino ją Rio de Žaneiru („sausio upe“). Gonsalo Koeljo ekspedicija toliau paplaukė pakrante dar maždaug per 2 laipsnius (kažkur iki dabartinės Kananėjos Brazilijoje), o tada apsisuko atgal link Portugalijos. Tačiau pasak Amerigo Vespučio, jie nuplaukę iki 52° pietų platumos (t. y., Patagonijos pakrančių), kur pasiekę atšiaurias jūras ir pakrantes (ar salas). Tik viena iš trijų karavelių 1502 m. rugsėjo 7 grįžo į Lisaboną.

Gonsalas Koeljas vadovavo 6 laivų ekspedicijai, 1503 m. vėl išplaukusiai į Braziliją (Amerigas Vespučis paskirtas vieno iš laivų kapitonu). Po sustojimo Žaliojo kyšulio salose, ekspedicija pasiekė nežinomą salą vidury vandenyno (matyt, Fernando de Noroniją), kur flagmanas įsirėžė į rifus ir nuskendo. Išsigelbėjusi įgula persikėlė į Vespučio laivą ir sėkmingai pasiekė Brazilijos krantus (Visų Šventųjų įlanką dabartinėje Bahijoje). Nesulaukę likusio laivyno, Koeljas su Vespučiu nuplaukė į kitą įlanką, ten pastatė fortą, pririnko brazilmedžio medienos. Palikę 24 vyrus forte, likę ekspedicijos dalyviai išplaukė atgal ir 1504 m. birželio 28 d. pasiekė Lisaboną.

Gonsalo Koeljo sūnus Duartė taip pat buvo jūrininkas, Pernambuko kapitonijos valdytojas.

## Šaltiniai
Švilpikai (valgis)

**Švilpikai**, tarm. **bulbonai**, **šiuškės** (,  'kanopėlės') – miltinis valgis, paplitęs baltarusių, lenkų, lietuvių virtuvėse. Tai iš miltų ar bulvių ant rėčio susukamas kukulis; virtų ir grūstų bulvių sklindis.

Švilpikai gaminami iš tarkuotų (su syvais ar juos nusunkiant) arba virtų ir sugrūstų bulvių. Į masę dedami miltai, 2 kiaušiniai, prieskoniai, gali būti įdedama krakmolo. Suminkyta tešla storai iškočiojama, tada supjaustoma rombais. Kepami orkaitėje. Kitur rašoma, kad pakepti švilpikai dar apverdami.

Valgomi kaip pagrindinis patiekalas (su grietine, grybų padažu, sviestu, taukais ar pan.) arba kaip garnyras prie kitų patiekalų.

Panašūs valgiai: ežiukai, njokiai, šupfnudeliai.

## Šaltiniai
Mantai

**Mantai** (, , , , , , ) – miltinis valgis, paplitęs Vidurinėje Azijoje, Rytų Turkestane, Turkijoje, Kaukaze, tarp Rusijos tiurkų tautų. Tai plonos tešlos virtinis su mėsos įdaru. Tiurkiški mantai atsirado iš Rytų Azijos virtinių, Kinijoje vadinamų mantou (), Korėjoje – mandu ().

Manoma, kad mongolų ir tiurkų raiteliai perėmė mantus iš kinų (tiesa, neaišku, ar pats valgis tikrai kiniškos kilmės). Juos sušaldę arba išdžiovinę gabendavosi su savimi, o paskui greitai išsivirdavo ant stovyklavietės laužo. Su Mongolijos imperijos plėtra šis valgis per Vidurinę Aziją paplito Turkijoje. Panašiu metu (XIV a.) mongolai atgabenę šį valgį į Korėją. Kitur teigiama atvirkščiai, kad šis valgis šilko keliu ir Artimųjų Rytų patekęs Rytų Azijon.

Mantai nuo labai panašių koldūnų skiriasi tuo, kad nėra verdami arba kepami, o termiškai apdorojami garu specialiame garinimo inde (rusiškai vadinamame *manotovarka, mantyšnica*). Tešla gaminama tik iš miltų ir vandens. Vidurinėje Azijoje, Rusijoje įdarui dažniausiai naudojama malta aviena (rečiau arkliena). Mantai patiekiami su svogūnų, česnakų padažu, pomidorų padažu, acto ir aitriųjų pipirų mišiniu, sviestu arba grietine. Turkijoje, Užkaukazėje mantai būna daug mažesni, paprastai ne garinami, o verdami arba kepami. Patiekiami su jogurtu, pagardintu skirtingais ingredientais (žagreniu, mėta, aitriaisiais pipirais ir kt.).

Į mantus panašūs patiekalai yra koldūnai, chinkaliai, ravioliai, virtiniai, momo ir kt.


Manti - oval plate.jpg|Turkiški mantai su padažu
Manti 1.jpg|Uzbekiški mantai
Mantu in a steamer.jpg|Afganiškų mantų gamyba
Manta with exposed fillings at Xantengri Restaurant, Xinjiang Plaza, Beijing (20210414173751).jpg|Uigūriški mantai


## Šaltiniai
Nanas (valgis)

**Nanas** (pers., pušt., , , , ) – kildintos tešlos nerauginta duona, kepama tandūre arba tavoje. Paplitusi daugiausia persų kultūros paveiktuose kraštuose – Irane, Afganistane, Vidurinėje Azijoje, Pietų Azijoje, Mianmare, Indonezijoje. Persų kalboje žodis *nân* reiškia tiesiog duoną.

Nanas gaminamas iš kvietinių miltų tešlos, pakildintos su mielėmis. Neretai įmaišoma lydyto sviesto, jogurto, prieskonių. Nanas gali būti įdaromas panyro sūriu, svogūnais, prieskoniais.

Panašūs gaminiai: rotis, čapatis, puris, parota, chačiapuris ir kt.


Naan Flatbread inside Tandoor 03.jpg|Nano kepimas
Cheese Naan @ Indian's Food @ Annecy (38894401824).jpg|Nanas su sūriu
Butter Garlic Naan.jpg|Nanas su sviestu ir česnakais
Indian naans - assorted.jpg|Indiškų nanų asorti


## Šaltiniai
Nanas

**Nanas** gali reikšti:
* nanas – Azijoje paplitusi duona;
* Nanas – miestas Tailande;
* Nanas – upė Tailande;
* Nanas (*Nant*) – miestelis Prancūzijoje;
* Nanas (*Nunn*) – angliška pavardė.
Haušai

**Haušai** arba **manekenkai** (*Manek’enk*) – išnykusi indėnų tauta, gyvenusi dabartinės Argentinos pietuose, Ugnies Žemės salos rytinėje dalyje (Mitrės pusiasalyje). Buvo artimai gimininga kitoms šio krašto tautoms – selknanams, tehuelčams ir kt.

## Istorija
Manoma, kad haušai susidarė iš bendros su selknamais ir tehuelčais protautės. Keliama hipotezė, jog haušai pirmieji apgyvendino Ugnies Žemės salą. Tiesa, nežinoma, kad ši tauta būtų naudojusi kokias nors valtis, todėl neaišku, kaip jie persikėlė per Magelano sąsiaurį. Pasak vienos hipotezės, juos galėję perkelti kanojas įvaldę jaganai arba alakalufai. Pradžioje haušai, matyt, buvo apgyvendinę visą salą, bet vėliau čia atsikėlę selknamai arba išžudė, arba asimiliavo daugelį haušų, todėl jie išliko tik Mitrės pusiasalyje, kur buvo pačios nepalankiausios klimatinės sąlygos.

Pirmieji europiečiai, aprašę haušus, buvo 1619 m. ispanų Garsijos de Nodalio ekspedicijos dalyviai, kurie sustojo Mitrės pusiasalyje (Geros Kloties įlankoje) pasipildyti atsargų. 1711 m. Geros Kloties įlankoje sustojo jėzuitų laivas, o 1769 m. – Džeimso Kuko ekspedicija. Jis aprašė, kad haušai gyveno ypatingai varganai. Tuo tarpu 1832 m. haušus aplankęs Čarlzas Darvinas pastebėjo, kad ši tauta labai panaši į patagonus (tehuelčus), ir gyvena žymiai geriau, nei varganos tautos vakaruose (jaganai). Per XIX a. haušų populiacija sparčiai nyko (1891 m. buvo ~100 žmonių, 1912 m. – mažiau, nei 10), ypač, dėl europiečių užneštų ligų. Haušų gyvenimo būdą aprašė salaziečių misionieriai, haušų žodyną sudarė Lukasas Bridžesas.

XXI a. pr. paskutiniai haušų ir selknamų palikuonys gyveno Rafaelos Išton bendruomenėje prie Ušuajos.

## Kultūra
Haušai buvo medžiotojai-rankiotojai. Maitinosi daugiausia jūrų gyvūnų mėsa – medžiojo ruonius, jūrų liūtus. Guanakai haušų žemėse buvo gana reti, matyt, jų kailius gaudavo mainais iš selknamų. Kultūriškai buvo artimi selknamams – gaminosi strėles su akmeninėmis smaigėmis, negausiems apdarams naudojo guanakų kailius ir ruonių odas. Šeima buvo patrilinijinė ir patrilokalinė. Buvo bent 10 šeimų junginių, kurie turėjo atskiras prieigas prie jūros medžioklei.

## Šaltiniai
Maestro (2023 filmas)

**Maestro** () – 2023 m. amerikiečių biografinė romantinė drama, kurią režisavo Bradley Cooper. Filme vaidina Carey Mulligan, Bradley Cooper, Matt Bomer, Maya Hawke ir Sarah Silverman. Jo centre – amerikiečių kompozitoriaus bei dirigento Leonardo Bernšteino ir jo žmonos Felicijos Montealegrės santykiai.

Filmo premjera įvyko 2023 m. rugsėjo 2 d. Tarptautiniame Venecijos kino festivalyje, kur jis buvo nominuotas „Auksiniam liūtui“. Gruodžio 20 d. jį pradėjo transliuoti „Netflix“.

Jis sulaukė teigiamų kritikų atsiliepimų, o Amerikos kino institutas jį pripažino vienu iš 10 geriausių 2023 m. filmų. Filmas buvo nominuotas septyniems „Oskarams“, septyniems BAFTA apdovanojimams, keturiems „Auksiniams gaubliams“ ir dviem Ekrano aktorių gildijos apdovanojimams.

## Vaidmenys

: *Aktorius – veikėjas*

* Carey Mulligan – *Felicia Montealegre*
* Bradley Cooper – *[[Leonard Bernstein]]*
* Matt Bomer – *David Oppenheim*
* Vincenzo Amato – *Bruno Zirato*
* Greg Hildreth – *Isaac*
* Michael Urie – *Jerry Robbins*
* Brian Klugman – *[[Aaron Copland]]*
* Nick Blaemire – *Adolph Green*
* Mallory Portnoy – *Betty Comden*
* Sarah Silverman – *Shirley Bernstein*
* Yasen Peyankov – *Serge Koussevitzky*
* Zachary Booth – *Mendy Wager*
* Miriam Shor – *Cynthia O'Neal*
* Maya Hawke – *Jamie Bernstein*
* Scott Ellis – *Harry Kraut*
* Gideon Glick – *Tommy Cothran*
* Josh Hamilton – *John Gruen*
* June Gable – *Old Lady*
* Sam Nivola – *Alexander Bernstein*
* Alexa Swinton – *Nina Bernstein*
*Kate Eastman – *Ellen Adler*

## Filmo gamyba
2018 m. gegužę paaiškėjo, kad filmą režisuos ir Leonardo Bernšteino vaidmenį atliks Bradley Cooper. 2020 m. rugsėjį filmui suteiktas pavadinimas „Maestro“, o prie aktorių prisijungė Carey Mulligan. Taip pat buvo paskelbta, kad filmavimas prasidės 2021 m. pavasarį, tačiau vėliau buvo atidėtas iki 2022 m. gegužės.

## Atsiliepimai
### Kritikai
Recenzijų suvestinėje „Rotten Tomatoes“ 79 % iš 316 kritikų atsiliepimų yra teigiami, o vidutinis įvertinimas – 7,4/10. „Metacritic“ svetainė įvertino filmą 77 balais iš 100 galimų, remdamasi 61 kritiku.

### Apdovanojimai ir nominacijos
Filmas debiutavo 80-ajame Tarptautiniame Venecijos kino festivalyje, kur buvo nominuotas „Auksiniam liūtui“. 96-uosiuose „Oskarų“ apdovanojimuose „Maestro“ buvo nominuotas 7 apdovanojimams, iš kurių svarbiausias – „Oskaras“ už geriausią metų filmą. Jis taip pat buvo nominuotas 4 „Auksiniams gaubliams“ ir 7 BAFTA apdovanojimams.

## Nuorodos
* 
* 
* 
## Išnašos
Aušra Klevečkaitė

**Aušra Klevečkaitė** (g. 1999 m. gegužės 20 d.) – Lietuvos futbolininkė. Atstovavo Lietuvos jaunimo rinktinėms, kviečiama į nacionalinę moterų futbolo rinktinę.

## Karjera
Iš Panevėžio kilusi futbolininkė pradėjo sportuoti Panevėžio Futbolo akademijoje. Vėliau persikėlė į Šiaulius. Rungtyniavo „Vilniaus“ klube. 

### Alytaus SRC-MFK
2015 m. balandžio 12 d. debiutavo moterų A lygoje rungtynėse prieš Šiaulių „Gintrą-Universitetą“. Šiaulietės sutriuškino alytiškes rezultatu 3-0. Vartininkė žaidė visas rungtynes ir tris kartus traukė kamuolį iš savo vartų.

2015 m. spalio 25 d. rungtynėse futbolininkė žaidė puolime ir pelnė net keturis įvarčius. Alytiškės nugalėjo Vilniaus FM-JL Stars triuškinančiu rezultatu 6-1.

### 2016 m.
2016 m. atstovavo jungtinei Šiaulių ir Akmenės komandai. 2016 m. gegužės 8 d. debiutavo Šiaulių SG-FA–Akmenės SC gretose prieš LSU-Žara. kartais žaidė vartininkės pozicijos, o būta rungtynių, kai rungtyniavo puolime.

### 2017 m.
2017 m. atstovavo Šiaulių „Gintrai-Universitetui“. Nuo vasaros rungtyniavo Šiaulių SG-FA.

### Panevėžys
2018 m. rudenį perėjo į MFK Panevėžio FA. Atstovavo Panevėžio ekipai LMFA Pirmoje lygoje. 2018 m. rugsėjo 14 d. rungtynėse prieš Tauragės VJSM-FK Tauras pelnė net šešis įvarčius, o panevėžietįs sutriuškino varžoves rezultatu 9–0.

2019 m. rugsėjo 6 d. rungtynėse prieš MFK Nevėžis pelnė net devynis įvarčius. O panevėžietės sutriuškino varžoves rezultatu 17-0.

### 2024 m.
2024 m. sausio mėn. paskelbta, kad atstovaus „Gintros“ klubui.

## Statistika
; A lygos statistika

Spalvų reikšmės:
:  Ekipa žaidė A lygoje;

## Pasiekimai
; su FC Gintra
: Čempionė: 2024 m.

; Baltijos moterų futbolo taurė
: Nugalėtoja:

; Asmeniniai įvertinimai
: 2021 m. buvo pripažinta geriausia Lietuvos moterų A lygos vartininke.

## Rinktinės
2014 m. pakviesta atstovauti šaliai WU-17 UEFA čempionate. Žaidė prieš Airijos WU-17, Serbijos WU-17 ir Rumunijos WU-17 rinktines. 2014 m. spalio mėn. žaidė prieš Šveicarijos WU-17, Serbijos WU-17 ir Slovėnijos WU-17.

Kitados atstovavo Lietuvos WU-19 rinktinei. 2017 m. rugsėjo mėn. žaidė prieš Danijos WU-19, Rumunijos WU-19 ir Slovakijos WU-19 rinktines.

; Nacionalinė rinktinė
: kviečiama į Lietuvos moterų futbolo rinktinę.

; nacionalinė Futzalo rinktinė
: Atstovauja Lietuvos moterų Futsal rinktinei; rungtyniauja puolime, eina kapitonės pareigas.

## Išnašos

## Nuorodos
* [ SOCCERWAY]
* lietuvosfutbolas.lt
* [ UEFA svetainė]
* [ Globalsportsarchive]
* fkgintra.lt svetainė
Antonio Pigafetta

**Antonijus Pigafeta** (*Antonio Pigafetta*, ~1491–1531 m.) – italų keliautojas, rašytojas. Pasižymėjo kaip Fernando Magelano ekspedicijos aplink pasaulį raštininkas.

Antonijus Pigafeta gimė pasiturinčioje šeimoje Vičencoje. Minimas kaip išsilavinęs žmogus. Paprastai teigiama, kad jaunystėje plaukiojo Rodo hospitaljerių laivyne, nors tą patvirtinančių duomenų nerasta (žinoma tik, kad priklausė šiam ordinui). Vėliau dirbo popiežiškojo nuncijaus Frančesko Kjeregačio ambasadoriumi. 1518 m. kartu su nuncijumi persikėlė į Ispaniją.

A. Pigafeta, sužinojęs apie rengiamą Fernando Magelano ekspediciją ieškoti kelio į Prieskonių salas per vakarus, įtikino F. Kjeregatį leisti jam dalyvauti ekspedicijoje. Magelanas priėmė A. Pigafetos kandidatūrą – jis įrašytas kaip Antonijus Lombardas, paskirta 1000 maravedžių alga, paskirtos kapitono tarno pareigos. A. Pigafeta plaukė laivu „Trinidadas“ ir patarnavo Magelanui – pagrindinė jo užduotis buvo vesti laivo žurnalą. Šiame žurnale jis išsamiai aprašė aplankytų kraštų geografiją, gyventojus, klimatą. Daug dėmesio skyrė vietinių gyventojų papasakotoms istorijoms. Sudarė nedidelius sutiktų gyventojų kalbų žodynus (Brazilijos gyventojų, tehuelčų, visajų sebuanų).

1521 m. balandį Antonijus Pigafeta buvo sužeistas Maktano mūšyje Filipinuose, bet, priešingai nei Fernandas Magelanas, išgyveno. Jis toliau tęsė ekspediciją, kurios vadovavimą perėmė Chuanas Sebastianas Elkanas. Pigafeta buvo vienas iš 18 vyrų, sėkmingai įveikusių visą ekspedicijos trasą.

Grįžęs į Italiją, A. Pigafeta parengė veikalą „Ataskaita apie pirmąją kelionę aplink pasaulį“ (*Relazione del primo viaggio intorno al mondo*), kuris pradžioje padalintas Europos monarchams, o 1550–1559 m. išspausdintas. Knygoje būta ir žemėlapių, pirmą kartą pavartotas Ramiojo vandenyno (*Oceano Pacifico*) pavadinimas. Originalas neišliko, bet išliko prancūziškas knygos leidimas ir jo vertimai atgal į italų kalbą.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* A. Pigafetos ''Relazione del primo viaggio intorno al mondo''
Alonso de Camargo

**Alonsas de Kamargas** (*Alonso de Camargo*) – XVII a. pirmosios pusės ispanų jūrininkas, keliautojas.

Apie ankstyvąją biografiją nežinoma. Dalyvavo 1539 m. rugpjūtį iš Sevilijos išplaukusioje 3 laivų ekspedicijoje, kuriai vadovavo nominalus Naujojo Leono gubernatorystės adelantadas Fransiskas de la Ribera, norėjęs ištyrinėti Magelano sąsiaurį ir kolonizuoti Ugnies Žemę. Ekspediciją parėmė Plasensos vyskupas Gutjerė de Vargasas Karvachalis.

1540 m. sausio 12 d. Alonso de Kamargo ekspedicija pasiekė Mergelių kyšulį, tačiau nuo ten stiprus vėjas laivus nubloškė daugiau, nei 60 lygų į vakarus. Alonso de Kamargo vadovaujamas laivas atsidūrė, kaip manoma, prie Folklando (Malvinų) salų.

Tuo metu Fransisko de la Riberos laivas pateko į Magelano sąsiaurį, bet ten buvo nuniokotas audringos jūros ir vėjo. Jūreiviai sugebėjo išsigelbėti ir pasiekti krantą valtimis. Fransiskas de la Ribera netrukus mirė, ir likę jūreiviai, vedami Sebastiano de Argueljo patraukė gilyn į Patagoniją. Jų tolimesnis likimas nežinomas. Vėliau ėmė sklisti legendos apie jų įkurtą miestą, kuris vadintas Cezarių miestu, Trapalanda, Užburtuoju miestu.

Gonsalo de Alvarado vadovaujamas laivas nesėkmingai bandė patekti į Magelano sąsiaurį, tada turėjo atsitraukti į Mergelių kyšulį, o iš jo grįžo atgal į Ispaniją.

Alonso de Kamargo laivui pavyko sėkmingai įveikti sąsiaurį ir išplaukti į vakarinę Pietų Amerikos pakrantę. Ten pasiekė Čilojės krantus, o 1540 m. rugpjūčio 15 d. – neseniai ispanų įkurtą Arekipos miestą Peru. Tolimesnis Alonso de Kamargo likimas nežinomas.

## Šaltiniai
Juan Ladrillero

**Chuanas Ladriljeras** (*Juan Ladrillero*) arba **Chuanas (de) Ladriljerosas** (*Juan (de) Ladrilleros*, 1505 – (?)1574 m.) – ispanų jūrininkas, keliautojas. Ištyrinėjo pietines Čilės pakrantes, pirmasis iš vakarų perplaukė Magelano sąsiaurį.

Kilęs iš Mogero miestelio Andalūzijoje. Nuo jaunumės buvo jūreiviu. 1535 m. buvo sudalyvavęs jau 11 ekspedicijų į Vakarų Indijas, todėl gavo piloto teisę. 1536 m. jo vadovaujamas laivas, vežęs turtus iš Naujosios Ispanijos, sudužo prie Šv. Vincento kyšulio, tačiau įgula ir didžioji dalis krovinio buvo išgelbėta. Vėliau persikėlė plaukioti į Ramiojo vandenyno pakrantes – prisidėjo įkuriant Buenaventuros miestą Kolumbijoje, 1539 m. vadovavo Hernano Korteso laivui „San Lazaras“ plukdžiusiam turtus iš Tehuantepeko į Panamą. 1541 m. atvyko į Peru, kur įsitraukė į karą tarp Fransisko Pisaro ir Diego de Almagro. 1557 m. nuplukdė vicekaraliaus sūnų, Čilės gubernatorių Garsiją Hurtadą de Mendosą į Čilę.

1557 m. Garsijos de Mendosos pavedimu Chuanas Ladriljeras vadovavo 3 laivų ekspedicijai, turėjusiai ištyrinėti Čilės pakrantes piečiau Valdivijos. Laivai lapkričio 17 d. išplaukė iš Konsepsjono. Gruodžio 9 d. laivai pateko į audrą ir atsiskyrė – Fransisko de Korteso vadovaujamas laivas, paplaukiojęs pakrantėmis grįžo atgal į Valdiviją, o Chuanas Ladriljeras sudėtingomis sąlygomis praplaukė Čilės salyno salų pakrantėmis ir fjordais, keliose vietose išsilaipinę paskelbė žemes Ispanijos Karūnos valda. Praplaukęs Magelano sąsiauriu, 1558 m. rugpjūčio 9 d. Chuanas Ladriljeras pasiekė Mergelių kyšulį. Atgal į Valdiviją grįžo 1559 m.
Tolesnis likimas nežinomas. Vietomis teigiama, kad mirė tuojau po kelionės, 1559 m., kitur nurodoma, kad 1574 m.

## Šaltiniai
Miletas (mitologija)

**Miletas** () – graikų mitologijos personažas, Apolono sūnus, gyvenęs Kretoje. Mitinis Mileto miesto įkūrėjas.

Pasakojama, kad Miletą mylėję Minojas, Sarpedonas ir Radamantas. Miletas su Sarpedonu pasprukęs į Kariją, kur pastatęs miestą. Jį pavadinęs savo vardu. Anot kitos mito versijos, Miletas pasprukęs, nes Minojas įtaręs, kad šis siekiąs paveržti sostą. Karijoje Kianėja, Mojandro duktė, jam pagimdžiusi Kauną ir Biblidę.

## Išnašos
Kepta duona

**Kepta duona** – lietuviškos virtuvės užkandis, kuris gaminamas iš aliejuje keptos ruginės duonos. Dažnai pagardinama česnaku ir druska. Populiarius patiekimas su sūrio ar majonezo padažu.

Kepta duona tradiciškai patiekiama prie alaus ar giros.

## Paruošimas
Juoda ruginė duona supjaustoma ir kepama ant keptuvės. Dažnai naudojamas saulėgrąžų aliejus ar rapsų aliejus. Dažnai naudojamas česnakas, kuriuo įtrinama iškepta duona arba smulkintas česnakas kepamas aliejuje kartu su duona. 

## Šaltiniai
Nortamptono katedra

**Nortamptono katedra** () – katalikų bažnyčia Nortamptone, Jungtinėje Karalystėje. Vienintelė katedra mieste.

Katedroje vykstančias mišias kiekvieną savaitę aplanko apie 1 tūkst. tikinčiųjų.

## Istorija
1823 m. katalikų bažnyčia išsipirko žemę iš Šv. Andriaus vienuolyno su tikslu įkurti Romos katalikų bažnyčią. 1844 m. pradėti bažnyčios statybos darbai. 1864 m. nauja bažnyčia atidaryta.

1948 m. bažnyčios pastatas išplėstas į vakarus, o naujas bažnyčios tūris liko nepakitęs iki šių dienų.

1976 m. katedros kompleksas įrašytas į saugomų architektūros objektų sąrašą.

2008 m. katedroje sumontuoti nauji vargonai.

## Galerija

Nortamptono katalikų katedra 20240309 082027.jpg|Vakarinis bažnyčios priestatas
Nortamptono katalikų katedra 20240309 082118.jpg|Katedros sodų motyvas


## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
* Nortamptono katedra - video
Barlio ežeras

**Barlio ežeras** () – druskingas, nenuotakus, sezoninis ežeras vakarinėje Australijos dalyje, Vakarų Australijos valstijoje. Telkšo Vakarų Australijos plokščiakalnio pietuose, apie 450 km į šiaurės rytus nuo Perto; vienas didžiausių valstijoje. Plotas 1980 km², ilgis (iš vakarų į rytus) daugiau kaip 100 km, plotis (iš šiaurės į pietus) apie 80 km. Kranto linija vingiuota, gausu įlankų ir pusiasalių, yra daug žemų, nedidelių salų.

Dubuo yra granitiniame skyde, dažniausiai sausas, pasidengęs druskos plutele, kai kur kyšo uolos. Prisipildo vandens tik po gausių kritulių, maždaug kas dešimt metų, vanduo išsilaiko iki 6–9 mėnesių. Po lietaus įteka trumpi, laikini upeliai. Salose ir pakrantėse auga burnotinių šeimos žemaūgiai sukulentai halofitai *Tecticornia*. Kai ežeras prisipildo vandens, peri vandens paukščiai: juodosios gulbės, australinės urvinės antys, rausvaausės antys (*Malacorhynchus membranaceus*), kojūkai, australiniai kojūkai, *Anarhynchus ruficapillus* (sėjikinių šeimos rūšis). Iš viso prie ežero suskaičiuota daugiau kaip 15 paukščių rūšių ir 11 bestuburių taksonų.

Kartu su gretimais ežerėliais įtrauktas į tarptautinės gamtos apsaugos organizacijos „BirdLife International“ paukščiams svarbių teritorijų sąrašą.

Ežerą pirmasis iš europiečių atrado ir kolonijinio sekretoriaus Frederiko Barlio garbei pavadino australų keliautojas Džonas Forestas, apsilankęs čia 1869 m. su ekspedicija, ieškančia dingusio vokiečių gamtininko Liudvigo Leichharto (*Ludwig Leichhardt*) pėdsakų.

## Šaltiniai
2024 m. pasaulio dailiojo čiuožimo čempionatas

**2024 m. pasaulio dailiojo čiuožimo čempionatas** – Tarptautinės čiuožimo federacijos organizuojamas geriausių pasaulio dailiojo čiuožimo atletų čempionatas, kuris vyko kovo 18 d. – kovo 24 d. Kanadoje.

Reaguojant į 2022 m. Rusijos invaziją į Ukrainą, čempionate neleista startuoti atletams iš Rusijos ir Baltarusijos.

## Kvalifikacija
### Minimalūs standartai
Čiuožėjai galėjo dalyvauti 2024 m. pasaulio čempionate, jeigu jiems sukako 15 metų iki 2023 m. liepos 1 d. ir pasiekė minimalų technikos elementų starto standartą oficialiai pripažintose varžybose.

### Dalyvių skaičius rungtyse
Kiekviena valstybė gali deleguoti po vieną čiuožėją ar porą, jeigu jie įvykdė minimalių technikos taškų reikalavimą. Šalys gali deleguoti daugiau nei vieną atstovą rungtyje, jeigu jie surinko atitinkamą komandinių taškų skaičių 2023 m. pasaulio dailiojo čiuožimo čempionate.

## Medalių lentelė

## Medalininkai

## Lietuvos komanda
Lietuvai čempionate atstovavo keturi sportininkai.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Tauras (televizorius)

**Tauras** – lietuviškas televizorius, gamintas Šiaulių televizorių gamykloje. Pirmieji nespalvoto vaizdo televizijos imtuvų modeliai pasirodė 1968 m., spalvoto vaizdo – 1978 m.

## Istorija

1966 m. surinktas bandomasis „Tauro“ televizorius su Panevėžio „Ekrano“ gamybos pirmuoju kineskopu (įstrižainė – 59 cm). 1968 m. Šiauliuose buvo nutraukta televizorių „Temp-6“ gamyba pagal Maskvos radijo gamyklos brėžinius. Pradėti gaminti savų inžinierių sukonstruoti nespalvoti televizoriai su didesniais kineskopais (įstrižainė – 59 cm), pavadinti lietuvišku vardu „Tauras“. Pavadinimas išrinktas paskelbus konkursą. Atsižvelgiant į laiko reikalavimus modeliai buvo keičiami kas 2–3 metai. Pirkėjai SSRS lietuviškus televizorius sutiko su džiaugsmu, todėl juos greitai išpirkdavo. Jie buvo skirstomi centralizuotai – per muges Maskvoje.

1969 m. pagamintas „Tauras-200“ buvo lempinis II klasės televizijos imtuvas su  59 cm ekrano įstrižaine, 52 x 70 x 39 cm korpuso matmenimis. „Tauras-202“ turėjo įsukamas kojeles ir lietuvišką kineskopą.

1973 m. pagamintas milijoninis televizorius „Tauras-204“ su 61 cm įstrižainės kineskopu, 52,5 x 70,6 x 42 cm dydžio korpusu. Populiariausiu tarp pirkėjų buvo televizorius „Tauras-211“, gamintas bene ilgiausiai – 10 metų.

Nuo 1978 m. pradžios gamintas nespalvoto vaizdo „Tauras-210“ išsiskyrė jame panaudotais puslaidininkiais, nuotolinio valdymo galimybe. Be to, jis priėmė televizijos programas ne tik įprastais 12 metrinio diapazono kanalų, bet galėjo rodyti ir decimetrinių bangų kanalus su atskiru priedėliu. Energijos sąnaudos siekė 180 vatų. Matmenys – 68,5 x 52,5 x 42 cm, svoris – 36 kg.

1978 m. rugpjūčio mėn. Šiauliuose buvo surinktas pirmasis spalvotas televizorius „Tauras 714“. Jis buvo su 61 cm ekrano įstrižaine, 54 × 76 × 55 cm korpuso matmenimis, svėrė 60 kg. Jau spalį pirmieji 150 šių aparatų iškeliavo į radijo prekių parduotuves.

Pasibaigus sovietmečiui, deficito laikais, pasitaikydavo namudinės gamybos „Tauro“ televizorių. Juos surinkdavo iš nekondicinių detalių, parduodavo už mažesnę kainą be dokumentų ir įpakavimo.

Bankrutavus Šiaulių televizorių gamyklai, šių aparatų gamybą 1994-2015 m. tęsė UAB „Šiaulių tauro televizoriai“. Nuo 1997 m. televizoriams naudoti Azijos šalių gamybos mazgai. Po maždaug 10 metų pertraukos, apie 2007 m. didžiąją dalį mazgų imta gaminti Šiauliuose. 2006 m. įmonė pradėjo televizorių su LCD ekranais masinę gamybą. Televizoriai 20, 27 ir 32 colių įstrižainių LCD ekranais buvo pateikiami Lietuvos pirkėjui „Tauro“ ir kitais pavadinimais. „Šiaulių tauro televizoriai“ 2006–2008 m. kasmet gamino daugiau kaip 1 mln. televizorių „Tauras“.

## Galerija


2. Televizorius Tauras -714.jpeg|Spalvoto vaizdo „Tauras-714“
1. Televizorius Tauras -714, iš galo.jpeg|„Tauro-714“ galinė sienelė
3. Televizorius Tauras 207.jpeg|Juodai baltas „Tauras-207“
4. Televizorius Tauras 202, ant kojų.jpeg|„Tauras-202“ ant kojelių


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Radio Catalog for the radio manufacturer Tauras, Šiaulių televizorių gamykla; Šiauliai  
* Šiaulių „Aušros“ muziejus. Pirmasis spalvotas televizorius „Tauras 714“ *facebook.com*
Biblidė

**Biblidė** () – graikų mitologijos veikėja, kretiečio Mileto ir Eidotėjos, Karijos valdovės, duktė. Jos motina kai kada dar įvardijama Tragasija arba Arėja.

Anot vienos mito versijos, Biblidė įsimylėjusi brolį Kauną, o šis, vengdamas sesers, pabėgęs į Miletą. Iškankinta meilės, Biblidė mirusi (ar pasikorusi), iš jos ašarų atsiradęs amžinai trykštantis šaltinis.

Pasak kitos versijos, Kaunas įsimylėjęs Biblidę, o ši, nepakeldama gėdos, nusižudžiusi. Miestai Karijoje ir Finikijoje esą pavadinti jos vardu.

Minima Ovidijaus „Metamorfozėse“.

## Išnašos
Pavasario vandenys

**Pavasario vandenys** () – 1989 m. režisieriaus Jerzy Skolimowski sukurta drama pagal to paties pavadinimo Rusijos rašytojo Ivano Turgenevo apysaką. Filmas dalyvavo Kanų kino festivalio konkursinėje programoje 1989 m.

## Turinys

1840–ieji metai, Frankfurtas. Rusų dvarininkas Dmitrijus Saninas, grįžtantis iš Italijos, susipažįsta su 19–mete gražuole Džema. Įsiplieskę jausmai priverčia Saniną dėl merginos stoti į dvikovą, o vėliau ir jai pasipiršti. Kadangi mergina nėra turtinga, jiems ketinant susituokti, Saninas nusprendžia parduoti savo žemes Rusijoje ir persikelti gyventi į Vokietiją. Jis sutinka savo mokyklos laikų draugą Ipolitą Polozovą, kuris yra vedęs turtingą paveldėtoją Mariją. Norėdamas padėti draugui, Ipolitas pasiūlo žmonai įsigyti Sanino žemes. Nors ir susituokę, Polozovai gyvena kiekvienas sau ir Marija susidomi ne tik Sanino žemėmis, bet ir juo pačiu. Šis nesugeba atsispirti ir suartėja su Marija. Sužinojusi tiesą, Džema jį palieka, o  Saninas seka paskui Mariją ir jos vyrą į Veneciją.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Timothy Hutton – Dmitrijus Saninas
* Nastassja Kinski – Marija Polozova
* Valeria Golino – Džema Roseli
* William Forsythe – Ipolitas Polozovas
* Urbano Barberini – baronas fon Donhofas
* Francesca De Sapio – Džemos motina
* Antonio Cantafora – Richteris 

## Apdovanojimai
Kanų kino festivalis – Auksinė palmės šakelė (nominacija) (1989)

## Šaltiniai
Elektrėnų savivaldybės sporto centro stadionas

**Elektrėnų savivaldybės sporto centro stadionas** – pagrindinis futbolo stadionas Elektrėnų mieste. Įrengtas miesto pietinėje dalyje, Elektrėnų marių šiaurės vakarinėje pakrantėje, į rytus nuo Elektrėnų „Ąžuolyno“ progimnazijos pastato. Rytiniame stadiono šone yra pastatytas Elektrėnų laisvalaikio centras.

## Istorija

Stadiono techninis projektas parengtas dar 2008 m., planuota įrengti jį aukščiausios kokybės – su dirbtinės žolės danga, bėgimo takais, tribūnomis, persirengimo patalpomis ir kt. Projektas buvo įvertintas 8,5 mln. Lt. Tačiau dėl ekonominės krizės šio projekto atsisakyta. Vėliau imta ieškoti pigesnių alternatyvų.

Stadionas ne kartą garsėjo tuo, kad stiprių liūčių metu jis būdavo visiškai užliejamas. Taip nutiko 2010 m. birželio pradžioje, o 2017 m. liepą praūžus audrai jame net buvo plaukiojama su pripučiama valtimi.

2018 m. stadiono plotai buvo iš dalies rekonstruojami, kasamos žemės. 2021 m. liepą jis jau buvo baigiamas sutvarkyti. 2021 m. vasarą stadionas jau faktiškai buvo paruoštas varžyboms.

## Šaltiniai