open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Vygandas Telksnys

**Vygandas Jonas Telksnys** (1934 m. birželio 24 d. Saldutiškyje, Linkmenų valsčius, Utenos apskritis – 1991 m. gruodžio 17 d. Vilniuje) – Lietuvos kompozitorius.

## Biografija
Buvo silpnos sveikatos: būdamas mažas, nukrito ir susižeidė stuburą, padarinius jautė visą gyvenimą. 1953 m. baigė Krakių vidurinę mokyklą. 1953–1957 m. Kauno politechnikos institute studijavo elektrotechniką, baigęs keturis kursus, išstojo. 1957–1962 m. mokėsi Kauno Juozo Gruodžio muzikos mokykloje, 1962–1963 m. Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos muzikos technikume kompozicijos specialybės. Dėl ligos mokslą nutraukė. 1957–1961 m. Kauno mokytojų namų, 1962–1963 m. Vilniaus mokytojų namų estradinių ansamblių vadovas.

2003 m. jo vardu pavadinta gatvė Kėdainiuose.

## Kūryba
Pirmoji Vygando Telksnio daina, išgarsinusi kompozitorių, buvo „Kaunas naktį“ (1958 m.), kurią atliko Virgilijus Noreika. Nuo 1958 m. daugiausia kūrė pramogines dainas, muziką videofilmams, dramos spektakliams.

Sukūrė televizijos operetę „Girnų muziejus“ (libretas Č. Valatkos ir Pr. Raščiaus, 1974 m.), muziką operetei „Tetulės Emilijos lobis“ (1974 m.), muziką operai „Karlsonas, kuris gyvena ant stogo“ (1989 m.), roko siuitą „Duokit garo“ (1978 m.).

Kūrė miuziklus vaikams, iš jų populiariausi: „Didysis burtininkas“, „Karlsonas, kuris gyvena ant stogo“ (abu 1978 m.), „Raganiukė“ (1981 m.).

Sukūrė dainų Dainų dainelių renginiams, tremtinių chorams, televizijos spektakliams, per 150 instrumentinių kūrinių. Išleido 8 plokšteles suaugusiems ir 3 vaikams. Iš viso užrašyta per 1000 įvairių kūrinių.

Žymiausi estradiniai kūriniai:

„Ant Vilniaus kalvų“, „Du miestai“, „Gera būti žmogumi“, „Kada kvepia žiedai“, „Kai tavo akys man šypsosis“, „Mano senai mokyklai“, „Motinos dangus“, „Nebark manęs, mamyt“, „Neringai“, „Nerūpestingas vaikinas“, „Parnešt saulėtekio einu“, „Pavasario knyga“, „Raganėlės vestuvės“, „Senelė mylėti neleidžia“, „Širdžiai reikia širdies“, „Tavo žodžių šviesa“, „Vilniui“, „Vyrai šoka“, „Žydėjimo šviesa“.

Kūriniai melodingi, lyriški, kai kurie turi humoro.

### Diskografija ([[Vinilinė plokštelė|LP]])
* Vygando Telksnio estradinės dainos, 1972 m.
* Vygando Telksnio estradinės dainos, 1978 m.
* Neklauskit meilės vardo... (Vygandas Telksnys, Paulius Širvys), 1984 m.
* Mažylis ir Karlsonas, kuris gyvena ant stogo (Astrid Lindgren), 1985 m.
* Paklydusi akimirka, 1987 m.

## Įvertinimas
* 1984 m. LSSR nusipelnęs kultūros veikėjas 

## Šaltiniai

## Literatūra
* Vaikas, nusileidęs iš dangaus: Vygando Telksnio asmenybės fenomenas: monografija / Rita Aleknaitė-Bieliauskienė. - Vilnius: Versmė: Knygų kelias, 2011. - 255 p.: iliustr. + 1 garso diskas (CD). - ISBN 978-9955-589-30-3

## Nuorodos
* Vygando Telksnio dainos (mp3 - soundcloud.com)
Ona Karkauskaitė

**Ona Karkauskaitė** (*Aneta Moll*, g. 1947 m. spalio 25 d. Panevėžyje) – lietuvių estrados atlikėja dainavusi ansamblyje „Estradinės melodijos“, ilgą laiką dirbusi ir gyvenusi Šiauliuose.

2003 m. Ona Karkauskaitė susigrąžino motinos pavardę ir tapo Aneta Moll.

## Biografija

Gimė 1947 m. spalio 25 d. Panevėžyje.
1966 m. baigė Šiaulių F. Žemaičio vidurinę mokyklą.
1967–1972 m. mokėsi Šiaulių K. Preikšo pedagoginiame institute ir įgijo piešimo, braižybos ir darbų mokytojos specialybę.
1971 m. vasario 5 d. ištekėjo už estrados dainininko Tautvydo Bigotos.
1972–1973 m. dirbo Šiaulių 43-ojoje profesinėje mokykloje.
1973 m. buvo pakviesta dainuoti į J. Tiškaus vadovaujamą Lietuvos valstybinės filharmonijos estradinį ansamblį "Estradinės melodijos".
1975 m. liepos 28 d. gimė sūnus Tomas.
1977 m. sausio 8 d. išsiskyrė.
1981 m. išėjo iš J. Tiškaus vadovaujamo estradinio ansamblio. Dainavo Kauno ir Šiaulių prestižinių restoranų koncertinėse programose.
1983 m. rugsėjo 9 d. ištekėjo už Algimanto Šablevičiaus.
1984 m. vasario 27 d. gimė sūnus Ernas.
1984 m. lapkričio 12 d. mirė vyras Algimantas Šablevičius.
2003 m. Ona Karkauskaitė susigrąžino savo motinos Marcellos Moll pavardę ir tapo Aneta Moll.

## Diskografija

**MC**

* Ona Karkauskaitė – "Lyg sapne".
* Ona Karkauskaitė – "Laumės kerai".

## Koncertai

Dainavo J. Tiškaus estradiniame ansamblyje „Estradinės melodijos“, vėliau kaip laisvai samdoma dainininkė.
1995 m. gruodžio 26 d., akompanuojant Šiaulių profesionaliam pučiamųjų orkestrui, dainavo savo jubiliejiniame koncerte „25-eri metai scenoje“.

## Atliekamos dainos

„Atsisveikinimas su meile“, „Buvo meilė“, „Grįžtu“, „Laukimas“, „Laumės kerai“, „Lyg sapne“, „Mana daina“, „Naktis“, „Praeity“, „Rudens daina“, „Sena plokštelė“, „Tu šventėn atėjai“, „Vyrai“.

## Apdovanojimai

Jubiliejiniame populiariosios muzikos festivalyje "Palanga-96" laimėjo titulą„Mis muzikinė elegancija“ .
Anoniminiai alkoholikai

**Anoniminiai alkoholikai** (**AA**) – vyrų ir moterų draugija, kurioje dalijamasi savo patirtimi, jėgomis ir viltimi, norint padėti sau ir kitiems pasveikti nuo alkoholizmo.

Šiuo metu AA draugijos veikia 180 šalių, oficialiai įregistruota daugiau nei 100 tūkstančių grupių. Vien Lietuvoje yra 126 AA grupių bei lietuvių grupės užsienyje – penkios Airijoje, trys Anglijoje, po vieną JAV ir Švedijoje. Per savaitę skirtinguose Lietuvos miestuose vyksta apie 600 susirinkimų.

## Istorija
AA draugija įkurta 1935 m. Jungtinėse Amerikos Valstijose. Pirmieji draugijos nariai jau pakankamai ilgą laiką išbuvę blaivūs, nutarė prabilti apie savo patirtį viešai. 1939 m. išleista knyga „Anoniminiai alkoholikai“. Taip pat pasivadino ir draugija, kuriai tuo metu priklausė apie šimtas vyrų ir moterų. 1941 m. pabaigoje AA narių skaičius JAV ir Kanadoje jau siekė 8000. Po Antrojo pasaulinio karo draugija pamažu paplito visame pasaulyje. 2010 m. 180-je šalių buvo daugiau nei 115 000 AA grupių. Jose – daugiau nei 2 milijonai narių.

Lietuvoje pirmoji AA grupė įsikūrė 1988 m. birželio 30 d. Pirmieji AA nariai rengė atvirus susirinkimus Vilniuje, rūpinosi knygų „Anoniminiai alkoholikai“ ir „Dvylika žingsnių ir dvylika tradicijų“ vertimu į lietuvių kalbą.

## Literatūra

* Anoniminiai alkoholikai: pasakojimas kaip tūkstančiai vyrų ir moterų pasveiko nuo alkoholizmo. – 2-asis leidimas. – Vilnius: Lietuvos anoniminių alkoholikų tarnybos biuras, 2006. – 233 p. – ISBN 9955-9889-0-8
* Dvylika žingsnių ir dvylika tradicijų. – 2-asis leidimas. – Vilnius: Lietuvos AA draugija, 2007. – 189 p. – ISBN 978-9955-9889-1-5
* Anoniminiai alkoholikai subręsta: trumpa AA istorija. – Vilnius: Alcoholics Anonymous World Services, Inc., 2011. – 349 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-9889-6-0
* Kasdieniniai apmąstymai. Anoniminių alkoholikų apmąstymų knyga kitiems AA nariams. - Antrasis pataisytas leidimas lietuvių kalba. Lietuvos AA Tarnybos biuras, 2008. - 383 p. - ISBN 978-9955-9889-2-2
* Gyventi blaiviai: kai kurie blaivios gyvensenos metodai, naudojami AA narių. – Vilnius: Anoniminiai alkoholikai, 2011. – 150 p. – ISBN 978-9955-9889-5-3

## Nuorodos

* AA draugijos internetinė svetainė (anglų k.)
* AA draugijos Lietuvos skyriaus internetinė svetainė
Grabenas

**Grabenas** ( 'griovys') – Žemės plutos įsprūdis, žemės paviršiaus depresija, kurią iš abiejų pusių riboja Žemės plutos sprūdžiai, rečiau antsprūdžiai.

Grabenas susiformuoja auštant Žemės plutai ir vidinėms įtampoms pasiekus kritinę ribą. Silpniausioje vietoje žemės plutai skilus, nuo skilimo ribos susiformuoja V raidės skerspjūvio trūkis, į kurį pleištu nusileidžia žemės paviršiaus dalis. Grabeno šlaitai paprastai būna statūs ir aukšti, dažniausiai be staigių vingių. Neįkritusi žemės plutos dalis vadinama horstu. Sudėtingasis arba pakopinis grabenas būna suskaidytas kelių sprūdžių ar antsprūdžių. Grabenuose dažniausiai susidaro ežerai ir upių slėniai. Ilgi ir sudėtingi depresiniai sprūdžiai vadinami riftais.

Kartais grabenus užpildančios nuosėdinės uolienos gali būti kietesnės už juos supančius horstus. Dėl to veikiant erozijai grabenai iškyla virs erodavusių horstų, iš kurių susidaro slėniai.

## Didžiausi grabenai
* Baseino ir Kalvų () provincija apima didelę dalį JAV pietvakarių ir šiaurinę Meksikos dalį.
* Reino slėnis, kuris tęsiasi nuo Bazelio (Šveicarija) iki žiočių.
* Oslo grabenas, susiformavęs prieš 800 000 metų, puslankiu apriečia Oslą (Norvegija).
* Rytų Afrikos rifto šiaurinė dalis, jungianti Jordano upę ir Negyvąją jūrą bei atskirianti Sinajaus pusiasalį.
* Sagenės upė Kvebeke (Kanada).
* Narmados upės slėnis Indijoje.
* Godavario upės slėnis Indijoje.
* Otavos-Bonšero grabenas, susiformavęs prieš 175 mln. m., (Ontario provincija, Kanada).
* Veprių grabenas Šventosios žemupyje, (Lietuva) Veprių meteorito krateryje.

## Šaltiniai
Užtvanka

**Užtvanka** – hidrotechninis įrenginys, kertantis vandens srautą ar vandens telkinį, siekiant pakelti vandens lygį. Užtvankos taip pat naudojamos sukurti vandens spaudimui prie užtvankos ir sukurti vandens rezervuarus (tvenkinius).

Užtvankos tipas ir konstrukcija parenkama pagal jos dydį, paskirtį, taip pat priklauso nuo gamtinių sąlygų ir naudojamų medžiagų. Užtvankos skirstomos į tipus pagal patvankos aukštį, konstrukciją, medžiagą, vandens praleidimo būdą.

Pagal naudojamas medžiagas gali būti:
* supiltos iš grunto,
* akmeninės,
* betoninės,
* medinės.

Hidroelektrinės gali naudoti užtvankų sukurtą vandens spaudimą (slėgį) elektrai gaminti.

## Šaltiniai

## Nuorodos
WML

**WML** () − supaprastina HTML kalba, naudojama WAP puslapių kūrimui.

WML yra vienas iš XML kalbos taikymų. XML yra tekstų kūrimo kalba, išsivysčiusi iš panašių SGML ir HTML kalbų. Lyginant su XML, SGML yra bendresnė ir sudėtingesnė, tuo tarpu HTML yra siauresnė ir paprastesnė. XML paveldėjo gerąsias abiejų šių kalbų savybes, o tarp jų SGML universalumą bei HTML paprastumą. Savo ruožtu WML sudaro dalis XML ir priedas, leidžiantis ją taikyti WAP poreikiams. WML standartą kūrė WAP Forum; šiandien WML 1.1 versija yra standartas.

WML yra sudaryta iš XML objektų, vadinamų elementais. Svarbiausi elementai yra korta („card“) ir kortų malka („deck“).

## Nuorodos
* WML
Rtiščevas

**Rtiščevas** () – miestas Rusijoje, Saratovo srityje; rajono centras. 43,3 tūkst. gyventojų (2007 m.).

## Istorija

Rtiščevas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1666 m. Miesto statusą įgijo 1920 m.

## Gyventojai

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Informacija apie Rtiščevą
Depresija (geologija)

**Depresija** ( – „žemas, esantis žemai“), *tektoninė depresija* – Žemės plutos įduba, kurioje susiklostė ar klostosi nuosėdos.

Depresijos geologinis tektoninis baseinas gali būti užpildytas dideliu kiekiu bet kokių nuosėdų, atsiradusių jau po tektoninių žemės plutos formavimosi procesų. Toks baseinas vadinamas nuosėdinis baseinas.

Depresija gali būti sukuriama vėjo erozijos dykumos smėlyje ar sausame dirvožemyje, ją gali suformuoti poledyninė lioso aplinka. Ledynams tirpstant taip pat gali susiformuoti duburys, kai ištirpsta dalis būsimos depresijos vietoje palikto ledo.

Tektoninės jėgos, skylant žemės plutai gali suformuoti ilgus ir gilius žemės plutos sprūdžius – riftus ir trumpesnius bei mažiau depresyvius grabenus. Grabenuose paprastai susiformuoja ežerai (Baikalo ežeras) arba upių slėniai (Reinas, Jordanas). Riftuose susiformuoja jūros (Negyvoji jūra, Raudonoji jūra). Šios depresijos vadinamos geomorfologinėmis depresijomis.

Viena iš geologinės depresijos formų yra meteoritų smūginiai krateriai, atsiradę stambių meteoritų kritimo vietose. Lietuvoje yra Veprių grabenas Šventosios žemupyje, susiformavęs smūginio kraterio vietoje.

Pasibaigus tektoniniams ar vulkaniniams procesams ir įgriūvant uolienų masei paprastai susiformuoja kalderos.

Ištirpus tirpioms uolienoms klinčiai, druskai, gipsas, atsiranda karstas ir susiformuoja smegduobės.

Subdukcijos zonose, kai viena litosferos plokštė pasislenka po kita litosferos plokšte gali susidaryti salų salų lankai, sudarydami dar vieną geologinės depresijos formą – *okeaninį lovį*. Tai gili depresija su stačiais šlaitais, besileidžianti į okeano dugną.

Depresiją savo svoriu gali sukelti per žemyninį apledėjimą ant ledyno susiformavęs uolienų sluoksnis. Sritis aplink ledyną taip pat gali būti nugriauta ledyno svorio yra vadinama *periferine depresija*.

Taip pat depresiją gali sukelti upės vandens srovė ar jūros pakrantės srovės. Lietuvoje šis procesas stebimas Palangos paplūdimiuose.

## Didžiausios depresijos
# Negyvoji jūra (Izraelis/Palestina/Jordanija) – 418 m (kitais duomenimis nuo -396 m iki -411 m)
# Tiberijaus ežeras (Izraelis, Sirija) – 209 m
# Turfano įduba (Kinija) – 154 m
# Asalio ežeras (Džibutis) – 150 m
# Katara (Egiptas) – 133 m
# Karagijė (Kazachstanas) – 132 m
# Danakilių įduba (Eritrėja/Etiopija) – 125 m
# Karbono lagūna (Argentina) – 105 m
# Mirties slėnis (Kalifornija, JAV) – 86 m
# Sabča Tahas (Marokas) – 55 m
# Sabchat Guzadžilis (Libija) – 47 m
# Enrikilio ežeras (Dominika) – 46 m
# Šat Malghiris (Alžyras) – 40 m
# Kaspijos jūra (Rusija/Kazachstanas) – 28 m
# Šat al Gharsa (Tunisas) – 17 m
# Eirio ežeras (Australija) – 15 m
# Sūrioji lagūna (Meksika) – 10 m
# Zuidplaspolderis (Nyderlandai) – 7 m
# Lamefiordas (Danija) – 7 m
# Sabčat Ndagamša (Mauritanija) – 5 m
# Fensas (Didžioji Britanija) – 4 m
# Haširogata (Japonija) – 4 m
# Nojendorfas bei Vilsterio (Vokietija) – 3,5 m
# Rodano delta (Prancūzija) – 2 m
# Surinamo pakrantė – 2 m
# Vyslos Žuliavai (Lenkija) – 1,8 m
# Monciškė (Lietuva) – 0,8 m

## Šaltiniai
Anne Hathaway

**Anne Hathaway** (g. 1982 m. lapkričio 12 d. Niujorke, JAV) – amerikiečių aktorė, oskaro laureatė (už antraplanį vaidmenį miuzikle „Vargdieniai“).

## Biografija
Anne Jacqueline „Annie“ Hathaway gimė 1982 m. lapkričio 12 d. Niujorko Bruklino rajone. Tėvas – teisininkas, motina – buvusi aktorė. Hathaway senelis iš motinos pusės buvo žinoma Filadelfijos radijo asmenybė Joe McCauley. Remiantis „The Daily Telegraph“, būsima aktorė buvo pavadinta Šekspyro žmonos vardu. Šeimoje augo su vyresniuoju broliu Maiklu ir jaunesniuoju Tomu. Kai Hathaway buvo šešeri, šeima persikėlė į Milburną Naujajame Džersyje, kur užaugo.

Kai jai sukako 15 metų, nusprendė eiti motinos pėdomis. Prieš tai norėjo būti vienuole.

Studijavo Niujorko universiteto Galatino individualių studijų institute, šį laikotarpį vadina vienu geriausių savo gyvenime. Kaip ir norėjo, debiutavo teatre, tačiau galiausiai pateko į kiną.

## Vaidmenys
Po nereikšmingo vaidmens televizijos seriale „Get Real“, jai pavyko sužavėti „Walt Disney“ prodiuserius, taip gavo pagrindinį vaidmenį filme „Princesės dienoraštis“. Po šios juostos ji iškart tapo mažų mergaičių dievaite.

Studijos vadovai, sužavėti tokia įspūdinga „Princesės dienoraščio“ sėkme, netrukus nusprendė susukti antrą dalį. Ir, nors aktorei tai ne itin patiko, sutiko vaidinti. Ir vėl sėkmė.

Tačiau Anne nenorėjo būti tik mažamečių dievaite, o prasimušti kino pasaulyje ne taip paprasta. Iš pradžių suvaidino tikrai nereikšmingame filme „Havoc“, tačiau netrukus gavo kiek rimtesnį vaidmenį filme „Kuprotas kalnas“. Ang Lee filmas, nominuotas „Oskarams“ 8 kategorijose, pelnė 3 statulėles ir tapo labiausiai aptarinėjama 2005 m. premjera.

„Kuprotas kalnas“ pakeitė Anne, tačiau filmas „Ir velnias dėvi „Pradą“ galutinai įrodė ją esant jauną, gabią aktorę. Ji prisipažįsta, kad galimybė vaidinti šalia Meryl Streep jai buvo tarsi galimybė pabendrauti su legenda, dievaite.

## Šaltiniai
Vaizduojamasis menas

**Vaizduojamojo meno** kūriniams būdingi sąlygiški tikrovės vaizdai. Tai – kūriniai, kuriuos galima net tik pamatyti, bet ir paliesti. Jie neturi praktinės, buitinės paskirties. Terminas „dailė“ darosi per siauras gausiems šiuolaikinio meno reiškiniams apibrėžti ir dėl to daug kur jis keičiamas platesne „vaizduojamojo meno“ sąvoka.

Pagal medžiagas ir išraiškos būdus, vaizduojamasis menas skirstomas į:
* tapybą
* skulptūrą
* teatrą
* grafiką
* kino filmus
* fotografiją
Rasa Polikevičiūtė

**Rasa Polikevičiūtė** (g. 1970 m. rugsėjo 25 d. Panevėžyje) – Lietuvos dviratininkė, 2001 m. pasaulio plento čempionato grupinių lenktynių čempionė, 1997 International Women’s Challenge nugalėtoja, olimpietė.

## Karjera ir biografija
Sportuoti pradėjo 13 metų paskatinta vaikystės atletikos trenerio. Profesionalių varžybose debiutavo 1990 m. Treniravosi pas Antaną Jakimavičių, po to – pas Valerijų Konovalovą. Dviračių trasose treniravosi ir varžėsi kartu su seserimi dvyne profesionalia sportininke Jolanta. Ištekėjusi, augina sūnų Artūrą.

## Didžiausios pergalės

! Metai
! Varžybos
! Vieta
|-----
| 1993
| GP de la Mutualite Haute Garonne
| 3
|-
| 1993
| Berlin Rundfahrt
| 1
|-----
| 1993
| Druzhba
| 1
|-
| 1993
| Velka Cena Presova
| 2
|-----
| 1994
| Tour de L‘aude Cyscliste Feminin
| 2
|-
| 1994
| Tour Cycliste Feminin
| 2
|-----
| 1994
| Masters Feminin
| 2
|-
| 1994
| GP Kanton Zurich
| 1
|-----
| 1994
| Pasaulio komandų čempionatas laikui
| 2
|-
| 1995
| Tour de L‘aude Cyscliste Feminin
| 1
|-----
| 1995
| Etoile Vosgienne
| 3
|-
| 1995
| Lietuvos čempionatas
| 1
|-----
| 1996
| GP Presova
| 2
|-
| 1996
| Tour Cycliste Feminin
| 2
|-----
| 1996
| Masters Feminin
| 1
|-
| 1996
| Pasaulio čempionatas
| 2
|-----
| 1997
| Tour de L‘aude Cyscliste Feminin
| 4
|-
| 1997
| Women’s Challenge
| 1
|-----
| 1997
| Liberty Classic
| 2
|-
| 1997
| Trophee d’Or
| 3
|-----
| 1997
| Tour du Finistere
| 2
|-
| 1997
| Krasna Lipa
| 2
|-----
| 1998
| Haute Garonne
| 4
|-
| 1998
| Women’s Challenge
| 5
|-----
| 1998
| Trophee International World Cup
| 7
|-
| 1998
| Pasaulio čempionatas
| 4
|-----
| 1999
| Thüringen-Rundfahrt
| 3
|-
| 1999
| Tour de Suisse Feminin
| 5
|-----
| 2000
| Tour de Suisse Femminile
| 2
|-
| 2000
| Pasaulio čempionatas
| 3
|-----
| 2001
| Women’s Challenge
| 3
|-
| 2001
| Thüringen-Rundfahrt
| 5
|-----
| 2001
| Grand Boucle Feminine
| 5
|-
| 2001
| Giro della Toscana
| 3
|-----
| 2001
| Pasaulio čempionatas
| 1
|-
| 2001
| Pasaulio čempionatas
| 4
|-----
| 2001
| UCI reitingas
| 7
|-
| 2002
| Giro d’Italia Femminile
| 5
|-----
| 2002
| Pasaulio čempionatas
| 8
|-
| 2002
| Grand Boucle Femminile
| 5
|-----
| 2002
| Giro del Trentino
| 5
|-
| 2007
| Lietuvos čempionatas
| 5
|}

## Šaltiniai
Juosvarudė guotė

**Juosvarudė guotė** (*Hygrophorus camarophyllus*) – guoteninių (*Hygrophoraceae*) šeimos, guočių (*Hygrophorus*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**
Drėgni, žolėti, seni pušynai, eglynai.
* **Augimo laikas**
Vasara, ruduo.
* **Pagrindiniai požymiai**
Kepurėlė iškili, netaisyklingai paplokščia, su gūbreliu, juosvai ruda.

Vaisiakūniai dideli. Kepurėlė išauga iki 10 cm skersmens ir didesnė, mėsinga, paviršius matinis, plaušuotas, pilkai rudas, juosvai pilkai rudas. Lakšteliai rusvi, stori, pilki, pilkai kreminiai, silpnai nuaugtiniai. Kotas iki 10–12 cm ilgio ir 2–2,5 cm storio, kiek šviesesnės spalvos nei kepurėlė. Trama balta, stora, minkšta, be ypatingo kvapo, nekarti. Sporos 7–9×4–5 μm.

**Būdingi požymiai:** didžiausias guočių genties grybas.

Auga tarp samanų, sengirėse, kartais didesnėmis grupėmis (Viešvilės rezervate 2000 m. aptiktos dvi vietos, kuriose augo po 23 ir 33 vaisiakūnius). Valgoma. Saugoma.

## Literatūra
**Lietuvos grybų atlasas**, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 90 psl.
Koloritas

**Koloritas** ( 'spalva') - tapybos kūrinyje vyraujančių spalvų derinys. Koloritas pagal poveikį ir vyraujančias spalvas dailės kūrinyje gali būti *šaltas* arba *šiltas*, šviesus, tamsus, kontrastingas, ryškus, monochrominis arba polichrominis ir kt.

Ypatingas dėmesys į koloritą, kaip pagrindinę tapybos meninės raiškos priemonę, buvo atkreiptas XVI amžiuje Venecijoje. Čia tapyba buvo grindžiama spalvinių derinių išraiškingumu. Taip pat koloritui daug dėmesio buvo skiriama baroko ir romantizmo tapyboje. Koloritas XIX amžiaus antrojoje pusėje postimpresionistų kūryboje tampa svarbia, o XX amžiuje kai kuriose dailės kryptyse tampa pačia svarbiausia menine išraiškos priemone (pavyzdžiui, abstrakčiajame ekspresionizme). Lietuvoje kolorito mokykla formuojasi arsininkų kūryboje, o 7-8 dešimtmečio Lietuvos dailėje susiformuoja koloristinė tapybos mokykla. 

Ypač pasižymėje spalvų valdyme, arba savo kūryboje aiškiai atiduodantys pirmenybę spalvinei išraiškos formai, dailininkai vadinami koloristais. Vienas iš svarbiausių spalvų teorijos elementų, kuriuo plačiai naudojasi dailininkai koloristai yra spalvų ratas.
Raštas

Žodis **raštas** reiškia:

* Raštas – rašytinis dokumentas.
* Raštas – kokio nors paviršiaus (popieriaus, sienos, drabužių ir pan.) išmarginimas, ornamentas.
* Raštas – rašysena, asmeniui būdingas individualus rašymo būdas.
* Rašto sistema – tam tikras sakytinio teksto užrašymo būdas.
* Raštai – kūriniai, jų rinkinys.
* Raštai – istorinė kaimavietė Kretingos rajono savivaldybės rytinėje dalyje.
* Raštai – literatūros ir meno mėnesinis žurnalas, ėjęs 1940 m. lapkričio – 1941 m. gegužės mėn. Kaune
Kietoji guotė

**Kietoji guotė** () – guoteninių (*Hygrophoraceae*) šeimos, guočių (*Hygrophorus*) genties grybų rūšis, įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

* **Augimo vieta**
Lapuočių miškai, ypač ąžuolynai su skroblo, liepos priemaiša, parkai.
* **Augimo laikas**
Vasara, ruduo.
* **Pagrindiniai požymiai**
Vaisiakūniai balsvai gelsvi, kietos konsistencijos.

Vaisiakūniai mėsingi, vidutinio dydžio. Kepurėlė 4–8 (12) cm skersmens, iškili, vėliau - išgaubta, paplokščia, su buku gūbreliu, mėsinga, balsva, sena - gelsva, dramblio kaulo spalvos. Lakšteliai reti, stori, balti, nuaugtiniai. Kotas 3–6 (8)×1–2 cm, pamatinėje dalyje nusmailėjęs, baltas, kreminis, prie lakštelių baltai plaušuotas, taškuotas. Trama balta, kieta, be ypatingo kvapo, malonaus skonio. Sporos 6–9×4–5 μm. 

**Būdingi požymiai:** masyvūs, baltos, kreminės spalvos vaisiakūniai, dygsta tik lapuočių miškuose, mėgsta kalkingus ąžuolynus. 

Auga pavieniui ar po kelis vaisiakūnius, mėgsta atviresnes, nepavėsingas vietas. Šilumamėgė. Reta. Valgoma. Saugoma.

## Literatūra
**Lietuvos grybų atlasas**, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 95 psl.
Žalesa

**Žalesa** – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, prie kelio . Yra 1 km į vakarus nuo Ažulaukės, 8 km nuo Nemenčinės. Greta kaimo teka Žalesa ir jos intakas Girija.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pietų Azija

**Pietų Azija** – pasaulio regionas, apimantis Indijos subkontinentą. Jis yra tarp Pietvakarių Azijos ir Pietryčių Azijos.

## Apibrėžimai
Kaip ir visų pasaulio regionų, Pietų Azijos apibrėžimas nėra vieningas, nors jis nėra toks komplikuotas, kaip, pvz., Rytų Azijos.

Geografinė Pietų Azija tiksliai sutampa su Indijos subkontinentu, kuriame yra didžioji dalis Indijos, Pakistano, Bangladešas, Nepalas, Butanas.

Kartais Pakistanas priskiriamas Islamo šalių regionui, kuriam yra artimesnis kultūriškai, o Butanas ir Kašmyras – Centrinės Azijos regionui, mat tai yra Tibeto kultūros periferijos sritys.

## Subregionai

Nors politiškai Pietų Azijoje yra viena didelė valstybė, šis regionas yra toks pat tautiškai ir kultūriškai mišrus, kaip ir Europa. Per visą istoriją regionas niekuomet nebuvo vieningas, išskyrus kolonijinį Britų Indijos laikotarpį, kuris ir suformavo vieningos Indijos idėją.

Pietų Aziją galima dalinti į keliolika istorinių – kultūrinių subregionų. Kiekvienas jų turi savo atskirą istoriją, kalbą, kultūrą, rašto sistemą. Šie regionai tarpusavyje nuolat konkuruodavo, ir kai kuriems jų pavykdavo sukurti imperijas, apimančias didesnę ar mažesnę dalį Indijos subkontinento. Tačiau per visą Pietų Azijos istoriją beveik nebuvo atvejų, kad kuriai nors imperijai būtų pavykę įsigalėti visoje Pietų Azijoje, taip kaip ir Europa niekuomet nebuvo suvienyta politiškai.

Šiuo metu kai kurie iš subregionų yra išsaugoję nepriklausomybę. Tai yra Nepalas, Šri Lanka. Bengalijos regiono dalis yra nepriklausoma kaip Bangladešas. Tačiau dauguma subregionų savo noru įstojo į Indijos sąjungą 1947 m., ir joje yra išlaikę dalinę nepriklausomybę. Dabar jie sudaro Indiją, ir jų teritorijos dalinai atitinka Indijos valstijų ribas.

Dabartinė Indija – atskirų valstijų, turinčių savo kalbas, politiką ir kultūras, sąjunga, daug kuo primenanti Europos Sąjungą.

## Istorija

Pietų Azija, kaip Europa, neturi vieningos valstybės istorijos. Tai yra atskirų subregionų, – tokių kaip Tamilnadas, Bengalija, Hindustanas, Nepalas, Karnataka ir kt., – istorija.

## Šaltiniai
Aukštuma

**Aukštuma** – 200–500 m absoliutinio aukščio Žemės paviršiaus iškiluma. Aukštumos būna kalvotos ir lygios (plynaukštės). Pagal susidarymo kilmę aukštumos skirstomos į:
* akumuliacines,
* tektonines,
* denudacines.

Aukštumos daugiausia susidaro priekalnių rajonuose, senųjų kalnodaros raukšlių vietose ir kontinentinio apledėjimo srityse. Lietuvos būdingos akumuliacinės aukštumos (Medininkų, Švenčionių, Žemaičių, Aukštaičių). Dideli aukštumų plotai plyti vidurio ir vakarų Afrikoje (Azandė), Rytų Europoje (Smolensko, Pavolgio), Škotijoje, JAV.

## Šaltiniai
The Eraser

**The Eraser** – debiutinis solinis britų muzikanto Thom Yorke albumas, išleistas 2006 m. liepos 10 d. Albume skamba elektroninė muzika, kurią atlikėjas įrašė dirbdamas kartu su grupe „Radiohead“, o dainų žodžiai liečia politines ir aktyvistines temas.

Albumas debiutavo trečiojoje Britanijos ir antrojoje JAV albumų reitingų vietose. Jam pristatyti išleisti du singlai: „Harrydown Hill“ ir „Analyse“.

„The Eraser“ susilaukė daugiausia teigiamų kritikų įvertinimų bei pateko į kai kurių publikacijų geriausių metų albumų sąrašus. 2007 m. įrašas nominuotas „Grammy“ apdovanojimuose geriausio alternatyvios muzikos albumo nominacijoje.

Tais pačiais metais išleistas EP „*Spitting Feathers*“ su dainomis, nepatekusiomis į albumą, taip pat remiksų albumas „*The Eraser Rmxs*“, išleistas 2008 m. 2009 m. Yorke įkūrė grupę „Atoms for Peace“, su kuria gyvai grojo šio įrašo dainas, o vėliau ir išleido albumą „Amok“.

## Track listing

## Kūrybinė grupė
* Thom Yorke – muzika, aranžuotės
* Nigel Godrich – prodiusavimas, aranžuotės, papildomos instrumentacijos, suvedimas
* Stanley Donwood – dizainas
* Jonny Greenwood – pianino akordai (1)
* Graeme Stewart – garso inžinerija
* Darrell „MakeMyDay“ Thorp – papildomas suvedimas

## Šaltiniai
Atogrąžos

**Atogrąžos, tropikai** – Žemės rutulio teritorija tarp šiaurės ir pietų platumų (atogrąžų), kuriose Saulė pasiekia zenitą bent kartą per metus – saulėgrįžų dieną: šiaurės atogrąžoje – vasaros saulėgrįžos dieną (birželio 21-22 d.), pietų atogrąžoje – žiemos saulėgrįžos dieną (gruodžio 21-22 d.). Atogrąžų platuma lygi kampui tarp Žemės pusiaujo ir jos orbitos plokštumos. Šis kampas dėl Žemės sukimosi ašies precesijos 25 725 metų periodu kinta nuo 21°30 iki 24°30. Dabar šis kampas lygus 23°26. Šiaurės atogrąža vadinama Vėžio, pietų atogrąža – Ožiaragio atogrąža. Jas taip pavadino senovės graikų astronomai, kadangi per vasaros ir žiemos saulėgrįžas Saulė būdavo atitinkamai Vėžio ir Ožiaragio žvaigždynuose (dabar dėl Žemės sukimosi ašies precesijos būna atitinkamai Dvynių ir Šaulio žvaigždynuose).

Atogrąžų sričiai būdingas atogrąžų klimatas, pasireiškiantis aukštomis oro temperatūromis. Tropikams būdingos gamtinės zonos yra dykumos, savanos, drėgnieji tropikų miškai, musoniniai miškai.

## Šaltiniai
2007 m. NBA naujokų birža

**2007 m. NBA naujokų birža** () – Nacionalinės krepšinio asociacijos (NBA) naujokų birža, vykusi 2007 m. birželio 28 d. Šioje naujokų biržoje Nacionalinės krepšinio asociacijos (NBA) komandos paeiliui pašaukė JAV koledžų krepšininkus ir kitus reikalavimus atitinkančius žaidėjus, įskaitant tarptautinius krepšininkus.

## Šaukimai

## Šaltiniai

*ESPN.com: 2007 NBA Draft
*2007 NBA Draft - Basketball-Reference.com
Nizva

**Nizva** () – miestas Omane, Dachilijos regione. Didžiausias regiono miestas, kadaise buvo Omano imamato sostinė. Nizva yra apie 140 km nuo Maskato. Mieste gyvena apie 70 tūkst. gyventojų, įskaitant Burkat Al Moozo ir Al Džabel el Akdaro sritis.

Nizva – vienas seniausių Omano miestų. Anksčiau tai buvo prekybos, mokslo, religijos ir meno centras. Jos Džama (Didžioji mečetė) buvo Islamo mokymo centras. Nizva tapo tokia svarbi, nes čia kirtosi Hadžaro kalnų vakarinės pusės keliai. Įsikūręs tarp žaliuojančių datulių palmių miestas jungė vidines Omano sritis su Maskatu ir pro jį ėjo kai kurie keliai iš Dofaro, tad per Nizva ėjo keliai į didžiąją šalies dalį. Dabar miestas yra įvairiapusiškai klestinti vieta, svarbi žemės ūkiui, istorijai ir turizmui. Nizva yra datulių auginimo ir prekybos vieta.

## Sportas
* Nizwa Club – futbolo klubas;
* Nizvos stadionas arba Nizvos sporto komplekso stadionas.
* Al Bashaer SC – futbolo klubas, kuris namų rungtynes žaidė Nizvoje.

## Išnašos
* 

## Nuorodos
*SOCCERWAY (apie Nizwa Club)
Rimas Burokas

**Rimas Burokas** (tikr. Raimundas Burokas, 
1953 m. balandžio 2 ar 21 d. Alytuje – 1980 m. rugpjūčio 10 d. Vilniuje) – Lietuvos poetas.

## Biografija
Gimė 1953 m. balandžio 2
 
ar 21 d. 
Alytuje. Mokėsi Alytaus 2-oje vid. mokykloje (dabar Alytaus Adolfo Ramanausko-Vanago gimnazija). Po pašalinimo iš mokyklos daug keliavo, praktikavo hipišką gyvenimo būdą, persikėlė į Vilnių. Du kartus vedė, turėjo vaiką. Daug kartų gydėsi psichiatrinėje ligoninėje (ir savo iniciatyva, ir priverstinai). Persekiotas sovietinio saugumo ir kt. tarnybų, kalinamas mirė Lukiškių kalėjime 27-erių (ofic. versija – plaučių uždegimas).

Palaidotas Vilniuje, Rokantiškių bevardėse kapinėse.

## Kūryba
Poezija plito rankraščiais. Po mirties, Lietuvai atkūrus nepriklausomybę, išleista:
* *39 eilėraščiai*: eilėraščiai. – Kaunas. Vaidoto Oškinio leidykla, 1992 m.
* *(Ne)gyvenimo fragmentai*: eilėraščiai, šviesraščiai, prisiminimai. – Kitos knygos, 2008 m. -192 psl.

Kūriniai – grakščios muzikalios elegijos. Dažnas muzikos (Haidno, Listo) motyvas, tipiški eleginės nuotaikos lyrikai rudens, lietaus, nakties įvaizdžiai, pustonių (šešėlių, prieblandos, blyškumo) žaismas. Vyrauja meilės ir mirties temos.

Eilėraščių erdvė – miestas (realus Vilnius, prisiminimų Sankt Peterburgas, svajonių Paryžius), o lyrinis subjektas – poetas valkata, kurio nuotaikos neatskiriamos nuo miesto pulso. Stipriausias Rimo Buroko autoritetas – P. Verleno (pranc. Paul-Marie Verlaine) lyrika, kuriai būdingą muzikalumo principą poetas stengėsi realizuoti, kaip ir jo gyvenimo modelį. Benamis valkata, tačiau laisvas žmogus – toks gyvenimo stilius buvo nepriimtinas sovietinei sistemai.

## Nuorodos
* Virtualios parodos. Povilas Girdenis, Lietuvos ypatingasis archyvas –  „Atėjau į žemę sapnui... “  

## Šaltiniai
Datos keitimosi linija

**Datos keitimosi linija** (), sąlyginė Žemės paviršiaus linija, abipus kurios tuo pačiu metu data skiriasi viena para. Eina per Ramųjį vandenyną, daugiausia 180° dienovidiniu. Iš abiejų pusių prie pat Datos keitimosi linijos juostinio laiko valandos ir minutės sutampa, tik skiriasi kalendorinis laikas. Pavyzdžiui, kai į rytus nuo Datos keitimosi linijos yra kovo 1 d., tai į vakarus – kovo 2 d.

Daug kur linija nukrypsta nuo 180° ilgumos, siekiant, kad valstybių teritorijos būtų vienoje dienoje. Nukrypimai padaryti ties Čiukotka, Aleutų salomis, Kiribačiu, Naujosios Zelandijos salomis. Arčiausiai Datos keitimosi linijos iš rytų esanti sala (Karolinos atolas) pirmoji Žemėje pasitinka Naujuosius Metus.

Kai kurios šalys nekartą keitė padėtį Datos keitimosi linijos atžvilgiu: Filipinai, nepaisant to, kad yra gerokai į rytus nuo linijos iki 1844 m. buvo toje pačioje dienoje kaip Meksika (tuometinė valdytoja), iki 1867 m. Aliaska (tuometinė Rusijos valda) buvo į rytus nuo datos linijos, 1892 m. Samoa perėjo į vakarus nuo linijos, dėl prekybos vystymo su JAV, kadangi keitimas įvykdytas liepos 4 vakare, tais metais šalyje buvo 367 dienos, iš jų dvi liepos 4.

## Šaltiniai
Jonas Valaitis

**Jonas [[Valaitis]]**:

* Jonas Valaitis (1888) – pedagogas, politikas
* Jonas Valaitis (1893) – kooperatininkas, politikas
* Jonas Valaitis (1904) – žurnalistas, redaktorius
* Jonas Valaitis (1922) – medikas, visuomenės veikėjas
Amžinasis įšalas

**Amžinasis įšalas** arba **daugiametis įšalas** – viršutinio Žemės plutos sluoksnio būsena, trunkanti be pertraukos nuo dvejų iki daugelio tūkstančių metų, kai jo temperatūra ne aukštesnė kaip 0&nbsp;°C ir sluoksnyje yra ledo. Amžinasis įšalas užima apie ketvirtį Žemės paviršiaus. Tokios būsenos dirvožemio ir uolienų sluoksnis vadinamas *daugiamete kriolitozona*, jame vykstantys procesai – *kriogeneze*. Amžinojo įšalo sluoksnio storis būna nuo kelių iki 1500 metrų. Paprastai įšalo sluoksnis prasideda po aktyviuoju, kriolitozonos sluoksniu, kurio temperatūra tarpais aukštesnė, o tarpais žemesnė už 0&nbsp;°C (trumpalaikio arba sezoninio įšalimo ir atitirpimo sluoksnis). Žemiau esantis amžino įšalo sluoksnis susidarytas iš 2 dalių: viršuje yra 6-8 m storio svyruojančių neigiamų temperatūrų sluoksnis, kurį skaido gilūs šalčio plyšiai (vasarą į juos sunkiasi vanduo, užšaldamas virsta ledo pleištais ir platina plyšius). Po juo yra pastovių neigiamų temperatūrų sluoksnis, kriogeniniai procesai jame nevyksta.

Pagrindinė sąlyga amžinajam įšalui susidaryti yra neigiama Žemės paviršiaus vidutinė metinė temperatūra. Tačiau jis laikosi ir kai kuriose sausumos ar šelfo paviršiaus vietose, kur metinė temperatūra yra teigiama, ten daugiametis įšalas – nykstantis senojo šaltesnio klimato reliktas. Vandens telkiniai atšildo po jais esantį įšalo sluoksnį ir jame susidaro spragos. Žiemą pro tas spragas kyla požeminis vanduo, slegiamas gilumoje besiplečiančio įšalo, išsiveržęs į paviršių jis užšąla ir sudaro antledžius.

Didžiausius plotus amžinasis įšalas užima šalto žemyninio klimato srityse, kur plona sniego danga netrukdo skverbtis šalčiui gilyn, o per trumpą vasarą įšalas nespėja atitirpti. Apima beveik visą Azijos šiaurę (Sibirą, Mongoliją), didelę Šiaurės Amerikos dalį (Grenlandiją, Kanados šiaurę, Aliaską), Rytų Europos šiaurinius pakraščius. Storiausias įšalo sluoksnis yra žemynų gilumoje, kur vyrauja itin žemos temperatūros, jūrų pakrantėse jūrų plonesnis. Azijoje įšalo pietinė riba eina maždaug ties 60° š. pl., toliau į pietus (Mongolijoje iki 44° lygiagretės) pasitaiko pavienių įšalo salų. Šiaurės Amerikoje amžino įšalo salų pietinė riba siekia 42° lygiagretę. Pietų pusrutulyje įšalas išplitęs Antarktidoje.

Lietuvoje amžinasis įšalas buvo pleistoceno ledynmečiu, prie ledyno pakraščio. Įšalo požymių randama upių terasų nuogulose, bei ledynmečio neledyninėse upinėse ir ežerinėse nuogulose.

Dėl daugiamečio įšalo sudėtinga atlikti žemės darbus (tiesti kelius, statyti pastatus, vystyti žemės ūkį). Amžinojo įšalo srityse vamzdžiai klojami virš žemės, pastatai statomi ant polių. Dėl amžinojo įšalo vanduo sunkiai geriasi į žemę, todėl įšalo srityse gausu ežerų, pelkių, upių, susiformuoja pingai.

## Šaltiniai
Karmazinų pažintinis takas

**Karmazinų pažintinis pėsčiųjų takas** – keturių kilometrų ilgio miško kelias Neries regioniniame parke. Karmazinų pažintiniame pėsčiųjų take nėra specialiai nutiestų medinių ar asfaltuotų kelių. Takas visą laiką vingiuoja per mišką, tai – tiesiog praretinti medžiai, kad matytųsi aiškus kelias. Take įrengtos 3 aikštelės automobiliams statyti, 4 poilsiavietės su pavėsinėmis, pastatyta 19 informacinių stendų.

## Geografija
Takas nutolęs apie 20 kilometrų į Šiaurės vakarus nuo Vilniaus. Netoli įsikūrę Sudervės, Kernavės, Dūkštų miesteliai. 
Norint patekti į Karmazinų taką iš Vilniaus, reikia važiuoti link Kernavės, pro Sudervę. Pravažiavus Sudervę, už kelių kilometrų posūkyje į kairę yra nuoroda į Karmazinų pažintinį pėsčiųjų taką. Važiuojant iš Kauno ties Vieviu reikia sukti į dešinę, Maišiagalos-Dūkštų kryptimi.

## Kraštovaizdis

Šalia Karmazinų tako vingiuoja Neris. 1,5 km tako driekiasi palei upę. Geriausia vieta take pasigrožėti upe – 60 metrų aukščio laiptai. Jais užlipus atsiveria Didžioji Velniakampio kilpa. Gražus Neries vaizdas matyti ir netoli pilkapyno, esančio Karmazinų pažintiniame take. Greta pilkapyno yra nuokalnė, o ten už Purvės rėvos – plačiausia Neries vieta regioniniame parke. Toje vietoje upės plotis siekia apie 150 metrų.

## Istorija

Karmazinų pilkapynas, esantis take – didžiausias Vilniaus apylinkėse. Pilkapiai šioje vietoje buvo supilti prieš pusantro tūkstančio metų. Iš viso take yra apie šimtą pilkapių sampilų. Trys iš jų atkurti 1997-aisiais, po archeologinių tyrimų.

## Fauna ir flora

Miške medžių yra įvairių – eglių, ąžuolų, kurių vidutinis amžius 160 metų, juodalksnių, kuriems vidutiniškai po 80 metų, pušų, kurių amžiaus vidurkis 120 metų. Pušys Karmazinų pažintiniame take išstypusios iki 30 metrų aukščio. Keliaujant taku, galima pamatyti į Lietuvos raudonąją knygą įrašytų augalų – daugiamečių blizgių, pakalnučių. Informaciniuose stenduose rašoma apie miške bei Neryje įsikūrusius gyvūnus – bebrus, geltonskruosčius žalčius, gluodenus, gulbes, antis, didžiuosius dančiasnapius, taip pat apie palei taką išsidėsčiusius mitologinius akmenis.

## Taip pat skaitykite
* Sąrašas:Lietuvos pažintiniai takai

## Galerija

Image:Karmazinu takas2.JPG|Karmazinų pilkapiai
Image:Karmazinu takas3.JPG|Neries vingis 
Image:Karmazinu takas4.JPG|Dziuravas akmuo
Image:Karmazinu takas5.JPG|Vaizdas nuo skardžio
Image:Karmazinų takas7.JPG|Ąžuolai
Vaizdas:Neries slenis nuo Karmazinu apzvalgos bokstelio.jpg|Neries slėnis nuo Karmazinų apžvalgos bokštelio
Vaizdas:Neries slenis Karmazinu apylinkese.jpg|Neries slėnis Karmazinų apylinkėse
Serialas

**Serialas** () – ilgos trukmės televizijos dramaturgijos kūrinys, susidedantis iš epizodų, kurie susiję tematika, personažais. Paprastai serialai rodomi kasdien (beveik kasdien) kelerius metus arba vieną televizijos sezoną. Populiariausi TV serialai – šeimyninės serijos (veiksmas vyksta šeimoje), muilo operos (namų šeimininkėms skirti vaidinimai, pasižymintys melodramatiniu sentimentalumu). Taip pat populiarios situacijų komedijos, istorinės, fantastinės serijos, vesternai, detektyvai. TV serialams būdingos tam tikros personažų schemos bei dramaturginės taisyklės (sukeliamos teigiamos ir neigiamos emocijos, imituojama realaus gyvenimo tėkmė).

## Tipai
* Šeimyniniai
* Muilo operos
* Istoriniai
* Fantastiniai
* Vesternai
* Detektyvai
* Kriminaliniai
* Situacijų komedijos

## Bruožai
Pagrindinis serialų bruožas – išlaikyti intrigą. Visa istorija, siužetas neatskleidžiami per vieną epizodą. Kiekviename epizode tarp veikėjų įvyksta kas nors, kas traukia žmones jį žiūrėti ir kitą dieną. Paprastai epizodo pradžioje būna trumpas pakartojimas siužeto, kuris buvo rodytas kelis paskutiniuosius epizodus. Epizodo pabaigoje būtinai sukuriama įtampa.

## Veikėjai
Serialuose paprastai būna iki dešimties pagrindinių veikėjų, iš kurių – iki penkių pačių svarbiausių. Jie pasirodo kiekviename epizode. Tačiau serialuose epizodinius vaidmenis atlieka dešimtys aktorių. Kartais vienam epizodui pasitelkiami ypatingi kviestiniai svečiai. Užsienyje populiaru pasirodyti ir save suvaidinti žymiems dainininkams, sportininkams. Tokie svečiai ypač būdinti daugiaepizodinėse situacijų komedijose.

Vadinamosiose muilo operose visuomet būna vienas ar du pagrindiniai veikėjai - aukos. Vesternuose bei detektyvuose – „kietieji“ arba „geriečiai“, kurie visuomet nugali priešus, kad ir kokie galingi jie būtų.

## Istoriniai serialai
Istoriniuose serialuose atskleidžiama praeities kasdienybė. Tokie serialai turinio bei gamybos požiūriu yra patys sudėtingiausi, nes nuolat išlaikyti auditorijos dėmesį bei intrigą sukant istorinę juostą – sunku. Dažniausiai istorinius serialus sudaro iki dešimties epizodų. Jie būna rodomos per valstybines šventes.

## Fantastiniai serialai
Fantastiniuose serialuose apstu antgamtiškų jėgų, mistinių veikėjų, nuolatinė gėrio ir blogio kova.
Kirpčiai

**Kirpčiai** (, Kanadoje ir JAV dar vartojamas žodis *bangs*) – priekinė šukuosenos dalis, nukirpta tįsoti arba garbanotis ant kaktos.

Kirpčiai gali būti sušukuoti į šoną, tęstis vienodo ilgio ir stiliaus į abu kaktos šonus vienodai. Svarbiausia, jie neturi uždengti akių. Britų terminas *fringe* dar reiškia dėl grožio lygiai pakirptus plaukus.

Šiaurės Amerikoje, Kanadoje vartojamas terminas *bangs* dažniausiai naudojamas apibūdinti jaunų panelių šukuosenas. Šis žodis siejamas su arklio uodegomis. Mat šios yra kerpamos lygiai, kaip ir kirpčiai, be to, į kasą viršugalvyje surišti plaukai yra vadinami „arklio uodegėle“.

Kirpčiams apibūdinti dar naudojamas terminas *lopas*, kuris reiškia, kad plaukai, krentantys ant kaktos yra nudažyti įvairiomis spalvomis.

## Mados tendencijos
Kirpčių mada keičiasi lygiai taip pat dažnai kaip ir kitos šukuosenų mados, todėl juos galima nešioti pačius įvairiausius. 1980–1990 m. buvo madingi garbanoti, sušiaušti kirpčiai. Tokias, panašias į moterų šukuosenas nešiojo ir vyrai. Po to kirpčiai tapo mažiau madingi.

Vėliau, apie 2007 m. kirpčiai vėl ėmė dominuoti plaukų dizaino madose. Tačiau jie visai kitokie, nei prieš kelis dešimtemčius – stori, tankūs, tiesaus kirpimo. 2007 m. spalį manekenė Kate Moss pakeitė šukuoseną – nusikirpo kirpčius, tarsi įspėdama, kad 2008 m. taip suformuoti plaukai bus „ant bangos“. Lietuvoje panašiu metu kirpčius taip pat nusikirpo vietinės įžymybės – žurnalistė Aistė Stonytė, televizijos laidų vedėja Giedrė Rusytė.

## Vyrų kirpčiai
Kirpčius nešioja ne tik moterys. Vyrai taip pat nusikerpa taip, kad plaukai dengtų kaktą. Tačiau dažniausiai vyrų kirpčiai nebūna suformuoti iš trikampiu nuo viršugalvio atskirtos plaukų sruogos ir nenukirpti visiškai tiesiai, o iškarpyti, krenta į šoną, neišsiskiria kaip atskira kaktą dengianti plaukų dalis.
Stasys Žlibinas

**Stanislovas** (**Stasys**) **Bronislovas Žlibinas** (g. 1936 m. liepos 2 d. Rietave, Telšių apskritis) – Lietuvos poetas, žurnalistas, dainų tekstų autorius.

## Biografija
Vos keturiolikos vieno po kito neteko tėvų, liko su aštuoniasdešimtmetį perkopusia močiute ir šešerių metukų sesute. 1954 m. respublikinėje spaudoje pasirodė pirmieji S. Žlibino kūriniai. 1955 m. baigė Rietavo vidurinę mokyklą. Prieš baigdamas mokyklą keletą metų dirbo Budrikių kaimo klubo-skaityklos vedėju. 1956–1962 m. Vilniaus universiteto Filologijos fakultete studijavo prancūzų kalbą bei lietuvių kalbą ir literatūrą.

Nuo 1959 m. laikraščio „Tiesa“ redakcijos korektorius, leidinių „Literatūra ir menas“, „Sportas“ redakcijų bendradarbis. 1965–1970 m. savaitraščio „Liaudies sargyboje“ korespondentas. 1970–2000 m. savaitraščio „Kalba Vilnius“ Literatūros ir muzikos skyriaus vedėjas. Rašė literatūros ir muzikos temomis.

Lietuvos nepriklausomųjų rašytojų sąjungos, Žurnalistų sąjungos, Lietuvos autorių teisių gynimo asociacijos agentūros tarybos narys.

## Kūryba
Paskelbė poezijos kūrinių vaikams, dainų tekstų, 1984 m. išleido jų rinkinį „Kur tas kelelis“. Poetą išgarsino eilėraštis „Elektrėnų žiburiai“, parašytas tuo metu pradėto statyti Elektrėnų miesto garbei. Kompozitorius Eduardas Balsys pagal šias eiles sukūrė dainą, kuri Lietuvoje plačiai žinoma iki šiol. Vėlesniais metais S. Žlibinas kartu su E. Balsiu sukūrė ir daugiau dainų. Taip užsimezgė draugystė ir su kitais lietuvių kompozitoriais: Teisučiu Makačinu („Kur tas kelelis“, „Grįžkit paukščiai“), Vytautu Juozapaičiu („Gromatėlę parašiau“, „Ridigdo“, „Ir atskrido sakalėlis“), Vygandu Telksniu („Neringai“, „Tau atidaviau viską“, „Laimink Marija“), Algimantu Bražinsku („Brangiausia žemė“), Miku Vaitkevičiumi („O kur jūs mano mokiniai?“) ir kt. Iš viso S. Žlibinas yra kartu kūręs su keturiasdešimčia kompozitorių – parašyta daugiau negu tūkstantis dainų. Daugelio jų žodžiai išversti į kitas kalbas. Kai kuriose dainose panaudota liaudies dainų poetika.

Populiariausios S. Žlibino žodžiais sukurtos dainos: „Berniukai“, „Elektrėnų žiburiai“, „Vėjas man pasakė“, „Mėlynakė rasa“, „Vyšnios žydi“, „Jaunystė“, „Gromatėlę parašiau“, „Kur tas kelelis“, „Žydėjimo šviesa“, „Motinai“, „Iš glėbio vasaros ugnies“, „Ridig do“ ir kt.

### Diskografija
* Atsiliepk dainoj (CD)

## Bibliografija
* Kur tas kelelis: dainos / dail. Petras Rauduvė. – Vilnius: Vaga, 1984. – 101 p.: iliustr.
* Tu mums viena: poezijos ir dainų rinktinė. - Vilnius: Nacionalinė M.K. Čiurlionio menų mokykla, 2016. - 193 p.: portr. - ISBN 978-609-95774-1-8

## Įvertinimas
* Respublikiniuose dainų konkursuose laimėta apie 40 premijų
* Už populiariausias metų dainas paskirtos septynios Stasio Šimkaus premijos
* 2004 m. LDK Gedimino ordino Karininko kryžius 
* 2013 m. Rietavo garbės pilietis 
* 2015 m. Elektrėnų savivaldybės garbės pilietis 

## Šaltiniai
Aukštatemperatūris superlaidininkas

**Aukštatemperatūriai superlaidininkai** – superlaidžių medžiagų grupė, kurių pagrindinis struktūrinis bruožas yra vario oksido plokštuma. Tai leidžia šioms medžiagoms pasiekti superlaidumą aukščiau skysto azoto virimo temperatūros (77 K arba -196 °C). Šiuo metu nėra bendros teorijos, paaiškinančios šias savybes.

Aukštatemperatūris superlaidumas buvo atrastas 1986 m. mokslininkų Karl Müller ir Johannes Bednorz. 1987 m. už tai jie buvo apdovanoti Nobelio fizikos premija. Galimybė šaldymui naudoti suskystintą azotą išplėtė superlaidininkų taikymo sritį.
Kamariškiai (Zarasai)

**Kamariškiai** – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės rytus nuo Samanių, netoli Latvijos sienos. Telkšo Kamariškio ežeras. Išlikusi dvaro sodyba. Ateina keliukas iš Samanių.

## Istorija

Seniau kaimas skirstytas į Kamariškius I ir II.

## Dvaras

Dvaro savininkas buvo vokietis Richteris, kuris, pasak atsiminimų, nebuvo godus žmogus. Jam priklausė 80 ha žemės, Kamariškių ežeras ir miškas. Dvaras buvo pavyzdingai tvarkomas, o jo papuošalas – ąžuolų alėja, deja, jau sunykusi. Be dvaro sodybos, buvo du sodai, net trys jau dabar bebaigiantys užaugti tvenkiniai, tvartai, daržinė, arklidės, kalvė.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kamariškiai

**Kamariškiais** vadinami kaimai:

* Kelmės rajone;
* Zarasų rajone:
** prie Suvieko,
** prie Samanių.
Leonas Strioga

**Leonas Vytautas Strioga** (1930 m. vasario 1 d. Medžiočiuose, Kurklių valsčiuje – 2022 m. spalio 27 d. Kaune) – Lietuvos skulptorius.

## Biografija

Iki 1940 m. augo ir mokėsi Klaipėdoje. 1940–1942 m. mokėsi Jonavoje, o nuo 1942 m. gyveno Ukmergėje. 1950 m. baigė Ukmergės vakarinę suaugusiųjų gimnaziją. 1950–1952 m. studijavo LSSR valstybinio dailės instituto Skulptūros fakultete. 1952 m. įstojo į I. Repino dailės institutą Leningrade. 1958 m. baigė šį institutą ir įgijo skulptoriaus specialybę. Nuo 1959 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narys. Gyveno Kaune.

## Kūryba

Nuo 1958 m. dalyvavo parodose. Kūrė portretus, figūrines kompozicijas, dekoratyvines skulptūras, mažąją plastiką. Kurdamas medžio skulptūras, naudojo unikalią kapotinę techniką. Jo darbų sąraše yra apie 1000 skulptūrų. Kūrinių yra įsigiję Lietuvos, Lenkijos, Latvijos, Estijos, Rusijos dailės muziejai ir privatūs asmenys JAV, Vokietijoje, Prancūzijoje, Danijoje ir kt.

## Apdovanojimai ir premijos
* Baltijos šalių skulptūros kvadrienalės Rygoje diplomas už skulptūrą „Juras – Čiurlionio ainis“ (1976)
* LSSR nusipelnęs meno veikėjas (1980)
* LSSR kultūros ministerijos diplomas už skulptūrą „Sužeistas angelas“ respublikinėje vaizduojamosios dailės parodoje Vilniuje (1988)
* George Soros šiuolaikinio meno centro stipendija (1995)
* Genovaitės Kazokienės vaizduojamojo meno fondo premija (1998)
* Dailininkų klubo „Sfinksas“ parodos Kaune, skirtos Lietuvos Nepriklausomybės 80-mečiui, diplomas už brandžiausią darbų kolekciją (1998)
* Lietuvos Respublikos aukščiausio laipsnio stipendija (1999–2000)
* Lietuvos nacionalinė kultūros ir meno premija (2001)
* Įsimintiniausias Kauno menininkas (2001)
* Kauno m. savivaldybės Kultūros skyriaus padėkos raštas už aktyvią kūrybinę veiklą (2001)
* Dailininkų klubų „Sfinksas“ ir „Meno sparnai“ parodos, skirtos Lietuvos Nepriklausomybės atkūrimo dienai, diplomas už kūrybinius rezultatus (2004)
* Miko J. Šileikio premija (2007)
* Kauno meno kūrėjų asociacijos premija (2010)

## Bibliografija
* Leonas Strioga (sud. Giedrė Jankevičienė). – V.: Dailininkų sąjungos leidykla „Artseria“, 2004. – 136 p.: iliustr. – ISBN 9986-716-39-X

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Biografija, kūryba
* Ėjimas didžiosios paslapties link 
* Leonas Strioga:Kūryba su meile Lietuvai
Abdal Chakas I Abu Mahometas

**Abdal Chakas I Abu Mahometas** (*abd al-ḥaqq ben miḥyū al - marīnīy*, arab.: عَبد الحَقّ بن مِحيُو المَرِينِيّ, g. nežinoma – m. 1217 m. rugsėjis) – Marinidų dinastijos įkūrėjas.
 
## Istorija
*Banu Marin* (arba Marinidai) XII a. pabaigoje buvo Almochadų sąjungininkai ir dalyvavo mūšyje prie Alarkos. Šiame mūšyje žuvo jų vadas Maksijus ir Marinidams vadovauti pradėjo jo sūnus Abdal Chakas I-is, kuris laikomas dinastijos pradininku. 

1215 m. Maroką valdė jaunas kalifas Abu Jakubas Jusufas II ir po pralaimėjimo prie Las Navaso de Toloso Almochadai buvo silpni. Abdal Chakas I-is pasinaudojo Almochadų dinastijos nuosmukiu ir užkariavo derlingas Tel Atlaso lygumas. Almochadai pasiuntė 10 000 armiją prieš Marinidus, bet 1216 m. Abdal Chakas sumušė Almochadų armiją prie Tazos. 1217 m. rugsėjį įvyko dar vienas mūšis prie Feso, kuriame Abdal Chakas I Abu Mahometas žuvo.

## Išnašos

## Nuorodos
*  ''Istorinis žodynas'' ;
* ''Musulmonų vadovai''.