open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Samanta Karasiovaitė

**Samanta Karasiovaitė** (g. 1996 m. sausio 17 d.) – Lietuvos futbolininkė, žaidžianti gynėjos pozicijoje.

## Karjera
Profesionalią karjerą pradėjo FC Gintra komandoje.

## Rinktinės
2015 m. rugpjūčio 29 d. debiutavo nacionalinėje rinktinėje, Baltijos taurės varžybose prieš Latviją.

## Pasiekimai
* Lietuvos moterų futbolo A lyga: 2019, 2018, 2017, 2016, 2015, 2014, 2013, 2012
* Baltijos moterų futbolo lyga: 2019, 2017

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Soccerway (Apie žaidėją)
* lietuvosfutbolas.lt (Gintros 2020 m. sezonas)
Lolita Žižytė

**Lolita Žižytė** (g. 1998 m. liepos 27 d.) – Lietuvos futbolininkė, žaidžianti FK Transinvest klube, bei Lietuvos nacionalinėje rinktinėje, gynėjos pozicijoje.

## Karjera
Profesionalią karjerą pradėjo MFK Jonava komandoje. Vėliau persikėlė į FC Gintra. 

Atstovavo Orobica Calcio Bergamo klubui. 2025 m. liepos pabaigoje sugrįžo į Lietuvą ir prisijungė prie FK Transinvest klubo.

; FK Žalgiris 
2026 m. kovo 15 d. debiutavo moterų A lygos rungtynėse prieš Gargždų „Bangą“. Susitikimą pradėjo startinėje sudėtyje ir žaidė iki finalinio švilpuko. Žalgirietės sutriuškino varžoves rezultatu 3–0.

## Rinktinės
2017 m. balandžio 11 d. debiutavo nacionalinėje rinktinėje, pasaulio taurės atrankos varžybose prieš Andorą.

## Pasiekimai
* Lietuvos moterų futbolo A lyga: 2020, 2019, 2018, 2017
* Baltijos moterų futbolo lyga: 2019, 2017

## Išnašos

## Nuorodos
* SOCCERWAY (Apie žaidėją)
* lietuvosfutbolas.lt (Gintros 2020 m. sezonas)
* lietuvosfutbolas.lt (Apie žaidėją)
* Globalsportsarchive (Apie žaidėją)
Ugnė Šmitaitė

**Ugnė Šmitaitė** (g. 1994 m. rugsėjo 10 d.) – Lietuvos futbolininkė, žaidžianti gynėjos pozicijoje.

## Karjera
Futbolininkės karjerą pradėjo Tauragėje, MFK Tauragė (Tauragės Sporto Centro) ekipoje.

Paskui sekė šie Lietuvos klubai : Akmenės Akmenė, MFK Kauno Žalgiris, MFA Žalgiris komandose. Būdavo kviečiama atstovauti FC Gintra klubą Čempionių lygos atrankos etapuose.

2017 m. buvo išvykusi į Kosovą, kur atstovavo FC Hajvalia klubui Čempionių lygos atrankos etape.

### Teisėjos karjera
2015 m. tapo teisėja asistente. Iš pradžių teisėjavo vaikų ir žemesniojo rango rungtynėse. Vėliau atestuota ir suteikta galimybė teisėjauti a lygos ir žemesnio rango rungtynėse.

### Trenerės karjera
Nuo 2019 m. dirbo FC Hegelmann Akademijos trenere.

## Rinktinės
2015 m. balandžio 4 d. debiutavo nacionalinėje rinktinėje, Europos taurės atrankos varžybose prieš Moldovą.

## Pasiekimai
* Geriausia Lietuvos futbolininkė: 2017 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Soccerway
* lietuvosfutbolas.lt
* lfta svetainė
* Globalsportsarchive
Monika Piesliakaitė

**Monika Piesliakaitė** (g. 1995 m. vasario 2 d.) – Lietuvos futbolininkė, gynėja. Atstovavo nacionalinei Lietuvos rinktinei.

## Karjera
Profesionalią karjerą pradėjo tuometinėje „Žaros“ komandoje. Vėliau ši ekipa tapo Kauno Žalgirio klubo dalimi.

2022 m. persikėlė į MFA „Žalgiris“-MRU. 2022 m. gegužės 8 d. pelnė įvartį moterų A lygos rungtynėse prieš Gargždų „Bangą“. 

Nuo 2023 m. vasaros atstovavo FC Hegelmann. 2023 m. rugpjūčio 19 d. debiutavo moterų A lygos rungtynėse prieš Utenos Utenį.

## Rinktinės
2018 m. rugsėjo 1 d. debiutavo nacionalinėje rinktinėje, Baltijos taurės rungtynėse prieš Latviją.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Soccerway
* lietuvosfutbolas.lt
* Globalsportsarchive
Sonata Vanagaitė

**Sonata Vanagaitė** (g. 1994 m. rugsėjo 1 d.) – Lietuvos futbolininkė, žaidžianti saugės pozicijoje.

## Karjera
Karjeros pradžioje žaidė \Ukmergėje ir atstovavo MFK Ukmergės ekipą. Vėliau persikėlė į Šiaulius ir tapo FC Gintra žaidėja. Su šia ekipa tapo daugkartine Lietuvos čempione (septynerius metus iš eilės). Vėliau persikėlė į Vilnių ir atstovavo MFA Žalgiris Vilnius ekipą.

## Rinktinės
2011 m. kovo 3 d. debiutavo nacionalinėje rinktinėje, Europos taurės atrankos varžybose prieš Makedoniją.

;Įvarčiai

## Pasiekimai
* Lietuvos moterų futbolo A lyga: 2016, 2015, 2014, 2013, 2012, 2011, 2010

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Soccerway
Raudonasis ratas

**Raudonasis ratas** () – 1970 m. Prancūzijoje sukurtas kriminalinis filmas.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Alain Delon – Korė
* Bourvil – komisaras Mateji
* Gian Maria Volonte – Vogelis
* Yves Montand – Jansenas
* Francois Perrier – Santis
* Paul Crauchet
* Pierre Collet

## Turinys

Praleidęs 5 metus kalėjime, Kore paleidžiamas į laisvę. Paskutinę naktį į jo kamerą užsuka prižiūrėtojas ir pasiūlo pelningą sandėrį – apiplėšti juvelyrinę parduotuvę, kurioje dirba jo giminaitis. Kore sutinka.

Policijos komisaras Mateji traukiniu gabena pavojingą nusikaltėlį Vogelį, kuriam pavyksta pabėgti. Jis pasislepia mašinos, kurią vairuoja Kore, bagažinėje ir pastarasis, supratęs, kad veža bėglį, padeda jam pasiekti Paryžių. Čia Kore papasakoja apie planuojamą apiplėšimą ir pasiūlo Vogeliui prisidėti. 

Norint įvykdyti nusikaltimą, reikalingas snaiperis, galintis šūviu išjungti signalizaciją. Vogelis pristato savo pažįstamą buvusį policininką ir Mateji kolegą Janseną, kuris sutinka prisidėti. Trijulė sėkmingai įvykdo apiplėšimą, tačiau brangenybių supirkėjas, iš spaudos sužinojęs kokia įvykdyta vagystė, atsisako dalyvauti jas parduodant. Vogelis supažindina Kore su pažįstamu naktinio klubo savininku Sančiu, kuris gali padėti, tačiau pastarąjį jau anksčiau aplankė Mateji. Įtardamas, kad Vogelis su juo susitiks, Mateji, suėmęs Sančio sūnų, priverčia šį dirbti išvien. Kuomet Kare ateina su vogtmis brangenybėmis, jį pasitinka brangenybių supirkėju apsimetęs Mateji.
Ledi Hamilton

**Ledi Hamilton** () – 1968 m. sukurta kostiuminė drama pagal Alexandre Dumas romaną. Filma režisavo Christian-Jaque, pagrindinius vaidmenis atliko Michèle Mercier, Richard Johnson ir John Mills.

## Siužetas

Paprastai kaimo mergina Ema niekada nestokojo gerbėjų. Kartą ją pamatęs dailininkas norėjo nutapyti portretą, tačiau ši atsisakė. Vėliau, kuomet dvarininko, kur ji tarnavo, žmona apkaltino ją suviliojus jos vyrą, Emai teko palikti namus. Neturėdama kur eiti, ji rado pozuoti kvietusį dalininką ir netrukus tapo šio mūza. Taip prasidėjo jos kelias įgyvendinant troškimą tapti kilminga, turtinga ir įžymia. Galiausiai ji ištekėjo už lordo Hamiltono, suteikusio jai viską, ko ši troško, tačiau jos tikrąja meile tapo admirolas Nelsonas.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Michele Mercier – Emma Hamilton
* Richard Johnson – Horatio Nelsonas
* John Mills – lordas Viljamas Hamiltonas
* Gabriella Giorgelli – Laura
* Claudio Undari – kapitonas Hardis 
* Mario Pisu – Neapolio karalius
* Nadja Tiller – Neapolio karalienė
* Boy Gobert – George Romney

## Išnašos
Lola Koltas

**Lola Koltas** – 1967 m. Italijoje sukurtas vesternas, kurį režisavo Siro Marcellini.

## Siužetas

Šokėjų trupė, kuriai vadovauja juodaodė Lola, dėl vienos iš susirgusių merginų priversta laikinai apsistosi Santa Anos miestelyje, kuriame visi gyvena bijodami banditų ir jų vadeivos El Diablo. Pastarasis, pamatęs Lolos pasirodymą, ja susidomi, o mergina nusprendžia, kad tai puiki proga tuo pasinaudoti ir įvilioti į spąstus. Deja, miestelio vyrai įbauginti ir nedrįsta pasipriešinti banditams, todėl vadovauti pradeda pati Lola...

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Lola Falana – Lola
* Pietro Martellanza – Rodas Strateris
* German Cobos – Laris Šternas / El Diablo
* Erna Shurer
* Tom Felleghy
* Dada Gallotti
* Marilena Possenti

## Šaltiniai
Aksominės rankos

**Aksominės rankos** () – 1979 m. sukurta komedija.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Adriano Celentano – Gvidas Kvileris
* Eleonora Giorgi – Tilė
* Olga Karlatos – Petula Kviler
* John Sharp – Benis
* Ania Pieroni
* Gino Santercole
* Sandro Ghiani

## Turinys

Inžinierius Gvidas Kvileris išrado itin atsparų stiklą, kurį ėmė naudoti visos juvelyrinės parduotuvės bei bankai. Jis praturtėjo, o vagims atėjo liūdnos dienos. Kvilerio žmona Petula, su kuria jis jau seniai nebegyvena, sutinka skirtis tik mainais į visas įmonės akcijas, kurias ji tuoj pat parduotų. Gvidas, norėdamas pamaloninti savo draugę Megę, sutinka su sąlygomis, tačiau mergina, sužinojusi, kad šis tapo vargšu, tuoj pat jį palieka. Gvidas bando ją pavyti motoroleriu, tačiau patenka į avariją ir atsiduria fontane. Jį išgelbėja vagišių porelė, brolis ir sesuo, palaikę jį savo „kolega“. Gvidas netrunka įsimylėti merginą Tilę, tačiau priverstas slėpti savo tapatybę, nes ši neapkenčia Kvilerio,  dėl kurio išradimo kalėjime atsidūrė jos senelis. Siekdamas palankumo, Gvidas pats apsimeta vagimi ir pradeda „darbuotis“ kartu su jais...

## Apdovanojimai
* David di Donatello – geriausias aktorius (A. Celentano), geriausias prodiusavimas
Kulšu

**Kulšu** (*Culśu*) – demonė etruskų mitologijoje, požemio pasaulio vartų sergėtoja.

Vienintelis žinomas Kulšu atvaizdas išlikęs ant helenizmo laikų Hasti Afunei sarkofago, aptikto Kjuzyje (virš šio atvaizdo įrašytas demonę identifikuojantis vardas). Ant sarkofago Kulšu vaizduojama vilkinti trumpą suknelę, apnuogintomis krūtimis, avinti ilgaaulius batus (kaip ir greta stovinti demonė Vanth). Kulšu eina pro arkos formos vartus, jos dešinėje rankoje deglas, o kairėje greičiausiai laiko raktą.

Siejama su dviveidžiu dievu Kulšanšu (atitinka romėnų Janą), jų vardai sudaryti iš tos pačios šaknies (*culś*). Teigiama, kad ši šaknis veikiausiai susijusi su etruskų kalbos žodžiu, reiškusiu „durys“, ir atitinka . Vis dėlto, kitaip nei Kulšanšas, Kulšu nėra vaizduojama su dviem veidais.

## Šaltiniai
Rasa Imanalijeva

**Rasa Imanalijeva** (g. 1991 m. sausio 29 d.) – Lietuvos futbolininkė ir FIFA licencijuota teisėja, žaidžianti saugės pozicijoje.

## Karjera
Profesionalią karjerą pradėjo FC Gintra komandoje, buvusi komandos kapitonė.

## Rinktinės
2011 m. kovo 3 d. debiutavo nacionalinėje rinktinėje, Europos taurės atrankos varžybose prieš Makedoniją.

;Įvarčiai

## Pasiekimai

* Geriausia Lietuvos futbolininkė: 2011

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Soccerway
Gibraltaro vyrų žolės riedulio rinktinė

**Gibraltaro vyrų žolės riedulio rinktinė** – komanda, atstovaujanti Gibraltarui tarptautinėse varžybose. Rinktinės sudėtį ir veiklą koordinuoja Gibraltaro žolės riedulio federacija. 

## Dalyvavimas čempionatuose

### Pasaulio taurė

### Europos čempionatas

## Nuorodos
*Oficiali svetainė
Dominikos Respublikos moterų tinklinio rinktinė

**Dominikos Respublikos moterų tinklinio rinktinė** – komanda, atstovaujanti Dominikos Respublikai tarptautinėse moterų varžybose. Rinktinės sudėtį ir veiklą koordinuoja Dominikos Respublikos tinklinio federacija.

## Dalyvavimas čempionatuose
### Olimpinės žaidynės

### Pasaulio čempionatas

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Balinė (upė)

**Balinė** – upelis Lietuvoje, Lazdijų rajone. Prasideda 2 km į šiaurės vakarus nuo Šventežerio. Teka į šiaurės vakarus Metelių regioninio parko riba. Prateka smulkius Gilujo ir Dubiosios ežerėlius. Įteka į Rimiečio ežerą (Kirsnos baseinas).

Vaga daugiausia ištiesinta. Prie upelio įsikūrę Papečių, Lozarkos, Kamenkos kaimai.

## Etimologija

Upėvardis padarytas iš žodžio *[[bala]]*.

## Šaltiniai
Baronas (Agluona)

**Baronas** – upelis šiaurės Lietuvoje, Biržų rajone; Agluonos kairysis intakas (Apaščios baseinas). Prasideda mažame miškelyje prie Šalnių kaimo, teka į šiaurę lygiagrečiai su Juodupe ir Gavėnupiu. Žemupyje prateka Liekniškio miškelį. Įteka į Agluoną 5,3 km nuo jos žiočių, 3 km į pietus nuo Biržų.

Intakų neturi. Baseinas labai siauras. Visa vaga ištiesinta. Šalia upelio įsikūrę Gataučiai, Nausėdžiai, Liepos, Zastaučiai, Pagavėniai, Ožkiniškis.

Upėvardis *Barõnas* kildinamas iš slavybės *baronas* ('avinas, tekis').

## Šaltiniai
Bartupė

**Bartupė** – upelis Lietuvoje, Kauno rajono pietvakariuose; Pilvės dešinysis intakas (Šešupės baseinas). Prasideda Tvarkiškių kaime. Teka į vakarus, šiaurės vakarus. Vidurupyje pasuka į pietus ir teka Kazlų Rūdos miškais. Įteka į Pilvę 51,6 km nuo jos žiočių, tarp Byliškių sodų ir Pagramdinės.

Intakai: Dainupis, Žiogas, Kumelupis, Molkasys (dešinieji).

Visa vaga ištiesinta. Gyvenvietės prie Bartupės: Tvarkiškiai, Pabartupis, Bliovai, Girininkai I.

Upėvardis greičiausiai kilęs iš slavybės *bartis* ('išpuvęs medis, drevė').

## Šaltiniai
Bėrė

**Bėrė** – upelis šiaurės Lietuvoje, Biržų ir Pasvalio rajonuose; Mūšos dešinysis intakas. Prasideda Kirdonių miške, 3 km į šiaurės vakarus nuo Kirdonių. Teka laukais į šiaurės vakarus. Įteka į Mūšą 31,5 km nuo jos žiočių, Saločių miestelyje.

Intakai: Balupė, Bėrelė (kairieji).

Visa vaga, išskyrus patį žemupį, ištiesinta. Prie Bėrės įsikūrę Kazlai, Strėliškiai, Saločiai.

Upėvardis kilęs nuo žodžio *bėras* ('tamsiai rudas').

## Šaltiniai
Beržė (Šalčia)

**Beržė** () – upė pietryčių Lietuvoje, Šalčininkų rajone; Šalčios dešinysis intakas. Prasideda Stasylų miške greta Stasylų kaimo. Teka į pietvakarius, nuo vidurupio – į vakarus Pačiabatų miško šiauriniu pakraščiu. Įteka į Šalčią 43,3 km nuo jos žiočių, šalia Rudnios kaimo.

Intakas – Svinčelė (kairysis; Švenčiaus žuvininkystės tvenkinių ištaka).

Beveik visa vaga ištiesinta. Gyvenvietės prie Beržės: Stasylos, Čiužiakampis, Pušyniškės, Dainiškės, Makniūnai, Kalveliai.

Upėvardis kilęs nuo medžio pavadinimo *[[beržas]]*.

## Šaltiniai
Vakarų Jeruzalė

**Vakarų Jeruzalė** – Jeruzalės miesto dalis, pavaldi Izraeliui po 1948 m. Arabų-Izraelio karo. Kelios Vakarų šalys, tokios kaip Jungtinė Karalystė, de facto pripažįsta Izraelio kontrolę šioje miesto dalyje, tačiau susilaiko nuo pripažinimo de jure. Izraelio siekis dėl Vakarų Jeruzalės suvereniteto yra plačiau priimamas, nei dėl Rytų Jeruzalės, kuri 1948 m. tapo pavaldi Transjordanijai.

Vakarų Jeruzalė yra Jeruzalės apygardos administracinis centras. Šioje dalyje gyvena daugiausia žydai, Rytų Jeruzalėje – arabai. Vakarų Jeruzalėje reziduoja Knesetas, prezidentas, vyriausybė, tačiau dauguma užsienio ambasadų įsikūrusios Tel Avive.

## Istorija

Po Izraelio valstybės įkūrimo 1948 m. gegužės 14 d. ją užpuolė regiono arabų šalių kariuomenės, užėmusios Izraelio rytinę ir pietinę dalį bei žydų kvartalą Jeruzalėje. Transjordanija prisijungė Rytų Jeruzalę. Po sėkmingo kontrpuolimo 1948 m. birželį žydai praplėtė savo valstybės teritoriją. Pagal 1949 m. vasario 7 d. paliaubų sutartį su Egiptu, Libanu, Transjordanija ir Sirija, žydų valstybei atiteko papildomi 6700 km² Palestinos teritorijos kartu su Vakarų Jeruzale (miesto vakarinė ir pietinė dalis).

## Izraelio sostinė

1950 m. Izraelis Vakarų Jeruzalę paskelbė savo sostine. Izraelio vyriausybei reikėjo daug investuoti į darbo vietų kūrimą, statant naujas vyriausybines įstaigas, naują universitetą, Didžiąją sinagogą ir Kneseto pastatą. Jungtinių Valstijų prezidento Donaldo Trampo administracija paskelbė Jeruzalę kaip Izraelio sostinę 2017 m. gruodžio 6 d. 2018 m. gruodžio 15 d. Australija Vakarų Jeruzalę oficialiai pripažino Izraelio sostine.

## Šaltiniai

## Nuorodos

*
Bienė

**Bienė**, t. p. *Bena, Biena* () – upelis daugiausia Lietuvoje (Vilniaus iš Šalčininkų rajonuose), nedidelė dalis Gudijoje (Ašmenos rajone); Merkio dešinysis intakas. Prasideda Medininkų aukštumoje, netoli pietinių Juozapinės ir Aukštojo papėdžių, prie Paalaburdiškių kaimo. Teka į pietryčius per Lietuvą, žemupyje prateka nedidelę Gudijos teritoriją, tada vėl Lietuvoje, prie pat sienos įteka į Merkio aukštupį, 185,2 km nuo jo žiočių, ties Ažubeniu.

Intakas – Salaka (kairysis).

Aukštupio vaga ištiesinta, 11,5 km nuo žiočių sudarytas Alaburdiškių tvenkinys. Kaimai prie Bienės: Alaburdiškės, Šakiškės, Dainava, Bena, Ažubenis (Lietuva), Bena, Pabenė, Maračanka (Gudija).

Upėvardis neaiškios kilmės, bandytas gretinti su trakų vietovardžiu Βῖναι ir kildinti iš  'mušti'.

## Šaltiniai
Bikilys

**Bikilys** – upė Lietuvoje, Panevėžio rajone; Alantos dešinysis intakas (Nevėžio baseinas). Prasideda laukuose prie Pupeliškių kaimo, Šilų apylinkėse. Teka į šiaurę, kerta Alančių miško pakraštį, žemupyje pasuka į vakarus, teka Raguvos miškų pakraščiais. Įteka į Alantą 14,2 km nuo jos žiočių, prie Bedrių viensėdžio.

Intakai: Opstainė (dešinysis), Dubija (kairysis).

Visa vaga ištiesinta. Kaimai prie Bikilio: Sodeliškiai, Lukštės, Šilagalys, Bauriškis, Dūdelėnai.

## Etimologija

Upėvardis *Bikilỹs* kildinamas iš žodžio „bikis“ – *striukis*.

## Šaltiniai
Bradaulis

**Bradaulis** (*Bradaunis*) – upelis šiaurės Lietuvoje, Akmenės rajone; Agluonos kairysis intakas (Vadaksties baseinas). Išteka iš Kamanų pelkės, teka į rytus Kamanų miškais, toliau – dirbamais laukais. Įteka į Agluoną 12,7 km nuo jos žiočių, netoli Gaudžiočių.

Visa vaga ištiesinta, aukštupys patenka į Kamanų rezervatą. Prie Bradaulio įsikūrę Gailaičiai, Pakempiniai.

Upėvardis kildinamas nuo žodžių *bradas, brada* ('didelis purvas, klampus kelias, šlapynė; brasta').

## Šaltiniai
Bukiškis (upė)

**Bukiškis** – upelis Lietuvoje, Šiaulių rajone; Švėtės dešinysis intakas. Prasideda Daugmaudžių miške, netoli Dargaudžių kaimo. Teka į šiaurės rytus mišku, toliau – dirbamais laukais. Žemupyje pasuka į šiaurės vakarus, įteka į Švėtės aukštupį, 105 km nuo jos žiočių, šalia Mimaičių.

Intakas – Vištuolis (kairysis).

Visa vaga ištiesinta. Kaimai prie Bukiškio: Piktuižiai, Diržiai, Kiaukliai.

Upėvardis kildinamas iš kokio panašaus asmenvardžio (plg. *Bukas, Bukelis, Bukys, Bukis*).

## Šaltiniai
Bradesa

**Bradesa** – upelis Lietuvoje, Utenos rajone; Šventosios kairysis intakas. Prasideda Norvaišių kaimo šiauriniuose pakraščiuose, prateka Bradeso ežerą. Teka į šiaurės vakarus miškingomis aukštumomis. Įteka į Šventąją 149,5 km nuo jos žiočių, 1,5 km nuo Užpalių.

Aukštupio ir dalis vidurupio vaga ištiesinta. Kaimai prie Bradesos: Bradesai, Kirkliai, Sidabrinė, Kušnieriūnai, Kureišiškės, Gaigaliai, Galiniai.

Upėvardis kildinamas nuo žodžių *bradas, brada* ('didelis purvas, klampus kelias, šlapynė; brasta').

## Šaltiniai
Brideikis

**Brideikis** – upelis Lietuvoje, Vilkaviškio rajone; Širvintos kairysis intakas (Šešupės baseinas). Prasideda Būdviečių kaimo apylinkėse. Teka į šiaurės rytus, šiaurę, prateka Šukių ežerą ir Šukių ežerėlį. Įteka į Širvintą 10 km nuo jos žiočių, šalia Alvito pietrytinių pakraščių.

Vaga vietomis ištiesinta. Kaimai prie Brideikio: Kumečiai II, Šukiai, Misviečiai, Kaukakalnis, Čyčkai.

Upėvardis kildinamas iš žodžio *brida* ('brasta, purvynė').

## Šaltiniai
Turkijos moterų tinklinio rinktinė

**Turkijos moterų tinklinio rinktinė** – komanda, atstovaujanti Turkijai tarptautinėse moterų varžybose. Rinktinės sudėtį ir veiklą koordinuoja Turkijos tinklinio federacija.

## Dalyvavimas čempionatuose
### Olimpinės žaidynės

### Pasaulio čempionatas

### Europos čempionatas

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Kilens

**Kilens** (*Cilens*) – dievybė etruskų mitologijoje. Nei Kilens lytis, nei funkcijos nėra iki galo aiškios.

Kilens vardas įrašytas trijose Pjačencos kepenų (bronzinio avies kepenų modelio) dalyse, vienoje iš jų – drauge su Tin (*Cilensl*, *Cilen* bei *Tin Cilen*). Iš to sprendžiama, kad Kilens užėmė svarbią vietą etruskų panteone. Gali būti, kad tai nakties dievybė, atitinkanti romėnų Nokturną (*Nocturnus*), arba *Fatum* (likimo) personifikacija. Bolsenoje aptiktas šią dievybę vaizduojantis terakotos reljefas (galva neišlikusi). Prabangiais moteriškais rūbais vilkinti Kilens lydi Merą (Menrvą).

Votų su šios dievybės vardu neaptikta.

## Šaltiniai
Antikvariniai Kašpirovskio dantys

**Antikvariniai Kašpirovskio dantys** – muzikos grupė iš Lietuvos, susikūrusi 2006 m. Vilniuje. Savo kūryboje muzikantai pasitelkia polkos, post-punk, mariarči, Lotynų Amerikos, Balkanų, regio stilius, ironiškus dainų tekstus ir balades.

2015 m. grupė išleido debiutinį albumą „Antikvariniai Kašpirovskio dantys“ ir pristatė dainos „Į Venesuelą“ vaizdo klipą. Surengė koncertus Lietuvoje, Kinijoje, Indijoje, JAV, Belgijoje, Lenkijoje, Latvijoje, Estijoje, Ukrainoje, Baltarusijoje, Rusijoje, Makedonijoje.

Iki šiol „Antikvariniai Kašpirovskio dantys“ yra pelnę penkis M.A.M.A. apdovanojimus – metų proveržio (2016 m.), metų vaizdo klipo (2016 m. – „Į Venesuelą“, 2018 m. – „Indai“, 2019 m. – „Daug dienų“) ir metų grupės (2020 m.). Taip pat „Klipvid“ konkurso geriausio metų vaizdo klipo apdovanojimus (2018 m. – „Indai“, 2020 m. – „Mažulė“; šių vaizdo klipų režisieriai – atitinkamai Saulius Baradinskas ir Darius Miniotas – buvo pripažinti geriausiais metų režisieriais).

## Grupės sudėtis
* Martynas Enčius (muzika, dainų žodžiai, vokalas, akustinė gitara),
* Juozas Baužys (vokalas, smuikas),
* Jonas Ūsas (trimitas)
* Mantas Meškerys (bosinė gitara)
* Paulius Šaparnis (bosinė gitara)
* Karolis Steponavičius (dainų žodžiai, būgnai),
* Jonas Stonkus (akordeonas)
* Povilas Jurkša (trombonas)

## Diskografija
Grupė iki šiol yra išleidusi 4 albumus.

* Antikvariniai Kašpirovskio dantys (2015 m.)

* Problematika (2017 m.)
* Nieko nereikia daryt (2019 m.)
* Viskas bus gerai (2023 m.)
## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficialus grupės tinklalapis
* Muzikos agentūros M.P.3 tinklalapis
Sičangas

**Sičangas** (, nuos. ꀒꎂ = *Op Rro*) – miestas Kinijoje, pietų Sičuane, prie Aningo upės ir Čiongo ežero. Liangšano ijų autonominės prefektūros centras. Geležinkelio stotis prie Čengdu–Kunmingo linijos, praeina Pekino–Kunmingo greitkelis, yra oro uostas. Miesto apylinkėse yra Sičango palydovų paleidimo centras.

## Istorija
Hanių dinastijos laikais dabartinio Sičango vietoje minima Čiongdu (*Qiongdu*) karalystė. Vėliau buvo Dali valstybės sudėtyje. XIII a. miestas prijungtas prie Junano ir buvo vadinamas Dziandu (*Jiàndū*) arba Dziančangu (*Jiànchāng*). XIX a. buvo kiniško vaško gamybos centras.

## Šaltiniai
Wilbur Scoville

**Wilbur Lincoln Scoville** (1865 m. sausio 12 d. Bridžporte, Konektikute – 1942 m. kovo 10 d. Geinsvilyje, Floridoje) – JAV chemikas, farmacininkas, žinomas kaip Skovilio organoleptikos testo, šiuo metu standartizuoto į Skovilio skalę, kūrėjas.

Dirbdamas „Parke-Davis“ farmacijos kompanijoje 1912 m. sukūrė testą, skirtą išmatuoti įvairių čili pipirų aštrumą, aitrumą.

## Biografija
Wilbur Scoville gimė Bridžporte, Konektikute. 1891 m. rugsėjo 1 d. Kvinsyje (Masačusetsas) vedė Cora B. Upham. Susilaukė dviejų dukterų: Amy Augusta (g. 1892 m. rugpjūčio 21 d.) ir Rūta Upham (g. 1897 m. spalio 21 d.).

W. Scoville parašė traktatą „The Art of Compounding“, kuris pirmą kartą išleistas 1895 m. Vėliau buvo išleisti mažiausiai 8 leidimai. Šia knyga, kaip šaltiniu, farmakologijoje remtasi iki XX a. 7-ojo dešimtmečio. Joje pateiktas vienas ankstyviausių pieno, kaip priešnuodžio pipirų aitrumui, paminėjimas.

Kurį laiką W. Scoville buvo Masačusetso farmacijos ir sveikatos mokslų kolegijos profesorius. Testuodamas žmones jis matavo įvairių čili pipirų aštrumą, aitrumą. Dabar šie testai standartizuoti Skovilio skalės pavadinimu.

1922 m. W. Scoville suteikta Amerikos vaistų asociacijos Eberto premija, o 1929 m. – Remingtono garbės medalis. Tais pačiais metais Kolumbijos universitetas jam suteikė garbės mokslo daktaro laipsnį.

## Apdovanojimai
W. Scoville įteikti šie Amerikos vaistų asociacijos (APhA) apdovanojimai:
* 1922 m. – Eberto premija (geriausios originalios vaistinės medžiagos tyrimo ataskaitos autorius).
* 1929 m. – Remingtono garbės medalis, pagrindinis APhA apdovanojimas.

## Šaltiniai
I kalba

**I kalba**, kitaip ***idzų kalba, nosų kalba*** (ꆈꌠꉙ = *Nuosuhxop*) – kinų-tibetiečių kalbų šeimos kalba, vartojama i (nosų, idzų) tautybės žmonių, gyvenančių vidurio Kinijoje (Sičuane, Juanane). Kalbančiųjų skaičius – apie 2 mln. žmonių (visomis tarmėmis ~5 mln.). XX a. pab. ~60 % i buvo vienkalbiai, kiti gimtąją kalbą vartoja podraug su kinų.

I kalba turi nemažai tarmių, kurių klasifikacijos pateikiamos labai skirtingos. Pagal 2012 m. Zivo Lamos klasifikaciją išskiriamos šiaurės i (nosų), rytų i (nasų), pietų i (nisų), pietryčių i (sani), vakarų i (lalų), vidurio i (lolopų) tarmės/kalbos. Prestižine laikoma Sičuano arba kitaip šiaurės i tarmė, kurios pagrindu sukurta literatūrinė kalba.

I kalba užrašoma savitu i raštu, kuris išsivystė ~XV a. Klasikinis i raštas buvo logografinis – kiekvieną žodį atitiko atskiras ženklas. 1974 m. panaudojant senojo rašto ženklus sukurtas skiemeninis standartizuotas raštas. Jam pritaikyta ir speciali pinyin perraša.

I kalba toninė – turi keturis tonus (aukštas, vidurinis krentantis, vidurinis, žemas krentantis). Morfologija analitinė.

## Šaltiniai
Mikołaj Biernacki

**Mikalojus Bernackis** (, slapyvardis „Rodočius“, 1836 m. birželio 6 d. Zelenčės Cyganuvkos km., Podolė – 1901 m. rugpjūčio 31 d. Lvovas) – lenkų poetas, satyrikas, redaktorius, knygyno bendraturtis, leidėjas, susijęs su Galicijos demokratais.

## Biografija

Mikalojus Bernackis gimė 1836 m. birželio 6 d. Zelenčės Cyganuvkos kaime (netoli Podolės Kameneco) žemvaldžio šeimoje. Mokėsi Varšuvos bajorų institute ir lankė teisės disciplinos kursus. 1856–1863 m. M. Bernackis buvo Lenkijos Karalystės vidaus reikalų komiteto pareigūnas. Vėliau užsiėmė savo žemių valdymo reikalais Sedlcos mieste. 1874 m. Bernackis persikėlė į Galiciją. Jis debiutavo literatūros pasaulyje 1876 m. išvertęs Pierre-Jean de Béranger (1780–1857) dainas. Mikalojus Bernackis bendradarbiavo su humoristiniais žurnalais – Krokuvos „Diabłem“ ir Lvovo „Szczutek“.

1877 m. M.Bernackiui buvo iškelta byla dėl neapykantos tarp socialinių klasių kurstymo.

Nuo 1878 m. M. Bernackis gyveno Lvove. 1878–1881 m. jis redagavo „Tydzień Literacki, Artystyczny, Naukowy i Społeczny" (liet. *Literatūros, meno, mokslo ir socialinė savaitė*). M. Bernackis buvo Lvovo literatūros ir meno draugijos narys.

Dėl meilės knygoms M. Bernackis pardavė savo dvarą „Boczów“ ir kartu su Adomu Dominyku Bartuševičium tapo leidyklos „Księgarnia Polska“ bendraturčiu (1878–1881 m.).

M. Bernackis taip pat redagavo savaitraštį „Tydzień Polski” (liet. *Lenkijos savaitė*) (1879–1881 m.). M. Bernackis prarado dvarą ir dirbo tarnautoju.

## Kūryba

Nuo 1876 m. M. Bernackis publikavo satyrinius kūrinius, pasižyminčius daugybe poetinių formų (pvz., „Daina ir satyra“ (1879 m.). Jo kūriniai buvo skirti autoriams ir visuomenei, kuri susidūrė su sunkumais dėl Austrijos valdžios cenzūros. Jo satyros buvo politinio ir socialinio pobūdžio. M. Bernackis kritikavo bajorų konservatyvumą, išjuokė jų moralę.

## Šeima
Mikalojus Bernackis buvo vedęs du kartus. Pirmoji žmona – Natalija Szulc Holnicka, po jos mirties vedė Heleną Jordanovną – lenkų mokslininko, gydytojo, profesoriaus Henrio Jordano seserį. Su ja susilaukė 4 vaikų: sūnaus Edvardo ir 3 dukterų.

Mikalojus Bernackis mirė nusižudęs 1901 m. rugpjūčio 31 d. Lvove, palaidotas Lyčiakovo kapinėse.

## Šaltiniai

## Nuorodos
Wladislaw Kozlowski

**Vladislovas Kozlovskis** (; 1832 m. rugsėjo 7 d. Berdyčivas, dab. Ukraina – 1899 m. rugpjūčio 9 d. Lvovas) – lenkų filosofas, sociologas, psichologas, literatas, 1863 m. sukilimo dalyvis.

## Biografija

Vladislovas Kozlovskis gimė 1832 m. rugsėjo 7 d. Berdyčeve, Rusijos imperijoje. 1844–1852 m. jis mokėsi Žitomyro gimnazijoje. Nuo vaikystės turėjo regos problemų. Baigęs gimnaziją 1852 m. įstojo į Kijevo šv. Vladimiro universiteto teisės fakultetą. Po metų perėjo į Medicinos fakultetą. Dėl pinigų stygiaus mokslus dažnai nutraukdavo. Studijų metais bičiuliavosi su lenkų istoriku Marijanu Dubieckiu, istoriku ir rašytoju Juozapu Tretiaku, lenkų geologu Aleksandru Čekanovskiu bei Konstantinu Helskiu.

1860 m. V. Kozlovskis išlaikė egzaminus ir tapo nuolatiniu lenkų kalbos mokytoju Bila cerkvoje. Mokytojavo iki 1862 m. 1863–1868 m. V. Kozlovskis apsistojo Paryžiuje, kur lankė paskaitas Sorbonos universitete ir Prancūzijos koledže, daugiausia studijavo psichologijos disciplinas. Tuo metu jo finansinė padėtis buvo labai sunki, o akių problemos apsunkino studijas. 1868 m. V. Kozlovskis išvyko į Serbiją, o 1872 m. – į Lvovą. Gyvendamas Lvove Kozlovskis atsidėjo literatūrinei kūrybai ir vedė privačias literatūros pamokas. 1882 m. Kozlovskis tapo Austrijos piliečiu ir tokiu būdu išsirūpino teisę gauti stipendiją. Gauta finansinė parama padėjo jam atsidėti literatūriniam ir filosofiniam darbui.

V. Kozlovskis kartu su savo bičiuliu profesoriumi Benediktu Dybovskiu aplankė Adomo Mickevičiaus gimtąjį miestą. Paskutinius savo gyvenimo metus Kozlovskis praleido „Dohmso“ vardo prieglaudoje.

V. Kozlovskis buvo Osolinskių vardo bibliotekos rėmėjas.

Vladislovas Kozlovskis mirė 1899 m. rugpjūčio 9 d., palaidotas Lyčiakovo kapinėse, Lvove.

## Kūrybinė veikla
V. Kozlovskis išleido keletą knygų: „Współczesne kierunki filozoficzne” (1885–1886 m.), „Stanowisko filozofii doświadczalnej wobec intuicyjnej” (1888 m.), „Współczesne kierunki filozoficzne” (1885 m.), „Logika elementarna” (1891). Taip pat publikavo nemažai straipsnių literatūrine, filosofine tematika žurnale „Prawda. Tygodnik Polityczny, Społeczny i Literacki”.

## Nuorodos
Letham

**Letham** (taip pat **Lethns**, **Letha**, **Lethms**, **Leta**) – dievybė etruskų mitologijoje.

Tvirtinama, kad Letham užėmė svarbią vietą etruskų panteone. Ant Pjačencos kepenų (bronzinio avies kepenų modelio) Letham vardas įrašytas penkis kartus. Be to, Letham keletą kartų paminėta terakotinėje *[[Tabula Capuana]]* (Kapujos lentelėje). Kome aptiktas vėlyvojo laikotarpio etruskų veidrodis, vaizduojantis Menrvos gimimą iš dievo Tinia galvos, ant veidrodžio pavaizduota ir Letham (įrašytas ją identifikuojantis vardas), tačiau dievybės atvaizdas labai prastai išsilaikęs, iš jo neįmanoma nustatyti dievybės lyties. Išlikę ir keletas votų, kurių įrašuose minimas Letham vardas.

Iš to, kokiose Pjačencos kepenų dalyse įrašytas Letham vardas, sprendžiama, kad tai veikiausiai buvo ne dangaus, o chtoninė dievybė. Kita vertus, teigiama, jog Letham galėjo būti su gimimu susijusi deivė (kaip Ethausva bei Thanr), atitinkanti graikų Eileitiją.

## Šaltiniai
What's Going On (albumas)

**„What’s Going On“** – vienuoliktas studijinis amerikiečių soul atlikėjo, dainų autoriaus ir prodiuserio Marvin Gaye albumas, išleistas 1971 m. gegužės 21 d. Jis buvo išleistas Motown Records priklausančios subsidiarinės įrašų kompanijos Tamla.

Šį albumą Marvinas įrašė 1970–1971 m. vadinamųjų „Hitsville U.S.A.“, „Golden World“ ir „United Sound Studios“ (buvusio Detroite) sesijų metu. Įrašinėta taip pat ir „The Sound Factory“ įrašų studijoje, Vakarų Holivude (Kalifornija). Tai pirmasis albumas, kuriame Marvinas jau dirba ir yra minimas kaip prodiuseris, taip pat kolektyvo sąraše minima Motown kompanijai priklausanti grupė, kartu įrašinėjusi albumą ir sesijų muzikantai, žinomi kaip „Funk Brothers“.

„What’s Going On“ yra koncepcinis albumas, kurio dainos užsibaigiant duoda pradžią kitoms ateinančioms dainų sąraše, taip sudarydamos dainų ciklą; albumas užsibaigia repriza, grąžinančia klausytoją į pirmosios albumo dainos temos skambesį. Albumo naratyvas, diktuojamas dainose, pateikiamas iš Vietnamo karo veterano, grįžusio namo, perspektyvos, kuris savo gimtinėje randa tik neapykantą, kančią ir neteisybę. Atlikėjo introspektyvūs dainų tekstai atskleidžia detalių apie jo gyvenimą, apsuptą narkotikų vartojimo, skurdo bei Vietnamo karo. Marvinas Gaye’us taipogi vertinamas už tai, kad šiame albume atkreipia dėmesį į ekologines problemas, apie kurias iki tol viešai nebuvo daug kalbama.

## Dainų sąrašas
Visas dainas prodiusavo Marvin Gaye.

### Pirmoji pusė

# „What’s Going On“ – 3:53
# „What’s Happening Brother“ – 2:43
# „Flyin' High (In the Friendly Sky)“ – 3:49
# „Save the Children“ – 4:03
# „God Is Love“ – 1:41
# „Mercy Mercy Me (The Ecology)“ – 3:16

### Antroji pusė

# „Right On“ – 7:31
# „Wholy Holy“ – 3:08
# „Inner City Blues (Make Me Wanna Holler)“ – 5:26
Naujojo Pietų Velso valstijos biblioteka

**Naujojo Pietų Velso valstijos biblioteka** () – viešoji biblioteka Sidnėjuje, seniausia Australijoje. Įkurta 1826 m., iš pradžių buvo privati, vėliau parduota Naujojo Pietų Velso vyriausybei, nuo 1869 m. tapo viešąja. Bibliotekos fondus sudaro virš 5 mln. vienetų, tarp jų ir gausūs specialieji rinkiniai. Biblioteka įsikūrusi miesto centre, Makvorio gatvės ir Šekspyro skvero kampe, šalia Karališkojo botanikos sodo, dviejuose gretimuose pastatuose: Mičelio (*Mitchell Building*) ir Makvorio Gatvės (*Macquarie Street Building*). Mičelio pastatas statytas 1905–1910 m., praplėstas 1939, 1959 ir 1964 m. 1999 m. įtrauktas į Naujojo Pietų Velso kultūros paveldo sąrašą. Makvorio Gatvės pastatas atidarytas 1988 m. 

## Fondai
Bibliotekos fonduose yra apie 2,3 mln. knygų, 1,2 mln. mikroformų, 1,6 mln. nuotraukų ir negatyvų, taip pat laikraščių, žemėlapių, architektūrinių planų, rankraščių ir kitų vienetų. Biblioteka dalyvauja Australijos nacionalinės bibliotekos „PANDORA“ internetinių svetainių archyvavimo projekte bei renka skaitmeninius leidinius. Biblioteka saugo 9 iš 11 išlikusiųjų pirmosios Australijos kolonistų laivų flotilės (*First Fleet*) žurnalų, Australijos tyrinėtojų ataskaitas, paveikslus ir eskizus bei kitus istorinius dokumentus. Tarp bibliotekos retenybių yra pirmojo aborigenams skirto laikraščio „Abo Call“ visi šeši leidiniai (1938 m.), botaniko Džozefo Bankso pirmosios Džeimso Kuko kelionės užrašai, australų aukso ieškotojo Haraldo Laseterio (*Harold Lasseter*) 1930 m. ekspedicijos dienoraštis, Viljamo Blajaus „Bounty“ laivo žurnalas, kuriame aprašyti Baunti maišto 1789 m. įvykiai, į UNESCO „Pasaulio atminties“ sąrašą įtraukta Holtermano fotonegatyvų kolekcija, Ernesto Šakltono 1914–1917 m. Antarkties ekspedicijos nuotraukos, Abelio Tasmano žemėlapis, sudarytas iš 1642–1644 m. ekspedicijų medžiagos, du iš trijų išlikusiųjų pirmosios Australijoje spausdintos knygos – Naujojo Pietų Velso įstatymų ir pranešimų rinkinio – egzemplioriai.

## Šaltiniai
Žemoji Žemės orbita

**Žemoji Žemės orbita** (ang. *Low Earth orbit*, **LEO**) – orbita aplink Žemę 160–2000 km aukštyje arba atliekant mažiausiai 11,25 periodų per dieną. Dauguma iš Žemės paleistų kosminių objektų skrieja ŽŽO.

Tarptautinė kosminė stotis skrieja ŽŽO ribose, tarp 406 ir 411 km aukštyje. Visos iki šiol naudotos kosminės stotys, taip pat kaip ir palydovai veikia ŽŽO ribose. Aukščiausią tašką ŽŽO buvo pasiekęs Gemini projekto 1966 m. erdvėlaivis Gemini 11, aukščiausią pasiektą tašką užfiksavęs 1374,1 km aukštyje. 1968 m. misija Apollo 8 buvo pirmasis kartas, kai žmonės įveikė ŽŽO ribas. Iki 1972 m. 24 žmonės nuskrido toliau už ŽŽO ribą. Nuo to laiko nei vienas žmogus šios ribos nepasiekė.

Norint išlaikyti stabilią orbitą ŽŽO ribose objektas turi pasiekti 7,8 km/s (28000 km/val) greitį, kuris mažėja didesniame aukštyje. 1500 km aukštyje šis greitis mažėja iki 7,12 km/s (25600 km/val). Žemoji Žemės orbita patogi naudoti įvairiems palydovams ir kosminėms stotims dėl mažų sąnaudų greičio ir orbitos palaikymui, taip pat dėl nesudėtingo šių objektų aptarnavimo.

Virš Žemosios Žemės orbitos ribų yra Vidutinė Žemės orbita (nuo 2000 iki 35786 km virš jūros lygio), o dar aukščiau – Geostacionarios orbitos ribos. Vidutinėje Žemės orbitoje veikia tokie palydovai kaip GPS, GLONASS ir Galileo (navigacinė sistema).

## Šaltiniai
Fokker F.25

**Fokker F.25 Promotor** – Nyderlanduose sukurtas stumiančiojo variklio varomas vienmotoris, keturvietis orlaivis su dviguba uodega, pirmą kartą pakilęs 1946 m. Tai buvo medinės konstrukcijos orlaivis su išskleidžiama važiuokle.

Įdomus konstrukcijos bruožas buvo keleivių vietų išdėstymas: vietoje tradicinės 2 + 2 komponuotės, pilotas sėdėjo priekyje kairėje, o visi trys keleiviai – ant sėdynės salono užpakalinėje dalyje. Naudojant orlaivį greitosios pagalbos tikslais, jis talpindavo per angą priekyje pacientą ant neštuvų. F.25 buvo akivaizdus prieškario G.I modelio tęsinys. F.25 taip pat turėjo daug panašumų su Difoga 421, kurį Antrojo pasaulinio karo metu suprojektavo ir pagamino Frits Diepen, „Ford“ autoserviso savininkas iš Tilburgo. Jo tikslas buvo sukurti lengvai valdomą asmeninį lėktuvą. Nepavykus gauti aviacinį variklį, buvo naudojamas Ford V-8.

Nors buvo pagaminta 20 vnt. F.25 orlaivių, jų pardavimai nuvylė, nes jie negalėjo konkuruoti su į rinką po karo patekusiais tūkstančiais perteklinių orlaivių.

## Specifikacijos (Fokker F.25 su O-435-A varikliu)

* **Ilgis:** 8,5&nbsp;m
* **[[Sparno mojis|Sparnų mojis]]:** 12&nbsp;m
* **Aukštis:** 2,4&nbsp;m
* **Sparnų plotas:** 17,5&nbsp;m²
* **Tuščio svoris:** 920&nbsp;kg
* **[[Maksimalus kilimo svoris]]:** 1.350&nbsp;kg
* **Kuro bako talpa:** 200&nbsp;l
* **Variklis:** 1 × Lycoming O-435-A 6 cilindrų oru aušinamas horizontalus opozicinis stūmoklinis variklis, išvystantis
:::: 140&nbsp;kW (190&nbsp;AG) esant 2.550 aps./ min. kilimo metu
:::: 100&nbsp;kW (140&nbsp;AG) esant 2.300 aps./min. 1.000 m (3.300&nbsp;pėdų) aukštyje
* **[[Propeleris]]:** dvimentis dvejų padėčių arba pastovaus greičio stumiantis propeleris
* **Maksimalus [[V greičiai|greitis]]:** 217&nbsp;km/h (135&nbsp;mylios per valandą, 117&nbsp;mazgų) jūros lygyje
* **Kreiserinis greitis:** 195&nbsp;km/h (121&nbsp;mylios per valandą, 105&nbsp;mazgai) 1.000 m (3.300&nbsp;pėdų) aukštyje
* **Tūpimo greitis:** 90&nbsp;km/h (56&nbsp;mylios per valandą; 49&nbsp;mazgai)
* **Skrydžio nuotolis:
:::: 515 km (320&nbsp;mylių, 278&nbsp;jūrmylės) su 87 kg kuro
:::: 850 km (530&nbsp;mylių; 460&nbsp;jūrmylių) su maksimaliu kuro kiekiu
* **Skrydžio lubos:** 3.600 m (11.800&nbsp;pėdų) <br /><br />
* **Skrydžio lubos:** 4.400 m (14.400&nbsp;pėdų)
* **Kilimo greitis:** 2,7&nbsp;m/s (530&nbsp;pėdų/min)
* **Kilimo laikas:**
:::: 1.000 m (3.300&nbsp;pėdų) – 7 min. 12 sek.
:::: 2.000 m (6.600&nbsp;pėdų) – 6 min. 6 sek.
:::: 3.000 m (9.800&nbsp;ft) in 30 min
* **Sparno apkrova:** 77&nbsp;kg/m²
* **Galios ir svorio santykis:** 0,1047&nbsp;kW/kg<br /><br />
* **Kilimo atstumas:** 230 m esant 5&nbsp;km/h vėjui
* **Tūpimo atstumas:** 150&nbsp;m
* **Specifinis kuro sunaudojimas:''' 0,088&nbsp;kg/kW/ks skrendant kreiseriniu greičiu

## Šaltiniai

## Papildoma literatūra
* 
* 

## Nuorodos
* dutch-aviation.nl
Nehavendo mūšis

**Nehavendo mūšis** – 642 m. vasarą įvykęs susirėmimas tarp arabų musulmonų ir Sasanidų imperijos pajėgų Irane. Mūšyje musulmonai pasiekė lemiamą pergalę, padėjusią jiems užvaldyti Irano plynaukštę ir atvėrusią kelius arabų ir islamo religijos ekspansijai į Vidurinę Aziją.

Po Irako užkariavimo arabų karinės pajėgos žymiai sustiprėjo. Pas juos perbėgo daugelis anksčiau sasanidams tarnavusių karių, vietos valdytojų. Kufos ir Basros garnizonų kariams buvo reguliariai mokama ir skiriamas maisto davinys. Sasanidų imperija savo ruožtu prarado sostinę, karališkąjį iždą ir trečdalį imperijos pajamų, kurias surinkdavo iš Irako. 

641 m. Jazdegerdas III surinko didelę armiją, kuri apsistojo prie Nehavendo siekiant užkirsti arabams kelius į Irano plynaukštę ir galbūt su tikslu atkariauti Iraką. Minima, esą Sasanidų pajėgos buvo 100 tūkst. karių. Jos kėlė susirūpinimą arabams ir kalifo Umaro nurodymu Kufos ir Basros garnizonai suvienijo pajėgas žygiui į Nehavendą. Pastiprinimai buvo atsiųsti iš Sirijos ir Omano. Arabų pajėgos vertinamos 30 tūkst. karių. Mūšis prie Nehavendo įvyko 642 m. vasarą. Pasakojama, kad Sasanidų kariuomenė užėmė tvirtą gynybinę poziciją ir arabų karo lauko vadas Numanas, nieko nepasiekęs keliais susirėmimais, apsimetė su savo pajėgomis atsitraukiantis. Tai suklaidino Sasanidų kariuomenės vadą Firūzaną ir Sasanidų kariuomenė pradėjo vytis esą bėgančius arabus. Pasakojama, kad jie buvo įvilioti į nepatogų slėnį tarp dviejų kalvų ir sutriuškinti. Minima, kad abi pusės turėjo didelių nuostolių. Abu vadai, Numanas ir Firūzanas, žuvo. 

Mūšis užtikrino arabų Irako ir Chuzistano kontrolę, atvėrė kelius užvaldyti vakarų Iraną ir rengti žygius į Farsą. Sasanidų imperija po mūšio daugiau nebesurengė organizuoto pasipriešinimo ir 651 m. mirus Jazdegerdui III nustojo egzistuoti.

## Šaltiniai
* Enciklopedija Britannica
* The Oxford Handbook of Iranian History, 2012.
Hispano Aviación

**„Hispano Aviación“** – Ispanijos orlaivių gamintojas; koncernas. Bendrovė įkurta, kai 1939 m. Ispanijos pilietinio karo metu generolo F. Franco vadovaujamos nacionalistų pajėgos perėmė šalies pietuose veikusią automobilių ir aviacijos dalių gamyklą „Hispano-Suiza“.

Tabladoje, Sevilijos miesto Trianos rajone įsikūrusi „Hispano“ gamykla gamino keletą orlaivių modelių. Vienas jų buvo ispaniška garsiojo Messerschmitt Bf-109 G versija su 1300 AG Hispano-Suiza 12Z varikliu – HA-1109, dar vadinta Me-109J. Taip pat gamintas HA-1112 (HA-1109 su Rolls-Royce Merlin varikliu); profesoriaus Willy Messerschmitto suprojektuotas reaktyvinis lavinimosi ir lengvųjų atakų lėktuvas Hispano HA-100 *Triana;* Hispano HA-200 *Saeta*.

„Hispano Aviación“ 1972 m. buvo įjungta į „Construcciones Aeronáuticas SA“ (CASA) sudėtį. Pastaroji dabar yra „Airbus“ dalis.

## Šaltiniai
Leinth

**Leinth** – etruskų dievybė arba mitologinė figūra; vaizduota tiek vyriškosios, tiek moteriškosios lyties.

Ant etruskų veidrodžio, aptikto Perudžoje, Leinth vaizduojama kaip jauna moteris, greta stovi Mean, kuri karūnuoja Herklę. Ant ankstyvojo helenizmo laikotarpio veidrodžio Leinth vaizduojamas kaip nuogas jaunuolis, laikantis kūdikį vardu Maris Halna, kaire ranka Leinth pasirėmęs ietimi; drauge pavaizduotos deivės Menrva ir Turan bei dievas Laranas.

Teigiama, jog Leinth didesnės reikšmės neturėjo, tai galėjo būti personifikacija, o ne savarankiška mitologinė figūra. Leinth vardas bandomas sieti su veiksmažodžiu *lein*, reiškiančiu „mirti“.

## Šaltiniai
Mis Italija

**Mis Italija** () – Italijos grožio konkursas, gražiausios šalies moters rinkimai.

## Istorija

Pradėti rengti 1939 m., pradžioje buvo vadinami „Mis Šypsena“ (), nes pagrindinis organizatorius buvo dantų pastos gamintojai, o nugalėtoja išrenkama pagal pateiktas fotografijas. Antrojo pasaulinio karo metu konkursas nevyko, o buvo atnaujintas 1946 m. ir nuo tada įgavo dabartinį pavadinimą „Mis Italija“. 1950 m. konkursas pirmą kartą transliuotas radijo bangomis, o 1987 m. – per televiziją.

1987 m. konkurso nugalėtoja Mirca Viola buvo dikvalifikuota paaiškėjus, kad yra ištekėjusi. Nuo 1994 m. jame gali taip pat gali dalyvauti motinos ir ištekėjusios moterys.

1996 m. nugalėtoja pirmą kartą tapo juodaodė Denny Mendez.

1990–2012 m. buvo rengiamas konkursas „Mis Italia nel mondo“, kuriame dalyvaudavo užsienyje gyvenančios italės.

## Nugalėtojos

1986 m. konkursą laimėjusios Robertos Capua motina yra Marisa Jossa, laimėjusi šį titulą 1959 m.

## Nugalėtojos pagal regionus

## Nuorodos

## Šaltiniai
Enver Hoxha

**Enveras Hodža** (; 1908 m. spalio 16 d. – 1985 m. balandžio 11 d.) – komunistinių pažiūrų Albanijos politikas, 22-asis Albanijos ministras pirmininkas, nuo 1941 iki 1985 m. Albanijos darbo (komunistų) partijos generalinis sekretorius.

E. Hodžos valdymo metodai iki šiol vertinami prieštaringai – Albanija buvo elektrifikuota, išaugo vidutinė gyvenimo trukmė, neraštingumas sumažėjo nuo 95% iki 2%, nutiestas geležinkelis, Albanija tapo viena sveikiausių šalių Europoje, vis dėlto dauguma Hodžos ministrų tapo „valymų“ aukomis. Slaptoji policija *[[Sigurimi]]* nužudė šimtus tūkstančių gyventojų, daugybė gyventojų buvo kalinami.

## Biografija
E. Hodža gimė 1908 m. Girokasteryje, tuometinėje Osmanų imperijoje, pasiturinčio audeklų prekeivio šeimoje. XX a. 3–4 dešimtmetyje mokėsi ir dirbo Prancūzijoje ir Belgijoje, lankė paskaitas Sorbonos universitete, sugrįžęs į Albaniją dirbo prancūzų kalbos mokytoju Korčėje. 1939 m. Albaniją užgrobus fašistinei Italijai, Hodža atsisakė stoti į Albanijos fašistų partiją, dėl to buvo išmetas iš darbo. 1940 m. kartu su bendraminčiais įkūrė Albanijos komunistų partiją, pradėjo partizaninį judėjimą prieš italus, Albanija išvaduota 1944 m., o Hodža tapo vyriausybės ministru pirmininku. Hodža buvo prisiekęs stalinistas, palaikė glaudžius ryšius su Stalinu.

1960 m. sudarė sąjungą su Kinija ir nusisuko nuo Sovietų Sąjungos. Tai lėmė smarkų gyvenimo lygio nuosmukį, nes Albanija buvo itin priklausoma nuo Sovietų Sąjungos grūdų importo, taip pat Sovietų Sąjunga buvo pagrindinė eksporto rinka. 1967 m. Hodža Albaniją paskelbė ateistine valstybe, visos mečetės ir bažnyčios buvo uždarytos. 1978 m. nutraukti ryšiai su Kinija. 1985 m. Hodža mirė dar tebeeidamas pareigas, buvo surengtos iškilmingos laidotuvės, palaidotas mauzoliejuje, vėliau perlaidotas.

## Šaltiniai
Australijos nacionalinė biblioteka

**Australijos nacionalinė biblioteka** (), anksčiau – **Sandraugos nacionalinė biblioteka** () ir **Sandraugos parlamentinė biblioteka** () – valstybinė biblioteka Australijoje, Kanberoje, didžiausia šalyje. Įkurta 1960 m. Australijos Sandraugos parlamentinės bibliotekos pagrindu.  Bibliotekos fonduose yra apie 7,7 mln. knygų, žurnalų, rankraščių, mikrofilmų, žemėlapių, vaizdo ir garso dokumentų (2019).

## Istorija

1901 m. naujojo Australijos federacinio parlamento reikmėms įkurta Australijos Sandraugos parlamentinė biblioteka. 1927 m. kartu su parlamentu biblioteka perkelta iš Melburno į Kanberą. Biblioteka kaupė ne tik parlamentinę, bet ir nacionalinę medžiagą, todėl, siekiant atskirti abu rinkinius, nuo 1923 m. buvo vadinama dviem vardais: „Sandraugos parlamentine biblioteka“ ir „Sandraugos nacionaline biblioteka“. 1960 m. parlamento priimtu įstatymu abi dalys formaliai atskirtos: įkurta Australijos nacionalinė biblioteka. 1968 m. nacionaliniai rinkiniai perkelti į naują pastatą Berlio Grifino ežero pakrantėje. Architektų bendrovės „Bunning and Madden“ projektuotas pastatas 2004 m. įtrauktas į Australijos kultūros paveldo sąrašą.

## Fondai ir veikla
Bibliotekoje sukaupta gausiausia pasaulyje medžiaga apie Australiją ir australus nuo ankstyviausių europiečių darbų apie Nežinomą Pietų Žemę iki naujausių šių laikų leidinių. Bibliotekos fonduose yra ir Azijos bei Okeanijos rinkiniai. Bibliotekos fondus sudaro ne tik spausdinti, bet ir internetiniai leidiniai, rankraščiai, paveikslai, garsinė ir vaizdinė medžiaga. 94,1 % bibliotekos fondų – suskaitmeninti (2019 m. duomenys) ir pasiekiami per internetinį katalogą. Iki 2019 m. birželio bibliotekoje suskaitmeninta virš 5,5 mln. vienetų, beveik visi prieinami bibliotekos prižiūrimame „Trobe“ internetiniame archyve. Biblioteka prižiūri ir Australijos internetinių svetainių archyvavimo „PANDORA“ projektą. Pagal Australijos autorinių teisių įstatymą bibliotekai priklauso visų Australijoje išleistų leidinių privalomasis egzempliorius.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* National Library of Australia
* National Library of Australia Catalogue
* Trove
Liverpulio centrinė biblioteka

**Liverpulio centrinė biblioteka** () – didžiausia viešoji biblioteka Liverpulyje, Anglijoje, Jungtinėje Karalystėje. Bibliotekos kompleksą sudaro keletas šalia vienas kito išdėstytų istorinių pastatų. Dalyje bibliotekos pagrindinio pastato yra įsikūręs Pasaulio muziejus. 

Įėjimas į biblioteką, naudojimasis kompiuterine techniką ir bibliotekos knygų kolekcija nemokamas.

## Istorija

1860 m. atidaryta Liverpulio centrinė biblioteka, kartu su Pasaulio muziejumi viename pastate. 1879 m. prie Liverpulio centrinės bibliotekos pastatyta *Pitkono skaitykla*, o 1906 m. kompleksas išplėstas pastačius *Hornbio skaityklą*. Visi trys komplekso pastatai įtraukti į saugotinų architektūros paveldo objektų sąrašą.

2013 m. Liverpulio centrinės bibliotekos interjeras modernizuotas, ant stogo įrengta apžvalgos aikštelė, įrengtas kompiuterinių žaidimų kambarys, kavinė, konferencijų salės.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*Oficiali svetainė
Kembridžo universiteto biblioteka

**Kembridžo universiteto biblioteka** () – didžiausia biblioteka Kembridže, Anglijoje, Jungtinėje Karalystėje. Viena iš 114 bibliotekų, priklausančių Kembridžo universitetui.

## Istorija

Kembridžo universiteto biblioteka įkurta XV a. pradžioje. Pirmą kartą paminėta rašytiniuose šaltiniuose 1416 m. kovą, William Loring palikimo dokumente. Seniausias datuotas bibliotekos katalogas sudarytas 1424 m. ir mini 122 tomų kolekciją. 1473 m. bibliotekos turinys išaugo iki 330 tomų. XVI a. bibliotekos fondas ėmė smarkiai plėstis. 1837 m. bibliotekai pastatytas priestatas.

XX a. pradžioje smarkiai išsiplėtus bibliotekos kolekcijai, priimtas sprendimas statyti naują bibliotekos pastatą. 1931 m. pagal architekto Džailzo Gilberto Skoto parengtą projektą pradėtas statyti naujasis bibliotekos kompleksas. 1934 m. statybų darbai užbaigti. Didžiausią dalį naujojo pastato statybai skyrė JAV filantropas Džonas Deivisonas Rokfeleris.

2010 m. birželį bibliotekai gavus 1,5 mln. £ paramą pradėtas senųjų religinių ir mokslinių raštų skaitmeninės bibliotekos kūrimo projektas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*Oficiali svetainė