open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Sudargo herbas

**Sudargo herbas** – pagrindinis Sudargo kaimo ir Sudargo seniūnijos (Šakių rajono savivaldybė) heraldikos atributas.

## Aprašas

Herbo skydo raudoname lauke žiedo pavidalo lauro vainikas iš dviejų lauro šakelių žaliais lapais su auksinėmis uogomis. Per vainiko vidurį kyšo sukryžiuoti sidabriniai kalavijas ir kardas auksiniais efesais smaigaliais į viršų. Kalavijas iš kairiojo apatinio kampo į dešinįjį viršutinį, kardas – iš dešinio apatinio į kairįjį viršutinį. Kardo ašmenys nukreiptos į priekį. Vainiko apatinė dalis prieš sukryžiuotus ginklus, viršutinė – už jų.

## Simbolika

Pasienyje su Prūsija įsikūrusio Sudargo herbe pavaizduoti kalavijas ir kardas, apjuosti pergalės laurų vainiku, simbolizavo, kad tik ginklu galima apginti besikuriančius miestus ir kraštą nuo agresyvių kaimynų. Tai buvo itin aktualu XVIII a. pabaigoje, kai buvo patvirtintas herbas.

## Istorija

Pirmąjį herbą kartu su miesto teisėmis 1792 m. gegužės 12 d. suteikė ATR valdovas Stanislovas Poniatovskis privilegija Nr. 55.

Atnaujintą herbą 2000 m. gruodžio 13 d. dekretu Nr. 1131 patvirtino prezidentas Valdas Adamkus. Herbo etalono autorius – dailininkas Raimondas Miknevičius.

## Šaltiniai
Sudeikių herbas

**Sudeikių herbas** – pagrindinis Sudeikių miestelio ir Sudeikių seniūnijos (Utenos rajono savivaldybė) heraldikos atributas.

## Aprašas

Herbo sidabriniame lauke viena virš kitos trys raudonos žuvys (seliavos) su sidabrinėmis akimis.

## Simbolika

Kadangi Sudeikiai įsikūrę prie vieno didžiausių Lietuvoje Alaušo ežero, kuriame veisiasi retos žuvys seliavos, nutarta jas ir pavaizduoti herbe. Kita vertus, sidabriniame lauke raudonos žuvys rodo, kad vietovė yra prie vandens.

## Istorija

2002 m. kovo 18 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 1700. Herbo etalono autorius – dailininkė Vida Navikienė.

## Šaltiniai
Kanadzava

**Kanadzava** () – miestas Išikavos prefektūroje, Japonijoje. Prefektūros administracinis centras.

Hokuriku krašto kultūrinis ir ekonominis centras.

## Geografija

Miestas įsikūręs prie Japonijos jūros ir apsuptas Japonijos Alpių, Hakusano nacionalinio parko ir Noto pusiasalio nacionalinio parko. Pro jį teka Sai ir Asano upės.

Kanadzavos klimatas vidutinis, bet lietingas. Kiek vėsesnis nei Tokijo. Miesto vidutinis drėgnumas – 73 %, 178 lietingos dienos per metus.

## Kultūra

Mieste vyksta *[[Hyakumangoku Matsuri]]* ir *[[Asano gawa Enyukai]]* festivaliai.

## Simboliai
Oficialus miesto medis – japoninis abrikosas.

## Miestai partneriai
*  Bafalas, JAV (nuo 1962 m. gruodžio 18 d.)
*  Porto Alegrė, Brazilija (nuo 1967 m. kovo 20 d.)
*  Irkutskas, Rusija (nuo 1967 m. kovo 20 d.)
*  Gentas, Belgija (nuo 1971 m. spalio 4 d.)
*  Nansi, Prancūzija (nuo 1973 m. spalio 12 d.)
*  Sudžou, Kinija (nuo 1981 m. birželio 13 d.)
*  Džondžu, Pietų Korėja (nuo 2002 m. balandžio 30 d.)

## Nuorodos
* Oficiali svetainė (japonų k.)
* Oficiali svetainė  
* Kanadzavos foto 

*
Antanas Dambrauskas (1940)

**Antanas Dambrauskas** (1940 m. rugpjūčio 24 d. Papelkiai, Kuršėnų apskritis – 1995 m. balandžio 27 d. Gegužinė, Kaišiadorių raj.) – Lietuvos teisininkas, socialinių mokslų daktaras.

## Biografija
Žmona Genovaitė Dambrauskienė. 1965 m. baigė Vilniaus universitetą. 1975 m. teisės mokslų kandidatas.

Dirbo Aukščiausiajame Teisme, 1966–1968 m. Miškų ūkio ir miško pramonės ministerijoje. Nuo 1968 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 1976 m. docentas.

## Bibliografija
* Darbo teisės pagrindai, 2 d. 1978–84 m.
* Darbo ginčai, 1985 m.
* Vadovų ir specialistų atestavimas, su kitais, 1982 m.
* Garantijos ir kompensacijos, su G. Dambrauskiene, 1982 m.
* Darbo drausmės teisinis reguliavimas, 1987 m.
* Darbo įstatymų taikymas, 1990 m.

## Šaltiniai
Antanas Dambrauskas (1911)

**Antanas Dambrauskas** (1911 m. vasario 10 d. Norkūnai, Rokiškio valsčius – 1995 m. lapkričio 21 d. Druskininkai) – Lietuvos vertėjas, rašytojas.

## Biografija
1936 m. baigė klasikinę filologiją Vytauto Didžiojo universiteto Humanitarinių mokslų fakultete. Dirbo mokytoju, dėstė Kauno tarpdiecezinėje kunigų seminarijoje. 1945 m. sovietinio saugumo suimtas, nuteistas 10 m. kalėti. Kalintas Čeliabinsko sr., Kazachijos, Kemerovo sr., Omsko lageriuose. 1956 m. grižo į Lietuvą, iki 1976 m. dirbo Druskininkų vaikų sanatorijoje.

Išvertė antikos rašytojų kūrinių:
* Vergilijus. Eneida, 1967 m., Bukolikos. Georgikos, 1971 m.
* Homeras. Odisėja, 1979 m., Iliada, 1981 m.
* Sofoklis. Tragedijos, 1974 ir 1984 m.
* Aristofanas. Plautas, Terencijus, komedijos.
*Ovidijus. Metamorfozės, 1979 m.

## Bibliografija
* Viskas praeina, lagerio atsiminimai, 1991 m.

## Įvertinimas
* Druskininkų garbės pilietis

## Šaltiniai
Svėdasų herbas

**Svėdasų herbas** – pagrindinis Svėdasų miestelio ir Svėdasų seniūnijos (Anykščių rajono savivaldybė) heraldikos atributas.

## Aprašas

Dygliuota linija ties skydo galvos riba perkirstame skyde dvispalvis varpas: jo viršus mėlynoje skydo galvoje auksinis, apačia sidabriniame lauke – mėlyna.

## Simbolika

Herbas susijęs su bažnyčios varpu. Legenda mena, jog kadaise Radvilos, siekdami savo valdinius paversti protestantais ir pykdami ant katalikybės, Alaušo ežere nuskandino bažnyčios varpą.

## Istorija

2002 m. gruodžio 19 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 1997. Herbo etalono autorius – dailininkas Rolandas Rimkūnas.

## Šaltiniai
Šakynos herbas

**Šakynos herbas** – pagrindinis Šakynos miestelio ir Šakynos seniūnijos (Šiaulių rajono savivaldybė) heraldikos atributas.

## Aprašas

Herbo skydo mėlyname lauke ant žalios skydo papėdės stovi šarvuotas sidabrinis riteris, dešine ranka rodantis į priekinį apatinį kampą. Ant kairiojo peties ovalus sidabrinis skydas (kraštas auksinis) su lotynišku užrašu: PRO LEGE ET LIBERTATE („Už teisingumą ir laisvę“). Riterio sijonas ir dešinysis antpetis žali su auksiniais kraštais. Per dešinįjį petį permesta raudona juosta, laikanti sidabrinį palašą su auksiniu efesu. Šalmas sidabrinis, papuoštas dviem raudonomis (pirma ir trečia) ir dviem sidabrinėmis (antra ir ketvirta) stilizuotomis stručio plunksnomis. Riterio plaukai ir ūsai juodi, veidas ir dešinioji ranka natūralios kūno spalvos.

## Simbolika

Šarvuotas riteris simbolizavo, kad tik ginklu galima apginti kraštą nuo agresyvių kaimyninių valstybių.

## Istorija

1792 m. birželio 12 d. ATR valdovas Stanislovas Augustas Šakynai suteikė laisvojo miesto teises ir herbą privilegija Nr. 68. Herbe buvo pavaizduotas riteris su skydu, ant skydo būta užrašo „Už teisingumą ir laisvę“ (). Herbą miestelis prarado, 1792 m. panaikinus miestų savivaldos teises.

1935 m. lenkų tyrinėtojas Marijanas Gumovskis bandė atkurti miestelio herbą, tačiau jo bandymai nebuvo sėkmingi.

1999 m. gegužės 3 d. herbą dekretu Nr. 422 patvirtino prezidentas Valdas Adamkus. Herbo etalono autorius – dailininkas Rolandas Rimkūnas.

## Šaltiniai
Šeštokų herbas

**Šeštokų herbas** – pagrindinis Šeštokų miestelio ir Šeštokų seniūnijos (Lazdijų rajono savivaldybė) heraldikos atributas.

## Aprašas

Herbo žaliame lauke auksinis garvežio ratas, apsuptas šešių sidabrinių skrendančių karvelių uldukų su sparnais virš nugaros. Karveliai apie ratą išsidėstę šešiakampiu.

## Simbolika
* Garvežio ratas – rodo, kad jau nuo XX a. pradžios Šeštokai buvo strategiškai svarbus geležinkelio mazgas. Atkūrus Nepriklausomybę, Šeštokai tapo Lietuvos vartais į Europą.  Ratas simbolių kalboje – saulės atitikmuo, o jo stipinai – spėjami saulės spinduliai. Tai viena pagrindinių visatos nenutrūkstamos kaitos, jėgos, kuri valdo planetas ir žvaigždes išraiška. 
* Karveliai uldukai – tai laukiniai karveliai uldukai, kurių gausu Šeštokų apylinkėse. Jie gyvena nedideliuose, retuose miškuose, dažnai išskrenda į laukus ir pakeles. Karveliai simbolių kalboje reiškia taiką, tyrumą, viltį. Biblijoje Nojus po pasaulinio tvano paleido skristi tirs balandžius, iš kurių vienas sugrįžo su alyvmedžio šakele – susitaikymo su Dievu ženklu. Nuo to laiko tai taikos simbolis. Religiniame mene šis paukštis – Šventosios Dvasios simbolis. Paukščių skrydžio poza suteikia simboliu judesio (traukinių judėjimo) įspūdį.
* Skaičius šeši (šeši karveliai) – aliuzija į miestelio pavadinimą. 
* Žalia skydo spalva – heraldikoje reiškia laisvę, grožį, džiaugsmą, viltį ir sveikatą.

## Istorija

Nuo 2002 m. Šeštokai turi savo herbą ir vėliavą. Iki tol miestelis istorinio herbo ir vėliavos niekada neturėjo. Komisijoje svarstant naujo herbo idėjas kartu su vietos seniūnijos atstovais buvo nutarta herbe pavaizduoti geležinkelio traukinio ratą su šešiais karveliais. 2002 m. balandžio 16 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 1744. Herbo etalono autorius – dailininkas Arvydas Každailis. Herbą Heraldikos komisija 2002 m. balandžio 4 d. aprobavo (Komisijos posėdžio protokolas Nr. 265). Pagal herbą sukurta ir vėliava.

## Šaltiniai
Švėkšnos herbas

**Švėkšnos herbas** – pagrindinis Švėkšnos miestelio ir Švėkšnos seniūnijos (Šilutės rajono savivaldybė) heraldikos atributas. Herbe pavaizduotas Švėkšnos viadukas, jungiantis miestelio bažnyčią su parku.

## Aprašas

Ties papėde perkirsto skydo mėlyname lauke stilizuota auksinė saulė su tuščiu centru, kuriame yra auksinis kryžius, o raudonoje skydo papėdėje sidabrinis arkinio tilto fragmentas. Tilto turėklo linija skiria raudoną papėdę nuo viršutinės skydo dalies.

## Simbolika

Stilizuota saulutė simbolizuoja „Saulės“ lietuvių švietimo draugiją, kuri 1923 m. čia įkūrė progimnaziją. Arkinis tiltas simbolizuoja Švėkšnos viaduką – retą Lietuvoje architektūrinį objektą.

## Istorija

2000 m. sausio 18 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 754. Herbo etalono autorius – dailininkas Arvydas Každailis. Herbas sukurtas pagal P. Čeliausko piešinio eskizą.

## Šaltiniai
Ipolitas Nekrošius

**Ipolitas Nekrošius** (g. 1936 m. gegužės 7 d. Paliepiuose, Ariogalos valsčius, Kėdainių apskritis) – Lietuvos teisininkas, teisėtyrininkas laboralistas.

## Biografija
1943–1954 m. mokėsi Paliepių vidurinėje mokykloje. 1954–1959 m. studijavo Vilniaus universiteto (VU) Teisės fakultete. 1959–2010 m. dėstė Vilniaus universitete. 1959–1962 m. VU Teisės fakulteto asistentas, 1962–1969 m. vyr. dėstytojas. 1966–1967 m. studijavo VU aspirantūroje, 1967 m. apgynė disertaciją tema „Socialistinių darbo teisinių santykių atsiradimas ir įtvirtinimas Lietuvoje“, teisės mokslų kandidatas. 1969–1991 m. VU docentas, nuo 1991 m. profesorius. 1977–1985 m. VU Teisės fakulteto dekanas, 1977–2006 m. Darbo teisės katedros vedėjas. Dėstė dalykus: Darbo teisė (Bendroji ir Specialioji dalys), kitus.

1962–1965 m. LKP CK lektorius, vėliau – instruktorius. Nuo 1989 m. kovo mėn. Vilniaus miesto Lenino rajono liaudies teismo liaudies teisėjas. 1990–1992 m. Vilniaus miesto 1-ojo teismo teisėjas. 1991–2002 m. Seimo kanceliarijos Juridinio skyriaus konsultantas, nuo 1996 m. Darbo kodekso rengimo grupės vadovas. 1993–1999 m. Lietuvos mokslo tarybos narys.

Vedęs. Sūnūs Ipolitas Nekrošius (g. 1962), advokatas ir Vytautas Nekrošius (g. 1970), VU Teisės fakulteto dekanas, profesorius.

## Bibliografija

* Darbo sutartis / Ipolitas Nekrošius, Vytautas Nekrašas. – Vilnius, 1971. – 123 p.
* Socialinio aprūpinimo teisė. – Vilnius: Vilniaus V. Kapsuko universitetas, 1972.
* Tarybinė darbo teisė: vadovėlis aukštųjų mokyklų teisės specialybės studentams (su kitais). – Vilnius: Mintis, 1976. – 276 p.
* Kolūkiečių socialinis aprūpinimas: medžiaga lektoriui. – Vilnius: Žinija, 1977. – 17 p.
* Lietuvos TSR darbo įstatymų kodekso komentaras (su kitais). – Vilnius: Mintis, 1978. – 368 p.
* Priėmimas į darbą, perkėlimai, atleidimas iš darbo / Vytautas Nekrašas, Ipolitas Nekrošius. – Vilnius: Mintis, 1981. – 133 p.
* Tarybinė socialinio aprūpinimo teisė: vadovėlis aukštųjų mokyklų teisės specialybės studentams. – Vilnius: Mintis, 1983. – 156 p.
* Lietuvos TSR darbo įstatymų kodekso komentaras (su kitais). – Vilnius: Mintis, 1988. – 468 p.
* Darbo teisė: vadovėlis aukštųjų mokyklų teisės specialybės studentams (su kitais). – Vilnius: Mintis, 1990. – 355 p. – ISBN 5-417-00416-2
* Romėnų teisė: vadovėlis / Ipolitas Nekrošius, Vytautas Nekrošius, Stasys Vėlyvis. – Kaunas: Vijusta, 1996. – 289 p. – ISBN 9986-9099-0-2
* Darbo teisė: vadovėlis (su kitais). – Vilnius: Teisinės informacijos centras, 2008. – 544 p. – ISBN 978-9955-30-027-4


## Įvertinimas
* 2007 m. ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Riterio kryžius 
* 2016 m. LR TM garbės ženklas „Už nuopelnus teisingumui“ 

## Šaltiniai
Tauragnų herbas

**Tauragnų herbas** – pagrindinis Tauragnų miestelio ir Tauragnų seniūnijos (Utenos rajono savivaldybė) heraldikos atributas.

## Aprašas

Herbo sidabriniame skydo lauke ant žalios skydo papėdės (piliakalnio) žingsniuojantis saugantis juodas tauras su raudonais ragais.

## Simbolika

Kalva herbe simbolizuoja Tauragnų piliakalnį, o tauras yra užuomina į miestelio vardo sąsają su šiuo laukiniu žvėrimi. Panašiai tauras pavaizduotas Kauno herbe.

## Istorija

2001 m. gegužės 21 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 1333. Herbo etaloną parengė dailininkė Vida Navikienė.

## Šaltiniai
Šalčininkų herbas

**Šalčininkų herbas** – pagrindinis Šalčininkų miesto, Šalčininkų seniūnijos ir Šalčininkų rajono savivaldybės heraldikos atributas.

## Aprašas

Skydo plačioje mėlynoje galvoje sukryžiuoti auksinis ir sidabrinis raktai barzdelėmis į apačią. Auksinis raktas eina iš viršutinio priekinio kampo į apatinį galinį kampą, sidabrinis – iš viršutinio galinio į apatinį priekinį. Raudoname lauke – auksinė trijų riešutų su goželėmis kekė.

## Simbolika

Du sukryžiuoti raktais yra paimti iš Šalčininkų bažnyčios globėjo šv. Petro atributikos. Trijų riešutų kekė simbolizuoja tris nuo seno čia draugiškai sugyvenančiais tautas – lietuvius, totorius ir lenkus. Mėlyna spalva simbolizuoja dangiškąsias, raudona – žemiškąsias vertybes.

## Istorija

2000 m. vasario 11 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 766. Herbo etalono autorius – dailininkas Arvydas Každailis.

## Šaltiniai
Šaukoto herbas

**Šaukoto herbas** – pagrindinis Šaukoto miestelio ir Šaukoto seniūnijos (Radviliškio rajono savivaldybė) heraldikos atributas.

## Aprašas

Herbo skydo žaliame lauke sidabrinė pempė tarp raudonų uogų papėdėje.

## Simbolika

Herbe pavaizduota pempė, mėgstanti drėgnas vietas, žemapelkes. Po jos kojomis vaizduojamos spanguolės rodo, kad Šaukotas yra apsuptas pelkių, o jose gausu įvairių miško gėrybių. Paukštis simbolių kalboje reiškia tarpininką tarp dangaus ir žemės, daugelio tautų kultūrose buvo tikima, kad po žmogaus mirties jo siela įgauna paukščio pavidalą. Žalia skydo spalva heraldikoje reiškia laisvę, grožį, džiaugsmą, viltį ir sveikatą.

## Istorija

2004 m. kovo 10 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 394. Herbo etalono autorius – dailininkas Arvydas Každailis.

## Šaltiniai
Tirkšlių herbas

**Tirkšlių herbas** – pagrindinis Tirkšlių miestelio ir Tirkšlių seniūnijos (Mažeikių rajono savivaldybė) heraldikos atributas.

## Aprašas

Herbo skydo mėlyname lauke sidabrinis stulpas su penkiomis viena virš kitos išdėliotomis raudonomis širdimis.

## Simbolika

Širdys pasirinktos pagal miestelio centre stovintį unikalaus koplytstulpio, kurio keturiuose šonuose išmūryta po penkias viena virš kitos išdėliotas raudonas širdis. Apie šį koplytstulpį sukurtos kelios legendos. Pasak vienos, jį 1667 m. pastačiusi vietos dvarininkė Važinskienė švedų nukankintam sūnui atminti. Kaip teigiama kitoje legendoje, koplytstulpį išmūrijęs Važinskis švedų nukankintam savo tarnui, neišdavusiam pasislėpusios jo žmonos su 4 vaikais, įamžinti.

## Istorija

2004 m. birželio 21 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 110. Herbo etalono autorius – dailininkė Laima Ramonienė.

## Šaltiniai

*
Francesco Carrara

**Francesco Carrara** (g. 1805 m. rugsėjo 18 d. Lukoje – 1888 m. sausio 15 d.) – italų baudžiamosios teisės profesorius, baudžiamosios teisės Klasikinės mokyklos atstovas, mirties bausmės panaikinimo šalinininkas; liberalų politikas.

Francesco Carrara studijavo teisę bei apgynė teisės daktaro disertaciją Pizoje. Vėliau dirbo Florencijoje, Lukoje, dėstė baudžiamąją teisę. Italijos baudžiamojo kodekso rengimo grupės narys. Senatorius nuo 1879 m. gegužės 15 d.

## Nuorodos
* ''Teoría de la tentativa y de la complicidad o del grado en la fuerza física del delito'', Analecta editorial, Pamplona, 2006 .
Tytuvėnų herbas

**Tytuvėnų herbas** – pagrindinis Tytuvėnų miesto ir Tytuvėnų seniūnijos (Kelmės rajono savivaldybė) heraldikos atributas.

## Aprašas

Herbo skydo raudoname lauke už arkados sidabrinė bažnyčia su auksiniais kryžiais ir skulptūrėle centrinio bokšto nišoje. Sidabrinės arkados vidurinėje raudonoje nišoje auksinis bernardinų simbolis: žiede dvi sukryžiuotos rankos ir kryžius.

## Simbolika

Herbas simbolizuoja miestelio įžymybę – Tytuvėnų bernardinų vienuolyną. Čia pavaizduotas kiemo arkados fragmentas su bernardinų ženklu ir iš už jo kylančius barokinės Tytuvėnų bažnyčios bokštus.

## Istorija

2002 m. rugpjūčio 19 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 1865. Herbo etalono autorius - dailininkas Arvydas Každailis.

## Šaltiniai
Troškūnų herbas

**Troškūnų herbas** – pagrindinis Troškūnų miesto ir Troškūnų seniūnijos (Anykščių rajono savivaldybė) heraldikos atributų.

## Aprašas

Herbo skydo auksiniame lauke juodas šėlstantis šernas su sidabrine iltimi ir akimi.

## Simbolika

Šernas yra vienas mėgstamiausių simbolių Europos heraldikoje, reiškiantis drąsą, jėgą, narsumą, ir gali būti siejamas su vietine gyvūnija.

## Istorija

Pirmasis herbą pradėjo kurti dailininkas Arūnas Tarabilda (jo mama Domicelė buvo kilusi iš netoliese esančio Andrioniškio). 1968 m. rugsėjo 17 d. jis pasiūlė Troškūnų herbe pavaizduoti juodą šerną, bet jam nepritarė vietos bendruomenės atstovė – Troškūnų vidurinės mokyklos mokytoja O. Bartulytė. Kitąmet dailininkas mirė ir herbo kūrimo darbai sustojo.

2003 m. birželio 2 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 98. Herbo etalono autorius – dailininkas Rolandas Rimkūnas pagal Arūno Tarabildos 1968 m. idėją.

## Šaltiniai
Užpalių herbas

**Užpalių herbas** – pagrindinis Užpalių miestelio ir Užpalių seniūnijos (Utenos rajono savivaldybė) heraldikos atributas.

## Aprašas

Skydo mėlyname lauke vertikalus sidabrinis prekybai paruoštų linų ryšelis. Skydą supa viršuje atviras vainikas, kurio dešinę pusę sudaro žalias palmės lapas, o kairę pusę – lauro šakelė su raudonomis uogomis. Vainikas apačioje surišta raudonu kaspinėliu. Virš skydo įstrižai priekin kyšo sidabrinis vėliavos kotas, ant kurio raudona vėliava su sidabrinėmis raidėmis parašytu devizu: MIESTUS AUGINA PREKYBA.

## Istorija

Pirmąkart herbas suteiktas 1792 m. vasario 25 d., kai ATR valdovas Stanislovas Augustas privilegija Nr. 34 Užpaliams suteikė miesto teises ir herbą. Herbą apibūdinančiame straipsnyje rašoma: „O kad minėtas Užpalių miestas taip teismo, taip ir miesto valdymo reikaluose patirtu tikrą garbę, jam suteikiame herbą tokį, koks čia yra matyti nupieštas, tai yra ant mūrinio postamento su įrašu: „1792 m. Užpalių miesto herbas“, tarp dviejų suremtų lauro medžio šakelių žydrame lauke vaizduojamas prekybai surištas linų pundelis, kuriais ypatingai šitas miestas garsėja. Viršuje vėliava su įrašu: „Per prekybą miestai auga“. Šį herbą tam miestui leidžiame naudoti antspauduose ir bet kuriuose ženkluose.“

1998 m. gruodžio 9 d. herbą dekretu Nr. 260 patvirtino prezidentas Valdas Adamkus. Herbo etalono autorius – dailininkas Albertas Gurskas.

## Šaltiniai
Algimantas Valantinas

**Algimantas Valantinas** (g. 1961 m. spalio 29 d. Mažeikių rajone, Buknaičių kaime) – teisininkas, teisėjas. Buvęs Lietuvos Respublikos generalinis prokuroras. Lietuvos apeliacinio teismo teisėjas (pirmininkas).

## Biografija

1980 m. baigė Mažeikių 1-ąją vidurinę mokyklą, įstojo į Vilniaus valstybinio universiteto Teisės fakultetą, jį baigė
1985 m. Atliko privalomąją karo tarnybą sovietinėje armijoje (1988–1989 m.).

Paskirtas dirbo prokuratūroje: prokuroro padėjėjas, tardytojas Kaišiadorių rajono prokuratūroje (1985–1988 m.), Širvintų rajono prokuratūros prokuroras, vyriausiasis prokuroras (1990–1991 m.), Jonavos rajono apylinkės prokuratūros vyriausiasis prokuroras (1991–1994 m.), Jonavos rajono apylinkės teismo teisėjas, teismo pirmininkas (1994–1999 m.), Teismų departamento prie Lietuvos Respublikos teisingumo ministerijos direktorius (1999–2000 m.), Vilniaus miesto 2-ojo apylinkės teismo pirmininkas (2000–2005 m.), Lietuvos Respublikos generalinis prokuroras (nuo 2005 m. lapkričio 24 d.), vyriausiasis valstybinis justicijos patarėjas (kvalifikacinis rangas). Nuo 2010 m. balandžio dirba Vilniaus miesto 2 apylinkės teismo teisėju. 2010 m. rudenį pretendavo į Vilniaus apygardos teismą.

2010 metų sausio 21 dieną LR Seimas, po Seimo Teisės ir teisėtvarkos komiteto išvadų dėl žmogžudysčių Kaune 2009 m. bylos tyrimo, nusprendė, kad Algimantas Valantinas nesugebėjo tinkamai organizuoti jo vadovaujamų institucijų darbo ir netinkamai vykdė generalinio prokuroro pareigas. Sausio 28 dieną Lietuvos Respublikos prezidentė Dalia Grybauskaitė pareiškė matanti postūmių žmogžudysčių Kaune 2009 m. byloje ir nepareiškė nepasitikėjimo A. Valantinui. 2010 m. vasario 5 dieną A. Valantinas pateikė atsistatydinimo iš generalinio prokuroro pareigų pareiškimą, kuris buvo patenkintas tą pačią dieną LR prezidentės.

2010 m. rugsėjo 21 ir 28 d. vykusiose pretendentų į teisėjus atrankos komisijos posėdžiuose, kuriuose buvo vykdoma atranka į keturias Vilniaus apygardos teismo teisėjų vietas, Algimantas Valantinas įvertintas geriausiai – jam skirta pirmoji vieta, tačiau prezidentė D. Grybauskaitė pasirinko kitus keturis teisėjus – V. Mikuckienę, A. Pažarskį, A. Ignotą ir J. Mardosevič. 2011 m. gegužės mėn. taip pat pretendavo į Vilniaus apygardos teismo teisėjo vietą. Pretendentų į teisėjus atrankos komisija jam skyrė trečiąją vietą, bet LR prezidentė A. Valantino nepaaukštino. 

Nuo 2010 m. balandžio mėn. Algimantas Valantinas dirbo Vilniaus m. 2 - ajame apylinkės teisme teisėju, o nuo 2012 m. gegužės mėn. buvo Vilniaus apygardos teismo teisėju. 2016 m. sausį Lietuvos Respublikos prezidentės dekretu paskirtas Lietuvos apeliacinio teismo teisėju ir dirba iki šiol, taip pat nuo 2016 m. balandžio užima šio teismo pirmininko pareigas.

Algimantas Valantinas vedęs; turi sūnų ir dukrą.

## Narystė

* Lietuvos teisėjų asociacija, valdybos narys (2000–2005)
* Teisėjų taryba, narys (2002–2005).

## Šaltiniai
Užvenčio herbas

**Užvenčio herbas** – pagrindinis Užvenčio miesto ir Užvenčio seniūnijos (Kelmės rajono savivaldybė) heraldikos atributas.

## Aprašas

Herbo skydo raudoname lauke virš skydo papėdėje išgaubtos sidabrinės banguotos juostos auksinis šokantis pegasas sparnais virš nugaros.

## Simbolika

Skydo papėdėje sidabrinė išgaubta juosta simbolizuoja čia pratekančią Ventą. Pegasas simbolizuoja šio krašto rašytojus (Povilas Višinskis, Žemaitė, Šatrijos Ragana). Aukso spalva simbolizuoja kilnumą, dorumą, protingumą, galią, raudona – drąsą, sidabro – taiką ir nuoširdumą. Pegasas – poetinio įkvėpimo ir kūrybos simbolis.

## Istorija

2000 m. kovo 23 d. herbą prezidentas Valdas Adamkus patvirtino dekretu Nr. 821. Herbo etalono autorius – dailininkas Arvydas Každailis.

## Šaltiniai
Leonardas Dambriūnas

**Leonardas Dambriūnas** (iki 1945 m. *Dambrauskas*, 1906 m. vasario 5 d. Žižmiai, Pagirių valsčius – 1976 m. lapkričio 24 d. Vašingtonas) – Lietuvos kalbininkas, visuomenės veikėjas.

## Biografija
1934 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą, 1941–1944 m. jame dėstė. 1944 m. pasitraukė iš Lietuvos. 1945–1949 m. mokytojavo lietuvių pabėgėlių gimnazijoje Miunchene. 1949 m. persikėlė į JAV, 1950–1953 m. dėstė Lituanistikos institute, vasaromis – Fordhamo universitete. Parengė lietuvių kalbos vadovėlių nelietuvių mokykloms (1937–1939 m.)

1936–1937 m. Kaune ir 1961–1968 m. JAV redagavo žurnalą „Gimtoji kalba“. Lietuviškosios enciklopedijos bendradarbis nuo 8 tomo. JAV lietuvių bendruomenės Vašingtono apylinkės steigėjas ir 1962–1968 m. vicepirmininkas, Pasaulio lietuvių bendruomenės Kultūros tarybos vicepirmininkas.

## Bibliografija
* Kalbos patarėjas, 1939 m.
* Lietuvių kalbos sintaksė, 1946 m.
* Lietuvių kalbos veiksmažodžių aspektai, 1960 m.
* Introduction to Modern Lithuanian (*Dabartinės lietuvių kalbos įvadas*, su A. Klimu ir V. Šmolstygu, 1966 m.

## Šaltiniai
Juris Doctor

**Juris Doctor** (sntr. **J.D.**, lot. – teisės daktaras; kai kur – **Doctor of Jurisprudence**, **D. Jur.**) – profesinis daktaro laipsnis teisės srityje, žemiausias teisininko kvalifikacinis laipsnis JAV. Daugelyje Europos šalių prilyginamas teisės bakalaurui arba, kartais, magistrui. Teisės vartoti titulatūrą "dr. " prieš pavardę nesuteikia. JD yra trejų metų profesinė programa. Bakalaurinis darbas arba disertacija nėra ginama. Gavus JD diplomą, asmuo gauna teisę stoti į teisės magistrantūrą (Marter of Laws, LLM). Po magistrantūros, JAV studentas gali stoti į Teisės mokslų daktarto programą (Doctor of Juridical Science, DJS), kuri suteikia teisę vadintis daktaru ir atitinką europietiškus teisės daktaro variantus.

JD laipsnis taip pat žinomas valstybėse kaip Kanada, Hong Kongas, Australija ir Japonija. JD programa yra skirta asmenims, kurie jau turi bakalauro laipsnį iš neteisinės disciplinos. Tuo atveju, jeigu asmuo jau gavo teisės bakalaurą, jis gali stoti į aukštesnę pakopą – į teisės magistrantūrą. Norint studijuoti būtina turėti JAV suteiktą bakalauro laipsnį su 3. 0 arba „B“ įvertinimu bei būti baigus *Law School Admissions Test* (LSAT) daugiau nei 70 %.

Visose 55 srityse JAV yra laikoma, kad J.D. absolventas yra pakankamai kvalifikuotas praktikuoti teisę, išlaikęs *Bar Exam*.
Paul Johann Anselm von Feuerbach

**Paulas Johanas Anzelmas Riteris fon Fojerbachas** (**Paul Johann Anselm Ritter von Feuerbach**, g. 1775 m. lapkričio 14 Hainichen, netoli Jenos – 1833 m. gegužės 29 d. Frankfurte prie Maino) – vokiečių teisėtyrininkas penalistas, baudžiamosios teisės teoretikas, šiuolaikinės Vokietijos baudžiamosios teisės (ir jos teorijos) pradininkas, atgrasinimo teorijos pagrindėjas, Bavarijos baudžiamojo kodekso (1813 m.) rengėjas.

Fojerbacho tėvas Gyseno universitete baigė teisę, Frankfurte prie Maino dirbo advokatu, kur Paul Johann Anselm baigė gimnaziją, nuo 1792 metų Jenos universitete studijavo filosofiją, vėliau – teisės mokslus. Už tyrimą apie tėvynės išdavimo nusikaltimo sudėtį (Erfurte 1798 m.) jam suteiktas habilituoto daktaro laipsnis. Dėstė baudžiamąją teisę. Privatdocentas. Apeliacinio teismo Bamberge pirmininkas (1814 m.), pirmasis Rezatkreis (Ansbache) apeliacinio teismo (1817 m.).

## Nuorodos
* Oliver Rosbach: ''Strafrecht und Gesellschaft bei Anselm von Feuerbach'', ''forum historiae iuris''  (pirmasis Europos internetinis teisės istorijos žurnalas 2000)
* Feuerbachas ir Kaspar Hauser
Upytės herbas

**Upytės herbas** – pagrindinis Upytės kaimo ir Upytės seniūnijos (Panevėžio rajono savivaldybė) heraldikos atributas.

## Aprašas

Herbo sidabriniame lauke, kurio raudona papėdė atskirta dantyta mūro linija, juodas kovarnis, snape laikantis raudoną raktą.

## Simbolika

Herbe įprasmintos dvi idėjos. Nuo pagrindinio lauko dantyta mūro linija atskirta raudona skydo papėdė simbolizuoja kadaise čia buvusį svarbų gynybos centrą arba pilį, kuri atlaikė ne vieną Livonijos ordino puolimą, o jos gynėjai savo krauju apgynė kraštą nuo pavergimo. Antruoju simboliu pavaizduotas juodas kovarnis (jie čia veisiasi) – ilgaamžiškumo simbolis, rodantis Upytės senumą ir jos vardo gajumą. Kovarnio snape laikomas raudonas raktas simbolizuoja apsaugą, gynybą ir valdžią, kadaise čia buvusį svarbų Vidurio Lietuvos administracinį centrą.

## Istorija

2004 m. birželio 1 d. herbą patvirtino prezidento pareigas ėjęs Artūras Paulauskas dekretu Nr. 83. Herbo etalono autorius – dailininkas Arvydas Každailis.

## Šaltiniai
Samuelis Dambrovskis

**Samuelis Dambrovskis** (, , 1577 m. Pogorzela, Didžiosios Lenkijos vaivadija – 1625 m. liepos 15 d. Vilnius) – Lenkijos evangelikų liuteronų teologas, pamokslininkas.

## Biografija

Mokėsi Torūnėje, teologiją ir filosofiją studijavo Karaliaučiaus ir Vitenbergo universitetuose. Nuo 1600 m. pamokslininkavo Poznanėje, nuo 1607 m. evangelikų liuteronų bendruomenių superintendentas. Nuo 1615 m. Vilniaus evangelikų liuteronų parapijos pamokslininkas ir Lietuvos bei Žemaitijos bendruomenių superintendentas.

Parašė proginių raštų lotynų ir vokiečių kalbomis. Į lenkų kalbą išvertė M. Liuterio katekizmą.

## Bibliografija
* Lekarstwo duszne człowieka chrześcianskiego w chorobie (*Sergančio žmogaus krikščionies sielos vaistai*), 1611 m.
* Postula chrześcianska (*Krikščioniškoji postilė*, vad. *Dambrówka*), 1621 m., perspausdinėjama iki XX a., 15 leidimų
* Raj duszny męski i białogłowski z psalmów i modlitew z pieśniami (*Vyrų ir moterų sielų rojus iš psalmių ir maldų su giesmėmis*), 1623 m.

## Literatūra
* Jolanta Dworzaczkowa, *Dąmbrowski Samuel*, [w:] *Wielkopolski słownik biograficzny*, wyd. 2, Warszawa, Poznań, PWN, 1983, ISBN 83-01-02722-3
* Jan Szturc, *Ewangelicy w Polsce. Słownik biograficzny XVI - XX wieku*, Bielsko-Biała, Augustana, 1998, ISBN 83-85970-50-9
* Lidia Przymuszała, *Struktura i pragmatyka postylli Samuela Dambrowskiego*, Opole, Wydaw. Uniwersytetu Opolskiego, 2003, ISBN 83-7395-017-6
* Jan Knieżyk, *Życie i twórczość ks. B. Samuela Dambrowskiego, w tym obszerniejsze omówienie jego Postylli Chrześcijańskiej*, "Słowo i Myśl. Przegląd ewangelicki", 2007, nr 3 (96), nr 4 (97), nr 5 (98)
* Jerzy Domasłowski, *Ksiądz Samuel Dambrowski (1577-1625)*, "Gazeta Wyborcza Poznań", 17.12.2007

## Šaltiniai
Flygeladjutantas

**Flygeladjutantas** (, iš  – 'sparno adjutantas') – karinės pareigos carinėje Rusijoje. Imperatoriaus, feldmaršalo, generalisimo adjutantas, turintis karininko laipsnį.

Nuo XIX a. pabaigos iki 1917 m. *flygeladjutantas* buvo garbės laipsnis, kurį gaudavo karininkai, tapę caro svitos nariais.

Flygeladjutantai dėvėdavo specialius mundurus su pečiajuostėmis (akselbantais).

Flygeladjutanto laipsnis taip pat egzistavo Vokietijoje, D. Britanijoje, Bulgarijoje ir kai kuriose kitose šalyse.
Jonas Damelis

**Jonas Kristupas Damelis** (, apie 1780 m. Mintauja – 1840 m. rugpjūčio 30 d. Minskas) – Vilniaus universiteto dėstytojas, dailininkas, tapytojas.

## Biografija
1799–1809 m. Vilniaus universitete studijavo dailiuosius menus pas Pranciškų Smuglevičių ir Joną Rustemą.
Dėstė piešimą Vilniaus gimnazijoje. 

Iki 1820 m. dirbo Vilniaus universiteto Tapybos katedros adjunktu. 

Damelis priklausė masonų organizacijai. 1820 m. už pinigų padirbinėjimą buvo ištremtas į Sibirą. 1823 m. amnestuotas grįžo į Vilnių, apie 1825 m. apsigyveno Minske.

## Kūryba

Tapė daugiausia klasicizmo stiliaus portretus (profesorius Jozefas Frankas, 1811 m., A. Giunteris, apie 1812 m., F. N. Golanskis, apie 1812 m., vyskupas P. Rava, 1827 m.), istorines kompozicijas („Grįžtanti Napoleono armija Vilniaus Rotušės aikštėje“, 1814 m., „Tvardauskas rodo Žygimantui Augustui Barboros Radvilaitės šešėlį“), kai kuriuose paveiksluose yra romantizmo apraiškų („Autoportretas“, 1817 m.). Sukūrė religinių paveikslų („Kristus ir samarietė“, „Abraomo auka“), peizažų („Saulėlydis Tobolske“, 1821 m.). Nupiešė daug tikslių piešinių iš natūros.

## Galerija

Vaizdas:Stanislovas Bogušas Sestšencevičius by Jonas Damelis.jpg|Arkivyskupas Stanislovas Jonas Bohušas-Sestšencevičius
Vaizdas:Battle of Vienna 1683.PNG|Jonas Damelis. Mūšis prie Vienos. Apie 1840 m.


## Šaltiniai
Prometėjo draugija

**Prometėjo draugija** ( arba *PS*) – tarptautinė visuomeninė intelektualiai gabių žmonių organizacija, skatinanti įvairių visuomenės sluoksnių bendravimą ir pasikeitimą mintimis.

Įstoti gali kiekvienas, kuris vieno kontroliuojamo IQ testavimo metu pasiekė ne mažesnį kaip 99,997 % kvantilių lygį. Yra pripažįstami ir kitų patikrinimų rezultatai, bet jie neturi būti žemesni kaip standartinio IQ testo 160–164 balų, o tokį lygį parodo vienas žmogus iš 30 000. 2008 metais PS jungė 100 narių iš 18 valstybių.

## Istorija
Norėdamas finansiškai padėti neturtingiems intelektualiai gabiems studentams, 1982 m. filosofas Ronaldas K. Hioflinas įkūrė draugiją *Xeophon Society*. Vėliau ji buvo pavadinta Prometėjo – mitologinio didvyrio, kuris dovanojo žmonėms ugnį, vardu. Keitėsi ir tikslai, kurie dabar formuluojami taip:

* Draugiškumo ir tarpusavio supratimo skatininmas;
* Intelektualinės laisvės siekis;
* Pagalba moksliniams intelekto tyrimams;
* Pasikeitimas nuomonėmis;
* Pagalba draugijos nariams, siekiantiems aukštų rezultatų meno ir mokslo srityse.

PS valdoma demokratiniu principu: vadovybė – prezidentas, redaktorius, narių advokatas (gynėjas), internetinės svetainės redaktorius ir laisvas vadovybės narys – renkami visuotinio susirinkimo metu. Stojimo mokestis yra 5 USD, metinis mokestis – 10 USD (jei informacija siunčiama internetu) arba 30 USD (jei siunčiama paštu).

Draugijos šūkis – *Ignus Aurum Probat*, kurį iš lotynų kalbos galima versti ir kaip *ugnis įvertina ar tai auksas*. Tai dalis žinomos Senekos sentencijos ( – . Žmonijai nešamos ugnies simbolis atasispindi ir dešimt kartų per metus leidžiamame žurnale *Gift of Fire*, jį gali užsiprenumeruoti ir ne draugijos nariai. Redakcijos siekia paversti žurnalą nuomonių ir problemų, būdingų žmonėms su aukštu intelektu, forumu. Skeptikai tvirtina, kad taip nėra: ne visi straipsniai publikuojami, kai kada jie ``apkarpomi``. Iš paskelbtų laiškų aiškėja, kad intelektualai yra gana heterogeniški: kai kurie jų yra priversti apsimesti darbe *pilkomis pelytėmis*, o grįžę į namus jie sugeba išspręsti sudėtingiausius galvosūkius. Jiems ir yra skirta *Prometėjo draugija*.

## Nuorodos
* Draugijos internetinė svetainė
Vingaudas Jonas Damijonaitis

**Vingaudas Jonas Damijonaitis** (g. 1935 m. rugsėjo 13 d. Šiauliuose) – teologas, Vokietijos lietuvių visuomenės veikėjas.

## Biografija
1956 m. baigė Vasario 16 gimnaziją. 1956–1964 m. studijavo Getės universitete Frankfurte prie Maino, Popiežiškajame Grigaliaus universitete Romoje, jį baigė 1964 m. Filosofijos – teologijos akademijoje Paderborne (Vokietija) studijavo filosofiją ir teologiją.

Nuo 1964 m. mokytojavo vokiečių mokyklose. 1964–1978 m. dirbo Lietuvių katalikų misijoje Vokietijoje, studentų ateitininkų kapelionas. 1965–1969 m. dėstė Vasario 16 d. gimnazijoje, nuo 1982 m. gimnazijos kuratorijos narys, 1992–2005 m. – pirmininkas. Nuo 2006 m. gyvena Kauno raj.

1965–1978 m. Vokietijos lietuvių jaunimo veikėjas: 1965–1970 m. Vokietijos lietuvių bendruomenės Jaunimo sekcijos, vėliau Jaunimo metų komiteto, 1970 m. perorganizuoto į Vokietijos lietuvių jaunimo sąjungą, pirmininkas. Europos lietuvių studijų savaitės rengėjų komiteto narys. Vokietijos lietuvių bendruomenės veikėjas, 1967 m. garbės teismo narys, 1982–1984 m. valdybos pirmininkas.

## Šaltiniai
Juozas Damijonaitis

**Juozas Damijonaitis** (1871 m. rugpjūčio 15 d. Beržiniškėje, Višakio Rūdos valsčius – 1926 m. gruodžio 16 d. Kaune, palaidotas Petrašiūnų kapinėse) – Lietuvos pedagogas, vienas pirmųjų lietuviškų vadovėlių autorius.

## Biografija
Šeimoje augo keturi vaikai: broliai Vincas ir Feliksas bei sesuo Natalija. Mokslus pradėjo Višakio Rūdos pradžios mokykloje, 1887–1890 m. mokėsi Veiverių mokytojų seminarijoje.

Negavęs mokytojo vietos Lietuvoje, 1890–1914 m. dirbo mokytoju centrinėje Lenkijoje: Polevo, Šarleikių ir Zavercės kaimų vienklasėse pradžios mokyklose. Pirmojo pasaulinio karo metais gyveno Rusijoje, Jaroslavlyje, kur veikė evakuota Marijampolės berniukų gimnazija. Išlaikęs kvalifikacijos egzaminą, ėmė dėstyti šioje mokykloje lietuvių kalbą. Vėliau atsidūrė Voroneže, kur dirbo Lietuvių draugijoje nukentėjusiems dėl karo šelpti.

1918 m. grįžo į Lietuvą, Kaune dirbo Aleksoto pradžios mokyklos mokytoju. 1918 m. rudenį paskirtas Švietimo ministerijos įgaliotiniu Kauno miestui. Nuo 1919 m. pradžios – Kauno miesto ir apskrities švietimo instruktorius, nuo 1923 m. – Kauno miesto pradžios mokyklų inspektorius (dirbo iki mirties 1926 m.). Dirbdamas šiose pareigose faktiškai visiškai iš naujo suorganizavo Kauno pradžios mokyklų tinklą. Lygiagrečiai rengė naujus vadovėlius pradžios mokykloms.

Žmona Stefanija Karčiauskaitė-Damijonaitienė, dukterys Birutė Otilija (1905–1997) ir Aldona Marija (1911–1925).

## Kūryba
Bendradarbiavo lietuvių spaudoje: „Draugija“, „Ūkininkas“ (1893 m. ir 1895 m.), „Vilniaus žinios“ (1905–1906 m.). Pasirašydavo slapyvardžiais: *Beržininkietis*, *Mokytojas*, *Pusmergaitė*, *Pusvyris*, *Pusmergelė*. Parengė vadovėlius pradžios mokyklai: „ABC“ (1906 m., viso pasirodė du leidimai), „Trumpa lietuvių kalbos gramatika“ (1906 m., penki leidimai), „Aritmetikos vadovėlis“ (2 d., 1909–1910 m.), „Aritmetikos uždavinynas“ (3 d., 1922–1923 m., dvylika leidimų), skaitinius „Vaikų darželis“ (1922 m.).

## Atminimo įamžinimas
* 1933 m. viena iš Kauno Aleksoto gatvių pavadinta J. Damijonačio vardu.
* 1937 m. jo vardas suteiktas naujai pastatytai Aleksoto mokyklai, kurią 1944 m. traukdamiesi vokiečiai susprogdino.
* 1996 m. Kaune, Mickevičiaus g. 16, įkurtas J. Domininkaičio privatus butas-muziejus. 1990 m. prie šio namo atidengta memorialinė lenta (skulpt. Leonas Žuklys).

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Virginija Skučaitė. Butas, kuriame sustojęs laikas (Apie J. Domijonačio muziejų)
* Parodos „Pedagogui, vadovėlių autoriui J. Damijonaičiui atminti“ medžiaga
* Pedagogui, vadovėlių autoriui Juozui Damijonaičiui atminti
* Žymūs kraštiečiai  (*[[Kazlų Rūdos viešoji biblioteka]]*)
Listrozauras

**Listrozauras** (*Lystrosaurus*) yra ankstyvojo triaso dicinodontas. Listozaurai buvo vieni iš nedaugelio dicinodontų išlikusių po Permo-Triaso masinio rūšių išmirimo. Nuo kitų dicinodontų skiriasi aukšta patrumpinta kaukole su į viršų iškeltomis akimis ir šnervėmis. Kaip ir pas daugelį kitų dicinodontų, iš visų dantų listozaurai teturėjo tik du viršutinius kaplius. Kojos trumpios ir masyvios.

Ilgą laiką manyta, kad listozaurai buvo pusiau vandens gyventojai, panašiai kaip begemotai. Dabar manoma, kad jie gyveno ankstyvojo triaso pusdykumėse ir kapliais kasėsi maistą (greičiausiai augalų šaknis) iš žemės. Pirmosios listozaurų fosilijos buvo rastos Pietų Afrikoje XIX a. šeštajame dešimtmetyje.

Dabar žinoma, kad listozaurai triaso pradžioje buvo paplitę visoje Pangėjoje. Jie buvo dominuojantys šios epochos žolėdžiai. jų kaulų rasta Antarktidoje, Rusijos šiaurėje, taip pat Kinijoje ir Indijoje.

Iš viso aprašyta 13-14 rūšių. Kaukolės ilgis skirtingų rūšių yra tarp 12 ir 40 cm, kūno ilgis galėjo siekti 2 m. Listozaurai yra galimi stambių triaso dicinodontų kanemeirijų protėviai.

## Nuorodos
* Palaeos.com: Dicynodontia 
* Hugh Rance, ''The Present is the Key to the Past'': "Mammal - like reptiles of Pangea"
Jonas Danauskas

**Jonas Danauskas** (1861 m. Utėnai, Rozalimo valsčius – 1937 m. spalio 29 d. Rozalimas) – Lietuvos tautodailininkas medžio drožėjas, tapytojas.

## Biografija
Mokėsi iš dievdirbio tėvo Ksavero, sekė bažnytinės dailės pavyzdžiais. 1907 m. dalyvavo Pirmojoje lietuvių dailės parodoje Vilniuje. Išdrožė šventųjų skulptūrų (kai kurios su 1892 m. data) Klovainių Švč. Trejybės, Pušaloto Šv. apaštalų Petro ir Povilo, Rozalimo Švč. Mergelės Marijos Vardo bažnyčioms. Pastarosios apsidėje – monumentalią skulptūrinę grupę „Nukryžiuotasis“ (1917 m.). Išliko jo drožtų altorių, smulkiosios architektūros statinių (kryžių, koplytstulpių su skulptūromis). Skulptūros realistinės, turi savitai suvokto baroko bruožų. Nutapė religinių paveikslų („Stacijos“, „Nukryžiuotasis“, 1888 m.) .

## Šaltiniai
Antanas Danielius

**Antanas Danielius** (1942 m. vasario 2 d. Sakalai, Garliavos valsčius – 2002 m. spalio 17 d. Vilnius) – Lietuvos psichologas, vertėjas.

## Biografija
1965 m. Vilniaus universitete baigė anglų kalbą.

Nuo 1965 m. mokytojas Žagarėje. 1970–1975 m. Vilniaus universitete dėstė psichologiją, 1977–1979 m. Respublikinės Naujosios Vilnios psichoneurologinės ligoninės psichologas. Nuo 1994 m. žurnalo „Vilnius“  redaktorius, 1994–1998 m. dirbo savaitraštyje „Šiaurės Atėnai“. 1997 m. vienas Vilniaus budizmo studijų centro steigėjų, vadovas.

Vertė iš anglų, vokiečių, prancūzų, lenkų, rusų, tibetiečių kalbų. Tarp jo verstų autorių: Viljamas Šekspyras (Du veroniečiai, Tuščios meilės pastangos, abi 1983 m., Ričardas II, 1994 m., Karalius Lyras, Timonas Atėnietis, 1997 m., sonetai), Raineris Marija Rilkė, Johanas Volfgangas Getė, Augustas Strindbergas (Freken Julija, 1977 m.), Karson Makalers (Širdis – tai vienišas medžiotojas, 1984 m.), Henris Mileris (Ožiaragio atogrąža, 1994 m.) ir kt.

Parengė lietuvių – anglų kalbų žodyną vaikams „Mano didysis lietuvių – anglų kalbų žodynas ir 1200 linksmų paveikslėlių“ (1999 m.). Į anglų kalbą išvertė V. Bložės, S. Gedos, A. A. Jonyno, D. Kajoko ir kt. poezijos.

Vedęs, turi 2 sūnus ir dukrą.

## Šaltiniai
Romualdas Danielius

**Romualdas Danielius** (g. 1953 m. balandžio 16 d. Vadagiuose, Mažeikių raj.) – Lietuvos fizikas, fizinių mokslų daktaras.

## Biografija
1975 m. baigė Vilniaus universitetą. 1982 m. apgynė fizikos ir matematikos mokslų kandidato (dabar – fizinių mokslų daktaro) disertaciją tema „Fotosintezuojančių molekulinių kompleksų pikosekundinė spektroskopija naudojant parametrinius šviesos generatorius“ (vadovas Algis Petras Piskarskas). Stažavo Leideno (Olandija, 1986 m.), Bairoito (Vokietija, 1993 m.), Lundo (Švedija) ir Florencijos (Italija) universitetuose.

Nuo 1975 m. Vilniaus universiteto bendradarbis, Kvantinės elektronikos katedros vyresnysis mokslinis darbuotojas. Nuo 1995 m. yra UAB mokslinės-gamybinės firmos „Šviesos konversija“ mokslinis vadovas.

## Mokslinė veikla
Darbai iš ultratrumpujų šviesos impulsų lazerių fizikos, netiesinės optikos, ultrasparčiosios spektroskopijos. Daugiau kaip 300 mokslo darbų autorius ir bendraautoris. Tolygiai derinamo bangos ilgio pikosekundinių ir femtosekundinių parametrinių lazerių vienas kūrėjų (1995 m.).

### Bibliografija
* R. Danielius, A. Piskarskas, V. Sirutkaitis, A. P. Stabinis, J. Z. Jasevičiūtė. *Parametriniai šviesos generatoriai ir pikosekundinė spektroskopija* (). Vilnius: „Mokslas“, 1983. – 185 p.:iliustr. 

## Įvertinimas
* 1988 m. LTSR Ministrų Tarybos premija.
* 1994 – Lietuvos mokslo premija už 1984–1993 m. darbų ciklą „Parametriniai šviesos reiškiniai kristaluose“ (kartu su Algiu Petru Piskarsku ir Algirdu Stabiniu).
* 2007 m. – Partnerystės pažangos premija (kartu su Algiu Petru Piskarsku, Kęstučiu Jasiūnu ir Rimantu Kraujaliu už Lietuvos lazerių mokslo ir pramonės sutelkimą proveržiui į pasaulines rinkas).

## Šaltiniai
Luigi Boccherini

**Luigi Rodolfo Boccherini** (1743 m. vasario 19 d. Lukoje – 1805 m. gegužės 28 d. Madride) – italų kompozitorius, violončelininkas. Groti violončele mokėsi iš tėvo, nuo 1756 m. Romoje. Nuo 1769 m. gyveno Madride. Sukūrė baletų, tarp jų "Ispaniškasis baletas" (1774 m., Viena); 2 oratorijas, mišias, 3 kantatas, motetų, 20 simfonijų, 12 divertismentų, 91 styginių kvartetą, 125 styginių kvintetus.

Vertingiausi kūriniai violončelei (sonatos, koncertai). L. Boccherini kūryba turi klasicizmo bruožų; melodinga, grakšti, nuoširdi, paįvairinta ispanų folkloro elementais. 

1970 m. Romoje pradėtas leisti visos L. Boccherini kūrybos rinkinys.

## Šaltiniai
* J. Antanavičius, etc. Klasikinės muzikos metraštis. Lietuvos muzikos ir teatro akademija, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas. Lietuva. 2007
Pečiajuostė

**Pečiajuostė**, kitaip – *akselbantas* (iš , kur *Achsel* 'petys' + *Band* 'juosta, kaspinas') – karinės uniformos puošinys, puošni pinta juostelė (aukso, sidabro, kartais kitų spalvų) su metaliniais antgaliais, segama vienu galu prie dešiniojo antpečio ar epoleto, kitu – prie vienos iš sagaskylių. Taip prisegtos juostelės vidurinė dalis būna nukarusi žemyn.

Pečiajuostė – adjutantų, generalinio štabo karininkų, kai kurių dalinių kareivių uniformos dalis. Dažniau pasitaiko paradinėse uniformose.

## Istorija
Pečiajuostės pirmą kartą pasirodė XVII a. viduryje V. Europos armijose. Yra keli aiškinimai, kaip pečiajuostės atsirado. Viena hipotezė teigia, kad pirmieji akselbantai buvo virvelės matavimams, o metaliniai antgaliai – pieštukai. Kita hipotezė sako, kad akselbantus sugalvojo prieš Ispaniją dėl nepriklausomybės kovojantys Nyderlandų gyventojai, kurie ėmė nešioti virveles, kad išreikštų ryžtą kovoti ir nebijoti būti pakartiems ant tų virvučių.

## Kanada
Monarcho ar monarcho paskirtųjų valdininkų adjutantai pečiajuostes nešioja ant dešiniojo peties. Pečiajuostes su antpečiais dėvi generalgubernatorių kariniai adjutantai. Pečiajuostės būna auksaspalvės su žalvariniais antgaliais.
Provincijų gubernatorių (leitenantgubernatorių) adjutantai irgi dėvi tokias pačias pečiajuostes, tačiau jie nenešioja antpečių.

Ant kairiojo peties pečiajuostes nešioja generolų ir admirolų bei diplomatų adjutantai.

## Rusija ir TSRS
Rusijos armijoje pečiajuostės pasirodė 1762 m. 1763 m. akselbantus gavo muškietininkų ir grenadierių batalionai. Karininkų akselbantai buvo paauksuoti ar pasidabruoti, o kareivių – pinti iš siūlų.

XIX a. pab. – XX a. pr. akselbantai buvo generolų, fligel-adjutantų, Generalinio štabo karininkų ir visų adjutantų bei žandarų uniformos dalis. Panaikinti 1917 m.

Nuo 1972 m. sausio keičiant uniformą TSRS Tarybinėje Armijoje vėl buvo įvesti akselbantai. Juos gavo garbės sargybos kariai ir Maskvos įgulos jungtinio orkestro muzikantai. Tais pačiais metais pečiajuostes jau dėvėjo karinio parado Maskvoje Spalio revoliucijos garbei dalyviai kariškiai.

Dabartinėje Rusijos kariuomenėje akselbantus nešioja:
* Garbės sargybos kuopų kariai
* Karinių paradų dalyviai
Yra tradicija, kad demobilizuoti tikrosios tarnybos kariai (vad. *dembeliai*) savavališkai savo uniformas puošia savadarbiais akselbantais.

## Lietuva
Lietuvos kariuomenėje nešiojimo tvarką nustatė 1919 m. priimtas Krašto apsaugos ministerijos įstatymas. Nuo 1919 m. Lietuvoje dėvėti rusiško pavyzdžio, nuo 1934 m. – vokiško pavyzdžio akselbantai. Nuo 1990 m. Lietuvos kariuomenėje akselbantus nešioja generolai, gynybos štabo karininkai, gynybos atašė, adjutantai, garbės sargybos kuopos kariai ir muzikantai. Juos taip pat dėvi policijos ir Vidaus reikalų reikalų ministerijos darbuotojai.

## Šaltiniai
Megos draugija

**Megos draugija** ( arba *MS*) – tarptautinė visuomeninė intelektualiai gabių žmonių organizacija, siekianti padėti savo nariams bendrauti tarpusavyje ir pasiekti asmeninius tikslus. Priimami tik tie, kurie kontroliuojamo IQ *Titano* testavimo metu surinko daugiau kaip 99,9999 % kvantilų lygį, o tokį rezultatą gali parodyti tik vienas iš milijono planetos gyventojų. 2008 m. MS jungė 26 narius.

Draugija nereguliariai (nuo dviejų iki aštuonių numerių per metus) leidžía žurnalą *Megarin*, vėliau pervadintą į *Noesis*. Trijų asmenų administracijoje dirba vadybininkas, redaktorius (Krisas Langanas (2008 m.)) ir interneto bendradarbis – visi trys privalo būti MS nariais.

## Istorija
Draugiją 1982 metais įkūrė Dr.Ronaldas K. Hoeflenas. Ilgą laiką visuomenėje buvo paplitusi nuomonė, kad gamtoje nėra tokių itin gabių žmonių. Ir pats Hoeflenas ilgai abejojo ar jam pavyks greitai surasti tiek intelektualų, kad būtų galima sukurti organizaciją, todėl jis į *Megą* iškart be jokio testo pakvietė keliolika *606* draugijos narių, kurie jau buvo parodę 99,9996 % kvantilų lygį. Dėl šio drąsaus žingsnio  buvo nuolat kritikuojamas: 1982 m. žurnalas *Megarin* Nr.6 pašaipiai rašė, kad tik penki iš 18 priimtų naujų narių atitinka keliamus reikalavimus, o „kiti gali būti tik garbės nariais“. Daktaras buvo kritikuojamas ir dėl nepakankamo demokratiškumo. Galiausiai Hoeflinas neatlaikė kritikos ir paliko draugiją. Naujam vadovui Krisui Langanui  taip pat netrukus buvo pateikti kaltinimai dėl savanaudiškumo ir 2004 m. išrinktas naujas administratorius - Jeffas Uordas (vadovavo ir 2008 m.). 1991 metais į *Megą* įsiliejo kiti intelektualai iš panašios *Vienas iš milijono* draugijos, kurią taip pat buvo įkūręs Ronaldas K. Hoeflenas.
 
Dabar patekti į draugiją nepaprasta: nuo 1994 m. nebetestuojama nesudėtingu *Lengdono testu*, nuo 1995 m. – vadinamu lengvu *Mega testu*; narystė turi būti patvirtinta visuotinu balsavimu.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Draugijos internetinė svetainė