Būdika

**Būdika** () – senovės britų ikėnų genties karalienė, 60 ar 61 m. e. m. vadovavusi nepavykusiam sukilimui prieš Romos imperijos užkariautojų pajėgas. Ji laikoma britų nacionaline didvyre ir kovos už teisingumą ir nepriklausomybę simboliu.

Vardas Būdika ( arba ) kilęs iš britiškojo **boudi*‚ reiškiančio pergalę, laimėjimą ir priedėlio **-kā*, nurodančio turėjimą, t. y. 'nugalėtoja, pergalingoji', lotyniškose kronikose vadinama *Boadicea* arba *Boudicea*, o velsietiškai – kaip *Buddug* (.

Budikos vyras Prasutagas, su kuriuo ji susilaukė dviejų dukterų, valdė kaip nominaliai nepriklausomas Romos sąjungininkas. Savo karalystę jis testamentu paliko bendrai dukroms ir Romos imperatoriui. Jam mirus, testamento nebuvo paisoma, karalystė buvo aneksuota, o jo nuosavybė nusavinta. Pasak romėnų istoriko Tacito, Būdika buvo nuplakta, o jos dukterys išprievartautos. Istorikas Dionas Kasijus rašė, kad ankstesnės imperatoriaus dovanos įtakingiems britams buvo konfiskuotos, o romėnų finansininkas ir filosofas Seneka rašė apie paskolas, kurias priešiškai nusiteikę britai buvo priversti sugrąžinti.

60-61 m. laikotarpiu Būdika suorganizaco ikėnų ir kitų britų genčių sukilimą. Jie sugriovė Kamulodonumą (dabartinį Kolčesterį), anksčiau buvusią trinovantų genties sostinę, kuri tuo metu buvo naudojama kaip romėnų kareivių kolonija. Išgirdęs apie sukilimą, romėnų valdytojas Gajus Suetonijus Paulinas iš Monos salos (dabartinis Anglesis) nuskubėjo į Londiniumą, tuomet dvidešimtmetį skaičiavusią prekybinę gyvenvietę, kuri buvo numatytas kaip kitas sukilėlių taikinys. Negalėdamas apginti gyvenvietės, jis jos atsisakė. Būdikos kariuomenė nugalėjo Devintojo ispanų legiono būrį ir sudegino Londiniumą bei Verulamiumą. Skaičiuojama, kad Būdikos sukilėlių veiksmai pareikalavo apie 70 000-80 000 romėnų ir britų aukų. Tuo tarpu Suetonijus pergrupavo savo pajėgas, tikėtina Vakarų Midlandse, ir, nepaisant to, kad jų buvo daug mažiau, nugalėjo britus. Netrukus po to mirė pati Būdika – manoma, kad dėl savižudybės arba ligos. 60-61 m. krizė privertė Neroną svarstyti visų imperijos pajėgų išvedimą iš Britanijos, tačiau Suetonijaus pergalė prieš Būdiką įtvirtino tolesnę romėnų kontrolę provincijoje.

Susidomėjimas šiais įvykiais atgimė Anglijos Renesanso epochoje ir lėmė tai, kad Viktorijos epochoje Būdika tapo Britanijos kultūros simboliu.

## Veikalai apie Būdiką
Būdikos pasekėjų sukilimas prieš Romos imperiją minimas keturiuose antikiniuose veikaluose, užrašytuose trijų romėnų istorikų: Tacito, veikaluose „Agricola“ (apie 98 m.) ir „Metraščiai“ (apie 110 m.), Suetonijus „Cezarių gyvenimuose“ (121 m.) ir Dionas Kasijus „Imperijos istorijoje“ (apie 202–235 m., išsamiausias šaltinis).

Nors Tacitas rašė praėjus keleriems metams po sukilimo, jo uošvis Gnėjus Julijus Agrikola sukilimo laikotarpiu tarnavo Britanijoje kaip tribūnas pas Suetonijų Pauliną, tad buvo įvykių liudininkas.

Dionas Kasijus savo Romos ir jos imperijos istoriją pradėjo rašyti praėjus maždaug 140 metų po Būdikos mirties, tačiau daug informacijos neišliko iki mūsų dienų. Pasakojimas apie Būdiką išliko tik XI a. Bizantijos vienuolio Jono Ksifilino epitome. Jis pateikia daugiau ir pikantiškesnių detalių nei Tacitas, tačiau daug jų yra išgalvotos.

Tiek Tacitas, tiek Dionas aprašo Būdikos pasakytas kovines kalbas, nors manoma, kad tikrieji jos kalbos žodžiai niekada nebuvo užrašyti jai esant gyvai. Nors šios kalbos fiktyvios ir buvo skirtos skaitytojams palyginti priešininkų reikalavimus bei požiūrį į karą, parodant romėnus moralinį pranašumą, jos padėjo sukurti patriotinį įvaizdį, pavertusį Būdiką legendine didvyre britų sąmonėje.

## Šaltiniai

## Bibliografija

* 

*