open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Pažėros

**Pažėros** – kaimas Rietavo savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Medingėnų. Per kaimą teka Pala – Minijos kairysis intakas, taip pat Inskauda.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Sendvariai (Rietavas)

**Sendvariai** – kaimas Rietavo savivaldybėje, 4 km į vakarus nuo Medingėnų, kairiajame Minijos krante. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Hipotekos obligacija

**Hipotekos obligacija** () –  obligacija, užtikrinta nekilnojamuoju turtu, kurį valdo ją išleidusi įmonė. Tai yra specialus struktūrizuotas finansinis instrumentas. Įkeičiant turtą, užstatas (*[[hipoteka]]*) registruojamas specialiuose (*hipotekos*) registruose, kuriuos tvarko valstybinės ar privačios įmonės. Kreditoriui suteikiama teisė susigrąžinti skolą, užregistruotą sumos ribose. Jei skolininkas nemokus, kreditoriai gauna įplaukų iš realizuoto turto pagal užstato registravimo eiliškumą. Taigi, tokiu atveju užstatytas turtas patenka į kito savininko rankas. Jei skolininkas mokus, užstatytas turtas lieka jam.

## Užstatas

Užstatu yra tie materialūs aktyvai, kuriuos įmonė valdo obligacijos išleidimo momentu. Manoma, kad obligacijos savininkui patikimumas didesnis tuomet, kai tie aktyvai priklauso ne įmonei, o patikėtiniui ir kuomet šis turtas yra labai standartizuotas, kuriuo naudojasi daugelis įmonių ir kurį lengvai galima realizuoti. Todėl įmonei nepajėgiant atsiskaityti, patikėtinis gali greitai turtą realizuoti ir tuo pačiu patenkinti obligacijų savininkų interesus.

Obligacijų turto įkeitimas gali būti labai įvairus. Tai ir “auksinės obligacijos„ , kurios užtikrintos valstybės aukso ir valiutiniais ištekliais; obligacijos, kurioms garantijas suteikia ne jas išleidusi, o kita įmonė; obligacijos, užtikrintos visu turtu ar tik jo dalimi. Apdraustoms obligacijoms priskiriamos obligacijos su atitinkamais garantiniais įsipareigojimais. Tai yra obligacijos su trasto garantija, t. y. užtikrintos kitais vertybiniais popieriais, saugomais finansų įstaigoje pagal įgaliojimą (trastą), taip pat obligacijos, kurių turėjimas suteikia teisę įsigyti naujų emisijų akcijas.

Vertybinių popierių, perduodamų patikėtiniui kaip užstatas, rinkos vertė turi būti didesnė nei suma, už kurią išleistos obligacijos. Jeigu įkeisto turto rinkos vertė mažėja, obligacijų emitentas privalo pakelti ją iki pradinio lygio, papildydamas užstatą tam tikru kiekiu tų pačių arba kitų jam priklausančių VP.
Klemensas III

**Klemensas III** (*Clemente III*, gimimo vardas *Paulino* arba *Paolo*, *Scolari*, 1130 m. Romoje – 1191 m. kovo 27 d. palaidojimo vieta Laterano Šv. Jono bazilika ) – popiežius nuo 1187 m. gruodžio 19 d. iki mirties.

## Biografija

Popiežiaus Aleksandro III paskirtas arkikunigu Dievo motinos bazilikoje Romoje tarp 1166–1176 metų, Sergio e Bacco kardinolu diakonu 1179 m., 1180 m. Palestrinos kardinolu vyskupu. Jis pasirašinėjo popiežiaus bules tarp 1179–1187 m. Greitai po savo įšventinimo, jam pavyko išspręsti konfliktą tarp popiežiaus ir Romos piliečių. Pasirašytas susitarimas leidžiantis Romos piliečiams rinkti savo magistratą, tuo tarpu miesto vadovą skirdavo popiežius. Jis įkalbėjo Anglijos karalių Henrį II ir Prancūzijos karalių Pilypą II imtis Trečio kryžiaus žygio (1189–1192 m.).

1189 metų balandį jis nutraukė ilgai trukusia nesantaiką tarp popiežių ir Frydricho I Barbaroso pasirašydamas taikos sutartį. Išsprendė problemas kilusias su Škotijos karaliumi Viliamu I dėl arkivyskupo skyrimo. 1188 m. kovą jis atskyrė Škotijos bažnyčia nuo Jorko arkivyskupo priklausomybės ir įkūrė atskirą arkivyskupiją atskaitinga tiesiogiai Romai. Nepaisant savo sutaikančios politikos, Klemensas III užpykdė Šventosios Romos imperijos Imperatorių Henriką VI atiduodamas Sicilijos karalystę Tankredui (1189–1194 m.) Krizė buvo pačiame įkarštyje, kai popiežius mirė, manoma 1191 m. kovo gale.

## Šaltiniai



## Nuorodos
* Sąrašas:Popiežiai
Užduobulis

**Užduobulis** – kaimas Rietavo savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Medingėnų, Pažėrų miške. Per kaimą teka Duobulis, pagal kurį ir pavadintas kaimas, bei Pala. Praeina kelias .

## Istorija
Užduobulis istoriniuose šaltiniuose minimas 1643 m.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Celestinas III

**Celestinas III** (*Celestino III*, gimimo vardas **Giacinto Bobone**, gimė apie 1106 metus, Romoje – mirė 1198 m. sausio 8 d. palaidojimo vieta Laterano Šv. Jono bazilika ) – popiežius nuo 1191 m. kovo 30 d. iki mirties.

## Biografija

Gimė kilmingoje Orsini šeimoje. Prieš tapdamas popiežiumi tebuvo diakonu, į kunigus įšventintas jau tapus pontifiku 1191 m. balandžio 13 d. Sekančia dieną po savo išrinkimo karūnavo Šventosios Romos imperijos Imperatorių Henriką VI. Tas pats popiežius ekskomunikavo Henrikas VI kai šis nepaklusdamas popiežiaus nurodymams laikė įkalinęs Anglijos karalių Ričardą I. 1192 metais jis patvirtino Vokiečių ordino statutą.

Prieš pat savo mirtį norėjo atsistatydinti iš popiežiaus pareigų ir rekomendavo švento sosto paveldėtoją (kardinolą Giovanni di San Paolo, OSB), tačiau kardinolai neleido tai padaryti

## Šaltiniai



## Nuorodos
* Sąrašas:Popiežiai
Agluonos savivaldybė

**Agluonos savivaldybė** () – buvęs administracinis vienetas pietryčių Latvijoje, Latgaloje. Administracinis centras – Agluona.
 
Sudaryta 2009 m. reformos metu iš Prelių ir Kraslavos rajonų dalių. Buvo suskirstyta į 4 valsčius: Agluonos, Graverių, Kastulinos ir Škeltovos. Po 2021 m. teritorinės-administracinės reformos panaikinta, Aguonos valsčius priskirtas Preilių savivaldybei, Graverių, Kastulinos ir Škeltovos valsčiai – Kraslavos savivaldybei.

## Šaltiniai
Aizkrauklės savivaldybė

**Aizkrauklės savivaldybė** () – administracinis vienetas vidurio Latvijoje, Vidžemėje. Ribojasi su Bauskės, Uogrės, Maduonos ir Jekabpilio savivaldybėmis, Lietuvos Respublikos Rokiškio ir Biržų rajonais. Plotas 2274,2 km², 29 367 gyventojų (2021 m.). Administracinis centras – Aizkrauklė.

## Istorija
Dabartinė savivaldybė sudaryta 2021 m. liepos 1 d., sujungus Jaunjelgavos, Kuoknesės, Neretos, Pliavinių, Skryverių ir ankstesniąją Aizkrauklės savivaldybę. Savivaldybės teritorija beveik atitinka iki 2009 m. administracinės-teritorinės reformos gyvavusio Aizkrauklės rajono ribas (be Valės ir Kurmenės valsčių).

Ankstesnioji Aizkrauklės savivaldybė sudaryta 2001 m. reformos metu iš Aizkrauklės rajono dalies. Apėmė tik Aizkrauklės miestą ir valsčių, turėjo 102,3 km² plotą ir 8 017 gyventojų (2021 m.). Administracinis centras buvo Aizkrauklėje.

## Suskirstymas
Savivaldybė padalinta į 18 valsčių ir 4 miestus:

* Aiviekstės valsčių
* Aizkrauklės miestą
* Aizkrauklės valsčių
* Bebrų valsčių
* Daudzesės valsčių
* Iršių valsčių
* Jaunjelgavos miestą
* Jaunjelgavos valsčių
* Klintainės valsčių
* Kuoknesės miestą
* Kuoknesės valsčių
* Mazzalvės valsčių
* Neretos valsčių
* Pilskalnės valsčių
* Pliavinių miestą
* Secės valsčių
* Sėrenės valsčių
* Skryverių valsčių
* Staburago valsčių
* Sunakstės valsčių
* Vietalvos valsčių
* Zalvės valsčių

## Šaltiniai
Kvapusis lipikas

**Kvapusis lipikas** (*Galium odoratum*), seniau – **kvapioji [[krunė]]** (*Asperula odorata*) – raudinių (*Rubiaceae*) šeimos augalas, priklausantis lipikų (*Galium*) genčiai. Tai daugiametis, smulkus žolinis augalas. Kvapioji krūnė žydi gegužės – birželio mėnesiais.

## Paplitimas

Kvapusis lipikas auga Europoje, Vidurio Azijoje ir Šiaurės Amerikoje. Šis augalas gausiai paplitęs ir Lietuvoje: auga puveninguose miškuose.

## Vaistinė žaliava

Medicinoje naudojama kvapiojo lipiko žolė, kurią patariama ruošti šio augalo žydėjimo pabaigoje. Kvapiojo lipiko žolę patariama džiovinti šešėlyje. Džiūdami lapai pajuoduoja.

Kvapiojo lipiko antpilas gydo egzemos pažeistas vietas, opas.

Kvapusis lipikas yra nuodingas augalas. Augalo preparatais patariama gydytis itin atsargiai, nes išgėrus per daug šio preparato gali pradėti pykinti, skaudėti galvą. Kvapiuoju lipiku galima netgi stipriai apsinuodyti.
Gelsvoji raganė

**Gelsvoji raganė** (*Clematis vitalba*) – vėdryninių (*Ranunculaceae*) šeimos augalas, priklausantis raganių (*Clematis*) genčiai. 

Tai daugiametis, vijoklinis augalas, kurio ūgliai išauga iki 30 metrų. Žydi gegužės - birželio mėnesiais. Gelsvoji raganė auga retuose miškuose, tarp krūmų ir drėgnose dirvose.

Gelsvoji raganė skatina prakaitavimą, gerina apetitą, malšina galvos skausmus.
Elena Gineitienė

**Elena Gineitienė** (1912 m. rugpjūčio 5 d. Telšiai – 2007 m. vasario 28 d. Vilnius) – Lietuvos biochemikė, biomedicinos mokslų daktarė.

## Biografija
1936 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. 1961 m. biologijos mokslų kandidatė

1937–1945 m. Veterinarijos akademijos ir Vytauto Didžiojo universiteto, 1945–1984 m. Vilniaus universiteto dėstytoja, 1947–1951 m. biologinės chemijos katedros vedėja; 1968 m. docentė.

## Mokslinė veikla
Mokslinio darbo svarbiausia sritis – Druskininkų kurorto gydomieji veiksniai, kraujo biochemija, kai kurių naujai susintetintų biologiškai aktyvių junginių veikimo mechanizmai.

## Bibliografija
* Medicininės klinikinės laboratorijos praktika, 1959 m.
* Biochemija, vadovėlis, viena autorių, 1975 m.

## Įvertinimas
* 1978 m. LTSR valstybinė premija

## Šaltiniai
Michailas Gurevičius

**Michailas Gurevičius** (, 1892 m. gruodžio 31 d. Rubanščinos k., Kursko gubernija – 1976 m. lapkričio 25 d. Leningradas) – tarybinis inžinierius aviakonstruktorius, 155-tojo Bandomojo konstravimo biuro (OKB-155) vadovas, Socialistinio Darbo didvyris (1957 m.), technikos mokslų daktaras (atitinka Lietuvos habilituotą daktarą).

## Biografija
Gimė 1892 m. gruodžio 31 d. mechaniko šeimoje.
1902 m. ėmė mokytis Achtyrkos miesto (Charkovo gubernija) gimnazijoje, kurią 1910 m. baigė su sidabro medaliu ir tais pačiais metais įstojo į Charkovo universiteto Matematikos fakultetą.
Iš Charkovo universiteto pašalino už dalyvavimą studentų neramumuose ir išsiuntė už gubernijos ribų. 1912 m. išvyko į Prancūziją, kur mokėsi Monpeljė universitete.

1914 m. grįžo atostogų į Rusiją ir, prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, joje liko. Gyveno atsitiktiniais uždarbiais, dirbo braižytoju, piešė plakatus, teikė privačias pamokas.

1917 m. M. Gurevičius įstojo į Charkovo technologijos institutą, kuriame mokėsi su didelėmis pertraukomis dėl Pilietinio karo. 1925 m. baigė Charkovo technologijos instituto Lėktuvų gamybos fakultetą.

Nuo 1925 m. dirbo inžinieriumi konstruktoriumi draugijos „Šiluma ir jėga“ Charkovo skyriuje.

1929 m. persikraustė į Maskvą ir dirbo įvairiuose konstravimo biuruose dirbo inžinieriumi konstruktoriumi ir grupės vadovu. Prancūzo konstruktoriaus P. Rišaro konstravimo biure dalyvavo kuriant torpednešį ir stambias skraidančias valtis. Savarankiškai projektavo sunkųjį šturmo lėktuvą TŠ-3 ().
1936-1937 m. M. Gurevičius su tarybine aviacijos delegacija buvo komandiruotėje aviacijos gamyklose Baltimorėje (JAV), kur dalyvavo TSRS perkant iš JAV transporto lėktuvo *Douglas DC-3* gamybos licenciją.

1937–1939 m. M. Gurevičius vadovavo eskizinio projektavimo brigadai N. Polikarpovo OKB.

1939 m. M. Gurevičius ėmė dirbti A. Mikojano KB.
1940 m. A. Mikojanas ir M. Gurevičius sukūrė naikintuvą MiG-1, o vėliau patobulintą jo variantą MiG-3. 1940–1941 m. MiG-3 buvo gaminamas didele serija,  II pasaulinio karo pradžioje dalyvavo karo veiksmuose. Karo metais M. Gurevičius dalyvavo kuriant bandomuosius lėktuvus.

1940–1957 m. M. Gurevičius buvo vyriausiojo konstruktoriaus pavaduotojas, 1957–1964 m. – Mikojano OKB vyriausiasis konstruktorius. Kūrė greituosius ir viršgarsinius fronto naikintuvus, kurių daugelis buvo gaminami didelėmis serijomis ir buvo TSRS Karinių oro pajėgų ginkluotėje.

## M. Gurevičiaus projektuoti lėktuvai
* sunkusis šturmo lėktuvas TŠ-3
* naikintuvai MiG-1, MiG-3, MiG-9 (1945), MiG-15 (1947), MiG-17 (1949)
* viršgarsiniai naikintuvai MiG-19 (1955), MiG-21 (1958)
* kiti koviniai lėktuvai.

## Apdovanojimai
* Socialistinio Darbo didvyris (1957 m.)
* 4 Lenino ordinai
* 2 Darbo Raudonosios Vėliavos ordinai
* Raudonosios Žvaigždės ordinas
* medaliai
* Stalino premija (1941, 1947, 1948, 1949, 1952, 1953 m.)
* Lenino premija (1962 m.)

## Nuorodos
* Высокое небо Михаила Гуревича 
* 115 лет со дня рождения создателя самолетов «МиГ» Михаила Гуревича
* Михаил Иосифович Гуревич
Vytautas Getautis

**Vytautas Getautis** (1962 m. vasario 8 d. Bijotai, Šilalės rajonas) – Lietuvos chemikas, fizinių mokslų daktaras.

## Biografija
1984 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1988 m. chemijos mokslų kandidatas.

Nuo 1984 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas; nuo 2008 m. profesorius.

## Mokslinė veikla
Tyrimų sritis – organinė optoelektronika. Susintetino naujų krūvininkus pernešančių stabilios amorfinės būsenos junginių, naudojamų organinės šviesos jutikliams gaminti, organinių medžiagų, naudojamų dioduose ir saulės baterijose, komponentų, naujų junginių, skirtų energiją taupančioms technologijoms. Parašė daugiau kaip 120 mokslinių straipsnių, 50 išradimų autorius.

## Bibliografija
* Organinių junginių spektroskopija, vadovėlis, su kitais, 2007 m.
* Taikomosios dažiklių chemijos pagrindai, su R. Klimavičiūte, 2008 m.

## Įvertinimas

* 2006 m. – Lietuvos mokslo premija už darbų ciklą „Organinė optoelektronika: naujos organinės medžiagos, fotoreceptoriai ir fizikiniai reiškiniai juose (1980–2005 m.)“ (kartu su Edmundu Montrimu, Valentu Gaideliu, Vygintu Jankausku ir Donatu Jonu Sidaravičiumi).
* 2008 m. - Pasaulio intelektinės nuosavybės (PINO) apdovanojimas už veiklą išradimų srityje (kartu su Juozu Vidu Gražulevičiumi)

## Šaltiniai
Zalmanas Giršavičius

**Zalmanas Giršavičius** (1901 m. kovo 8 d. Vilnius – 1951 m. rugpjūčio 10 d. Kaunas) – Lietuvos zootechnikas, mokslų daktaras.

## Biografija
1923 m. baigė Vroclavo universitetą, 1924 m. mokslų daktaras.

1925–1941 m. dėstė Gruzdžių, Alytaus ir Kauno žemės ūkio mokyklose. 1941–1945 m. kalintas Kaune ir Dachau koncentracijos stovykloje. 1945–1951 m. Lietuvos veterinarijos akademijos dėstytojas; 1945 m. zoohigienos, 1945–1951 m. Gyvulių šėrimo katedros vedėjas, 1945–1947 m. prorektorius; nuo 1947 m. docentas.

Paskelbė mokslinių straipsnių apie Švedijos žalmargių naudojimą vietinėms galvijų veislėms tobulinti, gyvulių mitybą, galvijų ir kiaulių šėrimą.

## Bibliografija
* Žemės ūkio gyvulių šėrimas, 1950 m.
* Racionalus gyvulių šėrimo organizavimas kolūkyje, su D. Kukeniu, 1955 m.

## Šaltiniai
Gelasijus II

**Gelasijus II** (*Gelasio II*, gimimo vardas **Giovanni Coniulo**, g. apie 1060 metus, Gaetoje – 1119 m. sausio 29 d. palaidotas Kliuni abatijoje, Prancūzija) – popiežius nuo 1118 m. sausio 24 d. iki mirties.

## Biografija

Gimė galingoje Pizos respublikos šeimoje. Monte Kasino tapo vienuoliu iš kur jį į Romą pasikvietė Popiežius Urbonas II. 1088 m rugpjūtį paskirtas popiežiaus subdiakonu ir 1088 m. spalio 23 d. Šventos Marijos Kosmedine kardinolu diakonu. Būdamas Romos Katalikų Bažnyčios kancleriu 1089–1118 reformavo bažnyčios administravimą, paskyrė nuolatinius popiežiaus tarnautojus, įveikė ankstesnę tradiciją kai popiežiaus dokumentus tvirtindavo Romos notarai. Jo kadencijoje įsigaliojo tvarka, kad popiežiaus kancleris turi visada būti kardinolu, ir turi užimti šį postą iki gyvenimo galo ar kol jo neišrinko popiežiumi.

Greitai po išrinkimo popiežiumi Gelasijus II buvo įkalintas Imperatoriaus Henriko V šalininkų, tačiau Romos gyventojams sukilus išlaisvintas. Henrikas V siekė priversti naują popiežių pripažinti savo teisę kištis į popiežiaus skyrimo procedūrą, kuria jam suteikė prieš tai buvęs popiežius Paskalis II (vėliau panaikinta). 1118 m. kovą jis išvarė Gelasijų II iš Romos, paskelbdamas jo rinkimus negaliojančiais ir niekiniais. Tuo pačiu metu jis paskelbė Bragos arkivyskupą antipopiežiumi žinoma Gregorijaus VIII vardu (1118–1121 m.).

Gelasijus II pabėgo į Gaetą, kur jis buvo įšventintas į kunigus 1118 m. kovo 9 d., ir kitą dieną gavo vyskupo įšventinimą. Jis iš karto ekskomunikavo Henriką V ir antipopiežių. Remiamas normanų liepą grįžo į Romą, tačiau neramumai mieste privertė popiežių dar kartą bėgti. Iškeliavęs į Prancūziją spalį pasiekė Marselį, buvo džiaugsmingai sutiktas Avinjone, Monpeljė ir kituose miestuose. 1119 m sausį surengė sinodą Vjene ir planavo surengti Visuotinį Bažnyčios susirinkimą, bet tų pačių metų sausio 29 dieną mirė.

## Nuorodos
* Sąrašas:Popiežiai
Rimantas Gatautis

**Rimantas Gatautis** (g. 1974 m. kovo 26 d. Kaunas – 2018 m. kovo 3 d.) – Lietuvos vadybos teoretikas, socialinių mokslų daktaras.

## Biografija
1998 m. baigė Kauno technologijos universiteto Vadybos fakultetą. 2002 m. socialinių mokslų daktaras.

Nuo 2001 m. Kauno technologijos universiteto Marketingo katedros dėstytojas, nuo 2003 m. Elektroninio verslo tyrimų centro direktorius. Nuo 2007 m. ir Mykolo Romerio universiteto dėstytojas; nuo 2008 m. profesorius. Nuo 2008 m. Europos tarpdisciplininių tyrimų instituto (*European Institute of Interdisciplinary Research*, EUR) atstovas Lietuvoje.

Mirė 2018 m. kovo 3 d.

## Mokslinė veikla
Mokslinės veiklos pagrindinės kryptys: žinių ekonomika, informacinių ryšio technologijų poveikio ekonominis ir socialinis vertinimas, inovacijų vadyba, verslo progresų pertvarkymas. Paskelbė daugiau kaip 50 straipsnių ekonomikos, vadybos, elektroninės prekybos, elektroninės vyriausybės ir kitais klausimais.

## Bibliografija
* Verslas ir e–verslas. Integravimas, galimybės, metodai, mokomoji priemonė aukštųjų mokyklų studentams, su kitais, 2002 m.
* Internetinė reklama, mokomoji priemonė aukštųjų mokyklų studentams, su kitais, 2003 m.
* Verslo perspektyvos ir iššūkiai elektroninėje erdvėje, vadovėlis aukštųjų mokyklų studentams, su kitais, 2007 m.

## Šaltiniai
Remigijus Gaška

**Remigijus Gaška** (, g. 1958 m. lapkričio 10 d. [[spalio 28 senuoju kalendoriumi] Vilnius](https://lt.wikipedia.org/wiki/Vilnius)) – JAV ir Lietuvos fizikas, fizinių mokslų daktaras.

## Biografija
1981 m. baigė Vilniaus universitetą. 1988 m. fizikos ir matematikos mokslų kandidatas. 1992–1996 m. mokėsi aspirantūroje Wayne valstybiniame universitete Detroite (Mičigano valstija) ir 1996 m. įgijo elektronikos inžinerijos daktaro laipsnį.

1981–1992 m. Vilniaus universiteto dėstytojas. Nuo 1996 m. dėstė Virdžinijos universitete Šarlotesvilyje, 1996–1998 m. dirbo puslaidininkinių prietaisų kūrimo bendrovėje „APA Optics“ Mineapolyje (Minesotos valstija), 1999–2001 m. dirbo mokslinį darbą Renselaerio politechnikos institute (Niujorko valstija). Nuo 1999 m. iki 2015 m. bendrovės „Sensor Electronic Technology, Inc.“ įkūrėjas, prezidentas ir vykdomasis direktorius (www.s-et.com). Nuo 2017 m. bendroves „UVTON, Inc.“ įkūrėjas, prezidentas ir vykdomasis direktorius (www.uvton.com)

## Mokslinė veikla
Svarbiausios mokslinio darbo kryptys: puslaidininkinių darinių savybių tyrimas, naujų puslaidininkinių medžiagų ir prietaisų kūrimas. Sukūrė pirmuosius galio nitrido (GaN) puslaidininkių pagrindu pagamintus didelės galios lauko tranzistorius, ultravioletinę spinduliuotę skleidžiančius puslaidininkinius šviesos diodus, sukūrė pirmuosius galio nitrido (GaN) fotodetektorius, pjezoelektrinius ir piroelektrinius jutiklius. Daugiau kaip 500 mokslinių straipsnių, daugiau kaip 200 išradimų autorius.

## Bibliografija
* Kietakūnio apšvietimo įvadas (), su Artūru Žukausku ir Michaeliu S. Shuru, 2002 m. 2 leid. 2006 m.

## Labdara
Įsteigė stipendiją geriausiems Vilniaus Universiteto Fizikos Fakulteto Bakalauro darbams apdovanoti.
Kasmetinės Vilniaus Universiteto Fiziko Dienos šventės rėmėjas.

## Įvertinimas
* 2008 m. Lietuvos mokslo premija, su kitais.
* 2009 m. *Prism Award* – Tarptautinės optikos ir fotonikos bendruomenės (SPIE) ir leidyklos „Laurin Publishing“ apdovanojimas už naują gilios ultravioletines šviesos šaltinį – puslaidininkiais paremtus šviesą skleidžiančius diodus.
* 2012 m. *Tibbetts Award* - JAV Administracijos apdovanojimas už ypatingą indėlį į mokslinius tyrimus, finansuojamus kompanijose iki 500 darbuotojų.
* 2015 m. Lietuvos Mokslo premija užsienio lietuviams mokslininkams

## Šaltiniai
Rimantas Gasparavičius

**Rimantas Gasparavičius** (g. 1959 m. balandžio 14 d. Vilnius) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas.

## Biografija
1982 m. baigė ekonominės kibernetikos specialybę Vilniaus universitete. 1986–1990 m. dirbo Vilniaus universitete. 1990–1991 m. Socialinės apsaugos ministerijos vadovaujantysis referentas. 1991–1998 m. Krašto apsaugos departamento (nuo 1991 m. lapkričio mėn. – Krašto apsaugos ministerija, KAM) skyriaus viršininko pavaduotojas, viršininkas, 1998–2002 m. KAM Personalo ir socialinės saugos, 2002–2006 m. – Lietuvos kariuomenės Materialinių resursų departamento direktorius. Nuo 2006 m. Gynybos štabo viršininko pavaduotojas personalui, nuo 2008 m. lapkričio mėn. – Karinio personalo departamento direktorius. 2008 m. pulkininkas.

## Šaltiniai
Algirdas Garalis

**Algirdas Garalis** (g. 1944 m. vasario 24 d. Leilėnai, Tryškių valsčius) – Lietuvos edukologas, vadybos teoretikas, socialinių mokslų daktaras.

## Biografija
1974 m. baigė Lietuvos kūno kultūros instituto Pedagogikos fakultetą, 1980 m. – Leningrado Lesgafto kūno kultūros instituto aspirantūrą. 1983 m. pedagogikos mokslų kandidatas. 

1968–1970 m. dirbo Klaipėdos specializuotoje kilnojamojoje mechanizuotoje kolonoje. 1971 m. Klaipėdos vaikų ir jaunimo sporto mokyklos mokymo dalies vedėjas. 1971–1975 m. Kauno „Dinamo“ draugijos savigynos imtynių treneris. 1975–1988 m. Kauno politechnikos instituto, 1988–1991 m. – Lietuvos kūno kultūros instituto, 1994–2002 m. – Klaipėdos universiteto dėstytojas. 1992–1994 m. Respublikinio pedagoginio muziejaus vyr. mokslo darbuotojas. Nuo 2002 m. Šiaulių universiteto dėstytojas, nuo 2002 m. profesorius.

## Mokslinė veikla
Mokslinių darbų pagrindinės kryptys: logistikos ir rinkodaros vadyba, žmogiškųjų išteklių vadyba, verslumo ugdymas.

## Bibliografija
* Būsimų inžinierių savarankiškų kūno kultūros užsiėmimų organizavimas, jų turinys ir metodika, metodinė priemonė, 1986 m.
* Protinis darbas, psichohigiena ir kūno kultūra, metodinė priemonė, 1987 m.
* Inžinierius šiuolaikinėje gamyboje ir jo psichofizinis pasirengimas, 1988 m.
* Logistikos projekto rengimas, metodinė priemonė, 2003 m. 
* Logistika, 2003 m.
* Logistikos terminų aiškinamasis žodynas, 2003 m.

## Šaltiniai
Aizputės savivaldybė

**Aizputės savivaldybė** () – buvęs administracinis vienetas vakarų Latvijoje, Kuržemėje. Administracinis centras – Aizputė. Savivaldybė sudaryta 2009 m. reformos metu iš Liepojos rajono dalies. Buvo padalinta į 5 valsčius (Aizputės, Cyravos, Kalvenės, Kazdangos, Lažos) ir 1 miestą (Aizputę). Po 2021 m. teritorinės-administracinės reformos panaikinta, prijungta prie Pietų Kuršo savivaldybės.

## Šaltiniai
Arūnas Gelūnas

**Arūnas Gelūnas** (g. 1968 m. gruodžio 13 d. Kaune) – Lietuvos dailininkas, filosofas, politikas.

## Biografija

1975–1986 m. mokėsi Kauno J. Jablonskio vid. mokykloje. 1988–1994 m. studijavo Vilniaus dailės akademijoje (VDA), įgijo dailininko grafiko specialybę (magistras). 1995–1997 m. studijavo japonų tapybą Nacionaliniame menų ir muzikos universitete Tokijuje. 1997–2001 m. studijavo Vytauto Didžiojo universitete (VDU). Filosofijos daktaras, apginta disertacija anglų kalba „Naujoji tvarkos paradigma Nišidos ir Merleau-Ponty filosofijoje“.

1997–2025 m. dirbo grafikos dėstytoju VDA Kauno dailės fakultete, 2001–2002 m. asistentu VDU filosofijos katedroje. 2002–2003 m. VDA Kauno dailės fakulteto prodekanas, 2003–2004 m. dekanas ir vyriausiasis mokslo bendradarbis. Nuo 2000 m. vizituojantis lektorius Vilniaus universiteto (VU) Orientalistikos centre. Nuo 2004 m. VDA Studijų prorektorius, nuo 2005 ir 2007 m. dirbo docentu Dailės istorijos ir teorijos katedroje bei Grafikos katedroje.

2004–2005 m. tarptautinių mokslinių konferencijų organizatorius. Nuo 2005 m. daktaro disertacijų rengimo vadovas, nuo 2005 m. disertacijų gynimo tarybų narys, disertacijų oponentas VDU, VDA, VU. Nuo 2006 m. Studijų kokybės vertinimo centro apeliacinės komisijos pirmininkas. 2006–2007 m. Latvijos dailės akademijos magistrų baigiamųjų darbų vertinimo komisijos pirmininkas. 2002 m. ir 2009 m. Lietuvos ir Japonijos architektūros renginių „Rytai-Rytai“ architektūrinių diskusijų moderatorius.

Lietuvos Nacionalinės Bolonijos proceso grupės narys (pirmininkas 2004–2008 m.), Europos japonologų asociacijos narys, Lietuvos dailininkų sąjungos narys, Lietuvos filosofų draugijos narys, žurnalo „Acta Orientalia Vilnensia“ redkolegijos narys. Nuo 2008 m. Nacionalinės kūrybinių ir kultūros industrijų asociacijos valdybos pirmininkas. 

2010–2012 m. Lietuvos kultūros ministras. 2012–2016 m. Lietuvos ambasadorius prie UNESCO.

2016–2019 m. LR Seimo narys, (Liberalų sąjūdžio frakcija), LR Seimo Švietimo ir mokslo komiteto narys, LR Seimo tarpparlamentinių ryšių su Prancūzijos Respublika grupės pirmininkas.

Nuo 2019 m. Lietuvos dailės muziejaus direktorius.

## Kūryba
Sukūrė grafikos (ciklai „Vidiniai peizažai“ 1993 m., „Struktūra ir energija“ 1999 m., „Punktyrinės teritorijos“ 2003 m.), tapybos (ciklas „Moters judesys“ 1996 m., „Tėviškės peizažai“ 2008 m.) kūrinių. Kūryba konceptuali, kontekstuali, jai būdingos įvairios grafikos technikos, dekonstrukcija. Apipavidalino knygų (Julius Keleras. Sniegas, benamis, krentantis 2007 m.).

Nuo 1994 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje (Prancūzija, Vokietija, Japonija, Belgija, Švedija, Lenkija, Estija); individualios parodos: Tokijas – 1997 m., Kaunas – 1997 m., 1998 m., 1999 m., 2000 m., Ruaja (Piui de Domo departamentas, Prancūzija) – 1997 m., Šiauliai, Klaipėda – abi 1998 m., Leipcigas – 1999 m. Kuravo parodas, rengia meno simpoziumus, mokslines konferencijas.

## Šaltiniai

|-

|-
Alma Gedvilaitė

**Alma Gedvilaitė** (g. 1959 m. gegužės 17 d. Šilutėje) – Lietuvos biologė, biomedicinos mokslų daktarė.

## Biografija
1983 m. baigė Vilniaus universitetą. 1992 m. biomedicinos mokslų daktarė. Stažavo 1994–1997 m. Birmingemo universitete (Alabamos valstija), 1999–2002 m. Humboldtų universitete. 

Nuo 1983 m. Taikomosios enzimologijos instituto (nuo 1992 m. Biotechnologijos institutas), nuo 2000 m. ir Vilniaus Gedimino technikos universiteto mokslo darbuotoja; nuo 2008 m. profesorė. 

## Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų pagrindinė kryptis – mielių molekulinė genetika, naujos genų raiškos sistemos mielėse ir jų taikymas virusų bei kitų heterologinių baltymų sintezei, į virusus panašių chimerinių dalelių taikymas monokloniniams antikūnams gauti, naujos kartos rekombinantinės vakcinos, virusų diagnostikos priemonės, biotechnologija, mielių prionai. Paskelbė apie 30 mokslinių straipsnių.

## Įvertinimas
* 2003 m. Lietuvos mokslo premija

## Šaltiniai
Aknystos savivaldybė

**Aknystos savivaldybė** () – buvęs administracinis vienetas pietryčių Latvijoje, Sėlijoje. Administracinis centras – Aknysta. Savivaldybė sudaryta 2009 m. reformos metu iš Jėkabpilio rajono dalies. Savivaldybė buvo padalinta į 3 valsčius (Aknystos, Asarės, Garsenės) ir 1 miestą (Aknystą). Po 2021 m. administracinės-teritorinės reformos panaikinta, prijungta prie naujos Jėkabpilio savivaldybės.

## Šaltiniai
Aluojos savivaldybė

**Aluojos savivaldybė** () – buvęs administracinis vienetas šiaurės Latvijoje, Vidžemėje. Administracinis centras – Aluoja. Savivaldybė sudaryta 2009 m. reformos metu iš Limbažių rajono dalies. Buvo padalinta į 4 valsčius (Aluojos, Braslavos, Bryvzemniekų, Staicelės) ir 2 miestus (Aluoją, Staicelę). Po 2021 m. administracinės-teritorinės reformos panaikinta, prijungta prie naujos Limbažių savivaldybės.

## Šaltiniai
Alsungos savivaldybė

**Alsungos savivaldybė** () – buvęs administracinis vienetas vakarų Latvijoje, Kuržemėje. Administracinis centras – Alsunga. Savivaldybė sudaryta 2009 m. reformos metu iš Kuldygos rajono dalies, į smulkesnius vienetus nebuvo skirstoma. Po 2021 m. administracinės-teritorinės reformos panaikinta, prijungta prie naujos Kuldygos savivaldybės.

## Šaltiniai
Birutė Galinienė (1948)

**Birutė Galinienė** (g. 1948 m. liepos 17 d. Kupiškis) – Lietuvos ekonomistė, socialinių mokslų daktarė.

## Biografija
1972 m. baigė Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultetą. 1984 m. ekonomikos mokslų kandidatė.

Nuo 1972 m. Vilniaus universiteto dėstytoja, 1992–2002 m. Ekonomikos fakulteto prodekanė, 1993–2001 m. Visuomenės ūkio katedros, nuo 2001 m. Ekonominės politikos katedros vedėja, nuo 2002 m. Ekonomikos fakulteto dekanė; nuo 2005 m. profesorė.

1995 m. ir 1996 m. stažavo Lione, 1997 m. ir 1998 m. Savojos universitete (Prancūzija), 1998 m. Londone, 1999 m. Madride. Mokslinių darbų pagrindinės sritys: turto ekonomika ir vertinimas, verslo vertinimas.

## Bibliografija
* Turto ir verslo vertinimo sistema: formavimas ir plėtros koncepcija, 2004 m., 2 leid. 2005 m.
* Ekonomikos modernizavimas, Nauji iššūkiai ir ekonominės politikos prioritetai, su kitais, 2007 m.
* Vietos savivalda Lietuvoje: teoriniai ir istoriniai aspektai, metodinė priemonė aukštosioms mokykloms, su A. Astrausku, 2003 m.
* Turto ekonomika ir vertinimas, 2007 m.

## Šaltiniai
Alūksnės savivaldybė

**Alūksnės savivaldybė** () – administracinis vienetas šiaurės rytų Latvijoje, Vidžemėje. Ribojasi su Smiltenės, Gulbenės ir Balvų savivaldybėmis, Rusijos Pskovo sritimi ir Estijos Veru apskritimi. Plotas 1697,6 km², 13 861 gyventojas (2021 m.).  Administracinis centras – Alūksnė.

## Istorija
 
Savivaldybė sudaryta 2009 m. reformos metu iš Alūksnės rajono dalies.

## Suskirstymas

Savivaldybė padalinta į 1 miestą ir 15 valsčių:
* Alsvikių valsčių
* Alūksnės miestą
* Anos valsčių
* Ilzenės valsčių
* Jaunalūksnės valsčių
* Jaunanos valsčių
* Jaunlaicenės valsčių
* Kalncempjų valsčių
* Liepnos valsčių
* Malienos valsčių
* Malupės valsčių
* Markalnės valsčių
* Pededzės valsčių
* Veclaicenės valsčių
* Zeltinių valsčių
* Ziemero valsčių

## Šaltiniai
Apės savivaldybė

**Apės savivaldybė** () – buvęs administracinis vienetas šiaurės rytų Latvijoje, Vidžemėje. Administracinis centras – Apė. Savivaldybė sudaryta 2009 m. reformos metu iš Alūksnės rajono dalies. Buvo padalinta į 4 valsčius (Apės, Gaujienos, Trapenės, Virešių) ir 1 miestą (Apę). Po 2021 m. administracinės-teritorinės reformos panaikinta, prijungta prie naujos Smiltenės savivaldybės.

## Šaltiniai
Nijolė Gailiūtė

**Nijolė Kristina Gailiūtė–Sadukienė** (1936 m. kovo 30 d. Telšiai – 2004 m. birželio 18 d. Vilnius, palaidota Antakalnio kapinėse) – Lietuvos lėlių teatro aktorė.

## Biografija
1958 m. baigė Vilniaus kultūros švietimo technikumą. Nuo 1959 m. vaidino Vilniaus lėlių teatre (nuo 1971 m. Vilniaus teatras „Lėlė“).

## Reikšmingiausi vaidmenys
* Strakaliukas, Juodoji Laumė – Kostas Kubilinskas. Strakaliukas ir Makaliukas 1959 m., Molio Motiejukas 1965 m.
* Buratinas – Auksinis raktelis, pagal A. Tolstojų, 1960 m.
* Karalienė – Aldona Liobytė. Trys negražios karalaitės, 1968 m.
* Ragana, Vizija – Marcelijus Martinaitis. Pelenų antelė, 1971 m., Avinėlio teismas 1976 m.
* Berniukas Rytas – Antanas Gudelis. Kur iškeliavo milžinai, 1977 m.
* Mačis – Aurelija Ragauskaitė. Žvejai ir piratai, 1980 m.
* Pliauškienė – Vydūnas. Pasveikimas, 1985 m.
* Ak vija, pinavija – pagal J. Biliūną, 1979 m.
* Apie Jonelį – pagal Žemaitę, 1990 m.
* Sigutė – pagal S. Nėrį, 1994 m.

## Šaltiniai
Darius Gailius

**Darius Gailius** (g. 1971 m. balandžio 10 d. Tauragėje) – Lietuvos matavimų inžinierius, technologijos mokslų daktaras.

## Biografija
1996 m. baigė Kauno technologijos universitetą. 2002 m. technologijos mokslų daktaras. Nuo 1996 m. Kauno technologijos universiteto dėstytojas, Metrologijos instituto mokslo darbuotojas, nuo 2002 m. docentas.

## Mokslinė veikla
Mokslinių darbų svarbiausios sritys: matavimo sistemų kūrimas, matavimo signalų apdorojimas, fizikinių laukų matavimas ir vizualizavimas. Paskelbė daugiau kaip 40 mokslinių straipsnių. Parengė mokomųjų priemonių apie matavimo rezultatų apdorojimą, fizikinių laukų vizualizavimą. 1996–2009 m. daugelio matavimų inžinerijos tarptautinių projektų dalyvis, kai kurių vadovas.

## Įvertinimas
* 2004 m. Lietuvos mokslo premija, su S. V. Augučiu.

## Šaltiniai
Aucės savivaldybė

**Aucės savivaldybė** () – buvęs administracinis vienetas pietų Latvijoje, Žiemgaloje. Administracinis centras – Aucė.

## Istorija
 
Savivaldybė sudaryta 2009 m. reformos metu iš Duobelės rajono dalies. 2021 m. liepos 1 d. Aucės savivaldybė prijungta prie naujos Duobelės savivaldybės.

## Suskirstymas

Savivaldybė buvo padalinta į 6 valsčius ir 1 miestą.

* Aucė – miestas
* Bėnės valsčius
* Ylės valsčius
* Lielaucės valsčius
* Ukrų valsčius
* Vecaucės valsčius
* Vytinių valsčius

## Šaltiniai
Adažių savivaldybė

**Adažių savivaldybė** () – administracinis vienetas vidurio Latvijoje, Vidžemėje, Rygos įlankos pakrantėje. Ribojasi su Saulkrastų, Siguldos, Ruopažių savivaldybėmis ir Rygos miestu. Plotas 243,3 km², 21 134 gyventojai (2021 m.). Administracinis centras – Adažiai.

## Istorija
Dabartinė savivaldybė sudaryta 2021 m. liepos 1 d., sujungus Carnikavos ir ankstesniąją Adažių savivaldybę.

Ankstesnioji Adažių savivaldybė sudaryta 2006 m. reformos metu iš Rygos rajono Adažių valščią. Į smulkesnius vienetus nebuvo suskirstyta, turėjo 162,7 km² plotą ir 11 824 gyventojus (2021 m.). Administracinis centras buvo Adažiuose.

## Suskirstymas
Savivaldybė skirstoma į 2 valsčius ir vieną miestą:

* Adažiai
* Adažių valsčių (centras – Adažiai)
* Carnikavos valsčių (centras – Carnikava)

Vaizdas:Ādažu pagasts COA.svg|Adažių valsčiaus herbas
Vaizdas:Carnikavas pagasts COA.svg|Carnikavos valsčiaus herbas
Vaizdas:Adazu centrs no augsas foto Ilze Filipova.jpg|Adažių miestas
Vaizdas:TiltiCarnikavā.jpg|Tiltai Carnikavoje


## Tradicijos
Tradicinis Carnikavos skanėstas – kepti upiniai nėgiai.

## Šaltiniai
Guobai

**Guobai** – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje. Iki žemės reformos vadinosi **Mikalajavu (Mikalavu)** ir buvo dvaro centras.

## Istorija

Mikalajavo dvaras priklausė Rusijos imperijos grafams Opermanams. Tarpukario Lietuvoje dvaras buvo išparceliuotas, paliktas tik jo centras. Paskutinis jo savininkas – Jurgis Opermanas. Susikūrus kolūkiams, jis tapo eiliniu kolūkiečiu. Palaidotas dvaro kapinaitėse.

Mikalajavo–Guobų dvaro kapinaitės yra už kelių šimtų metrų nuo plento, miške. Šiuo metu jose išlikę keliolika kapų, yra keli paminklai. Spėjama, kad čia buvo palaidoti 1863 m. sukilėliai.

Kaime sovietmečiu buvo Guobų apylinkės centras.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Honorijus II

**Honorijus II** (*Onorio II*, gimimo vardas **Lamberto Scannabecchi**, g. apie 1060 m., netoli Imolos miesto, Italijoje – m. 1130 m. vasario 13 d. palaidotas Laterano bazilikoje, Italijoje) – popiežius nuo 1124 m. gruodžio 21 d. iki mirties.

## Biografija

Lamberto Scannabecchi kilęs iš prastuomenės, popiežiaus Paskalio II iškviestas į Romą. 1099 m. paskirtas Santa Prassedes kardinolu kunigu, buvo vienas iš kardinolų, kurie lydėjo popiežių Gelasijų II tremtyje 1118–1119 m. Paskirtas popiežiaus legatu vadovavo deryboms su imperatoriumi Henriku V dėl imperatoriaus teisės skirti vyskupus savo valdomoje teritorijoje. Ginčas dėl investitūros užbaigtas sudarius Vormso konkordatą 1122 m.

Savo pontifikavimo laikotarpiu patvirtino Premonstratų (norbertinų) ordino ir Tamplierių ordino statutus.

## Nuorodos
* Sąrašas:Popiežiai
Amatos savivaldybė

**Amatos savivaldybė** () – buvęs administracinis vienetas vidurio Latvijoje, Vidžemėje. Administracinis centras – Drabešiai. Savivaldybė sudaryta 2000 m. reformos metu iš Cėsių rajono dalies, 2009 m. praplėsta. Buvo padalinta į 5 valsčius: Amatos, Drabešių, Nytaurės, Skujenės ir Zaubės. Po 2021 m. administracinės-teritorinės reformos panaikinta, prijungta prie naujos Cėsių savivaldybės.

## Šaltiniai
Celestinas II

**Celestinas II** (*Celestino II*, gimimo vardas **Guido di Castello**, g. netoli Citta' di Castello, Italijoje – m. 1144 m. kovo 8 d. palaidotas Laterano bazilikoje, Italijoje) – popiežius nuo 1143 m. spalio 26  d. iki mirties.

## Biografija

Popiežio Honorijo II paskirtas Šventosios Marijos Vijoje bažnyčios kardinolu diakonu 1128 metais. Jis pasirašinėjo popiežiaus bules 1130–1133 m. Renkant popiežių 1130 metais palaikė Inocentą II, 1133 m. gruodį paskirtas Švento Marko bazilikos kardinolu kunigu. 1143 m. spalį pats buvo išrinktas popiežiumi.

Vadovavo Katalikų Bažnyčiai 5 mėnesius ir 13 dienų. Savo valdymo laikotarpiu atleido Prancūzijos karaliaus Liudviko VII nuodėmes, panaikino Prancūzijos interdiktą (bažnyčios sakramentų teikimo draudimas). Palaidotas Laterano bazilikoje.

## Išnašos

## Nuorodos
* Sąrašas:Popiežiai
Naujosios Akmenės seniūnija

**Naujosios Akmenės seniūnija** gali reikšti:

* Naujosios Akmenės kaimiškoji seniūnija,
* Naujosios Akmenės miesto seniūnija.
Albinas Gailius

**Albinas Gailius** (g. 1940 m. kovo 30 d. Užvėjai, Gaurės valsčius) – Lietuvos statybinių medžiagų technologas, technologijos mokslų daktaras. 

## Biografija
1963 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1968 m. technikos mokslų kandidatas. 

1967–1969 m. Kauno politechnikos instituto, nuo 1969 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto (nuo 1991 m. Vilniaus Gedimino technikos universitetas) dėstytojas. 1976–1986 m. ir 1990–1995 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto Statybos fakultetas|Statybos fakulteto  Statybinių medžiagų katedros vedėjas. Nuo 2003 m. profesorius. Tarptautinių studijų programų 1992–1995 m. „Tempus“ ir nuo 1997 m. SOCRATES Vilniaus Gedimino technikos universiteto vadovas, mokslo tyrimo programų 1995–1998 m. COPERNICVS ir 1998–2001 m. FRAMEWORK–IV Lietuvos koordinatorius. 

## Mokslinė veikla
Mokslinių darbų svarbiausios sritys: statybinių medžiagų medžiagotyra, naujų kompozicinių statybinių medžiagų kūrimas, tyrimas ir taikymas, statybinių medžiagų gamyba iš technogeninių atliekų, statinių ir pavienių konstrukcijų atnaujinimas, statybinių medžiagų ir dirbinių kokybės kontrolė. Paskelbė daugiau kaip 120 mokslinių straipsnių. Parašė vadovėlių, parengė daugiau kaip 20 mokomųjų knygų ir metodinių priemonių. 14 išradimų (6 patentai) autorius.

## Bibliografija
* Statybinės medžiagos, su kitais, 1982 m.
* Termoizoliacinės medžiagos ir jų gaminiai, su S. Vėjeliu, 2009 m.
* Kompozicinės medžiagos ir dirbiniai su gamtiniais organiniais užpildais, monografija, su A. Kazragiu, 2006 m.
* Keraminiai dirbiniai ir jų tyrimo metodai, su I. Girniene, 2003 m.
* Keraminiai statybiniai dirbiniai, su I. Girniene, 2009 m. 

## Šaltiniai
Ūkio valdymo teisė

**Ūkio valdymo teisė** (**ūkinė [[administracinė teisė]]**) – visuma teisės normų, reguliuojančių valstybės ir jos darinių ūkinę veiklą, dalyvavimą joje, atitinkamą viešą administracimą; administracinės teisės pošakis.

Sritys – viešoji bankininkystė (centrinis bankas), pramonės ir amatų rūmai, ūkio priežiūra ir valstybinė intervencija, subsidijos, amatų teisė, viešųjų įmonių teisė, viešieji pirkimai ir kt.

## Literatūra
* Ūkio valdymo teisė // Ernst Rudolf Huber: *Wirtschaftsverwaltungsrecht*. 2. neubearb. Auflage, Mohr, Tübingen, Band 1 1953; Band 2 1954
* Gerald G. Sander/Daniel Sigloch: *Fälle zum Wirtschaftsverfassungs- und Wirtschaftsverwaltungsrecht.* Vahlen, München 2003
* Viešoji ūkinė teisė // Reiner Schmidt: *Öffentliches Wirtschaftsrecht*. Allgemeiner Teil, Springer, Berlin 1990; Besonderer Teil 1, Springer, Berlin 1995; Besonderer Teil 2, Springer, Berlin 1996.
Petras Gailiūnas

**Petras Gailiūnas** (1917 m. sausio 1 d. Katiliai, Griškabūdžio valsčius – 1971 m. rugsėjo 7 d. Grynportas, Niujorko valstija) – Lietuvos veterinarijos gydytojas, ateitininkas, 1941 m. birželio sukilimo ir antinacinės rezistencijos dalyvis.

## Biografija

1937 m. baiges Šakių gimnaziją, stojo į Karo mokyklą, o 1938 m. įstojo į Lietuvos veterinarijos akademiją. Studijų metais dalyvavo studentų ateitininkų korporacijos „Gaja“ veikloje.

Sovietų okupacijos metais įsitraukė į Lietuvos aktyvistų fronto (LAF) veiklą, dalyvavo 1941 m. birželio sukilime, vėliau dirbo LAF štabe propagandos skyriaus vadovu.

Vokiečiams LAF uždraudus, jo dalyviai tęsė veiklą pogrindžio sąlygomis. Jų suformuotame Lietuvių fronte Petras Gailiūnas kurį laiką buvo organizacinio skyriaus vadovu, tvarkė pogrindinio laikraščio „Į laisvę“ ir kitų Lietuvių fronto leidinių platinimo reikalus.

1943 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, dirbo jos Farmakologijos instituto asistentu. 1943 m. - veterinarijos daktaras.

1944 m. pasitraukė į Vokietiją, vertėsi privačia praktika, buvo mėsos priežiūros inspektorius. 1949 m. persikėlė į JAV, dirbo JAV veterinarijos žinyboje, 1961 – 1971 m. dirbo Gyvulių ligų tyrimo laboratorijoje Grynporte. 

## Mokslinė veikla
Įrodė, kad snukio ir nagų ligą sukeliantis virusas išsilaiko plaukuotoje galvijų odoje ir joje sukelia mikroskopinių pažeidimų. Paskelbė daugiau kaip 40 mokslinių darbų iš veterinarijos virusologijos.

## Bibliografija
* Lietuvos veterinarijos akademija nuo 1936 m. iki 1944 m., studija, (*The Veterinary Academy of Lithuania from 1936 to 1944*).

## Šaltiniai
* JAV lietuviai, biografijų žinynas, I tomas, Vilnius, 1998.
* Mindaugas Bloznelis, Lietuvių frontas, Kaunas, 2008.
* Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai), Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009.
Šlaitinė rasakila

**Šlaitinė rasakila** (*Alchemilla vulgaris*) – erškėtinių (*Rosaceae*) šeimos, rasakilų (*Alchemilla*) genties daugiametis augalas.

Tai gelsvai ar melsvai žalias, 5–30 centimetrų aukščio žolinis augalas. Šlaitinė rasakila auga pievose, šlaituose, ganyklose, miškuose, krūmuose ir dirvonuose. Šis augalas plačiai paplitęs visoje Lietuvos teritorijoje. Rasakilos žydi gegužės – spalio mėnesiais.

Rasakilos preparatais patariama gydyti lėtinį žarnyno gleivinės uždegimą, išorines ir vidines opas, slogą, konjunktyvitą, ginekologines ligas bei votis. Paprastosios rasakilos preparatai taip pat gerina apetitą.

Anksčiau rasakilos arbata buvo gydoma mažakraujystė, cukraligė, vandenligė, dizenterija, gastritas, drugys, reumatas ir aterosklerozė.
Vyriausioji administracinių ginčų komisija

**Lietuvos administracinių ginčų komisija** - išankstinio ne teismo tvarka administracinių ginčų nagrinėjimo institucija,  administracinių ginčų komisija. Ji nėra viešojo administravimo subjektas. Įsteigta pagal 1999 m. LR ABTĮ ir LR administracinių ginčų komisijų įstatymus. Pagal prigimtį - kvaziteisminė institucija. 2018 m. sausio 1 d. įsigaliojus Lietuvos Respublikos administracinių ginčų komisijų įstatymo Nr. VIII-1031 pakeitimo įstatymui, Lietuvos Respublikos administracinių ginčų komisijų įstatymas Nr. VIII-1031 buvo pakeistas į Lietuvos Respublikos ikiteisminio administracinių ginčų nagrinėjimo tvarkos įstatymą (toliau – IAGNTĮ), Vyriausiosios administracinių ginčų komisijos pavadinimas – į Lietuvos administracinių ginčų komisija (toliau – Komisija), juo taip pat nustatyta Komisijos teritorinių padalinių sudarymo tvarka ir kompetencija. Komisija turi apygardų skyrius Kaune, Klaipėdoje, Šiauliuose, Panevėžyje. 

## Sudėtis
Komisiją sudaro 5 teisininkai (paskirti LR Vyriausybės 2016 m. kovo 18 d. nutarimu Nr. 259 Tai Komisijos pirmininkas Vytautas Kurpuvesas, nariai 
Jūratė Mikalčienė, Roma Sabina Alimienė, Vaidas Milius, ir Zita Smirnovienė.

;Pirmininkai
*nuo 1999 m. spalio 5 d. iki 2012 m. kovo 27 d. Adolfas Gylys  
*nuo 2012 m. kovo 28 d. Jūratė Mikalčienė
*nuo 2016 m. kovo 29 d. Vytautas Kurpuvesas
;Buvę Komisijos nariai
*Adolfas Gylys (g. 1942 m.)
*Raimunda Petkutė (g. 1957 m.)
*Dr. Vytautas Šulija (g. 1976 m.), MRU lektorius, verslo teisės advokatas, APB „Šulija partners Law Firm Vilnius" narys http://www.sulijapartners.com/lt
*Tomas Petras Vėlyvis, Vilniaus rajono 3-iojo notarų biuro notaras http://www.infolex.lt/portal/start.asp?act=org&org=33&id=1929&asmID=5209
* Rūta Bakševičienė (g. 1969 m.)
* Laura Paškevičienė (g. 1979 m.)
* Asta Šriupšienė (g. 1977 m.).

## Veikla
Komisija per 20 darbo dienų nemokamai išnagrinėja žmonių ir juridinių asmenų skundus (prašymus) bei priima dėl jų sprendimus kai ginčijami centrinių valstybinio administravimo subjektų (ministerijų, departamentų, inspekcijų, tarnybų, komisijų ir kitų centrinių valstybės institucijų bei jų tarnautojų ir pareigūnų) priimti individualūs administraciniai aktai.

Komisija taip pat sprendžia ginčus kai šios institucijos, jų tarnautojai ir pareigūnai atsisako ar vilkina įstatymuose ir kituose teisės aktuose nustatyta tvarka bei terminais tvarkyti žmonių reikalus viešojo administravimo srityje arba nesuteikia pareiškėjų prašomos ir jiems teiktinos informacijos.

## Nuorodos
*Oficialus Lietuvos administracinių ginčų komisijos tinklalapis
Paprastoji saulėgrąža

**Paprastoji saulėgrąža** (*Helianthus annuus*) – astrinių (*Asteraceae*) šeimos augalas, kilęs iš Šiaurės Amerikos. Dabar auginamas daugelyje pasaulio valstybių.

Šiaurės Amerikoje saulėgrąžos indėnų augintos daugiau nei prieš 2000 metų. Į Europą atgabentos ispanų, XVI a. pradėtos auginti Madrido botanikos sode. Į Rytų Europą pateko XVIII a.

## Morfologija

Augalas vienmetis, žolinis. Stiebas 0,6-3 m aukščio, status, tvirtas, padengtas šiurkščiais plaukeliais. Lapai išsidėstę pražangiai ant ilgų lapkočių, paprastieji, ištisiniai iki 40 cm ilgio, taip pat dengiami šiurkščių plaukelių. Žiedai auga stiebų viršūnėse. Tai labai stambūs graižai, kurių skersmuo siekia 30-50 cm. Kraštiniai žiedyną sudarantys žiedai liežuviški, oranžiškai geltoni, 4-7 cm ilgio, paprastai bevaisiai. Vidiniai žiedlapiai vamzdiški, rudai geltoni, dvilyčiai, gausūs (500–2000 viename žiedyne). Paprastoji saulėgrąža dažniausiai išaugina vieną žiedyną, nors kartais gali būti dar keli smulkesni. Pasižymi tuo, jog dienos bėgyje žiedynai gręžiasi Saulės kryptimi. Žydi liepos-rugsėjo mėnesiais. Rudenį subrandina juodas arba juodai-baltai dryžuotas sėklas.

## Panaudojimas

Paprastoji saulėgrąža – labai svarbus aliejinis, pašarinis, maistinis augalas. Iš sėklų spaudžiamas saulėgrąžų aliejus – vienas pagrindinių augalinių aliejų pasaulyje. Saulėgrąžų sėklos valgomos šviežios taip pat skrudintos, sūdytos, jomis gardinama duona, konditerijos gaminiai. Sėklų išspaudos naudojamos galvijams šerti. Dekoratyvinės saulėgrąžų veislės auginamos darželiuose.

## Simbolika

Heraldikoje saulėgrąža yra vaisingumo, vienybės, Saulės šviesos, nušvitimo, taikos simbolis.


Image:Helianthus - annuus - 04.jpg|Subrendęs žiedynas
Image:Sunflowers, S2006.JPG|Keletas individų 
Image:Sunflower seeds.jpg|Išlukštentos ir nelukštentos sėklos
|Saulėgrąžų laukas
Igoris Četverikovas

**Igoris Četverikovas** (; 1904 m. sausio 25 d. (Kuzneckas, Saratovo gubernija) – 1987 m.) – tarybinis aviakonstruktorius, technikos mokslų kandidatas (1951 m.).

## Biografija
I. Četverikovas gimė 1904 m. sausio 25 d. Saratovo gubernijoje. Nuo 16 m. dirbo Volgos upės garlaiviuose kūriku.

1926 m. baigė Saratovo universiteto darbininkų fakultetą, o 1928 m. – Leningrado Susisiekimo kelių inžinierių instituto Lėktuvų gamybos skyrių.

Nuo 1928 m. dirbo D. Grigorovičiaus OKB, kur vykdė mokomojo biplano MU-2 statinius ir skraidymo bandymus. Grigorovičių areštavus dirbo P. Rišaro konstravimo biure. P. Rišarui išvykus iš TSRS buvo pervestas į CAGI instituto CKB, kur vadovavo Jūrų skyriui. 1932 m. I. Četverikovo sukurto MDR-3 bandymai buvo nutraukti. 1933 m. Četverikovo vietą užėmė G. Berijevas.

1933 m. ima dirbti Civilinės aviacijos Mokslinio tyrimo instituto Gliserių ir aerorogių kūrimo skyriuje. 1935 m. jis sukūrė du lengvosios skraidančios valties variantus – denio lėktuvą OSGA-101 ir lėktuvą povandeniniam laivui SPL. 1935 m. SPL dalyvavo aviacijos parodoje Milane, o 1937 m. juo buvo pasiekti keli pasaulio rekordai.
1936 m. I. Četverikovas baigė kurti arktinį žvalgybos lėktuvą ARK-3. Vėliau pagal ARK-3 buvo sukurta skraidanti valtis MDR-6 (Če-2), kurią po bandymų gamino serijiniu būdu. Iki 1945 m. buvo sukurtos kelios jos modifikacijos.

Nuo 1942 m. gegužės iki 1946 m. vadovavo bandomajai gamyklai Nr. 458, kuri veikė Ivankovo gyvenvietėje (dabar Dubna), vietoj evakuotos gamyklos Nr. 30.

Po Antrojo pasaulinio karo *Arado 234* pagrindu sukūrė amfibiją TA.

Nuo 5-ojo dešimtmečio pabaigos dėstė Leningrado Karinių oro pajėgų inžinerinėje akademijoje (), kuri dabar vadinasi Možaiskio karinė kosminė akademija ().

## Nuorodos
* ОКБ И.В.Четверикова
Maiklas Augustinas Fulenas

**Maiklas Augustinas Fulenas** (, g. 1956 m. birželio 22 d. Niukaslas prie Laimo, Didžioji Britanija) – anglų dirvožemininkas, daktaras.

## Biografija
1981 m. baigė Hulio universitetą. 1985 m. daktaras. 2008 m. Lietuvos mokslų akademijos užsienio narys.

Nuo 1981 m. Volverhamptono universiteto dėstytojas, nuo 2005 m. profesorius.

## Mokslinė veikla
Mokslinio darbo kryptys – dirvožemio erozija ir apsauga, dirvožemio derlingumas, geomorfologija, istorinių vietovių ir kraštovaizdžio analizė, valdymas ir apsauga. Paskelbė apie 150 mokslinių straipsnių.

Daugiau kaip 20-ies daktaro disertacijų vadovas ir Europos dirvožemio apsaugos draugijos ESSC () Tarybos narys. 

## Bibliografija
* Dirvožemių naudojimas: problemos ir sprendimai (*Soil Management: Problems and Solutions*), su J. A. Kotu, 2004 m.
* Dirvožemio erozija Europoje (*Soil Erosion in Europe*), su kitais, 2006 m.
* Platono urvų šešėliai (*Shadows in Platos Cave*), 2007 m.

## Šaltiniai