Valėnų piliakalnis

**Valėnų piliakalnis**, vadinamas *Pilale, Raudonkalniu* – piliakalnis pietvakariniame Kretingos rajono savivaldybės teritorijos pakraštyje, Valėnų vakarinėje dalyje, Babrūnės dešiniajame krante, 200 m į rytus nuo jos santakos su Dange.

Pasiekiamas keliu Kretinga–Triušiai–Klaipėda (RK2212). Privažiavus Valėnų kaimo kryžkelę, sukama vakarų kryptimi į Šilo gatvę ir ja važiuojama link Dangės upės. Piliakalnis yra už 1,57 km, neprivažiavus upės slėnio, kairėje kelio pusėje – medžiais apaugęs aukštumos kyšulys.

## Piliakalnis

Piliakalnis krantinio tipo, įrengtas Babrūnės dešiniajame krante, į Dangės slėnį įsiterpusioje kalvoje. Kalvos šlaitai statūs, pietinis – 14 m aukščio, leidžiasi į Babrūnės slėnį, o vakarinis – 12 m aukščio, nuožulnesnis, leidžiasi į platų Dangės slėnį.

Aikštelė keturkampė, iškiliu viduriu, pailga šiaurės rytų-pietvakarių kryptimi, apie 70 m ilgio ir iki 40 m pločio. Jos paviršius žemėja link pietvakarinio galo, kuris yra 2 m žemesnis už rytinę aikštelės dalį.

Rytuose ir šiaurės rytuose nuo aukštumos ją skiria 45–48 m ilgio, 8 m pločio ir 1,5 m aukščio puslankio pavidalo pylimas, kurio išorinėje papėdėje buvęs gynybinis griovys.

Į rytus – šiaurės rytus nuo gynybinio pylimo buvusi papėdės gyvenvietė.

Teritorijos plotas – 1,3992 ha.

0,55 km į šiaurės rytus yra Ėgliškių (Andulių) piliakalnis su priešpiliu.

## Istorija
Piliakalnis vadinamas Pilale, Raudonkalniu. Tapatinamas su vokiečių archeologų minimu Sarčių (Cartų) piliakalniu, nors Sarčiai () yra 2 km į pietus, o nuo piliakalnio juos skiria Kėkštai (seniau vadinti Šudabarzdžiais, ) ir Vitiniai ().

Nuo 1972 m. – respublikinės reikšmės archeologijos paminklas (šifras AR554), nuo 1992 m. – Lietuvos Respublikos kultūros vertybė, 1997 m. įrašytas į nekilnojamųjų kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąrašą, 1998 m. paskelbtas kultūros paminklu, 2004 m. pripažintas valstybės saugomu.

Piliakalnis siejamas su legendinio Kretingos įkūrėjo, gotų karaliaus Armono pilimi, pastatyta 1 tūkstantmečio pirmoje pusėje.

## Tyrimai
1963 m. ir 1966 m. žvalgė Lietuvos mokslų akademijos Istorijos institutas (ekspedicijų vadovas Adolfas Tautavičius), 1982 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (ekspedicijos vadovas Romas Olišauskas), 1984 m. – Julius Kanarskas, 1992 m. – Lietuvos kultūros paveldo mokslinis centras (ekspedicijos vadovas Vilnius Morkūnas), 2002 m. – Linas Tamulynas (Kultūros paveldo centras), 2013 m. – Jonas Balčiūnas, Arūnas Strazdas, Algirdas Skrupskelis (Kultūros paveldo centras).

1963 m. Sarčiuose neradus Cartų piliakalnio, padaryta prielaida, kad jis gali būti tapatinamas su Valėnų piliakalniu.

1966 m. piliakalnio aikštelėje kultūrinio sluoksnio nepastebėta, tačiau iš gyventojų sužinota, kad ariant piliakalnį išverčiama anglių. Į rytus nuo piliakalnio aptikta papėdės gyvenvietei būdingų liekanų – perdegusio molio tinko fragmentų, geležies šlako ir pan.

1984 m. piliakalnio teritorijoje pastebėta stambių medžio anglies gabalų ir smulkių molio tinko fragmentų, liudijančių apie čia stovėjusius medinius statinius, o į rytus-šiaurės rytus nuo piliakalnio lauke rasta išartų židinių liekanų: perdegusių akmenų, degėsių ir smulkų anglių.

1992 m. žvalgant arimą į rytus nuo piliakalnio, papėdės gyvenvietės pėdsakų neberasta.
Vaizdas:Valėnai2009061501.JPG|Piliakalnis nuo kelio iš Valėnų
Vaizdas:Valėnai2009061504.JPG|Piliakalnio aikštelė
Vaizdas:Valėnai2009061508.JPG|Dangės kranto ketera tarp Valėnų ir Ėgliškių (Andulių) piliakalnių


## Šaltiniai

* Kultūros paminklų enciklopedija. – Vilnius, 1998

## Nuorodos
* 
* Lietuvos piliakalniai
* Kretingos krašto enciklopedija 
* Valėnų piliakalnis, vad. Raudonkalniu – LIMIS
* Švyturio laikraštis.lt – 2017 m. rugpjūčio 30 d. 
* Švyturys (Kretinga) – 2017 m. rugpjūčio 30 d. – P. 5 
* Kretingos muziejus.lt – 2017 m. rugpjūčio 30 d. 
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai