open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Vilis Bandrevičius

**Vilis Bandrevičius** (*Vilis Bandrevičs*, 1875 m. gruodžio 31 d. – 1945 m. lapkričio 5 d.) – Lietuvos latvių kilmės agronomas ir diplomatas, Latvijos ambasadorius Lietuvoje, vėliau Latvijos banko direktoriaus pavaduotojas (1926–1938).

## Biografija
Pėteris Vilis Bandrevičius gimė 1875 m. gruodžio 31 d. (pagal seną stilių gruodžio 19 d.) Sliekių palivarko (Joniškio vlsč., Šiaulių apskr.) prievaizdo Jekabo Bandrevičiaus ir Kotrynos (gim. Treigute) šeimoje. Pakrikštytas Joniškio evangelikų liuteronų bažnyčioje sausio 25 d.

1895 m. emigravo į Johanesburgą (Pietų Afrikos Respublika), nuo 1896 m. dirbo Pietų Afrikos geležinkelių bendrovės valdyboje. bet 1901 m. per anglų-būrų karą pasitraukė ir gyveno Vokietijoje, Didžiojoje Britanijoje ir Šiaurės Amerikoje. Baigęs Leipcigo universiteto Agronomijos fakultetą (1904–1907 m.), įgijo agronomo išsilavinimą, vėliau gilino žinias Leipcigo prekybos aukštojoje mokykloje (1907–1908). Grįžęs į Latviją, 1909–1911 m. nuomavosi Cenos dvarą (dabar Uozuolniekų seniūnija) Kuršo gubernijoje, buvo turto vertintoju Pabaltijo gubernijose. Per Pirmąjį pasaulinį karą išvyko į Rusiją, kur 1914–1918 m. dirbo turto vertintoju Samaros gubernijoje.

1918 m. gruodį Bandrevičius grįžo į Latviją. 1919 m. gegužę Latvijos laikinoji vyriausybė paskyrė jį Aprūpinimo ministerijos specialiuoju pasiuntiniu užsienyje. 1919 m. lapkričio 1 d. jis buvo paskirtas Latvijos laikinuoju reikalų patikėtiniu Lietuvoje. 1920 m. sausio mėn. Jelgavoje prasidėjo derybos dėl Latvijos ir Lietuvos sienos nustatymo, kurios 1920 m. kovo mėn. tęsėsi Kaune. 1920 m. balandžio mėn. buvo įsteigtas sienos arbitražo teismas, kuris veikė iki 1921 m. kovo 26 d. V. Bandrevičius 1921 m. kovo 14 d. buvo paskirtas Latvijos reziduojančiuoju ministru Lietuvoje. Vilis Bandrevičius 1921 m. dalyvavo rengiant tokius dokumentus kaip Latvijos ir Lietuvos konsulinė konvencija, abiejų šalių konvencija dėl piliečių teisių, konvencija dėl nusikaltėlių ekstradicijos ir teisinės pagalbos. 1922 m. rugsėjo 1 d. savo prašymu atleistas iš pareigų. 1922 m. spalio mėn. V. Bandrevičius pradėjo dirbti kaip vienas iš Latvijos banko valdybos direktorių (atsakingas už banko Ūkio ir einamųjų sąskaitų skyrių), trumpai 1923 m. sausio 4–11 d. – Latvijos bako direktoriumi, nuo 1926 m. rugsėjo 21 d. – gen. direktoriaus pavaduotojas, išėjo į pensiją 1938 m. 1940 m. V. Bandrevičius išrinktas AB "Filma" pirmininku, karo metais, 1942–1944 m. dirbo vyr. referentu Finansų generalinėje direkcijoje.

Antrojo pasaulinio karo metu (1944 m.) jis pasitraukė į Vokietiją, mirė 1945 m. lapkričio 5 d. Elmshorne (dabar Šlėzvigas-Holšteinas). Po mirties urną su pelenais perlaidota Meža kapinėse Rygoje.

## Apdovanojimai
Trijų žvaigždžių ordinas, trečio laipsnio (1926 m.).

## Šaltiniai
Nova Odesa (Brazilija)

**Nova Odesa** () – miestas pietryčių Brazilijoje, San Paulo valstijoje, į šiaurės vakarus nuo Kampinaso, tuojau į pietus nuo Amerikanos, prie Kilombo upokšnio. Praeina geležinkelis San Paulas–San Žozė do Rio Pretas. Tekstilės pramonė. Yra katalikų ir protestantų bažnyčios, botanikos sodas. Veikia zootechnikos institutas.

## Istorija
Nova Odesą 1905 m. įkūrė daugiausia žydų kilmės rusų imigrantai ir pavadino pagal Odesos miestą. Kolonija steigėsi sunkiai, todėl 1906 m. atgabenta imigrantų iš Latvijos. Ligšiol mieste išlikę latvių palikuonių – bibliotekoje yra knygų latvių kalba skyrius, planuota steigti latvių kultūros centrą. Iki 1960 m. priklausė Amerikanos savivaldybei, o vėliau tapo nepriklausoma savivaldybe.


Lago principal do Jardim Botânico Plantarum.jpg|Botanikos sodas
Nucleo Colonial Nova Odessa, Arquivo Público do Estado de São Paulo (VSP 081).tif|Novo Odesos kolonija XX a. pr.
Nova Odessa - Sao Paulo Brasil - landmark.jpg|Geležinkelio stotis


## Šaltiniai
Naujasis Tomyslis

**Naujasis Tomyslis** () – miestas vakarų Lenkijoje, Didžiosios Lenkijos vaivadijoje, į vakarus nuo Poznanės. Įsikūręs prie Šarkos upės. Per miestą eina Berlyno–Varšuvos–Maskvos geležinkelis.

## Istorija
Miestas įkurtas 1786 m. greta Tomyslio kaimo. Apylinkėse daugiausia gyveno vokiečiai kolonistai. Miestas buvo amatų ir prekybos centras. Nuo 1793 m. priklausė Prūsijos karalystei. 

XIX a. mieste austa gelumbė, plėtota odininkystė, o nuo XIX a. pabaigos – smulkioji pramonė. 1919 m. miestą užėmė Poznanės sukilimo dalyviai ir miestas buvo grąžintas Lenkijai.

1939–1945 m. miestas prijungtas prie Nacistinės Vokietijos, daug gyventojų buvo išvežti į Generalinę guberniją.

## Šaltiniai
Novosilis

**Novosilis** () – miestas Rusijoje, Oriolo srityje, į rytus nuo Oriolo, prie Zušos upės. Rajono centras. Artimiausia geležinkelio stotis yra Zalegoščėje (už 16 km). Žemės ūkio regiono prekybinis centras (auginami javai, rapsai, cukriniai runkeliai, agurkai, pieninė-mėsinė gyvulininkystė). Yra XIX a. šv. Mikalojaus Stebukladario cerkvė, pirklių namai, veikia krašto muziejus.

2020 m. 90,7 % miesto gyventojų buvo rusai, 1,1 % – kurdai, 0,8 % – baltarusiai, 0,8 % – avarai.

## Istorija
Apylinkėse rastas I tūkstantmečio pr. m. e. pab. – XI–XIII a. piliakalnis ir I–IV a. senovės gyvenvietė. Novosilis minimas 1155 m. Nikonovo metraštyje. 1352 m. Novosilis buvo kunigaikštystės sostinė. 1375 m. miestą nusiaubė mongolų antpuolis, kunigaikštystės sostinė perkelta į Odojevą. XV a. priklausė LDK, bet po Pasienio karo perėjo į Maskvos rankas. Vėliau augo kaip pasienio gynybinis postas. 1613 m. Novosilį užpuolė totoriai. 1777 m. oficialiai tapo miestu ir apskrities centru Tulos gubernijoje. XIX a. plėtota prekyba ir amatai. 1928 m. tapo rajono centru.

## Šaltiniai
Naujasis Stavas

**Naujasis Stavas** () – miestas šiaurės Lenkijoje, Pamario vaivadijoje, Malborko apskrityje.

Mieste gyvena 3986 gyventojai, plotas – 4,67 km².

## Istorija
XIV a. pradžioje gyvenvietė priklausė Kryžiuočių ordinui. 1343 m. suteiktos miesto teisės. 1466 m. pagal Torunės taikos sutartį, miestas prijungtas prie Karališkosios Prūsijos. XIX a. gyventojai daugiausia vertėsi žemės ūkiu, plėtota maisto perdirbimo pramonė.

1920–1939 m. įėjo į Laisvojo Dancigo miesto teritoriją.

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Naujasis Bergenas

**Naujasis Bergenas** () – miestas pietryčių Nyderlanduose, Limburgo provincijoje, Bergeno savivaldybėje, apie 28 km į šiaurę nuo Venlo, 30 km į pietus nuo Neimegeno, 1,5 km rytus nuo Bergeno, prie kelio Nr. 271. Naujajame Bergene įsikūrusi savivaldybės administracija.

2021 m. Naujajame Bergene gyveno 4 635 gyventojai, miestas išsidėstęs 19,57 km² teritorijoje, 14 m virš jūros lygio.

## Istorija

Senasis Bergenas buvo įkurtas Maso upės užliejamose lygumose ir kentėjo nuo potvynių, dažnai tapdamas „sala“. Šiai vietai nebuvo plėtros galimybių, todėl 1955 m. buvo nuspręsta įkurti naują gyvenamąjį rajoną aukštesnėje vietovėje į rytus nuo magistralinio kelio. Statybos pradėtos 1955 m. Šis naujas gyvenamasis rajonas 1963 m. liepos 9 d. oficialiai pavadintas Naujuoju Bergenu. 1969 m. buvo pastatyta savivaldybės rotušė.

1975 m. įrengta ir pašventinta laikina bažnyčia. Ji tarnavo kaip pagalbinė Bergeno parapijos bažnyčia. 1998 m. atnaujinti pastatas ir šventorius. 2000 m. koplyčiai suteiktas žydų kilmės kankinės Editos Štein vardas.

1988 m. mieste žuvo du britų Karališkųjų oro pajėgų kariai, čia buvę ne tarnybos metu. Kruviną išpuolį surengė Airijos respublikonų armijos (IRA) nariai, automobilyje padėję ir susprogdinę bombą.

2015 m. išplėstas kvartalas su nauju prekybos centru ir pėsčiųjų zona, išskirtiniu 25 m apžvalgos bokštu, tapusiu vietovės orientyru.

## Ekonomika

Naujajam Bergenui priklauso 30 ha pramonės rajonas „De Flammert“, įsikūręs prie Venlo–Neimegeno kelio. Už 4 km į vakarus veikia Vėcės (Žemutinio Reino) oro uostas (Vokietija). Įsteigtos apie 45 įvairios įmonės tokiuose sektoriuose kaip metalo ir plastiko pramonės gaminių, maisto produktų gamyba, transportas. Čia taip pat yra prekybos tinklo „Jan Linders Supermarkets“ būstinė.

## Išnašos
Novouljanovskas

**Novouljanovskas** () – miestas Rusijoje, Uljanovsko srityje, 20 km į pietus nuo Uljanovsko, Kuibyševo tvenkinio (Volgos) vakariniame krante. Miesto apygardos centras. Artimiausia geležinkelio stotis yra Belyj Kliučo gyvenvietėje. Didelis statybinių medžiagų (daugiausia cemento) pramonės centras. Konditerijos gamykla. Veikia Uljanovsko statybos koledžo filialas.

## Istorija
Gyvenvietė įkurta 1957 m., sulig cemento kombinato statybomis Kremionkų kaime. 1961 m. sudaryta Novouljanovsko miesto tipo gyvenvietė, 1967 m. tapo miestu.

## Šaltiniai
Šleiters IS-1

**Šleiters IS-1** – 1939 m. Latvijos aviatoriaus Imanto Šleiterio (*Imants Sleiters,* 1906-1942) sukurtas vienvietis sportinis lėktuvas.

Konstrukciškai orlaivis buvo medinis žemasparnis monoplanas su monokoko tipo fiuzeliažu, atvira kabina ir fiksuota atskira važiuokle. Danga – fanera, dengta drobe ir lakuota. Sparnuose buvo įrengti Šrenko tipo užsparniai. Važiuoklės amortizatoriai – tepaliniai-dujiniai. Propeleris – dvimentis, metalinis, greičiausiai keičiamo žingsnio. Jį sukūrė kitas Latvijos aviacijos inžinierius Georgs Novickis.

Latvijos kariuomenės karininkas Aviacijos pulko Naikintuvų (II) eskadrilės aviacijos mechanikas (nuo 1931 m.), vėliau – Aviacijos kursų Mokymo dalies vado pavaduotojas (nuo 1937 m.) I. Šleiteris 1937 m. tapo Latvijos aeroklubo sklandymo sekcijos pirmininku. Tais pačiais metais jis sunkiai susižeidė aviacijos katastrofoje, sklandytuvo buksiravimo metu. Teigiama, kad gydydamasis po sužeidimo jis savo namuose pagamino lėktuvą, nors greičiausiai namuose jis tik parengė brėžinius, o lėktuvas buvo pagamintas VEF gamykloje. Vienintelis pagamintas šio modelio orlaivis pirmam skrydžiui pakilo 1938 m. spalio mėn. tačiau tik 1939 m. kovo mėn. buvo registruotas numeriu YL-ACA.

Lėktuvas buvo sėkmingai eksploatuojamas iki Latvijos okupacijos. 1939 m. su IS-1 I. Šleiteris nuskrido į Kauną, kur dalyvavo Baltijos šalių aviacijos žaidynėse.

Sovietų okupacijos metu lėktuvas buvo nacionalizuotas ir tolimesnis jo likimas nežinomas. I. Šleiteris daugiau lėktuvų nesukūrė, Trečiojo Reicho okupacijos metais įstojo į Latvių legioną ir žuvo 1942 m. lapkričio 27 d. prie Kapyliaus (dab. Baltarusija) kovose su Baltarusijos partizanais.

## Techniniai duomenys

* **[[Įgula (mašinos)|Įgula]]**: 1
* **Ilgis**: 5,56 m.
* **[[Sparno mojis]]**: 7,60 m.
* **Sparno plotas**: 7,70 m2
* **[[Svoris]]**:
** **[[Tuščios transporto priemonės svoris|tuščio]]**: 315 kg
** **[[Maksimalus kilimo svoris|maksimalus kilimo]]**: 430 kg
* **Jėgainė**: vienas keturių cilindrų vienaeilis vidaus degimo variklis Hirth HM60, išvystantis 72 AG (53 kW)
* **[[V greičiai|Maksimalus greitis]]**: 250 km/h
* **Kilimo greitis**: 250 m/min.

## Išnašos

## Literatūra
* Imants Šleiters, Time Note
* IS-1, «Уголок неба»
* „Jēkabpils Vēstnesis” # 42/1942.
* Latvian Aircraft Production -- 1921-1940, Secret projects.
* LVVA 1491-1-89-201, 5601-1-6290.
* „Tēvija” # 235/1942.
Novouzenskas

**Novouzenskas** () – miestas Rusijoje, Saratovo srityje, 190 km į pietryčius nuo Saratovo, 45 km nuo sienos su Kazachstanu, prie Didžiojo Uzenio ir Čertanglos upių santakos. Rajono centras. Stotis prie geležinkelio šakos Krasnyj Kutas–Aleksandrov Gajus. Maisto pramonė. Yra kultūros namai, krašto muziejus.

## Istorija
1760 m. prie upių santakos įkurtas Čertanglos kaimas. 1835 m. jo vietoje sudarytas Naujojo Uzenio (*Новый Узень*) miestas, kuris tapo apskrities centru Saratovo gubernijoje. Vėliau prigijo Novouzensko pavadinimas. Nuo 1928 m. – rajono centras. TSRS laikais veikė pramoninis kombinatas, aliejaus gamykla.

## Šaltiniai
Novoukrainka

**Novoukrainka** () – miestas vidurio Ukrainoje, Kirovohrado srityje, 60 km į pietvakarius nuo Kropyvnyckio, prie Čornyj Tašlyko upės. Rajono centras. Geležinkelių mazgas (linijos į Kropyvnyckį, Čerkasus, Odesą, Podilską). Maisto pramonė.

2001 m. 94,6 % miesto gyventojų užsirašė ukrainiečiais, 3,5 % – rusais, 0,4 % – armėnais.

## Istorija

1754 m. įkurta Pavlovsko tvirtovė. Vėliau gyvenvietė nesyk keitė pavadinimą: nuo 1764 m. Novopavlovskas, nuo 1773 m. – Pavlovskis, nuo 1813 m. – Pavlovskas, nuo 1902 m. – Novoukrainka. Cariniais laikais pateko į Chersono guberniją, Jelisavetgrado apskritį. Miestas nuo 1938 m. TSRS laikais veikė cukraus, sūrių gamyklos, baldų fabrikas.

## Šaltiniai
Naujasis Buhas

**Naujasis Buhas** () – miestas pietų Ukrainoje, Mykolajivo srityje, Baštankos rajone, 65 km į pietvakarius nuo Kryvyj Riho. Keliai į Kryvyj Rihą, Voznesenską, Mykolajivą. Netoliese (Stancinės gyvenvietėje) yra Naujojo Buho stotis prie geležinkelio Znamenka–Mykolajivas.

2001 m. 93,3 % gyventojų buvo ukrainiečiai, 4,4 % – rusai, 0,7 % – moldavai.

## Istorija
Gyvenvietė išaugo iš XVIII a. kazokų žiemavietės, vadintos Kucaja Balka. 1795 m. gyvenvietė minima kaip Semionovka. 1810 m. pagal apylinkėse įsikūrusį pasiturintį valstietį Pavelą Triską kaimas pavadintas Novopavlovka. Nuo 1832 m. pavadinta Naujuoju Buhu, pateko į Chersono guberniją. 1923–2020 m. – rajono centras. Miestas nuo 1961 m. TSRS laikais plėtota maisto, baldų pramonė.

## Šaltiniai
Naujasis Oskolas

**Naujasis Oskolas** () – miestas Rusijoje, Belgorodo srityje, 90 km į rytus nuo Belgorodo, Oskolo upės slėnyje. Rajono centras. Keliai ir geležinkeliai į Senąjį Oskolą, Valuikus, taip pat keliai į Belgorodą, Aleksejevką. Maisto (duonos, pašarų, paukštininkystės), baldų pramonė. Yra žemės ūkio koledžas. Išlikę keletas istorinių pastatų.

2020 m. 87,1 % gyventojų buvo rusai, 0,6 % – ukrainiečiai, 0,2 % – azerbaidžaniečiai.

## Istorija
1637 m. ties Oskolo ir Belokolodezio santaka pastatyta medinė tvirtovė (ostrogas), o 1647 m. apie ją įkurtas miestas Cariov Aleksejevas (*Царёв-Алексеев*). 1655 m. pervadintas į Naująjį Oskolą. Buvo gynybinis taškas prieš totorių antpuolius. Cariniais laikais buvo apskrities centras Belgorodo, vėliau Kursko gubernijoje. Nuo 1928 m. – rajono centras.

## Šaltiniai
Lietuvos rinktinė UEFA Tautų lygoje 2026–2027 m.

Lietuvos vyrų futbolo rinktinės rezultatai **[[2026–2027 m. UEFA Tautų lyga|2026–2027 m. UEFA Tautų lygos]]** turnyre.

## D2 grupė

Burtai buvo ištraukti 2026 m. vasario 12 d. Lietuva pateko į D2 grupę. Šioje grupėje taip pat žais  ir . Grupės rungtynės vyks tarp 2026 m. rugsėjo 24 ir lapkričio 17 d. Pereinamosios rungtynės tarp C ir D divizionų numatytos 2028 m. kovo mėn.

## Rungtynių rezultatai
### Artėjančių rungtynių tvarkaraštis

## Šaltiniai
Nova Demba

**Nova Demba** () – miestas pietryčių Lenkijoje, Pakarpatės vaivadijoje, Tarnobžego apskrityje. Gyventojų 10,3 tūkst. (2023 m.).

Mieste veikia 3 darželiai, taip pat pradinės ir vidurinės mokyklos, kultūros centras, biblioteka. Plėtojama metalo pramonė, taip pat elektrotechnikos, transporto priemonių, tiksliosios mechanikos, gynybos (ginklų, amunicijos), farmacijos, popieriaus, žemės ūkio produkcijos perdirbimo bei plastiko pramonė.

## Istorija
Pavadinimas kildinamas iš lenkų kalbos žodžių  („nauja“) ir  (žodžio  kilmininkas, reiškiantis „ąžuolas“) – „naujas ąžuolynas“. Nova Demba susiformavo iš Dembos kaimo, garsėjusio keramikos dirbiniais. 1772–1918 m. gyvenvietė įėjo į Austrijos padalijimo sudėtį.

Miesto raidą lėmė tarpukariu įkurtas karinis poligonas. 1936–1937 m. pradėta statyti šaudmenų gamykla, tačiau prasidėjęs Antrasis pasaulinis karas sutrukdė gamyklos atidarymui. Vokiečių okupacijos metais įranga buvo išgabenta, o Nova Demboje įkurti vagonų remonto cechai ir kariuomenės aprūpinimo bazė. 1941–1943 m. netoliese, Karališkajame Maidane, veikė sovietų karo belaisvių stovykla. 1961 m. suteiktos miesto teisės.

## Miestų partnerystė
*  Suchovolia
*  Fermojus (iki 2021 m.)

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Ignas Algirdas Dobrovolskas

**Ignas Algirdas Dobrovolskas** – Lietuvos žurnalistas, Lietuvos Respublikos Ministrės Pirmininkės Ingos Ruginienės atstovas spaudai, užimantis šias pareigas nuo 2025 m. rugsėjo 25 d.

## Biografija

2018 m. baigė Vilniaus šv. Kristorofo gimnaziją. Dalyvavo Lietuvos liberalaus jaunimo organizacijoje, 2021 m. dirbo šios organizacijos valdybos nariu.

Nuo 2018 iki 2022 m. studijavo politikos mokslus Vilniaus universiteto Tarptautinių santykių ir politikos mokslų institute. 2022 m. įgijo politikos mokslų bakalauro laipsnį. Tarptautinių santykių ir politikos mokslų institute 2024 m. baigė tarptautinių santykių ir diplomatijos magistrantūros studijas.

2022 m. sausį pradėjo dirbti naujienų agentūros ELTA verslo naujienų žurnalistu, o nuo 2024 m. rugsėjo – ELTA verslo naujienų redaktoriumi.

2025 m. sausį paskirtas Socialinės apsaugos ir darbo ministrės Ingos Ruginienės patarėju komunikacijai. Nuo 2025 m. rugsėjo 25 d. užima ministrės pirmininkės Ingos Ruginienės atstovo spaudai pareigas.

### Šeima
I. Dobrovolsko tėvas Antanas Dobrovolskas buvo politinės partijos „Tvarka ir teisingumas“ narys, vėliau prisijungė prie Darbo partijos.

## Šaltiniai

## Nuorodos
Nove Mestas prie Smrko

**Nove Mestas prie Smrko** (, ) –  miestas Čekijos šiaurėje, prie sienos su Lenkija, Libereco krašte, apie 20 km į šiaurės rytus nuo Libereco, pasienyje su Lenkija. Miestas išsidėstęs Jizeros kalnuose, Smrko viršūnės prieigose, Lomnicos upės slėnyje. Praeina automobilių kelias Nr. 291, mieste yra paskutinė geležinkelio linijos iš Libereco stotis.

## Administracinis skirstymas

2025 m. Nove Meste prie Smrko gyveno 3 725 žmonės. Administracinį vienetą sudarė trys gyvenvietės (gyventojų skaičius pagal 2021 m. surašymą):
* Nove Mestas prie Smrko (3 122 gyv.)
* Hajništė (203 gyv.)
* Ludvíkovas prie Smrko (171 gyv.)

## Istorija

1584 m. gyvenvietę įkūrė Melchioras iš Rederno ir pavadino ją *Nové České Město* (, pažodžiui „Naujasis Bohemijos miestas“). Čia buvo atrasta geležies rūdos ir alavo telkinių. 1592 m. gyvenvietei suteiktos miesto teisės. Nuo 1901 m. miestas turi dabartinį pavadinimą. Nuo 1945 m. naudojamas tik čekiškas pavadinimas.

1938 m. miestą aneksavo nacistinė Vokietija. Jis buvo valdomas kaip Sudetų krašto dalis – reichsgau. Po Antrojo pasaulinio karo vietos gyventojai vokiečiai buvo deportuoti.

## Lankytinos vietos

1607 m. buvo įkurta Šv. Kotrynos bažnyčia, 1697 m. pristatytas varpinės bokštas. 1821–1829 m. buvo atstatyta nava, įgijusi dabartinę formą.

Šv. Petro ir Povilo bažnyčia yra Liudvikove prie Smrko. Ji pastatyta XIII a. antroje pusėje, yra vienas geriausiai išsilaikiusių to laikotarpio pastatų regione. XVI ir XVIII a. buvo atlikta perstatymų.

## Žymūs žmonės

* Alfred Baeumler (1887–1968), vokiečių filosofas
* Gottfried Menzel (1798–1879), katalikų kunigas, gamtininkas

## Miestų partnerystė

Nove Mesto prie Smrko partneriai:

*  Lesna
*  Mirskas
*  Sveraduvas Zdrujus

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
Novochopiorskas

**Novochopiorskas** () – miestas Rusijoje, Voronežo srityje, 45 km į pietvakarius nuo Borisoglebsko, Chopioro dešiniajame krante. Rajono centras. Praeina kelias Bobrovas–Povorinas, šalia yra stambi miesto tipo gyvenvietė Novochopiorskis, pro kurią eina geležinkelis Povorinas–Liskai. Maisto, statybinių medžiagų pramonė. Pūkinių skarų nėrimas.

## Istorija
XVII a. vid. Chopioro pakrantėse įsikūrė kazokų gyvenvietės, vienoje jų (Pristanskyje) veikė laivų statykla. Pro kraštą ėjo svarbus prekybinis Astrachanės traktas. Po kazokų sukilimo gyvenvietės sudegintos, o 1710 m. pastatyta Chopioro tvirtovė ir nauja laivų statykla. 1715 m. pastatyta cerkvė, gyvenvietė ėmė augti. 1779 m. Novochopiorskui suteiktos miesto teisės, tapo apskrities centru Voronežo gubernijoje. Rajono centras nuo 1928 m. TSRS laikais plėtota sviesto, medienos apdirbimo pramonė.

## Šaltiniai
FKA Twigs

**FKA Twigs** (tikrasis vardas – Tahliah Debrett Barnett; g. 1988 m. sausio 16 d. Čeltname) – Anglijos atlikėja, dainų autorė, prodiuserė, aktorė ir šokėja. Savo karjerą pradėjo kaip profesionali šokėja kitiems atlikėjams, o 2012 m. išleido savo debiutinį mini albumą „EP1“. Jos pirmasis studijinis albumas „LP1“ buvo išleistas 2014 m.

Po 2015 m. mini albumo „M3LL155X“ išleidimo Barnett padarė 4 metų pertrauką. 2019 m. ji išleido antrąjį savo studijinį albumą „Magdalene“. Pasirašius įrašų kontraktą su „Atlantic Records“, 2022 m. FKA Twigs išleido dainų rinkinį „Caprisongs“. Jos trečiasis ir ketvirtasis studijiniai albumai „Eusexua“ ir „Eusexua Afterglow“ išleisti 2025 m. 68-uosiuose Grammy apdovanojimuose FKA Twigs albumas „Eusexua“ buvo pripažintas geriausiu šokių ir elektroninės muzikos apdovanojimu. FKA Twigs kūrybai būdingas skirtingų žanrų – elektroninės muzikos, trip hop, R&B, hyperpop ir avant-garde – maišymas.

## Išnašos
Nova Sažyna

**Nova Sažyna** () – miestas Lenkijos pietryčiuose, Pakarpatės vaivadijoje, Ležaisko apskrityje, šalia Sažynos kaimo, už 8 km nuo Ležaisko miesto. Gyventojų 5,6 tūkst. (2021 m.).

Chemijos pramonės centras, veikia „Organika-Sarzyna“ gamykla. Taip pat plėtojama vytelių dirbinių gamyba.

## Istorija
1937 m. pradėta statyti chemijos pramonės įmonė, tačiau statybas nutraukė Antrojo pasaulinio karo pradžia, o vokiečiai išgabeno visą įrangą. Gamykla pradėjo veikti 1945 m. Miesto teisės suteiktos 1973 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Nova Petropolis

**Nova Petropolis** () – miestas Brazilijoje, Pietų Rio Grandėje, Sera Gaušos aukštumose, 25 km į pietus nuo Kašijas do Sulio. Keliai į Kašijas do Sulį, Novo Hamburgą, Gramadą. Vilnos, avalynės pramonė. Žemės ūkio regiono prekybinis centras (daugiausia pieninė gyvulininkystė). Turizmas. Yra liuteronų, katalikų bažnyčios. Apylinkėse yra puošnių vilų, tradicinės vokiškos architektūros pastatų (patenka į turistinį „Hortenzijų kraštą“ ir „Romantinį kelią“).

## Savivaldybė
Nova Petropolio savivaldybė užima 290,2 km², 2025 m. joje gyveno 23 934 gyventojai. Kitos didesnės gyvenvietės: Dos Boemijosas, Pinjal Altas.

## Istorija
1858 m. Nova Petropolio koloniją įkūrė vokiečių imigrantai iš Pomeranijos, Saksonijos, Bohemijos ir Reino krašto. Taip pat tarp imigrantų buvo prancūzų (iš Vokietijos pasienio), olandų, belgų, lenkų, rusų ir airių. Pavadintas Brazilijos imperatoriaus Petro II garbei. Kolonijoje įsigalėjo vokiečių kalba, imigrantai puoselėjo savo kraštų kultūrą. Taip pat subūrė savo kariuomenę, kuri gynė koloniją nuo plėšikautojų. II pasaulinio karo metais vietinę bendruomenę smarkiai paveikė Žetulijaus Vargaso nacionalizacijos politika. Nova Petropolio savivaldybė sudaryta 1955 m.


Trinity Lutheran Church (Igreja Evangélica de Confissão Luterana no Brasil, IECLB), Nova Petrópolis, Brazil 06.JPG|Švč. Trejybės liuteronų bažnyčia
Saint Joseph the Worker Church, Nova Petropolis, Brazil .JPG|Šv. Juozapo Darbininko katalikų bažnyčia
Novapetrópolis.jpg|Miesto architektūra
NovaPetropolis.jpg|Miesto aikštė


## Šaltiniai
Novojavorivskas

**Novojavorivskas** () – miestas vakarų Ukrainoje, Lvovo srityje, Javorivo rajone, 30 km į šiaurės vakarus nuo Lvovo, prie Šklo upės ištakų. Šalia eina greitkelis Lvovas–Krokuva, stotis prie geležinkelio linijos į Javorivą. Sieros gavyba. Statybinių medžiagų pramonė. Yra Švč. Dievo Motinos, Šv. Jurgio, Šv. Petro ir Šv. Pauliaus cerkvės.

2001 m. 97,5 % miesto gyventojų buvo ukrainiečiai, 2 % – rusai.

## Istorija
1965 m. prie sieros telkinio „Jantar“ įkurta miesto tipo gyvenvietė Jantarnojė. 1969 m. pervadintas į Novojavorivskę (*Новояворівське*). XX a. 8-ajame dešimtmetyje pastatytas kalnų chemijos kombinatas. Veikė profesinė mokykla. 1986 m. suteiktas miesto statusas, o 2008 m. pervadintas į Novojavorivską.

## Šaltiniai
Novo Aripuananas

**Novo Aripuananas** () – miestas Brazilijoje, Amazonės valstijoje, 225 km į pietvakarius nuo Manauso, Madeiros dešiniajame krante, prie Aripuanano žiočių. Yra upių uostas, pakilimo takas, kelias į Apui. Apylinkėse yra indėnų setemanų, ararių, kunjanų-sapukajų žemės.

## Savivaldybė

Novo Aripuanano savivaldybė užima 41 180 km². Joje 2025 m. gyveno 25 325 gyventojai.

## Istorija
Šiose vietose seniau gyveno indėnai torai, baresai, murai, urupai, ararai ir kt. Pirmieji europiečiai dabartines Novo Aripuanano žemes pasiekė 1637 m. – Pedro Teišeiros ekspedicija Madeiros upe.

1943 m. Borbos savivaldybės sudėtyje sudarytas Foz do Aripuanano rajonas. 1955 m. tapo Novo Aripuanano savivaldybės centru.

## Šaltiniai
Novo Horizontė

**Novo Horizontė** () – miestas Brazilijoje, San Paulo valstijoje, 75 km į pietryčius nuo San Žozė do Rio Preto, netoli šiaurinio Tjetės (Marijo Lopeso Leauno tvenkinio) kranto. Keliai į Žau, Katanduvą, Žozė Bonifasijų. Pagrindinė ūkio šaka – cukranendrių auginimas ir cukraus pramonė. Yra Šv. Juozapo katalikų bažnyčia, keletas evangelikų bažnyčių.

## Savivaldybė
Novo Horizontės savivaldybė užima 931,7 km² plotą, 2025 m. joje gyveno 39 494 gyventojai.

## Istorija
Gyvenvietė pradėjo kurtis 1895 m. apie Žoakino Rikardo da Silvos pastatytą Šv. Juozapo bažnyčią ir pradžioje vadinosi San Žozė da Estiva. 1897 m. apylinkių žemes įsigijo žemvaldžiai ir pavadino Novo Horizonte. Nuo 1916 m. tapo savivaldybės centru (atsiskyrė nuo Itapolio savivaldybės).

## Sportas
* Grêmio Novorizontino (futbolas)

## Šaltiniai
Novo Horizontė (reikšmės)

**Novo Horizontė** ( 'naujas horizontas') gali reikšti šias gyvenvietes Brazilijoje:
* Novo Horizontė – miestas San Paulo valstijoje;
* Novo Horizontė – miestelis Bahijoje;
* Novo Horizontė – miestelis Santa Katarinoje;
* Novo Horizonte do Nortė – miestelis Mato Grose;
* Novo Horizonte do Oestė – miestelis Rondonijoje;
* Novo Horizonte do Sulis – miestelis Pietų Mato Grose.

Taip pat:
* Novorizontė – miestelis Minas Žeraise.
Naujoji Egipto sostinė

**Naujoji Egipto sostinė** (, 'naujoji sostinė') – senosios Egipto sostinės Kairo miestas–palydovas, naujai statomas 45 km į rytus nuo Kairo, šalia Regioninio žiedinio kelio, pusiaukelėje į Sueco uostamiestį. Planuojama, kad 700 km² teritorijoje galės gyventi iki 7 mln. žmonių. Naujosios sostinės projekto tikslas – sumažinti spūstis Kairo didmiestyje, kurio aglomeracijoje gyvena beveik 20 mln. gyventojų.

## Istorija

Naujosios sostinės kūrimo planai paskelbti 2015 m. kovo 13 d. Egipto ekonomikos plėtros konferencijoje kaip vienas iš ekonomikos plėtros projektų ir didesnės iniciatyvos, vadinamos „Egipto vizija 2030“, dalis. Statybos pradėtos 2016 m. ir buvo vykdomos etapais. Iš pradžių planuota, kad parlamentas, prezidento rūmai, ministerijos ir užsienio šalių ambasados ​​į miestą bus perkelti 2020–2022 m., tačiau dėl statybų vėlavimų ir COVID-19 pandemijos šis procesas užtruko. Iki 2023 m. gegužės 5 d. į Naująją administracinę sostinę perkelta 14 ministerijų ir vyriausybės įstaigų.

2024 m. balandžio 2 d. prezidentas Abdel Fattah el-Sisi trečią kadenciją iš eilės davė konstitucinę priesaiką, oficialiai atidarydamas Naująją administracinę sostinę kaip vyriausybės būstinę.

Naujoji Egipto administracinė sostinė 2025 m. oficialiai pervadinta į „Naująją Sostinę“.

## Galerija


The Government District, New Capital 1.jpg|Vyriausybės įstaigų kvartalas
House of Representatives (Egypt).jpg|Atstovų rūmai
The Octagon,egypt.jpg|Oktagonas, gynybos ministerijos būstinė
Egypt's Islamic Cultural Center.jpg|Islamo kultūros centras
Iconic Tower Egypt(18-6-2023) (cropped).jpg|Aukščiausias Afrikoje Iconic Tower
Capital Park 2.jpg|Žaliosios Upės parkas
New Administrative Capital Stadium.jpg|Statomas Misro stadionas (93 tūkst. žiūrovų)
Secretary Pompeo Visits Al Fattah Al Alim Mosque in Cairo, Egypt (32819208128).jpg|Al-Fattah al-Aleem mečetė (17 tūkst. maldininkų)
Cathedral of the Nativity of Christ, Cairo.jpg|Koptų stačiatikių Kristaus gimimo katedra
Central business district 2, New Administrative Capital.jpg|Verslo rajonas


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
Nova Andradina

**Nova Andradina** () – miestas pietų Brazilijoje, Pietų Mato Grose, 240 km į pietryčius nuo Kampo Grandės, 150 km į rytus nuo Doradoso. Keliai į Doradosą, Londriną, Nova Kaza Verdę. Žemės ūkio regiono prekybinis centras (didelis galvijų auginimo centras, taip pat auginami javai, sojos, ryžiai, pupelės). Mėsos šaldymo pramonė. Yra kultūros ir istorijos muziejus, Švč. Nekaltosios Marijos Širdies katalikų bažnyčia, kelios evangelikų bažnyčios.

## Savivaldybė
Novo Andradinos savivaldybė užima 4768 km² plotą, joje 2025 m. gyveno 50 848 gyventojai. Be Nova Andradinos miesto joje dar yra stambi gyvenvietė Nova Kaza Verdė (2 tūkst. gyventojų).

## Istorija
Gyvenvietę XX a. 6-ajame dešimtmetyje įkūrė gyvulių augintojas Antonijus Žoakinas de Mora Andradė. Jo garbei gyvenvietė ir pavadinta (kaip ir Andradina San Paulo valstijoje). 1957 m. pastatytas pirmasis darbininkų bendrabutis, atidaryta mokykla. 1958 m. gavo savivaldybės statusą (atsiskyrė nuo Batagvasu). Išaugo dėl strateginės padėties netoli kelių valstijų sienų sandūros.

## Šaltiniai
Niu Londonas

**Niu Londonas** () – miestas Jungtinių Amerikos Valstijų rytuose, Konektikuto valstijos pietrytinėje dalyje. Long Ailando įlankos uostamiestis; jo uostas vienas giliausių visoje JAV rytinėje pakrantėje. Vystomos povandeninių laivų statybos, farmacijos, chemijos, poligrafijos pramonės, turizmas. Apylinkėse veisiami galvijai. Miestą su Niu Heivenu bei Providensu jungia plentai, geležinkeliai.  Yra JAV pakrančių apsaugos akademijos bei Konektikuto koledžo būstinės, *Lyman Allyn Art* muziejus, kuriame yra artefaktų iš kolonijinių laikų. Temzės upėje kasmet vyksta Jeilio ir Harvardo universitetų irklavimo lenktynės, kurių finišas ties Niu Londonu.
## Istorija
Gyvenvietę 1646 m. įkūrė Džonas Vintropas jaunesnysis; iki 1658 m. ji buvo vadinama Pekvotu. 1709 m. Niu Londone buvo įrengta pirmoji Konektikuto valstijoje spausdinimo mašina. Amerikos revoliucijos metais gyvenvietėje dažnai vykdavo kaperių susirinkimai. 1781 m. rugsėjo 6 d. miestą užpuolė ir sudegino karininko Benedikto Arnoldo vadovaujami britų kariai. Miesto teisės suteiktos 1784 m.; tais pačiais metais pradėta vystyti banginių medžioklės pramonė, kuri klestėjo iki XVIII a. pradžios, o po 1846 m. ėmė nykti. 

1960 m. mieste pradėjo kurtis lietuviai, nuo 1965 iki 1983 m. veikė JAV lietuvių bendruomenės apylinkė. 2003 m. gyveno 20 lietuvių šeimų.

## Gyventojai

2020 m. JAV gyventojų surašymo duomenimis, mieste gyveno 41,78 % baltųjų, 34,08 % lotynoamerikiečių, 15,14 % afroamerikiečių, 5,36 % mišrios rasės, 2,35 % azijiečių, 0,59 % kitų rasių, 0,56 % indėnų ir 0,1 % Ramiojo vandenyno salų kilmės gyventojų.

## Šaltiniai
Novo Repartimentas

**Novo Repartimentas** () – miestas Brazilijoje, Paros valstijoje, 350 km į pietvakarius nuo Beleno, 150 km į šiaurės vakarus nuo Marabos. Toliau rytuose telkšo Tukuruji hidroelektrinės tvenkinys. Praeina kelias Maraba–Altamira (Transamazonijos plento dalis), atšaka į Tukuruji. Apylinkėse daugiausia kertama mediena, renkami bertoletijų riešutai. Šalia yra indėnų pakarananų žemė.

## Savivaldybė
Novo Repartimento savivaldybė užima 15 399 km² plotą. 2025 m. joje gyveno 63 796 gyventojai. Kitos didesnės gyvenvietės – Marakaža, Vitorija da Konkista, Belo Monte do Para.

## Istorija
Novo Repartimento gyvenvietė ėmė kurtis XX a. 8-ajame dešimtmetyje, statant Transamazonijos plentą ir jo atšaką į Tukuruji hidroelektrinę. Susidarius užtvankai gyvenvietė perkelta toliau. 1991 m. iš aplinkinių savivaldybių teritorijų sudaryta Novo Repartimento savivaldybė.

## Šaltiniai
Novo Gama

**Novo Gama** () – miestas Brazilijoje, Gojaso valstijoje, pietinis Brazilijos miesto priemiestis. Įsikūręs šalia Alagado upės, tuojau į pietus nuo Brazilijos miesto Gamos ir Santa Marijos mikrorajonų. Statybinių medžiagų (plytų, keramikos), maisto (pieno, mėsos, konditerijos) pramonė. Daug miesto gyventojų dirba šalies sostinėje. Įsikūrusios daugiausia evangelinės (baptistų, sekmininkų, adventistų ir kt.) bažnyčios.

## Savivaldybė
Novo Gamos savivaldybė užima 192,3 km² plotą. 2025 m. joje gyveno 107 633 gyventojai.

## Istorija
Novo Gama pradėjo kurtis XX a. 8-ajame dešimtmetyje, kai iš federalinių lėšų įsteigtas Nacionalinis būsto bankas, kuris ėmė rūpintis darbininkų gyvenamųjų vietų statyba šalies sostinės apylinkėse. Novo Gamos pavadinimas suteiktas pagal sostinės priemiestį Gamą. Miestas oficialiai sudarytas 1978 m. Savivaldybės centru tapo 1995 m. (atsiskyrė nuo Luzianijos).

## Šaltiniai
Nova Venesija

**Nova Venesija** () – miestas rytų Brazilijoje, Espirito Santo valstijoje, 80 km į šiaurės vakarus nuo Linjareso, 55 km į vakarus nuo San Mateuso, prie Krikarės upės. Keliai į San Mateusą, Kolatiną, Pinjeirosą, Bara de San Fransiską. Yra Šv. Morkaus katalikų bažnyčia, kelios evangelikų bažnyčios. Nova Venesijos apylinkės pasižymi vaizdingais kraštovaizdžiais – stūkso Pedra do Elefantės (604 m), Pedra da Fortalezos (964 m) uolos.

## Savivaldybė
Nova Venesijos savivaldybė užima 1440 km² plotą, 2025 m. joje gyveno 52 324 gyventojai. Be Nova Venesijos miesto dar yra didelė Gvararemos gyvenvietė (1,9 tūkst. gyventojų).

## Istorija
Šiose vietose prie Krikarės upės buvo įsikūrę nuo portugalų kolonistų pasitraukę indėnai aimoriai. 1870 m. čia pasirodė pirmieji kolonistai ir įkūrė Sera dos Aimoreso gyvenvietę. 1880 m. čia atsikėlė nuo sausrų pasitraukę Searos gyventojai, o 1890 m. – italų imigrantai. 1893 m. tapo rajono San Mateuso savivaldybėje centru. Vėliau dėl italų gausos gyvenvietei prigijo Nova Venesijos („naujosios Venecijos“) pavadinimas. 1953 m. tapo savivaldybės centru.

## Žymūs žmonės
* Richarlison (1997–), futbolininkas.

## Šaltiniai
Nova Esperansa do Pirija

**Nova Esperansa do Pirija** () – miestas šiaurės rytų Brazilijoje, Paros valstijoje, 190 km į pietryčius nuo Beleno, prie Pirijos upės. Kelias į Kapitaun Posą. Yra Švč. Dieviškosios Apvaizdos Dievo Motinos katalikų bažnyčia. Į rytus nuo miesto driekiasi Gvaimos Aukštupio indėnų teritorija.

## Savivaldybė
Nova Esperansa do Pirijos savivaldybė užima 2808 km² plotą, 2025 m. joje gyveno 21 304 gyventojai.

## Istorija
Apie 1970 m. šiose, tuomet sunkiai pasiekiamose vietose lankydavosi daugiausia tik medžiotojai, tačiau pradėjo kurtis ir pirmieji žemdirbiai. 1972 m. susidarė Vila Pirijos kaimas. Gyvenvietė ėmė augti plėtojant žemės ūkį ir medienos pramonę. 1991 m. tapo savivaldybės centru (atsiskyrė nuo Vizeu savivaldybės).

## Šaltiniai
Niu Kaslas (Delaveras)

**Niu Kaslas** () – miestas Jungtinių Amerikos Valstijų rytinėje dalyje, Delavero valstijos šiaurėje, 10 km į pietus nuo Vilmingtono. Nuo Naujojo Džersio skiria Delavero upė. Vystoma lengvoji pramonė. Gausu istorinių lankytinų vietų: episkopalinė Imanuelio bažnyčia, *Amstel House* muziejus, senasis teismo pastatas, aikštė. XVII a. pabaigoje statytas namas *Dutch House* – kone seniausias valstijoje būstas; dabar jame yra muziejus.

## Istorija
Gyvenvietė 1651 m. įkurta olandų, vadovaujant Piteriui Stuivesantui. Pavadinta Fort Kazimiru. 1654 m. gyvenvietę nusiaubė Naujoji Švedija, bet 1655 m. olandai vėl ją atgavo. Fort Kazimirą jie pervadino Niu Amsteliu (pagal upę Nyderlanduose); jis tapo svarbiu Naujųjų Nyderlandų miestu. Tačiau tai truko neilgai: 1664 m. Niu Amstelį užėmė britai ir pervadino jį Niu Kaslu, manoma, Viljamo Kavendišo, pirmojo Niukaslo prie Taino hercogo, garbei. Miestas tapo Delavero kolonijos sostine. 1682 m. jis atiteko kvakeriui Viljamui Penui. 1776 m. mieste vyko konvencija, kurios metu paskelbta Delavero Konstitucija ir įkurta Delavero valstija; Niu Kaslas iki 1777 m. buvo valstijos sostine, po to ja tapo Doveris. Niu Kasle yra gyvenę trys iš 56-ių Jungtinių Valstijų nepriklausomybės deklaracijos signatarų: Dž. Ridas, Dž. Rosas ir T. Makinas.

## Gyventojai
2020 m. JAV gyventojų surašymo duomenimis, mieste gyveno 58,78 % baltųjų, 27,53 % afroamerikiečių, 8,3 % lotynoamerikiečių, 3,49 % mišrios rasės, 1,3 % azijiečių, 0,31 % kitų rasių, 0,27 % indėnų ir 0,02 % Ramiojo vandenyno salų kilmės gyventojų.

## Šaltiniai
Novo Oriente de Minasas

**Novo Oriente de Minasas** () – miestelis Brazilijos rytuose, Minas Žeraiso valstijoje, ~60 km į šiaurės rytus nuo Teofilo Otonio miesto, netoli Marambajos upės. Praeina kelias Teofilo Otonis–Žekitinjonja. Verčiamasi daugiausia gyvulininkyste (galvijų auginimu) ir žemdirbyste (auginama kava, bananai, cukranendrės). Yra Švč. Dievo Motinos Gelbėtojos bažnyčia.

## Savivaldybė

Novo Oriente de Minaso savivaldybė užima 755,2 km² plotą, 2025 m. gyveno 10 503 gyventojai.

## Istorija
Pirmiausia šiose vietovėse įkurta Žaboti gyvenvietė, vėliau pervadinta Frei Gonsaga (kaimas toliau rytuose). 1936 m. jo teritorijoje ūkį įsigijo Žuaunas Rokė, o 1946 m. savo žemėse pradėjo pusbrangių akmenų kasybą. Žuauno Rokės ūkis tapo vis svarbesniu apylinkių centru, pradėtas vadinti Belo Oriente. 1950 m. atidaryta pirmoji mokyklos klasė. 1976 m. atvesta elektra. 1992 m. gyvenvietė tapo savivaldybės centru (atsiskyrė neo Teofilo Otonio savivaldybės) ir pavadinta Novo Oriente de Minasu.

## Šaltiniai
Nova Olinda do Nortė

**Nova Olinda do Nortė** () – miestelis Brazilijoje, Amazonės valstijoje, 130 km į pietryčius nuo Manauso, Madeiros dešiniajame krante, netoli Kanumano upės žiočių ir Parana do Urarijos protakos pradžios. Yra oro uostas ir upių uostas.

Apylinkėse yra keletas indėnų žemių (Koata-Laranžalio, Migelio-Žozefos). Yra Švč. Nazarė Dievo Motinos katalikų bažnyčia.

## Savivaldybė

Nova Olinda do Nortės savivaldybė užima 5578 km² plotą, 2022 m. joje 27 062 gyventojai. Didžiąją dalį teritorijos užima Koata-Laranžalio indėnų žemė.

## Istorija
Šiose žemėse gyveno indėnai turai, murai, mundurukai ir kiti. Gyvenvietė įkurta 1955 m., pradėjus apylinkėse įrenginėti naftos gręžinius. Tapo savivaldybės centru. Naftos gavybos įmonė „Petrobras“ pastatė gyvenvietę, įrengė mokyklas, ligonines, įvedė elektrą. Pasikeitus politinėms aplinkybėms ir neradus pakankamai naftos, „Petrobras“ Nova Olindą apleido.

## Šaltiniai
Niuarkas (Delaveras)

**Niuarkas** () – miestas Jungtinių Amerikos Valstijų rytinėje dalyje, Delavero valstijos šiaurėje, 13 km į pietvakarius nuo Vilmingtono. Ribojasi su Merilandu. Vystomos vulkanizuoto pluošto, betono produktų gamybos bei maisto perdirbimo, automobilių surinkimo pramonės. Mieste yra Delavero universiteto būstinė.

## Istorija
Gyvenvietė formavosi XVII a. 9-o dešimtmečio pabaigoje šalia pastato, skirto kvakerių susirinkimams. Kadangi pastatas buvo kelių sankirtoje, jis taip pat buvo naudojamas kaip keliautojų susitikimų vieta. 1777 m. rugsėjo 3 d. šalia netoliese esančio Kučo tilto įvyko vienintelis reikšmingas Amerikos revoliucijos mūšis Delavero teritorijoje. 1798 m. įrengtas popieriaus malūnas – viena ankstyviausių pramonės įmonių šioje vietovėje. Miestelio (*town*) teisės suteiktos 1887 m., miesto – 1951 m.

## Gyventojai
2020 m. JAV gyventojų surašymo duomenimis, mieste gyveno 64,83 % baltųjų, 14,66 % afroamerikiečių, 9,03 % azijiečių, 6,98 % lotynoamerikiečių, 4,25 % mišrios rasės, 0,16 % kitų rasių, 0,07 % indėnų ir 0,02 % Ramiojo vandenyno salų kilmės gyventojų.

## Šaltiniai
Niu Smirna Bičas

**Niu Smirna Bičas** () – miestas Jungtinių Amerikos Valstijų pietryčiuose, Floridos valstijos šiaurės rytinėje dalyje, 25 km į pietus nuo Deitona Bičo. Įsikūręs prie Atlanto vandenyno ir Indian Riverio lagūnos. Vystomas turizmas, žvejyba, laivų, dažų gamyba, žemdirbystė. Vakaruose yra Niu Smirna Bičo cukraus gamyklos liekanos, pietryčiuose – valstybės saugoma Keip Kanaveralo pakrantė. Kiek šiauriau yra 1887 m. pastatytas *Ponce de Leon Inlet* švyturys.

## Istorija

1513 m. į šalia būsimojo miesto esančią įlanką atplaukė ispanų konkistadoras Chuanas Ponse de Leonas. Vietovėje tuo metu gyveno timukua indėnai; išlikęs jų pastatytas 15 metrų aukščio kalnas iš kriauklių, vadinamas *Turtle Mound*.

Teritoriją 1768 m. užėmė mišri imigrantų iš Graikijos, Menorkos bei Italijos, grupė, vedama škotų fiziko Endriu Tarnbulio. Vietą jis pavadino Niu Smirna, nes jo žmona gimė Smirnoje, Turkijoje (dabartiniame Izmire). Dėl politinių ir finansinių sunkumų, kolonija 1777 m. buvo apleista. Prieš tai joje buvo sodinamos cukranendrės, kukurūzai, ryžiai, dažinės indigažolės, įrengta drėkinimo sistema, pastatyti nutekėjimo kanalai. 1803 m., naujakuriams suteikus žemės plotus, gyvenvietė atsinaujino. Dėka Floridos rytinės pakrantės geležinkelio ir Indian Riverio vandens kelio, miestas vystėsi kaip citrusinių vaisių perdirbimo ir platinimo centras. Vėliau imtas vystyti turizmas, laivyba, rekreacinė žvejyba, prie miesto pavadinimo pridėtas žodis *Beach*, ko gero, siekiant pažymėti miesto smėlėtą, baltos spalvos pakrantę.

Miestelio (*town*) teisės suteiktos 1887 m., miesto – 1903 m.

## Gyventojai
2020 m. JAV gyventojų surašymo duomenimis, mieste gyveno 85,93 % baltųjų, 4,9 % lotynoamerikiečių, 3,9 % afroamerikiečių, 3,49 % mišrios rasės, 1,22 % azijiečių, 0,34 % kitų rasių, 0,18 % indėnų ir 0,05 % Ramiojo vandenyno salų kilmės gyventojų.

## Šaltiniai
Stadler FLIRT

**Stadler FLIRT** – keleivinių traukinių serija, kurią gamina Šveicarijos bendrovė „Stadler Rail“. Pavadinimas *FLIRT* kilęs nuo  – „Greitas lengvas inovatyvus regioninis traukinys“, nors iš pradžių jo reikšmė buvo vokiška – . Traukiniai gaminami 8 šalyse – Šveicarijoje, Lenkijoje (Sedlcėse) ir kt. Yra daug modifikacijų, kurių ilgis siekia nuo 2 iki 8 sekcijų (vagonų).

## Istorija

Gamyba pradėta 2004 m., iš pradžių jie gaminti Šveicarijai, vėliau traukiniai pasiekė daug kitų šalių – juos įsigijo Vokietija (2006 m.), Italija (2008 m.), Suomija (2008 m.), Alžyras (2008 m.), Norvegija, Lenkija, Baltarusija (2011 m.), Čekija (2012 m.), Estija (2014 m.), Švedija (2014 m.), Vengrija (2014 m.), Serbija (2014 m.), Nyderlandai (2016 m.), JAV (2016 m.), Slovėnija (2020 m.), Azerbaidžanas (2022 m.), Kanada (2025 m.), Lietuva (2025 m.).

## Lietuvoje

2023 m. birželį „Lietuvos geležinkeliai“ pasirašė sutartį su „Stadler“ dėl 15 traukinių įsigijimo. Pagal šią 226,5 mln. eurų vertės sutartį „Stadler Rail“ antrinė įmonė Lenkijoje „Stadler Polska“ ne tik pagamins 9 elektrinius ir 6 baterinius traukinius, bet iki 2037 m. užtikrins techninę pagalbą, priežiūrą ir atsarginių dalių tiekimą.

Pirmasis traukinys Lietuvą pasiekė 2025 m. spalio 13 d., jis buvo atvežtas sunkvežimiais po vagoną. Nors jau spalio 28 d. jis pristatytas Vilniaus geležinkelio stotyje, vėliau į Lietuvą atvyko tik gruodžio 15 d. Gruodį „Flirt 840-001“ pasiekė Naujosios Vilnios elektrodepą. Traukinys pagamintas Sedlcėse (Lenkija).

2026 m. vasario 14 d. traukinys pristatytas Kauno stotyje. Lietuvai skirti traukiniai yra „Stadler FLIRT 840“ modelio, sveriantys 159 tonas, 65 m ilgio, 4 vagonų, 128 sėdimųjų ir 100 stovimųjų vietų. Planuojama, kad šie traukiniai kursuos dviejuose maršrutuose: Vilnius–Varėna–Marcinkonys ir Kaunas–Šiauliai. Be elektros tinklo traukiniai gali įveikti iki 70 km, kontaktiniu tinklu jie gali išvystyti iki 160 km/h, bateriniu režimu – iki 120 km/h greitį. Vienas traukinio vagonas skirtas greitai įkraunamai ličio baterijai – traukiniui važiuojant baterija įkraunama, be elektros tinklo jis varomas baterija.

## Šaltiniai
Stadler Rail

**Stadler Rail** – Šveicarijos akcinė bendrovė, 9-oji pagal dydį riedmenų gamintoja pasaulyje (2017 m.). Gamina keleivinius traukinius, lokomotyvus, taip pat ir metropoliteno riedmenis. Centrinė būstinė yra Busnango miestelyje (Turgau kantonas, Šveicarija). Įmonė turi filialus Italijoje, Lenkijoje, Vokietijoje ir kt.

Gaminami traukiniai – Stadler FLIRT, Stadler KISS, Stadler SMILE, Stadler SPATZ, Stadler GTW, Stadler WINK ir kiti.

## Istorija

1942 m. įmonę Ciuriche įkūrė inžinierius Ernst Stadler (1908–1981). Iš pradžių tai buvo inžinerijos biuras, 1945 m. įmonė pradėjo gaminti lokomotyvus, 1984 m. – keleivinius traukinius. 2023 m. įmonė pasirašė sutartį su AB „Lietuvos geležinkeliais“ dėl 15 „Stadler FLIRT“ traukinių gamybos Lietuvos rinkai. 

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Naujasis Korčynas

**Naujasis Korčynas** () – miestas pietų Lenkijoje, Švento Kryžiaus vaivadijoje, Busko apskrityje, apie 67 km nuo Kelcų miesto ir Krokuvos.

## Istorija
Naujasis Korčynas įkurtas prieš 1258 m. šalia Senojo Korčyno. Kadangi įsikūręs prie Nidos upės žiočių, tapo svarbia prekybos vieta. Po 1657 m. Švedų tvano ir Abiejų Tautų Respublikos padalijimų miestas patyrė nuosmukį.

1795 m., įvykus Trečiajam Abiejų Tautų Respublikos padalijimui, Naujasis Korčynas atiteko Austrijai, 1809 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystei, nuo 1815 m. – Lenkijos karalystei. 1869 m. neteko miesto teisių, tačiau 2019 m. jas atgavo. Nacistinės okupacijos laikotarpiu iki 1942 m. mieste veikė getas, daugiau kaip 4 tūkst. žmonių išvežti į Treblinkos naikinimo stovyklą.

## Šaltiniai
Nova Laserda

**Nova Laserda** () – miestelis vakarų Brazilijoje, Mato Groso valstijoje, beveik 400 km į šiaurės vakarus nuo Kujabos, 75 km nuo sienos su Bolivija. Praeina plentas Kujaba–Porto Veljas. Verčiamasi gyvulininkyste (galvijų auginimu), sojų auginimu. Alkoholio pramonė, kalnakasyba.

Į šiaurę nuo Nova Laserdos plyti keletas indėnų žemių (Gvaporės slėnio, Pekizalio, Taljantesu).

## Savivaldybė

Nova Laserdos savivaldybė užima 4780 km², 2025 m. joje gyveno 7072 gyventojai.

## Istorija
Vietovė pavadinta iš Kasereso kilusio advokato ir politiko Žozė Laserdos garbei. Tokį pavadinimą suteikė pirmasis šių vietų gyventojas, paragvajietis Rafaelis Viljalva. Savivaldybės centru tapo 1995 m.

## Šaltiniai
Pakruojo siaurojo geležinkelio stotis

:: *Apie dabartinę krovininę stotį žr. [[Pakruojo geležinkelio stotis]].*

**Pakruojo siaurojo geležinkelio stotis** – buvusi geležinkelio stotis Pakruojo miesto centrinėje dalyje. Buvusiame stoties pastate dabar įrengta autobusų stotis. Stoties prieigos grįstos akmeniniu grindiniu, čia pastatytas paminklinis lokomotyvas „Tu2-245“.

## Istorija

Stotis įrengta 1916 m. linijoje Gubernija–Pasvalys. 1923 m. geležinkelio stotyje surašyti 7 gyventojai. XX a. tarpukariu pastatytas mūrinis stoties pastatas.

XX a. pabaigoje uždarius siaurojo geležinkelio ruožą, stotis taip pat uždaryta.

## Galerija

Pakruojis. Siauruko traukinys.JPG | Paminklinis „Tu2-245“ lokomotyvas buvusioje siaurojo geležinkelio stotyje
Pakruojis 2024d.jpg | Buvusios siaurojo geležinkelio stoties pastatas, dabar – autobusų stotis (2024 m.)


## Šaltiniai
Niuportas (Arkanzasas)

**Niuportas** () – miestas Jungtinių Amerikos Valstijų pietrytinėje dalyje, Arkanzaso valstijos šiaurės rytuose, 135 km į šiaurės rytus nuo Litl Roko. Įsikūręs Ozarko plynaukštės pakraštyje, per miestą teka Vait Riveris. Džeksono apygardos administracinis centras. Auginami ryžiai, sojų pupelės, vystoma aliuminio bei plieno produktų, lauko baldų, pramoninių šviestuvų gamyba. Į šiaurę yra Džeksonporto valstijos parkas su XIX a. pabaigos teismo pastatu ir istoriniais eksponatais.

## Istorija

1870 m. netoliese esančio Džeksonporto gyventojai nesutiko, kad *Cairo and Fulton* (dabar *[[Union Pacific Railroad]]*) geležinkelių kompanija nutiestų geležinkelį ir pastatytų tiltą per upę. Taigi, kiek piečiau, ši kompanija įkūrė naują gyvenvietę – *Newport* „naujasis uostas“. Niuportas miesto statusą gavo 1875 m., o 1892 m. tapo apygardos administraciniu centru (prieš tai juo buvo Džeksonportas). Mieste buvo apdorojami ir platinami Vait Riverio slėnių žemės ūkio produktai: sojų pupelės, ryžiai, medvilnė, jautiena. Upėje dėl perlų buvo renkamos midijos, o jų kiautai buvo naudojami sagų gamybai.

## Gyventojai
2020 m. JAV gyventojų surašymo duomenimis, mieste gyveno 64,23 % baltųjų, 27,73 % afroamerikiečių, 3,44 % lotynoamerikiečių, 3,39 % mišrios rasės, 0,71 % azijiečių, 0,27 % indėnų, 0,21 % kitų rasių ir 0,01 % Ramiojo vandenyno salų kilmės gyventojų.

### Žymūs žmonės
Prieš įkuriant „Wal-mart“, Niuporte gyveno Semas Voltonas su šeima. Čia jis vystė savo pirmuosius du verslus.

## Šaltiniai
Jonas Janulevičius

**Jonas [[Janulevičius]]**:

* Jonas Janulevičius (1874) – socialdemokratas
* Jonas Janulevičius (1931) – operos dainininkas
* Jonas Janulevičius (1976) – dirigentas, pedagogas
Niu Kaslas (Indiana)

**Niu Kaslas** () – miestas Jungtinių Amerikos Valstijų Vidurio Vakaruose, Indianos rytinėje dalyje, 80 km į rytus nuo Indianapolio. Prateka Big Blu Riveris. Henrio apygardos administracinis centras. Automobilių dalių, plieno produktų gamyba. Yra Indianos krepšinio šlovės muziejus, Indianos universiteto atšaka. 16 km į šiaurės rytus įsikūręs Samit Leiko valstijos parkas. Netoliese yra muziejus – aviacijos pradininko Vilberio Raito gimtieji namai.

## Istorija
Gyvenvietę 1920 m. įkūrė Ezekielis Livelis, pavadino pagal gimtąjį Niu Kaslo miestą Kentukyje, kuris, be to, taip pat yra Henrio apygardos centras. Miesto teises gavo 1839 m. 1900 m. miestas pradėjo sparčiai augti; čia kūrėsi automobilių, pianinų gamybos bei kitų sričių pramoninės įmonės. Šiuo laikotarpiu taip pat pradėtas didelės apimties komercinis rožių auginimas.

## Gyventojai
2020 m. JAV gyventojų surašymo duomenimis, mieste gyveno 91,16 % baltųjų, 1,75 % afroamerikiečių, 2,52 % lotynoamerikiečių, 3,55 % mišrios rasės, 0,49 % azijiečių, 0,21 % indėnų, 0,3 % kitų rasių ir 0,02 % Ramiojo vandenyno salų kilmės gyventojų.

## Šaltiniai