open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Jozefas Potockis

Grafas **Jozefas Potockis** (apie 1735–1802 m. gruodžio 14 , Viena) – Lenkijos valstybinis veikėjas, magnatas Ležaisko seniūnas, Karūnos didysis raikytojas (1767–1780).

## Biografija

Žymios Lenkijos magnatų Potockių giminės atstovas, herbo „Piliawa“ savininkas. Smolensko vaivados Stanislovo Potockio (1698–1760) ir Elenos Zamoiskos (m. 1761) vyresnysis sūnus. Jaunesnysis brolis – Karūnos didysis pakamaris ir Karūnos armijos generolas-leitenantas Vincentas (1740–1825).

Gavo Šventosios Romos imperijos grafo titulą nuo Vokietijos imperatorės Marijos Teresės. Krotošino, Ternopolio, Voločisko Voluinėje ir Sedliščio Podolėje dvarų valdytojas. 1767–1780 metais – Karūnos didysis raikytojas, po to Ležaisko seniūnas ir husarų vėliavos rotmistras.

1764 metais buvo išrinktas nuo Podolės vaivadijos pasiuntiniu į konvokacinį seimą kur gegužės 7 d. pasirašė manifestą, kuriame pripažino Rusijos armijos būvimą Varšuvoje, karaliaus rinkimo metu, neteisėtu. Buvo monetinės komisijos ir Karūnos iždo komisijos narys. ATR padalijimo seime 1773–1775 metais Lenkijos karaliui Stanislovui Augustui Poniatovskiui palaikant Jozefas Potockis buvo įtrauktas į Nuolatinės tarybos sudėtį.

1766 metais Jozefas Potockis tapo Švento Stanislovo ordino kavalieriumi. Už nuopelnus gavo Baltojo erelio ordiną 1769 metais. 1776 metais – Rusijos ordino Švento Aleksandro Neviškio kavalierius.

## Šeima
1760 metais vedė Aną Terezę Osolinską (1746–1810), Voluinės vaivados Juozapo Kanto Osolinskio (1707–1780) ir Terezės Stadnickos (1717–1776) dukterį. Vaikai:

* Jonas Nepomukas (1761–1815), Lenkijos rašytojas ir keliautojas
* Severinas (1762–1829), Rusijos slaptasis patarėjas ir senatorius

## Nuorodos
* Potoccy (01).
* Potoccy (02).
Pantaleonas Potockis

**Pantaleonas Potockis** (; 1817 m. liepos 21 d. – 1846 m. kovo 17 d. Sedlcos) – Lenkijos bajoras, sukilėlis.

1846 metais organizavo sukilėlų būrį ir su jais užpuolė Rusijos garnizoną. Tai buvo bandymas duoti pradžią visuotiniam sukilimui.
 
Nuteistas mirties bausme pakariant. Bausmė buvo įvykdyta Sedlcų turgaus aikštėje 1846 metų kovo 17 d.

1919 metų gegužės 3 d. Potockio bausmės atlikimo vietoje buvo atidengtas atminimo kryžius.

## Literatūra
* Agaton Giller, „Podróż więźnia etapami do Syberyi w roku 1854“ http://books.google.pl/books?id=AkcEAAAAYAAJ&dq=Pantaleon&lr=&as_brr=0&pg=PA24&ci=162,691,804,788&source=bookclip
* ''Agaton Giller.'' «Podróż więźnia etapami do Syberyi w roku 1854»
Sidabro moneta

**Sidabro moneta** – moneta, nukaldinta iš sidabro arba lydinio, kuriame vyrauja sidabras. Sidabras buvo naudojamas monetoms kaldinti nuo Graikų laikų; jų sidabro drachmų monetos buvo dažnai naudojamos prekyboje.
Dabar kaldinamos sidabro, kaip ir kitų tauriųjų metalų, monetos skirtos arba parduoti kolekcionieriams, arba kaip kaupiamosios monetos (angl. *bullion coins*). Kaupiamųjų sidabro monetų nominalas nėra svarbus, svarbus sidabro kiekis jose ir jo vertė. Sidabras žymimas tarptautiniu valiutos simboliu XAG pagal ISO 4217.

Sidabras buvo naudojamas monetų kalyboje nes yra:
* Nereaguojantis – dėl cheminio neaktyvumo nekoroduoja ir todėl nepraranda vertės.
* Kietumas – dėl to yra tvirtas.
* Retas – dėl to nepraranda vertės.

## Istorija

Lydijos monetos, kurių masė – apie 14 g, vadinamieji staterai, buvo pagamintos iš gamtinio aukso ir sidabro lydinio elektrono, jų paviršiuje esantys įspaudai neleido nepastebimai sumažinti jų svorio. Netrukus Eginos saloje buvo pradėti kaldinti pirmieji sidabriniai staterai, kuriuose buvo iškaltas pirklių ir jūreivių globėjo vėžlio atvaizdas. Jų masė buvo 12,6 g.

## Kolekcionuojamosios sidabro monetos
Dėl sumažinto arba netgi neegzistuojančio ryšio tarp valiutos vertės ir tauriųjų metalų vertės nuo pat Didžiosios depresijos 1930 m., sidabras palaipsniui nustotas naudoti paprastųjų cirkuliuojančių monetų gamybai. Dėl šios priežasties, dabartinės sidabrinės monetos dažniausiai yra specialios proginės monetos nukaldintos parduoti kolekcininkams ar kaip kaupimo priemonė, tačiau, šios monetos taip pat yra teisėtos, cirkuliuojančios apyvartoje, mokėjimo priemonės.

Denier Charlemagne1.jpg|Sidabrinis romos denaras (III a. pr. m. e.)
Vaizdas:George4coin.jpg|D.Britanijos karaliaus Jurgio IV puskronė (1821 m.)
Vaizdas:American Silver Eagle, obverse, 2004.png|JAV *Silver Eagle*


## Taip pat skaityti
* Aukso moneta
* Paladžio moneta
* Platinos moneta

## Nuorodos
Jozefas Alfredas Potockis

Grafas **Jozefas Alfredas Henrikas Potockis** (1895 m. balandžio 8 d., Šepetovka – 1968 m. rugsėjo 12 d., Lozana) – Lenkijos aristokratas ir diplomatas.

## Biografija
Lenkijos bajorų Potockių giminės atstovas, herbo „Piliawa“ savininkas. Jozefo Mikalojaus Ksavero Potockio (1862–1922) ir kunigaikštytės Elenos Augustos Radvilaitės (1874–1958) antrasis (jaunesnysis) sūnus.

1913 metais jo tėvas Josifas Mikalojus Ksaveras Potockis gavo nuo caro rūmų leidimą įkurti dvi ordinacijas savo sūnums: Antoninską (apie 25 000 ha) savo vyresniajam sūnui Romanui ir Koreckai (apie 24 000 ha) jaunesniajam sūnui Jozefui. Tokiu būdu po savo tėvo mirties Jozefas Potockis turėjo paveldėti Korecko ordinaciją. Sutinkamai Rygos taikos susitarimu broliai Potockiai negavo jiems pažadėtų ordinacijų.

1919–1922 metais Jozefas Alfredas Potockis buvo Lenkijos pasiuntinybės Londone sekretoriumi. 1929–1932 metais – pasiuntinio Londone patarėjas. 1934 metų vasarį tapo politinio departamento direktoriaus pavaduotoju ir vakarų skyriaus direktoriumi. Buvo taip pat Lenkijos pasiuntiniu Ispanijoje.

Buvo apdovanotas Atgimusios Lenkijos ordinu, Komandoro kryžiumi prancūziško Garbino legiono ordinu, portugališku Kristaus ordinu, brazilišku Pietų Kryžiaus 3 klasės ordinu (1934).

Po mirties „už nuopelnus daugelį metų diplomatinėje tarnyboje“ 1998 metais buvo apdovanotas du kartus Komandoro Kryžiaus ordinu už nuopelnus Lenkijos Respublikai (balandžio 20) ir Atgimusios Lenkijos Dižiojo Kryžiaus ordinu (rugsėjo 17).

## Šeima ir vaikai
1930 m. spalio 8 d. Varšuvoje vedė kunigaikštytę Kristiną Mariją Pelagiją Radvilaitę (1908 m. lapkričio 15 d. – 2003 m. rugpjūčio 13 d.), 13-to Olykos ordinato kunigaikščio Jonušo Pranciškaus Ksavero Jozefo Labre Bronislavo Marijos Radvilos (1880–1967) ir kunigaikštytės Anos Jadvygos Marijos Luibomirskos (1882–1947) dukterį. Santuokoje gimė keturi vaikai:

* Grafaitė Ana (1931 m. rugpjūčio 19 d., Varšuva – 2000 m. spalio 25 d., Paryžius)
* Grafaitė Dorota (g. 1935 m. balandžio 13 d., Varšuva), 1-mas vyras nuo 1965 metų Don Luisas Arias Karlonas (1930–1970), 2-ras vyras nuo 1987 metų Karlosas Mazučelis Lopes de Kebalos (g. 1930)
* Grafaitė Izabelė (g. 1937 m. rugpjūčio 6 d., Varšuva), vyras nuo 1963 metų grafas Juberis d’Ornano (g. 1926)
* Grafas Petras Stanislovas Jozefas (g. 1940 m. spalio 13 d., Lisabona), vedęs nuo 1969 metais Mariją Teresę Pose de Togores (d. 1946), kungaikščio de Bežaro dukterį.

## Išnašos

## Nuorodos
Stanislavas Kostka Gadomskis

**Stanislavas Kostka Gadomskis** (; 1718–1797) – Lenčicos vaivada nuo 1787 metų, seimo maršalka, Karūnos armijos generolas-leitenantas, Sochačevo pakamaris ir Karūnos generalinės armijos raštininkas nuo 1760 metų, Červonogrudo, Bolimovo Rabštino or Rogatino seniūnas. Prie Stanislovo Augusto Poniatovskio buvo pasiuntinys į Prūsiją.

## Biografija
Lydėjo ištremtą Stanislovą Leščinskį į Lotaringiją, kur, Nansi, mokėsi riterių akademijoje. Kare dėl Austrijos paveldėjimo tarnavo Prancūzijos armijoje. Dalyvavo Silezijos karuose Prūsijos pusėje. Grįžęs į tėvynę buvo Potockių proprūsiškos partijos šalininkas.

1747 metais tapo Karūnos didžiojo etmono Juozapo Potockio adjutantu. 1752–1754 metais gavo pensiją nuo Prancūzijos pasiuntinio 400 dukatų į metus. 1757 metais tapo Karūnos armijos generolu-majoru. 1762 metais tapo generolu-leitenantu.

1760 metais buvo išrinktas pasiuntiniu į seimą, 1764 metais į konvokacinį seimą, 1766 metais į Čapliko seimą, 1767 metais į Repnino seimą.

Balsavo už Stanislovo Augusto Poniatovskio išrinkimą į Lenkijos karaliaus sostą. 1766 metais buvo apdovanotas Švento Stanislovo ordinu. 1767 metais įėjo į seimo delegacijos sudėtį, kuri atsirado spaudžiant Rusijos pasiuntiniui N. V. Repninui, tikslu sudaryti ATR konstituciją.

Rekomenduojant Prūsijos pasiuntiniui įėjo į Nuolatinės tarybos sudėtį. 1786 metais buvo išrinktas seimo maršalka ir apdovanotas Baltojo erelio ordinu.

## Šeima
* Tėvas – Braclavo taurininkas Simonas Gadomskis, motona – Agata Studzinska.
* Sesuo Solomija (g.1720) – ištekėjo už Plocko stalininko Josifo Dembinskio.

## Apdovanojimai
* Baltojo erelio ordino kavalierius (1786)
* Švento Stanislovo ordino kavalierius (1766)

## Lliteratūra
* * Gadomski Stanisław Kostka . Polski Słownik Biograficzny, t. 11 s. 63 (lenk.)

## Išnašos

|-
Call of Duty: Black Ops III

**Call of Duty: Black Ops III** – karinis, mokslinio pobūdžio, pirmojo asmens šaudyklės tipo kompiuterinis žaidimas, sukurtas įmonės „Treyarch“ ir išleistas įmonės „Activision“. Tai yra dvylikta „Call of Duty“ serijos dalis ir 2012 m. išleisto žaidimo „Call of Duty: Black Ops II“ tęsinys. Šis žaidimas 2015 m. lapkričio 6 d. buvo išleistas Microsoft Windows, PlayStation 4 ir Xbox One platformoms. Taip pat šio žaidimo nepilna versija (versija kurioje buvo tik kelių žaidėjų režimas) buvo išleista ir PlayStation 3 bei Xbox 360 platformoms. Nuo pat pirmų dienų žaidimas sulaukė teigiamo kritikų vertinimo bei didžiulės sėkmės rinkoje.
Antonas Potockis

**Antonas Potockis** (m. apie. 1782 m.) – Prancūzijoa armijos 1755 metais pulkininkas, Blonsko, Lvovo seniūnas (1767 – 1769), Rusios maršalka Radomo konfederacijoje. 

## Biografija

Voluinės vaivados, Sokalio seniūno Mykolo Potockio ir jo antros žmonos Marcijonos Oginskos sūnus.
## Šeima

Žmona − Liudvika Šaniavska ( 1730−1785.7.27, Londonas), Lietuvos didžiojo medžioklio Fabiojono Šaniavskio ir Eleonoros Potockos duktė, nuo santuokos su kuria vaikų neturėjo

## Išnašos

## Nuorodos
Rožinis kvarcas

**Rožinis kvarcas** – kvarco tipas, kuriam spalvą suteikia mangano arba titano priemaišos.

Rožinis kvarcas dažniausiai randamas grūdėtų uolienų pavidalu, itin retai – taisyklingų kristalų pavidalu. Rožinio kvarco spalva įvairuoja nuo sodraus iki labai šviesaus rožinio atspalvio. Dažniausiai tai beveik matinis akmuo, nors kai kurie šlifuoti pavyzdžiai pasižymi švytėjimu. Kai kuriuose rožiniuose kvarcuose pasitaiko rutilo dėmelių, dėl kurių akmenyje atsiranda švytinčių taškelių. Rožinis kvarcas aptinkamas masyvų kloduose arba randamas atskirais luiteliais. Žinomas vienintelis tokio kvarco telkinys, kuriame jis randamas taisyklingų kristalų pavidalu (Sapukaija Minas, Brazilija, Žerais valstija). 

Kvarcas yra laikomas kietu mineralu, tačiau jo kristalinė struktūra dažniausiai turi trūkumų: atsiranda įskilimų ir matomų lūžių. Todėl akmens skaldymas yra labai sudėtingas procesas. Rožinio kvarco galima įsigyti natūraliai šiurkščius, drožinėto bei šlifuoto kvarco gabaliukų. Dažnai dažomas, dažų sankaupos matosi akmens įtrūkimuose, natūraliai jie turėtų būti balti ar rudi. Taip pat šlifuotas rožinis kvarcas gali būti supainiotas su rausvu chalcedonu. Rožinis kvarcas nėra labai brangus akmuo nes jo randama palyginus daug.

Juvelyrų itin vertinamas žvaigždinis rožinis kvarcas. Nušlifuotame jo gabalėlyje švyti šešiakampė ar dvylikakampė žvaigždės, atsiradusios dėl kvarce esančių orientuotų rutilo adatinių kristalų. JAV nacionalinėje brangakmenių kolekcijoje saugomas net 625 karatų masės rutulys iš žvaigždinio rožinio kvarco. Tokią spalvą kvarcui suteikia trivalenčio titano Ti3+  priemaišos. Spalva išlieka tik iki 300 °C temperatūros, daugiau kaitinant ji išnyksta. Rožinis kvarcas naudojamas papuošalų gamybai, iš jo daromi kabošonai, sagės, karoliai. Taip pat daromos vazos, taurės ir kiti panašūs gaminiai.

## Galerija


Vaizdas:Rožinis kvarcas.jpg|miniatiūra|Rožinio kvarco drūza
Vaizdas:Neapdorotas rožinis kvarcas.jpg|miniatiūra|Neapdorotas rožinis kvarcas
Vaizdas:Šlifuotas rožinis kvarcas.jpg|miniatiūra|Šlifuotas rožinis kvarcas
Vaizdas:Matinis rožinis kvarcas.jpg|miniatiūra|Matinis rožinis kvarcas
Vaizdas:Matiniai rožinio kvarco akmenys.jpg|miniatiūra|Matiniai rožinio kvarco akmenys


## Literatūra
* Brangieji akmenys, Svetlana Gural, 2007.
* Kristalai, Jennie Harding, 2009.
Paviršinių nuotekų debito reguliavimas

***Paviršinių [[nuotekos|nuotekų]] [[debitas|debito]] reguliavimas*** - skirtas maksimaliam paviršinių (lietaus, sniego tirpsmo) nuotekų debito laikinam debito sulaikymui, sukaupiant dalį nuotekio rezervuare.

## Paviršinės [[nuotekos]]

***[[Lietaus kanalizacija|Paviršinės nuotekos]]*** susidaro lietui lyjant ar sniegui tirpstant ant nelaidžių ar mažai laidžių dangų: stogų, šaligatvių, gatvių, aikščių. Paviršinių nuotekų šalinimo sistema turi greitai ir saugiai pašalinti lietaus ir sniego tirpumo nuotekas iš gyvenvietės teritorijos, kad nebūtų užtvindytos gatvės, namų rūsiai, gamybinės bei komercinės patalpos. 

## Paviršinių [[nuotekos|nuotekų]] [[debitas|debito]] reguliavimo įrenginių taikymas

Debito reguliavimo įrenginys gali būti įtaisomas - įrengiamas lietaus nuotake arba šalia jo. 

## Paviršinių nuotekų debito reguliavimo įrenginių paskirtis

***Paviršinių nuotekų debito reguliavimo įrenginių paskirtis:*** 
# Leidžia sumažinti žemiau įrenginių esančių lietaus nuotekų vamzdynų skersmenį;
# Naujos teritorijos turi galimybe pasijungti į senus lietaus nuotekų tinklus;
# Išlygina pikinį paviršinių nuotekų debitą.

## [[Akumuliatorius|Akumuliacinės]] [[Talpa (reikšmės)|talpos]]

Akumuliacinė talpos paskirtis – sulaikyti, didelio intensyvumo lietaus ir sniego tirpsmo kiekį. Akumuliacinės talpos projektuojamos taip, kad kauptų paviršinį nuotėkį ir sulaikytų iki jis bus išleidžiamas dalimis arba visas iki kito nuotėkio. Akumuliacinės talpos gali būti įrengiamos kartu su infiltracine sistema, taip dalį sulaikytų paviršinių nuotėkų transformuodamas į požeminį vandenį. Sausuoju metų laiku įrenginiai gali būti visiškai tušti. 

* STR 2.07.01-2003 priedas 21.. Vandentiekis ir nuotekų šalintuvas. Pastato inžinerinės sistemos. Lauko inžineriniai tinklai. 2003;
* Paviršinių nuotekų tvarkymo reglamentas, 2007;
Bliudencas

**Bliùdencas**  () – miestas Forarlbergo žemėje, vakarų Austrijoje. Per miestą teka Ilis (Reino intakas). Poluliacija – 14 118 gyventojų (2016 m. sausio 1 d. duomenys). Šiaurėje miestelis apsuptas Brėgenco miško kalnų, pietuose – Retikono ir Silvretos kalnų masyvų. Bliudence įsikūrusios Mondelēz International (Milka šokolado) ir Fohrenburger (alaus gamykla) gamyklos.

## Istorija

Vietovėje žmonių gyventa Bronzos amžiuje. Miestelio pavadinimas kilęs iš keltų kalbos. Pirmą kartą paminėtas 830 m. Miesto teisės suteiktos 1274 m.

## Galerija

Bludenz Nepomukbrunnen.JPG
Bludenz Oberes-tor.JPG


## Šaltiniai
Ievos Simonaitytės literatūrinė premija

**Ievos Simonaitytės literatūrinė premija** – literatūrinė premija, teikiama kasmet nuo 1987 m. už kūrinius, atspindinčius Klaipėdos krašto ir Mažosios Lietuvos dvasią arba įprasminančius rašytojos Ievos Simonaitytės atminimą. Premija teikiama Klaipėdos apskrities viešojoje Ievos Simonaitytės bibliotekoje artėjant rašytojos gimtadieniui (sausio 23 d.).

## Istorija
Premija įsteigta 1987 m. Klaipėdos rajono „Jaunosios gvardijos“ kolūkiui ir Lietuvos rašytojų sąjungos Klaipėdos skyriui pasirašius steigimo sutartį. 1996 m. premijos konkurso organizavimą perėmė Klaipėdos apskrities viršininko administracija, Lietuvos rašytojų sąjungos Klaipėdos skyrius ir Klaipėdos apskrities viešoji I. Simonaitytės biblioteka. 2010 m. panaikinus Lietuvos apskričių administracijas, konkurso ir premijos organizavimą perėmė Klaipėdos apskrities viešoji I. Simonaitytės biblioteka, 2011 m. premijos laimėtojui skyrusi 4000 litų. 2012 m. pasirašyta rėmimo sutartis penkeriems metams su Rimanto Cibausko vadovaujama bendrove „Mūsų laikas“. 2016 m. premijos sutartis buvo pratęsta dar penkeriems metams, didinant sumą iki 2000 eurų, ir ši suma galioja iki šiol.

## Laureatai

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Ievos Simonaitytės premija iki 2007 m.
Stanislavas Lesniovolskis

**Stanislavas Lesniovolskis** (; ? – 1565 m.) – karaliaus rūmininkas (nuo 1544), Rožanų ir Makovo seniūnas (1562–1565), Čersko ir Varšuvos kaštelionas (1564–1565).

## Biografija
Lenkijos bajorų Lesniovolskių giminės atstovas (Oborskių giminės šaka) iš Mazovijos. Čersko seniūno Mikalojaus Lesniovolskio sūnus. Motina nežinoma.

1544 metais Stanislavas Lesniovolskis tapo rūmininku prie Lenkijos karaliaus ir Lietuvos didžiojo kunigaikščio Žygimanto Augusto. 1553 metais buvo renkamas nuo Mazovijos kunigaikštystės į seimą Krokuvoje.

Livonijos karo metu tarp Lenkijos-Lietuvos ir Rusijos valstybių Stanislavas Lesniovolskis vadovavo Lenkijos pagalbiniam korpusui, kariavusiam tarp Lietuvos pulkų prieš rusų vaivadas. 1562 metų rugpjūtį Stanislavas Lesniovolskis, vadovaudamas būriui (1300 raitelių ir 200 pėstininkų), sėkmingai Nevelio mūšyje atrėmė skaičiumi pranašesnį rusų būrį, vadovaujamą kunigaikščio Andrejaus Michailovičiaus Kurbskio, caro Ivano Rūsčiojo favorito. 1562 metais, po Floriano Zebžydovskio Rožano seniūnas Stanislavas Lesniovolskis Žygimanto Augusto buvo paskirtas Karūnos lauko etmonu. 1564 metais buvo paskirtas Čersko ir Varšuvos kaštelionu.

1564 metų pabaigoje vadovaudamas Lenkijos-Lietuvos korpusui (4900 raitelių ir 3700 pėstininkų) nesėkmingai bandė atkovoti iš rusų Polocką. 1565 metais Karūnos lauko etmonas Stanislavas Lesniovolskis organizavo reidą į Pskovą, kurio metu lenkai ir lietuviai nuniokojo miesto pakraščius.

## Šeima
Buvo vedęs Aną Mianovską, Abramo Gurskio našlę. Jų vaikai:

* Kristupas, kunigas
* Jerinimas, kavalerijos rotmistras, Varšuvos taurininkas
* galimai, duktė

## Literatūra
* H. Kotarski.* Leśniowolski (Leśnowolski) Stanisław h. Kolumna vel Roch (zm. 1565)* / Polski Słownik Biograficzny. – Wrocław – Warszawa – Kraków – Gdańsk – Łódź: Zakład Narodowy Imienia Ossolińskich Wydawnictwo Polskiej Akademii Nauk, 1972.– Tom XVII/2. – Zeszyt 73. – S. 184–185

|-
Jeronimas Augustinas Liubomirskis

Kunigaikštis **Jeronimas Augustinas Liubomirskis** (, 1647 m. sausio 20 d. – 1706 m. balandžio 20 d.) – Lenkijos valstybinis ir karinis veikėjas iš Liubomirskių giminės. Kunigaikščių Liubomirskių Žešuvo linijos pradininkas.

## Biografija

Gimė 1647 m. sausio 20 d.; Karūnos lauko etmono, kunigaikščio Jurgio Sebastijono Liubomirskio ir Sandomiro kašteliono dukters Konstancijos Ligežankos sūnus. Buvo Stanoslovo Iraklijaus brolis. Jeronimas Augustinas buvo Žešuvo, Višnicos ir Jaroslavo valdytojas.

1663 metais mokėsi Padujos universitete, įstojo į Maltos ordiną. 1668 metais, vadovaudamas už savo lėšas pasamdytam karių būriui, dalyvavo mūšiuose prieš kazokų etmoną Petrą Dorošenką.

Nuo 1670 metais tarnauja Karūnos armijoje. Dalyvavo kampanijoje 1671 metais prieš Krymo chanatą, kur jis pasižymėjo mūšiuose už Braclavą ir Kalniką, paėmė Vinicą.

Liubomirskis dalyvavo Chotyno mūšyje ir Mikalojaus Jerinimo Seniavskio žygyje į Moldaviją 1673–1674 metais.

Liubomirskis išsiskyrė Lvovo mūšyje 1675 metais ir 1676 metais Voinilovo ir Žuravno mūšiuose. Buvo Jono Sobieskio išrinkimo šalininkas. Per daugelį metų teisėsi su Dimitrijumi Jurgiu Višnioveckiu dėl Ostrogiškių ordinacijos. 1676 metais tapo Karūnos didžiuoju vėliavininku, 1677 metais jo kariai be ATR sutikimo palaikė antiaustrišką sukilimą Vengrijoje. 1679 metais jis tapo Liudviko XIV rūmininku ir gaudavo kasmetinę 15 000 livrų pensiją.

## Valstybės tarnyba
1681 m. ATR Seime buvo išrinktas Seimo maršalka. Nuo 1702 metų balandžio iki lapkričio Karūnos lauko etmonas. Nuo 1702 iki 1706 metų buvo Karūnos didysis etmonas.

1705 metais buvo apdovanotas Baltojo erelio ordinu.

Užėmė pareigas: Karūnos lauko etmonas ir Karūnos didysis etmonas, Krokuvos kaštelionas nuo 1702 metų, Krokuvos vaivada, Karūnos didysis iždininkas nuo 1692 metų, Karūnos didysis vėliavininkas, Karūnos dvaro maršalka nuo 1683 metų.

Mirė giminei priklausiusioje Žešuvo pilyje 1706 m. balandžio 20 d.

## Šeima
1694 metais vedė Konstanciją Bokum (m. 1704). Vaikai:

* Ana Liubomirska (m. 1735), Krokuvos vaivados Pranciškaus Vielopolskio žmona nuo 1711 metų
* Mariana Liubomirska, Karūnos didžiojo pakamario Kristupo Toviansko žmona
* Elžbieta Liubomirska , Kulmo vaivados Jokūbo Zigmanto Ribinskio žmona
* Jurgis Ignotas (1687–1753), Karūnos didysis vėliavininkas
* Janas Kazimieras (m. 1736), Bolimovo seniūnas
* Aleksandras Jokūbas (1695–1772), Karūnos didysis ginklininkas ir Karūnos artilerijos generolas.

## Išnašos

## Nuorodos

|-
Jozefas Liubomirskis

Kunigaikštis **Jozefas Liubomirskis** (1673 m. – 1732 m. birželio 11 d., Pševorskas) – ATR valstybinis veikėjas, Ceškovo seniūnas (nuo 1720 metų), Černigovo vaivada (1726–1732), senatorius.

## Biografija
Žymios Lenkijos magnatų Lioubomirskių giminės atstovas, herbo „Szreniawa“ savininkas. Karūnos didžiojo maršalkos Stanislovo Iraklijaus Liubomirskio (1642–1702) ir Elžbietos Denhof (1656–1702) sūnus. Broliai – Krokuvos vaivada Janas Teodora ir Pranciškus.

1726 metais Jozefas Liubomirskis gavo tituluotą Černigovo vaivados pareigybę ir tapo ATR senatoriumi.

## Šeima ir vaikai
Buvo vedęs du kartus. 1711 metais vedė Kateriną Belžecką (m. 1714), nuo santuokos su kuria vaikų neturėjo. 1715 metais vedė antrą kartą Terezę Mnišek (1690–1746), nuo santuokos su kuria turėjo dukterį ir du sūnus:

* Ana Liubomirska (1720–1763), Karūnos didžiojo etmono ir Krokuvos kašteliono Vaclovo Petro Rževuskio (1706–1779) žmona
* Stanislovas (1722–1783), Karūnos didysis sargybinis ir Karūnos didysis maršalka
* Antonas (1718–1782), Krokuvos vaivada ir kaštelionas, generolas-majoras

## Nuorodos
* Józef Lubomirski // Minakowski M.J. *Genealogia potomków Sejmu Wielkiego*.

|-
Jurgis Martynas Liubomirskis

Kunigaikštis **Jurgis Martynas Liubomirskis** (, 1738 m. spalio 23 d. – 1811 m. birželio 27 d.) – stambus Lenkijos magnatas iš Liubomirskių giminės. Avantiuristas, Baro konfederatas, Karūnos armijos generolas (1773).

Karūnos didžiojo ginklininko, kunigaikščio ir Karūnos armijos generolo Antonio Benedikto Liubomirskio (m. 1761) ir Anos Sofijos Ožarovskos sūnus. Jo sesuo Magdelena Agnesa Liubomirska (1739–80) buvo paskutinio Lenkijos karaliaus Stanislovo Augusto Poniatovskio favoritė.

## Biografija
1761 metais, po savo tėvo Antonijaus Benedikto mirties, paveldėjo jo stambias valdas Polonėje, Palenkės Mendzižece, Liubare ir kt. Nuo 1758 metų tarnavo Prūsijos armijoje, po to – Rusijos. Vadovaudamas savo gaujai užsiėmė plėšimais. Buvo nuteistas myriop, bet vėliau ištremtas.

Baro konfederacijos pradžioje (1768–1772) Jurgis Martynas Liubomirskis prisijungė prie konfederatų ir dalyvavo mūšiuose su rusų kariais. Jurgis Martynas Liubomirskis, paskirtas Krokuvos ir Sandomiro regimentarijumi, užėmė Krokuvos vaivadiją. 1769 metų balandį, po nesėkmingos Krokuvos gynybos, atidavė vadovavimą Kazimierui Pulavskiui. Vėliau buvo suimtas ir nuteistas penkiolikai metų kalėjimo. Kunigaikštis Liubomirskis buvo išsiųstas į Vengriją, kur jis turėjo būti įkalintas. Po vedybų su kalėjimo komendanto dukterimi buvo atleistas nuo įkalinimo ir grįžo į tėvynę. 1773 metais gavo Karūnos armijos generolo laipsnį, 1775 metais tapo 11-to grenadierių pėstininkų pulko vadu.

1774 metais, po savo bevaikio dėdės, Karūnos didžiojo vėliavininko Pranciškaus Ferdinando Liubomirskio mirties, Jurgis Martynas Liubomirskis tapo jo paveldėtoju. Jam atitekęs turtas – Janovo pilis, kuri buvo pralošta kortomis.

Vėliau kunigaikštis Jurgis Martynas Liubomirskis tarnavo Rusijos pasiuntiniui Oto Magnusui fon Štakelbergui ir įėjo į Pastovios Tarybos sudėtį. 1773 metais dalyvavo padalijimo seime, kur buvo priimtas sprendimas dėl pirmo ATR padalijimo tarp Prūsijos, Austrijos ir Rusijos. Dėl savo bankroto Jurgis Martynas Liubomirskis buvo priverstas dalį valdų perleisti seseriai Magdelenai Agnesei Sapiegai.

Būdamas savo šeimos nušalintas nuo politinio gyvenimo, jis organizavo daugybę koncertų, puotų ir susitikimų. Buvo didelis teatro ir muzikos mylėtojas, apmokėjo Lenkišką „Tartiufo“ versiją. Atidarė baleto aktorių mokyklą 1000 žmonių.

## Šeima
Jurgis Martynas Liubomirskis buvo vedęs tris kartus. Jo pirmoji žmona nuo 17775 metų buvo grafaitė Mariana fon Chadik, su kuria jis išsiskyrė 1784 metais. Antrą kartą vedė Honoratą Stemkovską. Trečią kartą vedė Teklę Labencką. Nepaliko po savimi palikuonių.

## Nuorodos
Minus One

**„Minus One“** (dar žinoma kaip **Marianne’s Wish**) – Kipro roko muzikos grupė, susikūrusi 2009 metais.

2015 metais grupė dalyvavo atrankoje į „Euroviziją“ konkurse *Eurovision Song Project*. Tąkart jie pristatė kūrinį „Shine“, su kuriuo pasiekė atrankos finalą. Komisija palaikė roko muzikantus ir skyrė jiems maksimalų balų skaičių, o žiūrovai pasirodymo neįvertino ir skyrė „Minus One“ paskutinę vietą. Bendroje rezultatų lentelėje grupė liko trečia.

2015 m. lapkričio mėn. transliuotojo CyBC išrinkta Kipro atstovais 2016 m. „Eurovizijoje“ Švedijoje.

## Nuorodos
* Dainos ''Alter Ego'' vaizdo klipas

|-
Lietuvos kaimo peizažas

**„Lietuvos kaimo peizažas“** – lietuvių dailininko Prano Domšaičio paveikslas, sukurtas 1918 m.

## Aprašymas
Paveikslas nutapytas aliejumi ant drobės. Matmenys 65 x 65 cm. Paveikslas saugomas Lietuvos dailės muziejaus kolekcijoje, Vilniuje.

## Nagrinėjimas
Pranas Domšaitis yra vienas žymiausių Lietuvos dailininkų ir Lietuvos tapytojų ekspresionistų. Jis studijavo Karaliaučiaus karališkojoje meno akademijoje. Po Pirmojo pasaulinio karo jis buvo gerai žinomas Vokietijoje, o po Antrojo – Pietų Afrikoje. Pranas Domšaitis dalyvavo keliose parodose ir palaikė ryšius su daugeliu žymių dailininkų iš Vakarų Europos regiono. Nepaisant XX a. pradžios meno tendencijų įtakos jis išlaikė nacionalinį identitetą.

Paveiksle „Lietuvos kaimo peizažas“ vyrauja dramatiška nuotaika, kylanti dėl karo ir baisaus benamių pabėgėlių likimo. Šalta mėnesiena pabrėžia grėsmingus debesis. Paslaptingumas perteikiamas turtinga spalvų palete ir bendromis formomis.

## Šaltiniai
Baltoji obelis

**„Baltoji obelis“** – lietuvių tapytojo Antano Samuolio paveikslas, sukurtas 1932 m.

## Aprašymas
Paveikslas nutapytas aliejumi ant drobės. Matmenys 89 x 71 cm.

Paveikslas saugomas Lietuvos dailės muziejuje, Vilniuje.

## Apie paveikslą
„Baltoji obelis“ yra vienas geriausių gamtovaizdžių Lietuvos tapyboje. Būdamas jaunas Antanas Samuolis savo paveikslu vaizdavo brandą. Pagrindinis dėmesys paveiksle sutelktas į centre vaizduojamą obelį, kurią išryškina jos šviesesnis spalvų tonas. Moteris, pasilenkusi prie kibiro, šuo ir keli pastatai vaizduojami antrame plane. Ekspresionizmas perteikiamas kreivu medžio kamienu, susilenkusia moterimi ir nelygiai nuartu lauku. Scenoje vyrauja vienišumas ir liūdesys. Peizažas autentiškas tuo, jog, kaip manoma, jame vaizduojama obelis yra iš autoriaus šeimos sodo. Paveiksle yra autobiografinių detalių – užuominos rodo sunkų menininko gyvenimą kenčiant nuo blogos sveikatos ir finansinių sunkumų.

## Šaltiniai
Ira Losco

**Ira Losco** M.Q.R.
(g. 1981 m. liepos 31 d. Slimoje) – Maltos dainininkė. Du kartus atstovavo Maltai 2002 ir 2016 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse.

Savo karjerą pradėjo 1998 metais grupėje „Tiara“, tačiau atlikėja šalyje išgarsėjo 2002 metais. Tuomet mažai kam žinoma atlikėja buvo išrinkta atstovauti šaliai „Eurovizijoje“ ir su daina „7th Wonder“ užėmė antrą vietą, nusileidusi tik 12 taškų daugiau surinkusiai nugalėtojai Marie N iš Latvijos. Vėliau atlikėja tęsė solinę karjerą, išleido penkis studijinius albumus, triumfavo įvairiuose šalies apdovanojimuose. 2008 metais šalies prezidento nutarimu Irai buvo skirtas Maltos Respublikos medalis. 2016 m. sausio 23 d. antrą kartą išrinkta šalies atstove „Eurovizijoje“ Švedijoje. Ji dalyvavo pirmajame Eurovizijos pusfinalyje, kuriame ji liko trečia, o finale užėmė garbingą vienuoliktą vietą, kurią dalinosi su Nyderlandų atlikėjų Douwe Bob, jie abu surinko po 153 taškus.

Dainininkė taip pat neatmeta galimybės dalyvauti Maltos Eurovizijos atrankoje trečią kartą.

## Singlai

## Asmeninis gyvenimas
Gegužę 2016, buvo paskelbta, kad Ira Losco kartu su savo  vaikinu Sean Gravina, laukiasi kūdikio.
Vėliau buvo pranešta, kad tai bus berniukas. Jų sūnus , Haris (Harry) , gimė 2016 m. Rugpjūčio 25 dieną.

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali svetainė 

|-
Verglis

**Verglis** () – miestas Tirolio žemėje, Austrijoje. Apie 20 km į pietus nuo pasienio su Vokietija. Populiacija – 13 311 (2016 m. sausio 1 d.).

Svarbus geležinkelio mazgas. Per miestą eina tarptautinė Insbruko ir Miuncheno geležinkelio linija. Nutiesti tarptautiniai E45 ir E60 keliai.

Verglyje gimė buvęs Formulės 1 lenktynininkas Gerhard Berger.

## Galerija

Woergl Hbf 07.JPG|Geležinkelio stotis
Wörgl, die Katholische Pfarrkirche Sankt Laurentius Dm71713 foto7 2017-08-02 13.28.jpg|Bažnyčia
Musikschule Woergl.jpg|Verglio muzikos mokykla
Michael Pacher

**Michaelis Pacheris** (, apie 1435–1498 m.) – XV a. vėlyvosios gotikos tapytojas ir skulptorius, derinęs gotikinę tradiciją su Padujos renesanso įtaka Pietų Vokietijoje. 
 
## Biografija

Michaelis Pacheris gimė apie 1435 m. Tirolyje. 1462 m. paminėtas anksčiausias jo kūrinys − altorinė tapyba San Lorenzo (Šv. Lauryno) bažnyčiai Pusterijoje (dabar Italija), išlikusi menkais fragmentais. Michaelio Pacherio kūryba rodo gerą susipažinimą su Padujos mokyklos dailininkų kūriniais, ypač Mantenjos. Tikėtina, kad M. Pacheris lankėsi Padujoje. 1465 m. jis datavo ir pasirašė ant altorinės tapybos, skirtos koplyčiai Bolcane (neišlikusi). 1467 m. jis paminėtas vadovaujančiu dirbtuvėms Brunike (dabar Italija). Jis nuolat buvo minimas tapytoju, tačiau jo altorinių kūrinių medžio drožybos elementai rodo aukštą drožėjo meistriškumo lygį. Tikėtina, kad Michaelis Pacheris vienu metu buvo tiek tapytoju, tiek medžio drožėju, tik užsakymų dokumentuose neišskiriamas kaip toks. Beveik tikra, kad jam padėdavo sūnus Hansas Pacheris, 1484 m. paminėtas meistru. Tikėtina, kad su juo dirbo tapytojas Frydrichas Pacheris, nors tam nėra jokių dokumentinių žinių. 1471 m. M. Pacheris atliko užsakymą altorinei tapybai Griso parapijos bažnyčiai Tirolyje. Joje jaučiama Šiaurės Vokietijos meno įtaka, kas leidžia spėti M. Pacherio kelionę į aukštutinio Reino regionus.

Svarbiausiu Michaelio Pacherio kūriniu buvo „Šv. Volfgango altorius“ piligrimų bažnyčiai Sankt Volfgange (dabar Austrija). Jo centrinė scena baigta 1479 m., pats altorius − 1481 m. Jame scenos vaizduojamos iš žemo perspektyvos taško, akcentuota architektūrinės erdvės giluma, kas rodo Mantenjos įtaką, tačiau pati M. Pacherio atlikimo technika buvo grynai šiaurietiško charakterio. 1483 m. M. Pacheris užbaigė „Bažnyčios Tėvų“ altorinį kūrinį Noistifto vienuolynui (dabar Senojoje pinakotekoje Miunchene). 1848 m. dailininkas buvo užsakytas sukurti didžiulį altorių Mergelės Marijos gyvenimo tema pranciškonų bažnyčiai Zalcburge. Už jį buvo sumokėta didžiulė 3300 Reino aukso florinų suma ir viso kūrinio ilgis viršijo 17 metrų. Šis kūrinys baroko laikmečiu buvo išardytas ir iš jo išliko keli fragmentai. Michaelis Pacheris mirė 1498 m. prieš pat šio altoriaus baigimą.
 
## Darbų galerija


Vaizdas:Michael Pacher 001.jpg| „Bažnyčios tėvų altorius“: Šv. Jeronimas, Šv. Augustinas, Šv. Grigalius, Šv. Ambrozijus. Senoji pinakoteka, Miunchenas
Vaizdas:Michael Pacher St. Wolfgang Pilgrimage Church Winged Altar 1481.jpg| „Šv. Volfgango altorius“ Sankt Volfgango bažnyčioje (Aukštutinė Austrija) 
Vaizdas:Sankt Wolfgang Kirche - Pacheraltar Schrein 1.jpg| „Šv. Volfgango altorius“ iš arti, scena - Mergelės Marijos karūnavimas
Vaizdas:1485 Pacher König aus einer Wurzel Jesse anagoria.JPG| „Jesės medžio šaknies karalius“
Vaizdas:Franziskanerkirche (Salzburg) 043.JPG| M. Pacherio „Šv. Marija su Kūdikiu“ pranciškonų bažnyčioje Zalcburge


## Nuorodos

* The Grove Encyclopedia of Medieval Art and Architecture, t II. Oxford University Press, 2012. p. 533–534
* Richard K. Emmerson. *Key Figures in Medieval Europe*. Routledge, − 2013, p. 501-502
* Encyclopaedia Britannica
Geertgen tot Sint Jans

**Gertgenas tot Sint Jansas** (, apie 1460–apie 1490) – XV a. ankstyvojo Nyderlandų meno dailininkas. 

## Biografija

Mažai yra išlikę žinių apie Gertgeną. Jis kūrė Harleme apie 1480−1490 m. Jo vardas reiškia „mažasis Gerardas iš Šv. Jono“, kas nurodo jo galimą priklausomybę Harlemo Šv. Jono ordino vienuolių brolijai (hospitaljerai). Jį minėjo Karel van Mander, esą Gertgenas buvo gimęs Leidene, mokėsi pas Isaac van Ouwater ir mirė jaunas, vos 28 metų. Vienintelis jo dokumentuotas kūrinys yra „Nukryžiavimo“ triptikas brolijos bažnyčiai, iš kurio išliko dvi didelių matmenų panelės. Viso tik apie 15 kūrinių priskiriama Gertgenui. Jie rodo Hugo van der Goes įtaką. Gertgenas buvo reikšmingiausiu iš ankstyvųjų Nyderlandų tapytojų šiaurinėje provincijų dalyje.
 
## Darbų galerija


Vaizdas:Saint-Jean, Gérard de - La Résurrection de Lazare, avec un couple de donateurs et leur fille, RF 1285.jpg| „Lozoriaus prisikėlimas“, Luvras
Vaizdas:Geertgen tot St. Jans - De aanbidding van de koningen - Rijksmuseum SK-A-2150.jpg | „Karalių pagarbinimas“, Valstybinis muziejus (Amsterdamas)
Vaizdas:Geertgen tot Sint Jans (1455 - 1495) - John the Baptist in the Wilderness - 1631 - Gemäldegalerie.jpg | „Šv. Jonas Krikštytojas Atsiskyrėlis“, Paveikslų galerija (Berlynas)
Vaizdas:Geertgen Tot sint Jans - Legend of the Relics of St. John the Baptist - Google Art Project.jpg| „Šv. Jono Krikštytojo relikvijų legenda“, Meno istorijos muziejus (Viena)
Vaizdas:Geertgen tot Sint Jans 002.jpg| „Šv. naktis“, Londono nacionalinė galerija


## Nuorodos

* Encyclopaedia Britannica
* ''The Oxford Dictionary of Art and Artists'', 2009
* Londono nacionalinė galerija
* wga.hu
Fort Makmaris

**Fort Makmaris** () – miestas vidurio Kanadoje, šiaurės rytų Albertoje, 435 km nuo Edmontono, prie Atabaskos ir Skaidriavandenės (Klirvoterio) upių santakos. Miestą supa dideli miškų masyvai (auga daugiausia baltosios eglės, smulkiadantės, balzaminės tuopos, popieržieviai beržai). Svarbus naftos gavybos centras (aplinkiniuose Atabaskos naftinguosiuose smėlynuose išgaunama nafta, gamtinės dujos). Taip pat kertami miškai, verčiamasi turizmu. Yra oro uostas, plentas į Edmontoną.

Nors Fort Makmaris įsikūręs itin atokiai, čia būstas itin brangus, į miestą keliasi gyventojai iš visos Kanados, ypač Niufaundlando.

## Istorija

Iki XVIII a. šiame krašte vyravo kri indėnai. XIX a. pradėti steigti europiečių prekybiniai taškai prie Atabaskos upės. 1870 m. kaip toks prekybinis taškas įkurtas ir Fort Makmaris. 1915 m. gyvenvietę pasiekė geležinkelis, o ~1930 m. pradėta naftos gavyba. 1947 m. suteiktos miesto teisės. 1967 m. atidaryta nauja naftos bendrovė, miestas ėmė sparčiai vystytis.

2016 m. gegužę miesto apylinkėse siautėjo gaisrai, evakuota ~80 tūkst. gyventojų.

## Šaltiniai
Sanja Vučić

**Sanja Vučič** (, g. 1993 m. rugpjūčio 8 d. Kruševace) – Serbijos dainininkė.

Gimė 1993 metais Kruševaco mieste Serbijoje. Jau nuo vaikystės atlikėja demonstravo savo muzikinį talentą, lankė muzikos mokyklos operinio vokalo klasę. Mokslų metu Sanja dainavo įvairiose grupėse, pavyzdžiui, etninės muzikos kolektyve *Bele vile* ir bažnyčios chore *Sveti Knez Lazar*, su kuriuo gastroliavo Vengrijoje, Baltarusijoje ir Lenkijoje. 2012 metais Sanja prisijungė prie grupės „ZAA“, įrašė albumą „What About“ bei aktyviai koncertavo regioniniuose festivaliuose.

2016 m. išrinkta atstovauti Serbijai 2016 m. „Eurovizijoje“ su daina „Goodbye (Shelter)“.

2017 m. prisijungė prie grupės „Hurricane“.

2020 m. „Eurovizijoje“ turėjo atstovauti Serbijai su grupe „Hurricane“, bet dėl koronaviruso pandemijos konkursas buvo atšauktas.

2021 m. grupė grįžo į „Euroviziją“ su daina „LOCO LOCO“ ir finale užėmė 15 vietą.

## Išnašos

## Nuorodos
* Daina ''Goodbye (Shelter)''

|-
Rykka

**Christina Maria Rieder** (g. 1986 m. kovo 13 d. Vankuveryje), geriau žinoma sceniniu vardu **Rykka** – Kanados–Šveicarijos dainininkė ir dainų autorė.

Nuo 15 metų pradėjo lankyti gitaros pamokas, pasirodydavo bendruomenės festivaliuose. Dvejus metus studijavo vokalą Vankuverio bendruomenės koledže. 2009 metais persikėlė į Torontą, kur įrašė albumą „Straight Line“, tuo metu dar save pristatinėjo Christina Maria vardu. 2010 m. pristatinėjo albumą Vokietijoje ir Šveicarijoje, pastarojoje gavo apdovanojimą. Vėliau pasirodė albumas „Kodak“, nuo 2012 metų dainininkė vadina save Rykka.

2016 m. vasarį laimėjo Šveicarijos nacionalinę atranką į 2016 m. „Euroviziją“ su daina „The Last of Our Kind“.

## Diskografija

### Albumai
* 2012 – *Kodiak*

### Singlai
* 2012 – *Map Inside*
* 2012 – *The Brink*
* 2013 – *Blackie*
* 2014 – *Electric*
* 2015 – *Movies*
* 2016 – *The Last of Our Kind*

## Nuorodos
* Oficiali svetainė  (anglų k.)

|-
San Marino eurų monetos

**San Marino eurų monetos** yra leidžiamos nepaisant fakto, jog San Marinas nėra Europos Centrinio Banko sistemos narys. Tačiau tai legali atsiskaitymo valiuta Eurozonoje kaip ir euras. Monetos kalamos Italijos monetų kalykloje „Istituto Poligrafico e Zecca dello Stato“, jos nacionalinėje pusėje matomas įrašas „San Marino“.

## Monetos

: *Monetų reversas (bendroji pusė) ir aprašymai pateikiami straipsnyje [[Eurų monetos]].*

### Pirmoji laida (2002-2016)

### Antroji laida (2017-dabar)

## Monetų tiražas

## Išnašos
Andžejus Cetneris

**Andžejus Cetneris** (apie 1591–1624) – Lenkijos bajoras ir karys. Baltazaro Cetnerio ir Jadvygos Kurzanskos (Stanislovo Žolkievskio giminaitės) sūnus.

## Biografija
Lenkijos bajorų Cetnerių giminės atstovas, herbo „Przevora savininkas.

Būdamas jaunas keliavo, po to tapo kariu. Dalyvavo ATR-Maskvos 1609–1618 m. kare (dalinai 1609 metais Smolensko apgultyje, vadovavo gausiam būriui).

1620 metais Andžejus Cetneris dalyvavo Lenkijos armijos, vadovaujamos Stanislovo Žolkievskio, žygyje į Moldaviją. Lenkijai nesėkmingame Cecoros mūšyje į nelaisvę turkams pateko jo brolis Aleksandras Cetneris. Andžejus Cetneris prisidėjo išperkant iš nelaisvės savo brolį.

Užėmė pareigas: karaliaus stalininkas, Lvovo pataurininkas (nuo 1617 metų). Gyvenimo pabaigoje buvo karaliaus rūmininku. Mirė būdamas 33 metų.

## Šeima
Buvo vedęs Kateriną Lesnovolską, Belzo kašteliono Motiejaus Lesnovolskio dukterį, kuri (pagal jo valią) palaidojo jį Lvove prie motinos, pastatydama antkapį „in turri curiae urbis“. Vaikų neturėjo.

## Literatūra
* W. Hejnosz. *Cetner Andrzej z Czertwic, h. Przerowa (†1624)* // Polski Słownik Biograficzny. – Kraków, 1937. – t. III/3, zeszyt 13. – S. 237–238.
Antonijus Cetneris

**Antonijus Cetneris** – Lenkijos bajoras, ATR valstybinis veikėjas.

* Tėvas – Jozefas Cetneris – Voluinės kaštelionas nuo 1741 m. liepos 13 d., Pranciškaus Ctnerio jaunesnysis brolis, iždo teisėjas nuo 1710 m., pasiuntinys į 1712-3 metų seimą nuo Sanoko žemės, Karūnos tribunolo deputatas 1713 m., mirė 1724 m.
* Motina – Anielė Belžecka
* Podkamenio, Krakovcų, Pnevo, Deliatino valdytojas, Koritnico seniūnas
* Rėmė Podkamenio dominikonų vienuolyno veiklą.

* Sūnus – Ignotas – Belzo vaivada

## Literatūra
* *Гудима Петро.* Під камінь. Портрет на фоні століть.&nbsp;— Тернопіль, 2004
* *Niesiecki Kasper.* Korona Polska przy Złotey Wolnosci Starożytnemi Wszystkich Kathedr, Prowincyi y Rycerstwa Kleynotami Heroicznym Męstwem y odwagą, Naywyższemi Honorami a naypierwey Cnotą, Pobożnością y Swiątobliwością Ozdobiona …&nbsp;— T.&nbsp;1.&nbsp;— Lwów: w drukarni Collegium Lwowskiego Societatis Jesu, 1728.— S. 241–243.
## Nuorodos
Robert Ingpen

**Robertas Ingpenas** (, g. 1936 m. spalio 13 d. Džilonge, Australijoje) – australų dailininkas, grafikas, knygų iliustratorius ir rašytojas. 1986 m. buvo apdovanotas Hanso Kristiano Anderseno medaliu.

Iliustravo daugiau nei 100 knygų, daug klasikinių kūrinių: „Aplink pasaulį per 80 dienų“ (Ž. Vernas), „Vėją gluosniuose“ (K. Greihemas), „Alisą Stebuklų šalyje“ (L. Kerolis) ir t. t. 

Ingpenas savo piešiniais geba sukurti švelnią, jaukią ir nostalgišką nuotaiką.

Ingpenas yra parašęs kelias dešimtis autorinių knygų, surengęs kūrybos parodas Taipėjuje, Bolonijoje, Masačusetse ir kt.

## Šaltiniai

* ''Rubinaitis'', 2015 m. Nr. 4 

## Nuorodos

* Keletas Roberto Ingpeno tapybos darbų 
* „Alisa Stebuklų šalyje“ su R. Ingpeno iliustracijomis (ištrauka)
* „Nuostabusis Ozo šalies burtininkas“ su R. Ingpeno iliustracijomis (ištrauka)
Alvaro Vitali

**Alvaro Vitali** (1950 m. vasario 3 d. – 2025 m. birželio 24 d.) – italų aktorius.

Vitali dirbo elektriku, kuomet buvo pastebėtas režisieriaus Federico Fellini, davusio jam nedidelį vaidmenį filme „Amacord“ (1973).

Populiarumą aktoriui pelnė vaidmenys komedijose aštuntame ir devintame praėjusio amžiaus dešimtmečiuose, kuriose jis įkūnydavo nevėkšlas ar kitokius nelaimėlius. Taip pat Italijoje yra žinomas kaip Formulės 1 „Ferrari“ komandos vadovo Jean Todt parodijų kūrėjas.

## Dalinė filmografija
* Ką? (1972)
* Policininkė (1974)
* Tautinis romanas (1974)
* Moksleivė (1975)
* Mokytoja (1975)
* Nuogi ir be gėdos (1976)
* Po lapais (1976)
* Karo ligoninės gydytoja (1976)
* Baltas telefonas (1976)
* Gyvenk kaip policininkas, mirk kaip vyras (1976)
* Policininkė daro karjerą (1976)
* Mergelė, jautis ir ožiaragis (1977)
* Taksistė (1977)
* Gydytoja kariuomenėje (1977)
* Iš meilės Popėjai (1977)
* Namų mokytoja (1978)
* Pirmūnė ir antramečiai (1978)
* Mokytoja koledže (1978)
* Medicinos sesuo ir didieji manevrai (1978)
* Kaip suvilioti mokytoją (1979)
* Studentė, velnias ir švęstas vanduo (1979)
* Naktinė slaugė (1979)
* Policininkė ir dorovės policija (1979)
* Policininkė Niujorke (1981)
* Paulo Roberto Kotechino, puolėjas (1983)

## Šaltiniai

## Nuorodos

* IMDb profilis
Teresa (filmas)

**Teresa** – 1987 m. Italijoje sukurta komedija.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Serena Grandi – Teresa
* Luca Barbareschi – Džino
* Eros Pagni – Nabukas
* Robby Rhodes – Hermanas
* Nino Vingelli – Adelmo
* Pupo De Luca – prioras

## Turinys

Teresa, netikėtai tapusi našle, sužino, kad jos velionis vyras buvo skolingas verslininkui Nabukui didelę sumą, kurią dabar turės grąžinti ji. Nabukas kaip kompensaciją nori ją vesti, tačiau Teresa pasiūlymą atmeta ir tampa vilkiko vairuotoja, vežančia to paties Nabuko krovinius. Kelyje nuolat pasitaiko klitys, ji vis praranda krovinius, kol galiausiai supranta, kad visas nelaimes organizuoja pats verslininkas, vėliau gaunantis dideles išmokas iš draudimo bendrovių...
Mikalojus Tarlo

**Mikalojus Tarlo** (m. 1571) – Lenkijos valstybinis veikėjas, karaliaus rūmininkas ir sekretorius, karalienės Barboros Radvilaitės pataurininkas (1548–1551), Sandomiro vėliavininkas (1553), Drochojuvsko laikytojas.

## Biografija
Lenkijos bajorų Tarlų giminės atstovas, herbo „Topor“ savininkas. Karūnos didžiojo taurininko Jono Tarlos (? – 1550) ir Dorotos Tarnovskos jaunesnysis sūnus. Vyresnysia brolis – Liublino vaivada Jonas (apie 1527–1587).

Reformacijos šalininkas, bet po mirties jo vaikai perėjo iš kalvinizmo į katalikybę. Tarnavo rūmininku ir sekretoriumi karaliaus rūmuose. 1548 metais buvo paskirtas naujos karalienės, Lenkijos karaliaus ir Lietuvos didžiojo kunigaikščio Žygimanto Augusto antros žmonos Barboros Radvilaitės (1520–1551) pataurininkiu. 1553 metais tapo Sandomiro vėliavininku.

## Šeima ir vaikai

Iki 1557 metų vedė Jadvygą Stadnicką (m. po 1604), nuo santuokos su kuria paliko vienintelę dukterį:

* Jadvyga Tarlo (apie 1560–1614), Karūnos raikytojo, Radomo kašteliono Lvovo seniūno ir Sandomiro vaivados Jurgio Mnišeko (apie 1548–1613) žmona. Maskvos caraitės Marinos Mnišek (apie 1588–1614/1615) motina.

## Nuorodos
* Mikalojaus Tarlo genealogija
Omaras pusryčiams

**Omaras pusryčiams** () – 1979 m. Italijoje sukurta komedija. 

## Turinys

Unitazų pardavėjui Enriko nesiseka: gresia eilinis atleidimas iš darbo, jei per dieną jis nesudarys nei vieno sandorio (tai jam nepavyksta jau pusę metų), o žmona Matilda, dirbanti padavėja, priversta papildomai uždarbiauti vogdama iš kapinių gėles. Po nepavykusios savižudybės Enriko pamato laikraštyje skelbimą, kad į miestą atvyko turtinga gėlių augintoja Karla Spinozi su vyru Mario, buvusiu Enriko suolo draugu. Nusprendęs, kad tik draugas gali jį išgelbėti nuo  darbo netekimo, jis leidžiasi šio ieškoti.

Tuo metu Mario, visiškai priklausomas nuo turtingos žmonos, šiai išvykus leidžia laiką su stiuardese Monika. Enriko pasirodymas jo visai nesudomina ir buvusį draugą jis užpjudo šunimi. Netrukus po to jam paskambina žmonos sekretorė ir praneša, kad dėl streiko lėktuvo skrydis buvo atidėtas ir Karla grįžta namo. Mėgindamas išsisukti iš padėties, Mario susitaiko su Enriko ir net pasirašo sutartį nupirkti iš jo 30 unitazų, jei šis ir Monika sutiks trupam suvaidinti jaunavedžius jo draugus.

Grįžusi namo Karla ima organizuoti svarbų vakarėlį ir į jį pakviečia Mario draugus. Enriko nori greičiau sprukti, tačiau Monika nesutinka ir jie lieka. Aptarnauti svečius Karla nusamdo restoraną, kurio komandoje pasirodo esanti ir Matilda. Prasideda eilė nesusipratimų: Mario stengiasi nors trumpam likti dviese su Monika, Enriko slapstosi, kad žmona jo neatpažintų, o Karla mėgina sudaryti svarbų sandėrį su pakviestu vokiečių verslininku. Galiausiai, kai tiesa išaiškėja, Karla išvaro Mario iš namų, Monika šio nepriima, Matilda susipyksta su Enriko ir šis lieka gyventi pas Karlą. 

Po kuriam laikui po bendro Karlo ir Enriko gyvenimo kartu (jie abu nepatenkinti, Enriko paslapčia lankosi pas žmoną, o Karla susitikinėja su Mario), ji nusprendžia prašyti Matildos, kad ši priimtų savo buvusį vyrą atgal...

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Enrico Montesano – Enriko Tuči
* Silvia Dionisio – Matilda Tuči
* Claude Brasseur – Mario Spinozi
* Claudine Auger – Karla Spinozi
* Janet Agren – Monika
* Letizia D‘Adderio – Domitila Tuči

## Apdovanojimai
* David di Donatello – specialus apdovanojimas (E. Montesano)
Jadvyga Tarlo

**Jadvyga Tarlo-Mnišek** (, tarp 1560 ir 1570–1629) – karaliaus sekretoriaus Mikalojaus Tarlos ir Jadvygos Stadnickos duktė. Priklausė žymiai Lenkijos bajorų Tarlų giminei, iškilusiai XV amžiaus pradžioje. Nuo 1582(?) iki 1613 metų Sandomiro vaivados, Lvovo, Samboro, Sokaklo, Sanoko seniūno, Radomo kašteliono Jurgio Mnišeko žmona.

Jos tėvais kaip kraitį Jurgiui Mnišekui padivanojo Bankovicą, Murovaną, stambias žemės valdas su Charkovo ir Samboro miestais, stambiais Dembovicos ir Potoko kaimais.

Jadvyga aktyviai dalyvavo Smutos įvykiuose ir ypatingai savo dukters, karūnuotos Maskvos carienės Marinos Mnišek likime. Po Lžedimitrijaus žūties priėmė pas save Samboro pilyje 1606metais Michailą Molčianovą, kur jis sutiko Ivaną Bolotnikovą. Taip pat ji išsiuntė savo sūnus Mikalojų ir Zigmantą į Romą, kur jie gavo audienciją pas popiežių Paulių V ir įtikinėjo jį tuo, kad stebuklingai išsigelbėjusio caro Dimitrijaus Ivanovičiaus ir Marinos Mnišek misija Maskvos valstybėje tęsiasi.

## Šeima
Santuokoje su Jurgiu Mnišeku turėjo 9 vaikus:

* Marina (1588–1614), karūnuota kaip Maskvos caraitė, apsišaukėlių Dimitrijaus I ir Dimitrijaus II žmona,
* Uršulė (m. 1622), Belzo ir Rusios vaivados, kunigaikščio Konstantino Konstantinovičiaus Višnioveckio (1564–1641), žmona nuo 1603 metų,
* Efrosinija, Jermolo Jordano žmona,
* Ana, Voinicos kašteliono Petro Šiškovskio žmona
* Stanislavas Bonifacijus (1580–1644), Sanoko, Lvovo, Samboro, Glininsko seniūnas,
* Mikalojus (1587–1613), Lukuvo seniūnas,
* Stefanas Janas (m. 1602), Sanoko seniūnas,
* Pranciškus (1590–1661), Sondecko kaštelionas, Sanoko ir Ščirecko seniūnas,
* Zigmantas (m. apie 1613).

## Literatūra
* В. Н. Козляков Марина Мнишек, в серии „Жизнь замечательных людей“ (2005).

## Nuorodos
Dalal Midhat-Talakić

**Dalal Midhat-Talakić** (g. 1981 m. rugpjūčio 5 d. Sarajeve) – Bosnijos ir Hercegovinos dainininkė, dueto „Erato“ narė.

Atlikėja nuo 1999 metų dainuoja dueto „Erato“ sudėtyje. Grupė yra išleidusi du albumus. Labiausiai išgarsėjo 2008 metais, kuomet įrašė kūrinį kartu su kroatų atlikėju Jacques Houdek.

Nuo 2009 m. pradėjo solinę karjerą. 2016 m. su Deen, Ana Rucner ir Jala atstovavo Bosnijai ir Hercegovinai 2016 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse, kur atliko dainą „Ljubav je“.

## Nuorodos
* Oficiali svetainė 

|-