open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Prabos ženklas

**Prabos ženklas** () – tai įspaudas tauriojo metalo (aukso, platinos, sidabro ar kt.) gaminyje, žymintis jo prabą (tauriojo metalo kiekį).

Teisę dėti prabos ženklus turėdavo tie, kuriais būdavo pasitikima. Senovėje tai darydavo valdžios įpareigoti žmonės, vėliau – auksakalių gildijų meistrai ir pan. Šiais laikais tai daro prabavimo rūmai, pvz., Lietuvos prabavimo rūmai.

## Prabos ženklų dėjimo būdai

### Mechaninis įspaudavimas
Tradicinis žymėjimo būdas yra žymių įmušimas puansonu. Puansonai būna skirtingų dydžių, kad jais būtų galima žymėti tiek smulkučius papuošalus, tiek dideles sidabrines lėkštes.

Puansonai turi tiesų kotelį arba žiedinį kotelį. Puansonu su tiesiu koteliu įspaudas padaromas smogiant plaktuku, žiediniu puansonu įspaudas žiede įspaudžiamas presu. Prabos ženklų įspaudimas prastas tuo, kad įspaudžiant yra išstumiamas metalas, kas deformuoja žymimą dirbinį. Todėl po prabos ženklo dėjimo tenka atlikti pakartotinę dirbinio apdailą. Dėl to ir dėl to, kad prabinei analizei dažnai naudojamas liečių metalas, daugelis dirbinių prabavimui siunčiami nebaigti, dar be galutinės apdailos.

### Lazerinis įspaudavimas
Lazerinis įspaudavimas labai patogus smulkiems ir tuščiaviduriams dirbiniams žymėti, kadangi įspauduojant mechaniškai jie būna deformuojami ar kitaip pažeidžiami. Lazeriu žymėtiems dirbiniams nereikia papildomos apdailos.

Metodo esmė yra metalo išgarinimas dirbinio paviršiuje labai galingu lazeriu. Egzistuoja du metodai – dvimatis ir trimatis lazerinis įspaudavimas. Dvimačiu atveju lazeriu išdeginami prabos ženklo kontūrai, o trimačiu atveju – išdeginamas skirtingo gylio reljefas, imituojantis mechaninį įspaudą.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Lietuvos valstybiniai kontroliniai prabos ženklai 
* Vienos konvencijos bendrasis kontrolės ženklas 
* Tauriųjų metalų prabavimas  (iki 1997 m. galioję Lietuvos prabos ženklai)
* ES šalių, turinčių nepriklausomas prabavimo įstaigas, prabavimo ženklai 
* Vardoženklių graviravimas lazeriu
Bereznikai

**Bereznikai** () – miestas prie Uralo, Permės krašte (Rusija), 278 km į šiaurę nuo Permės. 167,7 tūkst. gyventojų (2007). Uostas Kamos marių kairiajame krante. Yra geležinkelio stotis. Išvystyta chemijos, elektrotechnikos, metalo, statybų, lengvoji, maisto pramonė. Apylinkėse išgaunama valgomoji, kalio, magnio druskos (nuo XVII a.).

Yra Permės valstybinio technikos universiteto filialas, teatras, kraštotyros muziejus.

## Istorija

XVII amžiuje šiose vietose gyvavo druskos gavybos verslas. 1873 m. čia pastatyta druskos gamykla, 1883 m. sodos gamykla. 1929 m. pradėta statyti chemijos kombinatą, išgauti kalio druskas. Prie statybų įsikūrusias darbininkų gyvenvietes nuspręsta sujungti į vieną miestą, kuriam siūlyti pavadinimai *Химград, Химстрой, Дзержинск, Верхнекамск, Березняковск*. 1932 m. kovo 20 d. įkurtas miestas vardu **Bereznikai**.
Marcha

**Marcha** () – upė Rusijoje, Jakutijoje; Viliujo kairysis intakas. Aukštupyje teka Vidurio Sibiro plokščiakalniu, daugiausia pietų, pietryčių kryptimi. Toliau prateka Vidurio Jakutijos lyguma.

Didžiausias intakas – Morkoka (dešinysis).

Užšąla nuo rugsėjo iki gegužės. Marcha pavasarį laivuojama 984 km nuo žiočių ruože. Prie upės įsikūręs Udačno miestas.

## Šaltiniai
Omolonas

**Omolonas** (, ) – upė Rusijoje, Magadano srityje ir Jakutijoje; Kolymos dešinysis intakas. Prasideda Kolymos kalnyne, teka daugiausia į šiaurę, šiaurės vakarus. Iki santakos su Kegaliu teka siauru kalnų slėniu. Vėliau slėnis išsiplėčia, vaga skaidosi į protakas. Teka Jukagirų plokščiakalnio pakraščiu, žemupyje – Kolymos žemuma.

Didžiausi intakai: Molongda, Olojus, Olojchanas, Kedonas. Aukštupyje žiemą peršala iki dugno, suformuoja ampalus. Omolonas laivuojamas 595 km nuo žiočių.

## Šaltiniai
Abazija

**Abazija** – negalėjimas paeiti, nors kojos ir nėra paralyžiuotos. Būna pažeidus pusiausvyros aparatą, to aparato nervus ar centrus, smegenėlių kirminą, kaktinę galvos smegenų skiltį. Dažnai abazija būna sergantiems nugaros smegenų džiūtimi, rečiau psichikos liga, isterija. Paprastai toks ligonis ir nepastovi, o kojas gali judinti tik gulėdamas. Kartais abazija reiškiasi panašiai kaip mioplegija – atrodo, kad ligoniui paralyžiuoti skersaruožiai raumenys.

## Šaltiniai
Karolis XVI Gustavas

**Karolis XVI Gustavas** (, g. 1946 m. balandžio 30 d. Hagos pilyje, Solna, Uplandas) – Švedijos karalius.

## Biografija

Kilęs iš Bernadotų dinastijos. Tėvas Vesterboteno kunigaikštis princas Gustavas Adolfas 1906–1947 m.), motina princesė Sibilė iš Saksų-Koburgų dinastijos (1908–1972 m.) Jauniausias šeimoje ir vienintelis sūnus. Tėvas žuvo aviakatastrofoje prie Kopenhagos 1947 m. sausio 26 d. 1950 m. paskelbtas sosto įpėdiniu.
## Šeima
Žmona karalienė Silvija, vaikai Vestergotlando kunigaikštytė princesė Viktorija (g. 1977 m.), Vermlando kunigaikštis princas Karolis Pilypas (g. 1979 m.) ir Helsinglando bei Gestriklando kunigaikštytė princesė Madeleinė (g. 1982 m.)

## Išsilavinimas
1966 m. baigęs Sigtuno mokyklą internatą netoli Stokholmo, pustrečių metų tarnavo kariuomenėje. Pagal karališkųjų šeimų tradiciją jam teko tarnauti ir sausumos pajėgose, ir kariniame jūrų laivyne, ir karo aviacijoje.

Baigęs karo tarnybą metus studijavo Upsalos universitete pagal specialią programą, kurią sudarė istorija, sociologija, politologija, mokesčių teisė ir ekonomika. Ekonomikos studijas tęsė Stokholmo universitete. Papildomai jis buvo supažindintas su valstybės ir savivaldybių institucijų ir įstaigų bei profsąjungų veikla praktiškai.

Be to, su tarptautine veikla jis susipažino dirbdamas Jungtinėse Tautose, Švedijos tarptautinės plėtros agentūros SIDA atstovybėje Afrikoje, Švedijos pasiuntinybėje Londone.

## Valdymas

Mirus seneliui Gustavui VI Adolfui, 1973 m. rugsėjo 15 d. jauniausias iš Bernadotų dinastijos, karūnuotas Švedijos karaliumi. Pagal 1975 m. konstituciją vykdo tik reprezentacines funkcijas, įtakos šalies politikai nedaro.

## Literatūra
* Švedija. Informacinis leidinys. Stokholmas, 2002 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Švedijos karališkųjų rūmų svetainė 

## Genealogija
Tiungas

**Tiungas** (, ) – upė Rusijoje, Jakutijoje; Viliujaus kairysis intakas. Prasideda Vidurio Sibiro plokščiakalnyje, teka į pietryčius. Žemupyje teka Vidurio Jakutijos lyguma, sudaro meandras. Įteka į Viliujų ties Viliujsku.

Didžiausi intakai: Čimdikjanas, Džipa.

Tiungas laivuojamas 273 km nuo žiočių. Užšąla nuo spalio iki gegužės.

## Šaltiniai
Gliese 436 c

***Gliese 436 c*** (GI 436 c) - egzoplaneta, orbita skriejanti aplink raudonąją nykštukę Gliese 436, kuri nuo Žemės yra per 33 šm. Tai viena iš mažiausių super - Žemių.
 
## Atradimas
Gliese 436 c buvo atrasta 2008 m., balandžio 9 d. Ispanijos astronomų. Prieš tai, 2004 m., prie raudonosios nykštukės Gliese 436, buvo atrasta Neptūno masės egzoplaneta, pavadinta Gliese 436 b, panašiu metodu buvo atrastas Neptūnas, 1846 m., įvertinus Urano orbitos trikdymus.

## Fizinės charakteristikos
Egzoplaneta nuo gimtosios žvaigždės yra nutolusi tik 6,75 mln. km (0,045 a.v.), todėl jos paviršius turėtų labai įkaisti. Atrastoji planeta aplink raudonąją nykštukę Gliese 436 apsisuka per 5,2 Žemės paras, o apie savo ašį - 4,2 Žemės paras. Kadangi, šie periodai panašūs, tai viena diena planetoje trunka 22 Žemės paras. Gliese 436 c yra maždaug 5 kartus masyvesnė ir 50 % didesnė už Žemę, taigi savo mase ir skersmeniu panaši į Gliese 581c. Sprendžiant pagal dydį ir masę egzoplaneta yra super - Žemė, savo sandara panaši į Saulės sistemos vidinių planetų (Merkurijus, Venera, Žemė ir Marsas).
Konda

**Konda** () – upė Rusijoje, Tiumenės srityje; Irtyšiaus kairysis intakas. Teka į rytus pelkėta Kondos žemuma (Vakarų Sibiro lygumos dalis).

Didžiausi intakai: Mulymia, Didysis Tapas (kairieji), Kuma (dešinysis).

Upė užšalusi nuo spalio pabaigos iki balandžio arba gegužės. Laivuojama 744 km nuo žiočių. Prie Kondos įsikūręs Urajaus miestas.

## Šaltiniai
Paleoeuropinė mažoji rasė

**Paleoeuropinė mažoji rasė** () – vėlyvojo paleolito ir mezolito požymius išlaikiusi Europos gyventojų antropologinė mažoji rasė. Dar vadinama *paleoeuropiniu antropologiniu tipu*.

## Arealas
Neturi ištisinio arealo, šio tipo žmonės nėra vyraujantys jokiame regione.

Dažniausiai pasitaiko Britanijos salose, Skandinavijoje, Belgijoje, Centrinėje Vokietijoje, Europos kalnų rajonuose, Šiaurės Afrikoje.

## Požymiai
Šio mažosios rasės atstovams būdinga:
* oda – labai balta, linkusi sudaryti strazdanas.
* akys – mišrių atspalvių arba šviesios (žydrokos)
* plaukai:
** tamsiai rusvi, dažnai raudonoki
** banguoti
* tretinis kūno plaukuotumas – vidutinis.
* barzda – vidutinė
* galva – stambi, kakta aukšta, plati.
** antakių lankai ryškūs arba vidutiniai
** veidas platus, kiek plokščias
** nosis vidutinė ar stambi, su tiesia ar įdubusia nugarėle, su pakeltu galiuku.
** nosies – burnos raukšlės ryškios
** lūpos vidutinio storio
** apatinis žandikaulis platus ir aukštas, su atsikišusiu smakru.
* ūgis – aukštas, pečiai platūs, stambi krūtinės ląsta

Panašios išvaizdos žmonės gyvena kai kuriuose kalnų rajonuose (Kaukazas, Juodkalnija), bet jie paprastai būna labiau pigmentuoti, o nosies nugarėlė iškilesnė.

## Nuorodos
* Хрисанфова Е.Н., Перевозчиков И.В. (1991) Антропология. Изд-во Московского университета. 320 с.
* § 4. ГЕОГРАФИЧЕСКАЯ ЛОКАЛИЗАЦИЯ И КРАТКОЕ ОПИСАНИЕ ОСНОВНЫХ АНТРОПОЛОГИЧЕСКИХ ТИПОВ (iš Хрисанфова Е.Н., Перевозчиков И.В. Антропология. Учебник. 2-е изд. – М.: Изд-во МГУ, 1999. – 400 с.)
Soundgarden

**Soundgarden** – amerikiečių grunge grupė susibūrusi 1984 m., Sietle (JAV).

## Diskografija

### Albumai
* **[[Ultramega OK]]** (1988)
* **[[Louder than Love]]** (1989)
* **[[Badmotorfinger]]** (1991)
* **[[Superunknown]]** (1994)
* **[[Down on the Upside]]** (1996)
* **[[King Animal]]**  (2012)

## Nuorodos
*
Uralo mažoji rasė

**Uralo mažoji rasė** () – tarpinė antropologinė mažoji rasė. Dar vadinama *Uralo antropologiniu tipu*. Laikoma tarpine tarp Baltosios jūros – Baltijos bei Šiaurės Azijos mažųjų rasių.

## Arealas
Šio tipo žmonės gyvena Pauralėje, Užuralėje ir iš dalies Vakarų Sibire.

Šios rasės atstovai sudaro didžiąją dalį mansių, chantų, selkupų, kai kurių Pavolgio tautų, Altajaus-Sajanų kalnyno tautų.

## Požymiai
Šio mažosios rasės atstovams būdinga:
* oda – daugiausia šviesi
* akys – mišrių ir tamsių atspalvių, yra nedidelis procentas šviesių akių
** 10-20 % atstovų turi epikantą.
* plaukai:
** tamsūs ar tamsiai rusvi
** tiesūs ar plačiai banguoti, dažnai minkšti
* tretinis kūno plaukuotumas – silpnas.
* galva -
** nosis tiesi arba su įdubusia nugarėle, galiukas pakeltas.
** veidas nedidelis, palyginti platus, žemas, kiek plokščias
** lūpos vidutinio storio
* ūgis vidutinis ir žemesnis

Uralo rasė panaši į laponoidinę mažąją rasę, bet jos atstovai stambesni ir labiau mongoloidiniai. Kai kurios klasifikacijos šias dvi rases jungia į vieną rasę.

## Nuorodos
* Хрисанфова Е.Н., Перевозчиков И.В. (1991) Антропология. Изд-во Московского университета. 320 с.
* § 4. ГЕОГРАФИЧЕСКАЯ ЛОКАЛИЗАЦИЯ И КРАТКОЕ ОПИСАНИЕ ОСНОВНЫХ АНТРОПОЛОГИЧЕСКИХ ТИПОВ (iš Хрисанфова Е.Н., Перевозчиков И.В. Антропология. Учебник. 2-е изд. – М.: Изд-во МГУ, 1999. – 400 с.)
* Уральская раса
Omė

**Omė** () – upė Rusijoje, Sibire, Novosibirsko ir Omsko srityse; Irtyšiaus dešinysis intakas. Prasideda Vasiuganės žemumoje, teka į vakarus per Barabos stepę. Įteka į Irtyšių Omske. Didžiausi intakai: Ičia, Kama, Tartasas (dešinieji).

Upė užšąla nuo spalio iki balandžio ar gegužės. Omė laivuojama vidurupyje, nuo Kuibyševo iki Ust Tarkos prieplaukos (368&nbsp;km). Prie upės įsikūrę miestai: Kuibyševas, Kalačinskas, Omskas.

## Šaltiniai
Vasiuganė

**Vasiuganė** (), **Vasiuganės lyguma, Vasiuganės pelkynai** – pelkėta lyguma Rusijoje, vakarų Sibire, Obės ir Irtyšiaus tarpupyje. Pietuose pereina į Barabos stepę. Driekiasi Tomsko, Novosibirsko ir Omsko srityse. Užima 53 tūkst. km² plotą. Aukštis iki 166 m. ~70 % Vasiuganės ploto užima pelkės. Lygumą tankiai raižo Obės ir Irtyšiaus baseinams priklausančios upės (Vasiuganas, Didysis Juganas, Demjanka, Kionga, Omė, Čuzikas ir kt.). Vasiuganėje glūdi milžiniškos durpių atsargos (>1 mlrd. t). Naftos ir gamtinių dujų telkiniai.

Auga eglių, kedrų, kėnių taiga, beržų ir uosių miškai. Didelė gyvūnų bioįvairovė.

## Šaltiniai
Maja (upė)

**Maja** () – upė Rusijoje, Jakutijoje ir Chabarovsko krašte; Aldano dešinysis intakas. Prasideda Judomos-Majos kalnyne dvejomis ištakomis – Dešiniąja Maja ir Kairiąja Maja. Pradžioje teka į pietvakarius, vidurupyje pasuka į šiaurės vakarus. Įteka į Aldaną ties Ust Majos gyvenviete. Didžiausi intakai: Judoma (dešinysis), Majmakanas (kairysis).

Maja užšąla nuo spalio iki gegužės. Laivuojama 547 km nuo žiočių.

## Šaltiniai
Konstitucinė teisė

**Konstitucinė teisė** ( – sudėjimas, sandara) – viešosios teisės šaka; visuma teisės normų, reguliuojančių valstybinę santvarką, sistemą, jos institucijas bei sistemos narių teisinius santykius, įgyvendinant politinę valdžią, dalyvaujant valstybinėse struktūrose (tiesiogiai arba per atstovus, institucijas) valdant politinę organizaciją (valstybė, savivaldybė).

Konstitucinė teisė įtvirtina žmogaus ir piliečio teises ir laisves.

## Istorija

## Teisės šaltiniai

Pamatinis teisės šaltinis – steigiamasis politinės organizacijos (valstybės, tarptautinės organizacijos) aktas – Konstitucija, Pagrindinis Įstatymas ar kt.

## Pošakiai

Konstitucinės teisės pošakiai – rinkimų teisė, savivaldos teisė, konstitucinių institucijų teisė.

## Konstitucinės teisės mokslas

Konstitucinės teisės mokslas, tiriantis konstitucines normas, – konstitucionalistika (konstitucinė teisėtyra).

## Nacionalinė konstitucinė teisė

## Europos Sąjungos konstitucinė teisė

## Lietuvos konstitucinė teisė

## Pilietybės teisė

## Žmogaus teisės ir laisvės

## Taip pat skaitykite
* Valstybinė teisė
Ust Maja

**Ust Maja** (, ) – miesto tipo gyvenvietė Rusijoje, Jakutijoje, prie Aldano ir Majos upių santakos. Išsidėsčiusi Palenės plynaukštėje, 300 km į pietryčius nuo Jakutsko. Upių prieplauka. Keliai į Amgą ir Eldikaną.

Plėtotas kailinių žvėrelių auginimas.

## Šaltiniai
Pietų Sibiro mažoji rasė

**Pietų Sibiro mažoji rasė** () – tarpinė antropologinė mažoji rasė. Dar vadinama *Pietų Sibiro antropologiniu tipu*. Kai kuriuose šaltiniuose dar vadinama *[[Turanas|Turano]] rase*.

Daugelis tyrinėtojų šią mažają rasę laiko mišrios kilmės rase, ir šis teiginys grindžiamas archeologiniais duomenimis, kurie rodo, kad europidai ir mongolidai Eurazijos stepėse ėmė maišytis I-ajį tūkstantmetį pr. m. e.

## Arealas
Šio tipo žmonės gyvena Kazachijos stepėse, Tian Šanio kalnų rajonuose, Altajuje ir Sajanuose.

Šios mažosios rasės atstovai plačiai paplitę kazachų ir kirgizų tarpe.

## Požymiai
Šio mažosios rasės atstovams būdinga:
* oda – šviesi ar tamsi
* akys – tamsių ir mišrių atspalvių
* plaukai:
** tamsūs, tamsesni negu Uralo rasės.
** dažniausiai tiesūs ir kieti
* galva -
** veidas gana aukštas ir platus
** nosis – stambesnė, nugarėlė tiesi, kartais iškila nugarėle.
** nosies šaknis vidutinio aukščio
* ūgis vidutinis, kūno sudėjimas masyvesnis, negu Uralo mažosios rasės atstovų

## Nuorodos
* Хрисанфова Е.Н., Перевозчиков И.В. (1991) Антропология. Изд-во Московского университета. 320 с.
* § 4. ГЕОГРАФИЧЕСКАЯ ЛОКАЛИЗАЦИЯ И КРАТКОЕ ОПИСАНИЕ ОСНОВНЫХ АНТРОПОЛОГИЧЕСКИХ ТИПОВ (iš Хрисанфова Е.Н., Перевозчиков И.В. Антропология. Учебник. 2-е изд. – М.: Изд-во МГУ, 1999. – 400 с.)
* Морфологические варианты Homo sapiens  (nuotraukos)
* Морфологические варианты Homo sapiens. Южносибирская малая раса  (nuotraukos)
Etiopijos mažoji rasė

**Etiopijos mažoji rasė** () – tarpinė antropologinė mažoji rasė. Dar vadinama *Etiopijos antropologiniu tipu*.

## Arealas
Šio tipo žmonės gyvena Etiopijoje ir Afrikos rage, kur susiduria europidų ir negridų zonos.

Etiopijos rasės atstovai paplitę Etiopijos, Eritrėjos, Somalio, Kenijos, Sudano etnosuose.

## Požymiai
Šio mažosios rasės atstovams būdinga:
* oda – įvairūs rudos spalvos atspalviai
* akys – tamsios
* plaukai:
** tamsūs,
** paprastai garbanoti, smulkiai banguoti
* tretinis kūno plaukuotumas – silpnas.
* galva – veidas siauras
** nosis tiesi, neplati. Nosies šaknis gana aukšta
** lūpos vidutinio storio
* ūgis vidutinis ir aukštesnis, kūno sudėjimas dolichomorfinis

Tokios sandaros skeletai randami šiame areale iš mezolito ir neolito laikų.

## Atstovai

Image:Ras Mäkonnen (Wäldä-Mika'él) (1852-1906).jpg|Ras Mäkonnen (1852-1906) – Etiopijos valstybės veikėjas
Image:Ethiopian Religious.jpg|Vyriškis iš Etiopijos
Image:Liya Kebede 2007-09-09 cropped.jpg|Etiopė modelis *[[Liya Kebede]]* (2007 m.)
Image:Ethiopian child.jpg|Vaikas etiopas
Image:Sudan - smiling lady.jpg|Besišypsanti sudanietė
Image:Kenyan woman 2.jpg|Kenijietė
Image:Tilahun.jpg|Etiopijos dainininkas *Tilahun Gesesse*


## Nuorodos
* Хрисанфова Е.Н., Перевозчиков И.В. (1991) Антропология. Изд-во Московского университета. 320 с.
* § 4. ГЕОГРАФИЧЕСКАЯ ЛОКАЛИЗАЦИЯ И КРАТКОЕ ОПИСАНИЕ ОСНОВНЫХ АНТРОПОЛОГИЧЕСКИХ ТИПОВ (iš Хрисанфова Е.Н., Перевозчиков И.В. Антропология. Учебник. 2-е изд. – М.: Изд-во МГУ, 1999. – 400 с.)
* Морфологические варианты Homo sapiens  (nuotraukos)
Epikantas

**Epikantas** – viršutinio voko odos klostė kampe nuo nosies iki vidinės antakio dalies, dengianti akies vidinį kamputį.

Epikantas būdingas Rytų ir Pietryčių Azijos gyventojams (mongolidams), bet pasitaiko ir kai kuriuose vietiniuose Amerikos, Afrikos gyventojuose.

Epikantus turi visų tautų maži vaikai, kol jų nosies šaknis dar būna žema, nepakilusi. Epikantas susidaro dar būnant įsčiose. Kai kurie vaikai jau gimsta be epikantų. Epikantas gali neišnykti, jei vaikas gimsta neišnešiotas. Vaikai su neišnykstančiais epikantais gali gimti motinoms alkoholikėms.

Europidų ir kitų rasių be epikantų atstovų turimi epikantai gali būti patologijos požymiai. Epikantas gali rodyti esant fetalinį alkoholio sindromą, 21-ąją trisomiją (Dauno sindromas), *Cri du Chat* („katės riksmo“) sindromą, per ankstyvą gimimą.

Pasaulyje yra daug tautų, kurios neturi epikanto. Ir atvirkščiai, epikantas būdingas praktiškai visiems vietiniams Rytų Azijos ir Pietryčių Azijos gyventojams. Nemažai žmonių su epikantais pasitaiko tarp indėnų, bušmėnų.
Ainų mažoji rasė

**Ainų mažoji rasė** () – ainų antropologinė mažoji rasė. Kiti pavadinimai – *ainų antropologinis tipas*, *Kurilų mažoji rasė*, *ainuidai*, *ainoidai*, *kurilidai*. Paprastai laikoma tarpine mažąja rase.

Kai kas ainus laiko senoviniais europidais, kai kas – senoviniais australidais, kai kas – pradine forma, iš kurių vėliau atsirado tiek europidai, tiek mongolidai.

Genofondas pakankamai unikalus, todėl kai kas teigia, kad ainų rasei reikia pripažinti didžiosios rasės statusą.

## Arealas
Šio tipo žmonės gyvena Hokaide. Senovėje šio tipo žmonės gyveno platesnėse teritorijose – kitose Japonijos salose, Kuriluose.

## Požymiai
Šio mažosios rasės atstovams būdinga:
* oda – tamsoka.
* akys – šviesiai rudos.
** epikantas labai retas ar jo visai nėra
* plaukai:
** tamsūs,
** banguoti, kieti
* tretinis kūno plaukuotumas – labai išreikštas. Veido plaukuotumas pats intensyviausias visame pasaulyje.
* galva – veidas žemas, platus, nedaug suplotas
** nosis, burna ir ausys stambūs.
** lūpos pilnos
* ūgis žemas, kaklas trumpas, rankos ilgokos, kojos palyginti trumpos, kūno sudėjimas masyvus


Image:AinuManStilflied.JPG|Ainas (1880 m.)
Image:AinuGroup.JPG|Ainų grupė (1904)


## Nuorodos
* Хрисанфова Е.Н., Перевозчиков И.В. (1991) Антропология. Изд-во Московского университета. 320 с.
* § 4. ГЕОГРАФИЧЕСКАЯ ЛОКАЛИЗАЦИЯ И КРАТКОЕ ОПИСАНИЕ ОСНОВНЫХ АНТРОПОЛОГИЧЕСКИХ ТИПОВ (iš Хрисанфова Е.Н., Перевозчиков И.В. Антропология. Учебник. 2-е изд. – М.: Изд-во МГУ, 1999. – 400 с.)
Dravidų mažoji rasė

**Dravidų mažoji rasė** () – Pietų Indijoje aptinkama antropologinė mažoji rasė. Dar vadinama *dravidų antropologiniu tipu* arba *Pietų Indijos mažoji rasė*.

Yra tarpinė tarp Indijos – Viduržemio jūros bei vedoidų mažųjų rasių.

## Arealas
Šio tipo žmonės gyvena Pietų Indijoje, pietinių europidų ir vedoidų sandūros zonoje.

Dravidų antropologinio tipo žmonės paplitę tarp tamilų, telugų.

## Požymiai
Šio mažosios rasės atstovams būdinga:
* oda – rudų atspalvių
* akys – tamsios, iškilos
* plaukai:
** tamsūs,
** tiesūs ar banguoti (tiesesni, negu Etiopijos mažosios rasės atstovų)
* tretinis kūno plaukuotumas – silpnas.
* galva – veido proporcijos maždaug vidutinės, veidas silpnai prognatinis
** nosis gana plati, nestipriai atsikišusi. Nosies šaknis gana žema.
** lūpos palyginti storos

## Nuorodos
* Хрисанфова Е.Н., Перевозчиков И.В. (1991) Антропология. Изд-во Московского университета. 320 с.
* § 4. ГЕОГРАФИЧЕСКАЯ ЛОКАЛИЗАЦИЯ И КРАТКОЕ ОПИСАНИЕ ОСНОВНЫХ АНТРОПОЛОГИЧЕСКИХ ТИПОВ (iš Хрисанфова Е.Н., Перевозчиков И.В. Антропология. Учебник. 2-е изд. – М.: Изд-во МГУ, 1999. – 400 с.)
Artūras Fomenka

**Artūras Fomenka** (g. 1977 m. vasario 14 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas žaidęs puolėjo pozicijoje.

## Pasiekimai

* 1993, 1997, 1998 m. A lygos laimėtojas
* 1994, 1996, 1999 m. LFF taurės laimėtojas
* 1996 m. LFF supertaurės laimėtojas

## Įvarčiai Lietuvos rinktinėje

## Išnašos
Grand Theft Auto: London 1969

**Grand Theft Auto: London 1969** – „Grand Theft Auto“ žaidimo papildymas, išleistas 1999 m., balandžio 29 d.

## Apžvalga

„Grand Theft Auto: London 1969“ veiksmas vyksta 1969 m., Londone. Kaip „Grand Theft Auto“ žaidėjui reikia būti nusikaltėliu ir vykdyti įvairias užduotys, nes tai žaidimo tikslas. Žaidime pasistengta sukurti XX a. 6-ojo dešimtmečio aplinką: daug senoviškų automobilių, kurie yra labai lėti; senoviška žmonių kalba; daug senų pastatų. Žaidimo veikėjas panašus į Džeimsą Bondą, nes kalba panašiai kaip jis. Žaidime galima išgirsti daug įdomių frazių: „Oi! Stop right there!“, „You’re nicked!“, „You’re brown bread!“, „Keep London tidy!“. Dar kaip ir Londone, „Grand Theft Auto: London 1969“ žaidime kairiapusis eismas, vairas iš kitos automobilio pusės. Dirbtinis intelektas, variklis, vaizdas „Grand Theft Auto: London 1969“ žaidime beveik nepasikeitė, pasikeitė tik aplinka, atsirado 32 naujos užduotys ir 30 naujų automobilių, policija pasidarė griežtesnė.

## Misijos

Kaip ir „Grand Theft Auto“ žaidime, misijos gaunamos iš telefoninių būdelių, randame jas sekant geltoną rodyklę. Gavus misiją, kitos misijos pradėti negalime, nes reikės baigti dar vykdomą misiją. Misijos yra skirtingos, tačiau daugiausiai šiose užduotyse reikės žudyti žmones, vogti automobilius ir bėgti nuo policijos.

## Garso takelis

Žaidime „Grand Theft Auto: London 1969“ yra kelios radijo stotys: Radio Andorra, Radio Penelope, Radio 7.

## Nuorodos

* http://www.rockstargames.com/gtalondon/ – oficiali žaidimo svetainė 
* http://www.grandtheftauto.lt  – Grand Theft Auto Lietuvoje (LT)
* GTAClassics.com  – kita žaidimo svetainė
Saulės delta

**Saulės delta** – knygų leidykla, nuo 1990 m. veikianti prie Lietuvos kultūros fondo. Steigėjas – Šiaulių krašto knygų leidėjų draugija prie Šiaulių kultūros fondo.

## Istorija
Pirmąsias lietuviškas knygas Šiauliuose išleido spaustuvininkas Isakas Brevda. Jo spaustuvė veikė 1906–1915 m. ir dar kurį laiką po Pirmojo pasaulinio karo. 1922–1940 m. Šiauliai tapo vienu svarbiausių knygų leidimo centrų. Tačiau šį švietėjišką darbą nutraukė Antrasis pasaulinis karas ir penkis dešimtmečius trukusi Lietuvos okupacija. Knygų leidyba Šiauliuose atnaujinta 1990 m., kai pasirodė Huberto Smilgio knyga „Iš Tėviškės rankų“ apie Ventos, Kražantės ir Dubysos krašto istoriją. 1991 m. gruodžio 16 d. Lietuvos kultūros fondo Šiaulių krašto tarybos iniciatyva sudaryta leidybos grupė, kuriai vadovauti paskirta pedagogė Jadvyga Kauneckienė. 1992 m. sausio 9 d. knygų leidybos grupė reorganizuota į knygų leidyklą „Delta“, kurios pavadinimas pakeistas į „Saulės delta“, kultūros fondui Lietuvos Respublikos Vyriausybės 1992 m. lapkričio 5 d. potvarkiu Nr. 1064 p. ir 1993 m. vasario 17 d. potvarkiu Nr.117 p. „Dėl kai kurių knygynų perdavimo“ perėmus nuo privatizavimo gelbėjamą nedidelį knygynėlį. Leidykla nuo 2000 m. ir veikė šio knygyno administracinėse patalpose.

Jau pirmaisiais leidiniais, A. Gumuliausko knygomis „Saulės mūšis“, jaunajam skaitytojui skirta „Kęstučio pabėgimas“, Šiaulių žemės poetų kūrybos rinktine „Kas esi“, knyga apie Šiaulių burmistrą, VLIK'o vadovybės narį, Lietuvos patriotą Jackų Sondeckį „Gyvenimas Lietuvai“, šiauliečio dailininko A. Vasiliausko septynių paveikslų ir kompozitoriaus A. Bružo muzikos kūrinių ciklo „Malda negrįžusiems“ ir kitais leidiniais „Saulės delta“ įrodė užsibrėžusi spausdinti įdomius, prasmingus, Šiaulių kraštui ir visai Lietuvai reikalingus kūrinius. Leidykla nustebina užmoju leisti knygas, iš kurių nebus didelio pelno, nes tai ne detektyvai ar meilės romanai.

„Saulės deltoje“ darbuojasi dailininkė docentė Gražina Šimoliūnienė, dizaineriai Šarūnas Škimelis, Kęstutis Musneckis, redaktoriai Stasys Bulzgis, docentė Regina Petkevičienė. Knygos leidžiamos ne tik lietuvių, bet ir vokiečių, rusų, latvių kalbomis. Neseniai pradėta leisti knygų serija „Šiaulių miesto Garbės piliečiai“, parengti ir išleisti Europos literatūros dienų Šiauliuose almanachai „Po Šiaurės dangum“, atnaujinta Pelikso Bugailiškio iki karo leisto tęstinio „Šiaulių metraščio“ leidyba.

## Šaltiniai
Grand Theft Auto: London 1961

**Grand Theft Auto: London 1961** – kompiuterinio žaidimo „Grand Theft Auto: London 1969“ papildymas, išleistas 1999 m. birželio 1-ąją.

## Apžvalga

Veiksmas vyksta Londone, 1961 m., 8 metus iki „Grand Theft Auto: London 1969“ įvykių. Žaidimo tikslas vykdyti įvairias užduotys ir įvykdžius gauti prizinius taškus. Aplinka, dirbtinis intelektas, variklis ir vaizdas „Grand Theft Auto: London 1961“ žaidime beveik nepasikeitė, atsirado tik 22 nauji automobiliai, nauji dialogai ir galimybė žaisti multiplayer režime. Multiplayer režimo veiksmas vyksta Mančesterio mieste. „Grand Theft Auto: London 1961“ žaidimas yra vienintelis, kuris sukurtas tik personaliniam kompiuteriui ir kurį galima nemokamai atsisiųsti iš oficialaus „Grand Theft Auto: London 1969“ tinklalapio. „Grand Theft Auto: London 1961“ žaidimo dydis yra tik 7 mb ir kad žaidimas veiktų reikia turėti „Grand Theft Auto: London 1969“ žaidimo originalą. „Grand Theft Auto: London 1961“ yra pati nepopuliariausia „Grand Theft Auto“ serijos žaidimų dalis, nes ji labai mažai reklamuota ir neįdomi daugeliui „GTA“ žaidimų mėgėjams.

## Nuorodos

* http://www.rockstargames.com/gtalondon/ – oficiali žaidimo svetainė 
* http://www.grandtheftauto.lt  – Grand Theft Auto Lietuvoje (LT)
* GTAClassics.com  – kita žaidimo svetainė
Čerapundžis

**Čerapundžis** () – gyvenvietė Indijos šiaurės rytuose, Meghalajos valstijoje, Šilongo plokščiakalnyje, 1484 m aukštyje. 10,1 tūkst. gyventojų (2001 m.).

Čerapundžis yra viena iš drėgniausių vietų Žemėje. Per metus čia vidutiniškai iškrinta 11 430 mm kritulių (vidutinis kritulių kiekis didesnis Havajuose – Vaialealėje, 11 684 mm). Čerapundžyje buvo užregistruotas didžiausias kritulių kiekis Žemėje 22 987 mm per metus (1960-61 m.).
Polinezijos mažoji rasė

**Polinezijos mažoji rasė** () – vietiniams Polinezijos gyventojams būdinga antropologinė mažoji rasė. Dar vadinama *Polinezijos antropologiniu tipu*.

Dalis autorių šią mažąją rasę priskiria europidams. dalis – mongolidams, dalis – australidams. O dar kiti ją laiko visų šių trijų didžiųjų rasių mišiniu.

## Arealas
Šio tipo žmonės gyvena Ramiojo vandenyno salose (Polinezijos salos, iš dalies – Mikronezijos) ir Naujojoje Zelandijoje.

## Požymiai
Šio mažosios rasės atstovams būdinga:
* oda – tamsi, kartais gana šviesių, gelsvų atspalvių
* akys – tamsios, stambios.
** antakių lankai vidutiniai
** epikantas būna retai
* plaukai:
** tamsūs,
** banguoti ar tiesūs
* tretinis kūno plaukuotumas, barzdotumas – vidutinis ar labiau išreikštas
* galva – galva stambi, labai aukšta, veidas stambus, su išreikštais skruostikauliais, su plačiu apatiniu žandikauliu, mezognatinis
** nosis stsambi, vidutiniškai atsikišusi, vidutiniškai plati, tiesia nugarėle
** lūpos pilnokos
* Aukšti, kūno sudėjimas labai dažnai labai stambus (euriplastinis).

## Nuorodos
* Хрисанфова Е.Н., Перевозчиков И.В. (1991) Антропология. Изд-во Московского университета. 320 с.
* § 4. ГЕОГРАФИЧЕСКАЯ ЛОКАЛИЗАЦИЯ И КРАТКОЕ ОПИСАНИЕ ОСНОВНЫХ АНТРОПОЛОГИЧЕСКИХ ТИПОВ (iš Хрисанфова Е.Н., Перевозчиков И.В. Антропология. Учебник. 2-е изд. – М.: Изд-во МГУ, 1999. – 400 с.)
* Polynesian Race
Gliese 581 d

**Gliese 581d** – egzoplaneta, orbita skriejanti aplink raudonąją nykštukę Gliese 581, kuri nuo Žemės yra nutolusi 20,4 šm. Ji skrieja ketvirta pagal nuotolį nuo gimtosios žvaigždės. Sprendžiant iš masės ir spindulio, Gliese 581d yra super - Žemė.

## Atradimas
Egzoplaneta buvo atrasta 2007 m. balandžio 24 d. planetų ieškotojo Stéphane Undry komandos, kuri pasinaudojo 3,6 m skersmens teleskopu, Čilėje. Ją aptiko radialinio greičio metodu, kuriuo aptiko „antrąją Žemę“ Gliese 581c.

## Fizinės charakteristikos
Gliese 581d yra maždaug 7,7 kartus masyvesnė ir daugiau kaip 2 kartus didesnė už Žemę. Šios planetos metai trunka 84,4 Žemės paras. Gliese 851d nuo gimtosios žvaigždės yra nutolusi 37,5 mln. km (0,25 a.v.). Spėjama kad, planetos temperatūra siekia -93° C.
Desantas

**Desantas** karinėje taktikoje – kovinės grupės išlaipinimas iš transporto priemonės į priešo užimtą teritoriją siekiant suduoti smūgį apeinant fortifikacinius ar kitus įtvirtintus įrenginius.

Jei išsilaipinimas iš laivų buvo žinomas kelis tūkstančius metų, tai tankų desantas arba oro desantas atsirado nuo Antrojo pasaulinio karo. Pokaryje prasidėjo ir šarvuotosios technikos, kurią galima pergabenti oro desantu, vystymas.

## Taip pat skaitykite
* Tankų desantas
Štaufenai

**Štaufenai** arba **Hohenštaufenai** () – vokiečių kunigaikščių, nuo 1079 m. Švabijos hercogų dinastija.

## Istorija
Giminė kilusi iš Hohenštaufeno pilies Švabijoje, dab. Gepingeno miesto dalis, (Badenas-Viurtembergas). Giminės pradininkas Rysgau grafas Frydrichas (960 ar 965 m. – 1027 m.) 1079 m. giminei suteiktas hercogų titulas. Giminiavosi su Austrijos, Prancūzijos, Rusios valdovų dinastijomis. Tačiau kai kilo konfliktas su Velfais, 1139 m. abiejų giminių valdyta Bavarijos kunigaikštystė buvo atiduota Babenbergams.

Pirmasis žymus Štaufenas – Vokiečių tautos Šventosios Romos imperijos karalius Konradas III. 1155–1250 m. su pertraukomis Štaufenai buvo renkami Šventosios Romos imperijos imperatoriais, nesėkmingai bandė panaikinti imperatoriaus rinkimų tvarką ir įvesti sosto paveldimąją valdžią.

Štaufenai minimi ir vokiečių poezijos epe „Nibelungų giesmė“.

## Žymiausi Štaufenai
**Šventosios Romos imperijos valdovai:**
* Konradas III – 1135–1152 m.
* Frydrichas I Barbarosa – 1152–1190 m., nuo 1155 m. imperatorius
* Imperatorius Henrikas VI – 1190–1197 m., 1194–1197 m. ir Sicilijos karalius
* Pilypas Štaufenas – 1198–1208 m.
* Frydrichas II – 1212–1250 m., 1197–1250 ir Sicilijos karalius Frydrichas I, 1228–1235 m. ir Švabijos kunigaikštis Frydrichas VI
* Imperatorius Konradas IV – 1250–1254 m.

**Kitų kraštų valdovai:**
* Konradas Štaufenas – Pfalco prie Reino grafas 1156–1195 m.
* Manfredas Štaufenas – Sicilijos karalius 1254–1266 m.

## Šaltiniai

## Literatūra
* Friedemann Bedürftig: Taschenlexikon Staufer. München 2000, ISBN 3-492-23032-6 (nicht fachwissenschaftlich).
* Odilo Engels: Die Staufer. 8. Auflage. Kohlhammer, Stuttgart 2005, ISBN 3-17-017997-7 (immer noch nützliches Standardwerk, 1. Auflage von 1972).
* Odilo Engels (Hrsg.): Stauferstudien. Beiträge zur Geschichte der Staufer im 12. Jahrhundert. Ostfildern ²1996, ISBN 978-3-7995-7060-2.
* Knut Görich: Die Staufer. Herrscher und Reich. München 2006, ISBN 3-406-53593-3 (preiswerte und verständliche wissenschaftliche Einführung).
* Reiner Haussherr (Hrsg.): Die Zeit der Staufer. Geschichte, Kunst, Kultur. 5 Bände. Stuttgart 1977–1979.
* Werner Hechberger: Staufer und Welfen 1125–1190. Zur Verwendung von Theorien in der Geschichtswissenschaft (Passauer historische Forschungen 10). Köln, u. a. 1996, ISBN 3-412-16895-5 (Versuch einer Widerlegung der Theorie eines grundlegenden staufisch – welfischen Gegensatzes).
* Friedrich von Raumer: 'Geschichte der Hohenstaufen und ihrer Zeit' in 6 Bänden. Brockhaus, Leipzig, 1823–1825.
* Hans Martin Schaller: Stauferzeit. Ausgewählte Aufsätze. Hannover 1993.
* Hubertus Seibert, Jürgen Dendorfer (Hrsg.): Grafen, Herzöge, Könige. Der Aufstieg der frühen Staufer und das Reich (1079–1152). (= Mittelalter-Forschungen. Bd. 18). Stuttgart 2005, ISBN 978-3-7995-4269-2.
* Schriften zur staufischen Geschichte und Kunst. Göppingen 1971ff.
Pergamas

**Pergamas** (kitaip **Pergamonas**, ) – antikinis miestas Mažojoje Azijoje. Vienas iš didžiausių ekonominių ir kultūrinių helenistinio pasaulio centrų. Įkurtas išeivių iš Graikijos XII a. pr. m. e. Išsidėstęs prie *Caicus* upės (dabar *Bakırçay*), 25 km nuo Egėjo jūros. 283–133 pr. m. e. buvo Pergamo karalystės sostinė. Po to karalystė atiteko Romos imperijai. Dabar šalia senojo Pergamo griuvėsių įsikūręs miestas vadinamas Bergama.

Virš miesto buvo išsidėstęs akropolis. Išskyrus Trajano šventyklą, visi akropolio pastatai pastatyti helėniškuoju periodu.

Akropolyje buvo (nepilnas sąrašas):
* Pergamono altorius – Dzeuso šventykla, dabar eksponuojama Pergamono muziejuje, Berlyne;
* biblioteka – antra didžiausia (po Aleksandrijos) antikinio pasaulio biblioteka;
* teatras, su stačiausia auditorija antikos pasaulyje;
* Trajano šventykla, pastatyta iš marmuro II m. e. a.;
* Atėnės šventykla, papuošta Epigono skulptūromis;
* karaliaus rūmai;
* Heronas – altorius, kuriame buvo garbinami Pergamono karaliai.

Pergame buvo įsikūręs Asklepionas – vienas iš garsiausių Antikos religinių ir gydymo centrų.

Pirmuosius archeologinius tyrinėjimus Pergame pradėjo Karlas Humanas 1878 m.

2014 m. Pergamas įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.


Acropolis of Pergamon - Friedrich Thierch - 1882.jpg|Akropolis, Friedrich Thierch rekonstrukcija
Acropolis_-_Bergama_(Pergamon)_-_Turkey_-_10_(5747249729).jpg|Akropolio griuvėsiai
Statue of Athena Parthenos from the Library of Pergamon, Pergamon Museum Berlin (8404207129).jpg|Atėnės statula rasta bibliotekoje


## Išnašos
Polichlorinti bifenilai

**Polichlorintieji bifenilai** (**PCB**) – organinių junginių grupė. Šiai grupei priklauso 209 junginiai, kurių cheminė formulė **[[anglis|C]]**12**[[vandenilis|H]]**10-x**[[Chloras|Cl]]**x. Polichlorintąjį bifenilą sudaro nuo 1 iki 10 chloro atomų, prisijungusių prie bifenilo molekulės (dviejų benzeno žiedų).

Anksčiau PCB buvo naudojami kaip aušalai ir izoliaciniai skysčiai transformatoriuose bei kondensatoriuose, stabilizuojantys priedai elektros laidų ar elektroninių dalių PVC izoliacijoje, pesticidų plėtikliai, pjovimo aušinimo alyvos, liepsnos lėtikliai, hidrauliniai skysčiai, sandarinimo medžiagos, klijai, dažai, chirurginiuose implantuose ir kt.

Daugelis PCB junginių ir mišinių yra stipriai nuodingi, todėl 8-9 dešimtmečiuose PCB, susijusių su atviru panaudojimu, gamyba ir naudojimas buvo uždrausti. Polichlorintieji bifenilai priskiriami prie patvarių organinių teršalų (POT).
PCB

**PCB** gali reikšti:

* PCB – polichlorinti bifenilai (organiniai junginiai ir teršalai);
* PCB (*Printed circuit board*) – spausdinta schema (montavimo būdas).
Imperatorius Henrikas VI

**Henrikas VI** () – 1165 m. Nijmegenas, dab. Nyderlandai – 1197 m. rugsėjo 28 d. Mesina, Italija) – 1191-1197 m. Šventosios Romos imperijos imperatorius, 1190-1197 m. Vokietijos karalius.

## Biografija

Kilęs iš Štaufenų dinastijos. Tėvas Frydrichas I Barbarosa, motina Beatričė Burgundė. Broliai Otonas I Burgundas, Pilypas Štaufenas.

## Valdymas

1169 m. karūnuotas Vokietijos karaliumi. 1186 m. sausio 27 d. apvesdintas su Sicilijos sosto įpėdine Konstancija. Tėvui 1186 m. rudenį išvykus į kryžiaus žygį, per kurį jis 1190 m. žuvo, valdė kaip Vokietijos, nuo 1189 m. ir kaip Šventosios Romos imperijos regentas.

1189–1190 m. numalšino buvusio Bavarijos ir Saksonijos kunigaikščio Henriko Liūto sukilimą. 1189 m. mirus Sicilijos karaliui Vilhelmui II Sicilijos didikai, pažeisdami Konstancijos teises, karaliumi išsirinko Konstancijos brolio Rodžerio nesantuokinį sūnų Tankredą. 1194 m. jam mirus, Henrikas VI lengvai nukariavo Siciliją.

1195-1196 m. nesėkmingai siekė, kad Vokietijos kunigaikščiai pripažintų Šventosios Romos imperijos sostą paveldimu. Mirė nuo maliarijos, besirengdamas Kryžiaus žygiui.
## Santuoka ir vaikai

* Žmona: (nuo 1186 metų sausio 28) – **[[Konstancija Sicilietė]]** (1154–1198), Sicilijos karaliaus Rožero II ir jo trečios žmonos Beatrisės duktė.
** **[[Frydrichas II (Šventoji Romos imperija)|Frydrikas II]]** (1194–1250), Vokietijos karalius (formaliai Romos karalius) (1220–1250), Sicilijos karalius  1198–1212 ir 1217–1250 metais , Šventosios Romos imperijos imperatorius (1220–1250)

## Šaltiniai

## Literatūra
* Peter Csendes: Heinrich VI. (Gestalten des Mittelalters und der Renaissance). Darmstadt 1993.
* Hartmut Jericke: Imperator Romanorum et Rex Siciliae – Kaiser Heinrich VI. und sein Ringen um das normannisch-sizilische Königreich (Europäische Hochschulschriften III/765). Frankfurt am Main 1997.
* Hartmut Jericke: Begraben und Vergessen?. DRW, Leinfelden-Echterdingen 2005, ISBN 3-87181-020-7.
* Joachim Ehlers: Heinrich VI.. In: Bernd Schneidmüller und Stefan Weinfurter (Hrsg.): Die deutschen Herrscher des Mittelalters. München 2003, S. 258–271 und S. 582f. (Bibliografie).
* Odilo Engels: Die Staufer. 8. Auflage. Kohlhammer, Stuttgart 2005, ISBN 3-17-017997-7.
* Toeche Theodor: Kaiser Heinrich VI. 1867, ND Darmstadt 1965, 746 Seiten

## Nuorodos
* Viduramžių valdovų genealogija
Konradas III (Vokietija)

**Konradas III** (, 1093 m. Bambergas – 1152 m. vasario 15 d. Bambergas) – 1138-1152 m. Vokietijos karalius.

## Biografija
Štaufenų karališkosios dinastijos pradininkas. Švabijos kunigaikščio Frydricho I Švabeno ir Agnės Vokietės sūnus. Šventosios Romos imperijos imperatoriaus Henriko IV vaikaitis, imperatoriaus Henriko V sūnėnas.

Henrikas V 1115 m. jį paskelbė Frankonijos kunigaikščiu, 1116 m. kartu su broliu Švabijos kunigaikščiu Frydrichu II tapo Vokietijos regentu. 1125 m. nepaisant paveldėjimo principo Šventosios Romos imperatoriumi išrinktas Velfų dinastijos Saksonijos kunigaikštis Lotaras II. 1128 m., kai Konradas III buvo išrinktas kitu Vokietijos karaliumi, tarp Štaufenų ir Velfų kilo vidaus karas.

1128 m. Konradas tapo Italijos karaliumi, bet popiežius Inocentas II 1135 m. Šventosios Romos imperatoriumi paskelbė Lotarą II. 1137 m. mirus Lotarui II vėl buvo išrinktas Vokietijos karaliumi, bet Šventosios Romos imperatoriumi formaliai nebuvo karūnuotas. Dėl Vokietijos karūnos toliau kovojo su Velfais, su Lotaro II įpėdiniu Saksonijos kunigaikščiu Henriku Išdidžiuoju ir jo sūnumi Henriku Liūtu. Kaip kompromisą 1142 m. Saksoniją pripažino Henrikui Liūtui. 1147-1149 m. vienas antrojo kryžiaus žygio vadų, nesėkmingai bandė užimti Damaską.

## Šaltiniai

## Literatūra
* Wilhelm Bernhardi. Konrad III. Duncker & Humblot, Berlin 1975. *Neudruck der 1. Auflage von 1883 aus den Jahrbüchern der Deutschen Geschichte (bislang einzige Gesamtdarstellung Konrads III.)*
* Bernd Schneidmüller und Stefan Weinfurter. Die deutschen Herrscher des Mittelalters. Historische Porträts von Heinrich I. bis Maximilian I. (919–1519), Verlag C. H. Beck, München 2003. ISBN 3-406-50958-4

## Nuorodos
Raupsuotųjų kolonija

**Raupsuotųjų kolonija**, *leprozoriumas* (iš  'raupsuotasis') – sergančiųjų raupsais karantino vieta. Raupsuotųjų kolonijos išpopuliarėjo viduramžiais, dažniausiai jas prižiūrėdavo vienuoliai. Krikščionių prižiūrimos kolonijos dar kartais vadinamos lazaretais, pagal biblinį veikėją Lozorių.

Raupsų buvo bijoma, nes jie subjaurodavo žmogų, buvo nepagydomi ir buvo manoma, kad jie labai užkrečiami. Kolonijos dažnai buvo įkuriamos salose ar kitose atokiose vietose. Išeinantys iš apgyvendintose vietose esančios kolonijos sergantieji dažnai privalėjo dėvėti barškučius, iš tolo perspėjančius aplinkinius, kad artinasi raupsuotasis. Dėl visuotinės raupsų baimės nukentėdavo ir niekuo dėti žmonės, sergantys odos ligomis, išoriškai panašiomis į raupsus.

XX a. kai kurios kolonijos taip pat buvo ir ligos tyrimų centrai. Sukūrus vaistus nuo raupsų ir suvokus, kad tai nėra lengvai plintanti liga (~95 % žmonių turi įgimtą imunitetą), kolonijos pradėjo nykti.

## Klaipėdos leprozoriumas

1899 m. leprozoriumas buvo įsteigtas Klaipėdoje. Vokietijos valdžia šį vienintelį imperijoje raupsuotųjų priežiūros centrą įkūrė po raupsų protrūkio, 1897 m. prasidėjusio Egipte. Klaipėdos leprozoriumas buvo ne atstumtųjų getas, bet medicininę priežiūrą teikianti įstaiga, kurioje ligonius prižiūrėjo nebe vienuolės, o medicinos seserys, ligonius kas savaitę apžiūrėdavo gydytojas. Skrodimų medžiaga buvo siunčiama į Karaliaučiaus, Kauno medicinos universitetų laboratorijas. Pagal architekto Josefo Callenbergo projektą pušyne pastatytame trijų aukštų name su bokšteliu buvo įsteigta 30 lovų, ligoniai siųsti ne tik iš Vokietijos, bet ir Lietuvos, Estijos, Latvijos, Lenkijos, Brazilijos bei Javos. Klaipėdos leprozoriumu domėjosi vokiečių mikrobiologas Robert Koch.

Pirmieji pacientai, žvejo Jurgio Maslos šeima iš Melnragės, į koloniją buvo priimti 1899 m. liepos 22 d. 1937 m. kolonijos knygoje buvo registruotas pacientas nr. 117, iš įregistruotųjų knygoje 105 jau buvo mirę.

Leprozoriumas likviduotas 1944 m. rudenį. Tuo metu likę penki pacientai buvo evakuoti į Vokietiją, o pastatai sugriauti karo metu.

## Nuorodos
* Straipsnis apie Klaipėdos leprozoriumą

## Šaltiniai
Malkų metodas

**Malkų metodas** () – elektroninės schemos montavimo būdas, kuomet vielinius išvadus turintys elementai montuojami tarp dviejų lygiagrečių plokščių.

Šios plokštės savo konstrukcija ir gamybos būdu panašios į naudojamas spausdintose schemose. Galimi taip pat variantai, kuomet detalėms sujungti naudojamas vielos vyniojimas. Taip sumontuoti elementai panašūs į sukrautas malkas.

Iki atsirandant mikroschemoms tai buvo didžiausią galimą elementų tankį pasiekiantis metodas. Taip buvo montuojama raketų vidinė elektronika, taip pat ir kai kurie kompiuteriai. Didelis tankis, trumpi sujungimai padidina veikimo greitį. Tačiau prireikus sunku pakeisti jau sumontuotas detales.

Šiuo metu metodas mažai naudojamas, nes didelį elementų tankį dabar galima pasiekti lengviau realizuojamais būdais (tokiais kaip paviršinis montavimas).

## Šaltiniai
Lūpa (reikšmės)

Žodis **lūpa** reiškia:

* lūpa – burną ribojantis organas (nariuotakojai, stuburiniai);
** lūpa – žmogaus lūpa;
** kiškio lūpa – anatominis sutrikimas, atsirandantis dėl apsigimimo;
* lūpa – lūpos pavidalo klostė (įvairiose srityse);
* lūpa – notrelinių šeimos (lūpažiedžių) ir kai kurių kitų gaubtasėklių augalų žiedo dalis.

Ne *lūpa*:
* lupa – didinamasis stiklas. Šis terminas su žodžiu *lūpa* nesusijęs, nors neretai painiojamas.


Image:SS-Lips.jpg|Žmogaus lūpos
Image:Cleft lip child.jpg|Vaikas su kiškio lūpa
Image:Chewing mouthparts.JPG|Žiogo burnos organai. Lr – viršutinė lūpa (), lb – apatinė lūpa ()
Vaizdas:Lamiastrum galeobdolon resize.jpg|Geltonžiedžio šalmučio (*Lamiastrum galeobdolon*) iš lūpažiedžių šeimos žiedai


## Išvestiniai terminai
* lytinės lūpos – odos raukšlės, ribojančios iš šonų lytinį plyšį (išoriniai moters lytiniai organai).

* lūpažiedžiai – notrelinių šeimos augalai;
* lūpažuvės – tokia žuvų grupė;
** australinės lūpažuvės () – ešeržuvių žuvų šeima;
** lūpažuvinės arba lūpažuvės () – ešeržuvių žuvų šeima;
* **lūpinis** – susijęs su lūpomis:
** lūpinė armonikėlė – pučiamasis muzikos instrumentas;
** lūpinė arfa – muzikos instrumentas;
* lūpų dažai – kosmetinė priemonė;
* lūpų balzamas – kosmetinė priemonė.


Vaizdas:Ladim u0.gif|Mažoji mėlynoji lūpažuvė (*Labroides dimidiatus*)
Image:16-hole chrom 10-hole diatonic.jpg|Lūpinė armonikėlė
Image:Jew's harp.jpg|Lūpinė arfa
Image:Lapiz labial.jpg|Lūpų dažai
Olsa

**Olsa** – upė Lenkijoje (Silezijos vaivadijoje) ir Čekijoje (Moravijos-Silezijos krašte), dešinysis Oderio intakas. Dviejose atkarpose upe eina Čekijos-Lenkijos siena.

Pirmą kartą istoriniuose šaltiniuose paminėta 1290 m.
Negrų mažoji rasė

**Negrų mažoji rasė** () – didžiausia afrikanidų antropologinė mažoji rasė. Kitas pavadinimas – *negrų antropologinis tipas*.

Šiai mažajai rasei būdingi bruožai paprastai priskiriami visai didžiajai afrikanidų (negridų) rasei.

## Arealas
Šio tipo žmonės senovėje gyveno tik Afrikoje, savanų ir miškų savanos zonoje.

## Požymiai
Negrų mažoji rasė turi potipius, kurie čia neaprašyti.

Šio mažosios rasės atstovams būdinga:
* oda – tamsi ir labai tamsi
* akys – tamsios
** akies plyšys plačiai atvertas, akies obuolys kiek išsikišęs
* plaukai:
** tamsūs,
** labai garbanoti, spirališkai besisukantys
* tretinis kūno plaukuotumas – silpnas ir vidutinis.
* galva -
** nosis plačiomis šnervėmis. Nosies šaknis plati, žema.
** lūpos storos, plati lūpų raudonio sritis
** stiprus alveolinis prognatizmas
** tarpuakis platus
* ūgis vidutinis ar aukštas. Liemuo palyginti trumpas, rankos ir kojos ilgos (ypač dilbiai ir blauzdos).
** plaštakos dažnai ilgos ir siauros
** dubuo siauresnis
** stipri juosmens lordozė

## Nuorodos
* Хрисанфова Е.Н., Перевозчиков И.В. (1991) Антропология. Изд-во Московского университета. 320 с.
* § 4. ГЕОГРАФИЧЕСКАЯ ЛОКАЛИЗАЦИЯ И КРАТКОЕ ОПИСАНИЕ ОСНОВНЫХ АНТРОПОЛОГИЧЕСКИХ ТИПОВ (iš Хрисанфова Е.Н., Перевозчиков И.В. Антропология. Учебник. 2-е изд. – М.: Изд-во МГУ, 1999. – 400 с.)
* Морфологические варианты Homo sapiens  (nuotraukos)
* Морфологические варианты ''Homo sapiens''. Негрская малая раса. Популяции южнее Сахары.  (nuotraukos)
Imperatorius Konradas IV

**Konradas IV** (, 1228 m. balandžio 25 d. Andrija, Apulija – 1254 m. gegužės 21 d. Lavelo, Bazilikata) – Štaufenų dinastijos valdovas, Švabijos hercogas (1235–1254 m.), Šventosios Romos imperijos karalius (1237–1254 m.), Sicilijos karalius (1250–1254 m.) ir Jeruzalės karalius (1228–1254 m.).

## Biografija

Konradas buvo vienintelis Šventosios Romos imperijos imperatoriaus Frydricho II ir jo antrosios žmonos Jeruzalės karalienės Jolandos Brienietės sūnus. Jo motina mirė gimdydama; iš jos Konradas paveldėjo teises į Jeruzalės sostą. Iki 1235 m. gyveno Italijoje, tais metais pirmą kartą aplankė Vokietiją. 1246 m. vedė Bavarijos hercogo Otono II dukterį Elžbietą Bavarę, jiems gimė sūnus Konradinas (1252–1268 m.)

Valdant tėvui vietoj sukilusio vyresniojo brolio Henriko VII 1237 m. tapo Romėnų karaliumi (taip kartais tituluotas Vokietijos karalius). 1246 m. Frydrichą II popiežius Inocentas IV ekskomunikavo, tais pačiais metais Vokietijoje kitu karaliumi išrinktas Tiuringijos grafas Henrikas Raspė, po šio mirties – Olandijos karalius Vilhelmas. Po Frydricho II mirties 1250 m. Konradas IV, kaip ir jo varžovas Vilhelmas nesėkmingai kandidatavo į Šventosios Romos imperijos sostą. Konradas IV įsitvirtino Pietų Italijoje. Po jo mirties Vokietijoje dar 19 metų nebuvo visuotinai pripažinto Šventosios Romos imperatoriaus. Mirė karinėje stovykloje nuo maliarijos.

## Šaltiniai

## Literatūra
* Bernd Schneidmüller/ Stefan Weinfurter (Hrsg.): Die deutschen Herrscher des Mittelalters, Historische Porträts von Heinrich I. bis Maximilian I., Verlag C. H. Beck, München 2003, S. 315ff.
* O. H. Becker: Kaisertum, deutsche Königswahl und Legitimitätsprinzip in der Auffassung der späteren Staufer und ihres Umkreises, 1975
* K. E. Demandt: Der Endkampf des staufischen Kaiserhauses im Rhein-Main-Gebiet, in: Hess. Jb. für: Landesgeschichte 7, 1957, S. 102–164
* A. Finocchiaro-Sartorio: Le leggi di Corrado IV, in: Studi storici e giuridici
* J. Haller: Von den Staufern zu den Habsburgern – Auflösung des Reichs und Emporkommen der Landesstaaten (1250–1519), ³1970
* dedicati a Federico Ciccaglione 1, 1909, S. 235–261
* H. Hartmann: Die Urkunden Konrads IV., 1944, S. 38-163
* G. Kirchner: Die Steuerliste von 1241, 1953, S. 64-104
* J. Lehmann: Die Staufer. Glanz und Elend eines deutschen Kaisergeschlechts, 1978
* E. Maschke: Das Geschlecht der Staufer, 1943
* R. Morghen: Il tramonto della potenza sveva in Italia 1250–1266, 1936
* J. Mühlberger: Die Staufer – Aufstieg, Höhe und Ende, Rottweil 1966, ND Göppingen 1977
* F. W. Schirrmacher: Die letzten Hohenstaufen, Göttingen 1871
* Friedrich Speier: Geschichte König Konrads IV., Diss Berlin 1989
* E. Thurnher: Konradin als Dichter, in: DA 34, 1978
* G. Zeller: König Konrad IV. in Italien 1252–1254, Diss. Straßburg 1907

## Nuorodos
* Viduramžių genealogija 

|-

|-


|}
Tom Clancy's Splinter Cell: Pandora Tomorrow

**Tom Clancy’s Splinter Cell: Pandora Tomorrow** − kompiuterinis stealth-action žanro žaidimas; antrasis iš „Splinter Cell“ žaidimų serijos. Žaidimą sukūrė studijos „Ubisoft Shanghai“ ir „Ubisoft Annecy“, o 2004 m. kovo 23 d. išleido „Ubisoft“. Didžiausia naujovė – daugelio žaidėjų režimas.