open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Savaeigė

**Savaeigė**, *savaeigis artilerijos pabūklas* – kovos mašina, kurią sudaro pabūklas ant savaeigės važiuoklės, skirta atlikti artilerijos funkcijas. Važiuoklė gali būti tiek vikšrinė, tiek ratinė. Pabūklas gali būti tiek patranka, tiek haubica. Šiais laikais yra ir nemažai savaeigių minosvaidžių.

Patrankinės savaeigės nuo tankų skiriasi tuo, kad paprastai neturi besisukiojančio šarvuotojo bokštelio. Tankai visada vikšriniai. Tačiau pasitaiko ir vikšrinių savaeigių su patranka šarvuotame bokštelyje. Nuo tankų jos skiriasi silpnesniu šarvuotumu ir kitokia panaudojimo taktika.

Nuo patrankomis ginkluotų šarvuotųjų transporterių ir kitokių šarvuočių skiriasi tuo, kad savaeigių pagrindinė funkcija yra artilerinis apšaudymas, o ne karių ar krovinių pervežimas, žvalgyba ir pan.

Savaeiges imta plačiai naudoti Antrojo pasaulinio karo metais, kai prireikė galingų, bet už tankus pigesnių kovos mašinų.

## Savaeigių klasės
* Zenitinės savaeigės
* Prieštankinės savaeigės
* Šturmo savaeigės
* Savaeigės haubicos
* Savaeigiai minosvaidžiai

Savaeigės gali sudaryti atskirus savaeigės artilerijos dalinius. Taip pat savaeigės gali būti kitų kariuomenės rūšių dalinių dalis. Pvz., pėstininkų daliniai gali turėti prieštankinių, zenitinių savaeigių ir savaeigių haubicų padalinius.
Zenitinės savaeigės dažnai yra priešlėktuvinės gynybos dalinių ginkluotėje, o priešlėktuvinės gynybos daliniai kai kuriose šalyse yra Karinių oro pajėgų dalis.


Image:2s19 armyrecognition russia 012.jpg|152 mm savaeigė haubica 2S19 Msta-S (Rusija)
Image:PzH2000 houwitser.png|155 mm savaeigė haubica PzH2000' (Vokietija)
Image:PLZ 05 self propelled gun.jpg|155 mm savaeigė haubica PLZ-05 (Kinija)
Image:Bandkanon 1.jpg|155 mm savaeigė haubica Bandkanon 1 (Švedija)


Image:Sexton.JPG|88 mm savaeigė haubica Sexton (D. Britanija, 2PK).
Image:Sturmpanzer.Saumur.0008gkp7.jpg| 150 mm Sturmpanzer IV (Vokietija, Antrasis pasaulinis karas)
Image:ISU-122 skos RB.jpg|122 mm savaeigė patranka ISU-122 (TSRS, Antrasis pasaulinis karas). Nuotraukoje - Lenkijos armijos ISU-122
Image:M7-Priest-beit-hatotchan-2.jpg|105 mm savaeigė haubica M7 Priest (JAV, 2PK)
Laringofonas

**Laringofonas** ( 'gerklos' +  'garsas') – specialus mikrofonas, kuris transformuoja kalbant kaklo odoje prie ties gerklomis sklindančius garso virpesius į elektrinius signalus. Naudojamas labai triukšmingoje aplinkoje, kur akustinis triukšmas neleidžia naudoti paprastų mikrofonų. Naudojami lakūnų, tankistų šalmuose (šalmofonuose).

Laringofonas turi būti tvirtai priglaustas prie kaklo odos. Laringofonas patikimai fiksuoja šnabždesį, todėl naudojami ir netriukšmingoje aplinkoje – pvz., žvalgyboje ir panašiose slaptose operacijose, kur svarbu išlikti nepastebėtiems. Tam skirti laringofonai vadinami *taktiniais laringofonais* ().

Egzistuoja ir laringofonai, skirti dainininkams.

## Nuorodos

* Apie laringofonus LA-3 ir LA-5 (angliškai) 
* The Stryker Tactical Throat Microphone 
* RA440 Throat Microphone 
* Grupė The Fault Line NBC televizijos laidoje America’s Got Talent (YouTube) (vienas narių naudoja laringofoną).
Mesjė 9

**Mesjė 9** (**M9**, **NGC 6333**) – kamuolinis spiečius Gyvatnešio žvaigždyne, atrastas Š. Mesjė 1764 m. Nuotolis nuo Saulės – 25 000 šviesmečių, regimasis ryškis – 8,4.

Tai vienas arčiausiai Paukščių Tako galaktikos centro esančių kamuolinių spiečių. Dėl galaktikos centro gravitacinių jėgų šio spiečiaus forma ne tokia sferiška kaip kitų kamuolinių spiečių.

Mesjė 9 matomas pro nedidelį teleskopą, lengviausiai aptinkamas liepos mėnesį.

## Išnašos
Mesjė 10

**Mesjė 10** (**M10**, **NGC 6254**) – kamuolinis spiečius, esantis Gyvatnešio žvaigždyne. Nuotolis iki šio spiečiaus yra 14 300 šviesmečių, objekto regimasis ryškis – 6,6. Spiečiaus skersmuo – 83 šviesmečiai.

1764 m. gegužės 29 d. šį spiečių atrado Charles Messier (apibūdino kaip „ūką be žvaigždžių“). Paskiras šio spiečiaus žvaigždes pro teleskopą pirmasis įžvelgė William Herschel.

Mesjė 10 spiečius išsiskiria mėlynųjų atsilikėlių gausa. Tai žvaigždės, kurios atrodo jaunesnės už kitas spiečiaus žvaigždes. Kaip manoma, kamuolinių spiečių žvaigždės yra susiformavusios tuo pat metu, tad turėtų būti maždaug tokio pat amžiaus. Šios neįprastos žvaigždės galėjo susiformuoti žvaigždėms susidūrus ar dėl kitokios žvaigždžių sąveikos.

Mesjė 10 spiečius matomas pro žiūronus. Teigiama, kad palankiausias metas jį stebėti yra liepos mėnesį.

## Išnašos
Mesjė 11

**Mesjė 11** (**M11**, **NGC 6705**, **Laukinių ančių spiečius**) – padrikasis spiečius, esantis Skydo žvaigždyne. Nuotolis nuo Žemės yra 6200 šviesmečių, regimasis ryškis – 6,3.

Ryškiausios šio spiečiaus žvaigždės išsidėsčiusios V raidę primenančiu pavidalu, kaip skrendančios antys. Tai vienas iš tankiausių aptiktų padrikųjų spiečių, jame esama daugiau nei 2900 žvaigždžių. Mesjė 11 tolsta 22 km/s greičiu.

Mesjė 11 spiečių 1681 m. Berlyno observatorijoje aptiko vokiečių astronomas Gottfried Kirch. Manoma, kad paskiras šio spiečiaus žvaigždes pro teleskopą pirmasis stebėjo William Derham ~1733 m. 1764 m. gegužės 30 d. šį spiečių į savo katalogą įtraukė Charles Messier.

Šio spiečiaus amžius skirtinguose šaltiniuose nurodomas įvairiai. *Sky Atlas 2000* duomenimis, amžius siekia apytikriai 220 mln. metų. Toks amžius paskaičiuotas remiantis tuo, kad ryškiausios ir karščiausios pagrindinės sekos žvaigždės, priklausančios šiam spiečiui, yra B8 spektrinės klasės. Burnham teigimu, spiečius yra kiek daugiau nei dvigubai senesnis – 500 mln. metų (remiamasi tuo, jog šiame spiečiuje gausu geltonųjų ir raudonųjų milžinių, kurių absoliutinis ryškis yra apie -1,0). G. Meynet vadovaujama tyrėjų komanda paskaičiavo, kad spiečiaus amžius siekia  250 mln. metų.

Tai vienas iš nedaugelio padrikųjų spiečių, stebėtų Hablo kosminiu teleskopu. Iš viso į Mesjė katalogą įtraukti 26 padrikieji spiečiai, Mesjė 11 yra tolimiausias matomas plika akimi. Teigiama, jog palankiausias metas stebėti šį spiečių yra rugpjūčio mėnesį. Pro žiūronus šis spiečius atrodo kaip trikampio pavidalo šviesos ruožas.

## Išnašos
Šarvuotasis bokštas

**Šarvuotasis bokštas** – uždaras sukiojamas šarvuotas įrenginys su įtaisytu vienu ar keliais pabūklais ir/ar kulkosvaidžiais, skirtas šaudyti įvairomis kryptimis. Statomas ant tankų, šarvuočių, šarvuotųjų traukinių, laivų, betoninių ir pan. įtvirtinimų.

Bokštelio šarvai dažnai lieti, bet gali būti suvirinti. Ankstyvųjų tankų būdavo ir sutvirtintų varžtais. Šarvai saugo nuo priešo ugnies bokštelio ginklus, šaudmenis, įgulą, stebėjimo ir kitus vidinius įtaisus.

Bokštelis paprastai sukiojasi 360° kampu (laivų ar įtvirtinimų bokštelių sukiojimo kampas ir kartu apšaudymo sektorius gali būti mažesnis). Bokštelis gali būti be įgulos

Šiais laikais bokštelis su visa ginkluote dažnai yra standartinis ginkluotės modulis, kuris gali būti keičiamas. Pvz., tos pačios markės šarvuotis gali būti apginkluotas vienu ar kitokiu moduliu su skirtinga ginkluote. Pvz., dabartinis Ukrainos šarvuotis BTR-4 gali turėti vieną iš skirtingų bokštelių (standartinis, Grom, Škval, BAU 23x2, BTR-4KŠ, MOP-4K), skirtiems skirtingoms funkcijoms ir skirtingai ginkluotiems. Štabinio varianto modulis ginkluotas tik 12,7 mm kulkosvaidžiu, standartiniai koviniai – 30 mm patrankomis, o artilerinis variantas – 120 mm patranka. Pagrindinį ginklą papildo įvairūs kiti – prieštankinės raketos, kulkosvaidžiai, automatiniai granatsvaidžiai ir kt.
Jevno Azefas

**Jevno Azefas** (*Евно Фишелевич Азеф*; 1869 m. spalio mėn. Gardino gubernijoje – 1918 m. balandžio 24 d. Berlyne) – rusų provokatorius, dirbęs Rusijos slaptojoje policijoje nuo 1893 m. ir tuo pačiu metu (nuo 1899 m.) teroristinėje socialistų revoliucionierių organizacijoje.

1903 m., po G. Geršuno mirties, tapo šios teroristinės organizacijos vadovu. 1904 m. jis organizavo vidaus reikalų ministro Plėvės, 1905 m. didžiojo kunigaikščio Sergijaus nužudymą bei kitus nusikaltimus. Kartu jis policijai įduodavo organizacijos narius, kurių daugelis buvo nubausti mirtimi. 1908 m. V. Burcevas jį demaskavo ir J. Azefas buvo priverstas pasislėpti Berlyne. Dėl jo paslapties išdavimo vėliau buvo nuteistas policijos departamento direktorius A. Lopuchin.

## Šaltiniai
* Lietuviškoji enciklopedija II t. Kaunas: Spaudos Fondas, 1934. p. 491.
* Pevsner, G. La Doppia Vita di Evno Azev (1869-1918). Milano: Mondadori. 1936. p. 315.
Laistų piliakalnis

**Laistų piliakalnis su gyvenviete**, *Liliškiai, Piliališkiai, Švedų pylimas, Pilies kalnas* – piliakalnis Klaipėdos rajono savivaldybės teritorijoje, prie Laistų kaimo (Priekulės seniūnija). Stūkso 600 m į pietryčius nuo Žardės piliakalnio. Šalia piliakanio veikia Draugystės geležinkelio stotis. Netoliese prateka Smeltalė.

## Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas aukštumos kampe, Smeltalės kairiajame krante yra į pietus nuo kaimo. Šlaitai statūs, 10 m aukščio. Aikštelė beveik apskrita, 40–42 m skersmens. Ją iš šiaurės rytų ir vakarų lanku juosia 2,5 m (išorėje 5 m) aukščio ir 12 m pločio pylimas. Aikštelė ir pylimas apardyti apkasų.

## Tyrimai
1998 m. piliakalnį tyrė Povilas Tebelškis, pylime aptikti 5 sluoksniai. Į šiaurę ir šiaurės rytus nuo jo yra 0,6 ha dydžio papėdės gyvenvietė, kurią 1982 m. ir 1984 m. tyrė Vladas Žulkus, iki 0,9 m storio kultūriniame sluoksnyje, kuris datuojamas 1 tūkstantmečio iki m. e. antraja puse – XIII a., aptikta stulpaviečių, židinių, lipdytos lygiu ir grublėtu paviršiumi bei žiestos keramikos, sukamųjų girnų dalis, molinis verpstukas. Gyvenvietės šiaurinė pusė pirmojo tūkstantmečio viduryje buvo įtvirtinta 2 m aukščio ir 9 m pločio pylimu.

300 m į rytus nuo piliakalnio yra kapinynas. Jį 1902–1903 m. tyrinėjo Adalbertas Becenbergeris, 1984 m. žvalgomuosius tyrimus atliko Algirdas Varnas. 1902–1903 buvo ištirta apie 160 sudegintų ir nedegintų mirusiųjų kapų su įkapėmis. Rasta II a. – III a. Romos ir IX a. – X a. arabų monetų, kuršiams būdingų ginklų, papuošalų, darbo įrankių. Kapinynas datuojamas III a.-XIII a. Dauguma radinių iki 1945 m. buvo Karaliaučiaus muziejuje „Prussia“. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.

## Šaltiniai

* Crome H. Karte und Verzeichnis der vor – und frühgeschichtlichen Wehranlagen in Ostpreußen // Altpreußen. Juni. 1937. Heft 3, p.&nbsp;125 (Nr. 25)
* Hollack E. Erläuterungen zur vorgeschichtlichen Übersichtskarte von Ostpreußen. Glogau, Berlin, 1908. p.&nbsp;89-90.
* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.&nbsp;132
* Tebelškis P. Piliakalnių tyrinėjimai Klaipėdos r. 1998 m. // Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1998 ir 1999 metais. Vilnius, 2000. p.&nbsp;127–131.
* Žulkus V. Laistų gyvenvietės žvalgomieji kasinėjimai // Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1982 ir 1983 metais. Vilnius, 1984. p.&nbsp;41–43.

## Nuorodos
* Lietuvos piliakalnių atlasas 
* Lietuvos piliakalniai
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Mesjė 13

**Mesjė 13** (**M13**, **NGC 6205**) – Heraklio grupei priklausantis kamuolinis žvaigždžių spiečius. Nuo Saulės nutolęs 25 100 šviesmečių. Regimasis ryškis – 5,8.
Kovos mašina

**Kovos mašina** – ratinė ar vikšrinė mašina, paprastai visiškai ar iš dalies šarvuota (tokia vadinasi *[[šarvuotoji kovos mašina]]*), skirta dalyvauti mūšyje. Mašina ginkluota, aprūpinta navigacijos, ryšių, veiksnumo palaikymo įranga.

Egzistuoja ir nešarvuotos kovos mašinos, bet tai šiais laikais dažniau yra oro gynybos mašinos, pvz., sunkvežimio bazėje sukonstruotas raketinis – patrankinis oro gynybos kompleksas *Pancir-S1* (Rusija), dar žinomas kaip SA-22 *Greyhound*.

Kovos mašinų paskirtis:
* Kautis su priešu, naikinant jį ugnimi ir vikšrais – tankai, savaeigės, pėstininkų kovos mašinos ir kt.
* Pervežti karius mūšio lauke – šarvuotieji transporteriai, pėstininkų kovos mašinos
* Atlikti žvalgybą, įskaitant techninę (cheminio, biologinio, radioaktyviojo užteršimo; artilerijos pozicijų nustatymas ir kt.) – žvalgybiniai šarvuočiai
* Evakuoti pamuštas kovos mašinas ar jas remontuoti apšaudant priešui – šarvuotosios evakuacinės ir remonto mašinos
* Aprūpinti kitas kovos mašinas mūšio lauke šaudmenimis – pvz., užtaisymo mašinos, kurios atveža raketas ir jomis užtaiso raketines zenitines savaeiges, bet stingant laiko ir pačios gali iššauti pervežamas raketas į oro taikinius.
* Naikinti užtvaras, išminuoti minų juostas, užpilti prieštankinius griovius ir pan. – inžinerinės kovos mašinos

Kovos mašinos suprojektuotos jas maksimaliai pritaikant atlikti numatytas funkcijas. Tačiau kovos veiksmuose kartais dalyvauja ir savadarbės apginkluotos (kartais ir šarvuotos) nekarinės mašinos (, ).

## Nuorodos

* Search for Information on Armored Cars and Wheeled Fighting Vehicles
Mesjė 14

**Mesjė 14** (**M14**, **NGC 6402**) – kamuolinis spiečius, esantis Gyvatnešio žvaigždyne. Nuo Žemės jis yra už 29 000 šviesmečių, objekto regimasis ryškis – 8,3.

Mesjė 14 spiečių 1764 m. atrado Charles Messier. 

Šiame spiečiuje esama daugiau nei 150 000 žvaigždžių. Skersmuo siekia apie 100 šviesmečių. 1938 m. vasarą Mesjė 14 spiečiuje buvo užfiksuota nova (tokio tipo spiečiuose tai itin retas įvykis).

## Išnašos
Mesjė 12

**Mesjė 12** – kamuolinis žvaigždžių spiečius Gyvatės žvaigždyne. Spiečius dar žymimas *Mesjė* numeriu NGC 6218. Nuo mūsų jis yra nutolęs 180000 šviesmečių. Jo regimasis ryškis - 8,0.

Spiečių 1764 m. gegužės 30 d. atrado prancūzų astronomas Šarlis Mesjė ir apibūdino kaip „ūkas be žvaigždžių“.
   
## Šaltiniai
Šarvuotasis gaubtas

**Šarvuotasis gaubtas** () – nejudamas šarvinis kupolo, cilindro ar pan. formos statinys su šaudymo ir/ar stebėjimo angomis. Angos uždaromos šarvinėmis sklendėmis. Statomas ant betoninio ar kitokio pamato.

Šarvuotieji gaubtai būna:
* stacionarūs – paprastai storais šarvais, naudojami įtvirtintuose rajonuose, papildo dotus.
* kilnojami – plonesniais šarvais. Tokius gaubtus Rusija naudoja kaip šarvuotus postus sargybiniams konfliktų teritorijose.

## Nuorodos
* Схема колпака ВСУ (бронеколпак Бутакова) Опорный пункт «Мрыги», Южный сектор КиУР
* ДОТ 289 (dotų su šarvuotais gaubtais aprašymas)
* Бронеколпак 
* Бронеколпак  (patarimai modeliuotojams)
* Stebėjimo punktai prie Kauno
Mesjė 15

**Mesjė 15** - kamuolinis žvaigždžių spiečius, esantis Pegaso žvaigždyne. Jis priklauso Pegaso grupei. Iki jo - 33000 šviesmečiai. Mesjė 15 regimasis ryškis - 7,5. Spiečius dar žymimas *Mesjė* NGC 7078 numeriu.
Trilypis ūkas

**Trilypis ūkas** (M20, NGC 6514) – mažasis ūkas, esantis Šaulio žvaigždyne. Jis priklauso H II sričiai. Nuo Saulės šis ūkas yra nutolęs 9000 šviesmečių („Sky Catalog 2000“ duomenimis, 5200 šviesmečių). Jo regimasis ryškis yra 6,3.

Trilypį ūką 1764 m. birželio 5 d. aptiko Charles Messier.

Trilypis ūkas matomas nedideliu teleskopu. Teigiama, kad palankiausias metas jį stebėti yra rugpjūčio mėnesį.

Emisinius ūkus vyraujančiu rausvu atspalviu nuspalvina švytinčios vandenilio dujos, o ypač krintanti į akis Trilypio ūko žydra spalva – tai nuo dulkių atsispindėjusi žvaigždžių šviesa.

## Šaltiniai
Birutė Žilytė-Steponavičienė

**Birutė Janina Grasilda Žilytė-Steponavičienė** (1930 m. birželio 2 d. Nainiškiuose, Miežiškių valsčiuje – 2024 m. lapkričio 3 d. Vilniuje) – lietuvių dailininkė grafikė, knygų iliustratorė.

## Biografija
Mokėsi Miežiškių pradinėje mokykloje, Panevėžio mergaičių ir suaugusiųjų gimnazijose. 1956 m. baigė Valstybinį dailės institutą (dabar – Vilniaus dailės akademija).

1963–1987 m. dirbo M. K. Čiurlionio meno mokykloje dėstytoja. Nuo 1956 m. dirbo kūrybinį darbą (knygų iliustravimas, grafika, sieninė tapyba). Buvo ilgametė „Genio“ žurnalo iliustruotoja. Už knygų vaikams iliustracijas apdovanota Lietuvos ir tarptautinėmis premijomis.

## Kūryba
Sukūrė grafikos kūrinių (ciklai – Anykščiai I–IV 1961, Vilnius I–IV 1966, Augalai I–IV 1973–1974, triptikas Žalgiris I–III 1970, Talino grafikos trienalės I premija, 1971), jiems būdinga savita pasaulėjauta, įtaigi vaizduosena, daugiareikšmė ir daugiaplanė meninė visuma. Iliustravo knygų vaikams (K. Jakubėno „Abėcėlė“ 1958; A. Liobytės „Pabėgusi dainelė“ 1966, 1975 ir „Pasaka apie narsią Vilniaus mergaitę ir galvažudį Žaliabarzdį“ 1970, 2007; Tarptautinės knygos parodos Leipcige aukso medalis 1971, J. Rainio „Aukso sietelis“ 1967, Aukso obuolio prizas Bratislavoje 1969, K. Kubilinsko „Stovi pasakų namelis“ 1974, 1985; S. Nėries „Eglė žalčių karalienė“ 1989, 2007 su papildytomis iliustracijomis). Sukūrė sienų tapybos kompozicijų (buvusioje kavinėje „Nykštukas“ Vilniuje, su vyru A. E. Steponavičiumi, L. Ločeriu, 1964, neišliko, vaikų sanatorijoje „Pušelė“ Naujuosiuose Valkininkuose, su A. E. Steponavičiumi, 1972; 1993 m. įrašyta į Kultūros vertybių registrą, unikalus kodas ; šio suniokoto kūrinio skaitmeniniu būdu atkurtas fragmentas yra MO muziejuje Vilniuje), joms būdinga lietuvių stebuklinių pasakų išradingi vaizdiniai, įvaizdžių įvairovė, vyrauja kūrinio dalių konstruktyvi dermė.
Sudarė albumą Algirdas Steponavičius: Paslaptingas būties švytėjimas (2002).

## Įvertinimas
* 1971 m. LTSR valstybinė premija
* 1997 m. vasario 10 d. apdovanota Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino ordino Riterio kryžiumi
* 2015 m. Lietuvos nacionalinė kultūros ir meno premija
* 2020 m. Vilniaus dailės akademijos garbės profesorė

## Šaltiniai

## Nuorodos
* „Dailininkai Birutė Žilytė ir Algirdas Steponavičius“ iš ciklo „Menininkų portretai“ (videodokumentika)
Mesjė 19

**Mesjė 19** (**M19**, **NGC 6273**) – kamuolinis spiečius, esantis Gyvatnešio žvaigždyne. Iki kamuolinio spiečiaus yra 28 000 šviesmečių. Objekto regimasis ryškis – 6,8.

Šį spiečių 1764 m. birželio 5 d. atrado Charles Messier. Paskiras žvaigždes 1784 m. pirmasis įžvelgė William Herschel.

Mesjė 19 – pats paplokščiausias atrastas kamuolinis spiečius. Jis yra ganėtinai arti galaktikos centro (nutolęs apie 5200 šviesmečių). Gali būti, kad būtent dėl to Mesjė 19 spiečius yra paplokščios formos. Spiečiaus skersmuo siekia apie 140 šviesmečių (pagal ilgąją ašį).

Teigiama, kad palankiausias metas stebėti šį spiečių yra liepos mėnesį. Pro žiūronus jis atrodo kaip blyški šviesos dėmė, o pro didesnius teleskopus galima įžvelgti paskiras žvaigždes.

## Išnašos
Mesjė 21

**Mesjė 21** (**M21**, **NGC 6531**) – padrikasis spiečius, esantis Šaulio žvaigždyne. Regimasis ryškis – 6,5.

Teigiama, kad tai jaunas spiečius, jo amžius gali siekti 4,6 mln. metų. „Sky Catalog 2000“ duomenimis, Mesjė 21 priklauso Šaulio OB1 žvaigždžių asociacijai.

Koks yra atstumas iki šio spiečiaus, nėra iki galo aišku, šaltiniuose pateikiami skirtingi duomenys. Mallas ir Kreimer nurodo, kad atstumas yra 3000 šviesmečių, Burnham – 2200 šviesmečių, o Kenneth Glyn Jones ir „Sky Catalog 2000“ – 4250 šviesmečių.

Mesjė 21 yra netoliese Trilypio ūko.

Šį spiečių atrado Charles Messier (į savo katalogą įtraukė 1764 m. birželio 5 d.).

## Išnašos
Mesjė 22

**Mesjė 22** (**M22**, **NGC 6656**) – kamuolinis spiečius, esantis Šaulio žvaigždyne. Nuo Žemės nutolęs apytikriai 10 000 šviesmečių. Objekto regimasis ryškis – 5,1.

Šį kamuolinį spiečių 1665 m. rugpjūtį, danguje beieškodamas Saturno planetos, aptiko vokietis astronomas mėgėjas Abraham Ihle. Tai vienas pirmųjų atrastų kamuolinių spiečių.

Mesjė 22 esama dviejų žvaigždinės masės juodųjų bedugnių bei šešių planetos dydžio objektų, neskriejančių apie žvaigždes. Be to, Mesjė 22 spiečiuje yra planetiškasis ūkas (vienas iš keturių tokių spiečių).

Ypač palankiomis sąlygomis Mesjė 22 įmanoma įžiūrėti plika akimi. Teigiama, kad palankiausias metas stebėti šį spiečių yra rugpjūtį.

## Išnašos
Mesjė 23

**M23** (Mesjė 23, NGC 6494) - padrikasis spiečius, esantis Šaulio žvaigždyne. Šis spiečius dar žymimas *Mesjė* numeriu NGC 6494. Iki šio spiečiaus yra 4500 šviesmečių. Jo regimasis ryškis – 6.0
Hantelio ūkas

**Hantelio ūkas** (**M27**, **NGC 6853**) – planetiškasis ūkas, esantis Laputės žvaigždyne. Šis ūkas nuo Saulės nutolęs apytikriai 1300 šviesmečių. Objekto regimasis ryškis – ~7,5.

Objektą 1764 m. pirmasis atrado prancūzų astronomas Ch. Messier. Kad objektas yra planetiškasis ūkas, pirmasis nustatė William Herschel apytikriai 1784 m. Tai pirmasis aptiktas šio tipo ūkas.

Hantelio ūko centre glūdi O7 spektrinės klasės subnykštukė (jos ryškis maždaug 13,5), dėl kurios ūko dujos švyti.

Ūkas taip pavadintas dėl to, kad jo pavidalas dvigalvis.

## Išnašos
Šaulio žvaigždyno debesis

**M24** – žvaigždžių debesis, esantis Šaulio žvaigždyne. Atstumas iki jo – 10000 šviesmečių. Objektas dar žymimas *Mesjė* numeriu NGC 6603. Jo regimasis ryškis – 11,5.
Lavoriškių piliakalnis

**Lavoriškių piliakalnis** – piliakalnis Vilniaus rajono savivaldybės teritorijoje, Lavoriškių pietvakarinėje dalyje, Vilnios dešiniajame krante, greta jos santakos su bevardžiu upeliu.

## Piliakalnis
Išliko piliakalnio pietrytinio šlaito dalis ir papėdės gyvenvietė. Piliakalnio šiaurės rytinė dalis buvo sunaikinta 1904–1905 m. statant bažnyčią, kita dalis – 1934–1936 m., kasant žvyrą. Pietrytinis šlaitas iki 4 m aukščio, 37 m pločio. Į šiaurę nuo piliakalnio, Vilnios dešiniajame ir kairiajame krantuose buvusi papėdės gyvenvietė apima apie 1 ha plotą.

## Tyrimai

Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1965 m. ir 1978 m. atliko Lietuvos istorijos institutas, tyrimų vadovai Vytautas Daugudis ir Jonas Stankus.

Vilnios dešiniajame krante aptikta 0,3-0,8 m storio III a. – VII a. kultūrinis sluoksnis, kuriame buvo pastatų liekanų, židinių, lipdytos lygiu, grublėtu ir brūkšniuotu paviršiumi keramikos, geležies lydymo krosnelių liekanų, šlako. Vilnios kairiajame krante rasta XVI a. – XVII a. geležies lydymo žymių, šlako, žiestos keramikos. Manoma, kad piliakalnis naudotas nuo pirmojo tūkstantmečio iki m.e. pabaigos iki pirmojo tūkstantmečio vidurio, iš pradžių papėdės gyvenvietė įsikūrė Vilnios dešiniajame krante, vėliau – kairiajame krante.

Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Lavoriškių piliakalnis
* Įrašas Hillforts.eu atvirųjų duomenų talpykloje
Mesjė 25

**M25** – padrikasis spiečius, esantis Šaulio žvaigždyne. Šis spiečius dar žymimas *Mesjė* NGC 4725 numeriu. Jis nuo Saulės yra nutolęs už 2000 šviesmečių. Mesjė 25 regimasis ryškis – 4,9.
Mesjė 26

**M26** – padrikasis spiečius, esantis Skydo žvaigždyne. Iki Mesjė 26 yra 5000 šviesmečių. Šis spiečius dar žymimas *Mesjė* NGC 6694 numeriu. Jo regimasis ryškis +8.00
Mesjė 28

**Mesjė 28** – kamuolinis spiečius, esantis Šaulio žvaigždyne. Iki spiečiaus yra 18000 šviesmečių. Spiečius dar yra žymimas *Mesjė* NGC 6626 numeriu. Jo regimasis ryškis – 8,5.
Mesjė 29

**Mesjė 29** (**M29**, **NGC 6913**) – padrikasis spiečius Gulbės žvaigždyne. Iki šio spiečiaus yra apie 4000 šviesmečių. Regimasis ryškis – 9,0.
Mesjė 30

**Mesjė 30** (**M30**, **NGC 7099**) – kamuolinis spiečius, esantis Ožiaragio žvaigždyne. Iki spiečiaus yra apie 26000 šviesmečių. Regimasis ryškis – 7,7.
Lekemės piliakalnis

**Lekemės piliakalnis su gyvenviete**, *Lapinskio kapas, Lapinsko kalnas* – piliakalnis Plungės rajono savivaldybės teritorijoje, prie Lekemės kaimo (Stalgėnų seniūnija), Minijos dešiniajame krante. Pasiekiamas iš plento (164) Plungė – Rietavas miške pasukus į dešinę pietvakarių kryptimi link Lekemės, už Lekemės pavažiavus į dešinę šiaurės vakarų kryptimi 700 m iki miško kampo kelio dešinėje, ties juo pasukus į kairę pietvakarių kryptimi, pavažiavus 400 m, už medžiais apaugusios griovos pasukus į kairę pietvakarių kryptimi, už 100 m yra priekyje.

## Piliakalnis

Piliakalnis yra krantinio tipo, įrengtas aukštumos kyšulyje. Jį iš vakarų ir šiaurės pusių supa šaltiniuota dauba, iš rytų puslankiu juosia griovys, pietinėje pusėje – Minija. Piliakalnio šlaitai statūs, 20–25 m aukščio, pietvakarinėje ir šiaurės rytų pusėje šlaitai paplauti vandens. Aikštelė trikampė, 24 m ilgio ir 20 m pločio, jos pietrytiniame gale supiltas 3,5 m aukščio ir 19 m pločio pylimas, už kurio yra 35 m ilgio, 9 m pločio ir 1 m gylio griovys. Vakariniame šlaite, 16 m žemiau aikštelės, yra 38x30 m dydžio terasa 5 m žemesniu vakariniu galu.

Piliakalnio pietryčių – šiaurės vakarų šlaitai nuplauti, aikštelė buvusi ilgesnė. Pylime palaidotas 1942 m. miręs Juozas Lapinskas. Piliakalnis apaugęs lapuočiais. Į rytus nuo piliakalnio yra papėdės gyvenvietė, užimanti apie 0,2 ha.

## Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1963 m. atliko Lietuvos istorijos institutas. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – XIII a.

## Istorija
Manoma, kad piliakalnyje stovėjo 1253 m. balandžio 5 d. Livonijos ordino ir Kuršo vyskupo Heinricho rašte dėl pietinių kuršių žemių dalybų minima kuršių pilis **Lekemė**.

## Šaltiniai

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.&nbsp;158.
* Valstybės archeologijos komisijos medžiaga. KPC archyvas F.1. Ap.1. B.98. P.168-174.
* Eleonora Ravickienė. Lekemės piliakalnis // Kibirkštis (Plungė). Sausio 9 d.
* Eleonora Ravickienė. Šimtmečių takais. Klaipėda, 1997. P.30.

## Nuorodos
* Lietuvos piliakalnių atlasas 
* Lietuvos piliakalniai
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Mesjė 32

**Mesjė 32** (**M32**, **NGC 221**) – nykštukinė elipsinė galaktika Andromedos žvaigždyne. Atstumas iki šios galaktikos yra apie 2,5 milijono šviesmečių. Regimasis ryškis – 8,1.

Tai viena iš palydovinių galaktikų, skriejančių apie Andromedos galaktiką (Mesjė katalogui iš jų dar priklauso M110 galaktika).

M32 galaktiką 1749 m. aptiko prancūzų astronomas Guillaume Le Gentil. Galaktiką lengviausia stebėti lapkričio mėnesį, ji matoma vidutinio dydžio teleskopu.

## Išnašos
Plūdė (reikšmės)

Žodis **plūdė** gali reikšti:
* *[[Potamogeton|plūdė]]* – *Potamogeton* genties augalas;
* plūdė – vandenyje plūduriuojantis ar plūdrumą suteikiantis įtaisas. Pvz., paviršinės ir giluminės plūdės naudojamas vandens srautams matuoti;
* plūdė – žvejyboje plūdinės meškerės dalis.
Mesjė 34

**Mesjė 34** (**M34**, **NGC 1039**) – padrikasis spiečius Persėjo žvaigždyne. Nuo Žemės nutolęs apie 1400 šviesmečių. Jo regimasis ryškis – 6,0.
Mesjė 35

**Mesjė 35** (**M35**, **NGC 2168**) – padrikasis spiečius, esantis Dvynių žvaigždyne. Jis yra už 2700 ar 2800 šviesmečių nuo Žemės, objekto regimasis ryškis – 5,30.

Šį spiečių 1745–1746 m. aptiko Philippe Loys de Chéseaux. Apie 1750 m. jį nepriklausomai atrado John Bevis (įtrauktas į 1750 m. išleistą *Uranographia Britannica*). 1764 m. rugpjūčio 30 d. šį spiečių į savo katalogą įtraukė Charles Messier.

Mesjė 35 spiečiuje esama keleto šimtų žvaigždžių. Plotas, kurį šis spiečius užima danguje, prilygsta Mėnulio pilnaties užimamam plotui.

Šio spiečiaus amžius siekia apie 100 mln. metų.

## Išnašos
Mesjė 3

**Mesjė 3** (**M3**, **NGC 5272**) – kamuolinis spiečius, esantis Skalikų žvaigždyne. Atstumas nuo Saulės – 33900 šviesmečių. Jo regimasis ryškis – 6,2.

Spiečius atrastas Charles Messier 1764 m. Kaip manoma, *Mesjė 3* atradimas paskatino astronomą pradėti sistemingą tokių objektų paiešką, neapsiribojant atsitiktinių pastebėjimų, tokių kaip Mesjė 1 (Krabo ūkas) ir Mesjė 2, klasifikavimu. Vienaip ar kitaip, iki tų metų pabaigos C. Messier aprašė objektus iki *Mesjė 40*. Žvaigždes pirmasis įžiūrėjo William Herschel 1784 m.

Tai labai didelis kamuolinis spiečius, kuriame, manoma, yra apie pusę milijono žvaigždžių. Tarp jų yra neįprastų mėlynųjų atsilikėlių, kurios atrodo daug jaunesnės nei likusi populiacija. Manoma, jog šios žvaigždės tokiomis tapo joms praskrendant arti viena kitos. Šiose artimose sąveikose išoriniai sluoksniai „nutekėjo“ į kitas žvaigždes. Yra taip pat labai daug (1978 m. buvo žinoma 212) kintamųjų žvaigždžių, kurių pagalba nebuvo sunku išmatuoti atstumą iki spiečiaus.

Būdamas toliau nei mūsų galaktikos centras, spiečius plika akimi matomas tik ypatingomis sąlygomis. Tačiau jis gerai matyti net per paprasčiausius žiūronus. Maždaug 6 colių teleskopas atskirai mato apie 2/3 žvaigždžių, visoms atskirai matyti reikalingas 12 colių veidrodis.

## Šaltiniai
Mesjė 5

**Mesjė 5** (M5, NGC 5904) – kamuolinis spiečius Gyvatės žvaigždyne. Nuo Saulės nutolęs 24 500 ar 25 000 šviesmečių. Regimasis ryškis – 6,65.

Objektą 1702 m. atrado vokiečių astronomas Gottfried Kirch. M5 – vienas seniausių kamuolinių spiečių Paukščių Take. Jame esama daugiau nei 100 000 žvaigždžių. Didžiuma jų susiformavo prieš daugiau nei 12 milijardų metų, tačiau žvaigždėdara vyksta iki šiol.

Šis spiečius matomas pro žiūronus (atrodo kaip šviesi dėmė), geriausiai – liepos mėnesį.

## Išnašos
Šarvuotis

: *Apie gyvūną žr. [[šarvuotiniai]].*

**Šarvuotis** – šarvuota ratinė ar vikšrinė kovos mašina (bet ne tankas ar savaeigė), galinti atlikti įvairias funkcijas mūšio lauke. Šarvai dažniausiai prieškulkiniai, retai apsaugantys nuo mažo kalibro patrankų sviedinių.

Nemažai šarvuočių būna plaukiojantys, varomi:
* specialių sraigtų
* vandenmečių
* vandenyje besisukančių vikšrų (lėčiausias plaukimo varytuvas).

Šarvuočiai būna:
* šarvuotieji transporteriai
* pėstininkų kovos mašinos
* desanto kovos mašinos (telpančios į transporto lėktuvus ar sraigtasparnius; kartais tinkamos išmesti su parašiutais)
* žvalgybos šarvuočiai
* štabo šarvuočiai
* medicininės pagalbos
* kitokie

Taip pat egzistuoja ir policijos šarvuočiai, skirti naudoti riaušių ir panašių situacijų metu.

Labai panašiu rusišku terminu *броневик* 'šarvuotis' vadina tik šarvuotuosius automobilius.
Novara

**Novara** () – miestas Pjemonte (šiaurės Italija), Novaros provincijos centras. Tai antras pagal dydį Pjemonto miestas. Novara yra sankryžoje keliuose iš Milano į Turiną ir iš Genujos į Šveicariją. Miestas yra 50 km nuo Milano ir 95 km nuo Turino, tarp Agonjos ir Terdopijo upių.

Novaroje švystyta mašinų, naftos, metalurgijos pramonė, vyndarystė. Yra geografijos institutas, paveikslų galerija.

## Istorija

Novarą įkūrė romėnai ir pavadino „Naujaja Arija“, nes galai *Arija* vadino aplinkines sritis.

Senasis miestas dar iš ligūrų laikų buvo kelyje iš Milano į Verčelį. Maksimianas sugriovė miestą 386 m., nes jis rėmė Valentinianą II kovoje dėl imperatoriaus sosto. Novarą atstatė Teodosijus I Didysis, o nusiaubė Radagaisas (405 m.) ir Atila (452 m.).

Valdant lombardams Novara tapo kunigaikštystės, o Karolio III Storojo laikais – hercogystės centru. Po to ji tapo laisvu imperijos miestu. 1110 m. Novarą sugriovė imperatorius Henrikas V, bet 1167 m. ji įstojo į Lombardijos lygą. XII a. pabaigoje miestas priėmė Milano globą ir tapo Viskončių, o vėliau Sforcų valda. 1513 m. Novaros mūšyje šveicarai kovoję už Sforcas nugalėjo prancūzus. Po pralaimėjimo baigėsi Prancūzijos invazija į Italiją per Kambrų sąjungos karą.

1706 m. Novarą užėmė Savojos kariai. Utrechto sutartimi Novara su Milanu atiteko Habsburgams. Savojiečiai vėl užėmė miestą 1734 m. ir kitais metais prijungė prie savo karalystės.

Napoleono laikais Novara buvo Agonjos departamento sostinė, bet 1814 m. grįžo Savojos karalystei. 1821 m. Novaroje reguliari Savojos armija nugalėjo konstitucinius liberalus.

Prie Novaros 1849 m. kovo 23 d. austrų armija sumušė italus. Dėl to Sardinijos karalius Albertas atsisakė sosto, o jo įpėdinis Emanuelis II pasirašė taikos sutartį su Austrija.

1859 m. dekretas įkūrė Novaros provinciją, kuriai priklausė dabartinės Verčelio, Bjelos ir Verbano-Kuzijo-Osolos provincijos.

1861 m. Novaroje gyveno 25 144 gyventojai, o 1981 m. jau 102 088 gyventojai.

## Žymūs žmonės

Mieste gimė 9-tasis šalies prezidentas Oscar Luigi Scalfaro (1918–).

## Sportas
* Novara Calcio (futbolas)
Senegalo herbas

**[[Senegalas|Senegalo]] herbas** – herbinis skydas padalintas į dvi dalis: kairėje pusėje raudoname fone pavaizduotas geltonas liūtas, dešinėje geltoname fone – baobabas. Ant vainiko, juosiančio herbą, yra parašytas nacionalinis šūkis „Vienas žmogus, viena pagalba, vienas tikėjimas“ (). Viršutinėje dalyje žalia žvaigždė paimta iš Senegalo vėliavos.

Baobabo medis yra tradicinė susirinkimų vieta, kurioje diskutuojama politiniais ir kitais klausimais.

Herbas įteisintas 1960 m., tam prireikė penkerių metų.

## Šaltiniai
Senegalo regionai

Senegalas yra padalintas į 14 **regionų**. Taip pat regionai dalinami į atskiras 45 apskritis, kurios dar smulkinamos į 103 rajonus. Regionų sostinės pavadintos tuo pačiu vardu, kaip ir regionai.
* Dakaro regionas
* Diurbelio regionas
* Fatiko regionas
* Kafrino regionas
* Kaolako regionas
* Kedugu regionas
* Koldos regionas
* Lugos regionas
* Matamio regionas
* Sediju regionas
* Sen Lui regionas
* Tambakundos regionas
* Tieso regionas
* Ziginšoro regionas

## Taip pat skaitykite
* Senegalo apskritys

## Nuorodos
* Senegal: Administrative Division (Citypopulation.de)
* Regions of Senegal (Statoids.com)
Atidėjiniai

**Atidėjiniai**, **atidėjimai** – piniginės lėšos, sukauptos ir skirtos dėl skirtingų rizikų susidarantiems nuostoliams kompensuoti ar padengti.

Mokesčių apskaitoje atidėjiniais dažnai leidžiama mažinti apmokestinamąsias pajamas. Atidėjiniai gali būti bendrieji ir specialieji.

## Taip pat skaitykite
* Bendrieji atidėjiniai
* Specialieji atidėjiniai

## Šaltiniai
Quilapayún

**„Quilapayún“** (iš mapučių k. „trys barzdočiai“) – Čilės instrumentinės ir folkloro muzikos grupė, viena įtakingiausių XX a. II pusės grupių Lotynų Amerikoje. Susidarė 1965 m. įkvėpti muzikinės ir kultūrinės revoliucijos Salvadoro Aljendės valdymo laikotarpiu. Pinočeto diktatūros metais dalis grupės persikėlė į Prancūziją.

Atlieka įvairią muziką: tradicinę instrumentinę Andų muziką, Lotynų Amerikos folklorines dainas, bei revoliucines politines dainas. Bendradarbiauja su kitomis panašaus žanro grupėmis („Inti-Illimani“, „Illapu“ ir kt.). „Quilapayún“ pirmieji atliko Čilės kompozitoriaus ir dainų autoriaus Serchijo Ortegos revoliucinę dainą *[[El pueblo unido jamás será vencido]]*.

## Sudėtis
* **Eduardo Carrasco**: pučiamieji, vokalas
* **Carlos Quezada**: mušamieji, gitara, vokalas
* **Guillermo „Willy“ Oddó**: mušamieji, gitara, vokalas
* **Hernán Gomez**: gitara, čarango, vokalas
* **Rodolfo Parada**: styginiai, vokalas
* **Hugo Lagos**: styginiai, pučiamieji, vokalas
* **Guillermo García**: gitara, mušamieji, vokalas

## Diskografija
* *Quilapayún* (1966)
* *Canciones Folklóricas de América* (1967)(Quilapayún ir Víctor Jara)
* *X Vietnam* (1968)
* *Quilapayún Tres* (1968)
* *Basta* (1969)
* *Quilapayún Cuatro* (1970)
* *Cantata Santa María de Iquique* (1970) (Quilapayún ir Héctor Duvauchelle)
* *Vivir como él* (1971)
* *Quilapayún Cinco* (1972)
* *La Fragua* (1973) (tekstas ir muzika Sergio Ortega)
* *El pueblo unido jamás será vencido (Yhtenäistä Kansaa Ei Voi)* (1974)
* *El pueblo unido jamás será vencido* (1975)
* *Adelante* (1975)
* *Patria* (1976)
* *La marche et le drapeau* (1977)
* *Cantata Santa María de Iquique (Nueva versión)* (1978) (Quilapayún & Jean-Louis Barrault)
* *Umbral* (1979)
* *Darle al otoño un golpe de ventana…* (1980)
* *La revolución y las estrellas* (1982)
* *Sandino* (1983)
* *Tralalí Tralalá* (1984)
* *Survarío* (1987)
* *Los tres tiempos de América* (1988) (Quilapayún + Paloma San Basilio)
* *Latitudes* (1992)
* *Al horizonte* (1999)

Taip pat išleido daug albumų su kitais atlikėjais.

## Nuorodos
*
Senegalo apskritys

11 Senegalo regionų yra dalinami į 35 **Senegalo apskritis**.

2006 m. buvo įsteigta nauja Kounghuelo apskritis, priklausanti Kaolako regionui.

Apskričių sąrašas pagal regionus:

## [[Dakaro regionas]]
* Dakar
* Guédiawaye
* Pikine
* Rufisque

## [[Diurbelio regionas]]
* Bambey
* Diourbel
* Mbacke

## [[Fatiko regionas]]
* Fatick
* Foundiougne
* Gosas

## [[Kaolako regionas]]
* Kaffrine
* Kaolack
* Koungheul
* Nioro du Rip

## [[Koldos regionas]]
* Kolda
* Sédhiou
* Vélingara

## [[Lugos regionas]]
* Kébémer
* Linguère
* Louga

## [[Matamio regionas]]
* Kanel
* Matam
* Ranérou Ferlo

## [[Sen Lui regionas]]
* Dagana
* Podor
* Saint-Louis

## [[Tambakundos regionas]]
* Bakel
* Kédougou
* Tambacounda

## [[Tieso regionas]]
* M'bour
* Thiès
* Tivaouane

## [[Ziginšoro regionas]]
* Bignona
* Oussouye
* Ziguinchor

## Taip pat skaitykite
Senegalo regionai
El pueblo unido jamás será vencido

***El pueblo unido jamás será vencido*** („Vieninga liaudis niekad nebus nugalėta“) – Čilės kompozitoriaus ir dainų autoriaus Sergio Ortega parašyta daina. Originaliai atlikta grupės Quilapayún. Pradžioje naudota Salvador Allende valdymo metais kaip žmonių sandraugos daina, o po Pinočeto įvykdyto perversmo tapo pasipriešinimo diktatūrai ir revoliuciją propaguojanti daina. Ją už Čilės ribų išgarsino kita Čilės grupė Inti-Illimani. *El pueblo unido* tapo įvairių Lotynų Amerikos rezistencinių, revoliucinių judėjimų daina. Išversta į kitas kalbas, naudota Irano revoliucijos metu, demonstracijų Filipinuose, Oranžinės revoliucijos metu.

## Nuorodos
* Quilapayún atlieka ''El pueblo unido jamás será vencido''
* Tekstas ir angliškas vertimas
Fluorescencija

**Fluorescencija** – reiškinys, būdingas kai kurioms medžiagoms. Apšviestos (dažniausiai ultravioletiniais spinduliais), jos sugeria tuos spindulius ir skleidžia regimąją šviesą, t. y. didesnio bangos ilgio šviesą. Šis spinduliavimas baigiasi, vos tik nutraukiamas išorinis apšvietimas.

Fluorescencijos terminas kilo iš mineralo fluorito (kalcio fluorido) pavadinimo, kadangi jame pirmiausia buvo pastebėtas fluorescencijos reiškinys.

Fluorescencija turi daug praktinių pritaikimų mineralogijoje, gemologijoje, cheminiuose sensoriuose (flurescencinė spektroskopija), fluorescenciniame žymėjime, dažuose, biologiniuose detektoriuose ir, dažniausiai, fluorescencinėse lempose.

## Istorija

Seniausias fluorescencijos stebėjimas buvo aprašytas Bernardino de Sahagún 1560 m. užpile žinomame kaip *[[lignum nephriticum]]* (). Jis buvo gautas iš dviejų rūšių medžių *[[Pterocarpus indicus]]* ir *[[Eysenhardtia polystachya]]*. Cheminis junginys, kuris yra atsakingas už šią fluorescenciją yra matlaninas, kuris yra vieno iš flavonoidų, randamų medyje, oksidacijos produktas.

1819 m. Edward D. Clarke ir 1822 m. René Just Haüy apibūdino fluorescenciją fluorituose, o 1833 m. David Brewster aprašė šį reiškinį chlorofilui ir 1845 m. tą patį padarė Džonas Heršelis chininui.

Jo 1852 m. straipsnyje „Refrangibility“ ( – šviesos bangos ilgio pasikeitimas), George Gabriel Stokes aprašė fluorito ir urano stiklo gebėjimą pakeisti nematomą šviesą už violetinės matomo spektro pabaigos į matomą mėlynos šviesos spektrą. Jis pavadino šį reiškinį fluorescenciją, nuo žodžio „fluoritas“ – kitas mineralo kalcio difluorido pavadinimas.

## Fizikiniai principai

### Fotochemija
Fluorescencija įvyksta tada, kai orbitinis molekulės, atomo ar nanostruktūros elektronas atsipalaiduoja iki savo pagrindinės būsenos išspinduliuodamas šviesos fotoną, po to, kai buvo sužadintas iki aukštesnės kvantinės būsenos su energija:

Sužadinimas:  S_0 + h \nu_{ex} \to S_1 

Fluorescencija (emisija):  S_1 \to S_0 + h \nu_{em} + heat 

čia  h\nu  yra fotono energija, kur h yra Planko konstanta ir \nu yra šviesos dažnis.

Būsena S0 yra vadinama fluoroforo (fluorescuojančios molekulės) pagrindine būsena ir S1 yra jos sužadintoji būsena.

## Šaltiniai
Masdaras

**Masdaras** ( – „šaltinis“) – projektas JAE. Projekto pagrindą sudaro naujo miesto statyba 17 km į pietryčius nuo sostinės Abu Dabio, prie Abu Dabio tarptautinio oro uosto. Projektą įgyvendina dukterinė „Mubadala Development Company“ įmonė „Abu Dhabi Future Energy Company“. Didžiąją dalį finansavimo suteikė Abu Dabio vyriausybė.< Britų architektų kompanijos „Foster + Partners“ suprojektuotas miestas naudos tik saulės energiją ir kitus atsinaujinančiuosius energijos šaltinius, bus CO2 neutralus, beatliekinis miestas.

Mieste planuoja įsikurti Pasaulinė atsinaujinančios energijos agentūra (IRENA).

Projektas pradėtas 2006 m. ir jį buvo planuojama baigti per maždaug 8 metus, o pirmoji dalis turėtų būti užbaigta ir apgyvendinta jau 2009 m. Planuota projekto kaina – 22 mlrd. JAV dolerių. Planuojama, kad jame gyvens apie 45–50 tūkst. žmonių, miestas bus 6 km² ploto, iki artimiausios stotelės bus ne daugiau kaip 200 metrų. Čia bus ne tik gyvenamieji rajonai, bet ir verslo įmonės, universitetas, mokslo ir technologijos institutas (Masdar Institute of Science and Technology), įmonės gaminančios ekologiškus produktus. Apie 60 000 darbuotojų turėtų kasdien atvykti į miestą iš kitur. Automobilių transportas mieste bus draudžiamas, vietoje to projektuojama viešojo transporto sistema.

## Atsinaujinantieji energijos šaltiniai

Masdare bus naudojami kelių rūšių atsinaujinantieji energijos šaltiniai. Tarp pirmųjų statybos projektų yra vokiečių firmos „Conergy“ statoma 40–60 megavatų saulės energijos elektrinė, kuri tieks elektrą visiems kitiems statybos darbams.

## Išnašos

## Nuorodos
* Projekto svetainė
Dakaro regionas

**Dakaro regionas** () – vienas iš 11 Senegalo regionų, esantis šalies vakaruose, Žaliajame kyšulyje. Administracinis centras – Dakaras.

## Administracinis suskirstymas
Regionas padalintas į 4 departamentus:
* Dakaro departamentas
* Gediavajės departamentas
* Pikino departamentas
* Rufisko departamentas

## Šaltiniai
Diurbelio regionas

**Diurbelio regionas** () – vienas iš 11 Senegalo regionų, esantis šalies vakaruose. Administracinis centras – Diurbelis. Teritorija atitinka buvusios Bavolo karalystės ribas.

## Administracinis suskirstymas
Regionas padalintas į 3 departamentus:
* Diurbelio departamentas
* Bambėjaus departamentas
* Mbakė departamentas

## Šaltiniai
Fatiko regionas

**Fatiko regionas** () – vienas iš 11 Senegalo regionų, esantis šalies vakaruose, Gambijos pasienyje. Administracinis centras – Fatikas.

## Administracinis suskirstymas
Regionas padalintas į 3 departamentus:
* Fatiko departamentas
* Fundiužnė departamentas
* Gosaso departamentas

## Šaltiniai
Hidra

**Hidra** (arba **Hydra**) gali reikšti:
* Hidra (gentis) – duobagyvių gentis biologijoje;
* Hidra (mitologija) – devyngalvė jūrų pabaisa graikų mitologijoje;

Hidra astronomijoje:
* Hidra (žvaigždynas) – didžiausias iš žvaigždynų.
* Hidra (palydovas) – Plutono palydovas.
Kaolako regionas

**Kaolako regionas** () – vienas iš 11 Senegalo regionų, esantis šalies centrinėje dalyje, Gambijos pasienyje. Administracinis centras – Kaolakas.

## Administracinis suskirstymas
Regionas padalintas į 3 departamentus:
* Kaolako departamentas
* Kungjulo departamentas
* Nioro diu Ripo departamentas

2008 m. iš Kafrino departamento sudarytas Kafrino regionas.

## Šaltiniai
Koldos regionas

**Koldos regionas** () – vienas iš 11 Senegalo regionų, esantis šalies pietinėje dalyje, Gambijos ir Bisau Gvinėjos pasienyje. Įeina į Kazamanso sritį. Administracinis centras – Kolda.

## Administracinis suskirstymas
Regionas padalintas į 3 departamentus:
* Koldos departamentas
* Medina Joro Fula departamentas
* Velingaros departamentas

2008 m. iš Sediju departamento sudarytas Sediju regionas.

## Šaltiniai
Tekrūras

**Tekrūras** (volofų kalba: *Tekuruur*; pr. *Tekrour*) – senovės Afrikos valstybė, IX a.- 1285 m. egzistavusi dab. Senegalo ir pietų Mauritanijos teritorijoje, su centru Futa Toro regione. Tam tikrais laikotarpiais valdė ir dab. Malį.

## Istorija
Tekrūras susiformavo Senegalo upės slėnyje. Čia buvo tinkamos sąlygos prekybai, ir čia kaupėsi svarbiausios Afrikinės prekės, vėliau Transsacharinės prekybos keliais keliavusios į šiaurę. Svarbiausi tekrūro tiekėjai buvo Bambuko vietovė pietryčiuose, garsėjusi auksu, Avlilis šiaurėje, iš kur keliaudavo druska.

Tekrūro valstybės etninė sudėtis buvo labai mišri. Pagrindinę gyventojų dalį tikriausiai sudarė fulbiai, tačiau valstybės valdyme dalyvavo ir berberai iš šiaurės, fulbiams giminingi sererai. Valstybė yra labai reikšminga fulbių ir sererų tautinei konsolidacijai.

Tekrūro valdovai jau nuo XI a. priėmė islamą, tačiau nuosaikią jo formą, sumišusią su vietiniais tikėjimais. Tokiu būdu Tekrūras tapo pirmąja islamiška valstybe Sahelio regione. Apie 1030 m. fulbių dinastiją nuvertus sererų kilmės dinastijai, į valdžią atėjo karalius War Jabi, kuris siekė įdiegti ortodoksinį islamą. Vidaus religiniai karai skatino vietos tautas tolimesnėms migracijoms į pietus. Šių migracijų metu į Gambijos upės slėnį migravo sererai, kurie daug prisidėjo prie Džolofo susikūrimo.

Religiniai nesutarimai, taip pat ekonominiai kivirčai aštrino Tekrūro santykius ir su kaimynais, ypač su didele valstybe rytuose – Vagadu (Ganos) imperija. 1076 m. susivienijęs su berberais Almoravidais, Tekrūras nukariavo Vagadu, trumpam įgydamas hegemoniją visame vakarų Sahelyje. Taip pat Tekrūro gyventojų armijos dalyvavo Almoravidų žygiuose į šiaurę ir pasiekė Ispaniją.

XII a. Tekrūras nusilpo ir ėmė byrėti. Rytuose, senosios Ganos imperijos teritorijose susiformavo Soso valstybė, kitos smulkios mandinkų, volofų valstybėlės. 1280 m. Tekrūras buvo užkariautas Malio imperijos (ją valdant imperatoriui Sakura).
Lugos regionas

**Lugos regionas** () – vienas iš 11 Senegalo regionų, esantis šalies šiaurės vakarinėje dalyje. Administracinis centras – Luga.

## Administracinis suskirstymas
Regionas padalintas į 3 departamentus:
* Kebemero departamentas
* Lingero departamentas
* Lugos departamentas

## Šaltiniai
Matamo regionas

**Matamo regionas** () – vienas iš 11 Senegalo regionų, esantis šalies šiaurės rytinėje dalyje, Mauritanijos pasienyje. Administracinis centras – Matamas.

## Administracinis suskirstymas
Regionas padalintas į 3 departamentus:
* Kanelo departamentas
* Matamo departamentas
* Raneru Ferlo departamentas

## Šaltiniai
Sen Lui regionas

**Sen Lui regionas** () – vienas iš 11 Senegalo regionų, esantis šalies šiaurinėje dalyje, Mauritanijos pasienyje. Administracinis centras – Sen Lui.

## Administracinis suskirstymas
Regionas padalintas į 3 departamentus:
* Daganos departamentas
* Podoro departamentas
* Sen Lui departamentas

## Šaltiniai
Rankovė

**Rankovė** – drabužio dalis, dengianti ranką, pritvirtinta prie pagrindinės drabužio dalies, dengiančios krūtinę ar visą liemenį. Drabužiai be rankovių, vadinami *berankoviais*. Rankovėmis vadinamos ir atitinkamos kai kurių šarvų (pvz., grandinių) dalys.

## Rankovės konstrukcija
* Rankovės vientisumas. Rankovė gali būti:
** vientisa, be išilginių siūlių (pvz., megztų drabužių)
** su viena ar keliomis išilginėmis siūlėmis – susiūta iš kelių išilginių dalių.
* Tvirtinimas prie peties. Rankovė paprastai tvirtinama prie likusios drabužio dalies (peties, krūtinės, nugaros dalys). Tvirtinimo būdai:
** Prisiuvimas – tai dažniausiais nuolatinio tvirtinimo būdas. Siūlės gali būti įvairios. Vandeniui nelaidžių drabužių siūlės būna užsandarintos (klijų tipo medžiagomis, įsiūta specialia juostele) ar pridengtos kloste.
** Užtrauktukas – taip neretai tvirtinamos kai kurių striukių, kurias galima paversit liemenėmis, rankovės.
** Priklijavimas
** Prisegimas sagomis ar panašiais įtaisais.
** Rankovė gali būti vientisa su kuria nors kita drabužio dalimi (pvz., reglano tipo rankovė). Tuomet ji siuvam tik prie likusių dalių.
* Papildomi elementai. Rankovė dažnai turi papildomų įvairios paskirties elementų:
** Rankogaliai – rankogaliai užsega rankovę ties riešu, sulaikydami šilumą, nepraleisdami vėjo, dulkių, vabzdžių ir pan. Rankogaliai gali būti dekoratyviniai, reguliuojami, su keliomis sagelėmis ar kitokiais segimo įtaisais ar raišteliais.
** Alkūnę sutvirtinantys antsiuvai – darbinių drabužių ir megztinių alkūnės linkusios dilti ar ištįsti, tad neretai sutvirtinamos iš išorės prisiūtu tvirtesnio audinio ar odos lopu.
** Kišenės – tiek vidinės, tiek išorinės.
** Prapjovos su dekoratyviu pamušalu – daugiau būdingi senoviniams drabužiams. Rankovės audinys tokiu atveju paprastai turi išilgines prapjovas, kurios dėvint būna prasiskėtusios, o pro jas kyšo spalvingas pamušalas.
** Kutai, juostelės ir pan. puošiniai.
** Simboliniai antsiuvai – ant uniforminių drabužių rankovių prisiuvami priklausomybę tam tikrai organizacijai, karinį laipsnį, pareigas ir kt. rodantys antsiuvai su emblemomis, tekstiniais užrašais ir pan. Tokie antsiuvai paplitę ir ant laisvalaikio drabužių, imituojančių uniforminius.
* Rankovės ilgis. Dažniausiai rankovės siekia nykščio pamatą, bet gali būti bet kokio ilgio – nuo paslepiančių plaštaką iki trumpų, siekiančių pusę žasto ar dengiančių dar mažesnę jo dalį.
* Rankovės plotis. Rankovės paprastai daromos tokio pločio, kad netrukdytų kilnoti rankos, tačiau labai priklauso nuo mados. Kai kurių tautų aprangai ar tam tikram laikotarpiui būdingos labai plačios rankovės. Su rankovės pločiu susijusi ir rankovės atraitojimo galimybė. Kai kurie laisvalaikio ir darbiniai drabužiai turi atraitojimui tinkamas rankoves.

## Rankovės paskirtis
Rankovė atlieka tas pačias funkcijas, kaip ir visas drabužis:
Rankovė (reikšmės)

Žodis **rankovė** reiškia:

* rankovė – ranką nuo peties dengianti drabužio dalis;
* rankovė – rankovės (lankstaus, susiplojančios plataus vamzdžio) pavidalo gaminys, iš kurio kas nors daroma. Pvz., pakavime iš į dalis karpomų rankovių gaminami pakavimo maišeliai;
* rankovė – rankovės pavidalo įtaisas, kurio byra, teka ar kitaip keliauja kokios nors medžiagos. Pvz.:
** rankovė – įtaisas prie malūno girnų rankove miltai byra į maišą;
** rankovė – įtaisas, kuriuo keleiviai iš patalpos patenka tiesiai į keleivinį lėktuvą ar laivą;
** rankovė – plati gaisrinė žarna;
* rankovė – siauras vandens, žemės ar ko kita ruožas.