open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Stasys Chockevičius

**Stasys Chockevičius** (1932 m. gegužės 22 d. Palendrių k., Šilutės r. – 1993 m. sausio 14 d. Kėdainiuose, palaidotas Žemaičių Naumiesčio kapinėse) – chorvedys ir pedagogas.

## Biografija

Baigęs Šilutės vidurinės mokyklos 9 klases, 1951–1959 m. su pertrauka choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos muzikos mokykloje (dėst. K. Griauzdė, J. Karosas ir V. Uloza). Mokydamasis vadovavo įvairiems meno mėgėjų būreliams.

Nuo 1959 m. iki mirties gyveno ir dirbo Kėdainiuose. Iš pradžių Kultūros namuose suorganizavo mišrųjį chorą, o vaikų muzikos mokykloje akordeonistų orkestrą, dėstė metiniuose chorvedžių kursuose. 1964–1970 m. vadovavo Kėdainių chemijos gamyklos mišriajam chorui, kurį parengė 1965 ir 1970 m. respublikinėms dainų šventėms.

Nuo 1972 m. nuolat dirbo su Kėdainių rajoninių kultūros namų tai mišriuoju, tai moterų, tai vyrų chorais. Mišrusis choras buvo parengtas 1975 m. respublikinei dainų šventei, o A. Budriūno chorų konkurse Biržuose pelnė prizinę vietą, koncertavo Latvijoje, dalyvavo Lietuvos televizijos laidoje.

Nuo 1978 m. sėkmingai dirbo su kultūros namų vyrų choru, kurį parengė 1980 ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms bei 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei, nemažai koncertavo.

Nuo 1974 m. aktyviai reiškėsi su Kėdainių rajkoopsąjungos mišriuoju ir moterų chorais. Mišrųjį chorą parengė 1980 m. respublikinei dainų šventei, o moterų chorą 1985 m. respublikinei dainų šventei ir 1990 Lietuvos tautinei dainų šventei. Jo išmokyti chorai dalyvavo rajoninėse ir zoninėse dainų šventėse, taip pat moterų ir vyrų chorų sąskrydžiuose Šiauliuose ir kituose kultūros renginiuose. S. Chockevičius buvo uolus chorinės dainos puoselėtojas, rajoninių dainų švenčių dirigentas. 1989 m. apdovanotas Kultūros žymūno ženklu.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Robertas Čapkevičius

**Robertas Čapkevičius** (1952 m. spalio 19 d. Vilniuje) – choro dirigentas ir muzikos mokytojas.

## Biografija

1959–1970 choro dirigavimo mokėsi Vilniaus M. K. Čiurlionio vidurinėje meno mokykloje (dėst. N. Kazakauskienė). 1970–1973 choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. N. Kazakauskienės klasė), o 1973–1974 choro dirigavimo studijas tęsė konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (vyr. dėst. G. Purlio klasė).

1971–1973 Vilniaus vyrų ir moterų chorų „Aidas“ chormeisteris, vėliau Klaipėdos liaudies operos teatro chormeisteris. 1975–1994 Anykščių kultūros rūmų mišriojo choro „Šilas“ (1982) meno vadovas ir dirigentas. Kolektyvą parengė 1980 ir 1985 respublikinėms dainų šventėms, 1990 Lietuvos tautinei dainų šventei ir 1994 I Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje, išmokė daug įvairių kūrinių, surengė nemaža koncertų Lietuvoje. „Šilas“ dainavo ir Latvijoje, Rumunijoje, Vokietijoje. Respublikinių dainų švenčių, „Dainuoja darbo Lietuva" ir J. Naujalio konkursuose laimėjo prizinių vietų.

1979 suorganizavo Anykščių mechanizuotos kolonos vyrų chorą, o vėliau vyrų vokalinį ansamblį „Anykštis“, kuris buvo daugelio respublikinių konkursų „Sidabriniai balsai" laureatas, 1992 analogiškame konkurse pelnė absoliučiai geriausio kolektyvo vardą.

Nuo 1975 Anykščių vaikų muzikos mokyklos mokytojas. R. Čapkevičius – Anykščių rajono dainų švenčių organizatorius ir vyr. dirigentas, 1979 Panevėžio zonos eksperimentinės dainų šventės ir 19941 Pasaulio lietuvių dainų šventės Vilniuje dirigentas. 1989 jis apdovanotas Kultūros žymūno ženklu.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Albinas Čeičys

**Albinas Čeičys** (1910 m. balandžio 1 d. Paliepio k., Rokiškio raj. – 1960 m. gegužės 18 d. Kaune) – vargonininkas, choro dirigentas ir pedagogas.

## Biografija

Privačiai pramokęs muzikos, kurį laiką vargonininkavo ir vadovavo mėgėjų chorams. 1928–1939 m. Kauno muzikos mokykloje ir konservatorijoje studijavo vargonavimą ir lankė Nikodemo Martinonio chorvedybos klasę, dėstė muziką ir dainavimą Marijampolės mergaičių ir Kauno 4-ojoje bei 6-ojoje gimnazijose, vadovavo moksleivių ir suaugusiųjų chorams. 1938 m. dainų šventei Klaipėdoje parengė Šančių šaulių būrio 90 dalyvių chorą.

Pokario metais įsitraukė į dar aktyvesnę muzikinę veiklą. 1945–1948 m. buvo Kauno muzikos mokyklos mokymo dalies vedėjas ir direktorius, 1945–1949 m. – konservatorijos, 1949–1960 m. – Juozo Gruodžio muzikos mokyklos choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytojas.

1949–1954 m. – „Kauno audinių“ fabriko mišriojo choro vadovas. Kolektyvą parengė 1952 m. Kauno srities meno mėgėjų apžiūrai ir 1954 m. Lietuvių literatūros ir meno dekadai Maskvoje (dirigavo Antanas Ilčiukas), koncertavo ir Latvijoje.

1948–1960 m. (su pertrauka) vadovavo Lietuvos žemės ūkio akademijos mišriajam chorui (120–140 dalyvių). Studentus parengė 1950, 1955 ir 1960 m. respublikinėms dainų šventėms, dalyvavo apžiūrose ir konkursuose, koncertų surengė Kaune, Šiauliuose, Rygoje, Taline, Tartu, Kijeve, Minske ir kitur. Chorą išmokė sudėtingesnių klasikinių ir šiuolaikinių kompozitorių kūrinių.

Kurį laiką vadovavo Kauno fabriko „Inkaras“ ir kojinių fabriko „Cotton“ chorams. Konsultavo Kauno miesto, Prienų ir Raseinių rajonų mėgėjų chorus, padėjo organizuoti chorų apžiūras ir dainų šventes, buvo jų dirigentas. Drauge su V. Žiliumi iš rusų kalbos išvertė Nikolajaus Rimskio-Korsakovo vadovėlį „Harmonija“, redagavo E. Navickaitės-Martinonienės parengtą „Elementariosios muzikos teorijos“ vadovėlį.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Tebė

Graikų mitologijoje **Tebės** vardu – trys personažai:
* Amazonė;
* Nimfa, Asopo ir Metopės duktė, Zeto žmona.
* Dzeuso ir Jodamės duktė, karaliaus Ogigo žmona, Aulio motina.

----
Taip pat skaitykite Jupiterio palydovas **[[Tebė (palydovas)|Tebė]]**.
Malaga (krepšinio klubas)

**Malagos „Unicaja“** (*Unicaja Málaga*), oficialiai ***Malagos krepšinio klubas*** (*Club Baloncesto Málaga*) – Ispanijos krepšinio komanda, žaidžianti ACB lygoje. Klubas įsikūręs Andalūzijos regione, Malagoje.

## Istorija
1977 m. klubas įkurtas kaip „Caja de Ronda“. 1981 m. iškopė į aukščiausią Ispanijos lygą. 1992 m. susijungė su kitu Malagos klubu – „CB Maristas de Málaga“ (įkurtas 1953 m.). 1995 m. debiutavo Eurolygoje, vėliau 5 sezonus varžėsi Koračo taurėje, kurioje užėmė antrą vietą (2000 m.), ir ją laimėjo (2001 m.). Po šios pergalės grįžo į Eurolygą, kurioje beveik visada iškopdavo į Top-16 etapą, o 2007 m. pateko netgi į finalo ketvertą ir užėmė 3 vietą (pusfinalyje nusileido Maskvos CSKA). Be to, „Unicaja“ 2004–05 m. sezone laimėjo Ispanijos taurę, o 2005–06 m. – ACB lygą.

2015 m. „Unicaja“ neteko Eurolygos licencijos ir varžėsi Europos taurėje. Šią laimėjo 2017 m., finale įveikusi „Valensijos“ klubą. Grįžusi į Eurolygą, „Unicaja“ pasiekė 9 vietą ir į atkrintamąsias nepateko, o po dar 3 sezonų Europos taurėje iškrito į FIBA Čempionų lygą.

2023 m. „Unicaja“ sensacingai laimėjo Ispanijos taurę, eliminavusi tiek „Barselonos“, tiek Madrido „Realo“, tiek Tenerifės „Lenovo“ klubus. 2024 ir 2025 m. laimėjo FIBA Čempionų lygą.

## Pasiekimai
* Koračo taurė: 2001 m.
* Europos taurė: 2017 m.
* FIBA Čempionų lyga: 2024, 2025 m.
* Ispanijos krepšinio taurė: 2005, 2023, 2025 m.
* Ispanijos krepšinio supertaurė: 2024 m.
* ACB lyga: 2005–06 m.
* Eurolyga: 3 vieta – 2007 m.
* II Ispanijos divizionas: 1981, 1987 m.

## Žymūs žaidėjai
* Michael Ansley (1992–1993, 1994–1996 m.)
* Carlos Jiménez (2006–2011 m.)
* Daniel Santiago (2005–2008 m.)
* Jorge Garbajosa (2004–2006, 2011–2012 m.)
* Florent Piétrus (2004–2007 m.)
* Jayson Granger (2013–2015 m.)
* Nemanja Nedović (2015–2018 m.)
* Alberto Díaz (2012– m.)

### Lietuviai
* Gintaras Einikis (2004 m.)
* Mindaugas Kuzminskas (2013–2016 m.)
* Domantas Sabonis (2012–2014 m.)

## Treneriai


*  Alfonso Queipo de Llano: 1977–79, 1985–86 m.
*  José María Martín Urbano: 1979–80, 1982, 1985, 1987, 1990–92 m.
*  Damián Caneda: 1980–81 m.
*  Ramón Guardiola: 1981–82 m.
*  Moncho Monsalve: 1982–84 m.
*  Ignacio Pinedo: 1984–85 m.
*  Arturo Ortega: 1986–87 m.
*  Zoran Slavnić: 1987–88 m.
*  Mario Pesquera: 1988–90 m.
*  Javier Imbroda: 1992–98 m.
*  Pedro Ramírez: 1998–99 m.
*  Božidar Maljković: 1999–03 m.
*  Paco Alonso: 2003 m.
*  Chechu Mulero: 2003 m.
*  Sergio Scariolo: 2003–08 m.
*  Aito Garcia Reneses: 2008–2011 m.
*  Chus Mateo: 2011–12 m.
*  Luis Casimiro: 2012, 2018–2021 m.
*  Jasmin Repeša: 2012–13 m.
*  Joan Plaza: 2013–2018 m.
*  Fotis Katsikaris: 2021–2022 m.
*  Ibon Navarro: 2022– m.



## Šaltiniai

## Nuorodos
* Eurolygos puslapis apie Malagos Unicaja
* Oficiali svetainė
Albertas Čelna

**Albertas Čelna** (1915 m. balandžio 26 d. Čikagoje) – JAV, Australijos lietuvių smuikininkas ir chorvedys.

## Biografija
Su tėvais grįžęs į Lietuvą, baigė Vilniaus Vytauto Didžiojo gimnaziją ir mokėsi griežti smuiku konservatorijoje. Bet prasidėjęs Antrasis pasaulinis karas studijas nutraukė. Keletą metų mokytojavo vienoje Vilniaus pradžios mokykloje, vėliau smuiku griežė „Vaidilos" teatre. 1940 m. pasitraukė į Vakarus. Pirmiausia apsistojo Austrijos sostinėje Vienoje, kur keletą mėnesių dirbo nedideliame fabrike. Rusų armijai įžengus į Austriją, pasitraukė į Vokietiją. Kurį laiką dainavo A. Mikulskio vadovaujamame M. K. Čiurlionio ansamblyje, o paskui išvyko į Freiburgą. Čia įstojo į konservatoriją ir mokėsi smuikuoti, griežė konservatorijos simfoniniame orkestre. 1949 m. vasarą atvyko į Australiją ir apsigyveno Melburne. Pagal sutartį dvejus metus dirbo chemijos fabrike, o vėliau iki pensijos pašte.

Į Melburną iš Vokietijos atvyko nemaža lietuvių, ir Juozas Petrašiūnas suorganizavo vyrų chorą. Pirmasis choro pasirodymas įvyko 1950 m. Vasario 16-osios minėjimo proga. Netrukus prisijungė ir moterys, ir choras tapo mišrusis. Jam iki 1978 m. vadovavo A. Čelna. Keletą metų choras vadinosi „Aidos“ vardu, o 1956 m. pasivadino „Dainos sambūriu“. Pirmąjį koncertą jis surengė 1956 m. gruodžio 2 d. Kolingvudo priemiesčio savivaldybės salėje. 1957 m. birželio 9 d. „Dainos sambūrio“ koncerte pasirodė mišrusis, vyrų ir moterų chorai, 1957 m. rugsėjo 1 d. koncerto programa pakartota Adelaidėje. Mišrusis choras atliko Stasio Šimkaus dainą „Vėjo dukra“, J. Kačinsko „Pjovėją“, V. Banaičio harmonizuotą liaudies dainą „Po aukštus kalnus“, J. Žilevičiaus „Anoj pusėj ežero“ ir „Laisvės dainą". Choras nuolat rengė koncertus įvairiuose Australijos miestuose, dalyvavo dainų šventėse ir kituose kultūros renginiuose. Choro vadovas dirigavo koncertuose ir dainų šventėse.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Evelina Čepkauskienė-Juozapavičiūtė

**Evelina Čepkauskienė-Juozapavičiūtė**  g . 1928 m. vasario 24 d. Bostone, MA-JAV), muzikos mokytoja ir chorvedė.

## Biografija

1932 su tėvais grįžo į Lietuvą ir apsigyveno Papilėje (Šiaulių r.), kur baigė pradžios mokyklą, o vėliau mokėsi Viekšnių ir Kuršėnų gimnazijose. Baigusi gimnaziją, 1947–1952 mokytojavo Šiaulių rajono Medragių, Steponiškės ir Kuršėnų pradžios mokyklose, o nuo 1954 Urkuvėnų pradžios mokykloje. 1955–1959 choro dirigavimo mokėsi Šiaulių muzikos mokykloje (dėst. B. Beganskaitė). 1959–1964 Pavenčių cukraus kombinato klubo vedėja ir meno vadovė. Suorganizavo mišrųjį chorą, kurį parengė 1960 respublikinei dainų šventei, o vyrų chorą 1963 I respublikiniam vyrų chorų sąskrydžiui Vilniuje. Taip pat vadovavo ir kitiems meno mėgėjų būreliams, organizavo koncertus ir išvykas.

Nuo 1964 rudens Kuršėnų 1-osios vidurinės mokyklos muzikos mokytoja ir vaikų choro vadovė, kartu dirbo ir vaikų darželyje. 1967–1986 Kuršėnų vaikų muzikos mokyklos mokytoja ir 1970–1991 Kuršėnų vaikų namų meno vadovė. Jungtinį muzikos mokyklos ir vaikų namų jaunių chorą (60 dalyvių) parengė 1969, 1970, 1975, 1977, 1980 ir 1985 respublikinėms dainų šventėms, konkursuose pelnė prizinių vietų. Vadovavo vaikų namų ne tik chorams, bet ir vokaliniams ansambliams bei solistams, kuriuos parengdavo „Dainų dainelės" konkursams. Su savo auklėtiniais koncertavo Šiaulių, Pakruojo, Ignalinos ir kituose rajonuose, dalyvavo rajoninėse ir zoninėse dainų šventėse. Vaikų namuose organizavo koncertus – susitikimus su žymiais kultūros ir meno veikėjais.

E. Čepkauskienė konsultavo Šiaulių rajono meno mėgėjų būrelius, buvo Šiaulių rajono dainų švenčių vyr. dirigentė ir dirigentė. 1973 apdovanota Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu, o 1975 jai suteiktas nusipelniusios mokytojos vardas.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Kazimieras Četkauskas

**Kazimieras Četkauskas** (1905 m. spalio 28 d. Panemunyje, Rokiškio apskr. – 1944 m. liepos 10 d. Švedriškėje, Ignalinos raj.) – besitraukiančios vokiečių kariuomenės nužudytas, vargonininkas ir chorvedys.

## Biografija

Vyresniojo brolio Petro Četkausko išmokytas vargonuoti, nuo 1928 m. iki mirties vargonininkavo ir vadovavo chorui Švedriškės parapijoje, lankė Konrado Kavecko vadovaujamus vargonininkų kursus Utenoje. K. Četkausko diriguojamas choras ne tik giedodavo bažnyčioje, bet ir dalyvaudavo viešuose koncertuose valstybinių švenčių metu.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Petras Četkauskas

**Petras Četkauskas** (1899 m. kovo 26 d. Panemunio miestelyje, Rokiškio apskr. – 1985 m. lapkričio 18 d. Želvoje, Ukmergės raj.) – vargonininkas ir chorvedys.

## Biografija

Tėvas Matas Četkauskas, be siuvėjo amato, mokėjo griežti ir smuiku. Jo sūnus Petras išmoko taisyti laikrodžius, o kiti du sūnūs Jonas ir Povilas tapo vargonininkais ir chorvedžiais.

Muzika traukė ir Petrą. Pirmieji jo mokytojai buvo broliai Jonas ir Povilas. Išmokęs vargonuoti ir susipažinęs su pagrindiniu bažnytiniu repertuaru, pradėjo savarankiškai vargonininkauti Kazliškyje (Rokiškio raj.). Nuvykęs vargonininkauti į Želvą (Ukmergės raj.), subūrė ir chorą, kuris giedojo bažnyčioje ir dalyvavo „klojimų vakaruose“.

Atsiradus laisvai vargonininko vietai Alantos (Molėtų raj.) parapijoje, apie 1927 m. nuvyko ten dirbti. Čia buvo Juozo Gruodžio iniciatyva pastatyti geri vargonai, todėl reikėjo ir kvalifikuotesnio vargonininko. Tuo tikslu P. Četkauskas kelis kartus tobulinosi Juozo Naujalio vargonininkų kursuose Kaune. Alantoje suorganizavo nemažą bažnytinį chorą, kurį išmokė sudėtingesnių mišių, giesmių ir dainų. Retkarčiais pamaldose dalyvaudavo smuikininkas Petras Viržonis ir solistė Veronika Podėnaitė.

P. Četkausko vargonavimą yra pagyręs Panevėžio vyskupas Kazimieras Paltarokas. Mykolo Karkos rekomenduotas choras dalyvavo 1930 m. visos Lietuvos dainų šventėje Kaune. Choras pastatė Miko Petrausko operetę „Consilium facultatis“, dalyvaudavo viešuose koncertuose. P. Četkauskas vargonuoti išmokė jaunesnius savo brolius Kazimierą ir Vytautą; muzikiniais gabumais pasižymėjo ir jo mokinys Bronius Pagalys.

Kilus Antrajam pasauliniam karui, vėl grįžo į Želvą. Mokytojavo Želvos ir Balninkų vidurinėse mokyklose bei Vederių septynmetėje mokykloje, vadovavo moksleivių chorams ir vokaliniams ansambliams, dirbo Želvos kultūros namuose. Jo parengti chorai dalyvavo dainų šventėse, dažnai pasirodydavo koncertuose. Paskutinius ketverius metus vargonininkavo ir vadovavo chorui Labanoro miestelyje (Švenčionių raj.). Būdamas pensininkas, retkarčiais nuvykdavo pagriežti vargonais į Ukmergės ir kitų rajonų bažnyčias.

Vargonininkas išaugino keturias dukteris: Genovaitė – muzikologė, hum. mokslų daktarė; Milda – violončelininkė, Aldona – muzikos mokytoja, Pranė – chemijos mokytoja.

## Šaltiniai
Petras Četkauskas turėjo dar du sūnūs Antana ir Juoza.
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Povilas Četkauskas

**Povilas Četkauskas** (1904 m. birželio 7 d. Panemunyje, Rokiškio apskritis – 1991 m. kovo 8 d. Kaune, palaidotas Prienų kapinėse) – Lietuvos vargonininkas, chorvedys, akordeonistas.

## Biografija
Tėvas Matas Četkauskas mokėjo griežti smuiku, o motina Uršulė Četkauskienė turėjo gražų balsą ir giedojo bažnyčios chore. Jų penki sūnūs – Jonas, Petras, Povilas, Kazimieras ir Vytautas – tapo vargonininkais.

Iš brolių išmokęs vargonuoti, vargonininkavo Kamajuose ir Kazliškyje (Rokiškio raj.). 1923 m. Stasiui Šimkui įkūrus konservatoriją Klaipėdoje, į ją mokytis atvyko ir P. Četkauskas. Mokydamasis dainavo moksleivių vyrų chore, susižavėjo akordeono muzika. Didelį įspūdį jam padarė 1933 m. Klaipėdoje koncertavęs garsus vokiečių akordeonistas ir kompozitorius Kurtas Maras. P. Četkauskas nusipirko „Honerio“ firmos 120 bosų akordeoną ir su juo nesiskyrė visą gyvenimą.

Baigęs Klaipėdos konservatoriją, gyveno Šilutėje ir buvo Klaipėdos krašto chorų vadovas bei dainų švenčių dirigentas. 1933 m. Klaipėdos krašto 2-ajai dainų šventei parengė Šilutės apylinkės jungtinį chorą ir jam šventėje dirigavo. P. Četkauskas pagarsėjo kaip akordeonistas – 1938 m. Londono firmoje įgrojo lietuvių tautinių šokių muzikos ir išleido apie dešimt plokštelių (talkino Stepas Graužinis).

1939 m. Vokietijai okupavus Klaipėdą, su šeima apsigyveno Kaune. Vadovavo „Inkaro“ fabriko vyrų, moterų ir mišriajam chorui, suorganizavo apie 100 dalyvių Kauno policijos vyrų chorą. Šis kolektyvas tuo metu buvo vienas pajėgiausių vyrų chorų Lietuvoje. P. Četkauskas daug koncertavo kaip solistas akordeonistas, griežė įvairiuose instrumentiniuose ansambliuose, turėjo daug mokinių.

1947 m. po nelaimingo atsitikimo neteko regėjimo. Būdamas aklas, nuolat gilinosi į akordeono technines ir menines galimybes, išmoko griežti sudėtingus klasikinius kūrinius (pats juos pritaikė akordeonui). Parengė ir išleido pirmuosius akordeono vadovėlius: „Jaunasis akordeonistas“ (1952 m.) ir „Akordeonistas“ (1958 m.). Sukūrė koncertinių etiudų, „Koncertinę polką“, „Serenadą“, „Našlaitėlės valsą“ ir kitokios muzikos akordeonui.

Išaugino tris sūnus. Rimgaudas Četkauskas žinomas dailininkas, gyvena Melburne (Australija), Eugenijus Četkauskas buvo muzikas (1929–1991), Algimantas Četkauskas – dailininkas, 1950–1956 m. politinis kalinys, vėliau gyveno ir dirbo Taškente (Uzbekija), 1996 m. apsigyveno Vilniuje.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. – Vilnius, 1999. 

## Literatūra
* Povilas Četkauskas: bibliografijos rodyklė, 1928–2004 (sud. Valentinas Vytautas Toločka, Juozas Valentukevičius, Roma Aškelovičienė). – Vilnius: Lietuvos aklųjų biblioteka, 2005. – 60 p.: portr. – ISBN 9955-17-009-3
Mykolas Cibas

**Mykolas Cibas** (1922 m. spalio 28 d. Gudeniškėse, Kuktiškių valsč., Utenos apskr. – 1980 m. lapkričio 5 d. Great Necke, NY, JAV) – vargonininkas ir chorvedys.

## Biografija

Visa šeima buvo muzikali. Pradinį mokslą įgijo Panevėžyje, o vidurinį Utenos gimnazijoje. Nuvykęs į Vilnių, muzikos mokėsi pas J. Narkevičių, A. Motiekaitį ir J. Gaubą (fortepijono, vargonų ir kompozicijos). Kurį laiką dirbo Varniuose ir Utenoje. 1940 m. Lietuvoje prasidėjus neramumams, du broliai buvo ištremti į Sibirą – vienas ten žuvo. Mykolas atsidūrė Vokietijoje, kur Hanau lietuvių stovykloje įsijungė į „Dainavos“ ansamblį, buvo dirigento pavaduotojas ir stovyklos vargonininkas, vadovavo bažnytiniam moterų chorui. 1949 m. vasarą atvyko į JAV – Westfieldą, MA, paskui į Great Necką. Suorganizavo lietuvių tremtinių vyrų chorą ir apie metus jam vadovavo. Buvo išvykęs vargonininkauti į Westfielda, MA, Šv. Kazimiero lietuvių parapiją, bet 1951 m. vėl sugrįžo į Great Necką ir iki mirties čia gyveno. Atgaivino mišrųjį chorą, vėl subūrė ir vyrų chorą, kuriam daug metų sėkmingai vadovavo. Nemažai koncertavo, dainavo per radiją, dalyvavo 1956 m. I JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėje Čikagoje. 1957–1965 m. ir nuo 1967 m. vadovavo Niujorke Operetės moterų chorui (20-25 dalyvės); nuo 1969 m. moterų chorą perorganizavo į mišrųjį, o vėliau vėl moterų. 1969 m. balandžio 19 d. minint choro 50-metį, atliko B. Budriūno kantatą „Lietuvos šviesos keliu". Dalyvavo solistai I. Stankūnaitė ir V. Verikaitis, dirigavo M. Cibas. Choras rengė metinius koncertus, dainavo Filadelfijoje ir Baltimorėje, dalyvavo 1971 m. 4-ojoje JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėje Čikagoje, buvo šios šventės repertuarinės komisijos narys. Visą dešimtmetį vargonininkavo Merchant Marine Academy Kingstone, PA, kur vadovavo ir kadetų chorui. Apie dešimtmetį buvo Šv. Aloyzo bažnyčios vargonininkas ir choro vadovas, taip pat Aušros Vartų parapijos vargonininkas ir choro vadovas Niujorke, Manhattane.

Nuo 1940 m. ALRK Vargonininkų sąjungos narys, New Yorko-New Jersio provincijos šios sąjungos narys, daugiau kaip dešimtmetį – Centro valdybos narys ir ilgametis sekretorius. Priklausė ir kitoms Amerikos LB organizacijoms. Buvo 1964 m. Pasaulinės parodos Lietuvių dienos Niujorke jungtinio choro dirigentas.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Juozas Ciprisevičius

**Juozas Ciprisevičius** (g. 1958 m. kovo 22 d. Kybartuose, Vilkaviškio r.) – chorvedys ir pedagogas.

## Biografija

Mokydamasis Kybartų vidurinėje mokykloje, pas Z. ir L. Galvydžius, R. Pakšį ir D. Šurmaitienę mokėsi ir muzikos. Baigęs vidurinę mokyklą, 1976–1980 m. muziką studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (dirigavimą dėstė S. Jareckaitė).

Nuo 1980 m. Kalvarijos ir Nemunaičių (Marijampolės r.) vidurinių mokyklų muzikos ir dainavimo mokytojas, vaikų chorų vadovas. Ypač vaisingai dirbo Kalvarijos vidurinėje mokykloje, kur suorganizavo vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių mišrųjį chorus, pučiamųjų orkestrą ir skudučių ansamblį. Minėtus kolektyvus parengdavo rajoninėms ir zoninėms dainų šventėms, konkursuose laimėdavo prizinių vietų. Vaikų choras dalyvavo 1985 ir 1987 m. respublikinėse dainų šventėse, keletą kartų koncertavo Suvalkų krašte. Taip pat vadovavo „Orijos" fabriko, rajono žemės ūkio susivienijimo klubo ir kultūros namų mišriesiems chorams, pučiamųjų orkestrui. Vien 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei parengė Kalvarijos kultūros namų ir vidurinės mokyklos pučiamųjų orkestrą, vaikų chorą ir kultūros namų mišrųjį chorą. Vidurinės mokyklos jaunių choras dalyvavo ir 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventėje Kaune bei Vilniuje ir 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventėje Vilniuje.

Nuo 1994 m. Kalvarijos vaikų muzikos mokyklos direktorius ir mokytojas metodininkas, vadovauja vaikų chorams ir pučiamųjų orkestrui. Vaikų chorą parengė 1995 m. Suvalkijos krašto dainų šventei Marijampolėje ir 1996 m. III J. Bendoriaus konkursui – festivaliui, 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje. Yra Marijampolės rajono muzikos mokytojų metodikos būrelio pirmininkas, nuo 1983 m. rajono moksleivių dainų švenčių vyr. dirigentas, 1993 m. Suvalkijos krašto dainų šventės organizatorius ir vyr. dirigentas.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Salomėja Staniulytė

**Salomėja Staniulytė-Čerienė-Mulks** (1899 m. gegužės 30 d. Londone, Didžioji Britanija – 1970 m. gegužės 6 d. Linden Clarke, NJ – JAV) – Lietuvos dainininkė, chorvedė, kompozitorė, visuomenininkė.

## Biografija
1908 m. su tėvais atvyko į JAV ir apsigyveno Čikagoje. Čia pateko į didelį kultūrinio gyvenimo sūkurį. Iš mažens būdama muzikali, mokydamasi dainavo mokyklų choruose. 1914–1917 m. mokėsi Čikagos muzikos kolegijoje (dėst. ir Stasys Šimkus) ir mokytojavo „Ateities žiedų“ mokykloje.

1918 m. pradėjo vadovauti Čikagos moterų chorui. Turėjo gražų mecosoprano balsą, dainavo „Birutės“ chore, dalyvaudavo muzikiniuose spektakliuose. Vadovavo net keturiems mokyklinio amžiaus vaikų chorams, 1927–1929 m. sėkmingai dirbo su lietuvių choru „Pirmyn“. Su Ona Biežiene Kolumbijos kompanijoje į plokšteles įdainavo po keletą dainų ir giesmių (vadovavo Antanas Vanagaitis).

1930 m. atvyko į Lietuvą ir apsigyveno Kaune. Gavo tarnybą Finansų ministerijoje. Privačiai mokėsi muzikos pas Juozą Naujalį, Stasį Šimkų ir Aleksandrą Kačanauską, kurį laiką studijavo ir konservatorijoje (fortepijoną ir kompoziciją pas Vincą Bacevičių, Viktorą Žadeiką, Jurgį Karnavičių). Dainavo Aleksandro Kačanausko vadovaujamame chore ir dalyvavo gastrolėse Taline bei Rygoje.

1935 m. išvyko į Londoną ir gavo darbo Lietuvos pasiuntinybėje. 1940 m. sugrįžo į Čikagą ir vėl įsijungė į muzikinę veiklą. Vadovavo „Margučio“ vaikų ir „Suvalkiečių“ suaugusiųjų chorams. Pagarsėjo kaip gera dainininkė ir dirigentė, dalyvavo radijo laidose. 1942 m. ištekėjo už teisininko Emersono Mulkso (pirmasis vyras dr. K. Čerys nuskendo) Waukegane, IL. Netrukus persikėlė į Niujorką ir dirbo įvairiose visuomeninėse organizacijose.

1950 m. apsigyveno Lindene, NJ, ir vėl buvo renkama į įvairias visuomenines organizacijas bei jų tarybas – buvo BALF’o skyriaus pirmininkė. Globojo našlaičius vaikus, suorganizavo šeštadieninę mokyklą, vadovavo „Birutės“ moterų chorui ir sekstetui, surengė koncertų. 1961 m. apsigyveno Klarko miestelyje netoli Lindeno. Su Liudu Stuku suorganizavo lietuvių muzikų ir kitų menininkų būrelį, kuris sutelkdavo nemažai žmonių iš Naujojo Džersio valstijos.

Sukūrė dainų, rašė spaudoje, išleido plokštelę „Dainos Lietuvai“. Dalis dainų išleista Lietuvoje (1932 m.), Niujorkas (1948 m.) ir Čikagoje (1956 m.). Paplito jos dainos „Lietuvos laukai“, „Kada girdžiu aš dainą“, „Klajonės“, „Ramunė“, „O, Tėvyne manoji“ ir kt. Visus savo muzikos rankraščius padovanojo „Alkos“ muziejui Putname, CT.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. - Vilnius, 1999.
Rūta Černeckienė-Jankauskytė

**Rūta Černeckienė-Jankauskytė** (1954 m. lapkričio 28 d. Vilkaičių k., Plungės r.), muzikos mokytoja, vargonininkė ir chorvedė.

## Biografija

1969–1972 m. mokėsi Telšių vidurinėje mokykloje – internate, privačiai mokėsi groti akordeonu ir trimitu. 1972–1976 choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (dėst. R. Skirsgilienės ir vyr. dėst. L. Dumbliauskaitės klasės).

1976–1996 m. Plungės rajoninių kultūros namų direktorė. Kartu buvo Kantaučių (Plungės raj.) aštuonmetės ir Plungės 1-osios vidurinės mokyklos muzikos mokytoja, vaikų lopšelio – darželio muzikos vadovė. Kurį laiką vadovavo Plungės kultūros namų mišriajam chorui, o 1979–1988 m. buvo Plungės „Linų audinių" fabriko mišriojo choro dirigentė. Kolektyvą parengė 1980 ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms, Plungės rajono ir zoninėms dainų šventėms Šiauliuose ir Tauragėje.

Nuo 1984 m. Plungės kultūros namų šokių ir dainų ansamblio „Suvartukas“ vokalinės grupės vadovė. Šio kolektyvo vokalinius ansamblius parengė respublikiniams „Šilų aidai“ ir „Sidabriniai balsai" konkursams, kuriuose pelnė prizinių vietų. Mišrusis ansamblis dalyvavo 1994 I ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėse Vilniuje.

R. Černeckienė buvo 1983–1990 m. Plungės rajono vyriausioji chorvedė, dainų švenčių dirigentė, 1986–1996 m. Plungės kultūros namų kamerinio choro kuratorė (meno vadovas ir vyr. dirigentas G. Purlys).

Nuo 2007 m. iki 2014 m. – Plungės Šv. Jono Krikštytojo bažnyčios vargonininkė.

Nuo 2016 m. Rūta Černeckienė – Kantaučių (Plungės raj.) Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčios vargonininkė, o nuo 2017 m. — Plungės tremtinių ir politinių kalinių choro „Tėvynės ilgesys“ vadovė (vietoje anksčiau šias pareigas ėjusios Plungės Mykolo Oginskio meno mokyklos mokytojos Agnietės Lizdenytės).

## Šaltiniai

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Genovaitė Vaišaitė-Četkauskienė

**Genovaitė Vaišaitė-Četkauskienė** (g. 1955 m. spalio 27 d. Valakėliuose, Pasvalio raj.) – Lietuvos chorvedė ir pedagogė.

## Biografija
1973 m. baigusi Pasvalio vidurinę mokyklą ir vaikų muzikos mokyklą (fortepijono klasę), 1973–1977 m. muziką studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (dirigavimą dėstė Stefa Rimkevičiūtė).

1977–1984 m. Biržų 2-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių mišriojo choro vadovė – vaikų chorą parengė 1980 m. respublikinei dainų šventei.

Nuo 1984 m. rudens Pakruojo 2-osios vidurinės mokyklos muzikos mokytoja, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių mišriojo choro vadovė. Jaunučių chorą parengė 1987 m. respublikinei moksleivių dainų šventei, jaunių choras dalyvavo 1993 m. Lietuvos jaunimo mažojoje dainų šventėje Vilniuje, o jaunučių choras 1990 m. ir 1991 m. festivalio „Dainuok, jaunoji Lietuva“ laureatų koncertuose Vilniuje. 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventei parengė jaunučių ir merginų chorus, o 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje merginų chorą. Mokyklos solistus ir vokalinius ansamblius parengia rajoniniams ir zoniniams „Dainų dainelės“ konkursams. 1994 m. pedagogei suteikta muzikos mokytojos metodininkės kvalifikacijos kategorija.

Nuo 1989 m. G. Četkauskienė – Pakruojo švietimo darbuotojų moterų choro vadovė. Kolektyvą parengė 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei ir 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje. Ji yra Pakruojo rajono dainų švenčių dirigentė.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. – Vilnius, 1999.
Eglė Čigriejūtė

**Eglė Čigriejūtė-Strolienė** (1960 m. spalio 9 d. Vilniuje), choro dirigentė ir muzikos mokytoja.

## Biografija

Žinomo poeto ir rašytojo Henriko Cigriejaus duktė. 1968–1979 choro dirigavimo mokėsi Vilniaus M. K.

Čiurlionio vidurinėje meno mokykloje (dėst. S. Rachlina ir J. Kavaliauskas). 1979–1984 choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. J. Barausko klasė). Vėliau žinias gilino įvairiuose kursuose Lietuvoje, Austrijoje (1991) ir Prancūzijoje (1994).

Dar būdama studentė pradėjo dirbti Lietuvos valstybinės konservatorijos Pedagogikos katedros vaikų choro studijoje (1981–1984), nuo 1982 „Ąžuoliuko“ muzikos mokyklos jaunučių choro vadovė, balso lavinimo ir dirigavimo mokytoja, nuo 1994 vyresnioji mokytoja. Su choru koncertavo Vilniuje ir kituose Lietuvos miestuose, padarė įrašų Lietuvos radijui, 1983–1987 rengė koncertus Lietuvos valstybinėje filharmonijoje „Tau, mamyte“, dalyvavo įvairiuose spektakliuose. 1985 „Ąžuoliuko" 25-mečio jubiliejiniame koncerte dirigavo antrokų chorui, jaunučių chorą parengė 1997 Lietuvos moksleivių dainų šventei Vilniuje.

Nuo 1989 kartu su R. Nenėnaite Vilniaus Arkikatedros Bazilikos vaikų choro įkūrėja ir vadovė. Choras kiekvieną sekmadienį gieda vaikų šv. Mišiose Arkikatedroje ir koncertuoja kitose Lietuvos bažnyčiose. Jis 1992 dalyvavo tarptautiniame muzikos festivalyje „Gaida“, dalyvauja naujų religinės muzikos kūrinių konkursuose, padarė įrašų Lietuvos radijui ir televizijai, 1994 gastroliavo Ispanijoje, dalyvavo 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėje Vilniuje. Mažuosius solistus E. Čigriejūtė yra parengusi „Dainų dainelės“ ir „Daina motinai tėvynei" konkursams. Aranžavo nemaža dainų vaikų chorams, dirigavo 1988 tarprespublikiniame berniukų chorų festivalyje Kaune ir 1995 Kauno miesto moksleivių dainų šventėje.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Jonas Čiurlionis

**Jonas Čiurlionis** (1891 m. rugpjūčio 15 d. Druskininkuose – 1955 m. rugpjūčio 26 d. Vilniuje, palaidotas Rasų kapinėse šalia brolio M. K. Čiurlionio) – vargonininkas, muzikos mokytojas, vienas iš penkių vargonininko Konstantino Čiurlionio sūnų.

## Biografija

1910–1919 m. (su pertraukomis) vargonų ir kitų muzikos disciplinų mokėsi Varšuvos konservatorijoje, baigė suaugusiųjų vakarinių kursų šešias klases. Baigęs konservatoriją, įgijo muzikos mokytojo specialybę. 1914–1915 m. tarnavo carinės Rusijos kariuomenėje netoli Varšuvos, sužeistas pateko į Petrogrado ligoninę.

1915–1917 m. Lietuvių pabėgėlių komiteto tarnautojas Maskvoje ir laisvasis klausytojas konservatorijoje. Nuvykęs pas brolį Stasį Čiurlionį į Kijevą, 1917–1918 m. buvo Muzikos meno darbuotojas ir privatus mokytojas Kijeve ir jo gubernijos miestuose. 1919 m. baigęs muzikos studijas Varšuvoje, pusmetį mokėsi Kauno karo mokykloje, 1920–1926 m. tarnavo Lietuvos kariuomenės įvairiuose daliniuose – buvo būrio ir kuopos vadas, užsitarnavo vyr. leitenanto karinį laipsnį.

1927–1930 m. dirbo Finansų ministerijoje Kaune. 1930–1933 m. privatus muzikos mokytojas Kaune, 1933–1935 m. progimnazijos muzikos mokytojas Širvintose, 1935–1939 m. muzikos mokytojas Palangos progimnazijoje, 1939–1942 m. muzikos mokytojas Skapiškio progimnazijoje, 1942–1944 m. muzikos mokytojas Pandėlio progimnazijoje, 1944–1945 m. muzikos mokytojas Rokiškio mergaičių gimnazijoje, 1945 m. muzikos mokytojas 4-ojoje berniukų gimnazijoje Vilniuje, 1945–1946 m. lietuvių kalbos mokytojas ir vertėjas Vilniaus valstybinėse įstaigose, 1947–1953 m. Vilniaus Salomėjos Nėries ir Juozo Tallat-Kelpšos muzikos mokyklos dėstytojas – atleistas kaip nepatikimas sovietų valdžiai.

Mokėjo vokiečių, rusų ir lenkų kalbas, nuo 1940 m. priklausė Meno ir mokslo darbuotojų profesinei sąjungai. Be pedagoginės ir kitokios veiklos, vargonininkavo Lietuvos bažnyčiose.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Metopė

Graikų mitologijoje **Metopė** – upės nimfa, upės dievo Ladono duktė. Ji ištekėjo už Arkadijos upės dievo Asopo ir susilaukė Sinopės, Tebės ir Harpinos.
Povilas Čiurlionis

**Povilas Čiurlionis** (1884 m. vasario 29 d. Druskininkuose – 1945 m. rugpjūčio 26 d. Kaune) – pianistas, vargonininkas, chorvedys, architektas. Vienas iš vargonininko Konstantino Čiurlionio penkių sūnų, artimiausias M. K. Čiurlionio brolis.

## Biografija
Apie 1898–1899 m. mokėsi Peterburgo vidurinėje mokykloje, privačiai lankė fortepijono pamokas. 1899–1902 m. (su pertraukomis) gyveno Varšuvoje, kur kartu su broliu M. K. Čiurlioniu studijavo fortepijono, vargonų ir kompozicijos disciplinas Muzikos institute. 1901–1902 m. valtorna grojo Plungės orkestro mokykloje, kartu su broliu Konstantinu vasarą leido Palangoje. 1903 m. gyveno Vilniuje.

Vengdamas karo prievolės carinės Rusijos kariuomenėje, brolio Konstantino pastangomis, 1904 m. išvyko į JAV. Čia Niujorko Kolumbijos (*Columbia*) universitete studijavo architektūrą (jo darbai buvo eksponuojami universiteto diplomantų parodoje), vertėsi privačiomis muzikos pamokomis. 1912 m. pradėjo vargonininkauti Šv. Kazimiero lietuvių parapijoje Worcesteryje. Suorganizavo Lietuvos vyčių chorą ir pirmąjį lietuvių orkestrą.

Nuo 1913 m. mokytojavo Miko Petrausko muzikos mokykloje Brukline, koncertavo kaip pianistas ir koncertmeisteris, vargonininkavo ir vadovavo chorui Šv. Pranciškaus lietuvių parapijoje Lawrence.

Nuo 1913 m. buvo ALRK Vargonininkų sąjungos narys. Sukūrė giesmių ir dainų „Miškas ūžia“, „Kad aš jojau“, „Žavėjimas“ ir kt. 1912 m. Amerikos vargonininkų sąjunga išleido jo Kalėdų giesmę „Piemenys, piemenys Betliejun bėgo“ mišriajam chorui ir vargonams. Už šią giesmę buvo pelnęs vargonininko garbės titulą.

1920 m. grįžo į Lietuvą ir apsigyveno Kaune, kur daug metų dėstė Kauno meno mokykloje perspektyvą, braižybą ir muziką, projektavo ir statė mokyklas, gyvenamuosius namus ir kitokius pastatus. Nuo 1940 m. iki mirties gyveno pas V. ir D. Zubovus, dažnai akompanuodavo baritonui V. Zubovui, atliekančiam dainas, romansus ir arijas iš operų.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Aloyzas Čižas

**Aloyzas Čižas** (1923 m. gruodžio 8 d. Kuktiškėse, Utenos raj. – 1976 m. rugsėjo 21 d. Kaune) – choro dirigentas ir pedagogas.

## Biografija

Muzikos mokėsi pas vietos vargonininką V. Kriaunevičių. 1934–1941 m. lankė Panevėžio berniukų gimnaziją, kur muzikos žinių gavo iš mokytojo Mykolo Karkos.

1941 m. įstojęs į Kauno konservatoriją, studijavo vargonavimą, specialiąją harmoniją ir choro dirigavimą (dėst. Jonas Žukas, Juozas Gruodis, Antanas Budriūnas). 1967 m. neakivaizdiniu būdu įgijo choro dirigento specialybę Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. Povilo Bekerio klasė).

Nuo 1945 m. pradėjo aktyvų muzikinį darbą: dirbo koncertmeisteriu Kauno valstybiniame dramos teatre, 1945–1948 m. – Kauno valstybinio universiteto choro chormeisteris, talkino „Darbo rezervų“ chorams. 1950–1960 m. vadovavo Kauno politechnikos instituto studentų dainų ir šokių liaudies ansambliui „Nemunas“, su kuriuo daug koncertavo ne tik Lietuvoje, bet ir užsienyje. 1950 m. subūrė Kauno gumos gamyklos kombinato „Inkaras“ mišrųjį chorą ir vokalinius ansamblius, o 1957 m. ten suorganizavo dainų ir šokių liaudies ansamblį.

1967–1973 m. buvo Kauno respublikinės klinikinės ligoninės moterų choro „Kanklės“ meno vadovas ir dirigentas. Choras turėjo parengęs didelį ir turiningą repertuarą, nemažai koncertavo, dalyvavo dainų šventėse ir kituose kultūros renginiuose. 1975 m. respublikinės dainų šventės Dainų dienai parengė Kauno rajono Vilkijos kaimo mišrųjį chorą, kurį laiką vadovavo Kauno aukštųjų mokyklų absolventų mišriajam chorui.

Nuo 1964 m. dėstė choro dirigavimo ir kitas disciplinas Kauno J. Gruodžio aukštesniojoje muzikos mokykloje. Buvo respublikinių dainų švenčių konsultantas, Kauno miesto ir nuo 1960 m. respublikinių dainų švenčių dirigentas.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Juozas Čižauskas

**Juozas Čižauskas** (1889 m. kovo 11 d. Kėdainiuose – 1955 m. spalio 21 d. Detroite, MI, JAV), kunigas, vargonininkas, chorvedys, dainininkas (tenoras), kompozitorius.

## Biografija
Pirmąsias muzikos žinias gavo iš brolio Jono, o vėliau vargonuoti mokėsi pas J. Naujalį Kaune, pradėjo vargonininkauti Kauno Švč. Trejybės bažnyčioje. Kaune ir Maskvoje lankė gimnaziją, vėliau įstojo į Kauno kunigų seminariją, kur vadovavo klierikų ir kunigų chorui. 1911–1912 m. mokėsi Petrapilio dvasinėje seminarijoje, apie dvejus metus pas Č. Sasnauską studijavo vokalą, harmoniją ir kompoziciją, o seminarijoje mokė klierikų chorą.

Nebaigęs seminarijos, 1913 m. atvyko į JAV – Mt. Carmelą, PA, pas brolį Joną ir Marijoną Čižauskus. Vargonininkavo Freelande, PA, Mahanoi Sityje, PA, ir Klyvlende, OH, lietuvių parapijose. Detroite įstojo į Orchard Lake, MI, kunigų seminariją, kur trejus metus studijavo teologiją. Kartu studijavo kompoziciją Detroito konservatorijoje, kurią 1921 m. baigė su pasižymėjimu. Tais pačiais metais buvo įšventintas į kunigus, paskirtas Šv. Jurgio parapijos vikaru, o vėliau klebonu Detroite. 1923–1941 m. ten buvo kunigų seminarijos fortepijono, vargonų mokytojas, vadovavo chorui ir simfoniniam orkestrui. 1935 m. rugpjūčio 4 d. Čikagoje Vytauto parke vykusioje parapijinių chorų dainų šventėje dirigavo jungtiniam chorui, taip pat dirigavo ir 1938 m. liepos 10 d. Sumet Parke vykusioje rajoninėje dainų šventėje. 1941 m. liepos 27 d. dideliu koncertu pažymėtas jo kunigavimo 20-metis.

1949 m. buvo pašventinta Dievo Apvaizdos parapijos bažnyčia Detroite, ir J. Čižauskas paskirtas šios bažnyčios klebonu – dirbo iki mirties. Daug nuveikė šios parapijos kūrimosi organizaciniuose darbuose, kruopščiai dirbo su choru, turėjo gražų tenoro balsą, gerai skambino fortepijonu ir improvizavo vargonais.

Nuo 1915 m. buvo ALRK Vargonininkų sąjungos narys, nuo 1926 m. daug kartų rinktas sąjungos dvasios tėvu, nuo 1937 m. garbės narys. Buvo uolus žurnalo „Muzikos žinios“ rėmėjas. Sukūrė daug dainų ir giesmių chorams bei kitokios muzikos. Išpopuliarėjo jo daina „Neprapuls mūsų Tėvynė“ ir giesmė „Saldžiausias Jėzau“. 1915 m. išleido giesmių rinkinį „Caecilia“ mišriajam chorui ir 1921 m. „16 lietuviškų dainelių“ chorui. Nemaža jo dainų ir giesmių išleista „Muzikos žinių" priede.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Algimantas Dabašinskas (1947)

**Algimantas Dabašinskas** (g. 1947 m. gruodžio 25 d. Opšrūtų k., Marijampolės r.) – pedagogas ir chorvedys.

## Biografija

1967 m. baigęs Igliaukos vidurinę mokyklą (muzikos mokėsi pas K. Balicką), iki 1969 m. pabaigos tarnavo sovietų armijoje. 1970–1974 m. muziką studijavo Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute (chorvedybos mokėsi pas A. Jozėną ir B. Razauskienę).

Nuo 1974 m. rudens Miroslavo vidurinės mokyklos (Alytaus r.) muzikos ir dainavimo mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių merginų bei mišriojo choro vadovas. Pastarąjį parengė 1979 ir 1983 m. mokyklinių chorų zoninėms varžyboms, o jaunučių 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventei. Su moksleiviais 1990 m. koncertavo Punsko, o 1997 m. – Jurbarko vidurinėse mokyklose.

Nuo 1995 m. Pivašiūnų parapijos bažnyčioje pradėjo rengti mokyklinio jaunimo religinės muzikos festivalius.

Nuo 1979 m. Alytaus rajono muzikos mokytojų metodinės komisijos pirmininkas.

1996 m. chorvedžiui suteikta muzikos mokytojo metodininko kvalifikacijos kategorija.

Be pedagoginio darbo, A. Dabašinskas 1976–1992 m. su pertraukomis dirbo Miroslavo, Kumečių, Vankiškių ir Pupsodžio kultūros namuose, kur vadovavo įvairiems meno mėgėjų būreliams. 1984–1992 m. buvo Alytaus miesto mišriojo choro „Putinas" chormeisteris, konkursuose ir koncertuose pasireiškė ir kaip choro solistas tenoras.

Nuo 1996 m. Alytaus Šv. Kazimiero bažnyčios vargonininkas ir choro vadovas. Choras dalyvauja tradiciniuose Šv. Cecilijos religinės muzikos festivaliuose Šv. Kazimiero bažnyčioje, ėmė rengti sekmadieninius vidurdienio koncertus bažnyčioje. A. Dabašinskas savo chorams kuria religinės muzikos kūrinius, diriguoja Alytaus rajono dainų šventėse.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Marijona Paleckaitė-Čižauskienė

**Marijona Paleckaitė-Čižauskienė** (1892 m. rugsėjo 26 d. Mt. Carmele, PA – 1966 m. vasario 19 d. Elizabethe, NJ, JAV) – dainininkė (koloratūrinis sopranas), chorvedė ir vargonininkė.

## Biografija
Anksti pasireiškė jos muzikiniai sugebėjimai. Dainuoti pradėjo nuo 14 metų. 1910 m. Mt. Carmele pirmoji iš rankraščio atliko Stasio Šimkaus dainą „Kur bakūžė samanota“ ir „Oi greičiau, greičiau“ Baltimorėje. Su Juozu Naujaliu ir Miku Petrausku važinėjo po lietuvių kolonijas ir koncertavo.

Dainuoti mokėsi pas Tarumianz. 1914–1916 m. lankė *New England Conservatory* Bostone, MA, o 1918–1923 m. *Peabody Conservatory of Music* Baltimorėje, MD. Solo dainavo su simfoniniu orkestru *Public Auditorium* ir vasaros parkuose. 1917 m. dainavo pirmajame lietuvių kongrese Madison Square Gardene, NY, 1918 m. koncertavo Vašingtone, 1926 m. Filadelfijos miesto 150 metų jubiliejiniame koncerte ir kitur. Iš viso dalyvavo per 500 koncertų, dainavo per radiją, atliko pagrindinius vaidmenis daugelyje operečių, įdainavo plokštelių.

Klivlande, OH, suorganizavo net keturis chorus. Su ypatingu pasisekimu 1923–1930 m. dirbo ir koncertavo su 100 mergaičių choru. Sėkmingai vadovavo Moterų sąjungos kuopų suaugusiųjų ir jaunimo chorams. Išugdė gerų giesmininkų lietuvių parapijų chorams. Kurį laiką vargonininkavo ir vadovavo chorui Šv. Mykolo lietuvių parapijoje Šamokine (Pa), Baltimorėje vadovavo dideliam moterų ir mergaičių ansambliui. Su chorais ir kaip solistė koncertavo daugelyje JAV miestų ir lietuvių kolonijų.

Ji viena žymiausių Amerikos lietuvių katalikių moterų veikėja, apie dešimtmetį buvo Moterų sąjungos Centro valdybos narė, ketverius metus – pirmininkė. Kurį laiką buvo lietuvių radijo valandėlių programos vedėja, rūpinosi visais lietuvių kultūrinio gyvenimo klausimais, rėmė lietuvių spaudą ir pati joje rašė muzikos klausimais. Jos vyras Jonas Čižauskas žinomas muzikas.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. – Vilnius, 1999.
Ipolitas Dailidėnas

**Ipolitas Dailidėnas** (1920 m. kovo 21 d. Šapio k., Anykščių r. – 2008 m. rugpjūčio 9 d. Plungėje), muzikos mokytojas ir chorvedys.

## Biografija

1927-1931 m. mokėsi Levaniškių (Anykščių r.) pradžios mokykloje, 1931-1937 m. baigė Raguvos progimnaziją.
Mokydamasis Raguvoje I. Dailidėnas pirmąsias muzikos žinias gavo iš J. Naujalio mokinio vargonininko B. Žilinsko ir kurį laiką vargonininkavo Užgiryje bei Pagiriuose. 1946–1950 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno J. Gruodžio muzikos mokykloje (dėst. N. Martinonis). Mokyklą baigė su pagyrimu.

1950–1956 m. Ukmergės pedagoginės mokyklos muzikos dėstytojas ir moksleivių choro vadovas. Chorą parengė 1955 m. respublikinei dainų šventei ir varžyboms – laimėjo pirmąją vietą. Dėstytojų ir moksleivių jėgomis pastatė J. Offenbacho operetę „Perikola". 1956–1976 m. Ukmergės 1-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų vadovas. Chorai (dalyvavo iki 260 moksleivių) pirmąsias vietas pelnydavo rajono ir zonos meno mėgėjų apžiūrose, dalyvaudavo dainų šventėse. Vaikų choras parengtas 1964 ir 1975 m. respublikinėms dainų šventėms, o mišrusis 1964 ir 1969 m. respublikinėms moksleivių dainų šventėms. 1976–1980 m. mokytojavo ir vadovavo chorams Ukmergės pagalbinėję mokykloje – internate. Taip pat dirbo ir Ukmergės vaikų muzikos mokykloje.

Be pedagoginio darbo, nuolat dirbo ir su suaugusiųjų chorais.

Nuo 1956 m. vadovavo Ukmergės rajono švietimo darbuotojų profsąjungos, nuo 1958 m. rajono mokytojų mišriesiems chorams, vėliau Ukmergės rajkoopsąjungos vyrų ir moterų chorams – vyrų chorą parengė 1963 m. I respublikiniam vyrų chorų sąskrydžiui, o moterų 1965 ir 1975 m. respublikinėms dainų šventėms.

Nuo 1958 m. kurį laiką vadovavo Deltuvos kaimo kultūros namų mišriajam chorui – rajono meno mėgėjų apžiūroje pelnė pirmąją vietą, dalyvavo televizijos laidoje.

Palaidotas Ukmergės Dukstynos kapinėse.

## Visuomeninė veikla

1961 m. Ukmergės meno mėgėjų jėgomis pastatė I. Dunajevskio operetę „Laisvasis vėjas“, o 1964 m. F. Schuberto operetę „Trijų mergelių namai". Daug metų buvo Ukmergės rajono dainų švenčių organizatorius ir vyr. dirigentas, rajono muzikos mokymo metodinės komisijos pirmininkas. 1966 m. jis apdovanotas Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Adelė Čypienė-Kučytė

**Adelė Čypienė-Kučytė** (g. 1938 m. lapkričio 20 d. Kalnelių k., Panevėžio r.) – muzikos mokytoja ir chorvedė.

## Biografija

Baigusi Uliūnų septynmetę mokyklą, 1953 – 1957 m. choro dirigavimo mokėsi Panevėžio muzikos mokykloje (dėst. A. Liberis). 1965 – 1971 m. choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. J. Barausko klasė).

1957 – 1961 m. Utenos kultūros namų meno vadovė, vadovavo mišriajam chorui ir vokaliniams ansambliams. 1958 m. suorganizavo dainų ir šokių liaudies ansamblį, buvo šio kolektyvo choro vadovė. Ansamblis daug koncertavo Utenos ir gretimuose rajonuose, taip pat Latvijoje, Estijoje, dalyvavo dainų šventėse ir festivaliuose, įvairiuose konkursuose pelnė prizinių vietų.

1958 – 1962 m. Utenos vaikų namų choro vadovė. 1959 m. vaikų namų meno kolektyvų konkurse pelnė pirmąją vietą, dalyvavo 1960 m. respublikinėje dainų šventėje. 1960 – 1966 m. Utenos 2-osios vidurinės mokyklos muzikos mokytoja, jaunučių, jaunių ir vyresniųjų klasių merginų chorų bei ansamblių vadovė. Merginų chorą ir skudučių ansamblį paruošė 1964 m. I respublikinei moksleivių dainų šventei. Su moksleiviais koncertų surengė savo rajone, koncertavo ir Latvijoje. 1971 – 1990 m. Utenos vaikų muzikos mokyklos chorų vadovė, vėliau mokytoja. Jaunių chorą parengė 1975 m., 1977 m., 1980 m. ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms bei 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei. 1985 m. respublikinės dainų šventės konkurse jaunių choras pelnė geriausio kolektyvo vardą. 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventei parengė jaunučių chorą. Muzikos mokykloje subūrė moterų vokalinį ansamblį, kuris 1977 m. televizijos surengtame liaudies dainų konkurse laimėjo laureato vardą. Žymių laimėjimų pasiekė ir kaip fortepijono mokytoja – jos išmokyti jaunieji pianistai yra dviejųB. Dvariono pianistų konkursų laureatai. Nemažas būrys jos auklėtinių jau tapo muzikais profesionalais.

1979 – 1987 m. vadovavo Utenos mechaninės remonto gamyklos vokaliniams ansambliams, kurie įvairiuose konkursuose irgi pelnė pirmųjų bei kitų prizinių vietų. Su S. Bertasiene vyrų vokalinį ansamblį parengė 1985 m. respublikinei dainų šventei. 1987 – 1990 m. vadovavo Utenos kultūros namų moterų chorui, kuris 1988 m. moterų chorų šventėje „Aš atdarysiu dainų skrynelę" Kretingoje pelnė prizą. Choras dalyvavo 1990 m. Lietuvos tautinėje dainų šventėje Vilniuje, koncertavo Latvijoje.

A. Cypienė atliko didelį visuomeninį darbą. 1972 – 1990 m. buvo Utenos rajono mokyklinių chorų konsultantė, meno mėgėjų apžiūrų ir dainų švenčių organizatorė, dirigentė ir vyr. dirigentė. Pasižymėjo kaip chorų, vokalinių ansamblių ir solistų akompaniatorė. 1970 m. ji apdovanota Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.