Teleutai

**Teleutai** (; autonimai *теленнет*, *тадар*, *байат-пачат*) – tiurkų tautelė, gyvenanti Sibire (Rusija). 2010 m. duomenimis jų Rusijoje gyveno ~2700 žmonių. Kalba ir kultūra glaudžiai susiję su altajiečiais, kuriems iki 1993 m. buvo oficialiai priskirti kaip etnoteritorinė grupė. Dabartiniai teleutai glaudžiai gyvena pietiniuose Kemerovo srities rajonuose. 

## Skaičius ir paplitimas
2002 m. duomenimis Rusijoje jų gyveno 2650 žmonių, iš jų Kemerovo srityje – 2 534 žm.
Teleutai daugiausia yra kaimo gyventojai.

**Teleutų paplitimas Kemerovo srities gyvenvietėse 2002 m.:***'


== Istorija==
[[Etnonimas|Etnonimai]] *teleutai*, *telengitai*, *telesai* kilę iš senovės tiurkų etnonimo *tele*. Tautos *tele* istorija žinoma nuo ankstyvųjų viduramžių. 391 m. juos užkariavo [[tabgačai]], 403 m. – [[Žoužanų kaganatas|žoužanai]]. Apie 480 m. *tele* lydėjo karinė sėkmė – jie paėmė [[Gaočangas|Gaočangą]], nusiaubė Juebanį (; ; ), sukūrė [[Kinija|kinams]] sąjunginę valstybę , kuri gana greitai žlugo, o *tele* buvo įveikti [[Eftalitai|eftalitų]].
VI a. pradžioje *tele*, vadovaujami kunigaikščių Mivotu ir Ifu, permainingai sėkmingai kariavo su žoužanais, nukovė chaną Futu, bet apie 550 m. juos nukariavo [[tiurkiutai]]. *Tele* tapo [[Tiurkų kaganatas|Tiurkų kaganato]], o vėliau – [[Rytų Tiurkų kaganatas|Rytų Tiurkų kaganato]] pavaldiniais. 

630-1207 m. teleutai nebuvo jokios karinės politinės sąjungos nariai, gyveno, manoma, atskirai. Apie tą teleutų gyvenimo laikotarpį nėra istorinių duomenų. [[Levas Gumiliovas|L. Gumuliovas]] savo veikale „Senovės tiurkai“ rašė, kad teleutai minimi kaip suverenios gentys, kurias 1207 m. užkariavo [[Džuči]]. Nuo tada kelis šimtmečius teleutai buvo [[mongolai|mongolų]] įtakos sferoje. XIII a. [[Mongolų imperija]]i skilus į kelis [[Ulusas|ulusus]] teleutai pateko į [[Ugedėjus|Ugedėjaus]] ulusą, o po to – į [[Oiratų chanatas|Oiratų chanatą]]. Vėl atgavo nepriklausomybę tik XVI a., nusilpus oiratų chanų įtakai Centrinėje Azijoje. Šis nepriklausomumas ir teleutų giminių centralizacija iki šiol neištirti ir diskutuojami. 

XVI-XVIII a. teleutai klajojo Aukštutinėje Paobėje ir [[Altajus|Altajaus]] prieškalnėse abipus [[Obė]]s. Taip teleutų žemės apėmė teritorijas tarp [[Irtyšius|Irtyšiaus]] vakaruose ir [[Tomė]]s rytuose. Pagal vėlesnius rašytinius šaltinius ir Sibire keliavusiųjų liudijimus teleutai vertėsi pusiau klajokline gyvulininkyste, taip pat medžiokle (tai rodo ir gyvūnų [[Kaulas|kaulų]] liekanos stovyklaviečių vietose), [[Rankiojimas|rankiojimu]] ir [[žvejyba]]. Šiek tiek užsiimdavo ir primityvia žemdirbyste. XVII a., kai į Sibirą atėjo [[rusai]], teleutų visuomenėje buvo susiklostę patriarchinė feodalinė sistema. Stipresniosios gentys ne tik išstumdavo ir asimiliuodavo silpnesniąsias, neretai jas užkariaudavo ir imdavo iš jų [[Duoklė|duoklę]]. Teleutai turėjo ir jiems pavaldžių tautelių (vadinamieji *kyštymai''). Jie turėdavo ir vergų, kuriais tapdavo belaisviai, paimti susidūrimų su kaimynais metu..

XVII a. teleutai atsidūrė Rusijos įtakos sferoje, daug jų persikėlė į Tomską. Ši persikėlusių teleutų grupė vėliau buvo asimiliuota Sibiro totorių ir tapo atskira etnoteritorine totorių kalmakų grupe. Ilgą laiką teleutų feodalinė gentinė viršūnė, kurią rėmė Džungarijos chanatas, buvo svarbiausias Rusijos priešininkas Aukštutiniame Paobyje ir Kalnų Altajuje. Teleutų žemės visą XVII a. buvo savotiškas buferis tarp rusiškųjų apskričių ir „juodųjų kalmukų“ (vakarinių mongolų). 
Iki XVII a. 9-to dešimtmečio teleutų kunigaikščiai iš Abako giminės (pats Abakas, jo sūnus Koka ir anūkas Tabunas) laviravo tarp Rusijos ir Džungarijos chanato ir sugebėjo išlaikyti savarankiškumą, net daugiau ar mažiau pajungti kitas Altajaus gentis, priversti jas mokėti duoklę. Teleutų didikai atkakliai stengėsi išlaikyti savo monopoliją išnaudoti visus Altajaus gyventojus, todėl visaip priešinosi rusų skverbimuisi į Aukštutinį Paobį ir Kalnų Altajų. 
Žinomas Novosibirsko archeologinis paminklas  ('Velnio įtvirtinta gyvenvietė'), kraštotyrininkų nuomone, yra buvę teleutų ar nuo jų priklausomų totorių čatų įtvirtinimai, stovėję teleutų žemių paribyje ( 'teleutų ežia'), kuris skyrė rusų ir klajoklių įtakos sferas.

Nuo XVIII a. pradžios dauguma teleutų klajojo Džungarijoje. Po 1760 m. dėl keleto ardančių vidinių ir išorinių veiksnių (lemiantis buvo Džungarijos chanato ir Kinijos karas) teleutų sąjunga galutinai suiro, teleutai išsibarstė. Dalis jų visiškai asimiliavosi kitose tautose, dalis tapo žaliava naujai besiformavusiems etnosams. L. Potapovo nuomone, teleutai buvo labai svarbūs formuojantis visoms šiaurinių ir pietinių altajiečių grupėms. 

Etnografinių tyrimų duomenimis senovėje teleutai praktikavo orinio laidojimo ritualus.

## Šaltiniai