open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Bulotiškio akmuo

**Bulotiškio (Buletiškio) akmuo**, dar vadinamas **Velnio akmeniu** – masyvus riedulys, valstybės saugomas geologinis gamtos paveldo objektas, mitologinis akmuo, esantis Pakruojo ir Joniškio rajonų, Žeimelio ir Pašvitinio seniūnijų (Pakruojo raj.) paribyje, Aukštadvario kaime, apie 4,5 km į šiaurės rytus nuo Pašvitinio, pasiekiamas iš kelių  arba . Riedulys guli Pakruojo miškų urėdijos Žeimelio girininkijos (21 kv., 5 skl.) Buletiškio miške, apie 250 m į vakarus nuo Juodupio (Švitinio intako) ir mišką sausinančio griovio santakos miško rytiniame pakraštyje. 2019 m. duomenimis, kelio nuorodomis nebuvo pažymėtas, sunkiai surandamas atokioje vietovėje, nepritaikytas lankymui. 

## Duomenys

Riedulio matmenys: aukštis – 1,85 m, plotis – 3,30 m, ilgis – 5,50 m, perimetras – 15,5 m.

Objekto paskelbimo saugomu teisės aktas: Gamtos apsaugos komiteto prie Lietuvos TSR Ministrų Tarybos 1964 m. kovo 27 d. įsakymas Nr. 76.

## Velnio akmuo

Tai vienas iš Žeimelio girininkijoje esančių Velnio akmenų. Iš visų trijų Velnio akmenų šis Buletiškio miško 21 kvartale esantis akmuo – didžiausias. 2009 m. šaltinio duomenimis, jo ilgis šiaurės vakarų-pietryčių kryptimi - 5,63 m, plotis 2,91 m, aukštis vakariniame gale 1,76 m, rytiniame - 0,7 m. Akmenyje iškalta įvairiausių raidžių, skaičių, ženklų.

### Legendos

Pasakojama, kad tai esą akmeniu pavirtęs šykštuolis Daugalonių dvaro ponas Liakas. Buvę taip: dvarponiai Liakai turėję labai daug bičių. Vienam iš to dvaro ponų - proseneliui Apolinarui Liakui - jos sunešusios didžiulius turtus, mat tos bitės buvusios nepaprastos - vietoj duonos ir medaus į korius nešusios aukso dulkeles. Tai tam Liakui jos prinešusios pilną katilą aukso, kurį jis slėpęs Buletiškio miške. Bet jam to aukso neužtekę. Kartą jis apiplėšęs ir užmušęs pas jį atkeliavusius iš Rygos pirklius, ir bandęs užkasti juos toje pat vietoje, kur slėpė auksą. Tačiau bekasant duobę, į jį spyręs Perkūnas, ir klastingasis plėšikas dvarponis pavirtęs pilku akmeniu, užgulusiu auksą. Tą akmenį paritus, esą, iš tiesų būtų galima paimti iš ten auksą (*Dapkus 1964: 233*). 

Kiti apie šį akmenį pasakoja, kad turtingas ir gobšus grafas, priartėjus senatvei, nenorėdamas, kad jo turtas kam nors atitektų, po šiuo akmeniu pakasęs puodą aukso ir avilį medaus. Kartą vienas neturtingas žmogus šį lobį norėjęs iškasti, bet kiek pakasęs, prilipo prie jo ir suakmenėjo. Ir dabar neva tas lobis neiškasamas: kas tik pabandys jį iškasti - suakmenės. Nuo šio akmens į pietryčius plyti didelė bala - Niūrbalė, arba Niūri bala. Pagal šią balą ir prie jos įsikūręs dvaras vadintas Niūrų dvaru. Niūrai – šiuo metu ištuštėjęs kaimas plačių laukų apsuptyje, apie 1,5 km į pietryčius nuo Velnio akmens.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Saugomų teritorijų kadastro duomenys (*[[geoportal.lt]]*)
Grinkiškio dvaras

**Grinkiškio dvaro sodyba** yra Grinkiškyje, Radviliškio rajone, į vakarus nuo kelio . Išlikę parko želdinių, medžių alėja, tvenkinėliai, stūkso dvaro rūmų griuvėsiai, svirnas. Dvarvietės teritorijoje yra Lietuvos partizanų kapai, įkurtas Grinkiškio krašto išnykusių kaimų parkas: prie takų pastatyti masyvūs atminimo akmenys su kaimų pavadinimų lentelėmis. 2019 m. duomenimis, dvaro pastatai buvo nenaudojami.

Nuo 1992 m. dvaro sodybos kompleksas įrašytas į Kultūros vertybių registrą . Teritorija užima 168 831 m² plotą.

## Istorija

Grinkiškio dvaras minimas nuo XV a. Anksčiau jis vadinosi Sarvais. 1554 m. Nikolajus Loveika įsūnijo giminaitį Joną Bialozorą ir jam užrašė Sarvų dvarą. Nuo tada, iki XX a. vidurio dvaras buvo Montvid-Bialozorų giminės nuosavybė. 

Grinkiškio dvaro savininkas Stanislovas Bialozoras, turėjęs dvarą iki 1623 m., su savo žmona Darata 1618 m. fundavo Grinkiškio bažnyčią. Paskutinioji dvaro savininkė - Aleksandra Montvid-Bialozoraitė, prieš  Antrąjį pasaulinį karą ištekėjusi už Grinkiškio policijos nuovados viršininko Jono Rimvydo.

1940 m. dvaras nacionalizuotas. Tuomet pastatų inventorizacijos dokumentuose buvo nurodyti 15 pastatų. Dvaro rūmuose 1944-1953 m. buvo įsikūręs NKVD Grinkiškio valsčiaus poskyris.  Svirno pusrūsyje buvo įrengta areštinė. Apylinkėse žuvusių partizanų palaikai buvo niekinami šalia šių pastatų, vėliau užkasami dvaro teritorijoje už tvenkinių arba įmetami į pačius tvenkinius. 1960-1965 m. valant dvaro tvenkinius surasta daug partizanų palaikų kaulų. Daugiausia Antrajame tvenkinyje. Tais pačiais metais, kitais duomenimis, 1980 m., valant dvaro svirno pusrūsį surasti dviejų partizanų kūnai. Visus surastus palaikus gyventojai paslapčia palaidodavo kalnelyje, vėliau pavadintame „Skausmo kalneliu”. Remiantis liudytojų teigimais, dvaro sodyboje iš viso tikėtina yra per 80 partizanų palaikų, pažymėtos per 60 tokių palaidojimo vietų.

Sovietmečiu dvarininko name  buvo įsikūrusi kolūkio kontora, veikė kultūros namų salė, gyveno žmonės. 

## Architektūra

Dvaro rūmai statyti XVIII a., o vėliau, XIX  ir XX a., daug kartų perstatyti ir keisti. Rūmai - masyvaus stačiakampio tūrio, pietinėje pusėje turėję kelis priestatus. Jie yra sudėtinio, „U“ raidės formos plano, sudaryto iš trijų stačiakampio plano vienaaukščių priestatų, iš kurių šiaurinis – su mansarda ir rūsiu.  Išlikę daugelis įdomių konstrukcinių ir apdailos detalių, liudijančių gana seną dvaro rūmų amžių: sienų apdaila, išorės apkalimas (kalvio darbo vinimis), perdangos, stogo konstrukcijos, kt.

## Išnykusių kaimų parkas

Akmuo - Grinkiškio krašto išnykusių kaimų parkas.JPG|Įėjimas
Grinkiškio parkas - Baltūriškis.JPG|Baltūriškis
Grinkiškio parkas - Būdai.JPG|Būdai
Grinkiškio parkas - Kačiuškai.JPG|Kačiuškai
Grinkiškio parkas - Karalinė.JPG|Karalinė
Grinkiškio parkas - Martin.JPG|Martinaičiai
Grinkiškio parkas - Nataičiai.JPG|Nataičiai
Grinkiškio parkas - Šarkučiai.JPG|Šarkučiai
Grinkiškio parkas - Taučiūnai.JPG|Taučiūnai
Grinkiškio parkas - Vaidilai.JPG|Vaidilai


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Sąrašas:Lietuvos dvarai 
* Grinkiškio dvaro sodyba (*architektūros objektai*)
* Išnyks, kad pakiltų naujam gyvenimui
* Grinkiškio dvaras
Lvuvekas

**Lvuvekas** () – miestas vidurio vakarų Lenkijoje, prie Juodųjų vandenų ().

## Istorija
Įkurtas XII a. Viduramžiais priklausė Lenkijos karalystei.

Po Abiejų Tautų Respublikos padalijimų atsidūrė Prūsijos sudėtyje. Po Pirmojo pasaulinio karo atiteko Lenkijai.

Yra išlikę rūmai ir nemažai senovinių pastatų.

## Miestai partneriai
*  Kazlų Rūda, Lietuva

## Nuorodos
* Miesto oficiali svetainė (lenkų k.)

## Šaltiniai
Fromborkas

**Fromborkas** () – miestas Lenkijoje, Varmijos Mozūrų vaivadijoje, prie Aistmarių.

Fromborkas yra prie Aistmarių, Baltijos jūros įlankos, istorinėje Rytų Prūsijoje. Miestas turi nedidelį uostelį, iš kurio plaukioja pramoginiai laivai į Krynicą Morską Aistmarių nerijoje.

## Istorija

Senovėje apylinkėse buvo prūsų tvirtovė. Ar dabartinis Fromborkas įkurtas senojoje prūsų gyvenvietėje netoli Aistmarių nerijos nėra iki galo aišku. Gyvenvietė pirmą kartą paminėta 1282 m. kaip Varmijos kapitulos rezidavimo vieta, po to, kai ankstesnė kapitulos rezidavimo vieta Braunsberge buvo visiškai sunaikinta Didžiojo prūsų sukilimo metu. Prie kapitulos pilies įsikūrusi vokiečių gyvenvietė vadinta *Frauenburg*, nuo *Burg Unserer Lieben Frau* ("Marijos pilis"). Daugelyje lotyniškų tekstų miestas buvo vadinamas *Warmia*. 1310 m. vyskupas Eberhard von Neisse suteikė Liubeko miesto teises. Dėl didelės šalia buvusio Hanzos miesto Branusbergo konkurencijos Fromborkas išliko mažareikšmis. 1329–1388 m. pastatyta plytų mūro gotikinė Fromborko Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų ir Šv. Andriejaus arkikatedra bazilika.

1414 m. miestas buvo sudegintas per karus su lenkais. Sudarius Torunės taiką Fromborkas kartu su visa Varmijos vyskupyste atiteko Lenkijos globai. Po 1519—1521 m. karo, kuriame su Lenkija kovojo paskutinis Vokiečių ordino magistras Albrechtas Brandenburgietis, jo kariuomenė 1520 m. užėmė ir nusiaubė miestą. 1512–1516 ir 1522–1543 m. Fromboke kanauninku dirbo Mikalojus Kopernikas. Čia jis parašė savo žymųjį veikalą „Apie dangiškųjų sferų sukimąsi“ (*De revolutionibus orbium coelestium*).

Po Žečpospolitos pirmojo padalinimo miestas atiteko Prūsijos karalystei. Iki 1945 m. priklausė Bransbergo apskričiai. Antrojo pasaulinio karo pabaigoje Raudonoji armija užėmė miestą 1945 m. vasario 9 d. mūšio dėl Ryprūsių metu. Kovų metu 80 proc. miesto buvo sugriauta ir jis prarado miesto teises (jos atkurtos tik 1959 m.). 1945 m. miestas perduotas Lenkijos administracijai, prasidėjo lenkų ir ukrainiečių gyventojų perkėlimas iš buvusių Lenkijos teritorijų rytuose už Kerzono linijos. Likę vokiečiai buvo išvaryti pagal Bieruto dekretą.

Prie Aistmarių 2001 m. Lenkijos valstybės pastangomis pastatytas didelis paminklas Rytprūsių gyventojams, kurie buvo priversti palikti šiuos kraštus Antrojo pasaulinio karo pabaigoje.


Frombork_z_Anity_5.jpg|Fromborko senamiestis
Mierzeja wislana widok na Frombork.jpg|Fromborko panorama nuo nerijos
Port_we_Fromborku.JPG|Fromborko laivų prieplauka


## Miestai partneriai
*  Kazlų Rūda, Lietuva

## Išnašos

## Nuorodos
* Miesto oficiali svetainė
Leba

**Leba** () – miestas Lenkijoje, prie Baltijos jūros, netoliese telkšo Lebos ežeras. Miestas yra kurortinio tipo, populiarus turistų tarpe vasaros laikotarpiu.

## Istorija
Gyvenvietė rašytiniuose šaltiniuose minima 1282 m. 1357 m. minimas kaip miestas. Miestas buvo svarbus pasienio taškas kovose tarp lenkų ir jų priešininkų kryžiuočių. 

1772 m. po Pirmojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo atiteko Prūsijos karalystei, nuo 1871 m. – Vokietijos imperijai.

Po Antrojo pasaulinio karo perduotas Lenkijai.

## Miestai partneriai
*  Neringa, Lietuva

## Nuorodos
* Miesto oficiali svetainė (lenkų k.)
Beržų kapinynas

**Beržų kapinynas** – III–V a. kapinynas vidurio Lietuvoje, Kėdainių rajone, tuoj į rytus nuo Beržų kaimo, Kruosto kairiajame krante, priešais Kunkulio žiotis. Kapinyną kerta kelias Dotnuvos GS–Vincgalys.

Mirusieji laidoti nedeginti, su įkapėmis: rastas geležinis pentinis siauraašmenis kirvis ir žalvariniai dirbiniai (3 šaukštinės antkaklės, lankinė žieduotoji segė, ritinis smeigtukas, storagalė apyrankė, apgalvio plokštelė, lankinė segė trikampe kojele, pasaginė segė aguoniniais galais, pasaginės segės lankelio dalis).

Kapinynas smarkiai apardytas tiesiant kelią, kasant žvyrą ir ilgą laiką ariant. Dabar paviršius dirvonuoja, aptverta gyvulių ganykla.

## Šaltiniai
Daniel (daina)

**„Daniel“** – baladinė daina, kurią parašė Elton John ir Bernie Taupin. Ji pasirodė 1973 m. albume „Don't Shoot Me I'm Only the Piano Player“. Jungtinėje Karalystėje daina kaip singlas pasiekė 4-tą vietą. Amerikoje pasiekė 2-ą vietą (užleisdama pirmą vietą Paul McCartney ir jo grupės Wings dainai „My Love“). Bet „Adult Contemporary“ sąraše pavyko užkopti į 1-ą vietą. 1995 m. daina tapo auksine, o 2018 m. platinine. Kanadoje daina tapo antrąja Eltono daina, pasiekusia ten 1-ą vietą (kol prieš tai pirmoje vietoje laikėsi „Crocodile Rock“). Dainos autoriai už dainos muzikalumą ir žodžius 1973 m. gavo *Ivor Novello* apdovanojimą.

## Reikšmė
Bernie dainos žodžius parašė po to, kai perskaitė laikraštyje apie Vietnamo karo veteraną, kuris buvo tame kare sužeistas ir grįžęs namo norėjo pabėgti nuo viso jam rodomo dėmesio, nepaisant to, kad žmonės ketino jį sutikti kaip didvyrį. Kaip ir daugumą dainų kuriant, būdavo sukuriama per daug posmų, o šios dainos paskutinis posmas irgi buvo išimtas, kadangi jis galėjo iš esmės pakeisti dainos tematiką. Bernie sakė, kad tai labiausiai klaidingai interpretuojama judviejų su Eltonu daina. Tačiau jis norėjo parašyti dainą, kuri būtų artima žmonėms, grįžusiems iš kažkur toli į savo namus.

## Atlikėjai

* Elton John – Fender Rhodes elektrinis pianinas, "fleita" Mellotron, vokalai
* Davey Johnstone – akustinė gitara, banža
* Dee Murray – bosinė gitara
* Nigel Olsson – būgnai, *maracos*
* Ken Scott – ARP sintezatorius

## Šaltiniai
Epona

**Epona** – keltų mitologijoje arklininkystės deivė, laikyta arklių, mulų, asilų ir vežėjų globėja. Kartu ji buvo ir vaisingumo deivė, motiniška dievybė.

Galijos keltų mitologijoje Epona buvo viena iš svarbesnių dievybių. Arkliai keltams turėjo didžiulę reikšmę, jie naudoti ir pervežimams, ir kare, ir žemės ūkyje, dėl to natūralu, kad arklių globėjos kultas sudarė svarbią religinių vaizdinių dalį. Epona dažnai sieta su gydymu, ypač gydymu vandeniu. Dėl to jos atvaizdą galima surasti kai kuriose galų šventyklose netoli šaltinių. Manoma, kad jos kultas galėjo būti susijęs ir su mirtimi. Ji galėjo būti vedliu ir sargu, saugančiu mirusiųjų sielas pereinant į požemių pasaulį.

## Atvaizdavimas

Epona vaizduota jauna moterimi, jojančia arkliu, stovinčia ant arklio, važiuojančia vežime, pakinkytame dviem-trim žirgais. Taip pat dažnai vaizduota su vaisingumo ir gausos simboliais, pvz., krepšiu pilnu vaisių ir grūdų.

## Nuorodos
Krasnogorskas

**Krasnogorskas** () – miestas Rusijoje, Maskvos srityje, prie Maskvos upės, 20 km į šiaurės vakarus nuo Maskvos centro.

## Istorija
Pirmieji vietovės paminėjimai sietini su Maskvos kunigaikščio Vasilijaus Tamsiojo 1462 m. testamentu. 1850 m. Bankių kaime buvo pastatytas fabrikas. Kūrėsi tekstilininkų gyvenvietė.

Po 1917 m. revoliucijos visos manufaktūros nacionalizuotos. Gyvenvietė plėtėsi ir buvo pervadinta ir tapo Krasnogorsku. Miestas nuo 1940 m.

2024 m. kovo 22 d. Krasnogorsko Crocus City Hall tapo islamistų teroristų taikiniu. Išpuolio metu žuvo 145 žmonės.

## Sportas
* FK Zorkij (futbolo klubas);
* „Zorkij“ stadionas (Stadion-Zorkij), kurio talpa 8 tūkst. žiūrovų;
* „Gintaro“ stadionas (Stadion-Jantar), kurio talpa 2 tūkst. žiūrovų;

## Transportas
* Autobuso maršrutai į Maskvą, bei gretimus kaimus.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Miesto svetainė
Saulius Margis

**Saulius Margis** (g. 1975 m. rugsėjo 6 d. Gačioniuose, Pakruojo raj.) – Pakruojo rajono savivaldybės politinis ir visuomenės veikėjas.

## Biografija

1982–1993 m. mokėsi  Pakruojo 2-ojoje vidurinėje mokykloje, 1985–1991 m. mokėsi Pakruojo Juozo Pakalnio muzikos mokykloje. 1997 m. baigė informatikos studijas Kauno technologijos universitete. 

1997 m. dirbo AB „Vilkas“ kompiuterių tinklo administratoriumi Kaune. 1998–2006 m. dirbo Pakruojo darbo biržoje kompiuterių tinklo administratoriumi, informacinio poskyrio vedėju, direktoriaus pavaduotoju. 2006–2011 m. buvo Pakruojo rajono savivaldybės administracijos komunalinio ūkio vyriausiasis specialistas. 

2011–2019 m. vadovavo Pakruojo seniūnijai. Nuo 2019 m. Pakruojo rajono meras. 2019–2023 m. Pakruojo rajono savivaldybės tarybos narys.

1997–2016 m. buvo Pakruojo baikerių klubo „Laisvieji vanagai“ vienas įkūrėjų, prezidentas, įvairių renginių visuomenei organizatorius. 2017 m. tapo LSDP Pakruojo rajono skyriaus pirmininku.

Moka anglų, rusų kalbas. Laisvalaikio veikla – kelionės motociklais, sportas, kultūros renginiai ir jų organizavimas.

## Nuorodos
* Biografija (Pakruojo savivaldybės inf.)
Pontinija

**Pontinija** () – Italijos miestas Lacijaus regione, apie 70 km į pietryčius nuo sostinės Romos.

Miestas buvo įkurtas 1935 m., kai buvo įgyvendintas tuometinio premjero Benito Mussolini planuotas Pontino pelkių sausinimas ir žemės paruošimas žemdirbystei.

## Miestai partneriai
*  Utena, Lietuva
*  Vitorija, Italija
*  Goro, Italija

## Šaltiniai
Kolonjo al Serijus

**Kolonjo al Serijus** () – Italijos miestas Lombardijoje , apie 45 km į šiaurės rytus nuo Milano.

## Miestai partneriai
*  Ukmergė, Lietuva
*  Gmina Tarnowo Podgórne, Lenkija
Alpagas

**Alpagas** () – Italijos miestas Venete, Beluno provincijoje, apie 80 km nuo Venecijos.

Miestas buvo įkurtas 2016 m. vasario 23 d. sujungus tris vietoves – Farra d’Alpago, Pieve d’Alpago ir Puos d’Alpago.

## Miestai partneriai
*  Kalvarija, Lietuva
Goliubis-Dobžynis

**Goliubis-Dobžynis** () – miestas centrinėje Lenkijoje.

## Istorija
Miestas įkurtas 1951 m., kai buvo sujungtos atskiros Goliubio ir Dobžynio gyvenvietės.

### Goliubis
Goliubis žinomas nuo 1258 m. Jame gyveno lenkai, bet nuo 1231 m. Kulmo žemė priklausė Kryžiuočių ordinui. Kryžiuočių riteriai čia pastatė pilį (1296–1306), o gyvenvietė gavo miesto statusą. 1421 m. miesto privilegijas patvirtino didysis magistras Mykolas Kiuchmeisteris. Miestas tapo Lenkijos dalimi pagal 1466 m. Torunės taikos sutartį.

Goliubis suklestėjo karaliaus Zigmanto Vazos (1611-1625) valdžios metais. Miestas labai nukentėjo lenkų ir švedų karų metu, ypač 1626–1629, 1655 ir 1660 m., vėliau ir Septynerių metų karo metu (1756–1763).

Po Pirmojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo 1772 m. Goliubis buvo prijungtas prie Prūsijos karalystės. Nuo 1807–1815 m. jis priklausė Varšuvos kunigaikštystei. 1815 m. buvo paskirtas Poznanės kunigaikštystei. 1817 m. buvo įtrauktas į Vakarų Prūsijos sudėtį. 1871 m. tapo Vokietijos imperijos dalimi.

1920 m. sausio mėn. tapo Lenkijos dalimi. 1920 m. rugpjūčio mėn. Raudonoji armija užpuolė miestą.

1939 m. prijungtas prie nacistinės Vokietijos.

### Dobžynis

Nuo XVII a. antrosios pusės žinoma gyvenvietė kairiajame Druvinčios krante – . 1789 m. grafas Ignacas Dzialinskis įkūrė Dobžynio miestą. 

1793 m., po Antrojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo, miestas atiteko Prūsijos karalystei. 1807-1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystei. 1815 m. įtrauktas į Lenkijos karalystę, kuri priklausė Rusijos imperijai.

Miestas greitai augo, didėjant žydų gyventojų skaičiui. Galiausiai Dobžynis tapo didesnis nei Goliubis.

1918 m. po I pasaulinio karo miestas tapo Lenkijos Respublikos dalimi. 1920 m. rugpjūčio mėn. Raudonoji armija užpuolė miestą. 1939 m. prijungtas prie nacių Vokietijos ir dauguma jos gyventojų buvo deportuoti į nacių koncentracijos stovyklas.

## Istorinis paveldas
XIII ir XIV a. sandūroje kryžiuočiai pastatė pilį. Vėliau ji buvo perstatyta ir išplėsta. Nuo 1616 iki 1623 m. pilyje gyveno Švedijos princesė Ona Vazaitė ().

Pilis buvo sunaikinta Švedų tvano metu. XIX a. buvo apleista. Po 1945 m. atstatyta ir renovuota.

## Galerija

File:Golub-Dobrzyn3.jpg|
File:Golub-Dobrzyn1.jpg|
File:Golub-Dobrzyń castle, courtyard.jpg|


## Miestai partneriai
*  Plungė, Lietuva

## Nuorodos
* Miesto oficiali svetainė (lenkų k.)
Laimė akimirksniu

**Laimė akimirksniu** () –  JAV sukurta fantastinė komedija, kurią režisavo ir pagrindinį vaidmenį atliko Alec Baldwin. Juosta buvo nufilmuota 2001 m., tačiau nebuvo rodyta iki 2007 m. 

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Alec Baldwin – Jabezas Stounas
* Jennifer Love Hewitt – velnias
* Anthony Hopkins – Danielis Vebsteris
* Dan Aykroyd – Džulijus Džensenas
* Kim Cattrall – Konstancija Hari
* Jason Patric – Rėjus
* Amy Poehler – Molė
* John Savage – Džonis 

## Turinys

Jabezas Stounas svajoja tapti rašytoju, tačiau jo knygos nedomina nei vieno leidėjo. Kuomet jo draugui Džulijui pavyksta parduoti savo pirmąją knygą, desperacijos apimtas Stounas pasiryžęs perduoti sielą velniui, kad tik ir jam pasisektų. Netrukus jo namuose apsilanko žavia mergina prisidengęs velnias, kuris pasiūlo mainais į sielą išpildyti bet kokį jo troškimą. Stounas nusprendžia pasirinkti šlovę ir sudaro sandėrį 10-čiai metų. Jau kitą dieną Stounas pabunda įžymus: jį atpažįsta gatvėje, o leidėja Konstancija Hari ne tik pasiruošusi išleisti jo knygą, bet ir parduoti ekranizacijos teises. Stounas netrunka gauti viską, apie ką svajojo, tačiau tuo pačiu praranda savo draugus bei įsitikina, kad jo šlovė yra dirbtinė ir nesuteikianti taip trokštos laimės. Laikas nenumaldomai eina ir Stounas prašo velnio suteikti jam daugiau laiko, tačiau šis atsisako. Tuomet Stounas kreipiasi pagalbos į kitą leidėją Danielį Vebsterį, kuris buvo tokioje pačioje padėtyje ir kuriam pavyko išsilaisvinti. Vienintelis kelias yra teismo procesas, kuriame Vebsteris imasi ginti Stouną prieš velnią...
Paelbrusės nacionalinis parkas

**Paelbrusės nacionalinis parkas** () – saugoma gamtos sritis Rusijoje, Kabarda-Balkarijoje, Elbruso kalno papėdėje (Paelbrusėje), ~140 km į pietvakarius nuo Nalčiko. Įsteigtas 1986 m.

Parkas apima Didžiojo Kaukazo Centrinio ir Šoninio kalnagūbrių vidurinę dalį. Būdingas aukštikalnių kraštovaizdis (aukštis 1400–5642 m). Apima Baksano ir Malkos aukštupius. Gausu krioklių, šaltinių („Narzanų slėnis“).

Būdingas vertikalusis zoniškumas – kalnų papėdėse veši spygliuočių miškai, aukščiau – retmiškiai, krūmynai, o arčiau viršūnų – subalpinės ir alpinės pievos. Jose žydi uolaskėlės, sinavadai, šilagėlės, katilėliai, lelijos. Paelbrusės nacionaliniame parke stebėtos 63 žinduolių, 111 paukščių, 8 varliagyvių, 11 roplių, 6 žuvų rūšys. Būdingesni gyvūnai: miškinė kiaunė, europinis vilpišys, rudasis lokys, gemzė, stirna, paprastasis aklys, balėsas, stepinis šeškas, kubaninis ožys, kaukazinis ularas, kaukazinis tetervinas, ūdra, juodasis grifas, kilnusis erelis, aviėdra, maitvanagis, palšasis grifas, sakalas keleivis, pasitaiko leopardų.

Parko teritorijoje plėtojamas alpinizmas, įrengtos kalnų slidinėjimo trasos.


Чегет в июне.jpg|Čegeto kalnas
Приэльбрусье. Долина реки Малка после грозы.jpg|Malkos slėnis po audros
У подножия Эльбруса. Кабардино-Балкария.jpg|Kalnų šlaitai
BaksanskoeUschelie.jpg|Baksano tarpeklis


## Šaltiniai
Rusijos Šiaurės nacionalinis parkas

**Rusijos Šiaurės nacionalinis parkas** () – saugoma gamtos sritis šiaurės Rusijoje, Vologdos srityje (Kirilovo rajonas), ~120 km į šiaurės vakarus nuo Vologdos. Įsteigtas 1992 m.

Parkas apima ežeringą Belojės ežero–Kirilovo gūbrį, kurio paribiuose telkšo Belojės, Vožės, Kubenos ežerai, daugybė mažesnių ežerėlių. Iš viso parke yra 101 ežeras, didesnis nei 20 ha. Tankus upių tinklas (svarbiausia upė – Šeksna). Beveik 70 % parko ploto dengia miškai. Užfiksuotos 734 induotinių augalų rūšys (tarp jų, retos: širdinė dviguonė, kvapusis lipikas, raudonoji gegūnė, totorinė maludė, žalioji plateivė ir kt.), būdingi miškų juostos gyvūnai (lapė, briedis, upinis bebras, baltasis kiškis, ežys, voverė, šernas; iš retesnių rūšių – sakalas keleivis, didysis apuokas, jūrinis erelis, erelis žuvininkas, kilnusis erelis, paprastoji medšarkė, didžioji kuolinga, žydroji zylė, juodakaklis naras, didysis erelis rėksnys, žvyrė, miškinis lemingas).

Parko teritorijoje gausu archeologinių vietovių (pvz., III tūkstm. pr. m. e. Modlonos gyvenvietė ant polių, IX–X a. naugardiečių ir suzdaliečių gyvenvietės). Nuo XIV a. į Belojės ežero apylinkes pradėjo keltis stačiatikių vienuoliai, išlikę daug senovinių vienuolynų (žymiausi – Feraponto vienuolynas (UNESCO pasaulio paveldas) ir Kirilo-Belozersko vienuolynas), XIX–XX a. Volgos-Baltijos vandens kelio inžineriniai įrenginiai.


Часовня на вершине горы Мауры.jpg|Koplytėlė ant Mauros kalno
Река Шексна, деревня Бонема.jpg|Kanalu paversta Šeksnos upė
Ферапонтов монастырь, закат в июле.jpg|Feraponto vienuolynas
Деревня Петряево.jpg|Petriajevo kaimas


## Šaltiniai
Vytauto Kasiulio dailės muziejus

**Vytauto Kasiulio dailės muziejus** – Lietuvos dailės muziejaus padalinys, veikiantis Vilniuje, Goštauto g. 1. Muziejus atidarytas 2013 m.  birželio 27 d. 
Muziejus įsikūręs XX a. pr. neoklasicistinio stiliaus pastate, buvusioje Vilniaus mokslo bičiulių draugijos būstinėje.

Nuolatinė ekspozicija pristato lietuvių išeivijos dailininko Vytauto Kasiulio (1918-1995) kūrybą. Muziejuje taip pat rengiamos laikinos parodos.

## Literatūra
Vytauto Kasiulio dailės muziejus. Vilnius: Lietuvos dailės muziejus, 2013, p. 3-4, 12.

## Nuorodos
* Vytauto Kasiulio dailės muziejus Lietuvos dailės muziejaus svetainėje 
* Vytauto Kasiulio dailės muziejus Lietuvos muziejų portale
Saturday Night's Alright for Fighting

**„Saturday Night's Alright for Fighting“** – daina, kurią parašė britų atlikėjas Elton John ir jo kolega Bernie Taupin. 1973 m. ji buvo išleista ant albumo „Goodbye Yellow Brick Road“ – tai buvo pirmasis singlas išėjęs iš jo. Tai vienas sėkmingiausių ir kritiškai geriausiai vertinamų Eltono Džono įrašų. Jungtinėje Karalystėje albumas pasiekė 7-tą vietą. Daina buvo mėgiama daugelio kitų atlikėjų, kurie perrašinėjo dainas, iš jų „Nickelback“, „Queen“ bei „The Who“.

## Reikšmė
„Saturday Night's Alright for Fighting“ yra tikras grįžimas į ankstyvąjį rokenrolą su glamroko elementais. Dainoje pasakojama apie tai, kaip joje minimi veikėjai išeina į vakaro pobūvį, būdami kupini energijos. Tiesą sakant, tai daina apie Bernie jaunystę, kai jis eidavo į britiškus šokių klubus, kur muštynės buvo įprastas dalykas. Ši daina, priešingai negu dauguma, yra ne apie Eltono asmeninį gyvenimą, o apie Bernio.

Anot Bernio, tai jo pirmasis bandymas parašyti "britišką" rokenrolo dainą, kadangi iki tol dainos buvo kuriamos remiantis amerikietiška kultūra. 

## Šaltiniai
Balčiukas

**Balčiukas** – ežeras Lietuvoje, Ignalinos rajone, 6,5 km į pietvakarius nuo Ignalinos, Šakarvos miške. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,21 km, plotis – iki 0,14 km. Altitudė 140,8 m. Pietrytinis krantas aukštas, kiti – žemesni, sausi, ištisai apaugę medžiais. Iš šiaurės rytų į pietvakarius ežerą prateka Laukupės upelis link Žeimenio ežero (Žeimenos upės baseinas). Vakaruose įteka upeliukas iš čia pat telkšančio Balčio ežero.

## Šaltiniai
August Endruschat

**Augustas Endriušaitis** (, kartais *Endruschat–Waldberg*; 1899 m. lapkričio 6 d. Valdberge (dab. sunykusi Baltupėnų kaimo dalis) Ragainės apskr., Vokietijos imperija – 1990 m. rugpjūčio 24 d. Vakarų Berlyne) – lietuvninkų kilmės Vokietijos dailininkas, specializavęsis peizažų, portretų ir gyvūnų tapyboje.

## Biografija
Gimė gražioje vietovėje, dešiniajame Nemuno krante. Tėviškės vaizdai būsimam menininkui paliko gilų įspūdį, vėliau jis gimtojo kaimo pavadinimą naudojo kaip slapyvardį. 

Prasidėjęs Pirmasis pasaulinis karas kraštui atnešė nelaimes: Valdbergo kaimelį užėmė carinės Rusijos kariuomenė ir 1914 m. valstiečių Endriušaičių šeimą ištrėmė į Čiuvašiją. Alatyrės mieste Augustas kartu su savo vyresniuoju broliu Johanesu (vėliau taip pat tapusiu dailininku) pramoko rusų kalbą ir lankė ikonų tapytojų dirbtuves.

1918 m. Endriušaičiai sugrįžo į Klaipėdos kraštą. Gimtasis ūkis buvo sugriautas ir jį perėmęs brolis Johanesas užsiėmė atkūrimu. Augustas Endriušaitis išvyko gyventi į Berlyną, 1929–1935 m. jis mokėsi aukštojoje Taikomojo meno mokykloje šio miesto Šarlotenburgo rajone. Keliavo po Viršutinę Sileziją, iš ten parsivežė nemažai tapybos darbų, lankėsi ir Nidoje. 1934 m. vedė Anną Scharff.

Pasibaigus Antrajam pasauliniam karui ir įkalinimo belaisvių stovykloje laikui, A.Endriušaitis apsigyveno Vėzerio kalnų krašte (). 1948 m. pervažiavo į Rytų Berlyną ir dirbo meno pedagogu, 1951 m. su šeima persikėlė į Vakarų Berlyną.

Be kitų temų dailininkas itin mėgo tapyti peizažus, realistiškais potėpiais yra vaizdavęs Rytprūsių, Švarcvaldo, Brandenburgo kraštų ežerus ir miškus. Daug menininko darbų saugomi privačiuose kolekcijose.

## Parodos (pasirinktinai)
* 1972 m. retrospektyvinė paroda *Haus der ostdeutschen Heimat* (Vakarų Berlynas);
* 1972 m. portretų paroda „Hiltono“ viešbutyje (Vakarų Berlynas);
* 1973 m. paroda Berlyno Šarlotenburgo bažnyčios namuose *Haus der Kirche in Berlin-Charlottenburg*;
* 1975 m. paroda atidarant „Švarcvaldo halę“ Grefenhauzeno mieste; 
* 1976 m. paroda galerijoje *Galerie im Foyer des Deutschlandhauses*;
* 1976 m. grupinė paroda Glinikės pilyje ()
* 1979 m. paroda Šarlotenburgo pilies Mažojoje oranžerijoje () Vakarų Berlyne.

## Kalendorius
2000 m. leidykla „Dr. Wolfgang Schwarze Verlag“ išleido tradicinį kalendorių „Ostpreußen und seine Maler“ su A.Endriušaičio paveikslo reprodukcija.

## Išnašos

## Literatūra
* Künstlerlexikon Ostpreußen und Westpreußen 1800–1945. S. 40, ISBN 978-3-86530-152-9
Johannes Endruschat

**Johanesas Endriušaitis** (; 1898 m. balandžio 26 d. Valdberge (dab. sunykusi Baltupėnų kaimo dalis) Ragainės apskr., Vokietijos imperija – 1979 m. rugsėjo 7 d. Karbene, VFR) – lietuvninkų kilmės Vokietijos dailininkas, specializavęsis peizažų, portretų ir religinės tapybos srityse.

## Biografija
Gimė gražioje vietovėje, dešiniajame Nemuno krante. Tėviškės vaizdai būsimam menininkui paliko gilų įspūdį, vėliau juos vaizdavo savo drobėse.

Prasidėjęs Pirmasis pasaulinis karas kraštui atnešė nelaimes: Valdbergo kaimelį užėmė carinės Rusijos kariuomenė ir 1914 m. valstiečių Endriušaičių šeimą ištrėmė į Čiuvašiją. Alatyrės mieste Johanesas kartu su savo jaunesniuoju broliu Augustu (vėliau taip pat tapusiu dailininku) pramoko rusų kalbą ir lankė ikonų tapytojų dirbtuves.

1918 m. Endriušaičiai sugrįžo į Klaipėdos kraštą. Gimtasis 80 margų ūkis buvo sugriautas ir jį perėmęs Johanesas užsiėmė atkūrimu, o Augustas išvyko gyventi į Berlyną. Po kiek laiko į Vokietijos sostinę išvažiavo ir Johanesas, nuo 1927 m. jis studijavo aukštojoje Taikomojo meno mokykloje Šarlotenburgo rajone. Dalyvavo laisvųjų dailininkų susivienijimo organizuojamose parodose „Juryfreie Kunstausstellung“ (po kiek laiko hitlerininkų jas uždraudė). Po to teko grįžti į tėviškę ir rūpintis ūkio reikalais. Ketvirtajame dešimtmetyje jis lankėsi Nidos dailininkų kolonijoje.

Artėjant Antrojo pasaulinio karo frontui, pasitraukė į vakarinę Vokietijos dalį, apsigyveno Vėzerio kalnų krašto () Stadtoldendorf mieste. Vėliau persikėlė į Frankfurto prie Maino regioną. Pirmieji užsakovai atsirado tik pokaryje, jie noriai pirko peizažus Rytprūsių tematika. J.Endriušaitis daug keliavo po Italiją, Šveicariją ir Austriją, išvykų metu drobėse gimė šių šalių gamtos vaizdai. Retkarčiais buvo kviečiamas kurti paveikslus krikščioniškose bažnyčiose, tapyti portretus.

## Kalendorius
1987 m. leidykla *Dr. Wolfgang Schwarze Verlag* Vupertalyje išleido tradicinį kalendorių „Ostpreußen und seine Maler“ su J.Endriušaičio paveikslo reprodukcija. 

## Išnašos

## Šaltiniai
* Tilsit Blick ueber die Memel // www.bildarchiv-ostpreussen.de
* Jonas Endriušaitis (Johannes Endruschat) // www.menorinka.lt
* Erich Zoppot. ''Eine Fuerstin erkannt sein Talent'' // Das Ostpreussenblatt, 20. Mai 1978, S. 9 
* Endruschat, Johannes // Ilona Motiejauskienė. ''Kelionė į prūsiškąjį „Barbizoną“ ''/ Draugija „Nidden“. – Klaipėda: Druka, 2013, psl. 98; ISBN 978-609-404-144-0
Farewell Yellow Brick Road

**„Farewell Yellow Brick Road“** – 2018 m. rugsėjo 8 d. Alentaune, Pensilvanijoje prasidėjęs Eltono Džono atsisveikinimo turas, kuriuo užbaigs savo koncertus po pasaulį. Bus surengti per 300 pasirodymų visame pasaulyje. Pirmasis etapas baigėsi 2019 m. kovo 18 d. ir uždirbo 125 mln. JAV dolerių. Turas laimėjo „Billboard Music Award“ apdovanojimą geriausio roko turo kategorijoje. 

Šis turas, nominuojamas egzotiškiausiu, ekstravagantiškiausiu paskutiniuoju Eltono Džono turu, po daugiau nei pusę amžiaus atlikėjas vėl grįžta į savas vėžes baigdamas savo muzikinę karjerą ir finišuodamas kaip vienas žymiausių pasaulio dainų kūrėjų ir atlikėjų. Pavadinimą šiam turui Eltonas išrinko pagerbiant jo albumą „Goodbye Yellow Brick Road“.

## Atliekamų dainų repertuaras

# "Bennie and the Jets"
# "All the Girls Love Alice"
# "I Guess That's Why They Call It the Blues"
# "Border Song"
# "Tiny Dancer"
# "Philadelphia Freedom"
# "Indian Sunset" (su Ray Cooper)
# "Rocket Man"
# "Take Me to the Pilot"
# "Someone Saved My Life Tonight"
# "Levon"
# "Candle in the Wind"
# "Funeral for a Friend/Love Lies Bleeding"
# "Burn Down the Mission"
# "Believe"
# "Daniel"
# "Sad Songs (Say So Much)"
# "Don't Let the Sun Go Down on Me"
# "The Bitch Is Back"
# "I'm Still Standing"
# "Crocodile Rock"
# "Saturday Night's Alright for Fighting"

Galimi/papildomi:

# „Your Song“
# „Goodbye Yellow Brick Road“

## Šaltiniai
Kastelfortė

**Kastelfortė** () – Italijos miestas centrinėje šalies dalyje, Lacijaus regione, Aurunkini kalnų masyve.

Kastelfortės miestas buvo įkurtas apie 1000 m. Mokslininkų teigimu, miestas įkurtas Aurunkų miesto Vesčia, sunaikinto apie 340 m. p. m. e., vietoje.

II pasaulinio karo metu per miestą ėjo Vermachto mūšių linija ir jis buvo smarkiai subombarduotas 1943–1944 m. Sąjungininkų pajėgų.

## Miestai partneriai
*  Anykščiai, Lietuva
Koriukivka

**Koriukivka** () – miestas šiaurės Ukrainoje, Černigovo srityje, 86 km į šiaurės rytus nuo Černigovo, prie Brečo upės; rajono centras. Keliai į Meną, Ščorsą, Semenivką. Vystoma popieriaus pramonė, miškininkystė. Yra krašto muziejus, kultūros namai, stadionas.

## Istorija
1657 m. gyvenvietę įsteigė kazokas Omelianas Karuka. XIX a. pastatytas cukraus fabrikas. XX a. Koriukivkoje jau gyveno ~6000 žmonių. 1958 m. suteiktas miesto statusas.

## Miestų partnerystė
Koriukivka užmezgusi partnerystės ryšius su Kazlų Rūda.

## Šaltiniai
Lebedynas

**Lebedynas** () – miestas šiaurės Ukrainoje, Sumų srityje, 47 km į pietvakarius nuo Sumų, prie Vilšankos upelio (sudarytas tvenkinys); rajono centras (į jo sudėtį neįeina). Kelių mazgas, yra geležinkelio stotis. Mašinų ir įrengimų, maisto (duonos, mėsos, žuvies), siuvimo pramonė. Veikia krašto muziejus, kultūros namai. Yra 3 cerkvės (XVIII–XX a. pr.), XIX a. vid. turgus, XX a. pr. savivaldybės rūmai.

## Istorija
Lebedynas įkurtas 1653 m. kaip rusų gynybinė tvirtovė. 1709 m. čia nuteisti Ivano Mazepos kazokai, kariavę prieš Rusiją drauge su švedais. XVIII a. pab. tapo miestu. XIX a. miestan nutiesta geležinkelio atšaka. 1993 m. Lebedynas tapo srities pavaldumo miestu.

## Miestų partnerystė
Lebedynas užmezgęs miestų partnerystės ryšius su Mažeikiais ir Telšiais.

## Šaltiniai
Huawei

**„Huawei“** – Kinijos informacinių technologijų bendrovė, kurios didžiąją prekybos dalį sudaro išmanieji telefonai. Būstinė įkurta Šendženo mieste, Kinijoje. Pajamos – 721 mlrd. juanių (2018).

## Istorija
Įmonė buvo įkurta 1987 m. Ren Zhengfei. Pradžioje Huawei daugiausiai dėmesį skyrė mobilųjų telefonų įkroviklių gamybai. Bendrovės dideliu pirmuoju pasiekimu laikomas C&C08 nuotolinio valdymo pultelis, kuris buvo laikomas geriausiu ir galingiausiu Kinijoje. Bendrovė tapo viena pagrindinių rinkos konkurenčių Kinijoje.

1999 m. bendrovė įkūrė padalinį Bengalūre, Indijoje. 2005 m. Huawei užsienio užsakymai pirmą kartą viršijo vidaus pardavimus. Tais pačiais metais Huawei pasirašė visuotinį pagrindų susitarimą su „Vodafone“. 2018 m. pabaigoje, Huawei buvo pardavę 200 mln. mobiliųjų telefonų.

2019 m. kilus skandalui dėl įmonės nepatikimumo ir kišimosi į valstybinius reikalus, Donaldas Trampas paskelbė raštą, suteikiantį vyriausybei įgaliojimus apriboti bet kokius sandorius su „užsienio priešais“, taip ribodamas JAV bendrovių veiklą su „Huawei“ be vyriausybės licencijos.

Huawei reikalingos mikroschemos buvo gaminamos Taivane esančioje TSMC firmoje, tačiau paaiškėjo jog be amerikietiškų technologijų juos toliau gaminti nėra kaip. Huawei teko apsieiti su paprastesne elektronika, todėl jos telefonų gamybos verslas nukentėjo.

## Partneriai

* Bell Canada
* BT
* Clearwire
* Cox Communications
* Motorola
* Orange
* PLDT
* Portugal Telecom
* PTCL
* T-Mobile
* TalkTalk
* Vodafone

## Šaltiniai
Heinrich Klumbies

**Heinrichas Klumbys** (; 1905 m. liepos 5 d. Neutomišelyje (dab.  Lenkijoje) Poznanės provincija, Prūsijos karalystė – 1994 m. birželio 9 d. Karlsrūjėje, VFR) – lietuvninkų kilmės Vokietijos tapytojas, iliustratorius ir meno pedagogas.

## Biografija
Gimė tilžiečių šeimoje Neutomišelyje. Tėvas Emilis Frydrichas Klumbys šiame mieste tarnavo teismo asesoriumi, o motina Mėta Šyfelbain šeimininkavo namuose. 1925 m. Šneidemiulėje (dab.  Lenkijoje) įgijęs brandos atestatą, jis toliau studijavo Štutgarte: pirmiau Aukštojoje technikos mokykloje, vėliau – 
Vaizduojamojo meno akademijoje pas prof. Hansą Špygelį. 1926 m. tęsė mokslus Paryžiaus *Academie Julien* pas Fernandą Legerį. 1926–1928 m. buvo Karaliaučiaus meno akademijos studentu: žinių sėmėsi pas profesorius Francą Ksaverą Vimerį, Heinrichą Volfą ir Klausą Richterį. Lankėsi Nidos dailininkų kolonijoje. Savo studijas užbaigė Karališkojoje meno mokykloje Berlyne, kur 1928 m. išlaikė paskutinius valstybinius egzaminus. 

1930–1933 m. darbavosi Berlyno avangardistinėje *Karlo Markso mokykloje*: joje mokė braižybos, kartu vadovavo teatrinei grupei ir meno klasei. Nuo 1936 m. atsidėjo vien kūrybai – tapė ir iliustravo spaudą. 1940 m. pašauktas į nacistinę kariuomenę, tarnavo oro pajėgose. 

Pokaryje apsigyveno Raichenbache prie Filso (). 1946 m. vedė žinomo karikatūristo Ericho Ohserio našlę Marigardą. Dėstė vietiniame Liaudies universitete, papildomai užsidirbdavo laikraščių ir žurnalų leidyklose. 1960 m. buvo priimtas profesoriaus pareigoms Karlsrūjės meno akademijoje, kur dėstė iki 1971 m. Priklausė *Münchener Secession* ir *Société Europeenne Vénice* dailininkų susivienijimams, Vokietijos menininkų sąjungai.

Prof. Heinricho Klumbio sukurti „beribių plokštumų“ paveikslai užima savitą vietą modernaus Vokietijos meno istorijoje.

## Įvertinimas
* Lovis Corinth premija (1976 m.)
* Eslingeno menininkų gildijos garbės narys (1977 m.)

## Šaltiniai
* Klumbies, Heinrich // ''Kunstakademie Königsberg 1845 – 1945. Biographien der Direktoren und Lehrer.'' / Bearbeitet von Ingeborg Nolde. Darin: „Biographien der Direktoren und Lehrer“. „Biographien der Schüler“, 65–94. 
*  Günther Ott. ''Klumbies, Heinrich'' // kulturportal-west-ost.eu (1) 
* Günther Ott. ''Klumbies, Heinrich'' // kulturportal-west-ost.eu (2) 
* Klumbies, Heinrich // Ilona Motiejauskienė. ''Kelionė į prūsiškąjį „Barbizoną“ ''/ Draugija „Nidden“. – Klaipėda: Druka, 2013, psl. 115; ISBN 978-609-404-144-0
Ignacijus Fonbergas

**Ignacijus Fonbergas** (lenk. *Ignacy Fonberg*, (rus. *Игнатий Матвеевич Фонберг* –  1801 m. vasario 1 d. – 1891 m. spalio 23 d.) – Vilniaus universiteto profesorius, chemikas. 

## Vaikystės metai

Ignacijus Fonbergas gimė 1801 m. Palenkės Bielske bajorų šeimoje. Šis miestas nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės  departamentui. 

Ignacijaus senelis XVIII amžiuje nuvyko į Gardiną, kuriame dėka Antano Tyzenhauzo buvo įkurtos manufaktūros. išmoko amato. Ignacijaus tėvas buvo fabrikantas, gamino metalinius vežimėlius.
Ignacijus vaikystėje mokėsi vietinėje vokiečių - lenkų mokyklėlėje, vėliau, 1817 m.  baigė Balstogės gimnaziją. 

## Studijos ir darbas Vilniaus universitete

Baigęs gimnaziją Ignacijus Fonbergas įstojo studijuoti į Vilniaus imperatoriškojo universiteto matematikos – fizikos fakultetą. Besimokydamas universitete jis priklausė ir dalyvavo Vilniaus   Šubravcų draugijos veikloje. 

Nuo 1821 metų Fonbergas pradėjo dirbti Vilniaus universitete  Andriaus Sniadeckio padėjėju chemijos  ir farmacijos  katedroje. 1825 m. Fonbergas tapo filosofijos  magistru, 1829 m. tapo chemijos katedros profesoriumi. 

1830 m. jis atliko Druskininkų mineralinių vandenų tyrimus. 

Po Vilniaus universiteto uždarymo 1832 metais, nuslopinus 1831 m. sukilimą,  Fonbergas dirbo Vilniaus medicinos – chirurgijos imperatoriškoje akademijoje, dėstė paskaitas lotynų ir rusų  kalbomis, apsigynė daktaro disertaciją. 
Mokslinius straipsnius Fonbergas publikavo  žurnale "*Dziennik Wilenski*".

## Darbas Kijevo universitete

Vėliau Ignacijus Fonbergas persivedė dirbti į Kijevo šv. Vladimiro universitetą. Čia dėstydamas organinę ir neorganinę chemijas, pirmą kartą į disciplinos kursą įvedė praktinius užsiėmimus chemijos laboratorijoje. Chemijos laboratoriją įrengė dviejuose mažuose rūsio kambarėliuose. Joje galėjo dirbti 22 studentai.

## Šeima

Ignacijaus Fonbergo žmona buvo Marija Zavadska, žinomo Lietuvos spaustuvininko, leidėjo Juozapo Zavadskio duktė. 

Ignacijus ir Marija Fonbergai susilaukė trijų sūnų, tai sūnaus Mateušo, žinomo mediko Varšuvoje, dirbusio ligoninėje, kuri vadinasi – “*Szpital Wolski im. dr Anny Gostyńskiej Samodzielny Publiczny Zakład Opieki Zdrowotnej*”, taip pat sūnų: Vladimiro ir Emeryko. 

1859 m. Ignacijus Fonbergas  išėjo į pensiją. Mirė jis 1891 m. ir palaidotas Kijeve.

### Žymesni Ignacijaus Fonbergo mokslo darbai

* *"Slownik wyrazow chemicznych" (Vilnius, 1825).

* "Chemia zastosowana do sztuk i rzemiost" (Vilnius, 1827 - 1829).

* "Wyklad nomenklatury chemicznej Berzeliusza" (Vilnius, 1828). 

* "Opisanie wody mineralnej Druskiennickiej" (Vilnius, 1839).

* Ignacijaus Fonbergo sudarytas chemijos terminų žodynas* 

## Nuorodos

* Dr. Randakevičienė Irma. Ką kalba metrikai apie XIX amžiaus pradžios Vilniaus šviesuomenę.   

* Apie Ignacijų Fonbergą lietuvių k. https://web.archive.org/web/20070927191415/http://bibliuoteka.idea.lt/LT.php?content=publication&Id=56
* Apie Ignacijų Fonbergą ukrainiečių k. http://www.rulex.ru/01210089.htm
Kosės valsčius

**Kosės valsčius** () – valsčius šiaurės Estijoje, Harju apskrityje. Jo administracinis centras – Kosė. Valsčiuje gyvena 7110 žmonių (2018 m.), teritorija užima 533 km².

Kosės valsčiaus administracinės ribos nustatytos 2017 m., teritorinės reformos metu prijungus buvusį *Kõue* valsčių (*Kõue vald*). Jo administracinis centras – Kosės miestelis, turintis apie 2 tūkst. gyventojų. 

Iš viso valsčiuje yra  5 miesteliai (*alevik*) – Ardu, Habaja, Kosė, Kose Ūemeisa (* Kose-Uuemõisa*), Ravila – ir 58 kaimai (*küla*).

## Regionų partnerystė

*  Pagėgių savivaldybė 

## Galerija


Kose kirik 2008.JPG|Kosės bažnyčia
Tuhala nõiakaev 4.jpg|Tuhalos Raganos šulinys
Kose, Pirita jõgi.JPG|Pirita Kosėje
Ravila mõisa peahoone.jpg|Ravilos dvaras
Ohvriallikad 'Saula Siniallikad', Valgeallikas (3), 2011, regnr 18053.jpg|Saulos Žydrieji šaltiniai


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Valsčiaus internetinė svetainė
Solomon Kane

**Solomon Kane** – amerikiečių rašytojo Robert E. Howard sukurtas personažas, XVI–XVII a. puritonas, klajonantis po pasaulį ir kovojantis prieš blogį bet kokia jo išraiška. Solomonas rengiasi juodai, ginkluotas rapyra, dirku bei charakteringais dviem titnaginiais pistoletais. Solomon Kane nuotykiai daugiausia aprašyti žurnale „Weird Tales“ publikuotuose apsakymuose, kurių pirmasis išspausdintas 1928 m. ir vadinosi „Raudonieji šešėliai“ (). Solomon Kane istorijos buvo garsiausias Howardo kūrinys iki 1934 m., kuomet dar didesnio pasisekimo sulaukė naujas jo personažas Konanas. Po Robert E. Howard mirties dar ilgą laiką apsakymus apie Solomon Kane kūrė kiti rašytojai. Kai kur jis būdavo pagrindinis, kitur antraplanis veikėjas.

1968 m. Solomon Kane apsakymų rinkinys pirmą kartą buvo išleistas kaip knyga. Ji vadinosi „Raudonieji šešėliai“, apsakymus knygai atrinko Howardo šeimos literatūros agentas Glenn Lord, išdėstydamas juos istorijų chronologine tvarka. Nuo tada apsakymų rinkiniai buvo leidžiami dar daug kartų. Vienas iš paskutiniųjų yra „Wildside Press“ 2004 m. pradėta leisti dešimties knygų seriją „The Weird Works of Robert E. Howard“, kurioje siekiama patalpinti visus Howardo kūrinius, anksčiau publikuotus žurnale „Weird Tales“.

Tarp 1970–1990 m. „Marvel Comics“ išleido kelis komiksus apie Solomon Kane. Nuo 2006 m. „Solomon Kane“ komiksus pradėjo leisti „Dark Horse Comics“ pagal sutartį su „Paradox Entertainment“, autorinių teisių savininkais.

2009 m. buvo išleistas bendras prancūzų, čekų ir britų filmas „Solomon Kane“, pasakojantis apie personažo priešistorę, kaip ir kodėl jis tapo aršiu kovotoju prieš blogį. Pagal filmo scenarijų vėliau savu ruožtu buvo išleista Ramsey Campbell rašyta knyga.

2007 m. „Pinnacle Entertainment Group“ išleido vaidmenų žaidimą „The Savage World of Solomon Kane“, paremtą Howardo kūryba. Taisyklių knygoje taip pat yra įvairių žymiausių apsakymų santraukos.

## Nuorodos ir šaltiniai
* Solomon Kane chronologija
The Bridge (albumas)

**„The Bridge“** – dešimtasis amerikiečių atlikėjo ir dainų autoriaus Billy Joel studijinis albumas, išleistas 1986 m. liepos 28 d. Iš jo išėjo keli singlai, geriausiai žinomas „A Matter of Trust“, o be jo „Modern Woman“ bei „This Is the Time“. Prie albumo įrašymo prisideda du jo gerbiami atlikėjai, padarę nemažai įtakos – Ray Charles dainoje „Baby Grand“ sudainuoja duetu su Joeliu ir Steve Winwood dainoje „Getting Closer“ groja vargonais. 

## Dainų sąrašas
Visas dainas parašė Billy Joel, išskyrus „Code of Silence“, kurią sukūrė kartu su Cyndi Lauper.

#### Pirmoji pusė

# „Running on Ice“ – 3:15
# „This Is the Time“ – 4:59
# „A Matter of Trust“ – 4:09
# „Modern Woman“ – 3:48
# „Baby Grand“ (duetu su Ray Charles) – 4:02

#### Antroji pusė

# „Big Man on Mulberry Street“ – 5:26
# „Temptation“ – 4:12
# „Code of Silence“ (pritariamieji vokalai Cyndi Lauper) – 5:15
# „Getting Closer“ – 5:00
Tiūrio valsčius

**Tiūrio valsčius** () – valsčius centrinėje Estijoje, Jervos apskrityje. Gyvena 10 918 gyventojų (2018 m.), teritorija užima 1 008 km². Valsčiaus administracinis centras – Tiūrio miestas, turintis virš 5 tūkst. gyventojų.
 
## Administracinė reforma

Tiūrio valsčius įkurtas 1992 m. sausio 30 d. Vykdant vietos savivaldos administracinę reformą, 2005 m. spalio 16 d. Tiūrio miestas ir buvęs Tiūrio valsčius buvo sujungti, suformuodami naująjį Tiūrio valsčių. 2017 m. Tiūrio, *Käru* ir *Väätsa* valsčiai buvo suvienyti į vieną dabartinį Tiūrio valčių.

Tiūrio valsčiuje yra:
* 1 miestas (*linn*): Tiūris
* 4 miesteliai (*alevik*): *Käru, Oisu, Särevere, Väätsa*
* 53 kaimai (*küla*)

## Regionų partnerystė

*  Prienų rajono savivaldybė (nuo 2004) 

## Galerija

Kärevere jaamahoone 1920.jpg|Geležinkelio stotis (*Kärevere*)
Raudmetsa mänd.jpg|Saugoma pušis (*Raudmetsa*)
Jändja vesiveski varemed1.jpg|Vandens malūnas (*Jändja*)
Balti kett Käru.jpg|Baltijos kelio paminklas (*Käru*)
Kolu mõisa peahoone *.jpg|Dvaras (*Kolu*)


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Valsčiaus internetinė svetainė
Steel Arena

**Steel Arena** (slk. *Steel Aréna – Košický štadión L. Trojáka*) – 8 378 vietų arena Košicė mieste Slovakijoje, skirta ledo ritulio renginiams. Šioje arenoje namų rungtynes žaidžia klubas HC Košice.

Arena pavadinta Ladislav Troják, buvusio ledo ritulininko, pasaulio čempiono, garbei.

2019 m. arenoje vyko pasaulio ledo ritulio čempionatas.

## Nuorodos
*Oficiali svetainė
Ondrej Nepela Arena

**Ondrej Nepela Arena** (slk. *Zimný Štadión Ondreja Nepelu*) – 10 055 vietų arena Bratislavoje, skirta ledo ritulio renginiams ir koncertams. Šioje arenoje namų rungtynes žaidžia Kontinentinės ledo ritulio lygos klubas HC Slovan Bratislava.

Arena buvo atidaryta 1940 m. ir talpino virš 8 000 žiūrovų. 2011 m. vyko rekontrukcija, po kurio arena visiškai atnaujinta, talpa padidinta iki 10 055 vietų.

Arena pavadinta Ondrej Nepela, buvusio dailiojo čiuožimo sportininko, olimpinio čempiono, garbei.

2019 m. arenoje vyko pasaulio ledo ritulio čempionatas.

## Nuorodos
*Oficiali svetainė
Tršebonis

**Tršebonis** () – gyvenvietė pietinėje Čekijoje, (Bohemijoje), netoli pasienio su Austrija. Žemės ūkis, paslaugų sektorius ir turizmo sfera yra pagrindiniai verslai mieste.

## Istorija
Gyvenvietė įkurta Xi a. viduryje. 1366 m. tapo Rozenbergų () nuosavybe. Viduramžiais didžiausias klestėjimas buvo Perto IV laikais. Šeimininkas rūpinosi savo miestu, buvo įrengti žuvies tvenkiniai. 1611 m. kraštas atiteko Habsburgams, kurie miestą valdė iki 1918 m., kai susikūrė Čekoslovakija. Po Antrojo pasaulinio karo buvo ištremti vokiečių kilmės asmenys ir miesto reikšmė sumenko.

## Gyventojai
Pagal 2019 m. duomenis gyveno 8,2 tūkst. gyventojų. Absoliuti dauguma iš jų čekai.

## Žymūs žmonės
Karel Poborský, Čekijos nacionalinės futbolo rinktinės žaidėjas.

## Miestai partneriai
* Interlakenas, Šveicarija
* Šremsas, Austrija
* Utena, Lietuva

## Galerija

Tř_hradby_3.jpg|Tvirtovė
Tř_náměstí_3.jpg|Senamiestis
Trebon_fortification_0108m.jpg|Tvirtovė
Trebon_xmas_0027m.jpg|Kalėdos


## Nuorodos
* Miesto svetainė
* Čekijos respublikos svetainė/Tršebonis