open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Triušinis bandikutas

**Triušinis bandikutas** (*Macrotis lagotis*) – bandikutų (*Peramelemorphia*) eilės sterblinis žinduolis, gyvenantis Centrinės ir Vakarų Australijos dykumų bei pusdykumių rajonuose.
Gyvūnai sveria apie 0,8 – 2,5 kilogramo. Patino kūno ilgis 30 – 55 centimetrai, patelės – 29 – 39 centimetrai. Seniau šie sterbliniai buvo paplitę pietinėje Australijos dalyje, bet dabar yra reti. Šiandien triušiniai bandikutai, kaip ir daugelis kitų Australijos sterblinių yra saugomi. Keturi iš šešių porūšių išnyko.

## Gyvenimo būdas
Triušiniai bandikutai (dar vadinami bilbiais) gyvena sausringose Australijos vietovėse, kurių peizažą sudaro reti miškai, savanos ir stepės su puriu dirvožemiu. Triušiniai bandikutai rausia žemėje gilius urvus, kuriuose praleidžia šviesųjį paros metą. Tokio urvo gylis – kartais iki 1,5 metro. Iš bandikuto urvo aukštyn veda tik viena landa, prie kurios yra nedidelė krūva žemių. Triušiniai bandikutai gyvena po vieną.
Triušinio bandikuto užpakalinės kojos ilgesnės už priekines, tačiau jis juda ne šuoliuodamas, bet lėtai risnodamas ant visų keturių galūnių: priekines kojas statydamas kartu, o užpakalines – paeiliui.

## Maistas
Triušiniai bandikutai medžioja ir ant žemės, ir po ja. Pagrindinis jų maistas – įvairūs vabzdžiai. Be jų, bandikutai ryja smulkius stuburinius, pavyzdžiui, peles, paukščius ir driežus. Stipriomis priekinėmis kojomis, užsibaigiančiomis ilgais lenktais nagais, gyvūnas išsikapsto iš po žemės vabzdžių lervų. Ilgas smailėjantis bandikuto snukis lengvai įlenda į visas angas ir plyšius tarp akmenų. Triušinis bandikutas gyvena sausringose žemyno vietose, kur nuolat trūksta vandens, todėl skysčių poreikį paprastai patenkina ėsdamas sodrius vaisius.

## Dauginimasis
Dauguma triušinių bandikutų dauginasi ištisus metus, tačiau jų jaunikliai dienos šviesą išvysta dažniausiai pavasarį. Bendrauja tik poravimosi metu. Per 12–14 parų trunkantį nėštumą (vienas trumpiausių tarp žinduolių) patelė iššnešioja vieną ar du jauniklius. Jaunikliai gimsta 1 centimetro ilgio, silpnai išsivystę. Vos gimę jie įsiropščia į motinos sterblę. Čia, žįsdami motinos pieną, jie vystosi keletą savaičių. Paūgėję jie išlenda iš sterblės, tačiau pajutę pavojų tučtuojau sušoka atgal.

## Šaltiniai
Saris (drabužis)

**Saris** – tradicinis moterų apdaras Pietų Azijos šalyse, Indijoje, Bangladeše, Nepale ir Šri Lankoje. Sudaro ilgas (4-9 m) audinio gabalas, vyniojamas aplink kūną. Gaminamas iš šilko arba medvilnės.
Aplinkosauginio švietimo fondas

**Aplinkosauginio švietimo fondas** – tarptautinis nevyriausybinių organizacijų tinklas, kurio tikslas – įgyvendinti darnaus vystymosi principus, vykdant aplinkosauginį visuomenės švietimą ir ugdant visuomenės sąmoningumą. Jis įgyvendina penkias aplinkosaugines programas: „Mėlynosios vėliavos“, „Gamtosauginių mokyklų“, „Jaunųjų aplinkos reporterių“, „Miškų pažinimo“ bei „Žaliojo rakto“.

## Istorija
Aplinkosauginio švietimo fondas („Foundation for Environmental Education in Europe“) Europoje buvo įkurtas 1981 metais. Pirmaisiais gyvavimo metais jis organizavo tarptautinius seminarus, konferencijas, skelbė publikacijas. Dešimtojo dešimtmečio viduryje „Aplinkosauginio švietimo fondo“ programomis imama aktyviai domėtis ne tik Europoje, bet ir kituose žemynuose. 2000 metais nuspręsta šį fondą paskelbti pasauline organizacija, į fondo veiklą įsitraukė daug organizacijos iš šalių, esančių kituose žemynuose.

## Lietuvoje
„Aplinkosauginio švietimo fondo“ programas atskirose šalyse gali atstovauti ir koordinuoti tik viena nacionalinė nevyriausybinė organizacija, kurios pagrindinė veiklos sritis yra susijusi su aplinkosauga. Lietuvoje šio fondo programų įgyvendinimą patikėta koordinuoti Lietuvos žaliųjų judėjimui. Šiuo metu mūsų šalyje įgyvendinamos trys iš penkių „Aplinkosauginio švietimo fondo“ programų: „Mėlynosios vėliavos“, „Gamtosauginių mokyklų“ bei „Žaliojo rakto“.

Kiekviena nevyriausybinė organizacija, atstovaujanti „Aplinkosauginio švietimo fondą“ savo šalyje, įsipareigoja koordinuoti fondo programas ir vykdyti fondo nustatytus reikalavimus. Nuo 2000 metų visuomeninė organizacija „Lietuvos žaliųjų judėjimas“ yra „Aplinkosauginio švietimo fondo“ narė Lietuvoje.

## Prezidentai
„Aplinkosauginio švietimo fondo“ prezidentai:
* 1981-1989 m. Harry Wals, Nyderlandai.
* 1990-1994 m. Ole Lovig Simonsen, Danija.
* 1994-1996 m. Lauge Prip, Danija.
* 1997-2004 m. Graham Ashworth, Jungtinė Karalystė.
* Nuo 2004 m. Jan Eriksen, Danija.

## Nuorodos
*Oficialus fondo tinklalapis  (anglų, vokiečių, prancūzų, ispanų k.)
Pirmoji Marinidų dinastijos krizė

Po 1358 m. pabaigoje Abu Inano Fariso nužudymo, Maroke prasidėjo neramumų metas. Faktiškai šalį valdė viziriai, kurie stengėsi į sostą paskirti kuo silpnesnį pretendentą.
* **Mahometas II Assaidas** (أبو زيان السعيد محمد بن فارس) (1359)
1359 m. į sostą viziris Umaras ibn Abdalahas paskelbė Abu Inano Fariso sūnų Mahometą II-jį, kuris valdė tik kelis mėnesius. Jį pakeitė Abu Inano Fariso brolis Ali II-sis.
* **Ali II Abu Salimas** (أبو سالم إبراهيم بن عل) (1361–1359)
Ali II Abu Salimano trumpas valdymas buvo tik kova su sukilėliais ir 1361 m. viziris Umaras sultonu paskelbė Ali II brolį Tašufiną.
* **Abu Umaras Tašufinas** (تاشفي) (1361)
Abu Umaras Tašufinas buvo silpnaprotis ir po kelių mėnesių tas pats viziris sostą perdavė Usmano II-jo anūkui Abdal Chalimui.
* **Abdal Chalimas** (1361–1362) (أبو يحي أبو بكر بن فارس)
Abdal Chalimas sultonu pabuvo keletą mėnesių ir 1362 m. pradžioje valdžia perėjo Ali I-jo anūkui Mahometui III-jam.
Mahometas III Abu Zaijanas

**Mahometas III Abu Zaijanas** (*muḥammad ben ya`qūb*, arab.: محمد بن يعقوب, g. nežinoma – m. 1366 m.) – nuo 1362 m. Marinidų dinastijos Maroko sultonas. Mahometas III-is Abu Zaijanas buvo Ali I-jo Abdal Hasano anūkas.

## Istorija
Mahometas III-is į valdžią atėjo po vadinamųjų *„vizirių valdymo metų“*. 1366 m. sultonas sugalvojo nužudyti vizirį Usmaną, kuris neramumų metais skirstė sultonų sostus, bet viziris apie tai sužinojo ir įsakė uždusinti sultoną. Viziris Umaras Maroko sultonu paskyrė Ali I-jo sūnų Abdal Azizą I-jį.

## Nuorodos
* ''Istorinis žodynas'' 
* ''Musulmonų vadovai''
Abdal Azizas I Abu l-Farisas

**Abdal Azizas I Abu l-Farisas** (*abū fāris al - mustanṣir `abd al-`azīz ben `alīy*, arab.: أبو فارس المستنصر عبد العزيز بن علي, g. nežinoma – m. 1372 m.) – nuo 1366 m. Marinidų dinastijos Maroko sultonas.

Abdal Azizas I-is Abu l-Farisas buvo Ali I-jo Abdal Hasano sūnus.
 
## Istorija
Prieš tapdamas Maroko sultonu, Abdal Azizas I-is Abu l-Farisas buvo įkalintas Fese. Naujasis sultonas buvo jaunas ir labai energingas žmogus. Viziris Umaras greit suprato, kad suklydo dėl šio paskyrimo ir pradėjo galvoti apie naują perversmą. Bet 1367 m. sultonas susekė vizirį ir liepė viešai užkapoti. 1370 m. Abdal Azizas I-is pradėjo karą su Tlemsenu ir be pasipriešinimo užėmė miestą. Vėl visas vidurio Magrebas atiteko Marinidams, bet 1372 m. Azizas I-is mirė ir šalyje vėl įsigalėjo anarchija.

## Nuorodos
* ''Istorinis žodynas'' ;
* ''Musulmonų vadovai''.
Geoterminė energija

**Geoterminė energija** ( 'žemė' + *therme* 'kaitra') – šiluminė gilesniųjų žemės sluoksnių (įskaitant karštus požeminio vandens telkinius) energija. Šis terminas paprastai naudojamas kalbant apie šios energijos panaudojimą žmogaus poreikiams.

Geoterminė energija naudojama dviem būdais:
* Tiesiogiai kaip šiluminė energija. Pvz., karštas gelmių vanduo naudojamas namams apšildyti.
* Kaip energijos šaltinis elektros energijai generuoti.

## Geoterminės energijos privalumai
Geoterminės energijos pagrindinis privalumas yra tas, kad ji, palyginus su kitais energijos gavybos būdais, yra švari ir saugi. Taip pat tai atsinaujinanti energijos rūšis. Kai pagrindinis energijos nešiklis (šilumnešis) yra vanduo, jis gali būti panaudotas vėl ir vėl. Šios energijos rūšies gavybai nereikalingos ypatingos ar besikeičiančios klimatinės sąlygos. Energijos gavyba gali vykti visą parą.

## Geoterminės energijos trūkumai
* Geoterminės jėgainės gali išbalansuoti seisminį stabilumą. Ypač tokiose vietose, kai injekuojamas vanduo į įkaitusias uolienas, kai vandens juose nebuvo.
* Geoterminės jėgainės vis tiek išmeta anglies dioksido ir azoto oksido dujas, tiesa labai mažą kiekį.
* Reikalingos specialios geologinės sąlygos, kad būtų įmanoma įrengti ekonomiškai efektyvią elektros jėgainę.


Image:Geothermal_drills_near_Taupo_I.jpg|Geoterminių gręžinių gręžimas Taupo ežero apylinkėse (N. Zelandija)
Image:QuangNinh Thermal Power (VietNam) - 20071101-01.jpg|Geoterminė elektrinė Vietname
Image:Geothermiekraftwerk Neustadt-Glewe.jpg|Neustadt-Glewe's geoterminė elektrinė (Vokietija)


## Taip pat skaitykite
* Atsinaujinantys energijos šaltiniai
* Vandenilio ekonomika
Kimatika

**Kimatika** arba **Kymatika** ( - banga) - bangų reiškinio studija. Dažniausiai terminas siejamas su garso bangomis ir jų sklidimo terpėje atsirandančiais raštais. Sąvoką „kimatika” sukūrė reiškinį tyręs šveicarų mokslininkas Hans Jenny.

Kimatikos reiškinius galima stebėti tokio eksperimento metu: ant metalinės plokštės užpilti smėlio ir, braukiant jos kraštą smuiko smiliumi, stebėti, kaip keičiantis garsui kinta smėlio piešinys. Smėlis suformuoja ornamentus, pavyzdžiui, koncentriškus ratus. Kuo aukštesnis vibracijos dažnis, tuo sudėtingesnis paveikslas susidaro. Tam tikri raštai yra panašūs į tradicines mandalas.
 
Vienas iš pirmųjų, pastebėjusių reiškinį, kad vibruojantys kūnai formuoja tam tikrus ornamentus, buvo Galilėjas Galilėjus. 1632 m. savo knygoje *„Pokalbiai apie dvi pagrindines pasaulio sistemas”* jis rašė: Norėdamas nuo bronzinės lėkštės nuvalyti kelias dėmes, gana greitais judesiais gramdžiau ją geležiniu kalteliu, ir per tą laiką kartą ar du išgirdau, kad lėkštė skleidžia gana stiprų ir aiškų gaudesį: įdėmiau apžiūrinėdamas lėkštę pastebėjau ilgą juostą taisyklingų lygiagrečių linijų, vienodai nutolusių viena nuo kitos. Toliau besidarbuodamas pastebėjau, kad tos linijos susiformuodavo tik lėkštei skleidžiant garsą; nutilus ūkimui nelikdavo nė menkiausio tokių ženklų pėdsako.
1680 m. liepos 8 d. Robert Hooke stebėjo centriškus ornamentus, kurie susiformuodavo skirtingo dažnio vibracijos poveikyje. Braukdamas smičiumi per stiklinių lėkščių kraštą, kuriose buvo priberta miltų, Hook išvydo besiformuojančius centriškus ornamentus.

1787 m. Ernst Chladni pakartojo Robert Hook'o eksperimentą ir išleido knygą *„Entdeckungen über die Theorie des Klanges“* („Atradimai garso teorijoje”). Šioje knygoje Chladni aprašo ornamentus, kuriuos suformuodavo ant metalinių plokščių pabertas smėlis, kai per plokščių kraštą buvo braukiama smičiumi.

Šveicarų mokslininkas Hans Jenny kimatikos reiškinius aprašė 1967 m. išleistoje knygoje „Kymatik” („Kimatika”). Tyrinėti vizualiąsias garso raiškas H. Jenny pradėjo įkvėptas sistemų teorijos, Ernst Chladni darbų, bei siedamas visa tai su savo kaip gydytojo veikla. Tyrimuose H. Dženis naudojo stovinčiąsias bangas, pjezoelektrinius stiprintuvus ir kitus metodus bei medžiagas. Jis pastebėjo, kad senovės hebrajų ir Sanskrito kalbų balsių garsas smėlyje suformuodavo ornamentus, panašius į tų garsų rašmenis (raides); šiuolaikinių kalbų garsai tokio rezultato nedavė.
Asmens sargybinis (serialas)

**Asmens sargybinis** () – Meksikos televizijos serialas, įkvėptas populiarios Argentinos telenovelės tokiu pačiu pavadinimu. Serialo autorė Emilia Lamothe. Pagrindinius vaidmenis atliko Margarita Gralia, Sergio Basañez, Paola Núñez ir Andrés Palacios.

„Asmens sargybinis“ išjuokia ir sukasi apie paauglių, jaunimo ir suaugusiųjų gyvenimų išsiugdymą Meksiko mieste. Serialas taip pat nagrinėja lytinių santykių, narkotikų, pinigų, pavydo, seksualumo ir kitas keliamas problemas.

Serialo premjera įvyko 2005 m. birželio 19 d. kanalu Canal 7, tačiau jau 2005 m. rugsėjo 19 d. serialą buvo nuspręsta rodyti per TV Azteca. Iš pradžių buvo sukurta 140 serialo serijų, o paskui dar 140. Lietuvoje serialas buvo rodomas 2006–2007 m.

## Išnašos
Šengenas

**Šengenas** () – miestelis Liuksemburgo pietryčiuose, greta sienos su Vokietija ir Prancūzija, prie Mozelio upės; komunos centras. 679 gyventojai (2024). Pagrindinis verslas – vyndarystė.

Išgarsėjo 1985 m. birželio 14 d., kai čia buvo pasirašyta Šengeno sutartis dėl bevizio režimo ES.

## Šaltiniai
Pranas Kaunas

**Pranas Kaunas** (1891 m. liepos 12 d. Balseliškiai, Sintautų valsčius, Šakių apskritis – 1954 m. balandžio 16 d. Toronte, Kanada) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas leitenantas.

## Biografija
Mokėsi Veiverių mokytojų seminarijoje, 1911 m. baigė pedagogikos mokslus Sankt Peterburge, gavo mokytojo cenzą ir buvo paskirtas mokytoju Rusijoje. Per Pirmąjį pasaulinį karą mobilizuotas į Rusijos kariuomenę, baigė Čiugujevo karo mokyklą.

1918 m. grįžo į Lietuvą, mokytojavo Sintautų apylinkėse. 1918 m. gruodžio mėn. prasidėjus bolševikų puolimui, surinko 33 savanorių būrį ir su juo atvyko į 2-asis pėstininkų pulką Aukštojoje Panemunėje. 1919 m. pulko mokomosios kuopos vadas. Nuo 1920 m. Kauno įgulos viršininko pirmasis adjutantas, karininkų kursų viršininko padėjėjas. 1920 m. dalyvavo kovose su Lenkijos kariuomene. 1921–1924 m. 5-ojo, 10-ojo ir 7-ojo pėstininkų pulkų vadas.

1923 m. dalyvavo Klaipėdos krašto sukilime. Vėliau baigė Aukštuosius karininkų kursus. 1926–1928 m. Karo mokyklos viršininkas. Nuo 1928 m. Biržų, nuo 1933 m. Mažeikių, nuo 1936 m. Raseinių, nuo 1938 m. Panevėžio apskričių, 1939 m. Vilniaus miesto karo komendantu. 1939 m. pulkininkas.

SSRS okupavus Lietuvą 1940 m. liepos 15 d. iš kariuomenės atleistas, o liepos 26 d. suimtas, kalintas, prasidėjus SSRS–Vokietijos karui 1941 m. birželio 21 d. išlaisvintas.

1944–1949 m. gyveno Vokietijoje, vėliau persikėlė į Kanadą. Toronte suorganizavo Ramovėnų sąjungą, buvo jos pirmininkas. Bendradarbiavo leidiniuose „Karys“, „Kardas“, „Mūsų žinynas“. Yra parašęs atsiminimus.

## Įvertinimas
1932 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas.

## Šaltiniai
Tripanosomozė

**Tripanosomozė** – liga, sukelta tripanosomų, pirmuonių, priklausančių tripanosomotidų (*Trypanosomatidae*) žiuželinių pirmuonių būriui.

Tripanosomozės:
* Afrikinė miegligė – sukėlėjas *[[Trypanosoma gambiense]]*.
* Nagana (kartais dar vadinama *gyvulių afrikine mieglige*) – sukėlėjai kelių rūšių tripanosomos.
* Čagaso liga – sukėlėjas *T. crusi*.
Juozas Gražulis (1900)

**Juozas Gražulis** (1900 m. sausio 14 d. Trilaukyje, Pajevonio valsčius – 1946 m. gegužės 7 d. Archangelsko sritis) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas leitenantas.

## Biografija
1919 m. baigė Karo mokyklą Kaune, 1928 m. – Versalio fortifikacijos karo mokyklą.

Nuo 1919 m. sausio mėn. Lietuvos kariuomenės savanoris. 1919–1920 m. dalyvavo nepriklausomybės kovose su bermontininkais, Sovietinės Rusijos ir Lenkijos kariuomenėmis.

1923 m. kovo mėn. perkeltas į Generalinį štabą. Nuo 1929 m. Karo technikos štabo techninės dalies viršininkas. 1931 m. pulkininkas leitenantas. Dėl dalyvavimo 1934 m. voldemarininkų puče teistas, paleistas į atsargą, atimtas karinis laipsnis. 1938 m. Lietuvos Respublikos prezidento Antano Smetonos įsaku karininko laipsnis grąžintas.

Sovietų Sąjungai okupavus Lietuvą 1940 m. liepos mėn. suimtas. 1941 m. kovo mėn. Ypatingojo pasitarimo nuosprendžiu kalintas Vorkutos, vėliau Archangelsko srities lageryje, kur ir žuvo.

## Įvertinimas
* 1931 m. Gedimino 4 laipsnio ordinas

## Šaltiniai
Ančių dainos

**Ančių dainos** – „Anties“ albumas, išleistas 2007 m. gruodžio 16 d., grupei vėl susibūrus po 17 metų pertraukos.

Atsikurti „Antis“ nutarė per Algirdo Kaušpėdo gimtadienį 2006-ųjų rugpjūtį. Albumas buvo pradėtas įrašinėti 2006 m. spalio mėn., įrašai baigti gruodžio 1 d. Įrašytas studijoje „Ančių ferma“, Algirdo Kaušpėdo įmonės „Jungtinės pajėgos“ rūsyje. Didžiausiu albumo hitu tapo „Anties“ sugrįžimo daina „Mes rimti!“. Radijo stočių dėmesio taip pat sulaukė kūriniai „Buržujus“ ir „Auksinis Buda“.

## Dainos
# CV
# Meldžiu – beldžiu
# Dėmė
# Senelis
# Rugpjūčio 33
# Auksinis Buda
# Sustok akimirka
# Mes rimti!
# Buržujus
# Girtuoklis
# Jei kas…

## Viršelis

Albumo dizainerė Asta Kaušpėdaitė, kad atrinktų tinkamiausią iliustraciją viršeliui, fotoagentūrų kataloguose peržiūrėjo 10 028 kiaušinių nuotraukas. Jos teigimu, „pasirinktas kiaušinis yra tobulas ir nieko panašaus į jį daugiau neįmanoma rasti“.

## Įvertinimai

Albumas iš esmės sulaukė teigiamų įvertinimų. Mindaugas Peleckis portale bernardinai.lt teigė, jog albumas yra „solidus Lietuvos roko istorijos dokumentas, grupės, kuri rodo visišką minties ir natos brandą, kūrinys“, o atsikūrusi „Antis“ „išliko melodingą, itin profesionalią muziką grojančia grupe, kurios tekstai (visi parašyti A. Kaušpėdo) – revoliucingi, apnuoginantys socialinę tikrovę, aprašantys visuomenės skaudulius su antiška ironija, satyra ir net piktoku sarkazmu“.

Priešingai rašęs Jurijus Dobriakovas „Balse“ kritikavo, jog albume girdisi „80-ųjų skambesys“ bei per didelį garso suspaudimą, ir mano, jog „albumas „suveiks“ greičiau kaip nostalgiškas suvenyras naujoje pakuotėje, nei kaip muzikinė naujovė“. 

„Lietuvos ryto“ apžvalgininkas Ramūnas Zilnys albumą įvertino palankiai, skyręs 8 balų įvertinimą iš 10.

Leidėjų teigimu, šis „Anties“ įrašas tapo sėkmingiausiai parduodamu albumu per grupės istoriją. Iš viso šio albumo yra parduota 7 000 egzempliorių..

## Šaltiniai

## Šaltiniai

## Nuorodos

* A. Kaušpedas aiškina albumo dainas
Algis Balaišis

**Algis Balaišis** (1936 m. gegužės 27 d. Geručiuose, Žeimelio valsčius, Šiaulių apskritis – 2015 m. gegužės 1 d. Vilniuje) – Lietuvos karinis veikėjas, pasienio apsaugos kariuomenės istorikas, pulkininkas leitenantas.

## Biografija
1954 m. baigė Pasvalio vidurinę mokyklą, 1956 m. Daugpilio karo aviacijos radiolokacijos mokyklą. 1956–1982 m. SSRS kariuomenės, susijusios su karinės aviacijos techniniais ir su kosminės technikos tyrimais, konstravimu bei panaudojimu, karininkas. 1966 m. baigė Maskvos N. Žukovskio karo aviacijos inžinerinę akademiją. 1983–1991 m. dirbo Elektrografijos mokslinio tyrimo institute Vilniuje.

1991–1993 m. Vilniaus civilinės saugos vyr. inspektorius. 1992–1996 m. Lietuvos karo akademijos dėstytojas. 1993 m. pulkininkas leitenantas. 1993–1997 m. LR krašto apsaugos ministerijos valstybės sienos apsaugos skyriaus viršininkas. 1997–2000 m. LR vidaus reikalų ministerijos Antrojo pulko laikraščio „Tėvynės labui“ redaktorius, pulko muziejaus vedėjas. 2001 m. padėjo įsteigti Valstybės sienos apsaugos tarnybos Pasieniečių muziejų. 2001 m. žurnalo „Kardas“ redaktorius. Nuo 2003 m. „Pasieniečių klubo“ pirmininkas, garbės narys.

Kelių knygų apie Lietuvos pasienio kariuomenę autorius. Knygoje „Žmonės ir įvykiai“ pirmą kartą skelbiami duomenys apie ištremtus ir žuvusius pasienio policijos tarnautojus, pasienio policijos dalyvavimą 1941 m. Birželio sukilime ir vėlesnėse kovose už laisvę bei 2300 pasieniečių gyvenimo aprašymai-biogramos.

## Bibliografija

* Lietuvos valstybės sienos apsaugos tarnybos istorija (1918–2000): monografija / Česlovas Mančinskas, Algis Balaišis, Ingrida Reikaitė. – Vilnius: Valstybės sienos apsaugos tarnyba, 2003. – 210 p.: iliustr.
* Lietuvos kariuomenės karininkai, 1918–1953 (su kitais). – Vilnius: LNM, 2004–2013. – T. 4-9. – ISBN 9955-415-11-8
* Rusijos kariuomenės išvedimas iš Lietuvos dokumentuose / Algis Balaišis, Gintautas Surgailis. – Vilnius: LR krašto apsaugos ministerija: Generolo Jono Žemaičio Lietuvos karo akademija, 2005. – 471 p.: iliustr. – ISBN 9986-738-66-0
* Lietuvos valstybės sienos apsauga 1918–1940 m.: žmonės ir įvykiai. – Vilnius: VSAT, 2006. – 361 p.: iliustr. – ISBN 9955-9875-0-2
* Lietuvos valstybės sienos apsaugos karininkai 1918–1940 m. – Vilnius: VSAT, 2007. – 358 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-9875-1-2
* Valstybės sienos apsaugos istorija: kolektyvinė monografija / Algis Balaišis, Antanas Dubikaitis, Giedrius Mišutis, Gintautas Surgailis, Vytautas Voveris. – Vilnius: Lodvila, 2010. – 791 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-786-12-2


## Šaltiniai
Saris

**Saris** gali reikšti:
* Saris – tradicinis moterų apdaras Pietų Azijos šalyse, Indijoje;
* Saris (*Sārī*) – Irano miestas;
* Saris (*Surrey*) – Kanados miestas (Britų Kolumbija);
* Saris (*Surrey*) – Anglijos grafystė;
* Saris (*Surrey*) – Jamaikos grafystė;
* Sario apygarda (*Surry*) – JAV, Virdžinijoje;
* Sario apygarda (*Surry*) – JAV, Šiaurės Karolinoje;
* Saris (*Surrey, Surry*) – keli maži miesteliai JAV;
* Saris (*Sari*) – miestelis Indonezijoje (Vakarų Nusa Tengara).
Justinas Kibirkštis

**Justinas Kibirkštis** (1894 m. lapkričio 17 d. Dumblynė, Dusetų valsčius – 1934 m. lapkričio 7 d. Kėdainiai) – Lietuvos karinis veikėjas, Generalinio štabo pulkininkas. Palaidotas Kėdainių Kauno gatvės kapinėse.

## Biografija
1915–1916 m. studijavo Peterburgo politechnikos institute. 1916 m. mobilizuotas į Rusijos imperijos kariuomenę, Pirmojo pasaulinio karo dalyvis. 1918 m. 1-ojo atskirojo lietuvių bataliono Vitebske karininkas.

1918 m. grįžo į Lietuvą, su kitais organizavo Dusetų valsčiaus savivaldybę. 1918 m. gruodžio mėn. Lietuvos kariuomenės savanoris. 1919 m. sausio mėn. – 1920 m. lapkričio mėn. dalyvavo nepriklausomybės kovose su Sovietų Rusijos kariuomene, bermontininkais, Lenkijos kariniais junginiais.

1922 m. 1-ojo artilerijos pulko vadas. 1923 m. baigė Aukštuosius karininkų kursus, 1927 m. Čekoslovakijos Generalinio štabo akademiją. 1928–1929 m. Vyriausiojo štabo Karo mokslo valdybos viršininkas. 1929 m. pulkininkas, trumpai – Aukštųjų karininkų kursų Mokymo dalies viršininkas. Nuo 1929 m. birželio mėn. 2-ojo artilerijos pulko, dislokuoto Kėdainiuose vadas.

## Įvertinimas
* 1919 m. Vyčio kryžiaus 5 laipsnio ordinas
* 1928 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas

## Šaltiniai
Vincas Kiršinas

**Vincas Kiršinas** (1896 m. balandžio 5 d. Dabikinės dvaras prie Akmenės – 1943 m. kovo 24 d. Aleksejevka, Oriolo sritis) – Lietuvos karinis veikėjas, Generalinio štabo pulkininkas.

## Biografija
Prieš Pirmąjį pasaulinį karą baigė Panevėžio mokytojų kursus. Mobilizuotas į Rusijos kariuomenę, dalyvavo Pirmajame pasauliniame kare, 1917 m. baigė Odesos praporščikų mokyklą. Grįžęs į Lietuvą, 1919 m. gegužės mėn. mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę. 1919 m. rugpjūčio – 1920 m. gruodžio mėn. dalyvavo kovose su Sovietinės Rusijos kariuomene, bermontininkais ir Lenkijos kariniais junginiais.

1925 m. baigė Aukštuosius karininkų kursus. 1926–1930 m. tarnavo įvairiuose kariniuose daliniuose. 1931 m. baigė Aukštesniųjų karininkų kursus, 1934 m. Aukštųjų karininkų kursų Generalinio štabo skyrių. 1934–1936 m. (su pertrauka) Vyriausiojo štabo Operacijų skyriaus karininkas, viršininkas. 1936 m. pulkininkas. 1934–1935 m. dar ir Aukštųjų karininkų kursų dėstytojas, 1936–1939 m. – inspektorius.

TSRS okupavus Lietuvą, Karo mokyklos, vėliau Raudonosios armijos 29-ojo teritorinio šaulių korpuso 184 divizijos štabo viršininkas. Nuo 1941 m. birželio mėn. Aukštųjų vadų tobulinimosi kursų prie Raudonosios armijos Generalinio štabo akademijos Maskvoje, vėliau Taškente klausytojas. Nuo 1942 m. 16-osios lietuvių šaulių divizijos štabo viršininkas. Mirė divizijos žygyje į Aleksejevką.

## Įvertinimas
* 1928 m. Gedimino 4 laipsnio ordinas
* 1938 m. Vytauto Didžiojo 3 laipsnio ordinas.

## Šaltiniai
Valdas Kiveris

**Valdas Kiveris** (g. 1961 m. lapkričio 21 d. Vilkaviškyje) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas, inžinierius.

## Biografija
1985 m. baigė Kauno politechnikos instituto Klaipėdos fakultetą, inžinierius mechanikas. 2000 m. baigė tarptautinius štabo karininkų kursus Nyderlandų gynybos kolegijoje, 2003 m. baigė vadų ir štabo karininkų kursus Kanados karinių pajėgų kolegijoje.

1985-1991 m. dirbo Leningrado centrinio laivų mašinų mokslinio tyrimo institute. Nuo 1991 m. tarnauja Lietuvos Respublikos Krašto apsaugos sistemoje. 1991-1993 m. Vilkaviškio rajono karinis komendantas, 1993-2000 m. Krašto apsaugos savanorių pajėgų Vilkaviškio rajono savivaldybės teritorinės gynybos bataliono, 2000-2003 m. – Alytaus apskrities Dainavos rinktinės vadas. Nuo 2003 m. dirba Krašto apsaugos ministerijos Gynybos štabe, nuo 2005 Gynybos štabo viršininko pavaduotojas planavimui ir integracijai. 2005 m. pulkininkas.

## Nuorodos
Gynybos štabo svetainė 

## Šaltiniai
Palėpė (teatras)

„**Palėpė **“ – Vilniaus Gedimino technikos universiteto (VILNIUS TECH) teatras–studija. Įkurtas 1999 m. režisieriaus Olego Kesmino, prieš tai dirbiusio Nacionaliniame dramos teatre.

## Istorija

Savo kūrybinį kelią „Palėpė” pradėjo dviem skirtingais pastatymais: modernia pjese - Pėterio Šaferio „Equus” ir Viljamo Šekspyro „Audros” interpretacija, pavadinta „Auditorija 225”. Pirmoji naujai atsiradusios ir tada dar neturėjusios pavadinimo teatro studijos premjera įvyko 2000 m. kovo 9 d., kai publika pirmąkart išvydo „Equus” spektaklį.

VGTU „Palėpės” teatras-studija neturi įprastos teatro salės - vaidinimams yra pritaikytos dvi greta esančias auditorijos. Šiose kamerinėse patalpose, talpinančiose 30-50 žiūrovų, ir yra rodomi teatro vaidinimai, o scenografijai panaudojamos patalpos sienos. Šiuo metu studijos veikloje dalyvauja apie 40-50 žmonių - ne vien VILNIUS TECH studentų. Daugumos jų studijos ar darbas visiškai nesusiję su menais. Nepaisant to, studijos nariai ne tik vaidina, bet ir patys režisuoja, kuria dekoracijas ir kostiumus, taip pat dirba šviesos ir garso operatoriais, ruošia spektaklių programėles ir afišas.

Teatras-studija „Palėpė” aktyviai dalyvauja užsienyje vykstančiuose tarptautiniuose universitetinių teatrų festivaliuose (Prancūzijoje, Belgijoje, Latvijoje, Graikijoje, Rumunijoje, Maroke, Italijoje, Ispanijoje, Baltarusijoje, Rusijoje), Tarptautiniame vaikų ir jaunimo festivalyje „Mes”. Kartu „Palėpės” nariai ne tik dalyvauja, bet ir aktyviai prisideda organizuodami Tarptautinius universitetų teatrų forumus.

Kasmet teatras sukuria mažiausiai du naujus spektaklius. Per sezoną, kuris tęsiasi nuo rugsėjo iki birželio, parodoma apie 100 spektaklių, iš jų pusę anksčiau sukurtų.

## Nuorodos
* Teatro interneto svetainė
Hermes House Band

**Hermes House Band** - 1984 m. Olandijoje, Roterdame studentų įkurta muzikos grupė. Išgarsėjo 1994 m. perdainavusi Gloria Gaynor 1979 m. dainą *I Will Survive*. Vėliau pardavė 2,5 mln. šios dainos įrašų. Studentams keičiantis, keitėsi ir grupės nariai (iš viso jų buvo 75).

Hermes House Band sudainuota *I Will Survive* versija tapo labai populiari sporto renginiuose, ypač Olandijoje (Roterdamo Feyenoord varžybose grojama po kiekvieno šeimininkų įvarčio), Ispanijoje, Turkijoje. Nuo 1998 m. Judith Ansems, Job Wijlacker ir Robin Maas sudaro pasovią grupės, pavadintos **HHB International** sudėtį. Grupė perdainavo taip pat tokias garsias dainas kaip *Country roads*, *Que sera, sera*. 2001 m. su DJ Ötzi perdainavo dainą *Live is Life*.

Hermes House Band yra išleidusi net 25 albumus ir singlus.

2003 m. grupė koncertavo Lietuvoje, „Radiocentro“ apdovanojimuose.

## Nuorodos
* ''I Will Survive'' vaizdo klipas
Konstantinas Kleščinskis

**Konstantinas Kleščinskis** (1879 m. gegužės 1 d. Jelizavetpolis, Rusijos imperija, dab. Gendžė, Azerbaidžanas – 1927 m. birželio 1 d. Kaunas) – Rusijos ir Lietuvos karinis veikėjas, generolas leitenantas, Tarybų Rusijos karinės žvalgybos agentas.

## Biografija
Kilęs iš lietuvių tremtinių šeimos. 1901 m. baigęs Maskvos Pirmąją karo mokyklą, tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje. 1904–1905 m. Japonijos-Rusijos karo dalyvis. 1909 m. baigė Generalinio štabo akademiją, tapo Generalinio štabo karininku. Pirmojo pasaulinio karo dalyvis. Nuo 1915 m. liepos mėn. 114-osios pėstininkų divizijos štabo viršininkas, pulkininkas. 1915–1918 m. buvo vokiečių nelaisvėje. 1918 m. gruodžio – 1919 m. gegužės mėn. tarnavo Lenkijos kariuomenės generaliniame štabe. 1919 m. gegužės mėn. Lietuvos krašto apsaugos ministro siūlymu stojo į Lietuvos kariuomenę, kurioje nebuvo Generalinio štabo karininko.

Dalyvavo kovose su Sovietinės Rusijos kariuomene, už drąsą jam įteiktas vienas iš pirmųjų Vyčio Kryžiaus 1 laipsnio ordinas. 1919 m. liepos mėn. 2-osios brigados vadas, pulkininkas. Nuo 1919 m. lapkričio mėn. Generalinio štabo viršininko padėjėjas (pavaduotojas), nuo 1920 m. generalinis kvartirmeisteris, 1920 m. rugpjūčio 23 d. – 1921 m. balandžio 13 d. Generalinio štabo viršininkas, vėliau viršininko pirmasis padėjėjas, nuo 1921 m. liepos 29 d. 1-osios pėstininkų divizijos vadas. 1922 m. generolas leitenantas. 1923 m. paleistas į atsargą, įgijo Lietuvos pilietybę, Kauno raj., prie Ramonių, gavo 12 ha žemės ir pradėjo civilinį gyvenimą. Cemento gamyklos Šiauliuose direktorius.

1924 m. sumanė nuvykti į Maskvą. Apsilankęs TSRS atstovybėje Kaune buvo užverbuotas atstovybės sekretoriaus N. Sokolovo ir tapo NKVD agentu (slapyvardis „Ivanov 12“). Teikė žinių apie Lietuvos politinį gyvenimą ir kariuomenę. Po 1926 m. gruodžio 17 d. valstybės perversmo pradėtas sekti, 1927 m. gegužės 19 d. Lietuvos kontržvalgybos darbuotojų suimtas savo bute Kaune. 1927 m. gegužės 31 d. Vyriausiojo kariuomenės štabo Karo lauko teismas, išnagrinėjęs bylą ir pateikęs kaltinimą beveik trejus metus teikiant slaptas žinias TSRS atstovybei, nusprendė atėmus karininko laipsnį, apdovanojimus ir pensiją, skirti aukščiausią bausmę – sušaudyti.

## Šaltiniai
Stasys Knezys

**Stasys Knezys** (1948 m. lapkričio 20 d. Margavonėse, Antazavės valsčius, Zarasų apskritis – 2011 m. rugpjūčio 25 d. Vilniuje) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas, technikos mokslų daktaras, karybos istorikas.

## Biografija
Mokėsi Dusetų vidurinėje, Aleksandavėlės aštuonmetėje mokykloje,1966 m. baigė Zarasų vidurinę mokyklą - internatą.

1969 m. baigė Zenitinę raketinę karo mokyklą Opočkoje (Pskovo sritis). 1980 m. baigė Priešlėktuvinės gynybos vadų karo akademiją Kalinine, 1985-1988 m. studijavo akademijos adjunktūroje. 1988 m. technikos mokslų kandidatas.

1966–1991 m. tarnavo TSRS kariuomenėje. 1969–1977 m. Zenitinio raketinio diviziono vyriausiasis technikas, diviziono vadas. 1980–1985 m. pulko, dislokuoto Ulan-Udėje (Buriatija), štabo viršininkas. Nuo 1992 m. Lietuvos Respublikos krašto apsaugos ministerijos Jungtinio štabo Operatyvinio skyriaus viršininkas, pulkininkas. 1992–1993 m. Lietuvos Respublikos vyriausybės įgaliotinis Rusijos kariuomenės išvedimo iš Lietuvos teritorijos klausimais, 1993 m. vasario 1 d. – 1994 m. sausio 3 d. KAM Ginkluotųjų pajėgų štabo viršininkas, 1994–1996 m. Ginkluotųjų pajėgų generalinis inspektorius. 1997 m. Lietuvos Respublikos Prezidento patarėjas gynybos klausimais, Valstybės gynimo tarybos sekretorius. 2001–2002 m. Lietuvos Respublikos Seimo Nacionalinio saugumo ir gynybos komiteto vyr. patarėjas. Nuo 2002 m. Lietuvos Respublikos Vyriausybės kanceliarijos Nacionalinio saugumo skyriaus vedėjas.

Nuo 2001 m. Atsargos karininkų sąjungos pirmininkas. Lietuvos nepriklausomųjų rašytojų sąjungos narys. Enciklopedinio leidinio "Lietuvos kariuomenės karininkai 1918 - 1953" redakcinės kolegijos narys ir vienas iš autorių (2001 - 2011).

Palaidotas Antakalnio kapinėse.

## Įvertinimas
* 1993 m. Vyčio Kryžiaus ordino Riterio kryžius

## Bibliografija
* Stasys Knezys, Romanas Sedlickas. Karas Čečėnijoje. 1996.
* Čečėnijos karas. Aidai, 1997. ISBN 9986-590-50-7
* Stasys Knezys and Romanas Sedlickas. The War in Chechnya. Texas A&M University Press, 1999. ISBN 0-89096-856-X
* Stasys Knezys, Jeronimas Naprys, Vytautas Indrašius. Laisvės saulei tekant. V., 1999, 264 p.
* Lietuvos nepriklausomieji rašytojai, (sudarytojas V. Indrašius), 1998, Vilnius, psl. 111 -116

## Šaltiniai
Jurgis Kovas

**Jurgis Kovas** (tikroji pavardė *Jurgis Kopukovas* 1903 m. balandžio 19 d. Mauručiai – 1941 m. birželio 23 d.(?) Baltarusija, netoli Lietuvos sienos) – Lietuvos karininkas, karo lakūnas.

## Biografija
1924 m. baigęs Kauno karo mokyklą, tarnavo Husarų pulke, nuo 1926 m. karo aviacijoje. 1926 m. baigė Karo aviacijos kursus, 1932 m. baigė Aukštuosius karininkų kursus.

1933–1938 m. Kauno aerodromo meteorologijos stoties vedėjas, karo lakūnas, 2-osios eskadrilės vado pavaduotojas, 1938–1940 m. Pajuosčio aerodromo komendantas ir 6-osios eskadrilės vadas, majoras (1940 m.).

TSRS okupavus Lietuvą, tolimosios žvalgybos eskadrilės grupės vadas, Raudonosios armijos 29-ojo teritorinio šaulių korpuso aviacijos atskirosios eskadrilės vadas. Žuvo nuo sovietinės kariuomenės priešlėktuvinės gynybos ugnies TSRS – Vokietijos karo pradžioje, kai eskadrilės vadovybės sprendimu trauktis į Sovietų Sąjungą, kuriam pakluso viena grandis iš trijų ANBO-41 lėktuvų, iš Pabradės aerodromo skrido į Gomelį.

## Įvertinimas
1938 m. Gedimino 4 laipsnio ordinas

## Šaltiniai
Energetik (laikraštis)

**Energetik, Energetikas** () – Vakarų statybos valdybos savaitraštis, pirmasis Visagino (tuo metu Sniečkus) periodinis informacinis leidinys, ėjęs 1980–1989 m. rusų ir lietuvių kalbomis.

## Istorija
Savaitraštis buvo vieno puslapio, dalijamas nemokamai. Pirmasis leidinio numeris išėjo 1980 m. gruodį. Tiražas 1980 m. – 300 egzempliorių lietuvių kalba ir 2700 egzempliorių rusų kalba.  Leidiniui populiarėjant, paskutiniais leidybos metais tiražas išaugo iki 4500 egzempliorių, iš kurių lietuvių kalba – 500, rusų kalba – 4000 egzempliorių. 1989 m. rugsėjį pasirodė paskutinis „Energetiko“ numeris. Po to leidinys susijungė su laikraščiu „Mirnyj atom“ („Taikus atomas“) ir ėjo pavadinimu „Dobryj den“ („Gera diena“). 

Savaitraštyje buvo rašoma apie miesto ir Ignalinos atominės elektrinės gyvenimą.

## Redaktoriai
* J. Stroganovas – 1980–1984 m.
* A. Poletajeva – 1985–1989 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Skaitmeninis laikraščio archyvas
Juozas Kraucevičius

**Juozas Kraucevičius** (1879 m. kovo 31 d. Sprakšiai, Linkuvos valsčius – 1964 m. kovo 4 d. Kaunas) – Lietuvos karinis veikėjas, lakūnas, generolas leitenantas.

## Biografija
Brolis Jonas Kraucevičius. Studijavo Sankt Peterburgo politechnikos institute. 1898 m. baigęs Veiverių mokytojų seminariją savanoriu stojo į Rusijos kariuomenę. 1901 m. baigė Vilniaus karo mokyklą. 1904–1905 m. Japonijos-Rusijos karo dalyvis. 1913 m. baigė Generalinio štabo Oro laivyno aviacijos karininkų mokyklą. Pirmojo pasaulinio karo dalyvis. 1915–1916 m. Rusijos Šiaurės vakarų fronto 5-ojo aviacijos diviziono vadas, 1916 m. pulkininkas. Nuo 1916 m. gruodžio mėn. Šiaurės vakarų fronto aviacijos inspektorius. Po 1917 m. Spalio perversmo iš kariuomenės pasitraukė. 1917 m. gruodžio mėn. savanoriu stojo į generolo A. Denikino vadovaujamą Baltąją gvardiją. Aviacijos inspektorius, armijos vyriausiosios būstinės aviacijos bazės viršininkas, 1919 m. generolas majoras.

1920 m. grįžo į Lietuvą. 1920 m. birželio mėn. mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę. 1920 m. liepos mėn.-1921 m. gegužės mėn. Aviacijos dalies vadas, inžinerijos generolas leitenantas. 1921–1927 m. su pertrauka – Lietuvos karinio oro laivyno vadas. Jo pertvarkytos karinės oro pajėgos dalyvavo mūšiuose su Lenkijos kariniais junginiais, jis pats skraidė į frontą. 1921 m. gegužės – 1922 m. vasario mėn. ėjo Lietuvos kariuomenės vado pareigas, t. p. dėstė Aukštuosiuose karininkų kursuose. Rėmė Jurgio Dobkevičiaus ir kitų entuziastų siekius Lietuvoje gaminti savus karo lėktuvus. 1925 m. Lietuvos automobilių klubo valdybos narys.

Nuo 1929 m. Čekoslovakijos bendrovės „Škoda“ atstovas Lietuvoje. 1940 m. birželio TSRS okupavus Lietuvą, išvyko į komandiruotę Čekoslovakijoje ir ten pasiliko. 1942 m. trumpam grįžo į Lietuvą ir vėl pasitraukė į Čekoslovakiją. 1945 m. gegužės mėn. Prahoje sovietinio saugumo suimtas, kalintas. 1945 m. rugsėjo mėn. iš lagerio paleistas, mobilizuotas į Raudonąją armiją. 1945 m. pab. demobilizuotas grįžo į Lietuvą. 1946 m. kovo mėn. TSRS saugumo vėl suimtas, karinio tribunolo sprendimu iki 1954 m. pabaigos kalintas lageryje. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.

## Įvertinimas
1922 m. Vyčio kryžiaus 2 rūšies 1 laipsnio ordinas

## Bibliografija
* Aviacijos kurso konspektas (1926 m.).

## Šaltiniai
Baluošykštis

**Baluošykštis** – ežeras Ignalinos rajone, Linkmenų seniūnijoje, yra 10,5 km į šiaurės vakarus nuo Ignalinos. Ilgis iš rytų į vakarus 0,8 km, plotis iki 0,27 km, kranto linijos ilgis siekia 1,87 km. Altitudė 142,8 m. Į Baluošykštį įsiterpęs Briedžiaragio kyšulys. Krantai daugiausia neaukšti, sausi, apaugę medžiais. Ežerą supa Linkmenų miškas.

Skriogžlės upeliu pietvakariuose ežeras jungiasi su Sravinaičiu, o trumpu Kragžlės upeliu šiaurės rytuose – su Baluošu. Prie ežero yra Simoniškio ir Vaidžiuškių kaimai. Šiaurine pakrante eina kelias .

## Šaltiniai
Mirnyj atom (laikraštis)

**Mirnyj atom** (*Taikusis atomas*) – Visagino (tuo metu Sniečkaus) savaitraštis, ėjęs 1988–1989 m. rusų ir lietuvių kalbomis.

## Istorija
Pirmasis „Мирный атом“ („Taikus atomas“) numeris pasirodė 1988 m. birželį. Leidėjas – Ignalinos atominė elektrinė. Paskutiniais leidybos metais susijungė su savaitraščiu „Energetik“ („Energetikas“) ir ėjo „Dobryj den“ („Gera diena“) pavadinimu. Žinomas tiražas – 300 egzempliorių lietuvių kalba ir 2700 egzempliorių rusų kalba. Savaitraštis skaitytojus pasiekdavo antradieniais. Išėjo 55 numeriai. 

## Redaktorius
Leidinį redagavo O. Berioza.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Skaitmeninis laikraščio archyvas (lietuvių k.)
* Skaitmeninis laikraščio archyvas (rusų k.)
Jonas Kraucevičius

**Jonas Kraucevičius** (1883 m. rugpjūčio 18 d. Sprakšiai, Linkuvos valsčius – 1964 m. Kaunas) – Lietuvos karininkas, pulkininkas.

## Biografija
Brolis Juozas Kraucevičius. 

1905 m. baigė Vilniaus karo mokyklą, 1911 m. Sankt Peterburge – gimnastikos mokyklą, 1915 m. automobilininkų mokyklą. Pirmojo pasaulinio karo dalyvis, Rusijos kariuomenės pulkininkas.

1920 m. grįžo į Lietuvą, mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę. Nuo 1920 m. rugpjūčio mėn. šarvuotojo traukinio „Gediminas“ vadas. Dalyvavo kovose su Lenkijos kariniais junginiais. Nuo 1921 m. rugpjūčio mėn. Šarvuotųjų traukinių pulko vadas, 1924–1925 m. einantis Šarvuočių rinktinės vado pareigas. 1925 m. pulkininkas.

Demobilizuotas nuo 1925 m. dirbo fizinio lavinimo mokytoju, bendradarbiavo spaudoje, vertėsi prekyba.

Po Antrojo pasaulinio karo buvo užverbuotas NKVD.

## Šaltiniai
Dobryj den (laikraštis)

**Dobryj den** (*Gera diena*) – Sniečkaus (vėliau Visagino) savaitraštis, ėjęs 1989–1995 m. rusų ir lietuvių kalbomis.

## Istorija

1989–1991 m. leido Sniečkaus vykdomasis komitetas, 1991–1995 m. – Ignalinos atominė elektrinė. Leidinys informavo apie Ignalinos atominės elektrinės darbą, nagrinėjo energetikų gyvenvietės problemas.

Tiražas 1990 m. – 300 egz. lietuvių kalba ir 4500 egz. rusų kalba, 1995 m. – 2800 egz. rusų kalba.

## Redaktoriai

* R. Skatikaitė (Ždanova) – 1989–1990 m.
* O. Berioza – 1990 m.
* A. Poletajeva – 1990–1992 m.
* T. Arževitina – 1992–1993 m.
* Z. Šupajeva – 1993–1995 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Laikraščių archyvas
Garso Laboratorija

**Garso Laboratorija** – Nacionalinis studentų muzikinis konkursas, kurį organizuoja Lietuvos Muzikos ir Teatro Akademijos studentų atstovybė.

Muzikiniame konkurse „Garso laboratorija“ gali dalyvauti visų Lietuvos aukštųjų mokyklų studentai (grupės/atlikėjai), kuriems, vertinant skirtingų muzikos sričių profesionalams, yra suteikta galimybė perteikti savo kūrybą visuomenei.

2007 metais šis konkursas organizuotas pirmą kartą.

## Nuorodos
* Renginio organizatorių svetainė
Alternatyva (laikraštis)

**Alternatyva** – Visagino laikraštis, rusų kalba ėjęs 1990–1996 m. Iki 1991 m. penkiolikto numerio „Alternatyva“ buvo vilniškio savaitraščio „Soglasije“ („Santarvė“) priedas.

Tai pirmasis gyvenvietės periodinis leidinys, alternatyvus iki tol ėjusiems sovietiniams ir prosovietiniams laikraščiams. Kai kurių skaitytojų nuomone, keletą metų tai buvo demokratiškiausias Visagino laikraštis, spausdinęs straipsnius politinio, ekonominio ir kultūrinio gyvenimo temomis.

## Tiražas ir periodiškumas
„Alternatyva“ pasirodydavo du kartus per savaitę.

Tiražas: 1990 m. – 1200 egz., 1992 m. – 2500 egz., 1994 m. – 4200 egz.

## Redaktoriai
* Rūta Skatikaitė (Ždanova) 1990 m.
* Tatjana Višneveckaja 1991–1992 m., 1993–1994 m.
* Liudmila Martynova 1992–1993 m.
* Tatjana Levinskaja 1995 m.
* Joana Lapėnienė 1995–1996 m.
* Svetlana Babujeva 1996 m.

## Šaltiniai
A. Kavaliauskas „Visaginas: istorijos fragmentai, 1972–2002“, 2003 m.

## Nuorodos
* Skaitmeninis laikraščio archyvas
Rodnik (laikraštis)

**Rodnik** – Sniečkaus (dabar Visagino) nacionalinių kultūrų centro 1990–1992 m. leistas savaitraštis.

Laikraštis buvo leidžiamas rusų kalba, publikavo gyvenvietės ir jos apylinkių ekonomikos, istorijos ir kultūros temas.

1991 m. leidinio tiražas buvo 2350 egzempliorių, 1992 m. – 3900 egzempliorių. Nuo 1992 m. balandžio 10 d. „Rodnik“ prisijungė prie laikraščio „Alternatyva“.

Redaktorės: Liudmila Čemakina 1990–1992 m. ir Galina Žemaitienė 1992 m.

## Šaltiniai
A. Kavaliauskas „Visaginas: istorijos fragmentai, 1972–2002“, 2003 m.
Sienelė

Lietuvių kalboje žodis ***sienelė*** turi daug reikšmių:

* sienelė – nedidelio tuščiavidurio daikto šonas;
* sienelė – taktinis darinys sporte, komandiniuose žaidimuose:
** naudojamas atakoje gynybai įveikti (futbole, krepšinyje, ledo ritulyje);
** vartams nuo baudos smūgio apsaugoti (Tžaidžiant futbolą, rankinį, žolės riedulį), kai keli besiginančios komandos žaidėjai sustoja vienas šalia kito statmenai smūgio krypčiai, kad užtvertų kamuoliui kelią į vartus;
* sienelė – mechaniškai tvirta ląstelės apvalkalo dalis;
* sienelė – šildoma krosnies dalis, išeinanti į kitą kambarį ir taip jį šildanti;
* gimnastikos sienelė arba kitaip *švediškoji sienelė* – toks įtaisas gimnastikos pratimams atlikti;
* teniso sienelė – įtaisas tenisininkų treniruotėms – vertikalus medinis 10,97 m pločio skydas, naudojamas kamuoliuko smūgiavimo technikai tobulinti;
* kristalo sienelė – kristalo paviršiaus plokštuma;
* Knygnešių sienelė – paminklas knygnešiams Kaune.
Gimnastikos sienelė

**Gimnastikos sienelė** (arba **švediškoji sienelė**) - medinis įtaisas prie sienos, skirtas gimnastikos pratimams ar mankštai daryti.
Gimnastikos sienelė primena plačias kelias vienas šalia kitų vertikaliai pastatytas kopėčias. Gimnastikos sienelės gali būti 2 dydžių: 320 cm aukščio, 100 cm pločio su 20 skersinių arba 300 cm aukščio, 82 cm pločio su 12 skersinių.

## Istorija

Gimnastikos sienelę su sūnumi sukūrė XIX a. švedų mokslininkas Pehr Henrik Ling, kuris mokė apie vaikų fizinį lavinimą. Dėl to ir vadinama švediška sienele. Šie švedai taip pat sukūrė šuolių trampliną, suolą su balnu (arklį).

## Šaltiniai
Įtaisas

**Įtaisas** () – negyvas materialus daiktas (ne taisyklės ar panašus abstraktus objektas), turintys tam tikrą sandarą, pritaikytą tam tikrai funkcijai atlikti. Ši sąvoka plačiai naudojama įvairių įrankių ir panašių priemonių klasifikacijose bei apibrėžtyse.

Pvz., elektronikoje įtaisas yra objektas iš komponentų, atliekantis tam tikrą funkciją ir sudarantis įrenginio, aparato ar sistemos dalį, tarkime, termostatas, relė, mygtukai, jungiklis arba kontaktorius.

## Medicinos įtaisai
Medicinoje įtaisas (*medicinos įtaisas*) – bet koks daiktas, naudojamas gydymui ar diagnostikai, bet nesantis vaistas. Tai gali būti instrumentas, aparatas, įrenginys, įrankis, kuris vienas ar kartu su kitais įtaisais ar medžiagomis naudojamas diagnostikai, profilaktikai, monitoringui, gydymui ar būklės palengvinimui ar funkcijos atstatymui (pvz., kaip protezas).
*Medicinos priemonė* yra platesnė sąvoka, apimanti tiek medicinos įtaisus, tiek organizacines priemones ir veiksmus (pvz., karantinas, chirurginė operacija, psichoanalizės seansas ir kt.), tiek medicinos medžiagas (fiziologinis tirpalas, antibiotikas, distiliuotas vanduo ir kt.).
Medicinos įtaisų pavyzdžiai yra šaukštelis gerklės apžiūrai, stetoskopas, chirurginė adata, švirkštas, įtvaras, tvarstis, skalpelis ir t. t.

## Nuorodos
Eohipas

**Eohipas** (*Hyracotherium*) – neporakanopių būriui priskiriamas išnykęs žinduolis. Eohipai gyveno Europoje ir Šiaurės Amerikoje prieš 55 – 50 milijonų metų. Dabar gyvenantys arkliai yra eohipų palikuonys.

## Fizinės charakteristikos

Dabartinių arklių protėviai buvo nedidukai, maždaug katės dydžio. Eohipo kūno ilgis buvo 60 – 90 cm, aukštis: 30 – 45 cm, svoris: 5 – 15 kg. Skirtingai nuo dabartinių arklių, kurių kiekviena kanopa turi po vieną gerai išsivysčiusį pirštą, eohipai turėjo keturpirštes priekines ir tripirštes galines galūnes, be to, kiekvienas pirštas baigėsi nediduke kanopa. Pirštų sąnariai buvo ilgi, todėl gyvūnai galėjo lengvai vaikščioti ir greitai bėgioti.

## Evoliucija
Eohipų suakmenėjusių liekanų iki šiol randama Grenlandijoje, Šiaurės Amerikoje ir Europoje. Pirmoji grandis dabartinių arklių evoliucijoje yra eohipas. Arklinių šeimos protėvis turėjo pailgą laibą galvą ir plonas galūnes – užpakalines tripirštes, o priekines keturpirštes. Kai vientisas senasis žemynas suskilo į skirtingas dalis ir tarp jų įsiterpė Atlanto vandenynas, eohipai buvo padalinti į dvi populiacijas: amerikinę ir europinę. Europietiškoji eohipų šaka mioceno laikotarpiu išsivystė į Hipparion, kurie buvo didesni už savo protėvius ir maitinosi daugiausia medžių lapais. Amerikinė eohipų populiacija evoliucionavo į Protohippus. Šių arklių protėvių visos galūnės buvo tripirštės. Plioceno ir kvartero laikotarpiais gyvenusių arklių kanopos jau buvo vienpirštės, o dantys ilgi ir plačiais paviršiais. Pleistoceno pabaigoje Amerikos arkliai išnyko. Vėliau į šį žemyną jie grįžo, kai juos atgabeno europiečiai.

## Radinių istorija
Pirmosios suakmenėjusios eohipo liekanos buvo rastos 1839 m. Kento grafystėje. Jas aptiko zoologas R. Ovenas. Iš pradžių buvo paskelbta, kad eohipai yra kiaulių giminaičiai, nes nei savo dydžiu, nei kaukolės forma, nei dantų sandara šie gyvūnai nebuvo panašūs į arklius. Tik vėliau, kai buvo rastas visas skeletas, mokslininkai nusprendė, kad tai – dabartinių arklių protėvis.

## Gyvenamoji aplinka
Sprendžiant iš išlikusių suakmenėjusių augalų liekanų, manoma, kad eohipai laikėsi tropikų miškuose. Prieš daug milijonų metų temperatūra mūsų planetoje buvo daug aukštesnė nei šiandien. Dėl šito klimato smarkiai vešėjo augalai. Tais laikais tropiniai miškai augo dabartinės vidutinio klimato juostos teritorijoje. Nuo priešų šie nedideli arkliukai slėpdavosi miško tankmėje.

## Maistas
Arkliai maitinasi žole bei kitais kietais ir pluoštiniais augalais. Evoliucijos eigoje arklių, kaip ir kitų porakanopių, dantys prisitaikė prie tokio maisto, kad jį būtų lengviau apdoroti. Dantų malamasis paviršius padidėjo ir tapo nelygus. Eohipų dantys buvo daug mažesni, gumburiuoti – panašūs į žmonių dantis. Iš dantų sandaros galima spręsti, kad eohipai maitinosi kiek kitokiu maistu nei dabartiniai arkliai: vaisiais, žole, medžių ir krūmų lapais.