open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Nokautas (1971 filmas)

**Nokautas** – 1971 m. sukurtas filmas.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Milan Galovic – Markas
* Barbara Bouchet – Barbara
* Margaret Lee – Olga
* Milivoje Zivanovic
* Miodrag Andric
* Jagoda Kaloper
* Liljana Krstic
* Milja Vujanovic

## Turinys

Keletą metų praleidęs JAV, Markas grįžta į gimtinę.  Įpatęs prie nuotykių, jis stengiasi visiems padaryti įspūdį, net jei ir neturi tam pakankamai lėšų. Jis ketina vesti pasiturinčią amerikietę Barbarą, o kad priartėti prie jos statuso, bando užsidirbti prekiaudamas narkotikais. Negana to, Markas susižavi gide dirbančia Olga ir, slapta nuo Barbaros, pradeda su šia susitikinėti. Pastaroji, supratusi, kad yra apgaudinėjama, o Markas dar ir vagia jos pinigus, palieka jį ir išvyksta. Markas bando apgauti narkotikų tiekėjus, tačiau įklimpsta ir lieka šiems skolingas, o policija nori, kad jis išduotų tiekėjus. Markas tikisi, kad Olga padės jam pabėgti į kitą šalį, tačiau ši jį išduoda narkotikų tiekėjams.
Gabriella Andreini

**Gabriela Andreini** (g. 1938 m. balandžio 16 d. Neapolyje) – italų aktorė.

Yra baigusi Nacionalinę dramos akademiją Romoje, dirbo teatre. Kine ir televizijoje filmavosi iki 1979 m., tačiau svarbių vaidmenų neatliko. 

Taip pat dažnai dirbo filmų dubliuotoja arba radijo įgarsintoja kompanijoje RAI.

## Filmografija
* La storia di una monaca (1959)
* La moglie di mio marito (1961)
* I soliti rapinatori a Milano (1961)
* Totò contro Maciste (1962)
* Col ferro e col fuoco (1962)
* Le motorizzate (1963)
* L'uomo di Toledo (1965)
* Un gangster venuto da Brooklyn (1966)
* Tecnica di un massacro (1966)
* Zorro il ribelle (1966)
* Il brigadiere Pasquale Zagaria ama la mamma e la polizia (1973)
* Il venditore di palloncini (1974)
* Carambola, filotto... tutti in buca (1975)

## Nuorodos

* IMDb profilis

## Šaltiniai
Tamara Baroni

**Tamara Baroni** (g. 1947 m. sausio 3 d. Parmoje) – buvusi italų aktorė.

## Biografija
Tamaros karjera prasidėjo nuo dalyvavimo grožio konkursuose – ji laimėjo „Mis Parma“ titulą ir 1967 m. dalyvavo Mis Italija, kur buvo apdovanota kaip „Mis Elegancija“. Tais pačiais metais ji dalyvavo Mis Pasaulis grožio konkurse, kur pateko tarp 15-os finalininkių.

Po šių pasirodymų Tamara tapo modeliu, 1970 m. pozavo suaugusiųjų žurnalui „Playmen“. Išbandė save kaip aktorę, tačiau svarbių vaidmenų nesukūrė. 

Italijoje Tamara išgarsėjo santykiais su pramonininku Pierluigi Bormioli, kuris tuo metu jau 14 metų buvo vedęs. Kuomet šio žmoną bandė partrenkti automobilis, buvo tiriama versija, kad nusikaltimo užsakovė galėjo būti Tamara. Ji buvo įkalinta 46 dienas, tačiau vėliau paleista be teismo.

## Šeima
Tamara buvo ištekėjusi 3 kartus. Su paskutiniu vyru Gianni Garbellini ji susituokė 1987 m. ir išvyko gyventi į Braziliją (vyras mirė 2014 m.).

## Filmografija
* Vacanze sulla Costa Smeralda (1968)
* Die Nichten der Frau Oberst (1968)
* Die Nichten der Frau Oberst. 2. Teil - Mein Bett ist meine Burg (1969)
* Una storia d'amore (1969)
* Schwarzer Nerz auf zarter Haut (1970)
* Champagner für Zimmer 17 (1970)
* Un uomo chiamato Dakota (1972)
* Boccaccio (1972)
* Il prode Anselmo e il suo scudiero (1973)

## Nuorodos

* IMDb profilis

## Šaltiniai
Edward Anwyl

Seras **Edvardas Anvilas** (, 1866 m. rugpjūčio 5 d. – 1914 m. rugpjūčio 8 d.) – valų akademikas, specializavęsis tirti keltų kalbas.
## Biografija
E. Anvilas gimė Česteryje, Anglijos pasienyje su Velsu. Mokėsi Karališkojoje Česterio mokykloje. Mokslus tęsė Oksforde, Orielio ir Mansfildo koledžuose, jis buvo vienas iš Oksfordo universiteto Davido ap Gvilimo draugijos, orientuotos į valų kalbos puoselėjimą, steigėjų. 1892 m. Velso universitete Aberistvite tapo valų kalbos profesoriumi, o vėliau buvo paskirtas eiti lyginamosios filologijos profesoriaus pareigas. 1911 m. buvo įšventintas į riterius. 1913 m. tapo neseniai įkurto Monmutšyro Mokymosi koledžo Karlèone direktoriumi. E. Anvilas buvo pamokslininkas pasaulietis ir Velso universiteto teologijos tarybos bei Karališkosios senovinių ir istorinių Velso paminklų komisijos  narys.
## Bibliografija
**Welsh Accidence* (1898)
**A Welsh Grammar for Schools* (1897–1899)
**Welsh Syntax* (1899)
**Celtic Religion in Pre-Christian Times* (1906)

## Išnašos
Timothy Lewis

**Timotis Luisas** (*Timothy Lewis*, 1877 m. vasario 17 d. Evailveno k., Velsas – 1958 m. gruodžio 30 d.) – valų kalbininkas, tyręs valų ir keltų kalbas.
## Biografija
Gimė Evailveno (Efail-wen) kaime, Pembrukšyro ir Karmartenšyro grafysčių paribyje. T. Luisas buvo trečias iš septynių vaikų. Tėvas dirbo vietinėje kasykloje, bet kadangi už darbą šešias savaites nemokėjo, išvažiavo dirbti angliakasiu į Kumamaną (Cwmaman), o po keleto metų čia atsikėlė ir visa šeima. T. Luisas mokyklą metė, matyt, 13–os metų ir šachtose dirbo iki 22–ejų. Taip pat tikėtina, kad tuo metu jis ėmė sakyti pamokslus ir nusprendė pradėti tarnystę. 1899 m. buvo priimtas į Brekono Memorialinį koledžą, šis koledžas Pontiprido akademijoje parėmė dvejų metų paruošiamąjį ugdymą ir 1901 m. rudenį T. Luisas įstojo į Kardifo Universiteto koledžą. 1904 m. laimėjo pagrindinį antrojo ir trečiojo kurso keltų kalbų studentams skiriamą prizą. 1905 m., gavęs stipendiją, dvejus metus, kaip studentas tyrėjas, mokėsi Mančesterio Viktorijos universitete, vėliau studijavo Berlyno ir Freiburgo universitetuose. T. Luisas, kai būdavo Velse, neturinčiose dvasininkų bažnyčiose sakydavo pamokslus, tuo jis užsiėmė iki savo paskutinių dienų. Nuo 1914 m. iki pensijos Aberistvite ėjo Nepriklausomosios bažnyčios diakono pareigas.

1909 m. Mančesterio Viktorijos universitete už darbą apie Hivelo Gerojo įstatymų valų kalbą gavo magistro laipsnį. Iki 1943 m., kol būdamas 65–erių m. išėjo į pensiją, ėjo keltų paleografijos docento pareigas. Mėgstamiausia T. Luiso tyrimų sritis buvo ankstyvoji valų literatūra, šiuos tyrimus tęsė ir išėjęs į pensiją. Pirmieji T. Luiso darbai apie Hivelo Gerojo įstatymuose vartojamą leksiką buvo labai gerai įvertinti, tačiau vėliau T. Luisas nusprendė eiti savu ieškojimų keliu ir tiek etimologizuodamas žodžius, tiek interpretuodamas senosios valų literatūros kūrinius prieštaravo nusistovėjusiai autoritetų nuomonei. Tokį T. Luiso „atskilimą“ nuo akademinės bendruomenės ypač lėmė jo nusivylimas, kad Aberistvite nebuvo išrinktas valų kalbos pirmininku. 

T. Luisas palaidotas Nebo kapinėse savo gimtajame krašte.

## Bibliografija
**A glossary of mediaeval Welsh Law* (1913)
**A Welsh leech book (1914)*
**Beirdd a bardd-rin Cymru Fu* (1929)
** Mabinogi Cymru* (1931)
## Išnašos
Thomas Powel

**Tomas Pauelas** (*Thomas Powel*, 1845 m. – 1922 m. gegužės 16 d.) – valų keltologas, nuo 1884 iki 1918 m. Kardifo Universiteto koledže keltų kalbų profesorius.
## Biografija
T. Pauelas gimė 1845 m. mažoje Lanurtido gyvenvietėje Povise, mokėsi Landoveryje, o 1869 m. įstojo į Oksfordo universiteto Jėzaus koledžą. 1872 m. gavo humanitarinių mokslų bakalauro laipsnį.

1878–1880 m. dėstė Nepriklausomame Tontono koledže, tada buvo paskirtas Butlo koledžo direktoriumi ir šias pareigas ėjo iki 1883 m. Vėliau naujajame Kardifo Universiteto koledže tapo klasikinių kalbų lektoriaus padėjėju, po to dėstė keltų kalbas. 1884 m. pradėjo eiti keltų kalbų profesoriaus pareigas, dirbo profesoriumi iki 1918 m., kuomet išėjo į pensiją. Žurnale valų kalba *Y Cymmrodor* 1879–1886 m. redagavo ir rašė kalbotyros ir literatūros straipsnius; taip pat redagavo viduramžių tekstus, įskaitant įžymiosios „Gododino” poemos T. Stivenso versiją.

T. Pauelas Kardifo universiteto ir miesto bibliotekoms padėjo gauti svarbių rankraščių ir knygų, įkūrus Nacionalinę Velso biblioteką T. Pauelas buvo jos valdybos narys. Jis sakė, kad yra labiau linkęs skirti laiką studentams, o ne asmeniniams tyrimams. Velso universitetas 1921 m. T. Pauelui suteikė literatūros daktaro laipsnį. T. Pauelas mirė Aberistvite 1922 m. gegužės 16 d.

## Išnašos

## Bibliografija
*T. Pauelo darbai ir darbai apie jį
Thomas Hudson-Williams

**Tomas Hadsonas-Viljamsas** (*Thomas Hudson-Williams*, 1873 m. vasario 4 d. – 1961 m. balandžio 12 d.) – valų kalbininkas ir vertėjas.
## Biografija
Gimė Kernarvone, mokėsi ir studijavo Bangoro Vienuolių mokykloje, Šiaurės Velso Universiteto koledže Bangore ir Greifsvaldo universitete. 1894 m. Londono universitete jis gavo klasikinių, prancūzų ir keltų kalbų mokslinį laipsnį, o 1911 m. šiame universitete jam buvo suteiktas literatūros daktaro laipsnis. 1896 m. Bangoro Universiteto koledže pradėjo eiti prancūzų ir vokiečių kalbų docento pareigas, o 1900 m. perėjo į klasikines kalbas. 1904 m. buvo paskirtas dirbti graikų kalbos katedroje, joje darbavosi, kol 1940 m. išėjo į pensiją.

Keltų studijų srityje paskelbė „Cairdius Aenias ocus Didaine“ („Enėjo ir Didonos meilė“), verstą redaguotą su pastabomis tekstą, 1898 m. išspausdintą „Keltų filologijos laikraštyje“ („Zeitschrift für celtische Philologie“). Pagrindinis T. Hadsono-Viljamso indėlis į graikų studijas ― „Teognido elegijos“ (1910) ir „Ankstyvoji graikų elegija“ (1926). Valų kalba jis publikavo „Groeg y Testament Newydd“ (1927) ir „Y Groegiaid Gynt“ (1932). T. Hadsonas-Viljamsas parašė du lyginamosios kalbotyros veikalus – „Trumpą lyginamosios kalbotyros gramatikos tyrimų įvadą“ (1935) ir „Trumpą senosios persų kalbos gramatiką“ (1936). Pensijoje išmokęs rusiškai, į valų kalbą išvertė rusų klasikų darbų: „Storiau o'r Rwseg“ (1942), „Carcharor y Cawcasws“, L. Tolstojus (1943), „Cerddi o'r Rwseg“ (1945), „Merch y Capten“, A. Puškinas (1947). Dar du vertimai buvo išleisti po T. Hadsono-Viljamso mirties: „Pedair drama fer o'r Rwseg“ (1964) ir „Y Tadau a'r Plant“, I. Turgenevas, (1964). Visuose pagrindiniuose valų žurnaluose ir laikraščiuose publikavo nepaprastai daug vertimų ir straipsnių apie užsienio literatūrą. Savo prisiminimus aprašė veikale „Atgofion am Gaernarfon“ („Prisiminimai apie Kernarvoną“, 1950).

## Išnašos
Alan R. Thomas

**Alanas Ričardas Tomasas** (*Alan Richard Thomas*, 1935–2009) – valų kalbininkas, dialektologas.
## Biografija
XX a. 6-ajame dešimtmetyje buvo vienas pirmųjų valų kalbos stipendininkų, pradėjo publikuoti mokslinius darbus. Jo valų kalbotyros ir dialektologijos darbai plačiai žinomi pasaulyje, A. R. Tomasas daug nuveikė, kad būtų rūpinamasi valų kalba, domimasi Velso anglų kalba ir valų kultūra, jis skatino naujus tyrimus. A. R. Tomasas dirbo ir skaitė paskaitas įvairiose pasaulio šalyse, tačiau didžiąją savo akademinės karjeros dalį praleido Velso universitete Bangore. Kitos A. R. Tomaso mokslinių interesų sritys – fonologija ir sociologija. 

Įžymiausias A. R. Tomaso darbas – „Lingvistinė Velso geografija: įnašas į valų dialektologiją“ („The linguistic geography of Wales: a contribution to Welsh dialectology“, 1973), vėliau išleistuose šio darbo tomuose naudojami kompiuterizuoti duomenys. A. R. Tomaso darbai sulaukė daugybės pakartotinių leidimų.
## Darbai
**Astudiaeth seinegol o Gymraeg llafar Dyffryn Wysg* (1958)
**The linguistic geography of Wales: a contribution to Welsh dialectology* (1973)
**A lowering rule for vowels and its ramifications in a dialect of North Welsh* (1979)
**Areal analysis of dialect data by computer: a Welsh example* (1980)
**English in Wales: diversity, conflict, and change* (1990, drauge su Nikolas Coupland)
**Issues and methods in dialectology* (1997)
## Išnašos
Gajus (juristas)

**Gajus** ( arba *Caius*, 130–180) – garsus senovės romėnų juristas ir teisės mokytojas. Nors apie jo gyvenimą yra žinoma labai mažai, išlikę šaltiniai liudija, kad Gajus buvo žymus teisės žinovas ir vieno iš geriausiai išlikusių romėnų teisinių veikalų – *[[Gajaus institucijos|Institucijos]]* – autorius.

Nors žinoma, kad teisiškai Gajus buvo Romos pilietis su pilnu vardu, dėl nežinomų priežasčių jis pasirašydavo savo darbus vieninteliu asmenvardžiu *Gajus* (kai kuriuose šaltiniuose vadinamas kitu lotynišku vardu *Caius*). 

Manoma, kad Gajus savo teisinį išsilavinimą įgijo Romoje, bet jurisprudencijos veikalus ėmėsi kurti jau būdamas rytinėse Romos provincijose.

Gajaus garsiausias teisinis veikalas buvo *Institucijos* (), skirtas teisę studijuojantiems mokiniams 161–160 m. pr. m. e. Berite (dabartinis Beirutas). Greičiausiai Gajus savo darbo nepublikavo, tai buvo padaryta daug vėliau.

1816 m. Veronoje buvo rastas penktojo amžiaus manuskriptas, kuriame aptikti *Institucijos* – vienintelis išsamus teisinis veikalas išlikęs iš Romos imperijos principato laikų. Nors originaliame manuskripte *Institucijos* buvo paslėptos po vėliau ant viršaus užrašytais tekstais, veikalą pavyko atkurti iki labai aukšto ir tikslaus lygio.

Gajus buvo labai produktyvus senovės romėnų teisės specialistas. Žinoma mažiausiai apie 30 knygų priklausančių jo autorystei. Justiniano laikų Romos civilinio kodekso sudarytojai panaudojo 521 pastraipą iš originalių Gajaus veikalų.

Nors nėra sutariama apie Gajaus teisinius pasiekimus, pastebimas jo išskirtinis dėmesys Romos provincijų teisei. Ketvirtajame amžiuje Gajaus veikalai plito vakarinėse Romos imperijos dalyse. 426 m. dalis jo darbų buvo įtraukta į Romos *Citatų teisę*, jis tapo lygiaverčiu teisės autoritetu, lyginamas su garsiaisiais jurisprudencijos žinovais: Papinianu, Pauliumi, Ulpianu ir Modestinu.

Lietuvių kalba *Institucijos* išleistos 2012 m. Stasio Vėlyvio ir Mariaus Jonaičio darbe *Gajaus institucijos / Gaii institutiones* (Registrų centras, ISBN 9789955301165).

## Išnašos
Kabvės kaukolė

**Kabvės kaukolė** – priešistorinio žmogaus kaukolė, aptikta 1921 m. Kabvėje (dab. Zambija). Paprastai ši kaukolė priskiriama *[[Homo heidelbergensis]]* rūšiai, jos amžius siekia 324 000–274 000 metų.

Iki XX a. 8-ojo dešimtmečio pradžios manyta, kad kaukolės amžius gerokai mažesnis – 30 000–40 000 metų. Be kaukolės (išlikusi beveik visa), aptiktas žandikaulio fragmentas, kryžkaulis, taip pat dalis dubens ir galūnių kaulų.

Kaukolę 1921 m. aptiko šveicaras Tom Zwiglaar, Kabvės kalkakmenio urvuose ieškodamas metalų rūdų klodų. Arthur Smith Woodward, kuriam buvo nusiųsta ši kaukolė, priskyrė ją naujai *[[Homo rhodesiensis]]* rūšiai (dabar dažniausiai priskiriama *Homo heidelbergensis*). Iki tol pirmykščių žmonių fosilijų Afrikoje nebuvo rasta.

Viena vertus, kai kurie Kabvės kaukolės bruožai primena *[[Homo erectus]]*: jai būdingas žemas smegeninės profilis, ryškus antakinis lankas, kaukolės užpakalinėje dalyje esama iškyšulio. Kita vertus, kai kurie bruožai labiau primena šiuolaikinius žmones: veidas plokštesnis ir ne toks prognatiškas, būdingos didesnės smegenys (dydis siekia 1280 cm³ ir nedaug atsilieka nuo šiuolaikinių žmonių smegenų dydžio).

Kabvės kaukolė išsiskiria tuo, kad 10 viršutinių dantų pažeisti ėduonies (viena seniausių tokių kaukolių).

Kaukolė saugoma Londono gamtos istorijos muziejuje.

## Išnašos
Osbert Henry Fynes-Clinton

**Osbertas Henris Fainsas-Klintonas** (*Osbert Henry Fynes-Clinton*, 1869 m. lapkričio 9 d. – 1941 m. rugpjūčio 9 d.) – valų kalbininkas.
## Biografija
Gimė Barlou Muro klebono šeimoje. Oksforde baigė Šv. Jono koledžą, 1892 m. universitetas jį išrinko ispanų kalbos Teiloro stipendininku. 1896–1904 m. Karaliaus Edvardo mokykloje Astone, Birmingame buvo prancūzų kalbos specialistas, o tada Šiaurės Velso Universiteto koledže buvo paskirtas eiti prancūzų ir romanų filologijos profesoriaus pareigas, kurias jis užėmė iki 1937 m., kuomet išėjo į pensiją ir tapo profesoriumi emeritu. Jis buvo labai gabus kalbininkas, savo laisvą laiką skyrė išsamiems valų kalbos Arvono tarmės tyrimams ir 1913 m. išleido „Bangoro srities valų žodyną“, užėmusį pelnytą vietą valų kalbotyroje ir tapusį vieninteliu visapusišku fonetiniu valų tarmės leksikos tyrimu, kuris buvo išleistas tuo metu. Pripažindamas jo nuopelnus Velso universitetas 1939 m. jam suteikė garbingą literatūros daktaro laipsnį. 
## Išnašos
Šaltas kraujas

**Šaltas kraujas** () – 1975 m. Vakarų Vokietijoje sukurtas trileris.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Rutger Hauer – Krisas 
* Vera Čechova – Korina
* Horst Frank – Himelis
* Walter Richter – Arturas
* Gunter Stoll
* Walter Sedlmayr

## Turinys

Nuošaliame name gyvenanti Korina pro langą mato, kaip trys vyrai vejasi ketvirtą ir galiausiai jį pašauna. Pastebėję, jog yra sekami, jie įsiveržia į namus ir paima moterį įkaitę. Kadangi sužeistajam (Krisui) reikia pagalbos, trijulė nusprendžia pasinaudoti Korina kaip slauge. Pasitaikius progai, ji sugeba pabėgti kartu su Krisu ir nugabeti jį pas gydytoją. Pakeliui šis pasakoja savo istoriją, kad yra lakūnas ir kartais per sieną skaidina nelegalius krovinius. Paskutinysis buvo lagaminas su pinigais ir Krisas nusprendė jį pasisavinti, tačiau nusikaltėliai jį susekė. Korina įsimyli gražuolį Krisą ir nusprendžia bėgti kartu su juo, nors nusikaltėliai ir seka jų pėdomis.
Francesca Benedetti

**Frančeska Benedeti** (, g. 1935 m. lapkričio 18 d. Urbine) – italų aktorė.

Mokėsi Nacionalinėje dramos akademijoje Romoje, daugiausia dirbo teatre ir televizijoje. Kine kūrė antrojo plano vaidmenis.

## Filmografija
* Uomini e nobiluomini (1959)
* I fratelli corsi (1961)
* Il gatto selvaggio (1969)
* Le inibizioni del dottor Gaudenzi, vedovo, col complesso della buonanima (1971)
* Quando le donne si chiamavano madonne (1972)
* Los amigos (1973)
* Daniele e Maria (1973)
* Woyzeck (1973)
* Quel movimento che mi piace tanto (1976)
* Les passagers (1977)
* Il pugile e la ballerina (2006)
* Sipario (2006)
* Didelė svajonė (2009)

## Nuorodos

* IMDb profilis

## Šaltiniai
Thomas Arwyn Watkins

**Tomas Arvinas Votkinsas** (*Thomas Arwyn Watkins*, 1924 m. birželio 20 d. Lansamleto k., Svonsio pakraštys, Velsas – 2003 m. rugpjūčio 4 d., Svonsis, Velsas) – valų kalbininkas.
## Biografija
Gimė šachtininko Deivido Džono Votkinso šeimoje, buvo vienas iš dviejų jo sūnų. 1935–1941 m. mokėsi vyskupo Goro mokykloje Svonsyje, o vėliau – Svonsio Universiteto koledže, kuriame studijavo prancūzų, anglų ir valų kalbas. 1943 m. jam buvo suteiktas mokslinis laipsnis, vėliau tarnavo kariuomenėje. Magistro darbo tema pasirinko savo gimtosios vietovės valų tarmę ir ši disertacija jį paskatino visą likusį gyvenimą tirti valų kalbą. T. A. Votkinsas gavo Velso universiteto stipendiją ir tęsė mokslus Lidso (Anglija), Ciuricho (Šveicarija) ir Reno (Prancūzija) universitetuose. 1952 m. Velso universiteto koledže Aberistvite besiplečiančiame valų kalbos skyriuje buvo paskirtas eiti lektoriaus pareigas, jis buvo atsakingas už naujus ir naujoviškus kalbotyros, istorinės kalbotyros ir dialektologijos kursus. Iš šių kursų išaugo vertingas T. A. Votkinso veikalas „Ieithyddiaeth: Agweddau ar astudio iaith“ (1961 m.). T. A. Votkinsas didelį dėmesį skyrė valų tarmių tyrimams. 1971 m. jis dirbo Dublino perspektyviųjų tyrimų instituto kviestiniu profesoriumi, 1980 m. – kviestiniu valų kalbos profesoriumi Dublino Universiteto koledže, 1981 m. Dublino Universiteto koledže buvo išrinktas į valų kalbos katedrą, kurioje darbavosi iki išeidamas į pensiją 1989 m. T. A. Votkinsas buvo išrinktas Airijos karališkosios akademijos nariu, taip pat buvo tapęs Svonsio Universiteto koledžo valų skyriaus garbės profesoriumi.

T. A. Votkinsas telkė dėmesį į valų kalbos fonologiją, dialektologiją, sintaksę ir istorinę rašybą. Jis peržiūrėjo ir ginčijo šių sričių seniai nusistovėjusias idėjas, paskelbė daug svarbių straipsnių. Nagrinėjo dvikalbystės klausimus, kalbų sąveiką. Jo idėjos rado platų atgarsį mokslinėje visuomenėje. T. A. Votkinsas buvo vienas iš nedaugelio kalbininkų, vienodai gerai išmaniusių tiek vidurinę, tiek šiuolaikinę valų kalbą.

## Išnašos
Iwan Wmffre

**Ìvanas Umfrė** (*Iwan Wmffre*, g. 1964 m. liepos 15 d.) – valų ir bretonų kilmės kalbininkas, istorikas ir etnologas. Turi dvigubą Jungtinės Karalystės ir Prancūzijos pilietybę.
## Moksliniai interesai
Fokusuojasi į aprašomąją kalbotyrą, kalbos varijavimą, fonetiką ir vertimus. 

I. Umfrė atlieka keltų kalbomis šnekančių tautų tyrimus, jį ypač domina keltų tautų padėtis naujaisiais laikais, tačiau taip pat gerai išmano keltų viduramžių ir senovės istoriją tiek Britų salose, tiek ir žemyne, todėl kita I. Umfrės mokslinių interesų sritis – keltų sociologija ir antropologija, I. Umfrė yra etnologas.

Kadangi dažniausiai keltų visuomenės aprašomos svetimųjų ir ne keltų kalbomis, pastebėjimuose apie keltų kultūras daug netikslumų, ir, anot I. Umfrės, pagrindinė tema, motyvuojanti daugelį jo tyrimų, yra pastangos ištaisyti supratimo apie keltų kultūrą trūkumą, atlikti ilgalaikiais stebėjimais grįstą jos analizę.

## Išnašos

## Nuorodos
*Ivano Umfrės bibliografija
Lipliūnų dvaras

**Lipliūnų dvaras** – dvaras Lietuvoje, Kėdainių rajone, Lipliūnų kaime.

## Istorija
Montvilų giminei priklausęs Lipliūnų dvaras žinomas nuo XVIII a. 1822 m. paminėta ir A. Montvilai priklausanti Lipliūnų dvarvietė su dvaro rūmu. 1869 m. dvaras atiteko Žebrauskų giminei – Alinai Žebrausienei ir jos dukterims Adelei ir Marijai.

1892 m. dvaro valdą sudarė 342,8 ha žemės, stovėjo 10 pastatų, rūmai buvo mūriniai, dengtas gontais. Taip pat sodyboje augo vaismedžių sodas, buvo iškasti 3 nedideli tvenkiniai. Marijos ir Levo Zberšauskų duktė Alina Zberšauskaitė, baigusi farmacijos studijas Estijoje, grįžo į Lietuvą, 1921 m. ištekėjo už Lietuvos karininko Česlovo Christausko (1895–1944 m.). 1922 m. dvaras nuosavybės teise atiteko jai. Tuo metu valdomas dvaro žemės plotas buvo 82 ha. 1941 m. dvaras nacionalizuotas, o Č. Christauskas ištremtas. Tarybiniais laikais Lipliūnų dvare veikė pradinė mokykla. 1992 m. rūmai grąžinti šeimininkams.

## Architektūra
Likę du dvaro pastatai – 1836 m. statyti mūriniai dvaro rūmai su balkonu, paremtu 4 dorėninėmis kolonomis ir mezoninu ir raudonų plytų mūro 1 aukšto ūkvedžių namas. Taip pat likę parko fragmentai su tuopų alėja, buvęs tvenkinėlis, fontanas, akmenų grindinio ruožas.

## Šaltiniai
Rūdgirių telmologinis draustinis

**Rūdgirių telmologinis draustinis** – valstybinis gamtinis draustinis Lietuvoje, Prienų rajone, 3,5 km į šiaurės vakarus nuo Prienų, Mačiūnų miške šalia Mačiūnų kaimo; apima Rūdgirių pelkę. Įsteigtas 2010 m.

Draustinis įsteigtas siekiant išsaugoti vertingą aukštapelkės raistą, kuriame yra saugomų rūšių. Teritorija taip pat priklauso Natura 2000 saugomų buveinių tinklui. Randama reta vabzdžių rūšis – niūriaspalvis auksavabalis.

## Šaltiniai
Kazlų Rūdos kraštovaizdžio draustinis

**Kazlų Rūdos kraštovaizdžio draustinis** – valstybinis gamtinis draustinis Lietuvoje, Kazlų Rūdos savivaldybėje, 1,5 km į pietryčius nuo Kazlų Rūdos, Ąžuolų Būdos miške, tarp kelio  ir Pilvės intako Rūdupio. Įsteigtas 1988 m.

Draustinis įsteigtas siekiant išsaugoti senovinės aliuvinės lygumos, suraižytos upelių slėnių, kraštovaizdį. Teritorija taip pat priklauso Natura 2000 saugomų buveinių tinklui: saugomos buveinės yra vakarų taiga, plačialapių ir mišrūs miškai, žolių turtingi eglynai, spygliuočių miškai ant fliuvioglacialinių ozų, pelkėti lapuočių miškai, pelkiniai miškai, aliuviniai miškai, kerpiniai pušynai.

## Šaltiniai
Skriaudžių geomorfologinis draustinis

**Skriaudžių geomorfologinis draustinis** – valstybinis gamtinis draustinis Lietuvoje, Prienų rajone, prie pietinio Skriaudžių pakraščio, ties kelių  ir  sankirta. Įsteigtas 1992 m.

Draustinis įsteigtas siekiant išsaugoti Veiverių moreninio gūbrio fragmentą. Teritorija taip pat priklauso Natura 2000 saugomų buveinių tinklui: saugomos šienaujamos mezofitų pievos, rūšių turtingi smilgynai, pelkėti lapuočių miškai.

## Šaltiniai
Kazlų Rūdos botaninis-zoologinis draustinis

**Kazlų Rūdos botaninis-zoologinis draustinis** – savivaldybės gamtinis draustinis Lietuvoje, Kazlų Rūdos savivaldybėje, 3,5 km į šiaurės vakarus nuo Kazlų Rūdos, Kazlų Rūdos miškuose. Įsteigtas 1996 m.

Draustinis įsteigtas siekiant išsaugoti etalonines Pietvakarių Lietuvos regiono pušynų ir juodalksnynų bendrijas. Teritorija taip pat priklauso Natura 2000 saugomų buveinių tinklui: saugomos buveinės yra žolių turtingi eglynai, viržynai, pelkėti lapuočių miškai, pelkiniai miškai, aliuviniai miškai, aliuvinės pievos.

## Šaltiniai
Višakio slėnio botaninis draustinis

**Višakio slėnio botaninis draustinis** – savivaldybės gamtinis draustinis Lietuvoje, Kazlų Rūdos savivaldybėje, apima Višakio upės slėnį nuo Kardokų iki Višakio Rūdos. Įsteigtas 1996 m.

Draustinis įsteigtas siekiant išsaugoti etaloninę, šiam slėniui būdingą, vandens, pelkių, pievų ir šlapių miškų augaliją, Lietuvos raudonosios knygos augalų rūšių (baltijinės gegūnės, dėmėtosios gegūnės ir vienalapio gedučio) augavietes. Teritorija taip pat priklauso Natura 2000 saugomų buveinių tinklui: saugomos buveinės yra rūšių turtingi briedgaurynai, eutrofiniai aukštieji žolynai, šienaujamos mezofitų pievos, nakalkingi šaltiniai ir šaltiniuotos pievos, pelkėti lapuočių miškai, aliuvinės pievos.

## Šaltiniai
Raudonplynio kraštovaizdžio draustinis

**Raudonplynio kraštovaizdžio draustinis** – savivaldybės gamtinis draustinis Lietuvoje, Kazlų Rūdos savivaldybėje, 3,5 km į šiaurės rytus nuo Višakio Rūdos, Kazlų Rūdos miškuose, tarp Raudonplynio ir Agurkiškės kaimų, ryčiau buvusio Raudonplynio durpyno. Įsteigtas 1996 m.

Draustinis įsteigtas siekiant išsaugoti tipišką Kazlų Rūdos teritorijos kraštovaizdžio kompleksą – žemyninius kopagūbrius, ypač ryškų žemyninių kopų fragmentą.

## Šaltiniai
KNM-WT 17000

**KNM-WT 17000** arba **Juodoji kaukolė** () – priešistorinio hominino kaukolė, aptikta 1985 m. Vakarų Turkanoje (Kenija). Kaukolė priskiriama *[[Paranthropus aethiopicus]]* rūšiai, jos amžius siekia 2,5 mln. metų. Daugiau suaugusių šios rūšies atstovų kaukolių nėra aptikta (2021 m. duomenimis).

Kaukolę aptiko Alan Walker. Dirvožemyje, kuriame ši kaukolė gulėjo, buvo gausu mangano, tad per daugybę metų vykstant fosilizacijos procesui ir mineralų absorbcijai, kaukolė įgavo jai būdingą tamsią spalvą.

Kaukolė išlikusi beveik visa. Jos tūris nedidelis – 410 cm³. Būdingas labai prognatiškas veidas, plačiai išsikišę zigomatiniai lankai, ryški sagitalinė ketera (didesnė nei bet kurio kito pirmykščio žmogaus). Iš kaplių ir krūminių dantų šaknų sprendžiama, kad šio individo dantys buvo stambūs. Kaip teigiama, visi šie požymiai rodo prisitaikymą daug kramtyti.

Atsižvelgdami į nedidelį kaukolės tūrį bei ryškią sagitalinę keterą, tyrinėtojai iš pradžių priskyrė šią kaukolę kitai *[[Paranthropus]]* genties rūšiai – *[[Paranthropus boisei]]*. Visgi vėliau paaiškėjo, kad esama daugiau panašumų į *[[Australopithecus afarensis]]*. Dėl šio bruožų derinio mokslininkai kaukolę priskyrė naujai *Paranthropus aethiopicus* rūšiai.

## Išnašos
Lewben Art Foundation

**„Lewben Art Foundation“** – meno fondas, kurį 2013 m. drauge su žmona Rita Kavaliauskiene įsteigė meno mecenatas, kolekcininkas ir „Lewben Group“ valdybos pirmininkas Vilius Kavaliauskas.

Lewben Art Foundation priklauso beveik 2000 Lietuvos ir užsienio menininkų darbų kolekcija. Pristatoma daugiau nei 300 menininkų, kolekcijoje esama įvairių XVIII a. pab.– XXI a. pr. medijų meno kūrinių (nuo senųjų meistrų darbų iki šiuolaikinio meno) – tapybos (sudaro kolekcijos branduolį), skulptūros, fotografijos, grafikos, taip pat videodarbų, instaliacijų, performansų dokumentacijų. Kolekcijoje yra tokių autorių, kaip Tony Cragg, Bertrand Lavier, Thomas Houseago, kūrinių.

Lewben Art Foundation“ surengė keliasdešimt parodų, išleista meno albumų bei menininkų monografijų.

2022 m. Vilniuje, Bernardinų g. 6-12 patalpose, planuojama atidaryti „Lewben Art Foundation“ Lietuvos bei tarptautinio šiuolaikinio meno ir edukacijos centrą.

Nuo 2019 m. rugpjūčio 1 d. „Lewben Art Foundation“ direktorės pareigas eina Ugnė Bužinskaitė.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Petras Končia

**Petras Končia** (, , ~1840 m. – 1886 m. vasario 8 d.) – iš Vilniaus krašto kilęs Romos katalikų dvasininkas, vienas pirmųjų lenkų bažnyčių prelatų JAV miestuose.

## Biografija
Petro Končios gimimo data skiriasi tarp įvairių šaltinių, tačiau dažniausiai priskiriama tarp 1838-40 m. Galimai bajoriškos Končių giminės, apsigyvenusios Šešuolėliuose, kilmės. Nuo jaunystės siekė kunigystės, kurį laiką mokėsi Romoje. Emigravęs į JAV, 1871 m. spalio 18 d. buvo įšventintas šv. Pranciškaus Seminarijoje netoli Milvokio ir tapo jos kunigu. 1871–75 m. taip pat vedė pamokslus šv. Marijos ir šv. Jadvygos bažnyčiose Indianoje bei šv. Kazimiero ir šv. Jadvygos bažnyčiose Viskonsine. Apie 1875 m. iškeliavo į Merilandą, vedė pamokslus Baltimorės šv. Vencislovo čekų bažnyčioje iki 1879 m. Sekančiais metais už liaudies aukas pastatė šv. Stanislovo Kostkos lenkų bažnyčią ir tapo jos pirmuoju kunigu. Mirė 1886 m. nuo skorbuto (mirties liudijimas), kraujo ligos (laikraštis) arba žudiko rankos (parapijos archyvai). Palaidotas šv. Alfonzo kapinėse, vėliau palaikai perkelti į šv. Stanislovo Kostkos parapijos kapines.

Mokėjo lietuvių ir lenkų kalbas.

## Šaltiniai
* Šaltinių kolekcija (anglų kalba)
* šv. Stanislovo Kostkos parapijos archyvai (anglų kalba)
* JAV lenkų bažnyčių prelatai (anglų kalba)
Radoje Domanović

**Radojė Domanovičius** (, 1873 m. vasario 16 d. – 1908 m. rugpjūčio 17 d.) – Serbijos rašytojas, žurnalistas bei mokytojas, labiausiai žinomas dėl savo satyrinių apsakymų.

## Biografija

Radojė Domanovičius gimė Ovsištės kaime centrinėje Serbijoje, vietinio mokytojo ir verslininko Milošo Domanovičiaus ir Persidos Cukić, Pavle Cukić, vieno iš pirmojo ir antrojo Serbijos sukilimo karo vadų, sūnus. Vaikystę jis praleido Jarušice kaime netoli Kragujevaco, kur lankė pradinę mokyklą. Jis baigė vidurinę mokyklą Kragujevace ir filosofijos fakultetą Belgrado universitete, kur studijavo serbų kalbą ir istoriją.

1895 m. Domanovičius gavo pirmąjį darbą – mokytojo postą Pirote, Serbijos pietuose, regione, kuris neseniai buvo išlaisvintas iš Osmanų imperijos. Pirote jis susitiko su mokytoja ir aktyviste Jaša Prodanović (1867–1948), padėjusią suformuoti jo politines pažiūras. Ten jis taip pat susitiko su savo būsima žmona Natalija Raketić (1875–1939), nepasiturinčia mokyklos mokytoja iš Sremski Karlovci, kuri palaikys jį per visą trumpą ir audringą gyvenimą, bei su kuria pavyko susilaukti trijų vaikų.

Nuo tada, kai jis įstojo į opozicinę Tautos radikalų partiją, jis konfliktavo su Obrenovičių dinastijos režimu. Domanovičiaus rašytojo karjera taip pat prasidėjo jo mokymo dienomis, 1895 m. išleidus savo pirmąją realizmo apysaką. Po pirmojo viešo pasirodymo vyriausybėje 1898 m. abu su žmona buvo atleisti iš valstybės tarnybos, o Domanovičius su šeima persikėlė į Belgradą.

Belgrade jis pradėjo dirbti su bendraautoriais savaitraštyje „Žvaigždė“ ir opoziciniame politiniame laikraštyje „Aidas“. Tuo metu jis pradėjo rašyti ir skelbti savo pirmąsias satyrines istorijas, tokias kaip „Demonas“ ir „Aistrų sunaikinimas“. Radoje išgarsėjo paskelbus garsiausias jo istorijas „Vadas“ (1901) ir „Kančių šalis“ (1902), kuriose jis atvirai puolė ir apnuogino režimo veidmainystę ir klaidas.

Po perversmo, pasibaigusio 1903 m. Aleksandro Obrenovičiaus karaliavimu, populiarumo viršūnėje Domanovičius gavo Rašto žinovo postą Švietimo ministerijoje, o naujoji vyriausybė leido vieneriems specializacijos metams išvykti į Vokietiją, Miuncheną. Grįžęs į Serbiją, Radoje nusivylė tuo, kad visuomenėje nebuvo jokių realių pokyčių. Jis sukūrė savo politinį savaitinį žurnalą „Stradija“ (*Kančių šalis*), kuriame ir toliau kritikavo naujosios demokratijos silpnybes, tačiau jo rašymas nebeturėjo tokių jėgų ir įkvėpimo, kaip anksčiau.

Radojė Domanovičius mirė pusvalandį po vidurnakčio 1908 m. rugpjūčio 17 d., būdamas 35 metų, po ilgos kovos su lėtine pneumonija ir tuberkulioze. Jis buvo palaidotas Belgrado naujosiose kapinėse. Jo likę nepublikuoti darbai buvo prarasti per Pirmąjį pasaulinį karą.

## Darbai

Tarp garsiausių Radojės Domanovičiaus kūrinių yra:

* Aistrų sunaikinimas, 1898
* Demonas, 1898
* Įspaudas, 1899
* Negyvoji jūra, 1902
* Princas Marko ir vėl tarp serbų, 1901
* Modernus sukilimas, 1902
* Paprasto Serbiško jaučio mąstymas, 1902
* Vadas, 1901

„Vadas“, „Įspaudas“ ir „Paprasto Serbiško jaučio mąstymas“ apsakymus „Radoje Domanović” projektą išvertė Karolina Burakovaitė.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Visi Radoje Domanović kūriniai
KNM ER 3883

**KNM ER 3883** – pirmykščio žmogaus kaukolė, priskiriama *[[Homo erectus]]* arba *[[Homo ergaster]]* rūšiai. Kaukolę 1976 m. Koobi Foroje, į rytus nuo Turkanos ežero (Kenija), aptiko Richard Leakey.

Didžioji dalis veido neišliko, geriausiai išsilaikiusi smegeninė kaukolės dalis. Kaip paskaičiavo tyrinėtojai, šios fosilijos amžius siekia 1,6 mln. metų. Veikiausiai kaukolė priklausė vyriškosios lyties individui. 

KNM ER 3883 kiek didesnė už KNM ER 3733 kaukolę, jai būdingi stambesni bruožai. Kaukolės tūris – 804 cm³. Smegeninė yra ištęsta ir žema, būdingas susiaurėjimas už akiduobių. Veidas ganėtinai didelis, o skruostikauliai stambūs. Nors kaukolė labai panaši į KNM ER 3733, skirtingai nuo pastarosios, antakinis lankas, sprando sritis, smilkinkaulio speninės ataugos ir pamatas truputį storesni.

## Išnašos
Lenicija

**Lenicija**, arba **minkštinimas** – fonetinis pokytis, besireiškiantis priebalsių artikuliavimo susilpnėjimu, kai iš „stipriųjų“ () serijos jie pereina į „minkštųjų“ () seriją. Tonų skalėje tokia suminkštinta fonema tariama aukščiau. Lenicija – priešingas reiškinys priebalsių kietinimui.

Šis priebalsių susilpnėjimas gali būti diachroninis (istorinis), pavyzdžiui, lotynų kalba liaujasi vysčiusis vakarų romanų kalbose:  tampa *vida* portugalų, galisų, ispanų, katalonų, oksitanų kalbose (*t* pakinta į *d*), o prancūzų kalboje  virsta *vie* (*t* visiškai išnyksta).

Taip pat lenicija gali būti sinchroninė (to paties laikotarpio), kuomet kalboje ji sutinkama kaip pastovus morfologinis reiškinys, pavyzdžiui: priebalsių mutacija keltų kalbose arba priebalsių laipsniavimas (kaita) suomių ir kitose Uralo kalbose.

Lenicija reiškiasi skirtingai, esama įvairių jos laipsnių (nuo stipriausios iki silpniausios lenicijos): *duslusis priebalsis* > *skardusis*; *[[geminata]]* > *paprastas priebalsis*; *okliuzinis priebalsis* > *[[afrikata]]* > *pučiamasis priebalsis* > *[[Sklandieji priebalsiai|pusbalsis]]*.

Lenicija nepainiotina su kitu fonetiniu reiškiniu – palatalizacija, kuri taip pat vadinama „minkštinimu“.
## Išnašos
Henry Robert Vaughan Johnson

**Henris Robertas Vonas Džonsonas** (, 1820 m. sausio 30 d. Bartonas, Nortamptonšyras, Anglija – 1899 m. vasario 23 d. Kensingtonas, Londonas, Anglija) – anglų advokatas ir valstybės tarnautojas. Gerai žinomas kaip vienas iš trijų komisarų, atsakingų už ataskaitą „Švietimo padėties Velse tyrimas” (1847 m.). Ataskaita liūdnai pagarsėjo kaip „Mėlynųjų knygų išdavystė”, joje niekinamai atsiliepiama apie valų kalbą, valų moralę ir švietimą Velse.
## Biografija
Gimė Bartone Nortamptonšyre, Anglijoje. Tėvas Džonas Džonsonas dirbo klebonu Jakshame, Norfolke. H. R. Vonas Džonsonas mokėsi Šerborno mokykloje ir Trejybės koledže Kembridže (1827–1832 m.). 1848 m. buvo pakviestas į „Lincoln's Inn“ teisės korporaciją Londone. 

1846 m. drauge su Dželindžeriu Kuksonu Saimonsu ir Ralfu Robertu Vyleriu Lingenu – dviem kitais anglų advokatais – buvo paskirtas komisaru atlikti švietimo padėties Velse parlamentinį tyrimą. Velse dauguma kalbėjo valų kalba, o šie trys komisarai buvo vienkalbiai, mokėjo tik angliškai. Jie daugiausia kliovėsi vienpusiškais anglų dvasininkų ir žemvaldžių, besišaipančių iš valų kalbos, valų moralės ir švietimo, liudijimais. 1847 m. mėlynais viršeliais išleista komisarų ataskaita Velse sukėlė pasipiktinimą, ji tapo žinoma kaip „Mėlynųjų knygų išdavystė“.

1859 m. H. R. Vonas Džonsonas pradėjo dirbti lordo kanclerio sekretoriumi, vėliau teisingumo sistemoje ėjo įvairias pareigas.

## Išnašos
KNM ER 3733

**KNM ER 3733** – pirmykščio žmogaus kaukolė, aptikta Koobi Foroje, netoliese Turkanos ežero (Kenija). Ši kaukolė priskiriama *[[Homo erectus]]* arba *[[Homo ergaster]]* rūšiai, jos amžius siekia apytikriai 1,8 mln. metų.

KNM ER 3733 kaukolę 1975 m. aptiko fosilijų medžiotojas Bernard Ngeneo. Iš žemės kyšojo tik viršutinė akiduobių dalis. Radinį atkasus, paaiškėjo, jog tai viena geriausiai išsilaikiusių šio laikotarpio pirmykščio žmogaus kaukolių.

Kaukolė išsilaikusi beveik visa. Teigiama, kad KNM ER 3733 – suaugusios moters kaukolė. Lytis nustatyta, palyginus šios kaukolės anatomines ypatybes su kitomis panašiomis kaukolėmis, taip pat aptiktomis Koobi Foroje – KNM-ER 3883 bei Turkanos berniuko arba KNM-WT 15000 (aptikta kitapus Turkanos ežero), kurios abi priklausė vyriškosios lyties individams. Skirtingai nuo pastarųjų, KNM ER 3733 būdingi gerokai smulkesni bruožai. Kaukolę priklausius suaugusiam žmogui rodo keletas požymių: dantų nusidėvėjimas, išdygę tretieji (protiniai) krūminiai dantys, visiškai suaugusios kaukolės siūlės.

## Išnašos
Lanunda (Pembrukšyras)

**Lanunda** () – kaimas ir parapija Pembrukšyro šiaurėje, Velse, Penkairo bendruomenės dalis. Lanunda išsidėsčiusi už dviejų mylių į šiaurės vakarus nuo Fišgardo uosto, įeina į Pembrukšyro pakrantės nacionalinį parką.

## Istorija

Parapijos teritorijoje išsimėčiusios senovinės, ritualinės liekanos, tai rodo čia gyvenus nuo priešistorinių laikų.

Trevaserio (Trefasser) kaimas, pasak topografo Samuelio Luiso (Samuel Lewis), laikomas Vesekso karaliaus Alfredo Didžiojo biografo Aserio gimtine. Mūšyje apie 1076 m. susidūrė Šiaurės ir Pietų Velso pajėgos, laimėjo šiaurės valai. Luisas taip pat pažymi, kad XII a. parapijai kurį laiką vadovavo dvasininkas (ir istorikas, metraštininkas, geografas, bažnyčios rašytojas) Geraldas Velsietis.

Į šiaurę nuo kaimo yra uolėtų Garnundos atodangų, kuriose 1797 m. mūšio prie Fišgardo metu prancūzų kareiviai buvo įkūrę stovyklą. Sakoma, kad 1620 m. išspausdinta sudriskusi Lanundos bažnyčios Biblija buvo išgelbėta nuo prancūzų įsibrovėlių rankų.

Šiaurinėje Garnundos pusėje stūkso gerai matomas Džono Fentono (John Fenton) 1847 m. atkastas dolmenas.

## Parapija
Lanundos pakrantės parapija pažymėta 1578 m. Pembrukšyro parapijos žemėlapyje. Į parapiją įeina daug nedidelių gyvenviečių ir Gudviko miestelis bei pats Lanundos kaimas. Šiauriausias taškas – Strambl Hedas (Strumble Head).

Luisas savo 1833 m. Topografiniame Velso žodyne rašo, kad parapijoje gyvena 1046 žmonės.

Parapijos Šventojo Gvendavo (Gwyndaf) bažnyčia stovi siena aptvertame šventoriuje, bažnyčios istorija siekia viduramžius, XIX a. ji buvo iš pagrindų restauruota. Tai II* laipsnio architektūros paminklas.

## Populiariojoje kultūroje

Lanunda šalyje tapo įžymi 2007 m. vasarą, kai televizijos laidų vedėjas Grifas Risas Džonsas (Griff Rhys Jones) nupirko pusiau apleistą ūkininko gyvenamąjį namą (Trehilyn) ir BBC parodė dokumentinį filmą „Pembrukšyro ūkis“, kuriame šis apleistas namas atstatomas.

## Išnašos
Ralph Lingen

**Ralfas Robertas Vyleris Lingenas, I baronas Lingenas** (, 1819 m. gruodžio 19 d. Birmingamas, Anglija – 1905 m. liepos 22 d., palaidotas Londone, Anglijoje) – anglų valstybės tarnautojas, nuolatinis Iždo sekretorius. Gerai žinomas kaip vienas iš trijų komisarų, atsakingų už ataskaitą „Švietimo padėties Velse tyrimas” (1847 m.). Ataskaita liūdnai pagarsėjo kaip „Mėlynųjų knygų išdavystė”, nes joje niekinamai atsiliepiama apie valų kalbą, valų moralę ir švietimą Velse.
## Biografija
Gimė Birmingame verslininko Tomo Lingeno (1771–1848) šeimoje. Mokėsi Bridžnorto gimnazijoje Šropšyre (1831–1837) ir Trejybės koledže Oksforde (1837–1840). 1841 m. Baliolo koledže Oksforde gavo stipendiją. 1847 m. buvo pakviestas į Londono „Lincoln's Inn“ advokatų kolegiją, tačiau advokatu jis nedirbo, tapo valstybinės švietimo valdybos tarnautoju.

1846 m. drauge su Dželindžeriu Kuksonu Saimonsu ir Henriu Robertu Vonu Džonsonu, kitais dviem anglų advokatais, buvo paskirtas komisaru ištirti švietimo būklę Velse, atlikti parlamentinį tyrimą. Tuo metu Velse daugiausia buvo kalbama vališkai, o šie trys komisarai mokėjo tik anglų kalbą, todėl jų ataskaita iš esmės rėmėsi anglų žemvaldžių ir dvasininkų pašiepiamais atsiliepimais apie valų kalbą, valų išsilavinimą ir moralę. Komisarų ataskaita pasirodė 1847 m., ji buvo išleista mėlynais viršeliais, dėl niekinamo turinio Velse sukėlė pasipiktinimą ir tapo žinoma kaip „Mėlynųjų knygų išdavystė“.

1849 m. Lingenas buvo paskirtas eiti nuolatinio Švietimo ministerijos sekretoriaus pareigas, o vėliau, 1869 m., tapo nuolatiniu Iždo sekretoriumi ir šias pareigas ėjo iki savo atsistatydinimo 1885 m., kuomet buvo įšventintas lordu baronu.

Palaidotas Bromptono kapinėse Londone.
## Išnašos
Aukspirtos hidrografinis draustinis

**Aukspirtos hidrografinis draustinis** – valstybinis gamtinis draustinis Lietuvoje, Šakių rajone, 5,5 km į pietryčius nuo Slavikų, tarp Panovių ir Šilgalių. Apima Aukspirtos žemupio slėnį nuo Gyliškių iki santakos su Šešupe. Įsteigtas 1988 m.

Draustinis įsteigtas siekiant išsaugoti besalpio slėnio smarkiai vingiuotą Aukspirtos žemupį.

## Šaltiniai
Novos hidrografinis draustinis

**Novos hidrografinis draustinis** – valstybinis gamtinis draustinis Lietuvoje, Šakių rajone, 2 km į pietus nuo Sintautų; apima Novos slėnį nuo Rūgių iki Bukšnių. Įsteigtas 1988 m.

Draustinis įsteigtas siekiant išsaugoti Novos upės slėnio atkarpą limnoglacialinėje lygumoje.

## Šaltiniai
Šešupės kraštovaizdžio draustinis

**Šešupės kraštovaizdžio draustinis** – valstybinis gamtinis draustinis Lietuvoje, Šakių rajone, 6 km į šiaurę nuo Kudrikos Naumiesčio, Rusijos pasienyje; apima Šešupės slėnio dešinę (Lietuvos) pusę nuo Bajoraičių iki santakos su Nova ties Žaltynais. Įsteigtas 1992 m.

Draustinis įsteigtas siekiant išsaugoti raiškų Šešupės upės slėnio kraštovaizdį. Draustinis yra Natura 2000 tinklo dalis – saugomos buveinės: aliuvinės pievos, šienaujamos mezofitų pievos, skroblynai, aliuviniai miškai, griovų ir šlaitų miškai.

## Šaltiniai
Norah Isaac

**Nora Aizek** (*Norah Isaac*, 1914 m. gruodžio 3 d. – 2003 m. rugpjūčio 3 d.) – valų rašytoja, dramos dėstytoja ir kovotoja dėl švietimo valų kalba. 1939 m. ji tapo pirmosios Velse mokyklos, kurioje dėstoma valų kalba, direktore. Vališkai ši mokykla pradžioje buvo vadinama *Ysgol Gymraeg yr Urdd*.
## Biografija
N. Aizek gimė 1914 m. Kairo (Caerau) kaime netoli Maistego senojoje Glamorgano grafystėje Velse. Studijavo Glamorgano Mokymosi koledže Baryje.

Ji buvo valų kalbos šalininkė. 1935 m. tapo * Urdd Gobaith Cymru*, jaunimo judėjimo dėl mokymosi valų kalba, vadove ir šias pareigas ėjo iki 1939 m., kai pradėjo dirbti *Ysgol Gymraeg yr Urdd*, pirmosios šalyje mokyklos, kurioje dėstoma valų kalba, direktore. Dabar ši mokykla žinoma kaip *Ysgol Gymraeg Aberystwyth* – Aberistvito Valų mokykla.

Kai *Ysgol Gymraeg yr Urdd* buvo atidaryta kaip privati mokykla, N. Aizek buvo vienintelė jos mokytoja, mokyklą lankė viso labo septyni mokiniai. Geri N. Aizek mokymo rezultatai skatino mokyklos augimą ir 1945 m. joje dirbo keturi mokytojai, mokėsi 71 mokinys ir mokykla pasidarė per maža. Mokykla buvo perkelta į užmiesčio namą netoli Lanbadarno ir buvo pervadinta į * Ysgol Lluest*. N. Aizek iki 1949 m. liko dirbti vyriausiąja mokytoja. Ten gyvendama ji ir Ivanas ab Ovenas Edvardsas, mokyklos steigėjas, palaikė kampaniją dėl valų, kaip dėstomosios kalbos, įvedimo į visas Velso mokyklas. 1950–1958 m. savo senajame koledže Baryje N. Aizek skaitė paskaitas, prieš Trejybės koledže Karmartene pradėdama dirbti pagrindine valų kalbos ir dramos dėstytoja, čia ji įkūrė pirmąjį Velse valų dramos skyrių.

N. Aizek išleido keletą knygų, tarp jų du apsakymų rinkinius, *Storiau Awr Hamdden i Blant* (1979 ir 1982 m.) ir monografiją apie serą Ivaną ab Oveną Edvardsą. Apsilankiusi Brazilijoje, Argentinoje ir Kolumbijoje parašė knygų apie keliones. Ji pastatė keletą pagrindiniais valų kultūros veikėjais, pavyzdžiui, Jolu Morganugu (1974), Grifitu Džonsu (1984) ir  Viljamu Viljamsu (1991) paremtų pjesių.

## Apdovanojimai
Be dramos ir literatūros darbų, N. Aizek buvo svarbi Nacionalinio muzikos ir literatūros festivalio (aistedvodo) figūra ir už viso gyvenimo nuopelnus jai buvo paskirta Nacionalinio muzikos ir literatūros festivalio garbės stipendija, N. Aizek tapo pirmąja taip pagerbta moterimi. Po jos mirties 2003 m. rugpjūtį savo knygoje „Mūsų vaikų kalba: vidurinės valų mokyklos Velse, 1939–2000 m.“ Jolas Vinas Viljamsas rašė, kad N. Aizek buvo „įtakingiausias žmogus valų vidurinio lavinimo istorijoje“.

## Literatūra
*
## Išnašos
Širvintos hidrografinis draustinis

**Širvintos hidrografinis draustinis** – valstybinis gamtinis draustinis Lietuvoje, Vilkaviškio rajone, 4 km į pietus nuo Vilkaviškio; apima Širvintos slėnį nuo Užbalių apylinkių iki Vaičlaukio. Įsteigtas 1992 m.

Draustinis įsteigtas siekiant išsaugoti salpinio slėnio smarkiai vingiuotą Širvintos upės atkarpą vidurupyje. Draustinis yra Natura 2000 tinklo dalis – saugomos ovaliųjų geldučių buveinės.

## Šaltiniai
KNM-ER 1813

**KNM-ER 1813** – pirmykščio žmogaus kaukolė, aptikta Koobi Foroje (Kenija). Ši kaukolė priskiriama *[[Homo habilis]]* rūšiai, jos amžius siekia 1,9 mln. metų.

Kaukolę 1973 m. aptiko Kamoya Kimeu. Tai viena geriausiai išsilaikiusių *Homo habilis* kaukolių. Jos tūris nedidelis – 510 cm³ (nedaug didesnis nei vidutinis australopitekų kaukolės tūris). Veidas gana trumpas, dantys, ypač kapliai ir krūminiai, nedideli. Nors šios kaukolės tūris ir mažesnis, nei įprasta *Homo habilis* kaukolėms, ji daug kuo panaši į Olduvajaus tarpeklyje aptiktas šiai homininų rūšiai priskiriamas kaukoles (viena tokių – OH 24). Išskiriami tokie panašumai: mažesnės akiduobės, veido dalies žemiau nosies prognatizmas, taip pat bendras kaukolės dydis. Visgi KNM-ER 1813 atveju veido dalies žemiau nosies prognatizmas mažesnis. Kaip teigiama, veikiausiai ši kaukolė priklausė suaugusiai moteriai. Kad individas buvo suaugęs, sprendžiama iš dantų nusidėvėjimo bei to, kad buvo išdygę tretieji (protiniai) krūminiai dantys.

Metais anksčiau buvo aptikta kita *Homo habilis* kaukolė – KNM-ER 1470. Pastarajai kaukolei būdinga didelė smegeninė, masyvūs dantys. Nepaisant skirtumų, abu individai gyveno tame pačiame regione ir tuo pačiu laikotarpiu.

## Išnašos
Firma (2009 filmas)

**Firma** () – 2009 m. Jungtinėje Karalystėje sukurtas filmas apie futbolo chuliganus. Tai yra 1989 m. to paties pavadinimo televizijai skirtos juostos perdirbinys (nuo originalo ji skiriasi tuo, kad pagrindinis herojus yra ne Beksas, o Domas).

2009 m. spalio 31 d. policija, iliustruodama rugpjūčio 25 d. įvykusais riaušes tarp West Ham United FC ir Millwall FC sirgalių, žinomų kaip 2009 m. Upton Park muštynės, panaudojo keletą filmo kadrų, o vėliau oficialiai atsiprašė dėl žmonių klaidinimo.

## Siužetas

Keletas jaunuolių bare įsivelia į konfliktą, kurio metu geriausiam Domo draugui Teliui sulaužoma nosis. Kitą dieną jie sužino, kad konfliktavo su Beksu – West Ham United FC futbolo klubo chuliganų „firmos“ vadu. Bijodami sulaukti keršto, jiedu susiranda Beksą, kad atsiprašytų. Pastarajam patinka Domas ir Beksas pakviečia jį kartu pažaisti futbolą, vėliau – vykti į planuojamas muštynes su Portsmouth FC sirgaliais. Domas susižavi naujuoju draugu ir stengiasi visaip šiam įtikti, tuo sulaukdamas kitų chuliganų pašaipų. Dėl naujo „pomėgio“ jis palieka Telą su kompanija, taip pat konfliktuoja su tėvu, kuriam nepatinka Beksas.

Pats Beksas didžiausiu konkurentu laiko Millwall FC sirgalius, vadovaujamus Ječio. Artėjančiam Europos futbolo čempionatui Beksas nori apjungti savo, Millwall ir Portsmouth gaujas, kad galėtų duoti atkirtį atvyksiantiems vokiečių sirgaliams, tačiau sulaukia neigiamo atsakymo. Nusprendęs viską sutvarkyti jėga, Beksas surengia sėkmingą išpuolį Portsmute. Domas vis labiau jaučiasi „Firmos“ dalimi, tačiau sekantis susidūrimas su Ječio gauja baigiasi pralaimėjimu. Kuomet šie vėliau dar suniokoja ir Bekso žmonių automobilius, kai kurie jų nusprendžia pasitraukti. Įsiutęs Beksas organizuoja geriau ginkluotą puolimą, kuomet Jetis su saviškiais vyks į kitas varžybas. Matydamas, kad reikalai tampa rimti, Domas irgi nori pasitraukti, tačiau Beksas grasinimais priverčia jį pasilikti. Gauja įvykdo brutalų užpuolimą metro stotyje, tačiau susirėmimo metu Jetis išsitraukia peilį ir nužudo Beksą.

Domas dar kartą eina į „Firmos“ susitikimą bare, tačiau prie durų apsigalvoja ir nusprendžia grįžti pas Telį.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*

* Paul Anderson – Beksas
* Calum MacNab – Domas
* Daniel Mays – Jetis
* Camille Coduri – Šelė, Domo motina
* Eddie Webber – Bobas, Domo tėvas
* Doug Allen – Trigas
* Richie Campbell – Sniegius
* Billy Seymour – Telis

## Šaltiniai