Lars Ulrich

**Larsas Ulrichas** (g. 1963 m. gruodžio 26 d. Gentofte, Danijoje) – geriausiai yra žinomas kaip thrash metal grupės „Metallica“ būgnininkas.

## Ankstyvieji metai
Lars Ulrich gimė 1963 m. gruodžio 26 d. Gentofte, Danijoje. Jo tėvas Torben Ulrich buvo profesionalus danų tenisininkas ir kultūros veikėjas. Lars vaikystėje augo kultūros pilnoje aplinkoje Kopenhagoje. 1973 m., būdamas devynerių, jis lankėsi „Deep Purple“ koncerte Kopenhagoje – šis potyris paskatino jo susidomėjimą muzika. 1980 m. Ulrich persikėlė į JAV, tačiau netrukus nusprendė skirti dėmesį muzikai, o ne teniso karjerai.

## „Metallica“ pradžia
1981 m. rudenį Lars Ulrich pradėjo ieškoti bendraminčių muzikantų, su kuriais galėtų groti sunkųjį metalą, įkvėptas tuomet populiarėjusios britų „New Wave of British Heavy Metal“ scenos. Los Andžele jis įdėjo skelbimą laikraštyje „The Recycler“, į kurį atsakė gitaristas ir vokalistas Jamesas Hetfieldas. Netrukus po pirmųjų repeticijų Ulrich ir Hetfield nusprendė sukurti nuolatinę grupę.

Grupės pavadinimą „Metallica“ Ulrich pasirinko iš kelių draugo Rono Quintanos siūlytų variantų – šis ieškojo vardo savo metalo muzikos žurnalui, tačiau Ulrich pasiūlė pavadinimą panaudoti grupei, o ne žurnalui.

Pirmąją demo juostą „No Life ’Til Leather“ Ulrich kartu su Hetfieldu, Dave’u Mustaine’u ir Ronu McGovney įrašė 1982 m. liepos 6 d. „Chateau East“ studijoje Tustine, Kalifornijoje.

1982–1983 m. „Metallica“ persikėlė iš Los Andželo į San Fransisko įlankos regioną, siekdama glaudžiau susieti savo veiklą su sparčiai augančia thrash metalo scena ir į grupę prisivilioti bosistą Cliffą Burtoną, kuris sutiko prisijungti tik tuo atveju, jei grupė kelsis į šią sritį.

## Grojimo stilius
Larsas Ulrichas savo grojimo stilių apibūdina kaip pirmiausia tarnaujantį dainai ir grupei – jam svarbiausia bendras skambesys, akcentai ir dinamika, o ne techninių triukų demonstravimas. Jis yra sakęs, kad niekada nebuvo labai susidomėjęs vien „gebėjimu“ kaip virtuozine technika ir būgnus laiko grupiniu, o ne soliniu instrumentu.

Ulricho grojimą formavo New Wave of British Heavy Metal scena ir tokie būgnininkai kaip Ian Paice („Deep Purple“), Phil Rudd („AC/DC“) ir Charlie Watts („The Rolling Stones“) – jis juos vertina už tai, kad jų grojimas „sukuria judesį“ ir fizinį ritmo pojūtį, o ne už itin sudėtingas technines figūras. Paauglystėje jį stipriai paveikė „Diamond Head“ kūrinys „It’s Electric“, kurį Ulrichas yra įvardijęs kaip dainą, paskatinusią norą būti grupėje.

Ankstyvuosiuose „Metallica“ albumuose Ulricho partijos pasižymi ilgesnėmis formomis, dažnomis tempo ir metrikos kaitomis bei fiziniu grojimu, būdingu thrash metal scenai. Žurnalas „Modern Drummer“ pažymi, kad albume „Death Magnetic“ jis vėl naudoja sudėtingesnius ritmus ir struktūras, primenančias „…And Justice for All“ laikotarpį, tačiau išlaiko labiau natūralų būgnų skambesį.

Ulricho grojimas neretai vertinamas prieštaringai: dalis kritikų ir klausytojų mini netikslius įėjimus ar tempo svyravimus, o daug diskusijų sukėlė netradicinis skardus solinio būgno skambesys albume „St. Anger“. Pats Ulrichas yra sakęs, kad šis garsas buvo sąmoningas sprendimas, atspindėjęs tuo metu studijoje tvyrojusią energiją, ir kad jis vis dar „šimtu procentų“ palaiko tą pasirinkimą. Prodiuseris Bobas Rockas taip pat yra teigęs, jog prieštaringai vertinamas būgno garsas kilo iš repeticijų aplinkos ir, jo nuomone, padėjo grupei išlikti kartu.

Ulrichas pripažįsta nesantis itin virtuoziškas techniniu požiūriu, tačiau pabrėžia, kad geriausiai supranta būgnų vaidmenį greta Jameso Hetfieldo ritminės gitaros ir būtent šis derinys tapo svarbia „Metallica“ skambesio dalimi.

## Išnašos