open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Jedinstvo

**Jedinstvo** (, ) – Lietuvos prosovietinė organizacija, veikusi 1988–1991 m.

## Istorija
1988 m. lapkričio 4 d. įkurta Vilniaus radijo matavimo prietaisų mokslinių tyrimų institute (Naugarduko g. 41, Vilnius).

1989 m. sausio-birželio mėn. vyko miestų ir rajonų konferencijos. 1989 m. gegužės 13-14 d. Vilniuje įvyko steigiamasis suvažiavimas, pirmininku išrinktas Valerijus Ivanovas.. Taip pat išrinkta respublikinė taryba.

Tais pačiais metais pasitraukė nemažai svarbių narių: Vladimiras Antonovas, Stanislava Juonienė, Ivanas Kučerovas, A. Merkelis.

1989–1990 m. su Lietuvos komunistais organizavo demonstracijas ir streikus, priešinosi Lietuvos nepriklausomybės atkūrimui. Reikalavo įvesti tiesioginį SSRS prezidento valdymą, paleisti Aukščiausiąją Tarybą – Atkuriamąjį Seimą.

1989–1990 m. buvo leido laikraščius „Vienybė-Jedinstvo-Jedność“, „Lygūs ir drauge“.

Panaikinta po 1991 m. rugpjūčio pučo Maskvoje.

## Šaltiniai
Grotaljė

**Grotaljė** () – miestas Italijoje, Apulijoje, Taranto provincijoje.

## Istorija

Grotaljės pavadinimas kilo iš „Daug griovų“ . Vietovė gyvenama nuo paleolito laikų. Seniausia miesto dalis yra tvirtovė, viduramžiais vadinta *Casale Cryptalerum*, įkurta tais laikas urvų gyventojų, kurie slėpėsi nuo puldinėjančių saracėnų.

Grotaljės feodą normanai padovanojo Taranto archivyskupui XI a. Bažnytinė valdžia suteikė miestui įtvirtinimus, sienas, pilį () ir bažnyčią ().

XV–XVII a. dvasininkams priklausė Grotaljės civilinis administravimas, o pasaulietiniai feodalai (Cicineli-Karačiolo šeima) rūpinosi baudžiamąja teise. Kova tarp šių administracijų ir mokesčių prispaustų gyventojų sukilimai vyko iki feodalizmo panaikinimo 1806 m. Po Italijos suvienijimo Grotaljė pradėjo plėstis už viduramžių sienų.

## Ekonomika

Vynuogės ir keramika yra du pagrindiniai Grotaljės ekonomikos pagrindai nuo Didžiosios Graikijos laikų.

Alenia Composite fabrikas gamina Boeing 787 dalis.

## Šaltiniai
Kanados šventės

Visoje Kanadoje yra penkios įstatymų tvarka įteisintos šventės ir dar šešios papildomos šventės federaliniams darbuotojams.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Kanados švenčių sarašas
Tumuk Humako kalnai

**Tumuk Humako kalnai** arba **Tumukumakis** () yra Brazilijos šiaurėje ir Surinamo bei Prancūzijos Gvianos pietuose. Kalnagūbris priklauso Gvianos plokščiakalniui.

Tumuk Humako kalnų ilgis apie 120 km. Kalnagūbrio aukščiausias taškas (701 m) yra Brazilijoje, Amapos valstijoje. Kalno šlaituose prasideda Ojapokės ir Maroni upių ištakos. Kalnagūbrį dengia miškai. Nežiūrint į tai, kad jo aukštis nėra didelis, vietovė sunkiai pasiekiama ir retai apgyvendinta.

2002 m. Brazilijos teritorijoje įkurtas Tumukumakio nacionalinis parkas (38,9 tūkst. km²).
Manihikis

**Manihikis** () – atolas Ramiajame vandenyne, priklausantis šiaurinei Kuko salų grupei, 1160 km į šiaurę nuo didžiausios Rarotongos salos, 363 km – nuo Penrino salos. Dar pavadinamas Perlų sala.

## Geografija

Atolas yra trikampio formos, iškilęs ant povandeninio 4000 m aukščio kalno viršūnės. Manihikio lagūna yra 10 km pločio, ją supa išilgai rifo išsibarstę 43 motu, mažos salelės. Sausumos plotas 5,3 km².

## Istorija

Iš europiečių pirmasis 1606 m. čia apsilankė ispanų-portugalų keliautojas Pedras Kirosas (*Pedro Fernandes de Queiros*), salą pavadindamas *Gente Hermosa* (*Puikūs žmonės*). Tačiau 1822 spalio 13 d. čia laivu *Good Hope* atplaukęs iš JAV kapitonas Patriksonas (*Captain Patrickson*) ją pavadino *Humprey Island*. Po čia atplaukusio 1928 m. banginių medžiotojų laivo *Ganges* salą pervadino *Great Ganges Island*. Vėliau sala vadinta *Liderous, Gland, Sarah Scott*. Nežiūrint keliatojų ir tyrinėtojų keičiamų pavadinimų, esamas Manihikio atolo vardas yra seniausias, duotas čiabuvių.
 
1889 m. dalis vietinių gyventojų pasipriešino misionieriams ir sutarė dėl salos „atidavimo“ su prancūzais, valdžiusiais Taitį. Nors prancūzų laivas ir nuvo atplaukęs prie Manihikio krantų, misionieriai jau buvo iškėlę Didžiosios Britanijos vėliavą. 1901 sala perduota Naujajai Zelandijai. Nuo 1822 m. į salą savo pretenzijas reiškė ir JAV, bet tik 1980 m. galutinai pripažino jos priklausymą Kuko saloms.

## Gyventojai

Manihikis garsėja juodųjų perlų auginimo ūkiais, suvenyrų gamyba, puikiomis galimybėmis povandeninio nardymo, žvejybos mėgėjams. Yra du kaimai: **Tauhunu** vakariniame atolo pakraštyje ir **Tukao** šiaurinėje dalyje. Čia 1996 m. gyveno 662, 2008 m. – 468 žmonės, 2021 m. – 207 žmonės, priklausantys matakeinangų ir tukuvharių gentims. Vartojamos Rakahangos-Manihikio ir anglų kalbos. Žmonių skaičius linkęs mažėti dėl jų emigracijos į kaimynines Australiją ir Naująją Zelandiją. 

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Manihikio geografija
* Manihikio ir Rakahangos etnologija
* Manihikio aprašymas 
* Visos Manihikio salos
1564–1566 m. LDK reforma

1564–1566 m. LDK vykdytos reformos daugelyje valstybės sričių – krašto apsaugos (karo), valstybės valdymo (administravimo), teismų sistemos ir savivaldos.

Šios reformos sekė po 1547 m. LDK valdose pradėtos Valakų reformos (tęsėsi iki aštuntojo dešimtmečio), kuria Vakarų Europos šalių pavyzdžiu buvo siekiama padidinti žemės ūkio efektyvumą, taip pat 1559 m. vykdytos valstybinių miškų revizijos. Reformos buvo susijusios su LDK bajorų siekiais gerinti luomo padėtį Lenkijos bajorų pavyzdžiu, kartu sudarytos prielaidos bendros valstybės sukūrimui.

## Administracinis padalinimas
XVI a. pradžioje vietoj ankstesnių kunigaikštysčių buvo suformuotos vaivadijos, jų vietininkai gavo vaivadų pareigas. LDK  teritorija suskirstyta į 15 vaivadijų su 30 pavietų. Sudarius Liublino uniją LDK liko 10 vaivadijų su 24 pavietais.

Reformos metu didesnės vaivadijos suskirstytos į pavietus. Vilniaus vaivadijoje išskirti Ašmenos, Lydos, Vilkmergės (Ukmergės) ir Breslaujos, o iš Trakų vaivadijoje – Gardino, Kauno ir Upytės pavietai.

## Vietos valdymas (administravimas)
1565 m. gruodžio 30 d. LDK išleido privilegiją, kuria įsteigė seimelius. Pavieto ir vaivadijų bajorai įgavo teisę dalyvauti valstybės valdyme – šalia įprastų valstybės pareigūnų veiklos įvairiais valstybės valdymo klausimais (priešseiminiai, reliaciniai, elekciniai ir kt.) buvo pradėta šaukti pavieto seimelius. Šalia įprastų reikalų seimeliai rinkdavo kandidatus į žemės teismą, kitus pavieto urėdus, taip pat atstovus į seimą, surašydavo jiems instrukcijas.

## Teismų sistema
Iki reformos teismų sistema buvo nenuosekli ir atskira kiekvienam luomui. Valstiečių teismus keitė dvaro teismas, kuriame teisė atitinkamai LDK vietinininkai arba patys bajorai. Atskirus teismus turėjo dvasiškiai, miestų gyventojai ir žydai. Bajorų ginčus spręsdavo LDK teismas, kur teisė jis pats arba paskirti urėdai – vietininkai, seniūnai, vaivados. Pastarųjų sprendimai galėjo būti skundžiami pačiam LDK.

1564 m. Bielsko seime LDK didikai atsisakė teisminių privilegijų ir sutiko paklusti bendram su visais bajorais teismui, procesas baigtas 1566 m. priėmus II Lietuvos statutą.

Naująją teismų sistemą sudarė trys teismai:
* Pavieto žemės teismas – civilinės bylos (dėl turto), vadovavo bajorų specialiame seimelyje rinktas teisėjas
* Pavieto pilies teismas – baudžiamosios bylos, vadovavo vaivada arba pavieto seniūnas (kartais jie paskirdavo vietininkus ir teisėjus)
* Pakamario teismas – bylos dėl žemių ribų (ežių), vadovavo pakamaris

Pažymėtina, kad administracinių vienetų ir teismų vadovai buvo tie patys.

## Išnašos

## Nuorodos
* http://www.istorija.lt/html/vilimas2006.html
Rakahangos-Manihikio kalba

**Rakahangos-Manihikio kalba** () – vienas iš Kuko Salų maorių kalbos dialektų variantų. Tai šiaurinių Kuko salų kalba, vartojama Rakahangos ir Manihikio salose. Čia ja kalba apie 2500 žmonių, kiti 2500 naudotojų – Naujojoje Zelandijoje ir Australijoje.

Rakahangos-Manihikio kalba priklauso polineziečių kalboms. Laikoma, kad tai atskira kalba, pasižyminti „*ribota panašybe su Rarotongos kalba*“ (t. y., Kuko Salų maorių kalbos Rarotongos dialektu). Maorių antropologas Te Rangi Hīroa, 1920 m. buvojęs Rokahangos saloje, teigė, kad „*tai yra graži kalba, kuri yra artimesnė Naujosios Zelandijos maorių kalbai, nei Tongarevos, Taičio ar Kuko salų dialektams*“.  

## Literatūra

* *Manihikian Traditional Narratives: In English and Manihikian: Stories of the Cook Islands (Na fakahiti o Manihiki)*. Papatoetoe, New Zealand: Te Ropu Kahurangi. 1988,
* *E au tuatua ta'ito no Manihiki*, Kauraka Kauraka, IPS, USP, Suva. 1987, 
* *No te kapuaanga o te enua nei ko Manihiki (the origin of the island of Manihiki)*, 24 (1915), p. 140-144.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* 
* ''Te Reo Maori'' aktas (2003)
* Rakahangos-Manihikio kalbos aprašymas
Kanoasas

**Kanoasas** () – miestas pietų Brazilijoje, Pietų Rio Grandės valstijoje, prie šiaurinio Porto Alegrės pakraščio (priklauso jos aglomeracijai), prie Sinoso ir Gravatajaus upių. Pro miestą eina plentas į Fortalezą. Veikia karinė oro bazė. Chemijos, farmacijos, stiklo ir keramikos, mašinų ir elektrotechnikos, maisto (daugiausia mėsos, malimo) pramonė. Yra 1988 m. įkurtas universitetas.

## Istorija

Kanoasas pradėjo kurtis 1839 m. Pradėjo sparčiau augti XIX a. pab. nutiesus geležinkelį. 1939 m. suteiktas miesto statusas.

## Šaltiniai
Kaparao kalnagūbris

**Kaparao kalnagūbris** () – aukščiausia Brazilijos plokščiakalnio dalis. Driekiasi pietryčių Brazilijoje, ties Minas Žeraiso ir Espiritu Santo valstijų riba. Aukštis iki 2892 m (Bandeiros kalnas). Kitos aukštos viršūnės: Pikas (2852 m), Kalsadas (2849 m), Kalsado Mirinas (2818 m), Krištalas (2770 m), Kruz do Negras (2658 m).

Kaparao kalnagūbris sudarytas iš prekambrinio gneiso bei vėlesnių magminių intruzijų sluoksnio. Aukštikalnės paveiktos apledėjimų.

Šiaurinė masyvo dalis įtraukta į Kaparao nacionalinį parką.

## Šaltiniai
Karuaru

**Karuaru** () – miestas šiaurės rytų Brazilijoje, Pernambuke, prie Ipožukos upės, 130 km į vakarus nuo Resifės. Yra oro uostas, miestą kerta Resifės–Salgeiro plentas ir geležinkelis. Tekstilės ir siuvimo, avalynės, maisto (ypač cukraus), kosmetikos, farmacijos, baldų, keramikos pramonė. Prekybinis regiono, kuriame auginamos pupelės, medvilnė, kukurūzai, manijokai bei verčiamasi galvijininkyste, centras. Vystomi tradiciniai amatai (ypač puodininkystė), vyksta žemės ūkio mugės. Karuaru veikia Pernambuko universiteto filialas, molio ir dar keletas muziejų.

## Istorija

XIX a. vid. Karuaru vietoje pastatyta koplyčia, vėliau – bažnyčia. Apie ją pradėjo augti gyvenvietė. Miesto teisės suteiktos 1857 m. Geležinkelis Karuaru pasiekė 1895 m.

## Šaltiniai
Kaskavelas

**Kaskavelas** () – miestas pietų Brazilijoje, Paranos valstijoje, 504 km į vakarus nuo Kuritibos, ~140 km nuo Paragvajaus ir Argentinos sienų. Yra oro uostas, per miestą eina Kuritibos–Asunsjono plentas. Verčiamasi daugiausia maisto pramone (mėsos, pieno, malimo). Žemės ūkio regiono, kuriame auginamos sojos, kukurūzai, kviečiai, paragvajiniai bugieniai, verčiamasi galvijininkyste ir paukštininkyste, prekybinis centras. Vystomi tradiciniai nėrimo amatai. Kaskavele veikia Rytų Paranos universitetas (įkurtas 1987 m.), Paranos universitetas, modernus medicinos centras, veterinarijos, mineralinių trąšų, maisto kontrolės moksliniai tyrimo institutai, keletas muziejų.

## Istorija

Kaskavelas įkurtas 1928 m. kaip miškų kirtėjų ir matės rinkėjų gyvenvietė. XX a. į čia pradėjo keltis imigrantai iš Europos. 1951 m. Kaskavelui suteiktas miesto statusas.

## Šaltiniai
Kašiasas

**Kašiasas** () arba **Kašias do Maranjaunas** () – miestas šiaurės rytų Brazilijoje, Maranjauno valstijoje, prie Itapekuru upės, 360 km į šiaurės vakarus nuo Terezinos. Yra oro uostas, pro miestą eina Terezinos–San Luiso geležinkelis ir plentas. Chemijos, tekstilės (medvilnės valymas), statybinių medžiagų (plytų gamyba), maisto (cukraus) pramonė. Žemės ūkio regiono, kur auginamos cukranendrės, medvilnė, ryžiai, tabakas, alyvpalmės, anakardžiai, migdolai, prekybinis centras.

Savivaldybės plotas – 5151 km², gyventojų skaičius – 166 159 (iš jų 126 960 mieste, 2021 m.).

## Istorija

Kašiasas įkurtas XIX a. pr. Iki 1837 m. miestas vadintas ***San Žozė das Aldejas Altasu*** ().

## Šaltiniai
Pindorama

**Pindorama** (, iš senovės tupių kalbos: *pindó-rama* ar *pindó-retama* – „palmių šalis“) – senovinis kultūrinis regionas dabartinės Brazilijos ir Urugvajaus teritorijoje, egzistavęs paskutiniaisiais amžiais iki Brazilijos kolonizacijos XVI a.

Dabar žodžiu „Pindorama“ tupių ir gvaranių tautos vadina Braziliją.

## Geografija
Regionas driekėsi visa dabartinės Brazilijos ir Urugvajaus pakrante nuo Amazonės žiočių šiaurėje iki La Platos pietuose ir sudarė siaurą ilgą juostą, dalinamą daugybės upių žiočių. Visam regionui būdingas drėgnas klimatas ir gausūs Atlanto vandenyno pakrantės miškai. Regionas buvo ypač tankiai gyvenamas. Manoma, kad visame regione XVI a. pr. galėjo gyventi apie du mln. gyventojų. Rytuose regionas glaudėsi prie Atlanto vandenyno, o vakaruose jį uždarė Amazonija (šiaurinėje atkarpoje), Kaatinga, Seradas ir Pampos (pietinėje atkarpoje).

## Kultūra
Regionas, nepaisant jo ilgio, vietos gyventojų buvo suvokiamas kaip tam tikras kultūrinis vienetas, o ryšiai tarp atskirų regiono dalių buvo palaikomi jūra. Dauguma regiono gyventojų kalbėjo gana tarpusavyje artimais senosios tupių kalbos (*nhe’enga tupi*) dialektais, kas gerino tarpusavio bendravimą ir kultūrinį bendrumą, o vėliau leido lengviau portugalams užkariauti šį kraštą. Visi vietos gyventojai kultūriškai dalinosi į tupius (kalbančius senąja tupių kalba) ir tupujus (visas kitas gentis).

Gyventojai gyeno 600–700 žmonių dydžio įtvirtinotose gyvenvietėse, kurios neretai kariavo tarpusavyje. Jų ūkis buvo pagrįstas medžiokle ir žemdirbyste. Buvo organizuojamasi į didesnius teritorinius susivienijimus, valdomus savotiškos aristokratijos (*morubixaba*). Visuomenėje didelę reikšmę turėjo šamanizmas ir pirmykščiai tikėjimai (svarbesnės dievybės buvo *tupã*, *anhang* ir pan.), kurių kultu rūpinosi žyniai *payes*.

Pindoramos regiono gyventojai pirmieji susidūrė su europiečiais XVI a. pradžioje, todėl buvo pirmieji išnaikinti ar asimiliuoti.

## Gentys
Visa Pindorama buvo apgyvendinta keliolikos skirtingų genčių, kurios dalijosi įtakos sferomis. Iš šiaurės į pietus gentys buvo išsidėstę taip:
* šiaurės tupinambai – gyveno prie Amazonės žiočių, dab. Paros valstijoje;
* trebembiai – gyveno šiaurinėje Brazilijos pakrantėje, dab. Maranjano ir Searos valstijoje;
* potiguarai – gyveno šiaurės rytinėje Brazilijos pakrantėje, dab. Searos ir Šiaurės Rio Grandės ir Paraibos valstijose;
* tabažarai – gyveno ryčiausiame Brazilijos išsikišime, dab. Pernambuko valstijoje;
* kaetai – gyveno San Fransisko upės žemupyje, dab. Alagoaso valstijoje;
* tupinambai – gyveno dab. Bahijos valstijoje;
* tupinikimai – gyveno dab. Bahijos valstijoje;
* aimoriai – gyveno dab. Bahijos valstijoje;
* goitakasai – gyveno dab. Espirito Santo ir Rio de Žaneiro valstijose;
* temiminai – gyveno dab. Rio de Žaneiro valstijoje;
* tamojai – gyveno dab. San Paulo valstijoje;
* tupinikimai – gyveno dab. San Paulo, Paranos ir Santa Katarinos valstijose;
* karižai – gyveno dab. Pietų Rio Grandės valstijoje;
* čarua – gyveno dab. Urugvajuje;
Krūties spenelis

**Krūties spenelis** () – apvali, išsikišusi, išorinė žmogaus pieno liaukos dalis, iš kurios naujagimis ar kūdikis čiulpia pieną.

## Anatomija
Spenelis yra šiek tiek žemiau kiekvienos pieno liaukos vidurio, maždaug ties ketvirtu tarpšonkauliu arba penktu šonkauliu. Paprastai negimdžiusių moterų spenelis yra kūgio formos, gimdžiusių – cilindro. Aplink spenelį yra vadinamoji areolė (), kurios skersmuo 3-5 cm. Spenelio ir areolės spalva skiriasi nuo odos spalvos – ji pastebimai tamsesnė. Negimdžiusių moterų rusva ar tamsiai raudona, gimdžiusių – rusva. Nėštumo metu pigmentacijos intensyvumas didėja. Areolės plote yra keletas rudimentinių pieno liaukų, vadinamųjų Montgomerio liaukų (), kurios aplink spenelį sudaro nedidelius iškilimus. Spenelio oda padengta smulkiomis raukšlėmis. Spenelio viršūnėje yra nedidelės angos – pieno poros (), kuriomis baigiasi pieno latakai (), vedantys iš pieno skilčių ().

## Spenelio erekcija
Esant seksualiniam susijaudinimui, taip pat ovuliacijos metu padidėja spenelio jautrumas. Spenelio erekcijos metu susitraukia raumenų skaidulos, esančios jame, ir skirtingai nei varputės erekcija, nesusijusi su kraujotaka.
Peanas

**Peanas** () – senovės Graikijos poezijos žanras, himnas dievams. 

Tiksli žodžio *peanas* reikšmė nėra žinoma, nors galbūt jis susijęs su gydymo sritimi ir dievo Apolono kaip Peano aspektu, kuris veikė kaip dievas gydytojas. Peanai buvo himnai Apolonui kaip dievui gydytojui, jo seseriai Artemidei ir Asklepijui, kitam dievui gydytojui. Peanus pradžiui dainuodavo ištikus kokioms ypatingoms nelaimėms, tokioms kaip epidemijos. Peanų atlikimas turėdavo nukreipti bėdas į šoną arba būdavo padėka jų atsikračius. Vėliau peanus ėmė atlikti ir kitų dievų garbei, kitomis progomis. Pvz., dorėnai peanus dainuodavo prieš išeidami į žygį, prieš išplaukiant laivynui, po pergalės. Atikoje peanais vadindavo dainas, kuriuos dainuodavo puotaujančių choras, kai būdavo nuliejama vyno dievams ar didvyriams. Tradicija peanus dainuoti pokyliuose, ypač baigiant puotą, kai kai dievams aukodavo vyno, buvo labai sena. 

Vieta, kur anksčiausiai buvo žinomi peanai, manoma, buvo Kreta. Manoma, kad į žemyninę Graikiją (pvz., į Spartą) šią poezijos rūšį atgabeno poetas Taletas. 

Peanuose naudojamu eilėdaros metru buvo *[[peonas]]* (vienas ilgas skiemuo,  trys trumpi), kurio pavadinimas susijęs su žanro pavadinimu. Kitas juose naudojamas metras buvo *kretikas* arba *amfimakras* (ilgas skiemuo, trumpas, ilgas). Metro pavadinimas *kretikas* matyt susijęs su žanro kilme Kretoje. 

Atliekant peanus Apolono ir Asklepijaus garbei paprastai būdavo naudojamas priedainis *Ije pean* (). Manoma, kad peanai buvo maldos forma, o jų žodžiai ir melodija išreikšdavo narsą ir pasitikėjimą, net jei pasveikimas ar pergalė dar tik būdavo numanomi. Būdavo sakoma, kad visos aimanos liaujasi, kai pasigirsta priedainis *Ije pean* .  

Peanus dainuodavo bent keli žmonės, kurių vienas vesdavo melodiją. Dainininkai dainuodavo arba sėdėdami prie stalo, arba žygiuodami susitelkę į kompaktišką grupę. Spartiečiai žodžiu  vadindavo peanus, kuriuos dainuodavo žygiuodami į kautynes. Juos dainuodavo Apolono šventėse. Jau nuo labai ankstyvų laikų jie būdavo atliekami Apolono šventyklose.

Vėlyvaisiais laikais peanus dainuodavo ir mirtingųjų šlovei.  Pvz., Aleksino sukurtą peaną Delfuose dainavo karaliaus Kratero Makedoniečio garbei. Plutarcho laikais chalkidikiečiai vis dar peanais šlovino savo geradarį Titą Kvinktijų Flamininą (*Titus Quinctius Flamininus*).
Amijatos kalnas

**Amijatos kalnas** – vulkaninio kupolo tipo ugnikalnis vidurio Italijoje Toskanos regione. Jis yra Amijatos ugnikalnių komplekso dalis. Ugnikalnio aukštis siekia 1738 m virš jūros lygio. Tyrimai parodė, kad dideli ugnikalnio išsiveržimai vyko maždaug prieš 300 000 metų.

## Išnašos
The Sounds of Silence

**„The Sounds of Silence“** (iš anglų k. – 'tylos skambesys') – 1965 m. sukurta folkrokostiliaus daina, atlikta amerikiečių dueto „Simon and Garfunkel“. Tai sėkmingiausia šio kolektyvo daina, žurnalo „Rolling Stone“ įtraukta į geriausių dainų 500-uką (numeriu 156).

Kūrinį 1964 m. parašė Polas Saimonas, paveiktas neseniai įvykusios Džono Kenedžio žmogžudystės. Dainininkas pirma sukūrė melodiją, o eilių kūryba užtruko daugiau. Netrukus Saimonas kartu su Artu Garfunkeliu pradėjo groti šią dainą Niujorko folk klubuose ir ją įtraukė į savo debiutinį albumą „Wednesday Morning, 3 A.M.“. Tačiau šis albumas buvo nesėkmingas, ir duetas laikinai iširo. Vėliau į šią dainą dėmesį atkreipė prodiuseris Tomas Vilsonas ir jai pridavė daugiau roko stilistikos – pridėjo elektrinę ir bosinę gitaras, būgnus. Jis be atlikėjų žinios išplatino naujai aranžuotą dainą, ir ji palaipsniui pateko į grojamiausių JAV dainų topą.

Sužinoję apie savo dainos sėkmę, Saimonas su Garfunkeliu duetą atkūrė ir įtraukė dainą į savo naują albumą „Sounds of Silence“. Daina pakilo iki pirmos vietos JAV tope, taip pat pasiekė aukštas vietas Vokietijos, Japonijos, Jungtinės Karalystės, Nyderlandų topuose.

Autorių teigimu, daina „The Sounds of Silence“ yra apie žmonės (visuomenę), negalinčius pajusti bendrumo tarpusavyje, negalinčius mylėti vienas kito. Dainos eilės pasakoja apie lyrinį subjektą, kuris susapnavo sapną: naktį jam beeinant gatve, sušvito neoninė šviesa; žmonės meldėsi tam „neoniniam dievui“, bet negirdėjo nei vienas kito, nei lyrinio subjekto šauksmo.

Daina „The Sounds of Silence“ panaudota filmuose „The Graduate“ (1967 m.), „More American Graffiti“ (1979 m.), „Kingpin“ (1996 m.), „Old School“ (2003 m.), „Bobby“ (2006 m.), „Stebėtojų lyga“ (2009 m.). Kūrinį yra perdainavę daug atlikėjų, tarp jų „The Dickies“, „Nevermore“, „Gregorian“, „All Angels“, „The Smashing Pumpkins“, Alizée, „Atrocity“ ir kt.

## Nuorodos
* Daina, atliekama Simon & Garfunkel
* Daina, atliekama Alizée
* Eilės
Vėzerio stadionas

**Vėzerio stadionas** () – futbolo stadionas Brėmene, Vokietijoje. Stadionas yra Vėzerio upės pakrantėje, apsuptas parko ir yra nutolęs apie 1 km nuo miesto centro. Čia namų rungtynes žaidžia Bundeslygos Werder Bremen futbolo klubas.

Stadione koncertavo Bon Jovi, Michael Jackson, Depeche Mode, Metallica, The Rolling Stones, Guns N' Roses, Tina Turner ir Van Halen.

## Istorija

Stadiono vietoje jau 1909 m. buvo sporto aikštė su medine tribūna. 1926 m. ji atnaujinta, 1930 m. pirmąkart pavadinta Vėzerio stadionu. Dabartinis stadionas atidarytas 1947 m.

## Tarptautinės rungtynės

Stadione tarptautines rungtynes yra žaidusi . Žemiau yra pateikiamas rungtynių sąrašas.

## Galerija

Weserstadion(2).jpg|Stadionas 2006 m.
Ostkurve.jpg
Dach Südgerade Weserstadion.JPG


## Nuorodos

* Oficiali stadiono svetainė
Kuko Salų vėliava

**[[Kuko Salos|Kuko Salų]] vėliava** – vėliava, savo forma ir išvaizda panaši į kitų šalių, buvusių Didžiosios Britanijos kolonijų Ramiajame vandenyne, vėliavas. Viena iš vadinamųjų Mėlynųjų vėliavų.

## Aprašymas

Šios vėliavos stačiakampiame mėlyname fone – kantonas, kuriame vaizduojama Jungtinės Karalystės vėliava, simbolizuojanti tautos istorinius ryšius su Tautų Sandrauga. Vėliavoje dominuojanti mėlyna spalva reiškia vandenyną ir čia gyvenančių žmonių taikų būdą. Laisvame vėliavos plote įkomponuotas žiedas, sudarytas iš 15 baltos spalvos penkiakampių žvaigždžių. Jų skaičius atitinka 15 salų, įeinančių į Kuko Salų valstybės sudėtį:
# Aitutaki
# Atiu
# Mangaja
# Manuaė
# Maukė
# Mitiaras
# Palmerstonas
# Rarotonga
# Takutea
# Manihikis
# Nasau
# Penrinas
# Pukapuka
# Rakahanga
# Suvorovas  

## Spalvos

 Pantone spalvų sistemoje: mėlyna – Pantone 281  

 Pantone spalvų sistemoje: raudona – Pantone 186  

 Pantone spalvų sistemoje: balta – nėra

## Istorija

Šiuo metu galiojanti valstybės vėliava įteisinta 1979 m. rugpjūčio 4 d. Prieš ją naudota vėliava buvo žalia, su žvaigždėmis geltoname fone. Ši vėliava galiojo 1973-1979 m. laikotarpyje. Žalia spalva reiškė augimą ir gyvenimą, geltona – salų gyventojų tikėjimą, meilę, laimę ir įsipareigojimus. Žiedas reiškė salų vienybę ir sąjungą tarp jų gyventojų. 


Vaizdas:Flag of Rarotonga 1858-1888.svg|Rarotongos karalystės vėliava, 1858-1888 m.
Vaizdas:Flag of Rarotonga 1888-1893.svg|Rarotongos karalystės vėliava, 1888-1893 m. 
Vaizdas:Flag of the Cook Islands Federation.svg|Kuko Salų Federacijos vėliava, 1893-1901 m. 
Vaizdas:Flag of the United Kingdom.svg|Kuko Salų vėliava, 1901–1902 m.
Vaizdas:Flag of New Zealand.svg|Kuko Salų vėliava, 1902-1973 m.
Vaizdas:Flag_of_the_Cook_Islands_(1973-1979).svg|Kuko Salų vėliava, 1973-1979 m.


## Panašios vėliavos

## Nuorodos

* Kuko Salų vėliavos
* Apie Kuko Salų vėliavas
* www.vexilla-mundi.com
Kašias do Sulis

**Kašias do Sulis** () – miestas pietų Brazilijoje, Pietų Rio Grandės valstijoje, Gaušos aukštumoje, 128 km į šiaurę nuo Porto Alegrės. Yra oro uostas, per miestą eina Porto Alegrės–San Paulo plentas. Kašijas do Sulas yra vienas pagrindinių Brazilijos vyno pramonės centrų. Taip pat metalurgijos, metalo apdirbimo ir mašinų gamybos, medienos apdirbimo, maisto (vyno ir mėsos) pramonė. Žemės ūkio regiono, kur auginamos vynuogės, kviečiai, kukurūzai, verčiamasi galvijininkyste, prekybinis centras. Veikia 1967 m. įkurtas universitetas. Kašijas do Sule vyksta kasmetinė vynuogių šventė. Yra neogotikinių bažnyčių, senovinės architektūros statinių.

## Istorija

1875 m. čia gyvenvietę įkūrė imigrantai iš šiaurės Italijos ir ją pavadino *Nova Milano*. 1877 m. pervadinta Kašias do Suliu. Miesto teisės suteiktos 1910 m.

## Šaltiniai
Liudvigo parko stadionas

**Liudvigo parko stadionas** () – įvairios paskirties stadionas Sarbriukene (Vokietija), šalia Liudvigo parko. Daugiausia naudojamas futbolo varžyboms. Jame telpa 35 303 žiūrovai, namų rungtynes žaidžia 1. FC Saarbrücken futbolo klubas.

## Istorija

Atidarytas 1953 m. rugpjūčio 2 d. Stadione yra žaidusi Saro vyrų futbolo rinktinė. 2016–2020 m. rekonstruotas.

## Nuorodos

* 1. FC Saarbrücken klubo oficiali svetainė
* Saro rinktinės varžybos rsssf.com svetainėje
Grotenburgo stadionas

**Grotenburgo stadionas** – įvairios paskirties stadionas Krėfelde (Vokietija), ant Grotenburgo kalvos. Daugiausia naudojamas futbolo varžyboms. Talpina 34 500 žiūrovų, čia namų rungtynes žaidžia KFC Uerdingen 05 futbolo klubas.

## Istorija

Stadionas atidarytas 1927 m. rugsėjo 18 d. 1975 m. pastatyta nauja – pietinė tribūna.

## Nuorodos

* Nuotraukos worldstadiums.com svetainėje 
* Apie stadioną kleinsterfanclub.de svetainėje *(vokiečių kalba)*
Tivaevae

**Tivaevae**, arba **tivaivai** Kuko Salose, **tifaifai** Prancūzijos Polinezijoje – rankdarbių menas, populiarus tarp polineziečių moterų. 

## Istorija

Tivaevae, manoma, atsirado su Anglijos misionierių atėjimu į Kuko Salas XIX a. pradžioje. Šiuos rankdarbius siuvo misionierių žmonos bei vienuolės, atvykusios iš Taičio. Jos mokė vietines moteris siuvinėti, dygsniuoti, nerti. Laikui bėgant ši tradicija prigijo kasdieniame gyvenime, tapo socialiniu reiškiniu. Nežiūrint šio užsiėmimo europinės kilmės, ilgainiui salyne tivaevae rankdarbių technika ir stiliai tapo išskirtiniais, būdingais tik šiam regionui. Dirbinių raštuose vaizduojami vietiniai augalai, jų žiedai, paukščiai, kiti gyvūnai.

## Rankdarbiai

Tivaevae gaminimas – kruopštus darbas, reikalaujantis meninio supratimo, dažniausiai sukuriamas viską atliekant rankomis. Kuko salų moterys, dygsniuodamos ir siūdamos tivaevae, sukuria puikias lovatieses. Tivaevae siuvinėjimą atlieka arba viena moteris, arba jų grupė, vadinama *vainetini*. Grupėje moterys kartu turiningai praleidžia laiką ne tik gamindamos šiuos rankdarbius, bet ir dainuodamos, apsikeisdamos bendruomenės naujienomis. Puošnūs ir išskirtiniai tivaevae yra puikios dovanos draugams, mylimiems žmonėms. Jie teikiami įvairiausiomis kitomis progomis: vedybų, ritualinio vaikinų plaukų kirpimo atvejais, per laidotuves apklojamas velionio kūnas. Be to, tarnauja kaip šeimos vertybės, perduodamos iš kartos į kartą. Salose bei Naujojoje Zelandijoje organizuojamos šių rankdarbių parodos.

Tivaevae gaminami dviem būdais:
* Skiautinių technika: iš įvairiaspalvių mažų audinio gabalėlių susiūnamas skiautinys ir tvirtinamas prie pagrindinės medžiagos, paprastai išsiskiriančios kontrastinga spalva, be to, skiautinys gausiai ir puošniai išsiuvinėjamas.
* Aplikacijų technika: įvairaus dydžio ir geometrinių formų audinio skiautės, paprastai dvispalvės, 4 ar 8 kartus perlenkiamos ir sukarpomos, po to – tvirtinamos ant pagrindinės medžiagos. 

## Literatūra

* Lynnsay Rongokea *Tivaevae: Portraits of Cook Islands Quilting*. 1992, Velingtonas: Daphne Brasell Associates Press. ISBN 0-908896-20-4.

## Nuorodos

* Tivaevae kolekcija 
* Tivaevae tradicijos
Kuko Salų himnas

**Kuko Salų himnas „''Te Atua Mou E''“** () – tai valstybinis himnas, priimtas naudoti Kuko Salose. Himno melodiją sukūrė seras Tomas Devisas, tuo metu buvęs antruoju Kuko Salų ministru pirmininku (1978-1983 m.). Žodžius parašė jo žmona Pa Tepaeru Terito Ariki Lady Davis. Himnas oficialiai priimtas naudoti 1982 m., atsisakius iki tol buvusio Naujosios Zelandijos himno. 

## Žodžiai

Himno turinys anglų ir maorių kalbomis skiriasi, nes tai nėra tikslūs vertimai iš vienos kalbos į kitą. 

## Nuorodos

* Kuko Salų himnas – žodžiai
* Kuko Salų himnas – muzika (orkestras)
* Kuko Salų himnas – muzika (''a capella'')
Memelio markė

**Memelio markė** – Memelando (Klaipėdos krašto) piniginis vienetas, naudotas 1919–1923 m. Ši markė buvo sudaryta iš 100 pfenigų.

## Istorija
Didžiąją dalį savo istorijos Klaipėda priklausė Prūsijai, o vėliau – Vokietijai. 1920 m. pagal Versalio taikos sutartį Vokietijos žemės, buvusios šiauriau Nemuno, sudarė Memelio kraštą (). Pagal Versalio sutartį ši teritorija nebuvo perduota Lietuvai, nes tada Lietuva dar nebuvo tarptautinės bendrijos pripažinta valstybė. Memelio kraštas buvo atskirtas, nes didžiąją dalį jo gyventojų sudarė lietuviai (išskyrus patį Memelio miestą, t. y., Klaipėdą).

## Išvaizda

## Nuorodos
* Memelio pinigų istorija
Brindizis

**Brindizis** () – miestas Italijoje, Apulijoje; Brindizio provincijos sostinė. Tai Adrijos jūros uostas. Istoriškai miestas buvo svarbus kultūrai ir prekybai dėl geografinės padėties Italijos pusiasalyje ir natūralaus uosto. Dabar per šį svarbų uostą prekiaujama su Graikija ir Vidurio Rytais. Mieste išvystyta žemės ūkio, chemijos ir energetikos pramonė.

## Istorija

Yra daug mitų apie Brindizio įkūrimą. Vienas jų teigia, kad įkūrėjas buvo Diomedas.

Brindizis buvo senovės graikų miestas įkurtas prieš romėnų ekspansiją. Lotyniškas pavadinimas *Brundisium* kilo nuo graikiško *Brentesion* (Βρεντήσιον), kuris reiškia „elnio galva“, nes miesto uostas panašios formos į gyvūno galvą. 267 m. pr. m. e. (245 m. pr. m. e. pagal kitus šaltinius) Brindizį užėmė romėnai. Puntos kyšulyje, kuris yra už uosto, rastas Bronzos amžiaus kaimo (XVI a. pr. m. e.) liekanos su mikėniškos keramikos likučiais. Herodotas mini vietinių gyventojų mikėnišką kilmę. Tor Pisanos nekropolis (į pietus nuo Brindizio senamiesčio) grąžino korintietiškus ąsočius VII a. pr. m. e. pirmoje pusėje. Brindizio mesapiai palaikė tvirtus ryšius su Egėjo jūros graikais.

Po Pūnų karų miestas tapo romėnų karinio laivyno ir jūrinės prekybos centru. Per Sąjungininkų karą miestiečiams buvo suteikta romėnų pilietybė, o Sula paskelbė Brindizį laisvu uostu. Tačiau jis nukentėjo nuo Cezario apgulties 49 m. pr. m. e. ir vėl buvo užpultas 42 m. pr. m. e. ir 40 m. pr. m. e.

Čia gimė poetas Pacuvijus 220 m. pr. m. e. ir mirė poetas Vergilijus 19 m. pr. m. e. Romėnams valdant tai buvo svarbus uostas su 100 tūkst. gyventojų, per kurį buvo keliaujama į Graikiją per Dyrachiumą ar Kerkyrą. Uostą su Roma jungė Via Appia ir Via Traiana. Via Appia kelio pabaigą prie jūros žymėjo dvi kolonos, kurių viena išliko, o kita perkelta į Lečę.

Vėliau miestą užėmė ostgotai ir atkariavo Bizantija VI a. 674 m. miestą sugriovė Romualdo I vadovaujami lombardai iš Benevento, bet Brindizį greitai atstatė. IX a. netoliese buvo saracėnų gyvenvietė, piratai miestą užpuolė 836 m.

1070 m. miestą užėmė normanai, jis tapo Taranto ir Apulijos kunigaikštysčių dalimi, o valdė Konversano grafai. Po baronų sukilimo 1132 m. Brindizį valdė Sicilijos karalius Rodžeris II. Kryžiuočių laikais miestas vėl suklestėjo, kai vėl tapo archivyskupystės centru, buvo pastatyta katedra ir pilis su svarbiu nauju arsenalu, o uostas tapo pageidautinu tarpiniu punktu kelyje į Šventąją žemę. Šioje katedroje vedė Sicilijos princas Rodžeris III. Imperatorius Frydrichas II iš čia pradėjo Šeštąjį kryžiaus žygį 1227 m. Kaip kitus Apulijos uostus Brindizį trumpai valdė Venecijos respublika, kol jį užėmė Ispanija.

Maras ir žemės drebėjimas nusiaubė miestą 1348 ir 1456 m.

1707–1734 m. Brindizį valdė Austrijos imperija, o po to Burbonai. Tarp 1943 m. rugsėjo ir 1944 m. vasario miestas buvo laikinoji Italijos sostinė.

XXI a. Brindizis yra San Marko brigados, jūrinės brigados pakeitusios pavadinimą po Venecijos gynimo per Pirmąjį pasaulinį karą, bazė.

## Šaltiniai
Brindizio provincija

**Brindizio provincija** – Italijos provincija Apulijoje. Provincijos sostinė – Brindizis. Apsuptas vynuogynų ir artišokų laukų Brindizis yra vienas didžiausių Pietų Italijos uostų.

Provincijoje yra 20 savivaldybių. Svarbiausios iš jų:

## Šaltiniai
Kuko Salų herbas

**[[Kuko Salos|Kuko Salų]] herbas** – herbas, oficialiai įteisintas naudoti Kuko salose (1980 m.). Herbą sukūrė Papa Motu Kora, žinomas ilgametis Ariki (didžiųjų genčių vadų) tarybos narys, kilęs iš Rarotongos salos Mataveros kaimo. 

Kuko Salų herbe pagrindinė figūra – mėlynos spalvos skydas. Mėlyna spalva reiškia vandenyną ir čia gyvenančių žmonių taikų būdą. Jame vaizduojami sekantys elementai:

* Pagrindiniame plote įkomponuotas baltas žvaigždžių žiedas. Šis žiedas yra vaizduojamas ir šalies vėliavoje. Jį sudaro 15 baltos spalvos penkiakampių žvaigždžių, kurių skaičius atitinka 15 salų, įeinančių į Kuko Salų valstybės sudėtį:
** Aitutaki, Atiu, Mangaja, Manuaė, Maukė, Mitiaras, Palmerstonas, Rarotonga, Takutea, Manihikis, Nasau, Penrinas, Pukapuka, Rakahanga, Suvorovas;
* Dešinėje skydo pusėje vaizduojama baltoji žuvėdra (*kakaia*), simbolizuojanti dangų, tyrumą; ji snape laiko kryžių – krikščionybės simbolį;
* Kairėje skydo pusėje esanti žuvis skraiduolė (*maroro*) – tai vandenyno turtai, o jos laikoma Rarotongos simbolinė lazda (*momore taringavaru*) reiškia tradicijų turtingumą (ją laiko kalbėtojai genčių susirinkimuose);
* Virš skydo pavaizduota simbolinė karūna – genčių vyriausiojo vado (*Ariki*) raudonų plunksnų šalmas (*pare kura*), reiškiantis tradicinę visuomenės sluoksnių sistemą;
* Kokosinės palmės lapai skydo apačioje simbolizuoja dirvos derlingumą. 

## Nuorodos

* Kuko Salų herbo aprašymas
Gauruotoji žilė

**Gauruotoji žilė** (*Senecio congestus*) – astrinių (*Asteraceae*) šeimos, žilių (*Senecio*) genties dvimetis augalas. Auga Europoje, Šiaurės Amerikoje.

Stiebas status, 15-50 cm aukščio. Lapai pražangūs, bekočiai, paprasti, skiautėti, 4-20 cm ilgio, 0,5-6 cm pločio. Žiedai cilindriški, geltonais vainiklapiais, susitelekę po 13-21 ant stiebo viršūnės. Žydi gegužės-liepos mėnesiais. Gauruotoji žilė, priešingai nei dauguma žilių, nėra nuodinga.

Auga šlapynėse, pelkėse, užliejamose pievose. 

Lietuvoje reta, įtraukta į Raudonąją knygą.

## Paplitimas

Image:Range map-Senecio congestus-North America.svg|Šiaurės Amerika
Image:Range map-Senecio congestus-Europe.svg|Europa
Image:Range map-Senecio congestus-Russia.svg|Rusija
Skrivanek

**Skrivanek** – tarptautinė kompanija, teikianti vertimų, lokalizacijos, kalbų testavimų ir kalbų kursų paslaugas. Ji buvo įkurta 1994 m. Čekijoje. Kompanijos būstinė įsikūrusi Prahoje. Kompanija veikia JAV, Kinijoje ir Brazilijoje. Verčia daugiau nei į/iš 100 kalbų.

## Istorija
Iki pat 1989 m. Varšuvos pakto valstybėse vertimo paslaugas teikė valstybinės institucijos. Po Aksominės revoliucijos 1990 m. čekas Pavel Skrivanek įkūrė „Skrivanek vertimų biurą“ (*Překladatelský servis skřivánek*). Per keletą metų „Skrivanek“ išsivystė į vieną vertimo ir lokalizacijos paslaugas teikiančių kompanijų, žinomų Vidurio ir Rytų Europoje. 2010 m. „Skrivanek“ buvo suteiktas sertifikatas, patvirtinantis, kad kompanijoje įdiegta kokybės kontrolės sistema atitinka ISO 9001:2008 standartų serijos reikalavimus, taip pat ir EN 15038:2006 sertifikatas, patvirtinantis, kad kompanijos kokybės sistema atitinka vertimų industrijos standartus. 2011 m. kompanijai suteiktas EN ISO 14001:2004 aplinkos apsaugos sertifikatas. „Skrivanek“ yra oficiali vertimo paslaugų teikėja Europos Sąjungos institucijoms.

## „Skrivanek“ Lietuvoje
„Skrivanek“ Lietuvoje atstovauja UAB „Skrivanek“, veiklą pradėjusi 2004 m. Įmonėje, įsikūrusioje Vilniuje. Įmonė teikia vertimo ir lokalizacijos paslaugas, redagavimo, kalbų kursų, tarptautinės komunikacijos ir užsieniečių integracijos paslaugas įmonėms.

## Technologijos
Visose kompanijos atstovybėse yra naudojama naujausia kompiuterinė įranga bei komunikacijos technologijos, taip pat naujausios vertimo atminties programos, tokios kaip TRADOS, ACROSS, NEMO, SDLX, TSTREAM ir kt., galinčios pagreitinti vertimo procesą bei padidinti terminologijos nuoseklumą, dirbant su dideliais projektais.

## Narystės organizacijose
* TAUS – mašininio vertimo vartotojų organizacija
* GALA – Globalizacijos ir lokalizacijos asociacija
* ATC – Vertimo kompanijų asociacija

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Paprastoji varnalėša

**Paprastoji varnalėša** (*Arctium tomentosum*) – astrinių (*Asteraceae*) šeimos dvimetis žolinis augalas. Paplitęs Eurazijoje (žemyninėje Europoje, Sibire, Kinijoje, Vidurinėje Azijoje).

Stiebas status, užaugantis iki 2 m aukščio, šakotas, padengtas plaukeliais. Lapai paprastieji, auga ant ilgų lapkočių, jų apatinė pusė padengta tankiais plaukeliais. Žiedai purpuriniai, susitelkę į 2-3 cm skersmens graižus. Juos gaubia dėžutė su kibiais dygliais. Tarp jų susipynę ilgi balti plaukeliai. Vaisius sausasis, sėklos išplatinamos kibukų pagalba.

Auga pakelėse, sąšlavynuose, miškuose, upių pakrantėse. Augalas medingas, žydi liepos–rugsėjo mėnesiais.

Paprastoji varnalėša naudojama kaip vaistinis augalas liaudies medicinoje (turi diuretinių, kraują valančių savybių). Azijos, Viduržemio šalyse augalo šaknys vartojamos kaip maisto produktas.


Image:Arctium tomentosum - villtakjas.jpg|Žiedynai
Image:Arctium tomentosum.jpg|Požymiai
Image:Filzige Klette, Arctium tomentosum Mill 3.JPG|Neprasiskleidę žiedai
Bombus lapidarius - Arctium tomentosum - Keila.jpg|
Etikos kodeksas

**Etikos (elgesio) kodeksas** – principų ir vertybių rinkinys, kuriuo nustatomi organizacijų, valstybės įstaigų, įmonių ir individų elgesio lūkesčiai ir standartai. Etikos kodeksai taikomi ir pačioms smulkiausioms organizacijoms, jų darbuotojams ar savanoriams.

Jungtinių Tautų Konvencijoje prieš korupciją (Lietuvos Respublikos Seimas ją ratifikavo 2006 metais) elgesio kodeksai valstybės tarnyboje įvardinti kaip korupcijos prevencijos priemonė. Šis dokumentas Konvencijos šalis įpareigoja taikyti elgesio kodeksus, kad viešosios funkcijos būtų atliktos sąžiningai, garbingai ir tinkamai.
Etikos kodeksų viešajame sektoriuje svarbą ne kartą pabrėžė Tarptautinė Ekonominio bendradarbiavimo ir plėtros organizacija (EBPO).

## Etikos kodeksų pavyzdžiai
*Kai kurie viešojo sektoriaus organizacijų etikos kodeksai:*

* Valstybės tarnautojų veiklos etikos taisyklės 
* Lietuvos Respublikos valstybės politikų elgesio kodeksas 
* Policijos pareigūnų etikos kodeksas 
* Specialiųjų tyrimų tarnybos darbuotojų etikos kodeksas 
* Prokurorų etikos kodeksas 
* Muitinės pareigūnų etikos kodeksas 
* Valstybinės mokesčių inspekcijos valstybės tarnautojo elgesio kodeksas 
* Teisėjų etikos kodeksas 
* Lietuvos banko tarnautojų etikos kodeksas
* Lietuvos banko valdybos etikos kodeksas

*Etikos kodeksus turi ir privataus sektoriaus organizacijos. Pavyzdžiui, Lietuvoje egzistuoja šie komercinių bankų etikos kodeksai:*

* „DNB Nord“ interesų konfliktų vengimo politika teikiant investicines paslaugas
* „FMI orion securities“ interesų konfliktų vengimo politika
* „Sampo“ banko interesų konfliktų vengimo politikos santrauka
* „Finasta“ banko (FMĮ) interesų konfliktų vengimo ir valdymo politika 
* „SEB“ banko interesų konfliktų vengimo politika 
* „Nordea“ banko interesų konfliktų politika

*Kai kurių profesijų atstovų grupės turi profesinius etikos kodeksus:*

* Lietuvos aludarių garbės kodeksas
* Lietuvos gydytojų sąjungos profesinės etikos kodeksas 
* Lietuvos įmonių teisininkų profesinės etikos taisyklės 
* Lietuvos ryšių su visuomene specialistų sąjungos etikos kodeksas 
* Lietuvos statybininkų asociacijos etikos kodeksas 
* Lietuvos žurnalistų ir leidėjų etikos kodeksas 
* Lietuvos socialinių darbuotojų etikos kodeksas

## Šaltiniai
Fazanas (Italija)

**Fazanas** () – miestas Italijoje, Apulijoje, Brindizio provincijoje.

Jis yra ant ribos tarp Altosalento ir Bario provincijos. Miestas nutolęs 50 km atstumu nuo Brindizio, Taranto ir Bario. Pavadinimas kilo nuo *faso*, o tai itališkai reiškia didelį laukinį kolumbinį balandį, pavaizduotą miesto herbe, kuris gerdavo iš *foggie*, pelkės, atsiradusios nubėgant vandeniui nuo aplinkinių kalvų. Dabar pelkės vietoje yra kolektyvinis sodas.

## Turistiniai objektai

* Fazano minaretas, pastatytas 1918 m.
* Montalbano dolmenas
* *Tempietto di Seppannibale*, ankstyvųjų krikščionių bažnyčia
* *Torrione delle Fogge*, paskutinis išlikęs bokštas iš vienuolikos
* *San Giovanni Battista* bažnyčia, XVII a.
Kolatina

**Kolatina** () – miestas pietryčių Brazilijoje, Espirito Santo valstijoje, 127 km į šiaurės vakarus nuo Vitorijos, abipus Dosės upės. Per miestą eina Vitorijos–Belo Horizontės geležinkelis. Tekstilės ir siuvimo, medienos apdirbimo, avalynės, maisto pramonė. Tradiciniai amatai (dirbiniai iš gipso, molio). Prekybinis žemės ūkio regiono, kuriame auginama kava, centras.

Kolatinos savivaldybė užima 1398 km², 2022 m. joje gyveno 120 033 gyventojai. Kitos didesnės gyvenvietės: Itapina.

## Istorija

Vietovės kolonizacija pradėta nuo XIX a. vid., bet gyvenvietė susikūrė tik XX a. Miesto teisės Kolatinai suteiktos 1921 m.

## Šaltiniai
Konseljeiro Lafajetė

**Konseljeiro Lafajetė** () – miestas pietryčių Brazilijoje, Minas Žeraiso valstijoje, Espinjaso kalnagūbrio pietuose, 96 km į pietus nuo Belo Horizontės. Yra oro uostas, pro miestą eina geležinkelis ir plentas Belo Horizontė–Rio de Žaneiras. Metalurgijos, transporto priemonių (ypač lokomotyvų ir vagonų) gamybos, maisto pramonė. Netoli Konseljeiro Lafajetės yra mangano rūdos kasykla. Žemės ūkio regiono, kuriame auginami manijokai, kukurūzai, bulvės, pupelės bei verčiamasi galvijininkyste, prekybinis centras. Veikia istorijos, geležinkelių, mangano muziejai. Yra nemažai barokinių bažnyčių.

## Istorija

Vietovė kolonizuota nuo 1711 m., gyvenvietė įkurta 1790 m. ir vadinta ***Real Vila de Keluzu*** (*Real Vila de Queluz*). Miesto teisės suteiktos 1872 m., o 1934 m. miestas pervadintas čia gimusio politiko ir teisininko Lafayette Rodrigues Pereira garbei.

## Šaltiniai
Dodge Dart

**Dodge Dart** yra lengvasis automobilis, kurį nuo 1960 iki 1976 metų Šiaurės Amerikos rinkai gamino Chrysler Corporation, vėliau šie automobiliai buvo gaminami Pietų Amerikoje bei Ispanijoje. Pirmieji Dart modeliai buvo didelės klasės sedanai bei universalai, 1962 metais pavadinimas buvo naudojamas vidutinės klasės Dodge modeliui, o nuo 1963 metų Dart tapo kompaktinės klasės automobiliais, gamintais iki 1976 metų. 2013 metais pasirodys naujas Dodge Dart, kompaktinės klasės 4-durų sedanas.
Korkovadas

**Korkovadas** ( – 'kupra') – kalnas Brazilijoje, Rio de Žaneire, Kariokoso kalnagūbrio atšakoje, Tižukos miške. Aukštis 704 m. Kalnas sudarytas iš prekambrinio gneiso. Jo viršūnėje pastatytas vienas žymiausių Rio de Žaneiro simbolių – 38 m aukščio Kristaus Atpirkėjo statula. Nuo Korkovado kalno atsiveria vaizdinga miesto panorama – matomas Cukraus Galvos kalnas (labai panašus į Korkovadą), Rodrigo de Freitaso lagūna, Kopakabanos ir Ipanemos paplūdimiai, keletas favelų ir kt.

## Šaltiniai
Korkovadas (reikšmės)

**Korkovadas** (*Corcovado*) gali reikšti:

* Korkovadas – kalnas Brazilijoje, Rio de Žaneire;
* Korkovado ugnikalnis – ugnikalnis Čilėje;
* Korkovado įlanka – įlanka Čilėje;
* Korkovado nacionalinis parkas – teritorija Čilėje;
* Korkovado nacionalinis parkas – teritorija Kosta Rikoje.
Lečės provincija

**Lečės provincija** () – Italijos provincija Apulijoje. Provincijos sostinė – Lečė. Provincija yra Salento pusiasalio gale. Tai antra pagal gyventojų skaičių provincija Apulijoje ir dvidešimt pirma Italijoje.

Lečės provincijoje yra 97 savivaldybės. Didžiausios iš jų:

## Galerija

Image:Santa croce.jpg|Santa Kroče bazilika, Lečė
Image:Square in Lecce.jpg|Piazza Duomo, Lečė
Image:Acaya castle.jpg|Akaja pilis
File:Puglia Otranto1 tango7174.jpg|Otranto pajūris
Image:Otranto dal bastione dei Pelasgi.jpg|Otranto pajūris
Image:Otranto BW 2016-10-18 16-31-00.jpg|Otranto katedra
Image:Torre Sant'Emiliano (Otranto, LE).JPG|Torre Sant'Emiliano, netoli *Palascìa* švyturio
Image:Torre dell'Orso.jpg|Torre dell'Orso paplūdimys
Image:Torre dell'Orso (LE).JPG|XVI a. bokštas. Torre dell'Orso
Image:Roca Vecchia.jpg|XVI a. bokštas, Roka Večija
Image:Nardò Colonna.JPG|Salandros aikštė Narde 
File:Puglia Gallipoli1 tango7174.jpg|Galipolio uostas
Image:Gallipoli0001.jpg|*Le Puritate* paplūdimys Galipolyje
Image:Ugento cattedrale.JPG|Ugento katedra 


## Šaltiniai
Kubataunas

**Kubataunas** () – miestas pietryčių Brazilijoje, San Paulo valstijoje, 68 km į pietryčius nuo San Paulo, Santoso aglomeracijoje. Pro miestą eina San Paulo–Santoso geležinkelis ir plentas, nutiestas naftotiekis į San Paulą. Kubataunas yra vienas svarbiausių pramoninių Brazilijos centrų – naftos perdirbimo ir naftos chemijos, juodosios metalurgijos, odos, popieriaus pramonė. Bananų auginimo regiono centras. Miesto apylinkėse pastatytos dvi hidroelektrinės.

Kubataunas yra itin užterštas miestas, ne kartą įvardintas tarp labiausiai užterštų pasaulio miestų. Prancūzijos chemijos bendrovė „Rhodia“ kaltinama dėl itin didelio užterštumo organiniais teršalais.

## Istorija

Kubataunas įkurtas 1833 m., o 1948 m. jam suteiktas miesto statusas.

## Šaltiniai
Barletos-Andrijos-Tranio provincija

**Barletos-Andrijos-Tranio provincija** () – Italijos provincija Apulijoje. Ji įkurta 2009 m. birželį, Adrija tapo sostine 2010 m. gegužės 21 d. Provincija įkurta atskyrus 10 savivaldybių iš Bario ir Fodžos provincijų. Pavadinime minimi miestai dalinasi provincijos administravimo funkcijas. 2011 m. provincijoje buvo 393 002 gyventojai.

## Savivaldybės
* Andrija (100 014) iš Bario provincijos
* Barleta (92 094) iš Bario provincijos
* Bišeljė (51 718) iš Bario provincijos
* Apulijos Kanoza (31 445) iš Bario provincijos
* Minervino Murgė (10 213) iš Bario provincijos
* Spinakola (7 362) iš Bario provincijos
* Tranis (53 139) iš Bario provincijos
* Margerita di Savoja (12 585) iš Fodžos provincijos
* San Ferdinando di Puglija (14 361) iš Fodžos provincijos
* Trinitapolis (14 448) iš Fodžos provincijos

## Galerija

Image:Castel del Monte - Andria.jpg|*Castel del Monte*
Image:Portale Sant'Agostino Andria.JPG|*Sant'Agostino*, Andrija
Image:Porta santandrea andria.jpg|*Porta Sant'Andrea*, Andrija
Image:Barletta Castello SE 2008 Ott21.jpeg|Barletos pilis
Image:Colosso di Barletta.jpg|Barletos kolosas
Image:Barletta cattedrale apr06 03.jpg|Barletos katedra
Image:Trani Cathedral BW 2016-10-14 15-44-23.jpg|Tranio katedra
Image:Facciata castello svevo Trani.jpg|Tranio pilis
Image:Tempio italico canosa.png|San Leucio bazilikos liekanos Apulijos Kanozoje


## Išnašos
Kujaba (upė)

**Kujaba** () – upė pietvakarių Brazilijoje, Mato Grose; kairysis Paragvajaus upės intakas (kitur laikomas San Lorenso kairiuoju intaku). Prasideda Mato Groso plynaukštėje, teka į pietvakarius daugiausia Pantanalio pelkynėmis. Vaga sudaro daug meandrų ir senvagių. Kujabos žemupiu eina Mato Groso ir Pietų Mato Groso valstijų riba. Įteka į Paragvajų netoli Bolivijos sienos, aukščiau Amolaro.

Upė būna vandeningiausia nuo spalio iki balandžio. Teka Mato Groso Pantanalio nacionalinio parko teritorija. Prie upės įsikūręs Kujabos miestas.

## Šaltiniai
Cukraus Galvos kalnas

**Cukraus Galvos kalnas** () – kūgio pavidalo kalnas Brazilijoje, Rio de Žaneire, siaurame pusiasalyje Guanabaros įlankos pakrantėje. Aukštis – 396 m. Kalnas sudarytas iš prekambrinio gneiso. Ant kalno stovi San Žuano tvirtovė. Ant Cukraus Galvos kalno galima patekti funikulieriumi.

Cukraus Galvos kalnas yra vienas pagrindinių Rio de Žaneiro simbolių. Ypač vaizdingas šio kalno reginys atsiveria nuo Korkovado kalno. Pavadinimas kilo nuo seniau gamintų cukrinių kūgių, kurie vadinti „cukraus galvomis“.


Image:Bondinho070608.JPG|Funikulierius
Image:Sugar loaf from Cristo Redentor 2010.JPG|Vaizdas nuo Korkovado kalno
Image:Sugarloaf Mountain as seen from the up river, Christo Redentor seen in background.JPG|Vaizdas nuo jūros


## Šaltiniai
Vytautas Mažeika

**Vytautas [[Mažeika]]**:

* Vytautas Mažeika (1933) – pedagogas, kraštotyrininkas;
* Vytautas Mažeika (1934) – teatrologas.