open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Brūkšniuotosios keramikos kultūra

**Brūkšniuotosios keramikos kultūra** – susiformavusi vėlyvojo bronzos amžiaus pabaigoje, ankstyvojo geležies amžiaus bei romėniškojo laikotarpio pradžios (III a.) archeologinė kultūra.

## Geografija
Kultūra paplitusi Rytų Lietuvoje, į rytus ir į pietus nuo Šventosios vidurupio ir Neries žemupio (Juodonių piliakalnis), Vidurio ir Vakarų Baltarusijoje, Latvijos pietryčiuose. Lokalinės grupės yra Žemaitijoje ir Dauguvos žemupyje. Ji susiformavo kaip pamaina Narvos kultūrai.

## Kultūra
Būdingos įtvirtintos bendruomeninės gyvenvietės – piliakalniai su antžeminiais stulpinės konstrukcijos pastatais, apšildomais atvirais židiniais, ir lipdyta brūkšniuotoji keramika. Skiriami trys kultūros laikotarpiai: ankstyvasis, brandusis ir vėlyvasis.

Ankstyvuoju laikotarpiu (1300–1100 m. iki m. e.) žmonės gyveno neįtvirtintose gyvenvietėse, naudojo daugiausia kaulo, rago ir akmens dirbinius. Nuo II–I tūkstantmečio iki m. e. sandūros Lietuvos šiaurės rytuose bei Padauguvyje (Latvija) pradedama įtvirtinti piliakalnius. Brandžiajame laikotarpyje (I tūkstantmetis iki m. e.) gyventa daugiausia įtvirtintuose piliakalniuose. Dievukalno piliakalnis Latvijoje įtvirtintas 3 m aukščio pylimu. Nuo VIII a. iki m. e. plito bronzos liejimas. Vėlyvajame laikotarpyje (I a. – III a.) paplito metalo liejimas, pradėta nuo I a. iš pelkių rūdos lydyti geležį, piliakalnių papėdėse kurti gyvenvietes.

Gyventojų pagrindinis verslas – gyvulininkystė, iš dalies žemdirbystė, medžioklė, žvejyba. Laidojimo paminklų likę labai mažai, jų aptikta Vakarų Baltarusijoje (Lankiškės), Lietuvos Užnemunėje (Paveisininkai) ir Latvijoje. Mirusieji laidoti nedeginti, nuo pirmojo tūkstantmečio iki m. e. vidurio – sudeginti, kapinynuose, duobutėse, urnose arba apkrauti akmenų krūsnimis.

Daugumos tyrinėtojų (A. Mitrofanovas, V. Sedovas, A. Medvedevas, A. Jegoreičenko, Janis Grauduonis, Elena Grigalavičienė) nuomone, brūkšniuotosios keramikos kultūra yra tipiška rytų baltų archeologinė kultūra. Jos veikiamos susidarė Rytų Lietuvos pilkapių kultūra ir Bancerovo – Tušemlios kultūra. Brūkšniuotosios keramikos kultūra sunyko apie III a. veikiama vakarų baltų kultūrų.

## Šaltiniai
Brūkšniuotoji keramika

**Brūkšniuotoji keramika** – lipdyta keramika su grūsto granito priemaišomis molio masėje, brūkšniuotu paviršiumi. Priskiriama brūkšniuotosios keramikos kultūrai.

## Arealas
Europoje brūkšniuotoji keramika atsirado ankstyvajame neolite. Antrojo tūkstantmečio pabaigoje – pirmojo tūkstantmečio pradžioje iki m. e. ji plito Rytų Lietuvoje, Vakarų Baltarusijoje, Latvijos pietryčiuose, vėliau – Vidurio Baltarusijoje, Lietuvos šiaurės vakaruose ir Užnemunėje.

Brūkšniuotoji keramika formavosi kaip naujas bronzos amžiaus reiškinys, veikiamas įvairių etnokultūrų. Nuo II a. – III a., kai pradėjo plisti grublėtoji keramika, brūkšniuotoji keramika ėmė nykti.

## Technologija
Brūkšniuota per dar neišdžiūvusio puodo paviršių braukiant žolės, šiaudų ar stagarų gniūžte, kartais naudotos specialios šukos. Skiriamos trys pagrindinės puodų formos:
* puodynės su S raidės pavidalo protiliuotomis sienelėmis (aukštis 17–29 cm, skersmuo 21–26&nbsp;cm)
* statinaitės pavidalo puodai tiesiomis sienelėmis (aukštis 12–26 cm, skersmuo 10–24&nbsp;cm)
* briaunoti puodai.

Ankstyvajai keramikai būdingas neryškus ir netvarkingas brūkšniavimas, ji neornamentuota. Vėlyvoji keramika (pirmojo tūkstantmečio pab. – I–II a.) ryškiai brūkšniuota, su briaunomis, ties briauna puošta gnaibymu, pirštų ar nagų įspaudais, įrėžimais, voleliais, antspaudėliais. Labiausiai paplitęs brūkšniuotosios keramikos ornamentas – gnaibymas. Gnaibyta trejopai: vertikaliai, horizontaliai ir banguotai.

## Susiję straipsniai
* Grublėtoji keramika
* Lygioji keramika
* Lipdytinė keramika
* Miniatiūrinė keramika

## Šaltiniai
Antanas Brundza

**Antanas Brundza** (1838 m. birželio 17 d. Talkiškės netoli Paežerių – 1892 m. Kronštatas netoli Sankt Peterburgo) – Lietuvos kunigas, knygnešių organizatorius.

## Biografija
Mokėsi Marijampolės apskrities mokykloje. 1862 m. baigė Seinų kunigų seminariją. Varniuose vyskupas Motiejus Valančius įšventino kunigu, paskyrė Berznyko Švč. M. Marijos Dangun Ėmimo bažnyčios vikaru. Po kiek laiko perkeltas į Adamonis, o vėliau į Keturvalakius. Rėmė 1863 m. sukilėlius, dėl to 1864 m. pr. pabėgo į Prūsiją, gyveno Tilžėje. 1867 m. paskirtas Ropkojų filijos (prie Pagėgių) filialistu. Čia gyveno ir dalis M. Valančiaus sutelktos pirmosios knygnešių draugijos narių. Nuo 1867 m. su pagalbininkais rūpinosi M. Valančiaus rankraščių gabenimu į Mažąją Lietuvą ir išspausdintų knygų platinimu bei persiuntimu į Kauno guberniją. 1870 m. Vokietijos žandarų suimtas ir perduotas Rusijos Policijai. Jį, kaip ir 1863 m. sukilėlius, kvotė Vilniaus politinių bylų tardymo komisija. 1871 m. ištremtas į Mezenę (Archangelsko gubernija), 1877 m. – į Temnikovą (Tambovo gubernija). 1882 m. paleistas be teisės grįžti į Lenkijos karalystę ir Šiaurės vakarų kraštą; gyveno Kronštate. Jo pavardė įrašyta Knygnešių sienelėje Kaune.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Knygnešys Antanas Brundza
Konstancija Brundzaitė

**Konstancija Brundzaitė** (1942 m. vasario 6 d. Dotnuva – 1971 m. birželio 12 d. Vilnius) – Lietuvos kompozitorė, dailininkė.

## Biografija
Tėvas Kazys Brundza, brolis Stasys Brundza. 1964 m. baigė Lietuvos konservatoriją, E. Balsio klasę).

Sukūrė simfonijetę styginių orkestrui (1963 m.), simfoninę poemą „Baltosios viršūnės“ (1964 m.), „Šventinį rondo“ liaudies instrumentų orkestrui (1965 m.), „Dialogus“ vargonams ir kameriniam orkestrui (1970 m.), vokalinių ciklų, instrumentinių pjesių, romansų, radijo spektaklių muzikos. Kūryba lyriška, kameriška. Sukūrė dailės kūrinių.

## Literatūra
* O. Narbutienė. Konstancija Brundzaitė, Vilnius, 1983 m.
* Konstancija Brundzaitė. Dienoraščiai, Vilnius, 2016 m.

## Šaltiniai
Georges Dumézil

**Žoržas Diumezilis** (; 1898 m. kovo 4 d. – 1986 m. spalio 11 d.) – prancūzų lyginamosios kalbotyros studijų specialistas, labiausiai žinomas dėl savo suverenumo sferų ir galios analizės senovės indoeuropiečių religijoje ir visuomenėje. Jis vienas iš labiausiai nusipelniusių asmenų mitologijos, kaip socialinių mokslų šakos susiformavime, ypač dėl trijų dieviškojo suverenumo sferų teorijos, atspindinčios tris visuomenės socialines klases.
Kazys Brundza

**Kazys Brundza** (1903 m. rugsėjo 13 d. Parausiuose, Paežerių valsčiuje, Vilkaviškio apskrityje – 1991 m. spalio 13 d. Vilniuje) – Lietuvos botanikas ir mikrobiologas, biologijos mokslų daktaras.

## Biografija
1933 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. 1962 m. biologijos mokslų daktaras.

1934–1937 m. Dotnuvos augalų apsaugos stoties Fitopatologijos skyriaus vedėjas. 1939–1967 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos dėstytojas, 1944–1953 m. Botanikos katedros vedėjas. 1949–1969 m. Botanikos instituto Floros ir geobotanikos sektoriaus vedėjas; 1964 m. profesorius. 1968–1985 m. Vilniaus pedagoginio instituto dėstytojas.

Vaikai kompozitorė Konstancija Brundzaitė, architektė Elena Brundzaitė ir automobilininkas Stasys Brundza.

## Bibliografija
* Kamanos. Hidrografija, stratigrafija ir augalija, su kt., ŽŪAM, 1937 m.
* Šepeta, su kt., 1940 m.
* Lietuvos TSR auginamų augalų parazitiniai grybai ir kai kurie parazitinių grybų biologijos klausimai, 1961 m., rusų kalba
* Žemės ūkio mikrobiologija, vadovėlis, 1940 m.
* Bendroji ūkinė botanika, vadovėlis, 1948 m.
* Kultūrinių augalų ligos, vadovėlis, 1950 m.
* Mikrobiologija, vadovėlis, 1969 m.

## Įvertinimas
* 1966 m. LTSR valstybinė premija

## Šaltiniai
Stasys Brundza

**Stasys Brundza** (g. 1947 m. vasario 22 d. Kaune) – Lietuvos inžinierius, automobilininkas, automobilių sporto organizatorius, verslininkas, kolekcionierius.

## Biografija
Tėvas Kazys Brundza, seserys Elena ir Konstancija.

1964–1976 m. studijavo Vilniaus inžineriniame statybos institute, inžinierius-mechanikas (automobilis ir autoūkis). 1966–1968 m. Kauno radijo gamyklos inžinierius. 1968–1975 m. Iževsko (Rusija) automobilių gamyklos inžinierius bandytojas. 1976–1988 m. Vilniaus automobilių remonto gamyklos vyr. konstruktoriaus pavaduotojas, 1982–1988 m. sportinių automobilių „LADA VFTS“ gamybos vadovas. 1988–1992 m. Vilniaus eksperimentinės sportinių automobilių gamyklos (EVA) generalinis direktorius. Nuo 1991 m. „Thermo King“ atstovas Lietuvoje. 1991–2001 m. „Volvo Truck Corp.“ atstovas Lietuvoje. 1992–2001 m. „Audi“ ir „Volkswagen“ importuotojas Lietuvoje. Sėkmingai perpardavinėdamas transporto priemones reeksportui, susikrovė kapitalą, tačiau VAG koncernui dėl to pareikalavus atsakomybės, teko skubiai parduoti verslą.

Nuo 1992 m. Vilniaus „Rotary“ klubo narys. 1993–2003 m. Tautinio olimpinio komiteto narys. 1996–1999 m. ir 2004–2007 m. Lietuvos autoverslininkų asociacijos prezidentas. 1996–2003 m. Lietuvos automobilių klubo prezidentas, nuo 2003 m. garbės prezidentas. 1998 m. įkūrė VšĮ „Stasio Brundzos Automobilių ir transporto muziejus“ (2012 m. muziejuje buvo 110 automobilių ir 20 motociklų). 2003–2004 m. banko „Snoras“ Tarybos pirmininkas.

2007–2008 m. ministro pirmininko Gedimino Kirkilo visuomeninis konsultantas saugaus eismo klausimais. 2012–2016 m. Seimo narys. Seime pasižymėjo daugeliu abejotinos vertės teisės aktų projektų pateikimu. Aršus transporto priemonių su dešinėje pusėje esančiu vairu registracijos Lietuvoje priešininkas.

Išgarsėjo pabėgimu iš autoįvykio 2011 metais.

## Sportiniai pasiekimai
* SSRS automobilių ralio lenktynių čempionas – 1971 m., 1974–1976 m., 1978–1983 m.
* „Europos turo“ (*Tour d’Europe*) absoliutus čempionas – 1974 m.
* „Akropolio ralio“ (Graikija) lenktynėse užėmė 6 vietą – 1976 m.
* „Tūkstančio ežerų ralio“ (Suomija) savo klasės lenktynių laimėtojas – 1973 m., 1980–1982 m.
* daugelio kitų tarptautinių ralio lenktynių laimėtojas

## Įvertinimas
* 1974–1976 m. ir 1978–1979 m. išrinktas į Lietuvos geriausiųjų sportininkų dešimtuką
* 1979 m. SSRS nusipelnęs sporto meistras
* 1984 m. Garbės ženklo ordinas
* 1997 m. Maltos ordino sidabro medalis
* 2007 m. ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Riterio kryžius

## Šaltiniai

## Literatūra
* Po ralio žvaigžde: apie garsųjį Lietuvos autolenktynininką Stasį Brunzą, ir ne tik apie jį / Rimantas Vanagas. – Vilnius: Alma littera, 1993. – 237 p.
* Auksinės trasos: leidinys apie automobilių ralį ir garsiausius Lietuvos lenktynininkus, skirtas S. Brundzos 60-mečiui / Valdas Valiukevičius. – Vilnius: LT Media Group, 2007. – 164 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-9944-0-4.
Raudonkepuris aksombaravykis

**Raudonkepuris aksombaravykis** (, sin. *Boletus rubellus*) – baravykinių (*Boletaceae*) šeimos, aksombaravykių (*Xerocomus*) genties grybų rūšis, įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

* **Augimo vieta**
Lapuočiai, mišrieji miškai, parkai.
* **Augimo laikas**
Vasara, ruduo.
* **Pagrindiniai požymiai**
Kepurėlė rusvai raudonas, kotas be tinklelio, ties viduriu raudonas.

Vaisiakūniai nedideli. Kepurėlė 3–8 cm skersmens, matinė, šiek tiek aksomiška, ryškiai raudona, rusvai raudona, išblukusi rusvai ruda. Vamzdeliai geltoni, gelsvai žalsvi. Kotas 3–8×1,5–2 cm, prie kepurėlės gelsvai oranžinis, apie vidurį kepurėlės raudonumo, pamatinėje dalyje gelsvai rausvas. Trama geltona, įpjauta mėlynuoja, be ypatingo kvapo ir skonio. Sporos 7–14×4–7 μm.

**Būdingi požymiai:** apatinė kepurėlės pusė geltona, žalsvai geltona, trama mėlynuoja.

Auga lapuočių, mišriuose miškuose, ypač ąžuolynuose, su skroblo, liepos, uosio, lazdyno priemaiša. Retas, valgomas. Saugomas.

## Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 78 psl.
Sinchrotronas

**Sinchrotronas** – žiedinis dalelių greitintuvas, kuriame magnetinis laukas (reikalingas pasukti daleles, turinčias krūvį) ir elektrinis laukas (reikalingas greitinti daleles) tiksliai sinchronizuojamas su jame keliaujančiu dalelių pluoštu. Sinchrotroną po Antrojo pasaulinio karo išrado JAV fizikas Luis Walter Alvarez.

Sinchrotronuose greitinamos įvairios dalelės bei Rentgeno spinduliai.

## Savybės

Kitaip nei ciklotrone, kuriame naudojamas pastovus magnetinis ir pastovaus dažnio elektrinis laukai (o sinchrociklotrone elektrinis laukas kintamas), sinchrotrone abu jie yra kintami. Tinkamai didinant šiuos parametrus, dalelės, įgydamos didesnes energijas, išlieka toje pačioje skriejimo trajektorijoje. Tai leidžia vakuuminę aplinką, kurioje greitinamos dalelės, daryti toro formos.

Sinchrotronuose naudojami siauri vamzdžiai, kurie gali būti apsupti gana mažais, bet stipriai fokusuojančiais magnetais (palyginimui, ciklotronai sudaryti iš dviejų pusės disko formos magnetų, o dalelės greitinamos tik jų plote). Šiuose įrenginiuose dalelių greitinimą riboja tai, jog dalelės apskritai turi turėti krūvį, o greitinamos dalelės spinduliuoja fotonus, taip prarasdamos energiją. Galingesni greitintuvai statomi naudojant didelio spindulio trajektorijas ir naudojant galingesnius mikrobangų rezonatorius, kuriuose dalelės greitinamos tarp jo kraštų.

Lengvos dalelės, pvz., elektronai ar pozitronai, greitinamos praranda labai didelį energijos kiekį, todėl sinchrotronuose būtent ši priežastis riboja maksimalią įgyjamą energiją. Tuo tarpu sunkioms dalelėms, pvz., protonams ar jonams, ši priežastis neturi didelės įtakos. Šiuo atveju maksimalią gyjamą energiją riboja magnetu stiprumas ir tokių greitintuvų kaina.

## Sinchrotronų sąrašas
Kai kurie įvairių šalių sinchrotronai:

* **Pastaba.** Priešpriešinių srautų greitintuvų () atveju energija yra didesnė, negu čia parodyta. Lentelėje aukščiau pateikiama tik vieno pluošto energija. Tuo tarpu priešpriešinių srautų greitintuvuose susidūrus priešprieša skriejančiams pluoštams, energija dvigubėja.
Rokokas

**Rokokas** –  dailės ir architektūros stilius, kaip baroko tęsinys susiformavęs XVIII a. Prancūzijoje, vėliau išplitęs po visą Europą. Pavadinimas kilęs iš prancūziško žodžio *rocaille*, reiškiančio sodų puošimą dekoratyvinėmis kriauklėmis, sraigių kiaukutais ir pan. Menas tapo neatskiriama gyvenimo dalimi, svarbiausia jo paskirtis – puošti aukštuomenės gyvenimą. Daug dėmesio sulaukė taikomoji dailė. Pradėtos statyti nedidelės jaukios vilos, rezidencijos. Rokoko stilius architektūrą paveikė mažai, daugiausia – interjerą.

## Interjeras
Rokoko stiliaus interjeras intymus, gracingas. Daugybė veidrodžių ir dekoratyvinių pano, papuošimų, ornamentų, kriauklių, gėlių, vandens purslų motyvai. Spalvos švelnios, pastelinės, aukso, sidabro. Baldai, indai, drabužiai buvo be galo įmantrių formų. Plito rytietiški motyvai.

## Tapyba
XVIII a. tapyba menkai priminė baroko meną. Paveikslai tapo mažesnio formato. Jų tematika intymesnė – vaizduojamos koketiškos, manieringos scenos, idiliški peizažai. Kaip ir visame šio laikotarpio mene daugiausia buvo naudojamos pastelinės spalvos.
Antuanas Vato (, 1684–1721 m.) buvo rokoko stiliaus pradininkas tapyboje. Jo paveikslų personažai buvo aktoriai, kareiviai, puošnios damos, piemenėliai, apsirengę tuo metu madingais rūbais.

Fransua Bušė (, 1708–1770 m.) tapė mitologinius, religinius paveikslus, peizažus, erotines scenas. Paveiksluose vyravo nerūpestinga, žaisminga nuotaika.
Žanas Šardenas (, 1699–1779 m.) tapė buitines kompozicijas, kasdieninius namų darbus, natiurmortus. Dailininką domino paprastų daiktų grožis, tad jo darbai nėra ekspresyvūs.

## Mada
Rokoko laikotarpio drabužių stilius išsiskiria savo įnoringumu, detalių gausa, lengvumu. Dažniausiai naudojamos medžiagos buvo brokatas, satinas, atlasas, nėriniai, paprastai pastelinių atspalvių. Moterų drabužiuose svarbiausia buvo kiklikas siauromis rankovėmis ir kūgio formos sijonas; jie buvo puošti gausybe nėrinių, raukinių. Buvo naudojami aksesuarai, įskaitant vėduokles bei pirštinaites. Vyrų drabužiai taip pat buvo labai gausiai puošti. Tai buvo trumpos liemenės siauromis rankovėmis ir kelius siekiančios kelnės su priderintomis baltomis kojinėmis. Iš vyriškos liemenės vėliau buvo sukurtas frakas.

Daug dėmesio buvo skiriama plaukams. Jie buvo auginami ilgi, garbanojami, tepami pomada, daromos įspūdingos šukuosenos, kurioms natūralių plaukų ilgio dažnai nepakakdavo, tad buvo pridedama kitų žmonių ar arklių plaukai. Vaizduotė neturėjo ribų – moterys ant galvos įsirengdavo miniatiūrinius sodus ar įtaisydavo narvelį su paukščiais, o kirpėjui tekdavo stovėti ant kojūkų, kad galėtų pasiekti šukuosenos viršų.
Tokios šukuosenos buvo daromos savaitėms ar mėnesiams, moterys negalėdavo normaliai miegoti, o plaukuose veisdavosi parazitai.

## Nuorodos ir šaltiniai
* Ariadna Čiurlionytė *Dailė*
* history of haircuts
* pavyzdžiai
Pirmoji Prancūzijos imperija

**Pirmoji Prancūzijos imperija**, oficialiai **Prancūzijos Respublika**, vėliau **Prancūzijos imperija** (, ), po 1809 m. ir dar žinoma kaip **Napoleono Prancūzija**, – imperija, kurią valdė Napoleonas Bonapartas, XIX a. pr. įtvirtinęs Prancūzijos hegemoniją didžiojoje žemyninės Europos dalyje. Imperija gyvavo nuo 1804 m. gegužės 18 d. iki 1814 m. gegužės 3 d., taip pat trumpai atkurta laikotarpiu tarp 1815 m. kovo 20 d. iki 1815 m. liepos 7 d.

Nors Prancūzija jau nuo XVII a. pr. buvo įkūrusi kolonijinę imperiją užsienyje, Prancūzijos valstybė išliko Burbonų karalyste, o po Prancūzijos revoliucijos tapo respublika. Istorikai Napoleono režimą vadina *Pirmąja imperija*, kad atskirtų ją nuo restauracinės *[[Antroji Prancūzijos imperija|Antrosios imperijos]]* (1852–1870), kurią valdė Napoleono sūnėnas Napoleonas III.

1804 m. gegužės 18 d. Napoleonui buvo suteiktas prancūzų imperatoriaus titulas (*Empereur des Français*). Titulą suteikė senatas (Sénat conservateur). Imperatorius buvo karūnuotas 1804 m. gruodžio 2 d.  Karūnacija reiškė Prancūzijos konsulato ir Pirmosios Prancūzijos Respublikos pabaigą. Nepaisant jo karūnavimo, valstybė ir toliau buvo oficialiai vadinama „Prancūzijos Respublika“ iki pat 1808 m. spalio mėn. Imperija pasiekė karinės galios apogėjų žemyninėje Europoje per reikšmingas pergales Trečiosios koalicijos kare prieš Austriją, Prūsiją, Rusiją, Didžiąją Britaniją ir sąjungininkes, ypač 1805 m. Austerlico mūšyje. Prancūzų dominavimas buvo dar kartą patvirtintas per Ketvirtosios koalicijos karą, Jėnos-Auerstedt mūšį 1806 m. ir Frydlando mūšį 1807 m.  Napoleonas patyrė galutinį pralaimėjimą Vaterlo mūšyje 1815 m.

Karų seka, vadinama Napoleono karais, išplėtė Prancūzijos įtaką iki didelės dalies Vakarų Europos ir dalies buvusios Abiejų Tautų Respublikos. 1812 m., Prancūzijai pasiekus galybės viršūnę, Prancūzijos imperijoje buvo 130 departamentų, daugiau nei 44 mln. gyventojų, šaliai buvo pavaldūs daugiau nei 90 mln. pavaldinių visoje Europoje ir užjūrio kolonijose, buvo kariuomenės dalinių Vokietijoje, Italijoje, Ispanijoje ir Varšuvos kunigaikštystėje, o Austrija ir Prūsija buvo nominalios sąjungininkės. Prancūzų pergalės ankstyvuoju laikotarpiu paskatino Prancūzijos revoliucijos idėjų diegimą visoje Europoje: užkariautose žemėse įvedus Napoleono kodeksą, buvo pagerinta teisinė lygybė, sukurta prisiekusiųjų sistema ir įteisintos skyrybos, panaikinti dvarų rinkliavos ir teisė, taip pat aristokratų klasės privilegijos (baudžiava) visose teritorijose, išskyrus Lenkiją ir Lietuvą. Prancūzijos pralaimėjimas 1814 m. (o vėliau ir 1815 m.) žymėjo Pirmosios Prancūzijos imperijos pabaigą ir Burbonų restauracijos pradžią.

## Šaltiniai
Viktoras Majauskas

**Viktoras Majauskas** (1954 m. sausio 28 d. Kaune – 2015 m. rugpjūčio 17 d. Vilniuje) – Lietuvos vadybininkas, finansininkas.

## Biografija
1971–1976 m. studijavo Kauno politechnikos institute. 1976–1977 m. Lentvario kilimų fabriko meistras, 1977–1978 m. cecho viršininkas, 1978–1980 m. gamybos viršininkas. 1980–1990 m. verpimo ir audimo fabriko „Audėjas“ (AB „Audėjas“) vyr. inžinierius, 1990–2000 m. gamybos direktorius.

2000–2001 m. UAB „Audimpeksas“ komercijos direktorius. 2001–2006 m. AB „Vilniaus baldų kombinatas“ (AB „Vilniaus baldai“) generalinis direktorius. 2006–2008 m. investicijų UAB „Nordic investicija“ prezidentas, nuo 2006 m. HOLD Finance įmonių, užsiimančių šeimos kapitalo ir susijusių įmonių valdymu, grupės prezidentas. 2010–2014 m. LR socialinės apsaugos ir darbo ministerijos Darbo departamento direktorius.

2003–2006 m. Baldų gamintojų asociacijos „Lietuvos mediena“ prezidentas. Nuo 2003 m. Vilniaus Šv. Kristoforo Rotary klubo steigėjas ir narys. 2005–2012 m. Lietuvos šiuolaikinės penkiakovės federacijos prezidentas. Nusišovė.

## Šaltiniai
Albina Auksoriūtė

**Albina Auksoriūtė** (g. Šilalės raj. Kvėdarnos apylinkės Sodalės km.) – lietuvių kalbininkė lituanistė terminologė.

## Biografija
Baigė Kvėdarnos vidurinę mokyklą. 1988 m. baigė Vilniaus universiteto Filologijos fakulteto lietuvių kalbos ir literatūros specialybę ir pradėjo dirbti Lietuvių kalbos ir literatūros instituto (dab. Lietuvių kalbos institutas) Kalbos kultūros ir terminologijos skyriuje, o vėliau – to paties instituto naujai įkurtame Terminologijos skyriuje. 1995 m. įstojo į Lietuvių kalbos instituto ir Vytauto Didžiojo universiteto doktorantūrą. 2000 m. apgynė humanitarinių mokslų daktaro disertaciją „Lauryno Ivinskio terminologijos darbai“.

Nuo 2001 m. Lietuvių kalbos instituto Terminologijos skyriaus (dabar – Terminologijos centras) vadovė. Lietuvos standartizacijos departamento 37-to Technikos komiteto „Terminologija“ pirmininkė, Tarptautinio terminologijos informacijos centro (INFOTERM) Vykdomosios tarybos narė.

## Publikacijos
Paskelbė apie 30 mokslinių straipsnių, dalyvavo 15 mokslinių konferencijų. Recenzavo per 40 įvairių sričių terminų žodynų ir daug terminų standartų, kaip terminologė prisidėjo rengiant apie 10 terminų žodynų.

Lietuvių kalbos instituto žurnalo „Terminologija“ redaktorių kolegijos narė, straipsnių rinkinių „Terminologijos istorijos ir dabarties problemos“ redaktorių kolegijos narė ir sudarytoja ir „Pabaltijo tautų terminologijos problemos ir Europos Sąjunga“ atsakomoji redaktorė ir sudarytoja.

Sudarė knygų „Kvėdarna“ ir „Šilalės kraštas: Šilalės valsčius“ kalbos skyrelius.

## Nuorodos
* Albina Auksoriūtė 
* Dr. Albina Auksoriūtė
Jonas Vytautas Bruveris

**Jonas Vytautas Bruveris** (1939 m. kovo 19 d. Medikuičiuose, Joniškio valsčiuje – 2023 m. kovo 18 d. Vilniuje) – Lietuvos muzikologas, pedagogas.

## Biografija
1956 m. baigė Joniškio vidurinę mokyklą, 1960 m. – kompoziciją Juozo Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje (Juozo Karoso klasė). 1960–1965 m. LSSR konservatorijoje studijavo muzikologiją (Juozo Gaudrimo klasė), 1966–1969 m. muzikos estetiką Leningrado Nikolajaus Rimskio-Korsakovo valstybinės konservatorijos aspirantūroje. 1973 m. apgynė menotyros mokslų kandidato disertaciją „M. K. Čiurlionio kūrybos estetinės problemos“.

Nuo 1969 m. dėstė LTSR konservatorijos Muzikos istorijos katedroje; nuo 1979 m. docentas, 2010 m. LMTA profesorius.

1975–1980 m. ir 1986–1992 m. LSSR valstybinio operos ir baleto teatro (nuo 1990 m. Lietuvos operos ir baleto teatras) literatūros skyriaus redaktorius. 1981–1984 m. dėstė Bratislavos Komenskio universitete (*Univerzita Komenského v Bratislave*). 1992–1996 m. Lietuvos teatro, muzikos ir kino muziejaus direktorius.

„Lietuviškosios tarybinės enciklopedijos“ (nuo III t.) ir „Tarybų Lietuvos enciklopedijos“ (II-IV t.) mokslinis konsultantas, straipsnių autorius, „Visuotinės lietuvių enciklopedijos“ (nuo VII t.) Mokslinės redakcinės tarybos narys ir recenzentas, straipsnių autorius. 1993–1999 m. LMTA Senato pirmininkas. Nuo 1993 m. Lietuvos Franco Šuberto draugijos pirmininkas. 2009–2012 m. Lietuvos Vyriausybės kultūros ir meno premijų komisijos pirmininkas. Parašė straipsnių apie lietuvių ir užsienio muziką.

## Bibliografija

* Mikalojus Konstantinas Čiurlionis: biografinė apybraiža. - Kaunas: Šviesa, 1973. - 94 p.: iliustr.
* Čiurlioniui – 100. - Vilnius: Vaga, 1977. - 348 p.: iliustr.
* Kiprui Petrauskui 100. - Vilnius: Vaga, 1988. - 171 p.: iliustr. - ISBN 5-415-00082-8
* Opera / Lietuvos operos ir baleto teatras. - Vilnius: ALS, 1996. - 16 p.: iliustr. - ISBN 9986-761-02-6
* Birutė Almonaitytė: dainininkės gyvenimas, kūryba, mintys, bičiulių žodžiai. - Vilnius: Kriventa, 1999. - 190 p.: iliustr. - ISBN 9986-9173-7-9
* Lietuvos nacionalinis operos ir baleto teatras. - Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. - 591 p.: iliustr. - ISBN 5-420-01583-8
* Muzikos žemyno keliais: straipsnių rinkinys / Jonas Vytautas Bruveris, sud. Rūta Gaidamavičiūtė. - Vilnius: LMTA, 2014. - 603 p.: iliustr. - ISBN 978-609-8071-14-6
* Lietuvių muzikos istoriniai kontekstai: teorinis sintetinis mokslo darbas. - Vilnius: Lietuvos muzikos ir teatro akademija, 2014. - 378 p.: iliustr. - ISBN 978-609-8071-18-4


## Įvertinimas
* 1989 m. LSSR nusipelnęs meno veikėjas
* 2006 m. Vytauto Landsbergio premija
* 2006 m. Lietuvos nacionalinė kultūros ir meno premija
* 2012 m. Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Riterio kryžius 
* 2015 m. Onos Narbutienės premija

## Šaltiniai
W. E. Barclay

**William E. Barclay** – pirmasis Liverpulio vyr. treneris dirbęs kartu su klubo sekretorium John McKenna.

Barclay buvo pirmasis ir Evertono vyr. treneris, kuris treniravo klubą tik pirmąsias 22 rungtynes, nuo 01 Aug, 1888 m. rugpjūčio 1 d. iki 1889 m. gegužės 31 d. Evertonui palikus Anfieldą, Barclay buvo vienas iš tų, kurie pasiliko formuoti naujos komandos, kuri galiausiai tapo Liverpool FC.
Taip pat dirbo ir futbolo asociacijoje.

## Taip pat skaitykite

* Liverpool FC trenerių sąrašas.

## Šaltiniai
Algimantas Bružas

**Algimantas Bružas** (1932 m. sausio 18 d. Kurkliai – 2019 m. birželio 27 d. Vilniuje) – Lietuvos teatro aktorius.

## Biografija
Mokėsi Kurklių ir Staskūniškio pradinėse mokyklose, baigė Ukmergės 1-ąją vidurinę mokyklą, 1956 m. baigė Lietuvos valstybinę konservatoriją.

1956–1960 m. Kapsuko dramos teatro, 1960–1993 m. Lietuvos akademinio dramos teatro aktorius. Teatro scenoje sukūrė per šimtą vaidmenų. Taip pat vaidino Lietuvos radijo teatro pastatymuose, radijo fonotekai įgarsino gausią literatūros kūrinių kolekciją, kaip profesionalus skaitovas dalyvavo įvairiuose lietuvių autorių prozos vakaruose, parengė daug grožinės literatūros kūrinių įrašų aklųjų fonotekai.

Palaidotas Vilniuje, Rokantiškių kapinėse.

## Vaidmenys
* Edvardas - Antanas Vienuolis. Prieblandoje 1956 m. rež.Jonas Kavaliauskas
* Žonvalis – Alfredas Žari. Šeštasis aukštas 1957 m. rež. Stasys Čeikauskas
* Teodoras – Feliksas Lope de Vega. Šuo ant šieno 1958 m. rež. Stasys Čeikauskas
* Vėlas – Tenesis Viljamsas. Orfėjas nusileidžia į pragarą, 1962 m. rež. Romualdas Juknevičius
* Rakitinas – Ivanas Turgenevas. Mėnuo kaime, 1962 m. rež.Romualdas Juknevičius
* Jonas ir Meisteris – Petras Cvirka. Meisteris ir sūnūs, 1965 m. ir 1978 m. rež. Kazimiera Kymantaitė
*Kičkailis - N. Matusovskis. Amnestija 1972 m. rež. Algirdas Lapėnas
* Oliveris – Ričardas Brinslis Šeridanas. Intrigų mokykla, 1974 m. rež. Algirdas Latėnas
* Dangelis – Jonas Avyžius. Sodybų tuštėjimo metas, 1975 m. rež. Herrikas Vancevičius
* Oginskis – Balys Sruoga. Kazimieras Sapiega, 1979 m. rež. Henrikas Vancevičius
* Bajoras – Juozas Grušas. Barbora Radvilaitė, 1995 m. 
* Vilius Klarkas – N. Simon. Šaunieji vyrukai, 1997 m. rež. Olegas Kesminas
* Chmelikas – Osvald Zahradnik. Solo laikrodžiui su gegute, 2001 m. rež. Ramutis Rimeikis
* Pensininkas ir Ponas – Augustas Strindbergas. Sapnas, 2005 m.
*Blažiejus Žemgirdas - J. Glinskis. Vieno tėvo vaikai, 2006 m. rež. Gytis Padegimas

**Vaidmenys kine:**
* Puida – Ko verkė pušys, rež. Balys Bratkauskas, 1977 m., LTV
* Finčlis – Amerikietiška tragedija, rež. Marijonas Giedrys, Lietuvos kino studija, 1980–1981 m.
* Barbora Radvilaitė, rež. Vidmantas Bačiulis, 1982 m., LTV
* Inspektorius – Visi prieš vieną, rež. Artūras Pozdniakovas, Lietuvos kino studija, 1986 m.
* Martynas – Edeno sodas, rež. A.Puipa, 2015 m.

## Įvertinimas
* 1982 m. Lietuvos nusipelnęs artistas

## Šaltiniai
Anglijos regionai

**Regionas** − stambiausias administracinio suskirstymo vienetas Anglijoje. Jų yra devyni. Tarp 1994 ir 2011 m. regionai turėjo administracinį vaidmenį per JK vyriausybę. Nors regionai nebeatlieka savo funkcijos, jie yra naudojami administraciniams tikslams. Atskiria teritorijas rinkimams į Europos Parlamentą.

Regionų sąrašas (žr. žemėlapį):
# Londonas
# Pietryčių Anglija
# Pietvakarių Anglija
# Vakarų Midlandsas
# Šiaurės Vakarų Anglija
# Šiaurės Rytų Anglija
# Jorkšyras ir Hamberis
# Rytų Midlandsas
# Rytų Anglija

## Nuorodos
* United Kingdom: Administrative Division (Citypopulation.de)
* Divisions of the United Kingdom (Statoids.com)
Rytų Anglija

**Rytų Anglija** () – vienas iš regionų Anglijoje. Šis regionas buvo suformuotas 1994 metais, panaudojant 1991 m. statistikos duomenis. Rytų Anglijoje yra 6 grafystės: Bedfordšyras, Kembridžšyras, Eseksas, Hartfordšyras, Norfolkas ir Safolkas.

2001 metais regione gyveno 5,38814 mln. žmonių. Aukščiausia Rytų Anglijos kalva yra 249 m aukščio.
Jurgis Brūvelaitis

**Jurgis Brūvelaitis** (1900 m. vasario 24 d. Dinviečiai, Klaipėdos apskr. – 1995 m. kovo 26 d. Kanada) – Klaipėdos krašto visuomenės veikėjas.

## Biografija
Baigė Tauragės mokytojų seminariją. Nuo 1921 m. Šaulių sąjungos V partizanų grupės Klaipėdos krašto vadas, Vyriausiojo Mažosios Lietuvos gelbėjimo komiteto reikalų vedėjas. Per 1923 m. Klaipėdos sukilimą Šilutės apskr. komendantas. 1923 m. suorganizavo Šaulių sąjungos Klaipėdos krašto rinktinę, iki 1934 m. pabaigos jos vadas. Šios sąjungos laikraščių: 1924–1925 m. „Klaipėdos sargas“, 1926–1931 m. „Klaipėdos garsas“ redaktorius. Nuo 1932 m. gegužės mėn. iki 1935 m. rugsėjo mėn. IV Klaipėdos krašto seimelio narys. 1934 m. gruodžio mėn. – 1935 m. lapkričio mėn. Klaipėdos krašto Direktorijos pirmininkas. Kaune vykstant Klaipėdos krašto nacių partijų bei smogikų vadų teismui (Neumanno-Sasso byla), o hitlerinei Vokietijai plėtojant antilietuvišką propagandą, provokiškas Seimelis 1935 m. balandžio mėn. jo vadovaujamai Direktorijai pareiškė nepasitikėjimą ir ji 1935 m. lapkričio 27 d. buvo atstatydinta. Vėliau – Klaipėdos medžio apdirbimo įmonės „Medis“ vadovas. Nuo 1938 m. vadovavo Klaipėdos krašto „Giedotojų sąjungai“. Naciams 1939 m. kovo mėn. okupavus Klaipėdos kraštą prisitaikė prie jų tvarkos ir lietuviškoje veikloje nedalyvavo. Antrojo pasaulinio karo pabaigoje pasitraukė į Vokietiją, vėliau apsigyveno Kanadoje.

## Šaltiniai
Antanas Bružas

**Antanas Bružas** (1893 m. gegužės 5 d. Motiškiai, Seredžiaus valsčius – 1970 m. gegužės 28 d. Klaipėda) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, vargonininkas.

## Biografija
1909–1916 m. vargonininkavo Jiezne, Odesoje, Izmaile, Omske, Tiumenėje. 1917–1920 m. dirbo Lietuvių draugijos nukentėjusiems dėl karo šelpti Omsko skyriuje, Sibiro lietuvių biure. 1920 m. grįžęs į Lietuvą – Šaulių sąjungos Kultūros propagandos skyriaus vedėjas, 1922–1925 m. redagavo laikraštį „Trimitas“. Vienas laikraščio „Ūkininko patarėjas“ steigėjų, 1927 m. redaktorius. 1927 m. įkūrė ir iki 1934 m. redagavo kaime populiarų savaitraštį „Mūsų rytojus“, tapusį labai populiariu leidiniu kaimo žmonėms. 1934 m. Talkos spaudos biuro vedėjas.  1935–1940 m. laikraščio „Darbo Lietuva“ ir „Darbas“ redaktorius. 1941 m. su J. Senkumi įkūrė Studijų biurą ir leido tęstinį leidinį „Lietuvių archyvas“. Po karo vargonininkavo Kaišiadorių valsčiuje. 1948–1956 m. sovietinės valdžios kalintas Mordovijoje. Grįžęs Klaipėdoje privačiai mokė muzikos.

## Bibliografija
* Bolševikų valdžia ir tvarka, 1920 m.
* Kodėl lietuviai su lenkais nesusitaiko, 1922 m.

## Šaltiniai
Bronius Bružas

**Bronius Bružas** (g. 1941 m. kovo 25 d. Rokiškyje) – Lietuvos dailininkas vitražistas.

## Biografija
1967 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1969–1985 m. dirbo „Dailės“ kombinate, 1985–1997 m. Skulptūros ir monumentaliosios dailės studijoje Vilniuje. Nuo 1990 m. Vilniaus dailės akademijos dėstytojas, nuo 1993 m. docentas.

## Kūryba

Sukūrė vitražų miniatiūrų, teminių ir dekoratyvinių vitražų daugiau, kaip 60 pastatų interjerams Lietuvoje (ciklas „Lietuvos medicinos istorija“ Vilniaus Raudonojo Kryžiaus ligoninėje, 1974 m., vitražas Lietuvos mokslų akademijos bibliotekoje, 1979 m., vitražų ciklai Jaunimo teatre, 1982 m., Lietuvos Respublikos kultūros ministerijoje, 1985 m., Vilniaus arkikatedroje, 1989 m., Didžiosios Britanijos, Vatikano, Ukrainos ambasadose Vilniuje, 1990–1996 m., Švč. Trejybės bažnyčioje (Panevėžys), 1991 m.), Kūlupėnų bažnyčioje (Kretingos raj.) ir užsienyje – privačiuose interjeruose Čikagoje, Bostone, Helsinkyje, Varšuvoje, 1989–2000 m., Šv. Jurgio bažnyčioje Varšuvoje, 1993–2001 m., Lietuvos Respublikos ambasadoje Maskvoje, 1994 m.).

Vitražai iš plono spalvoto stiklo, sujungto švinu, aprėminti geometriniu ar augaliniu ornamentu, susieti su architektūra stiliumi ir motyvais. Kūriniai daugiausia istorinės tematikos, t. p. portretai. Būdinga herojinė patetika, dinamiškas formų ritmas.

## Šaltiniai
Automagistralė M09 (Ukraina)

**Automagistralė M09** () – tarptautinis greitkelis Lvovas- sienos kirtimo punktas „Rusios Rava“ Ukrainoje, sutampanti su europiniu keliu  *([[Lvovas]]-[[Varšuva]])* dalimi.

Bendras ilgis – 62,5 km.

Prasideda Lvove, kerta Žovkvą ir pasibaigia sienos kirtimo punkte su Lenkija „Rusios Rava“.

## Maršrutas
Antanas Bružys

**Antanas Bružys, Bružas** (1873 m. Zaltriškiai, Tauragės valsčius – m. po 1917 m. Tomsko gubernija, Rusija) – Lietuvos knygnešys.

## Biografija
Gimė 1871 12 19 (31) (pagal teismines bylas 1873 m.) Zaltriškių kaime, Raseinių apskrities Tauragės valsčiuje, pasiturinčių ūkininkų Martyno ir Leokadijos (iki santuokos Juchnevičiūtė) Bružų šeimoje. Kauno gubernijos žandarų valdybos anketiniuose duomenyse rašoma: „Raseinių apskrities Zaltriškių kaimo valstietis Bružys (Ƃpyжиcъ) Antanas, Martyno sūnus, 22 metų (1895 m.), katalikas, lietuvis, trumpai mokėsi Tauragės parapinėje mokykloje(...)". Istorikas akademikas A. Tyla taip pat nurodo, kad A. Bružas lankė pradžios mokyklą. 

Priklausė Garšvių knygnešių draugijai. Dažniausiai jo Mažojoje Lietuvoje supirktą spaudą per sieną gabendavo kiti knygnešiai, toliau pats ją veždavo.1890–1894 m. A. Bružas buvo pagrindinis spaudos gabentojas iš Prūsijos (Vokietijos) į Garšvių k. 1894 m. vasario mėn. jis, Jurgis Bielinis ir Kazys Ūdra įkliuvo prie Raseinių, tačiau papirkę policininką pabėgo. Buvo konfiskuota apie 4000 egz. spaudinių. 1894 m. lapkričio 21 d. pasienio sargybiniai kratė jo namus ir rado 7 spaudos ryšulius (1705 egz. lietuvių k., 1 vokiečių ir 28 lenkų kalba). 1895 m. kalėjo Tauragėje, 1896 m. Sankt Peterburge, 1897 m. ištremtas į Irkutską, 1898 m. – į Oliokminską (Jakutija). 1902 m. grįžo į tėviškę, tačiau čia gyventi jam buvo draudžiama. Netrukus pats grįžo į Tomsko guberniją, vertėsi perrašinėjimu.

## Šaltiniai
Karolis Bžozovskis

**Karolis Bžozovskis** (, 1821 m. rugsėjo 28 d. Varšuva – 1904 m. lapkričio 5 d. Lvovas) – lenkų inžinierius, rašytojas, lietuvių tautosakos rinkėjas.

## Biografija

Nuo 1835 m. mokėsi Seinuose, nuo 1839 m. Suvalkuose. Seinuose užrašinėjo lietuviškas dainas. 1843 m. emigravo į Poznanę. Ten 1844 m. išleido rinkinį „Aleksoto apylinkių liaudies dainos“ (*Pieśni ludu nadniemeńskiego z okolic Aleksoty*). Jame išspausdinti 51 dainos vertimai lenkų kalba, 8 dainos lietuvių kalba ir L. G. Rėzos skelbta ypač reta daina „Verkė, verkė gegelė“.

Dalyvavo 1848 m. ir 1863 m. sukilimuose. Gyveno Osmanų imperijoje, nuo 1884 m. Lvove. Parašė poemų, pjesių. Dramoje „Dusios ežeras“ (*Jezioro Dusza*, apie 1900 m.) panaudotos lietuvių liaudies sakmės apie Velnią, Perkūną, Mildą. Dėl antivokiško turinio Austrijos cenzūros ji buvo uždrausta vaidinti.

## Šaltiniai
Valdas Bubelevičius

**Valdas Bubelevičius** (g. 1955 m. spalio 25 d. Vilniuje) – Lietuvos skulptorius, pedagogas.

## Biografija
1983 m. baigė Vilniaus dailės institutą. 1984–1988 m. dėstė Telšių taikomosios dailės technikume, nuo 1989 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto dėstytojas; 1994 m. docentas.

## Kūryba
Nuo 1983 m. dalyvauja parodose. Sukūrė dekoratyvinių skulptūrų, antkapinių paminklų. Kūriniams būdinga architektoniška kompozicija, stilizuotos, apibendrintos formos. Smulkiosios skulptūros kompozicijos („Tato“ 1985 m., „Lietuva“ 1986 m., „Šaltinis“ 1988 m., „Į žvaigždes“ 1990 m., „Meditacija dviem“ 1999 m., „Į begalybę“ 2001 m.) sąlygiškų, ažūrinių ir aptakių formų. Kūrybai būdingos simbolinės prasmės, kompozicijos ir plastikos harmonija. 1990 m. restauravo Vytauto Didžiojo paminklą Kaune.

## Darbai
* Vakaris, Pervalka, 1982 m.
* Šviesa, Mažeikiai, 1985 m.
* Šeima, Pakruojis, 1987 m.
* Lietuva, 1990 m.
* Reščiauskų šeimos antkapinis paminklas, Panevėžys, 1997 m.
* Profesorius Petras Aleksandravičius. Antkapinis paminklas, Vilnius, 1999 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
http://www.skulptoriai.lt/7V.Bubelevicius_CV.html
Automotrisė

**Automotrisė** () – autonominis geležinkelio vagonas su vidaus degimo varikliu, dažniausiai dyzeliniu, naudojamas keleiviams vežti ar tarnybinėms išvykoms. Automotrisės efektyvios mažai keleivių naudojamose geležinkelio atšakose, kurias jos gali apsaugoti nuo uždarymo ir panaikinimo. Pagal XX a. 6-ojo dešimtmečio Vokietijos geležinkelio apskaičiavimus, automotrisės išlaidoms padengti užteko šešių pilną bilieto kainą mokančių keleivių. 

## Istorija

Pirmosios automotrisės pasirodė apie 1900 m., vienos pirmųjų – Prancūzijoje, todėl ir terminas parinktas prancūziškas. Iki XX a. 5-ojo dešimtmečio automotrisėmis vadinti ir keleivinės, ir krovininės savaeigės geležinkelio transporto priemonės, bet vėliau sąvoka susiaurinta iki keleivinio sektoriaus – taip vadinami vagonai su vidaus degimo varikliu.

## Lietuvoje

Pirmąją automotrisę 1932 m. Lietuvoje pagamino Kauno siaurųjų geležinkelių centrinės dirbtuvės. Tai buvo dviašė automotrisė 92 kW galios generatorinių dujų, gaunamų deginant medieną, varikliu. Ji nuo 1932 m. balandžio kursavo Šiaulių–Biržų ruože. 1934 m. pradžioje šiose dirbtuvėse pagaminta 12 tonų automotrisė, varoma medžio dujomis, 90 AJ galingumo, pasiekianti 45 km/h greitį ir talpinanti apie 100 keleivių.

1934 m. Austrijoje nupirktos 8 automotrisės, 1937 m. iš „MAN“ firmos (Vokietija) nupirktos 4 plačiojo geležinkelio automotrisės su prikabinamais vagonais (salone 86 sėdimos vietos), varomos 420 arklio jėgų dyzelinio variklio. Iš Kauno iki Šiaulių buvo galima nuvykti per 2 valandas, į Klaipėdą – per 4 valandas.

Nuo 2008 m. maršrutu Vilniaus geležinkelio stotis – Vilniaus oro uosto geležinkelio stotis kursuoja 93 vietų, iš Lenkijos riedmenų gamintojo „Pesa Bydgoszcz S.A.“ įsigytos automotrisės Pesa 620M. Vėliau šių automotrisių parkas buvo išplėstas iki 12. Jos aptarnauja įvairius maršrutus su nedideliais keleivių srautais (pvz., Kaunas–Marijampolė, Kaunas–Kybartai). Jos nupirktos siekiant pakeisti senus D1 traukinius. Lietuvoje taip pat važinėjo vienintelė 1997 m. latviška automotrisė AR2.

## Šaltiniai
Džeimstaunas (Šv. Elenos sala)

**Džeimstaunas** () – Šv. Elenos salos (JK valda) Atlanto vandenyne pagrindinė gyvenvietė bei administracinis centras. Apie 1000 gyventojų. Išsidėstęs salos šiaurės rytuose; jūrų uostas prie Džeimso užutėkio. Gubernatoriaus rūmai, Šv. Pauliaus katedra. 4 km nuo Džeimstauno yra Longvudo gyvenvietė, kurioje savo gyvenimą užbaigė Napoleonas.

## Istorija

Džeimstaunas įkurtas 1656 m. Rytų Indijos kompanijos. Ilgą laiką buvo kaip strateginis laivų atsargų papildymo punktas viduryje vandenyno.
Džeimstaunas

**Džeimstaunas** () gali reikšti:

* Džeimstaunas – Šv. Elenos salos sostinė;
* Džeimstaunas – pirmoji pastovi kolonistų gyvenvietė JAV;
* Džeimstaunas – miestelis Australijoje.
Dominykas Butėnas

**Dominykas Butėnas** (*Bubenis, Bubnys, Bubinas*, 1856 m. lapkričio 18 d. Dūseikiai – 1940 m. lapkričio mėn. Ubiškė) – Lietuvos knygnešys.

## Biografija
Ūkininkas. Nuo 1883 m. iš Rytų Prūsijos į Lietuvą gabeno katalikų knygas ir „Aušrą“, vėliau tik pasaulietinę literatūrą bei socialdemokratų leidinius. Draudžiama spauda aprūpindavo apie 40 knygnešių – knygų platintojų. 4 kartus suimtas. 1883 m. paskelbus caro manifestą nuo bausmės atleistas, 1895 m. šešis mėnesius kalintas Telšių kalėjime. 1899 m. sulaikytas, kai iš Rytų Prūsijos perėjo sieną, ir kalintas Kaune bei Tauragėje. 1902 m. trejiems metams ištremtas į Viatkos guberniją. Gyveno Unyje, Glazove. Panaikinus lietuviškos spaudos draudimą 1904 m. nuo tolesnės bausmės atleistas grįžo į Lietuvą.

## Šaltiniai
Bubių–Padubysio miškai

**Bubių-Padubysio miškai** – miškai Šiaulių rajono savivaldybės teritorijoje, į pietvakarius nuo Bubių.

## Geografija
Plotas 3600 ha; mišku apaugę 2980 ha. Valstybinės reikšmės miškų plotas 2140 ha; priklauso Šiaulių miškų urėdijos Bubių ir Pageluvio girininkijoms. Sudaro Bubių, Karauskių, Mirskiškės, Padubysio, Paraudžių, Padeglių, Pabijočių ir Zuikiškės miškai. Visi miškai įeina į Kurtuvėnų regioninio parko teritoriją.

Šiaurinė dalis siekia Pavėžupio žuvininkystės tvenkinius, šiaurės rytinė ir pietryčių dalis – Dubysą, vakarinė – Dambos ežerą, pietvakarinė – Kurtuvos upelį, prie kurio įrengta keletas tvenkinių. Pietvakarinėje masyvo dalyje yra tvenkinių, daug ežerų, ežerėlių. Iš jų didesni: Bijotė (66 ha), Geluva (18 ha). Per šiaurinę dalį teka Raudos upelis. Paviršius kalvotas, vaizdingas.

## Medynai
Augavietės nederlingos ir derlingos normalaus drėgnumo bei užmirkusios. 38 % miškų yra ekosistemų apsaugos, 23 % rekreaciniai, 35 % apsauginiai, 4 % ūkiniai. Kultūrinės kilmės medynų 11 %. Pušynų yra 32 %, eglynų 31 %, beržynų 31 %, juodalksnynų, drebulynų ir baltalksnynų – po 2 %. Jaunuolynai sudaro 18 %, pusamžiai miškai 50 %, pribręstantys 23 %, brandūs 9 %. Medynų vidutinis amžius 54 m., bonitetas II, O, skalsumas 0,7, tūris 200 m³/ha, kasmet priauga 4,7 m³/ha.

Yra daug uoginių ir vaistinių augalų, randama retų ir saugomų augalų bei gyvūnų rūšių. Gamtos paminklai – Šešialiemenė eglė (53 kvartale), Storoji pušis (59 kvartale).

## Istorija
1944–1945 m. Bubių-Padubysio miškuose veikė LLA Šiaulių apygardos Stumbro rinktinės partizanų kuopa. Vėliau iš jų susidarė Vytauto Didžiojo rinktinė. 1947–1948 m. veikė „Atžalyno“ rinktinė, 1948–1951 m. Prisikėlimo apygardos Žalioji rinktinė.

## Galerija


Vaizdas:Bubiu-Padubysio miskai 02.jpg|Bubių-Padubysio miškai
Vaizdas:Bubiu-Padubysio miskai 03.jpg|Bubių-Padubysio miškai
Vaizdas:Bubiu-Padubysio miskai 04.jpg|Bubių-Padubysio miškai
Vaizdas:Bubiu-Padubysio miskai 05.jpg|Bubių-Padubysio miškai (Paraudžių miškas)
Vaizdas:Bubiu-Padubysio miskai 06.jpg|Bubių-Padubysio miškai (Paraudžių miškas)
Vaizdas:Bubiu-Padubysio miskai 07.jpg|Bubių-Padubysio miškai (Dubysa)
Vaizdas:Bubiu-Padubysio miskai 08.jpg|Bubių-Padubysio miškai (pelkė Paraudžių miške)
Vaizdas:Bubiu-Padubysio miskai 09.jpg|Bubių-Padubysio miškai


## Šaltiniai
Algimantas Bublys

**Algimantas Bublys** (g. 1941 m. birželio 2 d. Tauragėje) – lietuvių kilmės JAV architektas.

## Biografija
Tėvas Vladas Bublys. 1944 m. su tėvais pasitraukė į Vokietiją, nuo 1949 m. gyvena JAV. 1965 m. baigė Detroito universitetą. 1968–1980 m. dirbo architektų bendrovėse; 1980–2000 m. bendrovės „Rossetti Associates“ Birmingheme, nuo 2000 m. bendrovės „Barton Malow Design“ Soutfilde viceprezidentas.

Pastatai apibendrintos, skulptūriškos išorės; raiška grindžiama griežtų ir laisvų formų, tradicinių ir novatoriškų technologijų, konceptualių derinių. Pelnė daugiau kaip 50 architektūrinių premijų.

## Svarbiausi projektai
* Flat Roko savivaldybės pastatas, 1973 m.
* Kompiuterių centro „EDS“ pastatas, (Camp Hill, Pennsylvania) 1981 m.
* gamyklo „Ford“ biurų centras „Fairlane“, Dyrbornas, 1984 m.
* Biurų centras „Liberty Center“ (Troy, MI) ir kompiuterių bendrovės „Unisys“ centrinė būstinė, Detroitas, 1987 m.
* Palace Sporto rūmai, Auburn Hilsas, 1988 m.
* JAV teniso asociacijos centras „Flushing Meadowse“ ir Detroito oro uosto išplėtimas, 1990 m.
* „Van Andel“ sporto rūmai, (Grand Rapids, MI)1994 m.
* Blue Cross Blue Shield arena, Ročesteris, 1995 m.
* Biuru Centras „Orchestra Place“, Detroitas, 1996 m.
* Rytų Mičigano universiteto sporto rūmai, Ypsilantis, 1997 m.
* Bendrovės „Barton Malow Design“ centriniai rūmai, 2001 m.
* Bendrovės „General Motors“ „Powertrain“ centriniai rūmai, Pontiakas, 2002 m.

## Šaltiniai
Vladas Bublys

**Vladas Bublys** (1903 m. spalio 12 d. Narbučiai, Svėdasų valsčius – 1985 m. gruodžio 28 d. Birminghemas, Mičigano valstija) – Lietuvos agronomas, agronomijos daktaras, JAV lietuvių visuomenės veikėjas.

## Biografija
1934 m. baigė žemės ūkio akademiją Dotnuvoje. 1947 m. baigė Bonos universitetą, agronomijos daktaras.

1933-1941 m. agronomas. 1938–1944 m. bendrovės „Lietūkis“ tarybos narys. 1940 m. Tauragės žemės ūkio skyriaus viršininkas ir Lietuvių repatriacijos iš Vokietijos komisijos pirmininkas. 1941-1944 m. bendrovės „Pienocentras“ direktorius. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. Bodensverderyje su kitais suorganizavo lietuvių pabėgėlių stovyklą.

1949 m. persikėlė į JAV. Iki 1969 m. dirbo „Ford Motor“ bendrovėje Detroite. Su kitais Soutfilde (netoli Detroito) įkūrė šeštadieninę lituanistinę „Žiburio“ mokyklą. Bendrojo Amerikos lietuvių fondo narys. Vienas „Dainavos“ jaunimo stovyklos steigėjų, jos valdybos ir tarybos narys.

Sūnus Algimantas Bublys.

## Bibliografija
* Žemės ūkio gamybinė kooperacija nepriklausomoje Lietuvoje 1920–1940 metais, su kt., 1972 m.

## Šaltiniai
Keleivis

**Keleivis** – transporto priemone (autobusas, traukinys, laivas, lėktuvas ir kt.) keliaujantis žmogus, kuris nėra jos ekipažo (įgulos) narys. Keleivis transporto priemonėje neatlieka jokių pareigų.

Vežėjas įsipareigoja nuvežti keleivį į paskirties vietą, o jei pervežamas ir bagažas - taip pat į paskirties vietą pristatyti ir bagažą. Keleivis įsipareigoja sumokėti už kelionę ir bagažo pervežimą. Keleivio pervežimo sutarties sudarymą paprastai liudija bilietas, o atidavus pervežimui bagažą išduodama bagažo kvitancija. Bilietų ir bagažo kvitancijų forma nustatoma atitinkamais transporto nuostatais ir kodeksais.

Keleiviais nelaikomi asmenys, išgelbėti jūroje ir paimti į laivą, locmanai ir jų mokiniai bei vaikai iki 1 metų, taip pat asmenys, laikinai dirbantys laive, pastarajam esant uoste.

## Rūšys
Keleiviai yra dvejopi:
* oficialūs keleiviai, kurių kelionė paprastai įforminama kelionės bilietu. Parduodant bilietą vežėjas įsipareigoja pervežti keleivį iš išvykimo vietos į atvykimo vietą, taip pat suteikti kai kurias kitas paslaugas (pvz., suteikti sėdimą ar miegamą vietą, maitinti, pervežti bagažą ir kt.). Bagažo pervežimą paprastai liudija bagažo kvitas ar panašus dokumentas. Į bilieto kainą paprastai į eina ir draudimas.
* neoficialūs:
** keleiviniu transportu nelegaliai keliaujantys, bilieto neturintys žmonės (ir nesantys įgulos nariai). Tokie žmonės paprastai vadinami *[[Keleivis be bilieto|zuikiais]]*.
** nekeleiviniu transportu pervežami žmonės, kurių kelionė nėra įforminama kelionės bilietu ar kitokia sutartimi.

## Teisės
**Lėktuvu** keliaujantys keleiviai Europos Sąjungoje turi teisę į nemokamą maistą ir gėrimus, jei skrydis vėluoja daugiau nei dvi valandas. Jei skrydis vėluoja daugiau nei penkias valandas arba yra atšauktas, keleiviai turi teisę rinktis: ar per septynias dienas atgauti už skrydį sumokėti bilietus, ar skristi atgal į išskridimo vietą, ar tęsti kelionę kitomis transporto priemonėmis. Jeigu skrydis yra nukeliamas į kitą dieną, keleivis privalo gauti nemokamą nakvynę viešbutyje.

Keliautojai, dabar keliaujantys **traukiniu**, taip pat, turi daugiau teisių, nes ES suvienodino traukiniu ir lėktuvu keliaujančių žmonių teises. Todėl, traukinių keleiviai dabar taip pat turi būti informuojami apie geriausias bilietų kainas, trumpiausio laiko maršrutus, persėdimų variantus, bei stočių pasiekimo galimybes. Jei traukinys vėluoja atvykti nuo vienos iki dviejų valandų, keleiviui turi būti gražinama 25% bilieto kainos kompensacija, jei traukinys vėluoja daugiau nei dvi valandas, turi būti išmokama 50 % kompensacija.

Traukinių kaip ir lėktuvų keleiviams turi būti kompensuota už pamestą arba apgadintą bagažą. Kompensacija keliaujantiems lėktuvu gali būti iki 1220 EUR, o traukiniu iki 1300 EUR.

Artimiausiu metu planuojama užtikrinti daugiau teisių keliautojams, keliaujantiems autobusu ir laivu. Taip pat, ateityje planuojama užtikrinti geresnes sąlygas riboto judrumo žmonėms keliauti autobusu ir laivu.

## Šaltiniai
Violeta Bubelytė

**Violeta Bubelytė** (g. 1956 m. spalio 27 d. Vilniuje) – Lietuvos fotografė.

## Biografija
1996–1998 m. bendradarbiavo žurnale „Moteris“, nuo 1998 m. „Verslo žinių“ fotokorespondentė.

## Kūryba
Kuria fotografijų ciklą „Autoportretai“, nuo 1981 m. seriją „Aktai“. Nuo 1999 m. Tarptautinės meninės fotografijos federacijos fotografė menininkė.

## Parodos
* Miunchenas, 1987 m.
* Klaipėda, 1991 m., 1995 m.
* Piarnu, 1995 m.
* Geteborgas, 1995 m.
* Gdanskas, 1996 m.
* Vilnius, 1995 m., 2001 m.
* Panevėžys, 1998 m., 2003 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Violeta Bubelytė. Lietuvos fotografija