open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Adansonia madagascariensis

* *Adansonia bernieri* Baillon ex Poiss.
* *Baobabus madagascariensis* (Baill.) Kuntze

***Adansonia madagascariensis*** () – magnolijūnų (*Magnoliophyta*) skyriaus, bombakmedinių (*Bombacaceae*) šeimos, baobabų (*Adansonia*) genties lapus metantis medis.

## Paplitimas ir augavietės
Šis medis yra endeminis Madagaskaro saloje ir savaime paplitęs jos šiaurės vakaruose nuo Anceranano miesto apylinkių pačioje salos šiaurėje iki jos šiaurės vakaruose esančių Sambirano apylinkių bei Soalalos miesto. Auga nuo jūros lygio paviršiaus iki 500 m aukščio altitudėse.

Skirtingai nei Adansonia za, ši rūšis auga ne tik sausose, bet ir šlapiose salos vietovėse.

## Požymiai
Išvaizda labai panašus į *[[Adansonia za]]* rūšį, nuo kurios sunkiai atskiriamas. Išauga skirtingų kamieno formų, panašių į įprasto butelio iki cilindrinio kamieno bei su netaisyklingos formos laja. Žievė lygi, neryškiai pilkšva. Žiedai tamsiai raudoni.

### Matmenys
Užauga 5-25 m aukščio.

## Pavadinimas
Lotyniško rūšies pavadinimo autorius – autorius *[[Henri Ernest Baillon]]*, gyvenęs 1827–1895 metais.

## Nuorodos
* Lotyniškas *Adansonia madagascariensis* pavadinimas ir sinonimai – svetainėse (theplantlist.org) , (ipni.org), (tropicos.org).
* Papildomai apie Adansonia za pasiskaityti galima svetainėse anglų kalba:
** arkive.org: ''Adansonia madagascariensis'' .
** efloras.org: ''Adansonia madagascariensis'' Baill.,
** iucnredlist.org: ''Adansonia madagascariensis''.
** luirig.altervista.org: ''Adansonia madagascariensis'' (nuotraukos).
Medeninas

**Medeninas** () – miestas pietryčių Tunise, 77 km į pietus nuo Gabeso, prie plento, jungiančio Tunisą ir Tripolį; vilajeto centras. Prekybinis centras. Miestas žymus savo įtvirtinta gyvenviete (ksaru) ir jos ghorfomis (keliaaukščiais sandėliais), įkurtomis XVII a. Trykšta mineralinės versmės. Veikia Medenino aridinių sričių institutas.

## Istorija
Medeninas nuo seno buvo svarbus prekybinis centras, kuriame prekiaudavo ne tik Šiaurės Afrikos, bet ir Bornu pirkliai. 1943 m. kovo 6 d. čia vyko Medenino mūšis (II pasaulinio karo Šiaurės Afrikos kampanijos dalis).

## Sportas
* CO Médenine
* Salaheddine Ben Hmida stadionas, kuris talpina 6 tūkst. žiūrovų.

## Galerija

Image:Medenine-stegop-06.jpg|Ksaras
Image:Ghorfa (Medenine), Tunisie. 4.jpg|Ghorfos
Image:Minaret in Medenine.jpg|Minaretas


## Išnašos
Drednoutas

**Drednoutas** () – linijinių laivų tipas, plačiai naudotas XX a. pradžioje. Tai buvo galingiausi to meto artileriniai laivai, laikyti pagrindine karinių jūrų laivynų smogiamąja jėga. Ginkluoti patrankomis, išdėstytomis laivo centre.

Pirmasis drednoutas buvo 1906 m. į vandenį nuleistas D. Britanijos karališkojo laivyno laivas HMS „Dreadnought“, kuris padarė tokią įtaką linijinių laivų () statyboje, kad jo pavadinimas tapo bendriniu tokio tipo laivų pavadinimu. Juos ėmė vadinti *drednoutais*, o šarvuotus ankstesnius linijinius laivus ėmė vadinti *[[predrednoutas|predrednoutais]]* ().

Drednoutai pasižymėjo dviem tuo metu revoliuciniais ypatumais:
* galingomis patrankomis – turėjo labai daug didelio kalibro patrankų ir neturėjo vidutinio kalibro patrankų. Tai principas „tik didelės patrankos“ ();
* jų varikliai buvo garo turbinos.
Drednoutai tapo valstybių jūrinės galios simboliais, jų pasirodymas atnaujino ginklavimosi varžybas jūrose tarp D. Britanijos ir Vokietijos.
Ginklavimosi drednoutais varžybos vyko visame pasaulyje, įskaitant P. Ameriką, iki Pirmojo pasaulinio karo pradžios. Sėkmingi drednoutų modeliai buvo vis stambesni, juose naudojo vis tobulesnius šarvus, variklius, artileriją.

Per 5 metus nauji linijiniai laivai taip pakito, kad galia gerokai viršijo patį pirmąjį HMS „Dreadnought“. Šiuo galingus laivus imta vadinti *[[superdrednoutas|superdrednoutais]]*. Dauguma pradinių drednoutų po Pirmojo pasaulinio karo buvo paleisti į metalo laužą pagal Vašingtono laivynų sutartį. Daug naujausių superdrednoutų buvo ginkluotėje iki Antrojo pasaulinio karo ir jo metu.

Drednoutų statybos karštinė XX a. pradžioje surijo didelius išteklius, tačiau tarp drednoutų įvyko tik vienas jūrų mūšis. Tai buvo Jutlandijos jūrų mūšis, kuriame susikovė D. Britanijos ir Vokietijos laivynai, bet laimėtojas liko neaiškus.

Terminas *drednoutas* po Pirmojo pasaulinio karo, o ypač po Vašingtono laivynų sutarties pasirašymo, imtas vartoti vis rečiau, kadangi praktiškai visi išlikę linijiniai laivai pagal charakteristikas buvo drednoutai. Kita karo laivų grupė, kuriai irgi tiktų drednouto pavadinimas yra linijiniai kreiseriai ().

Paskutinis drednouto tipo linijinis laivas buvo priimtas į laivyną 1946 m. Tai D. Britanijos HMS „Vanguard“, iš laivyno sąrašų išbrauktas 1960 m.

## Šaltiniai
Buji

**Buji** (*Puyi*, *Buyei* ir *Buyi*; savivardis *Buxqyaix* puʔjai, ar *Puzhong*, *Burao*, *Puman*; ; Pinyin: *Bùyīzú; người Bố Y*) – Pietų Kinijos tauta. Buji yra 2 971 460 (2000 m.). Tai vienuolikta pagal gyventojų skaičių iš 56 pripažintų Kinijos tautų. Dalis jų gyvena Vietname ir yra viena iš 54 oficialiai pripažįstamų Vietnamo tautų. Nepaisant to, kad Kinijos vyriausybė juos laiko atskira tauta, save jie laiko džuangais (tajais).

Buji gyvena pusiau tropiniuose aukštikalnių miškuose Guidžou provincijoje, taip pat Junane, Sičuane. Kalba tajų kalba.
Sufražistės

**Sufražistės** ( iš *suffrage* 'rinkimų teisė') – moterų judėjimo, reikalaujančio suteikti moterims rinkimų teisę, dalyvės, kovotojos už moterų teisę balsuoti.  

## Istorija

Jos buvo geriausiai istorijoje žinomos kovotojos už moterų lygias teises. Judėjimas buvo paplitęs XIX a. antroje pusėje - XX a. pr., daugiausia Didžiojoje Britanijoje, Vakarų Europoje, JAV. Jos organizavo taikias pilietinio nepaklusnumo akcijas, mitingus, paradus. Po Pirmojo pasaulinio karo daugelyje šalių moterims gavus rinkimų teisę, šis judėjimas išnyko. 

Pirmosios moterų rinkimų teisę gavo Naujojoje Zelandijoje (1893 m.), Australijoje (1902 m.), Suomijoje (1906 m.). Vėliausiai ši teisė tarp Europos šalių įgyvendinta  
Šveicarijoje (1971 m.), Portugalijoje (1974 m.), Lichtenšteine (1984 m.).

## Lietuvoje

Feminizmas Lietuvoje atsirado XIX a.‌ pab. – XX a. pr., tada buvo pradėta kalbėti apie lygias moterų ir vyrų teises. Tuo metu feministės buvo vadinamos sufražistėmis ir kovojo už moterų rinkimų teisę. Garsiausios to meto Lietuvos sufražistės buvo Gabrielė Petkevičaitė-Bitė, Ona Mašiotienė, Felicija Bortkevičienė, nuosekliai kovojusios už lygias teises. Lietuvoje organizuotas moterų judėjimas dėl rinkimų teisės prasidėjo 1905, kai Vilniuje susikūrė pirmoji moterų organizacija – Lietuvos moterų susivienijimas moterų teisėms ginti. Susivienijimo tikslas buvo kovoti dėl moterų rinkimų teisės ir galimybės dalyvauti nepriklausomos valstybės atkūrime. Pagrindinis sufražisčių tikslas buvo pasiektas 1918 m. lapkričio 2 d. – moterims buvo suteikta balsavimo teisė, kuri buvo įtraukta  ir į laikinąją Konstituciją.  

## Šaltiniai
Moterų rinkimų teisė

**Moterų rinkimų teisė** – teisė moterims balsuoti ir kelti savo kandidatūras rinkimuose. Moterys, kovojančios už šią teisę, vadinamos sufražistėmis. Jų judėjimai prasidėjo XIX a. viduryje Europoje ir JAV. Pirmoji valstybė, pripažinusi moterų rinkimų teisę, buvo Naujoji Zelandija, tai padariusi 1893 metais. Šiuo metu moterys dalyvauti rinkimuose gali beveik visose pasaulio šalyse.

## Istorija

Pirmieji sufražisčių judėjimai atsirado XIX a. ketvirtame dešimtmetyje Norvegijoje, penktajame dešimtmetyje – Prancūzijoje ir JAV, šeštajame – Anglijoje ir Švedijoje. Tuo metu balsavimo teisė Europoje ir JAV buvo suteikta tam tikrus amžiaus ir turto reikalavimus atitinkantiems vyrams, tuo tarpu moterys, nors ir aktyviai dalyvavusios politinėje veikloje vietiniame lygmenyje, nebuvo pripažįstamos kaip pilnaverčiai piliečiai, galintys balsuoti rinkimuose. Vieni aktyviausių sufražisčių judėjimų egzistavo Anglijoje ir JAV. XIX a. antroje pusėje šiose šalyse jos išsikovojo teisę balsuoti vietiniuose rinkimuose, tačiau universali rinkimų teisė buvo pripažinta tik po Pirmojo pasaulinio karo, atitinkamai 1920 ir 1928 metais. Anksčiausiai rinkimų teisė buvo suteikta Naujojoje Zelandijoje (1893 m.), Australijoje (1902 m.), Rusijos imperijos sudėty esančioje Suomijoje (1906 m.), Norvegijoje (1913 m.), Danijoje ir Islandijoje (1915 m.) Nemažai Europos valstybių, tarp jų ir Lietuva (1918 m.), rinkimų teisę moterims pripažino tarpukario metais. Šią teisę palaikė, o vėliau ir konstitucijose įteisino, daugelis už nepriklausomybę kovojusių judėjimų Afrikoje po Antrojo pasaulinio karo. Paskutinės Europos šalys, suteikusios moterims rinkimų teisę, buvo Šveicarija (1971 m.) ir Lichtenšteinas (1984 m.)

## Opozicija

XIX a. sufražistėms oponavusieji teigė, kad moterys ir vyrai yra iš esmės skirtingi, todėl turi užsiimti skirtingomis veiklomis. Buvo manoma, kad moterys neturi reikiamų savybių dalyvauti viešojoje (politinėje) veikloje, arba kad rinkimų teisės suteikimas sugriautų nusistovėjusią tvarką, sukeltų chaosą. Nors šie argumentai laikomi diskredituotais daugumoje šalių, diskusija dėl moterų dalyvavimo rinkimuose tebesitęsia kai kuriose islamiškose valstybėse. XX a. antroje pusėje rinkimų teisė moterims buvo suteikta tokiose šalyse kaip Libanas, Sirija, Jemenas ir Jordanija, o XXI a. – Bahreine, Kuveite ir JAE, tačiau išlieka apribota Saudo Arabijoje.

## Lietuvoje

Sufražisčių judėjimas Lietuvoje atsirado XIX a.‌ pab. – XX a. pr. Garsiausios jo atstovės buvo Gabrielė Petkevičaitė-Bitė, Ona Mašiotienė, Felicija Bortkevičienė, nuosekliai kovojusios už lygias teises. Lietuvoje organizuotas moterų judėjimas dėl rinkimų teisės prasidėjo 1905 m., kai Vilniuje susikūrė pirmoji moterų organizacija – Lietuvos moterų susivienijimas moterų teisėms ginti. Susivienijimo tikslas buvo kovoti dėl moterų rinkimų teisės ir galimybės dalyvauti nepriklausomos valstybės atkūrime. Pagrindinis sufražisčių tikslas buvo pasiektas 1918 m. lapkričio 2 d. – moterims buvo suteikta balsavimo teisė, kuri buvo įtraukta ir į laikinąją Konstituciją.

## Šaltiniai
2012 m. Indijos Grand Prix

**2012 m. Indijos Grand Prix** – 17-tas 2012 m. Formulės 1 sezono Grand Prix. Tai buvo antros Formulės 1 lenktynės, vykstančios Indijoje. Jos vyko spalio 26-28 dienomis Tarptautinėje Budos trasoje.

Visose treniruotėse greičiausias buvo čempionato lyderis vokietis Sebastian Vettel. Jis nugalėjo ir kvalifikacijoje bei lenktynėse.

## Kvalifikacija

## Lenktynės

## Čempionato įskaitos

;Lenktynininkų įskaita

;Komandų įskaita

* **Pastabos:** pateikti tik penki geriausi rezultatai.

## Šaltiniai
Modernusis šokis

**Modernusis šokis** – kūrybinis, menininis, parodomasis šokis išsivystęs dvidešimtojo amžiaus pradžioje kaip priešprieša klasikiniam baletui.

Isadora Duncan ir Martha Graham yra šiuolaikinio šokio pradininkės.

## Vokietijoje
Vokietijoje šiuolaikinis šokis buvo žinomas kaip išraiškos šokis ir priskiriamas vokiškam ekspresionizmui. Jį išpuoselėjo Rudolf von Laban.

## Lietuvoje
Danutė Marija Nasvytytė yra išraiškos šokio pradininkė Lietuvoje. 1939 m. ji baigė J. Klamt išraiškos mokyklą Berlyne ir Kaune įsteigė Ritminės gimnastikos ir išraiškos šokio studiją, kurią lankė apie 200 mokinių.

Išraiškos šokio tradicijas Lietuvoje tęsė jos mokinės Kira Katerina Daujotaitė, Lidija Motiejūnaitė. Jos mokinės Jonė Kvietys-Young ir Birutė Nagys po karo gyveno Kanadoje, kur jos kartu su Nancy Lima Dent surengė pirmą Kanados šiuolaikinio šokio festivalį 1960 m. vasario 25 d. naujai pastatytoje Toronto Lietuvių parapijos salėje.

## Nuorodos
* Šiuolaikinio šokio asociacija
* Šokio kryžkelėse Pokalbis su Kauno šokio teatro „Aura“ meno vadove Birute Letukaite
* Šokio spaustuvė: šiuolaikinio šokio spalvos Lietuvoje
* Audrė Domeikaitė. Šiuolaikinis šokis Lietuvoje: ko tikėtis ir kaip tai suprasti?
* Šiuolaikinio šokio istorija
* Modernus šokis 
* Lietuvos šokio informacijos centras

## Šaltiniai
Filigranas

**Filigranas** – juvelyrinių dirbinių iš metalinių vielelių ar grūdelių kūrimo technika.
Žodis filigranas yra kilęs iš dviejų lotyniškų žodžių: filium- siūlas ir granum- grūdas. Iš plonų briaunuotų, suktų ar apvalių sidabro vielelių išraitomas ažūrinis dirbinio ornamentas, kartais suformuojamas visas dirbinys. Ornamentas paprastai komponuojamas iš lenktų geometrinių, augalinių, rečiau gyvūnų motyvų, kartais tvirtinamas prie metalinio pagrindo.

filigranas skirstomas į:
* **Ažūrinį**. Ažūriniu filigranu vadinamas suktas ornamentas ir gerai persimatantis piešinys.
* **Foninį** . Foninis filigranas skiriasi tuo, kad yra prilituotas prie specialiai paruoštos formos. Fonas gali būti uždaras arba ažūrinis.
Havoc and Bright Lights

**„Havoc and Bright Lights“** – aštuntasis Kanados atlikėjos ir dainų autorės Alanis Morissette studijinis albumas, išleistas 2012 metais, ir pirmasis išleistas po jos sutarties su leidybos firma „Maverick Records“ kontrakto pabaigos. Pirmuoju albumo singlu tapo daina „Guardian“.

Albumą kritikai įvertino nevienareikšmiai: vieni gyrė Alanis už brandesnę kūrybą, kiti peikė dėl tekstuose atsiradusių religinių motyvų ir vadino tekstus „paaugliškais“.

Albumas debiutavo Billboard 200 sąrašo 5 vietoje (33 000 kopijų) ir tapo jau dešimtuoju atlikėjos albumu, JAV patekusių tarp Top 6.

## Dainos
# „Guardian“ – 4:18
# „Woman Down“ – 3:36
# „Til You“ – 4:07
# „Celebrity“ – 4:01
# „Empathy“ – 4:00
# „Lens“ – 4:08
# „Spiral“ – 4:17
# „Numb“ – 4:10
# „Havoc“ – 5:53
# „Win and Win“ – 5:01
# „Receive“ – 4:28
# „Edge of Evolution“ – 4:29

## Dalyviai
* Alanis Morissette – vokalas
* Matt Chamberlain, Victor Indrizzo – mušamieji
* Paul Bushnell, Sean Hurley – bosas
* Jeff Babko, Joe Chiccarelli, Zac Rae, Guy Sigsworth – klavišiniai
* Tim Thorney – bosas, pianinas, klavišiniai, prodiuseris
* Chris Elms, David Levita, Tim Pierce, Lyle Workman –elektrinės gitaros
* Mike Daly, Chris Elms, Tim Pierce – akustinės gitaros
* Chris Elms – programavimas

## Šaltiniai
Simono Daukanto tiltas

**S. Daukanto tiltas** – pėsčiųjų tiltas per Nemuno senvagę Kaune, jungiantis S. Daukanto pėsčiųjų gatvę Centre ir Nemuno salą.

Pastatytas 1988 m. Architektas Algimantas Sprindys, konstruktorius Darius Žickis.  Tiltą pastatė AB „Kauno tiltai“, darbams vadovavo inžinierius Alfonsas Meškinis. 

## Architektūra

Tiltas stovi S. Daukanto gatvės tęsinyje, gerai matomas nuo Vienybės aikštės. Jam būdingos vėlyvojo modernizmo tendencijos – prabanga, monumentalumas. Naudojami blizgaus metalo turėklai, originalūs šviestuvai. Atraminė arka dengta granitiniu tinku, dekoruota juodojo marmuro intarpais. Vidinėje arkos dalyje – dekoratyvūs metaliniai vamzdeliai. Tiltas laikomas įtemptų lynų. Monumentalumo suteikia platūs laiptai, prabangią išvaizdą –blizgaus metalo turėklai, originalios konstrukcijos šviestuvai, dekoratyvūs marmuro intarpai. Statinys architektūriškai išlaikė santykį su dabar jau neegzistuojančia „Merkurijaus“ universaline parduotuve. 

Dekoratyvi atraminė arka su Gedimino stulpais – svarbi dominantė. Šis valstybingumo simbolis įrengtas statant tiltą ir pradėtas viešai eksponuoti miesto erdvėje dar likus porai metų iki Nepriklausomybės Lietuvoje paskelbimo – 1988 m. vasario 14 d.

## Pagrindiniai duomenys

* Konstrukcija – kabamasis tiltas
* Ilgis – 151 m (22,1+2x52,5+22,1)
* Plotis – 5,5 m
* Aukštis – 14 m 

## Jurgio Kairio skrydžiai

1996 m. liepos 4 d. Valstybės dienos proga lakūnas Jurgis Kairys pirmą kartą pasaulyje legaliai praskrido po šiuo pėsčiųjų tiltu (tarpas tarp tilto konstrukcijų ir upės – 7 m). „Ultra skrydį“ apverstu lėktuvu SU–26 po šiuo tiltu lakūnas atliko 2000 m. rugsėjo 2 d. Vykęs renginys Lietuvos draudimo bendrovėje buvo apdraustas trečios šalies atsakomybe 5 mln. Lt sumai. Po skrydžio ant tilto įvyko istorinis susitikimas tarp dviejų pilotų - Formulės 1 lenktynininkas Mika Hekinenas sveikino J. Kairį, padovanojo jam lenktyninį šalmą, o lakūnas - įamžintą ankstesnio skrydžio nuotrauką.

Po to, kai po tiltu praskrido lakūnas Jurgis Kairys, tiltą imta vadinti jo vardu, net sklandė informacija, kad tai tikrasis tilto pavadinimas. Miesto Pavadinimų sumanymų ir atminimo įamžinimo komisija yra patvirtinusi, jog tai Simono Daukanto tiltas.

## Šaltiniai
Kalstymas

**Kalstymas, kalinėjimas** – skardos kalinėjimas įvairių rūšių plaktukais ir pagalbiniais įrankiais.

Šį darbą papildo kirpimas, gręžimas, valcavimas, graviravimas, spaudimas, lenkimas, šlifavimas, poliravimas, lakavimas ir dažymas. Tai viena iš pagrindinių meninio metalo darbų rūšių. Kalinėjant metalo lakštą, vielos gabalą ar kt. ruošinį pagaminami įvairūs dirbiniai: apyrankės, indeliai, paveikslėliai.

Metalo kalinėjimas skirstomas į kelias rūšis:
* **Kontūrinis** – kai kalinėjant ploną lakštą, iškaltas piešinys, paveikslas ar ornamentas neiškyla arba neįdumba, o lieka fono lygyje.
* **Reljefinis** – kai kalinėjant piešinys iškyla virš fono arba fonas pagilinamas.
* **Tūrinis** – kai iš metalo lakšto iškalamos taurės, vazos, dekoratyvinės lėkštės, puodukai.

Pagal iškilimų pobūdį bei didumą kalinėjimas skirstomas į:
* **Bareljefinis** – skulptūra arba ornamentas, iškilęs iš plokštumos mažiau kaip per pusę savo tūrio.
* **Goreljefinis** – reljefas, kurio skulptūrinis vaizdas iš plokštumos iškilęs daugiau kaip per pusę savo tūrio.

Kalinėjimo darbams labiausiai tinka spalvotieji, taurieji metalai ir jų lydiniai, rečiau juodieji metalai.
Pelophylax

**Pelophylax** (*Pelophylax*) – varlių (*Ranidae*) šeimos varliagyvių gentis.

Lietuvoje gyvena trys vietinės rūšys:
* Didžioji kūdrinė varlė (*Pelophylax kl. esculentus*)
* Mažoji kūdrinė varlė (*Pelophylax lessonae*)
* Ežerinė varlė (*Pelophylax ridibundus*)

## Taip pat skaitykite
* Lietuvos vietinių varliagyvių sąrašas

## Nuorodos
* Lietuvos raudonoji knyga (varliagyviai) 
* Lietuvos gamtos fondas: varliagyviai (glis.lt)
* Dėmesio vairuotojai: Lietuvos keliuose jau šokuoja varlės (grynas.delfi.lt)
Planšetinis telefonas

**Planšetinis telefonas**, šnek. *planšetofonas* – planšetinio kompiuterio ir išmaniojo telefono hibridas. Ekranas paprastai didesnis nei įprastų išmaniųjų telefonų – įstrižainė daugiau nei 5 coliai (> 13 cm), tačiau svoris daug mažesnis už planšetinio kompiuterio. 

## Šaltiniai
Antanas Liaudanskas

**Antanas Liaudanskas** (1896 m. Šeduvoje – 1919 m. sausio 2 d. Vilniuje) – Lietuvos komunistinio judėjimo veikėjas.

## Biografija

Nuo 1906 m. mokėsi Šiaulių gimnazijoje. 1912–1913 m. dalyvavo marksistinio moksleivių būrelio veikloje. 1913 m. įstojo į Kauno kunigų seminariją, bet 1914 m. iš jos pašalintas. 1915 m. mokytojavo Šeduvoje. 1917 m. leido „Laisvės kelią“.

## Šaltiniai
Moteriškumas

**Moteriškumas** – etinė kategorija, reiškianti moteriai būdingų savybių derinį: emocingumą, švelnumą, trapumą, nuoširdumą. Taip pat moteriškumas siejamas su estetika – kūno bruožų harmoninga išraiška, atskirianti moterišką kūną nuo vyriško. Moteriškumo samprata apima ne tik biologinį, bet ir socialinį bei kultūrinį aspektus, ji nesusijusi vien tik su biologine moters lytimi – egzistuoja ir „moteriškų“ vyrų samprata.

Priešingybė moteriškumui yra vyriškumas, kuris suprantamas kaip tvirtumo, atkaklumo, agresyvumo ir panašių bruožų visuma.

## Istorija

Šiuolaikinis moteriškumo supratimas siekia Anglijos viduramžius. Tuomet moteris buvo paprasčiausiai vadinama  mergele, žmona, motina, našle. Kai kilusi maro epidemija Anglijoje nušlavė maždaug pusė gyventojų, tradiciniai lyčių vaidmenys pasikeitė, padidėjo moterų vaidmuo visuomenėje. Su moteriškumu susijusios sąvokos pirmą kartą minėtos apie 1380 m. filosofo Geoffrey Chaucer raštuose.

Istorijoje įvairiose kultūrose moteriškumas buvo traktuojamas įvairiai, nors buvo išskiriamos ir universalios nuostatos, visais laikais sutinkamos tarp visų tautų. Tokie bruožai, kaip jausmingumas, gailestis, kentėjimas, rūpestingumas, kuklumas, švelnumas ir kt. tradiciškai laikomi „moteriškais“, būdingais moters prigimčiai. Patriarchalinėse kultūrose, kur lyčių vaidmenys buvo aiškiai apibrėžti, moteryje ypač buvo vertinami kuklumas ir paklusnumas, jos pagrindinis vaidmuo gyvenime – būti žmona, motina. Kuriantis ir vystantis feminizmo judėjimui, „idealios moters“ samprata, jos vaidmuo visuomenėje palaipsniui ėmė keistis. Romantinėje literatūroje ir mene, pradedant XIX a., ėmė klestėti naujas moters idealas – paslaptinga, viliojanti ir pavojinga „femme fatale“. Feministės ėmė skelbti stiprios, nepriklausomos, neapribotos tradicinių stereotipų ir primesto jos vaidmens visuomenėje,  moters idealą.

Kultūros standartai tarp lyčių, moteriškumo supratimas keitėsi ypač ženkliai, pvz., XVI a. Prancūzijoje aukštakulniai buvo laikomi vyriškais batais, nors dabar jie yra tapę moteriškais. Senovės Egipte tiek moterys, tiek vyrai nešiojo klubajuostes (prijuostes), daug dėmesio skyrė kosmetinėms procedūroms, naudojo parfumeriją, juvelyrinius papuošalus. Moteriško grožio samprata savaip buvo suprantama Kinijoje tarp kilmingų moterų, naudojusių kojų pėdų bintavimą, siekiant turėti jas kuo mažesnes. Kajanų tauta (artima kahajams) Mianmare moteriškumu laikomo žiedų pagalba išilgintą kaklą.
 

Vaizdas:Kayan woman with neck rings.jpg|Kajanų moteris žiedais prailgintu kaklu
Vaizdas:Bound feet (X-ray).jpg|Kinių deformuotos pėdos (rentgeno nuotrauka)
Vaizdas:SB - Altay shaman with drum.jpg|miniatiūra|Altajiečiai šamanizmą laiko moterų užsiėmimu


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Moteriškumas ir feminizmas
* Moteriška prigimtis
Butrintas

**Butrintas** (, , ) – antikinio miesto liekanos Albanijos pietuose, 14 km į pietus nuo Sarandės, Jonijos jūros pakrantėje.

## Istorija

Miestas buvo įkurtas istorinėje Epyro srityje X-VIII a. pr. m. e. graikų kolonistų chaonų. Pasak Vergilijaus, Butrintą įkūręs Trojos karaliaus Priamo sūnus Helenas. Miestas buvo svarbus prekybinis centras, IV a. pr. m. e. buvo agora, Asklepijo šventykla. Apie 380 m. pr. m. e. miestas aptvertas gynybine siena. 228 m. pr. m. e. Butrintas tapo romėnų valda, prijungtas prie Makedonijos provincijos. 31 m. pr. m. e. miestas tapo Romos karo veteranų kolonija. III a. miestą apgriovė žemės drebėjimas. VI a. tapo vyskupystės centru. Butrintas sugriautas 551 m. ostgotų. Vėliau čia buvo bizantiečių, po to – venecijiečių karinis postas.

## Paveldas

Išliko V-IV a. pr. m. e. akropolio kolonų ir jį supusios 5-6 m aukščio sienos fragmentų, žemutinėje miesto dalyje – Asklepijo šventykla su jo statula, III a. amfiteatras, kitų pastatų liekanų. 1928–1935 m. Butrintą tyrė italų archeologų ekspedicija, vadovaujama Luigi Maria Ugolini. 1992 m. Butrintas su jį supančiu archeologiniu parku paskelbtas UNESCO pasaulio paveldo objektu.


Image:Albania 079 Butrint Asclepios Temple.jpg|Asklepijo šventykla
Image:Albania 110 Basilica Butrint.jpg|Bazilikos liekanos 
Image:Albania 071 Venetian Tower at Butrint.jpg|Venecijiečių bokštas


## Šaltiniai
Kukesis

**Kukesis** () – miestas šiaurės rytų Albanijoje, Dinaruose, netoli Kosovo sienos, prie Juodojo ir Baltojo Drino santakos (sudarytas Firzos tvenkinys). Apskrities centras. Yra vietinis oro uostas. Keliai į Ležę, Prištiną. Veikia Firzos hidroelektrinė. Maisto, tekstilės (kilimų audimo) pramonė.

## Istorija
Dabartinis Kukesio miestas įkurtas 1976 m., kuomet pastačius Firzos užtvanką senasis miestas buvo užtvindytas. Kosovo karo metu mieste apsigyveno daug Kosovo albanų pabėgėlių.

## Miestų partnerystė
*  **[[Tirana]]**, Albanija
*  **[[Vliorė]]**, Albanija
*  **[[Šengjinas]]**, Albanija
*  **[[Kosovo Mitrovica]]**, Kosovas
*  **[[Prizrenas]]**, Kosovas

## Sportas
* FK Kukësi – 2016-2017 m. Albanijos Superlygos laimėtojas.
Baltasis Drinas

**Baltasis Drinas** (, ) – upė Serbijoje (Kosove) ir Albanijoje; viena iš Driną sudarančių upių. Prasideda Metohijoje, Žlebo kalno papėdėje, į šiaurę nuo Pečo. Aukštupio vaga slenkstėta, sudaro krioklį. Teka į rytus, vėliau į pietryčius, vietomis teka kanjonais, kitur – siauru, retai apgyvendinu slėniu. Žemupyje upė pasuka į pietvakarius ir teka per Albaniją. Ties Kukesiu susilieja su Juoduoju Drinu ir sudaro Drino upę. Didesnioji žemupio dalis pasitvenkusi dėl Firzos tvenkinio.

Didžiausi intakai: Pečka Bistrica, Dečanska Bistrica, Erenikas (dešinieji), Klina, Miruša, Prizrenska Bistrica (kairieji).

Nors Baltojo Drino baseine yra keletas svarbių miestų (Pečas, Prizrenas, Džakovica), tačiau prie upės didesnių gyvenviečių nėra.
Utenos Utena

**BC Utenos „Utena“** – profesionalus moterų krepšinio klubas iš Utenos. Klubas įkurtas 2010 m. Komanda dalyvauja LMKL čempionate.

## Komandos sudėtis
(Paskutinį kartą informacija atnaujinta: 2012 spalio 26 d.)

: **Žaidėjos:**
* Nr. 4  Gabrielė Gutkauskaitė (Gynėja)
* Nr. 6.  Martyna Petrėnaitė (Gynėja)
* Nr. 8  Greta Šniokaitė (Gynėja)
* Nr. 9  Rima Valentienė (Gynėja)
* Nr. 10  Monika Aleksaitė (Gynėja)
* Nr. 11  Kristina Alminaitė (Vidurio puolėja)
* Nr. 14  Eglė Šikšniūtė (Vidurio puolėja)
* Nr. 15  Eglė Šulčiūtė (Puolėja)

: **Treneriai:**
* Vyr. treneris  Alfredas Vainauskas
* Trenerė  Rima Valentienė

: **Personalas ir administracija:**
* Masažuotoja  Rūta Pūraitė
* Direktorius  Rolandas Jarutis
* Valdybos pirmininkas
Mapo-gu

**Mapo-gu** () – vienas iš Seulo rajonų, esantis į šiaurės vakarus nuo Han upės. Čia yra keli universitetai ir vyriausybės pastatai. Mapo geriausiai žinomas dėl Hongdae klubo rajono šalia Hongik universiteto. Per rajoną eina Seulo Metropolinės Metro 1, 2 ir 5 linijos. Miesto įžymybė – Seulo Pasaulio Taurės Stadionas, stovi Sangam miestelyje, šiaurės vakarų Mapo. Kaimyninės apskritys: Yongsan-gu, Jung-gu, Seodaemun-gu and Eunpyeong-gu.
Ligūrijos respublika

**Ligūrijos respublika** () – trumpai egzistavusi Napoleono Prancūzijos imperijai pavaldi respublika klientė. Įkurta Napoleono valia 1797 m. birželio 14 d. Ją sudarė senosios Genujos respublikos teritorija, apėmusi didžiumą Ligūrijos regiono Šiaurės Vakarų Italijoje ir nedidelį Šventosios Romos imperijos leną, priklausiusį Savojos dinastijai. Pirmoji konstitucija buvo paskelbta 1797 m. gruodžio 22 d., pagal kurią ši valstybė buvo direktorinė respublika.

1800 m. respubliką trumpai buvo užėmusi Austrijos kariuomenė, bet netrukus Napoleono kariuomenė šią teritoriją atsiėmė. 1801 m. buvo paskelbta nauja konstitucija, pagal kurią buvo grąžintos institucijos, panašesnės į buvusios Genujos respublikos institucijas, pvz., dožo, kuris buvo Senato prezidentas, pareigos.

1805 m. birželį Ligūrijos respublika buvo aneksuota prie Prancūzijos imperijos kaip du departamentai Apeninuose – Genujos departamentas () ir Montenotės departamentas (). 1814 m. žlugus Napoleono valdžiai respublika buvo trumpam atkurta (egzistavo nuo balandžio 28 d. iki liepos 28 d.). Po Vienos kongreso Ligūrijos respublikos teritorija buvo atiduota Sardinijos karalystei, kuri ją aneksavo 1815 m. liepos 3 d.

Ligūrijos respublika naudojo tradicinę Genujos vėliavą – raudonas kryžius baltame fone.
Ray Charles

**Rėjus Čarlzas Robinsonas **(*Ray Charles Robinson*,  1930 m. rugsėjo 23 d. – m. 2004 m. birželio 10 d.) – JAV kompozitorius, dainininkas, muzikantas žinomas kaip **Ray Charles**. Rėjus maišė ritmenbliuzo (R&B), gospelo, bliuzo ritmus savo ankstesniuose įrašuose su Altantic Records, nuo 1950 metų tapo soul muzikos atlikėju, o dar vėliau - 1960 metais, pradėjo atlikti ir pop bei kantri muziką tais pačiais metais išleisdamas savo populiariausią albumą „Modern Sounds in Country and Western Music" (ABC Records).

Ray Charles labiausiai žinomas už hitus „Hit The Road Jack", „I Got A Woman", „What'd I Say".

Per savo karjerą Rėjus išleido 55 studijinius albumus, 7 gyvo garso albumus ir 127 singlus.

## Nuorodos
*Oficiali svetainė
Marijampolės Sūduva (moterų krepšinio klubas)

**BC Marijampolės „Sūduva – Mantinga“** – profesionalus moterų krepšinio klubas iš Marijampolės. Klubas įkurtas 2006 m. Komanda dalyvauja LMKL čempionate.

## Komandos sudėtis
(Paskutinį kartą informacija atnaujinta: 2012 spalio 27 d.)

: **Žaidėjos:**
* Nr. 4  Agnė Žiegytė (Gynėja)
* Nr. 5  Ieva Veinberga (Puolėja)
* Nr. 6  Justina Šliažaitė (Puolėja)
* Nr. 7  Sabine Dukate (Gynėja)
* Nr. 8  Giedrė Kirstukaitė (Centro puolėja)
* Nr. 10  Renata Lenčiauskaitė (Gynėja)
* Nr. 11  Ligita Kinkevičienė (Gynėja)
* Nr. 12  Eglė Bacevičiūtė (Puolėja)
* Nr. 13  Rasa Knyzaitė (Gynėja)
* Nr. 14  Laima Rickevičiūtė (Puolėja)
* Nr. 16  Paulina Rinkevičiūtė (Gynėja)
* Nr. 17  Vilma Tamulevičiūtė (Puolėja)
* Nr. 18  Sandra Vaitkutė (Centro puolėja)
* Nr. 19  Viktorija Valaitytė (Puolėja)

: **Treneriai:**
* Vyr. treneris  Stasys Žaliabarštis
Stura di Demontė

**Stura di Demontė** (, ) – 111 km ilgio upė Pjemonte (Šiaurės Vakarų Italija), kairysis Tanaro upės intakas, o Tanaras – Po upės intakas.

Upės ištakos yra Madalenos ežeras () Alpėse, netoli sienos su Prancūzija, netoli Madalenos perėjos (). Upė teka Demontės ir Kuneo komunų teritorija ir įteka į Tanaro upę į rytus nuo Kerasko.

## Šaltiniai
Tepelenė

**Tepelenė** () – miestas pietų Albanijoje, Girokasterio apskrityje, Vjosės kairiajame krante. Apygardos centras.

## Istorija

196 m. pr. m. e. dabartinio miesto apylinkėse vyko Auso mūšis, kuriame romėnai įveikė makedonų armiją. Bizantiečių laikais pastatytas gynybinis bokštas, aplink jį ėmė kurtis miestas. 1847 m. Tepelenės apylinkėse, Bečišto kaime gimė žymus osmanų valdovas Ali Paša.
Permetis

**Permetis** () – miestas pietų Albanijoje, Girokasterio apskrityje, kalnuotoje vietovėje Vjosės upės pakrantėje. Apygardos centras. Tradicinis vynininkystės, rakijos gamybos centras.

## Istorija

Nuo XV a. priklausė Osmanų imperijai, įėjo į Janinos sandžaką. XVIII–XIX a. veikė graikų mokykla.
Saluco markizatas

**Saluco markizatas** () – istorinė Italijos valstybė, kurios teritorija apėmė dalį Prancūzijos ir Pjemonto žemių Alpėse.

## Markizato teritorijos
Saluco markizatas apėmė Kuneo ir Turino provincijų dalis, taip pat retkarčiais žemes, kurios dabar priklauso Prancūzijai. Saluco markizatas istoriškai buvo regionas tarp Sturos ir Po upių bei Alpių. Del Vasto giminė, kuri ilgai valdė Saluco markizatą, neretai valdė ir kai kurias kitas žemes Ligūrijoje bei Italijoje, gautas per vedybas, tačiau šios žemės nebuvo Saluco markizato dalis. Gali būti, kad Saluco markizatas būtų užkariavęs daugiau Pjemonto žemių, jei ne su juo konkuravusi Savoja.

## Del Vastų valdymas
Senovinė kilmingųjų del Vastų dinastija kilo iš žemių apie Ventimilją. Del Vastai tapo Saluco valdovai tada, kai Bonifacui del Vastui markizo Ulriko Manfredo II Turiniečio suteiktą Saluco leną paveldėjo jo vyriausias sūnus Manfredas I Salucietis. Nuo to momento del Vastai tapo Saluco markizais, valdė markizatą kaip savo sinjoriją.

Manfredas II Salucietis bandė išplėsti savo valdas ir kariavo su Savojos grafyste. Po jo mirties jo našlė Alazija buvo priversta sumokėti kelias duokles per metus. Vėliau Savoja, remdamasi sumokėtomis duoklėmis, teigė, kad Salucas turi būti pavaldus Savojai, dėl ko valdant silpniems Saluco markizams vykdavo konfliktai.
 
Dažnai vidinių nesutarimų draskytas Saluco markizatas labiausiai klestėjo XV a. valdant markizams Ludovikui I ir Ludovikui II:
* Ludovikas I buvo neutralus Italijos žemių konfliktuose ir veikė kaip tarpininkas šiuose nesutarimuose, dėl ko buvo giriamas Prancūzijos karaliaus ir imperatoriaus.
* Ludovikas II ieškojo šlovės kautynių laukuose, kur ne sykį pralaimėjo, dėl ko prasidėjo markizato smukimo laikotarpis. Tačiau jis vystė prekybą, pradėjo statyti pirmąjį tunelį Alpėse – Monte Vizo tunelį, sujungusį Saluco kelią su Dofine ir Provansu.

Po Ludoviko II mirties jo vaikai kovojo dėl jo sosto, nuniokodami markizato žemes ir išsekindami finansus. Kol markizate nusistovėjo tvarka jame didelę įtaką įgavo Prancūzija. Markizato savarankiškumas tapo formalumu, o 1548 m., nuvertus paskutinį markizą Gabrielį, markizatas buvo prijungtas prie Prancūzijos karalystės.

Salucas pusei amžiaus tapo Prancūzijos dalimi, kol Savoja pagal 1601 m. Liono sutartį perėmė valdžią Saluce, kurį ir valdė su pertraukomis iki Italijos suvienijimo.
Madalenos perėja

**Madalenos perėja** (; ) – kalnų perėja (aukščiausias taškas 1996 m), kuria eina valstybės siena tarp Italijos ir Prancūzijos. Perėja eina kelias, jungiantis Barselonetą (Prancūzija) ir Kuneo (Italija). Perėja einantis kelias yra riba tarp Kotijaus Alpių ir Pajūrio Alpių kalnų.

Dabartinis prancūziškas pavadinimas *Col de Larche* suteiktas pagal kaimą *Larche* Aukštutinio Provanso Alpių departamente, esantį į šiaurės vakarus nuo perėjos. Senovinis prancūziškas pavadinimas – .

*Col de l’Argentière* perėja jungė Lioną su Italija. Perėja nuo 1388 m. iki 1713 m. priklausė Savojos dinastijai ir buvo lengvas kelias iš Pjemonto į gretimą Barseloneto slėnį. Perėja atiteko Savojos dinastijai 1388 m., kai Savojos grafas Amadėjus VI nupirko ją už 60 tūkst. ekiu.. Tai rodo perėjos strateginę ir komercinę svarbą.

Už kelių šimtų metro nuo perėjos Italijos pusėje yra ežeras *Lago della Maddalena*, iš kurio išteka Stura di Demontės upė, svarbus Tanaro intakas.

## Nuorodos
Osumas

**Osumas** () – upė pietų Albanijoje, viena iš Semanį sudarančių upių. Prasideda Korčės apygardoje, 1050 m aukštyje, prie Vithuko kaimo. Teka vakarų kryptimi siauru slėniu. Netoli Čorovodės sudaro 26 km ilgio kanjoną. Kučovės apylinkėse susilieja su Devolu ir sudaro Semanį.

Miestai prie Osumo: Čorovodė, Poličanis, Beratas, Urė Vajgurorė.
Devolas

**Devolas** () – upė pietų Albanijoje, viena iš Semanį sudarančių upių. Prasideda Gramo kalnuose netoli Graikijos sienos, Devolo apygardoje. Pradžioje teka į šiaurę, vėliau į šiaurės vakarus. Daug kur sudaro siaurą, gilų slėnį. Žemupyje patvenkta. Kučovės apylinkėse susilieja su Osumu ir sudaro Semanį.

Miestai prie Devolo: Bilištis, Malikas, Gramšis, Gostimė.
Beračio apskritis

**Beračio apskritis** () – viena iš 12 Albanijos apskričių. Apskritį sudaro Beračio, Kučovės, Skrapario apygardos ir administracinis centras – Beratis. Ji yra devinta pagal plotą ir devinta pagal gyventojų skaičių iš dvylikos apskričių, kurioje gyvena apie 119 450 gyventojų.

## Administracinis suskirstymas

## Geografija
Beratis yra viena iš 12 Albanijos apskričių, esanti pietinėje šalies dalyje. Apskritis yra iškilusi nuo ~300 iki 2 400 metrų virš jūros lygio. Apskirties plotas 1798 km². Tai vienintelė šalies apskritis, nesiribojanti nei su užsienio šalimis, nei su jūra. Ribojasi šiaurėje su Elbasanio, rytuose su Korčės, pietuose su Girokasterio ir vakaruose su Fierio apskritimis.

Apskrities pietų reljefe dominuoja Tomoro masyvas ir Špirago kalnas, kuris būdamas 2416 m aukščio yra vienas aukščiausių Pietų Albanijos taškų.

## Šaltiniai
Diberio apskritis

**Diberio apskritis** () – viena iš 12 Albanijos apskričių. Apskritį sudaro Diberio, Bulkizės, Mačio apygardos ir administracinis centras – Peškopija. Rytuose ribojasi su Makedonija.

## Administracinis suskirstymas

## Šaltiniai
Duresio apskritis

**Duresio apskritis** () – viena iš 12 Albanijos apskričių. Apskritį sudaro Duresio, Krujės apygardos ir administracinis centras – Duresis. Iš vakarų skalauja Adrijos jūra.

## Administracinis suskirstymas

## Šaltiniai
Kučovė

**Kučovė** () – miestas vidurio Albanijoje, Beračio apskrityje. Apygardos centras. Naftos perdirbimo pramonė, yra naftotiekis į Vliorę. Yra karinė oro bazė.

## Istorija
Miestas susikūrė, kuomet italai XX a. pr. apylinkėse pradėjo naftos gavybą. 

Komunistų valdymo metais miestas pervadintas ***Stalinu*** (*Stalin*) ir tapo uždaruoju miestu. 

Po 1990 m. grąžintas Kučovės pavadinimas.

## Ekonomika
Dėl žlugusios ekonomikos miestas patyrė daug socialinių problemų.

## Sportas
* KF Naftëtari Kuçovë futbolo klubas;
* „Bashkim Sulejmani“ stadionas, kurio talpa 5 000 žiūrovų.

## Šaltiniai
Čorovodė

**Čorovodė** () – miestas pietinėje Albanijoje, Beračio apskrityje, prie Osumo upės. Skraparo apygardos centras. Miesto apylinkės žymios vaizdingais kraštovaizdžiais: Osumo kanjonu, didžiausiu šalyje Pirogošio urvu, Gredeco skardžiais, išlikusiu osmanų tiltu, bažnyčių, pilių griuvėsiais.

## Šaltiniai
Ašis (slankstelis)

**Ašis** () – antrasis kaklo slankstelis, arba ašis, *axis*. Ašis turi tarytum du kūnus: vienas jų savas, o kitas, ištįsęs į viršų kaip dantis, *dens axis*, „pasisavintas“ iš atlanto. Danties priekinio paviršiaus sąnarinis paviršius, *facies articularis anterios dentis*, slysta atlanto danties duobute, *fovea dentis*, o prie užpakalinio, *facies articularis posterior dentis*, liečiasi skersinis atlanto raištis, fiksuojantis dantį. Atlantas gali suktis danties atžvilgiu apie vertikaliąją ašį.

Atkreipiant dantį į priekį ir į viršų, nustatoma antrojo kaklo slankstelio padėtis.

## Ašies dalys

## Literatūra
* ŽMOGAUS ANATOMIJA, I tomas / G. Česnys, J. Tutkuvienė, A. Barkus, V. Gedrimas, R. Jankauskas, R. Rizgelienė, J. Žukienė. – Vilnius: Vilniaus universiteto leidykla, 2008. – 664 p.
* ŽMOGAUS ANATOMIJOS PRATYBOS. OSTEOLOGIJA / Rimantas Jankauskas, Eglė Marija Jakimavičienė, Elijus Prūselaitis. – Vilnius, 2005. – 132p.

## Nuorodos
* Stuburo slanksteliai
Vjeno grafystė

**Vjeno grafystė** () – grafystė, kurios sostinė buvo Vjenas. Grafystė atsirado Karolingų imperijos laikais ir egzistavo iki 1030 m., kai buvo perduota Vjeno arkivyskupijai.

IX a. viduryje Žeraras de Rusiljonas (*Girart de Roussillon*) valdė Provansą iš Vjeno. Jo įpėdinis Vjene buvo Bozonas I Provansietis (*Boson de Provence*), kuris 878–879 m. pamėgino susikurti savo karalystę iš Provanso žemių.
 
Hugas Arlietis buvo pirmas žinomas Vjeno grafas, šį titulą įgijęs tarp 905 ir 926 m., kai jis Italijoje siekė tapti Italijos karaliumi. Kol jo Vjene nebuvo Provanso karalius Liudvikas Aklasis perdavė Vjeną savo sūnui Karoliui Konstantinui. 928 m. rugsėjį Hugas Arlietis susitiko su Vermá ir Trua grafu Herbertu II ir paskelbė Herberto sūnų Odą Vjeno grafu kaip priešpastatą Karoliui Konstantinui. Tačiau Karoliui 931 m. su Vakarų Frankų karalystės karaliaus Rudolfo Prancūzo, kuriam prisiekė kaip senjorui, pagalba pasisekė atsiimti Vjeną.

Iki 932 m. birželio 23 d. Vjeną, kuris buvo išnykusios jo tėvo karalystės sostinė, valdė Karolis Konstantinas. Po Karolio Konstantino mirties Vjeną paveldėjo jo duktė Konstanca Vjenietė, tad grafystė atiteko jos vyrui Bozonui II Arliečiui. Bozono palikuonys sugebėjo surinkti daug Provanso grafysčių ir galų gale tapti Provanso markgrafais.

1030 m. Vjenas buvo perduotas arkivyskupui, kuris išsyk valdą padalijo į dvi grafystes. Vieną atidavė savo savo galingam vasalui *Guigues III* Alboniečiui, kurį pakėlė į grafus. Antrąją dalį (*Maurienne*) perdavė būsimam Savojos grafui Humbertui I Baltarankiui.
Tačiau Vjeno grafystė neišnyko. Ji egzistavo, nors labai sumažėjusi. Nuo 1085 iki 1240 m. ją valdė Makono grafai. Paskutinė grafienė Alisa Makonė, po jos vyro *Jehan de Braine* mirties 1240 m., pardavė Vjeno ir Makono grafystes Prancūzijos karūnai.

## Nuorodos
* Previté Orton, C. W. „Italy and Provence, 900–950.“ *The English Historical Review*, Vol. 32, No. 127. (Jul., 1917), pp 335–347.
Lou sindromas

**Lou** (*Lowe*) **sindromas** – reta genetinė liga, sukelianti fizinius ir psichinius pakitimus. Liga pažeidžia tris pagrindines organų sistemas: akių, galvos smegenų ir inkstų.

Tai retas sutrikimas, pasireiškiantis 1 iš 500 000. Šia liga serga beveik vien berniukai, moterys nešiotojos. Lowe sindromą sukelia genetinė mutacija X chromosomoje (genas OCRL1). Pirmą kartą šią ligą aprašė daktaras Čarlzas Lou (*Charles Lowe*) 1952 m.

Berniukai, sergantys Lou sindromu, gimsta su abiejų akių katarakta. Glaukoma būdinga 50 procentų sergančiųjų. Regėjimui pagerinti reikalingos operacijos.

Daugeliui sergančiųjų šiuo sindromu išsivysto inkstų problemos: ligoniui trūksta daug svarbių mineralų, šlapime randamas didelis kiekis baltymų, dėl inkstų problemų padažnėja šlapinimasis, ištinka dehidratacija, išsivysto metabolinė acidozė.

## Išnašos
Meridija

**Meridija** (originalus pavadinimas *ShutterBox*) – japonų manga komiksai, parašyti ir iliustruoti Rikki Simons ir Tavisha.

„Meridija“ mangą sudaro 6 knygos. Lietuvoje leidyklos „Obuolys“ išleista tik pirmoji dalis (2007 m.).

## Siužetas
Pasakojama apie merginą Megan Eimano, kuri sapnuodama keliauja į kitą pasaulį. Ten egzistuoja Meridijos universitetas – vieta, kurioje tobulėja sielos prieš iš naujo atgimdamos mūsų pasaulyje. Megan padaroma išimtis ir ji pradeda mokytis Meridijos universitete.
Urbino hercogystė

**Urbino hercogystė** () – valstybė šiaurės Italijoje, egzistavusi 1213–1625 m.

Pirmieji Urbino valdovai buvo Montefeltrai, kurie 1213 m. gavo Urbino grafų titulą iš imperatoriaus Frydricho II.

Pirmuoju Urbino hercogu tapo Odantonijas (*Oddantonio*), 1443 m. gavęs šį titulą iš popiežiaus Eugenijaus IV. Hercogijos teritorijos užėmė šiaurinę šiuolaikinės Markės regiono dalį: rytuose jos ribojosi su Adrijos jūra, vakaruose – su Florencijos respublika, pietuose – su Popiežiaus valstybe.

1523 m. hercogijos sostinė buvo perkelta į Pezarą. Po trumpo Čezarės Bordžijos valdymo 1502–1508 m. hercogystė atiteko dela Roverių giminei, iš kurios buvo kilęs popiežius Julijus II. Ši giminė hercogystę valdė iki 1625 m., kai popiežius Urbonas VIII prijungė hercogiją prie popiežiaus valstybės kaip darinį *Legazione del Ducato di Urbino* (vėliau *Legazione di Urbino*).

## Urbino grafų ir hercogų sąrašas

### Montefeltrai, Urbino grafai
* 1234–1241: *Buonconte I da Montefeltro*
* 1241–1255: *Montefeltrano II da Montefeltro*
* 1255–1285: *Guido I da Montefeltro* (mirė 1298 m.)
* 1285–1304: Popiežiaus valdymas
* 1296–1322: *Federico I da Montefeltro*
* 1322–1359: *Nolfo da Montefeltro* (mirė 1364 m.)
** 1322–1324: Popiežiaus valdymas
** 1359–1364: Popiežiaus valdymas
* 1360–1363: *Federico II da Montefeltro*
* 1363–1404: *Antonio II da Montefeltro*
** 1369–1375: Popiežiaus valdymas
* 1404–1443: *Guidantonio da Montefeltro*

### Montefeltrai, Urbino hercogai
* 1443–1444: *Oddantonio da Montefeltro*, 1-asis Urbino hercogas
* 1444–1482: *Federico III da Montefeltro* – hercogo titulą gavo 1474 m. rugpjūčio 23 d., iki tol – Urbino grafas.
* 1482–1508: *Guidobaldo da Montefeltro*
** 1502–1503: *Cesare Borgia* (faktinis valdovas)

### dela Roverės, Urbino hercogai
* 1508–1516: *Francesco Maria I della Rovere*
* 1516–1519: *Lorenzo II de' Medici* (dalį 1517 m., vėliau *Francesco Maria I della Rovere*)
* 1521–1538: *Francesco Maria I della Rovere*
* 1539–1574: *Guidobaldo II della Rovere*
* 1574–1621: *Francesco Maria II della Rovere* (mirė 1631 m., valdžios atsisakė 1624 m.)
* 1621–1623: *Federico Ubaldo della Rovere*
* 1623–1631: *Francesco Maria II della Rovere*
** 1625-: Prijungta prie Popiežiaus valstybės
Panotėnių paminklas

**Panotėnių paminklas partizano Adolfo Jakšto (1926–1947) atminimui** yra pietiniame Skuodo rajono savivaldybės teritorijos pakraštyje, Panotėniuose (Notėnų seniūnija), kelio Salantai–Seda dešinėje pusėje, Notės upės kairiajame krante.

## Paminklas
Obelisko tipo, lauko akmenų mūro, plokščios piramidės nukirsta viršūne pavidalo, užsibaigia metaliniu kryželiu su Nukryžiuotojo figūrėle. Dešiniojo šoninio fasado sienoje įbetonuota aliuminio lydinio lentelė su statybos data: „1992“. Priekinio fasado plokštumoje įmūryta juodo šlifuoto akmens stačiakampė plokštė su iškaltu įrašu: „ČIA GIMĖ IR BRENDO / L. L. A. ŽEMAIČIŲ APYGARDOS / KARDŲ RINKTINĖS ŠTABO NARYS / ADOLFAS JAKŠTAS / SLAPYVARDIS „ALBERTINIS“ / 1926 – 1947". Abipus paminklo auga beržai.

Paminklo aukštis – 2,17 m, paminklinės teritorijos plotas – 12 m².

## Istorija
Adolfas Jakštas gimė 1926 m. Panotėnių ūkininkų šeimoje. Baigęs Notėnų pradžios mokyklą, mokslus tęsė Palangos gimnazijoje, įsijungė į pogrindinį rezistencinį judėjimą, priklausė LLA Pušies kuopai. 1946 m. tapo Žemaičių apygardos Kardo rinktinės Narimanto (Palangos) kuopos kovotoju, pasirinko *Albertinio* slapyvardę, buvo paskirtas rinktinės štabo nariu ir Propagandos skyriaus viršininku. Žuvo 1947 m.

Atminimas įamžintas 1992 m. gimtinėje pastatytame paminkle.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* XXI amžius – 2004 m. sausio 7 d., Nr. 2 
* XXI amžius – 2006 m. sausio 18 d., Nr. 5
Olympe de Gouges

**Olimpija de Guž** (, g. *Marie Gouze*; 1748 m. gegužės 7 d. – 1793 m. lapkričio 3 d.) – prancūzų rašytoja, žurnalistė, politikė, feministė, „Moters ir pilietės teisių deklaracijos“ (1791 m.) autorė, pirmoji iškėlusi moterų problemas į politinį lygmenį.

## Biografija

Marie gimė Montobane, pietvakarių Prancūzijoje, smulkių verslininkų šeimoje. Tačiau, anot motinos pasakojimų, Marie tėvas buvo poetas Žanas Žakas Lefrankas (*Jean-Jacques Lefranc de Pompignan*), garsėjęs savo polemika su Volteru. Tačiau poetas neigė bet kokį ryšį su Marie. Šis gyvenimo faktas vėliau paskatino ją ginti nesantuokinių vaikų teises. 1765 m. ištekėjo už *Louis Aubry*. 1770 m. Marie su savo sūnumi Pierre atvyko į Paryžių (jos vyras jau buvo miręs), pasivadino Olimpija de Guž. 1774 m. parašė abolicionistinę pjesę „Negrų pavergimas“ (išspausdinta 1789 m.). Įsitraukė į Socialinio ratelio (*Cercle social*), vadovaujamo Sofijos de Kondorse (*Sophie de Condorcet*) politinę veiklą.

Filosofo Šarlio Monteskje pavyzdžiu siekė įgyvendinti valdžių padalijimo principą. Būdama mirties bausmės priešininkė, protestavo prieš mirties nuosprendį karaliui Liudvikui XVI, oponavo Prancūzijos revoliucijos veikėjams Robespjerui ir Maratui. 1791 m. įsikūrė Olimpijos de Guž vadovaujama politinė organizacija „Moterų revoliucionierių respublikonių draugija“. 1793 m. Olimpija de Guž, parašiusi pamfletą „Trys urnos“, nukreiptą prieš Jakobinus, buvo areštuota, jos Respublikonių draugija uždrausta, o vėliau – Revoliucinio tribunolo nuosprendžiu – rašytoja nuteista myriop ir giljotinuota. 

## Veiklos reikšmė

Siekdama įgyvendinti svajonę apie lygių ir laisvų žmonių visuomenę, Olimpija de Guž buvo Didžiosios Prancūzijos revoliucijos laikų moterų emancipacijos šauklė, sukūrusi garsiąją „Moters ir pilietės teisių deklaraciją“. Tuo tarpu revoliucija skelbė, kad visi žmonės, nepriklausomai nuo kilmės, yra laisvi ir lygūs, turėjo omenyje tik vyrus, o lozungas „Laisvė. Lygybė. Brolybė“ moterims nebuvo taikomas. Jos kūryba ir visuomeninė veikla padarė didelę įtaką demokratinėms ir socialistinėms idėjoms, kurios tapo priimtinos ir buvo realizuotos tik po šimtmečio. 

## Literatūra

* Maria Rosa Cutrufelli, *Moteris, gyvenusi svajone*. 2008, – ISBN 978-5-417-00963-1 

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Olimpija de Guž
Samsung Galaxy Note II

**Samsung Galaxy Note II** – Samsung Galaxy serijos planšetofonas. 2012 m. Samsung Electronics oficialiai pristatė Samsung Galaxy Note pamainą. 5,5“ įstrižainės 1280 x 720 raiškos ekranas su Super AMOLED matrica, 4 branduolių Samsung Exynos procesorius, dirbantis 1,6 GHz taktiniu dažniu. Baterija – 3100 mAh. Nugarinėje dalyje įdiegta 8 MP raiškos kamera, galinti įrašyti vaizdinę medžiagą HD 1080p kokybe, priekyje – 1,9 MP kamera, skirta vaizdo skambučiams.

## Nuorodos
IFA 2012: Samsung Galaxy Note II pristatytas oficialiai
Mažasis Prespos ežeras

**Mažasis Prespos ežeras** (, ) – ežeras Albanijoje ir Graikijoje, į pietus nuo Didžiojo Prespos ežero. Didžioji dalis (42,5 km²) priklauso Graikijai, tik pietvakarinis kampas (4,3 km²) – Albanijai. Ežere yra Šv. Achilo (Agijos Achilėjos) sala, kurioje X a. savo sostinę buvo įkūręs bulgarų karalius Samuelis.

Mažąjį, Didįjį Prespos ežerus bei Ochrido ežerą supančios šlapynės įtrauktos į Ramsar konvencijos sąrašą. Čia sutinkama didžiausia dalmatinių pelikanų kolonija, taip pat yra kitų retų vandens paukščių.

1970 m. dalis Devolo upės vandens nukreipta į Mažąjį Prespos ežerą, su tikslu jį panaudoti irigacijos reikmėms vasarą, tačiau dėl ežero dumblėjimo ši praktika nutraukta.
Samsung Galaxy

**Samsung Galaxy** - Pietų Korėjos elektronikos gamintojo Samsung gaminių (išm. telefonų, planš. kompiuterių, fotoaparatų) serija. Juos vienija Android operacinė sistema.

## Serija
„Samsung“ gamina ir platina skirtingų klasių išmaniuosius įrenginius:

### Gaminami
* Samsung Galaxy Z serija – galingi sulenkiamieji įrenginiai
* Samsung Galaxy S serija – flagmanai, pasižymintys naujausiomis ir pažangiausiomis technologijomis
* Samsung Galaxy A serija – vidutinės klasės įrenginiai, iš dalies prilygstantys flagmanams
* Samsung Galaxy M serija – biudžetinė klasė, šiek tiek nusileidžianti A serijai, skirta Indijos rinkai
* Samsung Galaxy F serija – biudžetiniai įrenginiai, skirti besivystančių šalių rinkoms
* Samsung Galaxy Xcover serija – prastesnių parametrų profesinės paskirties įrenginiai.

### Nebegaminami

* Samsung Galaxy Note serija – 2019 m. nutraukta didesnės įstrižainės išmaniųjų telefonų serija, kurią pakeitė „S Ultra“ serija
* Samsung Galaxy J serija – 2019 m. nutraukta žemų parametrų išmaniųjų telefonų serija, kurią pakeitė A serija
* Samsung Galaxy Y serija – 2014 m. nutraukta itin kompaktiškų išmaniųjų telefonų serija.

## Visi modeliai

* 

## Šaltiniai