open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Pavolgio aukštuma

**Pavolgio aukštuma** () – aukštuma Rusijoje, dešiniojoje Volgos pakrantėje. Driekiasi nuo Žemutinio Naugardo šiaurėje iki Volgogrado pietuose. Plotis iki 500 km. Būdingas aukštis 150–200 m, aukščiausia vieta – 384 m. Rytuose link Volgos slėnio leidžiasi staigiai, sudaro skardžius, vakaruose į Okos-Dono lygumą leidžiasi palaipsniui. Nemažai tektoninių įsprūdžių, lomų. Aukšti šlaitai Volgos pakrantėse dažnai vadinami kalnais. Aukštuma sudaryta iš klinties, molio, smėlio, mergelio. Išsivystę karstiniai reiškiniai.

Yra naftos, gamtinių dujų, asfalto, fosforitų telkinių.

## Šaltiniai
Mažvydo viršūnė

**Mažvydo viršūnė** – kalnų viršūnė Kirgizijoje, Tian Šanyje, Terskėjaus Alatau kalnagūbryje, į pietus nuo Isyk Kulio ežero. Aukštis 4560 m. Pirmieji į jį įkopė Lietuvos alpinistai (1979 m.).

## Šaltiniai
Irklavimas

: *Apie irklavimą Lietuvoje – *Lietuvos irklavimas*.*
 

**Irklavimas** – sporto šaka, fizinių pratimų rūšis, aktyvaus poilsio priemonė, pramoga; taip pat lenktynės  bet kokios konstrukcijos buitinėmis valtimis, sportinėmis irklinėmis valtimis ar jūrinėmis valtimis. 
Oficialus sporto šakos apibrėžimas: irklavimas - valties su vairininku, ar be jo, postūmis vandens paviršiumi vieno ar kelių irkluotojų raumenų jėga, sėdint nugara į valties priekį ir naudojant irklus kaip antros eilės svertus. Irklavimo valtyse visos jų dalys, taip pat ir judančių dalių ašys, turi būti gerai įtvirtintos, išskyrus ikluotojų sėdynėles, kurios gali judėti išilgai valties ašies. Irklavimas aparatu ar baseine, imituojant irklavimą taip pat laikomas irklavimu (Tarptautinė irklavimo federacija - FISA)

## Istorija
Sportinis irklavimas atsirado Didžiojoje Britanijoje. 1715 m. čia surengtos pirmosios lenktynės, nuo 1829 m. organizuojamos tradicinės regatos. XIX a. viduryje irklavimas jau buvo kultivuojamas daugelyje Europos šalių, Šiaurės Amerikoje, Australijoje. 1892 m. įkurta Tarptautinė irklavimo federacija (*Fédération Internationale des Sociétés d'Avirons*, FISA), kuri vienija 142 šalis. 

Pirmasis irklavimo Europos čempionatas surengtas 1893 m., į Olimpinių žaidynių programą vyrų irklavimas įtrauktas 1900 m., moterų – 1976 m., o nuo XXVIII OŽ 2008 m. įtrauktas ir į Parolimpinių žaidynių programą. Pasaulio čempionatai rengiami nuo 1962 m. vyrų ir nuo 1974 m. moterų, nuo 1974 m. jie rengiami kasmet. Pasaulio čempionatai yra jaunių, jaunimo iki 23 m. ir suaugusiųjų. Be to, dar rengiami trys pasaulio taurės etapai. Irklavimą daugiausia kultivuoja Jungtinė Karalystė, Vokietija, Rusija, Kanada, Čekija, Slovakija, Olandija, Šveicarija, JAV, Australija, Italija, Prancūzija, Naujoji Zelandija.

Irklavimo sportas yra atskira sporto šaka, kuri dažnai neskiriama nuo kitos sporto šakos - baidarių ir kanojų irklavimo. Tai dvi skirtingos sporto šakos, turinčios atskiras - tarptautinę ir Lietuvos federacijas.

## Sportinė valtis
Lenktyninė valtis siaura, ilga (ilgis svyruoja nuo 8.2m iki 19.9m), žemais lygia apkala (medine ar plastikine) šonais, su deniu. Irklo ilgis 285–385&nbsp;cm, masė 3,5–4&nbsp;kg. Irkluojama sverto principu veikiančiais pritvirtintais vienmenčiais irklais, sėdint ant judamų sėdynių nugara judėjimo kryptimi. Valtys būna 8 klasių: 
* pavienės valtys, kurias kiekvienas sportininkas irkluoja vienu irklu:
** dvivietė su vairininku (2+; tik vyrų)
** dvivietė be vairininko (2-)
** keturvietė su vairininku (4+; tik vyrų)
** keturvietė be vairininko (4-)
** aštuonvietė su vairininku (8+)
* porinės valtys, kurias kiekvienas sportininkas irkluoja dviem irklais:
** vienvietė (1x)
** porinė dvivietė (2x)
** porinė keturvietė (4x)

Lenktynės vyksta tiesioje trasoje minimaliai 3,5m. gylio natūraliame vandens telkinyje arba dirbtiniame kanale, kiekvienai valčiai skiriama 13,5–15 m pločio varžybinis takelis, vienu metu startuoja 6 valtys. Vyrai ir moterys lenktyniauja 2000 m nuotolio distancijoje.

Valtys bei irklavimo inventorius laikomi elinguose.

## Šaltiniai
Dekadansas

**Dekadansas** (iš  + *cadere*) – visuomenės, valstybės, bendruomenės būklė, kuomet pasireiškia kultūros, meno, moralės, dvasingumo nuosmukis, klesti hedonizmas, chaosas, egoizmas.

## Termino vartojimas
Dažniausiai nurodoma, kad dekadanso visuomenės išgyvena ekonominį klestėjimą, tačiau tuo pat metu didėja ir socialinė nelygybė, elitas tampa hedonistiškas, godus, o žemutinė klasė – apatiška, praradusi viltį. Vidurinė klasė gali įgauti abiejų klasių elgesio bruožų arba visai išnykti. Silpna valdžia yra dekadanso simptomas ir viena priežasčių, kai vengiama asmeninės atsakomybės, o kolektyvinė valdžia tampa neveiksni. Mene pasireiškia talento, pastangų stygius, kiekvienas didelių pastangų nereikalaujantis darbas gali būti pavadintas menu. Moksle, darbe pasireiškia darbo etikos erozija. Bendras visuomenės apatiškumas, egoizmas neleidžia sustabdyti nuosmukio. Vis dėlto reiškiniai, vienų įvardijami kaip nuosmukis, dažnai būna susiję su kitokia normų, idealų ar vertybių interpretacija, todėl dekadanso sąvoka yra mažai apibrėžta ir šiuo metu daugiau vartojama apibrėžti situaciją menuose.

## Istorija
Dekadanso sąvoką pirmasis pavartojo XIX a. vokiečių filosofas ir rašytojas F. Nyčė, analizuodamas to meto kultūrą ir matydamas joje nuosmukį. Dekadanso terminas buvo ypač plačiai taikomas žlungančioms civilizacijoms. Teigta, jog Romos visuomenė gyveno dekadanse – aukštuomenė skendėjo vulgariose, amoraliose orgijose, kai paprasti piliečiai skurdo, valdžioje klestėjo korupcija, nebuvo stipraus, vienijančio valdovo. Poindustrinė civilizacija taip pat neretai laikoma kaip dekadansinė. Pagal Osvaldo Špenglerio civilizacijų teoriją (*Vakarų saulėlydis*), Vakarų civilizacijai, esą būdingi dekadanso bruožai, kaip ir kitoms žlungančioms civilizacijoms.

## Šaltiniai
Europos zoologijos sodų ir akvariumų asociacija

**Europos zoologijos sodų ir akvariumų asociacija** (**EAZA**) atstovauja ir jungia virš 300 zoologijos sodų, safari parkų ir akvariumų 35 šalyse.

Asociacija ne tik koordinuoja zoologijos sodų veiklą, vykdo retų rūšių veisimo programas (EEP), bet ir organizuoja retų ir nykstančių gyvūnų bei jų buveinių išsaugojimo kampanijas.

## Nuorodos
* Europos zoologijos sodų ir akvariumų asociacija
Kampobasas

**Kampobasas** () – miestas centrinėje Italijoje, Molizės regiono sostinė. Miestas įsikūręs Apeninų papėdėje, tarp Samnijaus ir Matesų kalnynų.

Kampobaso miestas plačiai žinomas dėl geležies gaminių (žirklių ir peilių), kriaušių auginimo ir sūrių gaminimo. Geležies gaminių pramonė šiame mieste buvo aprašyta dar XIV a.

Kadangi miestas įsikūręs apie 700 m virš jūros lygio ir arti Apeninų kalnų, Kampobasas laikomas vienu šalčiausiu miestu pietų Italijoje – vidutinė metų oro temperatūra mieste siekia +12 °C.

Pagal labiausiai paplitusią teoriją, miestą VIII a. įkūrė langobardai, kuomet pradėjo statytis stovyklas ir pilis ant kalnų.

## Miestai partneriai
Kampobaso miestas savo miestais partneriais laiko tris pasaulio miestus:

*  Otava
*  Ležė, Albanija
*  Frontera Hidalgas

## Nuorodos

* Oficialus miesto puslapis
Mažupė

**Mažupė**&nbsp;– upė Pakruojo ir Pasvalio rajonuose; Mūšos dešinysis intakas. Jo ilgis&nbsp;– 37 km, baseino plotas 162 km². Prasideda ties Tarvydais, 8 km į pietryčius nuo Rozalimo. Teka į šiaurės vakarus pro Joniškėlį. Įteka į Mūšą 72 km nuo jos žiočių, ties Narteikiais, 3 km į šiaurės rytus nuo Joniškėlio.

Tiltai: Joniškėlio geležinkelio tiltas, Joniškėlio tiltas.

Intakai:
* kairieji: Lieknelis, Dubija.
* dešinieji: Šakynė, Vingrelis, Meškerdys.

Visa vaga yra sureguliuota; plotis 5&nbsp;– 6 m, gylis 0,3&nbsp;– 1,4 m. Vidutinis nuolydis siekia 0,88 m/km. Srovės greitis 0,1&nbsp;– 0,3 m/s. Vandens debitas žiotyse 0,84 m³/s.

Upėvardis kilęs nuo žodžio *mažas* („nedidelis, menkas apimtimi“).

## Literatūra

* Petras Juknevičius, Karolina Trebaitė. Mažupė. Panevėžys, 2009.

## Šaltiniai
Vitis (lazda)

:Apie *Vitis* (vynmedis) skaitykite čia.

**Vitis** () - vynmedžio lazda, paprastai apie 1 m ilgio, centuriono atributas.

Vitis rodė centuriono teisę bausti legionierius kūno bausmėmis. Centurionai būdavo teisėjai teisiant legionierius už nedidelius nusikaltimus


File:Clayton painting.jpg|Centuriono atvaizdas paveiksle. Kairėje rankoje laiko vitį.
Alsėdžių valsčius

**Alsėdžių valsčius** () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės vakarų Lietuvos teritorijoje. Centras – Alsėdžiai.

## Istorija

Valsčius minimas nuo XV a., kai 1421 m. Ldk Vytautas jį priskyrė Žemaičių vyskupijai. Vėliau atkurtas XVIII a. pabaigoje, XIX a. priklausė Kauno gubernijai. Po I pasaulinio karo valsčiaus steigimu rūpinosi signataras Stanislovas Narutavičius. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Plungės rajonui (8 apylinkės), Sedos rajonui (5 apylinkės) ir Telšių rajonui (2 apylinkės).

|-
| 1877 m. || || 5557 || 462 kiemai  || 3 seniūnijos || 61
|-
| 1923 m.  || 215 || 6362 || 1356 || || 63 gyvenvietės 
|-
| 1932 m. || 288 || 9332 || || 19 seniūnijų  ||
|-
| 1949-01-01  || 343 || || || 15 apylinkių  ||
|}

## Vadovai
* Antanas Kungys, 1932 m.

## Suskirstymas

## Gyvenvietės

1933 m. valsčiuje buvę kaimai:

* Abokiai (Abuoka)
* Aleksiai (Aleksė)
* Alka
* Andruškaičiai
* Bernotavas
* Brevikiai (Brevika)
* Brizgiai (Brizgė)
* Buožėnai
* Dargaičiai
* Dišliai (Dišlė)
* Drukčiai
* Eidintaičiai (Eidintatė)
* Eivydai (Eivyda)
* Gailiškiai
* Gaudišavas
* Gedeikiai
* Gedrimai (Gedrima)
* Gelindėnai (Gelindiena)
* Grumbliai
* Yliai (Ylė)
* Irkinai
* Jonikai
* Juodėnai (Juodiena)
* Jurgaičiai (Jurgatė)
* Kalniškiai
* Kenstančiai (Kenstatė)
* Krepštikiai (Krepštikė)
* Kulskiai (Kulskė)
* Lankos Laukos (Lunkos Lauks)
* Lazdiniai (Lazdinė)
* Likšai
* Makščiai (Makštė)
* Molupiai
* Naručiai (Narutė)
* Nešukuočiai (Nešukuotė)
* Paburgis
* Paežeriai (Paežerė)
* Pagerbantys (Pagerbontys)
* Paišiotai (Paišiota)
* Paluokė
* Pasruoja
* Papluotėliai (Papluotelė)
* Paukštakiai (Paukštakė)
* Pelėniai (Pelėnė)
* Platakiai (Platakė)
* Raišaičiai
* Rakundžiai (Rakondė)
* Skipaičiai (Skipatė)
* Skirpsčiai (Skirpstė)
* Skurvydai (Skurvyda)
* Slėdai (Slėda)
* Stonkaičiai (Stonkatė)
* Svirpliai (Svirplė)
* Šoniai (Šuonė)
* Šlečkai
* Vaštarai (Vaštara)
* Vilkai
* Vilkaičiai (Vilkatė)
* Žvirblaičiai (Žvirblatė)


## Gyventojai
### Tautinė sudėtis

1923 m. gyveno 6362 žmonės:
* Lietuviai – 96,05% (6111);
* Žydai – 3,13% (199);
* Rusai – 0,66% (42);
* Kiti – 0,16% (10).

### Žymūs žmonės

|-
| 1788 || Gelindėnai || Jonas Krizostomas Gintila, kunigas || 1857
|-
| 1870 || Šoniai || Jonas Smilgevičius, Nepriklausomybės signataras, ekonomistas || 1942
|-
| 1901 || Paežeriai || Pranas Žebriūnas, Lietuvos kariuomenės karininkas || 1981
|-
| 1902 || Yliai || Zuzana Jonikaitė, kalbininkė || 1981
|-
| 1904 || Grumbliai || Antanas Daukša, ekonomistas || 1974
|-
| 1916 || Žemaičių Kalvarija || Paulius Jurkus, rašytojas, žurnalistas || 2004
|-
| 1933 || Slėdai || Antanas Jarumbauskas, ekonomistas ||
|-
| 1934 || Pagermantis || Dionizas Varkalis, tautodailininkas || 2022
|}

## Šaltiniai
Širvintų valsčius

**Širvintų valsčius** (, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės rytų Lietuvos teritorijoje. Centras – Širvintos, kurį laiką – Širvintų kaimas.

## Istorija

Valsčius įkurtas XIX a. Vilniaus gubernijoje. Panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Širvintų rajonui (8 apylinkės).

|-
| 1869 m. || || 7264 || 696 kiemai  || || 138
|-
| 1874 m. || || 7354 || 698 kiemai  || 11 seniūnijų || 161
|-
| 1880 m. || || 9224 || 700 kiemų  || 11 seniūnijų || 161
|-
| 1885 m. || || 9315 || 705 kiemai  || 11 seniūnijų || 160
|-
| 1890 m. || || 9525 || 721 kiemas  || 11 seniūnijų || 160
|-
| 1923 m.  || 85 || 9479 || 1940 || || 135 gyvenvietės 
|-
| 1932 m. || 194 || 10250 || || 15 seniūnijų  ||
|-
| 1949-01-01  || 219 || || || 9 apylinkės  ||
|}

## Vadovai
* U. Dvilevičius, nuo 1886 m.
* Povilas Žukauskas, 1932 m.

## Suskirstymas

## Gyventojai
### Žymūs žmonės

|-
| 1874 || Skauradai || Juozas Kamarauskas, architektas, dailininkas || 1946
|-
| 1899 || Navasiolkai || Izidorius Kraunaitis, karininkas || 1964
|-
| 1904 || Bajorai || Juozas Kanopka, aktorius || 1990
|-
| 1926 || Alionys || Sofija Kanopkaitė, biochemikė || 2024
|-
| 1928 || Limonys || Alfonsas Čepas, teisininkas || 1999
|-
| 1932 || Porai || Vytautas Vladislovas Logminas, ornitologas || 2018
|-
| 1934 || Mančiušėnai || Albertas Lukša, žurnalistas, redaktorius || 2021
|-
| 1938 || Dubeliai || Henrikas Andriukonis, aktorius, rašytojas || 1985
|-
| 1938 || Širvintos (kaimas) || Zigmantas Viktoras Morkūnas, sociologas || 1995
|-
| 1940 || Trakai || Petras Naraškevičius, prozininkas, žurnalistas || 2020
|}

## Šaltiniai
Rietavo valsčius

**Rietavo valsčius** (carmečiu ***Labardžių valsčius***, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vakarų Lietuvos teritorijoje. Centras – Rietavas, carmečiu – Labardžiai.

## Istorija

Minimas nuo 1527 m., kai Rietavo valsčius (pavietas) priklausė Lietuvos didžiajam kunigaikščiui. 1589 m. jis atiteko Sapiegoms. 1667 m. paviete buvo 35 bajorų dūmai. XIX a. įkurtas Kauno gubernijoje Labardžių vardu. Po I pasaulinio karo valsčiui sugrąžintas Rietavo pavadinimas. 1949 m. gegužės 23 d. Baužiškės miške žuvo Pilies būrio partizanų. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Rietavo rajonui (13 apylinkių).

|-
| 1565 m. || || >4000 || ~700 || 6 seniūnaitijos: Aitros, Juodėnų, Kapstato, Lelėnų, Rietavo, Veiviržėnų ||
|-
| 1877 m. || || 4571 || 469 kiemai  || 3 seniūnijos || 57
|-
| 1923 m.  || 413 || 9501 || 2149 || || 76 gyvenvietės 
|-
| 1932 m. || 191 || 9501 || || 13 seniūnijų  ||
|-
| 1949-01-01  || 416 || || || 14 apylinkių  ||
|}

## Vadovai
* Petras Salys, 1932 m.

## Suskirstymas

## Gyventojai
### Tautinė sudėtis

1923 m. gyveno 9501 žmogus:
* Lietuviai - 90,57% (8605);
* Žydai - 9,14% (868);
* Kiti - 0,29% (28).

### Žymūs žmonės

|-
| 1900 || Jaupėnai || Juozas Jankauskas, karininkas || 1967
|-
| 1916 || Pjaulės || Justinas Kontrimas, agronomas || 1991
|-
| 1931 || Norgalviai || Aloyzas Meškauskas, chorvedys || 2025
|-
| 1934 || Kungiai || Elena Nijolė Bukelienė, literatūrologė || 2006
|-
| 1940 || Bubėnai || Petras Bendikas, zootechnikas ||
|-
| 1941 || Labardžiai || Henrikas Ciparis, dailininkas ||
|-
| 1945 || Maldučiai || Eugenijus Stankus, matematikas || 2023
|}

## Šaltiniai
Numerai

**Numerai** (, vns. *numerus* 'skaičius') – Senovės Romos kariuomenės iš ne Romos piliečių rūšis, imta naudoti Adriano laikais (II a.) ir papildžiusi legionus ir auksiliarijus. Sudaryta iš provincijų milicijos.

Numerai sudarydavo nedidelius dalinius, nuo maždaug 300 iki 90 karių. Dalis numerų būdavo pėstininkai, dalis – kavalerija. Numerų vadai paprastai būdavo prefektai ar karo tribūnai.

Numerus verbuodavo iš pajungtų provincijų ir valstybių klienčių gyventojų, taip pat – iš tautų, gyvenančių už Romos ribų. Numerai būdavo mažiau organizuoti ir romanizuoti negu auksiliarijai, juose labiau pasireikšdavo nacionalinė specifika. Numerai rengdavosi savo nacionaline apranga, būdavo ginkluoti savais ginklais, jiems vadovaudavo savi vadai. Numerų daliniuose komandos būdavo duodamos ne lotyniškai, o jų pačių kalba, jie naudodavo savo karo šūkius.

Numerai kaip kariuomenės rūšis imti naudoti prireikus pigios, bet kovingos kariuomenės, kuri padėjo išlaikyti lengvųjų pėstininkų ir kavalerijos balansą. Numerai būdavo prasčiau ginkluoti ir apmokyti lyginant su auksiliarijais ar juo labiau legionieriais. Kaudavosi dažniausiai naudodami savo vietinę taktiką.

Numerus naudodavo kaip pasienio žvalgus. Romėnai numerų nelaikė vertinga kariuomenės rūšimi, kautynėse atremiant priešų atakas neretai stengdavosi pirmiausia panaudoti būtent numerus.

## Išnašos

## Nuorodos
* George H. Allen. The Roman Army 
* Southern P. (1989) The Numeri of Roman Imperial Army
Štrasenas

**Štrasenas** (, , ) – Liuksemburgo miestas, esantis šalies pietuose. Štrasenas yra Liuksemburgo apygardoje, Liuksemburgo kantone. Gyventojų – 6 747 (2008 m.).

## Sportas
* FC UNA Strassen – futbolo klubas.
* Namų rungtynes žaidžia Complexe Sportif Jean Wirtz. Šis stadionas talpina 2 tūkst. žiūrovų.

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali futbolo klubo svetainė
Bertranžas

**Bertranžas** (, , ) – Liuksemburgo miestas, esantis šalies pietuose. Bertranžas yra Liuksemburgo apygardoje, Liuksemburgo kantone. Gyventojų – 6 282 (2008 m.).

## Sportas
* FC Sporting Bertrange – futbolo klubas;
* Sporting Bertrange (moterys) – moterų ekipa;
* Namų rungtynes žaidžia Plaine Des Jeux André Wolff – futbolo stadione, kurio talpa 2 tūkst. žiūrovų. Stadiono veja – dirbtinės dangos aikštė.

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali futbolo klubo svetainė
Gvinėjos herbas

**[[Gvinėja|Gvinėjos]] herbas** buvo įteisintas 1984 m. Herbe vaizduojamas virš jo esantis balandis, laikantis palmės šakelę. Herbe vyrauja tokios pačios spalvos, kaip ir šalies vėliavoje – raudona, geltona ir žalia. Apačioje yra užrašas prancūzų kalba – darbas, teisingumas, solidarumas.
Adolphe Adam

**Adolfas Šarlis Adamas** (, 1803 m. liepos 24 d. Paryžius – 1856 m. gegužės 3 d. Paryžius) – prancūzų kompozitorius, Prancūzijos instituto narys.

## Biografija
Studijavo Paryžiaus konservatorijos Fransua Bualdjė klasėje, nuo 1849 m. konservatorijos profesorius. Vienas mokinių – Leo Delibas. Nuo 1844 m. Prancūzijos instituto narys. 1847 m. atidarė savo teatrą „Théatre National“, tačiau prasidėjus 1848 m. revoliucijai, jį teko uždaryti, o kompozitorius liko skolose.

## Kūryba
Kaip operų kūrėjas debiutavo 1829 m., „Opéra–Comique“ teatrui pastačius jo „Petrą ir Jekateriną“ (*Pierre et Catherine*). Pagarsėjo komiškosiomis operomis ir romantiniais baletais. Sukūrė daugiau, kaip 80 sceninių kūrinių, tarp jų daugiau, kaip 50 operų, 13 baletų, vodevilių. Labiausiai išpopuliarėjo „Žizel, arba Vilisės“ pagal T. Gotjė scenarijų ir „Korsaras“ pagal D. Bairono siužetą. Dar sukūrė kantatų, chorų, mišių, pjesių fortepijonui. Parašė muzikos kritikos straipsnių, memuarus (išleisti 1857–1859 m.) Jo kūriniams būdingos sąsajos su buitinės muzikos žanrais, raiški melodika. Operoje „Kurtys“ nuskambėjusi, antrą gyvenimą įgijo XV a. liaudies dainelė „Ant Avinjono tilto“ (*Sur le pont d’Avignon*), pajuokianti bažnyčios tarnus, kai popiežiaus sostas buvo perkeltas į Avinjoną.

## Kūriniai
Dažniausiai statomi:
;Operos:
* Trobelė (*Le Chalet*) 1834 m.
* Longžumo paštininkas (*Le postillon de Longjumeau*) 1836 m.
* Žiralda arba naujoji Psichė (*Giralda ou La nouvelle Psychée*) 1850 m.
* Jei būčiau karalius (*Si j‘étais roi*) 1852 m.
* Kurtys (*Le Sourd ou L’Auberge pleine*) 1853 m.

;Baletai:
* Baltoji katytė (*La Chatte blanche*) 1830 m.
* Faustas, 1832 m.
* Dunojaus mergelė (*La fille du Danube*) 1836 m.
* Žizel, arba Vilisės (*Giselle ou Les Willis*) 1841 m., Lietuvoje pastatytas 1931 m.
* Velnias keturiomis (*Le Diable à quatre*) 1845 m.
* Korsaras (*Le corsaire*) 1856 m.

## Literatūra
* C. W. Beaumont. The Bailet Called Giselle, London, 1944 m.
* I. Guest. The Romantic Bailet in Paris, London, 1966 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Adolfo Adamo kūriniai International Music Score Library Project
* 
* Adolfo Adamo kūriniai YouTube
Mameris

**Mameris** (; ; ) – Liuksemburgo miestas, esantis šalies pietvakariuose, 7 km į vakarus nuo Liuksemburgo miesto, prie Mamerio upės. Geležinkelio stotis. Yra bažnyčia, rotušė, aukštoji mokykla, Mamerio pilis, galų ir romėnų pirčių liekanos.

## Sportas
* FC Mamer 32 – futbolo klubas;
* Namų rungtynes žaidžia Stade François Trausch – futbolo stadione, kurio talpa 2,6 tūkst. žiūrovų. Stadiono veja – dirbtinė danga.

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali futbolo klubo svetainė
Bašaražas

**Bašaražas** – Liuksemburgo miestas, esantis šalies pietvakariuose, prie sienos su Belgija. Išvystyta alaus pramonė, mieste yra didžiausia šalyje alaus darykla.

## Sportas
* UN Käerjéng 97 – futbolo klubas;
* Namų rungtynes žaidžia Joes Bloes dirbtinės dangos aikštėje. Talpa – 2,5 tūkst. žiūrovų.
* Käerjenger Dribbel stadionas. Talpa – 2,4 tūkst. Danga – natūralios žolės veja.

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali futbolo klubo svetainė
Diferdanžas

**Diferdanžas** – Liuksemburgo miestas, esantis šalies pietvakariuose, prie sienos su Belgija ir Prancūzija. Pramonės centras, ypač išvystyta plieno pramonė. Viduramžių pilis.

## Istorija
1235 m. Alexandre de Soleuvre įkūrė Diferdanžo abatiją, kurią padovanojo ordinui. Iš pradžiųa batija priėmė tik seseris iš Liuksemburgo aukštuomenės. Vėliau –moteris iš Lotaringijos regiono Prancūzijoje ir dabartinės Valonijos.

1552 m. abatiją apiplėšė prancūzų kareiviai. Prancūzų invazijos į Liuksemburgą metu Diferdanžo abatija ir miestas patyrė didelių nuostolių.

1796 m. ordinas buvo oficialiai paleistas. Abatija buvo parduota aukcione 1797 m., o 1929 m. ją nupirko Diferdanžo komuna. 

1981 m. Liuksemburgo vyriausybei ją nupirkus, abatija buvo paversta ligonine ir sveikatos centru.

## Ekonomika
Nuo 1830 m. mieste vystėsi plieno pramonė. 1896 m. buvo pastatytos dvi aukštakrosnės, pavadintos „Société Anonyme des Hauts-Fourneaux de Differdange“. Vėliau buvo pastatytos aštuonios kitos aukštakrosnės, leidžiančios gaminti plienines sijas, tuo metu žinomas kaip „Differdinger“.

1907 m. rugpjūčio 4 d. suteikė miesto statusą Liuksemburgo didysis kunigaikštis Guillaume IV, o kitaip – Vilhelmas IV.

XX amžiuje pramonės pakilimas buvo didžiausias, o gyventojų skaičius išaugo nuo 4 tūkst. (1890 m.) iki 18 000 (1930 m.)

1967 m. „Société des Hauts-Fourneaux“ ir „Aciererie de Differdange“ susijungė su keliomis plieno įmonėmis Belgijoje ir Prancūzijoje ir sukūrė ARBED – didžiausią Liuksemburgo plieno įmonę, kuri Diferdange turėjo daugybę gamyklų.

## Sportas
### Futbolas
* FC Déifferdeng 03 – futbolo klubas;
* FC Déifferdeng 03 (moterys) – moterų futbolo ekipa;
* AS Differdange – buvęs futbolo klubas;
* „Thillenberg“ stadionas, kurio talpa daugiau nei 7,1 tūkst. žiūrovų.
* Stade de la Ville de Differdange – stadionas, kurio talpa 3 tūkst. vietų. Natūralios žolės veja.
* Stade Parc des Sports – stadionas, kurio talpa 2,4 tūkst. žiūrovų.

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali FC Déifferdeng 03 svetainė
Dygiašonis tritonas

**Dygiašonis tritonas** (*Pleurodeles waltl*) – uodegotųjų varliagyvių (*Caudata*) būrio, tikrųjų salamandrų (*Salamandridae*) šeimos varliagyvių rūšis.

Iki 30 cm ilgio. Dygliuotojo tritono gimtinė – Maroko ir Ispanijos balos. Dygiašonis tritonas yra vienas iš įdomiausių atogrąžų uodegotųjų varliagyvių atstovų. Atskirti Tritonų lyti labai sudėtinga: patinai po uodega turi išsipūtimą, o poravimosi metu ant priekinių letenų atsiranda nuospaudos (mazoliai), skiauterė, kaip pas tikruosius tritonus, neatsiranda. Gyvena apie 10 m.

## Mityba
Dažniausiai minta sliekais, žuvų mailiumi, uodo trūklio lervomis, vandens vabzdžių lervomis, kirmėlėmis

## Šaltiniai

## Nuorodos
Rebecca Romijn

**Rebecca Romijn** (dar žinoma kaip **Rebecca Romijn – Stamos**, g. 1972 m. lapkričio 6 d.) – JAV aktorė, buvęs modelis.

## Šeima

Rebecca Romijn gimė Berklyje, Kalifornijoje. Jos motina, anglų kalbos mokytoja, išeivių iš Olandijos trečios kartos atstovė, tėvas – olandas ir Barneveldo.

## Karjera

Jos modelio karjera tęsėsi nuo 1991 iki 2000 metų. Rebecca Romijn dvejus metus dirbo Paryžiuje kartu su Cindy Crawford, Claudia Shiffer ir Kate Moss, reklamavo „Victoria's Secret“ apatinį trikotažą, fotografavosi „Sports Illustrated“. 1998–2000 metais vedė MTV laidą „House of Style“.

Žurnalai „Maxim“, „FHM“, portalas AskMen.com 2000–2007 metais įtraukdavo ją į gražiausių pasaulio moterų sąrašus. Rebeccos Romijn ūgis – 180 cm.

Žymiausias Rebecca Romijn vaidmuo kine – Mistika trilogijoje „Iksmenai“ 2000, 2003 ir 2006 metais.

Pirmasis pagrindinis vaidmuo – Briano De Palmos „Lemtinga moteris“ 2002 metais. Dažniausiai ji atlieka vaidmenis nuotykių filmuose, taip pat įvairiuose televizijos serialuose.

## Asmeninis gyvenimas

1998–2005 buvo ištekėjusi už aktoriaus Džono Stamoso. Tuo metu ji vadinosi Rebecca Romijn – Stamos, bet po skyrybų vėl pasirinko mergautinę pavardę.

2007 metais ištekėjo už aktoriaus Jerry O'Connell. Po metų jie susilaukė dvynių Dolly Rebecca Rose ir Charlie Tamara Tulip.

## Filmai

## Televizija

## Apdovanojimai

**[[Saturn Awards]]**

* 2000 m. – Geriausia antrojo plano aktorė filme “X-Men”.

**Blockbuster Entertainment Award**

* 2000 m. – Geriausia antrojo plano aktorė filme “X-Men”.

**[[Auksinė avietė]]**

* 2002 m. – Blogiausios aktorės nominacija filme „Rollerball“.

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
Saro vyrų futbolo rinktinė

**Saro vyrų futbolo rinktinė** gyvavo 1950–1956 m. ir atstovavo tuo metu nepriklausomą Sarą (dabartinė Vokietijos žemė).

## Istorija

Komanda suburta 1950 m., žaidė 1954 m. pasaulio pirmenybių atrankos turnyre, tačiau jo neįveikė.

Saro rinktinė iš viso sužaidė 19 rungtynių, iš kurių 6 laimėjo.

## Nuorodos

* Saar national football team (Eu-football.info)
* Saarland (Worldfootball.net)
Mavenzis

**Mavenzis** () - užgesęs ugnikalnis Tanzanijoje, Kilimandžaro vulkaniniame masyve; antroji pagal aukštį (po Kibo) Kilimandžaro viršūnė. Aukštis siekia 5150 – 5354 m. Viršukalnėje – ledynai ir sniegynai. Jis priklauso Kilimandžaro nacionaliniam parkui. Į viršukalnę 1912 m. pirmieji įkopė E. Oehleris ir F. Klute (Vokietija.).

## Šaltiniai
Mazaras

**Mazaras** – musulmonų monumentalus antkapinis statinys, mauzoliejus, musulmonų maldos vieta. Viduriniais amžiais jis buvo centriškojo plano, su kupolu ir dekoratyviniu pagrindiniu fasado portiku. Dažniausiai buvo statomi Irane, Vidurinėje Azijoje, Indijoje. Kartais aplink jį statyti miestai (Mazari Šarifas – Afganistane).

## Šaltiniai
Nimbos kalno gamtos rezervatas

**Nimbos kalno nacionalinis** **parkas** – nacionalinis parkas Gvinėjoje ir Dramblio Kaulo Krante. Yra įtrauktas į Pasaulio paveldo sąrašą. Nacionalinis parkas garsus savo šimpanzėmis, dukeriais, didžiosiomis katėmis bei viveriniais. Artimiausi nuo šio parko miestai yra Jekepa Liberijoje ir Bosu Gvinėjoje.
Eva Green

**Eva Green** (g. 1980 m. liepos 5 d. Paryžius, Prancūzija) – prancūzų aktorė, modelis.

## Šeima
Eva Green gimė Paryžiuje, prancūzų aktorės Marlene Jobert ir švedo odontologo Walterio Greeno šeimoje. 

Ji taip pat turi dvynę seserį Joy. Protėviai – alžyriečių, turkų ir ispanų kilmės.

## Karjera

Eva Green aktorystės mokėsi Eva St. Paul dramos mokykloje Paryžiuje, taip pat Webber Douglas akademijoje Londone. 

Aktorės karjera prasidėjo vaidmenimis teatre, kur ji dažniausiai atlikdavo neigiamų herojų vaidmenis. Už vaidmenį spektaklyje „Jalousie en Trois Fax“ ji buvo nominuota Molière apdovanojimui.

Debiutas kine vaidmeniu Bernardo Bertolucci filme „Svajotojai“ 2003 metais buvo išsiskiriantis nuogų scenų gausa, tačiau Evos Green vaidyba buvo įvertinta Europos filmų apdovanojimuose geriausios metų aktorės nominacija. 2005 metais ji buvo pakviesta atlikti princesės Sibilės vaidmenį Ridley Scott epe apie kryžiaus žygį filme „Daungaus karalystė“. Kiek vėliau išleista šio filmo neiškarpyta režisieriaus versija padėjo gauti Vesper Lynd vaidmenį filme apie Džeimsą Bondą „Kazino Royale“. Pradžioje jos kandidatūra buvo atmesta, bet režisierius Martin Campbell persigalvojo, išvydęs pilną „Dangaus karalystės“ versiją. Evos Green vaidyba buvo įvertinta BAFTA ir „Empire“ apdovanojimais, o „Entertainment Weekly“ Bondo merginų sąraše jai skyrė 4-ą vietą. Šis vaidmuo įtvirtino Evos, kaip fatališkos moters vaidmenų atlikėjos, reputaciją.

Po metų metais ji vėl vaidino, kaip ir „Kazino Royale“, kartu su Daniel Craig filme „Auksinis kompasas“.

2009 metais ji atliko vaidmenį filme „Cracks“, kurį režisavo Ridley Scott duktė Jordan Scott. Nepaisant sėkmingos karjeros kine, Eva Green daugiau dėmesio skiria vaidmenims teatre, o ne Holivude.

## Modelio karjera

Kitados reklamavo „Emporio Armani“, „Lancôme“, „Heineken“ bei „Christian Dior“ produktus, taip pat, kaip ir jos motina, bendradarbiauja su UNICEF.

## Asmeninis gyvenimas

Eva Green netekėjusi, save vadina ateiste. Laisvai kalba prancūziškai, angliškai, šiek tiek – japoniškai. Moka groti pianinu. Šiuo metu gyvena netoli Londono.

Mėgstamiausi režisieriai: François Truffaut, Ingmar Bergman, Tim Burton, Lars von Trier, David Lynch ir David Fincher.

## Filmai

## Apdovanojimai

BAFTA Rising Star award ir Empire Award Best Female Newcomer už vaidmenį filme „Kazino Royale“.

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
Masatenangas

**Masatenangas** () – miestas Gvatemalos pietvakariuose į šiaurės vakarus nuo Eskuintlos; Sučitepekeso departamento centras. Per miestą eina Gvatemalos (sostinės) – Tapačulos (Meksika) geležinkelis ir plentas. Tekstilės (medvilnės), maisto (kakavos, kavos, atogrąžų vaisių), avalynės, chemijos (kaučiuko) pramonė.

## Šaltiniai
Federer (reikšmės)

**Federer** gali reikšti:

* Roger Federer (g. 1981) – šveicarų profesionalus tenisininkas;
* Herbert Federer (g. 1920) – amerikiečių matematikas;
* Michelle Federer (g. 1973) – amerikiečių teatro ir kino filmų aktorė;
Medžidija

**Medžidija** () – miestas Rumunijos pietryčiuose, į vakarus nuo Konstancos. 44 900 gyventojų (2008 m.). Uostas prie Dunojaus – Juodosios jūros kanalo. Plentai ir geležinkeliai į Konstancą, Bukareštą. Staklių, žemės ūkio mašinų gamyba, statybinių medžiagų, medienos apdirbimo ir baldų, siuvimo, avalynės, trikotažo pramonė. Yra muziejus, 4 universitetai, stačiatikių Šv. Petro ir Pauliaus bažnyčia (1890 m.), cerkvė (1860 m.). Netoli miesto yra klinties skaldykla.

## Istorija

Medžidija pradėjo kurtis 1840 m., miesto teisės gavo 1994 m.

## Šaltiniai
Periferinė neuropatija

**Periferinė neuropatija** (*neuron* ir  – liga) – neurologinis sutrikimas, išsivystantis dėl periferinės nervų sistemos (neuronų aksonų) pažeidimų galvos ir nugaros smegenyse.

Ligos simptomai priklauso nuo to, kokio tipo (motoriniai, sensoriniai ar autonominiai) ir kurioje kūno dalyje esantys nervai buvo paveikti. Pažeisti gali būti nebūtinai vieno tipo nervai. Su motorinių nervų pažeidimais paprastai siejami šie simptomai: raumenų silpnumas, spazmai, mėšlungis. Pasitaiko ir pusiausvyros sutrikimų. Sensorinių nervų pažeidimai sukelia deginantį, duriantį skausmą, tirpulį.

Dėl autonominių nervų pažeidimų sutrinka nuo valios nepriklausančios organizmo funkcijos: kraujospūdis, širdies veikla, sumažėja prakaitavimas, gali užkietėti viduriai, sutrikti šlapimo pūslės veikla, atsirasti seksualinė disfunkcija.

Viena iš pačių dažniausių priežasčių – diabetas (30 % visų atvejų), kiti 30–40 % neuropatijos atvejų laikomi idiopatiniais, t. y. neturinčiais aiškios priežasties. Visais kitais atvejais galimos įvairios priežastys: traumos, infekcijos, netinkama mityba, toksinių medžiagų poveikis, genetiniai sutrikimai.

Neuropatijai gydyti vartojami antidepresantai, ypač tricikliniai ir selektyvūs serotonino-norepinefrino reabsorbcijos inhibitoriai, sumažinantys patiriamą skausmą. Neretai skiriami ir antikonvulsantai, kurie sušvelnina skausmą, užblokuodami neuronų kalcio kanalus.

## Šaltiniai
Gvinėjos himnas

***Liberté*** - nacionalinis Gvinėjos himnas. Oficialus himnas nuo 1958 m. nepriklausomybės paskelbimo. Kompozitorius - Kodofo Moussa. Žodžių autorius nežinomas.

## Žodžiai prancūzų kalba
:Peuple d'Afrique!
:Le Passé historique!
:Que chante l'hymne de la Guinée fière et jeune
:Illustre epopée de nos frères
:Morts au champ d'honneur en libérant l'Afrique!
:Le peuple de Guinée prêchant l'unité
:Appelle l'Afrique.
:Liberté! C'est la voix d'un peuple
:Qui appelle tous ses frères à se retrouver.
:Liberté! C'est la voix d'un peuple
:Qui appelle tous ses frères de la grande Afrique.
:Bâtissons l'unité africaine dans l'indépendance retrouvée.

## Žodžiai anglų kalba
:People of Africa!
:The historic past!
:Sing the hymn of a Guinea proud and young
:Illustrious epic of our brothers
:Who died on the field of honour while liberating Africa!
:The people of Guinea, preaching Unity,
:Call to Africa.
:Liberty! The voice of a people
:Who call all her brothers to find their way again.
:Liberty! The voice of a people
:Who call all her brothers of a great Africa.
:Let us build African Unity in a newly found independence!

## Nuorodos
* MIDI
Neurohumoralinė reguliacija

**Neurohumoralinė reguliacija** (*neuron* ir  – skystis) – bendra nervų sistemos ir biologiškai aktyvių kraujyje, limfoje ir audinių skystyje esančių medžiagų, tokių kaip hormonai, kai kurie medžiagų apykaitos produktai, veikla, lemianti fiziologinių organizmo procesų darną ir koordinuotumą. Palaiko homeostazę, organų ir jų sistemų aktyvumą, padeda organizmui prisitaikyti prie aplinkos.

Gyvūnų evoliucijoje humoralinė reguliacija atsirado anksčiau nei nervinė reguliacija. Šioji tobulėjo, darėsi vis savarankiškesnė; ji greitesnė ir tikslesnė už humoralinę reguliaciją. Abi reguliacijos sistemos diferencijuodamos kartu ir integravosi – jungėsi į vientisą neurohumoralinę reguliaciją. Šių dviejų sistemų darnią veiklą reguliuoja pailgųjų smegenų, hipotaliamo ir limbinės sistemos centrai. Šiose nervų sistemos dalyse esama biologiškai aktyvioms medžiagoms jautrių chemoreceptorių. 

Nervų sistema veikia medžiagų apykaitą ir vidaus sekrecijos liaukų veiklą, o informaciją apie reguliuojamų organų funkcinę būklę gauna grįžtamaisiais ryšiais. Pavyzdžiui, streso būsenoje smegenų žievėje atsiradęs jaudinimas perduodamas į hipotaliamą, kur yra aukščiausieji neurohumoralinės reguliacijos centrai. Hipotaliame pasigaminęs noradrenalinas, veikdamas adrenerginius nervinius tinklinio darinio elementus, padeda atsirasti jaudinimui simpatinėje nervų sistemoje. Impulsai, sklindantys simpatiniais nervais, suintensyvina adrenalino gamybą antinksčių šerdinėje dalyje. Į kraują, o su juo į hipotaliamą patekęs adrenalinas, sukelia jaudinimą adrenerginiuose nerviniuose elementuose. Tai lemia vadinamojo atpalaiduojančiojo faktoriaus išsiskyrimą. Dėl šio faktoriaus poveikio hipofizėje sintetinamas adrenokortikotropinis hormonas, be kurio antinksčių žievėje nesigamintų hormonai kortikosteroidai. Jie sukelia nervinių ir humoralinių reakcijų grandinę, taip padėdami organizmui prisitaikyti prie stresą sukeliančių veiksnių.

## Šaltiniai
Kankanas (Gvinėja)

**Kankanas** () – Gvinėjos miestas, esantis šalies rytuose. Tai antras pagal dydį Gvinėjos miestas po Konakrio. Per miestą teka Milo upė. Kankane vyrauja mandingų etninė grupė ir jų kalba mieste plačiai naudojama. 2014 m. mieste gyveno 193 830 žmonės. Geležinkelis ir plentas į Konakrį. Prekyba ryžiais, galvijais, kaučiuku.

Miestas taip pat žinomas dėl savo miesto universiteto, mango medžių. Kankane yra viena seniausių mečečių Vakarų Afrikoje.

## Istorija
Kankanas buvo įkurtas mandingų tautos žmonių XVII amžiuje ir tapo svarbiu prekybos centru, iš dalies dėl čia augančių kolamedžių. 1881 metais miestą užkariavo Samori Turė, 1891 metais jį okupavo prancūzai.

## Susisiekimas
Mieste veikia oro uostas. Kankaną su Konakriu jungia geležinkelio linija, su Nzerekore – greitkelis.

## Sportas
* Milo FC, Kankano „Milo“ arba tiesiog „Milo“ – Gvinėjos futbolo klubas iš Kankano.
* Namų rungtynes žaidžia M'balou Mady Diakité stadione (), talpinančiame 2 tūkst. žiūrovų.

## Šaltiniai
Kankano regionas

**Kankanas** – regionas rytų Gvinėjoje. Ribojasi su Faranos ir Nzerekorės regionais bei Maliu ir Dramblio Kaulo Krantu. Šio regiono sostinė yra Kankanas.

## Prefektūros

Faranos regiono prefektūros:
* Kankano prefektūra
* Keruane prefektūra
* Kurusa prefektūra
* Mandianos prefektūra
* Siguiri prefektūra
Magnetinis azimutas

**Magnetinis azimutas** - kampas tarp kompaso magnetinės rodyklės (magnetinio dienovidinio) krypties į šiaurę ir pasirinktos krypties. Skaičiuojamas laikrodžio rodyklės judėjimo kryptimi. Geografinis ir magnetinis azimutų skirtumas lygus magnetinei deklinacijai.

## Šaltiniai
Nzerekorė

**Nzerekorė** () – Gvinėjos miestas šalies rytuose, Nzerekorė regiono centras. Tai trečias pagal dydį Gvinėjos miestas po Konakrio ir Kankano. Miestas yra žinomas dėl turgaus prekybos ir sidabro kasyklų.

## Istorija

Miestas išaugo po Antrojo pasaulinio karo. Jis patapo dideliu prekybos ir administracijos centru. Buvo pastatytas medžio apdirbimo fabrikas, kuris padėjo miesto ekonomikai. Prie miesto taip pat daug geležies rūdos išteklių.
Nzerekorės regionas

**Nzerekorė** – regionas pietryčių Gvinėjoje. Ribojasi su Kankano ir Faranos regionais bei Liberija, Dramblio Kaulo Krantu ir Siera Leone. Šio regiono sostinė yra Nzerekorė.

## Prefektūros

Nzerekorė regiono prefektūros:
* Beilos prefektūra
* Guekedu prefektūra
* Lolos prefektūra
* Makentos prefektūra
* Nzerekorė prefektūra
* Jumu prefektūra
Nervinė reguliacija

**Nervinė reguliacija** – organizmo fiziologinius procesus koordinuojanti nervų sistemos veikla. Su humoraline reguliacija sudaro vientisą neurohumoralinę reguliaciją. 

Informaciją apie organizmo vidaus ir išorės pokyčius nervų sistema gauna iš receptorių, taip pat tiesiogiai reaguodama į vidaus terpės pokyčius. Nervinėmis skaidulomis ši informacija patenka į smegenų centrus. Iš jutimų organų gautą informaciją centrinė nervų sistema analizuoja ir integruoja. Priklausomai nuo organizmo būsenos, poreikių ir aplinkos veiksnių (stimulinės situacijos) formuojamos ir išcentriniais nervais siunčiamos komandos efektoriniams (vykdomiesiems) organams – raumenims, vidaus ir išorės sekrecijos liaukoms, kai kurių gyvūnų švytėjimo aparatams. Atskirą fiziologinę ar psichinę funkciją reguliuoja visa smegenų centrų sistema. Pavyzdžiui, raumenų veiklą reguliuoja nugaros smegenų, galvos smegenų kamieno ir didžiųjų smegenų pusrutulių žievės neuronai. Jie sudaro funkcinę (neuromotorinę) sistemą. Aukštesniosios smegenų dalys išcentriniais nervais taip pat reguliuoja žemesniųjų centrų aktyvumą ir receptorių jautrumą. Susidaro uždari nervinės reguliacijos žiedai, kurių esama ir pačiose smegenyse (pvz., tinklinio darinio ir didžiųjų smegenų pusrutulių žievės sąveika lemia bendrą smegenų tonusą).

Nervinė reguliacija padeda palaikyti organizmo vidaus terpės pastovumą, atstatyti organizmo pusiausvyrą po nukrypimų, kuriuos sukelia aplinkos veiksniai (pvz., infekcija, kiti kenksmingi faktoriai), kompensuoti pažeisto organo arba audinio funckijas (pvz., regą, klausą). Per nervinę medžiagų apykaitos reguliaciją reiškiasi trofinė nervų sistemos funkcija.

Skiriama endogeninė nervinė reguliacija, kurią lemia paveldimumas (pvz., vegetacinių funkcijų reguliacija) ir egzogeninė nervinė reguliacija, susidaranti, nervų sistemai sąveikaujant su aplinka (pvz., sąlyginiai refleksai).

Didžioji dalis nervinės reguliacijos rūšių yra mišrios, susidedančios iš endogeninių ir egzogeninių elementų (pvz., termoreguliacija, budėjimo ir miego kaita).

## Šaltiniai
Nervinė skaidula

**Nervinė skaidula** – neurono atauga (arba kelių neuronų ataugos) su neuroglijos dangalais, kurie susidarę iš neuroglijos ląstelių – lemocitų.

Paprastai nervinė skaidula būna 0,5–30 μm skersmens. Pagal struktūrą nervinė skaidula būna mielininė ir nemielininė. mielininė balta, storesnė nei nemielininė, nes ją dengia 2 dangalai: baltas vidinis, storesnis – mielininis, sudarytas iš lemocitų citoplazminės membranos įvijų, ir skaidrus išorinis, plonesnis – neurolema (ją sudaro lemocitų citoplazma ir branduoliai). Nemielininė nervinė skaidula pilka. Mielininis dangalas dengia neurono ataugą (ašinį cilindrą) su tarpais. Tarpai, neturintys šio dangalo, vadinami Ranvjė sąsmaukomis. Jose ataugas dengia vien neurolema.

Nervinės skaidulos jungia smegenų dalis, nervinius centrus, smegenų branduolius. Jomis sklinda nerviniai impulsai. Nervinės skaidulos, išėjusios iš centrinės nervų sistemos ir susijungusios į didelius pluoštus, sudaro nervus. Mielininių nervinių skaidulų daugiausia somatinėje nervų sistemoje, nemielininių – autonominėje.

## Šaltiniai
Adadas

**Adadas** – asirų oro (vėjo, lietaus, audros) dievas, garbintas akadų, babiloniečių, asirų, kanaaniečių, Sirijos aramėjų. Jis buvo dievo Anu sūnus, jo žmona – deivė Astartė. Adado simboliai – audra ir žaibai, todėl dažniausiai ir vaizduojamas stačias ant buliaus su griaustinio kamuoliais ir žaibais rankose. Buvo laikomas vienu iš tų dievų, kurie pasiuntė tvaną. Tikėta, kad Adadas siunčia vėjus ir lietus bei reguliuoja upių potvynius, todėl buvo derlingumo dievas, dažnai vadintas „Gausybės viešpačiu“. Taip pat manyta, kad Adadas gali nuspėti ateitį.

Buvo tapatinamas su Baalu (dangaus valdovu). Helenizmo epochoje tapatintas su Dzeusu ir Jupiteriu. 

2 tūkstantmečio pr. m. e. pabaigoje pagrindinės Adado kulto vietos buvo Chalebas, Damaskas, vėliau – Dura Europas ir Baalbekas. Kurtos Adado stelos, kuriose būdavo iškalamos trys žvaigždės (vėliau naudotos Vakarų Europos karalių drabužių simbolikoje).

## Šaltiniai
Archyvistika

**Archyvistika** – pagalbinė istorijos disciplina, tirianti archyvų darbo teoriją, metodiką ir organizavimą, archyvalijas, jų saugojimo, panaudojimo ir prieinamumo problemas, archyvų istoriją. Archyvistika siejasi su bibliotekininkyste ir informologija.

## Istorija
Archyvistika kaip mokslinė disciplina susiformavo XVIII a. Prancūzijoje, kai buvo priimti 1789 m., 1790 m., 1794 m. Prancūzijos Konvento dekretai dėl Prancūzijos nacionalinio archyvo.

## Lietuvoje
Lietuvoje archyvistika plėtojama nuo XIX a. antrosios pusės. Ją XIX a. antroje pusėje – XX a. kūrė ir plėtojo rusų istorikai bei archyvarai Nikita Gorbačevskis, Nikolajus Berežkovas, Vladimiras Pašuta, N. Bžostovskaja, lenkų – S. Ptašyckis, R. Mienickis, latvių – Ivanas Sprogis, lietuvių – Konstantinas Jablonskis. Į TSRS okupacijos pabaigą tą darbą dirbo Algirdas Antanas Baliulis, Domas Būtėnas, Sigitas Jegelevičius, E. Banionis; pirmieji trys archyvus tiria ir Lietuvai 1990 m. atkūrus nepriklausomybę. Daugiausia tiriama Lietuvos archyvų nuo XVI a. istorija.

Lietuvos archyvistus 1957–1990 m. rengė Maskvos istorijos archyvistikos institutas (dab. Rusijos humanitarinis universitetas). Vilniaus universitete nuo 1966 m. studentams istorikams skaitomi archyvistikos spec. kursai, 1990–1996 m. buvo rengiami archyvistai. Iki 2016 m. studijuoti Archyvistiką, kaip atskirą nuo istorijos šaką, kvietė VU Komunikacijos fakultetas.

## Šaltiniai
Ekoterorizmas

**Ekoterorizmas** – radikaliojo enviromenalizmo forma, kuomet dėl gamtosauginių paskatų atakuojama nuosavybė ar asmenys. Labiau sietinas su sabotažu, nei organizuotu terorizmu. Dažniausiai tai būna simbolinis gestas, kuriuo išreiškiamas nepasitenkinimas gamtą niokojančia sistema. Taikiniais dažnai tampa stambios kompanijos, vykdančios miškų kirtimą, kelių tiesimą, atliekančios ekspermentus su gyvūnais, ar kitus aplinkai žalingus veiksmus.

Ekoterorizmu vadinamos gamtosaugos aktyvistų taktikos siekiant išsaugoti medžius nuo kirtimo – pavyzdžiui, vinių kalimas į kamieną, kad kirtėjai sugadintų pjūklus, prisirakinimas prie medžių ir kitoks gamtos naikinimo trukdymas. Radikalesni būdai – padegimas, bombų sprogdinimas (šiuo metodu pagarsėjo Teodoras Kačinskis).

Ekoterorizmu kaltinamos organizacijos yra Gyvūnų išlaisvinimo frontas, Žemės išlaisvinimo frontas, Greenpeace, Earth First!, kitos mažiau skaitlingos organizacijos.

Ekoterorizmas labiausiai paplitęs JAV, Jungtinėje Karalystėje.
Mareko liga

**Mareko liga** - infekcinė paukščių liga. Sukelia 85–250&nbsp;nm dydžio ß grupės herpesvirusas. 

Daugiausia serga 2–5 mėnesių vištos, kartais 3–4 savaičių viščiukai. Kiti paukščiai nėra tokie jautrūs. Infekcijos sukėlėjo šaltinis yra sergančios ir virusų nešiotojos vištos. Užsikrečiama per orą (įkvėpus sukėlėjų), per užkrėstus kiaušinius, lesalą, išmatas. 

Ligos inkubacinis periodas trunka 44–76 dienas. Liga būna poūmi ir ūmi. Pažeidžia sergančių paukščių nervų sistemą, akis, odą, vidaus organus (juose atsiranda navikų), paralyžiuoja kojas, sparnus, uodegą, kaklą, gurklį. 

Mareko liga nepagydoma. Profilaktiškai inkubacijai vartojami kliniškai sveikų, vyresnių nei 1 m. vištų kiaušiniai, viščiukai skiepijami. Ligą 1907 m. pirmąkart aprašė J. Marekas (Vengrija).

## Šaltiniai
Radikalusis enviromentalizmas

**Radikalusis enviromentalizmas** - enviromentalistinio judėjimo atšaka, propaguojanti radikalius, nelegalius Žemės išlaisvinimo metodus.

Susidarė kaip priešprieša neveiksniai šiuolaikinei gamtosaugos sistemai. Radikaliojo enviromentalizmo judėjimai pasisako prieš kapitalizmą, globalizaciją, vartotojišką šiuolaikinę visuomenę. Kovos formos pasireiškia nuo protestų, nepaklusnumo akcijų iki ekosabotažo ir ekoterorizmo. 

Pagrindiniai šios srovės judėjimai yra Žemės išlaisvinimo frontas, Žemės išlaisvinimo armija, Earth First!, Gyvūnų išlaisvinimo frontas, taip pat radikaliojo enviromentalizmo įdėją palaiko žymi dalis anarchoprimityvistų, bioregionalistų, ekoanarchistų, giliosios ekologijos rėmėjų, ekofeminisčių, neopagonių, Wicca narių, Trečiosios pozicijos šalininkų, antiglobalistų, antikapitalistų.
Amnioskopija

**Amnioskopija** (*amnio* ir  – 'žiūriu, stebiu') – vaisiaus būklės tyrimo metodas, pasitelkiamas vaisiaus vandenų ir dangalų apžiūrai.

Procedūrai naudojamas specialus instrumentas amnioskopas, kurio komponentai – kūgiškas metalinis vamzdelis ir šviesos šaltinis. Šis instrumentas per makštį ir gimdos kaklelio kanalą įstumiamas iki 
vaisiaus vandenų pūslės. 

Kai nėštumo eiga sklandi, vaisiaus vandenų spalva būna balsva. Esant vaisiaus patologijai, jų spalva kinta, kaip antai prasidėjus hipoksijai, vaisius pasituština mekonijumi ir jo vandenys pažaliuoja, kai vaisius pernešiotas, vandenų nedaug, jie tiršti. 

1962 m. amnioskopiją pradėjo taikyti E. Salingas (Vakarų Vokietija).

Viena iš amnioskopijos problemų yra ta, kad net 57 % tyrimų rezultatai būna klaidingai neigiami. Net esant sunkiai metabolinei acidozei klaidingai neigiamų rezultatų būna 32 %. Taip pat esama rizikos, kad tyrimas gali išprovokuoti priešlaikinį gimdymą arba dangalų plyšimą. Nuo XX a. dešimtojo dešimtmečio vidurio amnioskopiją vis dažniau keičia širdies ritmo stebėsena elektroniniais prietaisais (kardiotokografija) ir tyrimai ultragarsu.

## Šaltiniai
Sagumas

**Sagumas** (), *sagas* – apsiaustas, kurį paprastai vilkėdavo Romos kareiviai ir žemesnieji karininkai Romos respublikos ir ankstyvaisiais Romos imperijos laikais.

Sagumas buvo laikomas karo drabužiu, priešingai negu toga, kuri buvo laikoma taikos drabužiu. Vyresnieji karininkai ir generolai vilkėdavo paludamentą (). Italijoje vykstant karui visi Romos piliečiai net ir miestuose vilkėdavo sagumus (išimtis buvo tik konsulai). Taip vykstant Sąjungininkų karui 357–355 m.p.m.e. sagumus vilkėjo dvejus metus.

Sagumas buvo paprastas stačiakampis storo audeklo gabalas, susegamas odine, kartais galbūt metaline sąsaga ir dėvimas ant šarvų. Vilkint sagumą priekis būdavo atviras. Audeklas būdavo iš audžiamas neskalbtos vilnos, persisunkusios lanolinu, dėl ko būdavo sunkiai peršlampantis. Sagumai tradiciškai būdavo raudoni.

## Kiti sagumai
Generolų ir vyresniųjų karininkų vilkimus apsiaustus irgi kartais vadino *sagumais*, nors dažniau juos vadino mažybiniu pavadinimu  'mažas sagumas'.

Europos šiaurinių tautų vilkimus apsiaustus taip pat vadindavo *sagumais*. Pvz., Tacitas minėjo germanų sagumus.

Kartais sagumais vadindavo vergų ir skurdžių Romos gyventojų vilkimus viršutinius drabužius.

## Nuorodos

* Sagum.  In: Smith W. (1870) Dictionary of Greek and Roman Antiquities
Paludamentas

**Paludamentas** () – apsiaustas, kuriuos dėvėdavo Romos respublikos ir imperijos karo vadai. Romos imperatorius, kaip vyriausiuosius Romos karo vadus, skulptūrose ir monetose labai dažnai vaizduodavo su paludamentais.

Paludamentas – tai apsiaustas, susegamas ant vieno peties, paprastai tamsiai ar skaisčiai raudonas, purpurinis, kartais – baltas.
Paludamentą prie peties susegdavo sage fibula, kurios forma skirtingais laikais buvo skirtinga. Paludamento užsivilkimas buvo laikomas ceremoniniu pasirengimo karui veiksmu.

Paludamentus vilkėdavo armijos vadas, pagrindiniai jo karininkai ir asmeniniai padėjėjai. Simboline prasme paludamentas smarkiai skyrėsi nuo žemųjų karininkų ir kareivių sagumų bei taikos drabužio togos. Romos magistratas, gavęs imperiumą iš *Comitia Curiata* ir davęs priesaką Kapitolijuje, išžygiuodavo iš miesto vilkėdamas paludamentą ir lydimas liktorių, kurie irgi vilkėdavo paludamentus. Po šios ceremonijos magistratas negalėdavo įeiti į miestą, kol oficialiai neatsisakydavo šio karinės galios simbolio. Ši ceremonija būdavo tokia rimta, kad jos laikydavosi net imperatoriai. Pvz., Ciceronas kaltina Gajų Veresą (), kad šis smarkiai nusižengė „contra auspicia, contra omnes divinas et humanas religiones“, nes išėjęs iš miesto vilkėdamas paludamentą, jis po to neštuvuose grįžo į miestą aplankyti savo meilužės.

Vilkimas paludamentas būdavo priekyje atviras, siekdavo kelius ar šiek tiek žemiau, laisvai kabojo nuo pečių, susegtas skersai krūtinę sage. Buvo diskutuojama, ant kurio peties paludamentas būdavo susegamas, nes skirtinguose atvaizduose tai buvo skirtingai vaizduojama. Visgi manoma, kad susegimo vieta priklausė nuo vilkėjimo patogumo, kad leistų laisvai judėti. Dažniausiai būdavo susegama ties dešiniu pečiu, kad dešinė ranka liktų laisva.

Paludamentas laikomas graikiškos chlamidos atitikmeniu.

## Nuorodos

* Paludamentum.  In: Smith W. (1870) Dictionary of Greek and Roman Antiquities