open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Orinoko delta

**Orinoko delta** – plati Orinoko upės delta, esanti rytinėje Venesuelos dalyje.

Delta yra vėduoklės formos, suformuota Orinoko upės. Deltoje upė išsiskaido į 36 atšakas ir daugybę protakų, vadinamų *caños*, vingiuojančių link Atlanto vandenyno. Pagrindinės atšakos yra *Rio Grande*, tekanti į pietryčius pietinėje deltos dalyje, ir *Caño Manamo*, besitęsianti į šiaurę išilgai vakarinio deltos krašto.

Delta apima didelius nuolatinius seklius vandens telkinius bei sezoniškai užtvindomų tropinių pelkių miškų plotus. Upės deltą supa mangrovių sąžalynai. Orinoko delta yra kiek panaši į Nigerio upės deltą savo forma ir necentriškumu.

Regiono klimatui būdinga 26,7 ° C vidutinė metinė temperatūra. Vidutinė aukščiausia temperatūra siekia 32,3 ° C, o vidutinė žemiausia – 23 ° C. Kritulių kiekis svyruoja nuo 900 iki 2500 mm.

Delta yra padalinta į dvi dalis. Pagrindinė dalis yra šiaurinėje deltos pusėje, esančioje tarp *Caño Manamo* ir kairiojo *Caño Araguao* kranto, kur yra susitelkę dauguma gyvenviečių, įskaitant ir valstijos sostinę Tukupitą. Kita dalis yra tarp *Río Grande* ir dešiniojo *Caño Araguao* kranto. Orinoko delta sudaro vieną iš devynių Venesuelos geografinių regionų. Apima visą Amakuro Deltos valstiją bei keletą kilometrų Monagaso valstijos ir sudaro visą Orinoko žiočių sistemą.

Regione gyvena varao indėnų genties žmonės, kurių skaičius siekia apie 30 000.

## Taip pat skaitykite

* Amakuro Delta
Oranžerijos muziejus

**Oranžerijos muziejus** () –  meno muziejus Paryžiuje, įsikūręs buvusioje Tiuilri sodų oranžerijoje. Muziejuje eksponuojamos 8 Klodo Monė „Vandens lelijų“ panelės ir XX a. pradžios dailės darbų kolekcija, kurią surinko Polis Gijomas ir jo žmona Domenika. 

## Istorija
### K. Monė „Vandens lelijos“
Po 1-ojo pasaulinio karo Klodas Monė (1840−1926) siūlė padovanoti Prancūzijos valstybei savo tapybos paveikslų, vaizduojančių vandens lelijas, kurias jis tapė savo sodyboje Živerni kaime. Valstybė šiems paveikslams eksponuoti skyrė buvusios oranžerijos pastatą Tiuilri soduose. Dovanojimo sutartis dėl paveikslų buvo pasirašyta 1922 m. Oranžeriją reikėjo pertvarkyti, todėl paveikslai liko pas dailininką iki Klodo Monė mirties 1926 m. Šie paveikslai buvo išdėstyti dviejuose elipsės formos kambariuose. Muziejus atidarytas 1927 m. 

### Žano Valterio ir Polio Gijomo kolekcija

Meno dileris Polis Gijomas (1891−1934) ir jo žmona Domenika buvo aistringi XX a. pradžios avangardinio meno kolekcionuotojai ir menininkų rėmėjai. Polis Gijomas tikėjosi kolekcijos pagrindu įkurti muziejų arba padovanoti kūrinius Luvrui. Po Polio Gijomo mirties Domenika ištekėjo už architekto Žano Valterio ir toliau tvarkė kolekciją. Po derybų su Prancūzijos valstybe dviem susitarimais 1959 ir 1963 m. kolekcija atiteko valstybei ir jai vieta buvo numatyta Oranžerijos muziejuje (tuomet Luvro padalinys). Žano Valterio ir Polio Gijomo kolekcija muziejuje pradėta eksponuoti viešai 1984 m. Joje reprezentuoti reikšmingi XX a. pradžios menininkai, kurių daugelį Polis Gijomas pažinojo asmeniškai: Pablas Pikasas, Chaimas Sutinas, Amedejas Modiljanis, Morisas Utrilo, Anri Ruso, Andrė Derenas ir kiti. 2006 m. Oranžerijos muziejus buvo renovuotas.

## Galerija
Keletas iš žymesnių muziejaus eksponatų.

Vaizdas:Amedeo Modigliani - Paul Guillaume, Novo Pilota - Google Art Project.jpg|  „Polio Gijomo portretas“, aut. Amedejas Modiljanis
Vaizdas:Claude Monet - The Water Lilies - Setting Sun - Google Art Project.jpg|  „Vandens lelijos, Saulėlydis“, aut. Klodas Monė
Vaizdas:Auguste Renoir - Snow-covered Landscape - Google Art Project.jpg|  „Peizažas su sniegu“, aut. Ogiustas Renuaras
Vaizdas:Henri Rousseau, dit le Douanier - La Carriole du père Junier - Google Art Project.jpg|  „Jaunavedžių karieta“, aut. Anri Ruso

## Nuorodos

* Oficiali svetainė  (prancūzų k.)
* Oranžerijos muziejus Google meno projekte
Autana

**Autana** () − tepui Venesueloje, Gvianos plokščiakalnyje, Amazonės valstijoje; prie sienos su Kolumbija.

Autana („gyvybės medis“) yra apie 1300 m aukščio. Jo paviršiuje tvyro iki 400 m gylio kiaurymės. Manoma, kad jos susidarė įgriuvus milžiniškiems urvams.

1978 m. Autanos tepui buvo paskelbtas gamtos paminklu, įskaitant ir dalį Autanos upės bei Leopoldo ežerą.

## Nuorodos
* Autana  (ispanų k.)
Ludwik Dorn

**Liudvikas Stanislavas Dornas** (; 1954 m. birželio 5 d. – 2022 m. balandžio 7 d.) – lenkų politikas, buvęs Lenkijos Seimo maršalka, vicepremjeras ir vidaus reikalų ministras.

## Biografija
Gimė žydo, marksizmo dėstytojo Henriko Dornbaumo šeimoje. Baigė Varšuvos universiteto Socialinių mokslų fakultetą. LLR laikais dalyvavo demokratinės opozicijos veikloje.

Nuo 1990 m. pradėjo artimai bendradarbiauti su Lechu ir Jaroslavu Kačinskiais, dirbo prezidento L. Valensos komandoje.

Nuo 1997 iki 2015 m. buvo Lenkijos Seimo narys.

2005 m. spalio mėn. paskirtas Lenkijos vicepremjeru ir Vidaus reikalų ministru K. Marcinkevičiaus vadovaujamoje mažumos vyriausybėje, šiose pareigose liko ir premjeru tapus J. Kačinskiui. Po konflikto su juo 2007 m. vasario mėn. atsistatydino iš pareigų.

Buvo vienas iš partijos Teisė ir Teisingumas steigėjų, partijos vicepirmininkas. 2008 m. po konfliktų partijos pirmininku J.Kačinskiu iš jos buvo pašalintas.

2007 m. balandžio mėn. išrinktas Lenkijos Seimo maršalka, juo buvo iki lapkričio mėn. rinkimų.

## Nuorodos
* Liudviko Dorno asmeninis tinklalapis 

## Šaltiniai

|-

|-
Tirunesh Dibaba

**Tiruneš Dibaba Kenenė** (, g. 1985 m. birželio 1 d., Bekodžyje, Oromų kr.) – Etiopijos bėgikė, daugkartinė 5000 ir 10 000 m distancijų čempionė pasaulio čempionatuose ir olimpinėse žaidynėse. Jai priklauso 5000 m bėgimo pasaulio rekordas – 14:11.15 (pasiektas 2008 m., Osle).

Dibaba gimė oromų šeimoje kalnuotame Oromijos regione. Nuo 14-os metų pradėjo užsiiminėti lengvąja atletika. Vėliau išvyko į Adis Abebą. Profesionaliose varžybose debiutavo 2001 m., o 2003 m. pasaulio čempionate Paryžiuje laimėjo savo pirmąjį aukso medalį aukščiausio rango varžybose.

Tiruneš sesuo Ejegayehu Dibaba taip pat profesionali bėgikė. Tiruneš Dibaba yra ištekėjusi už kito Etiopijos bėgiko Silešio Sihinės.

## Šaltiniai
Oh Jin-Hyek

**Oh Jin-Hyek** (g. 1981 m. rugpjūčio 15 d.) – Pietų Korėjos šaulys iš lanko. Olimpinis čempionas.

## Biografija
2012 m. vasaros olimpinių žaidynių komandinės rungties atrankoje Oh Jin-Hyek kartu su Pietų Korėjos komanda pagerino pasaulio komandinio šaudymo iš lanko vyrų rekordą (2087 taškai). Pusfinalyje komanda 5 taškais nusileido JAV rinktinei ir iš kovos dėl aukso sensacingai pasitraukė. Kovoje dėl trečios vietos 5 taškų persvara Pietų Korėja įveikė Meksikos komandą ir Oh Jin-Hyek pelnė savo pirmąjį olimpinį medalį. Individualios rungties atrankoje Jin-Hyek liko trečias, atsilikęs nuo kitų dviejų Pietų Korėjos šaulių kurie abu pagerino pasaulio rekordą. Po atkrentamųjų varžybų Jin-Hyek tapo vieninteliu Pietų Korėjos atstovu finaliniame etape ir pelnė aukso medalį.

2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse kartu su Pietų Korėjos nacionaline rinktine laimėjo antrąjį olimpinį auksą savo sportinėje karjeroje.

## Šaltiniai
Lakmu

**Lakmu (Lahmu)** Mesopotamijos mitologijoje – dievas, vienas iš pirmapradžių dievų, gimęs iš Apsu ir Tiamat. Kartu su seserimi Lakamu pagimdė Anšarą ir Kišarą, o šie pagimdė kitus Mesopotamijos panteono dievus. Lakmu ir Lakamu gimimą aprašo babiloniečių tekstai *[[Enuma Eliš]]*, kurie datuojami XII amžiumi pr. m. e.

Dažniausiai Lakmu ir Lakamu vaizduojami kaip sąnašos, kitur jie – gyvatės. Kai kuriu mokslininkų teigimu, kadangi dėl plaukiančios gyvatės susidaro raibuliuojantis vanduo, gali būti, kad Lakmu ir Lakamu tiesiog yra Tiamat sinonimai. Lakmu ir Lakamu neminimi kituose mituose, o tai reiškia, kad nebuvo reikšmingi dievai.

Lakmu saugojo Abzu šventyklos, skirtos Enkiui, vartus.

## Išnašos
Erick Barrondo

**Erikas Barondas** (g. 1991 m. birželio 14 d.) – Gvatemalos lengvaatletis, kuris specializuojasi sportiniame ėjime. Pirmasis šalies olimpinis medalininkas.

## Biografija
2011 m. Barrondo dalyvavo Pan Amerikos žaidynėse kur pelnė aukso medalį. Tais pačiais metais sportininkas debiutavo 2011 m. pasaulio čempionate kur trasą įveikęs per 1:22:08 jis užėmė 10-ąją vietą. 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Erick Barrondo 20 km trasą nuėjo per 1:18:57 ir pelnė sidabro medalį. Tai pirmasis olimpinis medalis Gvatemalos istorijoje.

## Nuorodos
* Erick Barrondo IAAF svetainėje
Jessica Rossi

**Jessica Rossi** (g. 1992 m. sausio 7 d.) – Italijos sportinio šaudymo atstovė, kuri specializuojasi tranšėjinės aikštelės šaudymo rungtyje. Olimpinė ir pasaulio čempionė. Pasaulio rekordininkė.

## Pasaulio rekordai

 * - rezultatas taip pat yra ir pasaulio jaunimo rekordas. 

## Šaltiniai
Venesuelos herbas

**[[Venesuela|Venesuelos]] herbas** buvo patvirtintas šalies kongreso 1836 m. balandžio 18 d. Nuo tada herbas buvo keistas kelis kartus, o dabartinė jo versija galioja nuo 2006 m. kovo 12 d.

Herbas buvo įteisintas specialiame Venesuelos nacionalinės vėliavos, herbo ir himno įstatyme () ir galutinai priimtas tuometinio karo viršininko 1954 m. vasario 17 d.

Herbo skydas padalintas į tris spalvas, kaip ir nacionalinėje vėliavoje. Viršutinėje kairėje skydo dalyje, raudoname fone, yra vaizduojama 24 surištų kviečių, kurie reprezentuoja Venesuelos valstijas, o kartu ir visos tautos gerovę. Kitos skydo dalies dešiniajame krašte, geltoname fone, yra ginklai (kalavijas, kardas bei dvi ietys) ir dvi valstybės vėliavos, surištos lauro šakele, o tai simbolizuoja šalies triumfą karuose. Apatinėje vėliavos dalyje, mėlyname fone, vaizduojamas į kairę pusę šuoliuojantis baltas laukinis arklys (manoma, kad simbolizuojantis vieno ryškiausių Pietų Amerikos istorinių asmenybių, žymaus karvedžio ir politiko Simono Bolivaro žirgą *Palomo*) – laisvės ir nepriklausomybės simbolis.

Virš skydo yra dvi besikertančios kornukopijos (Gausybės ragai) – gerovės ir turto simbolis. Prie kairiojo skydo šono yra alyvmedžio, o prie dešiniojo – palmės šakelės, kurios abi kartu susipina skydo apačioje, ir yra surištos ilga juosta, simbolizuojančia trispalvę valstybės vėliavą. Geltona spalva reiškia tautos didybę, mėlyna – vandenyną, skiriantį šalį nuo Ispanijos, o raudona spalva simbolizuoja drąsių žmonių kraują, pralietą kovose už šalį. Ant mėlyno juostos ruožo auksinėmis raidėmis yra parašyta:

2006 m. kovo mėnesį Nacionalinė Venesuelos Asamblėja patvirtino herbo ir vėliavos pakeitimus, kurie įsigaliojo tų pačių metų kovo 12 d., oficialią šalies Vėliavos dieną. Iki 2006 m. herbe baltas laukinis arklys buvo vaizduojamas bėgantis į dešinę ir atsukęs galvą į priešingą pusę. Venesuelos prezidentas Hugas Čavesas liepė pakeisti herbą po to, kai jo duktė pasakė, kad herbe arklys žiūri ne į priekį, o gręžiasi atgal. Heraldikoje įprasta, kad herbuose yra vaizduojami gyvūnai, žvelgiantys į dešinę; tokia pozicija yra laikoma natūralia ir garbinga.

Po pakeitimo daugelis kritikų pradėjo teigti, kad arklys, dabar jau šuoliuojantis į kairę pusę, yra prezidento politinis pareiškimas, kadangi jis priklausąs kairiųjų partijai. Taip pat pastebėta, kad heraldikoje pusės dažniausiai nustatomos ne pagal tai, kaip yra matomos stebėtojo, o pagal skydą, t. y. atvirkščiai. Tai reiškia, kad arklys iš tiesų šuoliuoja į dešinę pusę, o ne į kairę, kaip gali pasirodyti žiūrinčiajam į herbą. Politiniai oponentai taip pat teigė, kad be politinių motyvų, šie pokyčiai reikalavo daug bereikalingų išlaidų. Nors iš pradžių jie sakėsi nenaudosią naujojo herbo, tačiau po kelerių metų pokyčiai šalies heraldikoje buvo visuotinai pripažinti.
Rubén Limardo

**Rubenas Darijus Limardas Gaskonas** (*Rubén Dario Limardo Gascón*; g. 1985 m. rugpjūčio 3 d.) – Venesuelos fechtuotojas, 2012 m. olimpinis čempionas.

Limardas laimėjo kelis sidabro ir aukso medalius Panamerikos žaidynėse (individualiame ir komandiniame fechtavimesi, o 2012 m. Londono olimpinėse žaidynėse jis finale nugalėjo lenkų kilmės norvegų fechtuotoją Bartošą Piaseckį ir laimėjo Venesuelai antrą aukso medalį per visą šios šalies dalyvavimo olimpinėse žaidynėse istoriją.

## Šaltiniai
Nasser Al-Attiyah

**Naseras al Atija** (; g. 1970 m. gruodžio 21 d.) – Kataro automobilių lenktynininkas bei sportinis šaulys.

Jis yra daugkartinis Dakaro ralio dalyvis (2011, 2015, 2019, 2022, 2023,2026 m. čempionas), taip pat nuo 2004 iki 2015 m. dalyvavo pasaulio automobilių ralyje.

2009 m. jis pelnė pirmuosius savo taškus WRC čempionate, finišavęs 8-tas Argentinos ralyje. Geriausias WRC sezonas katariečiui buvo 2013 m. – tais metais jis tris kartus finišavo penktoje vietoje ir liko 11-tas galutinėje įskaitoje.

2015 m. katarietis nugalėjo Faraonų ralyje automobilių įskaitoje. Tų pačių metų pabaigoje sportininkas dalyvavo ir Pasaulio kėbulinių automobilių čempionato lenktynėse Katare.

Naseras al Atija taip pat yra daugkartinis Azijos žaidynių ir Azijos sportinio šaudymo čempionatų nugalėtojas, nuo 1996 m. dalyvauja ir olimpinėse žaidynėse. 2012 m. olimpiadoje katarietis pateko į finalą, kur surinko 144 taškus. Jis dalyvavo papildomoje dvikovoje dėl bronzos su tiek pat taškų surinkusiu rusu Valerijumi Šominu ir jį nugalėjo rezultatu 6-5.

2022 m. pradžioje katarietis prisijungė prie Extreme E čempionato, kuriame naudojami tik elektriniai visureigiai, „Abt Cupra XE“ komandos.

## Olimpiniai rezultatai

## Dakaro ralio rezultatai

## Extreme E rezultatai

## Šaltiniai
Sandra Perković

**Sandra Perković** (g. 1990 m. birželio 21 d. Zagrebe) – Kroatijos lengvaatletė, kuri specializuojasi disko metimo rungtyje. Olimpinė čempionė.

## Biografija
2007 m. Perković pelnė sidabro medalius pasaulio ir Europos jaunimo čempionatuose. 2009 m. tapo Europos jaunimo čempione. Po metų sportininkė ir pirmą kartą tapo suaugusiųjų Europos čempione. 2010 m. sportininkė išrinkta Europos lengvosios atletikos kylančia žvaigžde. 2012 m. Europos lengvosios atletikos čempionate tapo nugalėtoja antrą kartą iš eilės. 2012 m. vasaros olimpinėsė žaidynėse pagerinusi nacionalinį rekordą Perković tapo olimpine čempione.

## Nuorodos
*Sandra Perković IAAF svetainėje
Gabrielle Douglas

**Gabrielle Douglas** (g. 1995 m. gruodžio 31 d.) – JAV gimnastė. Pasaulio ir olimpinė čempionė. Pirmoji juodaodė gimnastė laimėjusi olimpinę daugiakovę.

## 2012 m. olimpiada

## Šaltiniai
Niujės vėliava

**Niujės vėliava** – Naujosios Zelandijos valdos Okeanijoje Niujės valstybinis simbolis. Tai viena iš nedaugelio pasaulio šalių vėliavų, kurioje dominuoja geltona spalva. Vėliava oficialiai įteisinta 1975 m. spalio 15 d. Vėliavą sukūrė Patricija Reks ().

Vėliava yra geltonos spalvos, su Jungtinės Karalystės vėliava kairiajame viršutiniame kampe. Tačiau ši vėliava papildyta 4 mažesnėmis (ant vertikalios ir horizontalios linijų) ir 1 didesne, mėlyno disko apsupta, penkiakampe žvaigžde (linijų sankirtoje).

Jungtinės Karalystės vėliava simbolizuoja britų suteiktą apsaugą salai. Geltona vėliavos spalva simbolizuoja ryškią saulės šviesą bei niujiečių teigiamus jausmus Naujajai Zelandijai. Keturios mažesnės žvaigždės simbolizuoja Pietų Kryžių, o didesnė vaizduoja jūrų supamą Niujės salą.
## Šaltiniai
La Gvaira

**La Gvaira** () – miestas šiaurės Venesueloje, Vargaso valstijos administracinis centras ir svarbiausias jos miestas. Išsidėstęs Karibų jūros pakrantėje.

La Gvairos jūrų uostas yra antras pagal užimtumą uostas Venesueloje bei labai svarbus transporto taškas, tiekiantis krovinius šalies didžiausiam miestui Karakasui ir aplink esančioms valstijoms. Uostas eksportuoja tabaką, kavą, kakavos pupeles. Žvejybos pramonė.

## Istorija

1567 m. ispanai įkūrė Karakasą, būsimąją Venesuelos sostinę. Netrukus, XVI a. pabaigoje, ant Karibų jūros kranto iškilo ir La Gvairos jūrų uostas. Nuo to laiko tapo pagrindiniu uostu, teikiančiu krovinius sostinei.

Šis pakrantės miestas, skalaujamas Karibų jūros ir beveik neturintis žemės plėtojimuisi, nuo XVII a. tapo labai svarbiu šalies uostu. Nuolat puldinėjamas piratų bei olandų, prancūzų ir anglų armadų, miestas tapo stipriu ir tvirtu uostu. Dženkinso ausies karo, vykusio 1739–1748 m., metu netoli uosto vyko labai svarbus ir reikšmingas mūšis.

Vėliau miestas buvo labai svarbus prekybinis uostas, tiekiantis didelio masto krovinius, ypač kakavą, kitiems regiono pakrančių uostams. Šiuo metu La Gvairos miestas yra antras pagal dydį Venesuelos uostas po Puerto Kabeljo.

Miestas buvo ypač paveiktas 1999 m. įvykusios tragedijos, kai dėl milžiniškų liūčių ir nuošliaužų vyriausybė patyrė didžiulių nuostolių, tūkstančiai žmonių žuvo arba liko be namų, regiono infrastruktūra buvo iš esmės sunaikinta.

## Sportas
* Club Sport Marítimo de La Guaira – futbolo klubas;
* Club Sport Marítimo de La Guaira (moterys) – moterų futbolo klubas;

## Galerija

Vaizdas:Fuerte San Carlos La Guaira.jpg|*San Carlos* fortas
Vaizdas:Fuerte El Vigia.jpg|*El Vigia* fortas
Vaizdas:La Guaira 1902.jpg|Miestas 1902 m.
Vaizdas:LaGuaira2004-9.jpg|Miesto vaizdas


## Šaltiniai
Amazonė (Venesuela)

**Amazonės valstija** () – valstija, užimanti pietinę Venesuelos dalį. Ribojasi su Bolivaro valstija šiaurėje ir šiaurės rytuose, iš pietų ir rytų supa Brazilija (Roraima ir Amazonė), o vakaruose ribojasi su Kolumbija. Tai 2-a pagal plotą ir 24-a pagal gyventojų skaičių šalies valstija. Administracinis centras – Puerto Ajakučas.

Valstija pavadinta pagal Amazonės upę, nors didžioji valstijos dalis yra Orinoko baseine. 1864 m. sudaryta kaip federalinė valda, o valstija tapo 1994 m.

## Geografija

Didžiąją valstijos dalį, ypač šiaurės rytinę pusę, užima Gvianos plokščiakalnis, valstijos teritorijoje iškylantis iki 2832 m (Marahuakos k.). Tarp kalnagūbrių yra lygumų plotų, įdubų. Pietvakariuose paviršius leidžiasi link Amazonės žemumos. Didžioji Amazonės valstijos dalis yra Orinoko baseine. Ši upė kerta visą valstiją. Į ją teka Ventuaris, Okamas, Padamas ir daug kitų upių. Pietvakariniu pakraščiu teka Amazonės baseinui priklausanti Negro upė, kuri natūraliu Kasikjarės kanalu jungiasi su Orinoko baseinu.

Amazonės valstijos teritorijoje vyrauja Amazonijos džiunglės, tarp plokščiakalnių yra savanos ruožų. Įsteigti 4 nacionaliniai parkai, yra vaizdingų stalkalnių (Autana, Japakana ir kt.).

Valstijos simbolis – brazilinė hevėja.

## Gyventojai

Amazonės valstija yra mažiausiai gyventojų turinti ir rečiausiai apgyvendinta Venesuelos valstija. Dauguma gyventojų susitelkę šiaurės vakaruose ir prie Kolumbijos sienos. Čia gyvena didžioji dalis Venesuelos indėnų, jie sudaro 45,8 % valstijos gyventojų. Pagrindinės tautos: piaroa, janomamai, jekuanai, banivai, piapokai, salibai

## Administracinis suskirstymas

Amazonė padalinta į 7 savivaldybes (skliaustuose – administracinis centras):
* Aukštutinis Orinokas (La Esmeralda)
* Atabapas (San Fernando de Atabapas)
* Aturesas (Puerto Ajakučas)
* Autana (Isla Ratonas)
* Manapiarė (San Chuan de Manapiarė)
* Maroa (Maroa)
* Rio Negras (San Karlos de Rio Negras)


Image:Cerro Duida.jpg|Duidos uolos 
Image:Rio Tiriquin.JPG|Tirikino upė 
Image:Copia de Puerto Atabapo 43. 2006.jpg|Atabapo prieplauka
Image:Comunidad Indígena Aje-teoto fundadores.jpg|Amazonės indėnai
Daniela Larreal

**Daniela Lareal Čirinos** (; 1973 m. spalio 2 d. – 2024 m. rugpjūčio 15 d.) – Venesuelos dviratininkė, dalyvavusi treko varžybose. Lareal dalyvavo 1992, 1996, 2000, 2004, 2008 ir 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse. Geriausias jos olimpinis rezultatas – 8 vieta sprinto rungtyje 2000 m. žaidynėse Sidnėjuje ir 2004 m. Atėnuose. Ji taip pat laimėjo keletą medalių Panamerikos bei Centrinės Amerikos ir Karibų žaidynėse.

## Šaltiniai
Geltonoji nykštukė

**Geltonoji nykštukė** – pagrindinės sekos žvaigždė, priklausanti G spektrinei klasei ir V šviesio klasei. Tokios žvaigždės masė būna nuo 0,8 iki 1,2 Saulės masės, o jos paviršiaus temperatūra – nuo 5300 iki 6000 K. Kaip ir kitose pagrindinės sekos žvaigždėse, geltonosios nykštukės šerdyje vykstančio branduolių sąlajos proceso metu vandenilis virsta heliu.

Geriausiai žinomas geltonosios nykštukės pavyzdys yra Saulė, kurioje kiekvieną sekundę apie 600 mln. tonų vandenilio virsta heliu (jo susidaro ~596 mln. tonų, o ~4 mln. tonų materijos tampa energija). Kiti gerai žinomi geltonųjų nykštukių pavyzdžiai – Kentauro Alfa A, Banginio Tau ir 51 Pegasi.

Nepaisant pavadinimo, šio tipo žvaigždžių spalva įvairuoja nuo baltos (šviesesniųjų, pvz., Saulės) iki gelsvos (mažiau šviesos išspinduliuojančių geltonųjų nykštukių). Saulė iš tiesų yra baltos spalvos, bet žvelgiant pro Žemės atmosferą atrodo geltona dėl Reilėjaus sklaidos. Be to, nors terminas „nykštukė“ vartojamas priešpriešinant šio tipo žvaigždes žvaigždėms milžinėms, geltonosios nykštukės savo šviesumu pranoksta ~90 % galaktikos žvaigždžių, kurios daugiausia yra oranžinės, raudonosios bei baltosios nykštukės (pastarosios nepriklauso pagrindinei sekai).

Geltonosiose nykštukėse branduolinės reakcijos, kurių metu vandenilis virsta heliu, tęsiasi apie 10 mlrd. metų. Išsekus vandeniliui žvaigždės šerdyje, jos skersmuo daug kartų padidėja ir žvaigždė tampa raudonąja milžine (pvz., Aldebaranas). Galiausiai raudonoji milžinė nusimeta išorinius dujų sluoksnius, iš kurių susidaro planetiškasis ūkas, o žvaigždės šerdis palaipsniui vėsta ir traukiasi, tapdama nedidele baltąja nykštuke.

## Išnašos
Ansoategis

**Ansoategis** () – valstija, esanti šiaurinėje Venesuelos dalyje. Ribojasi su Monagasu ir Sukre rytuose, su Bolivaru pietuose, su Miranda ir Gvariku vakaruose. Iš šiaurės skalauja Karibų jūra. Tai 6-a pagal plotą ir 8-a pagal gyventojų skaičių šalies valstija. Administracinis centras – Barselona.

Valstija pavadinta pagal vieną iš šalies nepriklausomybės didvyrių Chosė Antonijų Ansoategį.

## Geografija

Didžiąją valstijos dalį užima lygumų plotai. Šiauriniu pakraščiu driekiasi Pakrantės kalnagūbris, kuriame yra aukščiausia valstijos vieta – Tristesos kalnas (2660 m). Pietiniu Ansoategio pakraščiu teka Orinoko upė, kitos upės teka į Karibų jūrą (Unarė, Neveri ir kt.). Pakrantėje yra lagūnų. Būdingi savanų, kserofitinių krūmynų plotai.

Valstijos simbolis – pupinių šeimos medis *[[Myrospermum frutescens]]*.

## Administracinis suskirstymas

Ansoategis padalintas į 21 savivaldybę (skliaustuose – administracinis centras):

# Anakas (Anakaso)
# Aragva (Aragva de Barselona)
# Diego Bautista Urbanecha (Lečerija)
# Fernando de Penjalveras (Puerto Piritu)
# Fransisko de Karmen Karvachalis (Valje de Gvanapė)
# Fransisko de Miranda (Pariagvanas)
# Gvanta (Gvanta)
# Independensija (Soledadas)
# Chosė Gregorijo Monagasas (Mapirė)
# Chuan Antonijo Sotiljas (Puerto la Krusas)
# Chuan Manuel Kachigalis (Onotas)
# Libertadas (San Matėjus)
# Manuel Esekiel Brusualis (Klarinesas)
# Pedro Marija Freitesas (Kantaura)
# Piritu (Piritu)
# Gvanipa (San Chosė de Gvanipa/El Tigritas)
# San Chuan de Kapistranas (Boka de Učirė)
# Santa Ana (Santa Ana)
# Simonas Bolivaras (Barselona)
# Simonas Rodrigesas (El Tigrė)
# Seras Arturas Magregoras (El Čaparas)


Image:Aragua de Barcelona agropecuaria.jpg|Lygumų kraštovaizdis ties Aragva de Barselona 
Image:PuertoLaCruzSkyline.jpg|Puerto la Kruso panorama
Image:HPIM09888.jpg|Ansoategio slėnis
Image:Complejo Criogenico de Oriente Jose Venezuela.jpg|Kriogeno gamyklų kompleksas
Apūrė (valstija)

**Apūrė** () – valstija, esanti vidurio vakarinėje Venesuelos dalyje. Ribojasi su Tačira, Barinasu ir Gvariku šiaurėje, su Bolivaru rytuose ir su Kolumbija pietuose ir vakaruose. Tai 3-a pagal plotą ir 19-a pagal gyventojų skaičių šalies valstija. Administracinis centras – San Fernando de Apūrė.

Valstija pavadinta pagal Apūrės upę.

## Geografija

Praktiškai visa valstijos teritorija yra plynoje Orinoko žemumoje, tik pačiuose vakaruose siekia Andų pakraštį. Apūrės valstijos upės priklauso Orinoko baseinui: pietrytine riba teka pats Orinokas, šiaurine – Apūrė, pietine – Arauka ir Meta. Būdingi *[[Los Llanos]]* gamtinio regiono kraštovaizdžiai (savanos su galeriniais miškais upių slėniuose).

Valstijos simbolis – likanija (*[[Licania pyrifolia]]*).

## Administracinis suskirstymas

Apūrė padalinta į 7 savivaldybes (skliaustuose – administracinis centras):
 
# Ačagvasas (Ačavasas)
# Biruaka (Biruaka)
# Munjosas (Brusualis)
# Pedro Kamechas (San Chuan de Pajara)
# Paesas (Gvasdualitas)
# Romulo Galjegosas (Elorsa)
# San Fernandas (San Fernando de Apūrė)


|Apūrės ganyklos
|Lenktynės Orinoko upe
Image:Erosión en El Samán del Apure.jpg|Apūrės pakrančių sąžalynai
Cinaruco Post.JPG|Sinaruko upė Santos Lusardo nacionaliniame parke
Ginkluotasis traleris

**Ginkluotasis traleris** () – žvejybinis traleris, pritaikytas karinio laivyno poreikio. Tokie traleriai buvo plačiai naudojami Pirmojo ir Antrojo pasaulinių karų metais. Tai būdavo žvejybiniai traleriai, karo metu mobilizuoti ir apginkluoti, arba laivai, statyti kariniam laivynui, bet numatyti karui pasibaigus parduoti žvejams, todėl žvejybinių tralerių konstrukcijos.

Žvejybiniai traleriai lengvai pritaikomi karo reikalams, nes jie būna tvirtos konstrukcijos, kad galėtų traukti sunkius tinklus bet kokiais orais, turi didelius tuščius denius:
* Toks traleris, pakeitus žvejybinius tralus minų tralais, tampa minų traleriu.
* Denyje įrengus giluminių bombų stovus ir 76–105 mm patranką, dugne – sonarą, traleris tampa priešpovandeniniu laivu.
Ginkluotus tralerius karo metais naudojo ir žvejybinių laivų gynybai nuo priešo povandeninių laivų bei lėktuvų.

Patys mažiausi žvejybiniai traleriai dažnai būdavo perdaromi į išminavimo plūdurininkus ().

## Istorija

### D. Britanija
Karališkasis laivynas užsakė pastatyti nemažai ginkluotųjų tralerių pagal Admiraliteto techninius reikalavimus. Laivų statyklos (pvz., *Smiths Dock Company*), kurios statė žvejybinius tralerius, lengvai įsisavindavo ginkluotųjų tralerių statymą. Pasibaigus karui karinis laivynas šiuos specialios statybos ginkluotus tralerius galėjo parduoti žvejybos kompanijoms.

Karo metu nemažai ginkluotų tralerių buvo nuskandinti, pvz., HMT „Amethyst“ ir HMT „Force“.

### Prancūzija
Prancūzijos karinis laivynas irgi naudojo rekvizuotus žvejybinius tralerius. Antrojo pasaulinio karo metais 480 žvejybinių tralerių tapo pagalbiniais minų traleriais, o dar 60 – pagalbiniais patruliniais laivais.

### JAV
JAV labiau stengėsi naudoti ne perdarytus kariniam naudojimui civilius laivus, o specialios statybos karo laivus. Tačiau pirmaisiais Antrojo pasaulinio karo mėnesiais, labai trūkstant kranto apsaugos ir priešpovandeninių laivų, dalis reikalingų mažų pagalbinių laivų buvo gauti apginklavus civilinius tralerius:
* 20 tralerių plieniniais korpusais ir daugiau kaip 40 tralerių mediniais korpusais tapo pagalbiniais minų traleriais (žymė AM). Šie ginkluotieji traleriai buvo naudojami tik kranto juostoje, o ne puolamuosiuose veiksmuose ar karavanų palydose.
* Dar 70 tunų kliperių tapo minų traleriais su žyme AMC.
* 10 – uostų patruliniais laivais (YP).
* 50 – kranto transportiniais laivais (APC).

## Šaltiniai

## Literatūra
* Conway : Conways All the Worlds Fighting Ships 1922–1946 (1980) ISBN 0-85177-146-7
* Lund, Paul and Ludlam, Harry (1971) The Trawlers go to War ISBN 978-0-572-00768-3
* Lund, Paul and Ludlam, Harry (1978) Out Sweeps! – The Story of the Minesweepers in World War II. New English Library Ltd ISBN 978-0-450-04468-7
* McKee, Alexander (1973) The Coal-Scuttle Brigade : The splendid, dramatic story of the Channel convoys. New English Library ASIN B000RTAX2Y
Aragva

**Aragva** () – valstija, esanti šiaurinėje Venesuelos dalyje. Ribojasi su Vargasu ir Miranda rytuose, su Gvariku pietuose ir su Karabobu vakaruose. Iš šiaurės skalauja Karibų jūra. Tai 20-a pagal plotą ir 6-a pagal gyventojų skaičių šalies valstija. Administracinis centras – Marakajus.

Valstija pavadinta pagal Aragvos upę.

## Geografija

Valstijos teritorija driekiasi du Andų kalnagūbriai – Pakrantės Kordiljera ir Vidinė aukštuma. Tarp jų yra tektoninė įduba, kurioje telkšo Valensijos ežeras (Aragvai priklauso jo rytinė dalis). Pačiuose pietuose paviršius leidžiasi į Orinoko žemumą. Aukščiausia valstijos vieta – Senisos kalnas (2435 m). Aragvos upės priklauso Karibų jūros (Tujus, San Migelis, Kata, Okumarė ir kt.), Orinoko (Gvarikas, Memas) ir nenuotakiam Valensijos ežero baseinui (Aragva, Tumeras, Marakajus).

Kalnų šlaitai apaugę drėgnaisiais tropiniais miškais. Aragvoje įsteigtas seniausias šalyje Henri Pittier nacionalinis parkas.

Valstijos simbolis – tikrasis skėtaras (*Samanea saman*).

## Administracinis suskirstymas

Aragva padalinta į 18 savivaldybių (skliaustuose – administracinis centras):

# Bolivaras (San Matėjus)
# Kamatagva (Kamatagva)
# Fransisko Linares Alkantara (Santa Rita)
# Žirardo (Marakajus)
# Chosė Anchel Lamasas (Santa Krusas)
# Chosė Fėliks Ribasas (La Viktorija)
# [Chosė Rafael Revenga (El Consechas)
# Libertadoras (Palo Negras)
# Marijo Brisenjo Iragoris (El Limonas)
# Okumare de la Kosta de Oras (Okumare de la Kosta)
# San Kasimiras (San Kasimiras)
# San Sebastjanas (San Sebastianas)
# Santjago Marinjas (Turmeras)
# Santos Mičelena (Las Techerijasas)
# Sukrė (Kagva)
# Tovaras (Kolonija Tovaras)
# Urdaneta (Barbakoasas)
# Samora (Vilja de Kura)


Image:Cata.jpg|Katos užutėkis
|Kolonija Tovaras
Image:Parte de Turmero.jpg|Turmeras
Image:Waterfall in Venezuela.jpg|Krioklys Henri Pittier nacionaliniame parke
Midvėjaus mūšis

**Midvėjaus mūšis** () − stambus Japonijos ir Jungtinių Amerikos Valstijų karo laivynų mūšis per Antrąjį pasaulinį karą Ramiajame vandenyne. Mūšis vyko 1942 m. birželio 4–7 d. prie Midvėjaus atolo.

Midvėjaus mūšis vyko 1942 m. birželio 4−7 d. tarp Japonijos ir JAV (po 6 mėn., kai Japonija užpuolė Perl Harborą). Mūšyje svarbiausią vaidmenį suvaidino aviacija. Japonija, nepaisydama nesėkmės mūšyje Koralų jūroje (1942 m. gegužės mėn.), siekė užimti Midvėjaus salą ir karines bazes Aleutų salose. Japonijos admirolas Isoroku Yamamoto prie Midvėjaus pasiuntė didesnę Japonijos laivyno dalį, tarp jų 4 sunkiuosius (Akagi, Kaga, Sōryū, Hiryū) ir 3 lengvuosius lėktuvnešius, apie 5 000 karių, JAV − 3 sunkiuosius lėktuvnešius (Yorktown, Enterprise, Hornet) bei aviaciją iš Midvėjaus ir Havajų karinių bazių. Mūšiui vadovavo admirolas F. Fletčeris. Japonija neteko 4 geriausių sunkiųjų lėktuvnešių, 1 sunkiojo kreiserio, 3 500 karių, JAV − 1 sunkiojo lėktuvnešio ir eskadrinio minininko. Prie Midvėjaus JAV pilotai subombardavo geriausius japonų karo laivus. Žuvo per 4 000 elitinių Japonijos karių. Amerikos karinės pajėgos atkeršijo už Perl Harboro ataką, o vėliau aktyviai dalyvavo sprendžiant konfliktus Europoje.

Midvėjaus mūšis lėmė JAV ir Japonijos karinės kampanijos baigtį − sustabdytas Japonijos puolimas ir pasiektas santykinis karinis paritetas Ramiajame vandenyne.

## Nuorodos

* Midvėjaus mūšio chronologija (1 d.) (anglų k.)
* Midvėjaus mūšio chronologija (2 d.)  (anglų k.)
Barinasas

**Barinasas** () – valstija, esanti šiaurės vakarinėje Venesuelos dalyje. Ribojasi su Truchilju, Kochedesu ir Portugesa šiaurėje, su Gvariku rytuose, su Apūre pietuose ir su Tačira bei Merida vakaruose. Tai 8-a pagal plotą ir 15-a pagal gyventojų skaičių šalies valstija. Administracinis centras – Barinasas.

## Geografija

Vakariniu valstijos pakraščiu driekiasi Andų kalnų grandinė – Meridos Kordiljera. Barinase ji iškyla iki 3900 m (Don Pedro k.). Einant į rytus paviršius leidžiasi į kalvas, o dar toliau – į Orinoko žemumą. Valstijos upės priklauso Orinoko baseinui: Apūrė, Kochedesas, Santo Domingas, Masparas, Bokono, Kanagva. Didžiąją dalį Barinaso teritorijos užima savanos, tačiau yra nemažai džiunglių plotų. Valstijoje yra dalis Siera Nevados nacionalinio parko.

Valstijos simbolis – kvapusis kedrenis (*Cedrela odorata*).

## Administracinis suskirstymas

Barinasas padalintas į 12 savivaldybių (skliaustuose – administracinis centras):

# Alberto Arvelo Torealba (Sabaneta)
# Andres Eloj Blankas (El Kantonas)
# Antonijo Chosė de Sukrė (Sokopo)
# Arismendis (Arismendis)
# Barinasas (Barinasas)
# Bolivaras (Barinitasas)
# Krus Paredesas (Barankasas)
# Esekiel Samora (Santa Barbara)
# Obisposas (Obisposas)
# Pedrasa (Siudad Bolivija)
# Rochasas (Libertadas)
# Sosa (Siudad de Nutrijasas)


Image:Ganaderia en los Llanos.jpg|Galvijininkystė *[[Los Llanos]]* krašte
Image:Carrera 3.JPG|Santa Barbaros miestelis
Image:Obispos.jpg|Kelias Barinase
Donatas Švitra

**Donatas Švitra** (1946 m. lapkričio 22 d. Kėdainiuose - 2019 m. kovo 17 d.) – matematikas, pirmasis Klaipėdos universiteto rektorius, profesorius, Klaipėdos politikas.

## Biografija
1952 m. jis pradėjo lankyti Ukmergės pradinę mokyklą, 1963 m. baigė Ukmergės 1-ają vidurinę mokyklą.
1963-1968 m. Vilniaus universiteto (VU) Matematikos fakultete studijavo matematiką. 
Nuo 1971 iki 1974 m. studijavo aspirantūroje Jaroslavlio universite. 1975 m. apgynė fizikos-matematikos mokslų kandidato disertaciją Matematikos institute Minske. 1988 m. apgynė fizikos-matematikos mokslų daktaro disertaciją TSRS MA Moksliniame susivienijime Leningrade. 1991 m. jam buvo suteiktas profesoriaus vardas.
1975-1990 m. dirbo Lietuvos MA Fizikos ir Matematikos institute jaunesniuoju moksliniu bendradarbiu, vyresniuoju moksliniu bendradarbiu, skyriaus vedėju. Nuo 1990 m. iki 1991 m. dirbo Lietuvos MA Ekosistemų analizės 
Klaipėdos universitete dirba nuo 1991 m.  1991-1993 m. Klaipėdos universiteto rektorius. Nuo 1993 m. KU Gamtos ir matematikos mokslų fakulteto Matematikos katedros profesorius. 1991-1994 m. buvo Ekologijos katedros vedėjas. Nuo 2002 m. matematikos katedros vedėjas. 
Mokslinių interesų sritys - diferencialinės lygtys su vėlavimu; Matematiniai modeliai ekologijoje, technikoje, fiziologijoje ir medicinoje. Paskelbė daugiau kaip 150 mokslinių straipsnių.

## Politinė karjera
1990-1993 m. buvo išrinktas į Klaipėdos miesto savivaldybės tarybą.

## Bibliografija
*Д.Швитра. Динaмикa физиoлoгичeских систeм, “Мoкслaс”, Вильнюс, 1989.
*Д. Швитра, Ю.С.Кoлeсoв. Aвтoкoлeбaния в систeмaх с зaпaздывaниeм, “Мoкслaс”, Вильнюс,1977. 
*D. Švitra, I. Basov,  R. Vilkytė, Modeling of Glycaemia dynamics: impact of Physical exercises// Modelling and Control, 2010, Vol. 15, NO.2, 213-232.
*Švitra D., Basov I.,  Vilkytė R., Mathematical modeline of glycemia regulation// Baltic Endocrinology, 2010, Vol.5, No1, 13-23.
*D. Švitra, L. Stonkienė, Cheminių reakcijų dinamika: briuseliatoriaus modelio analizė// Lietuvos matematikos rinkinys. LMD darbai, 51tomas, 2010, 232-237.
*D. Švitra, I. Basov, R. Vilkytė, Diabeto gydimo strategija.// Lietuvos matematikos rinkinys. LMD darbai, 51tomas, 2010, 221-226.
*D. Švitra, K. Bučys, Reaktoriaus modelis su vėlavimu dėl konvekcijos.// Lietuvos matematikos rinkinys. LMD darbai, 51tomas, 2010, 238-243.
*D. Švitra, G. Žemaitis, Ichtiocenozės matematinis modelis su vėlavimu.// Lietuvos matematikos rinkinys. LMD darbai, 51tomas, 2010, 244-249. 

## Šaltiniai

## Nuorodos
* CV
Falkonas

**Falkonas** () – valstija, esanti šiaurės vakarinėje Venesuelos dalyje. Ribojasi su Lara ir Jarakujumi pietuose bei su Sulija vakaruose. Iš šiaurės skalauja Karibų jūra. Tai 10-a pagal plotą ir 11-a pagal gyventojų skaičių šalies valstija. Administracinis centras – Koras.

Valstija pavadinta prezidento Chuano Krisostomo Falkono garbei.

## Geografija

Falkono paviršius išraižytas kalnagūbrių, iškylančių iki 1600 m aukščio. Pakrantėje driekiasi lyguma. Šiaurėje tolyn į Karibų jūrą išsikiša Paragvanos pusiasalis, atskiriantis Venesuelos įlanką. Upių tinklas retas, upės teka į Karibų jūrą (svarbiausia – Tokujas).

Būdingi kseroftinių, dygliuotų krūmų sąžalynai, pajūryje yra nedidelių dykumų (*Médanos de Coro*). Kalnų šlaituose auga drėgnieji tropiniai miškai. Falkone yra 4 nacionaliniai parkai: Medanos de Koro, Morokojaus, Kebrada del Toro urvo ir Juan Crisóstomo Falcón.

Valstijos simbolis – skėstašakis algarobas (*Prosopis juliflora*).

## Administracinis suskirstymas

Falkonas padalintas į 25 savivaldybes (skliaustuose – administracinis centras):

# Akosta (San Chuan de los Kajosas)
# Bolivaras (San Luisas)
# Bučivakoa (Kapatarida)
# Kasike Manaurė (Jarakalis)
# Karirubana (Punto Fichas)
# Kolina (La Vela de Koras)
# Dabachuras (Dabachuras)
# Demokrasija (Pedregalis)
# Falkonas (Pueblo Nuevas)
# Federasjonas (Čurugvara)
# Chakura (Chakura)
# Los Takesas (Santa Krus de Los Takesas)
# Mauroa (Mene de Mauroa)
# Miranda (Santa Ana de Koras)
# Monsenjor Iturisa (Čičirivičė)
# Palmasola (Palmasola)
# Peti (Kaburė)
# Piritu (Piritu)
# San Fransiskas (Mirimirė)
# Silva (Tukakasas)
# Sukrė (La Krus de Taratara)
# Tokoperas (Tokoperas)
# Unjonas (Santa Krus de Bukaralis)
# Urumakas (Urumakas)
# Samora (Puerto Kumarebas)


Image:Medanos de Coro I.jpg|Medanoso smėlynai

Image:Puntofijo plazadelobrero.JPG|Punto Fichas
|Sombrero salelė
Gvarikas

**Gvarikas** () – valstija, esanti šiaurinėje Venesuelos dalyje. Ribojasi su Karabobu, Aragva ir Miranda šiaurėje, su Ansoategiu rytuose, su Bolivaru ir Apūre pietuose, su Barinasu ir Kochedesu vakaruose. Tai 4-a pagal plotą ir 16-a pagal gyventojų skaičių šalies valstija. Administracinis centras – San Chuan de los Morosas.

Valstija pavadinta pagal Gvariko upę.

## Geografija

Praktiškai visa valstijos teritorija yra Orinoko žemumoje, tik šiaurėje paviršius kyla į kalvas, kol pasiekia Pakrantės Kordiljerą (aukštis iki 1929 m). Valstijos upės priklauso Orinoko, kuris teka pietiniu pakraščiu, baseinui (Apūrė, Gvarikas, Čirgva, Makaira ir kt.). Šiaurinės dalies upės teka link Karibų jūros (Unarė, Santa Marija de Ipirė ir kt.).

Būdingi savanų (*[[Los Llanos]]*) kraštovaizdžiai, kalnų šlaituose, upių pakrantėse auga miškai. Yra Gvatopo ir Agvaro-Gvarikito nacionaliniai parkai.

Valstijos simbolis – kopernicija (*[[Copernicia tectorum]]*).

## Administracinis suskirstymas

Gvarikas padalintas į 15 savivaldybių (skliaustuose – administracinis centras):
# Kamagvanas (Kamagvanas)
# Čagvaramasas (Čagvaramasas)
# El Sokoras (El Sokoras)
# Fransisko de Miranda (Kalabosas)
# Chosė Feliks Ribasas (Tukupidas)
# Chosė Tadeo Monagasas (Altagrasija de Oritukas)
# Chuan Cherman Roskijas (San Chuan de los Morosas)
# Chulian Meljadas (El Sombreras)
# Las Mersedesas (Las Mersedes del Ljanas)
# Leonardo Infantė (Valje de la Paskva)
# Ortisas (Ortisas)
# Pedro Sarasa (Sarasa)
# San Cheronimo de Gvajabalis (Gvajabalis)
# San Chosė de Gvaribė (San Chosė de Gvaribė)
# Santa Marija de Ipirė (Santa Marija de Ipirė)


Image:2007 02 Capybaras 05.jpg|Kapibaros šlapynėje
Image:Río El Castrero 1.JPG|El Kastrero upės krioklys
Image:Embalse de tierra blanca.jpg|Tiera Blankos tvenkinys
Image:Centrocolonialzaraza.jpg|Sarasa
Jarakujus

**Jarakujus** () – valstija, esanti šiaurinėje Venesuelos dalyje. Ribojasi su Falkonu šiaurėje, su Karabobu rytuose, su Kochedesu pietuose, su Lara vakaruose. Tai 19-a pagal plotą ir 18-a pagal gyventojų skaičių šalies valstija. Administracinis centras – San Felipe de Jarakujus.

Valstija pavadinta pagal Jarakujaus upę.

## Geografija

Valstijos paviršius kalnuotas, iš vakarų į rytus driekiasi Andų kalnagūbriai, kuriuos skiria derlingas slėnis. Plyti savanos, krūmynai, kalnuose – miškai. Upės priklauso Karibų jūros baseinui.

Valstijos simbolis – palmė roistonija (*[[Roystonea oleracea]]*).

## Administracinis suskirstymas

Jarakujus padalintas į 14 savivaldybių (skliaustuose – administracinis centras):
# Aristides Bastidasas (San Pablas)
# Bolivaras (Aroa)
# Brusualis (Čivakoa)
# Kokorotė (Kokorotė)
# Independensija (Independensija)
# Chosė Antonijo Paesas (Sabana de Para)
# La Trinidadas (Boraurė)
# Manuel Mongė (Jumarė)
# Nirgva (Nirgva)
# Penja (Jaritagva)
# San Felipė (San Felipė)
# Sukrė (Guama)
# Uračičė (Uračičė)
# Veroesas (Fariaras)


Image:Cacique Yaracuy.jpg|Paminklas kasikui Jarakujui San Felipėje
Image:Vista del centro de salom.jpg|Tarpukalnių slėnis
Image:Fachada SIP Cocorote.JPG|Kokorotės bažnyčia
Image:Rio Yaracuy a la altura de El Chino.jpg|Jarakujaus upė
Terespolio dvaras

**Terespolio dvaras** – dvaras Terespolio kaime (Kėdainių raj.), buvęs Dotnuvos dvaro palivarkas, kurio teritorijoje 1909 m. Chrapovickis pastatė moderno stiliaus rūmus.

## Istorija

Chrapovickiai dvare turėjo banką, kuriame aplinkiniai žmonės laikė savo pinigus.

1926 m. dvaras išdalintas į atskirus kaimus: Gabrilavos, Gudžiūnų, Tremtinių ir kitus.

## Parkas

Rūmų parką XIX a. pabaigoje suformavo žinomas Rygos sodininkas vokietis Georgas Kuphaltas. Parkas (6 ha) saugomas valstybės. Parke yra pailgas tvenkinys, vaisių sodas, vingiuoti takai ir alėjos, moderno stiliaus dvaro rūmai. Terespolio dvaro rūmai statyti XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje, rūmus įkūrė Chrapovickiai. Jie dvare turėjo banką, kuriame aplinkiniai žmonės laikė savo pinigus. Jie taip pat turėjo banką ir Kėdainiuose. Rūmus supa bene gražiausias Kėdainių rajone peizažinio tipo parkas. Parką suformavo žinomas Rygos sodininkas G. Kuphaltas. 1926 m. Terespolio dvaras buvo išdalintas į atskirus kaimus: Gabrilavos, Gudžiūnų, Tremtinių ir kt. Nuo tada prasidėjo dvaro smukimas.

Parke auga ąžuolai, klevai, kaštonai, uosiai, įveistos dygiosios eglės, pilkieji kėniai, europiniai maumedžiai, veimutinės pušys, raudonžiedžiai kaštonai, glaustašakiai ąžuolai, raudonieji ąžuolai, grakščiosios liepos, sidabriniai ir platanalapiai klevai.

## Galerija

Terespolis2.jpg|Rūmai 2006 m.
Terespolis3.jpg|Tvenkinys Terespolio dvaro parke
Terespolis7.jpg|Dvaro parkas


## Nuorodos
* Buv. dvaro sodybos fragmentai (Kultūros vertybių registras)
* Terespolio dvaro fotofiksacija (Lietuvos dvarų duomenų bazė) 
* Terespolio dvaras, Kėdainių r. (miestai.net)
Jan Bułhak

**Janas Brunonas Bulhakas** (;  1876 m. spalio 6 d. Ostančinėje, , šalia Naugarduko –  1950 m. vasario 4 d. Gižycke, dab. Varmijos Mozūrų vaivadija, Lenkija) – lenkų fotografas, ilgą laiką gyvenęs Vilniuje (1912–1939 metais), knygų apie fotografiją, Vilniaus nuotraukų albumų autorius, Stepono Batoro universiteto dėstytojas.

## Biografija
1887–1897 m. mokėsi gimnazijoje Vilniuje, 1897 m. mokslo baigimo diplomą gavo Ostašine. 1897–1899 m. studijavo Jogailos universiteto Filosofijos skyriuje, Krokuvoje, tačiau dėl šeimyninių priežasčių mokslus turėjo mesti ir grįžęs į tėviškę užsiėmė žemės ūkiu.

Nuosekliai gilintis į fotografiją Janas Bułhakas pradėjo 1905–1912 m.
Fotografijos mokėsi savarankiškai, bet 1912 m. baigė fotografijos kursus pas Hugo Erfurthą Drezdene (Vokietijoje). 1912 m. Vilniuje jis atidarė savo dirbtuves ir Ferdinando Ruszczyco įkvėptas ėmė inventorizuoti Vilniaus senamiesčio, o vėliau ir visos Lenkijos architektūros paminklus. Paminklų inventorizaciją tęsė iki pat 1944 m. ir sukaupė apie 10000 darbų.

Nuotraukos priskiriamos impresionistiniam stiliui. Vėliau J. Bulhako fotografijų stilius pavadintas piktorializmu (). 1920–1930 m. daug fotografavo Vilniaus ir jo apylinkių vaizdų. Du kartus inventorizavo Vilniaus senamiesčio architektūros paveldą – pirmą kartą 1912–1919 m., antrą – 1944 m. liepos-rugsėjo mėnesiais pagal Raudosios Armijos užsakymą inventorizavo Vilniaus miestui padarytą karo veiksmų žalą.

Nuo 1931 m. iki mirties parašė keturias knygas apie fotografiją. Įkūrė pirmąją profesionalią Vilniaus fotografijos Vilniaus ir jai vadovavo. Paskelbė daugiau kaip 100 straipsnių fotografijos estetikos klausimais, paliko šimtus vertingų fotografinių vaizdų. 1927 m. Vilniuje įkūrė *Fotografijos mėgėjų draugiją* ir *Vilniaus fotoklubą*. Skaitė fotomeno paskaitas Vilniaus Universitete įsteigtai meninės fotografijos katedroje, kuri ir tapo pirmąja profesionalaus fotografijos meno mokykla. Vadino save *fotografiku*, kitaip tariant, fotomenininku, siekė, kad fotografija taptų pripažinta ir įvertinta profesionalaus meno sritimi.

Jano Bulhako nuotraukų iš meno kolekcionieriaus Vlado Daumanto rinkinių turi ir M. K. Čiurlionio dailės muziejus.

## Vilniaus kraštas nuotraukose

Vaizdas:Panorama of the Vilnius Old Town, 1944.jpg|Vilniaus senamiestis
Vaizdas:Haduciški, Rynak. Гадуцішкі, Рынак (J. Bułhak, 1930).jpg|Adutiškio turgavietė
Vaizdas:J.Bulhak. 1944m. Geležinkelio street in Vilnius (1).jpg|Geležinkelio gatvė Vilniuje Antrojo pasaulinio karo metu
Vaizdas:J.Bulhak. 1944m. Geležinkelio street in Vilnius (2).jpg|Geležinkelio gatvė Vilniuje Antrojo pasaulinio karo pabaigoje
Vaizdas:Lubča, Nioman. Любча, Нёман (J. Bułhak, 1910).jpg|Tiltas per Nemuną Liubčioje


## Išnašos

## Nuorodos

* Apie Janą Bulhaką ir parodą // Lietuvos dailės muziejaus inf. ()
* Janas Bulhakas ir jo darbai // fototapeta.art.pl ()
Nerijus Varnelis

**Nerijus Varnelis** (g. 1978 m. balandžio 13 d., Alytuje) – Lietuvos krepšininkas, rungtyniaujantis sunkiojo krašto puolėjo pozicijoje. Šiuo metu atstovauja Alytaus „Dzūkija“ klubui.

## Karjera
Profesionalo karjerą pradėjęs Alytaus Alitoje, joje atliko epizodinį vaidmenį, todėl po sezono persikėlė į Panevėžio Lietkabelį. Ten praleidęs metus, grįžo į Alytaus klubą. 1999–2000 metais atstovavo Mažeikių Naftai, su kuria tapo LKAL čempionu. Naują sezoną pradėjo Alytuje būdamas vienu iš pagrindinių ekipos žaidėjų. Su Alytaus Alita LKL pirmenybėse kartą iškovojo 4 vietą ir dukart pasidabino bronzos medaliu. 2003–2004 metais Nerijus Varnelis pradėjo legionieriaus karjerą, pasirašydamas sutartį su Rusijos Superlygos debiutante Novosibirsko Lokomotiv. Sezonui įpusėjus krepšininkas buvo atleistas ir persikėlė į Ukrainą prisijungdamas prie Južno Chimik klubo. Iškart po šio sezono sutartis buvo pratęsta metams. 2005–2006 metų sezoną krepšininkas baigė rungtyniaudamas Kauno Atleto komandoje. Prasidėjus naujam sezonui, Nerijus Varnelis sudarė 2 mėnesių sutartį su Panevėžio Panevėžio komanda, o jam pasibaigus vėl išvyko į Ukrainą, rungtyniavo MBC Odessa ekipoje. Sezono pabaigoje jis paliko klubą kontroversiškomis aplinkybėmis.

Alytaus Alytui patekus į LKL, Nerijus Varnelis prisijungė prie gimto miesto ekipos, su kuria iškovojo IV vietą. 2008–2009 metų sezone jis taip pat atstovavo Alytaus klubui ir tapo naudingiausiu LKL čempionato žaidėju, nors komanda nepateko į atkrintamas varžybas. Kitą sezoną krepšininkas dar kartą išvyko į užsienį, rungtyniavo Novyj Jicin Mlekarna Miltra klube. Visgi sezono ten nebaigė, vasario mėnesį grįžo į Lietuvą ir apsivilko Marijampolės Sūduvos marškinėlius. 2010–2011 metų sezone nei LKL, nei užsienio ekipos nesikvietė Nerijaus Varnelio į savo gretas, todėl jis rungtyniavo Pasvalio Pieno žvaigždžių komandoje NKL pirmenybėse. Vasario mėnesį krepšininkas nutarė prisidėti gelbėjant bankrutuojančią Alytaus Alytus komandą, tiek aikštėje tiek tapdamas jos direktoriumi, tačiau paleidžiamojo rašto iš Pasvalio klubo negavo, todėl į aikštelę įžengti negalėjo. Pasibaigus sezonui Alytaus klubas bankrutavo. Jau prasidėjus 2011–2012 metų sezonui Nerijus Varnelis išvyko rungtyniauti į Vilniaus Š.Marčiulionio krepšinio akademijos komandą, kurioje ir baigė sezoną. 2012 metų vasarą jis pasirašė sutartį su Utenos Juventus.

2013 m. rugsėjo 18 d. pasirašė vienerių metų sutartį su Molėtų „Ežerūno-kario“ klubu.

## Pasiekimai

* 2000 m. LKAL čempionas
* 2002 m. LKL trečiosios vietos laimėtojas
* 2003 m. LKL trečiosios vietos laimėtojas
* 2005 m. Ukrainos lygos trečiosios vietos laimėtojas
* 2010 m. Vidurio Europos krepšinio lygos čempionas

## LKL statistika

## Nuorodos
* BasketNews.lt svetainės žaidėjo puslapis

## Šaltiniai
Bronislovas Burgis

**Bronislovas Burgis** (1949 m. gruodžio 12 d. Paminijuose, Žarėnų valsčiuje – 2020 m. balandžio 30 d. Vilniuje) – Lietuvos pedagogas.

KTU docentas, vienas KTU gimnazijos įkūrėjų ir 1989−2014 m. jos vadovas, matematikos mokytojas, IT žurnalo „Kompiuterija“ redaktorius.

## Biografija
Baigė studijas Kauno politechnikos institute. 1978 m. gruodžio 1 d. jame apgynė mokslų kandidato disertaciją „Skaitmeninių struktūrų suskaidymo gedimų diagnostikos efektyvumo padidinimui metodų sukūrimas ir tyrimas“, technologijos mokslų daktaras.

1997–2008 m. žurnalo „Kompiuterija“ vyr. redaktorius. KTU Fundamentaliųjų mokslų fakulteto Taikomosios matematikos katedros docentas (iki 2013 m.), nuo 2013 m. – dėstytojas valandininkas.

2014 m. KTUG moksleivės Paulinos Adžgauskaitės tėvų (Virginijaus Adžgausko ir Jolanta Adžgauskienės) iniciatyva B. Burgio atžvilgiu pradėtas baudžiamasis procesas (pagal LR BK 145 str. 2 d.). 2014 m. gruodžio 5 d. pasitraukė iš KTUG direktoriaus pareigų. 2015 m. pavasarį paviešinti moksleivės ir jos tėvų slapta daryti įrašai, kuriuos, B. Burgis pavadino „geriausiomis savo gyvenimo kalbomis“. 2016 m. gegužės 6 d. Kauno apygardos teismas priėmė išteisinamąjį nuosprendį. 2016 m. gruodžio 22 d. išteisinimą visiškai palaikė Lietuvos Aukščiausiasis Teismas, kuris atmetė prokurorų skundus ir paneigė visus kaltinimus.

2020 m. balandžio 30 d. mirė po sunkios ligos. 2020 m. gegužės 6 d. palaidotas Antakalnio kapinėse, Menininkų kalnelyje. Užuojautą pareiškė Lietuvos prezidentas Gitanas Nausėda.

## Labdaros ir paramos fondas
2014 m. gruodžio 3 d. įsteigtas Bronislovo Burgio labdaros ir paramos fondas. Buveinės adresas: Vasaros gatvė 9, Vilnius. Fondą įsteigė ir iki mirties jam vadovavo Bronislovas Burgis. Kaip buvo sakęs B. Burgis, „fondas rems tik moksleivius, atkakliai siekiančius mokslo".

## Įvertinimas
* 2011 m. „Verslo švyturys“ (Savaitraščio „Ekonomika.lt“ apdovanojimas) – Nominacijoje „Metų švietėjas“ (nominacija įsteigta siekiant skatinti jaunuolių profesionalumą ir inovatyvumą, įkvėpti ir ugdyti ateities vadovus)

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Asmeninis tinklaraštis