open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Lozanos lietuvių II konferencija

**Lozanos lietuvių II konferencija** – 1916 m. birželio 30 – liepos 4 d. įvykęs lietuvių visuomenės atstovų susirinkimas.

## Konferencija
Sušaukta iškart po Pavergtųjų tautų konferencijos, vykusios 1916 m. birželio 27-29, per kurią lietuviai viešai iškėlė Lietuvos nepriklausomybės siekį. Dalyvavo Šveicarijos lietuviai Vladas Daumantas-Dzimidavičius, Juozas Gabrys-Paršaitis, Juozas Purickis, Antanas Steponaitis, Justinas Tumėnas, Lietuvai atstovavo Antanas Smetona, Steponas Kairys, Jurgis Šaulys, Rusijos lietuviams – Stasys Šalkauskis, JAV lietuviams – V. Bartuška, Jonas Julius Bielskis, t. p. iš Romos atvykęs Kazimieras Prapuolenis. Konferencijos pirmininkas – Antanas Smetona.

## Nutarimai
Lozanos lietuvių konferencija patvirtino pirmosios Lozanos lietuvių konferencijos nutarimus, išskyrus 1 ir 7 rezoliucijas, dėl Lietuvos politinių veikėjų siekių suartėti su Vokietija pasmerkimo ir JAV lietuvių važiavimo į Prancūziją. Konferencijos metu dar kartą buvo pabrėžta, kad Lietuva sieks atgauti politinę nepriklausomybę, kartu, dėl taktinių priežasčių gali būti nurodomos ir svarstomos kitokios politinės Lietuvos gyvavimo galimybės. Konferencijos iniciatyva buvo galutinai nutrauktas bendradarbiavimas su prolenkiškais Generalinio komiteto karo aukoms Lietuvoje šelpti, įkurto 1915 m. Fribūre, atstovais.

Konferencijos dalyviai nutarė pradėti rūpintis, kad iš Rusijos, JAV, kitų lietuvių kolonijų į Lietuvą sugrįžtų lietuvių mokytojai, gydytojai, amatininkai, verslininkai. Konferencija taip pat nutarė, kad Šveicarijoje turi būti sutelktas lietuvių politinis veikimas, kad čia reikia įkurti Lietuvos tautinę tarybą, kurioje būtų atstovaujama Rusijos, Lietuvos, JAV ir Šveicarijos lietuviams. Kol ji bus sušaukta, Konferencija pavedė Lietuvių informacijos biurui parengti akcijos politinę programą.

## Kiti straipsniai
* Lozanos lietuvių I konferencija;
* Lozanos lietuvių III konferencija.

## Šaltiniai
Lozanos lietuvių III konferencija

**Lozanos lietuvių III konferencija** – 1918 m. rugsėjo 5-16 d. įvykęs lietuvių visuomenės atstovų susirinkimas.

## Konferencija
Lietuvai atstovavo Lietuvos Tarybos nariai Antanas Smetona, Martynas Yčas, Alfonsas Petrulis, Augustinas Voldemaras, Šveicarijos lietuviams – V. Bartuška, Vladas Daumantas-Dzimidavičius, Juozas Gabrys-Paršaitis, Konstantinas Olšauskas, Juozas Purickis, Antanas Steponaitis, JAV lietuviams – Amerikos lietuvių tarybos įgaliotiniai Juozas Dabužis, Balys Mastauskas, Kazys Pakštas. Konferencijos pirmininkas – Konstantinas Olšauskas.

Per konferenciją išryškėjo skirtingi požiūriai į Lietuvos valstybės ateitį. Lietuvos atstovai nesutiko pripažinti konferencijos diktato Lietuvos Tarybai, laikėsi bendradarbiavimo su Vokietija pozicijų, manė, kad dar anksti nutraukti ryšius su ja. JAV lietuvių atstovai, derindami savo veiklą su JAV diplomatais Berne, Lietuvos Tarybos nariams patarė labiau suartėti su Antante, nepritarė monarchinei Lietuvos valstybingumo formai, taip pat siūlė konferenciją laikyti aukštesne už Lietuvos Tarybą, o šią pripažinti lygiaverte Lietuvių tautos tarybai Šveicarijoje. Buvo siūlyta sudaryti naują, aukščiausią instituciją, priimtiną Antantei ir JAV, į kurią įeitų visos lietuvių tarybos. Tikėtasi greičiau patraukti Lietuvos Tarybą į Antantės ir JAV pusę, bet pasiekta priešingo rezultato – konferencijai nepavyko suvienyti Lietuvos ir užsienio lietuvių veikėjų.

## Literatūra
* A. Steponaitis. Atsiminimai. 1914–1919 lietuvių veikla Šveicarijoj Did. Karo metu. Kaunas, 1940;
* Alfonsas Eidintas. Slaptasis lietuvių diplomatas. Vilnius, 1992 m.;
* A. E. Senn. Lietuvos valstybės atkūrimas 1918–1920. Vilnius, 1992 m.;
* W. Sukiennicki. East Central Europe during World War 1: from foreign domination to national independence New York, 1984, v. 2..

## Kiti straipsniai
* Lozanos lietuvių I konferencija;
* Lozanos lietuvių II konferencija;
* Pavergtųjų tautų konferencija.

## Šaltiniai

* Lietuvių konferencijos Lozanoje 1918 m. rugsėjo 5-16 d. protokolai, parengė Raimundas Lopata, Lietuvos istorijos metraštis, 1994, Vilnius, 1995 m.
Viktoras Kybartas

**Viktoras Kybartas** (1929 m. vasario 19 d. Neveronyse, Gelvonų valsčius – 1996 m. lapkričio 24 d.) – Lietuvos fizikas, fizikos ir matematikos mokslų daktaras.

## Biografija
1953 m. baigė Vilniaus universiteto (VU) fizikos studijas. 1956 m. apgynė fizikos ir matematikos mokslų kandidato disertaciją. 1958–1965 m. buvo VU Fizikos ir matematikos fakulteto, 1965–1982 m. – VU Fizikos fakulteto dekanas. 1971–1988 m. buvo VU Fizikos fakulteto Radiofizikos katedros vedėjas. 1980 m. profesorius. 

Palaidotas Antakalnio kapinėse.

V. Kybartui teko ne kartą nuo sovietinės valdžios ginti Fizikos fakulteto studentų šventę – Fiziko dieną.

## Bibliografija
* Viktoras Kybartas, Viktoras Šugurovas. Elektrodinamika: vadovėlis resp. aukšt. m-klų fizikos specialybei. – Vilnius: Mokslas, 1977. – 439 p.: iliustr.
* Lauko teorija ir elektrostatika: metodiniai nurodymai ir pratybų užduotys. – Vilnius: Vilniaus valstybinis V. Kapsuko universitetas, 1988. – 118 p.: iliustr.
* Magnetinis laukas ir elektros srovė: metodiniai nurodymai ir pratybų užduotys. – Vilnius: Vilniaus universitetas, 1989. – 91 p.: iliustr.

## Įvertinimas
* 1979 m. – LTSR nusipelnęs dėstytojas.
* 1981 m. – LSSR valstybinė premija už vadovėlį „Elektrodinamika“ (kartu su Viktoru Šugurovu).

## Šaltiniai
Paprastoji kanarėlė

**Paprastoji kanarėlė** arba **kanarėlė** (*Serinus canaria*) – žvirblinių (*Passeriformes*) būrio, kikilinių (*Fringillidae*) šeimos paukščių rūšis.

Nedidelis, šiek tiek mažesnis už eurazinį karklažvirblį (*Passer montanus*) paukštelis. Tai Lietuvoje gyvenantiems europiniams svilikėliams (*Serinus serinus*) artimiausia rūšis, bet paprastosios kanarėlės už juos maždaug 10% stambesnės, ilgesnio kūno ir mažiau kontrastingos, tai yra pilkesnių ir rudesnių plunksnų, o sparnai pas kanarėles santykinai trumpesni.
Paprastųjų kanarėlių kūnas 12,5-13,5 cm ilgio, atstumas tarp išskleistų abiejų sparnų galų 21-23,7 cm, svoris nuo 8,4 iki 24,3 g - vidutiniškai 15 g.

Patino nugara geltonai žalia su juodais brūkšneliais, krūtinė ir gerklė geltonos. Patelė žalsva.

Patelė vidutiniškai gyvena 5-6 metus, patinėlis – apie 10 metų.

Paprastosios kanarėlės minta augalų sėklomis. Dažniausiai deda 3–5 kiaušinius. Jaunikliai išsirita po 13–15 dienų.

XVI a. atvežus jas į Europos žemyną, pradėtos veisti narveliuose. Išvesta geltonų, baltų, raudonų, žalsvų, kuoduotų veislių.

Paprastosios kanarėlės natūraliai paplitusios Azorų, Madeiros ir Kanarų salose.

## Taip pat skaitykite
* Europinis svilikėlis (*Serinus serinus*)

## Šaltiniai

## Nuorodos
* xeno-canto.org / Atlantic Canary · ''Serinus canaria'' · (Linnaeus, 1758) (*paprastųjų kanarėlių giesmių audio įrašai*)
* youtube.com / Canario Silvestre * Serinus Canaria * Canary Wild (*paprastosios kanarėlės giesmė*)
Julijonas Juozas Lozoraitis

**Julijonas Juozas Lozoraitis** (1927 m. vasario 5 d. Kaunas – 1997 m. gegužės 31 d. Vilnius) – Lietuvos teatrologas, kino kritikas.

## Biografija
Sūnus Julijus Lozoraitis. 1948 m. baigė Kauno dramos teatro studiją, 1953 m. Maskvoje – teatrologiją A. Lunačiarskio teatro meno institute.

1953–1958 m. ir 1979–1990 m. dirbo kultūros ministerijoje, 1978–1979 m. kūrybiniame susivienijime „Telefilmas“. 1958–1978 m. Lietuvos kino studijos direktorius ir meno tarybos pirmininkas. Jo vadovavimo metais sukurti svarbiausi Lietuvos vaidybiniai („Žingsniai naktį“ 1962 m., „Laiptai į dangų“ 1966 m., abiejų rež. Raimondas Vabalas, „Niekas nenorėjo mirti“ 1965 m., rež. Vytautas Žalakevičius, „Jausmai“ 1968 m., rež. Algirdas Dausa, Almantas Grikevičius, „Ave vita“ 1969 m., rež. Almantas Grikevičius, „Velnio nuotaka“ 1974 m., „Riešutų duona“ 1977 m., abiejų rež. Arūnas Žebriūnas) ir dokumentiniai kino filmai. Paskelbė teatro ir kino kritikos straipsnių.

## Šaltiniai
Latvija 1936 m. vasaros olimpinėse žaidynėse

**[[Latvija]]** dalyvavo 1936 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Berlyne, Vokietija.

## Medaliai

## Rezultatai
### Lengvoji atletika

### Krepšinis
Galutinėje įskaitoje Latvijos komanda dalinosi 15 - 18 vietas.
;Komanda
*Voldemārs Elmūts
*Rūdolfs Jūrciņš	
*Maksis Kazāks	
*Visvaldis Melderis
*Ďžems Raudziņš
*Eduards Andersons
*Mārtiņš Grundmanis

### Dviračių sportas
Nei vienas Latvijos dviratininkas neužfiksavo jokio rezultato.
*Mārtiņš Mazūrs
*Arvīds Immermanis
*Aleksejs Jurjevs
*Jānis Vītols

### Šaudymas
*Haralds Marvē – 8 vieta
*Kārlis Kļava – 23 vieta
*Rudolfs Baumanis – 32-35 vieta

### Imtynės
*Edvīns Bietags – 
* Krisjānis Kundziņš – 5 vieta
* Alberts Zvejnieks
Polimerizacija

**Polimerizacija** – cheminė reakcija, kurios metu kelios vienodos monomerų molekulės jungiasi į vieną – polimerą.

Reakcija vyksta dalyvaujant katalizatoriams, esant aukštai temperatūrai ar slėgiui.

## Alkenų polimerizacija
Polimerizuojant eteną susidaro labai plačiai naudojamas junginys – polietenas, polimerizuojant propeną – polipropilenas.
Julijus Lozoraitis

**Julijus Lozoraitis** (g. 1954 m. birželio 18 d. Vilniuje) – Lietuvos aktorius, režisierius, žurnalistas.

## Biografija
1979 m. baigęs aktorinį meistriškumą LSSR konservatorijoje vaidino Vilniaus teatre „Lėlė“, 1991–1993 m. šio teatro direktorius. 1982–1987 m. studijavo režisūrą A. Lunačiarskio teatro meno institute Maskvoje (baigė 1990 m.), A. Efroso ir A. Vasiljevo mokinys. 1986–1989 m. režisavo teatre „Mossovet“, Rusijos susivienijime „Teatrinės dirbtuvės“ (abu Maskvoje), Panevėžio dramos teatre (Hermanas Zudermanas. Užkampio laimė, 1989 m.).

1993–1998 m. dirbo laikraščių „Respublika“, 1998–2002 m. „Lietuvos rytas“, 2003 m. „Laikas“, nuo 2004 m. „Lietuvos žinios“ redakcijose. Paskelbė daugiau kaip 1500 kultūros, teatro, meno ir kitų straipsnių.

## Šaltiniai
Motiejus Lozoraitis

**Motiejus Lozoraitis** (1866 m. sausio 17 d. Baltrušiai, Griškabūdžio valsčius – 1907 m. liepos 31 d. Kaunas) – Lietuvos teisininkas, visuomenės veikėjas, varpininkas.

## Biografija

Sūnus Stasys Lozoraitis. 1889 m. baigė Maskvos universitetą, studijuodamas priklausė Maskvos lietuvių studentų draugijai. Bendradarbiavo „Šviesoje“. 1889–1898 m. Mintaujos gimnazijoje stažavosi teismo kandidatu, pirmasis iš lietuvių tapo advokatu. 1889 m. liepos 23 d. jo tėviškėje įvykusio II varpininkų suvažiavimo pirmininkas. Rėmė „Varpo“ ir „Ūkininko“ leidybą pinigais. 1890–1895 m. – Literatiškosios komisijos narys. 1890–1893 m. „Varpo“ politinio skyriaus vedėjas.

## Visuomeninė veikla
Buvo nuosaikusis varpininkas. 1890–1896 m. jo straipsniai darė įtaką Lietuvos visuomeninės minties raidai – jis buvo už socializmą, pasiekiamą evoliucijos, reformų būdu, nepritarė revoliucijai. Spręsdamas visuomeninius klausimus laikėsi vokiečių istorinės mokyklos metodologijos. Manė, kad Lietuvai svarbu plėtoti švietimą ir šitaip didinti žemės ūkio darbo našumą. 1895 m. Sankt Peterburge Rusijos geografų draugijos susirinkime perskaitė lietuvių spaudos draudimą smerkiantį pranešimą „Lietuviai ir rusiškas raidynas“ (išspausdintas laikraščio „Živaja Starina“ 1895, Nr. 3/4 ir „Varpe“ 1896, Nr. 7). 1895 m. su A. Sketeriu prašė Rusijos administracijos leisti steigti Mintaujoje lietuvių savaitraštį „Artojas“. Nuo 1898 m. advokatas Kaune.

## Šaltiniai
Kantelė

**Kantelė** () – styginis karelų ir suomių liaudies muzikos instrumentas. Turi panašumų į lietuvių kankles ir latvių kuokles.

Senovinės kantelės turėjo 5–13 stygų. Šiuolaikinės patobulintos turi iki 34 stygų. Skambinama pirštais.

Kantelės minimos suomių liaudies epe Kalevaloje.

## Išnašos
Juozas Ložinskis

**Juozas Ložinskis** (1858 m. Paalantis, Kulių valsčius – po 1909 m. prie Dūkšto) – Lietuvos knygnešys, įrašytas Knygnešių sienelėje.

## Biografija
Įstojo į Kauno kunigų seminariją. Nuo 1887 m. Lietuvos mylėtojų draugijos narys, nuo 1889 m. vienas Šv. Kazimiero draugijos steigėjų. Rūpinosi knygų vertimu į lietuvių kalbą. Vadovybei įtarus bendradarbiavimu lietuvių spaudoje bei ją platinant 1889 m. iš seminarijos pašalintas.

Dirbo žuvų augintojų draugijos inspektoriumi. Tai buvo gera priedanga nelegaliai veiklai. Liko Šv. Kazimiero draugijos nariu, knygnešiu ir paštininku. Gabeno į Tilžę rankraščius, iš ten – draudžiamąją spaudą. Ją veždavo dviem kryptimis: pirmoji – per Panevėžį į Zarasus ir Švenčionis, antroji – per Raseinius, Ukmergę link Vilniaus ir toliau. Pasiekdavo Jelgavą, Rygą ir Sankt Peterburgą.

Rašė straipsnius į lietuvių periodinius leidinius, finansiškai rėmė laikraščius „Žemaičių ir Lietuvos apžvalga“ bei „Tėvynės sargas“.

## Šaltiniai
Kalevo sūnus

**Kalevo sūnus** () – estų nacionalinis epas.

F. Fėlmanas (1798–1850) pirmasis surinko liaudyje paplitusius pasakojimus apie senovės karžygį Kalevo sūnų. Remdamasis šiais pasakojimais bei estų liaudies dainų motyvais, F. R. Kroicvaldas parašė vientiso siužeto eiliuotą epinį kūrinį, sudarytą iš 20 giesmių (19 807 eilučių). 1853 m. cenzūra šį kūrinį išleisti uždraudė. 1857–1861 m. „Kalevo sūnus“ atskirais sąsiuviniais buvo išleistas Mokslo draugijos (estų ir vokiečių kalbomis). Populiarumo sulaukė 1862 m. išspausdintas leidimas, kurį sudarė 19 023 eilutės.

Kūrinyje vaizduojami Kalevo sūnaus žygiai kovojant su blogio jėgomis. Tokios epe minimos blogio jėgos kaip vikingai, kryžiuočiai, atspindi estų tautos istoriją.

Epas turėjo įtakos estų literatūrai, nacionalinės sąmonės ugdymui.

## Šaltiniai
Borisas Luchtanas

**Borisas Luchtanas** (1910 m. sausio 25 d. Rudnia Počiajevskaja, Voluinės gubernija – 2007 m. balandžio 2 d. Vilnius) – Lietuvos gydytojas onkologas, ginekologas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras. Vienas pirmųjų onkologų Lietuvoje.

## Biografija
1935 m. baigė Vilniaus universitetą. 1970 m. medicinos mokslų daktaras.

1935–1939 m. dėstė Vilniaus universitete, dirbo Vilniaus universiteto klinikoje ir Vilniaus Šv. Jokūbo ligoninėje gydytoju. 1939 m. prasidėjus Antrajam pasauliniam karui mobilizuotas į Lenkijos kariuomenę tarnavo bataliono gydytoju, per Lenkijos kampaniją pateko į nelaisvę, iš jos pabėgo. 1944–1945 m. tarnavo TSRS kariuomenėje chirurgu. 1940–1950 m. Respublikinio onkologinio dispanserio gydytojas, 1950–1956 m. vyr. gydytojas. 1957–1975 m. Onkologijos mokslinio tyrimo instituto direktoriaus pavaduotojas, 1975–1989 m. mokslinis sekretorius.

Sūnus Aleksiejus Luchtanas.

## Mokslinė veikla
Parašė daugiau, kaip 60 mokslinių straipsnių. Svarbiausi darbai apie moters lytinių organų vėžio recidyvų, kiaušidžių piktybinių navikų kompleksinį gydymą.

## Šaltiniai
Latvija 1992 m. vasaros olimpinėse žaidynėse

**[[Latvija]]** dalyvavo 1992 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Barselonoje, Ispanija.

## Medaliai

## Rezultatai
### Lengvoji atletika

### Boksas
*Igors Šaplavskis – 5 vieta

### Kanojų sportas
*Ivans Klementjevs – 
*Dzintra Blūma – 24 vieta
*Jefimijs Klementjevs – 11 vieta

### Dviračių sportas
;Kelio lenktynės

;Treko lenktynės

### Dziudo
*Vsevolods Zeļonijs – 24 vieta
*Vadims Voinovs – 21 vieta

### Šiuolaikinė penkiakovė
*Kirils Medjancevs – 26 vieta.
*Stanislavs Dobrotovskis – 52 vieta
*Vjačeslavs Duhanovs – 64 vieta
*Vyrų komanda (Kirils Medjancevs, Stanislavs Dobrotovskis, Vjačeslavs Duhanovs) – 17 vieta.

### Irklavimas
*Uģis Lasmanis – 9 vieta
*Liene Sastapa ir Gunta Lamaša – 11 vieta

### Buriavimas
*Ansis Dāle – 29 vieta
*Ilona Dzelme – 21 vieta

### Šaudymas
*Afanasijs Kuzmins – 
* Boriss Timofejevs – 11 vieta

### Plaukimas

### Tenisas
* Agnese Blumberga – 17 vieta
* Larisa Savčenko-Neilande – 33 vieta
* Moterų dvejetas (Agnese Blumberga, Larisa Savčenko-Neilande) – 17 vieta

### Sunkumų kilnojimas
* Aleksandrs Žerebkovs – 14 vieta
* Raimonds Bergmanis – 14 vieta

### Imtynės
* Eduards Žukovs
Latvija 1996 m. vasaros olimpinėse žaidynėse

**[[Latvija]]** dalyvavo 1996 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Atlantoje, JAV.

## Medaliai

{| class="wikitable" border="1" cellpadding="2" cellspacing="0"
|- bgcolor="#efefef"
! | 
! |Sportininkas
! |Rungtis
|-
| align="center"| 
| | Ivans Klementjevs
| | kanojų irklavimas
|-
Latvija 2000 m. vasaros olimpinėse žaidynėse

**[[Latvija]]** dalyvavo 2000 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Sidnėjus, Australija.

## Medaliai

{| class="wikitable" border="1" cellpadding="2" cellspacing="0"
|- bgcolor="#efefef"
! | 
! |Sportininkas
! |Rungtis
|-
| align="center"| 
| | Igors Vihrovs
| | vyrų gimnastika
|-
| align="center"| 
| | Aigars Fadejevs
| | vyrų 50 km ėjimas
|-
| align="center"| 
| | Vsevolods Zeļonijs
| | dziudo
|-
Šv. Brendanas

**Šv. Brendanas** (484 m. – 577 m.) – airių vienuolis misionierius, šventasis, išgarsėjęs tuo, kad VI a. klajojo po Atlanto vandenyną.

Spėjama, kad misionierius savo akimis matęs ne tik ledkalnius (juos misionierius įvardijo kaip krištolo bokštus), banginius (kurių migraciniai keliai kaip tik eina nuo pusiaujo link Grenlandijos ir Islandijos), Islandijos ir kitų salų ugnikalnius (juos įvardijo kaip aukso tekančias šnypščiančias upes), bet net ir koralus. Pats šv. Brendanas manė, kad priplaukė pragarą, karščio (ugnikalniai) ir šalčio (ledkalniai) karalystę, pasaulio kraštą.
Aldona Lučinskienė

**Aldona Lučinskienė** (1923 m. spalio 20 d. Kaimynėliai, Musninkų valsčius – 2016 m. liepos 23 d. Vilnius) – Lietuvos botanikė, biomedicinos mokslų daktarė.

## Biografija
1954 m. baigė Vilniaus universitetą. 1968 m. biologijos mokslų kandidatė.

1954–1975 m. Vilniaus universiteto botanikos sodo vedėja, 1967–1992 m. Vilniaus universiteto dėstytoja, nuo 1991 m. docentė.

## Mokslinė veikla
Jos rūpesčiu Vilniaus universiteto botanikos sode sukauptos gausios vaistinių augalų, sistematikos, dendrologijos, gėlininkystės, daržininkystės, pomologijos, grūdinių ir techninių augalų kolekcijos. Svarbiausia mokslinio darbo kryptis – P-indolilacto rūgšties poveikis dekoratyvinių krūmų auginių šaknijimuisi. Introdukavo apie 40 rūšių dekoratyvinių augalų.

## Bibliografija
* Kambarinės lapinės gėlės, 1980 m.
* Daugiametės gėlės, 1986 m.

## Įvertinimas
* 1973 m. LTSR valstybinė premija 

## Šaltiniai
Lazdijų herbas

**Lazdijų herbas** – pagrindinis Lazdijų miesto, Lazdijų miesto seniūnijos ir Lazdijų rajono savivaldybės heraldikos atributas.

## Aprašas

Herbo raudoname lauke stovintis auksinis briedis raudonu liežuviu. Po briedžiu – trys juodi raktai barzdelėmis į viršų. Du sukryžiuoti lyg Andriaus kryžius, trečiasis kerta juos vertikaliai.

## Simbolika

Nėra aišku, kodėl parinkti herbo simboliai. Galbūt XVI a. pabaigoje, kai buvo pirmąkart patvirtintas herbas, miesto apylinkėse buvo daug briedžių. Trys raktai, spėjama, gali turėti ryšį su savivalda.

## Istorija

1597 m. gegužės 17 d. ATR valdovas Zigmantas Vaza Lazdijams suteikė Magdeburgo teises. Ši data laikoma miesto gimtadieniu. Dokumente, kuriuo Lazdijams buvo suteikta miesto privilegija, yra nupieštas ir miesto antspaudas – herbas: briedis, o po juos trys raktai raudoname fone. Privilegijos dokumentą, kurį Lazdijų bažnyčios archyve surado Motiejus Gustaitis, tyrinėjo istorikas Jonas Reitelaitis, o J. Gutauskas jį aprašė straipsnyje „Lazdijų dokumentai“, išspausdintame 1921 m. žurnale „Mūsų senovė“.

1970 m. herbas trumpam buvo atkurtas, jį sukūrė Alfonsas Augaitis. Dabartinį herbą 1994 m. liepos 11 d. dekretu Nr. 351 patvirtino prezidentas Algirdas Brazauskas. Herbo etalono autorius – dailininkas Arvydas Každailis.

## Šaltiniai
Marijampolės herbas

**Marijampolės herbas** – pagrindinis Marijampolės miesto, Marijampolės miesto seniūnijos ir Marijampolės savivaldybės heraldikos atributas.

## Aprašas

Auksiniame lauke šokantis rudas žirgas su šv. Jurgiu – raiteliu sidabriniais šarvais ir raudonu apsiaustu. Balnas raudonas, pakinktai ir kamanos juodi. Raitelis sidabrine ietimi smeigia po žirgo kojomis šliaužiantį juodą sparnuotą slibiną surangyta uodega, alsuojatį raudona ugnimi. Raitelio veidas ir rankos natūralios spalvos, šalmo plunksnos – raudonos, žąslai ir slibino akis – sidabriniai.

## Simbolika

Neaišku, kodėl miestui parinktas šv. Jurgio simbolis. Gali būti, kad tai nulėmė aplinkybė, jog šv. Jurgis buvo laikomas vienu iš Lietuvos valstybės globėjų.

## Istorija

Pirmąjį herbą 1792 m. vasario 23 d. Marijampolei suteikė ATR valdovas Stanislovas Augustas privilegija Nr. 26. Jame vaizduotas šv. Jurgis, ietimi smeigiąs drakoną. Žlugus ATR buvo panaikintas. Sovietmečiu 1970 m. birželio 17 d. patvirtintas naujas herbas (dailininkas Raimondas Miknevičius), kur šachmatiniame 9 laukų skyde buvo panaudotos 3 spalvos – revoliucinė raudona, balta ir juoda. Baltuose laukuose pavaizduoti žali penkialapiai dobilai, juoduose – po 4 geltonas liepsneles.

1997 m. gruodžio 18 d. dabartinį Marijampolės herbą dekretu Nr. 1480 patvirtino prezidentas Algirdas Brazauskas. Herbo etalono autorius – dailininkas Raimondas Miknevičius, herbą sukūręs pagal piešinį iš Lietuvos Metrikos.

## Šaltiniai
Parinakota

**Parinakota** (, ) – ugnikalnis Andų kalnuose, Bolivijos-Čilės pasienyje, priklauso Pajačatos ugnikalnių grupei. Aukštis 6342 m. Prieš 8000 m. išsiveržusio Parinakotos ugnikalnio išmestos uolienos patvenkė Čungaros ežerą. Bolivijai priklausanti dalis įeina į Sachamos nacionalinį parką, Čilei – į Laukos nacionalinį parką.

Į Parinakotą pimą kartą įkopė 1928 m. Carlos Terán ir Joseph Prem.

## Nuorodos
* Ugnikalnių duomenų bazė
Pajačatos ugnikalniai

**Pajačatos ugnikalniai** () – ugnikalnių grupė Anduose, Čilės ir Bolivijos pasienyje. Sudaryta iš Parinakotos ir Pomerapės ugnikalnių. Abu ugnikalniai pastaruosius du tūkstantmečius nebuvo aktyvūs. Įeina į Laukos ir Sachamos nacionalinius parkus. Vietinių gyventojų mitologijoje Pajačatos ugnikalniai yra dievybės.
Laikmečio dvasia. Priedas

**Laikmečio dvasia. Priedas** (*Zeitgeist: Addendum*) - 2008 m. Peter Joseph dokumentinis filmas, Laikmečio dvasia. Filmas tęsinys. Kaip ir pirmoji dalis, ši buvo išplatinta per Google Video.

## Siužetas

Filme toliau pasakojama apie korporacijų finansines sąmokslo teorijas, jų siekį finansiškai valdyti pasaulio žmones. Antroje filmo dalyje siūloma alternatyva - Veneros projektas. Tai JAV socialinio inžinieriaus Jacque Fresco futuristinis ateities visuomenės modelis. Toje ateityje nebėra pinigų ir ekonominių santykių, darbas maksimaliai automatizuotas, naudojami tik gamtai nekenkentys resursai, o žmonija užuot konkuravusi susitelkia bendram tobulėjimui. Galiausiai siūlomi veiksmai, kurie sugriautų dabartinę socialinę-ekonominę sistemą: bankų boikotas (atsisakymas paskolų, kreditų ir kitų įsipareigojimų), masinės medijos ignoravimas, nedalyvavimas politikoje, militaristinėje sistemoje, alternatyvios energetikos naudojimas, bei kritinės masės sudarymas siekiant pakeisti pasaulį.

## Nuorodos
* Filmas Google Video
Kęstutis Birieta

**Kęstutis Birieta** (1946 m. lapkričio 21 d. – 2008 m. spalio 23 d.) – Lietuvos futbolininkas, vėliau – teisėjas, po 1996 m. teisėjų inspektorius, dirbo FBK Kaunas veteranų komandos treneriu.

## Biografija

Tėvas – Kęstutis Birieta vyresnysis taip pat buvo futbolininkas ir futbolo teisėjas. K. Birieta jaunesnysis žaidė „Žalgirio“ meistrų komandoje, žaidė gynėju. 1981 m. pradėjo teisėjauti. Vėliau teisėjavo Lietuvos ir TSRS varžybose. Kovo veteranai Kaunas futbolo veteranų komandos įkūrėjas, jos vadovas ir treneris.

1978 m. su „Banga“ iškovojo LTSR pirmenybių bronzą.

## Šaltiniai
Siera Leonės herbas

**[[Siera Leonė]]s [[herbas]]** priimtas 1960 m. Herbe vaizduojami liūtai, simbolizuojantis Liūtų kalnus, kurių vardu ir pavadinta šalis. Taip pat vaizduojami trys fakelai, kurie simbolizuoja edukaciją ir pažangą. Skydą remiantys liūtai simbolizuoja kolonijinius laikus. Trys pagrindinės spalvos – žalia, balta naudojamos ir vėliavoje. Žalia simbolizuoja gamtos išteklius ir žemės ūkį, mėlyna – Fritauno uostą, o balta – vienybę ir teisingumą. Apačioje esančioje juostoje užrašytas nacionalinis šūkis *Vienybė, laisvė, teisingumas*.
Naujasodis (Petrašiūnai)

**Naujasodis** – Kauno miesto dalis, esanti į šiaurės rytus nuo miesto centro, piečiau magistralės , ties Taikos prospektu. Pramoninis rajonas, išraižytas gamybinio geležinkelio trasomis, yra Kauno termofikacinė elektrinė, Urmo bazės sandėliai.

## Istorija

1902 m. Naujasodžio dvare ir kaime gyveno 50 gyventojų. 1923 m. tai buvo kaimas Pažaislio valsčiuje su 245 gyventojais.

Rajonas atsirado po 1960 m., kai čia buvo pastatyti pirmieji pramonės statiniai.

## Šaltiniai
Papraporščikis

**Papraporščikis** () – puskarininkio laipsnis Rusijoje ir kai kuriose kitose valstybėse, aukštesnis už feldfebelį ir žemesnis už praporščiką.

Papraporščikio pareigos Rusijos šaulių kariuomenėje po to, kai joje atsirado praporščikai – jaunesnieji karininkai, pradžioje atsakingi už vėliavos nešimą ir saugojimą mūšyje. Praporščikų pagalbininkais skirdavo sumanius uriadnikus. Dėl to papraporščikius imta laikyti vyriausiais puskarininkiais.

XVII a. – XX a. pradžioje papraporščikis – vienas iš puskarininkių laipsnių:
* 1880–1903 m. šį laipsnį gaudavo pėstininkų junkerių mokyklą baigę asmenys, kol jiems dar nesuteiktas karininko laipsnis.
* 1906–1917 m. – liktinės tarnybos puskarininkiai.

1826–1907 m. papraporščikio laipsnis buvo aukščiausias puskarininkių laipsnis. Vėliau atsirado už jį aukštesnis zauriadpraproščiko laipsnis.

Nuo 1826 m. vadinamosios senosios gvardijos papraporščikiai buvo prilyginti armijos paporučikiams, bet nepapuldavo į Rangų lentelę.
1843 m. junkerius prilygino papraporščikiams, junkeriams irgi įvedė tokius pačius antpečius – lygius antpečius, kurių pakraščiai apsiūti siauru auksiniu galionu.

Papraporščikiai, paskirti į karininkų pareigas (būrio vadas ir pan.) nešiodavo perpetes (portupėjas) ir kardų ar šaškų temliakus. Iki 1907 m. tokie praporščikai buvo vadinami *portupėj–praporščikais*. Portupėj–praporščikai buvo prilyginti portupėj-junkeriams.

## Nuorodos

Iliustracijos
* 
* Подпрапорщик. 1914 г.
* Подпрапорщик 2-го. Сибирского саперного батальона. (2-ojo Sibiro pionierių bataliono papraporščikis)
* Подпрапорщик 10-го гусарского Ингерманландского полка Григорий Селинчук. март 1916 г. [10-ojo Ingermanlandijos husarų pulko papraporščikis Grigorijus Selinčiukas (1916 m. kovas)]
Šv. Kazimiero draugija

**Šv. Kazimiero draugija** – Lietuvos klierikų slaptas būrelis, veikęs nuo 1889 m. Kaune ir katalikų visuomeninė spaudos leidimo organizacija, veikusi 1905–1940 m. Kaune.

## Būrelis
Žemaičių kunigų seminarijos klierikų slaptas būrelis įsteigtas 1889 m. klieriko P. Šilinsko iniciatyva, veikęs iki 1892 m. Žymesni nariai: Antanas Kaupas, F. Lalis, Kazimieras Prapuolenis-Pakalniškis, Juozas Tumas-Vaižgantas. Draugijos tikslas buvo ruošti ir leisti lietuviškus tikybos raštus. išleido kun. K. Pronckiečio išverstą knygą „Šviesa Dievo akivaizdoje“. Veikla spartino lietuvių klierikų tautinės savimonės brandą.

## Draugija
Katalikų visuomeninė spaudos leidimo organizacija įsteigta 1905 m. lapkričio 30 d. grupės kunigų. Turėjo 10 knygynų, kurių pirmas įsteigtas 1913 m. Kaune, nuo 1918 m. – spaustuvę „Šviesa“. 1905–1918 m. daugiausia knygų ir leidinių spausdino Banaičio spaustuvė. Lėšos buvo kaupiamos iš narių mokesčių, aukų, rinkliavų, vėliau ir iš leidybos pelno. 1906 m. turėjo 178 narius, 1914 m. apie 10 000, 1939 m. – 5000, iš jų apie 1000 gyveno JAV.

1940 m. sovietų valdžia draugijos veiklą uždraudė, turtas buvo konfiskuotas, beveik visi knygynuose ir sandėliuose saugoti draugijos leidiniai kaip makulatūra atiduoti Petrašiūnų popieriaus fabrikui.

### Veikla
Leido religinę ir mokslinę literatūrą („Šventasis Raštas“ 6 1. 1911–1937 m., A. Aleknos „Lietuvos istorija“, 1909–1934 m., 9 leidimai, „Bažnyčios istorija“, 1919–1929 m., 3 leidimai, „Žemaičių vyskupas Motiejus Valančius“ 1922 m., A. Jakšto „Pradžia ir išsiplėtojimas protestantizmo Lietuvoje XVI a.“ 1909 m., „Meno kūrybos problemos“ 1931 m.), M. Valančiaus, A. Baranausko, J. Tumo-Vaižganto, Maironio, A. Jakšto-Dambrausko, M. Vaitkaus ir kitų kūrinius, vadovėlius (K. Bizausko „Literatūros teorija“ 1923 m., K. Paltaroko „Tikybos pirmamokslis“ 1928–1939 m. ir kt.), periodinius leidinius („Draugija“, „Nedėldienio skaitymas“, „Vienybė“, „Ganytojas“, „Rygos garsas“, „Žvaigždė“), išleido apie 740 pavadinimų knygų, iš jų apie 36 % religinių, apie 13 % vadovėlių, apie 30 % grožinės literatūros.

### Pirmininkai
* 1905–1906 m. Vincentas Jarulaitis
* 1906–1938 m. Aleksandras Dambrauskas-Jakštas
* 1938–1940 m. Mykolas Vaitkus.

## Taip pat skaitykite
* Lenkijos lietuvių Šv. Kazimiero draugija

## Literatūra
* A. Jakštas. Šv. Kazimiero draugija, jos kūrimasis ir pirmųjų XXV metų veikimas (1906-1931 m.), Kaunas, 1932 m.

## Šaltiniai
Naujamiestis (Kaunas)

**Kauno naujamiestis** – centrinė Kauno miesto dalis, esanti į rytus nuo Senamiesčio, beveik pačiame miesto centre. Pagrindinė gatvė – Laisvės alėja (1,5 km, prasidedanti ties Vytauto prospektu ir pasibaigianti Senamiesčio pradžioje), Vienybės, J. Mačiūno, Savivaldybės aikštės. 

Naujamiestyje stovi Kauno miesto savivaldybės pastatas (buvę Taupomųjų kasų rūmai, 1939 m., arch. A. Funkas, A. Lukošaitis, B. Elsbergas), Vytauto paminklas, Kauno soboras, Kauno Šv. Kryžiaus (Karmelitų) bažnyčia, Kauno evangelikų reformatų bažnyčia, Laisvės paminklas (atstatytas 1989 m., skulpt. Juozas Zikaras), Kauno karo muziejus, kariljonas, Kauno paveikslų galerija (arch. S. Juškys, K. Kisielius, E. Miliūnas).

Tarpukaryje iškilo modernistinės architektūros pastatų Laisvės alėjoje, K. Donelaičio, V. Putvinskio, A. Mickevičiaus, Maironio gatvėse: „Pieno centro“ rūmai (1931 m., arch. Vytautas Landsbergis-Žemkalnis), Centrinio pašto rūmai (1932 m., arch. F. Vizbaras), Kauno zoologijos muziejus (arch. A. Keturta, K. Zykus), kino teatras „Romuva“ (1940 m., arch. Nikolajus Mačiulskis), Kauno prekybos, pramonės ir amatų rūmai (1937 m., arch. V. Landsbergis-Žemkalnis), VDU Medicinos fakulteto rūmai (1933 m., arch. Vladimiras Dubeneckis).

Šalia Muzikinio teatro įrengtas miesto sodas, kurį nuo senamiesčio riboja išlikęs Kauno miesto gynybinės sienos fragmentas su Malūnininko bokštu.

Rytinėje naujamiesčio dalyje šalia Darbo rūmų plyti Ramybės parkas, pietinėje – Nemuno sala, joje Žalgirio arena. Naujamiestį šiaurinėje dalyje supa Žaliakalnio šlaitai, pėsčiųjų susisiekimui įrengti funikulierius, Kauko, Šilelio laiptai. Daug muziejų, teatrų, viešbučių, bankų, prestižinių parduotuvių. Pietryčiuose Naujamiestis baigiasi ties Kauno geležinkelio stotimi.

## Istorija

Šis Kauno regionas ėmė vystytis XIX a. viduryje, miestui tapus Kauno gubernijos centru ir 1847 m. suformavus carinio laikų tipo stačiakampę struktūrą (dabartinė Laisvės alėja ir jai lygiagrečios Kęstučio ir K. Donelaičio gatvės). Visame būsimojo Naujamiesčio plote driekėsi miškai ir smėlynai, Kauno soboro vietoje telkšojo pelkė, buvo medžiojamos antys. 
XIX a. pabaigoje Gedimino gatvėje iškilo Kauno tvirtovės vadavietės administracinių pastatų kompleksas (komendanto rūmai ir kt.).

Vakariniame būsimojo Naujamiesčio pakraštyje buvo Skavų priemiestis. Alėja atsirado 1871 m. miesto statymo plane.

XX a. tarpukariu vadintas ***Naujuoju miestu***. Maždaug iki amžiaus vidurio pietrytinė dalis buvo vadinama Karmelitais pagal ten stovinčią Karmelitų bažnyčią.

1923 m. buvo 16898 gyventojai.

1982 m. Laisvės alėja rekonstruota ir paversta pėsčiųjų bulvaru (viena pirmųjų pėsčiųjų zonų visoje SSRS). 1983 m. atidaryta universalinė parduotuvė „Merkurijus“ (arch. A. Sprindys; nugriauta 2009 m.).

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Zauriadpraporščikas

**Zauriadpraporščikas** () – puskarininkio, einančio karininko pareigas, karinis laipsnis Rusijos kariuomenėje 1891–1917 m.

Zauriadpraporščikai nešiojo papraporščikio antpečius (su išilgine trečdalio antpečio pločio juosta) su žvaigžde viršutiniame antpečio trečdalyje.

Laipsnis įvestas 1891 m. gegužės 25 d. įsakymu, kuris skelbė, kad karo metu stingant karininkų puskarininkiams gali būti suteiktas zauriadpraporščiko laipsnis, kuris leidžia užimti jaunesniųjų karininkų pareigas. Zauriadpraporščikais galėjo tapti šie puskarininkiai:
* aukštąjį ar vidurinį išsilavinimą turintys puskarininkiai iš 1 rango savanorių ir kt. analogiškų puskarininkių grupių.
* išsilavinimo cenzo nepasiekę liktiniai feldfebeliai, vachmistrai ir vyresnieji puskarininkiai.
Puskarininkius pakelti į zauriapraporščikus buvo leidžiama tik tuose daliniuose, kuriuose jie tarnauja. Iš atsargos pašaukti puskarininkiai galėdavo tapti zauriadpraporščikais tik po išlaikyto mėnesinio išbandymo laikotarpio.

Zauriadpraporščiko laipsnį dalinio vado siūlymu suteikdavo divizijos viršininkas ar tokias pat teises turintis vadas. Zauriadpraporščiko laipsnį atimti galėdavo tik teismas arba administracine tvarka – korpuso vadas. Atėmus laipsnį buvęs zauriadpraporščikas būdavo perkeliamas į kitą dalinį.

Išsilavinimo cenzą turintys zauriadpraporščikai už kovinius nuopelnus galėdavo būti pakeliami į praporščikus be egzamino, o už tolesnius nuopelnus – ir į aukštesnius karininkų laipsnius. Ypatingais atvejais, už ypatingus žygdarbius, imperatoriui leidus zauriadpraporščikus galėdavo pakelti išsyk į paporučikius (nepriklausomai nuo išsilavinimo).

Demobilizuojami zauriapraporščikai, tarp jų ir neištarnavę visos privalomos tarnybos trukmės, galėdavo pasirinkti šiuos variantus:
* išeiti į atsargą
* tęsti tarnybą:
** stoti į junkerių mokyklą (jei turi pakankamą išsilavinimą). Būdami junkeriais jie išlaikydavo zauriadpraporščiko laipsnį.
** tarnauti feldfebelių pareigose kartu išlaikant zauriadpraporščiko laipsnį.

Pagal 1912 m. įsakymą zauriadpraporščikų laipsnį paliko:
* asmenims, atliekantiems tikrąją tarnybą feldfebelių pareigose.
* atsargoje esantiems asmenims, kol jie yra atsargoje ir gali būti pašaukti į tarnybą.

Zauriadpraporšiko laipsnis buvo panaikintas 1917 m.

## Nuorodos
* Зауряд-прапорщик
6 tūkstantmetis pr. m. e.

**Šeštasis tūkstantmetis prieš mūsų erą** prasidėjo 6000-aisiais pr. m. e. ir baigėsi 5001-aisiais metais pr. m. e.

## Svarbiausi įvykiai
* Mergarhos kultūros pikas (dab. Pakistane), susikūrė didžiausias žinomas neolito miestas.
* Artimuosiuose Rytuose prasidėjo vario amžius.
* Žemdirbystė išplito į Anatoliją ir Balkanus.
* Kinijoje susikūrė Jangšao kultūra, sukurtos pirmosios kinų piktogramos.
* Arkliai išnyko Amerikoje.
* Indijoje pradėtos auginti vištos.
* Dunojaus žemupyje susikūrė Vinčos kultūra.
* Amerikoje įvyko stiprus Mazamos ugnikalnio išsiveržimas.
* Dykumėjimo Šiaurės Afrikoje pradžia, išsiplėtė Sacharos dykuma.
* Kinijoje prasidėjo Sinlė kultūra.
* Prasidėjo ikidinastinis Senovės Egipto laikotarpis.
* Prasidėjo Šumero civilizacijos laikotarpis Mesopotamijoje (Samaros kultūra).
* Susikūrė pirmos gyvenvietės Maltoje.
* Žemdirbystė pasiekė vidurio ir šiaurinę Europą.

## Išradimai

* Čatal Hiujuke statyti plytiniai namai.
* Senovės Egipte pradėta vystyti žemdirbystė.
* Persijoje sukurtas vynas.
* Ryžiai pradėti auginti Azijoje.
* Estetinė juvelyrika, keramika, dramblio kaulo dirbiniai Afrikoje.

## Kiti laikotarpiai
Tūkstantmečiai: 7 tūkstantmetis pr. m. e. – **6 tūkstantmetis pr. m. e.** – 5 tūkstantmetis pr. m. e.

Šimtmečiai: LI amžius pr. m. e. – LII amžius pr. m. e. – LIII amžius pr. m. e. – LIV amžius pr. m. e. – LV amžius pr. m. e. – LVI amžius pr. m. e. – LVII amžius pr. m. e. – LVIII amžius pr. m. e. – LIX amžius pr. m. e. – LX amžius pr. m. e.
Milikoniai

**Milikoniai** – Kauno miesto dalis, esanti į šiaurės vakarus nuo miesto centro, ties Baltijos g. ir Baltų pr. Tapatinama su Šilainiais.

## Istorija

## Gyventojai

## Šaltiniai
Birutė (Kaunas)

**Birutė** – Kauno miesto dalis į pietryčius nuo Aleksoto, į pietus nuo Aukštosios Fredos. Yra Seniavos kapinės, viduryje – Gamtininkų draugijos sklypas, veikia Prezidento Valdo Adamkaus gimnazija, Kauno šv. Elžbietos seserų kongregacijos vienuolynas. Vyrauja sodybiniai gyvenamieji namai, yra sodų.

Šiaurės vakarinė dalis dar žinoma kaip Birutė I, pietrytinė – Birutė II, jas skiria J. Pabrėžos gatvė. Pačiuose pietuose yra Seniava. Birutė vakaruose ribojasi su Julijanava, pietuose – su Garliavos seniūnija (Kauno rajonas), rytuose siekia Nemuno pakrantės skardžius viršutinėje terasoje.

## Istorija

XIX a. šiose vietose buvo dvarininko Godlevskio dvaro laukai. Prieš I pasaulinį karą buvo Naujosios Fredos dvaras (Naujadvaris), kurį vėliau Stanislovas Gavronskis pardavė Aronui Frenkeliui. Tarpukariu šiaurinėje dalyje, prie botanikos sodo esantys sklypai išparceliuoti. 1920–1930 m. dvaras išskaidytas Birutei I ir Birutei II. Kaip Kauno priemiestis Birutė atsirado 1925 m.

1949 m. Birutės I ir II kaimai priskirti Kauno miestui, taip suformuotas dabartinis rajonas. Sovietmečiu įsteigtas sodininkystės-daržininkystės technikumo pagalbinis ūkis, užveistas 8 ha medelynas, sodas. 1950–1960 m. Birutė užstatyta sodybiniais namais ir nameliais. 1962 m. pastatyta nauja Kauno 14-oji vidurinė mokykla, skirta 1040 vaikų.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Perpetė

**Perpetė**, **portupėja** () – amunicijos (karinės aprangos) dalis, kario nešiojama diržų sistema, skirta ginklams ir kitiems reikmenims nešioti. Portupėjos dažnai yra ir įvairių sukarintų organizacijų aprangos dalis.

Portupėjos dalys:
* viršutinė - vienas arba du diržai, einantis per vieną arba abu pečius, apačioje susegti su juosmens diržu. Viršutinę dalį gali sudaryti:
** vienas įstrižai per petį einantis diržas, kurio galai susegti su juosmens diržu priešingoje pusėje.
** du statmeni diržai. Kiekvienas jų abiem galais susegtas su juosmens diržu, eina per petį (paprastai - po antpečiu).
** du diržai, kurie kryžiuojasi, eidami per priešingus pečius.
** nugaros pusėje vienas diržas, kuris ties mentėmis šakojasi į du, kurie eina po antpečiais ir priekyje jungiasi prie juosmens diržo.
* apatinė - juosmens diržas, prie kurio prisegama šaltojo ginklo (kardo, šaškos, durklo ir pan.) makštis, pistoleto dėklas, gertuvė ir kiti reikmenys.


Image:Szlaszewski Stefan.jpg|Pulkininkas *Stefan Szlaszewski* (1939), Lenkijos 2-ojo Podhalės šaulių pulko vadas. Matyti portupėjos perpetinis diržas 
Image:Lieutenant_General_Arthur_Percival.jpg|D. Britanijos generolas leitenantas su portupėja
Image:Police officer.jpg|Policininkas su balta portupėja
Estija 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse

**[[Estija]]** dalyvavo 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Pekine, Kinija.

## Medaliai

{| class="wikitable" border="1" cellpadding="2" cellspacing="0"
|- bgcolor="#efefef"
! | 
! |Sportininkas
! |Rungtis
|-
| align="center"| 
| | Gerd Kanter
| | vyrų disko metimas
|-
| align="center"| 
| | Jüri Jaanson, Tõnu Endrekson
| | vyrų dvigubos irklinės valtys
|-
Estija 1920 m. vasaros olimpinėse žaidynėse

**[[Estija]]** dalyvavo 1920 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Antverpene, Belgija.

## Medaliai

{| class="wikitable" border="1" cellpadding="2" cellspacing="0"
|- bgcolor="#efefef"
! | 
! |Sportininkas
! |Rungtis
|-
| align="center"| 
| | Alfred Neuland
| | sunkumų kilnojimas
|-
| align="center"| 
| | Jüri Lossmann
| | vyrų maratonas
|-
| align="center"| 
| | Alfred Schmidt
| | sunkumų kilnojimas
|-
Siera Leonės administracinis suskirstymas

Siera Leonė padalinta į 3 provincijas ir 1 sritį. Provincijos smulkiau skirstomos į 12 apygardų, apygardos - į viršininkystes.

* Rytų provincija
* Šiaurės provincija
* Pietų provincija
* Vakarų sritis 

## Nuorodos
* Sierra Leone: Administrative Division (Citypopulation.de)
* Provinces of Sierra Leone (Statoids.com)
Albinas Lugauskas

**Albinas Lugauskas** (1930 m. lapkričio 17 d. Maštalieriuose, Krokialaukio valsčius – 2017 m. rugpjūčio 11 d.) – Lietuvos mikrobiologas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija
1955 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją. 1984 m. biologijos mokslų daktaras.

1962–1965 m. dirbo valstybės mokslinių darbų koordinavimo komitete. 1965–2007 m. dirbo Botanikos institute, iki 1980 m. mokslinis sekretorius, 1980–2005 m. Biodestruktorių tyrimo laboratorijos vadovas; nuo 1986 m. profesorius. Nuo 2005 m. dirba Chemijos institute.

Nuo 1996 m. Lietuvos mikrobiologų draugijos prezidentas. Mokslinio žurnalo „Botanika Lithuanica“, „Maisto chemija ir technologija“, „Annals of Agricultural and Environmantal Medicine“ ir „Scientiarum Polonarum Ada Hartarum Cultus“ (abu Lenkija) redakcinės kolegijos narys.

## Mokslinė veikla
Mokslinio darbo svarbiausia sritis – mikromicetų įvairovė, ekologiniai savitumai ir pritaikymas. Paskelbė per 400 mokslinių straipsnių. 30 išradimų autorius.

## Bibliografija
* Lietuvos sukultūrintų dirvožemių mikromicetai, monografija, 1988 m., rusų kalba
* Mikromicetai – polimerinių medžiagų biodestruktoriai, su kitais, 1987 m., rusų kalba
* Mikrobiologiniai medžiagų pažeidimai, su kitais, 1997 m.
* Patogeniški ir toksiški mikroorganizmai žmogaus aplinkoje, su kitais, 2002 m.

## Įvertinimas
* 1986 m. LTSR valstybinė premija

## Šaltiniai
Nevaldoma aistra (filmas)

**Nevaldoma aistra** () – 2004 m. JAV režisieriaus Polo MakGigano () romantinė drama, 1996 m. režisieriaus Žili Mimuni () filmo „L’Appartement“ pakartotinas pastatymas.

Filmo premjera įvyko 2004 m. liepos 4 d. amerikiečių filmų dienose (*Wilkinson American Movie Day*) Belgijoje.

## Siužetas

Prieš atsakingą verslo išvyką, jaunas verslininkas Metju restorane netikėtai pamato savo buvusią merginą Lizą, prieš dvejus metus dingusią paslaptingomis aplinkybėmis.

Vis dar jausdamas nenugalimą potraukį šiai merginai, Metju bet kokia kaina siekia sužinoti tiesą apie savo mylimosios dingimo aplinkybes. Jis susipažįsta su kita mergina Aleks, kuri prisistato Lizos vardu ir tvirtina žinanti pirmosios Lizos paslaptį. Metju nejučiom įtraukiamas į painių intrigų voratinklį…

## Aktoriai
* Džošas Hartnetas – Metju
* Rouz Birn – Aleks
* Diana Kriuger – Liza
* Metju Lilardas – Liukas
* Kristoferis Kazins (Christopher Cousins) – Danelis
* Jesika Pare (Jessica Paré) – Rebeka
* Emi Sobol (Amy Sobol) – Elija
* Tedas Vaitelis (Ted Whittall) – Valteris
ir kt.

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali filmo svetainė (anglų kalba)
* 1996 m. filmo ''L’Appartement'' palyginimas su filmu ''Nevaldoma aistra'' (anglų kalba) 
* Apdovanojimai ir nominacijos
Vachmistras

**Vachmistras** ( 'sargybos viršininkas') – Vokietijos, Austrijos, Šveicarijos, Rusijos, Lenkijos puskarininkių karinis laipsnis. Laipsnis naudojamas ir Vokietijos policijoje.

## Vokietija ir Austrija
Vachmistro laipsnis buvo naudojamas Vokietijoje iki Antrojo pasaulinio karo bei jo metu. Tai buvo kavalerijos ir artilerijos laipsnis, atitinkąs pėstininkų feldfebelį.
Vachmistro laipsnis buvo naudojamas VDR kariuomenėje iki 1970 m.
Austrijoje ir Šveicarijoje vachmistro laipsnis egzistuoja iki šiol.

Vokietijos kariniame jūrų laivyne vachmistras yra vyriausias laivo puskarininkis, kuris paprastai užsiima administraciniu darbu (atitinka *Kompaniefeldwebel* ar hauptfeldfebelį (*Hauptfeldwebel*)).

## Rusija

Rusijoje laipsnis egzistavo 1632–1917 m. Tai aukščiausias kavalerijos ir raitosios artilerijos bei žandarų puskarininkio laipsnis. Vėliau jis tapo ir kazokų laipsniu.
Už jį vyresnis buvo praporščiko laipsnis.

Pirmą kartą įvestas 1632 m. kuriant naujuosius rikiuotės pulkus, o 1699 m. paplito visuose reguliariuosiuose daliniuose. Kiekvienas eskadronas ir kiekviena baterija turėjo po vieną vachmistrą, kuris būdavo vado padėjėjas rikiuotės, vidaus tvarkos ir ūkiniais klausimais. Vachmistrai ypatingai atsakydavo už sargybos tarnybą. Vachmistro padėjėjai būdavo 3-4 kapralai. Kvartirmeisteris, kaptenarmusas ir papraporščikis, kurie būdavo žemesnio rango, bet vachmistrui tiesiogiai nepavaldūs, jam padėdavo savo srityse.
Pėstininkų, artilerijos ir inžinerijos daliniuose vachmistrų fumcijas atlikdavo to meto seržantai.

1763 m. sausio 14 d. vachmistrus ir seržantus padalino į vyresniuosius ir jaunesniuosius. Eskadronuose atsirado du vachmistrai. 1796 m. šie laipsniai buvo pervadinti: vyresnysis vachmistras į vachmistrą, o jaunesnysis vachmistrasa – į vyresnįjį puskarininkį. XIX a. pradžioje vėl grįžta prie dviejų vachmistro laipsnių. 1877 m. vyresnieji vachmistrai vėl tapo vachmistrais, o jaunesnieji – vyresniaisiais puskarininkiais.

Žemesnio laipsnio kariškiai kreipdavosi „pone vachmistrai“, o vyresnieji – laipsniu ir pavarde.

Laipsnis buvo panaikintas 1917 m.

### Gvardijos vachmistrai
Iki 1826 m. senosios gvardijos dalinių vachmistrai buvo priskirti XIV (dar anksčiau – XIII) klasei Rangų lentelėje, nors nebuvo karininkai. Tai paaiškinama tuo, kad tuo metu gvardijos laipsniai buvo laikomi dviem pakopomis aukštesni už armijos laipsnius. Dėl to gvardijos vachmistrai galėdavo būti pervesti į armiją su korneto laipsniu.

## Šaltiniai
* Вахмистр // Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона : в 86 т. (82 т. и 4 доп.). — СПб., 1890—1907.
Viktoras Lujanas

**Viktoras Lujanas** (g. 1928 m. balandžio 4 d. Biržuose) – Lietuvos fizikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.

## Biografija
1951 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą. 1966 m. apgynė disertaciją „Radioaktyvių izotopų taikymo oro masių dinamikos tyrimuose klausimu“, fizikos mokslų kandidatas. 1995 m. apgynė disertaciją „Kosmogeniniai radionuklidai ir jų panaudojimas atmosferos procesams tirti“, habilituotas fizinių mokslų daktaras.

1951–1958 m. dėstė Šiaulių pedagoginiame institute, 1958–1963 m. dirbo Geologijos ir geografijos institute, 1963–1977 m. – Lietuvos mokslų akademijos Geografijos skyriuje, 1977–2004 m. – Fizikos institute, 1989–2000 m. Aplinkos radioaktyvumo laboratorijos, vėliau skyriaus vedėjas. 1992–2005 m. Vytauto Didžiojo universiteto, 2000–2005 m. dar ir Kauno technologijos universiteto dėstytojas; nuo 1996 m. profesorius.

1977–1999 m. vienas žurnalo „Environmental and Chemical Physics“ rengėjų. (

## Mokslinė veikla
Tyrimų sritis – atmosferos fizika (kosmogeninių radionuklidų taikymas atmosferos vyksmams tirti, kvazidvimačiai atmosferos svyravimai ir ozono sluoksnio kitimas, aplinkos radioaktyvumo tyrimai). 1987 m. su kitais išrado būdą stratosferos ozono kiekiui pažemio ore nustatyti.

## Bibliografija
* Atmosferos radioaktyvumas ir meteorologija, su kitais, 1975 m., rusų kalba
* Kosmogeniniai radionuklidai atmosferoje, 1978 m., rusų kalba

## Šaltiniai
Marija Lukaitienė

**Marija Lukaitienė** (1903 m. liepos 21 d. Kubiliškis, Pašušvio valsčius, Kėdainių apskr. – 1975 m. rugsėjo 24 d. Kaunas) – Lietuvos botanikė dendrologė.

## Biografija
1935 m. baigė Vytauto Didžiojo universiteto Matematikos-gamtos fakultetą. Nuo 1927 m. su nedidelėmis pertraukomis dirbo Kauno botanikos sode, 1952–1962 m. direktorė. Nuo 1929 m. tyrė Lietuvos parkuose auginamus svetimžemius dekoratyvinius medžius ir krūmus. 1936 m. stažavosi Miuncheno, Viurcburgo, Erfurto, Berlyno botanikos soduose. Vytauto Didžiojo universiteto Darbuose paskelbė „Medžiagą Lietuvos sodų ir parkų dekoratyviniams medžiams ir krūmams pažinti“, mokslinių straipsnių apie augalų fenologinius stebėjimus, vynmedžius.

## Bibliografija
* Lietuvos TSR flora, 1959–1980 m., t. 1, 3, 4, su kitais
* Dekoratyvinė sodininkystė, su kitais, 1963 m.

## Įvertinimas
* 1973 m. LTSR valstybinė premija

## Šaltiniai
Petras Lukas

**Petras Lukas** (tikroji pavardė *Lukošius*, 1975 m. pakeitė pavardę į *Dhula Yatri*, 1897 m. lapkričio 16 d. Drūkčiai, Bernotavo valsčius, Telšių apskr. – 1986 m. birželio 26 ar 28 d. Kalifornija, JAV) – Lietuvos skulptorius, tapytojas realistas.

## Biografija
1937 m. baigė skulptūrą Milano dailės akademijoje, 1939 m. – tapybą Romos karališkojoje meno akademijoje. 1941–1943 m. dėstė Vilniaus dailės akademijoje, ją uždarius pasitraukė į Austriją. Studijavo Vienos dailės akademijoje. 1945–1947 m. internuotas Šveicarijoje, Ženevoje mokėsi juvelyrikos. 1948–1963 m. gyveno Venesueloje. Nuo 1959 m. dėstė Andų universitete (Merida), profesorius. 1963–1965 m. studijavo Rytų meną Rabindranato Tagorės universitete (Šantiniketanas prie Kalkutos). 1966 m. gyveno JAV. 1967–1968 m. dėstė Udaipuro aukštesniojoje mokykloje Indijoje. 1969 m. grįžo į JAV.

## Kūryba
Nuo 1938 m. dalyvavo parodose Lietuvoje, Italijoje, JAV. Sukūrė apvaliųjų, reljefinių skulptūrų („Kanklininkė“ 1941 m., „V. Domaševičiaus portretas“ 1942 m.), keramikos dirbinių, paminklinių kompozicijų, nutapė paveikslų.

## Šaltiniai
Juozapas Ignotas Lukaševičius

**Juozapas Ignotas Lukaševičius** (1789 m. Lietuva – 1850 m. sausio 3 d. Varšuva) – Lietuvos ir Lenkijos tapytojas.

## Biografija
1812 m. studijavo Vilniaus universitete pas J. Rustemą. Nuo 1813 m. gyveno Varšuvoje, 1817 m. studijavo Varšuvos universitete. Nuo 1819 m. Rusijos kunigaikščio Konstantino Pavlovičiaus rūmų Varšuvoje dailininkas.

Nutapė daugiausia batalinės tematikos paveikslų, daugiau, kaip 100 paveikslų, vaizduojančių Lenkijos kariuomenės būrius Varšuvoje, t. p. religinių kompozicijų, peizažų, portretų, miniatiūrų, Vakarų Europos meistrų kopijų. Tapyba akademistinė, būdinga kruopšti detalių modeliuotė.

## Šaltiniai