open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Annalie Longo

**Anali Antonija Longo** (1991 m. liepos 1 d.) – Naujosios Zelandijos futbolininkė, saugė, atakuojančio plano žaidėja. Kitados atstovavo šalies jaunimo rinktinėms, nuo 2006 m. – nacionalinei ir olimpinei rinktinei.

## Biografija
Karjerą pradėjo Three Kings United. 2012 m. persikėlė į „Sidney“ klubą (Australija). 2019–2020 m. atstovavo Melbourne Victory (Australija).

Nuo 2023 m. rungtyniavo Wellington Phoenix (Naujoji Zelandija), buvo komandos kapitonė. 2024 m. trumpai žaidė Cashmere Technical

Atstovavo šalies WU-17 rinktinei, žaidė WU-19, WU-20 rinktinėse, o 2006 m. debiutavo nacionalinėje moterų rinktinėje.

Su šalies WU-19 merginų rinktine pateko į Okeanijos WU-19 čempionatą, kur 2006 ir 2010 m. tapo čempione.

2019 m. su šalies WU-20 merginų rinktine tapo Okeanijos jaunimo čempionato nugalėtoja. 

Atstovavo šaliai 2012 m. Londono, 2016 m. Rio de Žaneiro 2020 m. Tokijo, 2024 m. Paryžiaus Olimpinėse žaidynėse.

## Išnašos

## Nuorodos
* wellingtonphoenix.com
* SOCCERWAY
* playmakerstats 
* SOCCERDONNA
CJ Bott

**Si Džej Bot** arba **Katerin Džouan Bot** (1995 m. balandžio 22 d.) – Naujosios Zelandijos futbolininkė, gynėja. Kitados atstovavo šalies jaunimo rinktinėms, nuo 2014 m. – nacionalinei ir olimpinei rinktinei.

## Biografija
Karjerą pradėjo FF USV Jena (Vokietija). 2018 m. persikėlė į „Vittsjö GIK“ klubą (Švedija). Nuo 2021 m. rungtyniavo Vålerenga (Norvegija). 2022 m. kovo mėn. persikėlė į Leicester City (Anglija).

Atstovavo šalies WU-17 rinktinei, žaidė WU-20 rinktinėje, o 2014 m. debiutavo nacionalinėje moterų rinktinėje. Atstovavo šaliai 2020 m. Tokijo, 2024 m. Paryžiaus Olimpinėse žaidynėse.

## Pasiekimai
;  su Vålerenga: 
* Čempionė: 2020 m. Toppserien;
* Norvegijos moterų futbolo taurės laimėtoja: 2020, 2021 m.

;  su Naujosios Zelandijos rinktine
* OFC moterų tautų taurė: 2018 m.

## Išnašos

## Nuorodos
* womensleagues.thefa.com
* SOCCERWAY
* SOCCERDONNA
Macey Fraser

**Meisė Freizer** (2002 m. liepos 11 d.) – Naujosios Zelandijos futbolininkė, saugė. Kitados atstovavo šalies jaunimo rinktinėms, nuo 2023 m. – nacionalinei ir olimpinei rinktinei.

## Biografija
Karjerą pradėjo Wellington Phoenix klube (Naujoji Zelandija). Nuo 2024 m. rungtyniavo Utah Royals (JAV). 2024 m. balandžio 16 d. pasirašyta sutartis.

Atstovavo šalies WU-17 rinktinei, žaidė WU-20 rinktinėje, o 2023 m. debiutavo nacionalinėje moterų rinktinėje. Atstovavo šaliai 2024 m. Paryžiaus Olimpinėse žaidynėse.

## Pasiekimai
;  

;  su Naujosios Zelandijos rinktine
* TBA

## Išnašos

## Nuorodos
* SOCCERWAY
* SOCCERDONNA
Indiah-Paige Riley

**Indija Peidž Raili** (2001 m. gruodžio 20 d.) – Naujosios Zelandijos futbolininkė, puolėja. Kitados atstovavo šalies jaunimo rinktinėms, nuo 2022 m. – nacionalinei ir olimpinei rinktinei.

## Biografija
Karjerą pradėjo Brsibane Roar klube (Australija). 2020–2023 m. atstovavo Fortuna Hjørring (Danija). 2023 m. rungtyniavo Brsibane Roar klube (Australija). 2023 m. rugpjūčio mėn. persikėlė į PSV (Nyderlandai). 

2024 m. rugpjūčio 7 d. oficialiai pranešta, kad futbolininkė atstovaus Crystal Palace klubui (Anglija). Sudaryta dviejų metų trukmės sutartis. Klubas debiutavo 2024–2025 m. FA Women's Super League.

Atstovavo šalies WU-17 rinktinei, žaidė WU-20 rinktinėje, o 2022 m. debiutavo nacionalinėje moterų rinktinėje. Atstovavo šaliai 2024 m. Paryžiaus Olimpinėse žaidynėse.

## Pasiekimai
;  
* TBA
;  su Naujosios Zelandijos rinktine
* TBA

## Išnašos

## Nuorodos
* SOCCERWAY
* SOCCERDONNA
Dainis Kazakevičs

**Dainis Kazakevičius** (*Dainis Kazakevičs*, g. 1981 m. kovo 31 d. Bauskė) – futbolininkas ir buvęs Latvijos rinktinės vyriausiasis treneris.

## Futbolininko karjera

## Trenerio karjera
Baigęs futbolininko karjerą D. Kazakevičs vyriausiojo trenerio pareigose debiutavo „Viola“ pagrindinėje komandoje. Susijungus „Viola“ ir „RAF Jelgava“ klubams ir įkūrus naują klubą „Jelgava“, vyriausiuoju treneriu dirbo iki 2012 metų. Jelgavos klubas 2009 m. tapo Latvijos Pirmos lygos nugalėtojais, o 2010 m. iškovojo Latvijos futbolo taurę. Vėliau dirbo Latvijos vaikinų iki 21 metų rinktinės vyr. treneriu, kurias iš viso ėjo 7-erius metus, o 2020–2023 m. treniravo nacionalinę Latvijos vyrų rinktinę. 

2024 m. gruodžio 13 d. oficialiai pranešta, kad tapo FA Šiauliai vyr. treneriu. 2025 m. kovo 2 d. kaip vyr. treneris oficialiai debiutavo klube A lygos rungtynėse prieš FK Panevėžys. Šiauliečiai palaužė varžovus rezultatu 3-1.

2025 m. sezone Šiauliai iškovojo penktąją vietą. 2025 m. lapkričio 9 d. tapo žinoma, kad treneris palieka Šiaulius ir tapo Kirgizijos futbolo federacijos techniniu direktoriumi.

## Trenerio pasiekimai
; FK Jelgava
* Latvijos futbolo taurė: 2009–2010 m.
* 1. līga nugalėtojas: 2009 m.

; Asmeniniai įvertinimai
* 2025 m. gegužės mėn. geriausias A lygos treneris;

## Išnašos

## Nuorodos
* 
*
Kasabė

**Kasabė** (), arba **kasavos duona**, **manijoko duona** – tradicinė duona (paplotis), kurios tradicija paplitusi Karibų jūros regione. Jai naudojama tapioka, iš kasavos išgaunamas krakmolas.

Dėl savo svarbos 2024 m. ji įrašyta į UNESCO nematerialaus pasaulio paveldo sąrašą.

## Aprašymas
Kasava (maniokas) – šakniavaisinis augalas prijaukintas Amazonės džiunglėse, kuris vėliau paplito po Pietų Amerikos šiaurinę dalį. Karibų jūros regione vietos gyventojai karibai, aravakai ir tainai išmoko iš kasavos miltų gaminti papločius, kurie tapo svarbiausiu vietos gyventojų maistu. Po kolonizacijos iš Senojo pasaulio regione paplito kvietiniai miltai, tačiau kasavos duonos tradicija buvo išlaikyta. Ši duona vis dar kepama daugumoje regiono šalių, kaip alternatyvi duonos rūšis. Yra vietinis posakis, "kai trūksta duonos, valgyk kasabę! " (). Ji paplitusi tarp Venesuelos ir Kolumbijos indėnų, Karibų jūros salose (Kuba, Haitis, Hondūras ir kt.)

Gaminant šią duoną dalyvauja visa šeima, o kartais ir visa kaimo bendruomenė. Žali kartieji maniokai (*Manihot aipi*) yra nulupami, tarkuojami, tarkiai spaudžiami. Ikikolumbiniais laikais vietos gyventojai skusdavo kasavos žievę mediniu grandikliu, dantytu aštriais akmenukais, kaulų atplaišomis, storais žuvies kaulais ir pan. Manioką sudrėkinus iki minkštimo, ji buvo dedama į sebukaną (), specialų koštuvą, pagamintą iš pintų palmių lapų. Sebukanas buvo kabinamas ant medžio ir ten turėjo išlaikyti dviejų ar daugiau ant jo sėdinčių žmonių svorį, kol išbėgdavo visas nuodingas skystis (). Dabar didelė dalis šio darbo yra mechanizuota, naudojami elektriniai spaustuvai.

Išspaudos džiovinamos, kol virsta miltais. Tada jie persijojami per rėtį. Miltų papločiai (60-100 cm skersmens) formuojami ir kepami ant specialių skardų budarė (), po kuriomis kūrenasi ugnis. Jų formavimui naudojamos specialios formos. Duona gali būti įvairaus dydžio, kietumo, storio, lankstumo. Pvz. Venesuelos šiaurėje ji būna storesnė (), kaip tuo tarpu pietuose – traški ir plona (). Kartais tešla yra pasaldinama, taip gaunant saldžius papločius.

Kasabė valgoma su kepta kiauliena ar jautiena, rečiau žuvimi. Ji taip pat gali būti tiekiama su sūriu, cukranendrių cukraus luiteliais (), apibarstyta cukrumi, druska. Ja užkandama ir vietinė sriuba sankočio.

## Susijusios pasaulio paveldo tradicijos
* Armėniškas lavašas (2014, );
* Lavašas, katyrma, jufka (2016, , , , , );
* Neapolietiška pica (2017, );
* Ftira (2020, );
* Bagetė (2022, );
* Manušė (2023, );
* Tondiras (2024, );
* Gruziniška duona (2025, ).

## Nuorodos
Didžioji Barjero sala

**Didžioji Barjero sala** (, ) – sala Naujojoje Zelandijoje, Haurakio įlankos šiaurės rytinėje dalyje, į rytus nuo Šiaurės salos, pietuose Kolvilio sąsiaurio skiriama nuo Koromandelio pusiasalio. Plotas – 285 km². Paviršius kalnuotas, iškyla iki 621 m (vulkaninis Hobsono kalnas).

1769 m. salą pasiekė ir dabartinį pavadinimą suteikė Džeimsas Kukas. Pradžioje vykdyta kalnakasyba, vėliau pradėta vystyti avininkystė ir pieninė gyvulininkystė. Dabar daugiausia plėtojamas turizmas. Didžioji Barjero sala pasiekiama motorinėmis valtimis iš Oklando. Pagrindinės gyvenvietės – Trifena, Port Ficrojus, Klarisas.

2024 m. saloje gyveno 1230 gyventojų. Administraciškai priklauso Oklando regionui.


Looking North From Windy Canyon.jpg|Salos kraštovaizdis
Mount Hobson Great Barrier Island.jpg|Hobsono kalnas
Looking Down at Port Fitzroy Great Barrier Island.jpg|Port Ficrojaus užutėkis
Medlands Beach, Great Barrier Island.jpg|Medlandso paplūdimys


## Šaltiniai
Vaihekė

**Vaihekė** () – sala Naujojoje Zelandijoje, Haurakio įlankos pietinėje dalyje, į rytus nuo Šiaurės salos, 20 km nuo Oklando. Plotas – 92 km². Paviršius kalvotas, iškyla iki 231 m.

Salos pavadinimas maorių kalba reiškia „šokčiojantys vandenys“. XIX a. pab. Vaihekėje kasta mangano rūda. Dabar vyrauja poilsiavietės, vasarnamiai. Yra vynuogynų, avių, galvijų ūkių. Plaukioja keltai iš Oklando.

2024 m. saloje gyveno 9140 gyventojų. Administraciškai priklauso Oklando regionui. Pagrindinės gyvenvietės (susitelkusios salos vakaruose) – Onetangis, Oneroa, Ostendas, Surfdeilas, Roki Bėjus.


Waiheke landsat 7 27 August 2002.JPG|Palydovinė Vaihekės nuotrauka
Man o' War Vineyards and Hooks Bay.jpg|Vynuogynai
Waiheke pā site Te Pūtiki o Kahumatamomoe 2.jpg|Salos kraštovaizdis
Waiheke 540.JPG|Oneroa gyvenvietė


## Šaltiniai
Trijų Karalių salos

**Trijų Karalių salos** () arba **Manavatafis** () – Naujajai Zelandijai priklausančių salų grupė pietų Ramiajame vandenyne, 64 km į šiaurės vakarus nuo Šiaurės salos. Bendras plotas – 7 km². Sudaro Didžioji sala, apie ją išsidėsčiusios Farmerio uolos ir Šiaurės Rytų sala, bei Pietvakarinė grupė (Pietvakarių sala, Vakarų sala, Princų salynas). Salos vulkaninės kilmės, uolingos, stačių krantų. Iškyla iki 295 m.

1643 m., Kristaus Apsireiškimo dieną, salyną pasiekė olandų keliautojas Abelis Tasmanas ir pavadino Trijų karalių garbei. Daugelis salų tuo metu buvo gyvenamos maorių, kurie vertėsi augindami batatus. Nuo 1840 m. Trijų Karalių salos nebegyvenamos. Dabar salynas paskelbtas rezervatu, saugomos paukščių buveinės. Salose auga endeminis medis *[[Pennantia baylisiana]]* (iš vieno likusio individo vėliau išplatintas). Taip pat rasta endeminių vabalų, moliuskų rūšių.


West Ohau Island Three Kings Islands New Zealand Aotearoa.jpg|Vakarų sala
Three Kings Islands Tasman Bay Waterfall.jpg|Vienos iš salų pakrantė
Princes Islands New Zealand Aotearoa.jpg|Princų salos
Three Kings Islands 1643.jpg|1643 m. salų graviūra


## Šaltiniai
Snerso salos

**Snerso salos** arba **Spąstų salos** ), **Tini Hekė** () – Naujajai Zelandijai priklausančių salų grupė pietų Ramiajame vandenyne, 105 km į pietvakarius nuo Stiuarto salos. Sudaro pagrindinė Šiaurės Rytų sala ir keletas smulkių salelių bei uolų (Brautono sala, Alert Stakas, Tahis, Toru, Rima, Rua, Fa, Daptono uolos, Vankuverio uola). Bendras plotas – 3,4 km². Salos kalnuotos, stačiakrantės, Šiaurės Rytų sala iškyla iki 189 m. Šiaurės rytinėje jos dalyje yra prieplauka. Klimatas vėsus, vėjuotas, drėgnas. Būdingi žemi medžiai, kimininės pelkės.

1791 m. salas nepriklausomai atrado toje pat ekspedicijoje plaukę britų jūrininkai Džordžas Vankuveris ir Viljamas Brautonas. Saloms suteiktas „spąstų“ () pavadinimas, nes jos buvo pavojingos laivams. XIX a. pab. medžiotojai išgaudė jūrų lokius, bet vėliau populiacija atsikūrė. Snerso salos – svarbi paukščių turgų buveinė. Yra endeminių rūšių – didysis kuoduotasis pingvinas, Snerso smėlinukas (*Coenocorypha huegeli*), maorinės petroikos porūšis (*Petroica macrocephala dannefaerdi*).

Snerso salos paskelbtos rezervatu, patenka į UNESCO pasaulio paveldo objektą „Naujosios Zelandijos subantarktinės salos“.


Broughton Island 1.JPG|Brautono sala
Snares North East Island.jpg|Šiaurės Rytų sala
Snares HoHo Bay.jpg|HoHo įlanka prie Šiaurės Rytų salos
Snares Western Chain Alert Stack.jpg|Vakarinė grupė ir Alert Stakas


## Šaltiniai
Oklando sala

**Oklando sala** (, ) – Naujajai Zelandijai priklausanti sala Ramiojo vandenyno pietvakariuose. Pagrindinė sala Oklando salų grupėje. Kaip ir kitos Naujosios Zelandijos subantarktinės salos, Oklando sala įrašyta į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.

## Geografija
Sala užima 442,5 km² plotą, ilgis – 42 km. Sudaryta iš vulkaninių uolienų, susidariusių prieš 25–10 milijonų metų iškilus dviems vulkaniniams kupolams, vienam – Karnlio įlankoje salos pietuose, kitam – 8 km į vakarus esančioje Nusivylimo saloje. Padengta 2 metrų storio durpių sluoksniu. Sala pasižymi stačiais šlaitais ir nelygiu reljefu, kurio aukštis siekia daugiau nei 600 m virš jūros lygio. Aukščiausios viršukalnės – Kaverno (659 m), Reinalo (635 m), D’Urvilio (630 m), Istono (610 m), Babelio Bokšto (550 m) kalnai.

Pietuose salos plotis siekia 26 km. Nuo mažesnės Adamso salos skiria Viktorijos sąsiauris. Salos vakarinėje pakrantėje yra Lovito kyšulys – labiausiai į vakarus nutolusi Naujosios Zelandijos vieta.

## Flora ir fauna
Į salą atvežus kiaules, stipriai nukentėjo augalija: sumažėjo krūmynų, pievų gėlių ir kitų augalų paplitimas bei populiacijos.

Salos šiaurėje esanti Roso įlanka yra vienintelė paprastųjų tikrųjų banginių veisimosi vieta visoje Naujojoje Zelandijoje. Žiemos sezonu jų skaičius įlankoje pasiekia 400, juos reguliariai tiria Otago universitetas. Saloje taip pat aptikta Naujosios Zelandijos jūrų liūtų veisimosi populiacija. 80 % visos jų populiacijos gyvena ir dauginasi Oklando salyne.

Oklando sala, pagal BirdLife International tarptautinę organizaciją, yra paukščiams reikšminga teritorija dėl saloje esančių jūrinių paukščių veisimosi vietų gausos. Oklando salyne yra keletas endeminių paukščių rūšių, iš kurių saloje peri Oklando kormoranai (*Leucocarbo colensoi*) vietose, kurių negali pasiekti atvežtos kiaulės bei katės. Oklando salai endeminė dančiasnapių rūšis *[[Mergus australis]]* () išnyko 1902 m. Manyta, kad prieš naminių gyvūnų atvežimą saloje jų galėjo buti nuo 20 iki 30 porų. 1902 m. sausį paskutinis šios rūšies atstovas nušautas muziejaus kolekcijai.

## Gyventojai

Nors sala negyvenama, yra archeologinių įrodymų, kad joje prieš 600–700 metų gyveno polineziečiai. Be to, iš Čatamo salų kilę maoriai bei morioriai nuo 1842 iki 1856 m. gyveno saloje esančioje Ranujo įlankoje. Oklando saloje bandyta kurti gyvenvietę, pavadintą Hardviku, tačiau ji gyvavo tik tris metus – nuo 1849 iki 1852.

1864 m. salos krantuose sudužo *Grafton* ir *Invercauld* laivai. Išgyvenusieji nežinojo apie vieni kitų buvimą saloje, kadangi avarijos vyko priešingose salos pusėse. *Grafton* laivo išgyvenusieji saloje gyveno 18 mėnesių, po to nuplaukė į Naująją Zelandiją su pačių pasigaminta valtimi, o žmonės iš *Invercauld* laivo gyveno laivo nuolaužose. Iš jų trys išgelbėti, o visi kiti mirė prieš atvykstant gelbėtojams.

## Šaltiniai
Karolis Podolskis

**Karolis Podolskis** (g. 1985 m. birželio 13 d.) – Lietuvos politikas; buvęs Marijampolės savivaldybės administracijos direktorius, LR Vyriausybės atstovas Marijampolės apskrityje, LR Seimo narys.

## Biografija
Karolis Podolskis 2004 m. baigė Vilkaviškio „Aušros“ gimnaziją. 2004–2008 m. studijavo Marijampolės kolegijoje, kur įgijo socialinio darbo profesinio bakalauro diplomą. 2010 m. Klaipėdos universitete įgijo socialinio darbo universitetinio bakalauro diplomą. 2013 m. K. Podolskis Mykolo Romerio universitete baigė viešosios politikos magistrantūros studijas ir įgijo politikos mokslų diplomą.

2008–2010 m. Karolis Podolskis dirbo Marijampolės apskrities viršininko administracijoje Švietimo, socialinių reikalų ir paslaugų priežiūros skyriaus vyresniuoju specialistu. 2010–2011 m. Marijampolės kultūros centre direktoriaus pavaduotoju ūkio reikalams. Nuo 2011 iki 2016 m. K. Podolskis dirbo LR Seimo nario Albino Mitrulevičiaus padėjėju-sekretoriumi. 2016–2017 m. dirbo Lietuvos Respublikos Vyriausybės atstovu Marijampolės apskrityje. Nuo 2017 iki 2024 m. K. Podolskis užėmė Marijampolės savivaldybės administracijos direktoriaus pareigas.

2006–2008 m. Marijampolės kolegijos studentų atstovybės narys, 2006–2007 m. Lietuvos socialdemokratinio jaunimo sąjungos Marijampolės skyriaus pirmininkas, 2007–2011 m. Marijampolės savivaldybės jaunimo reikalų tarybos pirmininkas, 2015–2016 m. Marijampolės regiono plėtros tarybos narys. 

Nuo 2016 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Marijampolės skyriaus narys, skyriaus pirmininko pavaduotojas.

Nuo 2011 iki 2016 m. Marijampolės savivaldybės tarybos narys.

Nuo 2024 m. lapkričio 14 d. Seimo narys, Audito komiteto narys, Socialdemokratų frakcijos Seime seniūno pavaduotojas.

## Išnašos
Lubėnai

**Lubėnais** vadinami du gretimi kaimai Kaliningrado srities Krasnoznamensko rajone:
* Senieji Lubėnai rytuose,
* Naujieji Lubėnai vakaruose.
Lūja

**Lūja** (, nuo 1946 m. ***Rybačė***, ) – buvęs kaimas Kaliningrado srityje, 6 km į pietvakarius nuo Karklės ir 4 km į šiaurę nuo Įsės, rytinėje Kuršmarių pakrantėje ties Lūjos upelio žiotimis.

## Istorija

Minima nuo XV a. kaip žvejų gyvenvietė. XIX a. gyventojai jau vertėsi ir kitais amatais, daržininkyste, kaime veikė mokykla. Lūja buvo gatvinis upinis kaimas, jo sodybos driekėsi abipus upelio, beveik visur keliauta valtimis. Po II pasaulinio karo užėjus sovietams kaimas sunyko.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
*
Macgiriai

**Macgiriai** (arba ***Macgirė***; , nuo 1938 m. *Kurrenberg*; nuo 1946 m. ***Chlebnojė***, ) – buvęs kaimas Kaliningrado srityje, 3 km į pietus nuo Kalnininkų ir 8 km į rytus nuo Įsės.

## Istorija

XIX a. pradžioje buvo šatulininkų kaimas. Priklausė Kalnininkų, nuo 1907 m. – Įsės parapijai. XX a. pradžioje gyveno per 100 žmonių, kaimą nuo drėgnų miškų ir užliejamų pievų skyrė Didysis pamario pylimas, kirtęs Akelės upę. Kaime taip pat buvo mokykla, girininkija, viensėdžiai. Po II pasaulinio karo kaimas sunyko.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
*
Gisbornas

**Gisbornas** (, ) – miestas Naujojoje Zelandijoje, Šiaurės salos rytinėje pakrantėje, prie Skurdo įlankos, ties Vaimatos ir Taruheru upių sąlaja į Turanganujų. Gisborono regiono centras. Geležinkelis į Velingtoną, plentai į Velingtoną, Oklandą, yra seklus jūrų uostas, oto uostas. Maisto (mėsos, pieno, žuvies) pramonė, tekstilės (vilnos, trikotažo), chemijos (trąšų, lajaus, dujų), statybinių medžiagų (klinčių) pramonė. Žvejyba, aplynikėse plėtojama avininkystė, pieninė gyvulininkystė, daržovių auginimas.

Kadangi Gisbornas įsikūręs šalia tarptautinės datos keitimosi linijos, jis dažnai įvardijamas kaip toliausiai rytuose esantis pasaulio miestas.

Yra muziejus (eksponuojamas maorių menas), botanikos sodas, vyksta meno festivalis.

## Istorija
1769 m. dabartinio miesto vietą pasiekė Džeimsas Kukas. Europiečiai pradėjo kurtis 1852 m., o 1870 m. vietovė ištyrinėta, gyvenvietei suteiktas Gisborno pavadinimas (pagal kolonijos sekretorių serą Viljamą Gisborną). Miesto teisės suteiktos 1955 m.

## Šaltiniai
Fakatanė

**Fakatanė** () – miestas Naujojoje Zelandijoje, Šiaurės salos šiaurės rytuose, Gausos įlankos pakrantėje, prie Fakatanės upės žiočių, 75 km į pietryčius nuo Taurangos. Gausos įlankos regiono administracinis centras. Keliai į Taurangą, Rotorua, Gisborną. Yra nedidelis uostas. Verčiamasi žvejyba, moliuskų auginimu, miškų ūkiu, kartono, poligrafijos pramone, alaus gamyba. Turizmas. Veikia krašto muziejus.

## Istorija
Senovėje dabartinėje Fakatanės vietoje buvo maorių tvirtovė (*pā*). Europiečiai Fakatantėje pradėjo kurtis XIX a., 1904 m. nusausinus Rangitaikio pelkę ir įdirbus žemes, pradėjo sparčiai augti. 1939 m. pastatytas kartono fabrikas. 2004 m. miestas nukentėjo nuo smarkių potvynių.

## Šaltiniai
Mastaičiai (Slavianskojė)

**Mastaičiai** (arba ***Mostaičiai***; , nuo 1938 m. *Eschenberg*; nuo 1946 m. ***Slavianskojė***, ) – buvęs kaimas Kaliningrado srityje, 8 km į pietvakarius nuo Kaukėnų ir 7 km į pietryčius nuo Kalnininkų.

## Istorija

Kurėsi kaip pievininkų kaimas 2–3 m aukščio kalvelėse tarp užliejamų pievų. XIX a. buvo kilmingasis grafų kaimas, jame veikė mokykla. XX a. pradžioje vietovė nusausinta griovių tinklu, upės apjuostos apsauginiais pylimais, per Mastaičius nutiestas plentas Lapynai–Kaukėnai. Sovietmečiu kaimas sunyko.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Blenimas

**Blenimas** (, ) – miestas Naujojoje Zelandijoje, Pietų salos šiaurės rytuose, Vairau lygumoje, prie Omakos ir Opavos upių santakos, 7 km nuo Debesuotosios įlankos. Marlboro regiono administracinis centras. Svarbus transporto mazgas: plentas į Piktono uostą, praeina salą juosiantis kelias. Mašinų ir metalo apdirbimo. maisto ir pašarų, baldų, tekstilės (linų) pramonė. Žemės ūkio regiono prekybinis centras (avininkystė, pieninė gyvulininkystė, grūdinių, sėklinių kultūrų auginimas). Svarbus vynininkystės centras.

## Istorija
1830 m. maoriai Vairau slėnio žemes pardavė banginių medžioklės laivo kapitonui. 1847 m. pradėjo kurtis kolonistai. Blenimas smarkiai išaugo 1864 m. apylinkėse radus aukso. Nuo 1865 m. Marlboro provincijos centras, nuo 1866 m. miestas. Gyvenvietei pavadinimas suteiktas pagal 1704 m. Bavarijoje vykusį Blenheimo mūšį, kuriame Marlboro kunigaikštis Džonas Čerčilis nugalėjo prancūzus.

## Šaltiniai
Vaitangis

**Vaitangis** (, mori. *Waiteki*) – gyvenvietė Naujojoje Zelandijoje, didžiausia Čatamo salose, jų administracinis centras. Įsikūrusi pagrindinėje Čatamo saloje, jos vakariniame krante, prie Petro įlankos ir Nerno upelio žiočių. Yra prieplauka, keliai į kitas salos gyvenvietes. Žvejyba ir žuvies apdirbimas. Veikia 2 pradinės mokyklos, 4 vietų ligoninė, policijos konsteblio būstinė, pašto skyrius, bendruomenės centras (maraė).

## Šaltiniai
Piktonas

**Piktonas** (, ) – miestelis Naujojoje Zelandijoje, Pietų salos šiaurės rytuose, Marlboro regione, uostas prie Kuko sąsiaurio, Karalienės Karolinos užutėkio (Vaitohio įlankos). Svarbus transporto mazgas – į Piktoną plaukioja „Interislander“ ir „StraitNZ“ keltai iš Velingtono – pagrindinė jungtis tarp Šiaurės ir Pietų salų. Iš Piktono eina geležinkelis į Kraistčerčą, prasideda plentas į Inverkargilą. Per Piktono uostą eksportuojama vilna, grūdai, vaisiai. Maisto (mėsos, žuvies), inžinerijos pramonė, valčių statyba. Prie aplinkinių įlankų įsikūrusios poilsiavietės.

## Istorija
1848 m. maorių gyvenvietę užėmė Naujosios Zelandijos kompanija, vadovaujama Džordžo Grėjaus ir Frensio Dilono Belo. Jie įkūrė Niutono gyvenvietę, kurią 1859 m. pervadino sero Tomo Piktono (1808–1814 m. Pusiasalio karo generolo) garbei. Gyvenvietė pradėjo augti 1864 m. prie Vakamarinos upės radus aukso. XIX a. antroje pusėje Naujosios Zelandijos ministras pirmininkas Edvardas Stafordas siekė perkelti Naujosios Zelandijos sostinę į Piktoną.

## Šaltiniai
Liteltonas

**Liteltonas** (, ) – miestelis Naujojoje Zelandijoje, Pietų salos rytuose, Kenterberio regione, uostas prie Ramiojo vandenyno Liteltono užutėkio, priešais Bankso pusiasalį, 9 km į pietryčius nuo Kraistčerčo. Liteltone įsikūręs Kraistčerčo uostas, iki jo per gretimas kalvas tuneliais atvestas plentas ir geležinkelis iš Kraistčerčo. Per uostą išvežama vilna, pieno produktai, šaldyta mėsa, mediena, atvežami naftos produktai, trąšos, geležis, plienas. Miestelio pramonė susitelkusi apie uostą – pakrantę užima prieplaukos, naftos terminalai, sandėliai, geležinkelio kelynai. Laivų remontas, inžineriniai darbai, tekstilės pramonė.

## Istorija
Liteltono užutėkiu jau nuo XVIII a. pab. naudojosi ruonių ir banginių medžiotojai. XIX a. 4-ajame dešimtmetyje vietoje vadinta Port Kuperiu, 1949 m. žymima kaip Port Viktorija. Gyvenvietė įkurta 1849 m. ir pavadinta Kenterberio asociacijos pirmininko, lordo Džordžo Liteltono garbei. Kadangi Kraistčerčo plėtrą ribojo statybinių medžiagų ir pinigų stygius, Liteltonas kurį laiką buvo Kenterberio sostine. 1862 m. gavo savivaldą.

2011 m. vasario 22 d. Liteltoną smarkiai apgriovė 2011 m. Kraistčerčo žemės drebėjimas.

## Šaltiniai
Ričmondas (Naujoji Zelandija)

**Ričmondas** (, ) – miestas Naujojoje Zelandijoje, Pietų salos šiaurėje, 13 km į pietvakarius nuo Nelsono, prie Tasmano įlankos Vaimėjos užutėkio. Tasmano regiono administracinis centras. Keliai į Nelsoną, Kolingvudą, Greimutą.

## Istorija
Ričmondas įkurtas 1854 m., iki 1876 m. pateko į Nelsono provinciją. Tada tapo naujai sudarytos Vaimėjos apskrities centru. 1989 m. tapo naujo Tasmano regiono centru.

## Šaltiniai
Nusivylimo sala

**Nusivylimo sala** () – viena iš septynių Naujajai Zelandijai priklausančio Oklando salyno salų. Sala yra Ramiajame vandenyne, 475 km į pietus nuo Pietų salos ir 8 km nuo Oklando salos šiaurės vakarinių krantų.

Saloje peri didelė kolonija baltagalvių albatrosų (*Thalassarche cauta steadi*) – apie 65 000 porų, beveik visa šios rūšies pasaulio populiacija. Saloje taip pat yra daugiau nei 150 000 baltasmakrių audrapaukščių (*Procellaria aequinoctialis*) porų, įvairių Oklando salynui endeminių paukščių, įskaitant Oklando pietines višteles (*Lewinia muelleri*). Manyta, kad ši rūšis yra išnykusi, tačiau 1966 m. vėl atrasta. Pagal BirdLife International paukščiams reikšminga teritorija. Kaip ir kitos Oklando salyno salos, Nusivylimo sala yra vulkaninė ir priklauso UNESCO pasaulio paveldo sąrašui. Nusivylimo sala žinoma kaip viena mažiausiai žmonijos paveiktų Naujosios Zelandijos subantarktinių salų.
## Istorija
Pirmasis europietis, pasiekęs Oklando salyną – britų jūrininkas Abraomas Bristou. Jis 1807 m. tyrinėjo Nusivylimo salą dėl australinių jūrų lokių, tačiau paieškos buvo nesėkmingos. Taip ir kilo neįprastas šios salos pavadinimas.

1907 m. kovo 7 d. barkas *Dundonald* užplaukė ant Nusivylimo salos seklumos ir paskendo, nusinešdamas 12 vyrų gyvybes. 17 vyrų pavyko patekti į salos krantus, iš jų 2 mirė. Likusieji 15 septynis mėnesius laukė gelbėtojų. Jie išgyveno daugiausia valgydami albatrosus, ruonius, azoreles. Iš veronikos medžių jie pasigamino mažas valteles, su jomis nuplaukė iki Oklando salos, kurioje jie rado išsigelbėjimo priemonių ir valtį. 1907 m. lapkritį iš Oklando salos juos išgelbėjo mokslinė ekspedicija ir pargabeno juos namo laivu.

## Šaltiniai
Vestportas

**Vestportas** ( 'vakarų uostas') gali reikšti:
* Vestportas – miestas Airijoje;
* Vestportas – miestelis N. Zelandijoje;
* Vestportas – miestelis Kanadoje, Ontarijuje;
* gyvenvietės JAV:
** Vestportas – Konektikute;
** Vestportas – Masačusetse;
** Vestportas – Viskonsine;
** Vestportas – Šiaurės Karolinoje);
** Vestportas – Indianoje;
** Vestportas – Vašingtone.
Hokitika

**Hokitika** () – miestelis Naujojoje Zelandijoje, Pietų salos vakaruose, Vakarų Pakrantės regione, 30 km į pietvakarius nuo Greimuto, uostas prie Hokitikos upės žiočių Tasmano jūroje. Praeina vakarinės pakrantės plentas, geležinkelis Greimutas–Rosas.

Veikia stalių dirbtuvės, pieninė, alaus bravoras, lentpjūvė, inžinerijos dirbtuvės, naftos dujų stotis. Apylinkėse plėtojamas miškų kirtimas, pieninė, mėsinė gyvulininkystė, avininkystė. Kasamas auksas, renkami pounamu akmenys. Turizmas (žygiai į Hokitikos tarpeklį, prie Kanierės ežero).

## Istorija
Pavadinimas *Hokitika* maorių kalba reiškia „grįžti tiesia linija“.

1864 m. prie upės žiočių pastatytas sandėlis. Gyvenvietė sparčiai augo apylinkėse radus aukso, 1866 m. čia buvo įsikūrę apie 50 tūkst. gyventojų. 1868 m., kai gavo miestelio teises, Hokitika jau buvo smarkiai sumažėjusi. Anksčiau veikė uostas, bet dėl brangių jo gilinimo ir apsaugos darbų panaikintas.

## Šaltiniai
Oamaru

**Oamaru** () – miestas Naujojoje Zelandijoje, Pietų salos pietryčiuose, Otago regione, 95 km į šiaurės rytus nuo Danidino, uostas prie Ramiojo vandenyno. Vaitakio apskrities centras. Pro miestą eina salos plento ruožas Kraistčerčas–Danidinas. Maisto (pieno, mėsos šaldymo, miltų), vilnos, baldų, betono, variklių gamybos, anglies deguto pramonė. Aplinkiniame Vaitakio slėnyje vystoma avininkystė, galvijų veisimas, vaisių, javų auginimas. Žvejyba.

Išlikęs XIX a. pab. viktorijietiškas senamiestis.

## Istorija
1852 m. prie dabartinio Oamaru miesto Valteris B. D. Mantelas rado išnykusio neskraidančio paukščio moa liekanas.

Gyvenvietė įkurta 1853 m. kaip gyvulių ganymo vieta. 1872 m. įrengta pagerinta prieplauka. Oamaru išveista avių korideilų veislė.

## Šaltiniai
Kaitaja

**Kaitaja** (, ) – miestas Naujojoje Zelandijoje, Šiaurės salos šiaurėje, Nortlande, Šiaurės Oklando pusiasalyje, 115 km į šiaurės vakarus nuo Fangarėjaus, 7 km aukščiau Avanujaus upės žiočių. Praeina Oklando–Reingos kyšulio kelias, yra oro uostas. Žemės ūkio įrengimų gamyba, betono, maisto (pieno), statybinių medžiagų (klinties), medienos apdirbimo pramonė. Žemės ūkio regiono prekybinis centras (pieninė gyvulininkystė, avininkystė, grybų auginimas). Į vakarus nuo Kaitajos driekiasi Devyniasdešimties Mylių paplūdimys.

## Istorija
Vietovės pavadinimas maorių kalba reiškia „potvynio užlietas maistas“.

Gyvenvietė susikūrė apie 1833 m. V. Dž. Pakio įsteigtą krikščionišką misiją. Miestelis nuo 1922 m.

## Šaltiniai
Hanane Aït El Haj

**Hananė Ait el-Hadž** (; g. 1994 m. lapkričio 2 d.) – futbolininkė, Maroko rinktinės gynėja.

## Karjera
Marokiečių futbolininkė pradėjo sportuoti CM Laâyoune klube. 2016–2020 m. priklausė AS FAR. 2020 m. persikėlė į Zaragoza CFF (Ispanija).

2021 m. grįžo į Maroką ir prisijungė prie AS FAR. 2023–2024 m. buvo pripažinta geriausia Maroko moterų čempionato žaidėja.

2024 m. persikėlė į Valencia CF (Ispanija). 2024 m. rugsėjo mėn. oficialioje klubo svetainėje pristatyta naujokė. Nurodyta, kad sutartis galios iki 2025 m. birželio 30 d.

## Pasiekimai
; su CM Laâyoune
* **Maroko čempionė (1):** 2015 m.

; su AS FAR
* **Maroko čempionė (7):** 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022, 2023 m.
* **Maroko futbolo taurė (8):** 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 m.
* **UNAF moterų čempionių lyga (1):** 2021 m.
* **CAF moterų čempionių lyga (1):** 2022 m.

; su **Maroko rinktine**
* moterų Afrikos Tautų taurė
** Finalininkė: 2022 m.

## Rinktinė
Nacionalinėje komandoje žaidė nuo 2014 m. Su rinktine dalyvavo Afrikos žemyno turnyruose. 2023 m. FIFA moterų pasaulio taurės turnyre buvo viena iš komandos lyderių.

## Išnašos

## Nuorodos
* Soccerway
* Soccerdonna
* Globalsportsarchive
Transeuropinis transporto tinklas

**Transeuropinis transporto tinklas** (, sutrumpintai – TEN-T) – planuojamas Europos Sąjungos kelių, geležinkelių, oro uostų ir vandens infrastruktūros tinklas. TEN-T tinklas yra platesnės transeuropinių tinklų (TEN) sistemos dalis, įskaitant telekomunikacijų tinklą (eTEN) ir siūlomą energetikos tinklą (TEN-E arba Ten-Energy). Pirmuosius transeuropinių tinklų veiksmų planus Europos Komisija priėmė 1990 m.

TEN-T numato koordinuotai tobulinti pagrindinius kelius, geležinkelius, vidaus vandenų kelius, oro uostus, jūrų uostus, vidaus vandenų uostus ir eismo valdymo sistemas, užtikrinant integruotus ir įvairiarūšius tolimojo susisiekimo ir greitojo susisiekimo maršrutus. Sprendimą priimti TEN-T Europos Parlamentas ir Taryba priėmė 1996 m. liepą. ES stengiasi skatinti tinklus, derindama vadovavimą, koordinavimą, gairių išleidimą ir plėtros aspektų finansavimą.

Šiuos projektus techniškai ir finansiškai valdo Inovacijų ir tinklų vykdomoji įstaiga (INEA), kuri 2013 m. gruodžio 31 d. pakeitė Transeuropinio transporto tinklo vykdomąją įstaigą (TEN-T EA).

## Transporto koridoriai
2013 m. spalio 17 d. buvo paskelbti devyni pagrindinio tinklo koridoriai:
# Baltijos-Adrijos koridorius (Lenkija-Čekija/Slovakija-Austrija-Italija);
# Šiaurės jūros-Baltijos koridorius (Suomija-Estija-Latvija-Lietuva-Lenkija-Vokietija-Nyderlandai/Belgija);
# Viduržemio jūros koridoriaus (Ispanija-Prancūzija-Šiaurės Italija-Slovėnija-Kroatija-Vengrija);
# Rytų ir Rytų bei Viduržemio jūros koridorius (Vokietija-Čekija-Austrija/Slovakija-Vengrija-Rumunija-Bulgarija-Graikija-Kipras);
# Skandinavijos-Viduržemio jūros koridorius (Suomija-Švedija-Danija-Vokietija-Austrija-Italija);
# Reino-Alpių koridorius (Nyderlandai/Belgija-Vokietija-Šveicarija-Italija);
# Atlanto vandenyno koridorius (anksčiau žinomas kaip Lisabonos ir Strasbūro koridorius) (Portugalija-Ispanija-Prancūzija);
# Šiaurės jūros-Viduržemio jūros koridorius (Airija-Jungtinė Karalystė-Nyderlandai-Belgija-Liuksemburgas-Marselis(Prancūzija);
# Reino-Dunojaus koridorius[9] (Vokietija-Austrija-Slovakija-Vengrija-Rumunija su atšaka Vokietija-Čekija-Slovakija).

## Šaltiniai

## Nuorodos
Vestportas (Naujoji Zelandija)

**Vestportas** (, ) – miestelis Naujojoje Zelandijoje, Pietų salos šiaurės vakaruose, Vakarų Pakrantės regione, 85 km į šiaurės rytus nuo Greimuto, uostas prie Bulerio žiočių Tasmano jūroje, šalia Faulvindo kyšulio. Keliai į Greimutą, Nelsoną, Sedonvilį. Geležinkelis į Sedonvilį. Per Vestporto uostą išvežama aplinkinėse kasyklose kasama bituminė anglis. Taip pat eksportuojamas cementas, pieno produktai. Baldų, tekstilės (linų, trikotažo), medienos apdirbimo, maisto (žuvies konservų, alaus), anglies dujų pramonė, geležinkelių remontas.

## Istorija
1859 m. apylinkėse rasta aukso. 1862 m. pradėta planuoti gyvenvietė. Aukso telkiniai greitai išseko, bet nuo XIX a. 8-ojo dešimtmečio pradėta kasti pagrindinė regiono žaliava – bituminė anglis.

## Šaltiniai
Propranololis

**Propranololis** – betaadrenoblokatorių klasės vaistas. Vartojamas aukštam kraujospūdžiui mažinti, esant kai kurioms aritmijos formoms, tirotoksikozei, kapiliarinei hemangiomai, akatizijai, scenos baimei ir esencialiniam tremorui, taip pat migrenos prevencijai, siekiant užkirsti kelią kitoms širdies problemoms, kai asmuo serga krūtinės angina ar jau yra patyręs miokardo infarktą.

Gali būti vartojamas per burną arba leidžiamas į veną. Per burną vartojamas propranolis būna trumpo ir ilgo veikimo. Išgėrus šio vaisto, į kraują jis patenka po 30 min., o didžiausią poveikį pasiekia tarp 60 ir 90 min.

Dažni šalutiniai poveikiai – pykinimas, pilvo skausmas, vidurių užkietėjimas. Gali pabloginti astmos simptomus. Jei vartojamas nėštumo metu, gali pakenkti vaisiui, visgi paprastai laikoma, kad žindant šį vaistą vartoti saugu. Tai neselektyvus betaadrenoblokatorius, kuris veikia blokuodamas β adrenoreceptorius.

Propranololis užpatentuotas 1962 m., o 1964 m. šį vaistą leista vartoti medicininėms reikmėms. Įtrauktas į Pasaulio sveikatos organizacijos būtinųjų vaistų sąrašą. Propranololį galima įsigyti kaip generinį vaistą.

## Išnašos
ŽFK Adrenalin

**ŽFK „Adrenalin“** – Juodkalnijos futbolo klubas iš Kotoro. Šis straipsnis apie moterų ekipą, rungtyniavusią aukščiausioje lygoje (moterų Pirmoje lygoje). 

## Istorija
2024 m. Kotoro mieste buvo įkurtas „Adrenalino“ futbolo klubas. Suburtos vyrų ir moterų komandos. Vyrai rungtyniavo Trečioje lygoje, Pietų grupėje (III pakopa), o moterys nuo 2024–2025 m. sezono rungtyniavo stipriausiame moterų futbolo divizione. 2024 m. rugsėjo 15 d. debiutavo moterų Pirmoje lygoje triuškinančiu pralaimėjimu rezultatu 0-24 prieš ŽFK Ekonomist. Sužaidus dešimt turų komanda jau buvo prasileidus 118 įvarčius. Juodkalnijos Futbolo Federacijos (JFF) sprendimu skirtas vieno taško atėmimo nuobauda.

## Pasiekimai
; moterų Pirma lyga
*  **Čempionės (0):** –

## Sezonai
; Pastarųjų metų sezonai

Šaltiniai: RSSSF, Soccerway.

## Išnašos

## Nuorodos
* [ Oficiali klubo svetainė]
* [ facebook paskyra]
* fscg.me svetainėje
* SOCCERWAY
* Globalsportsarchive
ŽFK Ilarion

**ŽFK „Ilarion“** – Juodkalnijos futbolo klubas iš Podgoricos. Šis straipsnis apie moterų ekipą, rungtyniavusią aukščiausioje lygoje (moterų Pirmoje lygoje). 

## Istorija
2010 m. įkurtas klubas, o 2022 m. suformuota moterų komanda. Nuo 2024–2025 m. sezono rungtyniavo stipriausiame divizione. 2024 m. rugsėjo 15 d. debiutavo moterų Pirmoje lygoje pralaimėjimu rezultatu 2-3 prieš ŽFK Mladost 2015.

2024 m. rugsėjo 28 d. iškovojo pirmąją pergalę čempionate, kai JFF sprendimu buvo skirta techninė pergalė rezultatu 3-0 prieš ŽFK Adrenalin.

## Pasiekimai
; moterų Pirma lyga
*  **Čempionės (0):** –

## Sezonai
; Pastarųjų metų sezonai

Šaltiniai: RSSSF, Soccerway.

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia tradicine apranga. 

## Išnašos

## Nuorodos
* [ Oficiali klubo svetainė]
* [ facebook paskyra]
* fscg.me svetainėje
* SOCCERWAY
* Globalsportsarchive
Nelsono ežerų nacionalinis parkas

**Nelsono ežerų nacionalinis parkas** () – saugoma gamtos teritorija Naujojoje Zelandijoje, Pietų salos šiaurinėje dalyje, Tasmano regione. Įkurtas 1956 m. Parko direkcija įsikūrusi Sent Arnode.

Nelsono ežerų nacionalinis parkas įsikūręs Pietų Alpėse, tarp Breiberno ir Munco kalnagūbrių šiaurės vakaruose, Roberto kalnagūbrio šiaurėje, Sent Arnodo kalnagūbrio rytuose ir Elos kalnagūbrio vakaruose. Būdingas kalnų aukštis – 1500 m. Parko centrinis objektas – vaizdingi Rotoičio ir Rotoroa ežerai. Per parką teka trys pagrindinės upės – Traversas (į Rotoitį), Sabinas ir D’Urvilis (teka į Rotoroa).

Kalnuotą parko paviršių dengia notofagų miškai, ežerų pakrantėse veši kiparisiniai dakridžiai, juodieji muturiai, raudonieji muturiai, mirutės, paprastieji dakrideniai ir kiti išskirtiniai medžiai. Augalija nukentėjusi nuo elnių ir oposumų. Kiti sutinkami gyvūnai – gemzės, šernai, šikšnosparniai, kiškiai.

Turistams įrengtos stovyklavietės, valčių prieplaukos, mėgiami žygiai po kalnus, medžioklė, slidinėjimas, žūklė.


Nelson Lakes National Park XVI.jpg|Rotoitis
Spenser Mountains 01.jpg|Spenserio kalnai
Braeburn Falls.jpg|Breiberno krioklys
Trail in Nelson Lakes NP 03.jpg|Miško takas


## Šaltiniai
Kuko kalno nacionalinis parkas

**Kuko kalno (Aorakio) nacionalinis parkas** () – saugoma gamtos teritorija Naujojoje Zelandijoje, Pietų salos vidurio vakarinėje dalyje, Kenterberio regione. Įkurtas 1953 m. Parkas patenka į UNESCO pasaulio paveldo objektą – Te Vahipounamu.

Parkas vakaruose ribojasi su Vestlando nacionaliniu parku. Tęsiasi 65 km sulig pagrindiniu Pietų Alpių kalnagūbriu. Parke iškilusios 27 viršūnės, viršijančios 3000 m aukštį; tarp jų – aukščiausias šalyje Kuko (Aorakio) kalnas (3754 m). Tarp kalnų plyti slėniai, šlaitais leidžiasi ledynai.

Daugiau, negu trečdalį parko ploto sudaro ledynai ir sniegynai. Pagrindinės upės – Tasmanas, Godlis ir Merčisonas. Jos išteka iš tokių pat pavadinimų ledynų. Šlaituose auga notofagai, varpinių žolynai, alpiniai krūmokšniai, olearijos, *Plagianthus*, lapšakiai. Būdingi paukščiai – kėjos, uolinės pitos (*Xenicus gilviventris*), Naujosios Zelandijos sakalai, balandžiai, viršuodegės (*Rhipidura*), australiniai spygliasnapiniai ir kiti. Yra invazinių žinduolių – tauriųjų elnių, gemzių, tarų, sulaukėjusių kačių.
 
Populiarus laipiojimas uolomis, slidinėjimas, medžioklė, žygiavimas.


Aoraki Mount Cook. (52590665351).jpg|Kuko kalnas
Lower Tasman Glacier.jpg|Tasmano ledynas
Tasman Lake and Tasman Glacier.jpg|Tasmano ežeras
Mount Cook Buttercups with Hooker Valley in the background.jpg|Alpinės pievos


## Šaltiniai
Vestlando nacionalinis parkas

**Vestlando (Tai Poutinio) nacionalinis parkas** () – saugoma gamtos teritorija Naujojoje Zelandijoje, Pietų salos vidurio vakarinėje dalyje, Vakarų Pakrantės regione. Įkurtas 1960 m., 1982 m. praplėstas Pietų Okarito ir Vaikukupos miškais, 1983 m. – Karangarvos slėniu. Parkas patenka į UNESCO pasaulio paveldo objektą – Te Vahipounamu.

Parkas rytuose, sulig Pietų Alpių ketera ribojasi su Kuko kalno nacionaliniu parku. Vakaruose siekia Tasmano jūros krantus. Parke yra daugiau nei 60 vardus turinčių ledynų, iš kurių didžiausieji – Prano Juozapo ir Fokso – pasiekiami turistams. Aukščiausia nacionalinio parko vieta – Tasmano kalnas (3498 m). Teritoriją vagoja gausios upės ir upokšniai, maitinami apsčių kritulių, iškrentančių tiek lietaus, tiek sniego pavidalu. Pagrindinės parko upės – Vaihas, Kukas ir Karangarua – teka nuo Pietų Alpių į Tasmano jūrą.

Auga notofagai, šluotiniai sėklučiai, kiparisiniai dakridžiai ir kiti spygliuočiai, juodieji muturiai, raudonieji muturiai. Yra įvairių paukščių. Džilespiso paplūdimys yra vienintelė Naujosios Zelandijos pagrindinės dalies vieta, kur veisiasi australiniai jūrų lokiai. Yra invazinių žinduolių – tauriųjų elnių, gemzių, tarų, šermuonėlių.
 
Populiarus alpinizmas, žūklė, žygiavimas.


Westland National Park NZ (13901379599).jpg|Vestlando kalnai
Aerial view of Fox Glacier 2008-12-30 09.34.03.jpg|Fokso ledynas
Mount Tasman behind Lake Matheson.jpg|Tasmano kalnas ir Matisono ežeras
Lake Wahapo - panoramio (1).jpg|Vahapo ežeras


## Šaltiniai
Erfurto senoji sinagoga

**Erfurto senoji sinagoga** (, ; ) – buvusi sinagoga, stovinti Vokietijoje, Tiuringijos žemėje, Erfurte. 2023 m. sinagoga įtraukta į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą dėl išsaugoto autentiškumo ir viduramžių žydų bendruomenių gyvenimo liudijimo.

Sinagoga Erfurte yra viena geriausiai išsilaikiusių viduramžių sinagogų Europoje. Dauguma pastato dalių datuojamos maždaug 1250–1320 m. Dėl to, kad pastato stogas išlikęs nepažeistas, manoma, kad tai yra seniausias autentiškas sinagogos pastatas Europoje ir pasaulyje.

## Išsaugojimo istorija

Seniausios pastato dalys datuojamos 1094 m. Apie 1270 m. buvo pastatyta Didžioji sinagoga, apimanti senojo pastato dalis. Maždaug tuo metu datuojama ir vakarinė pastato siena. Joje yra šeši originalūs langai. 1300–ųjų pradžioje buvo pastatytas dar vienas aukštas. 

1349 m. daugelis Erfurto gyventojų mirė nuo Juodosios mirties epidemijos, dėl kurios buvo kaltinami žydai. Dėl kilusio pogromo (dabar žinomo kaip Erfurto žudynės) žuvo nuo 100 iki 1000 žydų, o likusieji pabėgo iš miesto. Sinagoga buvo apgriauta, ir Erfurto miesto taryba perėmė pastato kontrolę. Vėliau jis buvo parduotas vietos verslininkui, kuris pastatą naudojo kaip sandėlį, išplėtė rūsį ir atliko nemažai kitų renovacijos darbų.

Nuo XIX a. pastatas buvo naudojamas kaip pobūvių salė, restoranas ir net boulingo žaidimo vieta. Taip buvo primiršta pirminė pastato funkcija, kuri leido jam išlikti nacių valdymo laikotarpiu.

XX a. devintojo dešimtmečio pabaigoje kilo susidomėjimas senuoju pastatu. Architektūros istorikas Elmaras Altaseris 1992 m. pradėjo tyrinėti sinagogos istoriją. 1998 m. Erfurto miesto taryba išpirko šį nekilnojamąjį turtą, vykdė pastato tyrimų bei konservacijos veiklą. Kartu buvo išsaugota ir prikelta viso pastato (ne tik sinagogos) istorija.

2007 m. archeologai prie senosios sinagogos aptiko retą ir gerai išsilaikiusią žydų ritualinę pirtį – mikvah. Nuo 2009 m. sinagoga naudojama kaip vietos žydų istorijos muziejus. Joje saugomas Erfurto lobis – viduramžių monetų, auksakalių darbų ir juvelyrinių dirbinių, rastų 1998 m., rinkinys. Muziejaus ekspozicijoje taip pat yra Erfurto hebrajų rankraščių faksimilės – svarbi XII–XIV a. religinių tekstų kolekcija, priklausiusi viduramžių žydų Erfurto bendruomenei.

2015 m. Erfurto senoji sinagoga, mikvah ir mūrinis namas buvo pasiūlyti įtraukti į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą. 2023 m. Erfurto senoji sinagoga gavo UNESCO pasaulio paveldo statusą.

## Galerija

Alte Synagoge Erfurt 2024-07-20 2.jpg|Senoji sinagoga, 2024 m.
Alte Synagoge, Erfurt; Erdgeschoss.jpg|Interjero fragmentas
Erfurt Alte Synagoge 688.jpg|Istorinio fasado senieji langai
Erfurt Alte Synagoge von NW.JPG|Vienas iš įėjimų


## Išnašos

## Nuorodos
* Erfurt Tourismus. Old Synagogue and Erfurt Treasure
* Visit Thuringia. Old Synagogue
* Jewish-Medieval Heritage of Erfurt UNESCO Collection on Google Arts and Culture
Niaho nacionalinis parkas

**Niaho nacionalinis parkas** () – saugoma teritorija Malaizijoje, Borneo saloje, Saravako valstijos Mirio padalinyje, 15 km nuo Pietų Kinijos jūros kranto. Įsteigtas 1974 m., nuo 2024 m. UNESCO pasaulio paveldo objektas.

Pagrindinis parko objektas – Niaho urvas. Tai svarbi archeologinė vietovė, liudijanti, kad šios vietos gyventos nuo priešistorinių laikų iki dabarties. Tai didelis urvas su penkiomis angomis. Pagrindinio, Didžiojo urvo anga apie 60 m aukščio iki 240 m pločio. Urvo vidus sausas, šviesus ir tinkamas žmonėmis gyventi (kiti urvai tamsūs, drėgni, gyvenami daugybės šikšnosparnių ir čiurlių).

Urvą 1864 m. aprašė pirmasis vakarietis, gamtininkas Alfredas Raselas Volasas. Niaho urvo svarba išaiškėjo XX a., kai jis priskirtas Saravako muziejui. 1954 m. archeologiniai tyrimai pradėti vadovaujant Tomui ir Barbarai Harisonams iš Saravako muziejaus.

Niaho urve rasti griaučiai, datuojami esant maždaug 38 000 metų amžiaus – atradimo metu tai buvo seniausi žinomi *[[Homo sapiens]]* palaikai, rasti Pietryčių Azijoje. Jie liudija, kad šiuolaikiniai žmonės Pietryčių Azijoje gyveno nuo ankstyviausių laikų, taip pat paremia teoriją, jog Australazija apgyvendinta sausumos keliu per Pietryčių Aziją. Manoma, jog rastas individas gyveno tuo pat laikotarpiu, kaip *[[Homo erectus]]*, kurio palaikai rasti Javoje, ir neandartaliečiai Europoje.

Be to, Niaho urve rasti valties formos karstai – matyt, jie liudija žmones tikėjus, kad tokiais laivais sielos iškeliauja į pomirtinį pasaulį. Ši kelionė vaizduojama olų piešiniuose. Šie radiniai leidžia susidaryti įspūdį apie ankstyvųjų žmonių tikėjimą.


The Great Cave (15047305514).jpg|Didžiojo urvo vidus
Niah Cave skull. Homo Sapiens 45,000 to 39,000 Years Old.jpg|Niaho žmogaus kaukolė
Forest on limestone formations (15474678598).jpg|Džiunglės ant klinčių aplink urvą
View of Niah Cave - panoramio.jpg|Parko infrastruktūra


## Šaltiniai
Lietuvos rinktinė 2026 m. pasaulio futbolo čempionato atrankoje

: *Apie kitas Europos atrankos rungtynes į [[FIFA pasaulio čempionatas|FIFA pasaulio čempionatą]] skaitykite straipsnyje [[2026 m. pasaulio futbolo čempionato atranka/Europa]]*

Lietuvos futbolo rinktinės atrankinės varžybos į **[[2026 m. pasaulio futbolo čempionatas|2026 m. pasaulio futbolo čempionatą]]** Šiaurės Amerikoje. Lietuva pateko į G atrankos grupę. Rinktinė užėmė grupėje paskutinę vietą ir į pasaulio čempionatą nepateko.

## Rungtynių tvarkaraštis

## Lenkija–Lietuva

## Lietuva–Suomija

## Malta–Lietuva

## Lietuva–Malta

## Lietuva–Nyderlandai

## Suomija–Lietuva

## Lietuva–Lenkija

## Nyderlandai–Lietuva

## Šaltiniai
2026 m. pasaulio futbolo čempionato atranka/Europa

Straipsnyje pateikiami atrankos į **[[2026 m. pasaulio futbolo čempionatas|2026 m. pasaulio futbolo čempionatą]] Europos zonos** rezultatai.

## Tvarka
2026-aisiais pasaulio čempionate pirmą kartą žais 48 komandos, Europai atstovaus 16 rinktinių.

Komandos buvo suskirstytos į 12 grupių. Grupių nugalėtojai į pasaulio čempionatą patenka automatiškai, o antras vietas užėmusios komandos ir 4 geriausios į 1–2 vietas grupėse nepatekusios komandos iš 2024–2025 m. UEFA Tautų lygos varžosi tarpusavyje dėl likusių 4 kelialapių.

## Grupės

### A grupė

* 1:3 
* 2:0 
* 3:1 
* 0:1 
* 4:0 
* 2:0 
* 0:1 
* 2:0 
* 0:2 
* 1:0 
* 6:0 
* 1:0 

### B grupė

* 2:2 
* 4:0 
* 2:0 
* 3:0 
* 0:0 
* 0:2 
* 0:0 
* 0:1 
* 4:1 
* 0:2 
* 1:1 
* 1:1 

### C grupė

* 0:0 
* 5:1 
* 0:2 
* 0:3 
* 0:6 
* 3:1 
* 2:0 
* 3:1 
* 2:2 
* 3:2 
* 0:0 
* 4:2 

### D grupė

* 5:0 
* 0:2 
* 1:1 
* 2:1 
* 3:0 
* 3:5 
* 2:2 
* 2:1 
* 0:2 
* 4:0 
* 1:3 
* 2:0 

### E grupė

* 2:3 
* 0:3 
* 3:0 
* 0:6 
* 1:6 
* 2:0 
* 4:0 
* 4:1 
* 0:4 
* 2:0 
* 2:1 
* 2:2 

### F grupė

* 0:5 
* 2:2 
* 2:1 
* 2:3 
* 2:0 
* 1:0 
* 1:0 
* 2:2 
* 0:1 
* 2:0 
* 2:3 
* 9:1 

### G grupė

* 1:0 
* 0:1 
* 2:2 
* 2:0 
* 0:0 
* 0:2 
* 2:1 
* 8:0 
* 1:1 
* 1:1 
* 2:3 
* 3:1 
* 2:1 
* 0:4 
* 4:0 
* 0:2 
* 0:1 
* 1:1 
* 2:3 
* 4:0 

### H grupė

* 2:0 
* 0:1 
* 2:1 
* 1:5 
* 1:0 
* 2:1 
* 2:0 
* 0:4 
* 1:0 
* 0:6 
* 1:2 
* 2:2 
* 10:0 
* 2:2 
* 0:4 
* 1:0 
* 0:2 
* 3:1 
* 1:1 
* 7:1 

### I grupė

* 0:5 
* 2:1 
* 2:3 
* 2:4 
* 1:3 
* 3:0 
* 0:1 
* 2:0 
* 5:0 
* 0:4 
* 4:5 
* 11:1 
* 5:0 
* 1:3 
* 1:1 
* 3:0 
* 4:1 
* 0:2 
* 4:1 
* 1:4 

### J grupė

* 0:3 
* 3:1 
* 0:2 
* 1:1 
* 1:1 
* 3:0 
* 0:1 
* 4:3 
* 0:1 
* 0:6 
* 5:0 
* 6:0 
* 4:0 
* 0:0 
* 1:1 
* 2:4 
* 1:1 
* 0:1 
* 7:0 
* 7:1 

### K grupė

* 0:1 
* 2:0 
* 3:0 
* 3:0 
* 0:1 
* 0:0 
* 1:1 
* 3:0 
* 0:1 
* 2:0 
* 1:0 
* 0:5 
* 2:2 
* 0:1 
* 1:3 
* 0:5 
* 2:0 
* 0:1 
* 0:2 
* 2:1 

### L grupė

*  3:1 
*  2:1 
*  1:0 
*  0:4 
*  2:0 
*  0:7 
*  5:1 
*  2:1 
*  0:1 
*  0:2 
*  4:0 
*  0:1 
*  0:0 
*  4:0 
*  2:1 
*  3:0 
*  3:1 
*  1:2 
*  6:0 
*  2:3 

## Papildoma atranka
Į papildomą atranką pateko antras vietas grupėse užėmusios rinktinės ir 4 komandos iš UEFA Tautų lygos, kurios ten laimėjo savo grupes, bet neįveikė šios atrankos (Švedija, Rumunija, Šiaurės Airija, Šiaurės Makedonija).

;A kelias

;B kelias

;C kelias

;D kelias

## Šaltiniai