open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Bui užtvanka

**Bui užtvanka** () – hidrotechninis statinys ant Juodosios Voltos upės, Ganoje, Bui tarpeklyje, pasienyje tarp Šiaurės ir Brongų–Ahafų regionų. Tai bendras Ganos vyriausybės ir Kinijos statybos bendrovės „Sino Hydro“ projektas.

Tai antra pagal galingumą šalies hidroelektrinė, po Akosombo HE. Patvenkus upę susidarė tvenkinys, kuris užtvindė apie 20 % Bui nacionalinio parko teritorijos, o tai turėjo įtakos didžiųjų hipopotamų ir kitų laukinių gyvūnų buveinėms. Taip pat buvo iškeldinta 1216 žmonių.

## Istorija
Besilankydamas Bui tarpeklyje 1925 m., britų-australų geologas ir gamtininkas Albertas Ernestas Kitsonas (*Albert Ernest Kitson*) sumanė šioje vietoje pastatyti užtvanką. Statybos planas jai rengtas nuo pat XX a. 7-ojo dešimtmečio.

Užtvankos statybos darbai pradėti 2009 m. gruodį. Statybos sąnaudos sudarė 622 mln. JAV dolerių. Pirmasis generatorius energiją pagamino 2013 m. gegužės 3 d., užtvanka pilnai atidaryta tų pačių metų gruodžio mėn.

## Charakteristikos
Tai betoninės konstrukcijos užtvanka. Nuo pamatų jos aukštis siekia 108 m, o nuo upės dugno – 90 m. Užtvankos keteros ilgis yra 492,5 m, ji iškilusi 185 m virš jūros lygio. Visos konstrukcijos tūris 1 000 000 m³. Užtvanka turi penkis šliuzus. Slenksčiai geba išpumpuoti 10 450 m³/s vandens.

Užtvankos tvenkinio tūris 12 570 000 000 m³. Plotas didžiausiame vandens lygyje siekia 444 km², mažiausiame – 288 km². Didžiausias gylis – 88 m. Ilgis – vidutiniškai 40 km.

Hidroelektrinė turi tris 133 MW galios Frensio turbinas-generatorius, kurioms vandenį tiekia trys šliuzo uždoriai, iš kurių kiekvienas yra 15 m skersmens. Bendra elektrinės galia siekia 400 MW.

## Šaltiniai
Renavo eglė

**Renavo eglė** (*Storoji eglė*) – išskirtinio storio kamieną turinti eglė, laikoma storiausia Lietuvoje. Ji auga Mažeikių rajone, Renavo kaime, apie 250 m į vakarus nuo kelio . Paskelbta valstybės saugomu botaniniu gamtos paveldo objektu 1960 m., priskirta prie respublikinės reikšmės paminklų 1987 m., įrašyta į Valstybės saugomų gamtos paveldo objektų sąrašą 2005 m.

Renavo eglė ošia Renavo dvaro parke, Varduvos dešiniajame krante (100 m nuo pėsčiųjų tilto).  Medis aptvertas, pastatyta informacinė lenta. 1983 m. vasarą iškirsti aplinkui eglę augę mažaverčiai medžiai. Apsaugos zona apie paminklą sudaryta iš penkių metrų pločio juostos, kurios plotas 95 kv.m. 1994 m. eglę apniko kinivarpos – žievėgraužiai tipografai. Šalia augusios eglės nudžiūvo ir 1999 m. buvo nupjautos, tačiau šis gamtos paminklas puolimą atlaikė, nors medyje liko daugybė vabalų išgraužtų skylių, sakotakių liekanų.

Iki 2009 m. storiausia Lietuvos egle laikyta Gelgaudiškio miško eglė, tačiau buvo išbraukta kaip sunykęs valstybės saugomas gamtos paveldo objektas. Ji nudžiūvo, o dėl keliamo pavojaus buvo ir nupjauta. Jos apimties būta 3,35 m, aukščio – 43 m, tikslus amžius iki nudžiūvimo (suskaičiavus kamieno rieves po nukirtimo) – 155 metai.

2022 m. duomenimis, po Renavo eglės storiausia išlieka Plokščių miško eglė (Plungės raj.), kurios kamieno apimtis 3,87 m.

## Duomenys

* aukštis – 36,5 m 
* kamieno apimtis 1,3 m aukštyje –  3,93 m 
* tūris – 18 ktm
* spėjamas amžius – 150 metų
* medžio rūšis – paprastoji eglė (*Picea abies* (L.) H.Karst.)

## Įdomiausia Lietuvos eglė

Valstybinė saugomų teritorijų tarnyba 2024 m. gruodžio mėn. organizavo balsavimą, kur žmonės išrinko Renavo eglę Lietuvos įdomiausia saugoma egle iš 5 valstybės saugomų eglių, iš kurių kitos 4:
* Noriūnų miško eglė –  aukščiausia Lietuvos eglė, auganti Balkasodžio valstybiniame botaniniame draustinyje,
* Eglės Sesės – įdomios savo forma, augančios Gražutės regioniniame parke,
* Eglė Boba – įdomi savo kamieno forma, auganti Žemaitijos nacionaliniame parke,
* Peršokšnos piramidinė eglė – įspūdingos trikampės lajos eglė, auganti Labanoro regioniniame parke.

## Šaltiniai

## Nuorodos

*  
* Įspūdingiausios Lietuvos eglės (''lrytas.lt'') 
* Žurnalas „Miškai“: išskirtiniausių Lietuvos medžių dešimtukas
* Paminkliniai medžiai Lietuvoje
Giacinto Scelsi

**Džiačintas Šelzis** (, 1905 m. sausio 8 d. – 1988 m. rugpjūčio 9 d.) – italų kompozitorius.

## Biografija

Gimė turtingoje aristokratų šeimoje. Nuo vaikystės rodė susidomėjimą muzika, tačiau formalų muzikinį išsilavinimą įgijo palyginti vėlai, būdamas beveik trisdešimties. Gyveno keliose Europos šalyse, buvo Egon Köhler mokinys, vėliau studijavo Vienoje pas serialistą ir Arnoldo Šionbergo mokinį Walter Klein. Po karo grįžęs į Italija daugiausiai laiko praleido šeimos viloje prie Neapolio, gyveno gan uždarą gyvenimą, domėjosi rytų (ypač Indijos) kultūra.

## Kūryba

Pirmieji Scelsi kūriniai rodė kompozitoriaus susidomėjimą to laiko avangardine muzika. Vėliau didelę įtaką darė susidomėjimas rytų filosofija, kūriniai įgavo minimalistinio ir meditacinio atspalvio. Pavyzdžiui, *Quattro pezzi* (1959 m.) susideda iš keturių dalių, kur kiekviena susitelkia prie vienos natos ir skamba tarsi mantra. Pirmais pokariniais dešimtmečiais daug kūrinių buvo skirta įvairiems solo instrumentams (pianinui, violančelei, pučiamiesiems), dalis – styginių ansambliams. 1960–1963 m. sukūrė tris intensyviai skambančius kūrinius orkestrui: *Hurqualia* (1960), *Aion* (1961) ir *Hymnos* (1963). Vėliau grįžo daugiausiai prie kamerinės muzikos. Paskutinį originalų kūrinį parašė 1976 m.

Vienas iš neįprastų Scelsi kūrybos bruožų buvo tai, kad jis įrašinėdavo savo paties improvizacijas pianinu ir vėliau, klausydamas įrašo, užrašydavo kūrinius natomis. Pastarąjį darbą neretai atlikdavo ne pats, o pasamdyti žmonės.

Scelsi vengė viešinti savo kūrybą, todėl daugelis kūrinių buvo pirmą kartą viešai atlikti tik jo gyvenimo pabaigoje arba po mirties.

## Kūriniai

Žymesni Giacinto Scalsi kūriniai:

* Kvartetas styginiams Nr. 1 (1944)
* Quattro Pezzi (1959)
* Hurqualia (1960)
* Aion (1961)
* Kvartetas styginiams Nr. 2 (1961)
* Hymnos (1963)
* Kvartetas styginiams Nr. 3 (1963)
* Chukrum (1963)
* Kvartetas styginiams Nr. 4 (1964)
* Uaxuctum (1966)
* Konx-Om-Pax (1969)
* Pfhat (1974)
* Maknongan (1976)

## Šaltiniai
Sukrešėjęs kraujas

**Sukrešėjęs kraujas** () – 1996 m. JAV sukurta juodojo humoro komedija, kurią prodiusavo Kventinas Tarantino, o žudiko maniako vaidmenį atliko aktorius Viljamas Baldvinas.

Juosta buvo nominuota Saturno apdovanojimui geriausio siaubo filmo kategorijoje, tačiau sulaukė vos 17% teigiamų atsiliepimų svetainėje „Rotten Tomatoes“.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* William Baldwin – Polas Giuelis
* Angela Jones – Gabrielė
* Bruce Ramsay – Eduardo
* Lois Chiles – Ketrina Brand
* Daisy Fuentes – Klara
* Kelly Preston – Kelė Hog

## Turinys

Iš Kolumbijos kilusi Gabrielė, dabar gyvenanti Majamyje, vaikystėje gatvėje savo akimis matė žmogžudystę ir nuo to laiko itin domisi nusikaltimais: renka iškarpas apie žmogžudystes, žiūri kriminalines televizijos laidas ir kino filmus. Netekusi darbo kepykloje, ji įsidarbina firmoje, kuri atlieka valymo darbus po įvykdytų nusikaltimų, kad galėtų būti dar arčiau savo pomėgio. 

Tuo metu mieste vienas po kito brutaliai nužudomos kelios turtingos moterys. Kartą prieš mirtį auka užrašo sunkiai nusiplaunančiu markeriu ant grindų jo vardą – Polas Giuelis – o žudikas nespėja užrašo nuvalyti. Kitą dieną jis grįžta į namą, nes užrašas atsidūrė kraujo baloje ir nebuvo niekieno pastebėtas, tačiau tuo metu namo valyti atvyksta Gabrielė su porininke Elena. Polas užsitrenkia sandėliuke ir negali iš jo išeiti, o plaudama grindis Gabrielė pamato užrašą, tačiau nieko apie jį nepasako draugei. Vakare ji grįžta į namą su savo vaikinu Eduardo, kuriem nesuprantamas jos pomėgis nusikaltimams ir kuris, pasitaikius progai, pasprunka. Likusi viena, Gabrielė mėgina įsivaizduoti kaip buvo įvykdyta žmogžudystė ir susiduria su Poliu, kuriam pagaliau pavyksta išsilaisvinti iš sandėliuko.

Nors Gabrielė ir bijo žudiko, tačiau noras sužinoti žmogžudystės smulkmenas netrunka nugalėti baimę.
Tekimanas

**Tekimanas** () – miestas vidurio Ganoje; Bono Rytų regiono sostinė. Gyventojų 104 tūkst. (2013 m. duomenys). Miestas įsikūręs istorinių prekybos maršrutų kryžkelėje, prie Tano upės, 100 km į šiaurę nuo Kumasio. Yra plentas į Sunjanį.

## Istorija
Akanai, pasak jų žodinės tradicijos, migravo iš Tekimano prie vandenyno pakrantės ir 1252 m. sukūrė Mankesimo karalystę (dab. Vidurio regionas). Po to, kai 1723 m. Bono valstybės sostinę Bono Mansą užgrobė Ašančių imperija, 1740 m. buvo sukurta Bono-Tekimano valstybė, pavaldi Ašančių imperijai.

## Miestai partneriai
*  Taskalūsa, JAV

## Šaltiniai
Hohoė

**Hohoė** () – miestas rytų Ganoje, Voltos regione. Gyventojų 56 tūkst. (2012 m. duomenys). Miestas įsikūręs pusiaukelėje tarp Voltos tvenkinio ir Togo. Vystoma maisto pramonė. Yra plentai į Kpandu, Ho (Gana) ir Kpalimę, Badu (Togas). Netoli miesto yra Tagbo ir Vli kriokliai.

## Išnašos
Thagiai

**Thagiai** (, ) – Pietų Azijoje paplitusi organizuota plėšikų gauja. Pirmas jos paminėjimas žinomas 1350 m. veikale *Ẓiyāʾ-ud-Dīn Baranī*, ji gyvavo iki XIX a. pr., kai buvo išnaikinta britų.

Thagiai buvo gerai organizuota grupuotė, veikusi Pietų Azijoje (daugiausia Indijoje). Jos pavadinimas kildinamas iš sanskrito *sthaga* – „klastingas, suktas, nedoras“, nuo *sthag-/sthagnati* – „slėpti, dengti, nutylėti“. Tai buvo pakelių plėšikai, kurie klastos būdu prisijungdavo prie keliautojų (tiek pavienių, tiek didelių karavanų) ir, įgavę jų pasitikėjimą, pasitaikius progai nužudydavo ir apiplėšdavo. Thagiai turėdavo įvairius metodus, kaip apgauti keliautojus. Jie apsimesdavo vedliais, dažnai veikdavo grupėmis, su būsimomis aukomis praleisdavo, jei reikia, keletą dienų, kol rasdavo tinkamą laiką ir vietą žmogžudystei. Dažniausiai žudydavo pavakare arba naktį, atokiose vietose. Aukų žudymui plačiai naudojo smaugimo virvę (*noose, phasingar*) ar kitaip auką pasmaugdavo (diržu, suvyniotu turbanu ir kt.). Lavonus užkasdavo, įmesdavo į artimiausią šulinį ar kitaip paslėpdavo.

Thagių sistema buvo griežtai disciplinuota, veikė darbo pasidalinimas (žvalgai, aukos užkalbėtojai, įkalčių naikintojai ir kt.). Gaujos vadas buvo vadinamas džemadaru. Thagiu dažniausiai buvo tampama per giminystės liniją, taip pat juo buvo galima tapti praėjus gaujos narių išbandymus kandidatui, jos nariais buvo paverčiami pagrobti vaikai. Kiek ši gauja nužudė žmonių nėra žinoma, yra spėjimų, kad jų aukomis tapę ~2 mln. žmonių, nors dauguma pateikia mažesnius skaičius. Thagių džemadaras Behramas, gyvenęs 1765–1840 m., Gineso rekordų knygoje įrašytas kaip daugiausia žmonių nužudęs žmogus. Jam priskirtos 931 žmogžudystės, tačiau šis skaičius nepaliudijamas.

XIX a. britai, užvaldę Indiją, pradėjo organizuotą thagių persekiojimą, pritaikė tam naujas teisines ir informacines sistemas, detektyvinę metodologiją. Apie 1830 m. thagiai buvo išnaikinti.

Britų valdymo laikais apie thagius sklido įvairios legendos, vėliau jie tapo populiariu filmų, knygų tematikos objektu. Vyravo įsivaizdavimas, kad thagiai yra religinė sekta, garbinanti mirties deivę Kali, ir žudanti žmones jos labui. Tačiau iš tiesų, dauguma britų sugautų thagių buvo musulmonai. Nors neneigiama, kad jie turėję savitų ritualų, visgi pagrindine jų veiklos priežastimi laikomas noras pasipelnyti.

## Bibliografija
* Dash, Mike *Thug: the true story of Indias mola ram killed thousands' ISBN 1-86207-604-9, 2005
* Dutta, Krishna (2005) The sacred slaughterers. Book review of *Thug: the true story of India’s murderous cult* by Mike Dash. In *The Independent* (Published: 8 July 2005) [http://enjoyment.independent.co.uk/books/reviews/article297528.ece text] 
* Guidolin, Monica „Gli strangolatori di Kali. Il culto thag tra immaginario e realtà storica“, Aurelia Edizioni, 2012, ISBN 978-88-89763-50-6.
* Paton, James 'Collections on Thuggee and Dacoitee', British Library Add. Mss. 41300
* Woerkens, Martine van *The Strangled Traveler: Colonial Imaginings and the Thugs of India'' (2002)
Kakumo nacionalinis parkas

**Kakumo nacionalinis parkas** () – saugoma teritorija Ganoje, Vidurio regiono pakrantės apylinkėse. Apima 375 km² plotą. Įkurtas 1931 m. kaip rezervatas, nacionaliniu parku paskelbtas tik 1992 m., atlikus pirminę paukščių faunos apžiūrą. Teritoriją dengia drėgnieji atogrąžų miškai. Įdomu tai, kad parkas įkurtas vietinių žmonių iniciatyva, o ne Valstybinio laukinės gamtos departamento, kuris atsakingas už gyvūnijos Ganoje išsaugojimą. Tai taip pat vienintelis parkas Afrikoje, turintis taką medžių lajomis, kuris, jungdamas septynias medžių viršūnes, tęsiasi 350 m ir suteikia įėjimą į miško glūdumą.

2000 m. parką pasiūlyta įtraukti į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

## Istorija
Nusausinta baseino teritorija apie Kakumo upės žiotis 1931 m. paskelbta miško rezervatu ir buvo prižiūrima Miškininkystės skyriaus. Šiuo laikotarpiu verstasi intensyvia miško ruoša, ypatingai kirsti raudonmedžių (*Khaya ivorensis*) rūšies medžiai. Miško ruoša verstasi iki 1989 m., kai rūpinimasis rezervatu perėjo Laukinės gamtos departamento valdžion. Remiantis Laukinės gamtos rezervatų nuostatais (Ll 1525), 1992 m. Laukinės gamtos departamentas Kakumą paskelbė nacionaliniu parku. Atlikus saugomos teritorijos faunos turtingumo apžiūrą, teritorija dar tais pačiais metais padalinta į Kakumo nacionalinį parką ir Asinų Atandaso miško rezervatą. To priežastis buvo tai, kad Keip Kosto ir kitų 33 miestelių bei kaimų gyventojų pragyvenimas priklausė nuo medienos ir gerti tinkamo vandens, kurio parūpina Kakumo upė, atsargų.

## Geografija

Parke prasideda Kakumo upė, pagal kurią parkas ir pavadintas. Jos intakai, taip pat tekantys parko teritorija, yra Obuo, Kakumas, Afija, Sukuma, Nemimi, Aboabo ir Adžuesu. Parkas yra už 33 km į šiaurę nuo Keip Kosto ir Elminos, netoli Abrafo kaimo. Parką supa 33 kaimų ūkiai, taip pat dirbamieji laukai, kuriuose auginami pasėliai, kakava.

Parko teritorija driekiasi 135–250 m aukštyje virš jūros lygio. Augmenijos arealą daugiausia sudaro drėgnieji amžinai žaliuojantys miškai, taip pat sezoniškai nudžiūvančių pusiau lapus metančių medžių miškai. Parko teritorijoje per metus vidutiniškai iškrinta 1380 mm kritulių.

## Flora ir fauna
Labiausiai įsidėmėtinos parko nykstančios gyvūnijos rūšys yra diana, bonga, *[[Cephalophus silvicultor]]* antilopės, afrikiniai drambliai. Kakumo parkas taip pat yra svarbi paukščių buveinė. Suskaičiuotos 266 paukščių rūšys, įskaitant aštuonias, kurios kelia pasaulinį išsaugojimo susirūpinimą. Viena jų tai baltakrūtė patarška. Taip pat aptiktos devynios ragasnapinių rūšys bei pilkoji papūga. Parkas turtingas ir drugeliais, kurių nauja rūšys aptikta 1993 m. Kakumo parke sutinkama didžiausia miško dramblių populiacija Ganoje.

## Šaltiniai
Atevos kalnagūbris

**Atevos kalnagūbris** () – kalnų sistema pietrytinėje Ganoje, Akijem Abuakvos regione, netoli Kibi miesto, į pietvakarius nuo Kvahu plynaukštės, kuri sudaro pietvakarinę Voltos tvenkinio ribą.

Kalnagūbris driekiasi apytikriai iš šiaurės į pietus. Susideda iš stačiašlaičių kalvų, turinčių pakankamai lygias viršūnes, grandinės. Atevos kalnagūbris yra paskutinė kainozojaus peneplenos, dengusios pietinę Ganą, liekana. Jo dirvožemis praturtintas boksitu. Kalnagūbryje įsiterpęs svarbus miško rezervatas. Čia prasideda trys svarbios upės: Ajensu ir Densu, kurios teka pietų kryptimi į Atlanto vandenyną, ir Birimas, kuris pirmiausia teka į šiaurę, darydamas lankstą apie Atevos kalnagūbrį, paskiau pasuka į pietvakarius ir susilieja su Pra upe. Birimas yra svarbus, nors ir senkantis deimantų šaltinis.

## Šaltiniai
Densu

**Densu** () – upė Ganoje. Ilgis 116 km. Upė prasideda Atevos kalnagūbryje, netoli Kibi miesto. Teka Akanų žemuma, ekonomiškai svarbiu agrikultūriniu regionu, tiekdama pusę geriamojo vandens atsargų šalies sostinei Akrai. Įteka į Atlanto vandenyną, ties ekologiškai svarbiomis šlapynėmis, kurios yra Ramsar saugomas objektas.

Pietuose palei upės krantus plyti savana, galeriniai miškai, šiaurėje augmenija pereina į drėgnuosius atogrąžų miškus.

Upės vanduo taip pat naudojamas pasėliams drėkinti. Dėl į upę išpilamų Akros ir kitų prie upės įsikūrusių miestų nuotėkų kyla jos vandens užterštumo lygis. Ant Densu upės 1978 m. pastatyta Veidža užtvanka (*Weija Dam*). Metinis upės debitas siekia 499 * 106 m³.

## Išnašos
Varaždino apskritis

**Varaždino apskritis** () – apskritis šiaurės Kroatijoje. Pavadinta pagal apskrities administracinį centrą – Varaždiną. Kiti miestai: Ivanecas, Ludbregas, Lepoglava, Novi Marofas ir Varaždino Toplicė. Apskrityje taip pat yra 22 savivaldybės. Plotas – 1 261 km². 2011 m. surašymo duomenimis, apskrityje gyveno 175 951 gyventojas.

## Geografija
Varaždino apskritis šiaurės vakaruose ribojasi su Slovėnija, šiaurėje su Medžimurjės apskritimi, pietvakariuose su Krapinos–Zagorjės apskritimi, pietuose su Zadaro apskritimi bei pietryčiuose su Koprivnicų–Križevcų apskritimi.

Apskrityje teka Drava ir Bednia.

## Ekonomika
Varaždino apskritis yra svarbus Kroatijos regionas. Pagrindiniai ekonomikos šaltiniai yra pramonė, komercinė veikla bei finansų sektorius. Apskrities ekonomika yra orientuota į apdirbamąją pramonę, tokią kaip: pieno produktų perdirbimas, gėrimų gamyba, mėsos pakavimas, drabužių ir tekstilės pramonė, metalo gamyba, odinės avalynės pramonė, aukštos kokybės medienos baldų gamyba bei kiti medienos produktai. Apskritis šalyje turi didesnį eksportą nei importą.
Viroviticos-Podravinos apskritis

**Viroviticos–Podravinos apskritis** () – apskritis šiaurės Slavonijoje, Kroatijoje. Pavadinta pagal apskrities administracinį centrą – Virovitica bei istorinį *Podravinos* regioną. Kiti miestai: Slatina ir Orachovica.

## Geografija
Viroviticos–Podravinos apskritis šiaurėje turi pasienio ruožą su Vengrija, rytuose ribojasi su Osijeko–Baranijos apskritimi, pietuose su Požegos–Slavonijos apskritimi, vakaruose su Bjelovaro–Bilogoros apskritimi bei šiaurės rytuose su Koprivnicų–Križevcų apskritimi.
Mūrtis

**Mūrtis** ( – 'įkūnijimas, pavidalas, figūra') – hinduizme vadinamas fizinis dievybės įkūnijimas, ikonografinis atvaizdas. Tai būna skulptūra ar paveikslėlis, vaizduojantis dievybę, per kurį ji yra garbinama. Prie mūrčio atliekamos maldos ir apeigos (pūdža) skirtos dievybei (pvz., arti, prasado aukojimas, kirtanai).

Mūrtis yra dažniausiai antropomorfinio, rečiau zoomorfinio pavidalo, būdinga tradicinė ikonografija (dievų išraiškos, spalvos, puošmenos, povyzos ir kt.). Mūrčiai yra kuriami daugeliui indiškųjų dievų – Šivai, Ganešui, Ramai, Krišnai, Durgai, Kali ir kt. Apie mūrčius minima Bhagavadgytoje: „Tų, katrie mintis susieję su neapreikštu, vargas didesnis; neapreikštas būdas skausmą įkūnytais įgauna“. Mūrčių gamybos kanonai aprašyti Šilpa šastrose.

Mūrčių garbinimas ypač paplitęs daugelyje devocionalių (bhakti) hinduistinių tikėjimų. Kai kurios hindų bendruomenės (pvz., „Arja samadž“) atsiriboja nuo mūrčių garbinimo ir laiko tai stabmeldyste.

## Šaltiniai
Erik Satie

**Erikas Sati** (pilnas vardas *Éric Alfred Leslie Satie*; 1866 m. gegužės 17 d. – 1925 m. liepos 1 d.) – prancūzų kompozitorius. Pagarsėjo savo kūriniais pianinui, kurie laužė to laikmečio nusistovėjusius standartus.

## Biografija

Gimė Honflioro mieste, šiaurinėje Prancūzijoje. Pradėjo mokytis Paryžiaus konservatorijoje būdamas 13 metų. Nebuvo niekuo pasižymintis mokinys ir po kelerių metų metęs mokslus įstojo į armiją. Dėl sveikatos problemų ten išbuvo trumpą laiką. Pradėjo dirbti muzikantu, grojo pianinu kabaretuose, nuo 1886 metų ėmė pats kurti muziką.

## Kūryba

Pirmieji Satie kūriniai buvo daugiausiai solo pianinui. Didžioji dalis jų ramūs, su pasikartojančiomis dalimis, įkvėpti tradicinių šokių, nevakarietiškos muzikos formų. Žymiausi iš jų *Gymnopédies* (1888) ir *Gnossiennes* (1889–97). Kai kurie kūriniai ir jų pavadinimai humoristiniai, besišaipantys iš to meto garsių kompozitorių arba siūlantys iššūkius atlikėjams. Pavyzdžiui, nei dviejų minučių netrunkančio *Vexations* (apie 1893 m.) partitūra turi įrašą, kad kompozicija turėtų būti sugrota 840 kartų iš eilės (tai trunka apie 18 val. ir po Satie mirties buvo surengtas ne vienas *Vexations* atlikimo „maratonas“).

XX a. Satie kūrė kompozicijas baletui, pantomimoms ir lėlių teatrams, o visai prieš mirtį ir filmui, tačiau niekada nenutolo nuo muzikos solo pianinui.

Nemažai Erik Satie kūrinių XX ir XXI a. buvo panaudoti filmuose, televizijos laidose, aranžuoti populiariajai muzikai.

## Kūriniai

Žymesni Erik Satie kūriniai:

* Ogives (1886)
* Sarabandes (1887)
* Gymnopédies (1888)
* Gnossiennes (1889–97)
* Vexations (1893)
* Je te veux (1901?)
* Embryons desséchés (1913)
* Sports et divertissements (1914)
* Paradas (1916–19)
* Sonatine bureaucratique (1917)
* Sokratas (1917–18)

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Gnossienne 1, atliekamas Alessio Nanni (video)
* Gymnopedie (video)
Taragonesas

**Taragonesas** (isp. ir kat. *Tarragonés*) – Katalonijos komarka Taragonos provincijoje (Ispanija). Plotas – 312 km², 189 296 gyventojai (2009 m.). Administracinis centras yra Taragonoje, kur gyvena beveik du trečdaliai gyventojų. Sudaryta 1936 m. administracinės teritorinės reformos metu, kai iš Kamp de Taragonos buvo sukurtos trys naujos komarkos, tarp jų ir Taragonesas.

Komarka yra Katalonijos pietuose. Vakaruose ji ribojasi su Baš Kampu, šiaurėje su Alt Kampu, rytuose su Baš Penedesu, o pietuose yra 45 km Viduržemio jūros pakrantės.

## Savivaldybės
* Altafulija
* El Kaljaras
* Konstanti
* Krešelis
* El Morelis
* La Nou de Gaja
* El Paljaresosas
* Perefortas
* La Pobla de Mafumetas
* La Pobla de Montornesas
* Renau
* La Pjera de Gaja
* Roda de Bara
* Salomo
* Salou
* La Sekujita
* Taragona
* Toredembara
* Vespelja de Gaja
* Vila Seka
* Vilaljonga del Kampas
Karčiupio Švč. Mergelės Marijos Krikščionių Pagalbos koplyčia

**Karčiupio Švč. Mergelės Marijos Krikščionių pagalbos koplyčia** – naujai pastatyta koplyčia, veikianti Karčiupyje, Kaišiadorių rajone. Aptarnauja Rumšiškių bažnyčios klebonas, pamaldos vyksta kiekvieną sekmadienį.

## Istorija

Sovietmečiu, statant Kauno hidroelektrinę, daugelis gyventojų iš būsimų marių dugno buvo keliami į naujas gyvenamąsias vietas. Viena tokių vietų  naujakuriams pasitarnavo Karčiupio kaimas šalia magistralės . Jame gyvena apie 100 nuolatinių gyventojų, antra tiek jų apsigyvena vasarą soduose. Ši vietovė priklauso Rumšiškių šv. arkangelo Mykolo parapijai. 

Vietos religinės bendruomenės ilgai puoselėta mintis pastatyti Karčiupio gyvenvietėje koplyčią galiausiai įgyvendinta 2007 m. Naują statinį rugsėjo 30 d. pašventino Kauno arkivyskupas Sigitas Tamkevičius. Koplyčią papuošė Švč. Mergelės Marijos Krikščionių pagalbos paveikslas. Koplyčios statybos iniciatorius - buvęs Rumšiškių bažnyčios klebonas kun. Stasys Šileika (1919–2014). 

Koplyčios projekto autoriai – kaišiadoriškiai architektai Asta Stalaučinskienė ir Vidas Stalaučinskas.

## Šaltiniai
Sunjanis

**Sunjanis** () – miestas vakarų Ganoje, 75 km nuo sienos su Dramblio Kaulo Krantu. Bono regiono administracinis centras. Gyventojų 248 tūkst. (2012 m. duomenys). Miestas įsikūręs gausiai drėgnaisiais atogrąžų miškais apaugusioje teritorijoje, kurioje sutinkama didžiausia dramblių populiacija Ganoje, todėl miestas nuo seno garsėja prekyba dramblio kaulu. Sunjanį supa miškingos Ašančio aukštumos.

Veikia Sunjanio oro uostas, tiesa dėl per trumpo kilimo ir tūpimo tako, gali aptarnauti tik vidutinio dydžio orlaivius. Paprastai keleiviai juo tik perskraidinami iki Kumasio oro uosto arba Takoradžio oro uosto.

## Istorija
Sunjanio miestas iškilo XIX a. kaip dramblių medžiotojų apsistojimo postas. Pavadinimas *Sunyani* kilo nuo akanų žodžio *Osono*, reiškiančio 'dramblys'. 1924 m. Britų imperijos nutarimu Sunjanis tapo apskrities centru. Nutiesus plentą iš Sunjanio į Kumasį, Sunjanis tapo svarbiu prekių (gabenta kakava, kolamedžio riešutai, kukurūzai, batatai) gabenimo centru.

## Sportas
* Bofoakwa Tano FC – futbolo klubas; rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje.

## Miestai partneriai
Kartu su šalimais esančiu Tekimanu, Sunjanis palaiko ryšius su:
*  Taskalūsa, JAV

## Šaltiniai
Elmina

**Elmina** () – miestas pietinėje Ganoje, prie Atlanto vandenyno Gvinėjos įlankos, į vakarus nuo Keip Kosto. Gyventojų 33 tūkst. (2012 m. duomenys). 1482 m. Elminą įkūrė portugalai.

Daugiausia verčiamasi žvejyba ir turizmu. Yra žvejybos uostas. Eina Takorandžio–Keip Kosto plentas.

## Istorija
Iki portugalų atvykimo miestelis buvo žinomas *Anomansah* ('nesibaigianti jūra') vardu. 1478 m. prie Elminos vandenų vyko didžiulis mūšis tarp Kastilijos armados, kurią sudarė 35 karavelės, ir portugalų laivyno dėl prekybos (auksas, vergai, dramblio kaulas, juodieji pipirai) viešpatavimo Gvinėjos įlankoje. Mūšis pasibaigė portugalų pergale. Pasirašius *Treaty of Alcáçovas* paliaubų sutartį, daugelyje Vakarų Afrikos teritorijų įsivyravo Portugalijos katalikų monarchų valdžia. Tai buvo pirmasis kolonijinis mūšis tarp Europos valstybių.

Miestelis plėtėsi apie ''São Jorge da Mina'' pilį, kurią 1482 m. pastatė Diogas de Azambuža (*Diogo de Azambuja*). Iš čia Portugalija gaudavo didžiąją dalį savo kolonijų Vakarų Afrikoje turtų. Pradžioje portugalus domino auksas, bet vėliau, nuo XVII a., imta gabentis ir vergus. Elminoje apsistodavo laivai, plaukę į Indiją, kad pasipildytų savo maisto atsargas. Vėliau teritorija perėjo į olandų rankas. Olandų Vakarų Indijos bendrovė čia prekiavo vergais. 1782 m. britai užpuolė miestą, bet jis liko olandų valdžioje iki 1872 m., kai Olandų Aukso Krantas buvo parduotas Didžiajai Britanijai.

## Galerija

Elmina Fishing.JPG|Žvejų valtys
Elmina Downtown.JPG|Miesto centras
Fort Conraadsburg.jpg|Konradsburgo fortas
Overzicht - Elmina - 20374872 - RCE.jpg|Miesto gatvė


## Miestai partneriai
Miestai, su kuriais Elmina yra užmezgusi partnerystės ryšius:
*  Gauda, Nyderlandai
*  Meikonas, Džordžija, JAV

## Šaltiniai
Ašaimanas

**Ašaimanas** () – miestas pietinėje Ganoje, Didžiosios Akros regione, prie Atlanto vandenyno. Įsikūręs 4 km į šiaurę nuo Temos ir 30 km į rytus nuo šalies sostinės Akros. Gyventojų 298 tūkst. (2013 m. duomenys). Verčiamasi augalininkyste, gyvulininkyste ir žvejyba.

Ašaimanas praeityje buvo pagarsėjęs dideliu nusikalstamumo lygiu. 

## Istorija
Gyvenvietę XVII a. įkūrė iš Temos atvykęs karališkosios šeimos narys Nii Ashai. Jo vardu miestas ir pavadintas.

## Išnašos
Vukovaro-Srijemo apskritis

**Vukovaro–Srijemo apskritis** () – apskritis rytų Kroatijoje, apimanti rytinę Slavonijos dalį bei vakarinį *Syrmijos* regioną. Administracinis centras – Vukovaras. Didžiausias miestas – Vinkovcai. Kiti apskrities miestai: Ilokas, Otokas ir Župania.

## Pavadinimas
Serbų abėcėle apskritis rašoma *Вуковарско-сријемска жупанија*, , ,  bei .

## Geografija
Apskrities plotas – 2488 km². Teka Dunojus ir Sava bei dvi mažesnės upės: Bosutas (Savos intakas) ir *Vuka* (Dunojaus intakas).

Vukovaro–Srijemo apskritis šiaurės vakaruose ribojasi su Osijeko–Baranijos apskritimi, vakaruose su Brodo–Posavinos apskritimi, pietuose turi pasienio ruožą su Bosnija ir Hercegovina bei rytuose su Serbija.

## Šaltiniai
Rekstino miškas

**Rekstino miškas** plyti Panevėžio rajono rytuose, Gitėnų miškų masyve. Priklauso Panevėžio miškų urėdijos Raguvėlės girininkijai. Mišką kerta Aukštaitijos siaurasis geležinkelis, teka Juostos upelio dešinysis intakas Rekstinas.

Rekstino miškas patenka į Europos Sąjungos saugomų gamtinių teritorijų tinklo NATURA 2000 teritoriją. Čia saugomi reti laukiniai paukščiai, kiti gyvūnai ir jų buveinės. Šiame miške gyvena ir yra tokios saugomos rūšys, kaip tetervinai, mažieji ereliai rėksniai, lūšys, auga dėmėtosios gegūnės. Miške galima sutikti vilkų, lapių, kiškių, stirnų, žalčių. Pavasarį miško šlaitus puošia žibuoklės, vasarą sirpsta mėlynės, rudenį žydi viržiai, gausu grybų, bruknių.

Miške yra Juostos hidrografinis draustinis, saugomi ekosistemos pavyzdiniai plotai. Mišką sudaro pelkiniai pušynai ir beržynai, eglynai, mišrūs miškai su eglėmis, bei šlapieji juodalksnynai. Šiame miške yra išskirtas pušies sėklinis medynas.

## Siauruko stotelė

Siaurojo geležinkelio ruožo „Panevėžys–Rubikiai“ 19-ame kilometre, Kuzmiškio kaime yra įrengta stotelė. Čia nuo 2001 m. siauruko keleivių ir turistų poreikiams yra poilsio aikštelė su miško baldais, pakyla muzikavimui ir aikštele šokiams, laužaviete. Aikštelėje vienu metu gali iškylauti ~500 žmonių. Ši vieta yra žymi šalies turizmo traukos vietovė dėl čia rengiamų tradicinių, kalendorinių iškylų, siejamų su Užgavėnėmis, Joninėmis, folkloro šventėmis. Taip pat čia vyksta siauruko „gimtadienio“ ir kiti renginiai. Aukštaitijos siauruko organizuojamas Jonų traukinys ir Joninių apeigos Rekstino miške – vienas originaliausių vasaros lygiadienio renginių.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Stotelė „Rekstino miškas“ (''siaurukas.eu'') 
* Jonų traukinys ir Joninės Rekstino miške (nuotraukos ''miestai.net'')
* Siauruko stotelė Rekstino miške (nuotrauka ''panoramio.com'')
Vietininkas

**Vietininkas** () – linksnis, nurodantis vietą (*locus*). Atsako į klausimus *kur?* *kame?*

Vietininko linksnis buvo indoeuropiečių prokalbėje, todėl yra išlikęs dalyje indoeuropiečių kalbų (baltų-slavų, sanskrite, lotynų). Dalyje kitų linksniuojamų kalbų (senovės graikų, senovės germanų) vietininko forma buvo sumišusi su kitais linksniais.

Dabartinis lietuvių bendrinės kalbos vietininkas yra inesyvas (miške, miškuose).

Senasis, iš indoeuropiečių prokalbės paveldėtas vietininkas vienaskaitoje buvo sudaromas prie kamieno arba kamiengalio balsio, jeigu jis turimas, jungiant galūnę **-i* (**žans* + **-i* > **žansi* 'žąsyje'; **šakā-* + **-i* > **šakāi* 'šakoje'; **lauke-* + **-i* > **laukei* 'lauke'), daugiskaitoje − prie kamieno arba kamiengalio balsio pridedant galūnę **-su* (**žans* + **-su* > **žan(s)su* 'žąsyse'; **šakā-* + **-su* > **šakāsu* 'šakose').

Paliudytas senoviškas indoeuropietiškas vienaskaitos vietininkas be galūnės su tam tikra balsių kaita. Senųjų, pirminių vietininkų darybą žr. straipsniuose „Indoeuropiečių prokalbė“ ir „Baltų prokalbė“.

Lietuvių kalboje seniau buvo (dabar kaip archaizmai kartais vartojami) ir kitų vietą reiškiančių linksnių – tai iliatyvas (miškan, miškuosna), aliatyvas (miškop, miškump) ir adesyvas (miškiep, miškuosemp). Šios vietininko atmainos yra archaizmai tik dabartinės kalbos atžvilgiu, nes iš visų lietuvių kalbos linksnių jie yra naujausi, buvo sudaryti vėliau už visus kitus linksnius ir gyvavo trumpiausiai.

Iš neindoeuropiečių kalbų, vietininkas vartojamas tiurkų, finougrų, įvairiose indėnų kalbose. Turkų kalboje vietininko priesaga yra **-da**, tačiau jos išraiška gali kisti dėl balsių harmonijos ir suduslėjimo (*oda – oda*'da***, ''ev – ev'''de***, *kitap – kitap*'ta***). Finougrų kalbose yra daugiau kaip šeši vietininko raiškos būdai (iliatyvas, inesyvas, eliatyvas, aliatyvas, adesyvas, abliatyvas, superesyvas ir kt.).

Pvz., [[estų kalba|estų kalboje]]:
* [[iliatyvas]] – ''maja'''sse*** arba *majja* 'naman'
* inesyvas – *maja*'s*** 'name, namo viduje'
* [[eliatyvas]] – ''maja'''st*** 'iš namo vidaus'
* aliatyvas – *maja*'le*** 'namop'
* [[adesyvas]] – ''maja'''l*** 'ant namo, name, namiep'
* abliatyvas – *maja*'lt**' 'iš namo'
Be šių linksnių, vengrų ir suomių kalbose dar vartojama:
* deliatyvas
* subliatyvas
* superesyvas
Finiškoje vepsų kalboje dar vartojami ir tokie padėtį erdvėje bei laike rodantys linksniai:
* adityvas
* aproksimatyvas
* egresyvas
* proliatyvas
* terminatyvas
Prie vietą nurodančių linksnių dar priskiriami liatyvas, eksesyvas ir daug kitų.

## Išnašos
Obuasis

**Obuasis** () – miestas pietinėje Ganoje, Ašančio regione. Gyventojų 175 tūkst. (2012 m. duomenys).

Miestą supa auksu turtingos kalvos. Nuo čia randamo aukso ir kilo britų Aukso kranto kolonijos pavadinimas. Apylinkėse veikia Asante aukso kasykla, kuri XX a. pabaigoje buvo dešimta pagal dydį didžiausių pasaulyje. Auksas karjere kasamas mažiausiai nuo XVII a. Aukso išgavimo reikmėms naudojamas arsenas daro neigiamą poveikį vietos aplinkai, ypatingai gruntiniam vandeniui. Yra lauko aerodromas. Eina geležinkelis Kumasis–Sekondis-Takoradis.

## Miestai partneriai
*  Riversaidas, Kalifornija, JAV

## Šaltiniai
Atipinė lėtinė mieloleukemija

**Atipinė lėtinė mieloleukemija** – lėtinė mielodisplastinė/mieloproliferacinė liga, kuriai būdingi lėtinės mieloleukemijos požymiai, tačiau nenustatoma Filadelfijos chromosoma nei BCR/ABL genas. Liga taip pat negali būti priskirta kitoms geriau apibrėžtoms kategorijoms, netenkina lėtinės mielomonocitinės leukemijos, mielodisplastinių sindromų ir kitų ligų diagnozės kriterijų. Atipinei lėtinei mieloleukemijai būdinga mažiausiai 6% nebrandžių granulocitinės kilmės ląstelių (promielocitų, mielocitų, metamielocitų). Atipinė lėtinė mieloleukemija gydoma panašiai kaip ir lėtinė mielomonocitinė leukemija, jos prognozė dėl efektyvių vaistų nebuvimo yra kur kas blogesnė nei tradicinės lėtinės mieloleukemijos.
Zadaro apskritis

**Zadaro apskritis** () – apskritis Kroatijoje, apimanti šiaurės Dalmatiją ir pietryčių Liką. Administracinis centras – Zadaras. Kiti apskrities miestai: Benkovacas, Biogradas prie Moro, Ninas, Obrovacas, Pagas.

## Geografija
Apskrities teritorija skirstoma į 6 miestus ir 28 savivaldybes bei į tokias salas kaip: *Dugi otokas*, *Uglianas*, *Pašmanas* ir dalį Pago salos, taip pat ir į mažesnes salas.

Zadaro apskritis šiaurėje ribojasi su Likos–Senio apskritimi, rytuose turi pasienio ruožą su Bosnija ir Hercegovina, pietuose ribojasi su Šibeniko–Knino apskritimi, o vakaruose apskrities krantus skalauja Adrijos jūra.
Bolgatanga

**Bolgatanga** (*Bolgatanga* 'Akmeninis miestas') – miestas šiaurinėje Ganoje, Aukštutiniame Rytų regione, 45 km nuo sienos su Burkina Fasu, 161 km į šiaurę nuo Tamalės. Aukštutinio Rytų regiono administracinis centras. Gyventojų 66 tūkst. (2012 m. duomenys). Miestas išsidėstęs Raudonosios Voltos upės slėnyje, pietuose ribojasi su Baltąja Volta ir Gambagos atodanga.

Tai šiaurės Ganos amatų centras, garsėja spalvingais rankų pynimo dirbiniais. Verčiamasi žemdirbyste ir gyvulininkyste, plėtojamas turizmas.

## Istorija
Istoriškai Bolgatanga buvo pietinė Transsacharinio prekybos maršruto stotelė. Rytinis maršrutas susikirsdavo su Sahelio maršrutu ties Bolgatanga. Palei maršrutą buvo mainomi rankų daryti šiaudiniai krepšiai, kepurės, vėduoklės, taip pat odos dirbiniai, metaliniai papuošalai bei vietinių drabužiai į kolamedžio riešutus, druską.

Nuo 1902 iki 1960 m. šiaurinė teritorija buvo britų protektoratas. 1960 m. teritorija buvo padalinta į Šiaurės ir Aukštutinį regionus. Pastarasis 1983 m. dar buvo suskaidytas į Aukštutinį Rytų ir Aukštutinį Vakarų regionus.

## Šaltiniai
Koforidua

**Koforidua** () – miestas pietrytinėje Ganoje, Rytų regione, ~80 km į šiaurę nuo šalies sostinės Akros. Rytų regiono administracinis centras. Gyventojų 127 tūkst. (2012 m. duomenys). Miestas įsikūręs Densu upės baseine, pietvakarinėje Kvahu plynaukštės dalyje.

Komercinis regiono centras. Mieste verčiamasi įvairiomis pramonės šakomis (tekstilė, amatai, muilo gamyba, alkoholinių ir nealkoholinių gėrimų daryba), išskyrus sunkiąją pramonę, taip pat žemės ūkiu (auginami kakava, manijokai, kolamedžiai, kukurūzai, plantanai, citrusai, alyvpalmės ir kt.). Vystomas turizmas. Yra plentas ir geležinkelio linija į Kumasį.

## Istorija
Koforidua įkurta 1875 m. akanų, kurie pabėgo iš Asantemano. 1923 m. nutiesus geležinkelį į Kumasį, Koforidua tapo svarbiu transporto mazgu. Ilgą laiką buvo svarbus kakavos auginimo regionas. Jos gamybą pradėjus keldinti į labiau į vakarus esančius dirvonus, Koforidua tapo vis labiau priklausoma nuo komercinių ir administracinių funkcijų.

## Šaltiniai
Berekumas

**Berekumas** () – miestas vakarinėje Ganoje, Brongų–Ahafų regione, ~40 km į šiaurę nuo Sunjanio ir apie 437 km nuo šalies sostinės Akros. Gyventojų 62 tūkst. (2013 m. duomenys).

## Sportas

### Futbolas
Žymiausi klubai:
* Berekum Chelsea FC

## Išnašos
Nkaukau

**Nkaukau** (*Nkawkaw* 'raudonas raudonas') – miestas pietinėje Ganoje, Rytų regione. Nkaukau yra šalia kelio ir buvusio geležinkelio maždaug pusiaukelėje tarp Akros ir Kumasio, prie Kvahu plynaukštės. Gyventojų 61 tūkst. (2013 m. duomenys). Plentai į Koforidua, Konongą. Vystomas turizmas.

## Šaltiniai
Tema (miestas)

**Tema** () – miestas pietinėje Ganoje, Didžiosios Akros regione, prie Atlanto vandenyno, 25 km į rytus nuo šalies sostinės Akros. Gyventojų 161 tūkst. (2013 m. duomenys).

Per miestą tiesiogiai eina nulinis dienovidinis. Tema yra didžiausias šalies uostamiestis, vienas iš dviejų šalies giliavandenių uostų, kitas – Sekondis-Takoradis. Tenmoje perkraunama 80 % Ganos importo ir eksporto krovinių, įskaitant pagrindinę šalies eksporto prekę – kakavą. Verčiamasi naftos perdirbimo, tekstilės, chemijos, metalų apdirbimo, cemento, maisto pramone, taip pat komercine žvejyba ir žuvies apdorojimu.

## Istorija
Tema įkurta vietoje mažo žvejų kaimelio, vadinto *Torman* vardu. Miestas pradėjo sparčiai augti 1961 m. iškasus gilų uotą. Tuomet tai buvo vienas moderniausių miestų šalyje pagal išplanavimą.

## Sportas
* Vision FC – futbolo klubas; rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje.

## Miestai partneriai
*  Grinvičas, Londonas, Jungtinė Karalystė
*  San Diegas, Kalifornija, JAV
*  Roanokas, Virdžinija, JAV

## Šaltiniai
Vakarų regionas (Gana)

**Vakarų regionas** () – Ganos administracinis regionas. Yra šalies pietvakariuose, Dramblio Kaulo Kranto pasienyje ir Atlanto vandenyno pakrantėje. Administracinis centras – Sekondis-Takoradis.

2018 m. iš šiaurinės Vakarų regiono dalies sudarytas Vakarų Šiaurės regionas.

## Geografija
Būdingos daugiausia pakrantės lygumos, tačiau įsiterpia keletas kalnagūbrių. Pietuose yra piečiausias šalyje Trijų Taškų kyšulys. Svarbiausios upės – Pra, Tanas, Bia, Ankobra. Vandenyno pakrantėje yra Aukso Kranto laikotarpio tvirtovių, tradicinė Nzulezo gyvenvietė (UNESCO pasaulio paveldo objektas).

## Gyventojai

Vakarų regione gyvena daugiausia akanų subgrupės: nzemai, vasai, ahantai, fanti, džvirai, pepesai, sehviai, anji.

Svarbiausi miestai:
* Sekondis-Takoradis
* Aksimas
* Tarkva
* Bibianis


File:Village and road at Tarkwa 2005.jpg|Kaimas pakeliui į Tarkvą
File:Fort St. Sebastian Closeup.jpg|San Sebastiano fortas, Šama
File:Nulezo3.jpg|Nzulezo kaimas
File:Blick auf Princess Town.JPG|Princestaunas


## Šaltiniai
Vineba

**Vineba** () – miestas pietinėje Ganoje, Vidurio regione, prie Atlanto vandenyno Gvinėjos įlankos, ~140 km į rytus nuo Keip Kosto, 60 km į vakarus nuo šalies sostinės Akros. Gyventojų 60 tūkst. (2013 m. duomenys).

Vineba tradiciškai dar vadinama ***Simpa***. Yra istorinis žvejų uostas, verčiamasi žvejyba, amatais, plėtojamas turizmas. Veikia Pedagogikos universitetas (įkurtas 1992 m.).

## Istorija
Vineba įkurta 1400 m. *Osimpan Bondzie Abe*. Nuo 1632 m. buvo britų prekybos postas. 1644 m. postas buvo apleistas. 1694 m. įrengtas fortas, kuris buvo sugriautas 1812 m. Britų Aukso kranto eros metais Vineba buvo nedidelis uostamiestis, iš kurio prekės plukdytos į Europą. XIX a. pastatyta bažnyčia. 1958 m. įkurtas universitetas.

## Miestai partneriai
Miestai, su kuriais Vineba yra užmezgusi partnerystės ryšius:
*  Čarlotsvilis, Virdžinija, JAV
*  Loulis, Masačusetsas, JAV

## Šaltiniai
Refrakterinė anemija su žiediniais sideroblastais ir trombocitoze

**Refrakterinė anemija su žiediniais sideroblastais ir trombocitoze** – viena iš mieloproliferacinių-mielodisplastinių ligų, piktybinė iš kaulų čiulpų kamieninės ląstelės kilusi liga. Jos diagnostiniai kriterijai yra:
* Anemija, eritrocitų eilės ląstelių displazijos požymiai ir >15 % žiedinių sideroblastų kaulų čiulpuose
* Blastų skaičius kaulų čiulpuose 450 G/L
* Kaulų čiulpuose randama daug megakariocitų, kurie paprastai būna dideli
* 75 % atvejų nustatoma JAK2 mutacija
* Nenustatoma 5q delecija (5q mielodisplastinis sindromas)
Ligoniams paprastai būna anemijos simptomai. Gydymas yra simptominis, panašiai kaip ir mielodisplastinių sindromų.

## Šaltiniai
Toru Takemitsu

**Toru Takemicu** (1930 m. spalio 8 d. – 1996 m. vasario 20 d.) – japonų kompozitorius ir muzikologas. Pagarsėjo unikalaus skambesio kūriniais, kuriuose derino vakarietiškos ir rytietiškos muzikos tradicijas. Sukurė garso takelius 93 kino filmams, išleido 20 knygų apie muziką. Laikomas vienu geriausių Japonijos XX a. kompozitorių.

## Biografija

Gimė Tokijuje. Dalį vaikystės praleido tuo metu Japonijos valdomoje Mandžiūrijoje. Prasidėjus Antram pasauliniam karui tarnavo armijoje, kur pirmą kartą susidūrė su vakarietiška muzika (ji tuo metu Japonijoje buvo uždrausta). Po karo toliau ja domėjosi, pradėjo rašyti kompozicijas. Per savo gyvenimą neįgijo jokio formalaus muzikinio mokymo, išskyrus kelias privačias pamokas pas Yasuki Kiyose; daug studijavo savarankiškai.

Nuo 1951 m. priklausė Eksperimentinėms dirbtuvėms (*Jikken Kōbō*) – nusistovėjusias normas laužančių ir nuo tradicinių japoniškų menų atsiriboti siekiančių menininkų draugijai. Igoriui Stravinskiui 1958 m. lankantis Japonijoje, jam per klaidą buvo duota paklausyti Takemitsu kūrinio *Requiem* styginiams (sukurto 1957 m.) Sužavėtas Stravinskis vėliau susitiko su Takemitsu ir prisidėjo prie jo išpopuliarėjimo tarptautiniu mastu.

Per ateinančius dešimtmečius Takemitsu buvo kviečiamas į įvairius tarptautinius renginius, prisidėjo prie festivalių organizavimo, skaitė paskaitas tiek Japonijos, tiek užsienio šalių universitetuose. Visą gyvenimą aktyviai kūrė, kompozicijas skyrė tiek koncertų salių, tiek ir populiariosios muzikos ansambliams. Prisidėjo prie beveik 100 garso takelių sukūrimo.

## Kūryba

Takemitsu stilių įtakojo vakarų populiarioji muzika, džiazas, kompozitoriai Claude Debussy, Olivier Messiaen, John Cage ir kiti. Takemitsu retai naudojo tradicinės japonų muzikos elementus, tačiau kai kuriuos kūrinius skyrė tradiciniams instrumentams. Nepaisant to, ne viename Takemitsu kūrinyje galima rasti japoniškos estetikos bruožų, kaip kad simetrijos vengimo, pirmenybės teikimo lėtiems pokyčiams, meditacijai, jautrumo metų laikams, aplinkos detalėms.

## Kūriniai

Žymesni Toru Takemitsu kūriniai:

* Requiem (1957)
* Tableau noir, narr, chbr orch (1958)
* Koralų sala (1959)
* Medžių muzika (1961)
* Žalia (1967)
* Žiema (1971)
* Gemeaux (1971–86)
* Ruduo (1973)
* Gitimalya (1974)
* Sapnų metas (1981)
* Link sapno ribos (1983)
* Nostalgija (1987)
* Vizijos (1990)

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Requiem (video)
Kolonoskopija

**Kolonoskopija** – endoskopinis tyrimas, kurio metu specialiu prietaisu (endoskopu-kolonoskopu) tiriama storoji žarna, kai kuriais atvejais ir paskutinė plonosios žarnos dalis. Kolonoskopijos tyrimo metu diagnozuojamos storosios žarnos ligos: storosios žarnos vėžys, uždegiminės ligos (opinis kolitas, Krono liga), adenoma. Kolonoskopija paprastai atliekama be narkozės.

## Šaltiniai
Apvalinimas

**Apvalinimas** – realiojo skaičiaus pakeitimas kitu, jam apytiksliai lygiu skaičiumi, turinčiu mažiau dešimtainių ženklų ar reikšminių skaitmenų. Pavyzdžiui, pakeičiant 23,4476 € į 23,45 €, arba trupmeną 312/936 į 1/3 arba išraišką √2 į 1,414.

Apvalinimas dažniausiai daromas tam, kad gauti reikšmę, kurią yra lengviau užrašyti ir dirbti su ja negu su originalia reikšme. Galima kartu nurodyti suskaičiuoto skaičiaus tikslumą. Pavyzdžiui, kiekiui 123 456, kurio tikslumas žinomas tik tarp keleto šimtų, yra geriau sakyti „apie 123 500“.

Iš kitos pusės apvalinimas įveda apvalinimo klaidą rezultate. Apvalinimas yra beveik neišvengiamas daugelyje skaičiavimų – ypač kai dalinami du skaičiai į sveikąjį skaičių arba į slankiojo kablelio aritmetiką, kai skaičiuojamos matematinės funkcijos, tokios kaip kvadratinė šaknis, logaritmas ir sinusas arba, kai naudojamas slankiojo kablelio su fiksuotu skaičiumi reikšmingų skaitmenų. Skaičiavimų sekoje šios apvalinimo klaidos dažniausiai susideda ir tam tikrose sąlygose gali grąžinti nesąmoningą reikšmę.

## Įprastas apvalinimas su žymėjimu

Apvalindami nurodytą skaičių iki nurodyto skyriaus:
* pasižymime skaitmenį to skyriaus iki kurio norime apvalinti;
* pažymėtąjį skaitmenį paliekame tokį patį, jeigu pirmas po jo esantis skaitmuo yra nuo 0 iki 4;
* pažymėtąjį skaitmenį padidiname vienetu, jeigu pirmas po jo esantis skaitmuo yra nuo 5 iki 9;
* po pažymėtojo skaitmens esančius skaitmenis pakeičiame nuliais, jeigu tie skaitmenys yra po kablelio, tai juos atmetame.
Pavyzdžiui, 3,14159 suapvalinus iki šimtųjų bus 3,14. Suapvalinus 3,1153 iki šimtųjų bus 3,12.

## Šaltiniai
Rambrušas

**Rambrušas** (; ; ) – miestas vakariniame Redanžo kantone, Dykircho apygardoje, Liuksemburge. Jis susikūrė 1979 m. susijungus *Arsdorf*, *Bondorf*, *Folscheid* ir *Perl* bendruomenėms.

Rambrušas yra ypatingas tuo, kad tai yra labiausiai į vakarus nutolusi vokiškai kalbanti bendruomenė Europoje. Tiksliai 850 km labiausiai į rytus nutolusi vokiškai kalbanti bendruomenė yra Doič Jarndorfas Burgenlande, Austrijoje.
Playboy (Lietuva)

**„Playboy“** – garsiausias pasaulyje erotinis, mėnesinis vyrų žurnalas, Lietuvoje leistas 2008–2013 m.

## Istorija
Pirmasis žurnalo numeris buvo išleistas 2008 m. spalio 24 d. Leidinyje buvo publikuojamos ne tik užsienio žvaigždžių moterų erotinės fotografijos, bet taip pat ir Lietuvos garsenybių, tokių kaip: Jurgita Tvarijonaitė, Sandra Chlevickaitė, muzikos grupės „Olialia Pupytės“ narės, Erika Santos, Ingrida Martinkėnaitė, Vaida Židonytė, Asta Valentaitė.

Leidėjai: UAB „Leidybos namai Santa“ – (2008–2009 m.), UAB „UPG Baltic“ – (2010–2012 m.). Tiražas 2009 m. – 20 000 egz., 2011 m. – 15 000 egz.

## Redaktoriai
* Liudas Dapkus (2008–2010 m.)
* Aidas Puklevičius (2011–2013 m.)

## Redakcija
Redakcijoje dirbo ir numerius ruošė šie žurnalistai ir kiti bendraautoriai: Tomas Federavičius, Rolandas Kažimėkas, Irena Kamičaitienė, Rimantė Kulvinskytė, Vaidas Valiukevičius.
Ganos demografija

Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie **[[Gana|Ganos]] demografiją**.

**Gyventojų skaičius:** 25 199 609 (2013 m. apskaičiavimai)

**Struktūra pagal amžių:**
* *0–14 m.:* 38,7 % (4 902 094 vyrai ir 4 858 630 moterų)
* *15–24 m.:* 18,8 % (2 360 293 vyrai ir 2 382 573 moterys)
* *25–54 m.:* 33,7 % (4 120 921 vyras ir 4 363 889 moterys)
* *55–64 m.:* 4,7 % (577 431 vyras ir 610 716 moterų)
* *65 m. ir vyresni:* 4,1 % (476 297 vyrai ir 546 765 moterys) (2013 m. apsk.)

**Gyventojų amžiaus [[mediana]]:**
* *bendras:* 20,7 m.
* *vyrų:* 20,3 m.
* *moterų:* 21,2 m. (2013 m. apsk.)

**Metinis populiacijos prieaugis:** 2,19 % (2013 m. apsk.)

**[[Gimstamumas]]:** 31,7 gimimų/1000 gyv. per metus (2013 m. apsk.)

**[[Mirtingumas]]:** 7,53 mirčių/1000 gyv. per metus (2013 m. apsk.)

**[[Migracijos indeksas]]:** –2,23 migrantų/1000 gyv. per metus (2013 m. apsk.)

**[[Urbanizacija]]:**
* *mieste gyvenančių žmonių skaičius:* 51,9 % (2011 apsk.)
* *mieste gyvenančių žmonių procento metinis kitimas:* 3,5 % (2010–15 m. apsk.)

**Lyčių pasiskirstymas:**
* *gimimo metu:* 1,03 vyro vienai moteriai
* *0–14 m.:* 1,01 vyro vienai moteriai
* *15–24 m.:* 0,99 vyro vienai moteriai
* *25–54 m.:* 0,95 vyro vienai moteriai
* *55–64 m.:* 0,95 vyro vienai moteriai
* *65 m. ir vyresni:* 0,88 vyro vienai moteriai
* *visai populiacijai:* 0,98 vyro vienai moteriai (2013 apsk.)

**Kūdikių [[mirtingumas]]:**
* *bendra:* 39,7 mirčių/1000 gimimų
* *vyrų:* 43,8 mirčių/1000 gimimų
* *moterų:* 35,48 mirčių/1000 gimimų (2013 m. apsk.)

**[[Vidutinė gyvenimo trukmė]]:**
* *bendra:* 65,32 m.
* *vyrų:* 62,99 m.
* *moterų:* 67,71 m. (2013 apsk.)

**[[AIDS]]/[[ŽIV]]:**
* *paplitimas tarp suaugusiųjų:* 1,8 %
* *bendras skaičius:* 260 000
* *mirčių skaičius:* 18 000 (2009 m. apsk.)

**15 m. ir vyresnių gyventojų [[raštingumas]]:**
* *bendras:* 71,5 %
* *vyrų:* 78,3 %
* *moterų:* 65,3 % (2010 m. apsk.)

**15–24 m. amžiaus gyventojų [[nedarbo lygis]]:**
* *bendras:* 16,6 %
* *vyrų:* 16,4 %
* *moterų:* 16,7 % (2000 m. apsk.)

**[[Religija|Religijos]]:**
* *kriščionys:* 71,2 %
* *musulmonai:* 17,6 %
* *vietinės religijos:* 5,2 %
* *kiti:* 0,8 %
* *netikintys:* 5,2 % (2010 m. surašymas)

## Šaltiniai

* Gana CŽV pasaulio faktų knygoje (anglų kalba)
Ada (Gana)

**Ada** ( arba *Ada Foah*) – miestelis Ganoje, Didžiosios Akros regione, prie Atlanto vandenyno, į rytus nuo šalies sostinės Akros. Įsikūręs prie Voltos upės žiočių. Tai kurortinis miestelis, vystomas turizmas.

## Istorija
XVI a. per Adą olandai prekiavo su Europa. Jie čia 1775 m. įkūrė prekybos postą. Vėliau teritoriją užėmė danai, kurie tuo metu valdė didžiąją dalį pakrantės į rytus nuo Akros. Danai čia 1783 m. pastatė Kongensteino fortą.  Vėliau fortą įsigijo britai, kurie čia prekiaudavo vergais ir gabendavo juos į Amerikas. Be vergų, iš Ados į kitas valstybes daugiausiai gabenti palmių aliejus, palmių vaisių sėklelės, guma. Patogi geografinė padėtis (Ada įsikūrusi prie Voltos upės žiočių) leido greitai nugabenti produktus iki uosto prieplaukos. Ekonominis bumas pasiektas XX a. pr.

## Šaltiniai
Regorafenibas

**Regorafenibas** – priešvėžinis vaistas, tirozinkinazių inhibitorius, skiriamas gydyti storosios žarnos karcinomai, gastrointestinaliniams stromos navikams ir kepenų ląstelių karcinomai. Vaistas vartojamas tablečių forma. Dažniausiai sukeliami nepageidaujami poveikiai: apetito pablogėjimas, silpnumas, viduriavimas, padidėjęs kraujospūdis.

## Šaltiniai