open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Itono koledžas

**Itono koledžas** () – elitinė berniukų privati mokykla Jungtinėje Karalystėje, Berkšyro grafystės Itono miestelyje. Mokyklą 1440 m. įkūrė Anglijos karalius Henrikas VI. Mokykla veikia šalia karališkosios Vindzoro pilies, 30 km į vakarus nuo Londono. Koledže mokomi apie 1300 berniukų, kurių amžius 13–18 metų.  

## Mokyklos sistema ir tvarka
Moksleiviai studijų metu specialiai ruošiami valstybinei tarnybai. Pagal seną mokyklos tradiciją visus 5 mokslo metus berniukai gyvena mokykloje arba greta jos kaip internate ir tėvus mato retai. Jau šimtus metų faktiškai visas Itono miestelis aptarnauja beveik vien tik mokyklos veiklą. Itono miestelyje yra 25 namai, kurių kiekviename gyvena berniukais besirūpinanti pora vyresnių žmonių ir grupė berniukų.

Studijų kaina yra labai aukšta, viršijanti vidutinį atlyginimą, todėl tik nedidelis procentas tėvų gali leisti vaikus į šią mokyklą. Tačiau gabiems berniukams yra galimybė gauti stipendiją ir studijuoti koledže nemokamai. 20 % moksleivių šiuo metu gauna finansinį palaikymą. Be finansinio barjero, dar yra visiems moksleiviams privalomas sudėtingas stojamasis egzaminas.

Nors dauguma mokytojų ir darbuotojų – vyrai, mokymo procese dalyvauja ir kelios moterys. Mokytojai privalo gyventi 20 minučių atstumu nuo mokyklos, kad esant reikalui bet kada paros metu galėtų pasirūpinti mokiniu, jei jam kyla svarbių klausimų. Moksleivių užimtumas ir studijų krūvis yra labai didelis, manoma, kad vienas didžiausių pasaulyje savo amžiaus grupėje. 

Moksleiviai nešioja išskirtines juodas frako tipo uniformas ir privalo jas dėvėti visą studijų dienos laiką, išskyrus tik tam tikrus užsiėmimus, pvz., sporto metu, teatre, namuose. Itone labai griežta mokslo ir gyvenimo tvarka, pvz., paaiškėjus, kad moksleivis naudoja narkotikus jis yra šalinamas iš mokyklos. Per paskutinius dešimtmečius į Itoną pradėjo vykti mokyti vis daugiau užsieniečių ir jis ypač tapo populiarus tarp kinų.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė (anglų k.)
Šv. Andriaus parapija (Gernsis)

**Šv. Andriaus parapija** (, ) – kalvota parapija Gernsio salos centre, neturinti išėjimo prie jūros.

Adresų pašto kodas parapijoje prasideda GY6.

Saloje yra *Mažoji koplyčia* (), kuri, kaip manoma, yra mažiausia bažnyčia pasaulyje. Aplink koplyčią vietovė yra kaimiško tipo.

## Šaltiniai
Hibara

**Hibara** () – ežeras Japonijoje, Fukušimos prefektūroje, Jamos apskrityje. Tai dalis Bandajaus-Asahio nacionalinio parko ir didžiausias *Bandai-kōgen* aukštumų ežeras.

Mezotrofinis Hibaros ežeras susidarė 1888 m. liepos 15 d. išsiveržus Bandajaus ugnikalniui. Nuolaužų lavina sukūrė natūralią užtvanką, kurią vėliau užliejo vanduo, užtvindęs Hibaros kaimą (桧原村 *Hibara-mura*). Hibaros kaimo griuvėsiai tebestovi ežero dugne.


Vaizdas:Lake Hibara-ko.JPG|Ežero krantai, padengti sniegu
Vaizdas:Lake Hibara-ko4.JPG|Panirę torii vartai


## Šaltiniai
Fudžio-Hakonės-Idzu nacionalinis parkas

**Fudžio-Hakonės-Idzu nacionalinis parkas** () – saugoma gamtos teritorija Japonijoje, Honšiū saloje, patenka į Jamanašio, Šidzuokos ir Kanagavos prefektūrų bei vakarinės Tokijo metropolijos teritorijas.

Vietoje to, kad apimtų tam tikrą konkrečią vietovę, parkas susideda iš keleto turistinių objektų, išsibarsčiusių po regioną. Nacionalinio parko teritorija apima Fudžio kalną, penkis Fudžio ežerus, Hakonės miestelį, Idzu pusiasalį ir Idzu salas. Jo plotas siekia 1227 km². Piečiausias taškas yra Hačidžodžimos sala, nutolusi per kelis šimtus kilometrų nuo Fudži kalno. Parke gausu įvairių geografinių objektų, įskaitant karštąsias versmes, pakrantes, kalnuotas vietoves, ežerus ir daugiau kaip 1000 ugnikalnių. Parko augalija varijuoja nuo kalnų medžių rūšių iki subtropinės Idzu salų augmenijos.

Fudžio-Hakonės-Idzu nacionalinis parkas įkurtas 1936 m. vasario 1 d. ir yra vienas iš keturių seniausių nacionalinių parkų Japonijoje. 1950 m. į parko teritoriją buvo įtrauktos ir Idzu salos, o pavadinimas buvo pakeistas į dabartinį. Tai lankomiausias nacionalinis parkas Japonijoje dėl to, kad jis yra arti Tokijo metropolijos ir lengvai pasiekiamas transporto priemonėmis.

Netoliese įsikūrę miestai yra Odavara, Fudžis, Minamiašigara ir Numadzu.

## Lankytinos vietos

File:Kodaki fuji frm shojinko.jpg|Fudži kalnas ir penki Fudži ežerai
File:N2 Shiraito Falls 2.jpg|Širaito krioklys
File:Lake Ashi from Mt.Komagatake 03.jpg|Aši-no-ko ežeras
File:Mount Omuro (Izu Peninsula) 20100426 (B).jpg|Omuro kalnas
File:Jōgasaki Coast 01.jpg|Džogasakio pakrantė
File:Izu-Oshima-IMG 4759.jpg|Idzu Ošima

Fudžio-Hakonės-Idzu nacionalinis parkas dalijamas į penkias zonas:


; 1. Fudži kalno teritorija
* Fudži kalnas
* Širaito krioklys
* Penki Fudži ežerai
* Aokigahara
* Tanuki ežeras

; 2. Hakonės teritorija
* Senasis Tokaido kelias
* Hakonės šlapynių botanikos sodas
* Aši ežeras
* Ovakudani karštųjų versmių slėnis

; 3. Idzu pusiasalis
* Amagi kalnagūbris
* Atamio karštosios versmės
* Atagavos tropikų ir aligatorių sodas
* Džogasakio pakrantė

; 4. Idzu salos
* Idzu Ošima
* Tošima
* Niidžima
* Šikinedžima
* Kodzušima
* Mijakedžima
* Mikuradžima
* Hačidžodžima

## Išnašos
Soninkai

**Soninkai** (*Soninké*) – Afrikos tauta, gyvenanti Vakarų Afrikoje. Daugiausia soninkų gyvena Malyje (ypač vakaruose), taip pat aplinkinėse teritorijose Mauritanijoje, Senegale, Gambijoje, mažesnės populiacijos sutinkamos Burkina Fase, Ganoje, Dramblio Kaulo Krante, Bisau Gvinėjoje. Populiacija – apie 1–2 mln. žmonių. Vartoja soninkų kalbą, priklausančią mande kalbų grupei (tradiciškai priskiriama Nigerio-Kongo šeimai). Absoliuti dauguma soninkų išpažįsta islamą (sunitai).

Soninkai buvo pagrindinė tauta, kuri sudarė viduramžių Ganos imperijos valstybę.

Verčiasi daugiausia žemdirbyste (augina sorgus, kukurūzus, ankštines kultūras), gyvulininkyste (laiko kupranugarius, ožkas, avis), dirba žemės riešutų plantacijose, verčiasi prekyba, uždarbiauja miestuose.

Soninkų visuomenei būdinga griežta socialinė hierarchija, egzistuoja kastos, tarpkastinės vedybos netoleruojamos.

## Galerija

File:Femmes soninkees.jpg|Soninkų moteris ir mergaitė iš Mauritanijos
File:Homme soninke.jpg|Soninkų senolis iš Mauritanijos
File:IbrahimaKébé2.JPG|Soninkų menininkas Ibrahima Kébé iš Senegalo
File:Brooklyn Museum 77.243.1 NTomo Mask.jpg|Soninkų ritualinė kaukė


## Šaltiniai
Rimantė Šalaševičiūtė

**Rimantė Šalaševičiūtė** (g. 1954 m. vasario 10 d. Varniuose, Telšių rajonas) – Lietuvos teisininkė, politikė.

## Biografija
1960–1971 m. mokėsi Varnių vidurinėje mokykloje. 1971–1976 m. studijavo Vilniaus universiteto Teisės fakultete.

1976–1979 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto teisininkė, lektorė, dėstė darbo ir ūkio teisę. 1979–1986 m. Vilniaus gamybinės dujofikacijos valdybos teisininkė, LSSR komunalinio ūkio ministerijos Kvalifikacijos kėlimo instituto lektorė. 1986–1990 m. Vilniaus miesto Tarybų rajono Vykdomojo komiteto Organizacinio skyriaus vedėja.

1990–1995 m. Vilniaus miesto tarybos sekretoriato konsultantė-sekretorė. 1995–2003 m. LR Seimo kontrolieriaus patarėja, 2003–2005 m. LR Seimo kontrolierė. 2005–2010 m. Vaiko teisių apsaugos kontrolierė. 2005–2013 m. Europos ombudsmenų instituto valdybos narė. 2008–2013 m. Lietuvos nacionalinės UNICEF valdybos narė. 2009 m. išrinkta Europos vaiko teisių gynėjų tinklo (ENOC) pirmininke. 2010–2012 m. Vilniaus pedagoginio universiteto lektorė. Nuo 2012 m. Seimo narė. 2014–2016 m. Algirdo Butkevičiaus Vyriausybėje – LR sveikatos apsaugos ministrė.

Nuo 2001 m. LSDP narė, LSDP tarybos, LSDP Vilniaus miesto Tarybos ir Prezidiumo narė, Vilniaus miesto Fabijoniškių skyriaus tarybos narė, Lietuvos socialdemokračių moterų sąjungos tarybos narė. 2017 m. lapkritį, prieš pašalinimo iš LSDP klausimo svarstymą, pati kartu su kitais 7 partijos nariais pasitraukė iš partijos.

## Veikla

2009 m. Seimo Teisės ir teisėtvarkos komitetas konstatavo, kad reaguodama į kauniečio Drąsiaus Kedžio skundus dėl galimo jo mažametės dukters tvirkinimo vaiko teisių apsaugos kontrolierė Rimantė Šalaševičiūtė savo pareigas atliko nepakankamai, paviršutiniškai, kai kuriais atvejais – pavėluotai.

2016 m. vasario mėn. atsistatydino iš sveikatos apsaugos ministrės pareigų po prisipažinimo davus kyšį.

## Bibliografija

* Vaiko teisių padėtis Lietuvos stacionariose globos ir ugdymo įstaigose: tyrimo ataskaita (su kitais). – Vilnius: Žmogaus teisių stebėjimo institutas, 2006. – 42 p.
* Vaiko teisių apsaugos sistema Lietuvoje / Rimantė Šalaševičiūtė, Eivilė Žemaitytė. – Kaunas: V3 studija, 2008. – 155 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-737-31-5
* Prevencinių projektų įgyvendinimas Lietuvos mokyklose. – Vilnius: Drąsinkime ateitį, 2011. – 71 p. – ISBN 978-609-448-003-4
* Vaiko teisės ir pareigos kasdieniniame gyvenime. – Vilnius: Spaudmeta, 2012. – 135 p.: iliustr. – ISBN 978-609-95257-5-4
* Kompleksinė pagalba neįgaliems asmenims: mokslo studija / Giedrė Kvieskienė, Renaldas Čiužas, Violeta Vaicekauskienė, Rimantė Šalaševičiūtė. – Vilnius: Lietuvos edukologijos universiteto leidykla, 2015. – 195 p.: diagr. – ISBN 978-9955-20-978-2


## Šaltiniai

|-
Lyginamoji kalbotyra

**Lyginamoji kalbotyra** (arba ***lyginamoji filologija***) – kalbotyros mokslo atšaka, nagrinėjanti kalbų tarpusavio ryšius. Šios mokslo šakos pagrindinė veiklos sritis yra kalbų grupavimas į giminingų kalbų grupes ir šeimas, prokalbių atkūrimas, istorinės kalbų kaitos fiksavimas, žodžių etimologijos nustatymas. Taikomas lyginamasis, filologinis, vidinės rekonstrukcijos ir kiti metodai.

Kalbų panašumų pastebėta dar antikoje. Renesanso epochoje, daugiausia remiantis panašiai tariamais ir tos pačios ar artimos reikšmės žodžiais, buvo teigiama, kad naujosios kalbos yra kilusios iš lotynų, graikų ar kitų senųjų kalbų. Lyginamosios kalbotyros pradininku laikomas XVIII a. britų mokslininkas Viljamas Džonsas, pastebėjęs ir pagrindęs sanskrito ir klasikinių bei šiuolaikinių Europos kalbų panašumus. Šis mokslas suklestėjo XIX a., kuomet padėti pagrindai šiuolaikinei kalbų klasifikacijai. Francas Bopas pirmasis pradėjo nuodugnų indoeuropietiškų šaknų ir fleksijų lyginimą ir moksliškai pagrindė Džonso teoriją apie bendrą šių kalbų giminystę. Danų kalbininkas Rasmusas Raskas pabrėžė, kad lyginant kalbas svarbiausia yra ne leksika, o morfologija, nes žodžių daryba, priešingai nei žodžiai, nebūna pasiskolinta. Jis pagrindė germanų kalbų giminystę. Rusų mokslininkas Aleksandras Vostokovas atkreipė dėmesį, kad kalbų ryšiams tirti būtina nagrinėti mirusias kalbas, kadangi jos išsaugojusios daug svarbių prokalbės elementų. Viena svarbiausių lyginamosios kalbotyros asmenybių buvo Ferdinandas Sosiūras, kuris kalbotyrą susiejo su semiotika. Augustas Šleicheris bandė atkurti indoeuropiečių prokalbę.

Klasikiniai lyginamosios kalbotyros metodai remiasi itin atsargiu morfemų lyginimu, atsižvelgiant į balsiokaitos, fonetinio pakitimo aspektus, pastebint reguliarius pokyčius. Taikomi ir labiau kontroversiški metodai, lyginant ne morfemas, o leksemas, t. y., jei keliose kalbose yra panašiai skambantis ir panašią reikšmę turintis žodis, preziumuojama, kad tos kalbos giminingos (masinio palyginimo metodas). Šio metodo rezultatai neretai būna klaidingi, tačiau jis gali būti naudingas pirminiam kalbų palyginimui. Nekritiškas lyginamosios kalbotyros taikymas priskiriamas pseudomokslui – paviršutiniškais kalbų palyginimais bandomos pagrįsti įvairios istorinės hipotezės, nacionalistinės ar religinės teorijos.

## Šaltiniai
Pranciškus Kaupavičius

**Pranciškus Kaupavičius** () (1799 m. balandžio 14 d. Dūseikiuose, Rusijos imperija – 1871 m. rugpjūčio 14 d. Braunsvaldė, Prūsijos karalystė) – katalikų dvasininkas, katalikybės puoselėtojas Rytų Prūsijoje.

## Biografija

Gimė 1799 m. balandžio 14 d. Dūseikiuose, kilmigoje šeimoje. Tėvas Vincentas Kaupavičius, motina Marijona Dūseikaitė. Jaunystėje mokėsi vienuolių bernardinų gimnazijoje Telšiuose. Vėliau mokėsi Varnių kunigų seminarijoje. 1828 m. įšventintas į kunigus. Dirbo vikaru Kvėdarnoje, vėliau Žygaičių bažnyčios administratoriumi ir rektoriumi Pajūrio bažnyčioje. Dalyvavo 1831 m. sukilime. 1840 m. Varmės vyskupas Andrius Stanislovas fon Hatenas pakvietė dvasininką dirbti į Varmės regioną, kur dėl lietuvių kalbos mokėjimo buvo pasiųstas skleisti katalikybę į rytines Rytų Prūsijos parapijas. 1845 m. buvo paskirtas dirbti bažnyčios administratoriumi Braunsvaldėje, o nuo 1855 m. tapo klebonu. Aktyviai priešinosi vietinių gyventojų germanizacijai. Mirė 1871 m. rugpjūčio 14 d. Braunsvaldėje.

## Literatūra

* Tadeusz Oracki, Słownik biograficzny Warmii, Mazur i Powiśla XIX i XX wieku (do 1945 roku), Instytut Wydawniczy PAX, Warszawa 1983
Jūratė Ladavičiūtė

**Jūratė Ladavičiūtė** (g. 1985 m. vasario 19 d. Panevėžyje) – Lietuvos plaukikė, 2000 m. vasaros olimpinių žaidynių dalyvė. Lietuvos olimpinio sporto centro auklėtinė, Lietuvos plaukimo rinktinės narė (2000-2003 m.), daugkartinė Lietuvos ir Baltijos šalių plaukimo čempionė.

J. Ladavičiūtė mokėsi Panevėžio Žemynos vidurinėje mokykloje. Ją baigė 2003 m. Mokėsi Niujorke (2004 m.) ESL centre.

Ji buvo jauniausia Lietuvos rinktinės dalyvė (15 metų ir 207 dienos) Sidnėjaus  olimpinėse žaidynėse. Dalyvavo moterų 50 ir 100 m plaukimo laisvuoju stiliumi rungtyse. Finalo šiuose plaukimuose nepasiekė. Pasiekti rezultatai: 100 m įveikė per 58,75 s (41 v.), 50 m - per 27,54 s (50 v.).

Nuo 2010 m. yra BMCC (Borough of Manhattan Community College) plaukimo komandos pavaduojanti trenerė.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Jūratė Ladavičiūtė (''sports-reference.com'') 
* Jūratė Ladavičiūtė Lietuvos sporto enciklopedijoje
Arūnas Savickas

**Arūnas Savickas** (g. 1975 m. kovo 24 d. Panevėžyje) – buvęs Lietuvos plaukikas, 1996 ir 2000 m. vasaros olimpinių žaidynių dalyvis. Lietuvos plaukimo rinktinės narys, daugkartinis Lietuvos ir Baltijos šalių plaukimo čempionas.

## Biografija

A. Savickas mokėsi Panevėžio Žemynos vidurinėje mokykloje. 2002 m. baigė Brigamo universitetą (*Brigham Young University*, JAV), kuriame įgijo finansininko specialybę. 2001–2002 m. buvo šio universiteto plaukimo trenerio asistentu, 2002–2005 m. Pacific universiteto (JAV) plaukimo treneriu. 2006 m. buvo Eniskileno (*Enniskillen*, Šiaurės Airija) Lakelanders plaukimo klubo vyr. treneris.

## Sporto pasiekimai

A. Savicką treniravo: A. Navasaitienė (1984–1986), I. Šimeliūnaitė (1986–2001).

18 kartų buvo Lietuvos plaukimo čempionas:
* 1500 m (1992), 400 m (1993, 1997), 200 m (1993, 1994), 100 m (1999) ir 50 m (1997) laisvuoju stiliumi,
* 200 m (1992–1995), 100 m (1992, 1993) ir 50 m (1992, 1997) nugara,
* 100 m kompleksiniu plaukimu (1997).
Buvo absoliutus sprinto (1993), 4 × 100 m kombinuotosios estafetės (1999) čempionas.

Baltijos šalių čempionatuose laimėjo 200 m plaukimo nugara (1994) ir 4 × 100 m estafetės laisvuoju stiliumi (2000) rungtis.

Europos ir pasaulio čempionatų 50 m baseine dalyvis. Olimpinėse žaidynėse į finalus nepateko. Atlantoje (1996) plaukdamas 200 m nugara pelnė 22 vietą, Sidnėjuje (2000) 200 m laisvuoju stiliumi – 22 vietą, 200 m nugara – 34 vietą, 4 × 100 m estafetę laisvuoju stiliumi – 16 vietą.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Arūnas Savickas (''sports-reference.com'') 
* Arūnas Savickas Lietuvos sporto enciklopedijoje
Ust Aldano ulusas

**Ust Aldano ulusas** (, ) – ulusas vidurio Jakutijoje. Administracinis centras – Borogoncai.

## Geografija

Didžiąją dalį teritorijos užima Vidurio Jakutijos žemuma. Svarbiausia upė – Aldanas (su intakais: Kelė, Tukulanas, Bajbakanas, Tanda). Vakarinėje dalyje gausu ežerų (didžiausias – Miuriu).

Vidutinė sausio mėnesio temperatūra yra -42 °C, liepos mėnesio +17–18 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis – 200–250 mm.

## Gyventojai

Tautinė sudėtis (2010 m.):
* jakutai – 98 %
* rusai ir kt. – 2 %

## Gyvenvietės

Pagrindinės uluso gyvenvietės:
* Borogoncai
* Ogorodtachas (Sotincai)
* Diupsia
* Us Kjuelis
* Čeriktėjus

## Nuorodos
* Uluso žemėlapis
Zenagų kalba

**Zenagų kalba** (*Tuẓẓungiyya* / ⵜⵓⵥⵥⵓⵏⴳⵉⵢⵢⴰ) – nykstanti berberų kalba, kurios vartojimo arealas aprėpia teritorijas daugiausia pietvakarių Mauritanijoje, aplink Medrdros miestą. Tikslus kalbančiųjų skaičius nežinomas (2018–2021 m. nurodoma ~3500). Tai toliausiai pietuose vartojama berberų kalba, nuo kitų šios grupės kalbų gan ženkliai besiskirianti fonetiškai. Kalbos pavadinimas kilo nuo kažkada gausios berberų iznagenų genties (arabų vadintos sanhadži).

Zenagų kalba seniau vartota didelėje Mauritanijos dalyje, bet XVII a. kraštą užkariavus arabams, palaipsniui išstumta. Nemažai zenagų skolinių pateko į Mauritanijoje vartojamą Hasanijos arabų tarmę.

Manoma, kad nuo zenagų galėjo kilti Senegalo upės (o tuo pačiu ir šalies) pavadinimas.

## Šaltiniai
Anykščių baseinas Bangenis

**Anykščių baseinas „Bangenis“** – 25 metrų ilgio uždaras plaukimo baseinas Anykščiuose, Ažupiečių g. 1A. Baseiną administruoja viešoji įstaiga „Sveikatos oazė”, kurios dalininkė yra Anykščių rajono savivaldybė. Čia organizuojamos profesionalių ir mėgėjų sportininkų varžybos, teikiamos įvairios aktyvaus poilsio paslaugos. Baseino lankytojus  aptarnauja 13 specialiai parengtų darbuotojų: gelbėtojai-instruktoriai, plaukimo mokytojai, sporto salės treneris, kiti darbuotojai.

Anykščių baseinas baigtas statyti 1992 m., oficialiai pradėjo veikti 1993 m. vasario 1 d. Pradžioje buvo išlaikomas Žemės ūkio mokyklos lėšomis. Nuo 1993 m.jame buvo pradėtos rengti svarbiausios Lietuvoje plaukimo varžybos. 2012 m. atlikti baseino atnaujinimo darbai. 

Po remonto šilumą baseinui pradėjo gaminti didžiausia Lietuvoje saulės kolektorių sistema. Ant stogo sumontuota visiškai automatizuota sistema gamina šiluminę energiją baseino vonios vandens (650 kub. m) ir šalto vandens kiekio naudojamo dušams pašildymui. Ją sudaro 65 saulės kolektorių moduliai, kurių bendras plotas 165 m², o galingumas 120 kW. Aštuonių foto elementų pagalba, panaudojant saulės energiją, apšviečiama lauko reklama ir baseino pastato teritorija. Saulės elektrinė padengia apie 30 proc. plaukimo baseino šilumos išlaidų.

## Programos

Baseine vykdomos programos:
* Mokinių sporto ir sveikatingumo baseine programa: mokinių mokymas plaukti, plaukimo sporto treniruočių organizavimas
* Sveikatinimo programa moksleiviams su ydinga laikysena 
* Neįgaliųjų socialinės integracijos programa
* Sporto veiklos programa: tarptautinai tradiciniai plaukimo sprinto festivaliai.

Plaukimo festivalių „Anykščiai“ dalyviais yra buvę plaukimo sporto žvaigždės - Pasaulio ir Europos čempionė Aliaksandra Herasimenia (Baltarusija), pasaulio plaukimo čempionato prizininkas Giedrius Titenis (Lietuva), Europos plaukimo čempionatų prizininkai Svetlana Hahlova (Baltarusija), Vytautas Janušaitis, Saulius Binevičius (Lietuva) ir kt. Plaukimo varžybose kartu gali dalyvauti ir mėgėjai, visi gali siekti sportinių rezultatų pagal savo galimybes, o parodę geriausius rezultatus - gauti apdovanojimus. Festivalio metu baseine vienu metu būna apie 500 plaukikų.

## Baseino duomenys

* 25 m ilgio 6 takų plaukimo baseinas su masažinėmis vandens kaskadomis;
* baseino vonios talpa – 650 kub. m vandens;
* per parą vidutiniškai baseinas papildomas 7-10 kub. m vandens;
* baseino patalpos plotas – 765 m²;
* vienu metu gali pramogauti 144 lankytojai;
* 200 vietų tribūnos žiūrovams;
* pirtys (garinė druskų, turkiška, lietuviška, infraraudonųjų spindulių);
* sūkurinė vonia;
* hidromasažinis baseinas;
* treniruoklių salė;
* mankštos salė.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
* Baseinas „Bangenis“
Miuriu

**Miuriu** (, ) – alasas ir ežeras Jakutijoje, Ust Aldano uluse, Vidurio Jakutijos lygumoje, Lenos ir Aldano tarpupyje. Tai didžiausias alasas Jakutijoje – jo ilgis iš rytų į vakarus 13,2 km, plotis iki 6,75 km, plotas 59 km².

Alase įsikūrusi Borogoncų gyvenvietė, telkšo 12-13 ežerų. 2002 m. atvestas kanalas iš Lenos alasą užpildė vandeniu.
Alasas

**Alasas** () – geologinis darinys, būdingas Jakutijos ir Tiumenės srities lygumose. Susidaro dėl kasmetinio amžinojo įšalo viršutinio sluoksnio atitirpimo ir užšalimo. Pradžioje susidaro įduba su sekliu ežeru, tačiau su laiku ežeras išdžiūsta ir lieka žolynais apaugęs plotas ir nedidelis ežerėlis žemutinėje dalyje. Būdingas ištęstumas iš šiaurės į pietus, lėkšti šlaitai, plokščias dugnas, ovali forma.

Alasuose plyti durpynai, pievos naudojamos kaip gyvulių ganyklos.

Didžiausias alasas yra Miuriu. Lenos–Aldano tarpupyje taip pat gausu kitų alasų.

## Išnašos
Borogoncai

**Borogoncai** (, ) – gyvenvietė Rusijoje, Jakutijoje, 127 km į šiaurės rytus nuo Jakutsko, Miuriu ežero rytinėje pakrantėje. Ust Aldano uluso centras. Kelias į Ogorodtachą. Veikia 2 mokyklos, gimnazija, medicinos punktas, krašto muziejus, hipodromas.

## Istorija

Borogoncai kaip nuolatinė gyvenvietė įkurti 1805 m., tada pastatyta cerkvė, mokykla. Tarybiniais metais čia stovėjo 109 m ryšių perdavimo bokštas (3 pagal aukštį Jakutijoje).

## Šaltiniai
Joana Narutavičienė

**Joana Bilevičiūtė-Narutavičienė** () (1868 m. kovo 21 d. Klyšiuose, Rusijos imperija – 1948 m. vasario 19 d. Varšuvoje, Lenkijos Liaudies Respublika) – mokytoja, visuomenės veikėja, pirmoji Lietuvos moteris įgijusi aukštąjį išsilavinimą Vakaruose – Ciuriche (Šveicarija), nepriklausomybės akto signataro Stanislovo Narutavičiaus žmona.

## Biografija

Gimė 1868 m. kovo 21 d. Klyšiuose. Tėvas Ipolitas Bilevičius, motina Elena Daugirdaitė. J. Bilevičiūtė per tėvo liniją buvo Juzefo Pilsudskio pirmos eilės pusseserė. Baigė filosofijos studijas Ciuricho universitete. 1889 m. Ciuriche buvo įregistruota civilinė Stanislovo Narutavičiaus ir Joanos Bilevičiūtės santuoka, o 1890 m. Vilniaus šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčioje ir bažnytinė santuoka. Po studijų ir santuokos su vyru trumpai gyveno Varšuvoje, 1891 m. grįžo į Lietuvą, kur trumpai apsistojo Vilniuje, po to išvyko į vyro dvarą Brėvikiuose, kur 1891–1899 m. ir 1904–1907 m. dirbo mokytoja, kur mokytojavo lietuvių kalba. Su vyru susilaukė 4 vaikų: Sofijos (1893), Jono (1896), Elenos (1899) ir Kazimiero (1904).

1907 m. išvyko į Telšius, kur savo įsteigtoje privačioje mergaičių progimnazijoje mokė aritmetikos ir lenkų kalbos. I pasaulinio karo metu pasitraukė į Smolensko guberniją, Roslavlį, kur taip pat dirbo mokytoja. 1918 m. kartu su vyru grįžo į Lietuvą ir toliau mokė kaimo vaikus Brėvikiuose bei Alsėdžiuose. Nuo 1926 m. gyveno Kaune, kur iš pradžių dirbo lenkų kultūros ir švietimo organizacijoje ,,Žibintas”, po to mokytojavo lenkiškoje Kauno Adomo Mickevičiaus gimnazijoje, nuo 1929 m. iki 1934 m. buvo šios gimnazijos vicedirektore, laikinai pavaduodavo ir gimnazijos direktorių. Nuo 1930 m. priklausė Kauno lenkių moterų akademiniam klubui *Znicz*. 1932 m. po tragiškos vyro mirties (jam nusižudžius), metė pedagoginį darbą ir grįžo į Brėvikius, kur tvarkė apleistą dvarą. II pasaulinio karo metu gyveno Kaune, slėpė žydus. 1945 m. persikėlė gyventi į Varšuvą, kur ir mirė 1948 m. vasario 19 d., palaidota Povonzkų kapinėse.

## Literatūra
* K. Buchowski Polacy w niepodległym państwie litewskim 1918–1940, Białystok 1999, s. 193

## Šaltiniai
Kelė

**Kelė** (, ) – upė Rusijoje, Jakutijoje (Kobiajaus ulusas ir Ust Aldano ulusas); Aldano dešinysis intakas. Prasideda Verchojansko kalnagūbryje (išteka iš Čagdajaus ežero), teka į pietus, pietvakarius, kerta Vidurio Jakutijos lygumą. Įteka į Aldaną 56 km nuo jo žiočių, priešais Dygdalą.

Didžiausi intakai – Ejegesas, Čeberekė (dešinieji).

Upė būna užšalusi nuo spalio iki gegužės. Kelės baseine yra ~900 ežerų ir 7 ampalai, kurių bendras plotas 28 km².

## Šaltiniai
Tanda

**Tanda** () – upė Rusijoje, Jakutijoje (daugiausia Ust Aldano ulusas); Aldano kairysis intakas. Prasideda Lenos plynaukštėje, teka į šiaurę, kerta Vidurio Jakutijos lygumą. Įteka į Aldaną 144 km nuo jo žiočių, į vakarus nuo Kylajo.

Didžiausias intakas – Chatania (dešinysis).

Upė būna užšalusi nuo spalio iki gegužės. Tandos baseine yra ~800 ežerų. Prie upės yra Tandos, Tit Ario, Biarijės gyvenvietės.

## Šaltiniai
Petras Raslanas

**Petras Raslanas** (; 1914&nbsp;m. kovo 25 d. Rygoje, Rusijos imperija – 2002 m. Balašichoje, Rusijoje)&nbsp;– TSRS valstybės saugumo Lietuvoje veikėjas, vienas iš Rainių žudynių iniciatorių ir organizatorių.

## Biografija
Gimė 1914&nbsp;m. kovo 25 d. Rygoje. 1931&nbsp;m. įstojo į komjaunimą. 1938&nbsp;m. įstojo į Lietuvos komunistų partiją, tačiau tais pačiais metais nuteistas 5 metų kalėjimo už antivalstybinę veiklą. Sovietams okupavus Lietuvą buvo paleistas, nuo 1940&nbsp;m. birželio 20 d. tapo čekistu. Nuo 1941&nbsp;m. sausio 21 d. iki karo su Trečiuoju Reichu pradžios ėjo Telšių NKVD skyriaus viršininko pareigas. P. Raslanas yra vienas iš Rainių žudynių iniciatorių bei žudynių organizatorių. Nuo 1942&nbsp;m. balandžio iki 1943&nbsp;m. vasario mokėsi NKVD aukštojoje mokykloje.

Į Lietuvą grįžo 1944&nbsp;m. rugpjūčio 27 d. ir buvo paskirtas Kauno NKVD viršininko pavaduotoju. Pokariu dalyvavo tiesioginėse karinėse akcijose prieš partizanus, tardydavo ir sadistiškai kankindavo suimtuosius. 1946–1950&nbsp;m. dirbo centriniame MGB aparate, o nuo 1951&nbsp;m. birželo iki 1951&nbsp;m. spalio partiniu sekretoriumi. Nuo 1952&nbsp;m. spalio iki 1953&nbsp;m. gegužės Klaipėdos srities MGB valdybos viršininko pavaduotojas. Nuo 1953&nbsp;m. gegužės iki 1954&nbsp;m. balandžio MVD 4-osios valdybos viršininkas. 1959&nbsp;m. balandžio 20 d. suteiktas pulkininko laipsnis. Iki 1960&nbsp;m. kovo P. Raslanas buvo KGB įgaliotinis Panevėžyje ir Kaune. 1961–1969&nbsp;m. operatyvinės technikos skyriaus viršininkas. Vėliau dirbo LTSR religinių reikalų ministerijoje.

1988&nbsp;m. jam pirmą kartą buvo pareikšti kaltinimai dėl dalyvavimo Rainių žudynėse, tačiau dėl pažinčių aukštuose postuose taip ir nebuvo pradėtas teismo procesas. Tik paviešinus Rainių tragediją, jau Sąjūdžiui įsisiūbavus, 1988&nbsp;m. spalį P. Raslanas buvo triskart apklaustas. 1991&nbsp;m. vasarą, visiškai neslėpdamas, išsiregistravo iš savo buto Vilniuje, sutvarkė savo turtinius reikalus, nurodydamas, kad išvyksta gyventi į Rusiją, sėdo į traukinį ir išvažiavo į Maskvą. Prieš tai jis išsiskyrė su savo antrąja žmona Silvija. Tuo metu Rainių žudynių tyrimas nuo 1990&nbsp;m. balandžio buvo jau sustabdytas, „nenustačius traukiamojo baudžiamojon atsakomybėn asmens“.

Išvykęs į Rusiją apsigyveno Pamaskvėje, Balašichoje, kur iki mirties slapstėsi nuo teisingumo. 1996&nbsp;m. liepos 22 d. buvo išsiųstas prašymas Rusijai dėl nusikaltėlio ekstradicijos. Per savo gyvenimą gavo 35 apdovanojimus, tarp jų ir 4 ordinus.

## Nuorodos
* 1941 m. birželio 25 d. žudynių Rainių miškelyje organizatorių pranešimai apie egzekuciją ;
* Vergiškasis teisingumas ;
* Biografija;
* Žudynės Rainių miškelyje.

## Literatūra
* Gitelman, Zvi Y. (1997). Bitter legacy: confronting the Holocaust in the USSR. Indiana University Press. p. 206. ISBN 978-0-253-33359-9.
* Jews and Jewish topics in the Soviet Union and Eastern Europe (Hebrew University of Jerusalem, Centre for Research of East European Jewry) 8–11: 65. ISSN 0334-6641.
* Quigley, John B. (2006). The Genocide Convention: an international law analysis. Ashgate Publishing. p. 43. ISBN 978-0-7546-4730-0.

## Šaltiniai
Belohinidae

***Belohinidae*** – monotipinė plokštėtaūsinių (*scarabaeoidae*) antšeimio vabalų šeima, kuriai priskiriama viena gentis – ***Belohina*** ir viena rūšis – ***Belohina inexpectata***. Endeminė rūšis, aptikta tik pietų Madagaskare.

Aptikti tik 6 individai, kurie saugomi Paryžiaus muziejuje. Labai nedaug žinoma apie šių vabalų biologiją. Suaugę vabalai yra apie 10–15 mm ilgio, neskraidantys, juodi, išgaubti. Visi individai surinkti 1957 metų kovo mėnesį, tarp Ciombės ir Beloha miestų, po stipraus lietaus.

## Šaltiniai
All Points Bulletin! Be on the look-out for the following critter from southern Madagascar
Euphoria (Loreen daina)

**„Euphoria“** () – Švedijos dainininkės ir dainų autorės Loreen daina iš debiutinio studijinio albumo „Heal“ (2012 m.). Dainos autoriai – Thomas G:son, Peter Boström. Ji geriausiai žinoma kaip 2012 m. Eurovizijos, kuri vyko Baku, Azerbaidžane, nugalėtojos Švedijos atstovės daina. Daina laimėjo konkursą su 372 taškais, tai vienas geriausių rezultatų per visą konkurso istoriją. Daina po 12 taškų gavo net iš 18 šalių.

„Euphoria“ sulaukė kritikų pripažinimo iš daugelio muzikos kritikų. Daina tapo populiari ne tik Švedijoje, bet ir visoje Europoje. Daina buvo sertifikuota 9 kartus platininiu, parduodant daugiau kaip 180 000 kopijų.

## Vaizdo klipas
TV muzikos kanalai iš pradžių naudojo *Melodifestivalen 2012* vaizdo įrašą kaip oficialų muzikos vaizdą. Loreen vėliau patvirtino oficialiai muzikos vaizdų spaudai. Vaizdo klipo premjera įvyko liepos 5 d. Warner Music Sweden „YouTube“ kanale.

## Dainų sąrašas
* **CD Singlas**
# „Euphoria“ (singlo versija) – 03:00
# „Euphoria“ (Carli Remix versija) – 05:44
# „Euphoria“ (Alex Moreno Remix versija) – 06:39
# „Euphoria“ (Carli dub versija) – 05:44
# „Euphoria“ (Alex Moreno Remix Radio Edit) – 03:23
# „Euphoria“ (Carli Remix Radio Edit) – 03:50
# „Euphoria“ (instrumentinė versija) – 03:00

* **Atsisiuntimas**
# „Euphoria“ (bendroji versija) – 03:01
# „Euphoria“ (karaokė versija) – 03:01
# „Euphoria“ (instrumentinė versija) – 02:59

* **EP – remiksai**
# „Euphoria“ (Carli Remix versija) – 05:43
# „Euphoria“ (Alex Moreno Remix versija) – 06:39
# „Euphoria“ (Alex Moreno Remix Radio Edit) – 3:24
# „Euphoria“ (bendroji versija) – 03:01

## Nuorodos
* Daina „Euphoria“ Youtube.com svetainėje
Šabys

**Šabys** ( arba *Šābis*, raštuose *Schabe, Schabbe*) buvo 1259 m. žiemgalių sukilime prieš Livonijos ordiną dalyvavęs karvedys, kurio vardas galėtų reikšti „rūgštusis“. Po to, kai seni žiemgalių sąjungininkai žemaičiai ir nekrikštytieji kuršiai sumušė kryžiuočius Skuodo mūšyje, žiemgaliai, vadovaujant Šabiui, išvijo iš savo žemių katalikų dvasininkus ir fogtus, kurie rinkdavo mokesčius po 1254 m. balandžio mėn., kai Žiemgalą pasidalijo Rygos arkivyskupas ir Livonijos ordinas. Iš rašytinių šaltinių karvedys Šabys, kaip „tikrai šaunus [karo] didvyris, vadintas Šabe“ (*ein vromer helt, hieß Schabe*), paminėtas Eiliuotoje Livonijos kronikoje.

Antrą kartą raštuose Šabio vardas (*Schabbe*) paminėtas 1260 m. birželio mėn. Lietuvos karaliaus Mindaugo pasirašytame dokumente, kuriame Mindaugas prižadėjo dovanoti savo šalį Vokiečių ordinui, jeigu po jo mirties nebūtų teisėtų paveldėtojų.

Kaip liudininkai dokumente paminėti Kulmo vyskupas, Livonijos ordino magistras Andrius fon Štirlandas ir kiti kilmingieji: Lengvenis (, ), Ligeikis (*Lygeyke*), Šabys (*Schabbe*), Bikšis/Bikšys (*Bixe*), Bunys, Neries žemės kunigaikštis Parbus (*Parbusse de Nere*), Nalšios kunigaikštis Gerdenis/Girdenis, Vegys (*Vege*), Vesgelis (*Veseyele*), Parbus jaunesnysis ir kiti. Ir nors dokumentas kartais yra laikomas klastote, Šabio paminėjimas greta lietuvių kunigaikščių liudija apie jo aukštą socialinį statusą tuo metu.

## Asmenvardžio kilmė

Vardo Šabis (Šābis) etimologija yra siejama su reikšme „rūgštus“. Kitose baltų tautose (t. y. ne tik latvių) taip pat randamas tiek toks asmenvardis, tiek šitokios kilmės vietovardžiai (Blesė 1929).

## Šaltiniai

* *Codex Diplomaticus Lithuaniae e Codicibus Manuscriptis, in Archivo Secreto Regiomontano Asservatis, edidit Eduardus Raczynski. Vratislaviae, sumptibus Sigismundi Schletter*. 1845.
Kagošima (miestas)

**Kagošima** () – miestas Japonijoje, pietvakariniame Kiūšiū salos smaigalyje. Administracinis Kagošimos prefektūros centras, tai taip pat ir didžiausias prefektūros miestas, turintis per 595 tūkst. gyventojų (2019 m. duomenys). Priešais miestą esančioje saloje stūkso Sakuradžimos stratovulkanas.

Šv. Pranciškaus Ksavero bažnyčia mena pirmųjų krikščionių atvykimą į Japoniją. Kaimyniniame Kirišimos mieste veikia Kagošimos oro uostas.

## Istorija
Kagošima daugelį amžių buvo samurajų klano Šimadzu valdų centru. Nuo viduramžių miestas klestėjo kaip svarbus politinis ir komercinis uostamiestis, Edo laikotarpiu (1603–1867 m.) Kagošima buvo Šimadzu feodo, žinomo kaip Sacumos dominija, sostinė, taip pat Riūkiū karalystės vasalė. Mieste dažnai lankydavosi Riūkiū pirkliai, abipusiams santykiams gerinti Kagošimoje buvo pastatyta ambasada. Kagošimoje taip pat aktyviai veikė krikščionys iki kol XVI ir XVII a. ši religija buvo uždrausta. 1863 m. Kagošimą subombardavo britų Karališkasis laivynas. 1877 m. buvo numalšintas Kagošimos apylinkėse vykęs Sacumos sukilimas, kuriam vadovavo Saigo Takamoris.

1914 m. išsiveržė kitoje įlankos pusėje esantis ugnikalnis, pelenų debesis apdengė miestą, tačiau rimtų padarinių buvo išvengta. 1945 m. miestą bombardavo amerikiečių oro pajėgos.

1993 m. smarki liūtis užtvindė miestą. 2004 m. buvo atidaryta Kagošimos–Jacuširo greitųjų Šinkansen traukinių linija.

## Miesto simboliai
Oficiali miesto gėlė yra *kyōchikutō*, medis – kamparinis cinamonas.

## Miestų partnerystė
*  Neapolis, Italija (nuo 1960 m. gegužės 3 d.)
*  Pertas, Australija (nuo 1974 m. balandžio 23 d.)
*  Čangša, Kinija (nuo 1982 m. spalio 30 d.)
*  Majamis, Jungtinės Valstijos (nuo 1990 m. lapkričio 1 d.)

Taip pat palaiko ryšius su Japonijos Curuokos miestu nuo 1969 m. lapkričio 7 d.

## Šaltiniai
Ust Janos ulusas

**Ust Janos ulusas** (, ) – ulusas šiaurės Jakutijoje. Administracinis centras – Deputatskis.

## Geografija

Iš šiaurės ulusą skalauja Janos įlanką sudaranti Laptevų jūra, joje yra keletas salų (Jarokas, Makaras, Šelonės salos). Didžiąją dalį teritorijos užima pelkėta Janos-Indigirkos žemuma. Toliau pietuose iškilę Čerskio kalnagūbrio ir Janos-Oimiakono kalnyno gūbriai. Pagrindinės upės – Jana, Ujandina, Čondonas, Selenjachas, Omolojus, Buor Jurjachas ir kt. Gausu ežerų.

Vidutinė sausio mėnesio temperatūra yra -32–40 °C, liepos mėnesio +4–12 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis – nuo 150–200 mm šiaurėje iki 250–300 mm pietuose.

## Gyventojai

Tautinė sudėtis (2002 m.):
* jakutai – 37,69 %
* rusai – 35,44 %
* evenai – 10,69 %
* ukrainiečiai – 8,88 %
* kiti – 7,3 %

## Gyvenvietės

Pagrindinės uluso gyvenvietės:
* Deputatskis
* Nižnejanskas
* Ust Kujga
* Ust Janskas
* Jukagiras

## Nuorodos
* Uluso žemėlapis
Janos įlanka

**Janos įlanka** () – Laptevų jūros įlanka, įsiterpianti į Jakutijos šiaurines pakrantes. Iš rytų riboja Ebeliacho užutėkis, iš vakarų – Buor Chajos kyšulys. Didžiąją dalį įlankos pakrantės sudaro Janos upės delta, kurios plotas 10 200 km². Netoli kranto yra keletas salų: Jarokas, Makaras, Šelonės salos. Pietryčiuose yra giliai į žemyną įsiterpęs Selenjacho užutėkis. Į Janos įlanką įteka Janos, Čondono, Selenjacho, Muksunuochos upės.

Įlanka laikosi užšalusi apie 9 mėnesius.

1712 m. rusų keliautojai Jakovas Permiakovas ir Merkurijus Vaginas šunų kinkiniu kirto užšalusią Janos įlanką (keliavo į Didžiąją Liachovo salą). 1892–1894 m. įlanką tyrinėjo Eduardas Tolis.

## Šaltiniai
Jarokas

**Jarokas** () – sala Laptevų jūroje, Janos įlankoje, priešais Janos deltą; priklauso Rusijai (Jakutija). Salos ilgis 38 km, plotis 26 km. Nuo žemyno atskirta ~2 km pločio Jaroko sąsiauriu. Į pietus nuo salos driekiasi Čondono įlanka. Būdinga tundra, paviršiuje gausybė ežerų.
Pavel Suškov

**Pavelas Suškovas** (g. 1981 m. gruodžio 19 d. Klaipėdoje) – buvęs Lietuvos plaukikas, 2004 m. vasaros olimpinių žaidynių, vykusių Atėnuose (Graikija), dalyvis. Lietuvos ir Baltijos šalių plaukimo čempionas. 

## Biografija

Sporto centro „Gintaras“ auklėtinis. 2007 m. baigė magistro studijas Klaipėdos universiteto jūreivystės institute. Nuo 2007 m. – bendrovės UNIBLAST direktorius. 

## Sporto pasiekimai

P. Suškovo treneriai buvo N. Jurčiuk (pirmoji, 1987-1996), N. Gurkova (1996-2007).

Lietuvos plaukimo čempionas: 
* 4 × 100 m kombinuotosios estafetės (2002, 2004), 200 m (2004-2006) ir 100 m (2005, 2007) nugara. 
Baltijos šalių plaukimo čempionas:
* 200 m (2003-2006) ir 100 m (2004, 2006) nugara, 4 × 100 m kombinuotosios estafetės (2004, 2006) ir 4 × 100 m estafetės laisvuoju stiliumi (2005). 

Pasiekė tris Lietuvos plaukimo rekordus: 200 m nugara (1 min. 56,43 sek. - 2004) ir 200 m peteliške (2 min. 02,77 sek. - 2005), 4 × 100 m estafetės laisvuoju stiliumi (7 min. 34,46 sek. - 2005). 

Dalyvaudamas 2004 m. olimpinėse žaidynėse į finalą nepateko. Pasiektas rezultatas: 200 m nugara įveikė per 2 min. 03,54 sek. ir užėmė 26 vietą.

## Nuorodos

* Pavelas Suškovas (''sports-reference.com'') 
* Pavelas Suškovas Lietuvos sporto enciklopedijoje
Čondonas

**Čondonas** (, ) – upė Rusijoje, šiaurės Jakutijoje (Ust Janos ulusas). Prasideda Selenjacho kalnagūbrio pašlaitėje. Teka į šiaurės vakarus, vėliau pasuka į šiaurės rytus, smarkiai vinguriuodama teka per Janos-Indigirkos žemumą. Žemupyje pasuka vėl į šiaurės vakarus, įteka į Laptevų jūros Čondono užutėkį (Janos įlankos dalis).

Didžiausi intakai: Buor Jurjachas (kairysis), Ygania, Dodomas, Nučia (dešinieji).

Upės baseine yra ~6600 ežerų, kurių bendras plotas 500 km². Čondonas užšąla rugsėjo pabaigoje ar spalio pradžioje, atitirpsta birželį. Peršąla iki dugno.

Čondono žiočių regione gyvena įvairios žuvys (omuliai, nelmos, muksunai, seliavos).

Prie Čondono yra Tumato gyvenvietė.

## Šaltiniai
Arktinis omulis

**Omulis** arba **arktinis omulis** (*Coregonus autumnalis*) – lašišinių žuvų būrio žuvų rūšis, priskiriama sykų genčiai. Tai migruojanti žuvis, gyvenanti Arkties vandenyno pakrančių srityje bei neršianti į Arkties vandenyną įtekančiose upėse (į rytus nuo Pečioros žiočių, šiaurės Sibiro, neįtraukiant Obės, Aliaskos, Kanados upėse).

Kūno ilgis iki 64 cm, sveria iki 3 kg. Jūroje maitinasi stambiais priedugnio vėžiagyviais, jaunos žuvys – zooplanktonu. Neršia rudenį. Pramoninės žvejybos objektas.

Baikalinis omulis seniau laikytas šios rūšies porūšiu (*С. a. migratorius*), bet dabar išskirtas į atskirą rūšį (*Coregonus migratorius*).

## Šaltiniai
Deputatskis

**Deputatskis** (, ) – miesto tipo gyvenvietė Rusijoje, šiaurės Jakutijoje, Selenjacho kalnagūbrio pašlaitėje, Irgičiano upės slėnyje (Indigirkos baseinas). Ust Janos uluso centras. Yra aerodromas, kelias į Ust Kujgą (prie Janos). Kasamas auksas, alavo rūda.

## Istorija

Deputatskio gyvenvietė įkurta 1958 m., pradėjus kalnakasybos pramonę.

## Šaltiniai
Nižnejanskas

**Nižnejanskas** (, ) – miesto tipo gyvenvietė Rusijoje, šiaurės Jakutijoje, Ust Janos uluse, Janos upės deltoje, 581 km į šiaurę nuo Deputatskio. Yra upinis uostas, oro uostas (reguliarūs skrydžiai nebevyksta). Vykdomas laivų remontas, žvejyba.

Dabar gyvenvietė gan apleista, nuo TSRS žlugimo, gyventojų sumažėjo daugiau nei dviem tūkstančiais.

## Istorija

Nižnejanskas įkurtas XX a. 5 dešimtmetyje, miesto tipo gyvenvietės statusas suteiktas 1958 m.

## Nuorodos
* Dabartinio Nižnejansko vaizdo įrašas

## Šaltiniai
Mindaugas Špokas

**Mindaugas Špokas** (g,. 1975 m. gegužės 13 d. Kaune) – Lietuvos sporto veikėjas, buvęs plaukikas, olimpietis, Lietuvos krepšinio federacijos generalinis sekretorius. 

M. Špokas yra Kauno plaukimo centro, valdančio Girstučio baseiną vadovas, buvęs Lietuvos plaukimo federacijos generalinis sekretorius.

## Sporto organizavimas
M. Špokas yra baigęs sporto organizacijų valdymo ir administravimo magistro studijas Liono universitete (*Universite Claude Bernard Lyon*). Dirbo LKKA sporto centro direktoriumi ir komercinės grupės vadovu, Lietuvos krepšinio federacijos projektų vadovu, moterų ir vyrų Lietuvos krepšinio rinktinėse, buvo Lietuvos nacionalinės komandos administratorius 2008 m. Pekino olimpiadoje, Europos šešiolikmečių ir aštuoniolikmečių čempionatų Lietuvoje 2009 ir 2010 m. direktorius, 2011 m. Europos krepšinio čempionato organizacinio komiteto vykdomasis direktorius.

## Sporto pasiekimai
Buvo 13 kartų Lietuvos plaukimo čempionas:
* 4 × 100 m estafetės laisvuoju stiliumi (1994, 1995), 200 m (1991), 50 m (1993, 2000, 2001), 
* 100 m (1991, 1998, 2000) nugara,
*  4 × 100 m kombinuotosios estafetės (1991, 1994, 1995), 
Lietuvos sprinto plaukimo čempionas:
* 50 m nugara  (1994).

Buvo 5 kartus Baltijos šalių čempionas: 
* 100 m (1994, 1995) ir 200 m (2000) nugara,
* 4 × 100 m kombinuotosios estafetės (1994, 1995).

Taip pat gerino Lietuvos plaukimo rekordus, buvo Europos ir pasaulio čempionatų dalyvis. Buvo 2 kartus (2004, 2006) Lietuvos vandensvydžio čempionas.

1996 m. dalyvavo Atlantos olimpinėse žaidynėse ir užėmė 28-tą vietą plaukimo nugara rungties 100 m distancijoje.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Mindaugas Špokas Lietuvos sporto enciklopedijoje
Šelonės salos

**Šelonės salos** () – salų grupė Laptevų jūroje, Janos įlankoje, į rytus nuo Janos deltos; priklauso Rusijai (Jakutija). Nuo žemyno atskirtos 1,5 km pločio sąsiauriu. Salos žemos, pelkėtos, tarpusavyje atskirtos siauromis protakomis. Salas sudarė Janos, Čondono, Siuriuktiacho, Mukusunuochos upių sunešti nešmenys.

Didžiausios salos:
* Rytų Šelonės sala – 17 km ilgio, 7,2 km pločio, ežeringa;
* Vakarų Šelonės sala – yra 2 km į vakarus nuo Rytų Šelonės, jos skersmuo 2,5 km;
* Pietų Šelonės sala – nutolusi 20 km į pietvakarius nuo salų grupės, netoli Jaroko salos; ilgis 3 km, plotis 0,7 km.
Taip pat yra keletas smulkių bevardžių salelių.
Makaras (sala)

**Makaras** () – sala Laptevų jūroje, Janos įlankoje; priklauso Rusijai (Jakutija). Salos ilgis 11 km, plotis 6 km. Sala yra 30 km nuo žemyno, 21 km nuo Šelonės salų. Ženkliai paveikta erozijos; yra termokarstinių ežerėlių. Klimatas arktinis, ~8 mėnesius salą dengia sniegas ir ledas.

Makare yra Rusijos poliarinė stotis. 1985 m. saloje rasta bizonų kaulų.
Ust Janskas

**Ust Janskas** (, ) – gyvenvietė Rusijoje, šiaurės Jakutijoje, Ust Janos uluse, Janos dešiniajame krante, ties Janos deltos pradžia, į pietus nuo Nižnejansko. Yra upinis uostas. Verčiamasi žvejyba, elnininkyste. Yra mokykla, medicinos punktas, klubas.

## Istorija

Ust Janskas įkurtas 1780 m. Jakovo Sanikovo kaip prekybinis punktas.
Jukagiras

**Jukagiras** (, ) – gyvenvietė Rusijoje, šiaurės Jakutijoje, Ust Janos uluse, Janos dešiniajame krante, prie Laptevų jūros Selenjacho užutėkio (Janos įlankos dalis). Jukagirų nacionalinio naslego administracinis centras ir vienintelė gyvenvietė. Gyvena daugiausia jukagirai. Yra pradinė mokykla, medicinos punktas, kultūros namai.
Ust Majos ulusas

**Ust Majos ulusas** (, ) – ulusas pietryčių Jakutijoje. Administracinis centras – Ust Maja.

## Geografija

Ulusas yra Chabarovsko krašto pasienyje. Paviršius kalnuotas: pietuose driekiasi Aldano kalnynas, rytuose – Suntar Chajatos kalnagūbris, vakaruose – Lenos plynaukštė. Upės priklauso Aldano baseinui: Aldanas, Maja, Judoma, Alach Junis, Chanda, Tyris, Nuotara, Milis, Biliras, Kuoluma.

Vidutinė sausio mėnesio temperatūra yra -40–42 °C, liepos mėnesio +14–16 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis – nuo 250 iki 600 mm.

## Gyventojai

Tautinė sudėtis (2006 m.):
* rusai – 64,2 %
* evenkai – 9,3 %
* jakutai – 7,1 %
* evenai – 0,2 %
* kiti – 19,2 %

## Gyvenvietės

Pagrindinės uluso gyvenvietės:
* Ust Maja
* Alach Junis
* Zviozdočka
* Solnečnas
* Eldikanas
* Jugorionokas

## Nuorodos
* Uluso žemėlapis
Naujienų svetainė

**Naujienų svetainė** – nuolat atnaujinama interneto svetainė, kurios pagrindinis tikslas yra skelbti įvairias naujienas. Tai gali būti internetinės popierinių laikraščių versijos, arba svetainės, turinčios tik internetines versijas. Kartais popierinės laikraščių versijos yra išsamesnės už internetines, kartais internetinės laikraščio naujienų svetainės pateikia daugiau informacijos. Yra atvejų, kai naujienų svetainė, įkurta tik kaip internetinė, ilgainiui pradeda leisti ir popierinę versiją (Balsas.lt, dabar tv3.lt), kitais atvejais popierinio laikraščio svetainė, nustojus leisti popierinę versiją, gali tapti tik internetine (15min.lt).

Pavyzdžiui, JAV „New York Times“, „Los Angeles Times“, „Washington Post“, „Wall Street Journal“ laikraščiai pritraukia nemažai skaitytojų internete, tame tarpe ir angliakalbių iš viso pasaulio. Tapo populiariomis naujienų svetainėmis, pritraukiančiomis milijonus unikalių lankytojų.

Dauguma populiaresnių Lietuvos naujienų svetainių yra reitinguojamos „gemiusAudience“ agentūros, kuri pateikia unikalių lankytojų skaičių per mėnesį ir kitus duomenis apie svetainių lankomumą, tačiau ši tyrimų agentūra renka duomenis ne apie visas naujienų svetaines, o kai kurios jos reitinguojamos svetainės atsilieka nuo į šį reitingą nepatenkančių. Lietuvoje „DELFI“ iškilo kaip pirmasis naujienų portalas, tebeišlieka populiariausiu.

## Išnašos
LTU Aquatics

**Asociacija „LTU Aquatics“** (anksčiau **Lietuvos plaukimo federacija**) – pelno nesiekianti sporto organizacija (asociacija), jungianti Lietuvos sporto mokymo įstaigas, miestų federacijas, klubus, propaguojančius plaukimą, šuolius į vandenį ir dailųjį plaukimą. „LTU Aquatics“ koordinuoja savo narių veiklą, atstovauja jų interesams, tenkina kitus viešuosius interesus.

„LTU Aquatics“ būstinė yra Kaune. Prezidentas – Saulius Binevičius. Generalinis sekretorius – Justas Kalinauskas.
 
LPF buvo įkurta 1924 m. Atkurta 1991 m. Yra Europos plaukimo federacijos (LEN), Tarptautinės vandens sporto federacijos („World Aquatics“) narė.

## Istorija
LPF buvo įkurta 1924 m. Pirmosios oficialios plaukimo varžybos Lietuvoje buvo surengtos 1924 m. birželio 24 dieną. Plaukikai rungėsi Nemune, plaukdami pasroviui tarp Žaliojo ir Aleksoto tiltų. Varžybų dalyviai rungtyniavo trijuose nuotoliuose: 150, 300 ir 1500 m. Ši data laikoma sportinio plaukimo pradžia Lietuvoje.

Nuo 1924 m. iki 1949 m. Lietuvos sportininkai varžydavosi tik atviruose vandenyse, nes visus metus veikiančių uždarų plaukimo baseinų šalyje dar nebuvo. Iki 1932 metų plaukimo varžybos buvo vykdomos nesilaikant tarptautinių taisyklių, nors tuo metu pasaulyje jau aktyviai veikė tarptautinė plaukimo mėgėjų asociacija FINA (įkurta 1908 m.), kuri buvo reglamentavusi varžybų vykdymą ir pasaulio rekordų fiksavimą.

Pirmoji 33,3 m ilgio plaukykla Nemune buvo įrengta 1934 m., o pirmasis uždaras baseinas pastatytas tik 1949 m. Kaune.

Po nepriklausomybės atkūrimo, 1991 m., LPF veikla buvo atkurta.

2023 m. gegužės 25 d. Lietuvos plaukimo federacija oficialiai pakeitė pavadinimą į *LTU Aquatics*.

## Prezidentai
* Evaldas Skyrius (1993–1996)
* Valerijus Belovas (1996–2000)
* Evaldas Skyrius (2001–2008)
* Eugenijus Ušpuras (2008–2009)
* Ilona Judita Zuozienė (2009–2012)
* Tomas Kučinskas (2012–2016)
* Emilis Vaitkaitis (2016–2020)
* Tomas Kučinskas (2020–2022)
* Saulius Binevičius (2022–dabar)

## „LTU Aquatics“ vykdomasis komitetas 2020–2024 m.

* Prezidentas – Saulius Binevičius
* Viceprezidentas – Arūnas Gabrilavičius

### VK nariai
* Gintautas Bartkus
* Asta Dirgėlienė
* Paulius Viktoravičius
* Eugenijus Rakitinas
* Ilona Judita Zuozienė
* Sigita Špokienė
* Romanas Teličėnas
* Tomas Kučinskas

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Oficiali „LTU Aquatics“ svetainė
Bonino salos

**Bonino salos**, dar žinomos kaip **Ogasavaros salos** () – salynas Ramiajame vandenyne, į pietus nuo Tokijo, priklauso Japonijai. Salų grupę sudaro daugiau kaip 30 subtropinių ir tropinių salų, kurių keletas nuo pagrindinių Japonijos salų nutolusios per 1000 km. Bonino salos yra angliškas *Ogasawara Guntō* užrašymas, kilęs nuo japoniško žodžio *bunin* (pasenęs žodžio 無人 *mujin* variantas), reiškiantis „nėra žmonių“ arba „negyvenama“. Vienintelės gyvenamos salyno salos yra Čičidžima (父島), kuri yra savivaldybės centras, ir Hahadžima (母島), kuriai priklauso Ogasavaros kaimas.

Į Ogasavaros salyną įeina Vulkaninės salos bei kitos kaimyninės nedidelės, negyvenamos, izoliuotos salelės. Ogasavaros salose, kurių bendras plotas siekia 84 km², viso gyvena apie 2440 žmonių, kurių 2000 gyvena Čičidžimoje ir 440 Hahadžimoje.

Salose yra unikali fauna ir flora, todėl jos 2011 m. birželio 24 d. paskelbtos UNESCO pasaulio paveldu. Čičidžimos saloje pastatytas 25 m skersmens radijo teleskopas, kuris yra Radijo astronomijos tyrimų (*Exploration of Radio Astrometry, VERA*) projekto dalis, ir naudojamas Japonijos nacionalinės astronomijos observatorijos.

## Geografija ir administracinis suskirstymas
Bonino salas sudaro trys grupės, kurios kartu su pagrindinėmis salomis pateiktos žemiau:
* Mukodžimos grupė (聟島列島 *Muko-jima Rettō*);
** Mukodžima (聟島, pažodžiui: *Jaunikio sala*);
** Jomedžima (嫁島, pažodžiui: *Nuotakos sala*);
** Nakododžima arba Nakadačidžima (媒島, pažodžiui: *Piršlio sala*);
** Kitanodžima (北ノ島 arba 北島, pažodžiui: *Šiaurinė sala*);
** Maedžima
* Čičidžimos grupė (父島列島 *Chichi-jima Rettō*);
** Čičidžima (父島, pažodžiui: *Tėvo sala*);
** Anidžima (兄島, pažodžiui: *Vyresniojo brolio sala*)
** Ototodžima (弟島, pažodžiui: *Jaunesniojo brolio sala*)
** Magodžima (孫島, pažodžiui: *Vaikaičio sala*);
** Higašidžima (東島, pažodžiui: *Rytų sala*);
** Nišidžima (西島, pažodžiui *Vakarų sala*);
** Minamidžima (南島, pažodžiui: *Pietų sala*);
* Hahadžimos grupė (母島列島 *Haha-jima Rettō*);
** Hahadžima (母島, pažodžiui: *Motinos sala*)
** Mukodžima (向島, pažodžiui: *Būsima sala*);
** Hiradžima arba Tairad-ima (平島, pažodžiui: *Lygi sala*) ;
** Anedžima (姉島, pažodžiui: *Vyresniosios sesers sala*);
** Imotodžima (妹島, pažodžiui: *Jaunesniosios sesers sala*)
** Meidžima (姪島, pažodžiui: *Dukterėčios sala*)

Nors ir geografiškai Vulkaninės salos, Nišinošima, Okinotorišima ir Minamitorišima neįeina į Ogasavaros salyną, administraciškai jam priskiriamos.

## Išnašos