open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kunigiškių lobis

**Kunigiškių lobis** arba **Palangos lobis** – Kunigiškių kaimo, (dab. Palangos savivaldybė) teritorijoje, 1962 m. rastas vėlyvųjų viduramžių monetų lobis.

## Atradimas
1414–1519 m. monetų lobis, surastas 1962 m. Palangoje įrengiant žvyro karjerą prie kelio Palanga – Liepoja. Rastas 25–30 cm gylyje, kruopščiai supakuotas. Monetos sudėtos pagal dydį stulpeliais, jie susukti į drobulę, įvyniotas į vilnonę medžiagą ir įdėtas į odinį maišą. Lobį tyrė numizmatas Mikelis Balčius.

## Lobis
Lobį sudaro 465 monetos, daugiausia Lietuvos didžiųjų kunigaikščių ir Lenkijos karalių bei Vokiečių ordino didžiųjų magistrų:
* Kazimiero Jogailaičio 239 šilingai
* Aleksandro 100 denarų
* Žygimanto Senojo 8 pusgrašiai
* Pauliaus fon Rusdorfo 3 šilingai
* Liudvigo von Erlichshauzeno 2 šilingai
* Heinricho von Plaueno 6 šilingai
* Heinricho Richtenbergo 23 šilingai
* Martino Truchseco fon Vethauseno 30 šilingų
* Johano fon Tyfeno 34 šilingai
* Albrechto Brandenburgiečio 14 grašių

Daugumą lobio monetų (437 vnt.) saugo Kretingos muziejus, septynias – Mažosios Lietuvos muziejus Klaipėdoje.

**Pastaba**: terminas *[[Palangos lobis]]* literatūroje taikomas Felikso Tiškevičiaus 1905–1907 m. surinktam gintaro dirbinių rinkiniui, kurį saugo Palangos gintaro muziejus.

## Šaltiniai
Labanoro lobis

**Labanoro lobis** – Švenčionių rajono savivaldybės Labanoro miestelio teritorijoje 1965 m. rastas vėlyvųjų viduramžių monetų lobis.

## Atradimas
XIV a. antrosios pusės – XV a. pradžios sidabrinių monetų lobis rastas 1965 m. prie Labanoro miestelio ariamame lauke, netoli kapinių.

## Lobis
Surinkta apie 470 monetų. Muziejuose yra 40 Lietuvos pinigėlių, daugiausia Vytauto ir Kazimiero denarai ir 399 Prahos grašiai. Iš jų 5 Karolio IV ir 393 Vaclovo IV grašiai bei 1 falsifikatas. Tarp Karolio IV Prahos grašių vyrauja 1370–1378 m., tarp Vaclavo IV – 1405–1419 m. kaldintos monetos.

Manoma, kad lobis buvo surinktas Švitrigailos ir Žygimanto Kęstutaičio kovų laikotarpiu (1431–1435 m.), užkastas apie XV a. aštuntąjį dešimtmetį.

Lobio dalis saugo Lietuvos nacionalinis muziejus, Švenčionių Nalšios muziejus ir Utenos kraštotyros muziejus. Dalis lobio pateko į privačių kolekcijų rinkinius.

## Šaltiniai
Kretingos lobis

**Kretingos lobis** – Kretingos rajono savivaldybės teritorijoje rastas vėlyvųjų viduramžių sidabro lydinių ir papuošalų lobis.

## Lobis
Lobio radimo aplinkybės nežinomos. 1938 m. radiniai iš Kretingos pateko į Kauno istorijos muziejų (dab. Vytauto Didžiojo karo muziejus). Lobį sudaro 6 pusiau perkirsti lietuviški trikampio pjūvio lydiniai, vadinamosios „poltinos“, 2 antkaklės pintu vytiniu lankeliu, 2 pasaginės segės ir kabučių apyvara. Lydinių masė 528 g. Viena iš segių unikali, ornamentuota ir su inkrustacija, kita tokio tipo segė rasta Stakliškių lobyje.

## Šaltiniai
Labardžių lobis

**Labardžių lobis** – Rietavo savivaldybės teritorijoje, Labardžių kaime 1942 m. rastas vėlyvųjų viduramžių monetų lobis.

## Atradimas
1495–1570 m. sidabrinių monetų lobį 1942 m. rado žemės savininkas A. Jukna, kuris tais pačiais metais lobį pardavė Vytauto Didžiojo kultūros muziejui.

## Lobis
Lobį sudaro 296 monetos:
* Lietuvos didžiųjų kunigaikščių ir Lenkijos karalių:
** Aleksandro 60 lietuviškų ir 6 lenkiški pusgrašiai;
** Žygimanto Senojo 65 lietuviški ir 10 lenkiškų pusgrašių;
** Žygimanto Augusto 146 lietuviški pusgrašiai, po 3 denarus ir dvidenarius;
* Lenkijos karaliaus Jono Albrechto pusgrašis;
* Vengrijos ir Čekijos karaliaus Liudviko II pusgrašis;
* Rygos arkivyskupo Vilhelmo Brandenburgiečio šilingas.

Lobį saugo Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus.

## Šaltiniai
Gaudikaičių lobis

**Gaudikaičių lobis** – Telšių rajono savivaldybės teritorijoje, Gaudikaičių kaime, 1961 m. rastas vėlyvųjų viduramžių monetų lobis.

## Atradimas
1961 m. balandžio 22 d. į Telšių kraštotyros muziejų Žemaitės vidurinės mokyklos mokiniai Romas Norkevičius ir Algis Lisauskas atnešė 160 monetų. Monetos buvo visos sidabrinės, stipriai vienodai pažaliavusios. Dauguma jų buvo tiesiog sulipusios. Jie paaiškino, kad monetos rastos prie naujojo fabriko „Mastis“. Balandžio 24 d. muziejaus vyr. mokslinis darbuotojas Vitas Valatka su mokiniais nuvyko į vietą. Paaiškėjo, kad karjero tvenkinyje plaukiodami valtele vaikai sutiko durpes kasančius vyrus, kurie rado puodą su pinigais. Puodas gulėjo tuojau pat po velėna, maždaug 15 cm gylyje ir todėl jį perkirto kastuvu. Bekasdami durpes, darbininkai rado ir du juodus, atrodo, geležinius cilindro formos dirbinius. Jų jie vaikams nerodė ir pasiėmė. Dalį monetų vyrai atidavė vaikams, kurie ir atnešė į muziejų 224 monetas ir sidabrinį žiedą su akute.

Lobis rastas į šiaurę nuo Telšių miesto esančiame Gaudikaičių kaime, kuris šiuo metu jau įeina į miesto teritoriją, į šiaurę nuo geležinkelio Klaipėda – Šiauliai, 1938–1939 m. iškasto durpyno karjere. Kadangi lobis buvo durpyne, apaugęs tik velėna, atrodytų, kad jis buvo neįkastas į žemę, o tiesiog padėtas ant žemės paviršiaus ir tik vėliau apaugęs durpių velėna, kuri tesiekė 15 cm. storio. Per durpyną, kuriame rastas lobis, tėra tik laukų keliukas. Arti stambesnių kelių nėra. Todėl lobis sietinas su ant kalno esančia sodyba.

## Lobis
Lobį sudaro:
* Frydricho III 147 trečiokai, šeštokas ir ortas
* Žygimanto III Vazos 23 pusantrokai ir trečiokas
* Jono Kazimiero 21 šeštokas ir ortas
* Jono III Sobieskio 8 šeštokai
* Frydricho Vilhelmo 6 šeštokai ir ortas
* Karolio X Gustavo 1 pusantrokas
* Karolio XII 2 pusantrokai, kalti 1701 m. Rygos miestui
* Gustavo II Adolfo 1 pusantrokas
* Elbingo švediškas pusantraskatikis ir kitos.
* Sidabrinis žiedas su pajuodusia rusvo stiklo akute. Žiedo lankelio viršutinė dalis kiek platėja ir profiliuota. Profiliniuose paplatėjimuose yra įgraviriuoti brūkšneliai ir žvaigždutės. Žiedo akutė įtvirtinta iškeltame kūgelyje. Žiedo skersmuo 2,4 cm., didžiausias plotis 0,8 cm. Tai stambus vyriškas žiedas, padarytas iš gero sidabro.

Lobį saugo Telšių Alkos muziejus.

## Šaltiniai
Dadotkų lobis

**Dadotkų lobis** – Telšių rajono savivaldybės teritorijoje, Dadotkų kaime 1977 m. rastas vėlyvųjų viduramžių monetų lobis.

## Atradimas
Kasdami Nevarėnų mokyklos moksleiviai rado žalvarinio puodo dugną su prilipusiomis monetomis, šalia jo buvo išbyrėjusių monetų, puodo sienelių fragmentų, odos gabaliukų.

## Lobis
Lobį sudaro 666 XVI a. monetos:
* Žygimanto III Vazos 377 trečiokai ir 34 šeštokai
* Žygimanto Senojo 35 pusgrašiai ir 29 grašiai
* Žygimanto Augusto 44 pusgrašiai ir 6 trečiokai
* Aleksandro 31 pusgrašis
* Stepono Batoro 23 trečiokai ir 6 grašiai
* Žygimanto IV Vazos 29 trečiokai
* Alberto 22 grašiai ir kitos.

Lobio 636 monetas saugo Alkos muziejus.

## Šaltiniai
Bezdonamiškiai

**Bezdonamiškiai** – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 2 km nuo Bezdonių. Per kaimą teka upelis Trinkulis, greta – ežeras Trinkulis.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Griūčių lobis

**Griūčių lobis** – Utenos rajono savivaldybės teritorijoje, Griūčių kaime 1931 m. rastas vėlyvųjų viduramžių monetų lobis.

## Atradimas

1931 m. Rapolas Sirgedas išarė puodą su apie 600 varinių Jono Kazimiero šilingų. Daugumą monetų išsidalijo vietos gyventojai.

## Lobis

Į muziejų pateko 22 monetos:
* 1663–1665 m. Lenkijos 7 šilingai 
* 1661–1666 m. Lietuvos 12 šilingų ir viena šilingo klastotė.

Lobį saugo Utenos krašto muziejus.

## Šaltiniai

## Literatūra
* Eugenijus Ivanauskas. Lietuvos pinigų lobiai, paslėpti 1390–1865 m. V. 1995.P. 209–210;
* Apie Griūčių kaimą ir akmenis su dubenimis/ Mūsų kraštas. 1995. Nr. 1(6). P. 145
Šančių lobis

**Šančių lobis** – Kauno savivaldybės teritorijoje, Šančiuose 1933 m. rastas vėlyvųjų viduramžių monetų lobis.

## Atradimas

Lobį 1933 m. kovo 24 d. Šančiuose, Nemuno pakrantėje, ties kariniais sandėliais, žvejodami rado Jonas Giedraitis ir Jonas Vilkevičius. Pirmąsias lobio monetas į Kauno miesto muziejų atnešė Jono Giedraičio giminaitis Vladas Strašinskas. Muziejaus direktoriaus prof. Eduardo Volterio pastangomis 1933 m. iš skirtingų asmenų buvo supirkta jau parduoto lobio didžioji dalis. 1936 m. panaikinus Kauno miesto muziejų jo sukaupti eksponatai perduoti įkurtam Vytauto Didžiojo kultūros muziejui, čia pateko ir Šančių lobis.

## Lobis

1938 m. Šančių lobyje buvo 85 lietuviškos „Pečatj“ tipo monetos, 2 moldaviškos monetos, vienas sveikas ir 4 pusės sidabrinių lydinių bei dvi sidabrinės apyrankės. Įvertinus Šančių lobio prarastųjų monetų metrologinius duomenis ir atmetus falsifikatus, nustatyta, kad lengviausios monetos masė 0,892 g (Ag-9206), sunkiausios – 1,448 g (Ag-9170), jų vidutinė masė 1,16 g, vidutinis skersmuo 17,1 mm.

Lobio pagrindą sudarančios sunkiosios lietuviškos monetos yra ankstyviausios lietuviškos monetos, kaltos Lietuvos didžiojo kunigaikščio Algirdo (1345–1377 m.) valdymo pabaigoje. Tikėtina, jog Šančių lobis užkastas Lietuvos didžiojo kunigaikščio Jogailos pirmojo valdymo (1377–1381 m.) metu.

Lobį saugo Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus.

## Literatūra
* Karazija P. Šančių lobis. Kaunas, 1952 (rankraštis); Ivanauskas E. Lietuvos pinigų lobiai. Vilnius: Savastis, 1995. P. 18-19
* Puzinas J. Raštas VDKM. 1938 05 19 (ČDM archyvas)
* Terleckas J. Diskutuotini pagoniškos Lietuvos savų pinigų klausimai. Pinigų studijos. 2002. Nr. 1. P. 60-72
* Karazija. P. Šančių lobis. Kaunas, 1952 (rankraštis)
* Ivanauskas E. Lietuvos pinigų lobiai. Vilnius: Savastis, 1995
* Karazija Povilas. Lietuvių enciklopedija. South Boston. T. 10. P. 521
* Даркевич В. П., Соболева Н. А. Щ датировке литовских монет с надписью “печать”. Советская археология. 1973. №1. С. 83-94
* Sajauskas S., Kaubrys D. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės numizmatika. Vilnius: Žaltvykslė, 1993. P. 21-25; Terleckas J. P. 60-72
* KMM inventorinė knyga. Nr. 8220:1-89 (ČDM)
* LTSR kultūros ministro J. Banaičio įsakymas Nr. 151. 1964 04 18 (ČDM archyvas)
* Karazija P. Šančių lobis. Kaunas, 1952 (rankraštis)
* Remecas E. Vilniaus žemutinės pilies pinigų lobis (XIV a. pab.). Vilnius, 2003
* Ryszard A. Spis 48 numizmatów ze zbioru A. Ryszarda skradzionych. Kraków, 1880. Tab. 2-XXXVI. S. 14; Wittyg W. Wykopalisko z pod Czerwonego Dworu. Zapiski Numizmatyczne. R. 3. Nr. 8. 1886. S. 138–142;
* Aleksiejūnas V. Lietuviškos monetos su Vyčiu ir Dvigubu kryžiumi skyde. Numizmatika. Nr. 1. Vilnius, 2000. P. 85-98

## Šaltiniai
Juodkrantės lobis

**Juodkrantės lobis** – Neringos savivaldybės teritorijoje, Juodkrantės apylinkėse 1860–1881 m. surinktas vidurinio neolito ir bronzos amžiaus gintaro dirbinių lobis.

Kasant įlankos uostą, marių dugne buvo rastas Juodkrantės lobis – įvairūs gintaro dirbiniai. 1860–1881 m. surinktas lobis priskiriamas vidurinio neolito ir bronzos amžiui. Jis dažnai pavadinamas Ričardo Klebso vardo lobiu. „*V. Stantien and M. Becker*“ įmonės patarėjas, Karaliaučiaus universiteto profesorius Richardas Klebsas jį aprašė knygoje „Akmens amžiaus gintaro papuošalai“. Lobis tapo žinomas ir išgarsėjo pasaulyje, nes buvo eksponuojamas daugelyje užsienio šalių. Po Antrojo pasaulinio karo iš šio lobio liko vos keli radiniai: trys žmonių figūrėlės, falo formos kabutis, dvigubas ornamentuotas skridinys. Kartu su kitais išlikusiais lobio eksponatais jie saugomi Getingeno universitete.

## Atradimas
Lobis 1860–1881 m. surinktas Kuršių marių apie 2,5 km ilgio seklumoje, 2–4 m gylyje, 0,65 km į šiaurę nuo Juodkrantės. Lobis dar vadinamas R. Klebso kolekcija, nes buvo sudarytas jo iniciatyva, priklausė Gintaro įlankoje gintarą kasusiai „W. Stantien & M. Becker“ bendrovei. Rastas kartu su gintaro žaliava. Pirmuosius radinius įvertino geologas G. Berendtas ir archeologas O. Tišleris.

## Lobis
Lobį sudarė įvairių formų, ilgi ir siauri, taisyklingi ir įstrižo pagrindo, beveik stačiakampiai, ovalūs kabučiai, apskritos ir ovalios, iki 4,5 cm ilgio laivelio pavidalo lygiu ir taškuotu paviršiumi sagos, vamzdeliniai, retušuotu ir gludintu paviršiumi tiesiais ir šiek tiek išpūstais šonais karoliai, jų grandys ir skridiniai (amuletai), plastinio meno kūriniai – gintarinės žmonių ir gyvulių figūrėlės, priskiriamos įvairioms archeologinėms kultūroms. Pastarosios ypač vertinamos.

Manoma, kad lobio dirbiniai galėjo būti atplauti per prataką, buvusią to meto Kuršių nerijoje, iš Sembos pusiasalio akmens amžiaus gyvenviečių arba čia galėjusi būti ilgalaikė aukojimo vieta. Akmens amžiuje aukos dažnai buvo skandinamos vandenyje.

Kai kurie lobio dirbiniai eksponuoti parodose Berlyne, Sankt Peterburge, Sent Luise, Londone, Čikagoje. 1901 m. didžioji lobio dalis pateko į Karaliaučiaus universiteto lobyną. 1944 m. dalis lobio buvo išvežta į Getingeno universiteto Geologijos ir paleontologijos muziejų, kur saugoma iki šiol. Kita dalis liko Karaliaučiaus universiteto saugyklose ir, kaip manoma, pražuvo Antrojo pasaulinio karo pabaigoje.

200 lobio dirbinių R. Klebsas aprašė, o jų 155 piešinius (piešė H. Švarzas) pateikė knygoje „Akmens amžiaus gintaro papuošalai, iškasti prie Juodkrantės ir kitose Prūsijos vietose“ (*Der Bernsteinschmuck der Steinzeit von der Baggerei bei Schwarzort und anderen Lokalitaten Preussens* 1882 m.). Šių dirbinių analogai, kuriuos atkūrė Lietuvos menininkai, saugomi Virginijos ir Kazimiero Mizgirių gintaro galerijoje – muziejuje Nidoje.

## Šaltiniai
Biglis

**Biglis** (,  - bliauti, rėkti) – šunų veislė, kilusi iš Didžiosios Britanijos.

Tai medžioklinis (kraujasekys) šuo, naudotas Vakarų Europoje medžioti lapes, triušius, Sudane ir Palestinoje – šernus, Skandinavijoje – elnius, JAV – paukščius.

## Kilmės istorija
Pirmą kartą apie mažuosius skalikus žinių randama 1481 m. XVI a. šie šunys tapo ypač vertinami Anglijos aristokratijos. Karalienė Elžbieta I išvedė ypatingai mažų, nesiekiančių nei 20 cm, biglių tipą. 

Iki XIX a. anglų aristokratija tobulino šią mažųjų skalikų veislę. 1879 m. buvo pristatytas kalytės Barmaid eksterjeras, kuris beveik atitiko šių dienų biglio standartą. 1891 m. bigliai pirmąkart dalyvavo parodoje.

1890 m. Anglijoje įkurtas Anglijos biglių klubas. Nuo klubo įkūrimo prasidėjo veislės standartizavimas. 

XIX amžiaus antroje pusėje bigliai buvo nuvežti į Prancūziją, kur tapo viena populiariausių veislių.
 
Po Pirmojo pasaulinio karo 1920 m. įvykusioje šunų parodoje  nebuvo nė vieno biglių veislės šuns. Iškilo grėsmė biglių išlikimui.

Tikrojo populiarumo veislė sulaukė tik XX amžiaus pabaigoje. Kūrėsi veislynai, bigliai buvo nuvežti į Ameriką, kur tapo itin populiarūs.

Ši veislė dabar labai vertinama Suomijoje, Danijoje, Vokietijoje.

## Išvaizda

Bigliai savo dydžiu bei išvaizda įvairiose šalyse gali būti skirtingi. Biglis pasižymi tvirtu kūno sudėjimu: vidutiniškai gili krūtinė su elastingais šonkauliais, raumeningos šlaunys, tvirtos, sugniaužtos letenos su standžiomis pėdomis. 

Nosis juoda arba rudai rausva (šviesesnių atspalvių šunims leidžiama mažesnė pigmentacija). Snukis vidutinio ilgio, nesmailėjantis, su tvirtais žandikauliais ir taisyklinga bei pilna žirkliška sąkanda. Lūpos saikingai nukarusios, antakiai nesuraukti, galva be raukšlių. Akys tamsiai arba šviesiai rudos, pakankamai didelės, išraiškingos. Ausys ilgos, gale užapvalintos. Kaklas ilgas, lengvai išlenktas.

Bigliai juda lengvai, laisvu ir plačiu žingsniu, stipriai atsispirdamas užpakalinėmis kojomis. Judant nugara tvirta ir lygi, be kūprinimosi požymių.

## Charakteris
Biglių veislės šunys labai nepriklausomi ir savarankiški. Jie pasižymi nuoširdumu, draugiškumu, džiaugsmingumu ir meile visiems šeimos nariams. Tai labai nuovokus ir išradingas šuo. Dresuojant šios veislės šunis reikia daug kantrybės. 

Bigliui būtinas pastovus bendravimas su šeimos nariais, jo negalima ilgam palikti vieno, nes tai gali neigiamai paveikti biglio psichiką. 

Bigliui, kaip medžiokliniam šuniui, būtina daug judėti. Nejudėdami bigliai tunka. Be to, dažniausiai rekomenduojama nepaleisti biglio nuo pavadėlio, nes užuodęs pėdsaką biglis ieško gyvūnų ir neretai pasiklysta. Biglis yra gana stiprus – jaunesni vaikai gali šio šuns neišlaikyti už pavadėlio.

Šios veislės šunys labai myli ne tik vaikus, bet ir naminius gyvūnėlius, net kates.

## Priežiūra

Biglio kailio priežiūra nesudėtinga. Nerekomenduojama dažnai maudyti. Pakanka retkarčiais perbraukti kailį rankšluosčiu ar šukomis, skirtomis trumpaplaukiams šunims. Daugiau dėmesio reikėtų skirti biglio ausims bei akims.

## Išnašos

## Nuorodos
Vosgėlių lobiai

**Vosgėlių lobiai** – Utenos rajono savivaldybės teritorijoje, Vosgėlių kaimo apylinkėse 1930 m., 1956 m. ir 1987 m. rasti vėlyvųjų viduramžių monetų lobiai.

## I lobis
1930 m. rastas lobis, iš kurio į muziejų pateko 82 monetos:
* Gustavo II Adolfo 1632 m. Elbingo šilingas, 1626–1632 m. 4 šilingai ir suklastotas Rygos Gustavo II Adolfo šilingas be datos
* Zigmanto III Vazos 1619 m. Lietuvos šilingas ir 1620 m. 2 Rygos šilingai
* Kristinos 1635–1654 m. 26 šilingai ir 1645–1654 m. 35 Livonijos šilingai
* Karolio X Gustavo 1655–1656 m. 4 šilingai ir 1654–1656 m. 7 šilingai

Lobį saugo Utenos krašto muziejus.

## II lobis
1956 m. Jonas Kriaučionis išarė molinį puodą su monetomis. Dalis monetų pasklido tarp vietos gyventojų, 1247 monetos pateko į Utenos krašto muziejų, kur saugoma: 
* Gustavo II Adolfo 1630–1634 m. 17 Elbingo šilingų ir 1621–1634 m. 65 šilingai, 1632 m. Prūsijos karalystės šilingas bei suklastotas Elbingo Gustavo II Adolfo šilingas be datos
* Zigmanto III Vazos 1623–1626 m. 9 šilingai, 1625–1626 m. 52 šilingai, 1623 m. Lenkijos šilingas, 1608 m. grašis
* Aleksandro Lietuvos 5 pusgrašiai be datos
* Žygimanto Augusto 1560 m. pusgrašis ir 1620 m. Rygos šilingas
* Kristinos 1635–1654 m. 697 šilingai ir 1645–1654 m. 381 Livonijos šilingas
* Pfalco-Cveibriukeno Johano I 1603 m. 3 kreiceriai
* Georgo Vilhelmo 1626–1633 m. 13 Prūsijos šilingų
* Frydricho Vilhelmo 1654 m. šilingas

## III lobis
1987 m. rastas puodas su monetomis, kurių dalis, daugiau, kaip tūkstantis monetų, pasklido tarp žmonių, o likusios pateko į Utenos krašto muziejų (185 monetos) ir LNM (1470 monetų). Žinomos tokios lobio monetos:
* Gustavo II Adolfo 1621–1634 m. 49 šilingai, 1635–1654 m. 544 šilingai, 1622–1624 m. 3 pusantrokai, 1632–1634 m. 3 Elbingo šilingai, 1632 m. pusantrokas, 1633 m. 4 karališkosios Prūsijos pusantrokai, 1632 m. trečiokas
* Kristinos 1635 m. 5 šilingai, 1634–1635 m. 2 šilingai, 1645–1654 m. 544 Livonijos šilingai, 1648 m. 2 pusantrokai
* Zigmanto III Vazos 1623 m. Lenkijos šilingas, 1621–1626 m. 47 pusantrokai, 162? m. trečiokas, 1622–1627 m. 16 Lietuvos šilingų, 1630 m. 2 Lobženicos tridenariai, 1611–1621 m. 16 šilingų
* Jono Kazimiero 1652–1656 m. 18 šilingų, 1652 m. grašis
* Karolio X Gustavo 1654–1658 m. 343 šilingai, 1654–1660 m. 946 šilingai, 1657 m. 16 Rygos ar Livonijos šilingų
* Pamario-Kamino Ulricho 1622 m. grašis
* Georgo Vilhelmo 1627 m. Prūsijos šilingas, 1623–1626 m. 3 pusantrokai
* Frydricho Vilhelmo 1653–1658 m. 27 šilingai, Rygos 1578 m. šilingas,
* Škotijos Karolio I be datos 2 peniai
* Tešeno Elžbietos Lukrecijos 1651 m. heleris
* Suklastoti Zigmanto III Vazos Rygos ir Gustavo II Adolfo 3 šilingai be datų.

## Šaltiniai
Gerard Kuiper

**Džerardas Koiperis** (g. 1905 m. gruodžio 7 d. Olandija – m. 1978 m. gruodžio 23 d.) – olandų kilmės amerikiečių astronomas.

1927 m. Koiperis susidomėjo dvinarių žvaigždžių tyrimais. 1933 m. apsigynęs daktaro disertaciją išvyko į Liko observatoriją į JAV. Joje praleido dvejus metus, tęsdamas dvinarių žvaigždžių ir baltųjų nykštukių tyrimus. 1935 m. D. P. Koiperis išvyko į Harvardo observatoriją.

1936 m. Čikagos universiteto Jerko (Yerkes) observatorijos direktorius O. Struvė Koiperį pasikvietė dirbti pas save. 1943 m. jis tapo profesoriumi. Tuo metu Čikagos universitetas statė naują Makdonaldo observatoriją Teksase. 1939 m. pasaulyje pradėjo veikti antras pagal dydį, 82 colių teleskopas.
1944 m. žiemą, Koiperis dirbdamas toje observatorijoje, aptiko metano juostą Saturno palydovo Titano atmosferoje.
Nuo 1947–1949 metų ir 1957–1960 metų jis buvo Makdonaldo ir Jerko observatorijų direktorius.
1960 m. Arizonos universitete Koiperis įkūrė Mėnulio ir planetų laboratoriją.

Koiperis pagrįstai vadinamas šiuolaikinės planetų astronomijos pradininku. 1948 m. jis atrado penktąjį Urano palydovą Mirandą, taip pat 1949 m. atrado antrąjį Neptūno palydovą Nereidę. Jis teisingai numatė, jog už Neptūno orbitos yra kometoidų juosta, ir iš jos, prie Saulės atskrieja trumpaperiodės kometos. Dabar ta juosta vadinama
Koiperio–Edžvorto juosta.
Jis pirmasis pradėjo taikyti infraraudonųjų spindulių imtuvus planetų atmosferoms tirti, aptiko angliarūgštės dujas Marso ir Veneros atmosferose, atrado ir minėtą Titano atmosferą.

Dirbdamas kartu su NASA, Koiperis labai atidžiai ištyrė Mėnulio paviršių, sudarė ir išleido keletą aukštos kokybės Mėnulio paviršiaus atlasų. Beje, jis dar vadovavo NASA kosminio aparato Ranger programai, dirbo Surveyor ir Apollo programose.
Žymusis astronomas mirė 1978 m. gruodžio 23 d.
Tauragnų lobis

**Tauragnų lobis** – Utenos rajono savivaldybės teritorijoje, prie Tauragnų 1987 m. rastas vėlyvųjų Naujųjų laikų monetų lobis.

## Atradimas
1987 m. A. Puodžiukas išarė puodą su į odą suvyniotomis monetomis bei du noragus. Lobio 1703 monetos pateko į Utenos krašto muziejų.

## Lobis
Lobį sudaro:
* Cviolio 1646 m. liūto taleris
* Zigmanto III Vazos 1620 m. 3 dvidenariai, 1623–1625 m. 8 šilingai, 1625–1627 m. 17 grašių, 1624–1627 m. 8 Dancigo grašiai, 1613–1624 m. 2 ortai, 1606–1625 m. 2 Lenkijos grašiai, 1620–1627 m. 195 pusantrokai, 1622–1624 m. 6 trečiokai, 1623–1627 m. 9 šeštokai, 1622 m. ortas, 1600–1621 m. 14 Rygos šilingų
* Danijos Kristijono IV 1615 m. markė
* Gustavo II Adolfo 1631–1633 m. 2 Elbingo šilingai, 1630–1632 m. 5 pusantrokai, 1632 m. trečiokas, 1632–1633 m. 25 Prūsijos karalystės pusantrokai, 1632 m. 2 trečiokai, 1621–1634 m. 34 šilingai, 1622–1623 m. 2 pusantrokai
* Kampeno 1647 m. liūto taleris, 1624 m. Revelio erė
* Kristinos 1635 m. 5 pusantrokai, 1644–1650 m. 562 Livonijos šilingai, 1635–1650 m. 758 šilingai, 1644–1649 m. 5 pusantrokai, 1634 m. Švedijos erė
* Aleksandro Lietuvos pusgrašis be datos
* Žygimanto Augusto 1557 m. pusgrašis,
* Pamario-Kamino Ulricho 1621 m. grašis
* Prūsijos Georgo Vilhelmo 1627–1633 m. 4 šilingai, 1622–1633 m. 18 pusantrokų
* Tirolio Leopoldo 1632 m. 10 kreicerių
* Utrechto 1650 m. liūto taleris.

Lobį saugo Utenos krašto muziejus.

## Šaltiniai
Koiperoidas

**Koiperoidas** – Koiperio–Edžvorto juostos objektas, kuris susideda iš ledo, silikatinių dulkių ir organinių medžiagų priemaišos. Šie objektai yra labai toli nutolę nuo Saulės, už 35 astronominių vienetų iki 200 astronominių vienetų. Manoma, kad ir Plutonas yra koiperoidas.
Patranka (reikšmės)

Žodis **patranka** reiškia:

* patranka – artilerijos pabūklas;
* patranka – figūra miestučių žaidime;
* patranka – vieta, per kurią važiuojant labai krato; nelygumas ar akmuo kelyje.

## Išvestiniai terminai
* vandens patranka – įtaisas, naudojamas demonstrantams vaikyti, į minas panašiems objektams sunaikinti ir pan.;
* sniego patranka – įtaisas dirbtiniam sniegui gaminti slidinėjimo trasose, vaikų žaidimo vietose ir pan;
* elektronų patranka () – kineskopo dalis, iš kurios skleidžiamas elektronų pluoštas;
* Aliochino patranka – šachmatų terminas.


File:Russian 76mm Anti-Tank Gun 002.jpg|Tarybinė 76 mm prieštankinė patranka
File:Gorodki-pushka.jpg|Miestučių figūra patranka
File:Polizei-Wasserwerfer.jpg|Policijos automobilis su vandens patranka
File:CPSnowmaker.JPG|Sniego patranka
File:Electron gun jyu.jpg|Elektroninė patranka
Žemutinės pilies lobis

**Žemutinės pilies lobis** – Vilniaus miesto savivaldybės Žemutinės pilies Valdovų rūmų teritorijoje, 2002 m. rastas vėlyvųjų viduramžių monetų lobis.

## Atradimas
2002 m. vasarą per archeologinius tyrimus Vilniuje, Žemutinės pilies Valdovų rūmų teritorijoje, rastas unikalus XIV a. pabaigos pinigų lobis.

Pirmą kartą vienoje vietoje surastos skirtingų tipų rečiausios Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės monetos, kurių buvo žinomi vos keli vienetai, leido tiksliai nustatyti jas kaldinusių valdovų vardus bei galimas kaldinimo datas. Svarbiausią šio lobio dalį sudarė Lietuvos didžiojo kunigaikščio Jogailos (1377-1392 m.) monetos.

## Lobis
Lobį sudaro pusė trišonio sidabro lydinio bei 63 monetos, tarp kurių penki skirtingi pirmųjų Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės monetų tipai:
* Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės trišonio (tribriaunio) sidabro lydinio pusė – 1 vnt.;
* denarai, kaldinti apie 1386–1387 m. (averse – portretas, reverse – liūtas/pynutė) – 18 vnt.;
* denaras, kaldintas apie 1386-1387 m. (averse – liūtas, reverse – erelis) – 1 vnt.;
* denarai, kaldinti apie 1388 m. (averse – žuvis - žiedas, reverse – dvigubas kryžius) – 16 vnt.;
* denarai, kaldinti apie 1388–1392 m. (averse – raitelis, reverse – dvigubas kryžius) – 14 vnt.;
* denarai, kaldinti apie 1392–1396 m. (averse – ietigalis su kryžiumi, reverse – PEČAT) – 13 vnt.;
* Karolio I (1346–1378) arba Vaclovo IV (1378–1419) laikų Čekijos grašio fragmentas – 1 vnt.

Lobį saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.

## Šaltiniai
Aktyvioji galaktika

**Aktyvioji galaktika** – galaktika, kurios šviesis keliuose ar visuose elektromagnetinių spindulių diapazonuose yra didesnis nei normalus.

Aktyviosios galaktikos yra šių tipų: kvazarai, radijo galaktikos ir Seiferto galaktikos. Kvazarai yra labai aktyvūs galaktikų branduoliai, jų šviesis nustelbia pačią aplinkinę galaktiką. Radijo galaktikos pasižymi stipria radijo bangų spinduliuote, sklindančia iš dviejų čiurkšlių, nukreiptų priešingomis kryptimis nuo centro. Seiferto galaktikų branduoliuose yra daug jonizuotų dujų, kurios sukuria stiprias emisijos linijas.
  
Galimas dalykas, kad skirtingų tipų aktyviosios galaktikos atitinka tos pačios rūšies objektų evoliucines stadijas.

## Taip pat skaitykite
* Seiferto galaktika
* Kvazaras
* Radijo galaktika
Sniego patranka

**Sniego patranka** – įtaisas dirbtiniam sniegui gaminti slidinėjimo trasose, vaikų žaidimo aikštelėse, filmavimo aikštelėse ir kitur.

Įtaisas labai smulkiai purškia vandenį ir jį sušaldo. Sniego patrankas naudoja slidinėjimo kurortai, siekdami pailginti slidinėjimo sezoną. Dalis slidininkų mano, kad sniego patrankomis pagamintas sniegas yra prastesnis, nes nesudaro snaigių, o jo dalelės yra didesnio tankio negu natūralaus sniego.

Sniego patranką 1950 m. išrado ir užpatentavo *Art Hunt*, *Dave Richey* ir *Wayne Pierce*.

Kuriant sniego patrankas, siekiama maksimizuoti pagaminamo sniego kiekį, minimizuoti energijos sąnaudas ir žalingą poveikį aplinkai, pratęsti laikotarpį, kai galima gaminti sniegą.

## Veikimo principas
Sniego patrankos pagrindinė dalis būna specializuota vandens patranka arba galingas ventiliatorius. Vandens patrankos dideliu slėgiu švirkščia vandenį ir suspaustą orą, o ventiliatorinių patrankų pučiamas oro srautas toli nusviedžia išpurkšto vandens srautą.

Ventiliatorinė sniego patranka paprastai turi purkštukus, pro kuriuos į ventiliatoriaus varomą oro srautą įpurškia vandenį. Papildomi purkštukai išpurškia vandens ir suspausto oro mišinį, kuris atšaldamas (plečiasi ir vėsta suspaustas oras) sudaro smulkius ledo kristalėlius, veikiančius kaip kristalizacijos branduoliai.

Smulkūs migliniai vandens lašeliai susimaišo su ledo kristalėliais ir oro srauto nešami lekia. Jiems belekiant itin smulkiai išpurkštas vanduo garuoja ir jo temperatūra tiek krenta, kad vanduo ima kristalizuotis. Sistema veikia, kai oro temperatūra yra -2 °C ir net 0 °C. Kuo oras šaltesnis, tuo daugiau ir geresnio sniego pagamina sniego patranka. Kai oras yra sausas, tuomet sniegas formuojasi net +4,5 °C temperatūroje.
Mergelės galaktikų spiečius

**Mergelės galaktikų spiečius** - artimiausias galaktikų spiečius. Jis nuo Saulės yra nutolęs 60 milijonų šviesmečių, Mergelės žvaigždyne. Šis Mergelės galaktikų spiečius nuo mūsų Galaktikos tolsta 2000 km/s greičiu.

Mergelės galaktikų spiečiuje yra apie 2500 galaktikų, jis kartu su Vietine galaktikų grupe ir daugybe kitų mažesnių galaktikų spiečių sudaro Mergelės galaktikų superspiečių, dar vadinamą Vietiniu superspiečiumi.

Daugelis šviesių galaktikų šiame spiečiuje buvo atrastos astronomo Charles Messier 1770–1780 metais ir jo kataloge identifikuotos kaip ne kometiniai dariniai. Tikroji jų prigimtis paaiškėjo tik 1920 m.

Spiečiaus galaktikas galima stebėti ir su nedideliu paprastu teleskopu.

Spiečius sudarytas iš mažiausiai trijų sankaupų, centruotų ties M87, M86 ir M49 galaktikomis. M87 sankaupa yra masyviausia iš jų.
Purkštukas

**Purkštukas** - purkštuvo, aerozolinio slėginio balionėlio ar panašaus įtaiso antgalis, nedidelis įtaisas su skylute, pro kurį iššvirkščiamas ar išpurškiamas skystis arba išpučiamos dujos (pvz., suspaustas oras).

## Purkštukų naudojimo sritys
* Cemento pramonė - į krosnis purškiamas skystas kuras
* Maisto pramonė - išlydytas sviestas purškiamas ant kai kurių kepinių
* Gėrimų pramonė - purškiamu vandeniu plaunamos talpyklos
* Chemijos pramonė - purškiami reagentai turi didesnį paviršių, kas suintensyvina vykdomas reakcijas
* Elektronikos pramonė - elektroninės detalės purškiant dengiamos reikiamomis dangomis
* Kalnakasyba - purškiamas vanduo sudrėkina ir nusėdina susidarančias dulkes
* Plieno pramonė - ant plieno gaminių purškiamas vanduo pašalina nuodegas ir grūdina paviršių
* Žemės ūkis - ant augalų, patalpose purškiami pesticidai
* Aviacija - įpurkšti degalai turi labai didelė paviršiaus ir tūrio santykį, todėl sparčiai dega
* Dažymas - purškiami dažai lygiai padengia dažomus paviršius


Image:Canned-air.jpg|Suspausto oro balionėlis su pačiu paprasčiausiu purkštuku - ilgu vamzdeliu
Image:Aerosol tops 6.svg|Aerozolinio balionėlio galvutės-purkštuko konstrukcija
Image:Snow cannon nozzles.jpg|Sniego patrankos purkštukai
Image:Snow_cannon_nozzles-big_PNr°0011.jpg|Sniego patrankos purkštukai iš arčiau
Mesjė objektas

**Mesjė objektai** – 110 nežvaigždinių objektų, kuriuos, beieškodamas kometų, suregistravo prancūzų astronomas Šarlis Mesjė (kartais sakoma 109, nes objektas M102 nėra tiksliai identifikuotas – jis galbūt sutampa su objektu M101). 1774 m. išleistas 45 objektų katalogas (nuo M1 iki M45). 1784 m. išleistas papildytas 110 Mesjė objektų katalogas. Kataloge sužymėti:
* ūkai,
* galaktikos,
* padrikieji žvaigždžių spiečiai,
* kamuoliniai žvaigždžių spiečiai.

Kadangi Mesjė gyveno ir dirbo Prancūzijoje, jo pateiktame sąraše surinkti tik objektai, stebimi iš šiaurinio pusrutulio (šviesulių deklinacijos iki –35°). Todėl, žinoma, daug įspūdingų pietų dangaus objektų sąraše nefigūruoja (pavyzdžiui, Didysis Magelano Debesis, Mažasis Magelano Debesis). Kadangi visi Mesjė objektai matomi jei ne plika akimi, tai bent pro žiūronus arba nedidelius teleskopus, jie labai populiarūs tarp astronomų mėgėjų.

## Taip pat skaitykite
* Sąrašas:Mesjė objektai
Krūminių piliakalnis

**Krūminių piliakalnis su gyvenviete** – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 22956) Varėnos rajono savivaldybės teritorijoje, 1,5&nbsp;km į pietus nuo Krūminių kaimo, Versekos dešiniajame krante, 0,75&nbsp;km į pietus-pietryčius nuo Versekos užtvankos ir 0,3&nbsp;km į rytus nuo kelio, vedančio iš Krūminių kaimo į kelią Valkininkai-Eišiškės. 

## Piliakalnis

Šlaitai statūs, 11–12 m aukščio. Aikštelė trikampė, 29x17 m dydžio. Jos pietrytiniame krašte yra 2 m aukščio, 15 m pločio pylimas, kuriame aptikta apdegusių rąstų liekanų. Piliakalnio šiaurės vakarų šlaite, 5 m žemiau aikštelės, yra 4–6 m pločio, 0,5 m gylio, 30 m ilgio griovys, už jo 1,5 m aukščio (išorėje 6 m aukščio), 10 m pločio pylimas, kurio pietvakariniame gale buvo įvažiavimas, 3 m žemiau jo yra terasos žymių.

Šiuo metu piliakalnis yra privačiame žemės sklype, kuriame stovi namas turintis adresą Versekos g. 15, Krūminiai, Varėnos raj. 

## Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1955 m. atliko Lietuvos istorijos institutas. 

Rasta lipdytos grublėtu paviršiumi ir žiestos keramikos, molinių verpstukų. Piliakalnio rytinėje papėdėje yra senovinė gyvenvietė. Ją 1998 m. tyrė Ėrika Striškienė. Rasta lipdytos brūkšniuotu ir grublėtu paviršiumi bei žiestos keramikos, geležinių ylų, molinių verpstukų. Piliakalnio pietvakariniame krašte XX a. pirmoje pusėje buvo pastatytas medinis kryžius (neišliko). Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pradžia - II tūkstantmečio pradžia. 1&nbsp;km į šiaurę nuo piliakalnio yra Krūminių kapinynas.

Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus. 

## Šaltiniai

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.204
* Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašas, V.,1993, p.63 
* Покровский Ф. В. Археологическая карта Виленской губернии. Вильна, 1893, p. 114.

## Nuorodos
* Krūminių piliakalnis
* Įrašas Hillforts.eu atvirųjų duomenų talpykloje
Krikštonių piliakalnis

**Krikštonių piliakalnis su gyvenviete ir pilkapynas** – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 22632) Lazdijų rajono savivaldybės teritorijoje, prie Krikštonių kaimo. Pasiekiamas keliu Krikštonys – Noragėliai pavažiavus 1,2 km, pasukus į dešinę rytų kryptimi prieš sodybą, pavažiavus lauko keliu 900 m, prasidėjus miškeliams laikantis dešinės – yra dešinėje nuo kelio, jam leidžiantis žemyn tarp dviejų kalvų.

## Piliakalnis

Piliakalnio stačiašlaitė kalva yra į šiaurę nuo kaimo, 0,85 km į šiaurės rytus nuo kelio Krikštonys-Seirijočiai, Angos kairiajame krante. Šlaitai statūs, 14–15 m aukščio. Aikštelė ovali, 10x12 m dydžio. Vakarinėje pusėje piliakalnį nuo kitų aukštumų skiria griovys. Aikštelę juosia 0,8 m aukščio ir 6,5 m pločio, vakariniame krašte – 5 m aukščio ir 23 m pločio pylimas. Jo viršus grįstas akmenimis. Piliakalnio vakarinėje papėdėje yra 0,7 ha ploto senovinė gyvenvietė. Ji ilgą laiką buvo ariama, todėl kultūrinis sluoksnis suardytas. Piliakalnio su gyvenviete plotas 1,83 ha.

## Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1954 m. ir 1962 m. atliko Lietuvos istorijos institutas, 1989 m. tyrė Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos archeologai Pranas Kulikauskas, Rimutė Rimantienė, Eugenijus Ivanauskas.

Gyvenvietėje aptiktas iki 0,4 m storio kultūrinis sluoksnis. Rasta lipdytos brūkšnuotu ir grublėtu paviršiumi keramikos, geležies šlako. Piliakalnis ir gyvenvietė datuojami I tūkstantmečiu-XIII amžiumi.

## Pilkapynas
Pilkapynas buvo į pietus nuo kaimo, Margotės ir Nemuno santakos kairiajame krante. 1958 m. potvyniui nuplovus pilkapių sampilus Istorijos institutas (tyrimų vadovas Pranas Kulikauskas) juos ištyrė.

Buvo du pilkapiai. Pirmojo pilkapio pagrindą juosė akmenų vainikas, kurio viduje rastas nedeginto mirusiojo kapas su V a. – VI a. įkapėmis: geležinis dviašmenis kalavijas ir ietigalis, žalvariniai antskydis, geriamojo rago apkalai, sagtis ir akmeninis galąstuvas.

Į vakarus nuo pirmojo buvo antrasis pilkapis. Jame rastas sudeginto mirusiojo kapas su VI a.-VII a. įkapėmis – geležiniu ietigaliu, antskydžiu, skydo rankena ir peiliu.

Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.

## Šaltiniai

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p. 142
* Juozapas Radziukynas. Suvalkų redybos pilekalniai su žemlapiu. Varšuva. 1909, p. 25-26.
* Pranas Kulikauskas. Naujas archeologinis paminklas Užnemunėje (V–VII a. jotvingių senkapis Krikštonyse, Lazdijų raj.) // Lietuvos TSR Mokslų akademijos darbai. A serija. Vilnius. 1959. T. 1(6), p. 71–88.
* Petras Tarasenka. Užnemunės krašto piliakalniai. Vilnius. 1997, p. 74-75.

## Nuorodos
* http://www.piliakalniai.lt/piliakalnis.php?piliakalnis_id=264
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Ėrika Striškienė

**Ėrika Striškienė** (g. 1970 m. vasario 21 d. Kalvarija, Marijampolės rajonas) – Lietuvos archeologė, istorikė.

## Biografija
1988 m. baigė Švenčionių raj. Pabradės „Ryto“ vidurinę mokyklą. 1994 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos fakulteto istorijos specialybės bendrąsias studijas, bakalauras, 2000 m. apsigynė archeologijos magistro laipsnį. Magistrinio darbo tema „Žiemgalių ryšiai su kaimynais viduriniajame ir vėlyvajame geležies amžiuje“ iš dalies buvo susijusi su savarankiškai tyrinėtais žiemgalių kultūros paminklais – Diržių ir Degėsių kapinynais.

Nuo 1992 m. Žemutinės pilies archeologinių tyrimų grupės archeologė – fondų saugotoja.

## Publikacijos
* Diržių kapinynas. Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1996 ir 1997 metais. Vilnius, 1998, p. 209–212.
* Diržių kapinyno tyrinėjimai. Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1998/99 metais, p. 269–271.
* Krūminių piliakalnio senovės gyvenvietės tyrinėjimai 1998 m. Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1998/99 metais, p. 120–122.
* Degėsių senkapio tyrinėjimai 1999 m. Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1998/99 metais, p. 319–320.
* Diržių kapinynas. Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 2001 metais. Vilnius, 2002, p. 124.
* A. Skučienė, Ė. Striškienė. Unique find of the 8th-9th cent. from the Diržiai cemetery (Pakruojis distr.) in Lithuania. Conservation without limits. IIC Nordic group XV congress. August 23.-26. 2000, Helsinki, Finland. P. 242.
* Valstybės dienai atnaujinta valdovų rūmų radinių paroda//Literatūra ir menas. 2005-07-29 nr. 3059.
Heliopauzė

**Heliopauzė** – ribos, kur Saulės vėjo spaudimas susilygina su tarpžvaigždinių dalelių sukuriamu spaudimu. Tai laikoma galutinėmis Saulės sistemos ribomis. Tai nustatė automatiniai zondai Voyager 1 ir Voyager 2. Ta riba prasideda tarp 76 av iki 85 av. Tačiau šis atstumas gali būti didesnis nei 100 av. Už šios ribos prasideda tarpžvaigždinė erdvė. 4 automatiniai JAV zondai jau skrenda heliopauzės ribose. Iš esmės 1 iš šių zondų, Pioneer 10 yra pirmasis zondas praskriejęs Saulės sistemos galutinę ribą, tačiau jis dar nekirto Koiperio žiedo. Pioneer 10 skrieja link Aldebarano žvaigždės, kuri yra Tauro žvaigždyne. Iš esmės šių kosminių aparatų misija yra pervadinta į tarpžvaigždinę misiją.
Tytuvėnų miškų urėdija

**Tytuvėnų miškų urėdija** − viena iš 42 miškų urėdijų, turto patikėjimo teise valdanti, naudojanti valstybinius miškus, vykdanti juose kompleksinę miškų ūkio veiklą. **Tytuvėnų miškų urėdija nustojo egzistuoti 2018 m. Nuo 2018 m. egzistuoja Valstybinių miškų urėdija.** 

Bendras miškų plotas miškų urėdijos teritorijoje − 44 700 ha, iš jų 14 400 ha − valstybinės reikšmės. Urėdijos miškingumas yra 27,3 %. Tytuvėnų miškų urėdas − Svajūnas Vaitekūnas.

Tytuvėnų miškų urėdijoje yra 4 561 ha plotų saugomų teritorijų:
* Tytuvėnų regioninis parkas
* Dubysos regioninis parkas
* Užpelkių gamtinis rezervatas
* Kražių−Medžiokalnio botaninis draustinis
* Pakėvio botaninis draustinis−spanguolynas
* Papušynio botaninis draustinis
* Gomertos kraštovaizdžio draustinis
* Kražantės hidrografinis draustinis 

Tytuvėnų šilas yra kraštovaizdžio draustinis.

Tytuvėnų miškų urėdijos miškai suskirstyti į 7 girininkijas. Tytuvėnų girininkijos miške yra 1863 m. sukilimo dalyvių kapinės.

## Girininkijos

|-
| Dubysos || Tytuvėnų apylinkių seniūnija || Bulavėnai
|-
| Kelmės || Kelmės seniūnija || Kelmė
|-
| Kražių || Kražių seniūnija || Pamedžiokalnis
|-
| Šiluvos || Šiluvos seniūnija || Šiluva
|-
| Tytuvėnų || Tytuvėnų seniūnija || Tytuvėnai
|-
| Užpelkių || Tytuvėnų apylinkių seniūnija || Užpelkiai
|-
| Užvenčio || Užvenčio seniūnija || Dvarčius
|}

## Nuorodos
* Tytuvėnų miškų urėdijos tinklalapis
Ekrano efektas

**Ekrano efektas** – sparno keliamosios galios padidėjimas, kai lėktuvas skrieja neaukštai virš žemės paviršiaus (1-1,5 m). Atrastas XX a. trečią dešimtmetį.

Ekrano efektas yra oro pagalvės variantas, kai suspausto oro sluoksnis susidaro ne jį varant po aparato apačia, o jam pačiam susislegiant po skriejančiu sparnu. Ekrano efekte sparnas ima generuoti keliamą jėgą ne tik dėl slėgio sumažėjimo virš sparno, bet ir dėl jo padidėjimo po sparnu, kas įmanoma tik nedideliame aukštyje.

Ekrano efektas (didėjanti keliamoji galia) ima pasireikšti, kai skridimo aukštis mažesnis už dvigubą sparno plotį. Efektas vis didėja, kai sparnas artėja prie paviršiaus (žemės ar vandens). Efektas didžiausias, kai skrydžio aukštis lygus pusei sparno pločio.

Ekrano efektas trukdo nepatyrusiems pilotams, kadangi prie žemės priartėjęs lėktuvas „priešinasi“ leidimuisi, ir pasitaiko, kad lėktuvas pasiekia tūpimo taką per toli, ir takas gali pasirodyti per trumpas.

Efektas yra panaudojamas ekranoplanuose. Pirmasis ekrano efektą 1927 m. straipsnyje moksliškai aprašė ir sukūrė teorinius oro pagalvių apskaičiavimo metodus rusų mokslininkas Konstantinas Ciolkovskis.
Kudirkos Naumiesčio piliakalnis

**Kudirkos Naumiesčio piliakalnis**, dar vadinamas Napoleono kalnu – piliakalnis Vilkaviškio rajono savivaldybės teritorijoje, 1,5 km į pietvakarius Kudirkos Naumiesčio, Širvintos dešiniajame krante, prie santakos su buvusiu Juodupės upeliu.

## Piliakalnis

Piliakalnį supa buvusio Juodupės upelio slėniai ir pelkėtos pievos, pietinėje pusėje piliakalnį nuo aukštumos skiria griovys. Šlaitai statūs, 4–6 m aukščio. Aikštelė ovali, 100 m ilgio ir 45–50 m pločio. Jos pietrytinėje ir šiaurės vakarų dalyse buvo pylimai (išliko jų žymių). Piliakalnio pietrytinėje papėdėje yra senovinė gyvenvietė. Vakariniuose ir šiauriniuose pakraščiuose likę apgriuvę apkasai.

## Tyrimai
1971–1975 m. melioruojant laukus piliakalnis buvo labai apardytas. Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1983 m. Lietuvos istorijos institutas, tyrimų vadovas Vytautas Daugudis. 1984–1985 m. Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos (tyrimų vadovas Albinas Kuncevičius) archeologai atliko tyrimus piliakalnio aikštelėje ir senovinėje gyvenvietėje.

Piliakalnio kultūrinis sluoksnis yra 20–40 cm, gyvenvietės – iki 50 cm. storio. Piliakalnyje rasta antžeminių stulpinės konstrukcijos stačiakampių pastatų liekanų. Išliko statmenai sukaltų kuolų, apipintų virbais ir apkrėstų moliu bei židinių liekanų. Rasta lipdytos grublėtu ir lygiu paviršiumi keramikos.

Aikštelės viduryje aptikta XIII a.-XIV a. puodų degimo krosnies liekanų. Krosnies sienelės krėstos moliu, 3–34 cm storio, padas iš lauko akmenų ir molio. Tai buvo pirmasis tokio tipo radinys Lietuvos piliakalniuose. Panašios puodų degimo krosnys randamos Skandinavijos pusiasalyje. Joje buvo ornamentuotos žiestos keramikos, įtveriamasis arbaleto strėlės antgalis ir geležinis įtveriamasis svaidomosios ieties antgalis.

Manoma čia buvus medinę pilį, kurią XIV a. pirmoje pusėje sunaikino kryžiuočiai. Piliakalnis naudotas nuo I tūkstantmečio iki m.e. pirmosios pusės iki XV a. vidurio.

Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.

## Šaltiniai

* Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašas, V.,1993, p.&nbsp;84.
* Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1984 ir1985 metais, leidimo metai 1986, p.&nbsp;29-30.
* Varpas. – 1896 Nr.5. – P.74
* Vytautas Daugudis. Kudirkos Naumiesčio piliakalnis // Kudirkos Naumiestis. V. 1990. P. 12-13
* Albinas Kuncevičius, Algimantas Merkevičius. Kudirkos Naumiesčio piliakalnio ir gyvenvietės tyrinėjimai // Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1984 ir 1985 metais. V. 1986. P. 29-30
* Petras Tarasenka. Užnemunės krašto piliakalniai. Vilnius. 1997.
* Petras Tarasenka. Grodziska w luku srodkowiego Niemna na Litwe // Rocznik Olsztynski. – Olsztyn, 1959. – T.II. – žemėl.
* Gintautas Zabiela. Lietuvos medinės pilys. – V.,1995. – P.140, 192.

## Nuorodos
* Lietuvos piliakalniai. Kudirkos Naumiestis
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Heliosfera

**Heliosfera** – Saulės sistemą gaubiantis „burbulas“, „išpučiamas“ Saulės vėjo į tarpžvaigždinę medžiagą. Nors atskiros tarpžvaigždinės medžiagos dalelės gali patekti iš išorės, visa medžiaga burbulo viduje, iš esmės, yra išpūsta iš Saulės.

Garso greitis tarpžvaigždinėje terpėje yra apie 100 km/s. Saulės vėjo dalelės juda viršgarsiniu greičiu (400 km/s). Ten, kur jos susiduria su tarpžvaigždine medžiaga, susidaro smūginė banga. Vieta, kur jų greitis sumažėja iki garso greičio, vadinama heliosferos riba. Už jos prasideda pulsuojantis, turbulentinis vėjo judėjimas. Nuo čia iki heliopauzės driekiasi heliosferos mantija. Heliopauzė tai yra teorinė riba, ties kuria galutinai sustabdomas Saulės vėjas, susidurdamas su tarpžvaigždine medžiaga (aplinkinių žvaigždžių vėjais). Už heliopauzės yra kita smūginė banga, pagal analogiją su laivyba, vadinama kilio banga arba priekine banga. Ji susidaro heliosferai (t. y. Saulės sistemai) judant viršgarsiniu greičiu tarpžvaigždinės terpės (arba aplinkinių žvaigždžių vėjų) atžvilgiu.

JAV automatinio zondo *[[Voyager 2]]* duomenys rodo, kad nepaprastai retose tarpžvaigždinėse dujose už heliosferos ribos yra sukuriamas netikėtai stiprus magnetinis laukas, suspaudžiantis taisyklingą heliosferos burbulą. Beje, aplinkos dalelių temperatūra už heliosferos ribos yra dešimt kartų žemesnė, negu tikėtasi.
Plokščių piliakalnis

**Plokščių piliakalnis** (arba ***Vaiguviškių piliakalnis***) – piliakalnis Šakių rajono savivaldybėje, Plokščių kaimo pietuose, prie Nemuno intako Vaiguvos upelio. Pasiekiamas nuo kelio  ties Vaiguvos upeliu pasukus į dešinę pietų kryptimi palei šį upelį ir pačiu upeliu ir vėl palei upelį vedančiu keliuku pavažiavus ir paėjus 650 m – yra priekyje, už Vaiguvos ir į ją iš kairės įtekančio bevardžio upelio santakos. Link piliakalnio veda pažintinis takas.

## Piliakalnis

Piliakalnis – tai didoka, aukšta, iš visų pusių giliomis daubomis apsupta plokštuma. Rytų ir šiaurės dauba teka mažas Vaiguvos upelis, kurio vaga eina lauko kelias į Plokščius. Vakarų dauba teka mažas Vaiguvos intakas. Ši plokštuma sudaro salą, iš visų pusių apsuptą gamtinėmis kliūtimis, pusėje žemesniu ožnugariu besijungiančią su aukštuma. Kiek iškilusi viduryje sala netaisyklingo ovalo formos, aikštelė netaisyklingo keturkampio formos, pailga rytų – vakarų kryptimi, 112x105 m dydžio. Jos vakariniame pakraštyje supiltas 25 m ilgio, 1 m aukščio, 10 m pločio pylimas, kurio išorinis 4 m aukščio šlaitas leidžiasi į piliakalnio šlaite esantį 24 m ilgio, 9 m pločio, 1 m gylio griovį. Šlaitai statūs, iki 25-27 m aukščio.

Sala seniau buvo ariama, dabar dirvonuoja. Piliakalnis apardytas arimų, apaugęs apie 1970 m. sodintomis eglėmis ir kitais medžiais.

## Tyrimai

1960 m. ir 1965 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Paviršiuje aptinkami suaižėję nuo deginimo akmenys. Kultūrinio sluoksnio nepastebėta. Nors jokių dirbtinių įrengimų nėra, bet gamtinės kliūtys leidžia jį laikyti piliakalniu. Aleksandras Polujanskis laikė jį kryžiuočių kronikoje minimos lietuvių pilies Vaigov vieta. Paminklo teritorijos plotas 61000 m².

## Šaltiniai

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.173.
* Valstybės archeologijos komisijos medžiaga // KPC archyvas, F 1, ap. 1, s.v. 72. P. 64- 91.
* Kultūros paminklų apsaugos įstaigos medžiaga // KPC archyvas, F 17, ap. 2, s.v. 8. P. 280.
* Gintautas Zabiela. Medinės Lietuvos pilys, V., 1995. P. 199.
* Pranas Kulikauskas. Užnemunės piliakalniai. Vilnius1982.
* Aleksander Połujanski. Wędrówka po gubernii augustowskie w celu naukowym odbite. Warszawa. 1989 

## Nuorodos
* Lietuvos piliakalniai. Plokščiai
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Žuklijų piliakalnis

**Žuklijų piliakalnis** – piliakalnis Šakių rajono savivaldybės teritorijoje, prie Žuklijų kaimo (Kriūkų seniūnija). Patenka į Tučių geomorfologinio draustinio teritoriją.

## Piliakalnis

Piliakalnis yra ant Nemuno kairiojo kranto aukštumos, prie Maksvyčio sodybos. Piliakalniui įrengti panaudotas aukštumos kyšulys. Iš rytų ir vakarų jį supa gilios daubos, iš šiaurės – Nemuno slėnis, o iš pietų – laukas. Vakarų dauba teka mažas upelis – Žolupis. Iš pietų, nuo lauko pusės piliakalnis buvo atskirtas daugiau nei 2 m pločio ir apie 20 m ilgio plūkto molio pylimu. Dabar likęs tik vakarinis to pylimo galas. Visa kita jo dalis nukasta, paverčiant piliakalnį dirbamu lauku. Gyventojo Maksvyčio pasakojimu, kasant pylimą rasta stambių medžio anglių. Iš pietų pusės prie pylimo yra nedidelis įlinkimas, likęs nuo buvusio, dabar jau užslinkusio perkaso.

Ovali piliakalnio aikštelė yra apie 35 m ilgio, 20 m pločio ir užima apie 600 m² plotą. Aikštelė ir šlaitai 5-7 m aukštyje ariant labai apgadinti. Kultūrinio sluoksnio nepastebėta. Piliakalnis iš Nemuno ir daubų pusių yra apie 35 m aukščio. Nusileidžiant į Nemuno slėnį šlaitas nuolaidesnis, o daubų šlaitai statūs ir krinta iki 60° kampu. Šlaitai apaugę medžiais.
Vaizdas:Žuklijų piliakalnis (2020).JPG|Žuklijų piliakalnis 2020 m.
Vaizdas:Žuklijų piliakalnis, viršūnė (2020).JPG|Atvašynais apaugusi viršūnė
Piliakalnis skirtinas XIII a.-XVI a.  Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 5800 m². Į pietus nuo piliakalnio, 0,2 ha plote yra papėdės gyvenvietė.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Lietuvos piliakalniai. Žuklijai
* Įrašas Hillforts.eu atvirųjų duomenų talpykloje
Oro pagalvė (reikšmės)

Žodžiai **oro pagalvė** reiškia:

* oro pagalvė () – suslėgto oro sluoksnis po objektu, užtikrinantis atramą ir mažą trintį. Paprastai sudaromas pučiant orą žemyn. Naudojamas laivuose ir kitur technikoje;
* oro pagalvė – uždara ertmė su suslėgtu oru, veikianti kaip amortizuojantis elementas. Kartais – kaip pontonai, didinantys plūdrumą;
* oro pagalvė () – saugos įtaisas automobiliuose ir panašiose transporto priemonėse.

## Nuorodos