open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Dautarų dvaras

**Dautarų dvaras** – dvaras Mažeikių rajone, Židikų seniūnijoje, Dautarų kaime.

## Istorija

XIX a. dvaras dar vadintas Viktoriške. Pagal 1896 m. inventorių, sodybą sudarė rūmai ir aštuoni įvairios paskirties pastatai. Dabartinį Dautarų dvaro pastatą vokiečių meistrai pastatė XX a. pradžioje. Dvaro stilius panašus į Latvijoje statytų dvarų stilių. Dvarą savo dukrai nupirko Rusijos ministras pirmininkas Piotras Stolypinas, kuri su vyru buvusiu diplomatu fon Bock dvare apsigyveno 1910 m., persikėlę iš Berlyno, ir gyveno iki 1933 m. Į dvarą, aplankyti dukters, 1911 m. buvo atvykęs ir pats P. Stolypinas.

Pirmojo pasaulinio karo metais Dautarų dvaro pastatuose vokiečiai buvo įrengę maisto ir pašarų sandėlius, paskyrę savo valdytoją.

1933 m. fon Bockų šeima dvarą pardavė Nasvyčiui, architektų Vytauto ir Algimanto bei diktorės Undinės tėvui. Tačiau, nors dvaras ir buvo puikiai prižiūrimas, Nasvyčiai čia negyveno, o atvykdavo tik vasaromis. Įsigiję dvarą su visa ekonomine struktūra ir apleistais pastatais, iki 1939 m. Nasvyčiai iš pagrindų viską suremontavo.

Po antrojo pasaulinio karo, Lietuvą okupavus Sovietų sąjungai, dvaras buvo nusavintas. Dvaro biblioteka, autentiški baldai ir kitas turtas dingo be žinios, o dvare buvo įkurta pradinė mokykla, vykdavo kaimo vakaronės, šokiai, buvo apgyvendintos neturtingos šeimos.

Lietuvai atkūrus Nepriklausomybę, dvaras 1999 m. buvo grąžintas Nasvyčiams. Sovietiniu laikotarpiu nė karto neremontuotas dvaras buvo prastos būklės ir 2002 m. Nasvyčiai jį pardavė. Naujieji dvaro savininkai G. ir A. Juknevičiai 2005 m. pradėjo dvaro remontą. Juknevičiams įsigijus dvaro sodybą, sodybos pastatai, ypač rūmai, buvo avarinės būklės. 8 ha ploto parkas su daug senų medžių ir tvenkiniu taip pat buvo visiškai apleistas, apžėlęs brūzgynais.

Dautarų dvaras lankytojams atsivėrė 2013 m. birželio mėn. Dvaras pritaikomas turizmui, prasidėjo aktyvus kultūrinis gyvenimas. Nuo 2013 m. organizuojami vasaros muzikos festivaliai.

Dvaro ansamblis 2003 m. buvo įrašytas į Lietuvos Respublikos nekilnojamųjų kultūros vertybių registro statinių sąrašą.

## Dvaro raida ir architektūra

Dautarų dvaras formavosi keliais etapais. Pirmuoju laikomas formavimasis XIX a., antruoju – XIX a. pabaigoje ir XX a. pradžioje. Būtent šiuo laikotarpiu formuota dvaro sodyba, išlikusi iki mūsų dienų.

Dvaro pastatų architektūrai būdingi istorizmo bruožai. Rūmai – vokiškos architektūros istorizmo formų mūrinis pastatas su tinkuotomis dekoratyvinėmis detalėmis, praturtintas mediniais drožiniais. Pastate panaudoti fachverko konstrukcijų elementai. pagrindines patalpas ir sales puošia plastinio dekoro elementai – lipdiniai. Ūkiniai pastatai istorizmo laikotarpio „plytų stiliaus“.

Pirmajasis dvaro rūmų aukštas – reprezentacinis. Jame buvo salės, svečių priėmimo kambariai. Antrasis aukštas skirtas gyvenamosioms ir svečių patalpoms. Pusrūsyje buvo virtuvė, kumečių valgomasis bei pagalbiniai kambariai – podėlis. Krosnys buvo baltos glazūros.

## Nuorodos
* Oficialus Dautarų dvaro puslapis

## Šaltiniai
Vakarų Flandrijos provincija

**Vakarų Flandrijos provincija** (, ) – provincija Belgijos vakaruose, Flandrijos regione, Nyderlandų pasienyje. Tai vienintelė šalies provincija, besiribojanti su Šiaurės jūra. Administracinis centras – Briugė.

## Geografija
Paviršių sudaro plokščia, sukultūrinta lyguma, daug kur sudaryti polderiai. Aukščiausias taškas – 159 m (Kemelbergas). Svarbiausios upės: Lisas, Izeras. Vakarų Flandrija – vienintelė Belgijos provincija, kuri kartu ribojasi su Nyderlandais ir Prancūzija bei turi priėjimą prie jūros.

## Turizmas
Pagrindiai traukos objektai – Belgijos pakrantė, istorinis Briugės centras ir prie Ypro esantys Flandrijos laukai, kuriuose vyko Pirmojo pasaulinio karo mūšiai.

## Didžiausi miestai

* Briugė
* Kortreikas
* Ostendė
* Ruselarė
* Varegemas
* Ypras
* Knokė-Heistas
* Menenas
* Vevelgemas

## Šaltiniai
Juozas Žemgulys

**Juozas Žemgulys** (1890 m. gruodžio 17 d. Rusinuose, Veiviržėnų valsčius – 1941 m. birželio 26 d. Panevėžyje, palaidotas Panemunės kapinėse) – gydytojas, chirurgas, Lietuvos kariuomenės sanitarijos pulkininkas.

## Biografija

Mokėsi Palangos progimnazijoje, 1910 m. aukso medaliu baigė Liepojos gimnaziją, įstojo į Petrapilio karo medicinos akademiją.

1914 m. mobilizuotas į Rusijos kariuomenę jaunesniuoju gydytoju. Pirmojo pasaulinio karo metu fronte buvo sužeistas. 1918 m. išlaikė valstybinius gydytojo egzaminus Charkovo universiteto Medicinos fakultete. Tais pat metais grįžo į Lietuvą, dirbo Jurbarko ligoninės vedėju.

Nuo 1919 m. rugpjūčio pradėjo dirbti Kauno valstybinės ligoninės Chirurgijos skyriaus vedėju. 1919 m. išrinktas pirmuoju žurnalo „Medicina" redaktoriumi. 1920 m. jis daug prisidėjo organizuodamas Aukštuosius kursus Kaune. Kursų Medicinos skyriuje dėstė chirurgiją. Nuo 1922 m. iki 1935 m. rugsėjo 1 d. dirbo Kauno karo ligoninės Chirurgijos skyriaus vedėju. Nuo 1935 m. rugsėjo iki 1939 m. balandžio dirbo Klaipėdos Raudonojo Kryžiaus ligoninės Chirurginio skyriaus vedėju. 1939 m. balandžio 27 d. vėl mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę, grįžo dirbti į Kauno karo ligoninę chirurgijos skyriaus konsultantu.

Nuo 1941 m. dirbo Panevėžio apskrities ligoninės vedėju ir chirurginio skyriaus vedėju. 1941 m. birželio 26 d. besitraukiančių sovietinių okupantų apkaltintas ir su kitais dviem Panevėžio apskrities ligoninės gydytojais A. Gudoniu, S. Mačiuliu bei gailestingąja seserimi  Z. Kanevičiene nužudytas NKVD Panevėžyje, Vasario 16-sios g., NKVD būstinės rūsyje. Nužudytų gydytojų kūnai rasti Vokietijos kariuomenei 1941 m. birželio 27 d. užėmus Panevėžį. Gydytojų palaikai buvo 1941 m. birželio 27 d. pašarvoti Panevėžio katedroje, o 1941 m. birželio 29 d. iškilmingai palaidoti Panevėžio Ramygalos gatvės kapinėse. 1943 m. rugsėjo 19 d. atidengtas skulptoriaus B. Bučo paminklas nužudytiems gydytojams. Palaikai buvo ekshumuoti 1941 m. spalio mėn. tyrimams, kuriuos atliko Vytauto Didžiojo universiteto klinikų direktorius profesorius K. Oželis ir asistentas daktaras Minelga. Po tyrimų palaikai buvo palaidoti Kauno Panemunės kapinėse.

Juozas Žemgulys parašė medicinos knygas: „Trumpas karo lauko chirurgijos vadovėlis" (1932 m.), „Karo sanitarijos tarnyba divizijos skaidinyje" (1929 m.), skelbė straipsnius chirurgijos tematika. Aktyviai dalyvavo Lietuvos šaulių sąjungos veikloje.

## Įvertinimas
Buvo apdovanotas Lietuvos Didžiojo Kunigaikščio Gedimino ordinu, 1928 m. Lietuvos nepriklausomybės 10-mečio medaliu. 1931 m. apdovanotas Lietuvos šaulių sąjungos ordinu – Šaulių žvaigžde.

## Nuorodos
* Tragiško likimo gydytojas Juozas Žemgulys 
* Juozas Žemgulys
Mario Grgurović

**Marijus Grgurovičius** (g. 1985 m. vasario 2 d.) – Kroatijos futbolininkas, saugas.

## Karjera
HNK Hajduk Split sistemos auklėtinis, prasimušęs į šio klubo pagrindinę komandą 2003 metais, tačiau pasikeitus treneriams neteko vietos startinėje vienuolikėje.

Vėliau pasirašė sutartį su Zagrebo "Dinamo". Pagrndinėje komandoje žaidėjas taip ir nedebiutavo, o buvo skolinamas Čakoveco „Medimurje“ ir Pulos „Istra“ (abu Kroatijos) komandoms. 

Nuo 2007-ųjų rungtyniavo Zaprešičiaus „Inter“ (Kroatija) klube. 

2011 m. tarpsezonyje pasirašė kontraktą su Vilniaus „Žalgiriu“.

2012 m. vasarą grįžo į Kroatiją ir pasirašė sutartį su HNK Gorica komanda. 

## Rinktinės
Futbolininkas sužaidė 60 rungtynių U-17, U-19 ir U-21 Kroatijos jaunimo rinktinių sudėtyje.

## Pasiekimai
su VMFD Žalgiris
* 2011-2012 m. LFF taurės laimėtojas

## Išnašos

## Nuorodos
*
Lježo provincija

**Lježo provincija** (, ) – provincija Belgijos rytuose, Valonijos regione, ribojasi su Nyderlandais, Vokietija ir Liuksemburgu. Administracinis centras – Lježas.

## Geografija

Vakarinėje dalyje plyti sukultūrintos lygumos, o rytuose paviršius kyla į Aukštųjų Fenų aukštumas. Ten yra aukščiausias taškas šalyje – 694 m (Botranžas). Svarbiausios upės: Masas, Fesdrė, Urtas, Amelis.

## Didžiausi miestai

* Lježas
* Serenas
* Vervjė
* Herstalis
* Anas
* Flemalis

## Šaltiniai
Martynas Jurgaitis

**Martynas Jurgaitis** (, 1892 m. rugsėjo 22 d. Poškos, Klaipėdos apskritis – ?) – Lietuvos žurnalistas.

## Biografija
Mokėsi Tilžės gimnazijoje, įvairiuose kursuose. 1912–1919 m. tarnavo Vokietijos imperijos kariuomenėje, kovėsi Rytų fronte. 1918 m. pradėjo bendradarbiauti laikraštyje „Dabartis“, vėliau rašė į Tilžės „Rytojų“, Klaipėdos „Prūsų lietuvių balsą“. Nuo 1936 m. dienraščio „Baltischer Beobachter“ redakcijos vietos žinių reporteris. 1938 m. priimtas į Lietuvos žurnalistų sąjungą. 

## Šaltiniai
Namiūro provincija

**Namiūro provincija** (, ) – provincija Belgijos pietuose, Valonijos regione, ribojasi su Prancūzija. Administracinis centras – Namiūras.

## Geografija

Didelė dalis provincijos yra Ardėnų kalnuose. Aukščiausias taškas – 504 m (Krua-Skeilas). Svarbiausios upės: Masas, Sambras, Lesė, Semua.

## Didžiausi miestai

* Namiūras
* Sambrvilis
* Andenas
* Žamblu
* Žemepas prie Sambro
* Valkūras

## Šaltiniai
Juozas Jurevičius

**Juozas Jurevičius** (1925 m. kovo 21 d. Dusetos, Zarasų apskritis – 2013 m.) – Lietuvos pedagogas, publicistas, redaktorius.

## Biografija
Vilniuje studijavo pedagogiką, psichologiją, istoriją. Dirbo pedagoginį darbą, 1944–1945 m. Juodupės ir 1945–1949 m. Pandėlio gimnazijų direktorius. Vėliau bendradarbiavo Radiofone – neetatinis talkininkas, literatūrinis redaktorius, redaktorius. Nuo 1957 m. dalyvavo kuriant Lietuvos televiziją, rengė ir vedė pirmąją publicistinę televizijos šeštadieninę programą „Laikas – įvykiai – žmonės“. 1974–1989 m. dirbo žurnalo „Švyturys“ redakcijoje.

Vienas iš Vyskupo Motiejaus Valančiaus blaivybės sąjūdžio kūrėjų ir organizatorių, šios organizacijos tarybos prezidiumo narys. Nuo 1989 m. laikraščio „Blaivioji Lietuva“ redaktorius; nuo 1993 m. ir laikraščio „Valančiukas“ redaktorius.

## Bibliografija
* *Viskas kaip buvo*, publicistika, 1986 m.

## Įvertinimas
* 1977 m. Vinco Mickevičiaus-Kapsuko premija.

## Šaltiniai
Valonų Brabanto provincija

**Valonų Brabanto provincija** (, ) – provincija Belgijos centrinėje dalyje, Valonijos regione. Administracinis centras – Vavras.

Provincija sudaryta 1995 m. padalinus Brabanto provinciją.

## Geografija

Didžiąją dalį paviršiaus užima sukultūrinta lyguma. Svarbiausia upė – Deilė.

## Didžiausi miestai

* Bren L'Aljė
* Vavras
* Otinji-Luven la Njuvas
* Vaterlo
* Nivelis
* Tiubizas
* Riksansaras

## Šaltiniai
Klemensas Jūra-Jūraitis

**Klemensas Jūra-Jūraitis** (1912 m. kovo 25 d. Selemos Būda, Marijampolės apskritis – 1991 m. gegužės 27 d. Rio de Žaneiras, Brazilija) – Lietuvos poetas, prozininkas, žurnalistas, redaktorius.

## Biografija
1944 m. pasitraukė į Vokietiją, vėliau gyveno Brazilijoje. 1947 m. Oldenburgo lietuvių komiteto pirmininkas, „Mūsų dienos“ redaktorius. Drauge su J. Petrėnu leido vienkarčius leidinius „Margutis“, „Klumpė“ ir kt. Brazilijoje padėjo redaguoti „Mūsų Lietuvą“. Išleido prozos ir poezijos knygų.

## Bibliografija
* Kapai be kryžių: proza, 1936 m.
* Praeivio ašara: poezija, 1937 m.
* Didysis sielvartas: proza, 1938 m.
* Mirties siluetai: proza, 1939 m.
* Krivio lėmimas: poezija, 1946 m.
* Okeanida: proza, 1947 m.
* Tremtinio ašara: poezija, 1948 m.
* Tėvynės vaidila, 1957
* Monsinjoras: proza, 1979 m.
* Kauburėliai: poezija, 1982 m.
* Diemedžio šakelė: poezija, 1984 m.
* Peržengiau rubikoną: poezija, 1986 m.

## Šaltiniai
Belgai

**Belgai** () – vardas, kurį romėnų karvedys Gajus Julijus Cezaris davė galų gentims, gyvenusioms šiauriau Senos () ir Marnos (). Pirminė jų gyventa teritorija buvusi tarp Senos ir Reino. Cezaris skyrė belgus nuo galų ir akvitanų, kitų genčių grupių, gyvenusių teritorijoje, kurią romėnai vadino Galija ir daugmaž apėmusioje dabartinės Prancūzijos teritoriją ir kaimyninėmis teritorijomis.

Dabartinė Belgija, kuri egzistuoja nuo 1830 m. savo pavadinimą gavo iš dalies dėl šioje teritorijoje senovėje gyvenusių belgų, tačiau tarp Antikos belgų ir dabartinės Belgijos jokio istorinio perimamumo nėra.

## Istorija

Belgų kilmė nėra žinoma; manoma, kad tai buvo keltų gentys su germanų kimbrų priemaiša. Manoma, kad dar prieš Cezariui pradedant Galijos užkariavimą (58 m. pr. m. e.) germanai persikėlė per Reiną ir susimaišė su ten nuo seno gyvenusiais keltais. Tacitas savo „Germanijoje“ ir Cezaris Galų karo užrašuose mini, kad belgai su pasididžiavimu tvirtino esantys germanų kilmės ir dėl to viršesni už galus. Be keltizuotų germanų prie belgų Cezaris priskyrė ir penkias Reino kairiajame krante gyvenusias germanų gentis: aduatukus, eburonus, kondrusus, cerosus ir pemanus. keletas genčių iš Marnos apylinkių aktyviai prekiavo su keltiškąja Britanija, o I a. pr. m. e. dalis belgų iš dabartinės Šiaurės Prancūzijos patys persikėlė į Didžiosios Britanijos pakrantę.

Per pirmąjį Galų karų žygį belgai sudarė sąjungą, tačiau 57 m. pr. m. e. buvo Cezario sumušti. Iki 51 m. pr. m. e. romėnai užkariavo visą belgų apgyvendintą teritoriją kontinente. Ši teritorija buvo prijungta prie imperijos (sudaryta Belgijos Galijos provincija). 53 m. pr. m. e. eburonai sukilo prieš romėnus ir sunaikino 15 romėnų kohortų, tačiau buvo romėnų nugalėti ir išnaikinti. III a. belgai priėmė krikščionybę. III–V a. belgai buvo išnaikinti bei asimiliuoti romėnų ir germanų genčių (frankų, fryzų, saksų). 486 m. belgų žemės tapo Frankų valstybės dalimi.

## Šaltiniai
Naktis muziejuje 2

**Naktis muziejuje 2** () – JAV fantastinis nuotykių komedijinis filmas. Filmą režisavo Shawn Levy, o kino salėse jis pasirodė 2009 m. gegužės 22 d.

## Aktoriai
Trakija (Romos provincija)

**Trakija** () buvo Romos provincija, kurios vakaruose buvo Makedonija), šiaurėje – Mezija, rytuose – Juodoji jūra, pietuose – Marmuro jūra. Dabar ši teritorija priklauso Europinei Turkijai, pietinei Bulgarijai ir šiaurės rytų Graikijai (Rytų Makedonijos ir Trakijos periferija).

## Raida
Roma istorinę Trakiją nukariavo per keletą kartų: pirmiausia per Makedonijos karus, o vėliau – per Mithridato karus. 11 m. pr. m. e. Roma pavertė trakų Odrisidų karalystę savo kliente, ir čia įtvirtino savo remiamą sapėjų dinastiją. Taip Trakija pavirto nuolatine Romos satelitine valstybe. Karalius Raskuporius žinomas dėl suteiktos pagalbos Pompėjui ir Cezariui, o vėliau rėmė respublikos armijas prieš Oktavianą ir Antonijų per paskutines Romos respublikos dienas. Žinomi Raskuporio įpėdiniai buvo įklimpę į politinį skandalą ir buvo nužudyti kaip jų romėnai vadai.

Provincija oficialiai įkurta kuomet 46 m. odrisidų karalystė panaikinta. Tai įvyko, kuomet žmona nužudė Trakijos karalių Roimitalką III. Istorinis Trakijos regionas buvo padalintas tarp dviejų provincijų. Trakijos provincija buvo valdoma prokuratorių, o vėliau pretorijų prefektų. Pagrindinis Romos valdžios centras buvo Perinte. Miestų trūkumas Trakija pavertė sunkiai valdoma sritimi, bet ilgainiui ji suklestėjo. Tačiau romanizacija Trakijoje nevyko, nes buvo išplitusi graikų kultūra.

III a. pabaigos administracinių reformų metu Diokletianas padalino provinciją į keturias dalis. Šiaurės vakarinė jos dalis buvo toliau vadinama Trakija, bet jos centras jau buvo Filipopolis. Atskirtosios trys provincijos buvo Rodopė (pietvakarinė Trakija), Europa (pietrytinė Trakija) ir Hemiontas (šiaurės rytų Trakija). Jos visos priklausė didesnei Trakijos diecezijai.

Mežesnioji Trakijos provincija panaikinta, ją nukariavus bolgarams.
Tomislav Prekratič

**Tomislavas Prekratičius** (g. 1985 m. sausio 13 d.) – Kroatijos futbolininkas, saugas.

## Karjera
Rungtyniavo įvairiose Kroatijos žemesnių lygų komandose.

Atstovavo SC Landskron žaidusiai Austrijos regioninėje lygoje. 

2011 m. pasirašė sutartį su Vilniaus „Žalgiriu“. Po 2011 m. A lygos sezono sutartis su žaidėju nebuvo pratęsta.

2012 m. rungtyniavo Autrijoje SC Landskron, o 2013 m. – NK Kurilovec (Kroatija).

Nuo 2014 m. rungtyniavo Austrijos regioninės lygos klubuose: SK Maria Saal, SV Heiligenkreuz, SC Grafenschachen/SC Pinkafeld II ir SC Hochwolkersdorf.

## Išnašos

## Nuorodos
* Transfermarkt
Juozas Almis Jūragis

**Juozas Almis Jūragis** (1917 m. spalio 3 d. Baltkalnis, Laukuvos valsčius, Tauragės apskritis – 2014 m. kovo 4 d. Sidnėjus, Australija) – Lietuvos poetas, žurnalistas, redaktorius, Australijos lietuvių visuomenės veikėjas.

## Biografija
Baigęs Plungėje tėvų kapucinų gimnaziją, atvyko į Kauną. Pirmoji publikacija pasirodė 1931 m. „Žvaigždutėje“, vėliau bendradarbiavo leidiniuose „Šaltinis“, „Skautų aidas“, „Trimitas“, „Jaunasis ūkininkas“, „Lurdas“, „Draugija“, „Ateitis“, „Žemaičių žemė“, „Karys“, „Savaitė“, „Naujoji Lietuva“.

Karo metais – lietuviškųjų batalionų karys Rytų fronte. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, Prancūziją, Austriją, Italiją, iš kur emigravo į Australiją. Laive sutiko Stanislavą Pinikaitę, su kuria išlipus į krantą netrukus susituokė. Pagal sutartį pirmus dvejus metus dirbo Varagamboje, didelės užtvankos statyboje. Vėliau iki pensijos dirbo „Conpress“ bendrovės, leidžiančios didžiausią Australijos moterų žurnalą „Women’s Weekly“, gamybos ir ekspedicijos skyriuje.

Nuo 1948 m. leidinių „Mūsų pastogė“, „Tėviškės aidai“ bendradarbis, 1965–1966 m. redagavo „Tėviškės aidų“ mėnesinį kultūrinį priedą „Verpetai“, kartu su Jurgiu Janavičiumi Sidnėjuje 1970–1973 m. leido literatūrinį leidinį „Poezijos ir prozos lakštai“, ilgametis Sidnėjaus „Plunksnos“ klubo pirmininkas.

Suredagavo pirmąjį „Australijos lietuvių metraštį“ 1962 m., almanachą „Plunksna ir žodis“ 1966 m., antologiją „Terra Australis“ 1972 m. 1964 m. įsteigė Žemaičių knygos mėgėjų ratelį „Gintaras“, kurio tikslas – leisti lietuviškas knygas. 1965–1967 m. Australijos lietuvių bendruomenės Krašto kultūros tarybos sekretorius.

Lietuvių rašytojų draugijos narys.

## Bibliografija
* *Tolimieji miražai*, poezijos rinkinys, Sydney, 1964 m.
* *Akmens ir paukščio metas*, poezijos rinkinys, Belmore, 1977 m.
* *Lietuvių poezija išeivijoje 1945–1971*, antologija, III t.
* *Žeme, būk mano motina*, lyrika, Peakhurst, Gintaras, 1986 m.
* *Tik sapno ugnį jausi*, rinktinė, Vilnius, 1999 m.

## Šaltiniai
Dalia Juočerytė

**Dalia Juočerytė** (g. 1957 m. rugpjūčio 9 d. Stumbrai, Mažeikių rajonas) – Lietuvos televizijos žurnalistė.

## Biografija
1975 m. baigė Babtų vidurinę mokyklą, 1980 m. – Vilniaus universiteto Istorijos fakulteto žurnalistikos specialybę.

Nuo 1980 m. Lietuvos televizijos Propagandos vyriausiosios redakcijos liaudies ūkio skyriaus redaktorė. 1983–1986 m. TV ekonominių laidų vyriausiosios redakcijos Žemės ūkio skyriaus, 1986–1992 m. – Pramonės, mokslo ir technikos skyriaus redaktorė. Nuo 1992 m. rugpjūčio – Visuomeninių programų vyriausiosios redakcijos vyresnioji redaktorė. Rengė laidas gamtosaugos temomis, pastaruoju metu gvildena energijos taupymo, statybų, būsto problemas.  TV laidų „Gamta ir mes“, „Žalioji banga“, „Vienas pasaulis“, „DNR“, „Sustok gamta“, „Iguana“, „Pradėk nuo savęs“ ir kt. autorė. Vadovauja Energijos taupymo priemonių centrui.

## Įvertinimas
* 2004 m. – Česlovo Kudabos premija;
* Tatulos programos premija už ekologinio žemės ūkio propagavimą.

## Šaltiniai
Galijos diecezija

**Galijos diecezija** () – Senovės Romos administracinis vienetas (diecezija) dabartinės Belgijos, Liuksemburgo, vakarų Vokietijos ir šiaurės Prancūzijos teritorijose.

Diecezija buvo įkurta III a. pabaigos -IV a. pradžios reformų metu, ir tapo viena iš 15 imperijos diecezijų. IV a. viduryje įsteigus dar stambesnius teritorinius vienetus - pretorines prefektūras, ji priskirta Galijos prefektūrai. 

Diecezijai priklausė 10 provincijų: Peninų Alpės, Pirmoji Belgika, Antroji Belgika, Pirmoji Germanija, Antroji Germanija, Keturios Lugduno Galijos ir Didžioji Sekvanija.

Nuo IV a. germanų gentims skverbiantis į imperiją, diecezijos ribos *de facto* mažėjo. V a. viduryje diecezijos centrinė dalis tapo savotišku eksklavu, geografiškai atskirtu nuo Vakarų Romos imperijos: čia sukurtas Suasono domenas. Kuomet jį 486 m. nukariavo Frankų karalystė, diecezija nustojo egzistuoti.
Dainius Juknevičius

**Dainius Juknevičius** (1931 m. balandžio 9 d. Mažeikiškiai, Užpalių valsčius, Utenos apskritis – 1980 m. liepos 20 d. prie Degučių, Zarasų rajonas) – Lietuvos žurnalistas, rašytojas.

## Biografija
1957 m. baigė žurnalistikos studijas Vilniaus universitete. Dirbo žurnalo „Moksleivis“ bei rajonų laikraščių redakcijose, bendradarbiavo Lietuvos radijuje.

Rašė apybraižas apie žmones, kraštotyros temomis, sukūrė apsakymų, novelių ir pasakų vaikams. 

## Bibliografija
* Zarasai – ežerų kraštas, 1957 m.
* Laivai Kiemelių ežere, 1958 m.

## Šaltiniai
Linas Jučas

**Linas Jučas** (1971 m. liepos 10 d. Mikoniai, Radviliškio rajonas – 1997 m. spalio 26 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, verslininkas.

## Biografija
1989 m. baigė Baisogalos vidurinę mokyklą, 1994 m. – Vilniaus universiteto Žurnalistikos institutą.

1989 m. įsteigė laikraštį „Žvilgsnis“, jo redaktorius. Nuo 1990 m. laikraščio „Žingsniai“, nuo 1991 m. savaitraščių „99%“, „Dantis už dantį?“, nuo 1992 m. – „Europos centras“, 1993–1995 m. – „Mūsų rūpesčiai“ vyriausiasis redaktorius.

1990 m. įsteigė Lino Jučo leidybos ir informacijos firmą, 1994 m. – UAB „Faris“, 1995 m. – UAB „Jukarta“, šių bendrovių ir firmos prezidentas. Nuo 1994 m. – Radviliškio rajono laikraščio „Mūsų kraštas“, nuo 1996 m. – Šiaulių rajono laikraščio „Laikas“ vyriausiasis redaktorius. Nuo 1995 m. bei 1996 m. taip pat laikraščių „Vilniaus regiono reklama“, „Šiaulių regiono reklama“ ir „Žemaitijos regiono reklama“ vyriausiasis redaktorius, 1997 m. – AB „Raidė“ direktoriaus pavaduotojas.

## Šaltiniai
FIBA Afrikos čempionatas

**FIBA Afrikos čempionatas** arba **AfroBasket** – vyrų krepšinio čempionatas, vykstantis kas dvejus metus tarp FIBA Afrika narių.

Šiame čempionate seniau išaiškėdavo Pasaulio krepšinio čempionato ir olimpinių žaidynių dalyviai iš Afrikos žemyno.

## Turnyrai

## Šalių rezultatai

## Naudingiausias čempionato žaidėjas

## Šaltiniai
Zeferinas Jonutis

**Zeferinas Jonutis** (1935 m. rugpjūčio 25 d. Janapolėje, Varnių valsčius, Telšių apskritis – 2015 m. vasario 11 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.

## Biografija
1958 m. baigė Palangos vidurinę mokyklą, 1963 m. Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakulteto žurnalistikos specialybę.

1961–1965 m. laikraščio „Komjaunimo tiesa“ korespondentas, skyriaus vedėjas. 1965–1969 m. žurnalo „Moksleivis“ redaktorius. 1969–1977 m. laikraščio „Tiesa“ korespondentas, skyriaus vedėjas. 1977–1980 m. Lietuvos kino studijos scenarinės kolegijos redaktorius. 1980–1986 m. laikraščio „Tiesa“ skyriaus vedėjas. 1986–1989 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos atsakingasis sekretorius. 1989–1993 m. žurnalo „Šeima“ vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas. Nuo 1993 m. dienraščio „Lietuvos rytas“ vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas.

## Bibliografija
* Graži gyvenimo diena. – Vilnius: Mintis, 1975. – 17 p.
* Neramūs gandrai: apsakymai. – Vilnius: Vaga, 1978. – 231 p.

## Šaltiniai
Romualdas Juodeika

**Romualdas Juodeika** (1933 m. vasario 9 d. Margininkuose, Kėdainių apskritis – 1983 m. rugsėjo 12 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, rašytojas.

## Biografija
1951 m. baigė vidurinę mokyklą. Nuo 1952 m. Jonavos rajono laikraščio „Kolektyvinis darbas“ redakcijos literatūrinis darbuotojas, atsakingasis sekretorius. 1963 m. baigė Vilniaus aukštąją partinę mokyklą. Iki 1968 m. Kėdainių rajono laikraščio „Tarybinis kelias“ redaktorius. 1976–1983 m. leidyklos „Vaga“ vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas, biuletenio „Naujos knygos“ vyriausiasis redaktorius.

## Bibliografija
* Laukinės aguonos: romanas. – Vilnius: Vaga, 1986. – 298 p.

## Šaltiniai
Orų išvestinė priemonė

**Orų išvestinė priemonė** – finansinė priemonė, kuri gali būti panaudota organizacijos ar individo kaip rizikos valdymo strategijos dalis, tam kad būtų sumažinta rizika susijusi su nepalankiomis ar netikėtomis orų sąlygomis. Kaip ir akcijų pasirinkimo sandorių, pinigų srautų apsikeitimo sandorių ar kitų išvestinių priemonių, jų vertė yra susieta su pagrindiniu lyginamuoju dydžiu, šiuo atveju orų temperatūra.

Orų išvestinių finansinių priemonių rinka užgimė 1997 m., tuomet kai „Enron“ sudarė pirmąjį orų derivatyvų kontraktą su glaudžiai susijusia komunalinių paslaugų bendrove. Dabar didžioji dauguma orų derivatyvų yra sudaromi Čikagos prekių biržoje. Didžioji jos apyvartos dalis tenka su temperatūra susietoms priemonėms. Birža taip pat rengia pasirenkamuosius sandorius ir ateities sandorius, kurių grąža priklauso nuo kritulių kiekio (lietaus, sniego) ar vėjo.

Vis daugiau investuotojų atranda 19 mlrd. USD vertinamą rinką, kurioje sudaromi ateities sandoriai – finansinės priemonės, susietos su oro sąlygomis. Stambiausi šios rinkos žaidėjai yra apribotots rizikos fondai. Investiciniai bankai ir draudimo įmonės taip pat yra svarbūs orų išvestinių priemonių rinkos dalyviai.

## Panaudojimas

Orų derivatyvai – sezoninių ar nuo gamtinių sąlygų priklausomų verslų draudimas. Šie instrumentai skiriasi nuo įprasto draudimo, kuris dažniausiai leidžia apsisaugoti nuo mažai tikėtinų ir pražūtingų įvykių, tokių kaip uraganas ar viesulas. Orų derivatyvai gali padėti apsidrausti nuo daug kasdieniškesnių grėsmių. Pavyzdžiui, šiltu žiemos sezonu šildymą teikiančios bendrovės mažesnes pajamas gali kompensuoti pelnu iš šių priemonių.

Iš pradžių tai buvo papildoma rinka energetikos bendrovėms, kurios ieškojo galimybių apsidrausti nuo gamtinių dujų ar elektros paklausos svyravimų. Dabar, augant investuotojų rizikos apetitui, atsiranda fondų, linkusių rizikuoti ir rinktis neišbandytas strategijas. Jie leidžia specialistams sugalvoti naujoviškų būdų, kaip išnaudoti orų permainas.

Makleris sumoka premiją pardavėjui už pasirinkimo sandorį, pagal kurį jis gali uždirbti iš būsimos temperatūros. Jeigu orų temperatūra pasieks nustatytą lygį, pardavėjas pirkėjui sumokės suderėtą sumą, jeigu ne, priemoka liks pardavėjui, o sandoris bus baigtas.

Sezono metu makleriai gali pirkti arba parduoti pozicijas. Priklausomai nuo prognozių kainos staiga kyla aukštyn arba krinta.

## Nuorodos
* Verslo Žinios: Pinigai uždirbami iš oro
* Versus: Egzotiškos investicijos – tik išmanantiems 
* Bloomberg: Hedge Funds Pluck Money From Air in $19 Billion Weather Gamble
FIBA Okeanijos čempionatas

**FIBA Okeanijos čempionatas** – vyrų krepšinio varžybos, vykstančios kas dvejus metus Okeanijos regione tarp FIBA Okeanija narių. Pastaruoju metu čempionate dalyvauja tik dvi komandos – Naujoji Zelandija ir Australija. Šiame čempionate išaiškėja Pasaulio krepšinio čempionato ir olimpiados dalyviai.

Daugiausiai kartų (18) šiame čempionate triumfavo Australijos rinktinė.

## Šalių pasirodymai

## Nuorodos
* FIBA Okeanijos svetainė
Liuda Jonušienė

**Liuda Jonušienė** (slapyvardis *Tilė Vakarė*, g. 1956 m. vasario 27 d. Karagandos sritis, Kazachstanas) – Lietuvos žurnalistė, redaktorė, prozininkė, eseistė, dramaturgė.

## Biografija
1974 m. baigė Panevėžio 2-ąją vidurinę mokyklą. 1979 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakultete įgijo žurnalistės specialybę.

1979–1989 m. laikraščio „Panevėžio tiesa“ (vėliau „Panevėžio balsas“) redakcijos kultūros skyriaus korespondentė, vedėja. Vadovavo Aukštaitijos rašytojų ir poetų sambūriui. 1990 m. įsteigė ir iki 1992 m. redagavo ketvirtinį kultūros ir istorijos žurnalą „Senvagė“ (išėjo 5 numeriai). Pirmosios Sąjūdžio miesto tarybos narė, 1989 m. leido laikraštį „Sąjūdžio žinios“.

1990–1991 m. dienraščio „Lietuvos rytas“ korespondentė Panevėžyje, 1992 m. – krašto laikraščio „Aukštaitijos rytas“ įkūrėja ir vyr. redaktore. „Aukštaitijos rytui“ susijungus su savaitraščiu „Panevėžio savaitė“, 1992–2000 m. naujo dienraščio „Panevėžio rytas“ vyr. redaktorė. Daugiausia rašinių paskelbė kultūros, švietimo, meno temomis.  2010–2011 m. Panevėžio J. Miltinio dramos teatro direktoriaus pavaduotoja rinkodarai, Literatūrinės dalies vedėja. 2013–2020 m. atgaivinto
Panevėžio kultūros ir istorijos žurnalo „Senvagė“ redaktorė. Nuo 2015 m. – Panevėžio miesto Kultūros
ir meno tarybos pirmininkė.

Nuo 1982 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos narė, nuo 2005 m. – Nacionalinės žurnalistų kūrėjų asociacijos narė, turinti meno kūrėjo statusą. Nuo 2005 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narė.

## Bibliografija
* *Panevėžio albumas*. Laiškai iš Lietuvos provincijos: meninė publicistika / Liuda Jonušienė, Stanislovas Bagdonavičius. – Panevėžys: Amalkera, 2002.
* *Panevėžio albumas*. 50 savaičių: esė / Liuda Jonušienė, Saulius Saladūnas. – Panevėžys: Amalkera, 2003.
* *Išnara*: romanas / Tilė Vakarė (Liuda Jonušienė). – Panevėžys: Magilė, 2004.
* *Bimsas*: romanas / Tilė Vakarė (Liuda Jonušienė). – Vilnius: Vaga, 2005.
* *Panevėžio aurida*. Kelias į kalną: dokumentinė apybraiža. – Vilnius: Vaga, 2005.
* *Nusišypsok, Flo*: romanas ir dvi pjesės. – Panevėžys: Amalkeros leidyba, 2007.
* *Panevėžys: miestas, kuriame mano širdis*: fotoalbumas (tekstai L. Jonušienės, nuotraukos E. Ivanausko, A. Ivoškaus). – Panevėžys: Amalkeros leidyba, 2011.
* *Panevėžio albumas III. Buvo didelė diena*: fotografija, eilėraščiai (kartu su A. Jonušiu). – Panevėžys: Amalkeros leidyba, 2012.
* *„Baltas lino žydėjimas“. Panevėžio rajonas*: publicistika. Liuda Jonušienė – tekstai. Panevėžys: Amalkeros leidyba, 2013.
* *Kiekvienas kelias turi dvi kryptis*: Du romanai. – Tilė Vakarė, „Amalkeros leidyba“, 2016.
* *Susikurk spektaklį*: 8 pjesės. – Tilė Vakarė, 2021.

;Pjesės
* *Raudona lapė skylėtame danguje*, 2005.
* *Naktis rojuje*, 2006.
* *Stogdengys ir gulbė, kuri skrido iš Afrikos*, 2010.
* *Force majeure: ištraukos*, 2014.

## Įvertinimas
* 2004 m. nominuota Nusipelniusiojo Panevėžio miesto kultūrai vardui gauti.
* 2005 m. LRT radijo pjesių konkurso pagrindinė premija.
* 2016 m. Panevėžio kultūros ir meno premija.
* 2017 m. nominuota Valstybinės kultūros ir meno premijai gauti.
* 2020 m. Gabrielės Petkevičaitės-Bitės atminimo medalis „Tarnaukite Lietuvai“

## Šaltiniai
Dendrė

**Dendrė** (, ) – upė Belgijoje; Šeldės dešinysis intakas. Prasideda šalies pietuose, Heno provincijoje, ties Ato miestu susiliejus Vakarų Dendrei ir Rytų Dendrei. Pastarasis prasideda netoli Lioz an Heno miesto, o Didysis – netoli Žiubrizo. Dendrė teka į šiaurės rytus per Rytų Flandriją. Įteka į Šeldę Dendermondėje.

Didesni intakai:
* dešinieji – Silė, Markė, Belebekas, Stenbekas;
* kairieji – Trimpuanas, Ankras, Molenbekas.

Visa upė laivuojama. Vaga kanalizuota, įrengta 12 šliuzų. Miestai prie Dendrės: Atas, Lesinas, Gerardsbergenas, Ninovė, Alstas, Dendermondė.
Galijos pretorinė prefektūra

**Galijos pretorinė prefektūra** () – vėlyvosios Romos imperijos administracinis vienetas, viena iš trijų (vėliau keturių) pretorinių prefektūrų). Jis apėmė visą Vakarų Europą: buvo dabartinių pietų Nyderlandų, Belgijos, Liuksemburgo, vakarų Vokietijos, Prancūzijos, Didžiosios Britanijos ir Ispanijos bei Portugalijos teritorijose. Taip pat jam priklausė šiaurinis Marokas.

## Raida
Prefektūra buvo įkurta 337 m., po Konstantino mirties, kuomet trys jo sūnūs pasidalino imperiją į tris prefektūras. Galijos prefektūra atiteko jo sūnui Konstantinui II, ir jos teritorija beveik sutapo su 260–274 m. egzistavusia Galijos imperija. 395 m. padalinus Romos Imperiją į dvi dalis, prefektūra priskirta Vakarų Romos imperijai.

Galijos prefektūros teritorija beveik nekito iki pat IV a. Jos sostine buvo Galijos diecezijos administracinis centras Augusta Treverorum. Tačiau nuo IV a. germanų gentims skverbiantis į imperiją, atskirų diecezijų ir prefektūros teritorijos mažėjo. Apie 395 ar 407 m. netekus sostinės, ji buvo perkelta į pietus, į Arelato miestą. 

V a. viduryje didžiuma prefektūros jau buvo nebekontroliuojama iš imperijos, o 477 m. Vestgotai užėmė antrąją prefektūros sostinę, ir ji oficialiai panaikinta. Nepaisant to, prefektūros teritorijoje susiformavo keletas eksklavų, geografiškai atskirtų nuo imperijos, tačiau oficialiai pavaldžių Romai: Suasono domenas Galijoje ir Maurų karalystės Afrikoje.

Kuomet ostgotų karalius Teodorikas Didysis užvaldė Vakarų Romos imperijos teritorijas ir susigrąžino dalį buvusių teritorijų Galijoje, jis atkūrė senąją Romos administraciją. Todėl 510 m. Galijos prefektūra buvo atkurta. Ji apėmė tik pajūrio sritis su buvusia sostine Arelatu ir egzistavo iki 536 m., kuomet prefektūra galutinai nukariauta Frankų valstybės.  
## Sandara
Prefektūrai priklausė 4 diecezijos:
* Galijos diecezija su centru Augusta Treverorum ir 10 provincijų;
* Britanijos diecezija su centru Londiniume ir 5 provincijomis;
* Vjeno diecezija su centru Burdigaloje ir 7 provincijomis;
* Ispanijos diecezija su centru Emerita Augustoje ir 7 provincijomis;
Danutė Jokubėnienė

**Danutė Jokubėnienė** (g. 1951 m. rugpjūčio 9 d. Vilniuje) – Lietuvos televizijos žurnalistė, redaktorė.

## Biografija
1969 m. baigė Vilniaus 22-ąją vidurinę mokyklą. 1975 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos fakulteto žurnalistikos specialybę.

1975–1976 m. dirbo Valstybinės televizijos ir radijo komiteto Lietuvos radijo laidų užsieniui kultūros skyriuje. Nuo 1976 m. – Lietuvos televizijos kultūros laidų redakcijos redaktorė. Rengė kultūros laidas, dirbo TV pastatymų skyriuje: rinko repertuarą, dalyvavo kuriant TV videofilmus, TV spektaklius.

1989–1991 m. rengė publicistinę laidą „Veidrodis“, už kurią apdovanota Lietuvos žurnalistų sąjungos premija. Taip pat rengė TV žurnalą „Pas Danutę“, publicistinę kultūrinę programą „Grįžulo ratai“, autorinę laidą „Sekmadienio fotoateljė“. 1997 m. atgaivino publicistinę laidą „Veidrodis“.  Vėliau Baltijos televizijos žurnalistė.

Vilniaus Žvėryno bendruomenės valdybos pirmininkė, Vilniaus bendruomenių asociacijos pirmininkė.

## Įvertinimas
* Sausio 13-osios atminimo medalis, už aktyvią veiklą Atgimimo laikotarpiu.

## Šaltiniai
Prie žalio vandens

**Prie žalio vandens** – pirmasis lietuvių dainininkės ir dainų autorės Jurgos rinktinių dainų albumas, išleistas 2010 m. spalio 5 d. įrašų kompanijos M.P.3

Šis albumas išleistas albumų „Aukso pieva“ ir „Instrukcija“ pagrindu. Jį sudaro 11 dainų (penkios dainos iš albumo „Aukso pieva“ ir šešios iš albumo „Instrukcija“). 2010 m. spalio mėnesį buvo išleista ir pristatyta sunkiojo vinilo (180 g svorio) plokštelė (525 vnt.), o kiek vėliau – gruodžio mėnesį – ir riboto tiražo (2 000 vnt.) kompaktinė plokštelė.

Albumo „Prie žalio vandens“ viršelis yra sukurtas pagal albumą „Instrukcija“ – jame yra pravertos „Instrukcijos“ viršelyje esančios durys.

Albumą „Prie žalio vandens“ vandens išleisti buvo nutarta dėl to, kad dauguma muzikos parduotuvių realizavo Jurgos pirmuosius du albumus ir albumo leidėjai, užuot išleidę papildomus šių albumų tiražus, nutarė išleisti rinktinį albumą vinilo plokštelės pavidalu.

Ribotu tiražu išleista kompaktinė plokštelė „Prie žalio vandens“ yra šio vinilo kompaktinis atitikmuo. Kadangi pradinis albumas išleistas vinilo pavidalu, kompaktinė plokštelė stilizuota taip, kad būtų panaši į sumažintą vinilo plokštelę.

Šiame albume įrašyti didžiausi Jurgos hitai iš jos pirmųjų dviejų albumų, tarp kurių ir niekur neišleista dainos „Aš esu tiktai jei tu esi“ radijo versija, kuri skiriasi nuo skambančios albume „Aukso pieva“.

## Albumo dainos
# *Aukso pieva* – m., ž. Jurga; 4:02
# *Aš esu tiktai jei tu esi (radijo versija)* – m. Jurga, ž. Andrius Mamontovas; 4:02
# *Nebijok* – m., ž. Jurga; 3:40
# *Galbūt* – m., ž. Jurga; 4:19
# *Saulė vandeny* – m., ž. Jurga; 5:18
# *Instrukcija* – m., ž. Jurga; 4:22
# *Angelai* – m., ž. Jurga; 2:56
# *Smėlio žmonės* – m., ž. Jurga; 3:40
# *Juodos gulbės* – m., ž. Jurga; 4:59
# *5th Season* – m., ž. Jurga; 4:45
# *Prie žalio vandens* – m., ž. Jurga; 2:29
Italijos pretorinė prefektūra

**Italijos pretorinė prefektūra** (, iki 356 m. ) – vėlyvosios Romos imperijos administracinis vienetas, viena iš trijų (vėliau keturių) pretorinių prefektūrų. Jis apėmė dabartinę Italiją su salomis, Korsiką, dalį Šveicarijos ir Austrijos, Vakarų Balkanus ir dalį Šiaurės Afrikos. Prefektūros administracinis centras iš Romos buvo perkeltas į Milaną ir galiausiai - į Raveną.

## Raida
Prefektūra buvo įkurta 337 m., po Konstantino mirties, kuomet trys jo sūnūs pasidalino imperiją į tris prefektūras, kurios susidėjo iš diecezijų. Iš pradžių prefektūrai priklausė Afrikos, Italijos, Panonijos, Dakijos ir Makedonijos diecezijos (pastarosios dvi iki maždaug 327 m. buvo apjungtos į Mezijos dieceziją), taigi apėmė ne tik valdas Afrikoje ir Italijoje, bet ir didžiąją dalį Balkanų pusiasalio. 

347 m. teritorijos Balkanuose (3 diecezijos) buvo atskirtos kaip Ilyrijos pretorinė prefektūra. Jos prefektu 347-352 m. buvo Vulkajus Rufinas. 361 m. naująją prefektūrą panaikino Julianas, o 375 m. Gracianas atkūrė. Dėl jos teritorijos varžėsi abi imperijos pusės, kol galiausiai 395 m. padalinus Romos imperiją į dvi dalis, Italijos prefektūra priskirta Vakarų Romos imperijai, ir ji gavo valdyti Panonijos dieceziją iš Ilyrijos prefektūros.

476 m. žlugus Vakarų Romos imperijai, prefektūros teritorijas ėmė kontroliuoti Odoakras, o 493 m. - Ostgotai. Užkariautojai paliko senąją Romos administracinę sistemą, kartu ir prefektūrą. Tik ji neteko savo valdų Afrikoje, Korsikos ir Sardinijos. 553 m. po Gotų karo Justinianas susigrąžino Italijos prefektūrą, ir taip ji tapo Rytų Romos imperijos dalimi. 568 m. didžiąją dalį prefektūros nukariavo Langobardai, kurie jos nebeatkūrė. Likusias prefektūros teritorijas, likusias Rytų Romai, Justinianas 584 m. pavertė Ravenos egzarchatu. 

## Sandara
Iš pradžių prefektūrai priklausė šios diecezijos:
* Afrikos diecezija su centru Kartagonoje ir 10 provincijų;
* Suburbikarinės Italijos diecezija su centru Romoje ir 6 provincijomis;
* Anonarinės Italijos diecezija su centru Mediolane ir 7 provincijomis;
* Panonijos diecezija su centru Sirmijume ir 7 provincijomis;
* Dakijos diecezija su centru Serdikoje ir 5 provincijomis;
* Makedonijos diecezija su centru Tesalonikuose ir 7 provincijomis;
Po 356 m. trys paskutiniosios diecezijos atskirtos, o 395 m. Panonijos diecezija vėl prijungta.
Leonas Jonikas

**Leonas Jonikas** (slapyvardis *Laukuviškis*, 1891 m. balandžio 10 d. Apvaršuvoje, Laukuvos valsčius – 1969 m. lapkričio 3 d. Čikagoje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, JAV lietuvių visuomenės veikėjas.

## Biografija
1911 m. atvyko į JAV. Dirbo plieno liejykloje, anglių kasyklose, automobilių gamykloje, 1931–1969 m. – socialistinės pakraipos laikraščio „Vilnis“ redakcijoje. Dalyvavo Amerikos lietuvių kongreso, įkurto 1936 m., veikloje. Nuo 1946 m. Lietuvių meno sąjungos sekretorius. 1950–1951 m. – žurnalo „Liaudies menas“ redaktorius. Sudarinėjo ir redagavo „Vilnies“ kalendorius. Daugiausia rašė tarptautiniais klausimais. 

1975 m. L. Joniko palaikai perkelti iš Čikagos į Laukuvos miestelio kapines. Urna su velionio palaikais buvo įdėta į paminkliniame riedulyje iškaltą nišą, kuri buvo uždengta metaline plokšte su įrašu „*Įžymūs pažangių JAV lietuvių veikėjai Leonas Jonikas 1891-1969 ir jo žmona Alisė Jonikienė 1894-1986*“. 1993 m. kapas buvo įrašytas į Kultūros vertybių registrą.

## Bibliografija
* *Mes – už naują pasaulį*, publicistika, 1975 m.

## Šaltiniai
Lisas

**Lisas** () arba **Lejė** () – upė Prancūzijoje ir Belgijoje; Šeldės kairysis intakas. Prasideda Pa de Kalė departamente, netoli Friužo, 114,7 m aukštyje. Teka į šiaurės rytus, pradžioje per Prancūziją (Šiaurės depart.), vėliau sudaro nemažą atkarpą tekėdama Prancūzijos-Belgijos siena, o žemupyje teka per Belgiją (Heno, Vakarų ir Rytų Flandriją). Įteka į Šeldę Gento mieste.

Didesni intakai:
* kairieji – Buras;
* dešinieji – Laketė, Lavė, Klarensė.

Lisas teka tankiai apgyvendintomis vietomis, todėl jo vanduo gerokai užterštas. Miestai prie Liso: Teruanas, Eras prie Liso, Merevilis, Armantjeras, Aliuinas (Prancūzija), Kominas-Varnetonas, Menenas, Kortreikas, Deinzė, Gentas.
Teherano provincija

**Teherano provincija** () – provincija šiaurinėje Irano dalyje. Administracinis centras – Teheranas.

2010 m. iš dalies Teherano provincijos sudaryta Elburso provincija.

## Geografija

Didesnioji provincijos dalis yra plokščiakalnyje, o šiaurėje paviršius kyla į Elburso kalnus. Provincijos teritorijoje yra aukščiausias šalies kalnas – Demavendas (5678 m). Žemiausia provincijos vieta siekia 790 m aukštį. Svarbiausios upės – Keredžas ir Džadžrudas. Pietinę Teherano provincijos dalį užima stepės, o kalnuose auga miškai, plyti kalnų pievos.

## Gyventojai

Teherano provincija yra daugiausiai gyventojų turinti ir tankiausiai gyvenama šalies provincija. 98,5 % gyventojų yra persai. Sostinėje ir jos apylinkėse taip pat gyvena daug tautinių mažumų, bet nei viena iš jų didesnės daugumos nesudaro (irakiečiai, gilekiai, kurdai, mazenderanai, azerbaidžaniečiai ir kt.).

Didžiausi miestai (2016 m.):

* Teheranas – 8693,7 tūkst. gyventojų
* Islamšahras – 448,1
* Šahriaras – 309,6
* Kudsas – 309,6
* Malardas – 281,0
* Golestanas – 239,5
* Pakdeštas – 236,3
* Karčakas – 231,0
* Varaminas – 225,6
* Nasimšehras – 200,0
* Andišehas – 116,0
* Robat Karimas – 105,3

## Administracinis suskirstymas
 
Provincija padalinta į 11 šahrestanų:
* Demavendo šahrestanas
* Robat Karimo šahrestanas
* Islamšahro šahrestanas
* Šahriaro šahrestanas
* Firuzkuho šahrestanas
* Šemiranato šahrestanas
* Baharestano šahrestanas
* Tehrano šahrestanas
* Pakdešto šahrestanas
* Varamino šahrestanas
* Rėjaus šahrestanas


Image:Abdolazim2.jpg|Šeicho Abdulazimo mečetė Rėjuje
Image:Dizin Hotel view.jpg|Dizino slidinėjimo kurortas
Image:Tehran_(Iran)_Azadi_Monument_(built_1971).jpg|Laisvės monumentas Teherane


## Šaltiniai
Kumo provincija

**Kumo provincija** () – provincija šiaurinėje Irano dalyje. Administracinis centras – Kumas, kuris yra svarbus musulmonų šiitų piligimų centras.

Provincija sudaryta 1995 m., atskyrus pietinę Teherano dalį.
 
## Geografija

Provincijos paviršius yra daugiausiai plokščiakalnyje. Klimatas sausas, gan karštas, būdingos stepės, pusdykumės. Kumo provincijoje yra nemažai druskingų ežerų (didžiausi – Hauze Soltanas ir Namakas). Svarbiausia upė – Kumas.

## Gyventojai

91,2 % Kumo provincijos gyventojų gyvena miestuose (didžioji dauguma – Kumo mieste), 8,8 % – kaimuose.

Didžiausi miestai (2016 m.):
* Kumas – 1201,5 tūkst. gyventojų
* Kanavatas – 11,6
* Džafarijehas – 9,3

## Administracinis suskirstymas
 
Provincija padalinta į 1 šahrestaną:
* Kumo šahrestanas

Šiame šahrestane yra 5 bachšai.


Image:MasjideJamkaran.jpeg|Džamkarano mečetė Kume


## Šaltiniai
Merkezio provincija

**Merkezio provincija** arba **Vidurinė provincija** () – provincija Irano vidurio šiaurės vakaruose. Administracinis centras – Arakas.

Provincija sukurta 1980 m. atskyrus dalį Teherano provincijos.

## Geografija

Provincijos paviršių sudaro plokščiakalnis. Klimatas sausringas, plyti pusdykumės, stepės, tik pietuose driekiasi derlingas slėnis. Yra nemažas Kavire Namake Migano druskos ežeras.

## Gyventojai

Didžiausi miestai (2016 m.):
* Arakas – 520,9 tūkst. gyventojų
* Savė – 220,7
* Chomeinis – 72,8
* Machalatas – 43,2
* Deližanas – 40,9

## Administracinis suskirstymas
 
Provincija padalinta į 11 šahrestanų:
* Arako šahrestanas
* Aštiano šahrestanas
* Deližano šahrestanas
* Komižano šahrestanas
* Chomeinio šahrestanas
* Mahalato šahrestanas
* Savės šahrestanas
* Šazando šahrestanas
* Tafrešo šahrestanas
* Zarandijos šahrestanas
* Chondabo šahrestanas


Image:Khoorheخورهه.jpg|Chorhės ugnies šventyklos griuvėsiai 
Image:Landscape Mahallat-Iran.jpg|Kraštovaizdis ties Mahalatu
Image:Ghalee-dokhtar-saveh.JPG|Tvirtovės griuvėsiai prie Savės


## Šaltiniai
Kazvino provincija

**Kazvino provincija** () – provincija Irano šiaurės vakaruose. Administracinis centras – Kazvinas. 1993 m. provincija buvo atskirta nuo Teherano provincijos. 2006 m. visuotinio surašymo metu gyveno 1 127 734 gyventojai. Per kitą 2011 m. surašymą buvo suskaičiuoti 1 201 565 gyventojai, iš kurių 68,05 % gyveno miestuose, o 31,95 % kaimuose. Naujausio surašymo metu, 2016 m., populiacija išaugo iki 1 273 761 gyventojų.

Dauguma provincijos šiaurės rytų gyventojų kalba mazenderanių kalba arba gilekių kalba.

## Geografija
Provincija ribojasi šiaurėje su Mazandarano ir Gilano, vakaruose su Hamedano ir Zendžano, pietuose su Merkezio ir rytuose su Teherano provincijomis.

Provincijos paviršius kalnuotas, šiaurine dalimi driekiasi Elburso kalnai. Aukščiausia provincijos vieta – Sieleno k. (4175 m), žemiausia –  *Tärom e Soflä*. Kalnuose būdingos šaltos ir sniegingos žiemos bei vidutiniškai šiltos vasaros, pietuose klimatas švelnesnis.

## Gyventojai

68,05 % Kazvino provincijos gyventojų gyvena miestuose, 31,95 % – kaimuose. Dauguma gyventojų – persai. Taip pat yra tatų, azerbaidžaniečių, gilekių, talyšų, kurdų. 99,61 % gyventojų yra musulmonai.

Didžiausi miestai (2016 m.):
* Kazvinas – 402,7 tūkst. gyventojų
* Elvendas – 93,8
* Mochamedijehas – 90,5
* Takestanas – 80,2
* Abjekas – 60,1
* Ekbalijehas – 55,0
* Machmūdabade Nemūnehas – 21,9

## Administracinis suskirstymas
 
Provincija padalinta į 5 šahrestanus:
* Abjeko šahrestanas
* Elvendo šahrestanas
* Buin Zahros šahrestanas
* Kazvino šahrestanas
* Takestano šahrestanas


Image:Kharaghan.jpg|Cheregano bokštai
Image:Alamut2.jpg|Alamutas
Image:Qazvin - Masjid-e Jomeh - gate.jpg|Kazvino mečetė


## Šaltiniai
Komo provincija

**Komo provincija** () – Italijos provincija Lombardijoje. Provincijos sostinė – Komas. Provincijos plotas – 1288,07 km², joje gyvena 595317 žmonių. Komo provincijoje yra 160 savivaldybių. Kampione d'Italija yra Komo provincijos miestas ir anklavas Šveicarijoje, Tičino kantone.

## Didžiausios savivaldybės

## Išnašos
Dalia Jazukevičiūtė

**Dalia Jazukevičiūtė** (g. 1952 m. birželio 7 d. Pageležiai, Ukmergės rajonas) – Lietuvos žurnalistė, poetė.

## Biografija
1969 m. baigė Ukmergės 1–ąją vidurinę mokyklą, 1969–1974 m. Vilniaus universitete studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą.

1979–1989 m. gyveno Drohobyče, Lvovo sritis, Ukraina, rašė ir spausdino poeziją. 1990–1996 m. dienraščio „Respublika“ redakcijos skyriaus redaktorė, reporterė, spec. korespondentė. Nuo 1996 m. savaitraščio „Lietuvos žinios“ spec. korespondentė. Daugiausia rašė kultūros, socialinių problemų, medicinos, teisėtvarkos temomis.  Vėliau dirbo leidinių „Laiko balsas“, „Veidas“ redakcijose.

Nuo 1999 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narė.

## Bibliografija
* Atsisveikinimai: poezija. – Vilnius: Vaga, 1989 m.
* Traukinys Nr. 183: poezija. – Vilnius: Vaga, 1991 m.
* Imperijos moteris: poezija. – Vilnius: Baltos lankos, 2006 m.
* Anarchistės išpažintis: romanas. – Vilnius: Tyto alba, 2007 m.
* Juodas kvadratas: romanas. – Vilnius: Tyto alba, 2007 m.
* Dviejų mėnulių baras: romanas. – Vilnius: Tyto alba, 2008 m.
* Šimtas eilėraščių apie nemeilę: poezijos rinktinė.- Vilnius: Tyto alba, 2009 m.
* Stiklinis paukštis: romanas. – Vilnius: Alma littera, 2009 m.
* Gyvate keičia odą: romanas – Vilnius: Alma literra, 2010 m.
* Jo vardas Sibiras: romanas: Alma literra, 2013 m.

## Įvertinimas
* 1969 m. Respublikinio moksleivių literatūrinio konkurso poezijos laureatė.
* 1989 m. Zigmo Gėlės literatūrinė premija už pirmąją poezijos knygą „Atsisveikinimai“.
* 2003 m. Krikščionių Karaliaus Mindaugo karūnavimo 750-ųjų metų sukakties proga kardinolo Audrio Juozo Bačkio apdovanojimas už mūsų valstybės krikščioniškosios tapatybės puoselėjimą ir lietuvių tautos dvasinio paveldo saugojimą žurnalistinėje veikloje.
* 2004 m. Bažnyčios kronikos fondo apdovanojimas už ilgametį ir nekonformistinį žurnalistinį darbą.
* 2007 m. Salomėjos Nėries prizas už poezijos knygą „Imperijos moteris“.

## Šaltiniai
Algimantas Jazdauskas

**Algimantas Jazdauskas** (1936 m. sausio 6 d. Klaipėdoje – 2021 m. sausio 8 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, istorikas.

## Biografija
1954 m. baigė Tytuvėnų vidurinę mokyklą, 1959 m. – Vilniaus universiteto Istorijos–filologijos fakulteto žurnalistikos specialybę.

Nuo 1958 m. savaitraščio „Literatūra ir menas“ korespondentas, 1960–1974 m. laikraščio „Komjaunimo tiesa“ korespondentas, skyriaus vedėjas, redakcinės kolegijos narys. Nuo 1974 m. žurnalo „Tarybų darbas“ redaktoriaus pavaduotojas. 1990 m. reorganizavus ši žurnalą, leidinio „Valstybės žinios“ redaktoriaus pavaduotojas, atkurto laikraščio „Lietuvos aidas“ vyr. korespondentas, laikraščio „Bičiulystė“ apžvalgininkas. Nuo 1992 m. laikraščio, nuo 1997 m. žurnalo „Geležinkelininkas“ atsakingasis sekretorius. Daugiausia rašė teisės, dorovės, istorinės praeities tyrimo klausimais – korespondencijas, apybraižas. Apybraižų išspausdino įvairiuose rinkiniuose. 2005 m. suteiktas Lietuvos meno kūrėjo statusas. 2010 m. apdovanotas medaliu „Už nuopelnus žurnalistikai“. 

Mirė 2021 m. sausio 8 d. Vilniuje nuo širdies ligos. 

## Šaltiniai
Vilius Jauniškis

**Vilius Jauniškis** (g. 1950 m. rugsėjo 30 d. Tauragnai, Utenos rajonas) – Lietuvos žurnalistas, dailininkas.

## Biografija
1968 m. baigė Čiurlionio vidurinę meno mokyklą Vilniuje, 1978 m. – Vilniaus valstybinį dailės institutą.

Nuo 1975 m. – žurnalo „Švyturys“ meninis redaktorius, Lietuvos žurnalistų sąjungos narys. Vėliau dar maketavo žurnalus „Kardas“ ir „Pagrandukas“.  1998 m. žurnalo „Mokslas ir gyvenimas“ meninis redaktorius, savaitraščio „Žaliasis pasaulis“ dailininkas dizaineris. Maketavo ir iliustravo poezijos bei prozos knygų.

## Šaltiniai