open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Lietuvos kooperatyvų centras

**Lietuvos kooperatyvų centras** – Lietuvos prekybinė organizacija, veikusi 1925–1930 m. Kaune.

## Veikla
Steigėjai: A. Bilevičius, A. Kubilius, D. Trimakas, B. Sakalauskas. Lietuvos kooperatyvų centras vienijo apie 100 vartotojų kooperatyvų, kuriuose buvo apie 10 000 narių ir keletą kooperacijos draugijų, kurioms darė įtaką krikščionys demokratai. Turėjo didmeninių sandėlių Kaune, Šiauliuose ir Vilkaviškyje, iš jų tiekdavo prekes vietos kooperatyvams. Metinė apyvarta 15 mln. litų. Nustojo veikti neatlaikęs „Lietūkio“ konkurencijos.

## Šaltiniai
Lietuvos kraštotyros draugija

**Lietuvos kraštotyros draugija** – Lietuvos visuomeninė organizacija, įkurta 1961 m. Vilniuje.

## Veikla
Pagrindinė draugijos veikla – krašto tyrimas, visuomeninė muziejininkystė ir leidyba, 1989 m. atsisakyta paminklosaugos. Sovietmečiu draugijos veikla buvo varžoma, politizuota. 1990 m. priimta nauja darbo programa ir įstatai, atnaujinti 2006 m.

Metodiškai draugijai vadovauja ir jos veiklą koordinuoja Centro taryba Vilniuje. Draugija turi daugiau kaip 8000 (2006 m.) narių ir jaunųjų kraštotyrininkų. Kraštotyrininkai yra parengę daugiau kaip 9000 įvairios tematikos rankraštinių rinkinių. 2580 darbų yra Lietuvos kraštotyros draugijos saugykloje Vilniuje, daugiau kaip 400 rinkinių perduota Istorijos instituto Etnografijos skyriui, 300 000 įvairios tautosakos žanrų vienetų – Lietuvių literatūros ir tautosakos instituto rankraštynui.

Nuo 1963 m. kasmet rengiamos kompleksinės ekspedicijos, surinkta medžiaga publikuojama lokalinėse monografijose – išleista daugiau kaip 30 knygų. 1963–1990 m. ėjo leidinys „Kraštotyra“ (išleistos 25 knygos), nuo 1992 m. keturis kartus per metus leidžiamas almanachas „Mūsų kraštas“. Draugija globoja daugiau kaip 250 kraštotyrinių muziejų.

## Pirmininkai
* Vytautas Jakelaitis – 1961–1971 m.;
* Vytautas Uogintas – 1971–1979 m. visuomeninis;
* Leokadija Diržinskaitė-Piliušenko – 1985–1987 m. visuomeninis;
* Vanda Klikūnienė – 1971–1987 m. visuomeninis;
* Kazimieras Račkauskas – 1987–1990 m.;
* Irena Seliukaitė – 1990–2005 m.;
* Aleksandras Šidlauskas – 2005–2012 m.
* Libertas Klimka – nuo 2012 m.

## Šaltiniai
Lietuvos kooperatyvų taryba

**Lietuvos kooperatyvų taryba** – Lietuvos visuomeninė kredito, vartotojų ir gamybos kooperatyvų organizacija, veikusi 1925–1940 m., būstinė Kaune.

## Istorija
Lietuvos kooperatyvų taryba įkurta P. Šalčiaus iniciatyva, Vyriausybėje panaikinus Kooperacijos departamentą. Tikslas – remti ir skatinti kooperacijos judėjimą, plėtoti šalies ir užsienio kooperatyvų ryšius, atstovauti kooperatyvams valdžios įstaigose ir visuomeninėse organizacijose. Lietuvos kooperatyvų tarybos nariai buvo pavieniai kooperatyvai ir kooperatyvų centrinės organizacijos: Lietuvos kooperacijos bendrovių sąjunga, Kooperacijos bankas, Pienocentras, Lietūkis ir kt. Kooperatyvų tarybos įstatai, kuriuos parengė P. Šalčius, įregistruoti 1925 m. sausio 30 d. Aukščiausias LKT organas buvo įgaliotinių susirinkimas. Įgaliotiniai – tai kooperatyvų sąjungų valdybų nariai arba jų paskirti asmenys. Reikalus tvarkė Tarybos valdyba, ją vieneriems metams rinko narių įgaliotinių susirinkimas.

## Veikla
Lietuvos kooperatyvų taryba parengė Kooperacijos įstatymo pataisų projektą, siuntė savo atstovus į valdžios įstaigas ginti kooperatyvų interesų, rašė memorandumus vyriausybei, pvz., kai kooperacijos atstovai nebuvo pakviesti prisidėti steigiant Žemės ūkio rūmus, atstovavo Lietuvos kooperacijai Tarptautinėje kooperatyvų sąjungoje, į kurią įstojo 1930 m., skelbė informaciją apie Lietuvos kooperaciją užsienio spaudoje, šaukė kooperatyvų kongresus. 1925 m. taryba įsteigė draudimo bendrovę „Kooperacija“. 1925–1940 m. leido žurnalą „Talka“, kurį perėmė iš Lietuvos kooperacijos bendrovių sąjungos, 1928–1935 m. – laikraštį „Bendras darbas“, kooperacinę literatūrą.

Lietuvos kooperatyvų taryba 1927 m. vienijo apie 700 kooperatyvų su daugiau kaip 100 000 narių. Ketvirtojo dešimtmečio pabaigoje buvo planuota vietoj Lietuvos kooperatyvų tarybos įsteigti Kooperacijos rūmus, bet dėl TSRS okupacijos nespėta.

## Valdybos pirmininkai
* Petras Šalčius – 1925-1929 m. ir 1937-1940 m.
* Jurgis Krikščiūnas – 1929-1931 m. ir 1934 m.
* Vincas Kvieska – 1931-1933 m. ir 1934–1935 m.
* A. Vaitkevičius – 1935–1937 m.

## Šaltiniai
Lietuvos kraštovaizdžio architektų sąjunga

**Lietuvos kraštovaizdžio architektų sąjunga** – Lietuvos visuomeninė profesinė kūrybinė organizacija, veikianti Vilniuje, Kalvarijų g. 1.

## Istorija
1974 m. Lietuvos architektų sąjungoje įsteigta Kraštovaizdžio architektūros komisija, 1987 m. performuota į Kraštovaizdžio architektų bendriją. 1995 m. šios bendrijos iniciatyva įkurta Lietuvos kraštovaizdžio architektų sąjunga. 2006 m. vienijo 60 narių. Nuo 1992 m. Tarptautinės kraštovaizdžio architektūros sąjungos (IFLA) narė, nuo 1992 m. Lietuvos atstovas sąjungoje – Vladas Stauskas.

2004 m. sausio 7 d. LKAS įsteigė žymenį „Už nuopelnus Lietuvos kraštovaizdžio architektūrai", kuriuo gali būti apdovanoti visi, turintys didelių nuopelnų Lietuvos kraštovaizdžio architektūrai. Juo 2005 m. apdovanoti Alfonsas Kiškis (po mirties), Konstantinas Jakovlevas-Mateckis ir Vladas Stauskas, 2009 m. Regimantas Pilkauskas, Dainora Juchnevičiūtė Vaivadienė, 2010 m. Irena Marija Daujotaitė, 2012 m. Liucijus Dringelis.

## Veikla
Sąjungą sudaro nariai, asocijuoti nariai ir Garbės nariai. Nariais gali būti Lietuvos piliečiai kraštovaizdžio architektai ir kitų giminingų sričių specialistai. Aukščiausias sąjungos organas – sueiga, kuri kas dvejus metus renka pirmininką ir jo vadovaujamą septynių asmenų valdybą.

Lietuvos kraštovaizdžio architektų sąjunga skatina ir propaguoja sąjungos narių kūrybą, rengia parodas (Lietuvos kraštovaizdžio architektų darbai, 2000 m. Vilniuje), konferencijas (XXXIX Pasaulinis tarptautinis kraštovaizdžio architektūros kongresas, 2002 m. Vilniuje), konkursus, seminarus, pažintines ekskursijas. Leidžia tęstinį leidinį „Lietuvos kraštovaizdžio architektų sąjungos žinios“ (iki 2007 m. išleista 31 nr.), mokslinių straipsnių rinkinius, konkursų medžiagą (Šventaragio skvero Vilniuje tvarkymo projektai, 2003 m.).

## Leidiniai
* Lietuvos želdynų ateitis, su Vilniaus dailės akademija, 2001 m.
* Kraštovaizdžio architektūra, su Vilniaus dailės akademija, 2004 m.

## Pirmininkai
* Vladas Stauskas – 1995–1999 m.
* Regimantas Pilkauskas – 1999–2005 m.
* Alvydas Žickis – 2005–2009 m.
* Vaiva Deveikienė – 2009–2013 m.
* Alvydas Mituzas – 2013–2017 m.
* Mantas Pilkauskas – 2017–2020 m.
* Gintaras Stauskis – 2020–2022 m.
* Mantas Pilkauskas – nuo 2022 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Lietuvos kriminalistų draugija

**Lietuvos kriminalistų draugija** – Lietuvos visuomeninė organizacija, vienijanti kriminalistikos mokslo ir praktikos specialistus. Būstinė Vilniuje, Ateities g. 20 (MRU).

## Veikla
Lietuvos kriminalistų draugija įkurta 2001 m. pabaigoje, įregistruota 2002 m. sausio 21 d. 2008 m. turėjo apie 60 tikrųjų narių. Draugija plėtoja mokslinę, techninę, švietėjišką veiklą, susijusią su kriminalistika, rūpinasi narių profes. kvalifikacija. Nuo 2003 m. kas 2 metai kartu su Mykolo Romerio universitetu rengia tarptautinę mokslinę praktinę konferenciją „Kriminalistika ir teismo ekspertizė: mokslas, studijos, praktika“, seminarus aktualiais kriminalistikos ir teismo ekspertizės klausimais, kasmet – geriausio metų kriminalistikos leidinio ir magistro baigiamojo darbo konkursą.

Valdymo institucijos – visuotinis susirinkimas, taryba, revizijos komisija, draugijos pirmininkas, mokslo taryba. Pirmininkas Henrikas Malevskis – nuo 2001 m.

## Šaltiniai
Aristavos apylinkė

**Aristavos apylinkė** – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kėdainių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kėdainių rajonui. 1954 m. prijungtos Kaplių apylinkė, Stasynės apylinkė ir dalis Bublių apylinkės, o dalis Aristavos apylinkės dalis prijungta prie Taučiūnų apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Aristavos apylinkė prijungta prie Taučiūnų apylinkės, tačiau atkurta 1977 m. rugsėjo 28 d. perkėlus Taučiūnų apylinkės centrą.

|-
| 1954-05-25  || || || „Aristavos“, „Pergalės“ kolūkiai ir Šėtos MTS  || 
|-
| 1959-02-01  || 67,08 || || „Pergalės“ kolūkis, „Aristavos“ kolūkis  || 18 kaimų, 7 vienkiemiai
|-
| 1979-01-17  || || 2022 || || 28 kaimai, 4 viensėdžiai 
|-
| 1985 m. || || || Antano Sniečkaus kolūkis, Lančiūnavos tarybinis ūkis technikumas, Lančiūnavos girininkija  || Aristava, Lančiūnava, Taučiūnai ir kt.
|-
| 1989-01  || || 2774 || || 33 kaimai, 6 viensėdžiai 
|}

## Šaltiniai
Dotnuvos apylinkė

**Dotnuvos apylinkė** – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Dotnuvos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Dotnuvos rajonui. 1954 m. prijungtos Aušros apylinkė, Ąžuolaičių apylinkė, Dotnuvos akademijos apylinkė, dalis Urniežių apylinkės ir dalis Padotnuvio apylinkės, 1963 m. – Šlapaberžės apylinkė. 1968 m. gegužės 29 d. perkeltas apylinkės centras. 1975 m. prijungta dalis naikinamos Mantviliškio apylinkės.

|-
| 1954-05-25  || || || M. Melnikaitės vardo, P. Cvirkos vardo kolūkiai ir Dotnuvos Selekcijos ir Bandymo stotys  || 
|-
| 1959 m.  || 45,43 || 4614 () || M. Melnikaitės vardo kolūkis, P. Cvirkos vardo kolūkis  || 1 miestelis, 9 kaimai
|-
| 1970-01  || || 4463 || || 1 miestelis, 20 kaimų, 2 viensėdžiai, 1 glžk. stoties gyvenvietė 
|-
| 1972-10-01  || 94,35 || || M. Melnikaitės kolūkis, „Tiesos“ kolūkis, Lietuvos žemdirbystės mokslinio tyrimo instituto eksperimentinis ūkis, Šlapaberžės profesinės technikos mokyklos nr. 11 mokomasis ūkis  || 1 miestelis (Akademija), 20 kaimų, 2 viensėdžiai, 1 gel. stoties gyvenvietė
|-
| 1976-07-01  || || || || 1 miestelis, 25 kaimai, 6 viensėdžiai, 1 gel. stoties gyvenvietė, 1 kaimo dalis 
|-
| 1979-01-17  || || 5805 || || 1 miestelis, 25 kaimai, 5 viensėdžiai, 1 glžk. stoties gyvenvietė, 1 kaimo dalis 
|-
| 1985 m. || || || Marijos Melnikaitės kolūkis, „Tiesos“ kolūkis, Žemdirbystės instituto Dotnuvos eksperimentinis ūkis, Dotnuvos girininkija, Šlapaberžės girininkija  || Akademija, Aušra, Ąžuolaičiai, Beržai, Mantviliškis, Ramėnai, Šlapaberžė, Urnėžiai, Vainotiškiai ir kt.
|-
| 1989-01  || || 5548 || || 1 miestelis, 25 kaimai, 5 viensėdžiai, 1 gel. stoties gyvenvietė, 1 kaimo dalis 
|}

## Šaltiniai
Gudžiūnų apylinkė (Kėdainiai)

**Gudžiūnų apylinkė** – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Gudžiūnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Dotnuvos rajonui. 1954 m. prijungta dalis Antušavos apylinkės ir dalis Pilionių apylinkės, 1963 m. – Margininkų apylinkė, 1975 m. – dalis Mantviliškio apylinkės.

|-
| 1954-05-25  || || || „Pirmyn į komunizmą“ kolūkis ir Dotnuvos Selekcijos stoties Mlodzinavos skyrius  || 
|-
| 1959 m.  || 23,54 || 2392 () || „Gudžiūnų“ kolūkis, „Antušavos“ kolūkis  || 1 miestelis, 4 kaimai
|-
| 1970-01  || || 2186 || || 1 miestelis, 19 kaimų, 1 glžk. stoties gyvenvietė 
|-
| 1972-10-01  || 70,1 || || Devynduonių kolūkis, Gudžiūnų kolūkis, Žemaitės kolūkis, Lietuvos žemdirbystės mokslinio tyrimo instituto Terespolio skyrius  || 1 miestelis (Gudžiūnai), 19 kaimų, 1 gel. stoties gyvenvietė
|-
| 1976-07-01  || || || || 1 miestelis, 25 kaimai, 1 viensėdis, 1 gel. stoties gyvenvietė, 1 kaimo dalis 
|-
| 1979-01-17  || || 2613 || || 1 miestelis, 29 kaimai, 2 viensėdžiai, 1 glžk. stoties gyvenvietė, 1 kaimo dalis 
|-
| 1985 m. || || || Gudžiūnų kolūkis, „Nemuno“ kolūkis, Žemaitės kolūkis, Žemdirbystės instituto eksperimentinio ūkio Terespolio skyrius  || Alksnėnai, Devynduoniai, Gudžiūnai, Jokūbaičiai, Mantviliškis, Miegėnai, Vikaičiai ir kt.
|-
| 1989-01  || || 2245 || || 1 miestelis, 30 kaimų, 2 viensėdžiai, 1 gel. stoties gyvenvietė, 1 kaimo dalis 
|}

## Šaltiniai
Josvainių apylinkė

**Josvainių apylinkė** – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje, į pietvakarius nuo Kėdainių.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Josvainių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kėdainių rajonui. 1954 m. prijungtos Ruseinių apylinkė ir Svilių apylinkė, o dalis Josvainių apylinkės prijungta prie Kunionių apylinkės. 1963 m. prijungta Karūnavos apylinkė ir dalis Kunionių apylinkės, 1988 m. – visa Kunionių apylinkė.

|-
| 1954-05-25  || || || „Gegužės 1-osios“ ir „Vienybės“ kolūkiai  || 
|-
| 1959 m.  || 74,6 || 3343 () || „Vienybės“ kolūkis, J. Janonio vardo kolūkis, „Gegužės Pirmosios“ kolūkis  || 1 miestelis, 11 kaimų, 4 vienkiemiai
|-
| 1970-01  || || 3116 || || 1 miestelis, 22 kaimai, 2 viensėdžiai, 2 kaimų dalys 
|-
| 1972-10-01  || 113,38 || || „Gegužės Pirmosios“ kolūkis, J. Janonio kolūkis, „Jaunystės“ kolūkis, „Vienybės“ kolūkis, Vainikų paukštininkystės tarybinis ūkis  || 1 miestelis (Josvainiai), 21 kaimas, 2 viensėdžiai, 2 kaimų dalys
|-
| 1976-07-01  || || || || 1 miestelis, 21 kaimas, 2 viensėdžiai, 2 kaimų dalys 
|-
| 1979-01-17  || || 3016 || || 1 miestelis, 21 kaimas, 2 viensėdžiai, 2 kaimų dalys 
|-
| 1985 m. || || || Josvainių kolūkis, Vainikų paukštininkystės tarybinis ūkis, Josvainių girininkija  || Angiriai, Čiukiškiai, Josvainiai, Juodkaimiai, Plaktiniai, Ruseiniai, Sviliai, Vainikai ir kt.
|-
| 1989-01  || || 3930 || || 1 miestelis, 42 kaimai, 2 viensėdžiai, 2 kaimų dalys 
|}

## Šaltiniai
Kėdainių apylinkė

**Kėdainių apylinkė** – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.

## Istorija

Apylinkė įkurta 1963 m. sausio 12 d. iš Daškonių apylinkės, Tubių apylinkės, dalies Taučiūnų apylinkės ir dalies Tiskūnų apylinkės. 1988 m. prijungta visa Tiskūnų apylinkė.

|-
| 1959-01-15 || || 3227 () || || 
|-
| 1970-01  || || 3595 || || 31 kaimas, 7 viensėdžiai, 1 kaimo dalis 
|-
| 1972-10-01  || 96,57 || || „Lenino keliu“ kolūkis, Lietuvos hidrotechnikos ir melioracijos mokslinio tyrimo instituto eksperimentinis ūkis, Sirutiškio tarybinis ūkis  || 32 kaimai, 7 viensėdžiai, 1 kaimo dalis
|-
| 1976-07-01  || || || || 32 kaimai, 7 viensėdžiai, 1 kaimo dalis 
|-
| 1979-01-17  || || 2902 || || 21 kaimas, 6 viensėdžiai, 1 kaimo dalis 
|-
| 1985 m. || || || Hidrotechnikos ir melioracijos instituto Vilainių eksperimentinis ūkis, Ąžuoloto girininkija, Kėdainių girininkija  || Keleriškiai, Lipliūnai, Vilainiai ir kt.
|-
| 1989-01  || || 4222 || || 44 kaimai, 7 viensėdžiai, 1 kaimo dalis 
|}

## Šaltiniai
Josvainių herbas

**Josvainių herbas** – pagrindinis Josvainių miestelio ir Josvainių seniūnijos (Kėdainių rajono savivaldybė) heraldinis simbolis.

## Aprašas

Skydo sidabriniame lauke žalia papėde atgal jojantis šarvuotas raitelis sidabriniais šarvais su raudona perpete ant raudono žirgo, rankoje laikantis sidabrinį falčioną auksiniu efesu su lankeliu. Šalmas papuoštas stilizuotomis stručio plunksnomis, dvi auksinės, dvi mėlynos, balnas – mėlynas.

## Simbolika

Spėjama, kad XVIII a. pabaigoje sukurtame herbe riteris simbolizavo  tai, kad kraštą ir miestiečių įgytas teises teks ginti ginklu.

## Istorija

Pirmasis Josvainių herbas patvirtintas 1792 m. kovo 29 d. ATR valdovo Stanislovo Augusto privilegija Nr. 46, kuris privilegijoje rašė:

Atkuriant herbą Heraldikos komisija rekomendavo atsisakyti kai kurių smulkių ir nereikšmingų detalių, dabartinei heraldikai nebūdingų atspalvių. Dabartinį herbą 2006 m. liepos 19 d. dekretu Nr. 686 patvirtino prezidentas Valdas Adamkus. 2010 m. patvirtinta vėliava. Etalono autorius – Rolandas Rimkūnas.

## Šaltiniai
Krakių apylinkė (Kėdainiai)

**Krakių apylinkė** – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Krakių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Dotnuvos rajonui. 1954 m. prijungtos Meironiškio apylinkė, Sutkūnų apylinkė, Medininkų apylinkė ir dalis Jaugilių apylinkės, 1963 m. – Ažytėnų apylinkė, Digraičių apylinkė ir Dovydiškių apylinkė, o dalis Krakių apylinkės prijungta prie Pajieslio apylinkės. 1988 m. prijungta visa Pajieslio apylinkė.

|-
| 1954-05-25  || || || „Aušros“ kolūkis  || 
|-
| 1959 m.  || 60,51 || 4425 () || „Aušros“ kolūkis, „Medininkų“ kolūkis, „Meironiškių“ kolūkis  || 1 miestelis, 34 kaimai, 1 vienkiemis
|-
| 1970-01  || || 3791 || || 1 miestelis, 52 kaimai, 1 viensėdis 
|-
| 1972-10-01  || 161,63 || || Ažytėnų kolūkis, „Draugystės“ kolūkis, Krakių kolūkis, Pašušvio kolūkis, „Šušvės“ kolūkis  || 1 miestelis (Krakės), 51 kaimas, 2 viensėdžiai, 1 kaimo dalis
|-
| 1976-07-01  || || || || 1 miestelis, 52 kaimai, 2 viensėdžiai 
|-
| 1979-01-17  || || 2904 || || 1 miestelis, 52 kaimai, 2 viensėdžiai 
|-
| 1985 m. || || || Krakių kolūkis, Pašušvio kolūkis, „Šušvės“ kolūkis, Pašušvio girininkija  || Ažytėnai, Krakės, Lenčiai, Pakarkliai, Pašušvys, Plinkaigalis ir kt.
|-
| 1989-01  || || 3847 || || 1 miestelis, 93 kaimai, 3 viensėdžiai 
|}

## Šaltiniai
Kunionių apylinkė

**Kunionių apylinkė** – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Josvainių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kėdainių rajonui. 1954 m. prijungtos Kilbisų apylinkė, Juodkaimio apylinkė, dalis Josvainių apylinkės ir dalis Rugėnų apylinkės. 1963 m. dalis Kunionių apylinkės prijungta prie Josvainių apylinkės. 1988 m. birželio 22 d. visa Kunionių apylinkė prijungta prie Josvainių apylinkės.

|-
| 1954-05-25  || || || Mičiurino vardo, „Galiūno“ kolūkiai ir Poginės tarybinio ūkio Bajėnų skyrius  || 
|-
| 1959 m.  || 78,84 || 1412 () || „Galiūno“ kolūkis, „Naujo gyvenimo“ kolūkis, Mičiurino vardo kolūkis, Poginės tarybinio ūkio Bajėnų skyrius  || 18 kaimų, 3 vienkiemiai
|-
| 1970-01  || || 1123 || || 16 kaimų, 1 kaimo dalis 
|-
| 1972-10-01  || 70,15 || || „Galiūno“ kolūkis, Mičiurino kolūkis, „Naujo gyvenimo“ kolūkis  || 16 kaimų, 1 viensėdis, 1 kaimo dalis
|-
| 1976-07-01  || || || || 16 kaimų, 1 viensėdis, 1 kaimo dalis 
|-
| 1979-01-17  || || 1122 || || 18 kaimų, 2 kaimų dalys 
|-
| 1985 m. || || || Ivano Mičiurino kolūkis, „Naujo gyvenimo“ kolūkis, Skaistgirių girininkija  || Bajėnai, Kunioniai, Skaistgiriai ir kt.
|}

## Šaltiniai
Labūnavos apylinkė

**Labūnavos apylinkė** – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Vandžiogalos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kėdainių rajonui. 1954 m. prijungta Anseinių apylinkė, dalis Pelėdnagių apylinkės ir dalis Saviečionių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Labūnavos apylinkė prijungta prie Pelėdnagių apylinkės, tačiau tarp 1976 ir 1979 m. pastaroji apylinkė performuota į Labūnavos apylinkę. 1986 m. spalio 20 d. Labūnavos apylinkė prijungta prie Nociūnų apylinkės.

|-
| 1954-05-25  || || || „Rytų aušros“ kolūkis ir Poginės tarybinio ūkio Labūnavos skyrius  || 
|-
| 1959-02-01  || 47,2 || || „Rytų aušros“ kolūkis  || 11 kaimų
|-
| 1979-01-17  || || 967 || || 11 kaimų 
|-
| 1985 m. || || || „Rytų aušros“ kolūkis, Labūnavos girininkija  || Bučiūnai, Labūnava ir kt.
|}

## Šaltiniai
Pagirių apylinkė (Kėdainiai)

**Pagirių apylinkė** (arba ***Pagirio apylinkė***) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Pagirių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Ramygalos rajonui. 1954 m. prijungtos Runeikių apylinkė ir Vaiškonių apylinkė. 1988 m. birželio 22 d. Pagirių apylinkė prijungta prie Šėtos apylinkės.

|-
| 1954-05-25  || || || Ždanovo vardo ir „Gegužės 1-osios“ kolūkiai  || 
|-
| 1959 m.  || 64 || 1634 () || Ždanovo vardo kolūkis, „Gegužės Pirmosios“ kolūkis  || 1 miestelis, 33 kaimai
|-
| 1970-01  || || 1499 || || 1 miestelis, 26 kaimai, 1 viensėdis 
|-
| 1972-10-01  || 73,95 || || Pagirių vaismedžių medelynas  || 1 miestelis (Pagiriai), 27 kaimai, 1 viensėdis
|-
| 1976-07-01  || || || || 1 miestelis, 27 kaimai, 1 viensėdis 
|-
| 1979-01-17  || || 1165 || || 1 miestelis, 27 kaimai, 1 viensėdis 
|-
| 1985 m. || || || Pagirių sodininkystės tarybinis ūkis  || Pagiriai, Vaiškoniai ir kt.
|}

## Šaltiniai
Pajieslio apylinkė

**Pajieslio apylinkė** (iki 1971 m. ***Pajėslio apylinkė, Pajeslio apylinkė***) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Krakių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Dotnuvos rajonui. 1954 m. prijungtos Pilsupių apylinkė ir Šilainėlių apylinkė, 1963 m. – dalis Krakių apylinkės. 1971 m. sausio 27 d. patikslintas apylinkės pavadinimas. 1988 m. birželio 22 d. Pajieslio apylinkė prijungta prie Krakių apylinkės.

|-
| 1954-05-25  || || || „Naujo gyvenimo“ kolūkis  || 
|-
| 1959 m.  || 34,31 || 2081 () || „Naujo gyvenimo“ kolūkis, „Pilaitės“ kolūkis  || 17 kaimų, 2 vienkiemiai
|-
| 1970-01  || || 1807 || || 40 kaimų, 1 viensėdis, 1 viensėdžio dalis 
|-
| 1972-10-01  || 68,71 || || Meironiškių kolūkis, Pajieslio kolūkis  || 40 kaimų, 1 viensėdis
|-
| 1976-07-01  || || || || 40 kaimų, 1 viensėdis 
|-
| 1979-01-17  || || 1505 || || 41 kaimas, 1 viensėdis 
|-
| 1985 m. || || || Meironiškių kolūkis, Pajieslio kolūkis  || Deveikiškiai, Diksiai, Guptilčiai, Meironiškiai, Pajieslys, Pilsupiai, Šmotiškiai, Vosbučiai ir kt.
|}

## Šaltiniai
Pernaravos apylinkė

**Pernaravos apylinkė** – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Pernaravos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Ariogalos rajonui. 1954 m. prijungta Preikapių apylinkė ir dalis Rudakių apylinkės, 1963 m. – Pelutavos apylinkė, 1977 m. – Gučkampio apylinkė.

|-
| 1954-05-25  || || || M. Melnikaitės vardo, V. Kudirkos vardo, „Šviesaus kelio“ kolūkiai ir Pagojaus tarybinio ūkio Milvydų skyrius  || 
|-
| 1959 m.  || 66,03 || 2921 () || M. Melnikaitės vardo kolūkis, „Šviesaus kelio“ kolūkis, „Naujo gyvenimo“ kolūkis, Pagojaus tarybinio ūkio Melvidų ir Leščių skyriai  || 1 miestelis, 24 kaimai
|-
| 1970-01  || || 2314 || || 1 miestelis, 28 kaimai, 1 kaimo dalis 
|-
| 1972-10-01  || 116,11 || || Pernaravos kolūkis, Rugėnų kolūkis, S. Nėries kolūkis, „Šviesaus kelio“ kolūkis, Žostautų kolūkis  || 1 miestelis (Pernarava), 30 kaimų
|-
| 1976-07-01  || || || || 1 miestelis, 30 kaimų 
|-
| 1979-01-17  || || 2576 || || 1 miestelis, 42 kaimai, 1 kaimo dalis 
|-
| 1985 m. || || || „Ąžuolo“ kolūkis, Pernaravos kolūkis, Salomėjos Nėries kolūkis, „Šviesaus kelio“ kolūkis  || Aukštdvaris, Gučkampis, Jakšiai, Langakiai, Paaluonys, Pelutava, Pernarava, Rugėnai, Žostautai ir kt.
|-
| 1989-01  || || 2001 || || 1 miestelis, 43 kaimai, 1 kaimo dalis 
|}

## Šaltiniai
Nociūnų apylinkė (Kėdainiai)

**Nociūnų apylinkė** (iki 1971 m. ***Naciūnų apylinkė***) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.

## Istorija

Apylinkė įkurta 1954 m. gegužės 25 d. iš Kuigalių apylinkės, Žiogaičių apylinkės, Slikių apylinkės, dalies Saviečionių apylinkės ir dalies Akmenių apylinkės. 1963 m. prijungta Girelės apylinkė ir dalis Taučiūnų apylinkės. 1971 m. sausio 27 d. patikslintas apylinkės pavadinimas. 1986 m. prijungta Labūnavos apylinkė.

|-
| 1954-05-25  || || || „Tarybinio krašto“ ir „Aukso varpos“ kolūkiai  || 
|-
| 1959 m.  || 92,47 || 2109 () || „Aukso varpos“ kolūkis, „Tarybinio krašto“ kolūkis, Žeimių valstybinis medelynas  || 10 kaimų, 19 vienkiemių, 1 glžk. stotis
|-
| 1970-01  || || 1784 || || 13 kaimų, 1 viensėdis, 1 glžk. stoties gyvenvietė, 2 kaimų dalys 
|-
| 1972-10-01  || 89,45 || || „Auksinės varpos“ kolūkis, „Aušros“ kolūkis, „Tarybinio krašto“ kolūkis  || 14 kaimų, 1 viensėdis, 1 gel. stoties gyvenvietė, 1 kaimo dalis
|-
| 1976-07-01  || || || || 14 kaimų, 1 viensėdis, 1 gel. stoties gyvenvietė, 1 kaimo dalis 
|-
| 1979-01-17  || || 3336 || || 27 kaimai, 1 viensėdis, 1 kaimo dalis 
|-
| 1985 m. || || || „Aušros“ kolūkis, „Varpos“ kolūkis  || Beinaičiai, Juciūnai, Medekšiai, Nociūnai, Paobelys, Pelėdnagiai, Saviečiai ir kt.
|-
| 1989-01  || || 4273 || || 39 kaimai, 1 viensėdis, 1 gel. stoties gyvenvietė 
|}

## Šaltiniai
Šėtos apylinkė

**Šėtos apylinkė** – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Šėtos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kėdainių rajonui. 1954 m. prijungtos Stagių apylinkė, Petraičių apylinkė, Žeimelio apylinkė, dalis Vainiūnų apylinkės ir dalis Pručių apylinkės, 1963 m. – Bukonių apylinkė, dalis Okainių apylinkės ir dalis Žeimių apylinkės, 1988 m. – Pagirių apylinkė.

|-
| 1954-05-25  || || || „Šėtos“ ir „Piliakalnio“ kolūkiai  || 
|-
| 1959 m.  || 60,76 || 2916 () || „Šėtos“ kolūkis, „Piliakalnio“ kolūkis  || 1 miestelis, 16 kaimų, 13 vienkiemių
|-
| 1970-01  || || 2823 || || 1 miestelis, 26 kaimai, 4 viensėdžiai 
|-
| 1972-10-01  || 110 || || „Piliakalnio“ kolūkis, Šėtos kolūkis, Kaplių profesinės technikos mokyklos nr. 13 mokomasis ūkis, Taujankų zooferma  || 1 miestelis (Šėta), 22 kaimai, 10 viensėdžių, 1 kaimo dalis
|-
| 1976-07-01  || || || || 1 miestelis, 23 kaimai, 10 viensėdžių 
|-
| 1979-01-17  || || 2604 || || 1 miestelis, 21 kaimas, 10 viensėdžių 
|-
| 1985 m. || || || Šėtos kolūkis, Kaplių profesinės technikos mokyklos mokomasis ūkis, Šėtos girininkija  || Aukštieji Kapliai, Sangailai, Šėta ir kt.
|-
| 1989-01  || || 2268 || || 2 miesteliai, 43 kaimai, 9 viensėdžiai 
|}

## Šaltiniai
Surviliškio apylinkė

**Surviliškio apylinkė** – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Surviliškio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Dotnuvos rajonui. 1954 m. prijungta Kalnaberžės apylinkė, 1963 m. – Paberžės apylinkė.

|-
| 1954-05-25  || || || „Švyturio“ ir „Žiburio“ kolūkiai  || 
|-
| 1959 m.  || 43,95 || 2580 () || „Žiburio“ kolūkis, „Švyturio“ kolūkis  || 1 miestelis, 14 kaimų, 1 vienkiemis
|-
| 1970-01  || || 2434 || || 1 miestelis, 21 kaimas, 2 viensėdžiai 
|-
| 1972-10-01  || 86,21 || || „Liaudies“ kolūkis, Miegėnų kolūkis, „Švyturio“ kolūkis, „Žiburio“ kolūkis  || 1 miestelis (Surviliškis), 21 kaimas, 2 viensėdžiai
|-
| 1976-07-01  || || || || 1 miestelis, 21 kaimas, 2 viensėdžiai 
|-
| 1979-01-17  || || 2714 || || 1 miestelis, 25 kaimai, 1 viensėdis 
|-
| 1985 m. || || || „Švyturio“ kolūkis, „Žiburio“ kolūkis  || Bakainiai, Berželė, Kalnaberžė, Pakruostė, Sirutiškis, Surviliškis, Užupė, Vaidatoniai ir kt.
|-
| 1989-01  || || 1947 || || 1 miestelis, 25 kaimai, 1 viensėdis 
|}

## Šaltiniai
Truskavos apylinkė

**Truskavos apylinkė** – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Truskavos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Ramygalos rajonui. 1954 m. prijungta Šukionių apylinkė, Vidulaukio apylinkė ir dalis Likėnų apylinkės, o dalis Truskavos apylinkės prijungta prie Radviliškių apylinkės. 1963 m. prijungta dalis Okainių apylinkės.

|-
| 1954-05-25  || || || „Lenino keliu“ kolūkis  || 
|-
| 1959 m.  || 75 || 2668 () || „Lenino keliu“ kolūkis  || 1 miestelis, 22 kaimai
|-
| 1970-01  || || 2237 || || 1 miestelis, 39 kaimai, 2 kaimų dalys 
|-
| 1972-10-01  || 138,7 || || Okainių kolūkis, Petkūnų kolūkis, „Tarybinio ryto“ kolūkis, Taujėnų kolūkis, Truskavos kolūkis  || 1 miestelis (Truskava), 43 kaimai
|-
| 1976-07-01  || || || || 1 miestelis, 43 kaimai 
|-
| 1979-01-17  || || 1725 || || 1 miestelis, 41 kaimas 
|-
| 1985 m. || || || Okainių kolūkis, Petkūnų kolūkis, Truskavos kolūkis, Anciškio girininkija  || Ančiškis, Okainiai, Pavermenys, Petkūnai, Šukioniai, Truskava, Užvalkiai, Užvermenė, Užžartėlė ir kt.
|-
| 1989-01  || || 1699 || || 1 miestelis, 44 kaimai 
|}

## Šaltiniai
Tiskūnų apylinkė

**Tiskūnų apylinkė** – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kėdainių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kėdainių rajonui. 1954 m. prijungtos Pliupų apylinkė ir Apytalaukio apylinkė, 1963 m. – Nevėžio apylinkė ir dalis Iciūnų apylinkės, o dalis Tiskūnų apylinkės prijungta prie Kėdainių apylinkės ir Taučiūnų apylinkės. 1988 m. birželio 22 d. visa Tiskūnų apylinkė prijungta prie Kėdainių apylinkės.

|-
| 1954-05-25  || || || „Pakeltos velėnos“ kolūkis ir Juodkiškio tarybinio ūkio Šateinių skyrius  || 
|-
| 1959 m.  || 62,92 || 1751 () || „Pakeltos velėnos“ kolūkis, Geodezijos ir melioracijos instituto Vilainių eksperimentinio ūkio Sirutiškių skyrius  || 19 kaimų, 2 vienkiemiai
|-
| 1970-01  || || 1635 || || 21 kaimas, 3 viensėdžiai 
|-
| 1972-10-01  || 82 || || „Nevėžio“ kolūkis, „Pakeltos vėliavos“ kolūkis  || 22 kaimai, 3 viensėdžiai
|-
| 1976-07-01  || || || || 22 kaimai, 3 viensėdžiai 
|-
| 1979-01-17  || || 1252 || || 22 kaimai, 2 viensėdžiai 
|-
| 1985 m. || || || „Pakeltos vėliavos“ kolūkis, Šventybrasčio girininkija  || Apytalaukis, Bučioniai, Repengiai, Šeteniai, Šventybrastis, Tiskūnai, Užmiškis ir kt.
|}

## Šaltiniai
Yliškių kapinynas

**Yliškių kapinynas** – prūsų kapinynas prie Yliškių kaimo (Vėluvos apskritis, nuo 1946 m.  – *Divnoje*, Gvardeisko rajonas, Kaliningrado sritis).

## Tyrimai
Vietovė 1405 m. minima Ilisken, 1427 m. – Ilischken vardu. Kapinynas, kartais vadinamas Neu Ilischken, aptiktas 1888 m.; rasti žąslai, antskydis (umbas), segė, durklas sidabro ir aukso plokštelėmis puoštose makštyse. Kapinynas 1890 m. ir apie 1897 m. buvo kasinėjamas. Į Karaliaučiaus muziejų „Prussia“ buvo patekę senojo geležies amžiaus – II a.-IV a. ir vikingų laikotarpio IX a.-XI a. radinių, kurie neišliko.

## Šaltiniai
Orė

**Orė** (, ) – upė Kazachstane (Aktiobės sritis) ir Rusijoje (Orenburgo sritis); Uralo upės kairysis intakas. Prasideda dviem ištakomis (Šijli ir Terisbutaku) Mugodžarų kalnų vakariniame šlaite. Teka daugiausia į šiaurę, pačiame žemupyje pasuka į vakarus ir Orsko mieste įteka į Uralą.

Upės poplūdis trunka nuo balandžio iki gegužės vidurio, likusią metų dalį būna nusekusi. Užšąla spalį arba lapkritį, atitirpsta kovo gale arba balandį. Orės vanduo naudojamas drėkinimui.

## Šaltiniai
Ylnikų pilkapynas

**Ylnikų pilkapynas** – prūsų pilkapynas Semboje, prie Ylnikų kaimo (, Žuvininkų apskritis, nuo 1946 m.  – *Sarajevo*, Zelenogradsko rajonas, Kaliningrado sritis). 

## Tyrimai
Vietovė 1348 m. minima *Ilnikino*, 1352 m. – *Ilniko* vardu. Pilkapyne buvo 6 pilkapiai. Vieną jų ištyrė Otas Tišleris, kiti vėliau buvo suardyti. Tirtame pilkapyje rasti šešių sudegintų mirusiųjų palaidojimai: trys mirusieji buvo palaidoti ant pilkapio pagrindo, jo viduryje įrengtoje akmeninėje dėžėje. Joje rastos trys urnos ir žalvarinis įmovinis kirvukas. Kiti trys buvo palaidoti pilkapio sampile; aptikti trys kapai su urnomis, apdėtomis plokščiais akmenimis. Vienoje urnoje rastas žalvarinis įvijinis smeigtukas. Viename iš suardytų pilkapių rasta antkaklė ir du smeigtukai. Pilkapynas datuojamas ankstyvuoju geležies amžiumi. Manoma, iš šio pilkapyno į muziejų „Prussia“ buvo patekęs pincetas ir žalvarinis kirvukas.

## Šaltiniai
Vytenis Imbrasas

**Vytenis Imbrasas** (1928 m. gruodžio 11 d. Kaune – 2008 m. sausio 21 d. Vilniuje) – Lietuvos kino režisierius, scenaristas, poetas.

## Biografija
1952 m. Vilniaus universitete baigė lietuvių kalbą ir literatūrą. 1956–1992 m. Lietuvos kino studijos kino kronikos redaktorius, dokumentinių filmų režisierius. Sukūrė, daugelį pagal savo scenarijus, filmų architektūros, kultūros temomis, biografinių, dokumentinių, mokslo populiarinamųjų filmų. Parašė eilėraščių. Lietuvos kinematografininkų sąjungos narys.

## Filmografija
* Šauksmas, Lietuvos alpinistams, scenarijaus bendraautoris Rimtautas Šilinis, 1967 m.
* Vandens ir vėjo fuga, 1968 m., Varnos architektūros filmų festivalio prizas 1972 m.
* Akimirkos, (Antanas Sutkus), 1969 m.
* Jaunųjų balsai, 1971 m.
* Salomėja Nėris, 1971 m.
* Lazdynai – Architektų gatvė, 1974 m., Kelcų kino festivalio diplomas 1975 m.
* Variacijos 100-ojo vaidmens tema, (Monika Mironaitė), 1974 m.
* Laimingasis – tai aš, (Juozas Grušas), 1976 m.
* Geriau kaip mieste, 1981 m., Sofijos architektūros filmų festivalio prizas 1982 m.
* Vilniaus madona, 1981 m.
* Žemės muzika, vėjo spalva, (Bronius Kutavičius), 1988 m.
* Kaip draugas jūsų pažįstamas. Kristijonas Donelaitis, 1982 m.
* Kristijonas Donelaitis, 1989 m.
* Žūsim, kad gyventume, apie Sausio 13 įvykius, 1991 m.

## Bibliografija
* Anapus rudens, antologija, sudarė ir parengė Vytautas Kubilius, 1995 m.

## Šaltiniai
ISO 3166-2:GA

**ISO 3166-2:GA** – Gabono provincijų kodai.

## Kodai

## Nuorodos
* ISO 3166-2, visų šalių regionų kodų lentelė.
* ISO 3166-1, šalių kodų lentelė.
Perskeltas dangus

**Perskeltas dangus** – 1974 m. Lietuvos kino studijoje pagal Vytauto Bubnio romaną „Po vasaros dangum“ sukurtas meninis filmas. Drama. Filmo trukmė – 1 val. 34 min.

## Kūrybinė grupė
* Scenarijaus autoriai – Marijonas Giedrys, Romas Gudaitis
* Režisierius – Marijonas Giedrys
* Operatorius – Jonas Tomaševičius
* Dailininkas – Algirdas Ničius
* Kostiumų dailininkė – Viktorija Bimbaitė
* Kompozitorius – Giedrius Kuprevičius
* Garso operatorius – Petras Lipeika

## Vaidina
* Antanas Šurna – Steponas Kreivėnas
* Liubov Virolainen – Polina, jo žmona
* Vasilij Simčič – senasis Kreivėnas
* Ieva Gurinaitė-Paskienė – motina
* Stasys Petronaitis – Vacys Kreivėnas
* Ingrida Kilšauskaitė – Šarūnė Kreivėnaitė
* Balys Bratkauskas – Mindaugas Kreivėnas-Platonovas
* Oleg Dmitrijev – Marius
* Povilas Gaidys – pirmininkas Trakymas
* Vytautas Rumšas – Dainius
* Regina Arbačiauskaitė – Regina
* Gražina Bigelytė-Bulavienė – TV reporterė
* Juozas Jaruševičius – Senavaitis
* Viktoras Malinauskas – Aurimas
* Ona Valiukevičiūtė – Aurimo draugė
* Algimantas Mažuolis, Balys Barauskas, Linas Pečiūra, Artūras Pravilionis, Kristina Gudonytė ir kt.

## Siužetas

Po ilgų klajonių po SSRS, namo pas tėvus į gimtąją Lietuvą sugrįžta sūnus. Kartu su juo – ukrainietė žmona, kuriai nusibodo klajonės, ji laukiasi ir nori sėslaus gyvenimo, kad ir svetimame krašte.

## Apdovanojimai
* 1975 m. – VIII sąjunginio kino festivalio Kišiniove antrasis prizas už moters vaimenį L. Virolainen.

## Nuorodos
* Kine kaip kine – Perskeltas dangus (video)
* Perskeltas dangus (video)
Pilietinės visuomenės institutas

**Pilietinės visuomenės institutas** – 2004 m. vasarą Atviros Lietuvos ir Valdo Adamkaus fondų įsteigta viešoji įstaiga. Pilietinės visuomenės institutas vykdo įvairius Lietuvos Respublikos ir Europos institucijų finansuojamus projektus. Pilietinės visuomenės institutui nuo jo įkūrimo 2004 m. vadovavo direktorius dr. Darius Kuolys, 2012 m. direktore paskirta dr. Ieva Petronytė.

## Pilietinės galios indeksas
Viešojoje erdvėje Pilietinės visuomenės institutas daugiausia žinomas dėl savo kasmet atliekamo Pilietinės galios indekso tyrimo, kuris kaip pažangos matavimo rodiklis įtrauktas į valstybės strategijas (pavyzdžiui, Valstybės pažangos strategiją „Lietuva 2030“, 2014–2020 metų nacionalinės pažangos programą, Valstybinę švietimo 2013–2022 metų strategiją, Nacionalinės jaunimo politikos 2011–2019 metų plėtros programą, Lietuvos valstybės atkūrimo šimtmečio minėjimo programą, naudojamas tokiuose dokumentuose kaip Lietuvos Respublikos Vyriausybės veiklos ataskaitos, Vilniaus savivaldybės strateginis planas ir t. t.). Indeksu remiasi ir tarptautinės institucijos (pavyzdžiui, OECD, Freedom House). 

## Išnašos

## Nuorodos, šaltiniai
* Oficiali Pilietinės visuomenės instituto svetainė
* Pilietinės visuomenės instituto leidiniai Mokslinėje elektroninėje bibliotekoje
* DEGUTIS, Mindaugas; RAMONAITĖ, Ainė; ŽILIUKAITĖ, Rūta. Pilietinės galios indeksas. Vilnius, 2008.
Oskolas

**Oskolas** arba **Oskilas** (, ) – upė Rusijoje (Kursko ir Belgorodo sritys) ir Ukrainoje (Charkovo sritis); Šiaurinio Doneco kairysis, pats didžiausias intakas. Prasideda Vidurio Rusijos aukštumoje. Teka daugiausia į pietus. Vagos plotis 10–40 m, vietomis išplatėja iki 300 m. Upės gylis svyruoja nuo 0,4 m slenksčiuose iki 10 m sietuvose. Upės tėkmė gan lėta, 0,2 m/s, tačiau slenkstėtose vietose pagreitėja iki 1,2 m/s. Oskolas įteka į Šiaurinį Donecą 580 km nuo jo žiočių.

Didesni intakai: Urazova (kairysis), Aukštutinė Dvurečnaja, Žemutinė Dvurečnaja, Osinovka, Senicha, Bachtynas (dešinieji).

Upė užšąla lapkričio gale ar gruodžio pradžioje, o atitirpsta kovą ar balandžio pradžioje. Patvenkta Senojo Oskolo, Oskilo tvenkiniais. Prie Oskolo įsikūrę miestai: Senasis Oskolas, Naujasis Oskolas, Valuikai (Rusija), Kupjanskas (Ukraina).

## Šaltiniai
Didžialapė liepa

**Didžialapė liepa** (*Tilia platyphyllos*) – dedešvinių (*Malvaceae*) šeimos medis, kilęs iš žemyninės Europos. Vėliau buvo sodinamas pietryčių Didžiojoje Britanijoje kur paplitęs kalkinis dirvožemis. 
   
Tai siaurų aptakų medis, augantis vidutiniu tempu ir pasiekiantis 40 m aukštį. Jauni stiebeliai rausvai rudi, bet vėliau žievė tampa tamsiai pilka su smulkiais įtrūkimais ir vagelėmis. Šakelės yra rausvai žalios ir šiek tiek plaukuotos.  Lapija sudaryta paprastai, pakaitomis išdėstyti lapai. Didžialapės liepos lapai yra didesni už mažalapės liepos. Jų ilgis nuo 6 iki 9 cm (išskirtiniais atvejais 15 cm). Jie ovalūs, širdiški, ties viduriu tamsiai žalios spalvos, kitoje pusėje su balkšvais plaukeliais. Lapkotis paprastai yra 3-4 cm ilgio, bet gali svyruoti tarp 1,5-5 cm. Rudenį lapų spalva svyruoja nuo gelsvai žalios iki geltonos. Žiedeliai nedideli kvepiantys, gelsvai baltos spalvos ant šakos išsidėstę nusvirusiomis grupelėmis nuo 3 iki 4. Apdulkinami bičių. Vaisius mažas, apvalus, plaukuotas, kreminės spalvos riešutėlis, kurio skersmuo 1 cm ar mažiau.

Didžialapė liepa dažniausiai sodinama kaip dekoratyvinis medis parkuose. Naudojama sukurti šešėliui arba apsaugai nuo vėjo. Yra kelios veislės, kurios populiarios, tai – Tilia platyphyllos 'Asplenifolia, 'Filicifolia Nova', 'Laciniata', 'Vitifolia' – karpytalapiai; 'Aurea' – geltonais ūgliais, gesvais lapais, 'Rubra' – raudonais ūgliais, 'Prince's Street' ir 'Streetwise' – stačiašakiai, žiemą raudonais ūgliais, 'Pendula' – svyruoklinis.
Apencelis-Auserodenas

**Apencelis-Auserodenas** () – kantonas šiaurės rytų Šveicarijoje. Vyriausybė ir parlamentas įsikūrę Herizau mieste (kantono sostinė), o teisinė valdžia Trogene. Apencelis-Auserodenas yra šiaurės rytų Šveicarijoje ir ribojasi su Sankt Galeno ir Apencelio-Inerodeno kantonais.

## Istorija

Kantone žmonės apsigyveno VII–VIII a. palei Glato upę. Sankt Galeno vienuolynas turėjo didelės įtakos vietinei bendruomenei. Herizau pirmąkart paminėtas 907 m., o kantonas (Appenzell: *abbatis cella*) – 1071 m.

1401 m. kantonas sukilo prieš vyskupą. Po mūšių virtinės, vadinamos Apencelio karu, Apencelis tapo nepriklausomas nuo vienuolyno.

1513 m. Apencelis prisijungė prie Šveicarijos federacijos kaip tryliktasis kantonas. 1597 m. dėl religinių priežasčių Apencelio kantonas buvo padalintas į katalikišką Apencelį-Inerodeną ir protestantiškąjį Apencelį-Auserodeną.

Nuo XVI a. pradėta vystyti audinių pramonė. Įsikūrus stambioms audimo firmoms vienos pradėjo specializuotis audime, kitos – siuvinėjime. Tekstilės pramonė žlugo 1920–1939 m.

1834 m. pirmąkart priimta konstitucija, reformuota 1876 ir 1908 m. Dėl geležinkelio linijų tiesimų 1875–1913 m. išaugo vietinė pramonė, o gyverntojų skaičius pasiekė maksimumą 1910 m. (57 973 žmonės). 2001 m. kantone gyveno 53 200 žmonių.

1934 m. Johannes Baumann tapo pirmu Apencelio-Auserodeno piliečiu, tapusiu Šveicarijos Federacijos Tarybos nariu. Moterys vietiniu lygiu galėjo balsuoti nuo 1972 m., bet kantono lygiu tik 1989 m. 1994 m. moterys buvo pirmąkart išrinktos į vyriausybę. Atviras susirinkimas (*Landsgemeinde*) uždraustas 1997 m. Dėl balsavimo teisės užsieniečiams suteikimo kiekviena savivaldybė nusprendžia savarankiškai.
Cugo kantonas

**Cugo kantonas** – Šveicarijos kantonas centrinėje šalies dalyje. Administracinis centras - Cugas. Kantone yra Cugo ežeras. Per kantoną teka Lorzės upė.
Jašha

**Jašha** () – senovės majų miestas Peteno regione, dabartinėje Gvatemaloje, 30 km į pietryčius nuo Tikalio, tarp Jašhos ir Saknabo ežerų. Priešingame Jašhos krante yra vėliau iškilęs majų miestas Topoštė. Miestas buvo gyvenamas tarp 600 m. pr. m. e. ir 900 m., savo klesetėjimą pasiekė klasikiniu Mezoamerikos laikotarpiu. Miesto pavadinimas reiškia „jūros bangos spalvos vanduo“.

Radimvietėje yra ~500 įvairių statinių, tarp jų 40 stelų, 13 altorių, 9 Mezoamerikos piramidės, 2 žaidimo kamuoliu laukai, sakbių (grįstų kelių) tinklas, vandentiekis. Aikštėje C yra vienintelis piramidžių-dvynių kompleksas už Tikalio ribų. Jos žymi katuną – 20 metų laikotarpį majų kalendoriuje. Manoma, kad tokią miesto stilistiką galėjo lemti Jašhos sąjunga su Tikaliu. Rasta daug keramikos dirbinių su ceremoninėmis ir mitologinėmis scenomis.
Ochrido ežeras

**Ochrido ežeras** (, ) – didelis ežeras Balkanuose, Albanijoje ir Šiaurės Makedonijoje. Telkšo tektoninėje tarpukalnių dubumoje, 693 m aukštyje virš jūros lygio. Ilgis 30,4 km, plotis iki 14,8 km. Giliausia vieta siekia 288 m (giliausias ežeras Balkanuose). Iš ežero išteka Juodojo Drino upė (viena Drino ištakų). Ežeras laivuojamas, vystoma žvejyba. Ochrido pakrantės yra svarbi kurortinė zona.

Pagrindiniai miestai prie ežero: Ochridas, Struga (Š. Makedonija), Pogradecis (Albanija).

Ochrido ežeras ir jo pakrantės dėl unikalios gyvosios gamtos bei istorinio palikimo įtrauktos į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą. Gausu žuvų, ežero pakrantėse žiemoja paukščiai.


Ohrid-Lake.jpg|Ežeras greta Galičičos
Pogradec,_Lake_Ohrid_-_Albania.jpg|Pogradecis
Музеј на вода 01.jpg|Bronzos amžiaus gyvenvietės rekonstrukcija


## Šaltiniai
Jašhos ežeras

**Jašhos ežeras** () – ežeras Gvatemaloje, Peteno departamente, į šiaurės rytus nuo Floreso, 158 m aukštyje virš jūros lygio. Įeina į Jašhos-Nakumo-Narancho nacionalinį parką. Vandens lygis kinta priklausomai nuo laikotarpio. Ežero pakrantėje majų civilizacijos laikais kletėjo Jašhos miestas, o vakarinėje pakrantėje ir salose buvo įsikūręs Topoštės miestas.

Ežere ir jo apylinkėse yra didelė paukščių įvairovė (lyguminės čačalakos, spindintieji kalakutai, miulerio amazonės, trogonai, karališkosios musinukės, geltonkaktės žakanos, mažieji melsvieji garniai, braziliniai jabiru, amerikiniai kojūkai ir kt.).

## Šaltiniai
Revolver (albumas)

**„Revolver“** (*Revolveris*) – septintasis britų roko grupės „The Beatles“ albumas, išleistas 1966 m. rugpjūčio 5 d.

Daugelyje albumo dainų galima pastebėti elektrinės gitaros garsą, kas nebūdinga praeitam jų albumui „Rubber Soul“, kuris buvo įkvėptas folkroko. „Revolver“ išbuvo 7 savaites UK Albums Chart topo pirmoje vietoje ir 6 savaites JAV albumų topo pirmoje vietoje. Nors „Revolver“ buvo išleistas prieš Bitlų paskutinį koncertinį turą 1966 m. rugpjūtį, jie neatlikinėjo albumo dainų gyvai, nes, pasak jų, daugelis šio albumo dainų (pvz., „Tomorrow Never Knows“) buvo per sudėtingos, kad jas būtų galima atlikti gyvai. 

„Revolver“ dažnai yra vadinamas vienu iš populiariausių visų laikų albumų. 2002 m. žurnalo „Rolling Stone“ skaitytojai išrinko jį visų laikų geriausiu, o 2003 m. to paties žurnalo 500 visų laikų geriausių albumų sąraše „Revolver“ užėmė trečią vietą. 2001 m. televizijų tinklas VH1 taip pat išrinko „Revolver“ geriausiu visų laikų albumu. Žurnalo „Q“ skaitytojai išrinko jį ketvirtu geriausiu albumu ir pačiu geriausiu britišku albumu.

## Dainų sąrašas
Visas dainas parašė Lenon/McCartney, išskyrus „Love You To“, „Taxman“, „I Want to Tell You“, kurias sukūrė George Harrison.

**Pirma pusė**
# "Taxman" – 2:39
# "Eleanor Rigby" – 2:07
# "I'm Only Sleeping" – 3:01
# "Love You To" (Harrison) – 3:01
# "Here, There and Everywhere" – 2:25
# "Yellow Submarine" – 2:40
# "She Said She Said" – 2:37

**Antra pusė**
# "Good Day Sunshine" – 2:09
# "And Your Bird Can Sing" – 2:01
# "For No One" – 2:01
# "Doctor Robert" – 2:15
# "I Want to Tell You" – 2:29
# "Got to Get You into My Life" – 2:30
# "Tomorrow Never Knows" – 2:57

## Šaltiniai
Grimzių apylinkė

**Grimzių apylinkė** – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kelmės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kelmės rajonui. 1954 m. prijungta dalis Kukečių apylinkės ir dalis Padubysio apylinkės. 1963 m. prijungtos Kukečių apylinkė ir Vijurkų apylinkė.

|-
| 1954-05-25  || || || M. Melnikaitės vardo kolūkis  || 
|-
| 1959 m.  || 40,8 || 3512 () || M. Melnikaitės vardo kolūkis  || 22 kaimai, 2 vienkiemiai
|-
| 1970-01  || || 3050 || || 69 kaimai, 14 viensėdžių, 1 kaimo dalis 
|-
| 1972-10-01  || 112,06 || || „Liepsnos“ kolūkis, M. Melnikaitės kolūkis, „Pergalės“ kolūkis  || 67 kaimai, 15 viensėdžių, 3 kaimų dalys
|-
| 1976-07-01  || || || || 67 kaimai, 15 viensėdžių, 3 kaimų dalys 
|-
| 1979-01-17  || || 2511 || || 67 kaimai, 15 viensėdžių, 3 kaimų dalys 
|-
| 1985 m. || || || Marijos Melnikaitės kolūkis, „Pergalės“ kolūkis  || Grimziai, Kukečiai, Lupikai, Paverpenis, Suvartuva, Vijurkai ir kt.
|-
| 1989-01  || || 2118 || || 63 kaimai, 13 viensėdžių, 7 kaimų dalys 
|}

## Šaltiniai
Karklėnų apylinkė (Kelmė)

**Karklėnų apylinkė** – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Karklėnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Varnių rajonui. 1969 m. prijungta Pašilės apylinkė. 1988 m. birželio 22 d. Karklėnų apylinkė prijungta prie Kražių apylinkės.

|-
| 1954-05-25  || || || „Karklėnų“ kolūkis  || 
|-
| 1959 m.  || 39,93 || 2412 () || „Karklėnų“ kolūkis  || 1 miestelis, 13 kaimų, 9 vienkiemiai
|-
| 1970-01  || || 2220 || || 2 miesteliai, 44 kaimai, 7 viensėdžiai, 2 kaimų dalys 
|-
| 1972-10-01  || 95,13 || || Karklėnų kolūkis, „Komunizmo aušros“ kolūkis, Pašilės tarybinis ūkis  || 2 miesteliai (Karklėnai, Pašilė), 43 kaimai, 7 viensėdžiai, 2 kaimų dalys
|-
| 1976-07-01  || || || || 2 miesteliai, 43 kaimai, 7 viensėdžiai, 2 kaimų dalys 
|-
| 1979-01-17  || || 1875 || || 2 miesteliai, 43 kaimai, 7 viensėdžiai, 2 kaimų dalys 
|-
| 1985 m. || || || Karklėnų kolūkis, Pašilės tarybinis ūkis  || Karklėnai, Pagirgždūtis, Pašilė, Vašilėnai ir kt.
|}

## Šaltiniai
Kelmės apylinkė

**Kelmės apylinkė** – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.

## Istorija

Apylinkė įkurta 1963 m. sausio 12 d. iš Paliepšių apylinkės ir Verpenos apylinkės. 1969 m. prijungta dalis Šaltinių apylinkės.

|-
| 1959-01-15 || || 4079 () || || 
|-
| 1970-01  || || 3956 || || 77 kaimai, 17 viensėdžių, 1 kaimo dalis 
|-
| 1972-10-01  || 130,9 || || „Šviesos“ kolūkis, „Vienybės“ kolūkis, Kelmės paukštininkystės tarybinis ūkis, Šaltenių tarybinis ūkis  || 76 kaimai, 21 viensėdis, 2 kaimų dalys
|-
| 1976-07-01  || || || || 76 kaimai, 21 viensėdis, 2 kaimų dalys 
|-
| 1979-01-17  || || 3365 || || 76 kaimai, 21 viensėdis, 2 kaimų dalys 
|-
| 1985 m. || || || „Vienybės“ kolūkis, Kelmės paukštininkystės tarybinis ūkis  || Janaučiai, Naudvaris, Notėnai, Palepšai, Paprūdžiai, Paverpenis, Pavilbėnis, Šalteniai, Verpena ir kt.
|-
| 1989-01  || || 2886 || || 70 kaimų, 13 viensėdžių, 4 kaimų dalys 
|}

## Šaltiniai
Kiaunorių apylinkė

**Kiaunorių apylinkė** (1954–1963 m. ***Padurupių apylinkė, Padurupio apylinkė***) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje Kiaunorių vardu. 1949 m. buvo Bazilionų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Tytuvėnų rajonui. 1954 m. gegužės 25 d. ji pervadinta Padurupių vardu, nors centras išliko Kiaunoriuose. 1963 m. sausio 12 d. prijungta Mockaičių apylinkė ir Padurupių apylinkei sugrąžintas Kiaunorių vardas. 1986 m. spalio 20 d. prijungta prie Tytuvėnų apylinkės.

|-
| 1954-05-25  || || || „Tarybinės žemės“ ir „Aušros“ kolūkiai  || 
|-
| 1959 m.  || 45,13 || 2321 () || „Tarybinės žemės“ kolūkis, „Aušros“ kolūkis  || 15 kaimų, 15 vienkiemių
|-
| 1970-01  || || 2250 || || 52 kaimai, 11 viensėdžių 
|-
| 1972-10-01  || 101,48 || || „Naujosios sodybos“ kolūkis, Pašiaušės kolūkis, „Tarybinės žemės“ kolūkis  || 49 kaimai, 9 viensėdžiai, 3 kaimų dalys
|-
| 1976-07-01  || || || || 48 kaimai, 10 viensėdžių, 3 kaimų dalys 
|-
| 1979-01-17  || || 1878 || || 48 kaimai, 10 viensėdžių, 3 kaimų dalys 
|-
| 1985 m. || || || „Naujosios sodybos“ kolūkis, „Tarybinės žemės“ kolūkis  || Elvyrava, Kiaunoriai, Mockaičiai, Padurupiai, Pagauštvinis, Pašiaušė ir kt.
|}

## Šaltiniai