open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Sibiro galia 2

**Sibiro galia 2** taip pat žinomas kaip **Altajaus dujotiekis** – planuojamos gamtinių dujų magistralinis dujotiekis, kuris tiektų dujas į Kiniją iš Jamalo dujų telkinių Rusijoje per Mongoliją.

## Istorija
Projektas pirmą kartą buvo aptartas 2006 m., tačiau derybos vėl atnaujintoss tik 2013–2014 m. Ilgą laiką projekto įgyvendinimas buvo stabdomas dėl nesutarimų dėl kainos, užsakymo apimčių ir finansavimo.

2025 m. rugsėjo 2 d. Rusijos „Gazprom“ ir Kinijos CNPC pasirašė įpareigojantį memorandumą dėl „Sibiro galia 2“ statybos, pagal kurį per Mongoliją ketinama tiekti apie 50 mlrd. m³ dujų per metus 30 metų. Dujos Kinijai būtu tiekiamos iš telkinių, kurie anksčiau gamtinėmis dujomis aprūpindavo Europos rinkas.

## Taip pat skaitykite
* Sibiro galia

## Šaltiniai
2025–2026 m. Serie A (moterų lyga)

**2025–2026 m. moterų [[Serie A (moterų lyga)|Serie A]]** () – aukščiausioji Italijos moterų futbolo lyga. 

Sezonas prasidėjo 2025 m. spalio 5 d. ir baigėsi 2026 m. gegužės 17 d.

## Pokyčiai
Dalyvavo 12 komandų, arba dviem daugiau nei ankstesniais metais. 

Įskaitant 9 senbuvių, bei iš 2025–2026 m. Serie B perkeltas Ternana, Parma ir Genoa.

* „Napoli Femminile“ pakeitė pavadinimą į „Napoli Women“.
* Nuo šio sezono komandų kapitonų raiščiuose vietoje raidės „C“, bus visas užrašas „Capitana“.

## Dalyvės

## Turnyrinė padėtis
### I etapas

### II etapas

----

## Taip pat skaitykite
* 2025–2026 m. Serie A 
* 2025–2026 m. Italijos futbolo taurė

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali lygos svetainė
* Italy (Women) 2024/25 pagal RSSSF
* 2025–2026 m. Serie A (I etapas) SOCCERWAY
* 2025–2026 m. Serie A (moterų lyga) FLASHSCORE
* 2025–2026 m. Serie A (I etapas) Globalsportsarchive
Ternana Women

**Ternana Women** – Italijos futbolo klubas iš Ternio. Šis straipsnis apie moterų komandą, rungtyniavusią aukščiausioje lygoje.

## Istorija

2024–2025 m. sezone rungtyniavo moterų Serie B, tapo lygos nugalėtojomis ir pateko į stipriausią divizioną.

Nuo 2025–2026 m. sezono varžėsi pajėgiausioje Italijos moterų futbolo lygoje – Serie A.

## Sezonai
; Pastarųjų metų sezonai

## Pasiekimai
;  **moterų Serie A:**
***Čempionės (0)**: 
;  **moterų Serie B**
*  **Nugalėtojai (1):** 2024–2025 m.
;  **Coppa Italia**
***Nugalėtojos (0)**: 
;  **Supercoppa Italiana**
***Nugalėtojos (0)**:

## Klubo spalvos

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia tradicine apranga. 

## Komandos sudėtis
Atnaujinta: 2025 m. spalio 1 d.

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Globalsportsarchive
2025 m. Kanų kino festivalis

**2025 m. Kanų kino festivalis** (, ) – 78-asis kasmetinis Kanų kino festivalis, kuris vyko 2025 m. gegužės 14–25 d. Prancūzų aktorė Juliette Binoche buvo pagrindinio konkurso žiuri pirmininkė. Režisierius Jafar Panahi pelnė „Auksinę palmės šakelę“ – pagrindinį festivalio prizą – už dramą „Tai buvo tik atsitiktinumas“.

Oficialų festivalio plakatą su 1966 m. Claude Lelouch filmo „Vyras ir moteris“ kadru sukūrė „Hartland Villa“.

Festivalio metu įteiktos dvi garbės „Auksinės palmės šakelės“: pirmoji buvo įteikta Robert De Niro per atidarymo ceremoniją, o antroji – Denzel Washington.

Dieną po oficialaus ACID atrankos paskelbimo, 2025 m. balandžio 16 d. Izraelio oro pajėgos surengė antskrydį prieš Gazos mieste esantį namą, kuriame gyveno palestiniečių fotožurnalistė Fatima Hassouna, viena iš pagrindinių Sepideh Farsi dokumentinio filmo „Padėk savo sielą ant rankos ir eik“ herojų, ir jos šeimos nariai. Festivalis paskelbė oficialų pareiškimą, kuriame išreiškė užuojautą ir kritikavo tebevykstantį karą bei smurtą Gazoje. Atidarymo dieną daugiau nei 350 režisierių, aktorių ir prodiuserių, tarp jų Jonathan Glazer, Nuri Bilge Ceylan, Víctor Erice, Hafsia Herzi, Aki Kaurismäki, Nadav Lapid, Kleber Mendonça Filho, Pedro Almodóvar, David Cronenberg ir Ruben Östlund, pasirašė laišką, kuriame pasmerkė žurnalistės nužudymą ir pasmerkė tebevykstantį genocidą Gazoje, pareikšdami: „Mes negalime tylėti, kai Gazoje vyksta genocidas“.

Festivalį atidarė Amélie Bonnin režisuotas filmas „Vieną dieną išeiti“.

## Išnašos
Girdžių tiltas

**Girdžių tiltas** – tiltas per Mituvą, stovintis kelyje  Girdžiuose, paribyje su Būtrimais, Jurbarko rajono savivaldybėje, žemiau Girdžių tvenkinio.

## Istorija

Nuo carinės Rusijos laikų girdžiškiai ir kiti aplinkiniai gyventojai vargo be tilto per Mituvą. Norint patekti į Girdžius reikėdavo sukti 3 km vingį pro Miliušių dvarą arba pro Pažėrų kaimą ir Dargių dvarą, kur buvo taip pat ne visada pravažiuojami tiltai. Pėstieji keldavosi valtimis, lieptus kartais nunešdavo pavasario potvyniai. Kraštietis rašytojas pedagogas Antanas Giedraitis-Giedrius prisiminė, kad tik iš rytų pusės ties Girdžių bažnyčia buvo patvaresnis kabantis lieptas. Iš vakarų pusės ateinantiems prie šio liepto reikėjo sukti didelį vingį. 

Tilto Girdžiuose ilgai nebuvo ir Lietuvai atgavus paskelbus Nepriklausomybę. 1919 m. prie bažnyčios stovėjo medinis tiltas. 1931 m. „Lietuvos aidas“ rašė: „*nors Girdžių apylinkės [[ūkininkas|ūkininkai]] ir pasiturinčiai gyvena, bet liepto per Mituvą neįsitaiso. Vargas žmonėms į bažnyčią nueiti, kai patvinsta Mituva pavasarį. Kartais ligi apalpimo tenka šauktis, kol išgirsta valtininkas perkelti*“. Tik 1934 m. prie Girdžių senajame Jurbarko–Vadžgirio vieškelyje apskrities savivaldybė pastatė patvarų betoninį tiltą, kainavusį 40 000 Lt.

Kitais duomenimis, gelžbetoninis tiltas Girdžiuose pastatytas 1930 m. Šiame kelyje per gretimą Antvardės upelį 1931 m. pastatytas gelžbetoninis tiltas – 7,0 m dydžio, kainavęs 13 650 Lt („Savivaldybė“, 1933, Nr. 8).

## Konstrukcija

Pirmasis tiltas buvo nekarpytos, sijinės-gembinės konstrukcijos. Bendras statinio ilgis - 42,04 m, tarpatramio ilgis -19,80 m, sijų gembinių dalių ilgiai po 9 m. Tilto plotis - 5,74 m, važiuojamosios dalies plotis - 5,30 m. Ramtai perdangai atremti neįrengti, todėl tiltas – vieno tarpatramio. Tarpines atramas sudaro masyvūs, gelžbetoniniai taurai. Perdanga įrengta iš monolitinio gelžbetonio, briaunotoji. Ją sudaro dvi pagrindinės kintamo aukščio išilginės sijos su skersinėmis diafragmomis ir monolitinė, paklotą laikanti plokštė. Siauro tilto prieigose stovėjo priešpriešinio eismo pirmenybės kelio ženklai.

Pastaraisiais metais (iki 2012 m.) tiltas rekonstruotas, išplatintas, pritaikytas išaugusio eismo apkrovoms.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Girdžių tiltas *[[Google Street View]]* 2021-05
*
2024–2025 m. Serie A (moterų lyga)

**2024–2025 m. moterų [[Serie A (moterų lyga)|Serie A]]** () – aukščiausioji Italijos moterų futbolo lyga. 

Sezonas prasidėjo 2024 m. rugpjūčio 30 d. ir baigėsi 2025 m. gegužės 11 d.

## Pokyčiai
Dalyvavo 12 komandų, įskaitant 11 senbuvių, bei iš 2024–2025 m. Serie B perkeltas Lazio.

## Turnyrinė padėtis
### I etapas

### II etapas
* Juventus iškovojo Serie A Femminile čempionių titulą.

----

## Taip pat skaitykite
* 2024–2025 m. Serie A 
* 2024–2025 m. Italijos futbolo taurė

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali lygos svetainė
* Italy (Women) 2024/25 pagal RSSSF
* 2024–2025 m. Serie A (moterų lyga) SOCCERWAY
* 2024–2025 m. Serie A (moterų lyga) FLASHSCORE
* 2024–2025 m. Serie A (moterų lyga) Globalsportsarchive
Emīlija Rulle

**Emylija Rulė** (, 1910 m. vasario 27 d. – 1989 m. birželio 14 d.) – lyvių poetė, dainavusi lyvių ansamblyje „Kāndla”.

## Biografija
Gimė Lielirbės kaimo Galeniekų sodyboje žvejo Fricio ir Trynės Grynfeldų šeimoje. Motinos tėvai buvo lyviai ir jų šeimoje augo 10 vaikų. Vėliau E. Rulė gyveno Virpės kaimo Vėverų sodyboje, taip pat ir Ventspilyje. Mokėsi Mikeltuornio pradinėje mokykloje.

Kolūkyje E. Rulė dirbo kaimo brigadoje, prižiūrėjo paukščių jauniklius. Be to, Ancėje dirbo vaikų darželio vedėja. Papildomai prisidurdavo siuvėjaudama – už maisto produktus draugams ir pažįstamiems siūdavo ir taisydavo drabužius. 1955 m. išsikėlė gyventi į Ventspilį ir uoste dirbo naktine sarge.

E. Rulė buvo ištekėjusi už virpiškio Ievaldo Rebuko, šeimoje gimė duktė Skaidrytė. I. Rebukas po karo buvo išsiųstas Rusijon į filtracijos stovyklą ir ten mirė. Antrą kartą ištekėjo už uosto darbininko Fricio Rulės. Nuo pat įkūrimo 1972 m. E. Rulė dainavo Ventspilio lyvių ansamblyje „Kāndla”. Su ansamblio vadove Hilda Gryva suorganizavo koncertinę išvyką į Estiją. Ansamblyje E. Rulė dainavo, kol leido sveikata, vėliau ansamblį palaikė moraliai.

Tirdami lyvių kalbą pas E. Rulę dažnai viešėdavo lyvių kalbos tyrėjai iš Estijos. E. Rulė kalbėjo lyviškai, kai tik tai buvo įmanoma. Ji lyviškai ne tik kalbėjo, bet ir mokėjo rašyti, nes papildomai buvo mokiusis pas lyvių kalbos mokytoją Martinį Lepstę. E. Rulė mokėjo daug liaudies dainų, padavimų ir pati rašė eiles, į kurias įtraukdavo aplinkos stebėjimus, kasdienybės įvykius ir užsiėmimus, kas leidžia pajusti to meto gyvenimo eigą. Jos eilėraščių spausdinama pirmojoje lyvių poezijos antologijoje „Aš pagausiu tave, menke!“

Emylija Rulė palaidota Mikeltuornio kapinėse (anot kitų šaltinių – Ventspilio Miško kapinėse).

## Išnašos
Sužionių dvaras

**Sužionių dvaras** – buvusio dvaro sodyba Sužionyse, Vilniaus rajone, įsikūrusi 16 km į šiaurę nuo Nemenčinės, 5 km į rytus nuo kelio .

Nuo 1992 m. dvaras įrašytas į Kultūros vertybių registrą. Nuo 2025 m. įrašyti atskiri saugomos sodybos statiniai. Sodybos centrinėje dalyje stovi gyvenamasis namas, ūkinis pastatas, rūsys, klebonijos ir girininkijos pastatai. Dauguma išlikusių statinių pritaikyti šiandieninio gyvenimo poreikiams. Dvaro sodybos kompleksui priskiriami ir atskirai įsikūrę Šv. Felikso Valua bažnyčia, ir šventoriaus karstinė.

Dvaro sodybos medinis gyvenamasis namas (Žalioji g.3) statytas XIX a. Pastatas sudėtinis, L raidės formos plano, dengtas dvišlaičiu valminiu stogu. Pastogę juosia dėžinis karnizas. Rąstinio pastato pamatai su akmenų mūro cokoliu. Sienose įstatyti stačiakampiai langai. Kai kurie pakeisti šiuolaikiniais, išlikę keli mediniai, su profiliuotais apvadais. Dalis senojo pastato apkalta vertikaliomis medinėmis lentomis su antlentjuostėmis. 

## Istorija

Sužionių gyvenvietė minima nuo XVI a. pradžios, kai valda priklausė Grigorijui Gromykai. 1533 m. tapo Vilniaus raktininko Anikijaus Hornostajaus nuosavybe. 1554 m. dvaras ir šis savininkas minėti Nemenčinės valdų inventoriuje. Nuo 1686 m. dvaras priklausė Breslaujos pamakariui Adomui Krošinskiui. Jis šį dvarą trejiems metams buvo perleidęs Eleonorai Danilevič, vėliau dvarą valdė Bronius ir Petras Liguckiai. 

Sužionims atitekus Benediktui Tyzenhauzui, dvaras nugyventas, nes buvo dažnai nuomojamas, įkeičiamas. Jo valdose buvusių pastatų prasta būklė minėta 1730 m. surašytame inventoriuje.

1782 m. Ignacas Tyzenhauzas pardavė Sužionių dvaro valdas Upytės pavieto vėliavininkui Benediktui Karpiui. 1795 m. Karpiai pastatė dabartinę mūrinę bažnyčią ir kleboniją. Pirmoji medinė dvaro koplyčia greičiausiai buvo pastatyta XVI a. pabaigoje, nes išlikęs 1746 m. aprašymas, kuriame minima prie dvaro stovėjusi sena koplyčia, dengta šiaudais, su geležiniais kryžiais ant stogo, Švč. Mergelės Marijos paveikslu. Aplink ją buvo įsikūrusios kapinaitės.

Maždaug XIX a. viduryje Sužionys ir kelios gretimos valdos tapo Jono Tiškevičiaus nuosavybe. Jam valdant, 1856 m. bažnyčia atnaujinta, pastatui suteikta neogotikinės architektūros stilistika. Paskutinis Sužionių dvarą valdė grafas Mykolas Zigmantas Tiškevičius.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Sąrašas:Lietuvos dvarai
* Sużany. Folwark Tyszkiewiczów *radzima.org*
* Sužionių dvaro sodyba *wikimapia.org*
*
Rūdolfs Ermanbriks

**Rūdolfas Ermanbrikas** (, 1914 m. rugpjūčio 6 d. – 1988 m. balandžio 6 d.) – Latvijos choro dirigentas, mokytojas.

## Biografija
Gimė Mazirbėje. R. Ermanbrikas kilęs iš senos lyvių giminės, gyvenusios Sykrage ir Mazirbėje. Pirmojo pasaulinio karo metais šeima pasitraukė į Ufą. Grįžęs į Latviją mokėsi Mazirbės pradinėje mokykloje (1922–1928), Ventspilio valstybinėje vidurinėje mokykloje (1928–1932), Ventspilio liaudies konservatorijoje, Rygos mokytojų institute (1933–1935) ir Rygos liaudies konsevatorijoje. R. Ermanbrikas išmoko muzikuoti keletu instrumentų, gerai griežė smuiku ir skambino pianinu. Jau 18-os metų pradėjo diriguoti Mazirbės chorui. 1939 m. per Lyvių tautos namų atidarymą choras atliko jo harmonizuotą lyvių liaudies dainą „Knaš neitst, vāldapuțkõz“ („Gražioji mergelė, baltoji gėlelė“), o Dundagos orkestras grojo jo harmonizuotą lyvių liaudies dainų pynę.

Dirbo Rygos miesto 2-ojoje tautiškai mišrioje pradinėje mokykloje (1935–1936), kaip mokytojas – 1937–1940 m., taip pat Varvės pradinėje mokykloje direktoriumi (1940–1941). Vėliau R. Ermanbrikas savo gyvenimą susiejo su gimtuoju kraštu: dirbo Mazirbės pradinėje mokykloje mokytoju (1941–1946), mokyklos direktoriumi (1946–1952), Dundagos vidurinėje mokykloje direktoriumi (1952–1954) ir mokytoju (1954–1954), Kolkos aštuonmetėje mokykloje direktoriumi (1959–1974). Visus šiuos metus R. Ermanbrikas nenustojo vadovauti chorams, visi jo auklėtiniai išmoko skaityti natas, dainuoti ir muzikuoti įvairiais instrumentais.

Rūdolfas Ermanbrikas mirė Mazirbėje, palaidotas Ragciemo kapinėse.

## Išnašos
Didriķis Blūms

**Didrikis Blūmas** (, , 1893 m. gruodžio 22 d. – 1970 m. lapkričio 20 d.) – Lielirbės lyvių choro dirigentas.

## Biografija
Gimė Lielirbėje. Mokėsi Mikeltuornio mokykloje, kur muzikinį išsilavinimą įgijo pas mokytoją F. Kierpę. 1922 m. D. Blūmas įkūrė Lielirbės chorą, dainų mokydavo grieždamas smuiku. Chorui produktyviausias buvo 4-asis dešimtmetis, kai buvo įsisavintas platus lyvių dainų ir dainų švenčių repertuaras. Vadovaujamas D. Blūmo choras dalyvaudavo Mazirbės lyvių renginiuose, yra viešėjęs Saremoje (1935) ir Ventspilyje. D. Blūmas buvo ištremtas į Kareliją ir dirbo priverstiniuose Baltosios ir Baltijos jūrų kanalo statybos darbuose. Grįžęs į Latviją 1948 m. atkūrė Lielirbės chorą.

Domėjosi radijo imtuvais, eidavo į žvejybą. 1952 m. teko palikti gimtąjį kaimą, nes jis buvo įtrauktas į draudžiamą karinę zoną, ir išsikelti į Kolką. D. Blūmo duktė – lyvių ansamblio „Līvli“ narė, lyvių kultūros ir istorijos tyrėja Valda Marija Šuvcanė.

Didrikis Blūmas mirė Kolkoje, palaidotas Lielirbės kapinėse.

## Išnašos
Liūdynės tiltas

**Liūdynės tiltas**, taip pat **Tautkūnų tiltas** – automobilių transporto tiltas per Nevėžį, stovintis Panevėžio rajone, Velžio seniūnijoje, tarp Liūdynės ir Tautkūnų kaimų, 0,6 km į pietvakarius nuo kelio  (Senojo Vilniaus kelio). Tiltas per upę nutiestas apie 100 m žemiau buvusio vandens malūno (išlikę užtvankos griuvėsiai), palyginti atokiame vietinio susisiekimo kelyje, vedančiame iš Liūdynės į Keravą.

Liūdynės tiltas yra ribotos keliamosios galios (3,5 t) ir pralaidumo statinys. Jo prieigose pastatyti atitinkami įspėjamieji kelio ženklai. 2020 m. nepaisydamas įspėjimų ant tilto užvažiavo ir įlūžo pilnai krautas miškavežis. Po šios avarijos suremontavus tiltą, papildomai pastatyti kelio kraštus ribojantys betoniniai atitvarai, ant tilto įrengti automobilių gabaritus ribojantys vartai (iki 2,8 m aukščio, 2,5 m pločio).

Dabartinis vienos eismo juostos tiltas įrengtas ant platesnių, masyvių monolitinio betono atramų. Statinys trijų angų, sijinės konstrukcijos, sumontuotas iš plieninių sijų (geležinkelio bėgių). Ant perdangos įrengtas išilginių medinių lentų paklotas. Kraštus riboja metaliniai turėklai. Tilto bendras ilgis apie 28 m.

## Istorija

XX a. pradžioje apie 100 m aukščiau esamo tilto vietos, pusiaukelėje iki santakos su Alanta veikė Tautkūnų vandens malūnas, kurį valdė dvarininkas  A. Jaloveckis. Netoli nuo Nevėžio stovėjo du dvarai: Liūdynės dešiniajame krante ir Keravos - kairiajame. Upės vaga šiame ruože buvo 5-10 m pločio, 3-5 m aukščio krantais, su ryškia srove. Tarpukaryje ties šiuo kaimu ūkininkai vasaromis statė laikinąjį, silpnos konstrukcijos medinį tiltą. 

Sovietmečiu Liūdynės pusėje buvusioje dvarvietėje kūrėsi mašinų ir traktorių stotis, žemės ūkio ir gamybinės įmonės, priešingame krante buvo tuščių laukų kurtis gyventojų daržams ir sodams. 

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Sąrašas:Tiltai per Nevėžį
*
Žemaitukai (grupė)

**„Žemaitukai“** – Lietuvos popmuzikos grupė, kilusi iš Plungės ir Skuodo. Duetas išpopuliarėjo 2013 m. TV3 projekte „X Faktorius“. Grupę sudaro Ovidijus Petrauskas ir Linas Vaitkevičius.

## Diskografija

### Studijiniai albumai
* „Jeigu pasaulis priklausytų man“ (2023 m.)

## TV veikla
2013 m. – 2014 m. dalyvavo TV3 „X Faktorius“ antrame sezone.

2024 m. sausio 10 d. LNK pokalbių laidoje „Šeškinės 20“.

2025 m. sausio 9 d. LRT pokalbių laidoje „Vakare su Audrium Giržadu“.

2025 m. LRT projekte „Dainuoju Lietuvą“.

2025 m. TV3 pokalbių laidoje „Paskutinė vakarienė“.

2025 m. dalyvavo LNK „Žvaigždžių duetai“.

## Apdovanojimai ir nominacijos

## Šaltiniai
2025–2026 m. Serie A

**2025–2026 m. [[Serie A|Serie A]]** () – aukščiausioji Italijos futbolo lyga. Dėl rėmimo sutarčių oficialiai žinoma kaip **Serie A Enilive** ir **Serie A Made in Italy**. 124-asis aukščiausio lygio Italijos futbolo sezonas arba 16-asis nuo tada, kai organizuoja atskiras lygos komitetas – „Lega Serie A“.

Sezonas prasidėjo 2025 m. rugpjūčio 23 d. ir baigėsi 2026 m. gegužės 24 d. 

„Napoli“ gynė čempionų titulą, 2024–2025 m. sezone iškovoję ketvirtąjį „Serie A“ titulą per klubo gyvavimo istoriją.

## Pokyčiai
Dalyvavo 20 komandų, įskaitant 17 senbuvių ir tris klubus, perkeltus iš 2024–2025 m. Serie B: Sassuolo, Pisa ir Cremonese.

## Komandos

## Turnyrinė padėtis

----

## Taip pat skaitykite
* 2024–2025 m. Serie A 
* 2025–2026 m. Italijos futbolo taurė

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali lygos svetainė
* Italy 2025/26 pagal RSSSF
* 2025–2026 m. Serie A SOCCERWAY
* [ 2025–2026 m. Serie A FLASHSCORE]
* [ 2025–2026 m. Serie A Globalsportsarchive]
Petras Juknevičius (1952)

**Petras Juknevičius** (g.1952 m. birželio 29 d. Grūžiuose, Pasvalio raj.) – Panevėžio krašto istorikas, bibliotekininkas.

## Biografija

1979 m. baigė Vilniaus universitetą. Nuo 1981 m. dirbo paminklotvarkininku kultūros paveldo srityje Panevėžio rajone. Dirbo pedagoginį darbą Panevėžio mokyklose, KTU Panevėžio institute. 

Ilgametis Panevėžio rajono savivaldybės bibliotekos vyr. bibliotekininkas. Čia dirbdamas sudarė ir išleido Panevėžio rajono seniūnijų administracinius-istorinius žinynus, rengė istorinę medžiagą apie buvusį rajono administracinį suskirstymą.

Vienas iš Lietuvos istorijos draugijos Panevėžio skyriaus įkūrėjų. Įvairių leidinių apie Panevėžio kraštą autorius. Spaudoje paskelbė per 1200 straipsnių istorijos, paminklosaugos ir aplinkosaugos temomis. Panevėžio rajono laikraščio „Tėvynė“ bendradarbis.

## Įvertinimas

* G. Petkevičaitės-Bitės atminimo medalis „Tarnaukite Lietuvai“ (2024).

## Dalinė bibliografija

* Lenkiškos kultūros paveldas Panevėžio rajone / su Malgožata Rusecka.– Panevėžys: 2015 
* Panevėžio rajono administracinė raida: nuo apylinkių iki seniūnijų.– Panevėžys: 2024 
* Išnykusios Panevėžio rajono gyvenamosios vietovės.– Panevėžys: 2025  

## Šaltiniai
2025 m. pasaulio bokso čempionatas

**2025 m. pasaulio bokso čempionatas** – geriausių pasaulio bokso sportininkų čempionatas, kuris vyko rugsėjo 4 d. – rugsėjo 14 d. Liverpulyje. Tai pirmasis World Boxing pasaulinės bokso federacijos organizuotas pasaulio čempionatas.

Skirtingai negu AIBA čempionatuose, šiame čempionate varžėsi vyrai ir moterys. Vyrų kategorijose kovota be šalmų, o moterų varžybose naudoti apsauginiai šalmai.

## Medalių lentelė

## Medalininkai
### Vyrai

### Moterys

## Dalyvaujančios šalys
540 boksininkai iš 68 šalių dalyvavo pasaulio čempionate:

*  (5)
*  (4)
*  (12)
*  (4)
*  (11)
*  (8)
*  (1)
*  (14)
*  (2)
*  (11)
*  (8)
*  (16)
*  (4)
*  (11)
*  (8)
*  (6)
*  (3)
*  (7)
*  (20)
*  (12)
*  (2)
*  (5)
*  (3)
*  (6)
*  (7)
*  (9)
*  (6)
*  (1)
*  (16)
*  (20)
*  (7)
*  (17)
*  (13)
*  (1)
*  (7)
*  (12)
*  (20)
*  (8)
*  (12)
*  (4)
*  (9)
*  (7)
*  (12)
*  (10)
*  (2)
*  (5)
*  (1)
*  (3)
*  (7)
*  (1)
*  (6)
*  (19)
*  (2)
*  (10)
*  (1)
*  (1)
*  (1)
*  (4)
*  (3)
*  (1)
*  (4)
*  (8)
*  (20)
*  (20)
*  (14)
*  (18)
*  (6)
*  (2)

### Lietuva čempionate

Nacionalinei šalies komandai pasaulio čempionate vadovauja treneriai Bronislavas Šimokaitis ir Vidas Bružas.


2025 World Boxing Championships 20250906 142205 Aleksandr Trofimčiuk (LTU) vs Otgonbaatar Byamba-Erdene (MGL).jpg|Aleksandr Trofimčiuk (LTU) prieš Otgonbaatar Byamba-Erdene (MGL)
2025 World Boxing Championships 20250906 142617 Aleksandras Trofimčiukas (LTU).jpg|Aleksandras Trofimčiukas
2025 World Boxing Championships 20250906 143922 Team Lithuania.jpg|Lietuvos komanda: Darius Voišnarovičius, Algirdas Baniulis, Edgaras Skurdelis, Jonas Jazevičius, Iveta Lešinskytė


## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Gundars Bertholds

**Gundaras Bertholdas** (, 1941 m. rugpjūčio 27 d. – 2014 m. gegužės 14 d.) – ilgametis Lyvių sąjungos Kolkos grupės ir lyvių centro „Kūolka” vadovas, lyvių kultūros tyrėjas.

## Biografija
Gimė Vaidės kaimo Lažų sodyboje. Tėvas – poetas ir žvejys Alfonas Bertholdas. Tris pradinės mokyklos klases lankė Saunage, ketvirtą klasę baigė Mazirbės pradinėje mokykloje, vėliau mokslus tęsė Kolkos pradinėje mokykloje. 1960 m. baigė Dundagos vidurinę mokyklą.

Pirmoji G. Bertholdo darbovietė buvo hidrometeorologijos stotis, kurioje išdirbo dvejus metus. Tada buvo pašauktas į kariuomenę ir trejus metus tarnavo Baltarusijos raketų divizijoje. Grįžęs iš kariuomenės vadovavo Kolkos žvejų kolūkio „Brīvais zvejnieks“ („Laisvasis žvejys“) ugniagesių ir apsaugos tarnybai. Vėliau Kolkos žvejų kolūkis „Brīvais zvejnieks“ buvo sujungtas su Ruojos žvejų kolūkiu „Banga“ ir G. Bertholdas tapo šios naujos tarnybos viršininko pavaduotoju. Dirbdamas gyveno Kolkoje, bet po tėvo mirties grįžo į Lažų sodybą. Iš keturių Alfono Bertholdo vaikų Gundaras buvo vienintelis, kuris visą gyvenimą nugyveno gimtojoje Lyvių pakrantėje.

1988 m. buvo atkurta Lyvių sąjunga. Buvo sudarytos ir regioninės grupės, o Kolkos regioninė grupė įkurta 1989 m. Steigiamajame susirinkime grupės vadovu buvo pasiūlytas ir G. Bertholdas, tačiau jis atsisakė. 1990 m. Kolkos narių visuotiniame susirinkime grupės vadovu jis vis dėlto buvo išrinktas. Kolkos lyvių grupei jis vadovavo iki 2011 m. Saugodama lyvių kultūrinį paveldą ir jį populiarindama, jo vadovaujama grupė labai daug nuveikė. Pavyzdžiui, vienas didžiausių grupės pasiekimų tas, kad buvo įsteigtas savas centras, kuris Lyvių pakrantėje tapo populiaria ir lankoma vieta.

G. Bertholdui nuo pat Atgimimo pradžios rūpėjo lyvių paveldas. Lyvių laikraštyje „Līvli“, „Lyvių metraščiuose“ ir vietinėje spaudoje jis publikuodavo straipsnius. Iš jo straipsnių buvo galima susidaryti gerą vaizdą apie Kolkos lyvių grupės darbą ir lyvių centro „Kūolka“ įsteigimą. Palikęs Kolkos grupės vadovo pareigas, G. Bertholdas neprarado susidomėjimo lyviais, jų kultūra ir istorija. Jis stengėsi surinkti duomenų apie savo gimtąjį kaimą ir jo žmones, dalyvaudavo lyvių renginiuose. Pasak B. Šuvcanės, G. Bertholdas iš tėvo buvo paveldėjęs troškimą pasireikšti kūrybiškai ir jam gerai sekėsi rašyti.

Gundaras Bertholdas palaidotas Vaidės kapinėse.

## Išnašos
Lizete Švanenberga

**Lizetė Švanenberga** (, 1902 m. – 1987 m.) – paskutinė Kuršo lyvių vakarų patarmės vartotoja.

## Biografija
Gimė Lūžnioje, gyveno Jaunbeltų sodyboje. Apie Lizetės Švanenbergos gyvenimą daugiausia žinoma iš jos pasakojimų: mokyklą lankiusi dvejus metus, Pirmojo pasaulinio karo metais jos tėvas žvejys šeimą buvęs išsivežęs į Odesą ir Sevastopolį, estų folkloristas O. Loritsas iš L. Švanenbergos motinos užrašinėjęs lyvių kalbos pavyzdžius ir tautosaką, L. Švanenbergos vyras žuvęs jūroje.

L. Švanenberga visada būdavo pasiruošusi bendrauti su turistais, mėgo pasakoti istorijas, kaip Sevastopolio stotyje žaidusi su caro vaikais, kaip vaikystėje mačiusi Leniną ir Staliną, kaip per televiziją atpažinusi kalbant lyviškai ir kaip ji tapusi kino žvaigžde. Įmanoma, kad ji galėjo pagauti suomių televiziją, o suomių kalba panaši į lyvių. Senatvėje L. Švanenberga iš tiesų buvo dažnai filmuojama, iš jos būdavo užrašomi kalbos ir tautosakos pavyzdžiai. L. Švanenberga skundėsi, kad baigia išnykti lyvių kalba, tyrėjai Marai Zirnytei yra sakiusi, kad Lūžnioje ir Mikeltuornyje, kur šnekėta lyvių vakarų patarme, kalba gražiausia.

Palaidota Lūžnios kapinėse.

## Išnašos
Alexander Satariano

**Aleksanderis Satarianas** (*Alexander Satariano*; g. 2001 m. spalio 25 d.) – Maltos futbolininkas, puolėjas. Kitados kviestas į Maltos U-17, U-19, U-21 jaunimo futbolo rinktines. Atstovavo Maltos nacionalinei rinktinei.

## Karjera
Karjerą pradėjo Pembruko „Saint Andrews“. Kitados žaidė jaunimo komandose, o 2016–2019 m. rungtyniavo pagrindinėje komandoje. 2019–2020 m. sezone nuomos pagrindais perleistas Sliema Wanderers klubui.

Nuo 2020 m. priklausė Sliema Wanderers klubui. 

2021 m. liepos 3 d. pasirašė trejų metų trukmės sutartį su Frosinone klubu (Italija). 2022 m. sausio 31 d. nuomos pagrindais perleistas Pergolettese (Italija). 2022 m. rugpjūčio 31 d. paskolintas Balzan klubui (Malta). Sudaryta vienerių metų trukmės sutartis.

2023–2025 m. atstovavo Birkirkara klubui (Malta). 2023 m. rugpjūčio pabaigoje tapo žinoma apie persikėlimą į klubą. 

2025 m. vasarą persikėlė į „Kallithéa“ klubą (Graikija).

## Pasiekimai

; Asmeniai įvertinimai
*  **[[Malta|Maltos]] metų futbolininkas**: 2025 m.

## Rinktinė
Nuo 2022 m. atstovavo Maltos nacionalinei rinktinei. 2022 m. lapkričio 11 d. debiutavo draugiškose rungtynėse prieš Lichtenšteiną. Maltiečiai sutriuškino varžovus rezultatu 3-0.

2021 m. kovo 27 d. pelnė savp pirmąjį įvartį atstovaudamas Maltos rinktinei rungtynėse prieš Slovakiją. Susitikimas baigėsi lygiosiomis 2-2. Po Luke Gambin įvarčio (16 min.) ir Alexander Satariano tikslaus smūgio 20 min. maltiečiai pirmavo (2-0), tačiau neišlaikė persvaros ir rungtynės baigėsi lygiomis.

2025 m. birželio 7 d. žaidė prieš Lietuvos rinktinę. susitikimas baigėsi nulinėmis lygiosiomis (0-0).

2025 m. rugsėjo 4 d. Pasaulio futbolo čempionato atrankos G grupės rungtynėse Dariaus ir Girėno stadione (Kaunas) pelnė įvartį į Lietuvos rinktinės vartus. Maltiečiai pirmavo (1-0), tačiau lietuviai, po Gvido Gineičio realizuoto 11 m baudinio, išlygino rezultatą ir susitikimas baigėsi lygiosiomis (1-1).

## Išnašos

## Nuorodos
* SOCCERWAY
* Transfermarkt 
* Globalsportsarchive
2025 m. Chinese Super League

**2025 m. [[Chinese Super League]]** – aukščiausioji Kinijos futbolo lyga. 22–asis Superlygos sezonas, kai buvo įkurta lyga. Shanghai Port gynė čempionų titulą. 

Dėl rėmimo sutarčių dar žinoma kaip 2025 m. **China Resources Beverage Chinese Football Super League** ().

Sezonas prasidėjo 2025 m. vasario 22 d., o baigėsi 2025 m. lapkričio 22 d.

## Pokyčiai

## Dalyviai
; 2025 m. Chinese Super League dalyviai

## Turnyrinė padėtis
; 2025 m. Chinese Super League galutinė komandų rikiuotė
* Shanghai Port futbolininkai iškovojo Kinijos čempionų titulą.

----

## Išnašos

## Nuorodos
* RSSSF duomenų bazė
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
2025–2026 m. JAE Pro League

**2025–2026 m. [[JAE Pro League]]** – aukščiausioji JAE futbolo lyga. 51–asis sezonas, kai buvo įkurta lyga. Dėl rėmimo sutarčių dar žinoma kaip **2025–2026 m. ADNOC Pro League**.

Sezonas prasidėjo 2025 m. rugpjūčio 16 d., o baigėsi 2026 m. gegužės d. Shabab Al Ahli gynė čempionų titulą.

## Pokyčiai

## Dalyviai
; 2026–2026 m. JAE Pro League dalyviai

## Turnyrinė padėtis
; 2026–2026 m. JAE Pro League galutinė komandų rikiuotė

----

## Išnašos

## Nuorodos
* RSSSF duomenų bazė
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
Giorgio Armani

**Džordžas Armanis** (; 1934 m. liepos 11 d. Pjačencoje, Italijoje – 2025 m. rugsėjo 4 d. Milane, Italijoje) – italų dizaineris, vienas įtakingiausių XX–XXI a. mados kūrėjų, prekės ženklo „Giorgio Armani“ įkūrėjas.

## Biografija
### Gyvenimas ir veiklos pradžia
Armani gimė laivybos bendrovės tarnautojo šeimoje. Iš pradžių planavo tapti gydytoju ir studijavo mediciną Bolonijos universitete, tačiau mokslų nebaigė ir pasirinko mados kelią. 1957 m. pradėjo dirbti universalinėje parduotuvėje *La Rinascente* Milane. Vėliau įgijo patirties Nino Cerruti mados namuose, kur 1964–1970 m. dirbo dizaineriu.

1975 m., padedamas verslo partnerio Sergio Galeotti, Milane įkūrė nuosavą bendrovę Giorgio Armani, kurios padalinys netrukus atsirado ir Niujorke. Iš pradžių specializavosi vyriškų drabužių kūrime, bet vėliau ėmė modeliuoti ir moterų kolekcijas, pritaikydamas vyriško kostiumo elementus moteriškam įvaizdžiui.

### Kūrybinis braižas
Armani garsėjo minimalistiniu stiliumi – klasikinių proporcijų, grakštaus silueto ir subtilios puošybos drabužiais. 9-ajame dešimtmetyje tapo vienu iš laisvesnio, patogesnio silueto mados pradininkų, išpopuliarino bluzonus bei dryžuotus ir languotus audinius. Jo kūryba sulaukė tarptautinio pripažinimo, ypač po filmo „American Gigolo“ (1980 m.), kuriame aktoriaus Richardo Gere personažas vilkėjo Armani kostiumais.

### Prekės ženklo plėtra
Laikui bėgant Giorgio Armani kolekcijų spektras išsiplėtė – imta kurti kvepalus, aksesuarus, džinsų liniją, pigesnes linijas Emporio Armani ir Armani Exchange, sportinę aprangą bei riboto leidimo aukštosios mados sukneles. 2000–2001 m. Niujorko Gugenheimo muziejuje buvo surengta didelė jo kūrybos retrospektyva.

2002 m. Armani paskirtas Jungtinių Tautų pabėgėlių agentūros (UNHCR) geros valios ambasadoriumi. Jis kūrė uniformas Italijos delegacijai 2006 m. Turino žiemos olimpinėse žaidynėse bei įvairioms sporto komandoms, tarp jų – Londono „Chelsea“ futbolo klubui ir Australijos „Rabbitohs“.

2007 m. bendradarbiaudamas su „Samsung“ sukūrė prabangų televizorių ir mobilųjį telefoną. Tais pačiais metais jo kolekcijos pristatymas Armani Privé buvo pirmą kartą tiesiogiai transliuotas internetu ir mobiliuosiuose telefonuose – tai tapo istoriniu aukštosios mados renginiu.

### Apdovanojimai
Armani sulaukė daugybės įvertinimų: 1982 m. pripažintas geriausiu pasaulio drabužių dizaineriu, 1992 m. pelnė Woolmark apdovanojimą už metų vyriškų drabužių kolekciją, taip pat daugybę kitų tarptautinių premijų.

## Šaltiniai
Din dinastija

**Din dinastija**, **Dinių dinastija** (, ) – Vietnamo dinastija, įkurta Dinių giminės ir valdžiusi 968–980 m.

Oficialiai jos valdoma valstybė vadinosi Daikovietu (). Dinastijos eros pavadinimas buvo *Thái Bình* (太平), arba „Didžioji ramybė“.

## Įkūrimas

Dinių giminė buvo įtakinga Tang dinastijos Kinijos Dzinhajaus karinėje apygardoje. Jų domenas buvo aplink Hoalu vietovę, o Din Kongču iškilo kaip Hoan provincijos gubernatorius. Mirdamas jis paliko mažametį sūnų Din Bolinį (), kuris buvo tituluojamas Huan kunigaikščiu.

Tuo metu Vietnamas (Daikovietas) buvo neseniai pasiskelbęs nepriklausomas, ir jį valdė Ngo dinastija. Kadangi Din Bolinis pernelyg sustiprėjo, 951 m. Ngo karvedžiai atsiuntė armiją ir paėmė į nelaisvę jo sūnų. Pririšę berniuką lauke, jie grasino jį nužudyti. Tačiau Din Bolinis atsisakė pasiduoti, sakydamas, jog didis vyras dėl svarbaus reikalo gali paaukoti net sūnų.

965 m. Vietname galutinai neliko centrinės valdžios, ir šalį pasidalino 12 karvedžių. Hoan provincijoje įsigalėjo Din Bolinis, kuris kartu su sūnumi nukariavo dideles teritorijas į pietus nuo Raudonosios upės. Dar po trejų metų jis suvienijo visą Daikovietą ir titulavosi imperatoriumi (). Savo sostine jis padarė tėvoniją Hoalu, kurios vieta tarp kalnų, upių ir pelkių labai tiko dėl strateginės gynybos.

## Valdymas ir pabaiga
Din yra laikoma pirmąja nepriklausoma Vietnamo dinastija. Jos valdovas padarė daug svarbių reformų, kurios sukūrė pagrindus jaunai Vietnamo valstybei. Buvo pradėtos kaldinti bronzinės monetos vanai, atliktos administracinės reformos, daoistų ir budistų dvasininkai įtraukti į valstybės valdymą. Valstybėje buvo statomos šventyklos, akmeniniai stulpai su budistiniais tekstais.

Nepriklausomam Daikovietui reikėjo formalizuoti santykius su šiaurine kaimyne Kinijos imperija, tuo metu valdoma Song dinastijos. Kaip ir dauguma kitų to meto valstybių Rytų Azijoje, Daikovietas įsijungė į Kinijos duoklinę sistemą mainais už nepriklausomybę. 972 m. Vietnamo pasiuntiniai Kinijos imperatoriui nusiuntė audinių, raganosių ragų, dramblio ilčių ir arbatos. Susirašinėjime su Kinija Din Bolinis pagal Rytų Azijoje paplitusią tradiciją vadina save ne imperatoriumi, o karaliumi. Mainais Song imperatorius irgi pripažino Din Bolinį „Dziaodži karaliumi“.

979 m. eunuchas Do Tikas naktį nužudė karalių ir jo vyriausiąjį sūnų miegančius. Nauju imperatoriumi paskelbtas penkiametis sūnus Din Toanas (). Generolas Le Hoanas tapo regentu, tačiau jam buvo sunku suvaldyti šalį. Situaciją apsunkino Song Kinija, kuri pasiuntė armiją. Bijodami pakartotinio Kinijos nukariavimo, Vietnamo didikai pasiūlė perduoti imperatoriaus valdžią generolui. 980 m. sostinėje imperatorienė Duong Vanga didikų akivaizdoje užvilko generolui Le Hoanui imperatoriaus rūbą, taip pripažindama jį nauju imperatoriumi ir perduodama valdžią naujai dinastijai – Le.

## Valdovai

## Išnašos
Danylo Krevsunas

**Danylo Krevsunas** (g. 2005 m. balandžio 21 d.) – futbolininkas, saugas. Atstovavo Ukrainos jaunimo rinktinėms.

## Karjera
Gimė 2005 m. balandžio 21 d. Donecko mieste (Ukraina). Futbolininko mama – Ukrainos bėgikė Julija Krevsun.

Kitados priklausė Donecko „Šachtar“ jaunimo komandoms.

2022 m. po Rusijos invezijos į Ukrainą persikėlė į Vokietiją ir prisijungė prie SC Preußen Münster jaunimo komandos.

Nuo 2023 m. priklausė Borussia Dortmund. Rungtyniavo jaunimo komandoje, o nuo 2024 m. žaidė dublerių komandoje Borussia Dortmund II. 2024 m. balandžio 6 d. debiutavo rezervinėje komandoje 3. Liga rungtynėse prieš SV Sandhausen. Susitikimas baigėsi varžovų pergale rezultatu 3-2.

## Rinktinės
2024 m. pakviestas atstovauti Ukrainos U-19 rinktinei, 2025 m. debiutavo Ukrainos U-20 rinktinėje. 

2025 m. pakviestas į Ukrainos U-21 rinktinę. 2025 m. rugsėjo 5 d. LSC sporto komplekso stadione (Druskininkai) debiutavo prieš Lietuvos U-21 rinktinę. 69 minutę Danylo Krevsunas pelnė įvartį į lietuvių vartus. Rezultatas tapo 1-0, ukrainiečių naudai. 73 min. pasižymėjo Serhijus Kornijčukas, 77 min. Henadijus Sinčukas (11 m baud.), 90+4 min. Ramikas Hadžijevas. Susitikimas baigėsi triuškinančia ukrainiečių pergale 4-0.

## Išnašos

## Nuorodos
* SOCCERWAY
* Transfermarkt
Jonas Maldžiūnas

**Jonas Maldžiūnas** (1956 m. rugpjūčio 31 d. Kaune – 2025 m. liepos 31 d.) – Lietuvos dailininkas.

## Biografija
1971–1974 m. mokėsi Kauno keturmetėje vaikų dailės mokykloje. 1976–1979 m. studijavo Lietuvos dailės instituto (dabar Vilniaus dailės akademija) Pramoninės dailės katedroje. 2002 m. baigė Vilniaus dailės akademijos Kauno dailės institutą.
1977–1983 m. Kauno „Dailės“ kombinato dailininkas atlikėjas. 1980–1982 m. atliko privalomąją karinę tarnybą. 1982 m. dirbo meistru Kauno 37-ojoje vidurinėje profesinėje technikos mokykloje. 1982–1985 m. dėstė tapybą Kauno Stepo Žuko taikomosios dailės technikume (dabar Kauno kolegijos Justino Vienožinskio menų fakultetas). 1985–1991 m. Šakių rajono Lietuvos komunistų partijos 60-mečio kolūkio dailininkas. 1988–1989 ir 1992–1997 m. Kriūkų vidurinės mokyklos, 1997–2009 m. Šakių rajono meno mokyklos mokytojas. Nuo 1990 m. buvo Lietuvos dailininkų sąjungos narys. Pollock-Krasner fondo stipendininkas (1996 m.). 2000 m. buvo pakviestas į dailininkų forumą Nyderlanduose, kuriame atstovavo Lietuvai. Spaudoje paskelbė eilėraščių. 2009 m. atidarė privačią studiją, kurioje jaunimą ir suaugusius mokė tapybos, kompozicijos ir piešimo.

Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.

## Kūryba
Kūryba ekspresyvi, pasižyminti skirtingomis raiškomis. Dirbo tapybos, grafikos, keramikos, skulptūros srityse, kūrė fotografijas, objektus. Sintetinės temperos technika sukūrė sieninės tapybos darbą Kriūkų poliklinikos vaikų skyriui (1990 m.). Surengė meninių akcijų. Nuo 1979 m. dalyvavo parodose. 1983 m. surengė pirmą autorinę parodą Kauno dailininkų sąjungoje, vėliau rengė parodas Lietuvoje ir užsienyje, dalyvavo kolektyvinėse parodose. Kūrinių yra Nacionaliniame M. K. Čiurlionio dailės muziejuje.

## Šaltiniai
Ngo dinastija

**Ngo dinastija** () – Vietnamo dinastija, įkurta Ngo giminės ir valdžiusi 939–968 m.

Oficialiai jos valdoma valstybė vadinosi Dzinghajaus karinė apygarda (, ), pavadinimu, kuris Vietnamui buvo duotas Kinijos imperijoje.

## Įkūrimas

Dzinghajaus karinė apygarda administravo dab. šiaurės Vietnamą ir gretimas sritis Kinijoje nuo IX a. vidurio, tačiau šioje apygardoje nuolat vyko vietos tautų sukilimai. 880 m. išvijus Kinijos vietininkus, 905 m. čia įsitvirtino įtakinga Khuc (viet. Khúc, 曲) šeima. 

917 m. kiniška Pietų Han valstybė bandė įsiveržti į apygardą ir ją susigrąžinti, tačiau jos armiją išvijo talentingas karvedys Duong Dinnge ( iš Ai provincijos. Jis kurį laiką valdė Dzinghajų, tačiau 937 m. buvo nužudytas Kieu Kongtieno (), kuris siekė sugrąžinti Kinijos valdžią.

Ngo Kuenas buvo Duong Dingge žentas ir patyręs karvedys. Po uošvio mirties jies siekė keršto ir užpuolė uzurpatorių Kieu. Šis į pagalbą pasikvietė Pietų Han armiją. 938 m. vietnamiečių ir kinų armijos susidūrė Bakdango mūšyje, kuriame Ngo Kuenas panaudojo gudrią metodiką, įtaisydamas dugne metalinius smaigus. Jų dėka Kinijos laivynas buvo sunaikintas  ir žuvo Pietų Han imperatoriaus sūnus. Tai nulėmė, kad Kinija kuriam laikui atsisakė ambicijų Vietnamo atžvilgiu. Tiesa, Kinijai liko keturios šiauriausios apygardos apskritys.

Po pergalės 939 m. Ngo Kuenas titulavosi karaliumi () ir įtvirtino sostinę Koloa tvirtovėje. Nepaisant to, jam nepavyko normalizuoti santykių su Kinija, todėl formaliai jo valstybė toliau liko Kinijos apygarda.

Ngo Kuenas mirė po penkerių metų nuo ligos. Prieš mirdamas jis paskelbė įpėdiniu savo sūnų Ngo Siuongngapą, ir paprašė savo svainio Duong Tamkha tapti regentu. Tačiau šis pasinaudojęs aplinkybėmis uzurpavo sostą, ir Ngo Kueno sūnus buvo priverstas slapstytis.

Kadangi prieš naująjį valdovą kilo sukilimai ir nepasitenkinimas, 950 m. kitas sūnus, jaunesnysis Ngo Siuongvanas nuvertė dėdę ir išsiuntė jį į tremtį. Tada jis pasikvietė besislapstantį brolį ir pakvietė užimti sostą ir valdyti kartu. Šis dvivaldystės laikotarpis Vietnamo istorijoje žinomas kaip *Một nước, Hai vua* („Viena šalis, du valdovai“). Nepaisant to, vyresnysis brolis netrukus paveržė iš jaunesniojo valdžią, perimdamas karinius ir administracinius reikalus, o pastarajam palikdamas tik religinius ir ceremoninius.

954 m. mirus vyresniajam broliui, jaunesnysis mirė 965 m. Sostą paveldėjo šio sūnus Ngo Siuongsi. Tačiau iš karto po to šalyje kilo pilietinis karas, kurio metu valdžią dalinosi 12 karvedžių, ir Ngo Siuongsi negalėjo tituluotis karaliumi. Jis buvo priverstas bėgti į pietinę provinciją ir laikomas vienu iš karvedžių. Suirutės metu iškilo karvedys Din Bolinis (). 968 m. jis suvienijo visą šiaurinį Vietnamą, titulavosi imperatoriumi () ir pradėjo Din dinastiją.

## Administracinis suskirstymas

Ngo dinastijos kontroliuojamos teritorijos buvo dalinamos į 8 provincijas (), kurias Vietnamas paveldėjo iš Kinijos administracijos:
# Dziao provincija ();
# Luk provincija ();
# Phong provincija ();
# Čuong provincija ();
# Ai provincija ();
# Jan provincija ();
# Hoan provincija ();
# Phuklok provincija ();

## Valdovai

## Išnašos
Henadijus Sinčukas

**Henadijus Sinčukas** (*Геннадій Геннадійович Синчук*; g. 2006 m. liepos 10 d.) – futbolininkas, saugas. Atstovavo Ukrainos jaunimo rinktinėms.

## Karjera
Gimė 2006 m. liepos 10 d. Mančenkų kaime, Charkivo srityje (Ukraina).

Kitados priklausė Charkivo „Metalist“, o vėliau Charkivo „Vostok“ jaunimo komandoms. Nuo 2018 m. vėl priklausė Charkivo „Metalist“ jaunimo ugdymo sistemai.

Nuo 2023 m. atstovavo Charkivo „Metalist“ pagrindinei vyrų komandai. 2023 m. kovo 23 d. debiutavo Premjer-Liha (I) rungtynėse prieš SK Dnipro-1.

2025 m. sausio 28 d. pasirašyta ilgalaikė sutartis su CF Montréal klubu (Kanada), besivaržančiu Major League Soccer (MLS). 2025 m. rugpjūčio 24 d. pelnė įvartį rungtynėse prieš Austin. Po Sinčuko tikslaus smūgio Montreal klubas išsiveržė į priekį (1–0), o galutinis rezultatas buvo 3-2 Montreal naudai.

## Rinktinės
2023 m. pakviestas atstovauti Ukrainos U-19 rinktinei, 2024 m. debiutavo Ukrainos U-20 rinktinėje. 

2025 m. pakviestas į Ukrainos U-21 rinktinę. 2025 m. rugsėjo 5 d. LSC sporto komplekso stadione (Druskininkai) debiutavo prieš Lietuvos U-21 rinktinę. 69 minutę Danylo Krevsunas pelnė įvartį į lietuvių vartus. 73 min. pasižymėjo Serhijus Kornijčukas, 77 min. Henadijus Sinčukas (11 m baud.), 90+4 min. Ramikas Hadžijevas. Susitikimas baigėsi triuškinančia ukrainiečių pergale 4-0.

## Išnašos

## Nuorodos
* SOCCERWAY
* Transfermarkt
Ramikas Hadžijevas

**Ramikas Hadžijevas** (*Рамік Замік огли Гаджиєв*; g. 2005 m. rugpjūčio 14 d.) – lezginų kilmės futbolininkas, saugas. Atstovavo Ukrainos jaunimo rinktinėms.

## Karjera
Gimė 2005 m. rugpjūčio 14 d. Baku mieste, (Azerbaidžanas). Vėliau su šeima persikėlė į Ukrainą. Kitados priklausė Charkivo VJSM-4, Charkivo „Arena“, Charkivo „Metalist 1925“, MFA Mukačevo, Lvivo „Ruch“ ir SK Dnipro-1 jaunimo komandoms.

2023 m. debiutavo SC Dnipro-1 pagrindinėje komandoje. Nuo 2024 m. priklausė Charkivo „Metalist 1925“.

## Rinktinės
2024 m. pakviestas atstovauti Ukrainos U-19 rinktinei, 2025 m. debiutavo Ukrainos U-20 rinktinėje. 

2025 m. pakviestas į Ukrainos U-21 rinktinę. 2025 m. rugsėjo 5 d. LSC sporto komplekso stadione (Druskininkai) debiutavo prieš Lietuvos U-21 rinktinę. 69 minutę Danylo Krevsunas pelnė įvartį į lietuvių vartus. 73 min. pasižymėjo Serhijus Kornijčukas, 77 min. Henadijus Sinčukas (11 m baud.), 90+4 min. Ramikas Hadžijevas. Susitikimas baigėsi triuškinančia ukrainiečių pergale 4-0.

## Išnašos

## Nuorodos
* Transfermarkt
Serhijus Kornijčukas

**Serhijus Kornijčukas** (*Корнійчук Сергій Ярославович*; g. 2004 m. birželio 25 d.) – futbolininkas, gynėjas. Atstovavo Ukrainos jaunimo rinktinėms.

## Karjera
Gimė 200 m. birželio 25 d. Kovelio mieste (Ukraina). Kitados priklausė Kovelio futbolo centro, BRV-VIK jaunimo komandoms. 2021–2023 m. priklausė Kovalivkos „Kolos“ jaunimo ugdymo sistemai. Žaidė šio klubo jaunimo U-19 komandoje. Atstovavo Zaporižės savivaldybės futbolo klubui „Metalurh“.

2024 m. persikėlė į FK Minaj, bei debiutavo pagrindinėje komandoje. 2024 m. įvykdytas žaidėjo pardavimas, įvertintas 150 tūkst. eurų suma.

Nuo 2024 m. vasaros priklausė Žytomyro „Polissja“. 2025 m. vasarą nuomos pagrindais perleistas NK Veres Rivne.

## Rinktinės

2025 m. pakviestas į Ukrainos U-21 rinktinę. 2025 m. rugsėjo 5 d. LSC sporto komplekso stadione (Druskininkai) debiutavo prieš Lietuvos U-21 rinktinę. 69 minutę Danylo Krevsunas pelnė įvartį į lietuvių vartus. 73 min. pasižymėjo Serhijus Kornijčukas, 77 min. Henadijus Sinčukas (11 m baud.), 90+4 min. Ramikas Hadžijevas. Susitikimas baigėsi triuškinančia ukrainiečių pergale 4-0.

## Išnašos

## Nuorodos
* SOCCERWAY
* Transfermarkt 
* FK Polissja svetainė
* FK Minaj svetainė
Rachinų kalba

**Rachinų kalba** arba **arakaniečių kalba** (ရက္ခိုင်ဘာသာ = *ra.hkuing batha*) – kinų-tibetiečių šeimos kalba, vartojama vakarų Mianmare, daugiausia Rachinų valstijoje (Arakane) bei kaimyninėse Bangladešo teritorijose (Čitagongo kalvose). Pagrindiniai šios kalbos vartotojai yra arakaniečiai (rachinai) ir marmai, ši kalba artima mjanmų kalbai, dažnai laikoma jos tarme. Kalbančiųjų skaičius – apie 1 milijonas žmonių (dar apie milijonui tai antroji kalba po gimtosios).

Išskiriamos 3 pagrindinės tarmės:
* Sitvės–marmų (plačiausiai vartojama)
* Ramri
* Tandvės

Rachinų kalba laikoma „grynesne“ arba „senoviškesne“ negu standartinė birmiečių kalba, nes išlaikiusi daugiau fonetinių senosios birmiečių kalbos ypatybių (pvz., išlaikomas garsas /ɹ/, kuris birmiečių kalboje virsta /j/). Kita vertus, birmiečių kalboje išlaikytas balsių aiškumas, skiriami garsai *wa* ir *o* bei *ac, añ* ir *uik, uir*. Nuo standartinės birmiečių kalbos rachinų kalba skiriasi kai kuriais tebevartojamais archaizmais, taip pat skoliniais iš bengalų, hindi, anglų kalbų.

Mianmare rachinų kalba užrašoma mjanmų raštu, tuo tarpu Bangladeše daugelis marmų moka tik bengalų raštą. Seniausi įrašai rachinų kalba žinomi nuo XIV a.

## Šaltiniai
1930 m. Alsėdžių gaisras

**1930 m. Alsėdžių gaisras** – gaisras, kilęs Alsėdžiuose 1930 m. birželio 21 d.

Ugniagesiams Alsėdžių centre, valsčiaus valdybos pastate, bandant naujai nusipirktą motorinį siurblį, pastarasis nelauktai užsiliepsnojo. Ugnis greit apėmė visą miestelio centrą. Gaisrą pavyko lokalizuoti tik praėjus keletui valandų, padedant iš Telšių, Plungės ir Sedos atvykusiems ugniagesiams. Liepsna numalšinta maždaug 17 val. Gaisras sunaikino 30 gyvenamųjų namų, valsčiaus valdybą, sinagogą, dvi parduotuves, vaistinę, odų fabrikėlį, žmonių žūčių išvengta. Nuostoliai įvertinti 91 tūkst. litų (palyginti nedidele suma).

Suformuotas nukentėjusiems nuo ugnies šelpti komitetas.

## Išnašos

## Literatūra
* Alsėdžių miestelis sudegė nuo ugniagesių mašinos, Lietuvos žinios, 1930-06-24, nr. 140, p. 3.
* Lietuvoje Sudegintas Alsėdžių Miestas, Naujienos, 1930-06-27.
Frederikas Jansonas

**Frederikas Jansonas** (g. 1972 m. vasario 7 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.

## Biografija
1979–1990 m. mokėsi Vilniaus 22-ojoje vidurinėje mokykloje. 1990–1995 m. Vilniaus universiteto Komunikacijos fakultete studijavo žurnalistiką. Stažavo Oslo ir Stokholmo universitetuose, JAV bei Didžiojoje Britanijoje.

1990–1992 m. dienraščio „Respublika“ neetatinis bendradarbis, 1992–1994 m. reporteris, nuo 1994 m. užsienio informacijos skyriaus redaktorius, sporto naujienų redaktorius, vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas, 2004 m. dienraščio vyriausiasis redaktorius, įmonės „Respublikos leidiniai“ plėtros direktorius.  2004–2019 m. ryšių su visuomene bendrovės „KMPS ir partneriai“ plėtros direktorius, konsultantas.  2009–2019 m. VšĮ „Atverk pasaulį“ vadovas, žurnalo „National Geographic Lietuva“ vyriausiasis redaktorius.

Nuo 2019 m. spalio mėn. prezidento Gitano Nausėdos Vidaus politikos grupės patarėjas, nuo 2022 m. kovo mėn. prezidento vyriausiasis patarėjas, Komunikacijos grupės vadovas.

1995 m. susituokė su „Respublikos“ žurnaliste Ieva Šimkūnaite.

## Šaltiniai
Aleksandr Trofimčiuk

**Aleksandras Trofimčiukas** (g. 2002 m. birželio 7 d. Visagine) – Lietuvos boksininkas, kovojantis pusvidutinio svorio kategorijoje (iki 70 kg), daugkartinis Lietuvos čempionas.

## Biografija
2021 m. pasaulio jaunimo čempionate (iki 75 kg) Trofimčiukas iškovojo pergalę aštuntfinalyje. 2023 m. Europos žaidynėse laimėjo pirmąjį etapą, bet pralaimėjo aštuntfinalyje.

2024 m. Europos iki 23 m. čempionate iškovojo sidabro medalį. 2024 m. Lietuvos boksininkų federacija Trofimčiuką pripažino geriausiu metų boksininku.

2025 m. vasario 1 d. profesionalaus bokso čempionate (UBC 1, Kaunas) iškovojo pergalę techniniu nokautu (TKO, 2-as raundas) prieš Donatą Gudinauską

2025 m. pasaulio bokso čempionate Liverpulyje Trofimčiukas pirmame etape vienbalsiai 5:0 įveikė Naujosios Zelandijos atstovą Wesley Jay Cameron, bet antrame etape pralaimėjo Mongolijos atstovui Byamba-Erdene Otgonbaatar ir iš tolimesnės kovos pasitraukė. Tais pačiais metais Lietuvos bokso federacija išrinko Trofimčiuką geriausiu metų boksininku.

## Šaltiniai
Fede Álvarez

**Federikas Chavjeras „Fedė“ Alvaresas Matosas** (, g. ) – urugvajiečių kino režisierius, scenaristas ir prodiuseris. Geriausiai žinomas kaip filmų „Piktieji numirėliai“ (2013 m.), „Mirties namai“ (2016 m.) ir „“ (2024 m.) režisierius.

## Biografija
2009 m. Alvaresas savo trumpametražį filmą „Ataque de Pánico!“ išleido „YouTube“ svetainėje. Prieš premjerą internete, filmas buvo parodytas 2009 m. spalio 31 d. Buenos Airių „Rojo Sangre“ kino festivalyje. Po kelių savaičių sudarė sutartį su „Ghost House Pictures“ dėl 30–40 milijonų dolerių biudžeto mokslinės fantastikos filmo režisavimo. Jo pirmasis projektas su „Ghost House“ buvo 1981 m. filmo „Piktieji numirėliai“ perdirbinio režisavimas ir scenarijaus rašymas. Po šio perdirbinio išleidimo Alvaresas pareiškė, kad „jaučia pagundą kurti didelius franšizių filmus“, tačiau vietoj to režisavo ir parašė scenarijų palyginti mažo biudžeto siaubo filmui „Mirties namai“ (2016 m.), kuris sulaukė teigiamų atsiliepimų.

Vėliau atskleidė, kad tuo laikotarpiu „Marvel Studios“ kreipėsi į jį su pasiūlymu režisuoti nenurodytą filmą, tačiau jis atsisakė, manydamas, kad turės mažai kūrybinės kontrolės. 2017 m. Alvaresas susibūrė su „Good Universe“, kad įkurtų savo prodiuserinę kompaniją „Bad Hombre“.

Alvaresas režisavo filmą „Mergina voratinklyje“, sukurtą pagal to paties pavadinimo romaną, kuris išleistas 2018 m. lapkričio 9 d. 2019 m. balandį kartu su Doug Liman režisavo 2021 m. filmo „Chaoso planeta“ pakartotinius filmavimus, dėl kurių filmo biudžetas padidėjo dar 15 mln. dolerių.

2021 m. režisavo visas devynias „Apple TV+“ serialo „Skambučiai“ serijas – tai daugiausia garso serialas su animaciniais vaizdiniais elementais. Jis taip pat yra vienas iš scenarijaus autorių ir prodiuserių filmo „Mirties namai 2“, kuris pasirodė 2021 m. rugpjūčio 13 d. Režisavo ir parašė scenarijų 2024 m. filmui „“.

## Filmografija
### Filmai

### Televizija

## Išnašos