open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Agustín Gamarra

**Agustinas Gamara** (*Agustín Gamarra Messia*; g. 1785 m. rugpjūčio 27 d. Kuske – m. 1841 m. lapkričio 18 d. Ingavyje, Bolivijoje) – Peru prezidentas (1829 – 1833 m. ir 1838 – 1841 m.).

## Biografija

Gamara nuo pat jaunystės turėjo karišką gyvenimą. Jis dalyvavo nepriklausomybės kovose, kovojo Ajakučo mūšyje. Gamara greitai tapo gerbiamu karininku. 1828 m. dalyvavo invazijoje į Boliviją. Gamarai tapus prezidentu, pasirašyta taikos sutartis su Didžiąja Kolumbija. Gamara puoselėjo idėją okupuoti Boliviją. 1835 m. tuometiniam prezidentui Luis José de Orbegoso pasiraišius taikos sutartį su Bolivija, Gamara su Čilės pagalba ėmė organizuoti Bolivijos puolimą. Jo vadovaujamos pajėgos laimėjo Jungajaus mūšį ir Gamara vėl buvo paskirtas prezidentu. Jis ir toliau rengė žygius į Boliviją, vieno kurių metu 1841 m. ir žuvo.
Juodoji Kordiljera

**Juodoji Kordiljera** () – Andų kalnų (Vakarinės Kordiljeros) dalis vakarų Peru, Ankaše. Ilgis apie 180 km, plotis 25-40 km. Kalnai driekiasi šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi lygiagrečiai Ramiajam vandenynui, kuris nuo kalnų nutolęs ~60 km. Šiaurėje ir rytuose Juodąją Kordiljerą riboja Santos upė, pietuose – Pativilkos upė. Ties Huarasu kalnus kerta Kasmos upė. Santa Juodąją Kordiljerą skiria nuo Baltosios Kordiljeros.

Aukščiausios viršukalnės: Konjokranra (5181 m), Rumi Krusas (5020 m), Senal Sero Rikas (5006 m). Aukščiausia perėja, kertanti Kordiljerą yra Huankapetis (4608 m). Aukso, sidabro, vario telkiniai.

Kordiljera sudaryta daugiausia iš tamsių intruzinių ir efuzinių uolienų (dėl to ir vadinama Juodąja). Šlaitai pliki, be augmenijos.

Juodoji Kordiljera gyvenama jau nuo maždaug X tūkst. pr. m. e. (Gitarero urvo radiniai).

## Šaltiniai
Ankašo departamentas

**Ankašo departamentas** (, ) – vienas iš 24 Peru departamentų. Įsikūręs Ramiojo vandenyno pakrantėje. Šiaurėje ribojasi su La Libertado, rytuose – su Huanuko ir Pasko, pietuose – su Limos regionais. Administracinis centras – Huarasas.

## Istorija
Ankaše 600–400 m. pr. m. e. gyvavo pirmoji žinoma Peru kultūra – čavinai. Nuo jų gyvavimo laikotarpio Ankaše yra išlikę Čavino kultūros statinių. Vėliau teritorija buvo užkariauta inkų. Santos slėnio gyventojai buvo asimiliuoti su inkais. XVI a. Ankaše pasirodė ispanai. Konkistadoras Jeronimo de Alvaradas Santosas slėnyje įkūrė Huaraso miestą. Ankašo regionas dabartinį pavadinimą įgijo 1839 m. po prezidento Agustinas Gamara įsako. Lig tol teritorija vadinosi Huajlaso regionu. Žodis *Anqash* kečujų kalba reiškia „turkio mėlynumas“. 1970 m. Ankašą nusiaubė galingas žemės drebėjimas, kurio metu žuvo daugiau nei 50 tūkst. žmonių.

## Geografija
Ankašo regionas užima 2,8 % Peru ploto. Teritorijos rytinėje dalyje driekiasi Andų kalnai, kuriuos sudaro 2 svarbiausi kalnagūbriai: *[[Cordillera Negra]]* ir *[[Cordillera Blanca]]*. Šias kalnų grandines skiria Santos upės suformuotas *[[Callejón de Huaylas]]* slėnis. Ši upė suformuoja ir dar keletą kanjonų. Toliau rytuose Maranjono upė taip pat suformuoja gilų kanjoną. Aukščiausia viršukalnė yra 6768 m Uaskarano kalnas. Taip pat yra aukštos Alpamajo, Čopikalkio, Saprarachu, Huandojo, Pastouri viršukalnės. Tuo tarpu pajūryje driekiasi lygumos, išraižytos lagūnų. Dėl šaltosios Humbolto srovės Kostoje driekiasi dykynės. Šalia kranto yra iškilusios kelios nedidelės salelės: Tortuga, La Viuda, Blanka, Santa.

## Gyventojai
Ankaše gyvena virš 1 mln. gyventojų, kurių daugume metisai. Gyventojai susitelkę kalnų slėniuose, ypač Callejón de Huaylas. Dalis gyventojų gyvena pakrantėje. Rečiausiai gyvenamos aukštikalnių sritys ir Kostos dykynės. Skurdo lygis regione 61,1 %. Didžiausi miestai: Čimbotė, Huarasas, Karasas, Jungajas, Pomabamba.

## Ekonomika
Pakrantėse pagrindinis verslas – žvejyba. Vandenyno vandenyse veisiasi virš 700 žuvų rūšių. Čimbotė yra vienas svarbiausių šalies žvejybos uostų. Kalnuose auginamos bulvės, kviečiai, miežiai, vystoma gyvulininkystė (daugiausia galvijai ir avys). Cinko, geležies, anglies, vario, švino gavyba. Metalurgijos pramonė. Turizmas. Svarbiausi turistiniai objektai yra Uaskarano nacionalinis parkas, *[[Chavín de Huántar]]* archeologinė vietovė ir kt.

## Provincijos

Ankašas yra padalintas į 20 provincijų. Skliaustuose pateikta sostinė.
* Aicha (Aicha)
* Antonio Raymondi (Ljameljinas)
* Asunsjonas (Čakasas)
* Bolonesis (Čikijanas)
* Karuasas (Karuasas)
* Carlos Fermín Fitzcarrald (San Luisas)
* Kasma (Kasma)
* Korongas (Korongas)
* Huarasas (Huarasas)
* Varis (Varis)
* Huarmėjus (Huarmėjus)
* Huajlasas (Karasas)
* Mariscal Luzuriaga (Piskobamba)
* Okrosas (Okrosas)
* Paljaska (Kabana)
* Pomabamba (Pomabamba)
* Rekuajus (Rekuajus)
* Santa (Čimbotė)
* Sihuasas (Sihuasas)
* Jungajus (Jungajus)
Baltoji Kordiljera

**Baltoji Kordiljera** () – Andų kalnų grandinė Peru, Ankašo regione; aukščiausias vakarinių Peru Andų kalnagūbris. Ilgis 180 km, plotis 21 km. Driekiasi šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi. Vakaruose Santos upė skiria nuo Juodosios Kordiljeros. Beveik visa Kordiljera įeina į Huaskarano nacionalinį parką.

Aukščiausios viršukalnės: Huaskaranas (6768 m), Huandojus (6395 m), Čopikalkis (6354 m), Hualkanas (6122 m), Čakrararchu (6112 m), Alpamajas (5947 m), Snieguotasis Piskas (5752 m).

Kalnai sudaryti daugiausia iš kvarcinių dioritų ir andezito. Baltoji Kordiljera – didžiausia atogrąžų Andų ledynų sritis (bendras ledynų plotas ~1000 km²). Šlaituose plyti daugiausia sausosios kalnų stepės.

1966 m. Alpamajo viršukalnė UNESCO paskelbta gražiausiu pasaulio kalnu. Baltoji Kordiljera yra seismiškai aktvioje zonoje, 1970 m. žemės drebėjimo metu nuošliauža palaidojo Jungajo miestą.

## Šaltiniai
Inupiakų kalba

**Inupiakų kalba** – dialektas, priklausantis inuitų kalbai. Kalbama šiaurės ir šiaurės vakarinėje Aliaskoje. Kalba apie 10 000 žmonių, o kalbėtojai yra žinomi, kaip Inupiatai.

## Nuorodos
*
Huandojus

**Huandojus** () – viršukalnė Anduose, Baltojoje Kordiljeroje, Peru Ankašo regione, į šiaurę nuo Huaskarano kalno. Aukštis 6360 m. Turi keturias snieguotas viršūnes, kurios panašios į krosnies žiedą.

Kalno pavadinimas kečujų kalba ***Tuljparachu*** (*Tullparaju*), reiškia „ledinį krosnies žiedo formos kalną“.

## Šaltiniai
Karkažiškės

:: *Apie kaimą Švenčionių rajone žr. [[Karkažiškė]]*.

**Karkažiškės** – buvęs kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 3 km nuo Kruonio.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Punžionys

**Punžionys** – kaimas Švenčionių rajono savivaldybės pietinėje dalyje, 2 km į pietus nuo Magūnų, 3 km nuo sienos su Baltarusija, Neries dešiniajame krante, prie Perčinos upelio žiočių. Yra Punžionių dvaro sodyba, koplyčia. Šalia kaimo telkšo ežerai Puržemis ir Vaukštelis. Pro Punžionis eina kelias .

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Punžionyse gyveno ir buvo palaidotas Lenkijos generolas Danielius Konaževskis (1871–1935).

## Šaltiniai
Čopikalkis

**Čopikalkis** (, ) – Andų kalnų Baltosios Kordiljeros viršukalnė, esanti Peru, Ankašo regione. Iškilęs tarp Huaskarano ir Kontrajerbos kalnų, netoli Jungajo miesto. Aukštis 6354 m.

Pavadinimas *Chopicalqui* kečujų kalba reiškia įsispraudęs į vidurį.

## Šaltiniai
Huaskaranas

**Huaskaranas** (, ) – viršukalnė Anduose, Peru Ankašo regione esančioje Baltojoje Kordiljeroje. Huaskaranas turi 2 viršūnes – Pietų Huaskaraną (aukštis 6768 m, aukščiausias Peru ir 4 pagal aukštį Pietų Amerikoje) ir Šiaurės Huaskaraną (6655 m). Kalnas sudarytas iš granito.

Į Pietų Huaskaraną pirmieji įkopė vokiečių – austrų ekspedicijos nariai 1932 m. liepą. Žemesnioji viršūnė buvo pasiekta žymiai anksčiau – 1908 m. tai padarė JAV ekspedicija. 1970 m. Ankašo žemės drebėjimo metu, nuo kalno atskilo ledyno luitas ir formuodamas purvo nuošliaužą nusirito papėdėje įsikūrusio Jungajo miesto link ir jį visiškai sugriovė. Taip pat kalne žuvo Čekoslovakijos alpinistai.

Huaskarano kalnas įeina į Huaskarano nacionalinį parką. Nuo Mušo kaimo vyksta žygiai į kalną.
Modena

**Modena** () – miestas Italijoje, Emilijoje-Romanijoje, Po pietiniame slėnyje. Geriausiai žinomas kaip „variklių sostinė“, kadangi čia yra įsikūrusios žymiausių Italijos sportinių automobilių gamyklos (Pagani, Maserati, De Tomaso).

Modenos universitetas, įsteigtas 1175 m. ir išplėstas *Francesco II d’Este* 1686 m. (gajos medicinos ir teisės tradicijos).
Italijos pareigūnai mokomi Italijos karo akademijoje, iš dalies įkurdintoje baroko stiliaus kunigaikščių rūmuose.

Modena gerai žinoma kulinarijoje dėl joje gaminamo balzaminio acto.

## Istorija
Romėnų laikais miestas vadintas ***Mutina*** ().

## Panorama

## Žymūs žmonės
Mieste gyveno žymus operos dainininkas Luciano Pavarotti (1935–2007).

## Sportas
* Modena FC (futbolas)
Alpamajas

**Alpamajas** (, ) – Andų kalnų viršukalnė, iškilusi Baltojoje Kordiljeroje, Peru Ankašo regione. Aukštis 5947 m. Kalno viršūnė beveik idealios ledo piramidės formos. 1966 m. UNESCO Alpamają paskelbė gražiausiu pasaulio kalnu.

Kalno pavadinimas kečujų kalba reiškia „žemės upė“.

1951 m. prancūzų – belgų ekspedicija, vadovaujama George Kogan, pasiskelbė įkopusi į Alpamają. Tačiau, vėliau pripažinta, kad prancūzai nepasiekė pačios viršukalnės. Pirmieji įkopę į kalną yra laikomi vokiečiai G. Hauser, F. Knauss, B. Huhn ir H. Wiedmann, kurie tai padarė 1957 m.
Akolis (Zailio Alatau)

**Akolis** () – nedidelis ežeras Kazachstane, Almatos srityje. Ežeras telkšo 3977 metrų aukštyje, nes yra Zailio Alatau kalnuose. Ežeras maitinasi kalnų ledynų sniego tirpsmo vandeniu.

Ežero pavadinimas, išvertus iš kazachų kalbos, reiškia *Baltasis ežeras*.

## Nuorodos
* Akolio žemėlapis
Akolis (Žambylas)

**Akolis** – ežeras Kazachstane, vakarinėje Žambylo srities dalyje. Ežeras yra kairiajame Ču upės krante. Iš Akolio išteka keli upeliai, kurie įteka į Ču intakus. Ežeras telkšo 208 metrų aukštyje.

Ežero pavadinimas, išvertus iš kazachų kalbos, reiškia 'baltasis ežeras'.

## Nuorodos
* Akolio žemėlapis
Pisko kalnas

**Pisko kalnas** (, ), **Snieguotasis Piskas** (), **Piškas** (*Pishqo*) – viršukalnė Anduose, Baltojoje Kordiljeroje, esančioje Peru, Ankašo regione. Iškilęs 60 km į šiaurę nuo Uaraso miesto. Aukštis 5752 m.

Pirmieji viršukalnę pasiekė prancūzai C. Kojan, G. Kojan, R. Leininger ir M. Lenoir (1951 m.). Piskas – vienas svarbiausių alpinistų tikslų Peru. Ilgą laiką tai buvo viena lengviausiai įkopiamų Peru viršukalnių, tačiau dėl klimato atšilimo 2004 m. nuskilo didelis ledyno luitas ir gerokai apsunkimo kopimą.

## Šaltiniai
Liepsnos slopintuvas

**Liepsnos slopintuvas** (, *flash hider*, *flash guard*, *flash eliminator*, *flash cone*) – įtaisas šaunamojo ginklo (pvz., šautuvo ar kulkosvaidžio) vamzdžio gale, mažinantis vamzdžio liepsną, nes nukreipia išsiveržiančias dujas tokia kryptimi, kuri netrukdo. Pvz., M16 šautuvo liepsnos slopintuvas nukreipia dujas taip, kad jos nesiveržtų aukštyn.

Klasikiniai XIX a. šautuvai turėjo ilgus vamzdžius, kuriuose parakas sudegdavo visiškai, o parako dujos besiplėsdamas gana stipriai ataušdavo, todėl jais šaudant vamzdžio liepsnos nesimato, per vamzdžio galą išsiveržia tik dūmų pūpsnis. Tuo tarpu tų pačių šautuvų nupjautavamzdžiai variantai paprastai šaudo su vamzdžio liepsna.

Daugelis šiuolaikinių ginklų turi trumpus vamzdžius, todėl vamzdžio liepsna yra didelė problema.

Yra keli pagrindiniai liepsnos slopintuvų tipai:
* „Anties snapas“ (): turi viršutinę ir apatinę plokšteles, kurios neleidžia dujoms sklisti aukštyn (kad neakintų šaulio) ir žemyn (kad šaudant atsigulus ar iš apkaso dujų čiurkšlė nekeltų dulkių debesėlių), tik į šonus. Tokius liepsnos slopintuvus turi kai kurie Mk 43 ir M16 variantai. Tokių slopintuvų yda yra tarpas tarp plokštelių, kuriuo vamzdis kliūva už aplinkinių daiktų.
* „Narvelis“ (): Panašus į „anties snapą“, bet gale turi žiedą, kuris pridengia šoninius plyšius.
* Kūgiškas gaubtelis: Toks slopintuvas pailgina vamzdį, o kadangi jis kūgiškai platėja, jame dujos plečiasi ir aušta, todėl nustoja švytėti. Tokius slopintuvus turi kulkosvaidžiai *Bren* ir DP, pistoletas kulkosvaidis M3A1 ir daug kitų Antrojo pasaulinio karo laikų ar kiek vėlesnių ginklų.

Keičiant liepsnos slopintuvo plokštelių formą ir padėtį galima jam suteikti ir kitų funkcijų. Pvz., didesnė apatinė plokštelė dalį dujų nukreipia aukštyn, todėl vamzdis šūvio metu šokteli žemyn. Tai iš dalies kompensuoja vamzdžio šoktelėjimą dėl buožės ir vamzdžio išilginių ašių nesutapimo.
Akolis (Aktobė)

**Akolis** yra ežeras Kazachstane, vakarinėje Aktiobės srities dalyje. Ežeras yra 203 metrų aukštyje. Akolis yra 160 km nutolęs į pietus nuo Aktiobės miesto. 

Išvertus iš kazachų kalbos, ežero pavadinimas reiktų *Baltasis ežeras*.

## Nuorodos

*Akolio žemėlapis
Akulakolis

**Akulakolis** – ežeras Kazachstane, pietvakarinėje Kostanajaus srities dalyje. Ežeras yra 137 metrų aukštyje.

Išvertus iš kazachų kalbos, ežero pavadinimas reikštų *Baltasis ežeras baltas ežeras*. Tiesa, žodelis *kul* nėra kazachiškas žodis. Jis labiau primena uzbekų ar kirgizų kalbos žodį *ežeras*. Greičiausiai ežerui pavadinimas duotas TSRS laikais.

## Nuorodos
* Akulakolio žemėlapis
Artesonrachu

**Artesonrachu** (, ) – viršukalnė Anduose, Baltojoje Kordiljeroje. Iškilusi Peru Ankašo regione, tarp Santa Kruso masyvo ir Parono lagūnos. Aukštis 5999 m (kitais duomenimis 6025 m). Viršukalnė taisyklingos piramidės formos. Artesonrachu viršukalnė vaizduojama kino kompanijos *[[Paramount Pictures]]* logotipe.

Kalnas populiarus alpinistų tikslas.

## Šaltiniai
Akolis (Balchašas)

**Akolis** () – ežeras Kazachstane, vakarinėje Almatos srities dalyje, šalia Balchašo ežero. Akolis yra 344 m aukštyje. Ežero pavadinimas, išvertus iš kazachų kalbos, reiškia *Baltasis ežeras*.

## Nuorodos
* Akolio žemėlapis
Markizas

**Markizas** (; ) – bajoro titulas kai kuriose Europos šalyse, žemesnis už hercogo, aukštesnis už grafo. Šį titulą naudoja ir tais atvejais, kai norima ne Europos šalių (pvz., Japonijos ir Kinijos) didikų titulus sulyginti su Europos titulais. Markizo titulas yra atsiradęs iš markgrafo titulo ir jam lygus.

*Markizė* (moteris, turinti markizo titulą) arba *markizienė* (markizo žmona) angliškai vadinama *marchioness* arba *marquise*.

## Markizai Didžiojoje Britanijoje
Didžiojoje Britanijoje tik jos monarchas gali suteikti paveldimus bajorų titulus. Šiuo metu D. Britanijoje yra 35 markizatai.

Pirmasis Anglijos markizas buvo *Robert de Vere*, 9-asis Oksfordo erlas (*9th Earl of Oxford*), kuriam markizo titulą 1385 m. gruodžio 1 d. suteikė karalius Ričardas II. Po nepilnų metų (1386 m. spalio 13 d.) markizo titulas buvo atšauktas, nes jis gavo Airijos hercogo titulą.

Antruoju Anglijos markizu tapo *John Beaufort*, 1-asis Somerseto erlas (*1st Earl of Somerset*). Jis 1397 m. tapo Dorseto markizu. 1399 m. šis jo titulas buvo atšauktas. Buvo prašyta jam titulą grąžinti, bet karalius pareiškė, kad „markizo titulas šioje karalystėje keistai atrodo“.

Trečias markizo titulas buvo suteiktas 1442 m.

Vienintelė moteris, kuri tapo markize (ne markiziene), buvo ledi Ana Bolein, kuriai buvo suteiktas *Pembroke* markizės titulas. Titulas buvo dovana prieš tuokiantis su karaliumi Henriku VIII.

D. Britanijoje hercogų įpėdiniai paprastai gauna markizo titulą. Yra tokia taisyklė, kad įpėdinis gali turėti vienu lygiu žemesnį titulą, negu didikas, kurio įpėdinis jis yra. Markizo įpėdinis paprastai būna grafas ar vikontas.

## Markizai Prancūzijoje
Prancūzijoje markizais galėjo vadintis aukštos kilmės didikai, valdę keletą grafysčių, net jeigu ir neturėjo formalaus markizo titulo.

## Heraldinės markizų karūnos

MarkizNL.jpg|Nyderlandai
Markiz.png|Danija, Prancūzija, Vokietija, Islandija, Lenkija, Italija
MarquisA.jpg|D. Britanija


## Ekvivalentiniai markizai
Markizo titulą kartais naudoja didiko iš neeuropinės šalies tokio pat ar panašaus lygio titului atspindėti, net jei tos šalies titulai negali būti tiesiogiai lyginami.

* Senovės Kinijos titulas 侯 (*hóu*) buvo antrasis pagal vyresnybę titulas penkių titulų, sukurtų karaliaus *Wu* iš *Zou*, eilėje ir paprastai verčiamas kaip *markizas*.
* Meidži Japonijoje egzistavo penkios titulų pakopos, kurias europiečiai sąlyginai verčia kaip *[[baronas]]*, *[[vikontas]]*, *[[grafas (titulas)|grafas]]*, *markizas*, *[[hercogas]]*.
* Korėjoje egzistavo 7 pagrindiniai didikų rangai, kurie irgi sugretinami su europiniais titulais. Pirmas buvo *Gun* (kunigaikštis ar princas), antras – *Kung* (hercogas), trečias – *Champan* (markizas), ketvirtas – *Poguk* (grafas), penktas – *Pandoh* (vikontas), šeštas – *Chamise* (baronas), septintas – *Chusa* (kartais gretinamas su baronetu).

## Žinomi markizai
* markizė de Pompadur (*Marquise de Pompadour*)
* markizas de Sadas (*Marquis de Sade)* (nors ar tikrai de Sadas buvo markizas, ginčijamasi).
* markizas Karabasas (*Marquis de Carabas*) – herojus iš „Batuoto katino“.

## Šaltiniai
Ajonas

**Ajonas** () – sala Rusijoje, Rytų Sibiro jūroje, Čauno užutėkio žiotyse. Priklauso Čiukotkos autonominės apygardos Čauno rajonui. Plotas ~2000 km². Aukštis iki 64 m. Vyrauja arktinė tundra. Šiaurės elnių vasaros ganyklos. Veikia poliarinė stotis (nuo 1941 m.).

Saloje yra dvi nedidelės gyvenvietės – Ajonas (440 gyv.; 2002 m.) ir Elvunėjus (nebegyvenama), abi salos šiaurės vakaruose. Ajono salos pavadinimas kilęs nuo šeimos, kuri vėliau emigravo į Ameriką, pavadinimo.

Nuo žemyno salą skiria seklus, siauriausioje vietoje 2 km pločio Mažasis Čauno sąsiauris.

## Ekonomika
### Tarybinis laikotarpis
1933 m. saloje buvo įvykdyta kolektyvizacija, kurios metu buvo įkurta draugija „Enmitagino“ (*товарищество «Энмитагино»*), kuriai atiteko elnių kaimenės. 1950 m. „Enmitagino“ buvo perorganizuota į kolūkį. Šis kolūkis daug metų buvo laikomas pažangiausiu Čiukotkos ūkiu. Kolūkio kaimenėse buvo keli tūkstančiai elnių. 1968 m. kolūkis perorganizuotas į tarybinį ūkį.

### Potarybinis laikotarpis
Suirus TSRS regione prasidėjo sunkumai. Elnių kaimenės sumažėjo nuo 22 tūkst. iki 4 tūkst. Gyventojų skaičius ėmė mažėti.
Aomoris

**Aomoris** (青森市; *Aomori-shi*) – miestas Aomorio prefektūroje, Japonijoje, prefektūros sostinė.

Oficialiai miestas įkurtas 1898 m. balandžio 1 d. Iš tiesų, miestelis ir uostas buvo įkurti dar ankstyvajame Edo laikotarpyje, 1626 m.

## Miestai partneriai

*  Hakodatė, Japonija
*  Kečkemetas, Vengrija
*  Pchentakas, Pietų Korėja

## Nuorodos

* Oficiali svetainė japonų kalba
* Oficiali svetainė  anglų kalba
* Aomorio nuotraukos
Akmolakolis

**Akmolakolis** – ežeras Kazachstane, vakarinėje Kostanajaus srities dalyje. Ežeras yra 230 metrų aukštyje.

Ežero pavadinimas, išvertus iš kazachų kalbos, reiškia *Baltųjų kapų ežeras*.

## Nuorodos
* Akmolakolio žemėlapis
Beati paoli

**Beati paoli** (*Palaiminti žmonės*) – organizacija, siejama su slapta sekta, kuri, tikima, klestėjo XVII a. Pasak legendos, „Beati paoli“ sudarė kilmingieji ir intelektualai, priklausę San Francisko di Paoli kongregacijai Sicilijoje, kuri buvo suformuota tam, kad kovotų prieš laukinį to meto piktnaudžiavimą valdžia. Šios revoliucinės sektos nariai duodavo priesaiką keršyti už nuskriaustas moteris bei bausti korumpuotus valdininkus.

Sektos nariai slėpdavo savo tapatybes dėvėdami juodus apsiaustus su kapišonais ir veikdavo tik naktimis. Pagavę įtariamąjį, jie nugabendavo jį į savo slaptą štabą po Palermo miesto grindiniu, kur būdavo įvykdomas teismas, o vėliau ir mirties bausmė.
Kolumbo riteriai

**Kolumbo riteriai** () – nepelno siekianti vyrų organizacija, įsikūrusi Niuhavene, Konektikuto valstijoje. Nors pati bendruomenė kaip tokia nėra slapta, tačiau jos nariai privalo duoti tylėjimo įžadus, liečiančius organizacijos apeigas, kas leidžia nariams atsiduoti absoliučiai riterystei. Įkurti 1882 m. Michaelo Makgivnėjaus, Kolumbo riteriai didžiuojasi teikdami pagalbą sergantiems, neįgaliems ir skurstantiems. Tuo tikslu ordinas siūlo visuomeninę narystę, kurios pagrindas - švietėjiška, labdaringa, religinė veikla, pagalbos teikimas socialiai remtiniems, nukentėjusiems nuo karo ir t. t. Bet kuris vyras katalikas nuo aštuoniolikos metų amžiaus yra kviečiamas prisijungti ir, tiesą pasakius, daugybė jų tai padarė.

Kolumbo riteriai šiuo metu turi 12 000 tarybų ir 1,7 milijono narių visame pasaulyje.
Azau

**Azau** () – ledynai Rusijoje, Kaukazo kalnuose (Vandenskyros kalnagūbryje). Prasideda firno lauke, Elbruso kalno papėdėje. Susideda iš Didžiojo ir Mažojo Azau ledynų. Didžiojo ilgis 2 km, užsibaigia 2500 m aukštyje; maitina Baksano upę. Mažojo Azau ilgis 1 km.

## Šaltiniai
Azovas

**Azovas** () – miestas Rusijoje, Rostovo srities pietvakariuose, prie Dono upės (7 km nuo Azovo jūros). 82,6 tūkst. Gyventojų (2005 m.). Uostas. Mašinų, maisto, lengvoji pramonė. Žvejyba.

Azovas – vienas seniausių Rusijos Juodosios jūros regiono miestų. Įkūrė III a. pr. m. e. graikai iš Mileto (vadino Tanais). Miestas buvo svarbus graikų ir klajoklių prekybos centras. 115 m. pr. m. e. Mitridatas miestą prijungė prie Bosforo karalystės. Nuolatos buvo puolamas klajoklių.

XI a. užėmė polovcai. XIII a. čia koloniją įkūrė Genujos respublika (La Tana). 1395 m. sugriovė Tamerlanas, tačiau 1400 m. miestas buvo atstatytas. 1471 m. užėmė Osmanų imperija ir pavadino *Azak*. 1637 m. miestą užėmė Dono kazokai ir išžudė visus gyventojus. 1643 m. turkai miestą susigrąžino. 1696 m. užkariavo rusai; 1711–1736 m. vėl valdė turkai. Nuo 1774 m. Azovas priklauso Rusijai.

Iškilus Rostovui nustojo savo ankstesnės reikšmės prekyboje. Senovės graikų laikais miestas vadintas **Tanajumi**.

## Gyventojai

2002 m. Azovo gyventojai daugiausia buvo rusai (94 %), ukrainiečiai (3,1 %), baltarusiai (0,5 %).
Savanorių prospektas (Kaunas)

**Savanorių prospektas** – svarbi Kauno miesto gatvė, jungianti šiaurrytinius miesto rajonus su Centru. Taip pat tai yra pagrindinis įvažiavimas į miesto centrinę dalį iš rytų pusės – iš Vilniaus, Daugpilio. Gatvės ilgis – 7,61 km (ilgiausia mieste).

Prasideda sankryža miesto centre, su Laisvės alėja, Šv. Gertrūdos ir Vilniaus gatvėmis. Nuo šios sankryžos, gatvė kyla į kalną, nuo kurio atsiveria Naujamiesčio vaizdai. Pakilusi į kalną, gatvė eina per Žaliakalnio mikrorajoną, tapdama rajono svarbiausia gatve. Už sankryžos su Taikos prospektu ir Tvirtovės alėja, visą laiką gatvė eina Dainavos ir Eigulių seniūnijų riba. Kaip gatvė, baigiasi ties dviejų lygių sankryža su magistralė , toliau eidama kaip magistralinis kelias .

Beveik visoje gatvėje, išskyrus atkarpą nuo Kovo 11-osios gatvės link užmiesčio, nutiestas troleibusų kontaktinis tinklas.

## Istorija

Gatvės pradžia – 1836 m. Peterburgo-Varšuvos traktas. Iki 1915 m. **Peterburgo gatvė**. 1915–1919 m. vadinta **Vilniaus gatve**. 1919 m. suteiktas **Ukmergės plento** pavadinimas.

1938 m. rugsėjo 8 d. Tautos šventės proga, siekiant pagerbti Lietuvos kariuomenės savanorius kūrėjus, plentas pavadintas **Savanorių prospektu**. Sovietmečiu pervadinta **Raudonosios Armijos prospektu**. 1989 m. pavadinimas atkurtas.

## Reguliuojamos sankryžos

Reguliuojamos sankryžos nuo miesto centro:

## Šaltiniai

## Literatūra
* Jonas Pleckevičius. Nuo Kauno iki Daugpilio. – V.: VDA leidykla, 2007. – ISBN 978-9955-624-79-0
Debrecenas

:: *Apie Klaipėdos mikrorajoną žr. [[Debrecenas (Klaipėda)]]*.

**Debrecenas** – rytų Vengrijos miestas, antrasis pagal dydį šalyje (po Budapešto), netoli sienos su Rumunija. Balneologijos kurortas. Išvystyta mašinų ir metalo, chemijos, vaistų, maisto, siuvimo, baldų, odos pramonė. Mieste yra išplėtotas tramvajų tinklas. Veikia universitetas, Atominių tyrimų ir Saulės fizikos institutai, etnografijos muziejus bei teatras. 

## Miestų partnerystė

## Sportas
### Futbolas
* Debreceni EAC (DEAC) futbolo klubas;
* Debreceni VSC
* Bocskai SC
* „Oláh Gábor Út“ stadionas, kuris talpina 10 tūkst. žiūrovų.
* DAEC stadionas, kuris talpina 3 200 žiūrovų.

## Šaltiniai
David Trézéguet

**Davidas Trezegė** (; g. 1977 m. spalio 15 d.) – buvęs Prancūzijos futbolininkas, puolėjas.

## Karjera
2010 m. rugpjūčio 30 d. pasirašė dvejų metų sutartį su Ispanijos Hércules CF klubu.

## Rinktinė
2008 m. liepos 9 d. nusprendė pasitraukti iš nacionalinės rinktinės dėl to, kad komanda prastai pasirodė 2008 m. Europos čempionate ir dėl trenerio sprendimo jo nepakviesti į rinktinę.

## Dalyvavimas čempionatuose

|}

## Išnašos

## Nuorodos
*
Donald Watson

**Donald Watson** (1910 m. rugsėjo 2 d. – 2005 m. lapkričio 16 d.) – anglų pedagogas, pacifistas, veganų draugijos Vegan Society įkūrėjas, termino „veganas“ autorius.

## Biografija
Donald Watson gimė ir užaugo Mexborough mieste Anglijoje, liberalių pažiūrų šeimoje, kurioje buvo skatinamas vaikų mąstymas. Būdamas dėdės Džordžo fermoje, jis bendraudavo su gyvūnais bei matė, kaip jie auginami ir skerdžiami. Supratęs, kaip atsiranda mėsa, Donaldas būdamas keturiolikos tapo vegetaru. Bėgant metams ir plėtodamas savo požiūrį į gyvūnus jis atsisakė ne tik mėsos, bet ir visų kitų gyvūninių produktų. Matydamas aiškų skirtumą tarp vegetarizmo ir visiško gyvūnų naudojimo savo reikmėms atsisakymo, Donald Watson 1944 metais išleido pirmąjį žurnalo „Vegan News“ numerį, kuriame paskelbė apie žodžio "veganas" sukūrimą ir veganų asociacijos Vegan Society įsteigimą. Beveik dvejus metus jis buvo vienintelis, kuris ir toliau leido Vegan News bei dirbo visus su Vegan Society susijusius darbus. Praėjus daugiau nei šešiasdešimt metų asociacija yra išaugus į 4000 narių turinčią organizaciją, o žodis "veganas" plačiai žinomas visame pasaulyje.

Pagal profesiją Donald Watson buvo stalius. Sulaukęs dvidešimties metų tapo darbų mokytoju ir šį darbą dirbo iki pasitraukimo į pensiją. Ilgiausiai, 23 metus, mokytojavo Anglijos Keswick miestelio mokykloje.

Donald Watson pagrindiniai pomėgiai buvo ekologinė daržininkystė, grojimas smuiku, važinėjimas dviračiu ir keliavimas pėsčiomis po aplinkines kalnuotas šiaurės vakarų Anglijos apylinkes. Pastarąjį pomėgį jis buvo pavertęs ir į darbą, kai išėjęs į pensiją keletą metu dirbo turistinių grupių vadovu. Buvo agnostikas.

Donald Watson mirė Keswicke būdamas 95 metų.

## Šaltiniai
Baterija (reikšmės)

Lietuvių kalboje žodis **baterija** yra:

* baterija – keletas sujungtų galvaninių elementų;
* baterija – karinis padalinys, keletas artilerijos pabūklų arba raketų leidimo įtaisų;
* baterija – karinis statinys, specialus įtvirtinimas, pozicija, kuriame įrengtos vietos artilerijos pabūklų šaudymui;
* baterija – rinkinys iš kelių vienodų ar labai panašių daiktų, pvz., *kondensatorių baterija*, *akumuliatorių baterija*, *radiatorių baterija*.

Taip pat:
* Saulės baterija – įtaisas, Saulės spinduliuotės energiją verčiantis elektros energija.
Semitų kalbos

**Semitų kalbos** – afroazinių kalbų šeimos atšaka. Jomis kalba apie 260 milijonų žmonių Artimuosiuose Rytuose, Šiaurės Afrikoje ir Etiopijos-Somalio regione. Svarbiausios šiuolaikinės semitų kalbos yra arabų kalba, hebrajų kalba ir amharų kalba (ja kalbama Etiopijoje). Tarp semitų kalbų yra daugybė reikšmingų išmirusių senovės kalbų, pvz., akadų kalba, aramėjų kalba.

## Etimologija
„Semitų kalbomis“ šią kalbų grupę 1781 m. pavadino filologas August Ludwig von Schlözer pagal biblinį personažą Semą, kuris Senajame Testamente vadinamas aramėjų, asirų, elamitų, chaldėjų ir lidų protėviu.

## Kilmė
Semitų kalbos yra semitų-chamitų kalbų šeimos atšaka, kuri, skirtingai nei dauguma kitų šios šeimos atstovių, susiformavo ir vystėsi ne Afrikoje, o Azijoje. Nėra aišku, kada protosemitai atsiskyrė nuo bendro semitų – chamitų kamieno, bet manoma, kad IV tūkst. pr. m. e. jie jau buvo Arabijos pusiasalyje, iš kur ir plito Artimuosiuose Rytuose.

## Klasifikacija
Išskiriamos trys pagrindinės semitų grupės šakos, kurių pati gausiausia šiuo metu yra vakarų semitai.

* Pietų semitai – laikoma seniausia semitų atšaka, susiformavusia dab. Jemeno ar Etiopijos teritorijoje. Jai priklausė:
** Pietų arabų kalbos: išnykusios kalbos, kuriomis kalbėta Senovės Jemene: sabiečių, minėjų, hadramautų, katabanų ir kt. kalbos. Visos yra mirusios.
** Etiopų kalbos: jai priklauso šiuo metu didžiausia pietų semitų amharų kalba, taip pat mirusi kalba gezas. Šiai kalbų grupei priskiriama daugybė smulkių kalbelių, kuriomis kalbama pietinėje Etiopijoje.
** Pietryčių semitų kalbos – daug smulkių kalbų, kuriomis kalbama Jemeno ir Omano teritorijose.
* Rytų semitai – mirusių kalbų šaka. Svarbiausios jos atstovės buvo akadų ir eblų kalbos.
* Vakarų semitai – gausiausia kalbų šaka. Ji klasifikuojama:
** Šiaurės vakarų semitų kalbos – didžiulė grupė kalbų, kurių dauguma yra mirusios. Tai – amoritų, ugaritų, aramėjų, amonitų, moabitų, edomitų kalbos. Vienintelė šiuo metu naudojama kalba yra hebrajų kalba, kuri irgi buvo mirusi, bet atgaivinta. Labai daug šios atšakos kalbų buvo ar yra naudojamos kaip liturginės: pvz., iš aramėjų kalbos kilusios sirų kalba, mandėjų kalba ir pan.
** Arabų kalbos – atšaka, kuria šneka daugiausia žmonių Šiaurės Afrikoje ir Pietvakarių Azijoje. Praktiškai vienintelė atstovė yra arabų kalba, kuri skirstoma į daugybę dialektų.

## Nuorodos
* Ethnologue informacija
Savanorių prospektas (Vilnius)

**Savanorių prospektas** – gatvė Vilniuje, kurios ilgis – 10 kilometrų. Gatvė prasideda J. Basanavičiaus ir S. Konarskio gatvių sankryžoje, o baigiasi prie Gariūnų žiedo. Gatvė apima Žemuosius Panerius, Vilkpėdę ir Naujamiestį.

## Istorija
1840 m. kelias įvardijamas **Senuoju Kauno pašto traktu** (), o 1859 m. – **Trakų pašto keliu**. 1890 m. gatvė vadinta **Trakų keliu**.

XX a. pr. gatvė jau vadinama **Produktų gatve** (), o jos dalis į vakarus nuo dabartinio Forum Cinema Vingis kino teatro – **Generalgubernatoriaus prospektu** (). 1915 m. Generalgubernatoriaus prospektas pervadintas į **Trakų gatvę**. 

XX a. ketvirtajame dešimtmetyje gatvės vėl sujungtos ir pavadintos **Legionų gatve**. 1939 m. lapkritį gatvė pavadinta **Savanorių alėja**. Pirmosios sovietinės okupacijos metu 1941 m. gegužės 21 d. šis kelias gavo **Raudonarmiečių gatvės** pavadinimą, o 1941 m. vasarą grąžintas **Savanorių alėjos** pavadinimas.

XX a. penktajame dešimtmetyje alėja pervadinta į **Raudonosios Armijos alėją**, vėliau ji pervadinta į **Raudonosios Armijos prospektą**. 1970 m. atidaryta nauja gatvės dalis nuo Kosmonautų prospekto žiedo iki magistralinio kelio A1. 1989 m. prospektas pervadintas į **Savanorių prospektą**.

## Maršrutas

|}
|}

## Susiję straipsniai
* Prospektas (gatvė)

Prospektai Vilniuje:
* Gedimino prospektas
* Konstitucijos prospektas
* Laisvės prospektas

## Šaltiniai
Jaunatis

**Jaunatis** – Mėnulio fazė, kai Mėnulis būna tiesėje tarp Žemės ir Saulės.

Dienomis dangaus skliaute jis būna beveik prie pat Saulės, taigi Žemėje neįmanoma jo pastebėti. Jaunaties metu Mėnulis būna matomas tik esant Saulės užtemimams.
 
Jaunaties ciklo metu Saulės ir Mėnulio traukos jėgos sumuojasi ir veikia viena kryptimi, todėl tuo metu Žemėje pastebimi didžiausi potvyniai ir atoslūgiai.

## Nuorodos
* Mėnulio šviesa − internetinis tinklalapis
Autodafė

**Autodafė** (,  'tikėjimo aktas') – viešasis inkvizicijos sprendimo vykdymas, ypač paplitęs XV–XVI a. ir iš dalies vėliau Ispanijoje, Portugalijoje ir ispanų kolonijose Amerikoje. Nuteisti atgailauti ir taikytis su bažnyčia buvo vedami į bažnyčią basi su žaliomis žvakėmis rankose, geltonais rūbais (mantela) su įstrižu kryžiumi. Nesusitaikę su bažnyčia buvo atiduodami į pasaulietinės valdžios rankas, o ši juos gyvus arba pasmaugtus geležiniu antkakliu (garota) degino viešoje aikštėje. 

Autodafė Ispanijoje iš pradžių buvo taikoma daugiausia krikštytiems maurams ir žydams, kurie slapta laikėsi savo senosios tikybos arba jos papročių. Ypač autodafė padažnėjo įkūrus nuolatinius inkvizicijos tribunolus Sevilijoje (1481 m.), Tolede (1486 m.) ir kt., o didžiuoju inkvizitoriumi paskyrus Torkemadą. 1481–1498 m. Torkemada apie 15 000 žmonių sutaikė su bažnyčia, o apie 2 000 buvo sudeginti ant laužo. XVI a. Ispanijoje plintant reformacijai, karalių nurodymu vėl intensyviai pradėta taikyti autodafė. Po 1781 m. autodafė išnyko. 1808 m. gruodžio 4 d. buvo panaikintas inkvizicijos tribunolas, tačiau valdant Burbonams 1814 m. vėl atgaivintas. Paskutinį kartą autodafė įvyko 1826 m. Valensijoje, kai po autodafė buvo pakartas (sudeginimo nebuvo) deizmu kaltintas mokytojas *Rappoll*. Deginimas dėl įsitikinimų autodafė kaip inkvizicijos priemone arba ir be inkvizicijos buvo vykdomas ir kituose kraštuose (Italijoje, Prancūzijoje, Vokietijoje ir kt.).
Potis

**Potis** – miestas vakarų Sakartvele, išsidėstęs prie Juodosios jūros kranto, Rionio upės žiočių, Kolchidės žemumoje. Pagrindinis Gruzijos prekybos ir žvejybos uostas. Geležinkelis ir plentas jungia su Tbilisiu, automobilių keliai su Batumiu, Zugdidžiu. Laivų statyba ir remontas, mašinų gamybos, siuvimo, žuvies perdirbimo pramonė. Veikia dramos teatras, krašto muziejus. Miesto apylinkėse auginami citrinmedžiai, arbatmedžiai, granatmedžiai. Šalia miesto yra Kolchidės rezervatas.

## Istorija
VII–VI a. pr. m. e. sandūroje Rionio žiotyse įsikūrė graikų kolonija Fasis. Trečiojo Mitridato karo metu miestą užėmė Romos kariuomenė. XIV a. Genujiečiai įkūrė neilgai gyvavusią prekybos faktoriją. 1578 m. miestą užėmė Osmanų imperija, įtvirtino jį ir pavertė savo forpostu Kaukaze. Miestas tapo dideliu vergų turgum. 1640 m. susivieniję vakarų Gruzijos kunigaikščiai atkovojo miestą. 1723 m. jis vėl atiteko Osmanų imperijai. 1770 ir 1771 m. jungtinės Rusijos ir Gruzijos pajėgos nesėkmingai bandė užimti miestą. 1806-1812 Rusijos-Turkijos karo metu, 1809 m., Rusija užėmė miestą, tačiau Bukarešto sutartimi turėjo jį gražinti. Po sekančio Rusijos-Turkijos karo Potis atiteko Rusijai.

Miestas priklausė Kutaisio gubernijai. 1858 m. gavo uosto statusą. Nuo 1863 m. iki 1905 m. buvo įrengtas modernus uostas. 1872 m. geležinkelis sujungė Potį su Tbilisiu. Miestas smarkiai išaugo valdant merui Niko Nikoladzei, nuo 1894 m. iki 1912 m. Jam vadovaujant pastatytas teatras, katedra, dvi gimnazijos, elektrinė, naftos perdirbimo gamykla, sparčiai vystomas uostas ir kita. XX a. pradžioje Potis jau buvo svarbus Juodosios jūros uostas, per kurį buvo eksportuojama dauguma Grusijos mangano ir anglies.

1905-1907 m. Rusijos revoliucijos metu, 1905 m. gruodį, Potyje vyko streikai ir barikadų mūšiai. Rusijos pilietinio karo metu per Potį atvyko Vokietijos ir Britanijos karinės ekspedicijos. 1918 m. gegužės 28 d. Potyje pasirašyta preliminari sutartis dėl Gruzijos-Vokietijos sąjungos. 1921 m. kovo 14 d. miestą okupavo Tarybinė armija.

Tarybiniais metais miestas toliau vystėsi kaip pramoninis ir karinis uostas. Nukentėjo 2008 m. vykusio Gruzijos ir Rusijos karo metu.

## Sportas
* Kolxet'i 1913 P'ot'i – futbolo klubas;

## Šaltiniai
Padalinys

**Padalinys** – kariškių grupė, turinti nuolatinę organizacinę struktūrą. Tai karinis vienetas, esantis dalinio dalis.

Seniau padalinys būdavo sudarytas iš vienos kariuomenės rūšies kareivių, dažnai vienodai ginkluotų. Dabar didesnieji padaliniai naudoja įvairios ginkluotės derinius.

Padaliniai:
* batalionas arba divizionas
* kuopa, baterija, eskadrilė
* būrys
* skyrius
* grandis
* komanda
* įgula ar ekipažas.

Padalinių sandara ir ginkluotė apibrėžiama etatų sąrašuose ir tabeliuose.

Padaliniai yra dalinių sudedamosios dalys. Tačiau kai kurie batalionai ar divizionai, kuopos, baterijos ar eskadrilės gali būti ir daliniai, jei jie atskirieji. T.y., atskirasis batalionas ar atskiroji kuopa paprastai turi dalinio teises.
Kaributas

**Kaributas** (arba **Dmitrijus Kaributas**, g. po 1350 m. – m. po 1404 m.) – lietuvių kunigaikštis, Lietuvos didžiojo kunigaikščio Algirdo ir jo antrosios žmonos Julijonos Tverietės sūnus. Dažnai painiojamas su broliu Dmitrijumi, kuris dėl to vadinamas Vyresniuoju.

## Biografija

Apie 1380 m. stačiatikių pakrikštytas Dmitrijumi. 1382 m. gegužės mėn. su Jogaila, siekiančiu atgauti didžiojo kunigaikščio sostą sudaręs sąmokslą, sukilo prieš didijį kunigaikštį Kęstutį. Šis su kariuomene iš Vilniaus išvyko sukilimo malšinti, bet Kaributo kariuomenės buvo sumuštas, o Jogaila užėmė Vilnių ir atgavo sostą. Veikiausiai už paramą prieš Kęstutį ir Vytautą iš brolio Jogailos gavo valdyti visą ar dalį Naugarduko kunigaikštystės bei Lydą. Taip pat buvo ir Severianų Naugardo (dab. Černigovo sritis) kunigaikštis. 1385 m. su broliais ir pusbroliu Vytautu patvirtino Krėvos sutartį. 1387 m. mūšyje su Vokiečių ordino kariuomene vadovavo vienam iš Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenės dalinių.

1389 m. Vilniaus seniūnui Klemensui Moskorzevskiui išdavė Vytauto ketinimus atimti iš Jogailos Vilnių. 1392 m. atsisakė prisiekti Vytautui kaip didžiajam kunigaikščiui. 1393 m. pr. prie Dokūdavos, netoli Lydos, kautynėse su Vytauto kariuomene pateko į nelaisvę. Jo valdos buvo prijungtos prie didžiojo kunigaikščio domeno. Netrukus paleistas iš nelaisvės gavo valdyti Zbaražą Voluinėje (dab. Ternopilio sritis), Podolėje – Braclavą ir Vinycią (dab. Vinycios sritis).

Kaributaičių giminės, iš kurios kilo Kaributai, Nikitičiai, Vyšnioveckiai, Voroneckiai, Zbaraskiai, Ždanovičiai, pradininkas. Žmona kunigaikštytė Nastasija Riazanietė, su ja turėjo tris sūnus ir tris dukteris. Sūnus Teodoras Kaributaitis (Fiodoras), Nesvyžiaus valdytojas, tapo Zbaraskių ir Vyčnioveckių giminių pradininku. Žygimantas Kaributaitis kovojo dėl Bohemijos ir Lietuvos sosto. Duktė Elena ištekėjo už Jono II iš Raciboržo, duktė Nastasija tapo Kašino kunigaikščio Fiodoro žmona.

## Genealogija

## Nuorodos
Karigaila

**Karigaila** (po 1350 m. – 1390 m. rugsėjo 16 d. Vilniuje) – Mstislavlio kunigaikštis, Gediminaičių kilmės didikas, Lietuvos didžiojo kunigaikščio Algirdo ir jo antrosios žmonos Julijonos Tverietės sūnus.

## Biografija
Vaikystėje buvo krikštytas pagal stačiatikių tikėjimą Bazilijumi. 1386 m. kovo mėn. Krokuvoje pakrikštytas Kazimieru. Broliai Andrius, Dimitrijus Vyresnysis, Jogaila, Skirgaila, Švitrigaila, Lengvenis Algirdaitis, Aleksandras Vygantas, Kaributas.

1386 m. kovo – balandžio mėn. padėjo malšinti vyresniojo brolio, Polocko kunigaikščio Andriaus antrąjį maištą prieš kitą brolį Lietuvos didįjį kunigaikštį Jogailą. 1386 m. balandžio 18 d. Skirgailos, kitų brolių ir Vytauto padedamas sumušė Mstislavlį puolusią Smolensko kunigaikščio Sviatoslavo, kuris rėmė Andrių, kariuomenę. Svietoslavas šiame mūšyje žuvo. 

1390 m. rugsėjį vadovavo Vilniaus Kreivosios pilies gynybai nuo Vokiečių ordino ir tuo metu per kovą su Jogaila į ordino pusę perėjusio Vytauto kariuomenių puolimo, kautynėse žuvo. Karigaila palaidotas Vilniaus katedroje.

## Nuorodos
Antpirštis

**Antpirštis** – siuvėjo darbo įrankis, priemonė skirta apsaugoti pirštui nuo sužalojimų, adatą perstumiant per audinį. Jis atrenkamas pagal dešinės rankos vidurinio piršto dydį taip, kad nebūtų per didelis ir nesmuktų nuo piršto. Antpirščių būna metalinių, plastmasinių, kaulinių.

## Istorija
Seniausias žinomas antpirštis rastas kasinėjant Pompėjus, jo amžius ne vėlesnis kaip 79 m.

Lietuvoje antpirščiai aptinkami XV a. – XVI a. vyrų, manoma, siuvėjų kapuose. Gaminti iš plonos žalvarinės skardos su išorėje išmuštomis nedidelėmis duobutėmis, uždari. Rasta Rumšiškių, Skrebinų (Jonavos rajono savivaldybės teritorija), Kurklintiškių (Ukmergės rajono savivaldybės teritorija) ir Kukių kapinynuose. Analogiškų antpirščių aptinkama ir gretimuose kraštuose. 

## Šaltiniai
Žirklės

**Žirklės** – įrankis, skirtas kirpimui. Veikia sverto principu. Labiausiai paplitusios žirklės, sudarytos iš dviejų vienodų dalių, sujungtų bendra ašimi, užsibaigiančių geležtėmis.

Būna įvairių dydžių ir rūšių, įvairių paskirčių. Palyginus su kitais įrankiais plokščioms medžiagoms dalinti yra saugios, todėl naudojamos biuruose, mokymo įstaigose. Gaminami variantai ir kairiarankiams.

Siuvinėjant jų reikia trijų rūšių: dviejų mažų (užlenktais ir tiesiais galiukais) ir vienų didelių. Mažosios žirklutės naudojamos smulkiems darbeliams: skylutėms, pakraščiams apdirbti. Didelėmis žirklėmis sukarpomas audinys. Siuvėjai taip pat turi žirkles, skirtas siūlėms ardyti. Tokios žirklės turi atvirkščią svertų sistemą, kai ašis nėra tarp jėgos ir darbinio taško.

## Specialios žirklės
* Gyvatvorių žirklės – skirtos gyvatvorėms formuoti.
* Sodo žirklės (sekatorius) – skirtos šakoms karpyti genint medžius.
* Žolės žirklės – skirtos žolei vejų pakraščiuose apkirpti
* Metalo žirklės – skirtos skardai ir panašiems metalo lakštams kirpti
* Avių kirpimo žirklės
* Paukštienos žirklės – mėsai su smulkiais kaulais darinėtis
* Paprastos popieriui karpyti
* Medžiagai skirtos žirklės kirpti.

## Nuorodos

* Žirklių istorija
Karijotas

**Karijotas** (g. po 1300 – m. apie 1365) – lietuvių kunigaikštis, Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino šeštasis (?) sūnus, kunigaikščių Mantvydo, Narimanto, Algirdo, Jaunučio, Kęstučio ir Liubarto brolis.
Apie 1330 m. Naugarduke apsikrikštijęs pagal stačiatikių apeigas gavo Michailo vardą. Karijotaičių giminės pradininkas.

Apie jo gyvenimo pirmąją pusę nieko tikra nežinoma (tiesa, netoli Trakų išlikęs *[[Kariotiškės|Kariotiškių]]* vietovardis tarsi leistų spėti Karijotą kurį laiką buvus Trakų valdytoju). Nuo ~1330 m. Karijotas visą likusį savo gyvenimą valdė Naugarduką ir Valkaviską, t. y. Naugarduko kunigaikštystę be Slanimo srities (pastaroji bent jau po Gedimino mirties buvo valdoma Mantvydo).

1349 m. Algirdas Karijotą, o kartu su juo − turbūt ir jo sūnus Eikšį, kuris, galimas daiktas, valdė Eišiškes, bei Semioną, kuris valdė Svisločių (dab. Gardino srityje), pasiuntė pas Aukso Ordos chaną Džanibeką tartis dėl bendros kovos su Vokiečių ordinu ir Maskvos didžiąja kunigaikštyste; vos atvykęs į Aukso Ordą, Karijotas buvo suimtas ir išduotas maskvėnams (vėliau jo svainis, Maskvos didysis kunigaikštis Simeonas Išdidusis Algirdo reikalavimu Karijotą grąžino į Lietuvą).

1352 m. Karijotas dalyvavo sudarant LDK ir Lenkijos karalystės sutartį dėl Haličo ir Volynės žemių, 1358 m. jis vedė LDK derybas su Mazovija.

Karijoto sūnūs (Karijotaičiai) Konstantinas, Jurijus, Aleksandras ir Fiodoras mūšyje prie Mėlynųjų Vandenų (1363) padėjo Algirdui nugalėti Aukso Ordos kariuomenę ir už tai gavo iš jo valdyti Podolę.

## Nuorodos
20-oji SS grenadierių divizija

**20-oji SS grenadierių divizija**, kitaip – *1-oji Estų divizija* (*20.Waffen-Grenadier-Division der [[SS]] (estnische Nr.1*) – SS kariuomenės grenadierių divizija, pradėta formuoti 1944 m. sausį iš 3-osios estiškosios SS savanorių brigados (*3. Estnische SS-Freiwilligen Brigade*) ir naujų šauktinių. 1944 m. dalyvavo Narvos mūšyje, mūšiuose Estijoje, vėliau, iki 1945 m. sausio mėnesio, Rytų Prūsijoje.

1945 m. sausio 13 d. perkelta ginti Vitenbergo miesto, ten buvo Raudonosios Armijos apsupta. Su mūšiais prasiveržusi iš apsupimo, 1-oji estų divizija iki karo pabaigos buvo dislokuota Čekoslovakijos teritorijoje. 1945 m. gegužės 11 d. pasidavė Raudonajai Armijai, daliai karių (daugiausiai iš mokomojo pulko) pavyko pasitraukti į Vakarus.

## Vadai
# SS brigadefiureris Francas Augsbergeris (*Franz Augsberger*) (1944 m. sausio 24 d. – 1945 m. kovo 19 d.)
# SS brigadefiureris Bertoldas Makas (*Berthold Maack*) (1945 m. kovo 20 d. – 1945 m. gegužės 8 d.)

## Personalas

! Data
! Karių kiekis
|-----
| 1944 m. balandžio 17 d.
| 7 760
|-----
| 1944 m. birželis
| 13 423
|-----
| 1944 m. rugsėjo 20 d.
| 15 382
|}
Adero kyšulys

**Adero kyšulys** () – pusiasalis ir kyšulys Rytų Antarktidos Viktorijos Žemėje. Skiria Roso jūrą nuo Pietų vandenyno platybių. Iš žemyno pusės remiasi į Admiraliteto kalnus. Adero kyšulys buvo viena pirmųjų Antarkties tyrinėjimo vietų.

Kyšulį 1841 m. atrado Džeimso Roso ekspedicija. Rosas kyšulį pavadino savo draugo Adero Viskonto miesto (Adero Airijoje) garbei. 1895 m. norvegų tyrinėtojai Henryk Bull ir Carstens Borchgrevink kyšulyje atliko geologinius tyrimus. 1899 m. Boršgrevnikas vėl grįžo į kyšulį ir čia įrengė pirmąsias dvi trobeles Antarktidoje. Kartu su kitais ekspedicijos dalyviais Boršgrevnikas čia peržiemojo ir išvyko 1900 m. sausį. Roberto Skoto ekspedicija 1911 m. ir 1912 m. žiemojo Adero kyšulyje.

Adero kyšulyje gyvena didelės Adelės pingvinų kolonijos.
Lampėdžių tiltas

**Lampėdžių tiltas**, arba **Česlovo Radzinausko tiltas** – magistralės  ir tarptautinio greitkelio Via Baltica tiltas per Nemuną Kaune, jungiantis Lampėdžius ir Marvelę.

## Istorija
Tiltas pradėtas statyti 1980 m. Pirmoji jo dalis atidaryta 1995 m., antroji – 1997 m. Objekto statyba patikėta bendrai Lietuvos ir Latvijos įmonei „Viaduks“ pagal projektą, paruoštą Leningrado tiltų tyrinėjimo ir projektavimo institute „Lengiprotransmost“ (aut. Vitalijus Kisliakovas). Tiltą iškilmingai atidarė LR Prezidentas Algirdas Brazauskas. 1998 m. pavadintas ilgamečio Kelių statybos tresto valdytojo inžinieriaus Česlovo Radzinausko vardu. 2008 m. kairiajame Nemuno krante užbaigtas transporto mazgas, sujungęs tiltą su Marvelės gatve 

## Techniniai duomenys

Tilto ilgis – 446 m, 6 angų (42,0+63,0+3x84,0+63,0). Sunaudota 6,1 tūkst. t metalo, 19,5 tūkst. m³ gelžbetonio.

## Tilto remontas

Vos 14 metų (nuo 1995 m.) po atidarymo prastovėjęs tiltas (jo rytinė pusė) pareikalavo milijoninių investicijų, nes greitai susidėvėjo dėl panaudotos netinkamos statybos technologijos ir neskaidrios darbų vykdymo eigos. 2010 m. lapkričio mėn. – 2011 m. spalio mėn. vykdytas rytų pusės tilto, kuriuo automobiliai važiuoja link magistralės , remontas. Jo metu sutvarkyti šalitilčio blokai, turėklai, važiuojamoji dalis. Kapitalinio remonto metu pakeista viršutinė tilto dalis, tiltas nudažytas. Darbai užtruko beveik metus, nes prasidėjo vėlai rudenį, o žiemą jie buvo pristabdyti. Darbų kaina – 7,5 mln. litų. Artimiausią sezoną planuojama tvarkyti antrąjį, vakarų pusės tiltą, kuriame bus atlikti analogiški darbai.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Česlovo Radzinausko tilto statyba
* Architektas apie Kauno tiltų pavadinimus: absurdas bado akis *kauno.diena.lt* 2012-10-15
Karijotaičiai

**Karijotaičiai** – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės kunigaikščių giminė, gyvavusi XIV a. I pusėje – XV a. pr.). Pradininkas – Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino sūnus Karijotas (mirė apie 1362 m.) Jo broliai Lietuvos didieji kunigaikščiai Jaunutis, Algirdas, Kęstutis, kunigaikščiai Manvydas, Narimantas, Liubartas.

1349 m. pabaigoje Karijotas su sūnumis Eikšiu ar Aikštu,  ir Semionu Algirdo buvo pasiųsti pas Aukso Ordos chaną Džanibeką tartis dėl bendros kovos su kryžiuočiais ir Maskvos kunigaikštyste.

Karijoto sūnūs  Jurgis, Aleksandras, Teodoras ir Konstantinas 1363 m. Mėlynųjų Vandenų mūšyje padėjo Algirdui nugalėti Aukso Ordos kariuomenę ir už tai gavo iš jo valdyti Podolę tarp Dniestro ir Dniepro (dab. Ternopilio, Chmelnyckio ir Vinycios sritys). Tuo baigėsi mongolų – totorių valdymas, Lietuva priėjo prie svarbaus sausumos tarptautinio kelio, jungiančio Vidurio Europą su italų prekybinėmis kolonijomis Kryme. Karijotaičiai Podolę valdė vaivadų teisėmis, gynė ją nuo mongolų – totorių ir lenkų, statydino pilis ir miestus. Podolė buvo užtvara, sauganti Lenkiją, o iš dalies Moldovą ir Vengriją nuo mongolų – totorių antpuolių. Karijotaičiai įgyvendino Lietuvos didžiojo kunigaikščio Algirdo dar 1353 parengtą planą apgyvendinti ir įtvirtinti negyvenamas sritis tarp LDK ir Aukso Ordai pavaldžių teritorijų, saugoti prekybos kelią Dniepru į Juodąją jūrą. Karijotaičius rėmė vietos gyventojai, laikė išvaduotojais iš mongolų – totorių valdžios. Mirusio brolio valdą paveldėdavo kitas brolis: Jurgio – Aleksandras, Aleksandro – Konstantinas, Konstantino – Teodoras. Kai kurie Karijoto sūnūs 1399 m. žuvo Vorsklos mūšyje.

Iš Karijotaičių kilo rusų kunigaikščiai Volynskiai ir Podolskiai.

## Žymiausi atstovai

* Karijotas
** Aikštas Karijotaitis, pasak Lietuvos metraščių, iš tėvo gavo valdyti Naugarduko kunigaikštystės šiaurinę dalį, įkūrė, kaip manoma, Eišiškes, jas pavertė valdų centru.
** Simeonas Karijotaitis, valdė Svisločių (dab. Gardino sritis).
** Jurgis Karijotaitis (mirė 1375 m. Moldovoje), su broliu Aleksandru 1366 m. dalyvavo sudarant LDK ir Lenkijos sutartį dėl Voluinės. 1374 m. priėmė moldavų kvietimą būti Moldovos valdovu. Nunuodytas.
** Aleksandras Karijotaitis.
** Konstantinas Karijotaitis, Čartoriskis (mirė apie 1388 ar 1390 m. Vengrijoje), kurio valdyta Podolė po 1377 m. puolimo tapo Vengrijos karaliaus Liudviko I lenu.
** Teodoras Karijotaitis (mirė apie 1414 m. Mukačeve, dab. Užkarpatės sritis) iš tėvo paveldėjo Naugarduką, apie 1388 m. tapo visos Podolės kunigaikščiu. 1392 m. sukilo prieš Lietuvos didijį kunigaikštį Vytautą. 1393 m. (kitais duomenimis, 1395 m.) jo pašalintas pabėgo į Vengriją. 1396–1414 valdė Mukačevą, XVI a. pab. čia pastatydino pilį, buvo Berehovės pavieto valdytojas. Sudaręs sąjungą su Liubarto sūnumi Teodoru, Švitrigaila ir Vokiečių ordinu, 1402 m. nesėkmingai bandė atgauti Podolę. Iki 1403 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Vytauto įsakymu kalintas Vilniuje.
*** Jonas Žadivydas, dalyvavo Žalgirio mūšyje.

## Šaltiniai