open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kapotė

**Kapotė** () – kertamasis duriamasis geležtinis ginklas, stambus kovos peilis, tarpinis tarp peilio ir kalavijo. Geležtė tiesi ar išlenkta, dviašmenė ar vienašmenė. Kapotės ilgis paprastai būdavo 64–72 cm, geležtės plotis 4–5 cm. Rankena paprastai su garda – skersiniu ar lankeliu.

Kapotės Rusijos imperijos kariuomenės ginkluotėje pasirodė XVIII a. viduryje ir naudotos iki XIX a. antros pusės. Rusijoje kapotes naudojo pėstininkai, artilerijos ir karo inžinerijos kareiviai.
Nuo XIX a. pradžios pionieriai naudojo *fašininius peilius* () – plačias, kiek išlenktas kapotes su medine rankena ir varine buožele (ar su bronzine rankena), kurių geležtės nugarėlė turėjo pjūkliškus dantis.

1832 m. kareiviai buvo apginkluoti sunkiomis trumpomis kapotėmis su tiesia geležte su pjūkliškais dantimis nugarėlėje ir lieta rankena su skersiniu. Šių kapočių makštys turėjo lizdą durtuvui. Tačiau pėstininkams trumpos kapotės buvo prasta apsauga nuo kavaleristų, o svėrė daug, todėl nuo XIX a. vidurio kapotėmis ginkluoti liko tik kariniai būgnininkai ir muzikantai, taip pat kareiviai gvardiečiai (prie išeiginės uniformos).

Egzistavo ir šautuvų *kapotiniai durtuvai*, kaip kalavijinių durtuvų rūšis.

## Galerija

Vaizdas:Prussian bayonet clean.jpg|Vokiškas 1898/05 m. pavyzdžio kapotinis durtuvas
Vaizdas:Swedish army fascine knife.jpg|Švediška 1848 m. pavyzdžio kapotė
File:Тесаки и сабля.jpg|Dvi kapotės ir kardas. 6 ir 7 – Prancūzijos jūrininkų kapotės. 


## Panašūs ginklai
* Bebutas
* Mačetė
Plunksninis raukšliagrybis

**Plunksninis raukšliagrybis** (*Phlebia centrifuga*) – Lapielaižinių (*Meruliaceae*) šeimos grybų rūšis.
## Biologija ir ekologija
Saprotrofas, sukeliantis baltąjį medienos puvinį. Vaisiakūniai vienmečiai, išauga vėlyvą rudenį, kartais – pavasarį. Auga ant stambių, vidutinio suirimo stadijos eglių virtuolių senuose eglynuose, kuriuose daug negyvos medienos. Vaisiakūniai dažniausiai išauga virtuolio šoninėje dalyje, ant žievės.
## Paplitimas
Šiaurės spygliuočių miškuose iki rytinės Šiaurės Amerikos dalies. Europos žemyninėje dalyje paplitusi borealiniuose eglynuose, centrinėje Europoje – kalnuose.

Lietuvoje aptinkama pietinėje, rytinėje ir pietvakarinėje dalyse. Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

## Šaltiniai
Rašomavičius Valerijus, Lietuvos raudonoji knyga, Kaunas: „Lututė“, 2007. psl. 707. ISBN 978-9955-692-71-3
Manufaktūrų patarėjas

**Manufaktūrų patarėjas** () – Rusijos imperijos garbės vardas, kurį suteikdavo stambių pramonės įmonių savininkams ir pirkliams.

Garbės vardas atitiko VIII klasę Rangų lentelėje ir buvo įsteigtas kartu su vieno lygio garbės vardu *[[Komercijos patarėjas (garbės vardas)|komercijos patarėjas]]*. Tokį garbės vardą gavę verslininkai gaudavo privilegijų, artimų bajoriškosioms. Manufaktūrų patarėjai turėjo teisę į garbės pilietybę, kartu su tokiu patarėju garbės pilietybę gaudavo ir jų žmonos bei vaikai. Paduoti paraišką garbės piliečio vardui turėjo teisę ir manufaktūrų patarėjų našlės.

Manufaktūrų patarėjo garbės vardą turėjo daug žymių Rusijos imperijos verslininkų, pvz., Sava Morozovas, Ivanas Morozovas, Timofejus Prochorovas, Romanas Kioleris, Ivanas Gučkovas, Aleksandras Tretjakovas, Aleksandras Sapožnikovas, Karlas Palis, Nikolajus Balinas ir kt.
If P&C Insurance

**If P&C Insurance Company Ltd.** – didžiausia ne gyvybės draudimo bendrovė Šiaurės Europos regione, turinti daugiau nei 3,9 milijonus klientų. „If“ priklauso Suomijos „Sampo“ grupei.

Įmonė draudimo paslaugas teikia Švedijos, Norvegijos, Suomijos, Danijos, Baltijos šalių rinkose. Klientams taip pat siūlo tarptautines paslaugas tiek per savo filialus, tiek per partnerių tinklą. Pagrindinė „If“ būstinė yra Solnoje, Stokholmo priemiestyje.  

Bendrovė Lietuvoje veikia nuo 1999 m. 

## Istorija
„If“ įkūrusios bendrovės draudimo veiklą pradėjo daugiau nei prieš 100 metų, tačiau draudimo bendrovė „If“ tokia, kokia yra dabar, įkurta 1999 m., sujungus Švedijos įmonės „Skandia“ ir Norvegijos „Storebrand“ ne gyvybės draudimo veiklą. Šio susijungimo tikslas buvo sukurti vieną didžiausių Skandinavijoje ne gyvybės draudimo bendrovių. Pavadinimas kilo iš anglų kalbos žodžio *if* (jeigu), kuris primena frazę „jei kas nors atsitiktų“. Pirmą kartą viešai „If“ logotipas buvo parodytas per „Stockholm Open“ teniso varžybas.

2001 m. bendrovės „Sampo“ ne gyvybės draudimo veikla tapo „If“ dalimi. Taip „If“ tapo didžiausia ne gyvybės draudimo bendrove Skandinavijoje.

2002 m. „If“ pradėjo veiklą Baltijos šalyse.

2004 m. „Skandia“ ir „Storebrand“ visas joms priklausiusias „If“ akcijas pardavė bendrovei „Sampo“. Nuo tada „Sampo“ yra vienintelė „If“ akcininkė.

2009 m. „If“ veikla Estijoje, Latvijoje ir Lietuvoje buvo sujungta į Estijoje registruotą bendrovę „If P&C Insurance AS“. Latvijoje ir Lietuvoje veikia „If“ filialai.

## Lietuvoje
Bendrovė Lietuvoje veiklą vykdo nuo 2002 m. Iki tol įmonė nuo 1999 m. veikė kaip „Sampo draudimas“. Įmonės filiale Lietuvoje dirba 160 žmonių. Filialo vadovės pareigas nuo 2009 m. eina Žaneta Stankevičienė.

2022 m. „If“ tapo gyvūnų prieglaudos „SOS gyvūnai“ rėmėja.

2023 m. Draudimo bendrovė „If“ atidarė tarptautinį IT kompetencijų centrą Lietuvoje.

## Įvertinimai
2011 m. ir 2012 m. savaitraštis „Veidas“ paskelbė „If“ geriausia ne gyvybės draudimo bendrove šalyje.

2012 m. ir 2013 m. „If“ paskelbta geriausiai klientus aptarnaujančia ne gyvybės draudimo bendrove Lietuvoje („Spect Dive“ slapto pirkėjo tyrimas).

## Nuorodos
* Internetinė svetainė

## Šaltiniai
Aušra Fridrikas

**Aušra Miklušytė-Fridrikas** (1967 m. balandžio 30 d. Varėnoje, Lietuvos TSR) – lietuvių kilmės Austrijos rankininkė, 1990 m. pasaulio čempionė, 1999 m. išrinkta geriausia pasaulio rankininke. Rankininkės vyras yra buvęs Vilniaus „Žalgirio“ ir Lietuvos rinktinės futbolininkas Robertas Fridrikas.

## Karjera

A. Fridrikas, kurią rankiniu sudomino treneris Albinas Arbačiauskas, rungtyniauti į užsienį išvyko 1990 metais. Po pusantrų metų, praleistų Ispanijoje, ji atsidūrė garsiajame Vienos „Hypo Niederosterreich“ klube, su kuriuo iškovojo daug svarių pergalių. Kiek vėliau Aušra su kita Lietuvos rankininke Rima Sypkus tapo Austrijos pilietėmis ir užsivilko šios šalies rinktinės marškinėlius. Lietuvės su Austrijos rinktine 1996 m. pelnė Europos, 1999 m. – pasaulio pirmenybių bronzos medalius, o Sidnėjaus olimpinėse žaidynėse (2000 m.) užėmė penktąją vietą.

2000 m. A. Fridrikas iš Vienos klubo perėjo į Norvegijos Oslo „Baekkelagets“ komandą. 2002–2003 m. sezono pradžioje išvyko žaisti į Danijos Slagelsės „Slagelse FH“ komandą. Karjerą Austrijos rinktinėje Aušra baigė po 2003 m. pasaulio čempionato Kroatijoje. 2011 m. spalio mėnesį pradėjo treniruoti Austrijos jaunimo rinktinių komandas.

### Klubai

* 1988–1992:  Vilniaus Eglė
* 1992–1993:  Mar Valencia
* 1993–2000:  Hypo Niederösterreich
* 2000–2002:  Baekkelagets SK
* 2002–2005:  Slagelse DT
* 2005–2006:  McDonald's Wr.Neustadt
* 2006–2008:  Hypo Niederösterreich

### Pasiekimai

;Nacionalinės komandos
* **[[Pasaulio moterų rankinio čempionatas]]**:
**  *Aukso medalis*: 1990 (su TSRS)
**  *Bronzos medalis*: 1999 (su Austrija)

* **[[Europos moterų rankinio čempionatas]]**:
**  *Bronzos medalis*: 1996 (su Austrija)

;Klubai
* **[[EHF Moterų čempionų lyga]]**:
** *1 vieta*: 1994, 1995, 1998, 2000, 2004, 2005
* **[[EHF Moterų Taurių Taurė]]**:
** *1 vieta*: 1993
* **[[EHF Moterų Taurė]]**:
** *1 vieta*: 1988, 2003
* **Austrijos čempionatas**:
** *1 vieta*: 1993, 1994, 1995, 1996, 1997, 1998, 1999, 2000, 2007
* **Austrijos taurė**:
** *1 vieta*: 1993, 1994, 1995, 1996, 1997, 1998, 1999, 2000, 2007
* **Danijos čempionatas**:
** *1 vieta*: 2005
* **Danijos taurė**:
** *1 vieta*: 2003
* **Norvegijos čempionatas**:
** *1 vieta*: 2001
* **Lietuvos čempionatas**
** *1 vieta*: 1990, 1991, 1992

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Druskininkų sporto centras: Apie mus ;
* Lietuvė geriausios pasaulio rankininkės rinkimuose – trečia;
* Ausra Fridrikas www.sport-reference.com ;
* Vilniaus Eglės komandos istorija .
Pūkuotoji apuokė

**Pūkuotoji apuokė ** (*Trichocolea tomentella*) – apuokinių (*Trichocoleaceae*) šeimos samanų rūšis.
## Aprašymas

Stiebas iki 15 cm ilgio, 2–3 kartus plunksniškai šakotas. Lapai suskaidyti į 4–5 blakstienotas skiautes. Labai aiškiai skiriasi kiekvienais metais užaugusios ūglio dalys. Sporogonai ir lytinio dauginimosi organai aptinkami retai. Dauginasi gniužulo dalimis. Auga dažniausiai plačiais grynais patiesalais, kai kada pavieniais stiebeliais įsiterpusi tarp kitų samanų gūdžiuose tamsiuose šlapiuose miškuose, ypač pelkiniuose ir šaltiniuotuose eglynuose, juodalksnynuose ir mišriuose miškuose, mišku apaugusių mažų upelių pakrantėse, rūgščiuose arba beveik neutraliuose dirvožemiuose.

## Paplitimas
Paplitusi Šiaurės pusrutulyje (Europoje, Azijoje, Šiaurės Amerikoje, Šiaurės Afrikoje). Aptinkama vakarinėje, centrinėje ir pietinėje Europoje, Balkanuose, Kaukaze, Rusijoje, Didžiojoje Britanijoje, Airijoje. Šiaurės šalyse paplitusi tik pietinėse Skandinavijos pusiasalio ir Suomijos dalyse. Azijoje rasta Himalajuose.

Aptinkama švairiuose Lietuvos regionuose, kiek retesnė Vidurio Lietuvoje. Įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

## Šaltiniai
Rašomavičius Valerijus, Lietuvos raudonoji knyga, Kaunas: „Lututė“, 2007. psl. 291. ISBN 978-9955-692-71-3
Stanisław Sztarejko

**Stanislav Štareiko** () (1895 m. rugsėjo 21 d. Varėnoje, Rusijos imperija - 1976 m. spalio 13 d. Londone, Jungtinė karalystė) – Antrosios Lenkijos respublikos kariuomenės pulkininkas.

## Biografija

Gimė 1895 m. rugsėjo 21 d. Varėnoje. 1919-1921 m. dalyvavo Lenkijos-sovietų kare, buvo dislokuotas Breste. 1924 m. gruodžio 1 d. suteiktas majoro laipsnis, po kiek laiko buvo išsiųstas tarnauti į Poznanę. 1928 m. lapkričio 2 d. pradėjo lankyti Varšuvos aukštąją karininkų mokyklą, kurią baigė 1930 m. lapkričio 1 dieną. 1931 m. suteiktas papulkininkio laipsnis. 1932 m. išsiųstas atgal į Brestą, kur paskirtas štabo viršininku. 1934 m. gegužės 8 d. paskirtas vado pavaduotoju ir išsiųstas į Jaroslavo miestą. 1937 m. perkeltas į Pinską, kur išbuvo iki II pasaulinio karo pradžios. 1939 m. rugsėjo viduryje dalyvavo Bzuros mūšyje prieš vermachtą. Po pralaimėto mūšio pasitraukė į Modlino tvirtovę, kur vėliau vykstant mūšiams buvo sužeistas ir paimtas į nelaisvę, kurioje išbuvo viso karo metu. Po karo pasitraukė į Jungtinę karalystę, kur ir mirė 1976 m. spalio 13 d. Londone.  

## Literatūra

* Narcyz Klatka "*Wieluński Wrzesień 1939*", Wydawnictwo Komandor, Wieluń-Gdynia 2006, ISBN 83-912842-0-4.
* Włodzimierz M. Drzewieniecki, *Wrześniowe wspomnienia podporucznika*, Wydawnictwo Ministerstwa Obrony Narodowej, Warszawa 1978, wyd. I.
* Mieczyśław Bielski "*Grupa Operacyjna Piotrków 1939*", Wydawnictwo Bellona 1991.
* Lista oficerów dyplomowanych (stan z dnia 15 kwietnia 1931 r.), Sztab Główny WP, Warszawa 1931, s. 8.
* *Rocznik Oficerski 1924*, Ministerstwo Spraw Wojskowych, Oddział V Sztabu Generalnego Wojska Polskiego, Warszawa 1924, s. 61, 314, 352.
* *Rocznik Oficerski 1928*, Ministerstwo Spraw Wojskowych, Warszawa 1928, s. 123, 177.
* *Rocznik Oficerski 1932*, Biuro Personalne Ministerstwa Spraw Wojskowych, Warszawa 1932, s. 24, 477.
* Franciszek Dindorf-Ankowicz, *Zarys historii wojennej 82-go Syberyjskiego Pułku Piechoty*, Warszawa 1929.
Romas Žmuidzinavičius

**Romas Žmuidzinavičius** (1952 m. liepos 21 d. Varėnoje, Lietuva) – Lietuvos dailininkas.

## Biografija

Gimė 1952 m. liepos 21 d. Varėnoje, tolimas garsaus dailininko Antano Žmuidzinavičiaus giminaitis. Pirmuosius piešinius pradėjo piešti būdamas apie devynerių metų amžiaus. 1966 m. įstojo į Vilniaus *I. Černiachovskio* dailės mokyklą. Vėliau studijavo Maskvos *Nadeždos Krupskajos* dailės universitete, kur jam dėstė tokie profesoriai kaip Augustinas Savickas ir Sofija Veiverytė.

Parodose ir pleneruose nuo 1978 m. dalyvaujančio dailininko paveikslai – tai tarsi gyvenime ir gamtoje nuolat besikartojantis virsmas: besikeičiantys metų laikai ir nuotaikos. Originalius R. Žmuidzinavičiaus peizažus ir sostinės ar Trakų Vokės motyvus galima pavadinti netradicine mistifikuota tapyba. Jie išsiskiria spalvų intensyvumu, sodriais potėpiais, kurie iškyla iš paveikslo plokštumos. Dailininkas yra ranką pridėjęs ir restauruojant Verkių rūmus, Šv. Jonų bažnyčią, Klaipėdos konservatorijos salę ir kitus objektus.

Nuo 2005 m. kartu su dailininku Ojaru Mašidlausku bei Trakų Vokės kultūros namų direktore Loreta Marcinkevičiene Trakų Vokės dvaro parke rengia tarptautinius dailininkų plenerus.

## Nuorodos

* Dailininko tinklalapis (rus.) ;
* Vaizdinė medžiaga www.youtube.com;
* Trakų Vokės dvaro sodyboje – pleneras „Menas paveldui“;
* A.Žmuidzinavičiaus giminaičio paletė kitokia;
* Paroda ;

## Šaltiniai
Port Sudanas

**Port Sudanas** () – miestas šiaurės rytų Sudane, Raudonosios jūros pakrantėje. Raudonosios Jūros vilajeto centras. Svarbiausias šalies jūrų uostas (išvežama medvilnė, sezamas, odos, dervos). Yra tarptautinis oro uostas, geležinkeliai ir plentai į Kasalą ir Atbarą. Verčiamasi metalo apdirbimo, naftos perdirbimo pramone. Veikia universitetas.

## Istorija

Port Sudaną 1909 m. įkūrė britai. Šis miestas pakeitė piečiau esantį Suakino uostamiestį, kurio akvatorija užaugo koralais.


File:PortSudan Post Office.jpg|Paštas
File:PortSudan british market.jpg|Turgus
File:Minaret S.jpg|Minaretas
File:Port Sudan.jpg|Krovos darbai uoste


## Šaltiniai
Kasala

**Kasala** () – miestas rytų Sudane, šalia Eritrėjos sienos, Gašo upės slėnyje. Vilajeto centras. Pro miestą eina Chartumo-Asmaros plentas, yra geležinkeliai į Obeidą, Port Sudaną. Žemės ūkio regiono prekybinis centras (medvilnė, odos, gumiarabikas, vaisiai, džiovinti svogūnai). Veikia universitetas. Yra Khatmiyya Hasan mauzoliejus, aplink miestą iškilusios vaizdingos kalvos (Takos kalnai).

## Istorija

Kasala įkurta 1840 m. kaip osmanų karinė bazė. Sudanui atgavus nepriklausomybę, į Kasalą atvyko daug dėl Etiopijos-Eritrėjos karo pasitraukusių pabėgėlių.


File:Khatmiyya Hasan tomb.jpg|Chatmyja Hasano mauzoliejus
File:View from the Taka Mountains 002.jpg|Vaizdas nuo Takos kalnų
File:Kassala,Mukram suburb.jpg|Kasalos priemiestis Mukramas


## Šaltiniai
Obeidas

**Obeidas** () – miestas vidurio Sudane, Kordofano krašte. Šiaurės Kordofano vilajeto centras. Yra geležinkelis į Kasalą, plentų mazgas, karavanų kelių sankirta. Gaminamas muilas, yra naftos perdirbimo gamykla. Žemės ūkio regiono centras (avys, ožkos, kupranugariai). Prekiaujama gumiarabiku. Veikia universitetas.

## Istorija

Obeidas įkurtas Osmanų 1821 m., bet 1883 m. buvo užimtas Muhamado Ahmedo.

## Šaltiniai
Vad Medanis

**Vad Medanis** () – miestas vidurio rytų Sudane, prie Žydrojo Nilo upės, 136 km į pietryčius nuo Chartumo. Džaziros vilajeto centras. Yra geležinkelis į Chartumą, upių uostas. Žemės ūkio regiono prekybinis centras (medvilnė, kviečiai, žemės riešutai, galvijai). Medvilnės valymo, maisto pramonė. Veikia universitetas.

## Istorija

XVIII a. Vad Medanis buvo nedidelis Osmanų miestelis. Tačiau smarkiai išaugo 1925 m. pradėjus vykdyti Geziros irigacijos programą.

## Šaltiniai
Njala

**Njala** () – miestas pietvakarių Sudane, Darfūro regione, į pietus nuo Maros kalnų. Pietų Darfūro administracinis centras. Yra oro uostas, geležinkelis į Vau. Tekstilės, maisto, odos apdirbimo pramonė. Prekyba gumiarabiku. Veikia universitetas.

## Istorija

Njala buvo dadžu tautos valstybės sostinė. Dėl Darfūro karo, į Njalą atsikraustė daug pabėgėlių.
Kustis

**Kustis** arba ***Kostis*** () – miestas pietiniame Sudane, į pietus nuo Chartumo, Baltojo Nilo vakariniame krante, priešais Rabaką. Pro miestą eina Kasalos-Obeido geležinkelis. Svarbus cukraus pramonės centras. Veikia universitetas.


File:Kosti church1.jpg|Koptų bažnyčia
File:Kosti residential.jpg|Gyvenamieji namai
File:White Nile railway swing bridge at Kosti, Sudan.jpg|Tiltas per Nilą
Rabakas

**Rabakas** () – miestas pietiniame Sudane, 260 km į pietus nuo Chartumo, rytiniame Baltojo Nilo krante, priešais Kustį. Baltojo Nilo vilajeto centras. Praeina Kasalos-Obeido geležinkelis. Drėkinamosios žemdirbystės regiono centras (Džeziros programa). Cukraus, cemento, naftos perdirbimo pramonė. Kasamas kalcitas.

## Istorija

Rabakas vilajeto sostine tapo 1994 m.
Faširas

**Faširas** () – miestas Sudano vakaruose, Darfūro regione, 195 km į šiaurės rytus nuo Njalos. Šiaurės Darfūro vilajeto centras. Karavanų kelių mazgas, prekybinis centras (javai, vaisiai). Veikia universitetas.

## Istorija

XVIII a. Faširas tapo Darfūro sultonato sostine, bet vėliau užimtas Osmanų. Dėl Darfūro karo, į miestą suplūdo daug pabėgėlių.
Senaras

**Senaras** () – miestas pietrytinėje Sudano dalyje, Žydrojo Nilo pakrantėje. Vilajeto centras. Stotis prie Kasalos-Obeido geležinkelio. Šalia miesto įrengta Senaro užtvanka, tvenkinio vanduo naudojamas laukų drėkinimui. Miestą sudaro dvi dalys: *Sennar Junction* prie geležinkelio ir *Sennar Al-Madeena* prie užtvankos. Veikia universitetas.

## Istorija

XVI-XIX a. miestas buvo Senaro sultonato sostinė.
Pasienio apsaugos korpuso Varėnos batalionas

**Pasienio apsaugos korpuso Varėnos batalionas**, *PAK Varėnos batalionas*, *PAK 23-asis batalionas „Varėna“* () – 1923–1939 m. šiaurės rytų Lenkijoje, Balstogės vaivadijoje ir Vilniaus vaivadijoje Varėnos apylinkėse veikęs Lenkijos pasienio apsaugos korpuso batalionas. Priklausė Vilniaus pasienio apsaugos pulkui ir įėjo į Vilniaus pasienio apsaugos brigados sudėtį. Korpusą sudarė 19 sargybos būdelių, kurios buvo paskirstytos į 4 kuopas.

* Druskininkų kuopa: *Šabanų* (Szabany), Pervalko, *Mostų* (Mosty) ir Viečiūnų sargybos būdelės.
* Marcinkonių kuopa: Utiekos, *Vereščakuvkos* (Wereszczakówka), Puvočių, Mardasavo ir Milioniškės sargybos būdelės.
* Varėnos kuopa: Perlojos, Moliadugnio, Mitriškių, Smalninkų ir Bartelių sargybos būdelės.
* Vaitakarčmio kuopa: Valkininkų, *Lešničuvkos* (Leśniczówka), Kalvių ir Lieponių sargybos būdelės.

Demarkacinę liniją su Lietuva taip pat saugojo Pasienio apsaugos korpuso Seinų batalionas, Nemenčinės batalionas, Trakų batalionas ir Švenčionėlių batalionas.

Prasidėjus Vokietijos-Lenkijos karui mobilizuotas batalionas tapo 33-ios rezervo pėstininkų divizijos 134-ojo pulko 1-uoju batalionu

## Literatūra

* dr Jerzy Prochwicz, „Walki oddziałów KOP na obszarach północno-wschodniej Polski“, Białoruskie Zeszyty Historyczne nr 13, Białystok 2000 m.;
* dr Jerzy Prochwicz, Andrzej Konstankiewicz, Jan Rutkiewicz, „Korpus Ochrony Pogranicza 1924–1939“, wyd. Barwa i Broń, Warszawa 2003 m., ISBN 83-900217-9-4.
Vadi Halfa

**Vadi Halfa** () – miestas Sudano šiaurėje, Šiaurės vilajete, Nasero tvenkinio pakrantėje, Egipto pasienyje. Galutinė geležinkelio iš Chartumo stotis. Keltas į Asuaną. Prekybinis centras. Žuvies perdirbimo pramonė. Apylinkėse yra senovės Nubijos miestų liekanų.

## Istorija

Vadi Halfa įkurta XIX a. pab. kaip britų-egiptiečių karinis postas. 1897 m. miestą pasiekė geležinkelis. Pastačius Asuano užtvanką, didžioji dalis miesto perkelta į Naująją Halfą.
Priverstinės traukos urbanizacija

**Priverstinės traukos urbanizacija** () – politika, kurią Samuelis Hantingtonas (*Samuel P. Huntington*) aprašė 1968 m. straipsnyje „The Bases of Accommodation“, paskelbtame žurnale „Foreign Affairs“. Politikos esmė – taikant kiliminį bombardavimą ir masinę defoliaciją (Operacija „Ranch Hand“) Vietnamo kaimuose ir džiunglėse valstiečiai pradės keltis į miestus, nes nebesugebės išsilaikyti savo kaimuose. Mažėjant kaimų gyventojų skaičiui mažės ir Vietkongą palaikančiųjų skaičius.

## Taip pat skaitykite
* Vietnamo karas

## Nuorodos
Laisvojo pasaulio karinės pajėgos

**Laisvojo pasaulio karinės pajėgos** () – jungtinės pajėgos, kurias sudarė kelios valstybės, pasiuntusios savo karinius dalinius kovoti Vietnamo kare padedant JAV ir Pietų Vietnamui. Šios dvi valstybės į FWMF neįėjo.

## Istorija
Laisvojo pasaulio karinės pajėgos kartu su JAV ir Pietų Vietnamo kariuomenėmis kovojo prieš komunistinį Vietkongą. Pasiųstų pajėgų dydis buvo labai įvairus – nuo 50 tūkst. kareivių iš Pietų Korėjos iki 10 Ispanijos kareivių. Daugelio šių šalių daliniai kovėsi su savo šalių vėliavomis, nors buvo FWMF dalis.

## FWMF pajėgų struktūra
Laisvojo pasaulio karinėse pajėgose iš viso buvo 69864 kareiviai, iš jų du trečdaliai buvo pietų korėjiečiai. O JAV buvo pasiuntusi į Vietnamą virš 1,4 milijono kareivių.

* ***' – 50 029
* ***' – 48 879
* ***' – 11 568
* ***' – apie 11 000
* ***' – 7 626
* ***' – 552
* **** – 30 (10, 1966–1967; 20, 1967–1968) Visi – medikai.
 
## Nuorodos

* Allied Participation in Vietnam
Alexandra Quinn

**Aleksandra Kvyn** (tikrasis vardas – * Diane Purdie Steward*; 1973 m. kovo 25 d. Torontas) – buvusi Kanados pornografinių filmų aktorė, išgarsėjusi skandalu, kai išaiškėjo, kad filmuotis suaugusiems skirtuose filmuose ji pradėjo būdama nepilnametė.

## Biografija
Sulaukusi 14, Aleksandra dirbo degalinėje, vėliau – „McDonald's“ restorane. Jau mokykloje ji išmoko klastoti asmens dokumentus, kad galėtų patekti į naktinius klubus ar įsigyti alkoholio.

Sulaukusi 15 ji šoko viename iš naktinių klubų, kur susipažino su pornografinių filmų aktore Erika Bojer. Po pokalbio su ja Aleksandra taip pat išreiškė norą tapti aktore ir Erika ją supažindino su savo agentu.

Pirmas jos filmas vadinosi „Oral Addiction“ ir buvo sukurtas 1989 m. Kadangi tuo metu Aleksandrai nebuvo 18, JAV ji buvo laikoma nepilnamete, o tokių filmų kūrimas – nelegalus.

Iki 18 gimtadinio Aleksandra nusifilmavo apie 60 juostų. Jos tikrasis amžius išaiškėjo, kai, sulaukusi 18, ji įsigijo mašiną, pasinaudodama tikraisiais asmens identifikavimo duomenimis. Automobilio pardavėjas ją atpažino ir pranešė apie tai policijai.

Kilęs skandalas priminė istoriją, nutikusią kitai aktorei – Treisei Lords. Filmai su Aleksandra buvo išimti iš prekybos arba iškirptos scenos, o ji pati, dalyvaudama TV šou „Hard Copy“ pasmerkė visą porno industriją, dėl to nuo jos nusisuko daugelis kolegų.

1993 m. Aleksandra pasitraukė iš šio verslo, tačiau 1996 m. sugrįžo. Pradžioje ji buvo sutikta labai nepalankiai ir daugelis kompanijų atsisakė su ja pasirašyti sutartį, tačiau ilgainiui nesutarimai buvo užglaistyti ir Aleksandra sėkmingai tęsė aktorės karjerą iki 2006 m.

## Apdovanojimai

## Šaltiniai

## Nuorodos

* IMDb profilis
Air Lituanica

**Air Lituanica** – buvusi Vilniaus skrydžių bendrovė.

Ją aptarnavo orlaivių antžeminio aptarnavimo ir degalų įmonė „Baltic Ground Services“.

## Istorija
Kompanija įsteigta 2013 m. gegužės 1 d., pirmuosius skrydžius pradėjo 2013 m. birželį.

Bilietai pardavinėti bendrovės interneto svetainėje ir tarptautiniuose bilietų pardavimo kanaluose.

Per antrąjį 2013 m. pusmetį planuota į Briuselį nuskraidinti ~15 tūkst. keleivių, o į Amsterdamą – apie 20 tūkst. Per pirmą veiklos pusmetį oro bendrovė tikėjosi nuskraidinti ~70 tūkst. keleivių.

Aviakompanija nuomavosi bendrovės Estonian Air 76 vietų orlaivį Embraer E 170, iš „Embraer“ antrinės įmonės „ECC Leasing“ – 86 vietų Embraer 175.

Planavo 2013 m. gauti 40 mln. litų pajamų, 2014 m. tikėjosi 140 mln. litų apyvartos.

83% bendrovės priklausė Vilniaus savivaldybei, 17% – naujai įsteigtai bendrovei Air Lituanica club (į ją susibūrė 15 privačių investuotojų).

Pradiniame etape į bendrovę investuota 10 mln. litų. 2014–2015 m. turėjo būti investuota dar po 5 mln. litų.

Iš privačių investuotojų planuota pritraukti 2,5 mln. Lt investicijų, tai sudarytų ketvirtadalį pirminių investicijų (10 mln. Lt). Likę pinigai – iš Vilniaus miesto savivaldybės (Transporto vystymo programos lėšos).

2013 m. lapkričio 28 d. bendradarbiavimą su bendrove nutraukė Estijos kompanija „Estonian Air“. Abi kompanijos kaltino viena kitą nesilaikant apmokėjimų susitarimų. Tuomet „Air Lituanica“ neteko ir vieno iš dviejų orlaivių nuomojamų iš estų kompanijos.

2014 m. sausio 2 d. bendrovė aptarnavo 50 000-ąjį savo klientą.

### Veiklos sustabdymas
2015 m. gegužės 22 d. kompanija paskelbė, kad dėl skolų nuo vidurdienio nutraukia skrydžius.

Vilniaus oro uosto duomenimis, paskutinis bendrovės skrydis į Paryžių pakilo 2015 m. gegužės 22 d. 11:25 val. Kiti bendrovės skrydžiai (į Berlyną, Prahą, Stokholmą) buvo atšaukti. Atšaukti ir gegužės 23 d. skrydžiai (į Amsterdamą, Miuncheną, Bilundą).

Daliai keleivių rastas sprendimas bendradarbiaujant su avialinijomis „Air Baltic“.

## Skrydžiai
Kompanijos maršrutai:

## Flotilė

## Avarijos ir gedimai
* 2015 m. balandžio 29 d. iš Vilniaus į Berlyną skridęs lėktuvas, apsisuko atgal ir po valandos nusileido Vilniuje. Įtrūko stiklas.

## Šaltiniai
Pamišėlio teorija

**Pamišėlio teorija** () – viena iš JAV prezidento Ričardo Niksono vykdytos užsienio politikos strategijų. Jo administracija, atstovavusi federalinės Jungtinių Valstijų vyriausybės vykdomąją valdžią nuo 1969 iki 1974 m., stengėsi įtikinti kitų šalių lyderius, kad jie manytų, jog R. Niksonas buvo pamišęs, nesuvokiamo ir nepastovaus elgesio. Baimindamiesi nenuspėjamo Amerikos atsako, priešiško Komunistinio bloko šalių vadovai turėjo vengti provokacijų prieš JAV. 

R. Niksonas šią strategiją paaiškino Baltųjų rūmų administracijos vadovui H. R. Haldemanui:

1969 m. spalio mėn. R. Niksono administracija davė suprasti Sovietų Sąjungai, kad „pamišėlis laisvas“ ir pasiryžęs pradėti branduolinį karą, kad laimėtų Vietname, kuomet amerikiečių kariškiai buvo perspėti dėl pasirengimo pasauliniam karui (to nežinant daugumai Amerikos žmonių), o strateginiai bombonešiai su branduoliniais ginklais tris dienas patruliavo prie sovietų sienų.

„Pamišėlio strategijos“ pagalba buvo siekiama priversti Šiaurės Vietnamo vyriausybę vesti taikos derybas Vietnamo karui užbaigti. Amerikos diplomatai (ypač Henris Kisindžeris) taip pat apibūdino ir įsiveržimą į Kambodžą 1970 m., padiktuotą R. Niksono tariamo nestabilumo. R. Niksono strategijos naudojimas Vietnamo kare buvo problematiškas. „Pirma, kodėl jam reikėjo apsimetinėti, norint bet kokia kaina pasiekti savo tikslus, jo oponentai taip pat norėjo tai daryti bet kokia kaina pasiekti savo tikslams. Antra, R. Niksonas, savo nelaimei, turėjo būti priekyje demokratijos jėgų, pavargusių ir vis daugiau kritiškai nusistačiusių prieš karą“.

## Ištakos

Pamišėlio teorijos koncepcija buvo grindžiama žaidimų teorija. R. Niksono strategija gali būti siejama su viduramžių filosofu Nikolu Makiaveliu, kuris savo politinės istorijos ir filosofijos traktate „*Discorsi sopra la prima deca di Tito Livio*“ (knyga 3, skyrius 2) aptaria, kaip kartais yra „labai išmintinga simuliuoti beprotybę“. Šios strategijos logika dažniausiai yra priskiriama amerikiečių ekonomistui Tomui Šelingui, kurio knygose „*The Strategy of Conflict*“ ir „*Arms and Influence*“ aptariamas „iracionalumo racionalumas“ ir koks naudingas gali būti „grasinimas, duodantis šansą“. *Kimball* teigia, jog R. Niksonas kūrė savo strategiją nepriklausomai ir atsižvelgdamas į praktinę patirtį bei stebėdamas Eizenhauerio vykdytą Korėjos karą.

## Šaltiniai
Niksono doktrina

**Niksono doktrina** (), dar vadinama **Guamo doktrina** (*Guam Doctrine*) – JAV prezidento Ričardo Niksono doktrina, paskelbta spaudos konferencijoje 1969 m. liepos 29 d., jam lankantis Guamo saloje.

Pagal šį politinį principą JAV įsipareigojo ir ateityje rūpintis savo sąjungininkų saugumu, pareikšdamos teisę nustatyti savo vaidmens pobūdį ir sferas, dalyvaujant regioniniuose konfliktuose ir atsižvelgiant į savo nacionalinius interesus. Vienu iš šalies užsienio politikos posūkių turėjo tapti laipsniškas amerikiečių kariuomenės išvedimas iš Vietnamo.  JAV turėjo pradėti perduoti sąjungininkų gynybos funkcijas jiems patiems. Padėti kariauti, o ne patiems savarankiškai kariauti. Prezidento R. Niksono kreipimesi į Kongresą 1970 m. vasario 18 d. ši doktrina, sovietų įtakai plintant Azijos šalyse, buvo priimta kaip pagrindinis JAV politikos kituose regionuose principas.

## Prielaidos

JAV prezidentu 1969 m. tapus R. Niksonui, Vietnamo karas tęsėsi jau beveik ketverius metus. Karas pareikalavo virš 25 000 amerikiečių karių ir daugybės vietnamiečių civilių bei kariškių gyvybių. JAV administracija nenorėjo greitai nutraukti Vietnamo karo, pripažindama, kad karas baigsis JAV nenaudai. 1968 m. R. Niksonas propagavo „garbingos taikos“ su Vietnamu politiką. Taikos sudarymas su Vietnamu jam buvo svarbus planas. Todėl R. Niksonas paskelbė šią doktriną užsienio kelionių metu sustojęs Guame, tuo metu jau būdamas JAV prezidentu.

## Šaltiniai
Amber Michaels

**Amber Maikls** (tikrasis vardas – *Wanda Creech*; g. 1968 m. lapkričio 17 d. Bambergas) – vokiečių kilmės pornografinių filmų aktorė.

## Biografija
Amber gimė Bamberge,  Vakarų Vokietijoje. Dar vaikystėje, mirus tėvams, ją įvaikino amerikiečių šeima ir išsivežė į JAV, Majamį, kur ji ir užaugo.

Baigusi mokslus, Amber 4 metus tarnavo kariuomenėje, oro pajėgose, po to studijavo mediciną ir dirbo slaugytoja.

Sulaukusi 30, ji pamėgino tapti striptizo šokėja, tačiau naujoji veikla jos nesužavėjo ir jau po 6 savaičių ji nusprendė ją nutraukti. Nepaisant trumpo laiko, klube ją pastebėjo pornografinių filmų prodiuseris ir pasiūlė tapti aktore. Debiutiniame filme „Dallas Trip“, sukurtame 1998 m., ji vaidino kartu su savo vaikinu.

Viso iki 2013 m. pradžios Amber buvo vaidinusi daugiau kaip 200 juostų.

## Apdovanojimai

## Šaltiniai

## Nuorodos

* IMDb profilis
* Oficiali svetainė
Kira Kener

**Kira Nikolė Kener** (tikrasis vardas – *Stephanie Knain*; g. 1974 m. rugpjūčio 11 d. San Chosė) – buvusi JAV pornografinių filmų aktorė.

## Biografija
Kira gimė išeivio iš Norvegijos ir vietnamietės šeimoje. 

Tapti pornografinių filmų aktore nusprendė naktiniame klube, kur dirbo striptizo šokėja, susipažinusi su filmų prodiuseriu. Dar 1998 m. ji pasirašė sutartį su kompanija „Vivid Entertainment“, tačiau debiutas įvyko tik 1999 m. pabaigoje. Kiros karjera tęsėsi iki 2007 m., per tą laiką buvo sukurta  40 filmų.

2004 m. pradžioje „Vivid“ nutraukė su ja sutartį ir Kira padavė kompaniją į teismą, argumentuodama tuo, jog, nesilaikant higienos reikalavimų, ji buvo užkrėsta lytine liga per filmavimo metu naudojamą sekso žaislą, kurį prieš tai naudojo kita aktorė.

Teismai baigėsi 2007 m., o sprendimas oficialiai nebuvo paviešintas.

## Kita veikla
2002 m. Kira tapo žurnalo „Penthouse“ gruodžio mėnesio mergina.

2002 m. kovo mėnesio JAV „Playboy“ viršelį puošė jos ir Teros Patrik nuotrauka. Jos nuotraukos taip pat buvo spaudintos žurnaluose „Fox“, „Cheri“ (abu 2000 m.) ir „Adam Film World Guide Porn Stars“ (1999 m.).

Kira taip pat yra viena iš knygos, pasirodžiusios 2004 m., „How to Have a XXX Sex Life: The Ultimate Vivid Guide“ autorių.

## Asmeninis gyvenimas
Ji pasikeitė savo tikrąjį vardą į Kira Kener ir užregistravo šį kaip prekės ženklą.

Šiuo metu Kira gyvena Šiaurės Karolinoje ir šoka įvairiuose naktiniuos klubuose.

1993 m. susilaukė dukters.

## Apdovanojimai
* Miss Nude Asia (1997 ir 1998 m.)
* Exotic Dancer Cover Girl of the Year (1998 m.)
* Best Stage Performer (1998 m.)
* Miss Dollhouse of America
* Miss Asian Fitness
* AVN nominacija „Best Interactive DVD“ už filmą „Virtual Sex with Kira Kener“ (2008 m.)

## Šaltiniai

## Nuorodos

* IMDb profilis
Sundai

**Sundai** – vakarų Javos tauta Indonezijoje. Jų yra apie 39 mln., tai antra pagal gausumą Indonezijos tauta. Dauguma jų musulmonai. Sundų kalba tauta vadinama *Urang Sunda*, *Suku Sunda* ar *Orang Sunda*.

Dauguma jų gyvena Vakarų Javos, Banteno, Džakartos provincijose ir vakarinėje Vidurio Javos provincijos dalyje. Sundų migrantai taip pat gyvena Lampunge ir Pietų Sumatroje. Sundų kultūra buvo panaši į javiečių, tik labiau islamiška, o socialinė sistema ne tokia griežta.

Sundus vienija jų kultūra ir kalba.

## Taip pat skaitykite
* Sundų valstybės

## Išnašos
Madūriečiai

**Madūriečiai** – Indonezijos tauta iš Madūros salos. Dabar jie gyvena beveik visoje šalyje, tai trečia pagal gausumą Indonezijos tauta. Juos sieja islamas ir madūriečių kalba. Dauguma maduriečių negyvena Madūros saloje. Dauguma jų išvyko per kelis šimtmečius dėl prasto žemės derlingumo gimtinėje. 6 mln. madūriečių gyvena Javoje; Rytų Javoje jie sudaro pusę gyventojų.

Madūriečiai buvo pagrindiniai migrantai šalies viduje XIX–XX a., daug jų persikėlė į Kalimantaną, kur kai kurie maduriečiai konfliktuoja su vietiniais dajakais. Žuvo tūkstančiai žmonių XX a. dešimtajame dešimtmetyje.

Madūriečiams svarbi šeima, dauguma jų gyvena kaimuose, kurie telkiasi aplink Islamo religinius centrus. Pagal šariatą, madūriečiai gali turėti daugiau nei vieną žmoną. Vedybas siūlo jaunikio tėvai, dažniausiai pusseserei. Jei jaunosios šeima sutinka, jaunojo šeima duoda išpirką, dažniausiai galvijus. Jaunavedžiai dažniausiai gyvena su jaunosios tėvais.

Kadangi Madūros salos žemė skurdi, madūriečiai retai dirba žemę net jei ji derlinga, o verčiasi gyvulių auginimu ir žvejyba. Indonezijoje madūriečiai pravardžiuojami kaubojais. Bulių lenktynės yra viena populiariausių sporto šakų.

## Išnašos
LKBL 1996–1997 m. sezonas

**[[RKL|LKBL]] 1996–1997 metų sezonas** – 3-sis Lietuvos krepšinio B lygos sezonas. Pirmenybėse nugalėjo **[[Gargždų Gargždai|Gargždų „Gargždai“]]** ekipa.

## Reguliarusis sezonas

### I etapas

### II etapas

## Atkrintamosios varžybos
### Didysis Finalo Ketvertas

## Nuorodos
Christy Canyon

**Kristi Kanjon** (tikrasis vardas – *Melissa Kaye Bardizbanian*; g. 1966 m. birželio 17 d. Pasadena) – buvusi JAV pornografinių filmų aktorė. Kartu su Treise Lords ir Džinder Lyn yra populiariausios ir labiausiai atpažįstamos aštuntojo dešimtmečio suaugusiems skirtų filmų aktorės.

## Biografija
Kristi gimė imigranto iš Armėnijos ir italų kilmės amerikietės šeimoje. Ji taip pat turi vyresnę seserį Carla Sinclair, kuri yra žinoma interneto komentatorė.

Augo San Fernando Slėnyje. Buvo išmesta iš Burbanko Providenso vidurinės mokyklos ir mokslus baigė Šiaurės Holivudo vidurinėje mokykloje 1984 m.

Būdama 17, Kristi pabėgo iš namų, nes po tėvų skyrybų šie dalį kaltės vertė jai.

Tais pačiais metais gatvėje ji susipažino su porno filmų prodiuseriu Greg Ramone, kuris davė jai modelių agentūros „World Modeling Agency” vadovo Džimo Sauto koordinates. Netrukus Kristi ėmė pozuoti suaugusiems skirtiems žurnalams ir debiutavo kaip aktorė filme „Night of Loving Dangerously“, kurį sukūrė Greg Ramone.

Kristi karjera truko kiek daugiau nei metus ir 1985 m. ji nutarė padaryti pauzę.

1989 m. Kristi grįžo ir įkūrė savo kompaniją „Canyon Video“ bei pasirašė sutartį su „Vivid Entertainment“. Šis karjeros etapas tęsėsi iki 1992 m., kada ji vėl pasitraukė iš pornografijos.

1989 m. ji įstojo į mados ir dizaino institutą Los Andžele, kurį baigė 1991 m. Įgijusi diplomą, Kristi mėgino dirbti madų dizainere, bet naujoji veikla nesisekė ir 1995 m. ji sugrįžo į filmavimo aikštelę.

1997 m. Kristi trečią ir paskutinį kartą baigė aktorės karjerą.

Kaip ir daugelis kitų pornografijos aktorių, Kristi buvo gana populiari naktinių klubų šokėja, šią veiklą baigusi 2001 m.

## Kita veikla

1993 m. grupė OMD mini Kristi Kanjon savo dainoje „Heven Is“: „Heaven is Christy Canyon falling in love with me“.

2003 m. ji išleido autobiografinę knygą „Lights, Camera, Sex“.

2005 m. lapkritį teisėjavo TV žaidimui „Jenna’s American Sex Star“.

Kartu su Džinder Lyn vedė pokalbių laidas Playboy radijo stotyje.

## Apdovanojimai
1999 m. žurnalas „AVN” paskelbė ją viena iš 25 populiariausių visų laikų pornografinių filmų aktorių.

## Asmeninis gyvenimas

Mokykloje mokėsi kartu su aktoriumi Adam Carolla.

Susitikinėjo su įvairiais Holivudo aktoriais ir režisieriais, kurių žymiausias – Robinas Viljamsas. Savo autobiografijoje Kristi teigia, kad tuo metu jis buvo priklausomas nuo kokaino ir visai nesirūpino asmenine higiena.

Kiti žinomi jos partneriai: režisieriai Adam Rifkin ir John Frankenheimer.

Kristi buvo ištekėjusi 3 kartus:
* Tom Spinoli (1993–1994)
* Jeremy Stone (1996–1999)
* Grant (2003–2004)

Paskutinis sutuoktinis buvo pažįstamas nuo mokyklos laikų.

Yra gera aktorės Viktorijos Paris draugė.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* IMDb profilis
* Oficiali svetainė
LKAL 1996–1997 m. sezonas

**[[LKAL]] 1996–1997 metų sezonas** – 3-as lygos sezonas, kuriame dalyvavo 14 klubų. Čempionate nugalėjo Kauno „Drobė-Juta“, bronzą iškovojo Joniškio „Žiemgala“, laimėjusi reguliarųjį sezoną.

## Reguliarusis sezonas

### Pirmasis etapas

### Antrasis etapas

## Atkrintamosios varžybos

## Nuorodos
Merojė

**Merojė** (, ) – senovės miestas Nubijoje, rytiniame Nilo krante, netoli Šendžio miesto (Sudanas). Šis miestas keletą amžių buvo Kušo imperijos sostine ir merojiečių kultūros centru.

Merojė tarp VIII a. pr. m. e. ir V a. m. e. buvo Kušo imperijos pietine sostine (šiaurinė – Napata) ir vadinta *Medewi* ar *Bedewi*. Iš šio laikotarpio randama aukštų kušitų pareigūnų kapaviečių. Miestas ypač klestėjo apie 280 m. pr. m. e., kai valdė karalius Arakamanis. Romėnams užkariavus Egiptą, nubiai pradėjo žygius į jo žemes, romėnai atsakė kontratakomis. 22 m. pr. m. e. tarp Romos ir Merojės sudaryta taika. I-II a. m. e. miestas pradėjo silpti. Miestas paminėtas „Eritrėjos jūros periple“. Galiausiai ~330 m. miestą užkariavo Aksumo valdovas.

Savo klestėjimo laiku, Merojė buvo svarbus metalurgijos centras, iš čia metalas vežtas į Indiją, Kiniją. Iš čia taip pat gabenti medvilnės gaminiai, auksas, juvelyrika, egzotiški gyvūnai. Buvo įrengtos irigacinės sistemos laukams drėkinti. Nuo III a. pr. m. e. čia pradėtas naudoti Merojės raštas, kuriuo buvo rašoma ant stelų. Merojės žmonės garbino Apedemaką, Sekhmetą, egiptiečių dievus.

Merojės ritualinį kompleksą sudaro 3 laidojimo vietos, iš kurių dvi – karališkosios. Kaip antkapiai statytos nubiškos piramidės.

Merojė atrasta 1821 m. prancūzų gamtininko Frédéric Cailliaud. Detalesni kasinėjimai pradėti XIX a. vid. Nuo 2011 m. Merojė įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.


Vaizdas:Nubia pyramids1.JPG|Piramidės
Vaizdas:Amanitore pyramid.jpg|Karalienės Amanitorės piramidė
Vaizdas:Amanitore bust.jpg|Merojės valdovės Amanitorės bareljefas
Vaizdas:Écriture méroïtique cursive.jpg|Merojės raštas
Vaizdas:Amanishakheto Jewellery 04b.JPG|Merojės juvelyrika
Rytų Timoro istorija

**[[Rytų Timoras|Rytų Timoro]] istorija** prasidėjo atvykus portugalams XVI a. Šalį sudaro rytinė Timoro salos dalis, Atauro ir Jako salos. Pirmieji gyventojai buvo australoidai ir melaneziečiai. Portugalai pradėjo prekiauti su Timoru XVI a. pradžioje, o amžiaus viduryje pradėjo kolonizaciją. Kautynės su olandais baigėsi 1859 m. Vakarų Timoro praradimu. Japonijos imperija užėmė Rytų Timorą per Antrą pasaulinį karą, portugalai sugrįžo jiems pasidavus.

1975 m. lapkričio 28 d. Rytų Timoras paskelbė nepriklausomybę, bet po 9 dienų šalį užėmė Indonezija. Per 2 dešimtmečius vyko Rytų Timoro pacifikacija. Nors Indonezija investavo į infrastruktūrą, vietiniai vis tiek liko nepatenkinti. 1975–1999 m. užregistruota 102 800 mirčių, susijusių su konfliktu (18 600 nužudyta, 84 200 nuo ligų ir bado) per Indonezijos okupaciją.

1999 m. rugpjūčio 30 d. JTO surengtame referendume dauguma vietinių balsavo už nepriklausomybę. Po to Indonezijos remiami kariai nusiaubė šalį. Jie nužudė 1400 žmonių, 300 000 buvo priversti bėgti į Vakarų Timorą. Didžioji infrastruktūros dalis buvo sugriauta. 1999 m. rugsėjo 20 d. į šalį atvyko JTO taikdariai. 2002 m. gegužės 20 d. Rytų Timoro nepriklausomybė buvo pripažinta tarptautinės bendruomenės.

## Išnašos
Riau

**Riau** () – Indonezijos provincija Sumatros centre ir rytinėje pakrantėje, prie Malakos sąsiaurio. Iki 2004 m. liepos provincijai priklausė Riau salos, kurios dabar sudaro atskirą provinciją. Provincijos sostinė yra Pekanbaru. Kiti dideli miestai: Dumajus, Selat Panjangas, Bagansiapiapis, Bengkalis, Bangkinangas, Rengatas ir Siak Sri Indrapura.

Riau yra viena turtingiausių Indonezijos provincijų. Joje yra nafta, gamtinės dujos, gumos, alyvpalmių plantacijos, tačiau buvo iškirsta daug miškų. 1982 m. jie sudarė 78 % salos ploto, o 2005 m. – 33 %, o 2009 m. – 22 %. Miškų kirtimas dėl palmių aliejaus ir popieriaus sukėlė nuolatinius dūmus virš provincijos, potvynius ir purvo nuošliaužas.

2010 m. provincijoje gyveno 5 543 031 žmonės.

Provincijoje plačiausiai vartojama malajų kalba. Kinai vartoja įvairias kinų tarmes, populiariausios Pietų minų tarmės, kurios atsirado Fudziane, pietryčių Kinijoje.

Riau provincijos malajų kalba, lingvistų nuomone, turi vieną paprasčiausių gramatikų pasaulyje, neskaitant kreolų kalbų.

## Administracinis suskirstymas

Riau provincijoje yra 10 regencijų ir 2 autonominiai miestai.

: # Kepulauan Merančio regencijos 2000 m. duomenys priskiriami Bengaliso regencijai.

## Ekonomika

Riau ekonomika auga labiau (8,66 % 2006 m.) nei Indonezijos vidurkis (6,04 % 2006 m.).

## Išnašos
Taivano dalyvavimas Vietnamo kare

**Taivano (Kinijos respublikos) dalyvavimas Vietnamo kare** – Taivanas Vietnamo kare palaikė Pietų Vietnamą. Abi šios valstybės buvo antikomunistinės, kovojusios prieš glaudžiai susijusius komunistinius priešininkus – Kinijos Liaudies respubliką ir Šiaurės Vietnamą.

Vietnamo kare dalyvavo:
* Aviacijos rinktinė. Nuo 1967 m. lapkričio Taivanas buvo įgaliojęs slaptai veikti transporto aviacijos rinktinę, padėjusią JAV ir Pietų Vietnamui. Ji buvo suformuota 34-osios Taivano Oro pajėgų eskadrilės bazėje. Rinktinėje buvo du transportiniai lėktuvai, septyni lakūnai ir du mechanikai. Rinktinėje vyko personalo rotacija, tad Vietnamo kare dalyvavo daugiau Taivano kariškių. Rinktinė vykdė oro pervežimų, krovinių išmetimo ir elektroninės žvalgybos misijas. Operacijų metų žuvo 25 kariai (iš jų – 17 pilotų), buvo prarasti trys lėktuvai;
* Slapta klausimosi stotis;
* Specialieji žvalgybos ir reidinių veiksmų skyriai;
* Kariniai patarėjai;
* Civilinių oro linijų padalinys, kuris prarado dar du lėktuvus, numuštus nuopetinėmis zenitinėmis raketomis;
* Kovos nardytojų mokymo dalinys. Taivano specialistų apmokyti kariai vėliau tapo *Lien Doi Nguoi Nhai* (LDMN; kovos nardytojų daliniu). Šiame dalinyje be nardytojų trenerių buvo keli šimtai kito karinio personalo.

Taivano komandosus, bandžiusius prasiskverbti į Šiaurės Vietnamą, tris kartus (1961 m. liepos 16 d., 1963 m. liepą ir 1963 m. spalio 23 d.) sugavo komunistų pajėgos.

## Nuorodos
Aivaras Baranauskas

**Aivaras Baranauskas** (g. 1980 m. balandžio 6 d. Alytuje) – Lietuvos dviratininkas, 2005 m. Lietuvos dviračių plento čempionato nugalėtojas, 2004 m. Atėnų olimpinių žaidynių dalyvis.
 
## Komandos

* 2005-2007:  Agritubel
* 2008:  Roubaix Lille Métropole
* 2009:  EC Raisme Petite Forêt
* 2010:  Etcetera-Worldofbike

## Pasiekimai

* 2005 m. Lietuvos dviračių plento čempionatas 1 vieta
* 2005 m. Grand Prix de la ville de Pérenchies 1 vieta
* 2004 m. Atėnų olimpinės žaidynės (komandinio persekiojimo rungtis kartu su Linu Balčiūnu, Tomu Vaitkumi ir Raimondu Vilčinsku) 8 vieta
* 2004 m. Lietuvos dviračių plento čempionatas 3 vieta
* 2004 m. Bulgarijos turo 2 etapas, 1 vieta
* 2003 m. Lietuvos dviračių plento čempionatas 3 vieta

## Nuorodos

* Biografija ir pasiekimai (vok.);
* Lietuvos dviračių čempionu tapo A.Baranauskas.
Bronius Mackevičius

**Bronius Mackevičius** (1929 m. kovo 20 d. Paąžuolėje, Varėnos rajonas – 2013 m. gegužės 10 d.) – Lietuvos poetas, spaudos darbuotojas.

## Biografija
1942–1949 m. mokėsi Vilniaus gimnazijoje. 1947–1949 m. dirbo laikraščio „Komjaunimo tiesa“, 1953–1956 m. žurnalo „Švyturys“ redakcijose. Nuo 1956 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys. 1960 m. Maskvoje baigė M. Gorkio literatūros instituto aukštuosius literatūros kursus. 1961–1963 m. dirbo žurnalo „Pergalė“ redakcijoje. Palaidotas Buivydiškių kapinėse.

Eilėraščius pradėjo spausdinti 1948 metais. Eilėraščiuose poetizuojama sovietinių karių kovinės tradicijos, komjaunuolių žygdarbiai, socialistinis darbas. Vėlesniuose rinkiniuose ryškesni meilės, gamtos motyvai. Poezijoje romantinis pakilnumas, retoriškumas derinamas su buities detalių konkretumu, aprašomojo stiliaus elementais. Parašė eilėraščių ir apsakymų knygų vaikams.

## Bibliografija

* Rikiuotėje: eilėraščiai. – Vilnius: Valstybinė grožinės literatūros leidykla, 1952. – 67 p.
* Petys į petį: eilėraščiai. – Vilnius: Valstybinė grožinės literatūros leidykla, 1956. – 98 p.
* Neramūs paukščiai: eilėraščiai. – Vilnius: Valstybinė grožinės literatūros leidykla, 1958. – 102 p.
* Mano mašinos / iliustr. Domicėlė Tarabildienė. – Vilnius: Valstybinė grožinės literatūros leidykla, 1961. – 24 p.: iliustr.
* Žygiais matuojame širdis: eilėraščiai. – Vilnius: Valstybinė grožinės literatūros leidykla, 1962. – 107 p.
* Žaliuoja eglutė: apsakymai vaikams. – Vilnius: Vaga, 1965. – 120 p.: iliustr.
* Palydėk mane, vėjau: eilėraščiai. – Vilnius: Vaga, 1968. – 99 p.
* Mūsų kariai: eilėraščiai vaikams / iliustr. Kastytis Skromanas. – Vilnius: Vaga, 1971. – 23 p.: iliustr.
* Grįžtančios gervės: eilėraščiai. – Vilnius: Vaga, 1973. – 159 p.
* *Беспокойные птицы: стихи. – Москва: Советский писатель, 1973*. – 127 p.: portr.
* Čia ošia pušys: rinktinė / dail. Alfonsas Žvilius. – Vilius: Vaga, 1975. – 315 p.: iliustr.
* Užpustytos stotys: eilėraščiai. – Vilnius: Vaga, 1978. – 187 p.
* Mūsų kariai: eilėraščiai. – 2-asis leidimas / iliustr. Algirdas Šakalys. – Vilnius: Vaga, 1978. – 31 p.: iliustr.
* Šermukšnių skonis: rinktinė. – Vilnius: Vaga, 1979. – 325 p.
* Ilgesio medis: eilėraščiai / dail. Jokūbas Zovė. – Vilnius: Vaga, 1982. – 102 p.
* Aguonų žydėjimas: eilraščiai / iliustr. Rūta Baltakienė. – Vilnius: Vaga, 1989. – 247 p.: iliustr. – ISBN 5-415-00043-7
* Ant krentančių lapų: eilėraščiai / dail. Bronė Valantinaitė-Jokūbonienė. – Utena: Utenos spaustuvė, 1999. – 125 p.: iliustr. – ISBN 9986-945-11-9
* Šnara nendrėse vėjas: eilėraščiai. – Vilnius: Žuvėdra, 2009. – 129 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-669-44-9


## Įvertinimas
* „Tiesos“, „Švyturio“, „Moters“, „Jaunimo gretų“ premijos
* 1979 m. Stasio Šimkaus premija

## Šaltiniai
Pekanbaru

**Pekanbaru** – miestas Indonezijos Sumatros saloje, Riau provincijos sostinė. Miesto plotas yra 632,26 km², o jame gyvena 1 290 890 žmonių. Pekanbaru yra įsikūręs prie Siako upės, kuri įteka į Malakos sąsiaurį. Miestas turi tiesioginį priėjimą prie sąsiaurio, jo pavadinimas reiškia „naujas turgus“ arba „naujas miestas“. Pekanbaru padalintas į 12 rajonų (*kecamatan*). Miestą aptarnauja Sultono Sjarifo Kasimo II tarptautinis oro uostas. Pekanbaru įkurtas XVII a. XIX a. pabaigoje mieste buvo vystoma kavos ir anglies pramonė, o olandai nutiesė kelius prekėms gabenti į Singapūrą ir Malaką.

## Istorija

1749 m. Džohoro sultonas perleido Siako sritį Olandų Rytų Indijos bendrovei. Sultonas persikėlė į rūmus Senapelane, pastatytus 1760 m.

Senapelane sultonas Abdul Jalil Shah Alamudin bandė surengti mugę, bet tai pavyko tik jo sūnui sultonui Muhammad Ali. Gyvenvietė buvo pervadinta Pakanbaru 1784 m. birželio 23 d. genčių vadų. Ši diena švenčiama kaip miesto įkūrimo diena.

Žlugus olandų bendrovei miestas atiteko Nyderlandų vyriausybei. XIX a. pabaigoje Nyderlandų Rytų Indijoje išliko svarbiu prekybos postu. Be to jis tapo anglies ir kavos pramonės centru. Sultono įtaka mieste smuko, kol jis perkėlė sostinę į Šri Indrapurą 1830 m. Pakanbaru tiesiogiai valdė olandų pareigūnai.

1942 m. vasarį – 1945 m. rugpjūtį miestą užėmė japonai. Jie pradėjo tiesti 220 km ilgio geležinkelį, turėjusį sujungti miestą ir Malakos sąsiaurį. Darbus vykdė 6500 karo belaisvių, kurių dauguma buvo olandai, britai, indoeuropiečiai bei 100 tūkst. indoneziečių, dauguma javiečių. Užbaigus darbus 1945 m. rugpjūtį trečdalis europiečių ir pusė indoneziečių buvo mirę. Dabar geležinkelis nenaudojamas.

## Demografija

Pekanbaru yra trečias pagal dydį Sumatros miestas po Medano ir Palembango, o 2012 m. jame gyvena 1 290 902. Miestas urbanizuotas, į jį atvyksta daug žmonių iš Vakarų Sumatros. Be Riau, malajų mieste gyvena ir kitos tautos. Minangkabau yra didžiausia tauta, kuri sudaro 37,96 % miesto gyventojų. Javiečiai, batakai ir kinų kilmės indoneziečiai yra kitos didelės tautos mieste.

Dauguma miestiečių vartoja indoneziečių kalbą. Antra kalba yra minangkabau, trečioji – malajų kalba.

## Miestai partneriai

## Išnašos
Pietų Sumatra

**Pietų Sumatra** () – Indonezijos provincija. Ji yra pietinėje Sumatros dalyje. Provincijos administracinis centras yra Palembangas.

## Administracinis suskirstymas
Provinciją sudaro 11 regencijų ir 4 autonominiai miestai.

* 2000 m. Empatlavango regencijos duomenys priskiriami Lahato regencijai.

## Kalnakasyba
Pietų Sumatroje yra 22,24 milijardų tonų akmens anglies, tai sudaro 48,45 procentus šalies rezervų.

## Šaltiniai