open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Duarnenė

**Duarnenė** (pranc. ir ) – miestas vakarų Prancūzijoje, Bretanėje, Finistero departamente, į šiaurės vakarus nuo Kempero, prie Atlanto vandenyno Duarnenė įlankos ir Puldavido upės estuarijos. Žvejybinis uostas. Kelias į Kemperą. Verčiamasi maisto pramone (žuvies perdirbimu ir konservavimu), turizmu. Didelė jachtų prieplauka.

Yra Ploarė bažnyčia su gotikiniu 1548–1586 m. bokštu, XVI–XVII a. Šv. Kryžiaus, Šv. Elenos, Šv. Mykolo koplyčios. Priešais miestą yra Tristano sala (pasiekiama per atoslūgius).

## Istorija
Bretonų tautosakoje Duarnenė siejama su mitiniu Iso miestu, kuris, kaip tikima, yra po įlankos vandenimis, bei istorija apie Tristaną ir Izoldą (pagal šį veikėją pavadinta Tristano sala).

Augo kaip svarbus žvejybinis uostas.

## Šaltiniai
Bjaricas

**Bjaricas** (, ) – miestas pietvakarių Prancūzijoje, Akvitanijoje, Biskajos įlankos pakrantėje, į vakarus nuo Bajonos (jos aglomeracijoje), 18 km nuo Ispanijos sienos. Yra oro uostas, žvejybinis uostas, praeina Bordo–San Sebastiano geležinkelis. Svarbus pajūrio ir balneologinis kurortas, turistinis centras. Veikia talasoterapijos centras (gydoma jūros vandeniu, dumbliais, purvu ir kt.). Yra jūrų muziejus, lošimo namai. Yra baskų kultūros kvartalas.

Bjaricas garsėja smėlio paplūdimiais, palei kuriuos driekiasi promenada. Tarp paplūdimių įsiterpia uolingas kyšulys. Populiarus plaukiojimas banglentėmis, vyksta Europos banglenčių sporto čempionatas. Tarptautinės jojimo varžybos.

## Istorija
Bjaricas ilgą laiką buvo mažas žvejų kaimas (buvo banginių medžioklės uostas). Iškilo po 1854 m., kai Napoleonas III ir jo žmona Eugenija čia įsikūrė žiemos rezidenciją. Vėliau čia apsistodavo kilmingi svečiai iš Anglijos (Viktorija, Eduardas VII), Bjaricas vadintas „kurortų karaliene“. Augo kaip prabangus kurortas.


Faro de Biarritz - panoramio.jpg|Sen Marteno kyšulys
France-001923 - Beach beside the Rock of the Virgin (15554318207).jpg|Bjarico paplūdimys
Street in Biarritz (8656595299).jpg|Miesto gatvė
Biarritz - Chapelle impériale - 1.jpg|Imperatoriškoji koplyčia


## Šaltiniai
Griškabūdžio miestelio kapinės

**Griškabūdio miestelio kapinės** – veikiančios kapinės Šakių rajono savivaldybėje, Griškabūdyje, miestelio centre. Vakarų pusėje ribojasi su Kristaus Atsimainymo bažnyčios šventoriaus tvora ir kampinėmis I ir II koplyčiomis. Užima 1,61 ha dydžio plotą.  Pagrindiniai kapinių vartai stovi netoli bažnyčios, Ryto gatvėje. Priešingoje pusėje įsikūrusios sovietinių karių, žuvusių II pasauliniame kare, kapinės, toliau Topolių g. – Lietuvos partizanų užkasimo vieta ir kapai. 

Griškabūdžio kapinių teritorija miestelio istorinės dalies sudėtyje įrašyta į Kultūros vertybių registrą. Kapinės įkurtos XIX a. Išlikę šio laikotarpio lietinių antkapinių paminklų ir kryžių, datuojamų 1861, 1864, 1870, 1872 m., iš kurių 1 kryžius priklauso profesionalių kalvių darbui.

## Palaidojimai

* Juozapas Marma (1837–1913), kunigas, kanauninkas
* Juozapas Marma (1857–1938), kunigas, politikas
* Jonas Totoraitis (1872–1941), kunigas, visuomenės veikėjas (1943 m. perlaidotas Marijampolės senosiose kapinėse)
* Antanas Skeltys (1884–1960) – kunigas, salezietis
* Valentinas Gustainis (1896–1971) – žurnalistas, vertėjas
* Vincas Laurynaitis (1904–1978), literatūrologas, humanitarinių mokslų daktaras


Griškabūdžio kapinės, Juozapas Marma.JPG|Juozas Marma
Griškabūdžio kapinės, Antanas Skeltys.JPG|Antanas Skeltys


## Literatūra

* Zanavykų krašto metaliniai kryžiai. Sud. Jolanta Zabulytė, 2016, Zanavykų muziejus - 160 p., Vilnius: Meno žvaigždė, ISBN 978-9955-9565-6-3.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Griškabūdžio kapinės *wikimapia.com*
Bilzgis

**Bilzgis** – upelis Lietuvos šiaurėje, Anykščių rajone, Viešintų seniūnijoje; Alejos kairysis intakas. Prasideda pamiškėje prie Skudų, teka į pietryčius, daro lanką į šiaurę, teka lygiagrečiai Alejai, suka į vakarus, žemupyje – į pietvakarius, įteka į Aleją 1,2 km nuo jos žiočių, ties Pelyšų I kaimu. Teka daugiausia dirbamais laukais, aukštupyje – mišku. Visa upelio vaga sureguliuota. 

Gyvenvietės prie Alejos: Skudai, Balčiūniškiai, Pūsčiai, Meldiškiai, Kumpynės, Trakininkai, Pelyšos I.

## Šaltiniai
Morlė

**Morlė** (, ) – miestas vakarų Prancūzijoje, Bretanėje, Finistero departamente, į šiaurės rytus nuo Bresto, prie Lamanšo sąsiaurio Dosano estuarijos. Žvejybinis uostas. Praeina Bresto–Reno geležinkelis ir plentas. Didelis austrių auginimo centras. Maisto, elektronikos, poligrafijos pramonė, turizmas. Didelė jachtų prieplauka.

Mieste yra XV a. gotikinė Šv. Melanijaus bažnyčia, XV–XVI a. gyvenamieji pastatai (tarp jų – Karalienės Onos vila). Morlė įžymybė – dviaukštis geležinkelio viadukas, pastatytas 1861–1864 m. (driekiasi 60 m aukštyje virš karjerų). 1943 m. jį subombardavo karinė aviacija, vėliau atstatytas.

## Istorija
Apylinkėse rasta romėniškų monetų, galimai Romos laikais jau būta gyvenvietės (sietina su šaltiniuose minima * Mons Relaxus* vietove). XII a. Morlė priklausė Leono grafams, tačiau į miestą pretendavo į Bretanės kunigaikščiai. 1187 ir 1522 m. Morlė užimta anglų.

1763 m. mieste gimė Prancūzijos revoliucijos generolas Viktoras Moro.

## Šaltiniai
Avranšas

**Avranšas** (, ) – miestas šiaurės vakarų Prancūzijoje, Normandijoje, Manšo departamente, į šiaurės rytus nuo Reno, ant kalvos priešais Lamanšo sąsiaurio Sė estuariją. Praeina Kano–Reno plentas, geležinkeliai į Dol de Bretanę, Sen Lo. Daugiausia maisto pramonė, turizmas. Apylinkėse auginami pieniniai galvijai.

Veikia Senųjų Fondų biblioteka, kurioje saugomi VIII–XIV a. iliustruoti rankraščiai ir inkunabulai iš Mon Sen Mišelio vienuolyno. Likęs paminklinis akmuo, žymintis Henriko II atgailos vietą. Įrengtas karinis memorialas, skirtas amerikiečių generolui Džordžui D. Patonui. Į vakarus nuo Avranšo, Sė estuarijos saloje, įsikūręs žymus Mon Sen Mišelio vienuolynas.

## Istorija
Avranšas buvo galų genties abrinkatų sostinė. 511 m. tapo vyskupijos centru, pastatyta Avranšo Šv. Andriaus katedra (sugriauta per Prancūzijos revoliuciją). Miestą puldinėjo bretonai, vikingai. 1172 m. Anglijos karalius Henrikas II Avranše atliko atgailą už nužudytą Šv. Tomą Beketą.

1639 m. Avranše kilo „basųjų valstiečių“ sukilimas prieš druskos mokestį.

II pasaulinio karo metais Avranšas buvo strateginis Normandijoje išsilaipinusių Sąjungininkų taškas. 1944 m. liepą, po didelių mūšių, miestas atkovotas.

2019 m. prie Avranšo prijungtas Sen Marten de Šamas.


Avranches Octobre 2010 01.jpg|Dž. Patono memorialas
Basilique Saint-Gervais d'Avranches.jpg|Šv. Gervazijaus bazilika
Avranches Octobre 2010 04.jpg|Avranšo pilies donžonas
Avranches 2008 PD 04.JPG|Avranšo parkas


## Šaltiniai
Ulkiškės

**Ulkiškės** – buvęs kaimas Trakų rajono savivaldybėje, dabar Rūdiškių šiaurės vakarinė dalis. Kaimą mena Ulkiškių gatvė – centrinė buvusio kaimo gatvė. Pietiniame buvusio kaimo pakraštyje dabar yra Rūdiškių miesto kapinės.

## Istorija

Kaimas žymimas XX a. tarpukario žemėlapiuose, bet sovietmečiu 1959 m. jau buvo Rūdiškių miesto sudėtyje.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Granvilis (Prancūzija)

**Granvilis** (, ) – miestas šiaurės vakarų Prancūzijoje, Normandijoje, Manšo departamente, į šiaurę nuo Reno, į pietus nuo Šerbūro, Mon Sen Mišelio įlankos pakrantėje. Žvejybinis uostas. Keltai į Normanų salas, Šozė salas. Yra oro uostas, geležinkelis į Aržentaną. Vystoma maisto pramonė, turizmas. Pajūrio kurortas (praktikuojama talasoterapija – gydymas jūros vandeniu, jūros produktais). Didelė jachtų prieplauka. Senoji miesto dalis apjuosta gynybine siena, o žemutiniame mieste yra uostas, paplūdimiai, promenada.

## Istorija
1440 m. pastatyta tvirtovė. 1793 m. Granvilis sudegintas per Vandėjos karus. Nuo XIX a. vid. pradėjo vystytis kaip kurortas.


Granville - Eglise Saint-Paul (2).JPG|Šv. Pauliaus bažnyčia
Granville - Enceinte de la Haute-Ville.JPG|Miesto sienos
Port de Granville (4).JPG|Uostas
Toits de Granville en direction du sud en été (2019).JPG|Miesto reginys


## Šaltiniai
Granvilis

**Granvilis** ( 'didysis miestelis') gali reikšti:
* Granvilis – miestas Prancūzijoje, Normandijoje;
* Granvilis – miestelis Australijoje, N. P. Velse;
* Granvilis – Vankuverio (Kanada) miesto dalis;
* Granvilis – miestelis JAV, Niujorko valstijoje;
* Granvilis – mažas miestas JAV, Š. Dakotoje;
* Granvilis – kaimas JAV, Ohajuje;
* Granvilis – keletas kitų smulkių JAV gyvenviečių;
* Granvilio apygarda – Š. Karolinos apygarda (JAV).
Fekanas

**Fekanas** () – miestas šiaurės vakarų Prancūzijoje, Normandijoje, Pajūrio Senos departamente, 35 km į šiaurės rytus nuo Havro, Lamanšo sąsiaurio pakrantėje. Įsikūręs tarp aukštų uolų, kurias skiria Valmono upės slėnis. Žvejybinis uostas. Geležinkelis ir plentas link Havro. Pajūrio kurortas. Tradicinė likerio gamyba benediktinų vienuolyne. Yra kazino, sporto infrastruktūra, likerio varyklos muziejus. Driekiasi paplūdimiai. Fekane yra XII–XIII a. benediktinų Švč. Trejybės vienuolynas (sugriautas žaibo, XV–XIII a. atstatytas; su 84 m aukščio švyturio bokštu).

## Istorija
Fekanas augo apie Švč. Trejybės vienuolyną, kuris, iki pastatant Mon Sen Mišelio vienuolyną, buvo svarbiausias piligrimystės centras Normandijoje. Vėliau plėtojosi kaip menkių žvejybos uostas, bet buvo nukonkuruotas Havro. Nuo XX a. 3-ojo dešimtmečio plėtojosi kaip kurortas.


Stormy Wind In Fecamp (138827845).jpeg|Audringa jūra ir Fekano skardžiai
Yport Falaises de Fécamp & d'Yport 06.jpg|Vaizdas į skardžius
Fécamp Abbatiale de la Trinité Süd-Querschiff 1.jpg|Švč. Trejybės abatija
Fécamp - place Charles De Gaulle.jpg|Šarlio de Golio aikštė


## Šaltiniai
Gravelinas

**Gravelinas** () – miestas šiaurės Prancūzijoje, Šiaurės departamente, tarp Kalė ir Diunkerko, Šiaurės jūros pakrantėje, prie A upės žiočių. Žvejybinis uostas. Geležinkeliai ir plentai į Diunkerką, Kalė, Lilį. Pajūrio kurortas. Druskos pramonės įmonės. Šalia miesto yra viena didžiausių Prancūzijoje Gravelino branduolinė jėgainė (pastatyta 1974–1980 m.).

Gravelino varpinė – UNESCO pasaulio paveldo objektas (Belgijos ir Prancūzijos varpinės).

## Istorija
Viduramžiais Gravelinas priklausė Flandrijai – išaugo XII a. Flandrijos grafui kanalizavus A upę (iš čia ir pavadinimas – *grave-linghe* flandriškai reiškia „grafo kanalas“). Mieste pastatyta svarbi citadelė, apjuosta dviem gynybinių sienų juostomis.

1558 m. ties Gravelinu Ispanijos pajėgos, vadovaujamos grafo Lamoralio, sumušė prancūzus, o 1588 m. Ispanijos armadą Gravelino pakrantėse nugalėjo anglai. 1644 m. Graveliną užėmė prancūzai, 1652 m. – austrai, o 1658 m. Pirėnų sutartimi miestas grąžintas Prancūzijai.

## Sportas
* Gravelino BCM (krepšinis)


Rempart de Gravelines 2.JPG|Gravelino bastionai
Gravelines Beffroi 458.jpg|Gravelino varpinė
Le chenal (l'Aa) - panoramio - Jean Marc Gfp (1).jpg|A upė Graveline
Gravelines Nuclear Power Station-7886.jpg|Branduolinė jėgainė


## Šaltiniai
Kumponas

**Kumponas** – upelis Lietuvos šiaurėje, Kupiškio rajone, Noriūnų ir Subačiaus seniūnijose; Viešintos dešinysis intakas. Prasideda Žvirblionių miške, apie 2 km į vakarus nuo Mažionių, teka šiaurės vakarų kryptimi Subačiaus miškais, žemupyje – dirbamais laukais ir Subačiaus miestu. Subačiaus paribyje, tarp Panevėžio–Daugpilio kelio ir Biržų gatvės, įteka į Viešintą 2,3 km nuo jos žiočių. Upelio vaga vietomis sureguliuota.

Žemupyje upelį kerta Radviliškio–Daugpilio geležinkelis. Gyvenvietės prie Kumpono: Žvirblionys, Valakai, Subačius.

Upėvardis kilęs iš žodžio *kumpti* – „darytis kumpam, linkti”.

## Šaltiniai
Kortė

**Kortė** (, ) – miestas Prancūzijoje, Korsikos salos centrinėje dalyje, 84 km į šiaurės rytus nuo Ajačo, 70 km į pietvakarius nuo Bastijos. Įsikūręs ant uolingo kalno 365 m aukštyje, virš Tavinjano ir Restoinkos upių santakos. Tai pagrindinis centrinės Korsikos miestas. Kalnų keliai į Ajačą, Bastiją, Aleriją, yra Korsikos geležinkelio stotis. Veikia Korsikos universitetas (nuo 1981 m.), muziejus. Išlikusi XV a. tvirtovė (pastatyta Aragono karaliaus Vinčentelo Istriečio), yra Šv. Marijonos bažnyčios griuvėsiai. Miestas yra Korsikos regioniniame parke.

## Istorija
1755–1769 m. Kortė buvo Paskalio Paolio paskelbtos Korsikos Respublikos sostine.


Corte, la cittadella, veduta 02 chiesa dell'annunciazione.jpg|Kortė nuo citadelės
2024-09-27 Rampe Paoli, Corte.jpg|Miesto gatvelė
Corte, piazza paoli.jpg|Paolio aikštė ir paminklas P. Paoliui
Citadelle of Corte 001.jpg|Kortė citadelė 


## Šaltiniai
Briansonas

**Briansonas** () – miestas pietryčių Prancūzijoje, Aukštutinių Alpių departamente, Kotijaus Alpių kalnuose, prie Diuranso ir Gizano santakos, netoli Italijos sienos. Įsikūręs 1326 m aukštyje, Briansonas yra aukščiausiai esantis Prancūzijos miestas. Ateina geležinkelis iš Gapo, keliai į Gapą, Grenoblį, Ulksą. Kalnų kurortas, gausu sanatorijų. Apylinkėse yra Ser Ševaljė slidinėjimo kurortas.

Aukštutiniame mieste yra XVII a. citadelė, suprojektuota Sebastjeno Le Prestro, Vobano markizo (pasaulio paveldo objekto Vobano gynybinių įtvirtinimų dalis). Žemutinė miesto dalis įsikūrusi abipus Diuranso.

## Istorija
Briansonas augo kaip prekybinis miestas prie kelio per Alpes. Romėnų šaltiniuose minimas kaip *Brigantium* ir pateko į karaliaus Kotijaus valdas.

Kadangi Briansonas yra Italijos pasienyje, ilgą laiką tai buvo strateginis karinis postas.


Briançon - panoramio (4).jpg|Briansonas Alpių slėnyje
Briancon 29.JPG|Miesto architektūra
La Collégiale à Briançon.jpg|Švč. Dievo Motinos bažnyčia
Briancon 12.JPG|Briansono citadelė


## Šaltiniai
ŽNK Primorje

**„Primorje“** () – Slovėnijos futbolo klubas iš Ajdovščinos. Šis straipsnis apie moterų futbolo ekipą, rungtyniavusią aukščiausioje lygoje.

## Istorija

2024–2025 m. rungtyniavo moterų Pirmoje lygoje.

## Pasiekimai
;  moterų Pirma lyga
:  **Čempionės (0):** 

;  Slovėnijos futbolo taurė
:  **Nugalėtojos (0)**: 

## Sezonai
; Pastarųjų metų sezonai

## Spalvinė gama

## Apranga

## Išnašos

## Nuorodos
* **[ Oficiali klubo svetainė]**
* Globalsportsarchive
Aleksandras Volodinas

**Aleksandras Volodinas** (, tikra pavardė **Lifšicas**, ; 1919 m. vasario 10 d. Minske, Baltarusijos TSR – 2001 m. gruodžio 17 d. Sankt Peterburge, Rusija) – žydų kilmės Sovietų Sąjungos ir Rusijos dramaturgas, scenaristas ir poetas. Brolių Vasiljevų valstybinės RSFSR premijos (1981) ir Rusijos Federacijos prezidento premijos (2000) laureatas. Rusijos PEN klubo narys. Dirbo su Georgijumi Danelija bei Nikita Michalkovu. Kai kurie jo kūriniai yra išversti į lietuvių kalbą.

## Biografija
Aleksandras Lifšicas, geriau žinomas kaip Aleksandras Volodinas, gimė 1919 m. vasario 10 d. Minske, bet jau nuo penkerių metų gyveno Maskvoje. A. Volodinas domėjosi teatru jau nuo pat vaikystės, tačiau įstojo į Maskvos aviacijos institutą, bet po šešių mėnesių metė mokslus. Metus dirbo rusų kalbos ir literatūros mokytoju Veškių kaime (Maskvos sritis).

1939 m. įstojo į Rusijos teatro meno instituto teatrologijos fakultetą, tačiau po dviejų mėnesių buvo pašauktas į kariuomenę. Per Antrąjį pasaulinį karą jis buvo ryšininkas ir sapieris, dalyvavo Vakarų ir Baltarusijos frontuose. Gavo medalį „Už drąsą“, tačiau pametė jį.

Po demobilizacijos Volodinas negrįžo į Rusijos teatro meno institutą, tačiau įstojo į Kinematografijos instituto scenaristikos fakultetą. Nuo 1950-ųjų pradžios A. Volodinas rašė apsakymus. 1954 m. parašė savo pirmąją knygą „Apsakymai“, o 1956 m. – pirmąją pjesę „Fabriko mergaitė“. Antroji jo pjesė vadinosi „Penki vakarai“, kuri buvo pastatyta lietuvių kalba 1970 m., o 1979 m. pagal šią pjesę buvo sukurtas filmas (režisierius – N. Michalkovas). A. Volodino kūrybai būdingos rutinos, paprastų žmonių gyvenimo vaizdavimas bei miesčioniškos psichologijos kritika. 

Mirė 83 metų 2001 m. gruodžio 17 d. Sankt Peterburge. Palaidotas Komarovskio kapinėse. Šalia palaidota jo žmona Frieda Lifšic (1918–2003).

## Bibliografija
* Fabriko mergaitė (1956)
* Penki vakarai (1959)
* Vyresnioji sesuo (1961)
* Dulsinėja iš Toboso (1971)

Taip pat parašė eilėraščių (rinkinys „Amžius be pusiausvyros“).

## Šaltiniai
Taras (JAV upė)

**Taras** ( 'dervos upė') – upė Jungtinėse Amerikos Valstijose, Šiaurės Karolinos šiaurės rytinėje dalyje. Prasideda Persono apygardoje, į rytus nuo Roksboro. Teka daugiausia į pietryčius. Įteka į Atlanto vandenyno Pamliko įlanką, sudaro plačią estuariją, vadinamą Pamliko upe.

Didžiausi intakai: Fiš Krikas, Tranters Krikas (kairieji).

Pagrindiniai miestai prie Taro: Luisbergas, Roki Mauntas, Tarboras, Grinvilis.

Upė nesyk labai smarkiai ištvino po užgriuvusių uraganų (1999, 2016 m. ir kt.).

Upės pavadinimas („dervos, deguto upė“) kilęs nuo to, kad iš jos pakrantėse augančių pelkinių pušų nuo seno rinkta derva laivams smaluoti.

## Šaltiniai
Niusas

**Niusas** () – upė Jungtinėse Amerikos Valstijose, Šiaurės Karolinoje. Prasideda valstijos centrinėje dalyje, susiliejus Flato, Litlo ir Ino upėms netoli Daramo. Teka daugiausia į pietryčius. Įteka į Atlanto vandenyno Pamliko įlanką, kartu su Trentu (susilieja ties Niu Bernu) sudaro plačią estuariją (ilgis 64 km, plotis iki 8 km).

Didžiausi intakai: Litlas, Kontentnea Krikas (kairieji).

Niusas laivuojamas nuo Kinstono. Aukštupyje patvenkta, sudarytas Folso tvenkinys. Žemupio baseine įsiteigtas Kroatano nacionalinis miškas. Pagrindiniai miestai prie Niuso: Rolis (priemiesčiai), Selma, Goldsboras, Kinstonas, Niu Bernas.

Upės pavadinimas kildinamas nuo jos baseine gyvenusių indėnų niusiokų.

Niuso upėje gyvena protistai *Pfiesteria piscicida*, dėl kurių kartais išgaišdavo žuvys.

## Šaltiniai
Keip Fyras (upė)

**Keip Fyras** arba **Baimės Kyšulio upė** () – upė Jungtinėse Amerikos Valstijose, Šiaurės Karolinoje. Prasideda valstijos centrinėje dalyje, susiliejus Dipo ir Ho upėms netoli Monkiuro, į pietvakarius nuo Rolio. Teka daugiausia į pietryčius. Įteka į Atlanto vandenyną ties Sautportu, priešais Smito salą ir Baimės kyšulį, sudaro estuariją.

Didžiausi intakai: Sautas-Blekas, Šiaurės Rytų Keip Fyras (kairieji), Litlas (dešinysis).

Upėje įrengta užtvankų ir šliuzų sistema, leidžianti laivybą iki Fajetvilio. Keip Fyro estuarija patenka į Tarppakrantinį vandens kelią. Pagrindiniai miestai prie upės: Fajetvilis, Elizabettaunas, Vilmingtonas.

Upė pavadinta pagal Baimės kyšulį Smito salos pietuose – ši vieta pagarsėjo dėl pavojingų laivams seklumų.

## Šaltiniai
Ieva Pocienė

**Ieva Pocienė** (mergautinė pavardė *Sakalauskaitė*, 1923 m. rugsėjo 14 d. Piniavoje, Piniavos valsčiuje – 2010 m. rugpjūčio 4 d. Adelaidėje, Australijoje) – Australijos lietuvių skulptorė.

## Biografija
Gimė Aleksandro ir Eugenijos Sakalauskų šeimoje. Mokėsi Panevėžio mergaičių gimnazijoje (dabar – Vytauto Žemkalnio gimnazija). Karo išvakarėse A. Sakalauskas, Panevėžio apskrities Žalgirio (Žaliosios) miškų urėdas, perkeltas dirbti į Vilniaus kraštą. Šeima apsigyveno Kaune. Ieva Sakalauskaitė šiame mieste baigė paskutinę gimnazijos klasę ir iki 1943 m. studijavo Vytauto Didžiojo universitete. Tų pačių metų balandžio 19 d., būdama devyniolikos, ištekėjo už būsimo inžinieriaus Martyno Pociaus. 1944 m. jauna šeima su sūneliu Eugenijumi pasitraukė į Vokietiją. 1946 m. gimė dukra Elzbieta. Vokietijoje I. ir M. Pocių šeima praleido penkerius metus. Nuo 1950 m. gyveno Adelaidėje. 1959–1964 m. I. Pocienė studijavo Pietų Australijos meno mokykloje. Joje liko dėstytojauti iki 1975 m. 1970 m. mokėsi bronzos liejimo Tarptautinėje vaizduojamosios dailės vasaros akademijoje Zalcburge (Austrija).

## Kūrybinė veikla
I. Pocienė kūrė realistines ir abstrakčias skulptūras iš molio, cemento, bronzos, vario, medžio, metalo ir kitų medžiagų. Sukūrė daug skulptūrų viešosioms erdvėms. Light aikštėje Adelaidėje stovi paminklas Australijos rašytojai Catherine Helen Spence (1986, bronza). Kanberos miesto Glebe parką puošia skulptūra „Eglė žalčių karalienė“ (1988, bronza) – lietuvių bendruomenės dovana Australijos 200-osioms metinėms. Kūriniai bažnyčioms: Kryžiaus kelio 14 stočių moderniai Hectorville’io bažnyčiai, Adelaidės lietuvių Šv. Kazimiero koplyčios langai ir altoriaus vitražai bei šv. Kazimiero bareljefas fasade ir kt. XX a. 7–8-ame dešimtmečiuose taikė abstrakčias formas, vėliau, XX a. 9-ame dešimtmetyje, grįžo prie figūrinių kompozicijų.

Nuo 1962 m. skulptorė dalyvavo grupinėse parodose Australijoje ir kitose šalyse. Surengė virš 10 personalinių parodų. 1993 m. jos darbai eksponuoti Panevėžio miesto dailės galerijoje ir Kėdainiuose.

I. Pocienė daug keliavo, domėjosi naujausiomis dailės tendencijomis ir jas taikė savo kūryboje. Buvo Pietų Australijos šiuolaikinio meno draugijos narė, Karališkosios Pietų Australijos dailės draugijos narė. Skulptorės kūriniai įvertinti prestižiniais apdovanojimais Australijoje ir Europoje. Jos darbai saugomi Australijos muziejuose, valdžios ir visuomeninėse įstaigose, mokyklose, privačiose kolekcijose.

## Šaltiniai

## Literatūra

* So they say …: the life and art of Ieva Pocius / Daina Pocius. – [S.l.]: [Daina Pocius], 2023. – 136 p.. – .

## Nuorodos

* Dovana bibliotekai ir miestui
Mažasis Tenesis

**Mažasis Tenesis** () – upė Jungtinėse Amerikos Valstijose, Apalačuose, Tenesio upės kairysis intakas. Prasideda Mėlynuosiuose kalnuose šiaurės rytiniame Džordžijos pakraštyje. Teka į šiaurę per vakarinę Šiaurės Karolinos dalį, tada suka į šiaurės vakarus ir srūva Tenesio valstijos teritorija. Susilieja su Tenesio upe ties Lenuar Sičiu, į pietvakarius nuo Noksvilio.

Didžiausi intakai: Telikas (kairysis), Takasedžis (dešinysis).

Upė užtvenkta keliose vietose – sudaryti Fontanos, Čioa, Kaldervudo, Čilhovio, Teliko (prie pat žiočių) tvenkiniai. Mažasis Tenesis teka pro Čatahučio–Okonio, Nantaheilos nacionalinius miškus, Didžiųjų Dulsvųjų kalnų nacionalinio parko pakraštį. Pagrindinė gyvenvietė prie upės – Franklinas.

## Šaltiniai
Pilpis

**Pilpis** – upelis Lietuvos šiaurėje, Kupiškio rajone, Subačiaus seniūnijoje; Lėvens kairysis intakas. Prasideda ties Radviliškio–Daugpilio geležinkelio sankasa, apie 1 km į rytus nuo Rudiškių, nuo griovio, atitekančio iš Žvirblionių miško. Teka šiaurės vakarų, šiaurės kryptimi miško pakraščiu, per Baronų kaimo laukus, toliau – medžiais ir krūmais užaugusiu slėniu. Žemupyje upelį kerta Panevėžio–Daugpilio kelias, už jo, dešiniajame krante, stūkso Stirniškių piliakalnis. Įteka į Lėvenį 91,9 km nuo jo žiočių, ties Stirniškiais. Upelio žemupys patenka į Lėvens kraštovaizdžio draustinį.

Manoma, kad *Pilpis* yra upėvardžio *Pilupis* vedinys su sinkopuotu (praleistu) balsiu *u*, kilęs iš žodžio *pilė*, *pilis* – „ant kalno pastatyta gynimosi tvirtovė”.

## Šaltiniai
Didieji Dulsvieji kalnai

**Didieji Dulsvieji kalnai** () – kalnai Jungtinėse Amerikos Valstijose, Apalačų kalnų aukštojoje dalyje, vakarų Šiaurės Karolinoje ir rytų Tenesyje. Driekiasi tarp Noksvilio vakaruose ir Ašvilio rytuose, toliau rytuose pereina į Mėlynąjį kalnagūbrį. Kartais laikomi Junakos kalnų dalimi.

Aukščiausioji kalnų dalis paskelbta Didžiųjų Dulsvųjų kalnų nacionaliniu parku (pasaulio paveldo objektas). Ten stūkso aukščiausia šių kalnų viršūnė – Kuvohis (2205 m), taip pat 1830 m aukštį viršijantys kalnai – Giujo, Čapmanas, Kolinsas, Le Kontas, Kepartas.

Kalnų šlaitus dengia miškai, iš jų ~40 % – pirmykščiai. Dėl dažno lietaus gausu upokšnių, krioklių.

Didžiuosiuose Dulsvuosiuose kalnuose nuo seno gyveno indėnai čerokiai. Dabar įsiteigta čerokių indėnų rezervacija, dalis jų žemių patenka į Pisgaho, Nantaheilos ir Čerokių nacionalinius miškus. XVIII a. pab. kalnų slėniuose pradėjo kurtis europiečių žemdirbiai. XIX a. vid. kalnus tyrinėjo geografas Arnoldas Giujo ir suteikė jiems tokį pavadinimą dėl būdingos melsvos miglos. XX a. pr. daug miškų iškirsta.

## Šaltiniai
Viktoras Trofimišinas

**Viktoras Trofimišinas** (g. 1968 m. vasario 8 d. Karmėlavoje) – žurnalistas, rašytojas, redakcijos Mano ūkis vyriausiasis redaktorius, valstybės pripažintas meno kūrėjas, kraštotyrininkas, knygų „Karmėlava“ ir „Pakaunės dešimtmečiai“ bendraautoris, knygos „100 Raudondvario istorijos mįslių“ ir internetinio tinklaraščio „Raudondvario metraštis“ autorius, apdovanotas antro lygio Kauno rajono savivaldybės garbės ženklu. Gyvena Raudondvaryje.

## Biografija
1987 m. baigė Karmėlavos Balio Buračo vidurinę mokyklą. 2000 m. baigė Vilniaus Universiteto Komunikacijos fakulteto žurnalistikos bakalauro studijas. 2013 m. įgijo Vilniaus universiteto Tarptautinės komunikacijos magistro laipsnį.

1990-1991 m. ėjusio Kauno rajono Karmėlavos apylinkės tarybos laikraščio Provincijos žinios redaktorius. Nuo 2006 m. yra Regioninės žiniasklaidos ir žemės ūkio žurnalistų klubo pirmininkas. Dirbo žurnalistu Naujose Tėviškės žiniose. 2009–2019 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos Etikos komisijos pirmininkas. 2015 m. išrinktas Visuomenės informavimo etikos komisijos pirmininko pavaduotoju. 2019–2026 m. žemės ūkio žurnalo Mano ūkis vyriausiasis redaktorius.  

## Šaltiniai
Mičelo kalnas

**Mičelo kalnas** (kitaip *Mitčelo kalnas, Mičelio kalnas*, ) – aukščiausia Apalačų kalnų ir Jungtinių Amerikos Valstijų rytinės dalies viršūnė. Stūkso Šiaurės Karolinos vakaruose, Jansio apygardoje, 30 km į šiaurės rytus nuo Ašvilio, Juodųjų kalnų masyve. Aukštis – 2037 m. Kalnas patenka į Pisgaho nacionalinį mišką ir Mičelo kalno valstijos parką. Šlaitus dengia tankūs miškai, kur auga pušys, eglės, balzaminiai kėniai.

Indėnai čerokiai kalną vadino Atakula (*Attakulla*), europiečių pavadintas Juoduoju Kupolu (*Black Dome*). Vėliau pervadintas Šiaurės Karolinos universiteto profesoriaus Elišos Mičelo (*Elisha Mitchell*) garbei – 1835 m. jis nustatė, kad tai aukščiausias rytinių JAV kalnas, o 1857 m. ant šio kalno ir žuvo (palaidotas jo viršūnėje).


Mt Mitchell Ferns (13158235623).jpg|Kalno šlaitų miškai
Parking lot atop Mount Mitchell.jpg|Stovėjimo aikštelė viršukalnės papėdėje
Tomb of Elisha Mitchell (March 2023) 3.jpg|E. Mičelo kapas
Mount Mitchell; View From the Top.JPG|Reginys nuo Mičelo kalno


## Šaltiniai
Kanova (upė)

**Kanova** () – upė Jungtinėse Amerikos Valstijose, Vakarų Virdžinijoje; Ohajo kairysis intakas. Prasideda susiliejus Niu ir Golio upėms, ištekančioms iš Apalačų kalnų, ties Goli Bridžo gyvenviete. Vinguriuoja į šiaurės vakarus. Įteka į Ohajo upę ties Ohajo valstijos riba, šalia Point Plezanto.

Didžiausi intakai: Elkas, Pokatalikas (dešinieji), Koulas (kairysis).

Upė laivuojama 50 km nuo žiočių ruožo, iki Čarlstono – laivybai įrengta šliuzų ir užtvankų sistema. Kanovos slėnyje išgaunamos įvairios druskos (chloras, bromas, kalcis, magnis, kalis), gamtinės dujos, nafta.

Pagrindiniai miestai prie Kanovos: Čarlstonas, Saut Čarlstonas, Danbaras, Naitras, Vinfildas.

Upės pavadinimas (*Ka(ih)nawha*) kilo iš irokėzų kalbų ir reiškia „kanojų kelias“.

## Šaltiniai
Pirminiai nusodintuvai

**Pirminiai nusodintuvai** – nusodinimo rezervuarai , kuriuose iš nevalytų ar parengtinai valytų nuotekų išsiskiria dauguma sėdančiųjų medžiagų.

## Pirminio nusodintuvo paskirtis
Pirminio nusodintuvo paskirtis išskirti iš nuotekų sėdančiąsias priemaišas (nuosėdas), kurios turi būti nepertraukiamai arba periodiškai šalinamos iš pirminių nusodintuvų. Pirminio nusodinimo, atliekamo pirminiuose nusodintuvuose metu, gali būti atskirti ir nuotekose esantys riebalai bei kitos plūduriuojančios priemaišos, kurios kliudytų po nusodinimo esantiems nuotekų valymo procesams. Jeigu nuotekose gali būti didelis riebalų kiekis, prieš pirminio nusodinimo  renginius statomi riebalų atskyrimo įrenginiai.

## Pirminių nusodintuvų tipai

* Pirminiai nusodintuvai su kylančia tėkme - pirminiai nusodintuvai su kylančia tėkme, gali būti apvalios formos arba kvadratinės. Kvadratinės formos nusodintuvai paprastai nenaudojami, kai aptarnaujamų gyventojų ekvivalentas per 5000 žmonių. Projektuojant pirminius su kylančia tėkme nusodintuvus, numatomas, pratekant maksimaliam valandos nuotekų debitui sausmečiu, nuotekų vertikalaus srauto greitis – nuo 1,0 m3/(m2 · h) iki 2,0 m3/(m2 · h). Pirminio su kylančia tėkme nusodintuvo vertikalios panardintos dalies išorinės sienutės aukštis iki nuotekų paviršiaus nusodintuve turi būti nuo 0,3 m iki 1,5 m. 

* Pirminiai nusodintuvai su horizontalia tėkme - paprastai yra stačiakampės formos plane su dumblo bunkeriu, įrengtu nusodintuvo pradinėje dalyje. Reikalavimai dėl su horizontalia tėkme nusodintuvo matmenų: ne mažesnis kaip1,5 m hidraulinis (nuotekų) gylis nuotekų išleidimo zonoje, nusodintuvo pločio ir ilgio santykis ne mažesnis kaip 1:3. Maksimalus valytų nuotekų persipylimo per nusodintuvo išleidimo slenkstį greitis – ne didesnis 30 m3/(m2· h), tekant maksimaliam valandos debitui sausmečiu.

## Išvalymo rodikliai
Tinkamai suprojektuotuose ir prižiūrimuose pirminiuose nusodintuvuose galima pasiekti 50–70 % SM (skendinčios medžiagos) ir 25–40 % BDS5 (biocheminis deguonies suvartojimas) šalinimo efektyvumą.

## Pirminių nusodintuvų formos

* Stačiakampiai (horizontalūs).
* Apvalūs (vertikalūs, spinduliniai).
* Kvadratiniai (vertikalūs).

## Pirminių nusodintuvų projektavimas
Siekiant užtikrinti proceso veikimą nusodintuvo gedimo atveju, turi būti projektuojama nuo dviejų arba daugiau pirminių nusodintuvų. Keli stačiakampio formos nusodintuvai užima mažiau vietos negu su apvalios formos, o jų įrengimo išlaidos dėl bendros sienelės mažesnės, tačiau dėl geresnių rezultatų ir mažesnių eksploatavimo išlaidų apvalios formos pirminiai nusodintuvai yra populiaresni. Apvalios formos nusodintuvai grupuojami po du, trys ar keturis, o nuotekų paskirstymo įranga statoma viduryje tarp jų. 

## Šaltiniai
Didysis Sendis

**Didysis Sendis** ( 'didžioji smėlio upė') – upė Jungtinėse Amerikos Valstijose, Kentukyje ir Vakarų Virdžinijoje; Ohajo kairysis intakas. Prasideda ties Luisa, susiliejus Tag Forko ir Levisa Forko upėms, prasidedančioms Apalačuose, Virdžinijos teritorijoje. Teka į šiaurę, per visą ilgį sudaro Kentukio ir Vakarų Virdžinijos ribą. Įteka į Ohają ties Katlsbergu.

Didžiausias intakas – Blein Krikas (kairysis).

Ant Didžiojo Sendžio intako Rasel Forko yra 8 km slenksčių ir krioklių ruožas – „Sendžio lūžiai“ (*Breaks of Sandy*). Upė laivuojama, daugiausia gabenamos akmens anglys.

Upė pavadinta dėl smėlio seklumų vagoje. Indėnai upę vadino *Tatteroa, Chatteroi* ir *Chatterwha*.

## Šaltiniai
Naujoji upė (Kanova)

**Naujoji upė** arba **Niu** () – upė Jungtinėse Amerikos Valstijose, Šiaurės Karolinoje, Virdžinijoje ir Vakarų Virdžinijoje; viena iš Kanovos ištakų (Ohajo baseinas). Prasideda Mėlynajame kalnagūbryje, Šiaurės Karolinoje, Ašo apygardoje, susiliejus Pietų ir Šiaurės Naujosioms upėms. Vinguriuoja į šiaurės rytus Apalačų kalnais, vėliau pasuka į šiaurę ir šiaurės vakarus. Ties Goli Bridžu susilieju su Golio upe ir sudaro Kanovą.

Didžiausi intakai: Bliustounas (kairysis), Grinbriras (dešinysis).

Upė dvejose vietose patvenkta, sudaryti Kleitoro, Bliustouno tvenkiniai. Žemupyje Naujoji upė teka giliu tarpekliu, kuris 1978 m. paskelbtas nacionaline upe, 2021 m. – Naujosios upės nacionaliniu parku. 1977 m. netoli Fajetvilio per tarpeklį nutiestas Naujosios upės tarpeklio tiltas (ilgis 924 m, metalinės arkos ilgis – 518 m; vienas ilgiausių vienaarkių tiltų pasaulyje).

Pagrindiniai miestai prie Naujosios upės: Pirlsbergas, Hintonas, Fajetvilis.


Hawks Nest.JPG|Naujoji upė ties Erelio Lizdo vietove
New River Virginia.JPG|Upės slenksčiai Virdžinijoje
New River during the autumn 01.jpg|Upė Naujosios upės valstijos parke
New River Gorge National Park - 53011429140.jpg|Naujosios upės tarpeklio tiltas


## Šaltiniai
Gorpys

**Gorpys** – upelis Lietuvos šiaurėje, Kupiškio rajone, Noriūnų ir Subačiaus seniūnijose; Lėvens kairysis intakas. Prasideda Varškių-Navikų miške (Subačiaus miškai), apie 1,5 km į pietvakarius nuo Mažionių, teka šiaurės kryptimi daugiausia dirbamais laukais, už Radviliškio–Daugpilio geležinkelio suka į šiaurės vakarus, teka natūralia vaga medžiais ir krūmais užaugusiu slėniu. Įteka į Lėvenį 92,7 km nuo jo žiočių, ties Palėvenės dvaru. Dalis upelio žemupio patenka į Lėvens kraštovaizdžio draustinį.

Aukštupyje Gorpį kerta Kupiškio–Rudilių–Subačiaus kelias, žemupyje – Panevėžio–Daugpilio kelias. Prie Gorpio įsikūrę Mažionys, Bajoriškiai, Stirniškiai.

Upėvardis laikomas *Gor-upio* santrumpa, kilęs iš žodžio *gorus* – „kartus, aitrus, gaižus”.

## Šaltiniai
Alpine

**„Alpine“** – sportinių ir lenktyninių automobilių gamintojas iš Prancūzijos, veikiantis nuo 1955 m. Alpine yra „Renault“ grupės narė nuo 1973 m.

## Modeliai
### Gaminami modeliai
* Alpine A110 (2017-)
* Alpine A290 (2024-)
* Alpine A390 (2025-)


Image:Blue Alpine A110.jpg|Alpine A110
Image:Alpine A290 GTS – f 15022025.jpg|Alpine A290


### Seni modeliai
* Alpine A106 (1955–1961)
* Alpine A108 (1958–1965)
* Alpine A110 (1962–1977)
* Alpine GT4 (1963–1969)
* Alpine A310 (1971–1984)
* Alpine GTA (1984–1991)
* Alpine A610 (1991–1995)


Image:Alpine A106.jpeg|Alpine A106
Image:Renault Alpine.jpg|Alpine A108
Image:1971 Alpine A110 Berlinette 1.3 Front.jpg|Alpine A110
Image:Alpine GT 4.jpg|Alpine GT4
Image:2015-08-30 10-50-34 fete-cabriolet-belfort.jpg|Alpine A310
Image:Alpine GTA Le Mans rouge impérial.jpg|Alpine GTA
Image:Alpine A610..0.jpg|Alpine A610


### Prototipai ir koncepciniai modeliai
* Renault Alpine A110-50 (2012)
* Alpine Vision Gran Turismo (2015)
* Alpine Vision (2016)
* Alpine Alpenglow (2022)
* Alpine A290_β (2023)
* Alpine A390_β (2024)


Festival automobile international 2013 - Concept Renault Alpine A110 50 - 003.jpg|Renault Alpine A110-50
Festival automobile international 2015 - Alpine Vision Gran Turismo - 013.jpg|Alpine Vision Gran Turismo
Alpine Vision Geneva Motor Show 2016.jpg|Alpine Vision
Mondial de l'auto Paris 2022 01.png|Alpine Alpenglow
Concept car Alpine A290 mod.jpg|Alpine A290_β
Alpine A390 β Concept - 02.jpg|Alpine A390_β


## Automobilių apdovanojimai
### [[Europos metų automobilis]]
* **2025** – Alpine A290

## Šaltiniai
Liisa Maria Tuomi

**Lisa Marija Tuomi** (; 2003 m. balandžio 27 d.) – suomių futbolininkė, vartininkė. Kitados atstovavo Suomijos merginų jaunimo rinktinėms. Žaidė Lietuvoje, atstovavo Šiaulių „Gintros“ klubui.

## Karjera
Gimė ir užaugo Suomijoje. Futbolą pradėjo žaisti gimtinėje. Priklausė Espo „Honka“ klubui. Pradėjo treniruotis šiame klube būdama septynerių. Sulaukusi aštuoniolikos nuomos pagrindais perėjo į „Jykp“. Atstovaudama šiam klubui sužaidė trejas lygos rungtynes. 2022 m. sezone grįžo į „Honkos“ klubą ir sužaidė penkiolika lygos rungtynių.

2023 metų sezone „Honka“ klubas nuomos pagrindais paskolino „Linköpings“ klubui (Švedija).

2024 m. rugsėjo 10 d. „Honka“ klubas pranešė, kad futbolininkė keliasi į FC Gintra.

### [[FC Gintra]]
2024 m. rugpjūčio 19 d. „Gintros“ klubas oficialiai pristatė naujokę. Debiutavo Gintros klube Baltijos lygos mažojo finalo rungtynėse prieš MFA Žalgiris. Suomė parodė savo meistriškumą vienuolikos metrų baudinių serijoje, kur atrėmė du paskutinius lemiamus varžovių baudinius ir garantavo šiaulietėms bronzos medalius.

2024 m. rugpjūčio 31 d. debiutavo moterų A lygos rungtynėse prieš MFA Žalgiris-MRU.

Vartininkė žaidė dviejas rungtynes 2024–2025 UEFA moterų čempionių lygos atrankos turnyre. B grupės pusfinalio rungtynėse, 2024 m. rugsėjo 4 d. Šiauliuose, Savivaldybės stadione, FC Gintra sutriuškino Moldavijos čempiones Agarista-ȘS Anenii Noi rezultatu 5–0. 

2024 m. rugsėjo 7 d. šiaulietės rezultatu 0-2 nusileido „Celtic“ (Škotija). Varžovės pateko į kitą etapą.

2024 m. lapkričio 10 d. pasižymėjo įvarčiu moterų a lygos rungtynėse prieš Joniškio „Saned“. Pačioje rungtynių pradžioje į joniškiečių vartus buvo skirtas 11 baudinys, kurį realizavo suomė ir pradėjo varžovių triuškinimą. Susitikimas baigėsi rezultatu 16-0.

2024 m. lapkričio 11 d. „Gintros“ klubo oficiali svetainė pranešė, kad futbolininkė lieka ir sekančiam sezonui.

2025 m. vasario 18 d. tapo žinoma, kad futbolininkė pasinaudojo sutartyje numatytomis sąlygomis ir paliko Šiaulius. Vasario 23 d. pasirašė sutartį su Limeriko Treaty United klubu.

## Statistika
; A lygos statistika

Spalvų reikšmės:
:  Ekipa žaidė A lygoje;

## Pasiekimai
;  **su [[FC Gintra]]:**
* **Lietuvos čempionė (1):** 2024 m.

## Išnašos

## Nuorodos
* gintra.lt  (Apie žaidėją)
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* SOCCERDONNA
* lietuvosfutbolas.lt
Vaida Aleknavičienė

**Vaida Aleknavičienė** (g. 1976 m. rugpjūčio 10 d.) – edukologė, socialdemokratė, socialinė darbuotoja, Lietuvos visuomenės ir politinė veikėja.

Nuo 2025 m. lapkričio 11 d. užima Lietuvos Respublikos kultūros ministrės postą Ingos Ruginienės ministrų kabinete.

## Biografija
2000 m. Šiaulių universitete įgijo mokytojos specialybę, 2006 m. A. Stulginskio universitete – edukologijos specialybę. 2021 m. baigė Mykolo Romerio universitetą ir įgijo socialinio darbo specialybę.

2000 m. pradėjo dirbti Joniškio žemės ūkio mokyklos projektų vadove ir mokytoja, nuo 2015 m. iki išrinkimo į Seimą buvo Joniškio rajono vicemerė. Nuo 2022 m. dėstė Mykolo Romerio universitete.

2024–2028 m. Seimo narė, išrinkta vienmandatėje Žiemgalos vakarinė (Nr.46) apygardoje.

## Išnašos

|-
Trista Seara

**Trista Selina Seara** (; 1998 m. balandžio 21 d.) – amerikiečių futbolininkė, puolėja. Žaidė Lietuvoje, atstovavo Šiaulių „Gintros“ klubui.

## Karjera
Gimė ir užaugo JAV. Futbolą pradėjo žaisti gimtojo miesto mokyklos komandoje, o vėliau studijavo universitete. Atstovavo Ispanijos, Graikijos bei Japonijos klubams. 2023–2024 m. rungtyniavo Turkijos aukščiausios lygos „Kdz Eregl“ klube.

### [[FC Gintra]]
2024 m. rugpjūčio 16 d. „Gintros“ klubas oficialiai pristatė naujokę.

2024 m. rugpjūčio 17 d. debiutavo Baltijos lygos mažojo finalo (dėl trečios vietos) rungtynėse prieš MFA Žalgiris-MRU.

2024 m. rugpjūčio 25 d. debiutavo moterų A lygos rungtynėse prieš FC Hegelmann. Susitikimas baigėsi nulinėmis lygiosiomis.

2024 m. rugpjūčio 31 d. pelnė savo pirmąjį įvartį moterų A rungtynėse prieš MFA Žalgiris-MRU. Susitikimas baigėsi lygiosiomis 2-2.

## Statistika
; A lygos statistika

Spalvų reikšmės:
:  Rungtyniavo A lygoje;

## Pasiekimai
;**[[FC Gintra]]**
* **Lietuvos čempionė**: 2024 m.

## Išnašos

## Nuorodos
* gintra.lt  (Apie žaidėją)
* TFF svetainė
* lietuvosfutbolas.lt
* Globalsportsarchive
Kyštymas

**Kyštymas** () – miestas Rusijoje, Čeliabinsko srityje, 90 km į šiaurės vakarus nuo Čeliabinsko, prie Kyštymo upės, Uralo kalnų papėdėje. Miesto apygardos centras. Miesto apylinkėse gausu ežerų (Didžioji Akulia, Sugomakas, Pliosas, Anbašas, tolėliau – Irtiašas ir kt.). Geležinkeliai į Čeliabinską, Jekaterinburgą, Karabašą, praeina kelias Miasas–Uralo Kamenskas. Spalvotoji (vario) metalurgija, metalo apdirbimo ir mašinų gamybos (kalnakasybos įrenginių, elektromechanikos, radijo, abrazyvinių medžiagų ir kt.), rūdų sodrinimo, trikotažo, medienos apdirbimo, maisto (žuvies) pramonė. Apylinkėse kasamas grafitas, kaolinas, kvarcas.

Yra XIX a. Šv. Nikolajaus Stebukladario cerkvė, mečetė, metalurgų kultūros namai.

## Istorija

Vietovardis kildinamas arba nuo vietinių tautų, vadintų kyštymais, arba nuo baškiriškų žodžių *кыштау* „žiemavietė“, *кыштаным* „žiemoti“.

Kyštymas įkurtas 1753 m., pramonininkams Demidovams pastačius metalurgijos gamyklas. Miestas nuo 1934 m.

## Šaltiniai
Rudilis

**Rudilis** – upelis Lietuvos šiaurėje, Kupiškio rajone, Kupiškio, Šimonių ir Noriūnų seniūnijose; Suosos dešinysis intakas. Prasideda Šepetos durpyne, apie 1,5 km į pietvakarius nuo Šepetos, teka pietvakarių kryptimi iš pradžių durpynu, paskui Vidugirių mišku, suka į vakarus, teka Šatiliškio miško pakraščiu, prateka Rudilius, už jų suka į šiaurę, paskui į vakarus, įteka į Suosą 4,9 km nuo jos žiočių. Ties Rudiliais upelis patvenktas, susidaręs Rudilių tvenkinys. Visa upelio vaga sureguliuota.

Žemupyje upelį kerta Kupiškio–Rudilių–Subačiaus kelias. Prie Rudilio įsikūrę kaimai: Lukošiškis, Vidugiriai, Šatiliškis, Dūbliškiai, Padegsnys, Rudiliai.

Upėvardžio šaknis *rud-* yra viena būdingiausių ne tik hidronimams, bet ir visam lietuvių vardynui, sietina su žodžiu *rudas* – „tamsiai geltonas”.

## Šaltiniai
Malmö FF (moterys)

**Malmö FF** () – Švedijos futbolo klubas iš Malmės. 

Šis straipsnis apie Švedijos moterų futbolo ekipą, rungtyniaujančią moterų futbolo varžybose. 

## Istorija
2019 m. lapkričio 26 d. visuotinio klubo narių susirikimo metu nutarta atkurti moterų komandą. Nuo 2020 m. sezono rungtyniavo žemesniuose divizionuose. 2020 m. sezone tapo Division 4 Skåne Sydvästra nugalėtojomis. 2021 m. sezone tapo Division 3 Skåne Sydvästra nugalėtojomis. 2022 m. sezone tapo Division 2 Södra Götaland nugalėtojomis. 2023 m. sezone tapo Division 1 (III pakopa) nugalėtojomis Pietų grupėje ir pateko į Elitettan (II).

2024 m. sezone tapo Elitettan nugalėtojomis ir šis pasiekimas suteikė galimybę patekti į pajėgiausią moterų futbolo divizioną.

2025 m. sezone rungtyniavo Damallsvenskan. Debiutantės iškovojo trečiąją vietą.

## Sezonai

## Spalvinė gama

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia tradicine apranga. 

; Anprangų gamintojai
*  Puma – metai nežinomi;

## Sudėtis
* Atnaujinta 

## Garsesnės žaidėjos
*  Zećira Mušović, vartininkė (nuo 2025 m. birželio 27 d.);
*  Nathalie Persson, saugė
*  Linnea Svensson, gynėja
*  Anna Welin, saugė
*  Sofia Wännerdahl, gynėja
; Užsienietės
*  Kathrine Larsen, vartininkė
*  Mafalda Barbóz, saugė

## Treneriai
*  Maxim Khalil

## Taip pat skaitykite
* Malmö FF – klubo pagrindinė vyrų komanda;
* Damallsvenskan – moterų futbolo aukščiausioji lyga;
* Elitettan – moterų futbolo antros pakopos pirmenybės;

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
* Globalsportsarchive
2025 m. Dakaro ralis

2025 m. Dakaro ralis – 47-asis Dakaro ralis, kuris vyko 2025 m. sausio 3–17 d. Saudo Arabijoje. Tai šeštasis Dakaro ralis Saudo Arabijoje ir ketvirtas kartas, kai Dakaro ralis buvo FIA ralio kroso pasaulio čempionato **(W2RC)** pirmasis etapas. Ralis prasidėj Bišos mieste, kirto Rub al Chalio dykumą ir finišavo Šaiba mieste Saudo Arabijos rytuose.

Iš viso ralį sudarė 12 etapų, iš kurių vyko 48 val. maratono ruožas. 5 etapuose automobilių ir motociklų ruožai buvo skirtingi. Šiame ralyje skirtingoje kategorijoje dalyvavo hibridiniai ar elektriniai automobiliai.

## Tvarkaraštis
* 2024 m. gegužės 18 d.: greičio ruožų pristatymas
* 2024 m. gegužės 18–spalio 20 d.: dalyvių registracija
* 2024 m. lapkričio 28–30 d.: automobilių krovimas Barselonoje
* 2024 m. gruodžio 30 d.: automobilių iškrovimas Džidoje
* 2025 m. sausio 1–2 d.: techninis patikrinimas Bišoje
* 2025 m. sausio 3 d.: starto podiumas ir prologas
* 2025 m. sausio 17 d.: ralio finišas ir finišo podiumas

## Lietuviai Dakaro ralyje
2024 m. lapkričio 14 d. duomenimis ralyje startuos šie lietuvių ekipažai:
* Motociklininkai Nerimantas Jucius, Mykolas Paulavičius, Arūnas Gelažninkas, Modestas Siliūnas, Gediminas Šatkus. 
* Automobilių klasėje: Benediktas Vanagas (Toyota), Vladas Jurkevičius su Aisvydu Paliukėnu (Mini automobiliu), Rokas Baciuška (Toyota)
* Sunkvežimių klasėje: Vaidotas Žala su Iveco. 
* Bagių klasė: Gintas Petrus. 
* Istorininiu automobiliu: Karolis Raišys su „Land Rover Defender“.

## Etapai

## Dalyvių skaičius
2024 m. lapkričio 29 d. buvo paskelbtas registruotų dalyvių sąrašas.



## Ralio rezultatai

### Motociklai

### Automobiliai

* Finišavo *Dakar experience* įskaitoje.

### Challenger (T3)

### SSV (T4)

### Sunkvežimiai

### Classic

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali ralio svetainė
Vinuskis

**Vinuskis** () – upė Jungtinėse Amerikos Valstijose, Vermonto valstijoje. Prasideda valstijos centrinėje dalyje, Vašingtono apygardoje, ties Kaboto miesteliu. Teka į šiaurės vakarus grauždamasi per Žaliuosius kalnus. Įteka į Šampleino ežerą (Šv. Lauryno upės baseinas) ties Kolčesteriu.

Ant upės įrengta keletas užtvankų. Vinuskis seniau naudotas miško plukdymui. Pagrindiniai miestai prie Vinuskio: Montpiljeris, Voterberis, Eseks Džankšinas, Vinuskis, Berlingtonas.

Upės pavadinimas (*winoskik*) kilęs iš indėnų abenakių kalbos ir reiškia „laukinių svogūnų žemė“.

## Šaltiniai
2025 m. Superettan

**[[2025]] m. [[Superettan]]** – antros pakopos Švedijos futbolo pirmenybės. 26–asis sezonas pagal dabartinį formatą.

Sezonas prasidėjo 2025 m. kovo 29 d., baigėsi 2025 m. lapkričio 8 d. Vasaros pertrauka padaryta nuo 2025 m. birželio 30 iki liepos 18 d.

Kalmar FF rungtyniavo lietuvis Tomas Kalinauskas.

## Pokyčiai
; Perkeltieji iš 2024 m. Ettan
* Umeå FC – **Ettan Norra** laimėtojai;
* Falkenbergs FF – **Ettan Södra** laimėtojai;

; iškritusioji iš 2024 m. Allsvenskan
* Västerås SK
* Kalmar FF

## Stadionai

## 2025 m. [[Superettan]]
* **[[Superettan]]** – antros pakopos pirmenybės.
* 2025 m. dalyvavo 16 komandų. (EN)

### Galutinė komandų rikiuotė

## Pereinamosios rungtynės
----

----

----

## Taip pat skaitykite
* 2025 m. Allsvenskan
* 2025 m. Damallsvenskan

## Šaltiniai

## Nuorodos
* 2025 m. Superettan
* SOCCERWAY 2025 m. Superettan
* Transfermarkt 2025 m. Superettan
* RSSSF duomenų bazė (Čempionai ir sezonai);
* RSSSF duomenų bazė (Taurės turnyrai);
Memfremeigogo ežeras

**Memfremeigogo ežeras** (, ) – ežeras Jungtinėse Amerikos Valstijose (Vermonte) ir Kanadoje (Kvebeke). Nutįsęs iš šiaurės į pietus 43 km, plotis 1,5–3 km. Yra keletas didesnių įlankų – Fičo rytuose ir Sardžentso vakaruose. Būdingas gylis 15–23 m, pietinėje dalyje sekliau.

Šiaurinėje dalyje, kur iš ežero išteka Magogo ir Sen Fransua upės (Šv. Lauryno upės intakai) įrengtos kelios nedidelės hidroelektrinės. Memfremeigogo ežerą supa kalnai, vakariniame krante iškylantys iki 1024 m (Ouls Hido kalnas).

Pagrindiniai miestai prie ežero: Niuportas (JAV), Magogas (Kanada).

Ežero pavadinimas kilęs iš algonkinų kalbų ir reiškia „didelių vandenų vieta“.

## Šaltiniai
Klužo-Napokos U-BT

**Klužo-Napokos „U-BT“**, pagal rėmėjus **Klužo-Napokos „U-Banca Transilvania“** – Rumunijos krepšinio komanda iš Klužo-Napokos miesto, besivaržanti aukščiausioje šalies lygoje.

## Istorija
Įkurta 1947 m. kaip Klužo universiteto sporto draugijos (*CS Universitatea Cluj-Napoca*) skyrius. Nuo 1990 m. pradėjo varžytis europiniuose turnyruose – Koračo taurėje, FIBA Europos taurėje, FIBA Eurolygoje, bet didesnių pergalių neiškovojo. 2000 m. klubas privatizuotas. Nuo 2017 m. ėmė dominuoti Rumunijos čempionate, keletą kartų pasiekė Europos taurės ketvirtfinalius.

## Laimėjimai
* Rumunijos krepšinio lyga: 1992, 1993, 1996, 2011, 2017, 2021, 2022, 2023, 2024, 2025 m.
* Rumunijos krepšinio taurė: 1995, 2016, 2017, 2018, 2020, 2023, 2024 m.
* Rumunijos krepšinio supertaurė: 2016, 2018, 2021, 2022 m.

## Lietuviai
* Vaidas Kariniauskas (2017–2018 m.)
* Donatas Tarolis (2019–2021 m.)
* Gediminas Orelik (2024–2025 m.)
* Saulius Kulvietis (nuo 2025 m.)

## Treneriai


*  Francisc Barabás (1950–52)
*  Vasile Chiorean (1953)
*  Gheorghe Rusu (1954–58)
*  Alexandru Șerban (1958–61)
*  Elemér Sárosi (1961–65)
*  Mircea Bugnariu (1965–72)
*  Vasile Geleriu (1972–82)
*  Gheorghe Roman (1982–86)
*  Vasile Mureşan (1986–87)
*  Gheorghe Roman (1987–89)
*  Gheorghe Roman & Liviu Morariu (1989–94)
*  Gheorghe Roman (1994–96)
*  Dragan Petričević (1996–97)
*  Horea Rotaru (1997–98)
*  Gabriel Olpretean (1998–00)
*  Dan Moraru (2000–01)
*  Horea Rotaru (2001–05)
*  Miodrag Perišić (2005–07)
*  Tab Baldwin (2007–09)
*  Marcel Țenter (2009–12)
*  Nikša Bavčević (2012–13)
*  Dorin Pintea (2013–14)
*  Marcel Țenter (2014–16)
*  Mihai Silvășan (2016–19)
*  Mihai Silvășan &  Duško Vujošević (2019–21)
*  Mihai Silvășan (2021–)


## Šaltiniai
Žalieji kalnai

**Žalieji kalnai** () – Apalačų kalnų dalis Jungtinėse Amerikos Valstijose, Vermonte. Tęsiasi iš šiaurės į pietus 402 km, plotis iki 58 km. Daug viršūnių iškyla virš 900 m, o aukščiausia vieta (Mansfildo kalnas) siekia 1339 m (aukščiausia Vermonto vieta). Antra pagal aukštį yra Kilingtono viršūnė (1291 m).

Žaliuosius kalnus vagoja Misikvojaus, Vinuskio ir Lamoilo upės, jų slėniais nutiesti greitkeliai. Yra marmuro, talko, asbesto telkinių.

Žalieji kalnai pasižymi vaizdingais kraštovaizdžiais, todėl čia populiarus turizmas, be to, yra slidinėjimo kurortų. Kalnais driekiasi žygių trasa (dalis Apalačų nacionalinės vaizdingosios trasos). 1932 m. įsteigtas Žaliųjų kalnų nacionalinis miškas, kuriame saugomi kalnus dengiantys eglių, klevų, bukų, beržų miškai.


View from the peak of Mount Killington 1.JPG|Kilingtono kalno apylinkės žiemą
CamelsHumpMT WesternFace 20221021.jpg|Vaizdas į Kupranugario Kupros kalną
2023 Employee Photo Contest (53366082722).jpg|Kalnų upelis
Appalachian Gap (Green Mountains, Vermont, USA) 1.jpg|Kalnų perėja


## Šaltiniai
FK Chan Tengri

**FK Chan Tengri** () – Kazachijos futbolo klubas iš Almatos. Dar žinomas kaip **„Chan Tengri“ futbolo klubas**. 

Namų rungtynes žaidžia „Chan Tengri“ stadione ().

## Istorija

2022 m. įkurtas klubas „Chan Tengri“. 2022 m. sezone debiutavo Antroje lygoje, tapo pirmenybių nugalėtojais. 

Nuo 2023 m. sezono žaidė Pirmoje lygoje. Debiutantai užėmė septintą vietą. 2024 m. sezone iškovojo penktą vietą.

## Sezonai
; Pastarųjų metų sezonai

|}

## Spalvinė gama

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia tradicine apranga. 

; Aprangos gamontojai
*  Nike

## Išnašos

## Nuorodos
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Transfermarkt 
* kazfootball.kz Pirmos lygos turnyrinė lentelė