open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kastelo parapija

**Kastelo parapija** (Gernsio tarme: *Lé Casté*; ) – didžiausia pagal plotą parapija Gernsyje.

Kasmet rugpjūtį parapijoje vyksta Šiaurės šou () ir gėlių paroda „*Battle of Flowers*“. Kastelo parapijoje taip pat yra keli paplūdimiai, pavyzdžiui, *Cobo*, *Grandes Rocques* bei populiarus tarp banglentininkų *Vazon Bay*.

Parapijos Šv. Marijos de Kastel () bažnyčia yra žymi išlikusia viduramžiška freska bei neolitiniu menhyru bažnyčios kieme, kuris, manoma, buvo išdrožinėtas kaip moters vaisingumo simbolis.

Šioje parapijoje yra pradinė Kastelo mokykla.

Senąja Gernsio tarme Kastelo gyventojai buvo vadinami *ânes pur sàng*.

Parapijoje yra La Grande Mare viešbutis ir golfo klubas. Klubas yra namų aikštė vienam iš „*Karaliaus Džordžo laukų*“.
Hengjangas

**Hengjangas** () – miestas pietrytinėje Kinijoje, Hunano provincijoje (antras pagal dydį šios provincijos miestas), prie Sidziango upės. Svarbus geležinkelių ir plentų mazgas, yra oro uostas, upių uostas. Kalnakasybos mašinų gamybos, chemijos, tekstilės, maisto pramonė. Apylinkėse kasamos polimetalų rūdos. Hengjange yra Konfucijaus akademija, Drakono bokštas, Lajano pagoda. Už 45 km nuo miesto yra vienas kinų šventųjų kalnų – Hengšanas.

## Istorija

Senovėje miestas buvo žinomas kaip ***Hengdžou*** () ir Tangų dinastijos laikais buvo prefektūros sostine. XVII a. vykusio Trijų feodalų sukilimo metu, Hengdžou buvo U Sangui sukurtos valstybės sostine. Miestas smarkiai nukentėjo per II pasaulinį karą.

## Šaltiniai
Hegangas

**Hegangas** () – miestas šiaurės rytų Kinijoje, Heilongdziango provincijoje, Sandziango lygumos vakaruose, netoli Rusijos sienos. Turi prefektūros statusą. Keliai į Ičuną, Dziamusi, Luobėjų. Akmens anglių gavybos pramonės centras. Maisto, farmacijos pramonė.

## Istorija

Miestas pradėjo kurtis 1916 m. radus didelius akmens anglių telkinius. Nuo 1949 m. Hegangas tapo svarbiu pramoniniu centru.

## Šaltiniai
Variaspalvis nuosėdis

**Variaspalvis nuosėdis** (*Cortinarius varius*) – nuosėdinių šeimos valgomas grybas, turintis vidutiniškas maistines savybes.

## Išvaizda

Kepurėlė 8–12 cm skersmens, iš pradžių apvali, vėliau paplokščiai iškili. Kraštai kartais užlinkę žemyn. Luobelė lygi ir labai lipni. Kotas drūtas ir trumpas, 5–10 cm ilgio, baltos arba violetinės spalvos, prie pagrindo gumbiškai sustorėjęs. Lakšteliai kartais sujungti lakšteliukais, ploni tankūs priaugintiniai. Kepurėlės trama balta, koto gelsva, kompaktiškos konsistencijos. Šis grybas neturi jokio ypatingo kvapo ir skonio.

Spalvos kaita: kepurėlės spalva įvairuoja nuo geltonai rudos iki oranžinės, kraštai šviesesni. Lakšteliai iš pradžių alyvinio, vėliau šviesiai rudo atspalvio.

## Augavietė

Grybas labiausiai mėgsta spygliuočių miškus, ypač egles ir kalkingą dirvožemį.

Sezonas: rugpjūtis–spalis.

## Literatūra
* Didysis gamtos vadovas, „Grybai“, išsamus grybų ir jų rinkimo žinynas, „Mūsų knyga“, 2004 m., (121 psl.) ISBN 9955-573-65-1
Hohotas

**Hohotas** (, ) – miestas šiaurės Kinijoje; Vidinės Mongolijos autonominio regiono sostinė, ekonominis, kultūrinis, edukacinis centras. Transporto mazgas (eina Pekino–Baotou geležinkelis, linija į Ulan Batorą, oro uostas, plentai į Pekiną, Inčuaną, Beihajų). Juodosios metalurgijos, mašinų gamybos, maisto (pieno, malimo, cukraus, mėsos), odos apdirbimo pramonė. Veikia 4 universitetai. Yra Vidinės Mongolijos muziejus, Vang Žaodzun kapavietė, Penkių Pagodų šventykla (1732 m.), Da Žao šventykla (1579 m.), taip pat keletas kitų budistų šventyklų ir vienuolynų, mečetė ir kt.

## Istorija

Miestas įkurtas 1581 m. mongolų klano vado Altan Chano. XVI–XVII a. pradėtos statyti tvirtovės, budistų šventyklos, vienuolynai. Miestas tapo svarbiu prekybiniu centru, čia kėlėsi pirkliai hujai. Vėliau teritoriją užkariavo Čingai, o įkūrus Kinijos Respubliką miestas vadintas ***Guisui*** (). Nuo 1952 m. tapo regiono sostine, grąžintas Hohoto pavadinimas.


Image:Dazhao (Wuliang) Temple in Hohhot1.JPG|Da Žao šventykla
Image:Five Pagoda Temple, Huhhot, Inner Mongolia.JPG|Penkių Pagodų šventykla
Image:GenghisKhanMonument.jpg|Paminklas Čingischanui
Image:Вид г. Хух-Хото.jpg|Miesto panorama


## Šaltiniai
Padas

**Padas** – apatinė kojos dalis, kuria remiamasi į paviršių. Sudaro penki ilgieji kaulai, sudarantys pado kaulinį pamatą ir jungiantys čiurną su pirštais. Vidurinė dalis vadinama padikaulio kūnu, *corpus ossis metatarsi*, o galai, *extremitas proximalis et distalis*, vadinami atitinkamai padikaulio pamatu, *basis ossis metatarsi*, ir galva, *caput ossi metatarsi*

**Padikaulis**

Padikaulių kūnai yra per vidurį tribriauniai, išlinkę į pėdos nugaros pusę, o galų link jie suapvalėja. Pamatais padikauliai jungiasi tarpusavyje ir su distaliniai čiurnakauliais, o galvomis susineria su pirštakauliais. Galvos turi lygius pusapvalius sąnarinius paviršius. Galvų šonai tarytum suploti, prie jų tvirtinasi raiščiai.

## Pirmasis padikaulis
*Os metatarsi primum*, kūnas ypač stambus, pamatas turi susinerti su vidiniu pleištuku, o galva jungiasi su nykščio proksimaliniu pirštakauliu. Pamate dažniausiai nebūna šoninių sąnarinių paviršių, tik kartais pasitaiko neryškus laukelis, susiliečiantis su antru padikauliu. Pado pusėje matyti atauga – pirmojo padikaulio šiurkštuma, *tuberositas ossis metatarsi primi*.

## Antrasis padikaulis
*Os metatarsi secundum*, yra ilgiausias. Jo pamate matyti keturi sąnariniai paviršiai: trikampio formos proksimalinis paviršius jungiasi su viduriniu pleištuku, medialinis paviršius jungiasi su medialiniu pleištuku, o retkarčiais ir su pirmuoju padikauliu, lateralinio paviršiaus viena fasetė susineria su šoninių pleištuku, o kita – su trečiuoju padikauliu.

## Trečiasis padikaulis
*Os metatarsi tertium*, pamato proksimalinis trikampis paviršius susineria su šoninių pleištuku, medialinis paviršius, kartais sudėtas iš dviejų laukelių , – su antruoju padikauliu, o lateralinis paviršius – su ketvirtuoju padikauliu.

## Ketvirtasis padikaulis
*Os metatrsi quartum*, pamato proksimalinis sąnarinis paviršius jungiais su kubakauliu, lateralinis – su penktuoju padikauliu, medialinis dažniausiai turi vieną fasetę susinerti su trečiuoju padikauliu, o kartais dar ir antrą – susinerti su šoninių pleištuku.

## Penktasis padikaulis
*Os metatarsi quintum*, yra stambesnis už II–IV padikaulius, jo pamatas platesnis netgi už I padikaulio pamatą. Pamato šonas nutįsta į penktojo padikaulio šiurkštumą, *tuberositas ossi metatarsi quinti*, kurį galima lengvai apčiuopti pėdos šone. Proksimaliniu sąnariniu paviršiumi pamatas liečiasi su klubakauliu, o medialiniu – su ketvirtuoju padikauliu.

Padikauliai kaulėja taip pat kaip ir delnakauliai.

## Literatūra
* Žmogaus anatomija I tomas;
* Vadovėlis; G. Česnys, J. Tutkuvienė, A. Barkus, V. Gedrimas, R. Jankauskas, R. Rizgelienė, J. Žukienė; Vilnius: Vilniaus universiteto leidykla, 2008, p. 210–211
Jutai (germanai)

**Jutai** – viena iš germanų genčių, gyvenusi Jutlandijos pusiasalyje (dabartinė Danijos teritorija, o jo pietinė dalis priklauso Vokietijai). Jutai, kartu su anglų ir saksų gentimis dar iki V mūsų eros amžiaus persikėlė į Didžiąją Britaniją, kur asimiliavosi su vietiniais keltais.

Jutų germanų nereikia painioti su JAV gyvenančia indėnų genčių grupe (jutai).
Ožiakvapis nuosėdis

**Ožiakvapis nuosėdis** (*Cortinarius traganus*) – nuosėdinių šeimos nevalgomas grybas.

## Išvaizda

Kepurėlė 4 – 10 cm skersmens, iš pradžių iškili, vėliau paplokščiai iškili, jaunų grybų plaušuota arba žvynuota, su buku gubreliu per vidurį. Kotas 6 – 10 cm ilgio, prie pagrindo gumbiškai sustorėjęs, dažnai padengtas violetinio apvalkalo (šydo) taškuotų gabalėlių. Lakšteliai reti. Trama nelabai kieta, gelsvai rusva, nemalonaus (ožio) kvapo ir kartoko skonio. Labai panašus į kamparinį nuosėdį (*Cortinarius comphoratus*), kuris taip pat nevalgomas.

Spalvos kaita: kepurėlė iš pradžių šviesiai violetinė, vėliau šviesiai geltono arba rusvai geltono atspalvio. Jaunų grybų lakšteliai šviesiai rudi, vėliau rusvi arba rausvai rudi.

## Augavietė

Ožiakvapis nuosėdis auga pavieniui arba grupėmis prie lapuočių ir spygliuočių medžių.

Sezonas: rugpjūtis-spalis.

## Literatūra
* Didysis gamtos vadovas, „Grybai“, išsamus grybų ir jų rinkimo žinynas, „Mūsų knyga“, 2004 m., (121 psl.) ISBN 9955-573-65-1
Ambra

**Ambra, pilkoji ambra** () – kieta, degi, vašką primenanti medžiaga, susidaranti jūros žinduolių kašalotų virškinamajame trakte. Aptinkama plūduriuojanti jūroje ar išmesta ant kranto tropinėse šalyse, Japonijoje. Aukštai vertinama parfumerijos pramonėje gaminant brangius kvepalus.

## Savybės

Ambros gabalai būna įvairių formų, sveriantys nuo keliolikos gramų iki dešimčių kilogramų. Medžiagos tankis 900–920 kg/m². Minkštėja rankose, tirpsta esant 62 °C, sudarydama geltoną klampų skystį. Esant 100 °C virsta baltais garais. Ambra degi, gerai tirpsta spirite, eteriniame ir riebaliniame aliejuose, tačiau netirpsta vandenyje.

Būdama šviežia yra minkšta, juodos ar pilkšvos spalvos, pasižymi nemaloniu išmatų kvapu. Jūros vandens ir šviesos poveikyje ilgainiui tampa rusvos ar šviesiai pilkos spalvos, kietėja, kvapas įgauna naujų savybių, minkštėja, darosi saldoku, muskusiniu. Išvalyta ir išdžiovinta ambra įgauna naujų savybių, tampa nuo juodos iki auksinės ir baltos spalvų (pastarosios labiausiai vertinamos).

Specifinį ambros kvapą apsprendžia cholesterinui pagal sudėtį artimo ambreino triterpeninio spirito oksidacijos produktai. Be to, ambroje yra natrio chlorido, kalcio fosfato, alkaloidų, benzoinės rūgšties. Apie 70 % ambrą sudarančių komponentų – nelakūs politerpeniniai junginiai: ambreinas, cholesterinas, epikoprostanolas. Jie tarnauja kvapų fiksatoriais, nes sulaiko ant odos lakias aromatines medžiagas, sulėtina jų išgaravimą iš aromatinio mišinio.

## Istorija

Senovės Egipte ambrą degindavo kaip smilkalus, šiais laikais – cigaretėms aromatizuoti. Senovės kinai ambrą vadino „drakono seilių aromatu“. Juodosios mirties pandemijos Europoje laikmečiu žmonės tikėjo, kad gabalėlio ambros nešiojimasis su savimi galėjo apsaugoti nuo maro, mat ambros aromatas nustelbdavo supančio oro kvapą, kuris, kaip buvo tikima, galėdavo sukelti marą. Be to, šią medžiagą naudojo maistui pagardinti, kai kas ją laikė afrodiziaku. Viduramžiais europiečiai vartojo ambrą gydymo tikslams.

Retą ir brangų gamtinį produktą šiais laikais dažniausiai pakeičia sintetiniai ambros analogai.

## Nuorodos

* Plaukiojantis auksas
* Ambros kilmė
Operkulas

**Operkulas** () – plokščias gaubtas dangtelis pilvakojų moliuskų kriauklių angoje, raginės ar kalkinės kilmės anatominė struktūra, būdinga  daugeliui jūrinių bei gėlavandenių, taip pat kai kurioms sausumos sraigėms. Operkulas sujungtas su moliusko koja ir tarnauja savotišku „liuku“ uždaryti angai kriauklėje, kai tik joje įsitaiso minkštoji kūno dalis. 

## Savybės

Priklausomai nuo moliusko rūšies, operkulas gali būti apvalus ar ovalo formos, dalinai ar pilnai uždarantis angą, jį gali pakeisti ir sustingusio sekreto epifragma. Koncentrinės struktūros, būna įvairiaspalviai ir bespalviai. Operkulo funkcija – apsaugoti moliuską nuo išdžiūvimo, plėšrūnų, kai kuriais atvejais padėti judėti su kiautu ir pan.

## Panaudojimas

Kai kurių pilvakojų, ypač gyvenančių Raudonojoje jūroje,  operkulai ilgą laiką senovės žydų ir arabų kultūrose tarnavo kaip smilkalų žaliava. Artimųjų Rytų regione plačiau naudoti *Strombus tricornis, Lambis truncata sebae* moliuskų operkulai. Milteliai iš šių dangtelių taip pat yra svarbus kiniškų ir japoniškų smilkalų komponentas. Ten jis vadinamas atitinkamai *beisian* ( – jūros kriauklės aromatas) arba *kaiko* ( – kriauklės aromatas). Šių šalių smilkalų gamintojai naudoja jūrinių moliuskų iš Pietryčių Azijos, Pietų Amerikos ir Rytų Afrikos.

Kai kurių *Turbinidae* šeimos operkulai naudojami nebrangių papuošalų gamyboje. Tam dažniausiai tinka *Turbo petholatus* kriauklių dangteliai.

## Nuorodos

* Operkulų panaudojimas
Dragon Age: Origins – Awakening

**Dragon Age: Origins – Awakening** − kompiuterinio vaidmenų žaidimo „Dragon Age: Origins“ papildymas. „Awakening“ prideda naują kampaniją, kurios veiksmas klostosi po „Dragon Age: Origins“ įvykių. Kaip ir žaidimą, papildymą kūrė bendrovė „BioWare“, o 2010 m. kovo 16 d. išleido „Electronic Arts“.

## Apžvalga
Žaidėjas turi galimybę importuoti savo veikėją iš pirmosios žaidimo dalies ir tęsti jo istoriją, arba žaisti už žaidimo kūrėjų numatytąjį naują veikėją, *Grey Warden* iš *Orlais*. Jeigu pasirenkama susikurti naują veikėją, parenkama numatytoji pirmosios dalies istorijos pabaiga. Jei žaidėjas pasirenka importuoti ankstesnį savo veikėją, istorija „Awakening“ dalyje rutuliojasi po pirmojoje dalyje žaidėjo nulemtų įvykių. Veikėjo charakteristikos parametrai, įgūdžiai (*skills*), burtai ir pan. išsaugomi. Papildyme taip pat pridėta po penkis naujus žaidėjo grupės narius, įtrauktas dvorfo Ogreno (*Oghren*) veikėjas iš ankstesnės dalies, pridėta naujų burtų ir sugebėjimų, pakeltas lygių limitas, pridėta naujų priešų, kaip kad *Inferno Golem* ir *Queen of the Blackmarsh* bei naujų daiktų. Šioje dalyje žaidėjas neturi galimybės užmegzti romantinių santykių.

## Išnašos
Daukšių paminklas partizanams

**Daukšių paminklas Kardo rinktinės Tautvaišo kuopos Paliomskio būrio partizanų atminimui** yra Skuodo rajono savivaldybės teritorijos pietinėje dalyje, Daukšiuose (Skuodo seniūnija), Daukšių kapinėse, kelių Mosėdis–Lenkimai ir Medininkai–Daukšiai kryžkelėje.

## Paminklas
Paminklas akmeninis, trijų tarpsnių. Postamentas stačiakampis, pjautų akmens plokščių  ir betono mūro. Į jį įbetonuotas statmenas, pilkos spalvos lauko akmuo, kurio priekiniame fasade nušlifuota plokštuma su iškaltais Gedimino stulpais ir įrašu: „1947.03.18. Žuvusiems VIČIAUS sodyboje / PARTIZANAMS / 1. LIUDAS SKERSIS 1923 / 2. FELIKSAS SKERSIS 1925 / 3. VACYS RAMONAUSKAS 1922 / 4. JONAS RIAUBA 1922 / 5. JUOZAS MICKUS 1919 / 6. ADOLFAS LIEBUS 1918 / 7. JUOZAS KAŠTOUNAS 1912 / 8. JUOZAS BĖRONTAS 1928 / 9. HANZ (vokietis) 1923 / 10. HARIS / Atminimas įamžintas JADVYGOS MALŪKAITĖS / lėšomis.“ Viršuje kyla pjauto akmens kryžius, kurio priekinėje plokštumoje pritvirtintas kaltinis, ornamentuotas, metalinis kryželis.

Aukštis – 2,55 m. Paminklinės teritorijos plotas – 4 m².

## Istorija
Daukšių apylinkės miškuose pokariu veikė Žemaičių apygardos Kardo rinktinės Tautvaišos (Mosėdžio) kuopos partizanų būrys, kuriam nuo 1947 m. vadovavo Liudas Skersys–*Bronius Poliomskis*. 1947 m. ankstyvą pavasarį būrys įsikūrė į Vakarus pasitraukusio Daukšių ūkininko Liudo Vičiaus apleistos sodybos mūriniame tvarte. Gavę agentų pranešimą, 1947 m. kovo 18 d. partizanus apsupo MGB vidaus kariuomenės 273-ojo šaulių pulko kareiviai ir MGB Mosėdžio valsčiaus stribai. Mūšio metu žuvo būrio vadas ir 9 partizanai. 

Žuvusiems atminti Lietuvos laisvės kovos sąjūdžio dalyvės, Sausio 13-osios brolijos narės Jadvygos Malūkaitės-Petkevičienės lėšomis ir rūpesčiu 2004 m. Daukšių kapinėse pastatytas ir pašventintas paminklas.

## Šaltiniai
Liudas Skersys (1923)

**Liudas Skersys** (slap. **Bronius Paliomskis**; 1923 m., Daukšių k., Mosėdžio vls., Kretingos apskr. – 1947 m. kovo 18 d., ten pat) – Lietuvos partizanas, Lietuvos laisvės armijos Žemaičių apygardos Kardo rinktinės Tautvaišos (Mosėdžio) kuopos 3-ojo (Paliomskio) būrio vadas.

## Biografija
Valstietis. Nuo 1944 m. rudens Šatraminių–Peldžių miškuose slapstėsi nuo mobilizacijos į okupacinę sovietų kariuomenę. Nuo 1945 m. – Lietuvos laisvės armijos Žemaičių apygardos partizanas, nuo 1945 m. lapkričio 15 d. – Kardo rinktinės narys, nuo 1947 m. – Tautvaišos (Mosėdžio) kuopos 3-ojo (Paliomskio) būrio vadas. Žuvo 1947 m. kovo 18 d. Daukšiuose, besikaudamas su būrio stovyklą apsupusiais MGB vidaus kariuomenės kareiviais ir MGB Mosėdžio valsčiaus poskyrio stribais.
 
Vardas įamžintas 1991 m. Mosėdžio ir 2004 m. Daukšių paminkluose pokariu žuvusiems Kardo rinktinės partizanams.

## Šaltiniai
Lydekinis ežeras

**Lydekinis ežeras** – ežeras, kurio žuvų bendrijoje vyraujanti žuvų rūšis yra lydeka.

Tai seklūs, dažniausiai eutrofiniai ežerai (pvz., Apvardai, Draudenių ež., Grūda, Lakaja, Kilučiai, Obelių ež. ir kt). Jų pakrantės lėkštos, pavasarį užliejamos, gali būti užpelkėjusios, apaugusios šlapiu lapuočių mišku. Tokių ežerų vidutinis gylis iki 2-3 m (minimalus vidutinis gylis – 1,5 m). Pratakumas mažas ar vidutinis. Aukštųjų helofitų zona plati, iki 50-100 m pločio. Limneidų zona sudaro virš 50-60 % viso dugno ploto. Dugnas labai dumblingas.

Rūšinė zooplanktono įvairovė didelė, jo biomasė sudaro daugiau kaip 4 g/m³. Vandens skaidrumas ne didesnis kaip 3-4 m, sekliuose ežeruose gali būti matomas dugnas.
Zoobentoso (išskyrus dvigeldžius) biomasė viršija 4 g/m³.

Šių ežerų vyraujančios bentofaginės žuvys – kuojos.
 
## Nuorodos
* Restauruotinų Lietuvos ežerų nustatymas ir preliminarus restauravimo priemonių parinkimas šiems ežerams, siekiant pagerinti jų būklę. Galutinė ataskaita, I dalis. Vilnius, 2009. 265 psl.
Mamšitas

**Mamšitas** (‎), dar žinomas kaip ***Mampsis, Memphis*** – senovės nabatėjų įkurto miesto liekanos Smilkalų kelyje Negeve, Izraelio Pietų apskrityje. Miestas 2005 m. buvo įtrauktas į UNESCO saugomo pasaulio kultūros paveldo sąrašą.

Mamšitas yra netoli Dimonos miesto. Tai mažiausias, bet geriausiai restauruotas iš senovės gyvenviečių Negevo dykumoje. Čia būdingi neįprastos architektūros ištaigingi namai, kokių nerandama kituose Nabatėjos miestuose. Pastatytas I a. pr. m. e. prekybos kelyje iš Petros į Gazą. Miestas laikėsi ir iš čia kultivuojamos žemdirbystės. Prasidėjus romėnų okupacijai ir sumenkus prekybai, pradėta auginti ir veisti arklius. Garsieji arabų žirgai Mamšitui davė dideles pajamas. Bizantijos laikotarpiu miestas buvo pasienyje, todėl gavo didelę valdžios paramą. Justianui valdant šie ištekliai baigėsi, mieste prasidėjo ekonominis nuosmukis. Prieš įkuriant Izraelio valstybę, būsimasis ministras pirmininkas Davidas Ben Gurionas tikėjosi Mamšitą padaryti būsimos valstybės sostine, planuodamas apgyvendinti Negevo dykumą.


Vaizdas:Mamshit5.jpg|Mamšito liekanos
Vaizdas:City Gate of Mamshit IMG 6082.jpg|Miesto vartai
Vaizdas:Mamshit IMG 6239.JPG|Bizantinė pirtis
Vaizdas:Mamshit Market IMG 6176.JPG|Turgus


## Nuorodos

* Sąrašas:UNESCO pasaulio paveldo objektai Azijoje
* Mamšito įžymybės
Šivta

**Šivta** (‎) – senovės nabatėjų miestas prekybiniame Smilkalų kelyje Negeve Izraelyje. Miestas 2005 m. buvo įtrauktas į UNESCO saugomo pasaulio kultūros paveldo sąrašą.

Manoma, Šivta išaugo iš gyvenvietės su nakvynės namais I a. pr. m. e. dviejų prekybos kelių kryžkelėje: iš Nicanos (*Nitzana*) į Avdatą ir iš Nicanos į Halucą. Čia buvo aptarnaujami vykstantys pro šalį keliauninkai ir pirkliai. Nabatėjams pradėjus vystyti Negeve žemdirbystę, Šivtoje buvo auginami vynuogynai, vystoma arklininkystė. Bizantijos laikotarpiu į Šivtą atėjo krikščionybė, pastatytos naujos bažnyčios. Tai buvo klestėjimo metai: pro miestą keliavo karavanų vilkstinės iš Egipto į šiaurę ir iš Rytų šalių į Viduržemio jūros uostus ir Europą, piligrimai, kaip manoma, traukė į Šv. Kotrynos vienuolyną Sinajaus pusiasalyje. Užkariavus arabams, Šivta dar kurį laiką gyvavo, bet vėliau prasidėjo ekonominis nuosmukis, mažėjo gyventojų, o laikotarpyje tarp VIII a. ir IX a., panašiai kaip Haluca ir Nicana, miestas buvo paliktas.


Vaizdas:PikiWiki Israel 13699 Shivta water storage pool.jpg|Vandens saugykla
Vaizdas:PikiWiki Israel 13698 Southern church in Shivta.jpg|Pietinė bažnyčia
Vaizdas:PikiWiki Israel 13706 Wine press in Shivta.jpg|Vynuogių spaudykla
Vaizdas:Street in Shivta ruins in the Negev.jpg|Gatvė


## Nuorodos

* Sąrašas:UNESCO pasaulio paveldo objektai Azijoje
* Šivtos įžymybės
Smeltės botaninis draustinis

**Smeltės botaninis draustinis** – 1988 m. Smeltės pusiasalyje (Klaipėdos miesto teritorija) įkurtas botaninis draustinis, kuriame siekiama išsaugoti retas halofitinių augalų bendrijas.

## Vieta
Draustinis yra industrializuotoje teritorijoje, driekiasi pagal pusiasalio rytinę ribą. Pietinį kraštą riboja Konteinerių terminalo teritorija. Nedidelė šiaurinė draustinio dalis (apie 300 m ilgio ir 15 m pločio) yra Tarptautinės jūrų perkėlos teritorijoje. Vakarinė riba remiasi į Perkėlos gatvę, rytinė – Malkų įlankos pakrantę. Kranto linijos ilgis palei Malkų įlanką – 1534 m, industrializacijos nepaliestas kranto linijos ilgis – 1162 m. Draustinio plotas – 3,57 ha.

## Ekologija
Halofitinių augalų bendrijos Lietuvoje labai retos ir baigia išnykti. Statant Tarptautinę jūrų perkėlą Smeltės pusiasalyje buvo sunaikinta 0,5 ha halofitinė pieva, kur augo dauguma Lietuvoje aptinkamų halofitų rūšių. Didžiausia išlikusi šių bendrijų grupė – Smeltės pusiasalyje, Smeltės botaninio draustinio teritorijoje.

Draustinyje Malkų įlankos pakrantės juostoje yra retų ir saugomų augalų – druskinio astruolio (*Tripolium pannonicum*), pajūrinės pienažolės (*Glaux maritima*), druskinio vikšrio (*Juncus gerardii*), porinio česnako (*Allium scorodoprasum*) – augavietės.

Draustiniui priklausanti Malkų įlankos pakrantė apaugusi paprastosios nendrės sąžalynais, kiek rečiau auga melsvasis meldas, vietomis įsiterpia nedideli kupstinės šluotsmilgės, plačialapio švendro sąžalynai. Apie 40 % kranto linijos lieka neužaugę makrofitais. Nemaža dalis Malkų įlankos kranto grįsta akmenimis. Trispalvis astras, pajūrinė pienažolė, druskinis vikšris auga tik ties sausumos ir vandens riba. Likusią draustinio teritorijos dalį sudaro sausa pieva, kurioje dominuoja dirvoninis kietis, smiltyninis lendrūnas, paprastasis varputis, paprastoji šunažolė, auga dirvinė usnis.

## Nuorodos

* LR aplinkos ministro įsakymas „Dėl Smeltės valstybinio botaninio draustinio gamtotvarkos plano patvirtinimo“. 2011 m. kovo 21 d. Nr. D1-243
Benzoinė derva

**Benzoinė derva** arba **stirako derva** – greitai tvirtėjanti ore derva, gaunama iš pjūvių benzoinio stirako (*Styrax benzoin*) medžio kamiene ir šakose. Medis auga laukinėmis sąlygomis arba veisiamas Pietryčių Azijoje bei Malajų salyne. Maloniai kvepianti medžiaga dėl joje esančio vanilino, cinamono rūgšties ir (kai kuriose rūšyse) benzoinės rūgšties. Naudojama parfumerijoje, maistui gardinti, medicinoje (benzoinė tinktūra).

## Naudojimas

Gryname pavidale  naudojama Indijoje smilkymui religinėse apeigose. Taip pat populiarūs šios dervos turintys smilkalai arabų, kinų, japonų kultūrose. Europoje gaminamos šio komponento turinčios Armėniško popieriaus juostelės, derva įeina į daugiakomponenčių ladanų, naudojamų katalikų ir stačiatikių bažnyčiose, sudėtį. 

Parfumerijoje vaidina fiksatorius vaidmenį, mažina eterinių aliejų ir kitų kvapiųjų medžiagų lakumą. Benzoinė derva yra užregistruotas maisto priedas E906.

## Nuorodos

* [Benzoinė derva](http://onlinelibrary.wiley.com/doi/10.1002/(SICI)1099-1565(199703)8:2%3C63::AID-PCA337%3E3.0.CO;2-Y/abstract;jsessionid=84A7FAFE6A4EA27B0F247FA604BF4459.d02t01)
Gyvatkotis nuosėdis

**Gyvatkotis nuosėdis** (*Cortinarius trivialis*) – nuosėdinių šeimos nevalgomas grybas.

## Išvaizda

Kepurėlė (3-10,5 cm skersmens) iš pradžių kūgiškai iškili, vėliau paplokščia, su plačiu žemu gūbreliu. Luobelė gana lipni, ochros geltonumo arba tamsiai ruda. Kotas cilindriškas tvirtas, viršutinė dalis balkšva, apatinė ruda, su bespalviais lipniais rinkiais. Trama kompaktiška, šviesiai geltona arba rusva, švelnaus skonio.

## Augavietė

Šis grybas mėgsta lapuočių miškus.

Sezonas: rugpjūtis–spalis.

## Literatūra
* Didysis gamtos vadovas „Grybai“, išsamus grybų ir jų rinkimo žinynas, „Mūsų knyga“, 2004 m., (124 psl.) ISBN 9955-573-65-1
Foresto parapija

**Foresto parapija** (Gernsio tarme: * La Fouarêt*; ) – viena iš 10 parapijų Gernsyje. Tai yra aukščiausia Gernsio parapija, aukštis virš jūros lygio siekia daugiau nei 100 m. Pilnas pavadinimas *Ste Margurite de la Foret* – kilęs nuo parapijoje esančios bažnyčios.

Senąja Gernsio tarme Foresto gyventojai buvo vadinami *bourdaons*.

## Geografija
Foresto parapija yra Gernsio salos pietinėje dalyje. Vakaruose ribojasi su Šv. Petro parapija, šiaurės vakaruose su Šv. Ksavero parapija, šiaurėje su Šv. Andriaus parapija bei rytuose su Šv. Martyno parapija.

### Paplūdimiai
Pietiniame krante vyrauja skardžiai, tačiau Foreste yra šie paplūdimiai:
* *Le Portelet*;
* Dalis *Petit Bôt* paplūdimio.

### Reljefas
Parapija yra maždaug 100 m virš jūros lygio, joje yra aukščiausia salos vieta. Vienintelės žemos vietos yra prie stačių kranto skardžių.

## Parapijos ypatumai
* Skardžių takas palei pietinį krantą;
* Gernsio oro uostas:
** Aurigny oro linijų bendrovės centrinė būstinė yra oro uosto nuosavybė.
* Aukščiusia Gernsio vieta.

## Pagrindiniai keliai
Svarbiausi keliai, jungiantys Forestą ir kitas parapijas (iš vakarų į rytus):
* Rue De Manoir (kelias į Tortevalą);
* Rue De Farras (kelias į Šv. Petro parapiją);
* Route Des Blicqs (kelias į Šv. Andriaus parapiją, Šv. Petro parapiją ir salos šiaurinę dalį);
* Forest Road (kelias į Šv. Martyno parapiją).

Svarbūs keliai, vedantys į oro uostą ir parapijos centrą:
* Rue Des Landes;
* Le Bourg.
Haluca

**Haluca** (‎), dar žinomas kaip ***Halasa, Chellous*** (), ***al-Khalasa, Elusa*** – senovės nabatėjų įkurto miesto liekanos istoriniame Smilkalų kelyje, praeinančiame per Negevo dykumą Izraelyje. Miestas 2005 m. buvo įtrauktas į UNESCO saugomo pasaulio kultūros paveldo sąrašą.

Halucos miesto liekanos yra plačioje lygumoje už 30 km į pietryčius nuo Pietų apskrities administracinio centro Beer Ševos. Archeologiniams tyrimams dažnai trukdo čia būdingas klajojantis smėlis. Atkastas Nabatėjos laikų gatvių tinklas, dvi bažnyčios, teatras, vyninė, sargybos bokštas. Britams valdant XX a. pirmojoje pusėje Palestiną, netoliese pastatyta *Al-Khalasa* gyvenvietė, panaudojant senosios Halucos akmenis.

Haluca įkurta III a. pr. m. e. kaip viena iš karavanų apsistojimo vietų Smilkalų kelyje. Seniausias rastas nabatėjų įrašas datuojamas 168 m. pr. m. e. Jame užsimenama apie Halucą, kaip miestą įkurtą karaliaus Aretos valdymo metais. Ptolemėjaus „Geografijoje“ ši gyvenvietė taip pat minima kaip esančia ryčiau Jordano. Arabams užkariavus Palestiną, šiuo laikotarpiu Halucos gyventojai neapleido miesto, kaip buvo kitose Negevo gyvenvietėse, jis išliko regiono sostine.

## Nuorodos

* Sąrašas:UNESCO pasaulio paveldo objektai Azijoje

Haluza
Kislusis nuosėdis

**Kislusis nuosėdis** (*Cortinarius multiformis*) – nuosėdinių šeimos valgomas grybas, turintis vidutiniškas maistines savybes.

## Išvaizda

Kepurėlė 5-10 cm skersmens, iš pradžių iškili, vėliau paplokščia, su buku gūbreliu ir žemyn užsilenkusiais kraštais, ochros geltonumo arba gelsvai rudos spalvos, vidurys tamsesnis. Luobelė lygi blizganti, truputį lipni. Kotas trumpas 5-7 cm ilgio, labai drūtas, ties pagrindu pastebimai gumbiškai storėjantis. Lakšteliai tankūs priaugintiniai, gelsvai baltos spalvos. Trama kompaktiška balta, salsvo medaus kvapo ir salsvo skonio.

Spalvos kaita: kepurėlės spalva įvairuoja nuo geltonos iki gelsvai rudos, vidurys visuomet šiek tiek tamsesnio atspalvio. Lakšteliai iš pradžių balti, vėliau ochros geltonumo. Senų grybų baltas kotas prie pagrindo įgauna gelsvą atspalvį.

## Augavietė

Šis grybas auga didelėmis grupėmis dažniausiai spygliuočių miškuose, po pušimis ir eglėmis. Mėgsta rūgštų dirvožemį.

Sezonas: rugpjūtis-spalis.

## Literatūra
* Didysis gamtos vadovas „Grybai“, išsamus grybų ir jų rinkimo žinynas, „Mūsų knyga“, 2004 m., (119 psl.) ISBN 9955-573-65-1
Šakniškoji jaunabudė

**Šakniškoji jaunabudė** (*Hebeloma radicosum*) – nuosėdinių šeimos nevalgomas grybas.

## Išvaizda

Kepurėlė 7 – 15 cm skersmens, stora ir mėsinga, iš pradžių pusiau apvali, vėliau paplokščia. Jaunų grybų kepurėlės kraštai užlinkę žemyn ir kartais apkibę išnaros likučiais. Luobelė sausu oru šiek tiek blizganti, drėgnu oru gleivėta. Be to, ją dengia tamsesnės įaugusių žvynelių dėmės. Kotas pilnaviduris, 10-15 cm ilgio, prie pagrindo sustorėjęs ir baigiasi šaknies pavidalo atauga, aukščiau rinkio apžėlęs pūkeliais, žemiau rinkio plaušeliais arba žvyneliais. Rinkis storas mėsingas, padengtas koncentriškais žvynelių ratais. Lakšteliai tankūs, vingiuotais pakraštėliais, dažniausiai laisvi. Trama kompaktiška balkšva, skleidžia stiprų karčiųjų migdolų arba marcipanų kvapą, skonis iš pradžių švelnus, vėliau įgauna šiek tiek kartumo.

Spalvos ir formos kaita: kepurėlės spalva įvairuoja nuo baltos iki šviesiai rudos. Lakšteliai iš pradžių balsvi, vėliau įgauna kakavos rudumo atspalvį. Koto dalis žemiau rinkio apžėlusi įvairaus didumo žvyneliais.

## Augavietė

Šis grybas ypač mėgsta bukų miškus, kur dažnai auga ant kamienų ir kelmų pagrindo.

Sezonas: liepa - spalis

Sinonimai: Pholiota radicosa, Myxocybe radicosa.

## Literatūra
* Didysis gamtos vadovas „Grybai“ išsamus grybų ir jų rinkimo žinynas, „Mūsų knyga“, 2004 m., (116 psl.) ISBN 9955-573-65-1
Gernsio oro uostas

**Gernsio oro uostas** (IATA kodas: GCI, ICAO kodas: EGJB) – vienintelis oro uostas Gernsio saloje. Jis yra Foresto parapijoje, 4,6 km nuo Sent Piter Porto.

## Vykdomi skrydžiai

Reguliarūs:
* Aurigny Air Services: Oldernis, Bristolis, Dinardas, Džersis, Londonas (Gatwick, Stansted), Mančesteris, Notingamas
* Blue Islands: Džersis, Sautamptonas
* Flybe: Birmingamas, Eksteris, Džersis, Londonas (Gatwick), Sautamptonas
Huangši

**Huangši** () – miestas vidurio rytų Kinijoje, Hubėjuje, pietvakarinėje Jangdzės pakrantėje. Turi prefektūros statusą. Upių uostas, geležinkelio stotis, praeina Pekino–Guangdžou plentas. Juodosios ir spalvotosios metalurgijos, chemijos, cemento pramonė. Miesto prefektūroje kasama geležies rūda (Daė), spalvotieji metalai, aukštos kokybės klintis, anglys.

## Šaltiniai
Plynosios telmologinis draustinis

**Plynosios telmologinis draustinis** – draustinis Plynosios pelkėje (Tauragės rajonas), kurio paskirtis išsaugoti aukštapelkės kompleksą su plynėmis, ežerokšniais ir apypelkio miškais, saugomų augalų kupstinių kūlingių (*Trichophorum caespitosum* L.Hartum) augavietes, paukščių dirvinių sėjikų (*Pluvialis apricaria*) gervių (*Grus grus*) perimvietes ir erelių rėksnių (*Aguita pomarinall* C.L.Brechm), vapsvaėdžių (*Permis apivorus*), baltnugarių genių (*Dendrocopos lencotos* Bechst.) gyvenamus biotopus apypelkio miškuose. 2003 m. įrengtas Plynosios pažintinis takas.

Draustinis priklauso Pagramančio regioniniam parkui. Draustinis apima kai kuriuos Dabrupinės bei Balskų girininkijos kvartalus.
Plotas 840 ha.

Labai iškilią Plynosios aukštapelkę dengia 3-4 m storio durpių klodas. Klodo sandara rodo, kad pradžioje seklioje įlomėje buvo raistas, kuris ilgainiui virto aukštapelke. Tai patvirtina istoriniai rajono žemėlapiai, juose toje vietoje pažymėtas raistas. Dabar šioje teritorijoje yra tipiškas aukštapelkės kompleksas. Iš pelkės išteka trys upeliai: Alanga, Krančia ir Vynija. Pastarieji du numelioruoti.

Plynosios pakraščiuose tarpsta kimininių raistų bendrijos. Medžių aukšte vyrauja paprastoji pušis. Žolynas gerai išsivystęs, vyrauja paprastoji nendrė, kupstinis švylys, viksvos, paprastoji melvenė, pelkinis gailis, tekšė ir kt. Labiau išgaubtoje pelkės dalyje, arčiau pelkės centro, auga žemaūgės pušaitės ir karpotasis beržas. Žolinėje paklotėje dominuoja paprastoji spanguolė, magelaniniai kiminai, kupstinis švylys, juodoji varnauogė, viržis, apskritalapė saulašarė, vaivorai bei Raudonosios knygos rūšis – kupstinė kūlingė.

Pelkės centre yra duburingieji kompleksai, sudaryti iš skirtingų bendrijų: pakilių vietų (kemsų) ir įdubusių plotelių (duburių). Duburiai dažniausiai yra pailgos formos, 2-10 m ilgio ir 3 m pločio. Aukščių skirtumas tarp kemsų ir duburių 0,3-0,6 m. Duburiuose, kurių paviršiuje žliugsi vanduo, auga hidrofiliniai augalai, o kemsams būdingi sausesnių vietų augalai.
Vietomis, besivystant duburingiems kompleksams, duburių užimamas plotas didėja. Juose nuolat telkšo vanduo. Susijungus keletui duburių, susidaro iki 100 m ilgio ir 5 m pločio ežerokšniai. Tai rodo, kad Plynosios aukštapelkėje formuojasi ežerokšniniai kompleksai

Pelkėje aptikta dirvinių sėjikų perimvietė, stebėtos pievinės lingės, peri tetervinai. Plynojoje yra nemažai plėšriajai medšarkei tinkamų biotopų.

## Nuorodos

* Pagramančio regioninio parko draustiniai
Kininis cinamonas

* *Camphorina cassia* (Nees & T.Nees) Farw.
* *Cinnamomum aromaticum* Nees
* *Cinnamomum cassia* (L.) D. Don
* *Cinnamomum longifolium* Lukman.
* *Cinnamomum medium* Lukman.
* *Cinnamomum nitidum* Hook. (neteisėtas sin.)
* *Laurus cassia* L.
* *Laurus cassia* Nees (negaliojantis sin.)]
* *Laurus malabathrum* Reinw. ex Nees (dar nenustatytas sin.)
* *Neolitsea cassia* (L.) Kosterm.
* *Persea cassia* (L.) Spreng.

**Kininis cinamonas**, arba **kasija** (*Cinnamomum cassia*) – magnolijūnų (*Magnoliophyta*) skyriaus, visžalių lauramedinių (*Lauraceae*) šeimos augalų rūšis.

Kininis cinamonas kilęs iš pietų Kinijos ir Indokinijos, kultivuojamas kaip kasijos (*cassia*) prieskonių šaltinis Javoje, Sumatroje, Šri Lankoje. Medis užauga iki 15 m aukščio, pasižymi smulkiažiedžiu žiedynu, veda uogas. Aromatingoje žievėje esama 1-2 % eterinių aliejų.

Kininio cinamono žievė buvo aukštai vertinama tarp senovės tautų, iš jos buvo gaminami kasijos prieskoniai. Jų gavybai naudojama plonesnė vidinė žievė. Naudojama kinų tradicinėje medicinoje. 

2018 m. duomenimis, kininis cinamonas dominuoja tarptautinėje cinamono gamyboje, jo didžiausi tiekėjai Kinija ir Indonezija.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* theepicentre.com / Kasija
Huaibėjus

**Huaibėjus** () – miestas rytinėje Kinijoje, Anhujaus provincijoje, 50 km nuo Siudžou. Turi prefektūros statusą. Plentų ir geležinkelių mazgas. Akmens anglių gavybos baseino centras. Metalurgijos, kokso gamybos, chemijos, tekstilės pramonė.

## Šaltiniai
58-oji Oskarų teikimo ceremonija

**58-oji [[Oskaras|Oskarų]] teikimo ceremonija** vyko 1986 m. kovo 24 d. Los Andžele, Kalifornijoje. Renginį vedė aktoriai Alanas Alda, Džein Fonda ir Robinas Viljamsas. Ceremoniją žiūrėjo 38,93 mln. žiūrovų, pagal šį skaičių renginys atsidūrė trečioje vietoje nuo galo per visą transliacijos istoriją nuo 1966 metų. Mažiausiai žiūrovų pritraukusi ceremonija vis dar išlieka 80-ieji Oskarai, juos žiūrėjo 31,76 mln. JAV gyventojų.

## Oskarų nominantai ir laimėtojai

Oskarų laureatai lentelėje yra ***paryškinti.***

## Daugiausia nominacijų ir apdovanojimų

Šie filmai buvo nominuoti daugiau nei vieną kartą:
* Vienuolika: *„Purpurinė pieva“*, *„[[Mano Afrika]]“*
* Aštuonis: *„Pricių šeimos garbė“*, *„Liudininkas“*
* Keturis: *„[[Atgal į ateitį]]“*, „Kiss of the Spider Woman“, *„Nesantaika“*
* Tris: „Agnes of God“, *„Pabėgęs traukinys“*, „A Chorus Line“
* Du: *„Brazilija“*, *„Kokonas“*, *„Mergina – sakalas“*, „Murphy’s Romance“, „The Official Story“, *„Silverado“*, „The Trip to Bountiful“, „White Nights“

Šie filmai laimėjo daugiau negu vieną Oskarą:
* Septynis: *„[[Mano Afrika]]“*
* Du: *„Kokonas“*, *„Liudininkas“*

## Išnašos
Hangdžou įlanka

**Hangdžou įlanka** arba **Hangdžouvanas** () – estuarijos formos Rytų Kinijos jūros įlanka, įsiterpianti į Kinijos pakrantę Džedziango provincijoje. Ilgis iš rytų į vakarus 150 km, plotis ties išėjimu 110 km. Gylis siekia 13 m. Ties įlankos žiotimis yra Žoušano salynas. Vakaruose įteka Čiantango upė (Fužundziangas). Būdingos didelės (iki 9 m aukščio) potvynių bangos.

Hangdžou įlanką kerta vienas ilgiausių pasaulyje Hangdžou įlankos tiltas. Svarbiausi uostamiesčiai: Hangdžou, Žoušanas, Šanchajus.

## Šaltiniai
Sent Piter Portas

**Sent Piter Portas** (, ) – Gernsio sostinė, viena iš parapijų bei pagrindinis uostas. 2001 m. duomenimis, parapijoje gyveno 16 488 gyventojai.

Sent Piter Portas yra ir parapija ir miestas, susidedantis iš siaurų gatvelių bei staiga atsiveriančių šlaitų. Žinotas kaip mainų miestu Romos laikais. Senasis miesto pavadinimas nėra žinomas.

Senąja Gernsio tarme Kastelo gyventojai buvo vadinami *les Villais* () arba *cllichards*.
Kumulo įduba

**Kumulo įduba** arba **Hami įduba** () – tektoninė įduba vakarų Kinijoje, Sindziange, į pietus nuo Tianšanio kalnų. Apima ~53 500 km² teritoriją, ilgis siekia 300 km, plotis iki 100 km. Žemiausia vieta yra 81 m virš jūros lygio. Teritoriją užima daugiausia druskožemiai, takyrai ir smėlio dykumos (Hami dykuma). Yra vadinamųjų „eolinių miestų“ – vėjo iš uolų suformuotų struktūrų, primenančių namus ir tvirtoves (pirmasis jas aprašė Vladimiras Obručevas). Šiauriniame pakraštyje yra oazių, vienoje kurių yra Kumulo miestas.

## Šaltiniai
Smilkalinė bosvelija

**Smilkalinė bosvelija** (*Boswellia sacra*) – burserinių (*Burseraceae*) šeimos medžių rūšis. Natūraliai auga Omane, Jemene, Somalyje, veisiama šiaurės rytų Afrikos ir Arabijos pusiasalio pietiniuose sausringuose rajonuose – iš jos gaminamas frankensensas.

Tai nedidelis, 2–8 m aukščio lapus metantis medis. Brandina 1 cm ilgio vaisių dėžutes. Toleruoja kritines augimo sąlygas sausringuose uolėtuose šlaituose iki 1200 m aukštyje.

## Naudojimas

Pasižymi aromatinėmis bei gydomosiomis savybėmis, jos sakai naudojami aromaterapijoje, kvepalų, smilkalų, eterinių aliejų gamyboje. Tai plačiausiai komerciškai naudojama bosvelijų rūšis, nuo senovės garsėjanti aromatinės dervos ladano gavyba. Išlikusios šių medžių giraitės istorinėje Ladano žemėje Omane, svarbiausiame ladano gavybos centre. Derva gaunama lupant medžių žievę, darant joje pjūvius. Pradedama rinkti medžiams pasiekus 6-10 metų brandą. Paprastai renkama 3 kartus per metus. Trečiojo rinkimo derva laikoma kokybiškiausia, nes joje daugiausia aromatinių medžiagų. Dėl plataus smilkalinės bosvelijos produktų vartojimo jos populiacija mažėja.

## Nuorodos
* Smilkalinė bosvelija
Kumulas

**Kumulas** () arba **Hami** () – oazė ir joje esantis miestas šiaurės vakarų Kinijoje, Sindziange, tektoninėje Kumulo įduboje. Hami prefektūros centras. Pro miestą eina Landžou–Urumčio geležinkelis, Šanchajaus–Almatos kelias. Prekybinis centras, verčiamasi oazine žemdirbyste. Miestas garsėja čia auginama melionų veisle.

## Istorija

Miestas minimas jau Hanių dinastijos raštuose. Dėl šios strategiškai svarbios oazės kovojo kinai ir Šiongnu. Vėliau kraštą užkariavo mongolai. Nuo XVI a. Kumulas minimas europiečių aprašymuose (Matteo Ricci). XVIII a. Kumulas tapo vietinės reikšmės chanato centru, bet 1930 m. prijungtas prie Kinijos.
Chara Chotas

**Chara Chotas** (), **Edžnajus** arba **Heišujis** () – senovinio įtvirtinto miesto liekanos dabartinės Kinijos centrinėje dalyje, Gansu provincijoje, prie Edzin Golo žemupio. Pavadinimas mongolų kalba reiškia „juodasis miestas“.

Chara Chotas įkurtas 1032 m. tangutų tautos (siejami su kinais-tibetiečiais). XI a. miestas tapo svarbiu Vakarų Sia prekybiniu centru. Buvo tvirtovė, miesto sienos. 1226 m. miestą užkariavo Čingischanas. Valdant mongolams, Chara Chotas tebegyvavo, valdant Chubilajui smarkiai išsiplėtė. Čia kirtosi keliai, jungiantys Karakorumą, Šangdu ir Kumulą. Manoma, kad Chara Chotas yra Marko Polo aprašymuose paminėtas Edzinos miestas. 1372 m. miestą apgulė Mingų dinastijos armija ir nutraukė vandens tiekimą. Chara Chotas buvo užimtas ir sugriautas.

1908 m. dingusio miesto griuvėsius atrado rusų keliautojas Piotras Kozlovas. Čia buvo rasta ~2000 rankraščių tangutų kalba. Taip pat rasta odos, keramikos, vilnos dirbinių. Atkastos 9,1 m aukščio ir 3,7 m pločio miesto sienos, tvirtovės, gyvenamųjų namų liekanos. Dauguma radinių saugoma Sankt Peterburgo Ermitaže.

## Šaltiniai
Rudakepurė jaunabudė

**Rudakepurė jaunabudė** (*Hebeloma mesophaeum*) – nuosėdinių šeimos nevalgomas grybas. Šį grybą lengva supainioti su ašarojančiąja jaunabude (Hebeloma crustuliniforme).

Sinonimai: Agaricus mesophaeus.

## Išvaizda

Kepurėlė 2- 4,5 cm skersmens, plona nemėsinga, iš pradžių kūgiška, vėliau iškili ir galiausiai beveik horizontali, kraštai apžėlę baltais pūkuotais plaušeliais (apvalkalo liekanos). Luobelė lygi ir šiek tiek lipni. Kotas 4- 7 cm ilgio, cilindriškas, kartais kreivas, beveik visas tuščiaviduris. Lakšteliai glebūs, tankūs. Trama balta, yra ridikų kvapo ir kartoko skonio.

Spalvos kaita: kepurėlė šviesiai ruda arba rusvai geltona, vidurys tamsiai rudas. Kotas balkšvas, apatinė dalis ruda. Kepurėlės trama balta, koto pagrindo rusva.

## Augavietė

Šis grybas aptinkamas spygliuočių miškuose.

Sezonas: rugsėjis – lapkritis.

## Literatūra
* Didysis gamtos vadovas „Grybai“, išsamus grybų ir jų rinkimo žinynas, „Mūsų knyga“, 2004 m., (115 psl.) ISBN 9955-573-65-1
Naujas žygis

**Naujas žygis**  – voldemarininkų 1944 m. nacių okupuotoje Lietuvoje leistas pogrindžio laikraštis.

1944 m. sausio mėn. Zenonas Blynas pradėjo leisti laikraštį „Naujas žygis“ ir atskirus biuletenius – „Naujo žygio apžvalgas“. 

## Nuorodos
* Naujas žygis. Nr.5, 1944 m. kovo mėn. 15 d., I metai.

## Šaltiniai
Japoninis žvaigždanyžis

**Japoninis žvaigždanyžis** (*Illicium anisatum*). Labai nuodingas, todėl netinka maistui, tačiau Japonijoje naudojamas kaip smilkalinis augalas. Yra buvę atvejų, kai žmonės, gėrę japoninio žvaigždanyžio arbatos, susirgo, patyrė rimtų neurologinių pažeidimų, pvz., patyrė traukulius.

*I. anisatum* yra kilęs Japonijoje. Jis panašus į *I. verum*, bet jo vaisiai yra mažesni ir silpnesnio kvapo, kuris, sakoma, panašesnis į kardamoną, o ne anyžį.
Nors dėl nuodingumo šis augalas negali būti naudojamas kaip vidiniai vaistai, tačiau naudojamas gydyti kai kurioms odos ligoms tradicinėje kinų medicinoje.
 
Japoninio žvaigždanyžio sudėtyje yra anisatino, šikimino ir sikimitoksino, kuris sukelia rimtą inkstų, šlapimo trakto ir virškinimo organų uždegimą. Kiti šioje nuodingoje žvaigždanyžių rūšyje esantys toksiniai junginiai yra safrolas ir eugenolis. Kadangi jų nėra tikrajame žvaigždanyžyje, juos naudoja japoniniam žvaigždanyžiui ar juo užterštiems gaminiams atpažinti.

Tiriant iš orasausio japoninio žvaigždanyžio hidrodistiliacijos gaunamą eterinį aliejų buvo identifikuoti 52 komponentai. Pagrindinis buvo cineolas, kitaip eukaliptolas () (21,8 %).

Spėjama, kad anisatinas ir jo dariniai veikia kaip stiprūs GABA antagonistai.

Džiovintą ar kitaip apdorotą japoninio ir tikrojo žvaigžanyžių žaliavą neina atskirti dėl šių augalų morfologinio panašumo.

Buvo atvejų, kai gamintojai atšaukė produktus su tikruoju žvaigždanyžiu, nes pasirodė, kad jie užteršti japoniniu žvaigždanyžiu. Užregistruoti atvejai, kai buvo hospitalizuoti žmonės, kurie į vidų suvartojo pernelyg daug produktų su tikruoju žvaigždanyžiu ar nedidelius kiekius tokio produkto, bet užterštus japoniniu žvaigždanyžiu.

## Išnašos
Romos Nikolajaus Kuzietčio universitetas

**Nikolajaus Kuzietčio universitetas** (ital. *Università degli Studi Niccolò Cusano* - UniCusano) – universitetas Romoje, Italijoje. Universitetas įkurtas 2006 metais.

## Nuorodos
* Nikolajaus Kuzietčio universitetas
Turino derbis

**Turino derbis** (it. *Derby della Mole*) – vietinis Italijos futbolo susitikimas tarp Turino miesto komandų – Torino FC ir Juventus FC. Pirmasis šių komandų derbis įvyko 1906 m. ir daugiausiai rungtynių sužaista Serie A ir Italijos taurės varžybose. Pavadinimas *Derby della Mole* duotas nuo vieno iš pagrindinių pastatų mieste Mole Antonelliana – 167,5 metrų aukščio pastato, nacionalinio kino muziejaus. Manoma, kad šis pastatas yra aukščiausias muziejus pasaulyje.

Tai yra pirmasis Italijos futbolo klubų derbis istorijoje ir seniausios futbolo rungtynės tarp vieno miesto komandų.

2008–2009 m. sezone šios ekipos sužaidė paskutines rungtynes, kai jos abi dalinosi vienu stadionu. Po šio sezono Torino klubas buvo pažemintas į Serie B, o Juventus 2011 m. persikėlė į naująjį stadioną. 2012–2013 m. sezone šios ekipos vėl susitiks tarpusavyje, nes Torino FC grįžo į Serie A.

Iš 244 Turino derbių 107 pergales šventė Juventus, 73 – Torino.

## Statistika
*2020 m. gruodžio 5 d.*

## Šaltiniai
Martin Sheen

**Ramonas Antonijus Cherardas Estevesas** (; g. 1940 m. rugpjūčio 3 d.), geriau žinomas sceniniu **Martino Šyno** vardu () – JAV aktorius, labiausiai žinomas dėl prezidento Josiah Bartlet vaidmens televizijos seriale „The West Wing“, rodyto 1999–2006 m. laikotarpiu. Taip pat atliko žymius vaidmenis filmuose „Badlands“ (1973 m.), „Šių dienų apokalipsė“ (1979 m.), „Volstrytas“ (1987 m.), „Infiltruoti“ (2006 m.), „Nepaprastas Žmogus Voras“ (2012 m.). Įgarsino vieną iš pagrindinių kompiuterinių žaidimų serijos „Mass Effect“ antagonistą.

Kai kurių kino kritikų laikomas vienu iš geriausių aktorių, nepaisant vaidybos pripažinimo nelaimėjusių Oskaro apdovanojimo. Už kapitono Vilardo vaidmenį filme „Šių dienų apokalipsė“ buvo nominuotas BAFTA apdovanojimui. Pelnė Auksinio gaublio ir du Kino aktorių gildijos apdovanojimus už vaidmenį TV seriale „The West Wing“. Taip pat pelnė Emmy už vaidmenį situacijų komedijoje „Murphy Brown“.

Nuo 1989 m. turi savo žvaigždę Holivudo šlovės alėjoje. Aktorius turi tris sūnus (Emilijų, Ramoną ir Karlosą) ir dukrą vardu Renė. Visi jie yra aktoriai ir visi, išskyrus vieną, nusprendė pasilikti savo tikruosius vardus pradėdami aktoriaus karjerą, tik Karlosas pasirinko tėvo sceninį vardą ir tapo žinomas kaip Čarlis Šynas.

## Išnašos

## Nuorodos
*
Ekrano aktorių gildijos apdovanojimas

**Ekrano aktorių gildijos apdovanojimas** arba **Kino aktorių gildijos apdovanojimas** () – apdovanojimas, teikiamas Kino aktorių gildijos (*Screen Actors Guild, SAG*), už išskirtinius vaidybos sugebėjimus. Apdovanojimas – tai nuoga moters, rankose laikančios komedijos ir tragedijos kaukes, statulėlė, vadinama *Aktoriumi* (*The Actor*). Iš grynos bronzos išlieta statulėlė yra 40 cm aukščio ir sveria virš 5 kg. Apdovanojimus tiekia Amerikos vaizduojamųjų menų liejykla (*American Fine Arts Foundry*), įsikūrusi Burbanko mieste, Kalifornijoje.

Tai vieni svarbiausių apdovanojimų Holivude nuo 1995 m. Kandidatus apdovanojimo nominacijai skiria 4200 atsitiktine tvarka išrinktų gildijos narių (2007 m. duomenimis, viso buvo 120 000 narių), turinčių teisę balsuoti už laureatus. Pastaruosius keletą metų apdovanojimų ceremonija JAV buvo transliuojama TNT kabelinės televizijos kanalu, bet dabar rodoma ir TBS kanalu.

Pirmieji Kino aktorių gildijos apdovanojimai buvo surengti 1995 m. vasario 25 d. kino studijos „Universal Studios“ 12-oje scenoje. Antroji apdovanojimų ceremonija buvo surengta *Civic Auditorium* arenoje Santa Monikoje, tuo tarpu vėlesnės buvo rengiamos *Shrine* parodų centre Los Andžele. Pirmasis apdovanojimas buvo įteiktas Bobui Houpui.

## Apdovanojimų kategorijos
### Kino apdovanojimai
* Apdovanojimas už išskirtinę vaidybą kino filme
* Apdovanojimas už išskirtinį kaskadinių triukų atlikimą kino filme
* Apdovanojimas už išskirtinę pirmo plano aktorės vaidybą
* Apdovanojimas už išskirtinę pirmo plano aktoriaus vaidybą
* Apdovanojimas už išskirtinę antro plano aktorės vaidybą
* Apdovanojimas už išskirtinę antro plano aktoriaus vaidybą

### Televizijos apdovanojimai
* Apdovanojimas už išskirtinę aktorės vaidybą televizijos filme ar TV mini seriale
* Apdovanojimas už išskirtinę aktoriaus vaidybą televizijos filme ar TV mini seriale
* Apdovanojimas už geriausią draminio televizijos serialo ekranizaciją
* Apdovanojimas už išskirtinę aktorės vaidybą draminiame seriale
* Apdovanojimas už išskirtinę aktoriaus vaidybą draminiame seriale
* Apdovanojimas už geriausią komedijinio televizijos serialo ekranizaciją
* Apdovanojimas už išskirtinę aktorės vaidybą komedijos seriale
* Apdovanojimas už išskirtinę aktoriaus vaidybą komedijos seriale
* Apdovanojimas už išskirtinį kaskadinių triukų atlikimą televizijos seriale

### Apdovanojimas už nuopelnus kine
* Apdovanojimas už nuopelnus kine

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Lyninis ežeras

**Lyninis ežeras** – ežeras, kurio žuvų bendrijoje vyraujanti žuvų rūšis yra lynas.

Tokie ežerai būna nepratakūs ar mažai pratakūs, eutrofiniai. Jų apyežeris gali būti visiškai užpelkėjęs, apsuptas žemapelkių ar aukštapelkių. Tokių ežerų pavyzdžiai yra Biržulis, Grūtas, Kalotė, Našys, Papis, Stervas, Urkis, Žaltytis. Didžiausias gylis būna 5–6 m. Vidutinis gylis neviršija 3 m, mažiausias vidutinis gylis – 1,0 m.

Dugno nuolydis mažas, dugnas padengtas plačiomis limneidų pievomis. Dominuoja maurabraginiai dumbliai, dengiantys 20–30 % viso sublitoralės dugno ploto.

Dugne susidaręs storas sapropelio sluoksnis, turintis daug biogeninių medžiagų. Vandens pH nuo 6,5 iki 8,0, skaidrumas mažas, 1–2 m.

Zoobentose vyrauja šoniplaukos, apsiuvos, vandens asiliukai.

Didžiausią žuvų biomasės dalį sudaro lynai, o karšiai negyvena. Sekliose priekrantėse gausios raudės, gilesnėse vietose – kuojos, rečiau – plakiai.

## Nuorodos
* Restauruotinų Lietuvos ežerų nustatymas ir preliminarus restauravimo priemonių parinkimas šiems ežerams, siekiant pagerinti jų būklę. Galutinė ataskaita, I dalis. Vilnius, 2009. 265 psl.