open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Galičica

**Galičica** () – kalnų masyvas pietvakarių Makedonijoje, šalia sienos su Albanija, tarp Ohrido ir Prespos ežerų. Aukščiausia viršukalnė – Magaras, 2254 m.

Kalnai įeina į Galičicos nacionalinį parką, kurio plotas 227 km². Jame auga virš 1000 augalų rūšių, iš kurių nemažai retų ir endeminių. 11 augalų rūšių auga tik Galičicos šlaituose. Nuo kalnų atsiveria puikūs kraštovaizdžiai į aplinkinius kalnus ir ežerus.


Image:Galicica to east coast.jpg|Vaizdas į Ohrido ežerą
Image:Galicica.jpg|Kalnų perėja
Image:Galicica inside.jpg|Kalnų šlaitai
Naikinimo stovykla

**Naikinimo stovykla** (), arba **mirties stovykla** () – nacių koncentracijos stovyklų rūšis. Steigtos daugiausia vokiečių okupuotoje Lenkijoje ir Baltarusijoje, kur A. Hitleris ketino galutinai išspręsti vadinamąjį „žydų klausimą“. Stovyklos skirtos specialiai Europos žydų ir kitų etninių bei dėl kitų priežasčių persekiotų mažumų žudymui. Nuo jų įkūrimo iki panaikinimo besiveržiant Raudonajai Armijai 1944–1945 m. didžiuosiose naikinimo stovyklose dujų kamerose dujomis išnuodyti ar per masines egzekucijas nužudyti daugiau nei 3 mln. žmonių. Didžioji dalis vokiečių okupuotose teritorijose vykdytų masinių žudynių (Holokaustas) vyko naikinimo stovyklose.

Didžiausia nacistų įkurta naikinimo stovykla buvo Aušvicas (Birkenau), kitos naikinimo stovyklos buvo Treblinka, Sobiboras, Belzecas, Kulmhofas ir iš dalies Majdanekas. Aušvico-Birkenau stovykla buvo kartu ir koncentracijos, ir naikinimo stovykla.

Jau nuo 1933 m. nacistų režimas ėmė steigti koncentracijos stovyklas, kurių žinomiausia yra tais pačiais metais įkurta Dachau koncentracijos stovykla, kurią naciai rodė ir žiniasklaidai. Pramoninio masto žmonių naikinimo dujų kamerose stovyklos atsirado 1942 m. Kulmhofe kalinti žydai dujų kamerose žudyti pradėti jau nuo 1941 m. gruodžio.

Lietuvoje veikė Kauno IX fortas ir Panerių naikinimo stovykla.

Skirtingai nuo koncentracijos stovyklų, kuriose kaliniai mirė nuo ligų, badavimo ir per sunkaus darbo, į naikinimo stovyklas patekę deportuoti asmenys, specialiais traukiniais atgabenti į stovyklas, buvo netrukus nužudomi. Po sąstato atvykimo į stovyklą kaliniai, paprastai neatsižvelgiant į amžių, lytį ar darbingumą, buvo nuodijami dujų kamerose.

## Šaltiniai
Lietuvos-Vokietijos sienos sutartis

**Lietuvos-Vokietijos sienos sutartis** – dvišalė 1928 m. sutartis, kuria įteisinti Lietuvos-Vokietijos valstybės sienos pakitimai po Klaipėdos krašto sukilimo. Sutartas pasirašyta 1928 m. sausio 29 d., įsigaliojo 1929 m. gegužės 4 d.

## Prielaidos

Vokietija dėl politinių priežasčių pritarė Klaipėdos krašto prijungimui prie Lietuvos, bet traktavo jį kaip laikiną, stengėsi, kad priverstinis Klaipėdos krašto perdavimas Lietuvai būtų ekonomiškai ir politiškai kuo mažiau nuostolingas. 1924–1926 m. derybose aptarti sienos nustatymo principai, 1928 m. galutinai suderinta daugelio su Klaipėdos kraštu susijusių sutarčių ir konvencijų projektai.

## Sutarties sąlygos

Valstybės sienos ruožas, skiriantis Klaipėdos kraštą nuo Vokietijos, nustatytas remiantis 1919 m. Versalio taikos sutartimi ir 1924 m. Klaipėdos konvencija. Nuo Smalininkų iki Rusnės siena ėjo Nemunu, toliau jo žiočių pietine atšaka – Skirvyte (šiaurinis upės krantas priklausė Lietuvai, pietinis – Vokietijai), nuo šios žiočių tiesia linija per Kuršių marias 4 km į pietvakarius nuo Nidos esančios atžymos link ir per Kuršių neriją tiesia linija iki Baltijos jūros. Sienos pietinis ruožas nustatytas remiantis 1914 m. Sankt Peterburge pasirašyta Vokietijos-Rusijos konvencija, kuri iš esmės atitiko dar 1422 m. Melno taika nustatytą Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir Vokiečių ordino sieną.

Sutartis konstatavo abiejų šalių piliečių teisę laisvai laivuoti ir plukdyti sielius Nemunu, abiem jo žiočių atšakomis (Skirvyte bei Atmata) ir Kuršių mariomis, jų nuosavybės teises sienos kitoje pusėje, buvo susitarta dėl bendros sienos priežiūros. Dauguma sutarties straipsnių užfiksavo maždaug lygias abiejų šalių teises, tik Vištyčio ežere vokiečių piliečiams sudarytos palankesnės sąlygos žūklauti. Vokietija oficialiai nepareiškė, kad Klaipėdos kraštą pripažįsta Lietuvai, bet faktiškai tai padarė, „de jure“ siena pripažindama Nemuno žemupį. Lietuvai nepavyko užfiksuoti sutarties galiojimo visam laikui. Po Lietuvos-Vokietijos sienos sutarties iki nacių įsigalėjimo Vokietijoje 1933 m. šalių santykiai tapo saugesni. 

Sutartis faktiškai nustojo galiojus 1939 m. kovo 23 d., kai nacių Vokietija aneksavo Klaipėdos kraštą.

## Šaltiniai
Krumpliaratis (simbolis)

**Krumpliaratis** – naujas heraldinis simbolis, imtas naudoti heraldikoje XIX a. antroje pusėje.

XVIII–XIX a. krumpliaratis kartais būdavo naudojamas vokiečių heraldikoje „kalbančiuose“ herbuose, dažniausiai žmonių, kurių pavardė būdavo *Miuleris* ('malūnininkas').

Maždaug po 1848 m. krumpliaratis imtas vaizduoti miestų herbuose, kur reiškė pramoninę gamybą. Pirmiausia šis heraldinis simbolis paplito Vokietijoje, Austrijoje, Čekijoje, Skandinavijoje, Suomijoje, Pabaltijyje – visur, kur XIX a. vokiečių pramonės įtaka buvo pakankamai didelė, kur dirbdavo vokiečių inžinieriai, mechanikai ir kt.

Dėl aukšto to meto inžinierių prestižo krumpliaratis ne tik tapo visuotinai priimtu technikos ir pramonės simboliu, bet ir pripažintu simboliu vokiškoje heraldikoje.

Krumpliaračio tapimas technikos ir pramonės simboliu aiškinamas tuo, kad mašinos ir staklės grafiškai sunkiai atvaizduojamos, o krumpliaratis aiškiai asocijuojasi su mašinomis ir technika, bet grafiškai išraiškingas ir aiškus.

Valstybių herbuose krumpliaratis dažnai išreiškia siekimą sukurti galingą pramonę.


Vaizdas:Italy-Emblem.svg|Italijos herbas
Vaizdas:National Emblem of the People's Republic of China.svg|Kinijos herbas
Vaizdas:Coat_of_arms_of_Botswana.svg|Botsvanos herbas
Vaizdas:Emblem of Angola.svg|Angolos herbas
Vaizdas:RSR Mun Bucuresti1.png|Bukarešto herbas (1970-1989)
Vaizdas:DEU Landkreis Fürth COA.svg|Fiurto apskrities herbas
Vaizdas:Smedjebacken vapen.svg|Smedjebakeno savivaldybės (Švedija) herbas
Kristupas Radvila

Kristupas Radvila - kelių Lietuvos didikų vardas:
* Kristupas Radvila Perkūnas (1547-1603);
* Kristupas Radvila Jaunasis (1585–1640).
Lietuvos zootechnikų sąjunga

**Lietuvos zootechnikų sąjunga** – Lietuvos gyvulininkystės specialistų organizacija, įkurta 1989 m. Būstinė Kaune, Radvilų Dvaro g. 31.

## Veikla
Lietuvos zootechnikų sąjunga telkia gyvulininkystės specialistus aktualiems gamybos, ekologijos, visuomeniniams, kultūriniams uždaviniams spręsti, gyvulininkystės pažangai spartinti ir produkcijos kokybei gerinti, skatina narių kūrybinę veiklą, jų profesinį tobulėjimą ir bendradarbiavimą, rūpinasi zootechnikos mokslo plėtote ir populiarinimu Lietuvoje, teikia profesinę paramą sąjungos nariams.

Lietuvos zootechnikų sąjunga 2007 m. turėjo 120 narių. Aukščiausiasis valdymo organas – suvažiavimas. Tarp suvažiavimų sąjungai vadovauja taryba ir pirmininkas. Lietuvos zootechnikų sąjungos suvažiavimai įvyko 1989 m., 1993 m., 1996 m., 2001 m., 2007 m.

## Pirmininkai
* Česlovas Jukna – 1989–2001 m.;
* Stanislovas Rimkevičius – 2001–2006 m.;
* Vytautas Drūlia – nuo 2007 m.

## Šaltiniai
Leopardinis gekonas

**Leopardinis gekonas** (*Eublepharis macularius*) – gyvūnas, priklausantis gekonų šeimai. Šie roplių klasės atstovai yra paplitę Rytų ir Pietvakarių Azijoje. Aptinkamas Afganistane, Pakistane, net Vakarų Indijoje. Šie gyvūnai gerai žinomi dėl jų kaip gekonų ramaus būdo. Šie ropliai užauga iki 22 cm ir gyvena iki 20-25 metų, bet tai priklauso nuo sąlygų, kurias suteiksite savo augintiniui. Lytiškai subręsta 8-12 mėnesių.

Dažnai laikomi nelaisvėje, vienam driežui rekomenduojamas bent 50x30x40 cm terariumas, 2-3 – mažiausia 60x40x40 cm. Temperatūra 20 °C naktį ir 25-30 °C dieną. Gruntas turėtų būti nugludinti akmenys arba servetėlės, bet tik ne smėlis, nes kalcio trūkumo metu gali smėlio prisivalgyti ir mirti. Į terariumą negalima dėti jokių UVA ar UVB lempų, nes jos kenkia driežams, įdėti galima nebent raudoną lemputę, nes raudonos šviesos šie driežai nemato. Kaip šildymo priemonę patartina naudoti šildymo kabelį arba šildymo kilimėlį. Dėmėtieji eublefarai nepasižymi agresyvumu, nebent ginant teritoriją ir kovojant dėl patelės. Negalima į suaugusių eublefarų terariumą įleisti jauniklio, nes jį paprasčiausiai suės. Negalima kartu auginti dviejų patinų, nes jie tol kovos, kol vienas iš jų mirs. Viename terariume patartina auginti arba tik pateles, arba 3-5 pateles ir vieną patinėlį, nes jei auginsite tik vieną patelę ir patinėlį, tai patinėlis patelę užvaikys.

Maitinti galima svirpliais, tarakonais (kaip pagrindiniu maistu), bei zoofobais. 1-2 kartus per metus galima duoti naujagimį peliuką.
 
Kiaušiniai inkubuoti medinėje dėžėje, skirtoje vabzdžiams, bei 20-30 °C temperatūros termostate, iki 90 proc. drėgmėje, gruntas – smėlis, porolonas, samanos. Kiaušiniai aplaistomi silpnu KMnO<sub>4</sub>. Inkubacijos laikas nuo 40 iki 70 dienų. Embrionui vystantis kiaušiniai tamsėja, išsipučia. Jauniklių raštai skirtingi, nugaros su baltomis, geltonomis juostomis, dėmėmis, po 3-5 mėnesių spalvos ir raštai pasikeičia.
OFK Gradina

**OFK Gradina** (), o ankstesniais metais žinomas **NK Gradina Srebrenik** pavadinimu – Bosnijos ir Hercegovinos futbolo klubas iš Srebreniko.

## Istorija
Klubo ištakos siekia 1963 m.

2022–2023 m. rungtyniavo Pirmoje lygoje užėmė šeštą vietą.

## Sezonai

|}

|}

|}

## Emblema
Vaizdas:Gradina srebrenik.png|NK Gradina Srebrenik
Vaizdas:OFK Gradina.png|OFK Gradina


## Išnašos

## Nuorodos
* facebook paskyra
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
NK Slaven Živinice

**NK Slaven Živinice** – Bosnijos ir Hercegovinos futbolo klubas iš Živinicės.

## Istorija
Klubo ištakos siekia 1936 m.

## Pasiekimai
* Trečios pakopos pirmenybėse (Druga nogometna liga Federacije Bosne i Hercegovine - Sjever) „Šiaurės“ grupėje užimta pirmoji vieta. (2008-09 ir 2016-17 m. sezonuose.)

## Sezonai

|}

## Išnašos

## Nuorodos
* Globalsportsarchive
* RSSSF duomenų bazė
NK TOŠK Tešanj

**NK TOŠK Tešanj** – Bosnijos ir Hercegovinos futbolo klubas iš Tešanio.

## Sezonai

|}

## Žymūs žaidėjai
*Edin Šaranović
*Avdija Vršajević
*Aidin Mahmutović
*Admir Raščić
*Borislav Krajina
*Alen Ljevaković
*Sakib Zejnilović
*Zaim Hozić
*Selmir Mahmutović
*Adnan Pašić
*Ismet Hadžiahmetović
*Sanjin Mešić
*Aleksandar Kitanović
*Sadin Bašić
*Hajrudin Deljkić
*Dženan Korajlić
*Senad Žerić
*Damir Sirovica
*Hamdo Kahvić
*Darko Lukičić
*Slobodan Đekić
*Admir Omerčić
*Mirsad Čabrić
*Sadik Škrijelj
*Dino Kalesić
*Haris Kurdić
*Franko Dadić
*Armin Ramić
*Senedin Oštraković
*Samir Softić

## Treneriai
* Asim Saračević
* Nikola Nikić
* Fahrudin Zejnilović
* Sakib Zejnilović
* Hamdo Kahvić
* Sulejman Spahić
* Nusret Vejzović
* Ajdin Mrguda
* Vahidin Imamović
* Dženan Hošić 
* Nebojša Đekanović

## Nuorodos
NK Zenica

**NK Zenica** – Bosnijos ir Hercegovinos futbolo klubas iš Zenicos.

## Istorija
ZSK Zenica žinomas nuo 1994 m., o nuo 1995 m. žinomas Zenicos pavadinimu.

## Sezonai

|}

## Išnašos

## Nuorodos
* Globalsportsarchive
NK Natron Maglaj

**NK Natron Maglaj** – Bosnijos ir Hercegovinos futbolo klubas iš Maglajaus.

## Istorija
1994–95 m. žaidė muslumonų lygoje.

## Sezonai

|}

## Išnašos

## Nuorodos
* facebook paskyra
* instagram paskyra
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
Drina Zvornik Živinice

**Drina Zvornik Živinice** – buvęs Bosnijos ir Hercegovinos futbolo klubas iš Živinicės. 

## Istorija
Klubo ištakos siekia (?) m.

Komandoje žaidė musulmonai (serbai turi Drina Zvornik komandą). 2000 m. klubas prisijungė prie Crni Vukovi Vukovije komandos.

## Sezonai

|}

## Išnašos

## Nuorodos
*
FK Rudar Breza

**FK Rudar Breza** – Bosnijos ir Hercegovinos futbolo klubas iš Brezos.

## Istorija
Klubo ištakos siekia 1924 m.

## Sezonai

|}

## Treneriai
* Reuf Herco

## Išnašos

## Nuorodos
* Globalsportsarchive
Lietuvos žalieji

**Lietuvos žalieji** – pieninių galvijų veislė, išvesta Lietuvoje.

## Istorija
Lietuvos žalieji išvesti XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje vietos galvijus kryžminant su Danijos žalaisiais, anglerais, švicais, Latvijos dvylaisiais, Švedijos žalmargiais ir simentaliais. Didžiausią įtaką Lietuvos žaliesiems turėjo Danijos žalieji. 1924 m. įkurta Lietuvos žalųjų galvijų draugija. Veislė patvirtinta 1951 m.

## Savybės
Galvijai žali, įvairių atspalvio. Galva nedidelė, sausa, kaklas ilgas, neplatus, mažai raumeningas, be pagurklio. Liemuo ilgas, gilus. Krūtinė ilga, gili, didelės apimties. Kojos vidutinio ilgumo. Oda plona, elastinga. Tešmuo vidutinio didumo, gilus, speniai cilindriški, rečiau – kūgiški. Buliaus masė – 850&nbsp;kg, karvės – 500&nbsp;kg. Karvė per metus duoda – 5500&nbsp;kg 3, 65 % riebumo, 3, 5 % baltymingumo pieno. Senojo genotipo Lietuvos žalųjų galvijais rūpinasi Lietuvos žalųjų galvijų gerintojų asociacija.

## Taip pat skaityti
* Tauras
* Lietuvos naminių paukščių ir gyvulių senosios veislės

## Šaltiniai

## Nuorodos
Bazilijus Megas Komninas

**Bazilijus Megas Komninas** (, *Basileios Megas Komnēnos*, g. ? – m. 1340 m. balandžio 6 d.) – Komninų dinastijos dvyliktasis Trapezundo imperatorius, valdė 1332 – 1340 m.

Bazilijus buvo Trapezundo imperatoriaus Aleksijaus II ir Gruzijos princesės Džijadžak Džakeli sūnus.

Kai Bazilijaus vyresnysis brolis Andronikas III 1330 m. tapo Trapezundo imperatoriumi ir įsakė nužudyti savo jaunesnius brolius (Mykolą ir Jurgį), Bazilijui pavyko pabėgti į Konstantinopolį. Po Androniko III mirties, imperatoriumi tapo jo nepilnametis sūnus Manuelis II. Trapezundo probizantiškoji partija dėjo visas pastangas, kad Bazilijus sugrįžtų iš Konstantinopolio ir užimtų imperatoriaus sostą.

Jaunasis imperatorius Manuelis II 1332 m. rugpjūtį buvo nuverstas ir ištremtas į vienuolyną, o Bazilijus karūnuotas naujuoju Trapezundo imperatoriumi.

Savo valdymą Bazilijus pradėjo nuo gruzinų, užėmusių aukštus valstybės postus, represijų. Praėjus valdymo pusmečiui, 1333 m. vasarį šalyje prasidėjo sukilimas, palaikantys nuverstąjį imperatorių Manuelį II. Vasario 21 d. sukilimas buvo numalšintas, o Manueliui II, tikriausiai Bazilijaus nurodymu, įvykdyta mirties bausmė.

Bazilijus nepasitikėjo vietos aukštuomene, buvo nepopuliarus liaudies tarpe, pasikliovė tik samdyta apsauga, kuri įžūliai elgėsi su vietos gyventojais.

## Bazilijaus šeima
Bazilijus buvo vedęs du kartus:
* 1334 m. rugsėjo 17 d. vedė Ireną Paleologę (1315 m. – po 1341 m. rugpjūčio 10 d.), Bizantijos imperatoriaus Androniko III nesantuokinę dukrą.
* 1339 m. liepos 8 d. vedė Ireną iš Trapezundo (? – 1382 birželio 19 d.) su kuria jau turėjo tris vaikus.
** **Aleksijus** (1337 m. – 1349 m.)
** Jonas, vėliau pasivadinęs **[[Aleksijus III Megas Komninas|Aleksijum III]]** (1338 m. spalio 5 d. – 1390 m. kovo 20 d.), Trapezundo imperatorius
** **Marija** (1328 m. – 1408 m.), ištekėjo už Ak–Kojunlu () emyro Fahredino Kutlug bego
** **Teodora**, 1358 m. rugpjūčio 29 d. ištekėjo už Chalybijos emyro Hadži Umaro

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Rytų literatūra, Trapezundo kronika 
* Trapezundo imperatorių genealoginis medis
Jėzaus veržlė

**Jėzaus veržlė** – sraigtasparnio detalė, laikanti jo pagrindinį rotorių (besisukančias mentes) . Šį žodį pirmieji pradėjo naudoti amerikiečių kareiviai karo Vietname metu. Techninis detalės pavadinimas yra **pagrindinį rotorių laikanti veržlė** (). Terminas vartojamas grožinėje tą karą aprašančioje literatūroje. Šią detalę veteranai vieni kitiems įteikia kaip pagarbos simbolį,

Pavadinimas kilo iš to, jog šiai veržlei atsisukus ar lūžus rotorius atsiskiria nuo sraigtasparnio, kurio skridimo galimybės po to „niekuo nesiskiria nuo priekalo“ . Taigi pilotams beliktų melstis Jėzui. Tokių katastrofų aviacijos istorijoje pasitaikė labai nedaug. Kai kurie naujesni sraigtasparnių modeliai šios detalės nebeturi. Šiuo terminu vėliau pradėtos vadinti ir įvairios kitos detalės, kurių gedimas gali būti mirtinai pavojingas su mašina dirbantiems žmonėms.

Kai kurios krikščionių grupės pasirinko Jėzaus veržlę savo simboliu, nes tai kritinis komponentas, be kurio, kaip ir be tikėjimo, neįmanoma išsigelbėti.

## Nuorodos
Lietuvos žemės ūkio biblioteka

**Lietuvos žemės ūkio biblioteka** – valstybinė specializuota biblioteka Vilniuje, Gedimino pr. 19, veikusi 1924–1939 m. ir 1969–2014 m.

## Istorija
1924 m. Lietuvos žemės ūkio ministerijos kolegijos nutarimu prie Švietimo referentūros įkuriama biblioteka, kuriai pavesta kaupti, tvarkyti ir išduoti viešam naudojimui tuo metu labai aktyviai leidžiamą žemės ūkio literatūrą. Tačiau po įvairių ministerijos pertvarkymų apie 1939 metus sistemingas bibliotekos darbas nutrūksta ir tik 1969 m. LTSR žemės ūkio ministerijos Centrinio mokslinio ir techninio informacijos biuro sudėtyje įkuriama biblioteka, kuri 1970 m. pertvarkoma į Respublikinę žemės ūkio mokslinę biblioteką. Jai pavedama metodiškai vadovauti Žemės ūkio ministerijos sistemoje esančioms bibliotekoms, koordinuoti jų darbą, kaupti žemės ūkio literatūros fondą, aptarnauti skaitytojus bei atlikti bibliografinio centro funkcijas. Nuo 1992 m. biblioteka veikia kaip juridinis asmuo – Lietuvos žemės ūkio biblioteka, vykdanti specialiosios bibliotekos veiklą.

## Veikla
Lietuvos žemės ūkio biblioteka kaupia žemės ūkio ir gretutinių šakų mokslų bei technologijų dokumentus, spaudinius. Suteikia galimybę lankytojams naudotis turimais informacijos ištekliais. Fondus sudaro 148 200 (80 890 pavadinimų) dokumentų, iš jų – 129 100 knygų ir serijinių leidinių, 580 rankraščių, 550 elektroninių ir 18 000 kt. leidinių (2008 m.). Prenumeruoja 72 pavadinimų periodinius leidinius. Spaudinių paieškai sudarytas elektronikos katalogas.

Lietuvos žemės ūkio biblioteka yra prisijungusi prie Lietuvos integruotos bibliotekų informacinės sistemos (L1BIS), dalyvauja formuojant Lietuvos bibliotekų fondą. Vykdo Jungtinių Tautų maisto ir žemės ūkio organizacijos AGRIS/CAR1S centro Lietuvoje funkcijas. Palaiko profesinius ir kultūrinius ryšius su šalies ir užsienio bibliotekomis, tarptautinėmis organizacijomis, dalyvauja mokymuose, įvairių programose, projektuose.

## Direktoriai
* E. Vidmantas – 1969–1975 m.
* O. Peikštenienė – 1975–1978 m.
* B. Švelnienė-Budraitienė – 1978–1988 m.
* S. Lileikytė – 1988–1990 m.
* Renata Niaurienė – 1990–2014 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Lietuvos žemės ūkio biblioteka
Vytauto Didžiojo universiteto Žemės ūkio akademijos biblioteka

**Vytauto Didžiojo universiteto Žemės ūkio akademijos biblioteka** – Vytauto Didžiojo universiteto bibliotekos padalinys, seniausia žemės ūkio biblioteka Lietuvoje, Kauno raj. Noreikiškėse, Studentų g. 11.

## Istorija
1924 m. įkurta Žemės ūkio akademijos biblioteka Dotnuvoje, 1944 m. liepos mėn. sudeginta besitraukiančių vokiečių, 1944 m. lapkričio mėn, pradėjus veikti akademijai, atkurta ir biblioteka. 1947 m. biblioteka perkelta į Kauną, centrinius žemės ūkio akademijos rūmus Kęstučio gatvėje, 1964 m.– į Noreikiškes, Kauno raj., 1996-2011 m. – Lietuvos žemės ūkio universiteto biblioteka, 2011-2018 m. Aleksandro Stulginskio universiteto biblioteka. Nuo 2019 m. Aleksandro Stulginskio universitetui prisijungus prie Vytauto Didžiojo universiteto – Vytauto Didžiojo universiteto bibliotekos padalinys.

Pradinį fondą (5043 leidiniai) sudarė reorganizuoto Dotnuvos žemės ūkio technikumo biblioteka. 1939 m. turėjo – 30 000 tomų žemės ūkio, gamtos mokslų, grož. ir inform. literatūros lietuvių, vokiečių, rusų, lenkų, prancūzų, anglų ir kt. kalbomis. 1945 m. fondus papildė Žemės ūkio ministerijos ir Žemės ūkio rūmų bibliotekų dokumentai, Lietuvos ir Rusijos aukštųjų mokyklų leidiniai. 1946–1951 m. bibliotekos daugiau kaip 5000 leidinių, išleistų 1918–1940 m. Lietuvoje ir užsienyje, paimta į specialiuosius fondus arba sunaikinta. Atkūrus nepriklausomybę bibliotekai leidinių padovanojo užsienio lietuviai, mokslo ir mokymo įstaigų bibliotekos. Nuo 2002 m. Lietuvos mokslinių bibliotekų asociacijos, nuo 1998 m. – Pasaulinio žemės ūkio bibliotekų tinklo (*Agricultural Libraries Network*, AGLINET) narė.

## Fondai
Fondus sudaro 519 715 egz. (157 513 pavadinimų), iš jų – 500 050 knygų ir serialinių leidinių, 11 920 rankraščių, 27 garso ir vaizdo, 50 elektronikos, 7170 kt. dokumentų (2007 m.). Biblioteka kaupia ir saugo knygas, periodinius leidinius, norminius dokumentus (standartai, higienos, statybų normos), veikalus apie žemės ūkį, agronomiją, ekonomiką, energetiką, inžineriją, kaimo plėtrą ir sociologiją, miškų, namų, vandens ūkį (žemės ūkio ir technikos leidiniai sudaro 60 % fondų). Veikia 5 skaityklos.

2002 m. bibliotekos patalpose įkurta T. Ivanausko biblioteka – muziejus (1159 egz. ir 991 pavadinimo knyga), joje saugomos T. Ivanausko knygos ir rankraščiai, ornitologijos srities knygų rinkinys (T. Ivanausko 19 knygų ir kt. autorių – 227), XIX a. – XX a. pab. išleistų vertingų ir retų knygų kolekcija, autentiški baldai, paveikslai, suvenyrai, nuotraukos ir kita.

## Vedėjai ir direktoriai
* Fabijonas Kemėšis – 1924–1934 m.
* Valteris Gaigalaitis – 1934–1940 m.
* Bronius Povilaitis – 1941–1944 m.
* V. Porutis – 1944–1946 m.
* Vladimiras Zubovas – 1946–1947 m.
* J. Žygelytė – 1947–1981 m.
* F. Skirutienė – 1981–1995 m.
* Aušra Raguckaitė – nuo 1995 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Lietuvos žemės ūkio universiteto biblioteka
Lietuvos žmogaus teisių asociacija

**Lietuvos žmogaus teisių asociacija**, iki 1994 m. *Lietuvos žmogaus teisių gynimo asociacija* – Lietuvos nevyriausybinė žmogaus teisių gynimo organizacija, įkurta 1989 m. Būstinė Vilniuje, Laisvės pr. 60-302.

## Istorija
Lietuvos žmogaus teisių asociacijos nariai yra Lietuvos Helsinkio grupė, Lietuvos kalinių globos draugija, Dingusiųjų žmonių šeimų paramos centras (2007 m. šios organizacijos vienijo 52 narius), fiziniai asmenys (2007 m. jų buvo 26) – rašytojai, politikai, mokslininkai, buvę disidentai ir kiti. Turi Šilutės ir Tauragės skyrius.

## Veikla
Veiklos pagrindas – Visuotinė žmogaus teisių deklaracija, Europos valstybių ir Jungtinių Tautų žmogaus teisių ir laisvių dokumentai. Stebi žmogaus teisių padėtį Lietuvoje ir skelbia metines ataskaitas, analizuoja, ar Lietuvos įstatymai atitinka Konstituciją ir tarptautinės teisės aktus, teikia pastabas, reikalavimus, siūlymus įstatymų leidėjams, teisėtvarkos institucijoms, vyriausybei ir kita.

Lietuvos žmogaus teisių asociacijos pagrindinės institucijos – visuotinis suvažiavimas, komitetas, pirmininkas. Nuo 1997 m. Tarptautinės žmogaus teisių federacijos (*International Federation of Human Rights*, FIDH), nuo 1999 m. – Tarptautinės Helsinkio žmogaus teisių federacijos (*International Helsinki Federation for Human Rights*, IHF) narė. Leidžia nuo 1989 m. naujienų biuletenį „Pozicija“, ketvirtinį žurnalą „Pozicija“, „Nuomonės“ (nuo 1996 m.).

## Pirmininkai
* Garbės pirmininkas Viktoras Petkus – nuo 1989 m.
* Antanas Buračas – 1989–1992 m.
* Arimantas Dumčius – 1992–1994 m.
* Vytautas Girdzijauskas – 1994–2002 m.
* Marija Nijolė Stačiokienė – 2002–2005 m.
* Vytautas Budnikas – nuo 2005 m.

## Šaltiniai

## Taip pat skaitykite
* Lietuvos asociacija už saugumą ir bendradarbiavimą Europoje

## Nuorodos
* Lietuvos žmogaus teisių asociacija
Lietuvos žurnalistų draugija

**Lietuvos žurnalistų draugija** – Lietuvos žiniasklaidos darbuotojų organizacija, įkurta 1991 m. gruodžio 21 d. Vilniuje.

## Veikla
Lietuvos žurnalistų draugija tęsia prieš Antrąjį pasaulinį karą veikusios Lietuvos žurnalistų sąjungos tradicijas. 2007 m. buvo 211 narių. Tikslas – teisingai ir objektyviai informuoti visuomenę, remti valstybės siekius, palaikyti ryšius su šalies ir tarptautinėmis žiniasklaidos organizacijomis, ginti spaudos laisvę ir žurnalistų teises. Aukščiausia valdymo institucija – suvažiavimas, tarp suvažiavimų vadovauja centro valdyba, revizijos komisija ir garbės teismas.

Nuo 1999 m. prieš Tris Karalius teikia kasmetinę S. Lozoraičio premiją „Kelyje į Vilties prezidento Lietuvą“. Jos laureatai: Nijolė Baužytė, Vaidotas Žukas, Kazys Požėra, Leonas Peleckis-Kaktavičius, Viktoras Alekna, Roma Grinbergienė, Vaclovas Aliulis, Liudvika Pociūnienė, Vanda Ibianska, Antanas Seikalis, Julius Sasnauskas.

## Centro valdybos pirmininkai
* Aldona Žemaitytė – 1991–1993 m.
* Antanas Gailius – 1993 m.
* Roma Grinbergienė – 1993–2000 m.
* Gražina Petrošienė – 2000–2008 m.
* Marytė Kontrimaitė – nuo 2008 m.
* Gražina Viktorija Petrošienė – šiuo metu (2014).

## Nuorodos
Internetinė LŽD svetainė. Tikrinta 2014-01-19.

## Šaltiniai
Diatomitas

**Diatomitas** – baltos spalvos, panaši į kreidą nuosėdinė uoliena. Diatomitas lengvai sutrinamas ir tepa rankas. Pagrindinę uolienos masę sudaro titnagdumblių skeletai. Diatomitą sudaro: 86 % silicis, 5 % natris, 3 % magnis ir 2 % geležis.

Alfredas Nobelis 1866 m. atrado, kad nitroglicerinas yra žymiai stabilesnis, kai jis yra absorbuotas diatomite. Medžiagą, kurią sudaro diatomito sugertas nitroglicerinas jis pavadino dinamitu. Diatomitas taip pat plačiai naudojamas įvairių filtrų gamyboje, taip pat kaip įvairių toksinių medžiagų sorbentas, hidroponikoje ir kitur.
Lietuvos žemėtvarkos ir hidrotechnikos inžinierių sąjunga

**Lietuvos žemėtvarkos ir hidrotechnikos inžinierių sąjunga** – Žemėtvarkininkų ir hidrotechnikos inžinierių visuomeninė organizacija. Būstinė Akademijoje, Kauno raj.

## Veikla
Lietuvos žemėtvarkos ir hidrotechnikos inžinierių sąjunga yra 1918–1940 m. veikusios ir 1989 m. atkurtos Matininkų ir kultūrtechnikų sąjungos veiklos tęsėja. Sąjungos įstatai priimti 1989 m., patikslinti 1991 m. ir 1996 m. 2008 m. pr. turėjo 1017 narių, žemėtvarkininkų ir hidrotechnikų sekcijas, 74 skyrius (14 žemėtvarkininkų ir 60 hidrotechnikų). Aukščiausiasis sąjungos organas – suvažiavimas, šaukiamas kas 2 metai. Jis renka sąjungos tarybą, tarybos pirmininką ir 2 vicepirmininkus, kurie vadovauja žemėtvarkininkų ir hidrotechnikų sekcijoms.

Lietuvos žemėtvarkos ir hidrotechnikos inžinierių sąjunga telkia žemėtvarkos ir hidrotechnikos specialistus aktualiems žemėtvarkos ir hidrotechnikos klausimams spręsti, padeda jiems keistis moksline ir gamybine informacija, rengia konferencijas, mokymus, skatina narių kūrybinę veiklą, rūpinasi jų kvalifikacijos kėlimu, organizuoja žemėtvarkos ir hidrotechnikos specialistų profesinės dienos minėjimus, palaiko ryšius su kitais šalių specialistais. Sąjunga rūpinosi žemės reforma, melioracijos įrenginių pertvarkymu, hidrotechnikos statinių eksploatacija ir apsauga, žemės reformos ir melioracijos darbų finansavimu, įstatymų tobulinimu, specialistų rengimu.

Sąjunga leidžia žurnalą „Žemėtvarka ir hidrotechnika“, 2002 m. išleido bibliografinį žinyną „Lietuvos žemėtvarkos ir hidrotechnikos inžinierių sąjunga 2000 m.“ 

## Tarybos pirmininkai
* Nuo 1989 m. balandžio mėn. – pirmininkas Albinas Kusta, vicepirmininkai – Antanas Gogelis ir Petras Daugirdas;
* Nuo 1994 m. gruodžio mėn. – pirmininkas Česlovas Ramonas, vicepirmininkai – Benjaminas Dubickas ir Kazys Sivickis;
* Nuo 1995 m. gegužės mėn. – pirmininkė Romutė Stašelienė, vicepirmininkai – Pranas Aleknavičius ir Kazys Sivickis;
* Nuo 1997 m. gegužės mėn. – pirmininkas Zenonas Rimkus, vicepirmininkai – Pranas Aleknavičius ir Antanas Kisieliauskas;
* Nuo 2001 m. balandžio mėn. – pirmininkė Julė Petraškienė, vicepirmininkai – Algirdas Sandonavičius ir Antanas Maziliauskas;
* Nuo 2003 m. balandžio mėn. – pirmininkas Antanas Maziliauskas, vicepirmininkai – Romualdas Survila ir Kazys Sivickis.
* Nuo 2005 m. gegužės mėn. – pirmininkas Pranas Aleknavičius
* Nuo 2007 m. gegužės mėn. – pirmininkas Vidmantas Gurklys, vicepirmininkai – Jonas Račas, Zita Kvietkienė
* Nuo 2009 m. gegužės mėn. – pirmininkas Audrius Petkevičius, vicepirmininkai – Midona Dapkienė, Zita Kvietkienė

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Lietuvos žemėtvarkos ir hidrotechnikos inžinierių sąjunga
Lietuvos žmogaus genetikos draugija

**Lietuvos žmogaus genetikos draugija**, LŽGD – Lietuvos visuomeninė organizacija, veikianti nuo 1991 m. Vilniuje. Buveinė – Vilniaus universiteto ligoninės Santariškių klinikos, Medicininės genetikos centras. Santariškių g. 2.

## Veikla
Vienija Lietuvos žmogaus ir medicinos genetikos specialistus. Turi apie 50 narių. Aukščiausias organas – narių suvažiavimas, šaukiamas ne
rečiau kaip kartą per 5 metus. Tikslas – gerinti Lietuvos gyventojų sveikatą, padėti rengti gydytojus, plėtoti žmogaus genetikos mokslą. 1997 m. priimta į Tarptautinę žmogaus genetikos draugijų federaciją (*International Federation of Human Genetics Societies*). Rengia susirinkimus, konferencijas, bendradarbiauja su kitais draugijomis. Lietuvos žmogaus genetikos draugija kartu su Lietuvos laboratorinės medicinos draugija leidžia žurnalą „Laboratorinė medicina“, leidinį „Lietuvos žmogaus genetikos mokyklų darbai“.

Pirmininkas Vaidutis Kučinskas – nuo 1991 m.

## Šaltiniai
Radioliaritas

**Radioliaritas** - nuosėdinė uoliena, susidariusi iš radioliarijų fosilinių skeletų. Uolienos spalva balta, šviesiai pilka, neretai rusva. Pagal cheminę sudėtį - slilicinė uoliena, sudaryta iš opalo ir chalcedono mineralų.
Mažiausias bendras kartotinis

Natūraliųjų skaičių *a* ir *b* **mažiausias bendrasis kartotinis** (MBK) – mažiausias natūralusis skaičius, kuris dalijasi ir iš skaičiaus *a*, ir iš *b*, t. y. mažiausias iš visų bendrųjų kartotinių. Mažiausias bendras kartotinis yra gaunamas skaičius išskaidant pirminiais dauginamaisiais ir sudauginus atrinktus visus į skaidinius įeinančius pirminius dauginamuosius su didžiausiaisiais laipsniais.

Skaičių a ir b mažiausias bendrasis kartotinis žymimas MBK(a, b).

*Pavyzdžiui,* skaičių 8 ir 12 mažiausias bendrasis kartotinis yra skaičius 24, t. y. MBK(8,12)=24.

## Skaičiavimas
Turimų natūraliųjų skaičių mažiausias bendrasis kartotinis (MBK) randamas taip:
# skaičiai išskaidomi pirminiais dauginamaisiais;
# atrenkami vieno skaičiaus skaidinio dauginamieji;
# pridedami kitų skaičių skaidinių dauginamieji, kurių nėra pirmajame skaidinyje;
# apskaičiuojama visų dauginamųjų sandauga.

Pvz.: 
* MBK(14;28)=2·7·2=28
  14=2·7
  28=2·2·7
* MBK(72;180;600)=2³·3²·5²=600·3=1800
   72=2·2·2·3·3  =2³·3²
  180=2·2·3·3·5  =2²·3²·5
  600=2·2·2·3·5·5=2³·3 ·5²

*Mažiausias bendras kartotinis gaunamas sudauginus du skaičius ir padalinus juos iš tų skaičių didžiausio bendro daliklio (DBD). Pavyzdžiui, MBK(24; 32)=(24*32)/(DBD(24; 32))=768/8=96. Mažiausias bendras kartotinis yra toks mažiausias skaičius, kuris dalijasi iš tų dviejų skaičių:  96/24=4; 96/32=3.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
NK GOŠK Gabela

**Gabelos GOŠK** – Bosnijos ir Hercegovinos futbolo klubas iš Gabelos.

## Istorija
Klubo ištakos siekia 1919 m. Kitados rungtyniavo Premijer lygoje, bet joje ilgam įsitvirtinti nepavykdavo.

2022–2023 m. sezone bosnių Pirmoje lygoje tapo nugalėtojais. Po sezono buvo perkelti į stipriausią šalies lygą.

Nuo 2023–2024 m. sezono rungtyniavo Premijer liga. 2024–2025 m. sezone per trisdešimt tris susitikimus iškovojo vos keturias pergales, tarp dvylikos dalyvių liko priešpaskutinėje vietoje (vienuolikti) ir iškrito į žemesnį divizioną.

; Pastarųjų metų sezonai

## Sezonai

|}

## Emblema

Vaizdas:Gosk60.JPG|
Vaizdas:NK GOŠK Gabela nlogo.png|


## Spalvinė gama

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia x apranga. 

## Išnašos

## Nuorodos
* facebook paskyra
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
HNK Sloga Uskoplje

**HNK Sloga Uskoplje** – Bosnijos ir Hercegovinos futbolo klubas iš Uskoplės.

## Istorija
Klubo ištakos siekia 1946 m.

## Sezonai

|}

|}

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
* Globalsportsarchive
HNK Kostrč

**HNK Kostrč** – Bosnijos ir Hercegovinos futbolo klubas iš Kostrčo.

## Istorija
Klubo ištakos siekia 1951 m., kai buvo įkurtas NK Partizan.

## Sezonai

|}

## Išnašos

## Nuorodos
* Globalsportsarchive
NK Novi Travnik

**NK Novi Travnik** – Bosnijos ir Hercegovinos futbolo klubas iš Novi Travniko.

## Istorija
kubo ištakos siekia 1950 m.

## Sezonai

|}

## Išnašos

## Nuorodos
* Globalsportsarchive
HNK Stolac

**NK Stolac** – Bosnijos ir Hercegovinos futbolo klubas iš Stolaco.

## Istorija
Klubo ištakos siekia 1923 m.

2020/21 m. Antroje lygoje, Pietų zonoje buvo vienuolikti.

## Sezonai

|}

## Išnašos

## Nuorodos
* Globalsportsarchive
Romučių piliakalnis

**Romučių piliakalnis su gyvenviete**, *Papalskių piliakalnis, Gojelis* – piliakalnis Šiaulių rajono savivaldybės teritorijoje, prie Papalskių kaimo, Kuršėnų kaimiškoji seniūnija. Pasiekiamas iš plento (115) Kuršėnai – Papilė Romučiuose pasukus į kairę pietvakarių kryptimi, už 900 m pasukus į dešinę šiaurės vakarų kryptimi ir paėjus 150 m palauke – yra už Srauto upelio.

## Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje, Ventos dešiniajame krante, santakoje su Upiuku. Aikštelė keturkampė, pailga pietvakarių – šiaurės rytų kryptimi, 35x20 m dydžio. Jos šiaurės vakarų krašte supiltas 25 m ilgio, 2,5 m aukščio, 24 m pločio pylimas, kurio išorinis 1,5 m aukščio šlaitas leidžiasi į 11 m pločio, 0,5 m gylio griovį. Pietiniame šlaite, 3,6 m žemiau aikštelės yra 13 m ilgio, 10 m pločio terasa. 2 m žemiau jos iškastas 3 m pločio, 0,2 m gylio griovys, už kurio supiltas 0,2 m aukščio, 8 m pločio pylimas. Šlaitai statūs, 6-10 m aukščio.

Piliakalnis apardytas jame XIX a. – XX a. pradžioje buvusių kapinių (ant pylimo tebestovi kryžiai ir mūrinė koplytėlė), pietinis šlaitas – keliuko. Aikštelė dirvonuoja, šiaurinė dalis apaugusi gyvatvorėmis, šlaitai apaugę lapuočiais, krūmų pomiškis iškirstas.

Šiaurės vakarų ir pietryčių papėdėse, 1 ha plote yra papėdės gyvenvietė, tyrinėta 2002 m., kurioje rastas 10 cm storio XI a. – XIII a. kultūrinis sluoksnis su žiesta keramika ir gyvulių kaulais.

## Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1972 m. atliko Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos archeologai. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – XIII a.

## Šaltiniai

* Lietuvos kultūros ir gamtos paminklų atlasas. Enciklopedijų leidykla, Vilnius, 1991 m., p 66.
* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.174
* Bronius Dakanis. Šiaulių miesto ir rajono archeologijos paminklų žvalgymas // Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1990 ir 1991 metais. Vilnius, 1992. T. I, p. 101.

## Nuorodos
* Lietuvos piliakalniai
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Star1 Airlines

**Star1 Airlines** – 2009–2010 m. veikusi lietuviška skrydžių bendrovė.

## Istorija
Priklausė „Star Team Group“ įmonių grupei, kuri valdė ir kelionių organizatorių „Star1 Holidays“. Vykdyti reguliarūs ir užsakomieji skrydžiai. Pirmąjį veiklos pusmetį reguliariaisiais ir užsakomaisiais reisais pervežė ~66 tūkst. keleivių, pirmo pusmečio apyvarta siekė 28 mln. litų.

Įkurta 2009 m. gegužės 25 d. Sukurta pervadinus ankstesnę oro linijų bendrovę „HC Airways“ (priklausė „Hermis Capital JSC“). 2007 m. „HC Airways“ gavo oro vežėjo pažymėjimą bei pradėjo vykdyti susisiekimo oru veiklą. Lėktuvų parke bendrovė turėjo orlaivį „Hawker 800XP“. Bendrovė buvo ICAO narė.

2009 m. pavasarį skrydžių bendrovė pasirašė naujos kartos orlaivio „Boeing 737–700” nuomos sutartį. 2009 m. birželio 27 d. juo pradėti užsakomieji skrydžiai.

2009 m. liepos 3 d. pradėjo reguliariuosius skrydžius į Londoną, Dubliną ir Barseloną. 2009 m. lapkričio 21 d. pradėta skraidinti į Milaną. 2010 m. kovo 28 d. pradėti reguliarieji reisai į Edinburgą.

2009 m. rugpjūčio 31 d. bendrovei suteiktas IATA kodas V9.

2010 m. rugsėjo 22 d. dėl skolų Dublino oro uoste sulaikytas bendrovės lėktuvas. Tądien nutrauktas bilietų pardavimas. 2010 m. spalio 23 d. nutraukti visi bendrovės skrydžiai.

2010 m. spalio 1 d. nutraukta bendrovės vežėjo licencija, bendrovė bankrutavo.

## Šaltiniai
Pleščejevo ežeras

**Pleščejevo ežeras** (), dar žinomas kaip Pereslavo, Kleščino ir kt. pavadinimais – ežeras Rusijoje, Jaroslavlio srities pietvakariuose. Ilgis šiaurės vakarų-pietryčių kryptimi 9,5 km, plotis iki 6,5 km. Krantai lėkšti, žemi, pelkėti. Gylis siekia 25 m. Rytuose įteka Trubežo upė, o vakaruose išteka Nerlė (Volgos intakas). Užšąla lapkritį, atitirpsta balandį. Žvejojamos seliavos, ešeriai, pūgžliai ir kt.

Pietrytiniame Pleščejevo ežero krante įsikūręs Pereslavlio Zaleskio miestas. Ežeras įeina į Pleščejevo ežero nacionalinį parką.

XVII a. ežere buvo Petro I pastatyta „žaislinių“ laivų armija.

## Šaltiniai
Narsumo ordinas

**Narsumo ordinas** () – Rusijos federacijos valstybinis apdovanojimas.

## Ordino statutas
Iš Rusijos Federacijos prezidento įsako (1994 m. kovo 2 d.; 1999 m. sausio 6 d. redakcija):
: Narsumo ordinu apdovanojami piliečiai už pasiaukojimą, vyriškumą ir narsą, parodytus gelbstint žmones, saugant viešąją tvarką, kovojant su nusikalstamumu, stichinių nelaimių, gaisrų, katastrofų metu ir kitomis ypatingomis aplinkybėmis, taip pat už drąsius ir ryžtingus veiksmus, atliktus vykdant karinę, pilietinę ar tarnybinę pareiga aplinkybėmis, kai kyla grėsmė gyvybei.

Narsumo ordinas nešiojamas kairėje krūtinės pusėje, turint daugiau Rusijos federacijos ordinų, nešiojamas po 4-oji laipsnio ordino „Už nuopelnus Tėvynei“.

## Ordino aprašymas
Narsumo oprdino ženklas sidabrinis. Ženklą sudaro keturių galų kryžius su vienodo ilgio galais, su reljefiniu borteliu pakraščiuose ir reljefiniais spinduliais. Centre – reljefinis Rusijos Federacijos herbo atvaizdas. Atvirkštinėje pusėje horizontaliai eina reljefinis užrašas „Narsa“ (*Мужество*).
Kryžiaus skersmuo – 40 mm.

## Apdovanojimo ypatumai
Narsumo ordinu galima apdovanoti kelis kartus. Pvz., pulkininkas Rusijos Federacijos Didvyris Andrejus Volovikovas apdovanotas Narsumo ordinu 4 kartus.
NK Usora

**Žabliako „Usora“** – Bosnijos ir Hercegovinos futbolo klubas iš Žabliako, kurį laiką žaidęs Žepčėje.

## Istorija
Klubo ištakos siekia ? m.

2020/21 m. žaidė Antroje lygoje, Centro grupėje (Federacijos lygoje), buvo devinti.

## Sezonai

|}

## Žymūs treneriai
* Miloš Jeremić
* Predrag Jevtić
* Hajrudin Deljkić

## Išnašos

## Nuorodos
* Globalsportsarchive
Podkumokas

**Podkumokas** () – upė Rusijoje, Šiaurės Kaukaze; Kumos dešinysis intakas. Prasideda Karačajų Čerkesijoje, Kaukazo kalnuose, Gum Bašio kalno papėdėje. Teka į šiaurės rytus per Stavropolio kraštą. Aukštupyje – kalnų upė, vėliau išsilieja į Stavropolio aukštumas.

Upė žiemą neužšąla, patvinsta balandžio-birželio mėnesiais. Kartais įvyksta stiprūs potvyniai. Vanduo naudojamas drėkinimui. Podkumokas prateka Kaukazo Mineralinių Vandenų regioną; prie upės įsikūrę Kislovodsko, Jesentukų, Piatigorsko, Georgijevsko miestai.

1903 m. ant Podkumoko ties Jesentukais įkurta pirmoji hidroelektrinė Rusijoje – Belyj Uglis.

## Šaltiniai
Motina didvyrė

**Motina didvyrė** () – garbės vardas, kurį Tarybų Sąjungoje suteikdavo daugiavaikėms motinoms už užaugintus vaikus. Kartu su vardu būdavo įteikiamas Motinos didvyrės ordinas. Garbės vardas ir ordinas įsteigti 1944 m. liepos 6 d.

Pagal „Motinos didvyrės vardo nuostatus“ (*Положение о звании „Мать-героиня“*) garbės vardu ir ordinu būdavo apdovanojamos moterys, pagimdžiusios ir išauginusios 10 ir daugiau vaikų, po to, kai paskutiniam vaikui sueidavo 1 metai, o vyresni tos moters vaikai būdavo gyvi.
Tuo pačiu metu su Motinos didvyrės ordinu buvo įkurti dar du apdovanojimai – Motinystės medalis ir Motinos šlovės ordinas.

## Apdovanojimo istorija
Motinos didvyrės vardas – aukščiausias apdovanojimas, kokį moteris galėdavo gauti Tarybų Sąjungoje už nuopelnus gimdant ir auginant vaikus. Šis apdovanojimas buvo įkurtas Antrojo pasaulinio karo metais, kai kare žuvo milijonai TSRS piliečių. Daugelis žuvusiųjų buvo jauni ir vidutinio amžiaus vyriškiai. TSRS gyventojų skaičius labai sumažėjo. Šio apdovanojimo įvedimas pabrėžė, kiek svarbiu valstybei dalyku buvo laikomas vaikų gimdymas ir auginimas.

Pirmasis apdovanojimas šiuo garbės vardu ir ordinu įvyko 1944 m. spalio 27 d. Tada apdovanojo 14 moterų, ordiną Nr.1 gavo Maskvos srities Mamontovkos gyvenvietės gyventoja Ana Aleksachina, išauklėjusi 12 vaikų.

Paskutinis apdovanojimas TSRS istorijoje įvyko 1991 m. lapkričio 14 d.

Pagal 1995 m. sausio 1 d. duomenis šiuo vardu buvo apdovanota maždaug 431 tūkst. moterų.
Motinos didvyrės ordinas

**Motinos didvyrės ordinas** () – ordinas, suteikiamas kartu su garbės vardu *[[Motina didvyrė]]*.

## Ordino aprašymas
Motinos didvyrės ordino ženklas yra auksinė iškila penkiakampė žvaigždė penkiakampio su reljefiškais sidabriniais spinduliais fone.

Sidabrinio penkiakampio didžiausias skersmuo yra 28 mm, viso ordino aukštis su plokštele – 46 mm.

1975 m. kaldintuose ordino ženkluose būdavo 4,5±0,4402 g aukso, 11,525±0,974 g sidabro. Naudojamas 583 prabos auksas. Ordino ženklo masė – 17,5573±1,75 g.

Ordino žvaigždė ausele ir grandele sujungta su figūrine metaline plokštele, padengta raudona emale. Plokštelėje iškilas užrašas „Motina didvyrė“ (*Мать героиня*). Plokštelės pakraščiai ir užrašas paauksuoti. Plokštelės antroje pusėje yra segtukas ženklui prisegti.

Viena pakopa žemesnis apdovanojimas – 1-ojo laipsnio Motinos šlovės ordinas.

Ordino ženklo projekto autorius – dailininkas I. Ganfas (*Ганф И. А.*).
Šilėnų piliakalnis

::*Apie piliakalnį Birštono sav. žr. [[Šilėnų piliakalnis (Birštonas)]]*.

**Šilėnų piliakalnis su gyvenviete** arba *Aukštieji Šilėnai – [[piliakalnis]] [[Šiaulių rajono savivaldybė]]s teritorijoje, prie [[Šilėnai (Kuršėnai)|Šilėnų]] kaimo, [[Kuršėnų kaimiškoji seniūnija]]. Pasiekiamas keliu [[Kuršėnai]] – [[Švendriai]] Šilėnuose pasukus į kairę pietvakarių kryptimi ir pavažiavus 1 km – yra už kaimo, į kairę, pietryčiuose nuo kelio. 



== Piliakalnis ==
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje [[Venta|Ventos]] kairiajame krante, iš pietryčių saugomas Ventos slėnio. Aikštelė ovali, pailga vakarų – rytų kryptimi, 28x22 m dydžio, 1 m aukštesniu vakariniu kraštu. Iš pietų, vakarų ir šiaurės ją juosia 70 m ilgio, 2 m aukščio, 10 m pločio pylimas, kurio išorinis 6 m aukščio šlaitas pereina į piliakalnio šlaitą. Šlaitai statūs, 11–12 m aukščio.

Piliakalnis apardytas arimų, aikštelėje stovi geodezinis reperis. Aikštelė dirvonuoja, šlaituose auga paskiri lapuočiai.

Į pietryčius nuo piliakalnio, 2 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta žiestos keramikos. 700 m į pietvakarius nuo piliakalnio yra [[V a.]] – [[VII a.]] kapinynas. Vakariniame šlaite, kasant žvyrą apie 196?m. rasti senkapiai su akmenų vainikais ir gausiomis žalvarinėmis įkapėmis – pasaginės segės, įvijinės apyrankės ir žiedai, antkaklės kūginiais galais.

== Istorija ==
Piliakalnio pietvakariniame šlaite buvo dvaras, iki XX a. pirmos pusės jis buvo dažniau vadinamas Selenių vardu, minimas 1599 m. Sielianių dvaras (*imienie Sielianskie'') Beržėnų valsčius prie Ventos ir Kumulšos upių.

## Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1905 m. atliko Liudvikas Kšivickis, 1967 m. žvalgė Lietuvos istorijos institutas. L. Kšivickis iškasė tris duobes ir aikštelėje rado 0,7 m, o arčiau pylimo – 1,4 m žemės sluoksnį su degėsiais bei apdegusio molio gabaliukais.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – XIV a.

## Šaltiniai

* Lietuvos kultūros ir gamtos paminklų atlasas. Enciklopedijų leidykla, Vilnius, 1991 m., p 66.
* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.174
* Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašas, V.,1993, p.61
* Bronius Dakanis. Šiaulių miesto ir rajono archeologijos paminklų žvalgymas // Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1990 ir 1991 metais. Vilnius, 1992. T. I, p. 99–102.
* Krzywicki L. Żmudz starożytna. Dawni Żmudzini i ich warownie. Warszawa, 1906. p. 30, 40, 42, 43, 58, 86
* Кживицкий Л. 1909. Жмудские пилькалнисы // Известия Императорской археологической коммиссии. Санкт-Петербург. Выпуск 29, с. 101, 107, 109, 119, 126–127

## Nuorodos
* Lietuvos piliakalniai
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Karūnos didysis iždininkas

**Karūnos didysis iždininkas ** – žmogus, kuris tvarkydavo monarcho privatų iždą.

Karūnos didysis iždininkas tvarkydavo monarcho privatų iždą, skirtą jo šeimos reikalams ir prižiūrėjo pajamų bei išlaidų apskaitą. Jis saugojo didžiojo monarcho kleinotus. Be to, turėjo prižiūrėti ir didelį būrį valdovo rūmų valdininkų, kurie vienaip ar kitaip buvo susiję su valdovo gaunamomis bei išleidžiamomis lėšomis. Iš valdovo iždo buvo apmokamos virtuvės išlaidos ir išlaikomos arklidės.

## Karūnos didieji iždininkai
Peleniškių piliakalnis

**Peleniškių piliakalnis su gyvenviete**, *Kalnuočių piliakalnis* – piliakalnis Pakruojo rajono savivaldybės teritorijoje, prie Peleniškių ir Kalnuočių kaimų, Pašvitinio seniūnija. Pasiekiamas keliu Linkuva – Pašvitinys Peleniškiuose pasukus į kairę pietų kryptimi ir pavažiavus 330 m pro buvusias dirbtuves – yra priekyje, kiek dešiniau.

## Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje netoli Šiurpės dešiniojo kranto. Iš pietų jį juosia pelkėtas Šiurpės slėnis, iš vakarų – pelkė, iš kitų pusių – žemi laukai. Šlaitai statūs, apie 8 m aukščio. Aikštelė keturkampė, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 50x25 m dydžio, 2 m žemesne vakarine dalimi, su 1 m aukščio pylimais galuose: pietuose – 9 m, šiaurėje – 18 m pločio. Geriau išlikęs pietinis pylimas. Jis apie 10 m ilgio ir 1 m aukščio nuo aikštelės, šiaurinis jau beveik visai išskleistas. Šiaurinėje piliakalnio papėdėje iškastas 10 m pločio, 3 m gylio griovys, atkertantis žemesnį trikampį kalvos smaigalį.

Piliakalnis apardytas 1910 m. jame pradėjus laidoti mirusiuosius. Aikštelė dirvonuoja, šlaitai apaugę praretintais lapuočiais ir pušimis.

Pietinėje, pietvakarinėje ir rytinėje pašlaitėse, 1 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta grublėtos keramikos.

## Tyrimai

Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1968 m. atliko Juozas Šliavas ir Žeimelio vidurinės mokyklos moksleiviai. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu pr. m. e. – XIII a.

## Galerija

Vaizdas:Kalnuociu piliakalnis is pietu puses.jpg ‎ |Kalnuočių piliakalnis iš pietų pusės
Vaizdas:Kalnuociu piliakalnis is vakaru puses.jpg |Kalnuočių piliakalnis iš vakarų pusės


## Šaltiniai

* Lietuvos kultūros ir gamtos paminklų atlasas. Enciklopedijų leidykla, Vilnius, 1991 m., p 66.
* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.151.
* Valstybės archeologijos komisijos medžiaga. KPC archyvas. F.1. Ap.1. B.73. P.278-287.
* Покровский Ф. В. Археологическая карта Ковенской губернии. Вильна, 1899. c. 60.
* Juozas Šliavas. Kai kurios pastabos žiemgalių klausimu // Kraštotyra. V., 1967. P.57-58.
* J. Šliavas. Perkūno kerštas. Pelaniškių kaimo legenda // Auksinė varpa (Pakruojis). 1968, balandžio 4 d.
* J. Šliavas. Pašvitinio-Linkuvos apylinkių archeologiniai paminklai // Kraštotyra. V., 1970. P.119-120;

## Nuorodos
* Lietuvos piliakalniai
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
2009 m. rinkimai į Europos Parlamentą Lietuvoje

2009 m. birželio 7 d. Lietuvoje vyko antrieji **rinkimai į [[Europos parlamentas|Europos parlametą]]**. Rinkimuose buvo išrinkta 12 parlamento narių, kurie atstovauja Lietuvai.

Šie rinkimai visoje Europoje pasižymėjo mažu rinkėjų aktyvumu. Lietuvoje savo balso teise pasinaudojo 20,98 % rinkėjų. Tai daugiau nei dvigubai mažiau, palyginus su pirmaisiais Europos parlamento rinkimais, kuriuose balsavo 48.38 % rinkėjų.

Praėjus savaitei po rinkimų birželio 14 d. Vyriausioji rinkimų komisija patvirtino galutinius rinkimų rezultatus.

## Kanditatuojančios partijos
Dalyvauti rinkimuose išsikėlė 15 Lietuvos partijų, koalicijų.

## Rinkėjų aktyvumas
Balsuojant iš anksto per keturias dienas savo balsą atidavė 4,11 % balso teisę turinčių piliečių (109 888).

Rinkėjų aktyvumas **balsavimo dieną**:

## Rinkimų rezultatai
*Pateikiamos tik partijos gavusios mandatus:*

## Išnašos

## Nuorodos
* Europos parlamento rinkimų puslapis
* Vyriausios rinkimų komisijos puslapis