open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Tritonas (mitologija)

**Tritonas** (**Tritonis**) graikų mitologijoje – jūrų dievas, Poseidono ir Amfitritės sūnus. Jis buvo vadinamas gelmių pasiuntiniu. Jo kūną sudarė žmogaus viršutine dalis ir žuvies uodega vietoje kojų. Tritonas gyveno auksiniuose namuose jūros gelmėse. 

Kai kuriuose mituose, minima, kad jis yra Libijos sūraus ežero Tritonio dievas, turintis žmoną Tritonidę. Pagal šią versiją, jis tapatinamas su Poseidonu, o jo žmona su Amfitrite. Su žmona susilaukė nimfos Palajos. Audra į Libiją nubloškė argonautus, Tritonas padėjo jiems išplaukti į Viduržemio jūrą ir padovanojo žemių žiubsnelį, iš kurio vėliau susiformavo Kalisto sala. 

**Tritonais** taip pat vadinamos į undines panašios vyriškos būtybės, gyvenančios jūroje. Jos lydėdavusios Poseidoną ir Amfitritę.

Tritonas (tuo pačiu vardu) aptinkamas ir romėnų mituose ir epuose, pavyzdžiui, „Eneidoje.“ 

## Išnašos
Skiauterėtieji tritonai

* *Triturus* Boulenger, 1878

**Skiauterėtieji tritonai** (*Triturus*) – uodegotųjų varliagyvių (*Caudata*) būrio, tikrųjų salamandrų (*Salamandridae*) šeimos varliagyvių gentis.

## Rūšys
2021 m. duomenimis, išskiriamos 9 rūšys:
# *[[Triturus anatolicus]]* Wielstra and Arntzen, 2016;
# *[[Triturus carnifex]]* (Laurenti, 1768) - Pilkadėmis tritonas;
# *[[Triturus cristatus]]* (Laurenti, 1768) - Skiauterėtasis tritonas;
# *[[Triturus dobrogicus]]* (Kiritzescu, 1903) - Dunojinis tritonas;
# *[[Triturus ivanbureschi]]* Arntzen and Wielstra in Wielstra, Litvinchuk, Naumov, Tzankov, and Arntzen, 2013;
# *[[Triturus karelinii]]* (Strauch, 1870) - Karelino tritonas;
# *[[Triturus macedonicus]]* (Karaman, 1922) - Makedoninis tritonas;
# *[[Triturus marmoratus]]* (Latreille, 1800) - Marmurinis tritonas;
# *[[Triturus pygmaeus]]* (Wolterstorff, 1905) - Nykštukinis tritonas;

## Paplitimas Lietuvoje
Lietuvoje aptinkama viena rūšis:
* Skiauterėtasis tritonas (*Triturus cristatus*); įrašytas į Lietuvos raudonosios knygos 4 (I) kategoriją.

## Šaltiniai

* terminai.vlkk.lt / Skiauterėtieji tritonai 

## Nuorodos
* tritonai.wordpress.com / Informacija apie Lietuvoje gyvenančius tritonus
Pilzenas

**Pilzenas** – Čekijos miestas šalies vakaruose, Bohemijoje, Radbuzos, Mžės, Uslavos ir Uhlavos upių santakoje (nuo čia upė vadinama Berounka), 90 km į pietvakarius nuo Prahos. Ketvirtasis pagal dydį Čekijos miestas ir Pilzeno krašto centras. Miestas garsus savo alumi (žinomiausias – *Pilsner Urquell*) ir automobilių gamykla („Škoda“). 2015 m. Pilzenas, kartu su Monsu, tapo Europos kultūros sostine. Stambus įvairiašakės – mašinų, ginklų, lokomotyvų, elektronikos, metalo apdirbimo, maisto gamybos, popieriaus, chemijos pramonės centras, geležinkelių ir automobilių kelių mazgas. Veikia daug teatrų, muziejų, zoologijos ir botanikos sodai, planetariumas.

## Istorija
Pilis pirmąsyk paminėta 976 m., kaip mūšio tarp Bohemijos kunigaikščio Boleslovo II ir Imperatoriaus Otono I pajėgų mūšio vieta. Miesto teises 1295 m. suteikė Vaclovas II. Tai buvo svarbus miestas kelyje Niurnbergas–Peterburgas. Viduramžiais tai buvo trečias pagal dydį Bohemijos miestas (po Prahos ir Kutná Hora). Husitų karų metais tai buvo viena iš katalikų citadelių. 1468 m. Pilzeno mieste buvo pagaminta pirmoji Čekijoje spausdinimo mašina.

1599–1600 m. tai buvo karaliaus Rudolfo II rezidencija. Trisdešimtmečio karo metu 1618 m. miestą užėmė protestantai, vadovaujami Mansfeldo. 1637 m. ir 1648 m. miestą dukart nesėkmingai buvo apgulę švedai.

Antrojo pasaulinio karo pabaigoje Pilzeno miestą ir visą vakarinę Bohemiją iš nacistinės Vokietijos išvadavo JAV 3-oji armija, vadovaujama generolo Dž. S. Patono. Likusią Čekijos dalį išvadavo Raudonosios Armijos daliniai. Po Jaltos konferencijos šis regionas perėjo į Sovietų Sąjungos įtakos sferą.

## Architektūra
Miesto architektūros įžymybėmis laikoma:
* Gotikinė Šv. Baltramiejaus bažnyčia (aukščiausias Čekijoje bokštas – 100 m), pastatyta 1292 m.
* Renesanso stiliaus XVI a. aikštė.
* Trečioji pagal dydį pasaulyje sinagoga (po Jeruzalės ir Budapešto sinagogų).

## Sportas

### Futbolas
* FC Viktoria Plzeň
* SK Plzeň

## Šaltiniai
Aksominė revoliucija

**Aksominė revoliucija** – populiarus 1989 m. Čekoslovakijos visuomenės veiksmų pavadinimas. 

## Istorija
Dar 1989 m. rugpjūčio mėnesį kilus opozicijos demonstracijoms, komunistų valdžia jas išvaikė jėga. 1989 m. lapkričio 17 d. prasidėjo taiki studentų demonstracija Prahoje, kurią numalšino policijos pajėgos. Kilus nepasitenkinimui, lapkričio 19 d. prasidėjo masiniai protestai, kurie truko iki gruodžio mėnesio pabaigos, komunistai nedrįso panaudoti jėgos ir prarado valdžią. 1989 m. Čekoslovakijos prezidentu išrinktas disidentas, kovotojas už žmogaus teises Vaclavas Havelas. 

Žlungant komunistiniams režimams gretimose šalyse, lapkričio 28 d. komunistinė valdžia nutarė atsisakyti vienpartinės sistemos, atidaryti sienas su Vakarų Vokietija ir Austrija. Gruodžio 10 d. prezidentas Gustavas Husakas paskyrė naują vyriausybę, daugiausiai sudarytą iš opozicinių partijų atstovų, o pats atsistatydino.

Išnykus griežtai, centralizuojančiai komunistų valdžiai, vėl iškilo istoriniai nesutarimai tarp čekų ir slovakų. "Piliečių forumas" skilo į dvi dalis − centro kairiųjų Piliečių sąjūdį ir dešiniąją Piliečių demokratinę partiją. 1992 m. per visuotinius rinkimus į valdžią atėjo partijos, siekiančios suskaidyti bendrą valstybę. 1993 m. sausio 1 d. buvo įkurta Čekijos respublika. Slovakijos respublika buvo taip pat buvo paskelbta 1993 m. sausio 1 d., kuriai vadovavo Michalas Kovačas.
Rusijos pilietinis karas

**Rusijos pilietinis karas** (; 1917 m. lapkričio 7 d. – 1922 m. spalio 25 d.) – keletas karinių konfliktų tarp skirtingų politinių, etninių, socialinių grupių ir valstybinių darinių buvusios Rusijos imperijos teritorijoje, vykusių po Spalio revoliucijos 1917 m. lapkričio mėnesį valdžią paėmus bolševikams. Pagrindinė kova vyko tarp komunistų bolševikų (pagal L.Trockio įkurtą Raudonąją armiją vadintų „raudonaisiais“) ir įvairių jiems oponavusių grupių – konservatorių, demokratų, nuosaikiųjų socialistų, nacionalistų ir Baltosios gvardijos. Pilietinis karas baigėsi bolševikų pergale.

Pilietinis karas vyko daugiausia trijuose pagrindiniuose frontuose: rytų, pietų ir šiaurės vakarų. Taip pat karą galima suskirstyti į tris pagrindinius laikotarpius.

## Kovojančios pusės

Pilietinis karas vyko tarp „raudonųjų“ (komunistų ir revoliucionierių) ir „baltųjų“ (monarchistų, reakcionierių, demokratų ir konservatorių), kurie priešinosi bolševikų režimui. Baltųjų kovą prieš Raudonuosius palaikė ir užsienio šalys. Prancūzijos ir Jungtinės Karalystės pajėgos po Vokietijos pralaimėjimo kare 1918 m. lapkritį įsiveržė iš šiaurės ir pietų, užimdamos vokiečių paliekamas Rusijos teritorijas ir užėmė aiškiai baltuosius palaikančią poziciją. „Baltuosius“ aktyviai rėmė ir kitos užsienio valstybės (Vokietija, Lenkija). Nuosaikūs socialistai, anarchistai ir nacionalistai kovojo su abiem pagrindinėm jėgom ir buvo vadinami „žaliaisiais sukilėliais“. Anarchistinės grupės Ukrainoje (pvz., vadovaujamos Nestoro Machno), priklausomai nuo situacijos kovojo tiek su vienais, tiek su kitais.

### Baltieji
Didelės antibolševikinės pajėgos susitelkė Rusijos pakraščiuose. Šiaurės Kaukaze susiformavo vadinamoji Savanorių armija, vadovaujama generolų L. Kornilovo, A. Denikino, M. Aleksejevo. Bendrai baltieji sudarė tris frontus:
* pietuose: generolo Denikino ir Krasnovo vadovaujami Dono kazokai ir savanoriai;
* šiaurės vakaruose: Judeničiaus armija;
* vakarų Sibire, Omske: admirolo Kolčiako armija, sustiprinta 40 000 Čekoslovakų korpuso (karo belaisviai).

Be šių trijų frontų dar buvo gana savarankiškų baltųjų pajėgų:
* rytų Sibire: Atamano Semionovo kazokų pajėgos, remiamos japonų ir amerikiečių;
* Mongolijoje: Azijos kavalerijos divizija, vadovaujamas baltvokiečio Ungern von Sternberg.

### Raudonieji
Raudonosios armijos stiprinimui, gynybos organizavimui vadovavo karo reikalų komisaras Levas Trockis. Buvo įvesta privaloma karinė tarnyba 18-40 metų vyrams. Raudonoji armija išaugo nuo 1 milijono karių 1918 m. pabaigoje iki daugiau nei 5 milijonų praėjus dvejiems metams. Buvo panaudotos visos ginklų atsargos, imta gaminti naujus.

## Karo eiga
Tai, kad kilo pilietinis karas, nustebino Leniną ir pradžioje jis nepakankamai įvertino savo priešininkų jėgas.

1918 m. vasarą ir rudenį Ukraina, Donas, Kubanė, Pavolgis, Sibiras buvo su bolševikais kovojančių baltagvardiečių rankose.

Po 1919 m. pradžios puolimo Raudonoji armija užėmė didelę dalį per Pirmąjį pasaulinį karą vokiečių okupuotų teritorijų.
Stiksas

**Stiksas** (**Stiksė** arba **Stiga**, ) – viena iš penkių upių pragaro Hado karalystėje ir deivė, upės personifikacija. Stiksė buvo viena iš vyresnių Okeano ir Tetijos dukterų. Pagal kitą versiją ji yra Niktės ir Erebo duktė. Su Palantu ji buvo Zelo („uolumas“), Nikės („pergalė“), Kratoso („jėga“) ir Bijos („galia“) motina. Per Stiksą į Hadą mirusius plukdo Charonas.

Dievams susikivirčijus būdavo duodama priesaika virš Stikso upės. Priesaika Stikso vandenimis buvo pati tvirčiausia.

Titanomachijos metu Stiksė stojo Dzeuso pusėn, vėliau ją Dzeusas apdovanojo.
Bija (mitologija)

Graikų mitologijoje **Bija** – galios personifikacija, Palanto ir Stiksės dukra. Ji buvo Nikės, Kratoso ir Zelo sesuo. Su Bijos pagalba dievai įkalino Prometėją. Bija buvo Dzeuso palydovė.

Ašančių mitologijoje **Bija** (Bijas) – vyriausias Njamės, dangaus dievo, ir Asase Ja sūnus.
Nikė

Graikų mitologijoje **Nikė** – pergalės deivė, Palanto ir Stiksės dukra, Kratoso, Bijos ir Zelo sesuo, Dzeuso palydovė. Mene vaizduojama su sparnais. Romėniškas Nikės ekvivalentas – Viktorija.

Nikė buvo garbinama kaip **Atėnė Nikė** – dviejų deivių sąjunga. Atėnų Akropolyje stovi Atėnės Nikės šventykla, pastatyta apie 410 m. pr. m. e. Pasak Pausanijaus, Atėnės Nikės statula buvo be sparnų – *Nike Apteros* (kad statula negalėtų palikti Atėnų miesto). Šioje šventykloje taip pat buvo atrastas garsusis Nikės atrištais sandalais atvaizdas (*Nike Slancio*), kuris dabar demonstruojamas Akropolio muziejuje Atėnuose. Samotrakės saloje buvo atrasta viena žymiausių marmurinių helenistinio laikotarpio skulptūrų – Samotrakės Nikė, dabar eksponuojama Luvre.

Graikai Nikę vaizdavo nuogą (ar šarvais prisidengusią) moterį su sparnais. Kai kuriuose Graikijos regionuose ji vaizduojama kaip važnyčiojanti karietą, dar kitur – laikanti ginklus, trofėjus, grojanti fleita arba lyra. Nikės atvaizdas buvo dažnas ant daugumos Graikijos monetų.

Dzeusas ir Atėnė dažnai vaizduojami su Nikės statulėle rankose. Nikės statulėlė būdavo daroma iš aukso ir dramblio kaulo.
Argas (mitologija)

Graikų mitologijoje **Argo** vardu buvo keletas personažų:
# Šimtaakis milžinas, saugojęs nimfą Ijo. Jis buvo labai veiksmingas sargas, nes vienu metu galėjo miegoti kelios jo akys, o kitos tuo metu galėjo stebėti aplinką. Argas užmušė Echidną, kai ši miegojo savo urve (Homeras, Iliada ii.783; Hesiodas, Teogonija, 295 ir toliau; Apolodoras, ii.i.2). Hera buvo pavedusi Argui saugoti nuo Dzeuso baltą telyčią. Hera žinojo, kad iš tikro telyčia buvo Ijo, viena iš daugelio Dzeuso meilužių nimfų. Siekdamas išlaisvinti Ijo Dzeusas paliepė Hermiui nužudyti Argą. Hermis apsimetė piemeniu ir sugebėjo užmigdyti visas Argo akis ilgomis istorijomis.
# Odisėjo šuo. Kai Odisėjas grįžo iš kelionės, užsimaskavęs elgeta, tik sena Odisėjo auklė Euriklėja ir ištikimas šuo Argas jį atpažino. Po to kai Argas atpažino savo seniai prarastą šeimininką, ramiai numiršta.
# Argonautų laivo statytojas, argonautas. Jo garbei laivas buvo pavadintas Argu, nuo laivo kilo argonautų pavadinimas.
# Miesto eponimas. Dzeuso ir Niobės sūnus, tapęs Apio įpėdiniu ir Foronėjos valdovu, kuri vėliau buvo pervardinta jo garbei. Pagal vieną versiją, jis susituokė su Evadne, Strimono ir Nejaros dukra. Susilaukė Ekbaso, Peiro, Epidauro, Kriaso. Pagal kitą versiją, jos žmonos vardas nežinomos, tačiau žinoma, kad susilaukė trijų sūnų: Peiro, Forbo ir Tirinso.
# Vyriausias Frikso ir Chalkiopės sūnus. Argas ir jo broliai išvyko parsigavežti senelio iš Orchomeno karalystės, tačiau sudužo laivas ir buvo išgelbėti argonautų. Argas ir jo broliai: Kitisoras, Melas ir Frontis padėjo Jasonui kelionėje, vėliau kartu grįžo į Graikiją.

## Literatūra
* Apolonijas Rodietis. Argonautika. Iš sen.graikų k. vertė Audronė Kudulytė-Kairienė. Vilnius, Mintis, 2012.
Kratosas

**Kratosas** (arba ***Kratas***;  – „jėga“) graikų mitologijoje – jėgos personifikacija, jaunesnysis titanas. Jis buvo Stiksės ir Palanto sūnus. Kratosas buvo Dzeuso sąjungininkas kovoje su titanais.

Lotyniškas vardo variantas – Kratas (*Cratus*).

## Nuorodos
Zelas

Graikų mitologijoje **Zelas** („uolumas“) – uolumo ir atsidavimo personifikacija. Jis buvo Palanto ir Stksės sūnus, Nikės, Kratoso ir Bijos brolis. Zelas įėjo į Dzeuso palydą.
Viktorija (mitologija)

Romėnų mitologijoje **Viktorija** () – pergalės deivė. Jos graikiškas ekvivalentas yra deivė Nikė. Tapatinama su romėnų deive Belona. Viktoriją romėnai adaptavo pagal sabinų žemdirbystės deivę Vakuną.
Times New Roman

**Times New Roman** – serifo šriftas, kurį britų laikraščio „The Times“ užsakymu sukūrė tipografas Stanley Morison, tuo metu dirbęs spausdinimo įrangos kompanijos „Monotype“  Didžiosios Britanijos padalinio patarėju meno klausimais.

Tai vienas populiariausių visų laikų šriftų, sutinkamas asmeninių kompiuterių tekstų rengyklėse. Įtrauktas į šriftų rinkinį Core fonts for the Web.

## Išnašos
Storosios žarnos vėžys

**Storosios žarnos vėžys** () – piktybinis navikas išsivystantis storojoje žarnoje: storosios žarnos *flexura coli dextra* ir *sinistra* srityse, taip pat aklojoje, nusileidžiančiojoje ir riestinėje žarnoje. Dažniausiai kalbant apie storosios žarnos vėžį turima galvoje **kolorektalinė karcinoma**, tačiau šioje virškinimo trakto dalyje gali išaugti ir kiti piktybiniai navikai:
* Kolorektalinė karcinoma, adenokarcinoma – dažniausias piktybinis storosios žarnos susirgimas, trečiasis pagal dažnumą vyrams (po plaučių ir prostatos vėžio) ir antrasis pagal dažnumą moterims (po krūties vėžio)
* **[[Gastrointestinalinis stromos navikas|Gastrointestinalinės stromos navikai]]**
* **[[Neuroendokrininės neoplazijos|Neuroendokrininiai navikai]]**
* Limfoma sudaro tik 0,2% storosios žarnos vėžio atvejų, dažniausiai nustatoma marginalinės zonos limfoma, mantijos ląstelių limfoma,  difuzinė didelių B ląstelių limfoma, literatūroje aprašyti pavieniai Burkitt limfomos atvejai. 
* Minkštųjų audinių navikai – sarkomos, kitų piktybinių navikų metastazės (pasitaiko labai retai, literatūroje aprašomi tik pavieniai atvejai)

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Papildoma informacija apie žarnyno ir storosios žarnos vėžį
Virusinis hepatitas

**Virusinis hepatitas** () – liga, pažeidžianti kepenis. Sukelia keli skirtingi virusai. Skiriami keli ligos variantai:
* **infekcinis hepatitas**, arba **A** hepatitas – plinta peroraliniu ir oro – lašeliniu būdu.
* **seruminis hepatitas**, arba **B** hepatitas – užsikrečiama parenteraliai. Trečioji hepatito sukėlėjų grupė – **hepatitas C**, dar vadinamas hepatitu po kraujo perpylimo.

Tai viena iš dažniausių infekcinių ligų. Infekcijos šaltinis – žmogus. Hepatitinė infekcija užkrečia kepenis, todėl gali sutrikti jų veikla, atsirasti kepenų vėžys, ištikti mirtis.

Hepatito A užkrato šaltinis – sergantis žmogus. Virusas, išsiskyręs su išmatomis, užkrečia dirvožemį, vandenį, maistą, buities reikmenis, rankas. Dažniausiai suserga vaikai ir jauni žmonės, būna ligos protrūkių, ypač rudenį. Sergamumas padažnėja periodiškai kas 3-5 metai. Motinos antikūnai pereina per placentą naujagimiui ir apsaugo jį nuo ligos maždaug vienerius metus.

Hepatito B užkrato šaltinis – lėtiniu hepatitu sergantys ligoniai ir besimptomiai viruso nešiotojai. Virusas plinta pro pažeistą buityje odą bei gleivinę, darant gydomąsias procedūras nepakankamai steriliais instrumentais, perpilant infekuotą kraują ar jo komponentus. Užkratas plinta lytiniu būdu, per placentą perduodamas vaisiui.

## Epidemiologija
2013 m. nuo virusinio hepatito mirė apie 1,5 mln. žmonių, daugiausia nuo hepatito B ir C. Labiausiai paveiktas regionas – Rytų Azija, ypač Mongolija.

## Išnašos
Hepatitas

**Hepatitas** –  įvairios kilmės kepenų uždegiminė liga.

Jis pagal priežastis gali būti skirstomas į grupes:

* Virusinis hepatitas
* Autoimuninis hepatitas
* Toksinis hepatitas (alkoholinis, vaistų sukeltas)

## Šaltiniai
Metamorfozės

**Metamorfozės** – romėnų poeto Ovidijaus poema, susidedanti iš lotynų kalba parašytų 15 knygų, kuriose aprašomas pasaulio sukūrimas ir istorija pagal graikų ir romėnų mitologiją.
Elektra (mitologija)

Graikų mitologijoje **Elektros** () vardu buvo trys personažai.

# Agamemnono ir Klitaimnestros duktė, Oresto, Ifigenijos ir Chrisotemidės sesuo.
# Okeano ir Tetijos dukra, su Dzeusu susilaukė Dardano, Jasiono ir Harmonijos.
# Plejadė arba okeanidė, su Taumu susilaukė Iridės ir harpijų.

## Mirtingosios Elektros mitas
Pagal legendą, kai Agamemnonas grįžo iš Trojos karo ir jį nužudė jo žmonos meilužis Egistas (ar Klimenestra pati), Elektros Mikėnuose nebuvo. Elektra paslėpe tuomet dar mažą savo brolį Orestą.

Po daugelio metų Elektros brolis Orestas sužinojo iš Delfų orakulo, kad turi grįžti į Mikėnus ir atkeršyti už tėvo mirtį. Pasak Aischilo, jis sutiko Elektrą prie Agamemnono kapo. Jie susitarė, kad Orestas keršydamas nužudys motiną. Pagal vieną iš versijų būtent Elektra sukurstė Orestą šiam žiauriam žingsniui.

Vėliau Elektra ištekėjo už Pilado, gero Oresto draugo ir Strofijo karaliaus sūnaus. Ji turėjo du vaikus: Strofiją ir Medoną.

## Literatūra
Elektros istorija nuo senų laikų skatino daugelio dramaturgų, poetų ir rašytojų kūrybą.
## Psichoanalizė
Vienas iš psichologinių sutrikimų vadinamas „Elektros kompleksu“.

## Šaltiniai
* Eschilas, *Orestas*;
* Euripidas, *Elektra* ir *Orestas*;
* Sofoklis, *Elektra*.
Argonautas

**Argonautas** gali reikšti:
* Graikų mitologijos dydvyriai – argonautai;
* Aštuonkojų (*Octopodo*) būrio moliuską – argonautas.
Vltava

**Vltava**, (, ) – Čekijos upė, prasidedanti Šumavos aukštikalnėse, teka per Česky Krumlovą, Česke Budejovicus, Prahą, o Melniko miestelyje įteka į Elbę (Čekijos teritorijoje vadinamą Labe). Ilgiausia vien Čekijos teritorija tekanti upė.

Didžiausi intakai: Malšė, Lužnicė, Sazava (dešinieji), Otava, Berounka (kairieji).
Česke Budejovicai

**Česke Budejovicai** – Čekijos miestas šalies pietvakariuose, ant Vltavos upės (čia įteka mažesnis Malšės upelis). Didžiausias Pietų Čekijos krašto miestas. Išvystyta mašinų, popieriaus, alaus pramonė, gaminami pieštukai. Mieste yra Pietų Bohemijos universitetas, Pietų Čekijos muziejus, pasaulyje žinomo *Budweiser* alaus gamykla. Išlikę XV a. pilies liekanos, gotikiniai namai, vienuolynai, kelios cerkvės, Šv. Mykolo katedra, XVIII a. rotušė.

## Istorija

Miestą 1265 m. įkūrė *Hirzo*, Bohemijos karaliaus Otokaro II riteris.

## Sportas
* SK Dynamo České Budějovice (futbolo klubas)
Ašančių mitologija

**Ašančių mitologija** – ašančių tautos politeistinė mitologija, kurios svarbiausias dievas yra Njamė (arba Njankoponas) – visažinis, visagalis dangaus (ir Saulės) dievas. Jo žmona – Asasė Ja, du vaikai – Bija ir Tano. Asasė Ja – žėmės derlingumo deivė.

Tano – vienas svarbesnių dievų, visi kiti dievai, ypač upių dievai laikomi Tano vaikais. Dievai – Njamės vaikai – tarpininkai tarp žmonių ir Njamės.

*Anansi* – liaudies herojus, dažnas pasakose (kaip apgavikas). Veikia Njamės vardu – atneša lietų, užgesina gaisrus. Tapatinamas su voru arba chameleonu. Pagal kitus šaltinius – nėra dievybė, tik pasakų herojus. Anansi žmona – Aso.

*Sasabonsam* – mitinė pabaisa ilgomis rankomis ir kojomis, krauju pasruvusiomis akimis. Jis sėdi medžiuose ir nuleidęs kojas gaudo neatsargius medžiotojus.
1710 m.

**1710** m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.

## Lietuvoje

### Gimtadieniai
* **[[Rugpjūčio 24]]** d. – Adomas Abramavičius, pamokslininkas (m. 1753 m.).

**Nedatuota**

* Stanislovas Jurgis Oginskis, Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės (LDK) karinis ir politinis veikėjas (m. 1748 m.).
### Mirtys
* **[[Gegužės 19]]** d. – Stanislavas (Stanislovas) Antanas Ščiuka, šlėkta, didikas, politikas ir rašytojas. Kariškio Stanislavo ir Sofijos Špilevskos Neronovič sūnus, 1695 m. vasario 6 d. vedęs seniūno Jano Boguslavo Potockio dukrą - Konstanciją Mariją Aną Potocką (g. 1652 m.).
* **[[Lapkričio 5]]** d. – Samuelis Bitneris, Lietuvos raštijos darbuotojas, vertėjas, evangelikų reformatų kunigas (g. 1632 m.).
##### Neaprašyti

* Albertas Griškevičius, mokyklinės dramaturgijos atstovas, jėzuitas (g. 1667);
* Jonas Drevsas, filosofas, teologas jėzuitas (g. 1646).

## Pasaulyje

### Gimtadieniai
* **[[Gegužės 14]]** d. – Adolfas Frederikas, 1751–1771 m. Švedijos karalius (m. 1771 m.).
##### Neaprašyti

* **[[Vasario 15]]** d. – Liudvikas XV, Prancūzijos karalius. Karaliumi jis tapo sulaukęs penkerių ir soste išbuvo iki 1774 m.;
* **[[Balandžio 26]]** d. – Tomas Reidas, škotų filosofas (m. 1796);
* **[[Rugpjūčio 24]]** d.:
** Adomas Abramavičius, pamokslininkas (m. po 1753);
** Tomas Simpsonas, britų matematikas (m. 1761).

### Mirtys
* **[[Sausio 16]]** d. – Higashiyama, 113 Japonijos kaizeris (g. 1675 m.).

## Nuorodos
Njamė

**Njamė**, **Onjamė**, **Njankoponas** – vyriausias dievas – kūrėjas ašančių mitologijoje. Jis sukūrė dangų, žemę. Prieš gimdamas žmogus yra Njamės apiplaunamas aukso vonioje, tada Njame ir nusprendžia būsimą žmogaus likimą. Njamės vaikai Bija ir Tano (šviesos, lietaus, upių dievai), žmona – Asasė Ja.

Tiesiogiai Njamei galėjo melstis tik karalius ir vyriausieji žyniai.

## Nuorodos
* Njamės simboliai
Mikrovamzdeliai

**Mikrovamzdeliai**, arba **mikrotubulės** ( 'mažas' +  'vamzdis') – ląstelės citoskeleto elementai. Yra 25 nanometrų skersmens ir 0,2-25 mikrometrų ilgio, tuščiaviduriai.

## Sandara
Mikrovamzdeliai sudaryti iš baltymo tubulino, kuris yra α ir β struktūros. Fromuojantis mikrotubulei, tubulino molekulės jungiasi po dvi ir sudaro dimerus, kurie bendrame vamzdelyje išsidėstę eilutėmis. α tubulinas visada prisijungia prie β tubulino. Mikrovamzdelį sudaro 13 iš tubulino dimerų sudarytų eilučių, kurios supa tuščiavidurę šerdį.

Mikrovamzdelių susidarymą ląstelėse kontroliuoja centrosomos (*mikrovamzdelių reguliavimo centrai*).

Mikrotubulės – nestabilūs dariniai. Netrukus po prisijungimo prie bendro vamzdelio, tubulinas disocijuoja. Tačiau dinamiškumas – viena naudingiausių mikrotubulių savybių.
Kaip energijos šaltinį mikrovamzdeliai naudoja GTP (analogija ATP molekulėms). Prisijungęs prie bendro vamzdelio tubulinas pakeičia prie jo prisikabinusią GDP molekulę į GTP ir netrukus ją hidrolizuoja. Dėl šios hidrolizės, tubulinas linkęs disocijuoti nuo mikrotubulės, tačiau hidrolizė vyksta lėčiau nei jungimasis į vamzdelį.

## Funkcijos
* Padeda judėti ląstelės organoidams – prie jų prisikabinę motoriniai baltymai „gabena“ organoidus
* Dalyvauja ląstelei dalijantis – iš jų sudaryti verpstės siūlai, kurie tampo chromosomas metafazės metu ir išdėsto jas ekvatoriuje. Taip pat dėl mikrotubulių ir motorinių baltymų veiklos chromosomos nutempiamos į skirtingus ląstelės polius anafazės metu, o skirtingos ląstelės pusės yra stumiamos viena nuo kitos, kad galėtų įvykti citokinezė ir ląstelės pasidalijimas į dvi.
* Kartu su motoriniais baltymais sudaro blakstienėles ir žiuželius ir suteikia kai kurioms ląstelėms judėjimo funkciją



## Susiję motoriniai baltymai

Motoriniai baltymai, veikiantys kartu su mikrotubulėmis:
* Dineinas (mitozės ir mejozės metu stumia ląstelės polius vieną nuo kito; sudaro žiuželius ir blakstienėles)
* Kinezinas (anafazės metu traukia chromosomas į priešingus polius; „gabena“ organoidus ląstelėse)

## Taip pat skaitykite
* Aktinas
* Tarpiniai siūleliai
Chloroplastas

**Chloroplastas** – augalinės ląstelės žalią pigmentą chlorofilą turinti plastidė, atliekanti fotosintezės funkciją. Skersmuo apie 4-6, ilgis – 1-5 mikrometrai. Chloroplastai yra aukštesniųjų augalų lapuose, prie stiebo paviršiaus ir jaunuose vaisiuose. Dumblių ląstelėse būna vienas arba keli skirtingos formos chloroplastai. Aukštesniųjų augalų ląstelėse būna apie 10-200 lęšio formos chloroplastų.

## Chloroplasto sandara
Apvalkalėlis sudarytas iš dviejų membranų, kurios gaubia bespalvę **[[Stroma|stromą]]**. Stromoje išsidėsčiusios fotosintetinės membranos – **[[Tilakoidas|tilakoidai]]**, kurie kaip monetos sudėtos viena ant kitos sudarydamos **[[grana]]s** su chlorofilu. Viename chloroplaste gali būti šimtai granų.

Išorinė membrana yra laidi įvairiems jonams ir elektrocheminio gradiento nesukuria. Veikianti šviesinės fotosintezės stadijos sistema sukuria didelį H+ gradientą skersai tilakoidų membranų (H+ perteklius vidininėje () tilakoido pusėje. Šį gradientą tilakoido membranoje esanti H+-ATFazė naudoja makroenerginiam junginiui ATF pagaminti. ATF reikalingas stromoje vykstančiai tamsinei fotosintezės stadijai. Chloroplasto membranų sistema schematiškai paprastai vaizduojama taip:

Tilakoidų membranose yra apie 50 proc. baltymų, taip pat lipidų (daugiau yra fosfolipidų). Stromoje yra DNR, iRNR, tRNT, ribosomų, fermentų ir riebalų lašelių.

## Kilmė
Chloroplastas turi savo atskirai replikuojamą DNR ir savo baltymų sintezės sistemą, nors daugelis chloroplastui reikalingų baltymų sintetinama jį gaubiančioje ląstelės dalyje pagal branduolyje esančius genus. Manoma, jog chloroplastus turinti ląstelė yra toli pažengusi fotosintetinančios bakterijos (tapusios chloroplastu) ir didesnės ją „pararijusios“ ląstelės (likusi ląstelės dalis) simbiozės forma.

Mokslinė diskusija apie chloroplastų kilmę 

## Importo sistema
Branduolyje koduojami ir už chloroplasto ribų sintetinami baltymai turi specifinę lyderinę seką, kurią ląstelės transporto sistemos atpažįsta, nukreipdamos baltymą į chloroplastą.

Klasikinis objektas chloroplastų importo sistemai tirti yra žirnis (*Pisum sativum L*), kurio chloroplastus palyginti lengva išskirti.

## Funkcijos
* Fotosintezė. Tilakoidų membranose vyksta fotosintezės šviesos stadijos reakcijos, o stromoje – tamsos stadijos reakcijos ir krakmolo grūdelių gamyba.
Energija

**Energija** ( – veiksmas) – skaliarinis fizikinis dydis, objekto arba sistemos savybė, nulemta gamtos. Kūnas turintis energijos gali atlikti darbą ar išskirti šilumą.

Energijos matavimo vienetas SI sistemoje yra džaulis (1\mathrm{J}=1\mathrm{N}\cdot1\mathrm{m}). Dažnai naudojamas elektronvoltas – toks energijos kiekis, kurį gauna elektronas, perėjęs 1 V potencialų skirtumą.

## Etimologija
Tarptautinis žodis *energija* į Lietuvių kalbos žodyną buvo įvestas Jono Jablonskio.  Lietuviškas žodis *agnà* yra žodžio *energija* lietuviškas atitikmuo.

## Energijos rūšys
Kai kurie energijos pavyzdžiai:
* Vidinė energija
* Mechaninė energija
* Cheminė energija
* Elektros energija
* Rimties energija
* Kinetinė energija
* Potencinė energija

## Energija Žemėje

Saulė yra pradinis įvairių energijos formų šaltinis Žemėje, išimtis yra tik geoterminė energija. Energija, kurią žmogus gauna iš savo maisto yra fotosintezės proceso pasekmė, kurios metu branduolinės sintezės metu Saulėje gauta energija yra verčiama į cheminę energiją maisto pavidalu. Cheminė energija arba maistas tada yra verčiamas oksidacijos proceso metu į kūno šilumą arba judėjimą.

## Taip pat skaitykite
* Energijos tvermės dėsnis
* Termodinamika

## Šaltiniai
Citoplazma

**Citoplazma** ( 'ląstelė' + *plasma* 'lipdinys') – plazminės membranos apgaubtas ląstelės turinys, išskyrus branduolį. Ja užpildyta visa prokariotinė ląstelė. Citoplazma supa eukariotinės ląstelės branduolį. Jos dalis yra įvairūs organoidai (endoplazminis tinklas, lizosomos ir k.t.), kurių tarpai užpildyti citozoliu. Citoplazmoje vyksta visos gyvybiškai svarbios cheminės reakcijos, kaupiamos maisto medžiagos.

Pirmą kartą terminas panaudotas 1882 metais lenkų mokslininko E. A. Strasburgerio.

Citoplazma, judėdama eukariotų ląstelėse, perneša maisto medžiagas, fermentus, virusines daleles. Šis judėjimas vadinamas cikloze.
Blakstienėlė

**Blakstienėlė** () – apie 10 mikrometrų ilgio ląstelės paviršiaus ataugos, kuriomis naudojantis juda kai kurie vienaląsčiai organizmai. Taip pat jų randama ir žmogaus bei kitų gyvūnų kvėpavimo takų virpamajame epitelyje. Jos šalina (varo lauk) ten patekusias bakterijas ir dulkes. Be to, blakstienėlių yra ir žinduolių kiaušintakiuose, kur jie padeda kiaušinėliui judėti iš kiaušidės į gimdą.

Blakstienėlė sudaryta iš pamatinio kūnelio ir aksonemos, sudarytos iš 20 mikrovamzdelių. Ląstelės turi ne po vieną, o daug blakstienėlių.

Blakstienėlės būna *judrios* ir *nejudrios*. Judriosios blakstienėlės padeda ląstelei judėti, tuo tarpu nejudriosios veikia kaip juntamieji organoidai.

Žmogaus organizme genai, koduojantys blakstienėlių sandarą, atsakingi ir už spermatozoido žiuželio sandarą. Žiuželiai ir blakstienėlės - labai panašūs dariniai, tačiau žiuželiai ilgesni ir varo kitu būdu (žiuželiai orientuoti išilgai judėjimo krypties, o blakstienėlės paprastai jai statmenos). Bakterijų žiuželiai savo sandara ir veikimo principu skiriasi nuo eukariotų žiuželių ir blakstienėlių.
Branduolėlis

**Branduolėlis** () – ląstelės interfaziniame branduolyje esantis kompaktiškas darinys, stipriai laužiantis šviesos spindulius. Daugiausia sudarytas iš ribonukleoproteidų. Dažniausiai yra sferinis, bet gali būti ir juostinis arba sudėtingos formos, sudarytas iš skirtingai besidažančių dalių. Jis aptinkamas vienaląsčių organizmų branduoliuose ir augalinėse bei gyvūninėse ląstelėse.

Paprastai būna 1-2 ovalūs ar apvalūs branduolėliai, kartais būna keletas, o augančiose žuvų kiaušialąstėse – daug. Branduolėlių skaičius, kaip ir jų dydis priklauso nuo ląstelės fiziologinės būsenos ir kinta. Branduolėlyje yra apie 80 proc. baltymų ir apie 15 proc. RNR. Mitozės metu branduolėlis virsta chromosomų kūneliais, o metafazėje ir anafazėje – jis nematomas. Atsiranda tik susidarant naujiems branduoliams.

## Funkcijos
* Dalyvauja ribosomų dalelių susidarymo procese.
* Branduolėlyje prasideda RNR formavimasis.
Numidija

**Numidija** (, ) – istorinė antikos laikų berberų valstybė Afrikos šiaurėje, dabartinėje Tuniso ir rytinėje Alžyro pakrantėje.

Valstybės ištakos buvo apie III a. pr. m. e., kai Numidijos teritorijoje susikūrė dvi gentinės valstybės – *Massyli* rytuose ir *Massaesyli* vakaruose. Masilių valdovas Masinisa apie 201 m. pr. m. e. su romėnų pagalba suvienijo abi gentis į vieną Numidijos valstybę. 

Apie 118 m. pr. m. e. – 105 m. pr. m. e. tarp Numidijos karaliaus Jugurtos ir Romos vyko Jugurtos karas. Romos sąjungininkė buvo Mauritanijos karalystė. Jugurtai pralaimėjus, Numidija padalinta: vakarinės jos dalys perduotos Mauritanijai, o rytinės išlaikytos kaip Romos pavaldi valstybė.

46 m. pr. m. e. mirus Jubai I, karalystė laikinai panaikinta, ją paverčiant Naujosios Afrikos provincija (). 31 m. pr. m. e. ji trumpam atkurta, į sostą pasodinant Jubą II. Dar po 6 metų, 25 m. pr. m. e., Numidija galutinai panaikinta, ją prijungiant prie Afrikos provincijos. Tik 193 m. jos teritorijos tapo administruojamos kaip atskira Numidijos provincija. 

## Numidijos karaliai
* Masinisa (201 m. pr. m. e. – 148 m. pr. m. e.)
* Micipsa (148 m. pr. m. e. – 118 m. pr. m. e.)
* Adherbalas (118 m. pr. m. e.)
* Hiempsalas (118 m. pr. m. e. – 117 m. pr. m. e.)
* Jugurta (112 m. pr. m. e. – 105 m. pr. m. e.)
* Gauda (105 m. pr. m. e. – 88 m. pr. m. e.)
* Juba I (60 m. pr. m. e. – 46 m. pr. m. e.)
* Juba II (31 m. pr. m. e. – 25 m. pr. m. e.)

## Išnašos
Goldžio kompleksas

**Goldžio kompleksas**, arba **Goldžio aparatas** () – ląstelės vienmembranis organoidas. Atrado italas Kamilis Goldžis 1898 m., kurio garbei ir pavadintas.

Goldžio komplekso vieta ląstelėje, jo forma priklauso nuo daugelio sąlygų. Epitelinėse ląstelėse jis yra tarp branduolio ir viršūninės ląstelės dalies, sekrecinėse ląstelėse – tarp branduolio ir sekretą išskiriančios ląstelės dalies.

## Goldžio komplekso sandara
Sudarytas iš suspaustų maišelių, cisternų, taip pat iš smulkių pūslelių ir iš stambių vakuolių. Smulkiosios pūslelės – tai transportinė struktūra, laiduojanti ryšį tarp endoplazminio tinklo ir Goldžio komplekso.

## Funkcijos
* Goldžio kompleksas paruošia, supakuoja ir paskirsto molekules po ląstelę.
* Atlieka ląstelės sekrecinę funkciją.
* Svarbus formuotis lizosomoms.
* Gyvūnų ląstelėse sintetina glikoproteidus ir glikolipidus.
* Išskiria angliavandenius, iš kurių susidaro augalinių ląstelių sienelės ir vabzdžių kutikulė.
Gondvana

** Gondvana** – superkontinentas, kurį sudarė dabartiniai Afrikos, Australijos, Antarktidos, Pietų Amerikos kontinentai ir Indijos subkontinentas.

Gondvana susidarė maždaug prieš 750–530 mln. metų ir ilgą laiką buvo netoli pietų ašigalio. Po staigaus judėjimo į šiaurę karbono periode susijungė su Šiaurės Amerikos-Baltikos kontinentu sudarydama kitą superkontinentą Pangėją. Juros periode Pangėja skilo į tą pačią Gondvaną ir Laurazijos superkontinentus. Dar po 30 mln. metų pati Gondvana pradėjo skilti į šiuolaikinius kontinentus: Afriką, Pietų Ameriką ir Australiją.
Minotauras

: *Šis straipsnis apie mitologinę būtybę. Apie filmą žr. [[Minotauras (filmas)]].*
Graikų mitologijoje **Minotauras** („Mino bulius“) – pabaisa, pusiau žmogus, pusiau jautis. Jis buvo vardu Asterijas („žvaigždėtasis“).

Dzeuso sūnus Minas, gyvenęs Kretos saloje, supykdė jūrų dievą Poseidoną. Šis į salą iš vandens pasiuntė jautį. Mino žmona ir Helijo duktė Pasifajė įsimylėjo nenusakomai gražų baltą jautį. Ji užsakė Dedalui padaryti medinę karvę, į kurią įsilindusi ji galėtų suartėti su gyvuliu. Persifajei pastojus gimė Minotauras.

Keliuose šaltiniuose minima, kad Heraklis sugavo baltąjį Kretos bulių viename iš savo žygdarbių. Minotauras buvo uždarytas į požeminį labirintą, sukonstruotą Dedalo. 

Atėniečiai užmušė Androgeną, Mino sūnų, pavydėdami jo pergalių Panatenaiko žaidynėse. Keršydamas už sūnų, Minas paskelbė karą Atėnams ir jį laimėjo. Minas pareikalavo, kad kas devyneri metai būtų atsiunčiami septyni Atėnų jaunuoliai ir septynios merginos, skirti paaukoti Minotaurui. Atėjus trečiam aukojimui, Tesėjas pasisiūlė užmušti pabaisą. Ariadnė, Mino duktė, įsimylėjo Tesėją ir padėjo jam išeiti iš labirinto, duodama raudonų siūlų kamuolį. Tesėjas užmušė Minotaurą magišku kardu, kurį jam buvo davusi Ariadnė, ir išleido kitus atėniečius. (Plutarchas, „Tesėjas“, 15-19; Apolodoras II. 1,15)
Laurazija

**Laurazija** – šiaurinis paleokontinentas, susiformavęs prieš 180 mln. m. mezozojaus epochoje, juros periode, skilus Pangėjai. Laurazijos sudėtinės dalys buvo Eurazija ir Laurentija (dab. Šiaurės Amerika), šie kontinentai nuo Laurazijos atsiskyrė prieš 135 mln. m.

## Išnašos
Ežerėlis

**Ežerėlis** – miestas Kauno rajono savivaldybėje, 20 km į vakarus nuo Kauno, 5 km į pietus nuo Zapyškio. Ežerėlio seniūnija, parapijos centras. Stovi Ežerėlio šv. Antano Paduviečio bažnyčia (pastatyta 1992 m.), Lietuvos nepriklausomybės dvidešimtmečio paminklas (pastatytas apie 1938 m., sovietmečiu nugriautas, atstatytas 1991 m.), yra paštas, veikia Ežerėlio pagrindinė mokykla, biblioteka.

## Etimologija

Ežerėlio vardas yra vandenvardinis vietovardis, kilęs iš kadaise šiaurės rytiniame miškų pakraštyje buvusio Kazlų Rūdos ežero, sunykusio darant melioraciją. Oficialiame 1925 m. vietovardžių sąraše „Lietuvos apgyvendintos vietos“ gyvenvietė pavadinta *„Ežerėtis“ durpių ind.* (galbūt kaip įmonės pavadinimas). Tarpukario lituanistikos instituto bylose įrašytas Ežerėlio kaimas, kurio pavadinimą siūlyta keisti į *Ežeras*. Pats gyvenvietės vardas tikriausiai paimtas iš dabartinio durpyno (ar jo dalies) buvusio vardo *Ežerėlis*.

## Geografija

Ežerėlis išsidėstęs Kazlų Rūdos miško šiaurės rytiniame pakraštyje, Ežerėlio durpyno saloje. Pasiekiamas iš kelio  pasukus į plentą  (6,3 km).

Mieste ir apylinkėse veikia seniausias Lietuvoje pramoninis siaurasis geležinkelis. Jis pradėtas tiesti I pasaulinio karo metais kaip 600 mm pločio geležinkelis siekiant išvežti durpes iš Ežerėlio durpyno ir medieną iš Kazlų Rūdos miškų. Jis driekėsi iki Kazlų Rūdos ir Jūrės pietuose ir siekė Kauno miestą rytuose, traukinio judėjimas buvo įtraukas į oficialų traukinių eismo grafiką. Pokariu geležinkeliukas perkaltas į 750 mm pločio vėžę. Išlikęs tipinis durpyninio siauruko depas, durpių iškrovimo estakada.

## Istorija

XIX a. vietovė priklausė Marijampolės apskričiai, čia buvo Ežerėlio pelkė miškuose, 1857 m. iš dalies nusausinta. Gyvenvietė ėmė kurtis 1915 m. vokiečiams pradėjus kasti durpes. XX a. 3–4 dešimtmetyje buvo iškasama po 15 000 t kasmet, kuras naudotas Kauno katilinėms. 1933 m. įsteigta pradinė mokykla.

II pasaulinio karo metu Ežerėlį naciai numatė kaip nedidelį čigonų getą: 1942 m. lapkričio 18 d. įsaku visi čigonai turėjo būti perkelti į Ežerėlio darbo stovyklą kasti durpių, o jų turtas konfiskuotas. Po Antrojo pasaulinio karo rekonstravus ir išplėtus durpių įmonę (1956 m. iškasta 220 000 t) gyvenvietė išaugo į durpininkų miestelį.

1946–1952 m. Ežerėlio apylinkėse veikė Tauro apygardos Žalgirio rinktinės Lietuvos partizanai. 1951 m. ir 1952 m. tarybų valdžia iš Ežerėlio ištrėmė 16 gyventojų.

1956 m. balandžio 2 d. Ežerėlis tapo miesto tipo gyvenviete, veikė buitinio aptarnavimo paviljonas, mėsos perdirbimo cechas, girininkija. 1954 m. įkurtas paštas, ambulatorija, 1954–1997 m. veikė ligoninė, nuo 1997 m. slaugos namai. 1956 m. pastatyti kultūros namai, 1963 m. atidaryta biblioteka.

1992–1998 m. pastatyta bažnyčia. 2006 m. patvirtintas Ežerėlio herbas.

|}

## Gyventojai

### Tautinė sudėtis

## Galerija

Ežerėlis. Įvažiavimas.JPG|Įvažiavimas į miestelį
Ežerėlis. Centre.JPG|Centre
Ežerėlis. Upelis.JPG|Upelis prie Upelio g.
Ežerėlis. Durpių įm. adm. pastatas.JPG|Durpių įmonės biuras
Ežerėlis. Erelitos baldai.JPG|Erelitos baldai


## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
* Ežerėlio bendruomenės centras
Venta (miestas)

**Venta** – miestas Akmenės rajono savivaldybėje, tarp Viekšnių (12 km) ir Papilės (9 km). Seniūnijos centras, yra 2 seniūnaitijos („Draugystės“ ir Ventos miesto). Stovi Ventos Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčia (pastatyta 2009 m.), veikia biblioteka, paštas. Ventos vardą šalyje ir užsienyje garsina liaudiškos muzikos kapela „Ventukai“ (2004 m. NML nugalėtojai).

## Etimologija

Gyvenvietė pavadinta Ventos upės, kuri prateka pietiniu ir vakariniu pakraščiu, vardu.

## Geografija

Miestas įsikūręs dešiniajame Ventos krante, vingiuotame upės ruože, prie Eglesio žiočių. Per Ventos upę nutiesti Ventos–Purvių pėsčiųjų tiltas ir Ventos tiltas. Šiauriniu Ventos miesto pakraščiu eina buvęs Liepojos–Romnų geležinkelis, stovi Akmenės geležinkelio stotis. Šalia miesto įsikūręs ir Ventos kaimas. Ventos miestas yra Ventos regioninio parko dalis. Apylinkėse gausu klinties (kalkakmenio).

## Istorija

1871 m. nutiesus Kaišiadorių–Liepojos geležinkelį buvo pastatyta Dabikinės geležinkelio stotis. Prie jos laikui bėgant įsikūrė nedidelė gyvenvietė. Tarpukaryje geležinkelio stoties pavadinimas pakeistas į Akmenę. Prie Akmenės geležinkelio stoties 1935 m. įkurta kalkių degykla AB „Kalkės“, su dviem degyklomis. Tuomet čia buvo degama daugiau nei 1/3 visos Lietuvos kalkių. Po II pasaulinio karo pastatytas Ventos statybinių medžiagų kombinatas, gaminęs silikatines plytas, šiferį, bitumo plyteles ir kitas statybines medžiagas.

1961 m. atidaryta biblioteka. Augant gamyklai ir jos darbuotojų skaičiui, 1966 m. gruodžio 30 d. sujungti Bausko ir Purvių II kaimai, o vietovė pavadinta Ventos darbininkų gyvenviete. 1978 m. balandžio 18 d. ji tapo miesto tipo gyvenviete (iki tol tai buvo didžiausias Lietuvoje kaimas), 1995 m. – miestu. 1999 m. patvirtintas Ventos herbas.

|}

## Gyventojai

### Tautinė sudėtis

## Švietimas ir ugdymas
* Ventos gimnazija
* Ventos muzikos mokykla
* Ventos gimnazijos ikimokyklinis skyrius „Berželis“.

## Galerija

Venta music school.jpg|Muzikos mokykla
Ventos centras.JPG|Medinės muzikantų skulptūros
Venta grocery shop.jpg|Viena iš parduotuvių


## Šaltiniai
Endoplazminis tinklas

**Endoplazminis tinklas** () – ląstelės vienmembranis organoidas. Sudaro membraniniai kanalai, cisternos ir pūslelės. Jie jungiasi, šakojasi ir sudaro sudėtingas struktūras. Endoplazminio tinklo membranos susijusios su branduolio apvalkalu bei kitais organoidais. Endoplazminis tinklas randamas beveik visose ląstelėse, kurios turi branduolį; nėra jo žinduolių subrendusiuose eritrocituose. Atrado 1945 m. K. Porteris.

## Endoplazminio tinklo sandara
Yra šiurkštusis ir lygusis endoplazminis tinklas. *Šiurkštusis* arba *grūdėtasis endoplazminis tinklas* yra aplipęs ribosomomis. Jo kanaluose kaupiasi ląstelėje susintetintos medžiagos, kurios po to gali išeiti išorėn arba difunduoti į citoplazmą. Susintetintos baltyminės medžiagos transportinių pūslelių nešamos Goldžio komplekso link.

*Lygiojo endoplazminio tinklo* membranų paviršius lygus, be ribosomų. Kepenų ląstelėse jis padeda sintetinti glikogeną, detoksikuoti vaistines medžiagas. Skersaruožių raumenų lygusis endoplazminis tinklas svarbus praleidžiant impulsą iš išorės į miofibriles.

## Funkcijos
* Šiurkštusis endoplazminis tinklas dalyvauja baltymų sintezėje.
* Lygusis endoplazminis tinklas dalyvauja lipidų sintezėje.
Argonautas (biologija)

**Argonautas** (*Argonauta argo*) – aštuonkojų (*Octopoda*) būrio galvakojis moliuskas. Gyvena šiltose jūrose. Pasižymi ryškiu lytiniu dimorfizmu. Patelė 20-30 cm ilgio, patinas 1 cm ilgio. Patelės kriauklė plona. Kriauklę gamina čiuptuvų liaukos. Plėšri. Kiaušinius deda į kriauklę. Patino viena koja pakitusi ir vadinama hektakotiliu, kuriame yra spermatoforas. Atitrūkęs hektakotilis patenka į patelės mantijos ertmę ir ją apvaisina.
Centriolė

**Centriolė** (nuo  'vidurys') – ląstelių organoidas, centrosomos dalis, svarbi ląstelės dalijimuisi, būdinga gyvūnų ir grybų ląstelėms. Paprastai ląstelėje būna dvi, ląstelei dalijantis išsidėsto priešinguose poliuose, čia sudaro centrus, aplink juos išsidėsto susiformavusios achromatinės verpstės siūlai.

## Centriolės sandara
Centriolė panašį į tuščiavidurį cilindrą, kurio skersmuo apie 150, ilgis – 300-500 nanometrų. To cilindro sienelė susideda iš 27 mikrovamzdelių, išsidėsčiusių 9 tripletais. Nesubrendusios centriolės (procentriolės) sudarytos iš 9 pavienių mikrovamzdelių, o vėliau – iš 9 dvigubų vamzdelių. Naujai susidariusi centriolė dažnai išsidėsto statmenai senajai. Iki branduolio dalijimosi pradžios centriolės atsiskiria ir slenka į priešingus polius.

## Funkcijos
* Padeda susidaryti bei iširti mikrovamzdeliams, blakstienėlėms ir žiuželiams
* Reguliuoja centrosomų dydį

## Šaltiniai
Cirkonas

**Cirkonas** – mineralas priklausantis nesosilikatų grupei (Cirkonio silikatas). Cheminė formulė – ZrSiO4.

Cirkonas randamas magminėse uolienose (pirminis kristalizacijos produktas), metamorfinėse uolienose (perkristalizuoti grūdai) ir nuosėdinėse uolienose (nuolaužinė, nuotrupinė medžiaga). Paprastai grūdeliai nedideli, bet pegmatituose išauga ir kelių centimetrų dydžio kristalai.

Cirkono minerale dažnai būna urano ir torio priemaišų. Šios priemaišos leidžia datuoti uolienas. Seniausios Žemės uolienos yra 4,4 mlrd. metų senumo. Cirkonas naudojamas ir kaip rūda metalui cirkoniui gauti.

Bespalviai cirkono kristalai labai panašūs į deimanto kristalus, tačiau skiriasi jų kietumas. Cirkonas naudojamas juvelyrikoje kaip pigi deimanto imitacija.
Geiša

**Geiša** (jap. 芸者 *geisha* – „menininkė“, tiksliau *gei* – menas + *sha* – žmogus) – japonų tradicinė artistė, linksminanti savo svečius šokiu, dainavimu, arbatos ceremonija, išmokyta gražaus elgesio, svetimų kalbų. Besimokanti geiša Tokijuje vadinama *han'gyoku* (半玉), Kiote – *maiko* (舞妓, šokėja).

Geišų kultūros centrais yra Tokijas, Osaka ir Kiotas, kur jos atsirado XVII amžiuje. Kiote yra keletas vadinamųjų *hanamači* (花街 – „gėlių kvartalas“; *hana* taip pat yra eufemizmas, naudojamas prostitutėms apibūdinti). Šiuose malonumų kvartaluose pagal seną tradiciją okijose (moteriškose didelėse šeimose) gyvena geišos.

Tradiciškai geiša mokoma nuo pat vaikystės. Geišų namai mažas mergaites nuperka iš skurdžiai gyvenančių šeimų, jas užaugina ir išmoko geišų meno. Vaikystėje geišos dirba tarnaitėmis, padeda vyriausiai namų geišai - taip jos iš dalies moka už išlaikymą ir išmokslinimą. Šią mokymo formą suformavo tradicijos iš senų laikų ir ji vis dar egzistuoja Japonijoje. Dažniausiai šis mokymas trunka daugelį metų.

Nuo jaunų dienų geišos pradedamos mokyti įvairių menų, tokių, kaip grojimas muzikos instrumentais bei tradicinių formų dainavimas, tradicinių šokių, arbatos ruošimo ceremonijos, puokščių darymo menas (ikebana), poezijos ir literatūros. Stebėdamos ir padėdamos vyriausiajai namų geišai, jos įgyja patirties pasirenkant, derinant ir nešiojant prabangius kimono. Taip pat išmoksta įvairių žaidimų, bendravimo meno ir įgyja įgūdžių, reikalingų bendraujant su klientais.

Nuo pat geišų meno mokymosi pradžios būsimosios geišos (*maiko*) lydi vyriausiąją namų geišą į arbatos namus, vakarėlius ir banketus, iš geišos darbo aplinkos. Šis tradicinis mokymo metodas taikomas nebe visada, kadangi šiais laikais moterys, norinčios tapti geišomis, pradeda mokytis būdamos vyresnės.

Anksčiau labai jaunos mergaitės būdavo atvestos arba parduodamos geišų namams. Dabar geišos pačios savanoriškai pasirenka šį kelią.
Centrosoma

**Centrosoma** ( 'centras' +  'kūnas') – ląstelės centras ir pagrindinė dalijimosi struktūra, dėl kurios ląstelei dalijantis, dukterinėse ląstelėse taisyklingai pasiskirsto chromosomos. Sudaryta iš dviejų centriolių, išsidėsčiusių viena kitai statmenai, centriolės apgaubtos baltymų, reikalingų achromatinių verpsčių mikrovamzdelių susidarymui. Ląstelės dalijimosi metu centriolės juda į priešingus polius, ten padvigubėja ir dukterinės ląstelės gauna po vieną naują centrosomą.

Dauginimosi metu atsiradę centrosomų skaičiaus nukrypimai – vėžinių ligų požymis.
Pangėja

**Pangėja** – superkontinentas, egzistavęs paleozojaus ir mezozojaus erose.

Pangėja susiformavo prieš 300 mln. metų, o prieš 180 mln. metų juros periode skilo į Gondvaną ir Lauraziją.

Vienintelis kontinentas gyvūnams sudarė sąlygas laisvai migruoti visoje sausumoje. Dėl didelių sausumos plotų kontinento viduje klimatas turėjo būti labai sausas.

Neįmanoma sudaryti tikslaus Pangėjos žemėlapio. Žemynai geriausiai sutampa tada, kai lyginami kontinentinio šlaito vidurio linijos (maždaug 200 m gylio izobatos) kontūrai. Geriausiai vienas prie kito tinka Afrikos ir Pietų Amerikos žemynų kontūrai. Šiaurės pusrutulio sausumoje kontūrų panašumas yra bent apytikris.

Prieš 135 milijonus metų pradėjo ryškėti Šiaurės Atlanto ir Indijos vandenynų kontūrai. Tetidės jūrą mažino besisukantis prieš laikrodžio rodyklę Azijos masyvas. Pietų Amerika pradėjo tolti nuo Afrikos, sudarydama pradžią Pietų Atlantui. Kreidos periodo pabaigoje, maždaug prieš 65 milijonus metų, Pietų Atlantas jau buvo išaugęs, Madagaskaras atsiskyręs nuo Afrikos, Indija slinko į Šiaurę. Antarktida tolo nuo centrinio masyvo (Australija nuo jos dar nebuvo atsiskyrusi). Šiaurės Atlanto riftas šiaurėje išsišakojo ir atskyrė Grenlandijos salą.

Pangėja nebuvo pirmasis superkontinentas. Prieš ją egzistavo Rodinijos ir Panotijos kontinentai.
Panemunė

**Panemunė** – miestas vakarų Lietuvoje, Pagėgių savivaldybėje, 8 km į pietus nuo Pagėgių. Tai mažiausias Lietuvos miestas ir vienintelis miestas, neturintis savo seniūnijos (priklauso Pagėgių seniūnijai). Veikia Panemunės seniūnaitija.

## Geografija

Panemunė įsikūrusi prie kelio . Įrengtas . Šalia teka Nemuno upė, kitoje upės pusėje – Tilžė. Link Tilžės veda Karalienės Luizės tiltas (416 metrų), Panemunės-Sovetsko aplinkkelio tiltas, Tilžės geležinkelio tiltas (570 m). Yra sienos su Rusija perėjimo punktas. Panemunės prieigose pastatyti keli tiltai per senvages, tarp kurių Užlenkio senvagės tiltas (301 m), Kurmežerio senvagės tiltas (377 m).

## Istorija

Gyvenvietė žinoma nuo XIX a. Tarpukariu priklausė Lietuvai, bet 1939 m. vokiečiams užėmus Klaipėdos kraštą, nuo spalio 1 d. priklausė Tilžės savivaldybei kaip miesto rajonas. 1914 m. per Panemunę nutiestas Tilžės–Mikytų siaurasis geležinkelis, čia įrengta Tiltagalio geležinkelio stotis, veikusi iki II pasaulinio karo.

1958 m. įkurta biblioteka. 1968 m. sausio 30 d. Panemunė tapo miesto tipo gyvenviete. Iki XXI a. pradžios veikė pagrindinė mokykla, paštas.

|}

## Gyventojai

### Tautinė sudėtis

## Šaltiniai

## Nuorodos
*