Europinis alyvmedis

**Europinis alyvmedis** (*Olea europaea*) – alyvmedinių (*Oleaceae*) šeimos augalas, priklausantis alyvmedžio (*Olea*) genčiai. Tai - savarbus kultūrinis augalas, tradiciškai paplitęs Viduržemio jūros regione, žinomas dėl alyvų aliejaus, o taip pat dėl turtingos simbolikos.

Vakarų kalbose paplitęs alyvmedžio pavadinimas kilęs iš graikiško žodžio , reiškusio tiek augalą, tiek vaisių. Lotynų kalboje jis virto į *ŏlīva*. Vakarų (ir lietuvių) kalbose kalbose naudojamas žodis aliejus dažniausiai kilęs iš graikiško žodžio , reiškusio alyvų aliejų.

## Savybės
Augalas yra sukultūrintas, kilęs iš laukinio alyvmedžio (*Olea oleaster*). Šis žemaūgis iki 12 m išaugantis medis yra auginamas Viduržemio jūros šalyse (ypač Ispanijoje), vakarų Afrikoje, Indijoje, Japonijoje ir kt. Jo vaisiai – kaulavaisiai, panašūs į slyvas ir vadinami alyvuogėmis.

Alyvuogės apie 3,5 cm, melsvai juodos spalvos. Sultingame minkštime yra apie 14-40 proc. riebalų ir kitų medžiagų – cukrų, vitaminų, baltymų. Alyvuogės vartojamos maistui, iš jų spaudžiamas alyvuogių aliejus.

## Prijaukinimas ir paplitimas

Laukinis alyvmedis (oleastras) paplitęs Viduržemio jūros baseine, ir archeologiniai duomenis patvirtina, kad jis buvo naudojamas žmogaus reikmėms jau prieš 100 tūkst. metų. Jo sukultūrinimas įvyko Derlingajame pusmėnulyje (dabartinės Izraelio, Jordanijos, Libano, Sirijos ir pietų Turkijos teritorijoje). Ankstyviausias jo prijaukinimo įrodymas rastas iš chalkolito laikotarpio Jordanijoje. 

Vėliau augalas išplito po visą viduržemio jūros regioną. Be pagrindinio, europinio varianto, atskiri varietetai susiformavo Sacharos dykumos oazėse, Maroke, Kanarų salose ir Madeiroje. Per tūkstantmečius išvesta šimtai augalo veislių, kurios skirtos aliejui, vaisių sūdymui, marinavimui ir kitoms reikmėms. Seniausi alyvmedžio pavadinimai randami užfiksuoti II tūkst. pr. m. e. graikų kalba kaip 𐀁𐀨𐀷 *e-ra-wa*.

Pagrindinis alyvmedžio produktas buvo alyvų aliejus, kurio pirminė apskritis buvo aliejinės lempos, svarbiausias apšvietimo prietaisas Viduržemio jūros regione. Tik gerokai vėliau jis pradėtas naudoti maistui. Alyva 

Ilgą laiką buvo tikima, kad alyvmedžiai neauga toli nuo jūros. Pvz. graikų mokslininkas Teofrastas nustatė, kad jie neauga toliau nei 55,6 km nuo pakrantės. Vėlesni bandymai medį introdukuoti parodė, kad augalas gali augti ir toliau jūros, jeigu vietovėje yra tinkamos klimato ir dirvos sąlygos.

Nuo XVI a. alyvmedis buvo introdukuojamas šalyse, kurių klimatas tiko jo auginimui. 1560 m. pirmasis sodinukas Naujajame pasaulyje buvo pasodintas Limoje. Vėliau alyvmedis paplito Peru, Čilėje, Urugvajuje ir Argentinoje. XVIII a. jos pradėtos auginti Kalifornijoje, 1908 m. Japonijos Šiodo saloje, 2016 m. - Indijos Taro dykumoje. Alyvas bandoma auginti iš Vokietijoje, JK, Kanadoje ir kitose šiaurinėse šalyse.   
## Masinė produkcija

Kadangi tai viena iš daugiausiai ploto pasaulyje užimanti žemės ūkio kultūra (daugiau užima tik kokospalmė ir alyvpalmė), naudojamos intensyvios žemdirbystės technikos: alyvmedžiai auginami plantacijose, procesas yra didžiąja dalimi mechanizuotas. Pagrindinės pasaulyje augintojos:

## Tradicinės žemdirbystės praktikos

Būdamas kultūrinis augalas, alyvmedis reikalauja pastovaus žmogaus dėmesio. Paliktas likimo valiai jis sulaukėja. Alyvmedžius auginant taikomos įvairios sodinimo, laistymo, tręšimo, skiepijimo, derliaus rinkimo technikos. Alyvų vaisiai alyvuogės gali būti sūdomi ir marinuojami (naudojami kaip populiarus užkandis), iš jų spaudžiamas vertingas aliejus. Mediena gali būti panaudojama virtuvės indams gaminti. 

Tradiciškai alyvmedžių priežiūra, derliaus apdorojimas yra bendruomeninis darbas, į kurį įsijungia visa kaimo bendruomenė. Jis tarnauja kaip svarbi bendruomenę rišanti jėga, yra pripildytas įvairių ritualų, prietarų. Puoselėjant tradicinius žemdirbystės metodus laikomasi liaudiškojo kalendoriaus, o alyvuogių derlių žymi įvairūs ritualai, šventės, praktikos. Auginimas reikalauja specialių genėjimo, skiepijimo įgūdžių, kurie sodininkų perduodami iš kartos į kartą.

Nuo senovės tai buvo tik žmogaus rankomis, gyvulių jėga atliekamas darbas, kurį laibai pakeitė XIX a. technologinė revoliucija, ir kuris dėl masinės alyvuogių produkcijos dabarties pasaulyje baigia išnykti. XXI a. tik nedidelės bendruomenės išlaiko tradicines praktikas, o 2023 m. Tradicinės žinios, metodai ir praktikos, susiję su alyvmedžių auginimu Turkijoje buvo įrašytos UNESCO kaip nematerialusis pasaulio paveldas reikalaujantis skubios apsaugos. 

Atskirose bendruomenėse Turkijoje renkant alyvuogių () derlių išlikusi bendruomeninių talkų (*örfene*) tradicija. Derliaus rinkimas (*imece*) atliekamas išimtinai rankomis: vyrai skina alyvuoges nuo šakelių, o moterys renka nuo žemės. Renkant derlių laikomasi *başak* papročio: dalis alyvuogių paliekamos vėliau surinkti bendruomenės vargingiesiems, kurie gali jas naudoti savo reikmėms. Alyvuogės sūdomos (*salamura*) rankomis, naudojant tūkstantmečius tęsiamą tradiciją. Aliejus kai kur dar spaudžiamas trinant alyvuoges akmens girnomis, naudojant arklio jėgą. Susidariusi masė vėliau pilama į maišus ir išspaudžiama trypiant kojomis.

### Susijusios pasaulio paveldo tradicijos
* Argano auginimas (2014, );
* Vynuogių auginimas Pantelerijos saloje (2014, );
* Datulinės palmės auginimas (2019-22, 14 valstybių);
* Chavlani kavos auginimas (2022, );
* Damasko (Taifo) rožių auginimas (2023,  /2024, );
* Mihraso alyvuogių auginimas (2025, );
* Kviečių auginimas (2025, ).

## Išnašos