open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Vladas Kazlauskas (1898)

**Vladas Kazlauskas** (1898 m. lapkričio 5 d. Vypalų k., Kėdainių r. – 1967 m. rugsėjo 3 d. Sasnavoje, Marijampolės r.), vargonininkas ir chorvedys, chorvedžio Romo Kazlausko tėvas.

## Biografija
Paūgėjęs lankė Krakių mokyklą, iš mažens turėjo didelį pomėgį muzikai, subrendęs dainavo gražiu baritonu. Vargonuoti mokėsi pas Krakių vargonininką Antaną Urbą. Įstojęs į Lietuvos kariuomenę savanoriu, kovėsi su lenkų legionieriais ir bolševikais Radviliškyje ir prie Širvintų, keletą kartų buvo sužeistas.

Nuo 1923 pradėjo vargonininkauti ir vadovauti chorui Šventybrasčio (Kėdainių r.) parapijoje, lankė Šv. Cecilijos draugijos vargonininkų kursus Kaune. 1930 pradėjo vargonininkauti ir vadovauti chorui Pociūnėlių (Radviliškio r.) miestelio bažnyčioje. Kurį laiką vargonininkavo ir vadovavo chorui Dotnuvoje. 1935–1939 Onuškio (Rokiškio r.) parapijos vargonininkas ir choro vadovas. Choras giedoti išvykdavo ir į kitas parapijas, atlaidų metu giedojo ir Latvijoje. V. Kazlauskas iš Onuškio važinėjo į Kauną ir lankė chorvedžių – vargonininkų kursus, vadovaujamus K. Kavecko. Baigęs kursus, gavo cenzo liudijimą (1938 m. rugpjūčio 11 d.).

Nuo 1939 vargonininkavo ir vadovavo chorui Nedzingėje (Varėnos r.). Chorą išlaikė ir bolševikų pirmosios okupacijos bei karo metais. Grįžus į valdžią bolševikams, buvo persekiojamas ir 1951 pasitraukė į Igliaukos (Marijampolės r.) parapiją. 1952–1957 vargonininkavo ir vadovavo chorui Pažėruose (Kauno r.), paskui trumpai Rumšiškėse.

Nuo 1958 iki mirties buvo Sasnavos (Marijampolės r.) parapijos vargonininkas ir choro vadovas.

## Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Roma Kazlauskienė-Karaškaitė

**Roma Kazlauskienė-Karaškaitė** (1943 m. sausio 21 d. Kaune) – muzikos mokytoja ir chorvedė.

## Biografija

Baigusi Kauno „Saulės“ gimnaziją, 1960–1964 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno Juozo Gruodžio muzikos technikume (dėst. Rapolas Vindašius). 1964–1969 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. Nadeždos Kazakauskienės klasė). Studijuodama vienerius metus mokytojavo Nemenčinės vaikų muzikos mokykloje ir vadovavo chorui.

Nuo 1969 m. rudens – Marijampolės kultūros mokyklos choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytoja, merginų choro vadovė. 1970 m. respublikinės dainų šventės konkurse choras laimėjo trečiąją vietą.

Nuo 1974 m. – rudens Kauno 1-osios vaikų muzikos mokyklos mokytoja, nuo 1979 m. – chorinio dainavimo skyriaus jaunučių choro vadovė. Choras dalyvauja koncertuose ir Kauno miesto dainų šventėse, parengtas 1987 m. respublikinei moksleivių dainų šventei ir 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventei Vilniuje – gražiai pasirodė ir konkurse. Mokytoja diriguoja Kauno miesto dainų šventėse, 1994 m. suteikta vyresniosios muzikos mokytojos kvalifikacijos kategorija.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Pranas Kedanis

**Pranas Kedanis** (g. 1926 m. balandžio 1 d. Panemunėje, Kauno priemiestyje) – muzikos mokytojas ir chorvedys.

## Biografija

Pirmasis muzikos mokytojas buvo Antanas Jankauskas Kaune. 1948–1952 m. choro dirigavimo mokėsi Panevėžio muzikos mokykloje (dėst. Adolfas Karaška, Mykolas Karka, Aleksandras Liberis). Mokydamasis vadovavo Naujamiesčio mišriajam chorui, kurį konsultavo kompozitorius Antanas Belazaras.

1950–1954 m. mokytojavo Smilgiuose (Panevėžio rajonas), vadovavo moksleivių ir suaugusiųjų chorams. 1954–1958 m. – Baisogalos (Radviliškio raj.) vidurinės mokyklos muzikos mokytojas ir moksleivių chorų vadovas. Suorganizavo Veterinarijos mokslinio tyrimo instituto, kultūros namų ir kaimo mišriuosius chorus ir jiems vadovavo.

1958–1986 m. – Kauno 13-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, moksleivių chorų ir vokalinių ansamblių vadovas.

Nuolat dirbo su vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorais. Jaunučių chorą parengė 1964 m. I respublikinei moksleivių dainų šventei, o jaunių – 1970 m. respublikinei dainų šventei. Didžiausių laimėjimų pasiekė su vyresniųjų klasių moksleivių mišriuoju choru (60–90 dalyvių): jį parengė 1964, 1969 ir 1977 m. respublikinėms moksleivių dainų šventėms, 1981 m. – V Stasio Šimkaus chorų konkursui Klaipėdoje, mokyklinių chorų zoninėms ir respublikinėms varžyboms – visur pelnyta pirmųjų ir kitų prizinių vietų. Koncertų programose buvo sudėtingesnių šiuolaikinių ir klasikinių kūrinių, kuriuos dirigentas interpretuodavo skoningai ir įtaigiai. Pirmąsias ir kitas prizines vietas respublikiniuose „Dainų dainelės“ konkursuose laimėdavo ir moksleivių vokaliniai ansambliai.

Daug metų pedagogas buvo Kauno miesto muzikos mokytojų metodinės komisijos pirmininkas. 1963 m. apdovanotas Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu. Be pedagoginio darbo, P. Kedanis kurį laiką vadovavo Kauno „Energetiko“ dainų ir šokių liaudies ansambliui, konditerijos fabriko mišriajam chorui ir įvairių įstaigų vokaliniams ansambliams. Jis – buvusio Baisogalos rajono dainų šventės vyr. dirigentas, Kauno miesto dainų švenčių dirigentas.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Antanas Kelmelis

**Antanas Kelmelis** (g. 1941 m. gruodžio 6 d. Kapčiamiestyje, Lazdijų raj.) – choro dirigentas ir pedagogas.

## Biografija
Baigęs Kapčiamiesčio vidurinę mokyklą, 1959–1963 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno Juozo Gruodžio muzikos technikume (dėst. Andrius Kairys). Mokydamasis dėstė muziką miesto I vidurinėje mokykloje – internate. 1963–1966 m. tarnavo sovietinėje armijoje.

1966–1971 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. Juozo Barausko klasė). Studijų metais Vilniaus 3-ojoje vaikų muzikos mokykloje vadovavo chorui ir akordeonų orkestrui, dainavo Lietuvos radijo ir televizijos vyrų vokaliniame oktete.

Nuo 1971 m. rudens – Kauno medicinos instituto Estetinio lavinimo katedros vyr. dėstytojas ir studentų mišriojo choro „Neris“ dirigentas (meno vadovas Algimantas Mišeikis). Panaikinus Estetinio lavinimo katedrą, nuo 1981 m. visi meno kolektyvai priskirti Fizinio lavinimo katedrai. A. Kelmelis buvo estetinio kurso vadovas, 1987–1988 m. „Neries“ choro meno vadovas, 1988–1989 m. vėl dirigentas, 1989–1994 m. choro meno vadovas ir dirigentas. Choras koncertavo Kaune, Kijeve, giedojo Kauno ir Raseinių bažnyčiose, dalyvavo 1990 m. Lietuvos tautinėje dainų šventėje, 1991 m. Baltijos respublikų studentų dainų šventėje „Gaudeamus-XI“ Ogrėje (Latvija) ir kituose kultūros renginiuose. Su Kauno kameriniu orkestru parengė Antonijaus Vivaldi kantatą „Gloria“ ir kitų stambesnių kūrinių.

1971–1978 m. vadovavo Kauno profsąjungų kultūros rūmų merginų vokaliniam ansambliui. 1976–1984 m. Kauno Raudonojo Kryžiaus ligoninės moterų choro vadovas. 1977 m. kolektyvas koncertavo Estijoje (Tartu), 1978 m. dalyvavo respublikiniame moterų ir vyrų sąskrydyje Šiauliuose ir 1980 m. respublikinėje dainų šventėje, 1982 m. respublikiniame chorų konkurse Vilniuje laimėjo antrąją vietą. Keletą metų vadovavo ir Kauno gamyklos „Elektra“ mišriajam chorui – parengė 1975 m. respublikinei dainų šventei. 1980–1990 m. dirbo su Kauno „Vaivorykštės“ fabriko vokaliniais ansambliais, kurie dalyvaudavo koncertuose, pirmųjų ir kitų prizinių vietų pelnė „Sidabrinių balsų“ konkursuose.

Nuo 1981 m. Kauno akademinių klinikų moterų vokalinio ansamblio „Kolegės“ vadovas. Ansamblis daug metų buvo vienas geriausių kolektyvų mieste, dažnai koncertavo, prizinių vietų laimėjo respublikiniuose „Sidabrinių balsų“ Palangoje ir „Ratnyčėlės“ Druskininkuose konkursuose. Nuo 1992 m. Kauno medicinos akademijos Kultūros centro vadovas.

A. Kelmelis – Kauno miesto dainų švenčių dirigentas, 1991 m. Baltijos respublikų studentų dainų šventės „Gaudeamus-XI“ Ogrėje (Latvija) dirigentas. Kauno miesto vokalinių ansamblių sekcijos pirmininkas, repertuarinės meno tarybos narys.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Vaclovas Kedys

**Vaclovas Kedys** (1930 m. lapkričio 30 d. Mankaičių k., Šilalės r. – 2015 m. spalio 28 d. Šiauliuose), pedagogas ir chorvedys.

## Biografija

Mokėsi Skaudvilės vidurinėje mokykloje ir Klaipėdos mokytojų seminarijoje, dainavo choruose. Už vadinamąją antitarybinę veiklą 1950 m. gegužės 22 d. saugumo agentų suimtas, pusmetį kalintas ir nuteistas 25 metams. Stalinui mirus, bausmė sumažinta iki šešerių metų. 1951–1956 gyveno Sibire (Vorkutoje), kur dirbo statybose ir šachtose. 1956 amnestuotas ir grįžo į Lietuvą. 1957–1961 choro dirigavimo mokėsi Šiaulių muzikos mokykloje (dėst. A. Masiūnas), 1961–1967 choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. V. Arnastauskas ir J. Vadauskas).

Nuo 1959 Šilėnų (Šiaulių r.) septynmetės mokyklos muzikos mokytojas ir vaikų choro vadovas. 1961–1963 muzikos ir dainavimo mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių mergaičių chorų vadovas Šiaulių 5-ojoje vidurinėje mokykloje. Metus buvo Ginkūnų kultūros namų direktorius ir mišriojo choro vadovas, o nuo 1963 vėl Šilėnų septynmetės mokyklos muzikos ir kitų disciplinų mokytojas.

Nuo 1965 Šiaulių pedagoginio instituto Muzikos katedros dėstytojas. 1971–2005 vyr. dėstytojas. Studentams parengė įvairių mokymo priemonių ir paskelbė straipsnių Šiaulių miesto ir respublikinėje spaudoje, išleido metodinių leidinių, sukūrė muzikos kūrinių chorams. Publikuoti leidiniai: „Skambėk, dainuže“, „Pratimų, dainų ir pjesių akordeonui rinkinys pradinio mokymo specialybės stacionarinio ir neakivaizdinio skyrių studentams“ ir t. t. Skaitė pranešimus meninio ugdymo pradinėje mokykloje klausimais įvairiose mokslinėse konferencijose universitete bei Lietuvos Respublikoje. Nuo 1966 instituto (universiteto) merginų choro „Pavasaris“ chormeisteris. Šiam chorui aranžavo nemažai giesmių ir dainų.

1962–1981 Šiaulių mokytojų mišriojo choro „Varsa" chormeisteris, 1969–1991 Šiaulių prekybos valdybos mišriojo choro chormeisteris, 1976–1988 Šiaulių televizorių gamyklos vyrų choro chormeisteris – dirigentas.

Ilgus metus Vaclovas Kedys giedojo Šiaulių Šv. Jurgio parapijos chore. Nuo 1989 m. – Šiaulių kamerinio choro „Bičiuliai“ chormeisteris ir dainininkas.

V. Kedys – Šiaulių miesto ir rajono dainų švenčių dirigentas, respublikinių dainų švenčių konsultantas. 1986 apdovanotas Kultūros žymūno ženklu. Už aktyvią bei produktyvią švietėjišką ir kūrybinę veiklą puoselėjant vokalinę muziką ir populiarinant chorinio dainavimo tradicijas Lietuvoje ne kartą buvo apdovanotas garbės, padėkos raštais bei diplomais.

Užaugino dvi dukras Rasą ir Rūtą.

V. Kedys palaidotas Kairėnų kapinėse, Vilniuje.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Romas Kazlauskas

**Romas Kazlauskas** (1936 m. gegužės 13 d. Onuškio k. (Rokiškio raj.)) – choro dirigentas.

## Biografija

Pirmąsias muzikos žinias gavo iš savo tėvo vargonininko Vlado Kazlausko. Baigęs Veiverių vidurinę mokyklą, 1954–1963 m. (su pertrauka – tarnavo sovietų armijoje, buvo pulko orkestro dirigento padėjėjas) choro dirigavimo mokėsi Kauno Juozo Gruodžio muzikos mokykloje (dėst. Vladas Balsys).

Dar besimokydamas pradėjo vadovauti mėgėjų chorams. 1957 m. mišrųjį chorą suorganizavo Rumšiškių (Kaišiadorių raj.) kultūros namuose. 1961–1966 m. vadovavo Karmėlavos (Kauno raj.) kultūros namų mišriajam chorui, o 1962–1966 m. – Palemono keramikos gamyklos mišriajam chorui.

1967–1970 m. pasiekė meninių laimėjimų vadovaudamas Jonavos azotinių trąšų gamyklos „Azotas“ mišriajam chorui; 1969 m. zoninėje chorų apžiūroje Elektrėnuose ir 1970 m. respublikinės dainų šventės konkurse Jonavos dainininkai pelnė pirmąsias vietas. 1970–1974 m. vadovavo Jonavos kultūros darbuotojų moterų chorui, kurį paruošė 1973 m. respublikiniam moterų ir vyrų chorų sąskrydžiui Šiauliuose, tarprajoniniame chorų konkurse laimėta prizinė vieta. 1970–1975 m. vadovavo Jonavos miesto dainų ir šokių liaudies ansambliui, surengė nemaža koncertų savo rajone ir kitur.

1974–1979 m. vadovavo Vilkijos mišriajam chorui, kurį parengė 1975 m. respublikinei dainų šventei. Kurį laiką vadovavo Kauno „Energetiko“ kultūros namų dainų ir šokių liaudies ansambliui. 1969 m. Kauno geležinkelininkų mazgo klube subūrė moterų vokalinį ansamblį ir per keletą metų išaugino į mišrųjį chorą, paruošė 1975, 1980 ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms bei 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei Vilniuje.

Nuo 1982 m. vadovavo Jonavos miesto (anksčiau – Jonavos baldų kombinato) moterų chorui, kurį parengė 1985 ir 1990 m. respublikinėms dainų šventėms, konkursuose su juo pelnė prizinių vietų, 1990 m. koncertavo Čekoslovakijoje.

1990 m. pradėjo vadovauti „Kauno baldų“ vyrų chorui, 1995 m. suorganizavo Savanoriškosios krašto apsaugos tarnybos karių chorą „Margiris“. 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventei Kaune ir Vilniuje išmokė 3 chorus: AB „Jonavos baldai“ moterų chorą, Kauno klubo „Draugystės“ mišrųjį chorą ir AB „Kauno baldai“ vyrų chorą. 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje parengė keturis chorus: Kauno AB „Kauno baldai“ vyrų chorą, Kauno geležinkelininkų mišrųjį chorą „Draugystė“, Kauno SKAT karių chorą „Margiris“ ir Jonavos kultūros centro moterų chorą.

Su savo vadovaujamais chorais bei ansambliais surengė koncertų Lietuvos miestuose ir miesteliuose, dainavo per radiją ir televiziją, koncertavo Rygoje, Taline, Kaliningrade, Kijeve, Minske, Jaltoje ir kitur. Buvo Kauno ir Jonavos rajonų dainų švenčių organizatorius ir vyr. dirigentas, Kauno miesto, Kaišiadorių, Trakų, Anykščių ir Latvijos rajoninių dainų švenčių dirigentas. Yra Lietuvos chorų sąjungos narys.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Augustinas Kepenis

**Augustinas Kepenis** (1930 m. gruodžio 18 d. Rokiškyje – 1993 m. rugsėjo 15 d. Vilniuje), choro dirigentas, pedagogas, kompozitorius.

## Biografija

Pirmasis muzikos mokytojas buvo K. Jovaiša. Baigęs Rokiškio vidurinę mokyklą, 1950 m. Augustinas įstojo į Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokyklą, kur pas P. Tamuliūną ir A. Račiūną mokėsi muzikos teorijos ir kompozicijos. 1953–1958 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. J. Motiekaičio ir doc. K. Kavecko klasėse).

1958–1961 m. choro dirigavimą dėstė Klaipėdos muzikos mokykloje, 1959–1961 m. buvo Klaipėdos operos vyr. dirigentas. Atnaujino G. Verdi operą „Traviata“, o 1960 m. pastatė A. Klenickio operą „Prie Nemuno“ (opera parodyta ir Vilniuje). Apsigyvenęs Vilniuje, 1961–1964 m. buvo Valstybinio pedagoginio instituto mišriojo choro, taip pat dainų ir šokių liaudies ansamblio „Šviesa“, o 1965–1967 m. miesto vyrų choro „Varpas“ chormeisteris. 1964–1969 m. Lietuvos liaudies meno rūmų dirigentas – konsultantas ir Vilniaus skaičiavimo mašinų gamyklos vyrų choro „Elektronika“ meno vadovas ir dirigentas. 1970–1977 m. vadovavo įvairiems sostinės meno mėgėjų kolektyvams, kurį laiką buvo Vilniaus miesto medicinos darbuotojų klubo dainų ir šokių liaudies ansamblio „Rūta“ meno vadovas. 1978 m. kartu su L. Furmonavičiūte subūrė Vilniaus mokslinio tyrimo institute „Venta“ mišrųjį chorą ir jam vadovavo iki mirties. 1990 m. choras koncertavo Jugoslavijoje, dalyvavo dainų šventėse, prizinių vietų pelnė chorų apžiūrose ir konkursuose.

Nuo 1977 m. Lietuvos liaudies meno rūmų muzikos skyriaus darbuotojas, 1980–1982 m. Lietuvos mokslinio metodinio kultūros centro vyr. mokslinis bendradarbis. Buvo mėgėjų chorų konsultantas, 1965 m. respublikinės dainų šventės vyr. dirigentų asistentas, 1967 m. respublikinės meno ir sporto dainų šventės dirigentas. Sukūrė dainų chorams, vokaliniams ansambliams ir solistams.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Vytautas Kerbelis

**Vytautas Kerbelis** (1921 m. gegužės 1 d. Kaune – 1995 m. lapkričio 5 d. Seminole, FL – JAV, 1996 m. gegužės 1 d. palaikai perlaidoti Petrašiūnų kapinėse) – kompozitorius, vargonininkas, chorvedys, dailininkas.

## Biografija

Tėvas buvo kariškis – pulkininkas, motina – dainininkė. Nuo devynerių metų mokėsi skambinti pianinu, o mokydamasis gimnazijoje dalyvavo užklasiniuose renginiuose.

1940 m. baigęs Marijampolės Rygiškių Jono gimnaziją, įstojo į Kauno konservatoriją, kur pas Antaną Budriūną, Stasį Šimkų ir Juozą Tallat-Kelpšą mokėsi chorvedybos, pas prof. Juozą Gruodį – kompozicijos. 1943 m. vokiečiams uždarius konservatoriją, kurį laiką mokėsi privačiai.

1944 m. pasitraukė į Vakarus, pateko į Italiją, 1945–1948 m. Romoje studijavo Šv. Cecilijos muzikos akademijoje pas prof. J. Garoffolo. 1948 m. išvyko į Argentiną ir Buenos Airėse dirbo įvairų muzikinį darbą, aktyviai dalyvavo lietuvių kultūriniame gyvenime.

1955 m. atvyko į Kanadą ir užėmė vargonininko ir chorvedžio vietą Aušros Vartų bažnyčioje Monrealyje. Choras giedojo bažnyčiose, viešai koncertavo. 1959 m. atvykęs į JAV, pradėjo vargonininkauti ir vadovauti chorui Viešpaties Atsimainymo lietuvių parapijoje Maspethe, NY. Choras, nors ir nedidelis, turėjo turiningą repertuarą, giedojo bažnyčiose, rengė koncertus, dalyvavo 1971 m. 4-ojoje JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėje Čikagoje ir kituose tautiniuose renginiuose.

1967–1988 m. vargonininkavo lietuvių parapijoje Niujorke, nuo 1988 m. – St. Petersburgo, FL, lietuvių parapijos vargonininkas ir lietuvių klubo choro vadovas. 1977–1981 m. – ALRK Vargonininkų ir kitų muzikų Centro valdybos pirmininkas (narys nuo 1968 m.), 1977–1981 m. – žurnalo „Muzikos žinios“ redaktorius ir administratorius.

V. Kerbelis žinomas ir kaip kompozitorius. Yra sukūręs apie 150 instrumentinių ir vokalinių kūrinių. Tai dainos chorams ir solistams, giesmės ir mišios, kantatos „Jūratė ir Kastytis“, „Agonija ir Triumfas“. Jo giesmę „Tautos globėjui“ gieda ir „Ąžuoliuko“ choras, giesmė įrašyta į plokštelę. 1950 m. „Margučio“ konkurse už dainą „Burės nakties jūroje“ pelnė antrąją premiją, antroji premija buvo paskirta ir 1975 m. konkurse už „Lietuvišką siuitą“ (konkursas buvo skirtas M. K. Čiurlionio gimimo 100-osioms metinėms). Ypač daug rašė vaikams: 1950 m. išleistas 32 dainų rinkinys „Lietuvių liaudies dainos jauniesiems pianistams“. Parašė kūrinių smuikui.

V. Kerbelis buvo ir tapytojas, sukūrė daug modernių paveikslų, dalyvavo parodose. Jo paveiksluose daug muzikinės minties, įvaizdžių. Tai ryšku kūrinyje „Mano paveikslai“.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Kęstutis Kepežinskas

**Kęstutis Kepežinskas** (1945 m. sausio 1 d. Kaune – 2021 m. sausio 10 d.) – Lietuvos choro dirigentas ir muzikos mokytojas.

## Biografija

1959–1964 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno Juozo Gruodžio muzikos technikume (dėst. Jonas Januškevičius). Atlikęs karinę tarnybą, 1967–1972 m. choro dirigavimo studijas neakivaizdiniu būdu tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. Povilo Bekerio klasė).

1962–1964 m. – Kauno 1-osios vidurinės ir Linkuvos aštuonmetės mokyklos muzikos mokytojas ir vaikų chorų vadovas. Linkuvos mokyklos jaunučių chorą (80 dalyvių) parengė 1964 m. I respublikinei moksleivių dainų šventei.

Nuo 1967 m. – Kauno pagalbinės mokyklos – internato (vaikų pensionato) muzikos ir dainavimo mokytojas, nuo 1996 m. – vyresnysis mokytojas. Vaikų choras dalyvauja tarptautiniuose specialiųjų mokyklų meno saviraiškos konkursuose ir pelno prizines vietas, gerai pasirodo Baltijos šalių specialiųjų mokyklų sporto ir meno šventėse.

1967–1970 m. – Kauno politechnikos instituto dėstytojų mišriojo choro vadovas, 1974–1975 m. – Lietuvos žemės ūkio akademijos mišriojo choro „Daina“ meno vadovas ir dirigentas. Kolektyvą parengė 1975 m. respublikinei dainų šventei, koncertavo Kaune, Vilniuje, Estijoje, Baltarusijoje ir Lenkijoje.

1973–1987 m. – Kauno prekybos darbuotojų mišriojo choro (60 dalyvių) meno vadovas ir dirigentas. Šis choras Kauno miesto ir respublikinėse apžiūrose laimėjo prizinių vietų, nemažai koncertavo Lietuvoje ir svetur, dalyvavo 1975, 1980 ir 1985 m. respublikinėse dainų šventėse.

Nuo 1989 m. buvo Kauno kultūros rūmų pagyvenusių žmonių mišriojo choro „Ainiai“ vadovas. Koncertų surengė Lietuvoje, Latvijoje, Estijoje ir Baltarusijoje, dalyvavo 1994 m. – I ir 1998 m. – II Pasaulio lietuvių dainų šventėse Kaune ir Vilniuje. Dirigavo Kauno miesto ir rajono dainų šventėse.

Palaidotas Romainių kapinėse.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Jolanta Kisielytė

**Jolanta Kisielytė** (g. 1968 m. spalio 25 d. Panevėžyje) – Lietuvos choro dirigentė, dainininkė (sopranas).

## Biografija
1983–1987 m. choro dirigavimo mokėsi Panevėžio Jono Švedo pedagoginėje muzikos mokykloje (dėst. Birutė Abromavičienė). 1987 m. respublikinio jaunųjų dirigentų konkurso Klaipėdoje laureatė. 1987–1992 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos muzikos akademijoje (vyr. dėst. Česlovo Radžiūno klasė). Studijų metais dainavo akademijos kameriniame chore, su kuriuo dalyvavo tarptautiniuose konkursuose Italijoje, Prancūzijoje, Ispanijoje ir kitur.

1991–1993 m. dainavo Lietuvos radijo ir televizijos mišriajame chore, dažnai atlikdavo ir solo partijas. 1993–1994 m. Lietuvos aklųjų ir silpnaregių sąjungos mišriojo choro „Vilnius“ artistė, nuo 1993 m. Vilniaus savivaldybės kamerinio choro „Jauna muzika“ dainininkė.

1992–1996 m. Vilniaus pedagoginio universiteto studentų dainų ir šokių ansamblio „Šviesa“ chormeisterė, nuo 1996 m. rudens meno vadovė ir dirigentė. Su šiuo kolektyvu parengė įdomių koncertinių programų, dalyvavo tarptautiniuose festivaliuose Lenkijoje, Rumunijoje, Vokietijoje ir Ispanijoje. Ansamblis – 1994 m. I ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų švenčių Lietuvoje dalyvis. J. Kisielytė buvo pastarosios dainų šventės Ansamblių vakaro Vilniaus Kalnų parke dirigentė.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. – Vilnius, 1999.
Enrikas Kiškis

**Enrikas Kiškis** (1905 m. vasario 10 d. Peterburge, Rusija – 1957 m. lapkričio 10 d. Vilniuje) – muzikos pedagogas, chorvedys, kompozitorius.

## Biografija

1920–1925 m. mokėsi Ukmergės gimnazijoje, kur išmoko skambinti fortepijonu ir griežti smuiku. 1925–1928 m. smuikuoti mokėsi Klaipėdos muzikos mokykloje – konservatorijoje, o 1929–1938 m. (su pertraukomis) Kauno konservatorijoje studijavo vargonavimą (dėst. Juozas Naujalis), chorvedybą (dėst. Nikodemas Martinonis) ir kompoziciją (dėst. Juozas Gruodis). Studijų metais mokytojavo Anykščių ir Kauno gimnazijose, dalyvavo Lietuvos muzikų draugijos veikloje.

1938–1945 m. mokytojavo ir vadovavo chorams Ukmergės mokytojų seminarijoje. 1945–1949 m. dėstė ir vadovavo studentų chorui Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute. Kurį laiką buvo Vilniaus dešimtmetės muzikos mokyklos direktoriaus pavaduotojas mokymo reikalams ir teorinių disciplinų dėstytojas.

1948–1950 m. – Respublikinių liaudies kūrybos namų metodininkas, prisidėjo prie 1950 m. respublikinės dainų šventės surengimo. 1949–1955 m. – Lietuvos valstybinės konservatorijos Liaudies instrumentų katedros teorinių disciplinų dėstytojas.

Kur tik gyveno, visur organizavo chorus, vokalinius ansamblius ir orkestrus, rinko ir harmonizavo lietuvių liaudies dainas, sukūrė vokalinių ir instrumentinių kūrinių, parašė metodinių ir muzikos kritikos straipsnių. Sūnus Saulius Kiškis – smuikininkas, M. K. Čiurlionio styginių kvarteto artistas.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Kęstutis Kačinskas

**Kęstutis Kačinskas** (1955 m. birželio 9 d. Vilniuje) – choro dirigentas ir pedagogas.

## Biografija

Nuo 1964 m. dainavo Vilniaus berniukų ir jaunuolių chore „Ąžuoliukas“, o baigęs sostinės 35-ąją vidurinę mokyklą, 1973–1978 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. P. Gylio klasė).

Studijų metais buvo Vilniaus miesto moterų ir vyrų chorų „Aidas“ chormeisteris – koncertmeisteris. 1981–1984 m. dirigavimo žinias gilino Leningrado valstybinėje N. Rimskio-Korsakovo konservatorijoje (prof. N. Romanovskio klasė). 1984 m. stažavo Magderburgo (Vokietija) G. F. Telemanno muzikos mokykloje (prof. G. Busto kariljono klasė), 1993 m. stažavo Loguklosterio (Danija) kariliono mokykloje (prof. T. Fairo klasė), 1996 stažavo Ammersforto (Nyderlandai) kariljono mokykloje (prof. J. Maasseno klasė).

Nuo 1978 m. – Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetų choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytojas, nuo 1991 m. – docentas, 1987–1990 m. – fakultetų muzikos mokytojų specialybės neakivaizdinio skyriaus moterų choro vadovas, 1989–1992 m. – Instrumentinės ir chorinės muzikos fakulteto dekanas, nuo 1996 m. – Klaipėdos universiteto Menų fakulteto prodekanas. Išugdė būrį chorvedžių.

1984–1989 m. – Klaipėdos teritorinės vandentiekio valdybos mišriojo vokalinio ansamblio „Rapsodija“ vadovas. Ansamblis – daugelio įvairių konkursų laureatas. 1986–1993 m. – Šilutės rajono švietimo darbuotojų moterų choro meno vadovas ir dirigentas. 1987 m. su juo respublikiniame chorų konkurse „Dainuoja darbo Lietuva“ pelnė pirmąją vietą, dalyvavo 1990 m. Lietuvos tautinėje dainų šventėje, nemažai koncertavo.

Nuo 1987 m. skambina Klaipėdos kariljonu (įrengtas miesto centrinio pašto bokšte), surengė per 1000 koncertų, gastroliavo Danijoje (1992, 1994, 1996 m.), Vokietijoje (1993, 1995, 1997 m.), Prancūzijoje (1994 m.), dalyvavo tarptautiniuose varpų muzikos festivaliuose Danijoje, Vokietijoje, Prancūzijoje ir kasmečiuose tarptautiniuose varpų muzikos festivaliuose Klaipėdoje.

1992 m. išleido aranžuotų dainų rinkinį moksleivių mišriems chorams „Taravos Anikė“, o 1995 m. – leidinį „Muzika kariljonui“. 1993 m. – karalienės Fabiolos (Belgija) varpų muzikos konkurse už variacijas kariljonui lietuvių liaudies dainos tema „Ant kalno malūnėlis“ (kartu su V. Lopu) laimėjo antrąją premiją. 1987 m. K. Kačinskas apdovanotas Kultūros žymūno ženklu.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Mečislovas Kymantas

**Mečislovas Kymantas** (1920 m. rugpjūčio 3 d. Jonavoje – 1998 m. balandžio 26 d. Geelonge, Australija), pedagogas, dainininkas (tenoras), chorvedys.

## Biografija

1933–1939 m. mokydamasis Jonavos progimnazijoje, pramoko smuikuoti, dainavo chore – atlikdavo solo partijas. 1941 m. pradėjo mokytis Vilniaus mokytojų seminarijoje, griežė smuiku studentų simfoniniame orkestre. Prasidėjus Antrajam pasauliniam karui, su šeima pasitraukė į Vokietiją. Iš Vokietijos netrukus buvo išsiųstas į Austriją, o iš ten į Jugoslaviją. Iš Jugoslavijos sugrąžintas į Austriją, kur dirbo fizinius darbus. 1949 m. išvyko į Australiją – Geelongą (Viktorijos valstija). Ten iš pradžių dirbo gamyklose, vėliau įsitraukė į kultūrinę veiklą. 1951–1959 m. dainavo įvairiuose vokaliniuose ansambliuose (duete, trio, kvartete), 1960–1980 m. buvo dainavimo mokytojas Geelongo šeštadieninėje vaikų mokykloje. Subūrė vaikų chorą, kurį parengė 1980 m. Australijos lietuvių dainų šventei Melburne. Kurį laiką dirbo Sporto klubo valdyboje, buvo Geelongo Lietuvių apylinkės valdybos vicepirmininkas, pirmininkas ir kultūros reikalų vedėjas. M. Kymantas aktyviai reiškėsi ir kaip chorvedys. 1962–1966, 1974–1980 ir 1989–1990 m. vadovavo nedideliam Geelongo lietuvių mišriajam chorui. Kolektyvą išmokė nemaža lietuviškų dainų (pirmasis išpopuliarino B. Budriūno dainą „Mano protėvių žemė“) ir giesmių, surengė koncertų ir giedojo bažnyčiose, dalyvavo įvairiuose tautiniuose renginiuose. Chorą parengė Australijos lietuvių dainų šventėms Adelaidėje (1962), Melburne (1964) ir Sidnėjuje (1966), buvo šių švenčių dirigentas. 1990 m. nedidelę dainininkų grupę perdavė G. Pranauskienei, o pats iki 1995 m. dainavo „Vilties" chore. Yra sukūręs ir išleidęs daug dainų ir giesmių, parašęs trumpą Geelongo lietuvių kultūrinio ir muzikinio gyvenimo bei choro organizavimo kroniką.

## Šaltiniai
Bronius Kiveris

**Bronius Kiveris** (1923 m. gruodžio 18 d. Marijampolėje – 1996 m. balandžio 23 d. Sidnėjuje, Australija) – pianistas, vargonininkas, chorvedys.

## Biografija

Nuo šešerių metų pradėjo mokytis skambinti fortepijonu. Baigęs Marijampolės Marijonų gimnaziją, Kauno Vytauto Didžiojo universitete studijavo mediciną.

Pasitraukęs į Vokietiją, studijavo Insbruko konservatorijoje, įsijungė į M. K. Čiurlionio meno ansamblio veiklą – buvo dirigento Alfonso Mikulskio padėjėjas ir akompaniatorius.

Prasidėjus emigracijai, iš Vokietijos išvyko į Australiją. Apsigyveno Sidnėjuje ir iškart įsijungė į kultūrinį ir muzikinį gyvenimą. Suorganizavo vokalinį oktetą, kuris pasirodydavo koncertuose, giedodavo bažnyčiose. Vėliau vadovavo ir kitiems meno mėgėjų būreliams, akordeonu grojo lietuvių ir australų renginiuose, mokė lietuviškų dainų, fortepijonu ir vargonais akompanavo chorams ir solistams.

1969–1986 m. (su pertrauka) – Sidnėjaus lietuvių „Dainos“ choro meno vadovas ir dirigentas. Į kolektyvą sutelkęs per 70 žmonių, juos išmokė daug dainų ir giesmių, nemažai koncertavo, giedojo tautiniuose renginiuose. 1973 m. spalio mėn. „Daina“ koncertavo Sidnėjaus operos rūmų atidarymo iškilmėse. 1974 m. lapkričio 9 d. koncertu pažymėjo kolektyvo gyvavimo 20-metį – pasirodė mišrusis ir vyrų chorai.

Nuo 1978 m. chorui pradėjo talkinti muzikos mokytojas A. Laurinaitis (akompanuodavo fortepijonu ir vargonais). 1979 m. gruodžio 15 d. įvyko „Dainos“ koncertas kolektyvo kūrybinės veiklos 25-mečiui pažymėti. Choras pasirodydavo per televiziją, giedodavo Šv. Mišiose, dalyvavo 1979 ir 1981 m. muzikos festivaliuose.

Pasitraukęs iš vadovo pareigų, B. Kiveris chorui talkino ir toliau – akompanavo koncertuose, vargonavo bažnyčiose. Harmonizavo ir sukūrė chorams dainų, muzikos šokiams. Jo dainą „Man skamba toliuos“ Sidnėjaus „Dainos“ choras atliko 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventės koncertuose Vilniuje, Kaune ir Trakuose. B. Kiveris buvo Australijos lietuvių dainų švenčių dirigentas.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Vincas Knezėnas

**Vincas Knezėnas** (1912 m. spalio 12 d. Valkabūdžių k., Šakių raj. – 1995 m. liepos 23 d. Vilniuje) – chorvedys ir pedagogas.

## Biografija

Šakiuose pramokęs muzikos, pradėjo vadovauti mėgėjų chorams. 1937–1941 m. Kauno konservatorijoje studijavo vargonavimą ir kompoziciją, lygia greta dirbo Lituanistikos instituto tautosakos archyve melodijų tvarkytoju, mokytojavo Kėdainių gimnazijoje.

1941–1942 m. Kaišiadorių gimnazijoje, 1943–1944 m. – Kybartų gimnazijoje dėstė muziką ir vadovavo chorams.

1945–1947 m. tarnaudamas sovietinėje armijoje, taip pat vadovavo įvairiems meno mėgėjų kolektyvams.

1947–1948 m. vadovavo chorams Kaune, 1948–1949 m. mokytojavo Vilniaus 1-ojoje vidurinėje mokykloje, suorganizavo berniukų chorą, vadovavo Ryšių klubo vyrų chorui ir Respublikinių mokytojų namų vyrų vokaliniam kvartetui. 1949–1952 m. – Švenčionėlių, 1954–1957 m. – Kauno pedagoginių mokyklų muzikos dėstytojas ir chorų vadovas. Kaune vadovavo ir kitų specialiųjų vidurinių mokyklų bei miesto įmonių chorams ir vokaliniams ansambliams.

1957–1960 m. – Respublikinio mokytojų tobulinimosi instituto muzikos metodininkas, Vilniaus statybos technikumo mišriojo choro ir Valstybinio pedagoginio instituto dainų ir šokių liaudies ansamblio choro vadovas.

1960–1968 m. – Vilniaus miesto medicinos darbuotojų kultūros klubo dainų ir šokių liaudies ansamblio meno vadovas ir moterų choro vadovas. Kurį laiką vadovavo Vilniaus žemės ūkio technikumo moksleivių mišriajam chorui.

1964–1974 m. dėstė muziką, vadovavo moksleivių dainų ir šokių ansambliui ir merginų chorui Vilniaus pedagoginėje mokykloje. Kolektyvai nemažai koncertavo, meno mėgėjų apžiūrose ir respublikinių dainų švenčių konkursuose pelnė pirmųjų ir kitų prizinių vietų. Išėjęs į pensiją, derino muzikos instrumentus.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Kazys Knoras

**Kazimieras Knoras** (g. 1921 m. liepos 17 d. Stabinėje, Telšių rajonas) – Lietuvos chorvedys, pedagogas, dainininkas, vargonininkas, kompozitorius mėgėjas.

## Biografija
Paūgėjęs mokėsi, o suaugęs dirbo įvairius darbus. 1944–1945 m. sovietų valdžios kalintas Telšių kalėjime. 1946 m. įstojo į Klaipėdos muzikos mokyklą, kur choro dirigavimo mokė Juozas Karosas, Klemensas Griauzdė ir Juozas Matutis, solinio dainavimo – Petras Visockis. Mokydamasis dvejus metus dainavo Klaipėdos muzikinio dramos teatro chore.

Nuo 1948 m. Priekulės vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, choro organizatorius ir vadovas. 1950–1955 m. Švenčionėlių pedagoginės mokyklos muzikos mokytojas ir choro vadovas. 1955–1991 m. Kapsuko pedagoginės mokyklos muzikos dėstytojas, kurį laiką – ir choro vadovas.

Be pedagoginio darbo, nuolat vadovavo mėgėjų chorams ir vokaliniams ansambliams. 1960–1965 m. ir 1971–1975 m. vadovavo Kapsuko cukraus fabriko vyrų chorui „Garsas" (1965 m.). Chorą lankė 40–50 dainininkų, kuriuos išmokė apie 100 klasikinių ir šiuolaikinių autorių kūrinių ir surengė per 150 koncertų – dainavo Kapsuke, Kaune, Vilniuje, Panevėžyje, Gardine ir kitur, dalyvavo televizijos laidose, Kapsuko ir Kauno dainų šventėse. Buvo parengtas 1963 m. I respublikiniam vyrų chorų sąskrydžiui Vilniuje ir 1973 m. moterų ir vyrų chorų sąskrydžiui Šiauliuose, 1965 ir 1975 m. respublikinėms dainų šventėms Vilniuje.

1965–1970 m. vadovavo Kapsuko buitinio gyventojų aptarnavimo kombinato mišriajam chorui (50 dalyvių). Kolektyvą paruošė 1970 m. respublikinei dainų šventei ir įvairiems kultūros renginiams, išmokė apie 50 įvairių kūrinių ir surengė arti 100 koncertų.

Nuo 1990 m. Šv. Vincento Pauliečio bažnyčios vargonininkas ir 30 žmonių mišriojo choro vadovas. Chorą išmokė daug giesmių ir mišių: G. Zanglo „Šv. Liudviko mišias“, K. Knoro „Šv. Vincento mišias“ ir P. Sližio „Šv. Petro ir Povilo mišias". Pasižymėjo ir kaip dainininkas (baritonas), daug koncertavęs ir dalyvavęs respublikiniuose konkursuose (1962 m. tapo laureatu).

Parašė muzikinių referatų, sukūrė apie 150 dainų chorams, vokaliniams ansambliams ir solistams, taip pat instrumentinės muzikos. 1996 m. išleido savo kūrybos rinkinius: „Esu čia, gimtine“, „Šv. Vincento mišios ir giesmės“ ir „Šiokiadienių mišios“, sudarė ir išleido dainynėlį „Dainuokim visi" (1996 m.). K. Knoras 1981, 1988, 1995 ir 1996 m. Marijampolėje surengė savo kūrybos autorinius koncertus. Dirigavo Marijampolės rajono dainų šventėse, konsultavo meno mėgėjų kolektyvus.

## Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Zenonas Komskis

**Zenonas Komskis** (g. 1945 m. gegužės 16 d. Kentrių kaime) – muzikos mokytojas ir choro dirigentas.

## Biografija

Baigęs Tauragės vienerių metų chorvedžių kursus (diriguoti mokė V. Naraškevičius), 1962–1966 m. choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos muzikos technikume (dėst. N. Domarkienė). 1966–1971 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. J. Motiekaičio klasė). Vėliau savo kvalifikaciją kėlė Lietuvos kultūros darbuotojų tobulinimosi institute Vilniuje.

Nuo 1971 m. Tauragės rajoninių kultūros namų dainų ir šokių liaudies ansamblio „Jūra“ meno vadovas ir dirigentas. Kolektyvą parengė 1975 ir 1980 m. respublikinėms dainų šventėms, su juo koncertavo Lietuvoje, Latvijoje, Estijoje, Rusijoje, Kaliningrado srityje, Užkarpatėje ir Gruzijoje, prizinių vietų pelnė įvairiuose konkursuose. Iki 1983 m. buvo Tauragės vaikų muzikos mokyklos mokytojas ir choro vadovas – parengė 1975, 1977 ir 1980 m. respublikinėms dainų šventėms. 1974–1990 m. Tauragės mėsos kombinato mišriojo choro vadovas – kolektyvą parengė 1975, 1980 ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms, nemažai koncertuodavo savo rajone ir kitur. 1984–1990 m. Tauragės švietimo darbuotojų mišriojo choro vadovas. Choras dalyvaudavo koncertuose, parengtas 1985 m. respublikinei ir 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei. Šiai šventei dar parengė miesto įmonių jungtinį vyrų chorą ir jungtinę liaudišką kapelą (kartu su V. Valiuku). 1987–1990 m. vadovavo Tauragės politechnikumo moksleivių pučiamųjų orkestrui, o 1994 m. Tauragės žemės ūkio ir technikos mokykloje suorganizavo merginų chorą. Taip pat vadovavo Tauragės miesto ir rajono įvairių įmonių ir įstaigų vokaliniams ansambliams bei kaimo kapeloms.

1989 m. Tauragės kultūros namuose suorganizavo kamerinį mišrųjį chorą; yra jo meno vadovas ir dirigentas. Choras pasirodo koncertuose, dalyvavo 1994 m. I ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėse Vilniuje, 1995 ir 1997 m. Baltijos ir Šiaurės šalių chorų festivaliuose Rygoje ir Gotlande (Švedija).

Z. Komskis – Tauragės rajono dainų švenčių organizatorius ir vyr. dirigentas, 1979 m. zoninės eksperimentinės dainų šventės Tauragėje ir 1981 m. dainų ir šokių ansamblių šventės Kaune dirigentas. 1982 m. jis apdovanotas Kultūros žymūno ženklu. Yra Lietuvos chorų sąjungos narys.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Antanas Kojelis

**Antanas Kojelis** (1903 m. vasario 5 d. Viekšnaliuose, Luokės valsčiuje – 1976 m. liepos 4 d. Prienuose) – vargonininkas, pedagogas ir chorvedys.

## Biografija
Iš mažens tėvas mokė skambinti pianinu ir vargonuoti. Mokyklą lankė Skaudvilėje, vėliau vargonininkavo Viekšneliuose.

Nuo 1921 m. mokėsi vargonuoti Juozo Naujalio privačioje muzikos mokykloje Kaune.

1923–1924 m. lankė Kražių „Žiburio“ gimnaziją, o 1927–1932 m. mokėsi vargonavimo pas Juozą Naujalį ir Nikodemą Martinonį, skambinti fortepijonu pas Balį Dvarioną, chorvedybos pas Nikodemą Martinonį Kauno muzikos mokykloje. Kartu lankė suaugusiųjų gimnaziją, vargonininkavo ir vadovavo mėgėjų chorui Šančiuose.

1930–1940 m. muzikinį darbą dirbo Jonavoje, 1940–1941 m. – Veiverių gimnazijoje, 1942–1944 m. – Švenčionių mokytojų seminarijoje, 1945–1947 m. – Utenos gimnazijoje, 1947–1951 m. – Anykščių gimnazijoje. Visur turėjo subūręs chorus ir rengė koncertus.

Sovietų ištremtas į Sibirą, 1952–1955 m. muzikinį darbą dirbo Sverdlovsko srityje. 1956 m. grįžo į Lietuvą ir ėmė vadovauti Kauno finansų technikumo ir Kūno kultūros instituto chorams.

1956 m. pabaigoje persikėlė į Prienus ir daug metų mokė muzikos ir dainavimo vidurinėse mokyklose, vadovavo moksleivių ir suaugusiųjų chorams. 1957–1969 m. vadovavo Prienų rajkoopsąjungos mišriajam chorui, 1960–1965 m. – Prienų statybos valdybos vyrų chorui. Vėliau kurį laiką mokytojavo Birštono ir Garliavos vidurinėse mokyklose, taip pat Išlaužo aštuonmetėje mokykloje. Buvo Prienų rajono dainų švenčių vyr. dirigentas, moksleivių meno mėgėjų būrelių konsultantas.

## Šaltiniai

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Nijolė Klimavičienė-Druktenytė

**Nijolė Klimavičienė-Druktenytė** (1952 m. gruodžio 20 d. Sujetchos k., Taišeto r., Irkutsko sr. – Rusija), muzikos mokytoja ir chorvedė.

## Biografija

Seneliai ir mama 1949 ištremti į Sibirą, o 1958 grįžo į Lietuvą. 1970 baigusi Pasvalio vidurinę mokyklą, įstojo studijuoti muzikos į Vilniaus valstybinį pedagoginį institutą (diriguoti mokė J. Ciurilaitė), o studijas baigė 1975 Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (diriguoti mokė F. Sereika).

Nuo 1975 rudens Pasvalio devynmetės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, nuo 1976 Pasvalio vaikų muzikos mokyklos direktorė, nuo 1978 jaunių choro, o vėliau ir jaunučių choro vadovė. Chorai pasirodo koncertuose, dalyvauja Pasvalio rajono dainų šventėse ir kituose kultūros renginiuose. Jaunių choras parengtas 1980, 1985 ir 1987 respublikinėms dainų šventėms, 1990 Lietuvos tautinei dainų šventei, 1994 I ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Vilniuje. Abu chorai dalyvavo 1997 Lietuvos moksleivių dainų šventėje ir konkurse tapo laureatais. Jaunių choras gražiai pasirodė 1997 I Panevėžio religinės muzikos ir meno festivalyje, bendrauja su Kauno ir Vilniaus berniukų chorais „Varpelis“ ir „Ąžuoliukas", 1996 koncertavo Vokietijoje, gieda bažnyčiose.

N. Klimavičienė – Pasvalio rajono mokyklinių chorų konsultantė, Pasvalio ir Kupiškio rajonų dainų švenčių dirigentė, apdovanota Kultūros žymūno ženklu; 1997 jai suteikta vyresniosios muzikos mokytojos kvalifikacijos kategorija.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Romualdas Kondrotas

**Romualdas Kondrotas** (1951 m. lapkričio 18 d. Telšiuose) – muzikos mokytojas ir chorvedys.

## Biografija

Mokėsi Telšių 4-ojoje vidurinėje mokykloje ir vaikų muzikos mokykloje. Baigęs vidurinę mokyklą, 1969–1973 m. muziką studijavo Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute (diriguoti chorui mokė B. Razauskienė, Z. Barauskienė ir A. Jozėnas).

Nuo 1973 m. rudens Varėnos vaikų muzikos mokyklos mokytojas, nuo 1979 m. Varėnos 2-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas. Čia vadovavo jaunių ir vyresniųjų klasių merginų chorui. Jaunių chorą parengė 1980 ir 1987 m. respublikinėms dainų šventėms, o vokalinius ansamblius ir solistus „Dainų dainelės“ konkursams. Mokykloje įrengė pavyzdingą muzikos kabinetą, siekė kuo daugiau berniukų įtraukti į chorą. Keletą metų vadovavo Varėnos rajoninių kultūros namų mišriajam chorui ir Miškų ūkio gamybinio susivienijimo vyrų vokaliniam ansambliui „Girių aidai“ – abu kolektyvus parengė 1985 m. respublikinei dainų šventei. R. Kondrotas buvo Varėnos rajono dainų švenčių organizatorius ir vyr. dirigentas.

Nuo 1987 m. Lietuvos mokslinio metodinio kultūros centro Muzikos skyriaus vyr. mokslinis bendradarbis ir Vilniaus miesto moterų choro „Eglė“ chormeisteris.

Nuo 1989 m. Respublikinio moksleivių estetikos metodinio mokslinio centro direktoriaus pavaduotojas meno reikalams. Sujungus Švietimo ir Kultūros ministerijas, buvo sujungti ir minėti centrai, Romualdas Kondrotas tapo jungtinio kultūros centro organizacinio sektoriaus vadovu. Daug prisidėjo organizuojant J. Pakalnio jaunųjų pūtikų respublikinį konkursą, Balio Dvariono respublikinį ir tarptautinį pianistų ir smuikininkų konkursą, Stasio Vainiūno tarptautinį pianistų konkursą ir M. K. Čiurlionio tarptautinį pianistų ir vargonininkų konkursą Vilniuje.

Nuo 1994 m. iki 2020 m. Romualdas Kondrotas – Nacionalinės Mikalojaus Konstantino Čiurlionio menų mokyklos direktorius, ypač rūpinosi gimnazijos materialine baze. Gimnazijoje vyksta įvairių meno renginių. Daug prisidėjo organizuojant „Dainų dainelės“ konkursus (žiuri narys) ir rengiant Lietuvos mokyklos 600 metų jubiliejinius renginius (buvo tarybos narys). Buvo 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventės direktoriumi. Yra M. K. Čiurlionio pianistų ir vargonininkų konkursų direktorius.

Romualdas Kondrotas su įvairiais meno kolektyvais lankėsi Kuboje, Vietname, Čekoslovakijoje, Lenkijoje ir kitose šalyse. 1987 m. jis apdovanotas Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Aldona Kovienė-Verbickaitė

**Aldona Kovienė-Verbickaitė** (1958 m. sausio 15 d. Kurpikų k., Vilkaviškio r.) – choro dirigentė.

## Biografija

Baigusi Kybartų K. Donelaičio vidurinę mokyklą, 1976–1980 choro dirigavimo mokėsi Vilniaus kultūros mokykloje (dėst. A. Petrošiūtė). 1980–1985 choro dirigavimą studijavo neakivaizdiniu būdu Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (doc. R. Varno klasė).

Nuo 1980 Prienų rajoninių kultūros namų (kultūros centro) mišriojo choro meno vadovė ir dirigentė. Jį parengė 1990 Lietuvos tautinei, 1994 I ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Vilniuje, 1995 ir 1997 Baltijos ir Šiaurės šalių dainų šventei Rygoje ir Gotlande (Švedija), taip pat rajoninėms dainų šventėms. Choras dalyvavo regioniniuose ir respublikiniuose konkursuose, J. Naujalio (Raudondvaryje), Č. Sasnausko (Kapčiamiestyje), J. Bendoriaus (Marijampolėje) konkursuose. 1982–1985 chorvedė vadovavo Prienų rajono kultūros darbuotojų moterų chorui, kurį parengė 1983 respublikiniam moterų ir vyrų chorų sąskrydžiui Šiauliuose.

A. Kovienė – Prienų rajono vokalinių kolektyvų konsultantė, rajoninių dainų švenčių organizatorė, dirigentė ir vyr. dirigentė.

## Šaltiniai

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Juozas Kreivėnas

**Juozas Kreivėnas** (1912 m. kovo 3 d. Padovinyje, Marijampolės apskr. – 1987 m. gegužės 24 d. Sisere) – pedagogas, vargonininkas, chorvedys, muzikologas.

## Biografija

Iki 1927 m. mokėsi Marijampolės Rygiškių Jono gimnazijoje, 1932 m. baigė Marijampolės mokytojų seminariją ir 1942 m. Vilniaus pedagoginį institutą. 1942–1943 m. Vilniaus universitete studijavo istoriją. Muzikos mokėsi pas J. Kamaitį Marijampolėje, o vėliau muzikos žinias gilino įvairiuose kursuose.

1931–1933 m. vargonininkavo Rudaminoje ir Plutiškėse. Atlikęs karinę tarnybą, nuo 1935 m. mokytojavo Seinų apskrityje, nuo 1939 m. – Vilniaus apskrityje. 1941– 1944 buvo pradžios mokyklų inspektorius.

Nuo 1929 m. su pertraukomis vadovavo ir chorams. 1938 m. dainų šventei Klaipėdoje parengė Rudaminos jaunalietuvių 76 dalyvių mišrųjį chorą. 1944 m. pasitraukęs į Vokietiją, mokytojavo įvairiose mokyklose, buvo Miuncheno apygardos lietuvių pradžios mokyklų inspektorius, vadovavo lietuvių tremtinių chorui. 1948 rotatoriumi išleido dainų rinkinį pradžios mokykloms, o 1949 I. Vasyliūno liaudies dainų, paskui J. Žilevičiaus ir J. Gaubo dainų rinkinius.

1950 m. atvyko į JAV ir apsigyveno Sisere. Tuoj įsijungė į Amerikos lietuvių kultūrinį ir muzikinį gyvenimą. Pradėjo vadovauti Šv. Antano parapijos lituanistinių mokyklų – pradžios ir aukštesniosios – moksleivių chorui ir Sisero lietuvių chorui, kurį parengė 1966 m. 3-ajai JAV ir Kanados lietuvių dainų šventei Čikagoje.

Nuo 1951 m. ėmė dirbti L. Simučio pavaduotoju Aušros Vartų lietuvių parapijoje, o apie 1972 m. tapo šios parapijos vargonininku ir choro vadovu. Taip pat vadovavo Sisero lietuviškų mokyklų chorams – 1971 m. 4-ajai JAV ir Kanados lietuvių dainų šventei Čikagoje parengė 70 dalyvių mišrųjį chorą.

Atliko didelį visuomeninį darbą. Įstojęs į ALRK Vargonininkų sąjungą – jo pasiūlymu vėliau ši organizacija pavadinta Šiaurės Amerikos lietuvių muzikos sąjunga – kurį laiką buvo Centro valdybos pirmininkas, 1983–1987 m. rinktas žurnalo „Muzikos žinios“ redaktoriumi, nuo 1955 m. JAV LB Kultūros fondo pirmininkas. Buvo 1956 m. 1-osios JAV ir Kanados lietuvių dainų šventės Čikagoje vykdomojo komiteto generalinis sekretorius ir Dainų šventės leidinio redaktorius, 1957 m. Lietuvių tautinių šokių šventės vykdomojo komiteto vicepirmininkas ir šventės leidinio redaktorius. Daug prisidėjo prie lietuvių kompozitorių kūrinių natų dauginimo ir platinimo, parašė nemaža muzikinių straipsnių ir recenzijų „Muzikos žiniose“, „Drauge“, „Vienybėje“ ir kitur, aprašė kompozitoriaus V.

Jakubėno kūrybinį palikimą, redagavo J. Žilevičiaus parengtą muzikų vardyną, tvarkė J. Žilevičiaus muzikologijos archyvą ir jam perdavė daug įvairios medžiagos. Dalyvavo mokytojų konferencijose, parašė mokymo priemonę „Lietuvių kalbos pratimai“, sudarė ir leido dainynus. Ypač populiarus buvo jo sudarytas ir redaguotas dainynas „Lėk, sakalėli" (1962).

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Algimantas Kriūnas

**Algimantas Kriūnas** (g. 1958 m. kovo 10 d. Kaune) – choro dirigentas.

## Biografija
Baigęs Kauno vaikų muzikos mokyklą ir 12-osios vidurinės mokyklos aštuonias klases, 1973–1977 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno Juozo Gruodžio aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. Vladas Balsys). Būdamas ketvirtame kurse, pradėjo dirbti Lietuvos žemės ūkio akademijos mišriojo choro „Daina“ chormeisteriu. 1977–1983 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. Algimanto Lopo klasė). Studijų metais buvo Respublikinių mokytojų namų berniukų choro „Ąžuoliukas“ ir Valstybinio pedagoginio instituto mišriojo choro „Ave Vita“ chormeisteris.

Nuo 1982 m. Valstybinio dainų ir šokių liaudies ansamblio „Lietuva“ chormeisteris, nuo 1988 m. vyr. chormeisteris. Chorą (30 dalyvių) parengė daugeliui koncertinių programų, koncertuoja su juo Lietuvoje ir užsienyje – JAV, Prancūzijoje, Vokietijoje, Lenkijoje, Nyderlanduose ir kitur.

Yra respublikinių dainų švenčių konsultantas, regioninių dainų švenčių Tauragėje ir Alytuje dirigentas, 1990 m. Lietuvos tautinės dainų šventės ansamblių vakaro Kalnų parke dirigentas, taip pat ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventės Vilniaus Kalnų parke Ansamblių vakaro vyr. dirigentas. Žmona Nijolė Sinkevičiūtė-Kriūnienė kompozitorė.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.