open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kampečė (valstija)

**Kampečė** () – valstija Meksikos pietryčiuose, Jukatano pusiasalyje. Sostinė – Kampečė.

Ribojasi su Tabasku vakaruose, su Gvatemala pietuose, su Belizu pietryčiuose, su Kintana Roo rytuose, bei Jukatanu šiaurės rytuose. Šiaurės vakarinį krantą skalauja Kampečės įlanka.

Paviršiui būdinga Jukatano pusiasalio karstinė lyguma, nemažą valstijos plotą dengia tropinės džiunglės. Jūros pakrantė šiaurėje pelkėta, o pietuose įsiterpia didelė Terminoso lagūna. Joje yra Karmeno sala. Pakrantės šelfe yra naftos telkinių. Ilgų upių nėra, svarbesnės – Kandelarija bei Ondo upės ištaka Asulis. Centrinėje dalyje yra Silvituko ežeras.

Kampečės valstijos teritorijoje senovėje klestėjo majų civilizacija. Yra išlikę keletas jų miestų griuvėsių: Kalakmulis, Edsna, Špuhilis, Bekanas.

## Didžiausi miestai
* Kampečė – 249,6 tūkst. gyv. (2020 m.)
* Siudad del Karmenas – 191,2
* Čampotonas – 35,7
* Eskarsega – 31,3
* Kalkini – 15,9
* Dsitbalčė – 13,2
* Heselčakanas – 11,4
* Kandelarija – 11,1

## Šaltiniai
Kampečė

**Kampečė** () reiškia:

* Kampečė – Meksikos valstija;
* Kampečė – miestas Meksikoje, valstijos sostinė;
* Kampečės įlanka – Meksikos įlankos dalis.
Laisvoji profesija

**Laisvoji profesija** – komercinei veiklai (verslui) nepriskiriama profesinė veikla; profesija. Užsiimant laisvosios profesijos veikla, nesiekiama pelno. Ji vykdoma mokslo, meno, literatūros, švietimo ir mokymo ir kitose (panašiose) srityse. Laisvųjų profesijų atstovai dirba specialių (pvz., dalykinių) žinių, gebėjimų, įgūdžių ar kūrybinės veiklos, talento pagrindu. Savo paslaugas teikia būdami nepriklausomi, atsakingi (paprastai tik) sau, tam tikros srities profesionalai.

## Profesijos pagal sritis
Laisvąsias profesijas galima suskirstyti į kelias sritis. Pvz., teisinės laisvosios profesijos – advokatas, licencijuotas teisininkas, patentinis patikėtinis, pensijų konsultantas (teisinis patarėjas); taip pat notaras ir (teismo) antstolis, jeigu nėra valstybės tarnautojas arba pareigūnas (notarai kai kuriose valstybėse tuo pačiu metu gali būti laikomi ir laisvai dirbančiais teisininkais, ir valstybės tarnautojais arba pareigūnais).

Ekonomikos srityje – buhalteris, auditorius, patarėjas (verslo patarėjas, mokesčių patarėjas), ekonominių vertinimų ekspertas (pvz., turto vertintojas), (laisvai dirbantis) ekonomistas.

Sveikatos, medicinos srityse – gydytojas (pvz., stomatologas, psichoterapeutas), veterinaras, vaistininkas, (laisvai dirbantis) slaugytojas, psichologas.

Mokslinės-techninės laisvosios profesijos – inžinierius, architektas, miesto planuotojas, laisvai dirbantis mokslo ekspertas (pvz., biologas, chemikas). Švietimo, mokymo ir su jais susijusių sričių profesijos – lektorius, mokymų konsultantas, dėstytojas.

VMI komentare paaiškinta, kurie gyventojai, vykdantys individualią veiklą, nėra „laisvosios profesijos“ atstovai: tai ir savarankišką komercinę ar gamybinę veiklą vykdantys gyventojai (pvz., žemės ūkio veikla užsiimantys gyventojai, prekybininkai, įvairių prekių gamintojai); savarankišką sporto ir atlikėjo veiklą vykdantys asmenys (pvz., šokėjai, dainininkai, cirko artistai, aktoriai, muzikantai, šachmatininkai, kultūristai); savarankišką kūrybinę veiklą vykdantys asmenys (pvz., dailininkai, skulptoriai, kompozitoriai, rašytojai, poetai, režisieriai, kinematografininkai, choreografai); savarankišką mokslinę veiklą vykdantys asmenys (pvz., mokslininkai, mokslo darbus atliekantys asmenys); kita savarankiška veikla užsiimantys asmenys (pvz., priklausomi draudimo tarpininkai (draudimo agentai), prekybos bei reklamos agentai, nekilnojamojo turto agentai, vairuotojai, siuvėjai, kirpėjai, kosmetologai, įvairių sporto šakų instruktoriai ar teisėjai, treneriai, restauratoriai, gidai).

## Reikšmė
Laisvosios profesijos yra vienas svarbesnių Europos Sąjungos ekonomikos sektorių, 2001 m. sukūręs apie 220 mlrd. eurų pridėtinės vertės. Pavyzdžiui, Airijos konkurencijos tarnyba paskaičiavo, kad vien tik 2001 m. Airijos išlaidos teisinėms paslaugoms siekė 1 140 mln. eurų, arba beveik 1 % bendro BVP. Užimtumo atžvilgiu, kitų verslo paslaugų srityje dirbo beveik 12 mln. žmonių 2004 m., arba 6,4 % bendro užimtumo, palyginti su 5,7 % 2002 m..

## Nuorodos
* Vokietijos federalinė laisvųjų profesijų sąjunga

## Išnašos
Profesinės veiklos teisė

**Profesinės veiklos teisė** - teisės šaka; visuma teisės normų, reguliuojančių laisvai dirbančių profesijų atstovų veiklą, jos pagrindus, įtvirtinančių profesine veikla užsiimančių asmenų (pvz., architektų, auditorių, notarų) statusą, veiklos priežiūrą, savivaldą, reglamentuojančių profesinės veiklos sąlygas bei tvarką. Pvz., LR advokatūros įstatymas reguliuoja advokatų teikiamų teisinių paslaugų teikimą, ES teisininkų teisinės veiklos sąlygas. Profesinės veiklos teisės pošakiai išskiriami pagal atitinkamą laisvąją profesiją - mokesčių patarėjų teisė, advokatūros teisė, notariato (notarų profesinės veiklos) teisė ir kt.
Patentų teisė

**Patentų teisė** - civilinės teisės (konkrečiau - intelektinės nuosavybės) teisės pošakis; visuma teisės normų, kurios įtvirtina išradimus kaip pramoninės nuosavybės objektus, teisės aktų, reglamentuojančių fizinių ir juridinių asmenų teises bei pareigas, atsirandančias sukūrus išradimus, suteikiant šiems išradimams teisinę apsaugą. Lietuvoje tai reguliuoja LR patentų įstatymas.
Teisinė apsauga

**Teisinė apsauga** - teisės normomis garantuojama apsauga, gynyba nuo neteisėto kėsinimosi į pvz., asmens teises, teisėtus interesus, teisinius gėrius, vertybes. Privatinės teisės srityje teisinė apsauga gali pasireikšti tiek turtinių, tiek ir neturtinių teisių bei interesų gynimu valstybės nustatytomis priemonėmis. Pvz., vad. patentinė apsauga (išradimų apsaugos forma yra patentas, kurį išduoda Valstybinis patentų biuras; tokiu atveju patento suteikiamos teisinės apsaugos ribas nustato išradimo apibrėžtis). Kaip kitos teisinės apsaugos rūšys gali būti autorių teisių apsauga etc. Kaip teisinė gynyba gali būti išskiriama konsulinė gynyba ir kt.
Teisinė gynyba

**Teisinė gynyba** - veikla, skirta asmens teisėms bei teisėtiems interesams ginti; teisė į teisinę gynybą; teisinės veiklos sritis. 

## Teisminė gynyba

Teisinė gynyba gali pasireikšti kaip teisminė gynyba. Kaip asmens teisė kreiptis į teismą, siekiant apginti savo pažeistas teises išplaukia iš teisinės valstybės principo, daugelyje valstybių teisė į gynybą yra konstitucinė teisė, įtvirtinta aukščiausios galios įstatymuose (Konstitucijose).

Lietuvoje yra garantuojama antrinė teisinė pagalba (advokato paslaugos).

## Konsulinė gynyba

Teisinė gynyba taip pat gali pasireikšti kaip, pvz., piliečių, esančių užsienyje, teisė į valstybės globą (*Lietuvos valstybė globoja savo piliečius užsienyje*, LR Konstitucijos 13 straipsnis).
Teisinė valstybė

**Teisinė valstybė** – valstybė, kurios veikimo laisvė yra ribojama teisės.

Teisinė valstybė taip pat gali būti apibūdinama kaip valstybė, kurioje „viešpatauja“ teisė, o ne savivalė, tironija, kurią valdo teisės saistomi valdžios subjektai; teisės principas („teisės viešpatavimo principas“); valstybės modelis, pagrįstas teisės viršenybe.

Teisinės valstybės teorija pradėta plėtoti ypač XVIII a., kovojant prieš absoliutizmą. Teorinius pagrindus išplėtojo teisės filosofai ir teoretikai, nacionaliniai konstituciniai teismai. Prancūzijos teisės doktrina pripažino, kad žmogus iš prigimties turi tam tikrų teisių, kurias įgyvendinti valstybė neturi kliudyti.

Įstatymų leidėjus saisto jų pačių išleisti įstatymai, kurių jie neturi teisės pažeisti, tačiau gali juos pakeisti. Tai yra teisinės valstybės principas, Vokietijoje žinomas kaip „teisės valstybės“ () principas.

## Nuorodos
Sociologijos istorija

Sociologija yra gan nauja akademinė disciplina, palyginus su kitais socialiniais mokslais, įskaitant ekonomiką, politikos mokslus, antropologiją ir psichologiją. Tačiau sociologijos idėjų istorija ilga, o pačių ištakų galima sutikti mene ir filosofijoje.

## Pirmtakai ir pradininkai

Sociologinio samprotavimo ištakų galima aptikti dar Senovės Graikijoje (Ksenofanas yra pasakęs: „Jei arkliai garbintų dievus, tie dievai būtų panašūs į arklius“). Sociologiniai pastebėjimai dažni Herodoto, Tukidido ir Polibijaus darbuose.

Yra įrodytas ankstyvosios Islamo sociologijos egzistavimas XIV a.: Ibn Chaldunas savo kūrinio *[[Muqaddimah]]* (vėliau išverstame į lotynų kalbą kaip *Prolegomena*), kuriame aprašė pasaulinę istoriją, įvade pirmas panaudojo socialinę filosofiją formuluodamas socialinės kohezijos ir socialinio konflikto teorijas, dėl to daugelio yra laikomas sociologijos pirmtaku.

Sociologija kaip mokslinė disciplina atsirado XIX a. pradžioje kaip akademinis modernumo atsakas pasauliui tampant vis mažesniam ir vis labiau kompleksiniam, o žmonėms išgyvenant jo skilimą. Sociologai vylėsi ne tik suprasti, kaip išlaikyti socialines grupes vienybėje, bet taip pat atrasti „priešnuodį“ socialinei disintegracijai ir išnaudojimui.

Terminas *sociologija* („sociologie“) pirmąkart buvo panaudotas prancūzų eseisto Emanuelio Džozefo Sijeso (iš  ir sufikso -ologie, kilusio iš graikiško logos, reiškiančio žodį, mokslą). Terminas buvo nepriklausomai atrastas ir kaip neologizmas pateiktas prancūzų mąstytojo Ogiusto Konto 1838 m. Kontas dar prieš tai buvo panaudojęs terminą „socialinė fizika“, tačiau jį pasisavino kiti ankstyvieji sociologai, vienas iš kurių buvo A. Kveteletas. Kontas vylėsi suvienyti visus mokslus apie žmoniją, įskaitant istoriją, psichologiją ir ekonomiką. Jis tikėjo, kad visas žmogaus gyvenimas pereina per tuos pačius individualius istorinius tarpsnius ir kad, jei kas perprastų šį progresą, galėtų nurodyti priemones socialinėms nelaimėms išvengti. Dėl tokio požiūrio sociologija buvo praminta „pozityvių mokslų karaliene“, o Kontas ilgainiui tapo „Sociologijos tėvu“.

Žymiausi XIX a.-XX a. pr. klasikiniai sociologijos teoretikai: Ferdinandas Tonesas, Emilis Durkheimas, Vilfredo Pareto, Liudvigas Gumplovič, Karlas Marksas ir Maksas Vėberis. Kaip ir Konto, jų laikyti vien tik sociologais negalima. Savo veikaluose jie apėmė religiją, švietimą, ekonomiką, teisę, psichologiją, etiką, filosofiją ir teologiją, o jų teorijos buvo pritaikytos daugelyje akademinių disciplinų. Jie padėjo pamatus sociologijoje.

## Išnašos
Vyriausias vasalas

**Vyriausias vasalas** (, *vassal – in – chief*) – viduramžių ir ankstyvųjų naujųjų laikų Europoje tai aukštos padėties kilmingieji, tiesioginiai monarcho, o ne kito kilmingojo ar aukšto dvasininko vasalai. Vyriausi vasalai būdavo princai ir hercogai (daug jų buvo artimi monarcho giminaičiai), erlai, taip pat baronai ir lordai. Vyriausi vasalai sudarydavo monarcho įtakos visuomenei karkasą, feodalų sistemos lygį išsyk po monarchu.

Kitas vasalų lygis vadinosi vavasorai.

Angl. terminas *tenant – in – chief* yra istorikų naujadaras.
Vavasoras

**Vavasoras** (, *vavasor*, *valvasor*; sen., *vavassour*; vėl., galbūt iš *vassus vassorum* 'vasalo vasalas') - vasalo lygis feodalinėje teisėje. Vavasorai būdavo baronų ar kitų vyriausių vasalų vasalai. Dažnai jie patys turėdavo savų vasalų, todėl vavasorai paprastai būdavo tarpinių lygių vasalai.

Skirtingais laikais skirtingose šalysde šis terminas būdavo vartojamas gana skirtingai. Kadangi tarpinių vasalų būdavo daug, todėl neretai terminas *vavasoras* reiškė tiesiog 'vasalas'. Tokiais atvejais vyriausius karūno vasalus kartais aprašydavo kaip *valvassores majores* ('didieji vavasorai'), o vidutinio lygio vasalus - kaip *valvassores minores* ('mažieji vavasorai'). Tiesiog *vavasorais* imta vadinti subvasalus, o vyriausius vasalus dar vadino *capitanei* ar *barones*.
XIII a. Anglijos juristas Henris de Braktonas (*Henry de Bracton*; 1210 - 1268) valvasorus talpino tarp baronų ir riterių, juos vadino „didelio kilmingumo vyrais“ (*men of great dignity*). Panašiai valvasorus apibūdino ir 1166 m. Henriko II chartijoje.
Otonė Viskontis

**Otonė Viskontis** (; 1207 m. – 1295 m. rugpjūčio 8 d.) – Milano arkivyskupas, Viskončių šeimos narys, Viskončių valdymo Milane pradininkas.

## Biografija
Otonė Viskontis buvo Masino (*Massino*), Albicatės (*Albizzate*) ir Besnatės (*Besnate*) valdovo Ubaldo Viskončio (*Ubaldo Visconti*) ir Anastasijos (spėjama, iš *Pirovano* šeimos) sūnus. Prieš tapdamas arkivyskupu buvo popiežiaus legato ir kardinolo Otaviano Ubaldinio (*Ottaviano Ubaldini*) padėjėjas. 1260 m. buvo Novaros podesta.

1262 m. liepos 22 d. pakeitė Leoną da Peregą (*Leone da Perego*) ir tapo Milano arkivyskupu. Jį išrinko popiežius Urbonas IV kaip opoziciją Martinui dela Torei (*Martino della Torre*) ir Sicilijos karaliui Manfredui. Dėl valdžios mieste kovojo su dela Torėmis, ypač su Napu dela Tore (*Napo della Torre*), kuris neįleido Otonės į Milaną ir 1276 m. sumušė Otonės sūnėno Teobaldo Viskončio (*Teobaldo Visconti*) kariuomenę prie Angeros. Bet kitais metais Otonė Viskontis sutriuškino dela Torę Desijo mūšyje. Šia pergale prasidėjo Viskončių valdymas Milane ir Lombardijoje, besitęsęs iki 1450 m.

Otonė Viskontis buvo efektyvus miesto valdovas, išpuošęs miestą ir sustiprinęs jo ekonomiką. Pasenęs jis pasitraukė į Klervo (*Clairvaux*) abatiją Prancūzijoje, kurioje 1295 m. ir mirė. Iš Otonės valdžią Milane perėmė jo sūnėnas Matėjas (*Matteo I Visconti*).
Gonfalonjeras

**Gonfalonjeras** ( 'vėliavnešys') – prestižinės pareigos viduramžių ir Renesanso Italijos komunose, ypač Florencijoje ir Popiežiaus valstybėje. Pareigų pavadinimas kilęs iš komunos vėliavos gonfalonės pavadinimo.

Florencijoje gonfalonjero postas vadinosi *teisingumo gonfalonjeras* (), jį užimdavo vienas iš devynių piliečių, sudarydavusių Florencijos vyriausybę *[[Florencijos sinjorija|sinjoriją]]*.
Popiežiaus valstybėje gonfalonjeras vadinosi *bažnyčios gonfalonjeru* ().
Kitose centrinės ir šiaurinės Italijos komunose nuo Spoleto iki Pjemonto gonfalonjerus arba rinkdavo, arba skirdavo.
Podesta

**Podesta** (it. *podestà*, iš *potestas* 'valdžia') – viduramžių (XII–XVI a.) Italijos miestų valstybių ar administracijos galva. Podesta buvo vykdomosios ir teisminės valdžios vadovas. Podestos būdavo tiek skiriami, tiek renkami, tai priklausė nuo laikotarpio ir konkretaus miesto. Pvz., Venecijos respublikoje, Florencijoje priklausomų miestų podestas skirdavo centrinė valdžia.

Pirmas žinomas podesta buvo paskirtas 1151 m. Bolonijoje. Iš Faencos pakviestas Gvidas di Ranieri di Sasso Kanosietis (*Guido di Ranieri di Sasso of Canossa*), kad užimtų rektoriaus ir podestos pareigas.

Daug pirmųjų podestų 1158 m. Ronkaljoje (*Roncaglia*) vykusiame Imperijos kongrese paskyrė Šventosios Romos imperatorius Frydrichas Barbarosa, kad per juos valdytų Šiaurės Italijos miestus. Podestos buvo imperatoriaus vietininkai, diegę imperijos teisę. Miestų valstybių gyventojai tokiai podestų vadžiai priešinosi, tai buvo viena iš priežasčių, dėl ko susidarė Lombardijos Lyga ir 1167 m. kilo sukilimas prieš Barbarosą.

Imperatoriaus skirtų podestų institucija egzistavo neilgai, tačiau tokia pareigybė miestuose prigijo. Apie 1200 m. daugelyje komunų buvo sukurtos podestų pareigos, į kurias miestų piliečiai metams rinkdavo savo atstovus. Miesto podesta būdavo aukščiausia valdžia visose srityse – civilinėje ir karinėje, diplomatinėje ir kitose sferose.

Stengdamiesi išvengti vidinių kivirčų miestų piliečiai podestomis ėmė kviesti svetimšalius. XII ir XIII a. buvo populiaru podestomis kviesti venecijiečius. Manoma, kad to priežastis iš dalies buvo tai, kad Venecijos respublika mažai domėjosi žemynine Italija, o daugiau reikalais Viduržemio jūroje ir prekyboje. Kai kuriuose miestuose yra buvę, kad podestų kadenciją pratęsdavo keleriems metams, o tai ir iki gyvos galvos.

## Podestos XX a
Nuo 1926 m. Italijoje Musolinio vyriausybė miestuose vėl įvedė podestų pareigas – t. y., jie merus pervadino *podestomis*. Podestas skirdavo vyriausybė. 1946 m. podestų pareigybė buvo panaikinta.
Podesterija

**Podesterija** – viduramžių Italijos miesto administracijos vadovo podestos institucija, taip pat administracinis vienetas stambioje valstybėje, kurį valdo podesta.

## [[Venecijos respublika|Venecijos respublikos]] podesterijos
Venecijos respublikos žemyninėje dalyje (*[[stato di terraferma]]*), kuri susidarė XV a. Venecijai prisijungiant Po upės baseino žemes (autonomiškus miestus ir feodalines valdas) podesterijos sudarė vidurinį administracinių vienetų lygį. Aukščiausias lygis buvo provinciją atitinkanti *teritorija* (*territorio*), žemesnis – *podesterijos*.

Venecijos respublikos dalis *[[Venecijos dožatas|dožatas]]* (, Venecijos hercogystė) buvo padalinta į 9 rajonus (einant iš šiaurės): Gradas (*Grado*), Kaorlė (*Caorle*), Torčelas (*Torcello*), Muranas (*Murano*), Malamočas (*Malamocco*), Kjodžas (*Chioggia*), Loreo (*Loreo*), Kavarcerė (*Cavarzere*) ir Gambararė (*Gambarare*). Šie rajonai buvo podesterijos (jiems vadovavo podestos), tik Gradas buvo grafystė.

## Podesterijos [[Genujos respublika|Genujos respublikoje]]
Genujos respublika 1273 m. iš Bizantijos imperatoriaus buvo gavusi valdyti Konstantinopolio komercinius priemiesčius Perą (*Pera*) ir Galatėją (*Galatea*). Abu šiuos priemiesčiu valdė vienas podesta, kol 1453 m. Konstantinopolį užgrobė turkai.
Molupis (Jūra)

**Molupis** - upelis Tauragės mieste, ištakos Laukų gatvėje, teka pietų, pietvakarių kryptimi. Jūros gatvėje yra užtvanka, susidaręs tvenkinys nusitęsia iki Vytauto gatvės. Prie tvenkinio yra tautodailininko A. Bagdono sodyba. Įteka į Jūrą šiek tiek aukščiau kavinės „Banga“. 1915 metais ties šio upelio žiotimis ėjo siaurojo geležinkelio trasa, kuri buvo naudojama mažiau nei dvejus metus.
Basutolandas

**Basutolandas**, oficialiai **Basutolando Teritorija** – Britų imperijos kolonija dabartinio Lesoto teritorijoje, egzistavusi 1884–1966 m. Paskelbusi nepriklausomybę, ji tapo Lesoto karalyste.

## Gyventojai

Atižvelgiant į tai, kad didelę dalį teritorijos užima negyvenami kalnai, joje gyveno didelis skaičius gyventojų. Gyventojų skaičius augo nuo 128 206 gyv. 1875 m. iki 348 848 gyv. 1904 m. Moterų už vyrus buvo daugiau apie 20 000, o tai apytikriai buvo skaičius vyrų išvykusių iš šalies uždarbiams. Didžioji dalis gyventojų gyveno tarp Maluti kalnų ir Kaledono upės. Didžioji gyvenotų dalis buvo basutai, taip pat keli tūkstančiai barolongų. 1904 m. čia buvo ir 895 baltieji. Administracinis centras buvo Maseru, kairiajame Kaledono krante, kuriame gyveno apie 1000 žmonių, tarp jų ir apie 100 baltųjų. Basutolende buvo įsteigta daug misijų.

## Įkūrimas

Basutolando atsiradimo prielaidos susiformavo XIX a. pradžioje susikūrus basoto tautos valstybei. Anglų ir būrų kolonistams nugalėti basutų nepavyko, tačiau 1856-68 m. šiai valstybei kovojant su būrais, ji neteko didesnės dalies savo etninių teritorijų. Karaliui Mošoešoe I pavyko išlaikyti tik teritorijas kalnuose, kurios ir sudarė vėlesnio Basutolando teritoriją.

1868 m. Mošoešoe paprašė britų pagalbos kovoje su būrais. Didžioji Britanija pavertė basotų valstybę savo protektoratu ir išsaugojo jos nepriklausomybę nuo būrų. 1870 m. mirus karaliui, britai siekė prijungti Basutolandą prie savo Kapo kolonijos, tačiau dėl kilusio didelio basotų pasipriešinimo, 1884 m. galiausiai buvo sukurta atskira kolonija. Šalyje buvo išlaikytos vietinės valdžios formos, vietinė dinastija ir tradicijos. Kolonija buvo padalinta į septynias administracines apygardas: Berea, Leribe, Maseru, Mohales Hock, Mafeteng, Qacha’s Nek ir Quthing.

## Raida

Iki 1910 m. britai užėmė visas būrų valstybes Pietų Afrikoje ir iš jų kartu su Keipo kolonija suformavo Pietų Afrikos Sąjungą. Basutolandas, atsidūręs šios Sajungos centre, turėjo būti įjungtas į ją. Tačiau basotai aktyviai pasipriešino ir kolonija išlaikė nepriklausomą statusą.

## Nepriklausomybė
1955 m. Basutolandas paprašė įstatymų leidybos teisės, o 1966 m. tapo nepriklausomas nuo Britų imperijos ir buvo pervadintas į Lesoto karalystę, kurią valdo iš Mošoešoe kildinamos valdovų dinastijos.

## Nuorodos
Live from Las Vegas

**„Live from Las Vegas“** yra ketvirtasis oficialusis DVD albumas, išleistas Jungtinių Amerikos Valstijų pop dainininkės Britney Spears 2002 m. sausio 22 d. Šis DVD įrašytas per Spears 2001–2002 turą „Dream Within a Dream Tour“. Pasirodymai visi įvyko MGM Grand Garden Arena arenoje, Las Vegase. Šį koncertą transliavo HBO kanalas. Spears atliko 14 dainų.

DVD debiutavo #1 vietoje (#1 buvo net 6 savaites) JAV ir buvo atestuotas 2x platininiu. Prancūzijoje DVD taip pat buvo sertifikuotas platininiu. Pasaulyje parduota daugiau nei 2,5 milijonų albumo kopijų.

## Technika
* Galimi subtitrai: anglų kalba
* Galimos audio dainos:
** Anglų kalba (Dolby Digital 5.1),
** Anglų kalba (Dolby Digital 2.0 Stereo)

## Turinys

### Gyvi pasirodymai
* Oops!… I Did It Again, 4.21
* (You Drive Me) Crazy, 3.59
* Overprotected, 3.35
* Born to Make You Happy/Lucky/Sometimes (Popuri), 14.59
* Boys, 3.49
* Stronger, 3.39
* I'm Not a Girl, Not Yet a Woman, 4.12
* I Love Rock & Roll, 2.59
* What’s It’s Like to Be Me, 3.29
* Lonely, 5.00
* Don't Let Me Be the Last to Know, 4.20
* Anticipating, 3.40
* I'm a Slave 4 U, 3.39
* …Baby One More Time 3.59

### Vaizdo klipai ir anonsai
* „I'm a Slave 4 U“
* „Overprotected“
* „I'm Not a Girl, Not Yet a Woman“
* „Kryžkelės“ anonsas

: (Yra tik Jungtinės Karalystės, Kolumbijos, Kosta Rikos ir Australijos versijose)

## Apdovanojimai

## Topai ir atestacijos

## Šaltiniai

## Nuorodos
* DVD filmo profilis IMDb.com svetainėje
Vilniaus universiteto Ekonomikos ir verslo administravimo fakultetas

**Vilniaus universiteto Ekonomikos ir verslo administravimo fakultetas** (sutrumpinimas – **VU EVAF**) – vienas iš Vilniaus universiteto fakultetų, kuriame ruošiami ekonomikos, vadybos ir vadybos informacinių sistemų specialistai. Nuosekliosios studijos – 3 studijų pakopų (bakalauro, magistro bei daktaro). Vykdoma 18 programų (neįskaitant doktorantūros): 3 bakalauro ir 15 magistro studijų programų. Vadybos ir verslo administravimo bakalauro programose – 4 specializacijos, ekonomikos programoje – 5. Fakultete veikia 9 katedros ir Verslo informacijos ir konsultacijų centras. Dirba 14 profesorių, 94 docentai ir daktarai, 42 lektoriai ir asistentai.

## Istorija
Ekonominių disciplinų dėstymo pradininkas Vilniaus universitete – Jeronimas Stroinovskis (1752–1815), nuo 1783 m. skaitęs kursą „Prigimtinė teisė“, kuriame buvo dėstoma ir fiziokratų ekonominė teorija. 1819 m. Vilniaus universiteto Fizikos ir matematikos fakultete įsteigta Žemės ūkio katedra.

1922 m. Kaune įsteigtame universitete ekonomistai pradėti rengti nuo 1923 m. (1927 m. išleista pirmoji laida: studijas baigė 3 diplomuoti ekonomistai). Ekonomikos skyrius Teisių fakultete pagal Universiteto statutą įsteigtas tik 1930 m. Ekonomikos skyriuje veikė 5 katedros: Politinės ekonomijos ir statistikos, Finansų mokslo, Ekonominės politikos, Privatinio ūkio mokslo ir Prekybinės teisės. 2017 m. lapkričio 1 d. Ekonomikos fakultetas pervadintas į Vilniaus universiteto Ekonomikos ir verslo administravimo fakultetą.

## Absolventai
Politikai: Zigmantas Balčytis, Šarūnas Birutis, Arūnas Degutis,  Povilas Gylys,  Jonas Lionginas,  Eugenijus Maldeikis, Kazimira Prunskienė,  Ingrida Šimonytė, Algirdas Gediminas Šemeta, Kęstutis Daukšys, Julius Veselka; Petras Auštrevičius, diplomatas  Deividas Matulionis, politologas Alvydas Medalinskas, režisierius Tomas Donela, rašytojas Arvydas Juozaitis, verslininkai: Gediminas Daukšys, Vytautas Šerėnas, Ilja Laurs, Darius Mockus, bankininkas Reinoldijus Šarkinas, mokslininkai: Ramūnas Vilpišauskas, Teodoras Medaiskis, Aušra Maldeikienė, žurnalistas  Andrius Tapinas ir kiti.

## Struktūra
Ekonomikos ir verslo administravimo fakulteto institucijos – Fakulteto taryba (aukščiausioji Fakulteto institucija; jos nutarimai privalomi visiems fakulteto darbuotojams ir studentams) ir Dekanas. Fakulteto tarybą sudaro 23 nariai iš fakulteto mokslininkų ir studentų. Fakulteto dekanė, 3 prodekanai ir bendrųjų reikalų skyriaus vedėjas sudaro fakulteto administraciją.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali VU EVAF svetainė
* Vilniaus universiteto Studentų atstovybės Ekonomikos ir verslo administravimo fakultete svetainė
Hermann Tietz (Hertie)

**Hermann Tietz**, **Hermanas Tytcas** (g. 1837 m. balandžio 29 d. Birnbaum, Poznanės provincija – 1907 m. gegužės 3 d. Berlynas) – Vokietijos žydų kilmės verslininkas.

Užaugo prekybininkų šeimoje. Hermanas Tietz vienas pirmųjų Vokietijoje įsteigė prekybos namus (), išplėtojo jų tinklą, pavadindamas jį „Hertie“ (nuo **''Her**mann **Tie**tz''), kurį praėjus 30 metų po jo mirties, nacistai nacionalizavo.

## Nuorodos
* Prekybinė veikla 1900-1914 m.
* Apie H. Tietz turto nusavinimą
* Amžinojo poilsio vieta Berlin-Weißensee kapinėse
Hermann Tietz

**Hermann Tietz** yra:

* Hermann Tietz (Hertie), vokiečių verslininkas, prekybininkas;
* Hermann Tietz (muzikas), vokiečių chemikas, muzikas;
* Hermann Tietz (der Schließende), literatas, *Fruchtbringende Gesellschaft*, dar vad. Palmių ordino (literatų draugijos) narys.
Hertie fondas

**Hertie-Stiftung** (''Hertie Waren- und Kaufhaus'' - prekybos centrų tinklas, gyvavęs 1933-1994 m.) - vienas didžiausių privačių Vokietijos fondų. Kasmetinės paramos apimtis - apie 20 mln. eurų. Jos šaltinis - fondo kapitalas (apie 820 mln. eurų). Fondo steigėjas (fundatorius) - prekybos tinklo *[[Hertie]]* steigėjas Georg Karg (1888-1972). Fondo valdybos pirmininkas - Michael Endres, buvęs *[[Deutsche Bank]]* valdybos narys.

## Rėmimas
Hertie fondas remia tokias sritis kaip neuromokslai (ypač išsėtinė sklerozė, jos tyrimai; 2004 m. skirta daugiau kaip 21,5 mln. eurų Tiubingeno universitetinės klinikos Hertie klinikinių galvos smegenų tyrimų instituto (*Hertie-Institut für klinische Hirnforschung*), Europos integracija, demokratijos ugdymas; *berufundfamilie [[gGmbH]]* (išduoda sertifikatą „Familiengerechte Hochschule“), mokymosi stipendijos imigrantų vaikams (*[[Start stipendija|Start]]*). 2001-2002 m. Fondas inicijavo konkursą „Jaunimas debatuoja“ („Jugend debattiert“), iki šiol koordinuoja, veikia vykdomą projektą. Nuo 2006/2007 m. m. kartu su Gėtės institutu yra Vokiečių kalbos olimpiados (Deutsch-Olympiade) rengėjas.

Nuo 1992 metų kasmet yra suteikiamas Hertie apdovanojimas už engažamentą ir savipagalbą (*Hertie-Preis für Engagement und Selbsthilfe*) (bendra suma - 25 000 eurų). Nuo 2005 kartu su fondu Stiftung MyHandicap - Inovacijos premija žmonėms su negalia (10 000 eurų). Fondas taip pat remia išskirtines studijas vad. Hertie mokykloje (*[[Hertie School of Governance]]*).

## Nuorodos
* Oficialus Hertie-Stiftung tinklalapis
Gertrūda Benzė

**Gertrūda Benzė** (; 1933 m. balandžio 22 d. – 2021 m. vasario 10 d.) – Vokietijos kalbininkė, daktarė.

## Biografija
Po Antrojo pasaulinio karo atsidūrusi Lietuvoje išmoko lietuvių kalbą. 1957 m. baigė Halės-Vitenbergo universitetą. 1961 m. daktarė.

Iki 1993 m. Halės-Vitenbergo universitete dėstė kalbotyrą, taip pat ir lietuvių kalbą. Paskelbė studiją apie XVIII a. Mažosios Lietuvos lietuvių dokumentų kalbą. Tyrė lietuvių protestantų giesmių tekstus. Parengė 1991 m. lietuvių kalbos vadovėlį.

## Bibliografija
* Sprachliche Untersuchungen zu neugefundenen litauischen Dokumenten aus dem XVIII. Jahrhundert, 1958.
* Text des ersten litauisches Gesangbuchs im Licht heutiger Betrachtungsweise (*Pirmojo lietuviško giesmyno tekstai šiandieninių tyrimų šviesoje*), Knygotyra. T. 25 (32) 1998 m., p. 20-40.
* Das Bibelmotiv Sprüche 30,7–9 in der Geschichte des litauischen Kirchenlieds, Archivum Lithuanicum 3, 2001.
* Giedojam Taw Wir Singen Dir-Zur Textgeschichte der Preuisch-Litauischen Gesangbucher Im 18 Jahrhundert (*Giedojom taw – Wir singen dir: Dėl prūsų-lietuvių XVIII a. giesmyno teksto istorijos*), Peter Lang Publishing, 2002. ISBN 978-3-631-30530-0 
* Briefe von Karl August Jordan an August Friedrich Pott 189, Archivum Lithuanicum 4, 2002 m.
* Pienas Maźėms Waikélems, Königsberg, Hartungų spaustuvė, 1735 m. Skaitmeninis variantas, 2006 m.

## Šaltiniai
Hertie Waren- und Kaufhaus

**Hertie Waren- und Kaufhaus GmbH** – vienas didžiausių prekybos namų () koncernų Vokietijoje iki kol nebuvo perimtas Karstadt koncerno 1994 m.). Būstinė buvo Campus Tower, Frankfurtas prie Maino. *Hertie Waren – und Kaufhaus GmbH* valdė apie 115 prekybos namų (prekybos centrų), pavadinimu *Hertie*, Wertheim, Alsterhaus ir KaDeWe, apie 35 Bilka prekybos namų. Be to Hertie priklausė restoranų tinklas „Le Buffet“, elektronikos prekių parduotuvės „Schaulandt“, „Schürmann“ ir „W.O.M.“ (*World of Music*) bei aprangos prekybos centrai „Wehmeyer“.

*Oscar Tietz* pirmuosius prekybos namus atidarė 1882 m. kovo 1 d. Gera mieste. Oskaro brolis *Leonhard Tietz* 1879 metais Stralsunde jau buvo atidaręs pirmuosius prekybos namus Vokietijoje, tuo paklojęs pamatus Kaufhof koncernui.
Oscar Tietz 1927 metais perėmė Kaufhaus des Westens (KaDeWe) (Berlyno miesto Šėnebergo dalyje).
Firmos vardu Hertie pavadinta nacionalsocializmo laikais, kai žydiškos kilmės pavardė *Tietz* (dėdės ir kapitalo davėjo Oscar Tietz) negalėjo figūruoti pavadinime, '''Her'''mann '''Tie'''tz.

Ariazacijos metu 1933 metais Dresdner Bank verslininką Georg Karg paskyrė prekybos namų koncerno direktoriumi. 1939–1940 m. Georg Karg išpirko Hertie akcijas ir perėmė koncerno valdymą.

## Nuorodos
* Straipsnis apie Hertie
Eurofakultetas

**Eurofakultetas** () – nuo 1993 iki 2005 m. vykdytas socialinių mokslų (ekonomikos, teisės, politikos mokslų) studijų pertvarkos Baltijos šalių universitetuose (Vilniaus, Latvijos ir Tartu) projektas. Programą finansavo projekto dalyvės – Baltijos regiono valstybės (Danija, Latvija, Lietuva, Estija, Lenkija, Vokietija, Norvegija, Švedija, Suomija). Programoje dalyvavo VU Ekonomikos fakultetas. Jame buvo įsikūręs Eurofakulteto Vilniaus centras. Vilniaus biuras prisidėjo prie Centro veiklos, akademinių programų įgyvendinimo ir programos administravimo.

## Programa
Eurofakulteto programoje vizituojantys dėstytojai iš viso pasaulio (daugiausiai – ES šalių) dėstė per 30 dalykų. Juos išklausė daugiau kaip 1 130 Eurofakulteto studentų. Baigus specialias programas, buvo išduodami Eurofakulteto sertifikatai. Išklausius ir išlaikius atskirus dalykus – pažymėjimai. Eurofakulteto dėstytojai iš užsienio taip pat vadovavo studentų mokslo tiriamiesiems darbams, skatino juos rinktis akademinę karjerą, studijuoti Ekonomikos fakulteto, Lietuvos bei užsienio universitetų doktorantūros studijų programose, rengė geriausių mokslo darbų Baltijos valstybėse konkursus (darbus vertino specialus EuroFaculty programos komitetas). Pvz., lietuvis dr. Vitalis Nakrošis (instituto partnerio) už darbą „Naujųjų valstybių narių pajėgumai valdyti ES fondus: nuo įsisavinimo prie pridėtinės vertės" pelnė geriausio 2005 m. politikos mokslų darbo Baltijos valstybėse apdovanojimą.

2005 m. liepos 31 d. „Eurofakulteto“ programa, pasiekusi jai keltus tikslus, baigė savo veiklą. „Eurofakulteto“ programa padėjo pamatą Baltijos šalių kompetencijos centrui (), skatinančiam mokslinius tyrimus ekonomikos, teisės ir politikos mokslų srityse Baltijos šalyse Vilniaus, Latvijos ir Tartu universitetuose. Eurofakulteto programa prisidėjo prie Ekonomikos fakulteto aprūpinimo nauja moksline ekonomikos ir verslo vadybos tematikos literatūra. Iki 2007 m. gruodžio 31 d. veikė Eurofakultete Vilniaus centro biblioteka-skaitykla.

## Vadovybė
EuroFaculty programos koordinatoriai – Vita King (ekonomika), Daunis Auers (viešasis administravimas, politikos mokslai) ir vokietis Hans Wildberg (teisė). Nacionalinių centrų (biurų) Baltikos šalyse vadovai – atitinkamų Baltijos valstybių universitetų Ekonokomikos fakultetų prodekanai – Michael Gallagher (Tartu), Biruta Sloka (Ryga) ir Linas Čekanavičius (Vilnius, VU).

## Literatūra
* „The Eurofaculty Report 1993–2005 “ (Vilniaus centro biblioteka-skaitykla).

## Šaltiniai
Modų sinchronizacija

**Modų sinchronizacija** – lazerio veikimo režimas, kai vienu metu yra stiprinamos kelios išilginės rezonatoriaus modos, o jų fazės viena kitos atžvilgiu išlieka pastovios ir susijusios tiesiniu sąryšiu. Tokiu režimu veikiančio lazerio spinduliuotė yra sudaryta iš periodinės labai trumpų (10-10 – 10-15 s) impulsų sekos.

## Nuorodos
* Encyclopedia of Laser Physics and Technology
* Femtosecond laser pulses
Adolf Bötticher

**Adolfas Beticheris** (, 1842 m. gruodžio 12 d. Blumenbergas prie Potsdamo – 1901 m. birželio 9 d. Varnikai prie Rūsių, dab. , Kaliningrado sritis) – Vokietijos archeologas, menotyrininkas, paminklosaugininkas.

## Biografija
1865-1868 studijavo Berlyno statybos akademijoje. Nuo 1875 Graikijoje dalyvavo archeologiniuose kasinėjimuose. Grįžęs 1879-1882 leido savaitraštį architektams ir inžinieriams. Nuo 1883 m. Karaliaučiaus universiteto profesorius. Nuo 1891 m. Rytprūsių kultūros paminklų saugotojas. Parengė ir Karaliaučiuje 1891–1898 išleido 8 tomų veikalą „Rytprūsių provincijos statybos ir meno paminklai“, jo t. 1-7 gausiai iliustruoti. 1899 Vilhelmas Šimelpfenigis parengė 9 tomą – „Vardų ir vietovardžių rodyklė“. Leidinys turi didele išliekamąją vertę – beveik visi jame aprašyti Prūsijos bei Mažosios Lietuvos architektūros ir meno paminklai per karus ir sovietmečiu sunaikinti.

## Bibliografija
* Olimpas, šventė ir jos vieta (*Olimpia, das fest und seine Stätte*), studija, 1883, 1886
* Graikijos vieškeliuose (*Auf griechischen Landstrassen*), studija, 1884
* Atėnų akropolis (*Die Akropolis von Athen*), 1888.
* Rytprūsių provincijos statybos ir meno paminklai (*Die Bau und Kunstdenkmäler der Provinz Ostpreussen*): t. 1 Semba, t. 2 – Notanga, t. 3 – Aukštutinė Prūsija, t. 4 – Varmė, t. 5 – Lietuva, t. 6 – Mozūrija, t. 7 – Karaliaučius, t. 8 – papildymai.

## Šaltiniai
Basotai

**Basotai**, kitaip **Basutai** – Afrikos tauta, gyvenanti PAR ir Lesote.  Jos pavadinimas davė pavadinimą Lesoto valstybei. Yra viena iš tautų, priskiriamų soto-tsvana kultūrinei grupei.

Basotai kalba sesoto, viena iš bantų kalbų.
## Istorija

Basotų konsolidacija įvyko XIX a. pradžioje, juos suvienijus karaliui Mošoešoe I. Tuo metu basotų politinis dalinys apėmė visas sritis, kuriose buvo kalbama sesoto kalba. Basotų teritorijos buvo nusiaubtos gretimų ngunių tautų, kurios mfekane laikais plito po didžiules teritorijas. 

Nuo XIX a. daugumą basotų teritorijų užėmė afrikanai, kurie čia įkūrė Laisvąją Oranžijos Valstybę. Tik kalnuotos basotų teritorijos išlaikė nepriklausomybę, 1868 m. paprašę britų pagalbos ir tapusios Britų Imperijos protektoratu - Basutolandu. 

Nepaisant to, kad Basotolandą ne kartą buvo ketinama prijungti prie Pietų Afrikos Respublikos, basotai išlaikė nepriklausomybę ir 1966 m. iškovojo nepriklausomybę kaip Lesotas. Tačiau didžioji jų dalis iki šiol gyvena Pietų Afrikos Fristeito valstijoje.
Humanitariniai mokslai

**Humanitariniai mokslai** – mokslai apie žmogų ir kultūrą. Glaudžiai susiję su socialiniais mokslais. Humanitariniai mokslai orientuojasi į praeitį, o socialiniai į dabartį.

Humanitariniams mokslams priskiriama:
* filosofija – tiria tikrovės ir esminius žmogiškosios būties ir patirties aspektus;
* religijotyra – mokslas, tyrinėjantis religiją, įvairiais aspektais;
* teologija – aiškina religijų, tikėjimų tiesas;
* menotyra – tiria įvairias meno šakas (dailę, architektūrą ir kt.);
* filologija – tiria atskiras kalbas arba jų grupes;
* istorija – nagrinėja bei interpretuoja dokumentuotą žmonijos praeitį;
* etnologija – tiria vietines etnines grupes bei jų kultūrą pasitelkiant etnografiją;
* kultūrinė antropologija – tiria kaip žmonės reiškia požiūrį į save ir savo pasaulį, ypač simbolinėmis formomis (pvz., menas ir mitai).

## Išnašos
Bapedi

**(Ba)pedi**, kitaip **(ba)marotengai**, **šiaurės (ba)sotai** – Afrikos tauta, daugiausia gyvenanti PAR (Limpopo ir gretimose provincijose). Yra viena iš tautų, priskiriamų soto-tsvana kultūrinei grupei.

Bapedi plačiąja prasme yra grupė, kalbanti šiaurės soto kalba, kuri kartais dar vadinama *sepedi*, viena iš bantų kalbų. Siaurąja prasme tai yra tik viena iš šia kalba kalbančių genčių.

## Istorija
Bapedi atsikėlė į dabartinės Pietų Afrikos šiaurines teritorijas per bantų migracijas, ir čia konsolidavosi jų gentinės grupės, kurių kiekviena turėjo savo toteminį gyvūną, kuris dapdavo visos genties pavadinimu. Tarp tų genčių buvo *tau* (liūtas), *kolobe* (kiaulė), *kvena* (krokodilas) ir kt. Viena iš genčių – bapedi – garbino dygliakiaulę.

Papedi konsolidacija įvyko XVIII a. viduryje. Įkūrę Marotengų dinastiją, jlgainiui jie plėtė savo hegemoniją, pajungdami visas kitas ta pačia kalba kalbančias gentis. Didžiausias klestėjimas pasiektas valdant karaliui Tularei (1790–1820).

Po šio mirties Bapedi valstybė patyrė didelę krizę, kurią nulėmė pietuose esančių tautų judėjimai – mfekanė. Tačiau ramybę ilgainiui atkūrė vidaus stabilumą valdant Sekvati. Šio sūnus Sekhukhunė (1861–1882) tęsė sėkmingą politiką.

Sekhukhunės laikais Bapedi valstybę pasiekė afrikanai, kurie siekė kolonizuoti kraštą. Jų valstybė Transvalis 1876 m. pradėjo karą prieš bapedi ir jį pralaimėjo. 1877 m. Transvalis buvo aneksuotas Britų Imperijos, kuri 1879 m. okupavo ir Bapedi valstybę, kuri įjungta į Transvalio valstiją, o 1910 m. – į Pietų Afrikos Sąjungą.

Nuo tada bapedi yra Pietų Afrikos sudėtyje. 1972 m. jų teritorijose buvo sukurtas Bantustanas Lebova, kuris panaikintas pasibaigus Apartheido politikai.
Carl Cappeller

**Karlas Kapeleris** (, 1840 m. kovo 22 d. Alekskiemis, Stalupėnų apskritis, nuo 1946 m. , Kaliningrado sritis – 1925 m. liepos 10 d. Jena) – Vokietijos sanskritologas, etnografas.

## Biografija
1859-1868 m. studijavo Berlyno, Leipcigo, Paryžiaus, Londono universitetuose. Nuo 1875 m. Jenos universiteto profesorius.

## Mokslinė veikla
Svarbiausias veikalas – „Sanskrito žodynas“. Nuo jaunystės domėjosi lietuvių kalba, rinko etnografinę medžiagą. 1904 m. išleido pasakojimą apie XIX a. pirmosios pusės Stalupėnų apskrities lietuvių gyvenimą ir papročius – „Kaip senieji lietuvininkai gyveno“ su lietuvių – vokiečių kalbų žodynėliu (tekstas kirčiuotas) ir paaiškinimais, kelių lietuviškų dainų natomis; ištraukos išspausdintos 1905 m. vokiečių ir 1906 m. švedų kalbomis. Pasakojimas išverstas į vokiečių k. ir išleistas pavadinimu „Senovės Prūsijos lietuvių gyvenimas ir buitis“.

## Bibliografija
* Sanskrito žodynas (*Sanskrit-Wörterbuch*), 1887 m. 2 leid. 1966 m.
* Lietuviškos pasakos ir atsitikimai (*Litauische Märchen und Geschichten*), Berlynas, 1924 m.
* Senovės Prūsijos lietuvių gyvenimas ir buitis (*Leben und Gebräuche der alten preussischen Litauer*), Pr. Holland., Oberländer, 1925.

## Šaltiniai
Peteša

**Peteša** – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, į pietus nuo Rudaminos, prie Petešos upelio, šalia Petešos miškų. Petešos seniūnaitija. Yra Petešos dvaras, žirgynas.

## Istorija

Istoriniuose šaltiniuose Peteša minima nuo 1498 m. Nuo XVII a. minimas Petešos palivarkas. Tarybiniais laikais priklausė Rudaminos apylinkei.

## Gyventojai

## Šaltiniai

## Nuorodos
* {{cite web |title=Jodinėjimas - Jojimas,jodinejimas,arkliai, žirgynas, jojimas, žirgai … |url=http://petesha.lt/index.php?s_id=102&lang=lt |archive-url=https://archive.ph/SSU1X |archive-date=2013-07-03}
Tsvanai

**(Ba)tsvanai** (*Batswana*), kitaip **Čuanai** – Afrikos tauta, gyvenanti PAR ir Botsvanoje. Jos pavadinimas davė pavadinimą Botsvanos valstybei. Yra viena iš tautų, priskiriamų soto-tsvana kultūrinei grupei.

Basotai kalba setsvana, viena iš bantų kalbų.

## Istorija

Iki kolonizacijos ir dabar tsvanai yra pasidalinę į atskiras gentis (klanus). Septyni jų gyvena Botsvanoje (aštuntasis kalba ngunių kalba).

* (Ba)rolongai – Botsvanoje ir PAR
* (Ba)kvenai – Botsvanoje ir PAR
* (Ba)ngvaketse – Botsvanoje
* (Ba)mangvatai – Botsvanoje
* (Ba)tavana – Botsvanoje
* (Ba)tlokva (totemas – laukinė katė) – Botsvanoje ir PAR
* (Ba)kgatla – Botsvanoje ir PAR
* (Ba)tlhaping (totemas – žuvis) – PAR
* (Ba)hurutše – PAR
* (Ba)tlharo – PAR
* (Ba)po – PAR
* ir kitos

XIX a. pradžioje tsvanai neturėjo centrinės valstybės, todėl mfekanės laikais juos labai nusiaubė ngunių antpuoliai: per jų teritorijas į šiaurę migravo matabeliai, kololo. Tačiau iki XIX a. vidurio jie sustiprėjo. Tuo metu svarbiausia tsvanų valstybė buvo sukurta bamangvatų, kurių valdovas Sekomo (Sekomi) nugalėjo kololo ir matabelius ir apie 1860 m. tapo galingiausiu valdovu į rytus nuo Ngamio ežero. Jo sostinė Šošongas turėjo 15 tūkst. gyventojų, o apie 1880 m. net 30 tūkst.

Nuo XIX a. viduryje į tsvanų teritorijas migravo afrikanai (dalyje įsikūrė Transvalis), o iš pietų užkariavimus vykdė britų Kapo kolonija (1910 m. abi šios dalys įjungtos į Pietų Afrikos Sąjungą). Likusi teritorija 1885 m. tapo Britų Imperijos Bečuanalando protektoratu (1965 m. iškovojo nepriklausomybę kaip Botsvana).

Pietų Afrikos Respublikos tsvanai patyrė Apartheido politiką. Jiems buvo specialiai sukurtas bantustanas Bophutatsvana.
Mis Pasaulis 1963

**Mis Pasaulis 1963** – tryliktoji konkurso Mis Pasaulis ceremonija, vykusi Londone. Konkurso nugalėtoja tapo Carole Crawford iš Jamaikos. Konkurse dalyvavo ligi tol rekordinis skaičius dalyvių.

## Rezultatai

## Dalyvės
*  – Carol Joan Crawford
*  – Elaine Miscall
*  – Marja-Liisa Ståhlberg
*  – Aino Korwa
*  – Grete Qviberg
*  – Diana Westbury
*  – Muguette Fabris
*  – Vera Lúcia Ferreira Maia
*  – Jennifer Anne Fonseka
*  – Maria Eugenia Cucalón Venegas
*  – Choi Keum-shil
*  – Ethel Zoe Norman
*  – Catherine Loh
*  – Michele Bettina Metrinko
*  – Diana Sarti
*  – Sonja Russ
*  – Irène Godin
*  – Rosario Lopera
*  – Jane Kmita
*  – Maria del Pilar Aguirre
*  – Maro Zorna
*  – Susie Gruner
*  – Athanasia „Soula“ Idromenou
*  – Hanny IJsbrants
*  – Maria Ragnarsdóttir
*  – Joan Power
*  – Sara Talmi
*  – Miyako Harada
*  – Despo Drakolakis
*  – Catherine Paulus
*  – Beatriz Martínez Solórzano
*  – Gina Onyejiaka
*  – Lucia Buonanni
*  – Maria Penedo
*  – Louise Crous
*  – Encarnación Zalabardo (International 63)
*  Surinamas – Virginia Blanche Hardjo
*  – Claudine Younes
*  – Gulseren Kocaman
*  – Milagros Galíndez

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
* Rezultatai
Lovis Corinth

**Lovisas Korintas** (, 1858 m. liepos 21 d. Tepliava, Prūsija – 1925 m. liepos 17 d. Zandvortas, Olandija) – vokiečių tapytojas, grafikas. Vienas žymiausių vokiečių impresionistų.

## Biografija
Lovisas Korintas 1876–1880 m. mokėsi Karaliaučiaus, 1880–1984 m. Miuncheno dailės akademijoje, 1884–1887 m. Paryžiaus Juliano akademijoje pas A. V. Bužoro. Buvo vienas pirmųjų Nidos dailininkų kolonijos, įkurtos 1867 m. dalyvių. 1901tm.apo grupės „Sezession“ Berlyne nariu, 1915–1925 m. jos prezidentas. Nuo 1917 m. Berlyno dailės akademijos profesorius. Jo dirbtuvėje Berlyne 1910–1912 m. tobulinosi dailininkas Pranas Domšaitis.

## Kūryba
Ankstyvieji L. Korinto kūriniai realistiniai, daugiausiai rusvo kolorito. Paryžiuje jis pradėjo kurti impresionistine maniera, kuri po 1900 m. įgavo moderno bruožų. Nuo 1911 m. L. Korintas pasuko į ekspresionizmą. Sukūrė figūrinių kompozicijų („Mėsinė“ 1893, „Kirpykloje“, 1911 m.), religinių ir mitologinių paveikslų („Versavija“ 1908, „Ecce homo“ 1924 m.), peizažų („Rytas prie ežero“ 1922 m.), portretų („Autoportretas“ 1925 m.), aktų, natiurmortų. Nuo 1911 darė ofortus ir litografijas. Jo kūryba turėjo didelę įtaka vokiečių ekspresionizmui. Jo kūrinių turi Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus.

## Bibliografija
* Das Leben Walter Leistikows. Ein Stück Berliner Kulturgeschichte. Bruno Cassirer Berlin 1910.
* Das Hohe Lied. Mit zahlreichen Lithographien. 5. Werk der Pan-Presse, Paul Cassirer, 1911.
* Das Erlernen der Malerei. Ein Handbuch. 1-3. Auflage, Bruno Cassirer Berlin 1920.
* Legenden aus dem Künstlerleben. 1. und 2. Auflage, Bruno Cassirer Berlin 1918.
* Selbstbiographie, 1926.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Selbstbiographie, Autobiografija
Čihuahua (valstija)

**Čihuahua** () – valstija Meksikos šiaurėje, JAV pasienyje. Sostinė – Čihuahua.

## Geografija

Ribojasi su Koahuila rytuose, su Durangu pietuose, su Sinaloa pietvakariuose, su Sonora vakaruose. Šiaurėje Čihuahua ribojasi su JAV (Naujosios Meksikos ir Teksaso valstijomis).

Vakarine valstijos dalimi driekiasi Vakarų Siera Madrės kalnai. Juose yra aukščiausia valstijos vieta – *Cerro Mohinora* kalnas (3300 m). Einant į rytus paviršius leidžiasi į Meksikos kalnyno šiaurinę dalį. Apie trečdalį Čihuahua ploto (rytinę dalį) užima dykumos. Vyrauja tropinis, daugiausia sausringas klimatas. Kalnų papėdėse temperatūra vasarą pakyla iki 40&nbsp;°C, aukščiau kalnuose vasaros temperatūros siekia 25&nbsp;°C, o žiemą gali nukristi iki -20&nbsp;°C. Pr metus iškrenta 750–900 mm kritulių. Centriniame altiplane temperatūrų amplitudė labai didelė, oras vasarą įkaista virš 40&nbsp;°C, o žiemą nukrenta iki -15&nbsp;°C, dažnas sniegas. Metinis kritulių kiekis ~400 mm. Dykumoje temperatūros taip pat kontrastingos, o metinis kritulių kiekis retai viršija 250 mm.

Pagrindinė valstijos upė yra Bravo del Nortė, tekanti pasieniu su JAV. Per pačią valstiją teka jos intakas Končosas. Daugelis kitų Meksikos įlankos baseino upių nevandeningos, sausrų metu išdžiūsta. Čihuahua pietvakariuose prasideda keletas upių, priklausančių Ramiojo vandenyno baseinui (San Migelis, Sinaloa, Majas, Jaki baseino upės).

## Didžiausi miestai
* Siudad Chuaresas – 1501,5 tūkst. gyv. (2020 m.)
* Čihuahua – 925,7
* Kuautemokas – 135,5
* Delisjasas – 128,5
* Paralis – 113,8
* Nuevo Kasas Grandesas – 62,0
* Kamargas – 42,0
* Chose Mariano Chimenesas – 35,0

## Šaltiniai
Albinas Morkus

**Albinas Morkus** (1921 m. kovo 27 d. Punske, dab. Punsko valsčius, Lenkija – 1967 m. rugpjūčio 27 d. Vilniuje) – lietuvių rašytojas ir vertėjas.
 
## Biografija
Baigė Vilniaus Vytauto Didžiojo gimnaziją. 1941–1943 m. studijavo Vilniaus universitete. 1945 m. persikėlė į Lenkiją, vėliau į Vakarų Europą. Studijavo kalbas, filosofiją ir literatūrą Tiubingeno, Paryžiaus universitetuose. Emigravo į JAV, studijavo Čikagos universitete. 1963 m. grįžo į Lietuvą.

## Kūryba
Kūriniuose kritiškai aprašė lietuvių emigrantų gyvenimą, amerikietišką buitį ir vartotojišką visuomenę. Sovietinėje Lietuvoje išgarsėjo savo satyrine publicistine knyga „Vaduotojai“ iš arti“. Kiti kūriniai: „Baltasis miestelis“ (1962 m.), „Susitikimas“ (1965 m.), „Taip man atrodo“ (1969 m.), „Laukinių Vakarų madona“ (1970 m.).

## Šaltiniai
Petešos dvaras

**Petešos dvaras** – dvaras, esantis Petešos kaime, Vilniaus rajone, į pietus nuo Vilniaus miesto. Jį supa gražus ir tvarkingas Petešos miškas, kurį kerta kelias . Petešos mišku teka Petešos upelis, kuris yra užtvenktas.

XVII a. istoriniuose šaltiniuose minimas Petešos palivarkas. Dvarą sudaro vietinės architektūros pastatai, turintys klasicizmui būdingų bruožų. Amžių bėgyje Peteša priklausė garsioms giminėms: Gornostajų (Minsko vaivados Jano Gornostajaus), Kapellechų (Vilniaus universiteto profesoriaus Aloizo Kapellecho), Horainų. XIX - XX amžiuje Peteša tapo Vankovičių nuosavybe. Vienas paskutiniųjų dvaro savininkų Stanislovas Vankovičius mirė 1937 metais. Jis palaidotas šeimos kape Rudaminos kapinėse.

Petešos dvaras yra įtrauktas į šalies kultūros vertybių departamento saugomų objektų sąrašą. Yra išlikęs dvaro rūmai, bokštas, svirnas, sargo namelis, ūkiniai pastatai, tvenkinys ir kt.
Mis Pasaulis 1962

**Mis Pasaulis 1962** – dvyliktoji konkurso Mis Pasaulis ceremonija, vykusi Londone. Konkurso nugalėtoja tapo Catharina Lodders iš Nyderlandų.

## Rezultatai

## Dalyvės

* - Catharina Johanna Lodders 
* - Kaarina Marita Leskinen
* - Monique Lemaire 
* - Yvonne Maryann Ficker
* - Teruko Ikeda
* - Christine Delit
* - Amadee Chabot
* - Rikke Stisager
* - Maria Amalia Ramírez
* - Ferial Karim
* - Ilana Porat
* - Chriss Leon
* - Jackie White
* - Maria Noel Genouese
* - Betzabeth Franco Blanco
* - Inge Jaklin 
* - Vera Lúzia Saba
* -  Marlene Leeson 
* - Roxsana L. S. Chiang
* - Magda Michaelides
* - Elaine Ortega Hougen 
* - Anita Steffen 
* - Giasmine Moraitou
* - Rannveig Olafsdóttir
* - Muriel O'Hanlon
* - Rafaella de Carolis
* - Leila Emile Khadder
* - Chung Tae-ja
* - Brita Gerson  
* - Maureen Te Rangi Rere I Waho Kingi 
* - Palmira Ferreira 
* - Conchita Roig Urpi 
* - Daga Margaretha Malin

### Pasitraukė
* - Rosemarie Lederer Aguilera (neatvyko)
* - Carolina Nouel (pasitraukė likus dienai iki finalo)
* -   Maria Isabel Maas Uhl (neatvyko)
* -  (dėl santuokos nebegalėjo dalyvauti)

## Nuorodos
*Oficiali svetainė
*Rezultatai