open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Lennart Johansson

**Lennart Johansson** (1929 m. lapkričio 5 d. Stokholme – 2019 m. birželio 4 d.) – buvęs UEFA prezidentas nuo 1990 m. iki 2007 m.

Gimęs Švedijoje, Johansson gyveno ir dirbo Stokholme. Iki 2005 m. buvo AIK Solna futbolo klubo prezidentas. 2005 m. balandį buvo perrinktas pakartotinai dvejų metų kadencijai UEFA prezidentu. 2007 m. sausio 26 d. buvo išrinktas naujasis prezidentas, juo tapo Michel Platini.
Žefas

**Žèfas**  – gyvenvietė ir komuna Merta ir Mozelio departamente, šiaurės-rytinėje Prancūzijos dalyje. 7453 gyventojų. (1999 m.).

## Asmenybės

Tai yra žymaus praeityje futbolininko, bei dabartinio UEFA prezidento Michel Platini gimimo vieta.

## Nuorodos

* Oficiali svetainė prancūzų kalba
Maskojanų kalbos

**Maskojanų kalbos** – nedidelė Pietų Amerikos indėnų kalbų šeima. Jos kalbos vartojamos Gran Čiako regione vakarų Paragvajuje. Kartais jungiamos į hipotetinę matakų-gvajkurų kalbų grupę.

Išskiriamos 5 maskojanų kalbos:
* emokų kalba [emo]
* guanų kalba [gva]
* lengua kalba [leg]
* sanapanų kalba [sap]
* tobų-maskojų kalba [tmf]

## Nuorodos
* 
* Ethnologue informacija
Lengua kalba

**Lengua kalba** – maskojanų kalbų šeimai priskiriama kalba. Vartojama vakarų Paragvajuje gyvenančių lengua indėnų.

Išskiriami du pagrindiniai lengua dialektai – šiaurės lengua (*Eenthlit, Vowak*) ir pietų lengua (*Enxet*). Skirtumai daugiausia fonologiniai ir ortografiniai.

Kalba naudoja lotynišką abėcėlę. 1995 m. į lengua kalbą išversta Biblija.

## Nuorodos
* 
*
Žemės ūkio politika

**Žemės ūkio politika** – politikos sritis, apimanti valstybės politiką (jos įgyvendinimą ir koordinavimą) žemės, maisto, žuvininkystės ūkio, kaimo plėtros, žemės ūkio srityje. Pagal subjektus gali būti skiriama nacionalinė ir viršnacionalinė (pvz., Europos Sąjungos Bendroji žemės ūkio politika). Pagal sritį – agragrinė kainų politika, struktūrinė ir kt. Lietuvoje žemės ūkio politiką vykdo Lietuvos Respublikos žemės ūkio ministerija.

## Bendroji žemės ūkio politika ES

Bendroji žemės ūkio politika (BŽŪP) – Europos Sąjungos žemės ūkio subsidijų, kurios sudaro apie 50-70 % visų Europos Sąjungos išlaidų teikimo sistema. Šių subsidijų pagalba garantuojamos minimalios kainos gamintojams, o tai tam tikra prasme užtikrina ES žemdirbių ūkių stabilumą, o tuo pačiu ir tam tikrą žemės ūkio produkcijos kokybę.

## Nuorodos
Omas

**Omas** (simbolis **[[omega|Ω]]**) – išvestinis SI sistemos elektrinio impedanso ir elektrinės varžos (nuolatinės srovės atveju) matavimo vienetas. Pavadintas vokiečių fiziko Georgo Omo vardu.

## Apibrėžimas

Omas apibrėžiamas kaip varža tarp dviejų laidininko taškų, kai prie šių taškų prijungtas pastovus 1 volto potencialų skirtumas sukuria laidininke 1 ampero stiprumo elektros srovę.

: \Omega = \dfrac{V}{I} = \dfrac{\mbox{m}^2 \cdot \mbox{kg}}{\mbox{s}^{3} \cdot \mbox{A}^2}

Dažniausiai laidininko varža omais išlieka konstanta tam tikruose įtampų temperatūrų ir kitų parametrų ruožuose, pvz., įprasti tiesiniai rezistoriai. Kitais atvejais varža gali kisti, pvz., termistoriuose ji kinta priklausomai nuo temperatūros.

Dažniausiai vartojami daliniai ir kartotiniai omo dydžiai: *miliomas*, *omas*, *kilomas* ir *megaomas*.

## Perskaičiavimai
SI sistemos elektrinio laidumo matavimo vienetas yra simensas. Tai atvirkštinis omo dydis.

## Galia, kaip funkcija nuo varžos

Tiesinio rezistoriaus išsklaidyta galia gali būti apskaičiuota iš jo varžos ir įtampos arba srovės. Matematinė rezistoriaus galios P išraiška yra Omo ir Džiaulio dėsnių junginys:

: P=\frac{V^2}{R} = I^2\cdot R

kur
: *P* – galia vatais,
: *R* – varža omais,
: *V* – įtampa voltais, rezistoriaus galuose,
: *I* – srovė amperais, tekanti per rezistorių.

## Taip pat skaitykite
* Omo dėsnis
* Rezistorius
* Savitoji elektrinė varža
* Simensas
Sanapanų kalba

**Sanapanų kalba** arba **kijativių kalba** (*Quiativis, Quilyacmoc, Lanapsua, Saapa, Sanam*) – maskojanų kalbų šeimai priskiriama kalba. Vartojama Gran Čiake, vakarų Paragvajuje gyvenančių indėnų sanapanų ir angaitų.

Išskiriami du dialektai:
* Sanapanų
* Angaitų

Sanapanų kalbos leksika 85 % sutampa su šiaurės lengua. Į sanapanų kalbą 1994–1995 m. yra išverstos Biblijos dalys.

## Nuorodos
* 
*
Tobų-maskojų kalba

**Tobų-maskojų kalba** arba **Paragvajaus tobų kalba** (*Quilyilhrayrom, Cabanatit, Machicui, Enenlhit*) – maskojanų kalbų šeimai priskiriama kalba. Vartojama Gran Čiake, vakarų Paragvajuje gyvenančių indėnų tobų-maskojų.

Paragvajaus upės pakrantėje iš tobų-maskojų ir kitų maskojanų kalbų yra susiformavęs maskojų pidžinas.

Maskojų kalbos pavyzdys (ištrauka iš Biblijos):
: Calaca gamachacaya ya’uo damî lacataca Joñêmî
: Dios rachi naua yanocolêc, chacagamî yanolê,
: chacagamî yat'ê.

## Nuorodos
* 
* 

## Išnašos
Angaitai

**Angaitai** (*Angaité, angkayte*), **enenlhetai** – Paragvajuje, Šiauriname Čiake gyvenančių indėnų gentis. Kalba maskojanų šeimai priklausančios sanapanų kalbos angaitų dialektu (dažnai išskiriama kaip savarankiška kalba). Kalba nykstanti, kadangi angaitai vis daugiau vartoja ispanų ir gvaranių kalbas.

1995 m. Paragvajuje gyveno 1355 indėnai angaitai. Gyvena šiose gyvenvietėse: Puerto Casado, Guajó, Cerrito, San Pedro Tuparandá, San Carlos, Colonia 3, Juan de Salazar ir Misión Anglicana.

Didelė dalis dirba tanino gamyklose prie Paragvajaus upės. Kiti dirba darbininkais misijose, privačiuose ūkiuose. Asimiliuojasi su kitomis maskojanų tautomis.

## Nuorodos
* Apie angaitus
Sektorius

**Sektorius** ( – atkertantis, atskiriantis) arba **skritulio išpjova** - skritulio dalis, apribota dviem spinduliais ir lanku. Taip atskiriami du sektoriai - mažesnysis sektorius (turintis mažesnį plotą) ir didesnysis sektorius. 

Sektoriaus plotas skaičiuojamas taip:
Tarkime *θ* yra centrinis kampas radianais, o *r* yra spindulys. Visas skritulio plotas yra *πr²*. Sektoriaus plotas apskaičiuojamas padauginant visą skritulio plotą iš *θ* ir *2π* santykio (kadangi segmento plotas yra proporcingas jo kampui, o *2π* yra viso skritulio kampas). 

:A =
\pi r^2 \cdot \frac{\theta}{2 \pi} =
r^2 \left( \frac{\theta}{2} \right) =
\frac{1}{2} r^2 \theta.


Jei \theta žymi centrinį kampą laipsniais, tai segmento plotas skaičiuojama naudojant panašią formulę:

:A = \pi r^2 \cdot \frac{\theta}{360}

Kelios sektorių rūšys turi savus pavadinimus:
* *pusė* - sektorius, kurio kampas yra 180°
* *kvadrantas* - sektorius, kurio kampas yra 90°
* *oktantas* - sektorius, kurio kampas yra 45°

Sektoriaus lanko ilgį L rodo formulė: 

: L = \left( \pi \cdot r \cdot \frac{\theta}{180}\right)

kur *θ* yra kampas laipsniais.

Sektoriaus perimetro ilgis yra trijų skaičių - lanko ilgio bei dviejų spindulių ilgių, - suma. Šią sumą rodo formulė:

: L =  r \cdot \left( 2 + \pi \cdot \frac{\theta}{180}\right)

kur *θ* yra kampas laipsniais.

## Taip pat skaitykite
* Segmentas

## Šaltiniai
Sektorius (reikšmės)

Žodis **sektorius** reiškia:

* sektorius – plokščia geometrinė figūra, dviem spinduliais ir lanku apribota skritulio dalis;
* sektorius – ekonominės veiklos sferos dalis, išskirta pagal tam tikrus požymius:
** finansų sektorius;
** investicijų sektorius;
** pirminis ūkio sektorius;
** antrinis ūkio sektorius;
** tretinis ūkio sektorius;
** alternatyvių investicinių produktų sektorius;
** modernieji ekonomikos sektoriai;
* sektorius – toks skaičiavimo įrankis, naudotas XVI–XIX a., kurio atradimas paprastai priskiriamas Galilėjui;
* sektorius – tam tikra kietojo disko paviršiaus dalis;
* sektorius – kai kurių organizacijų ar institucijų padalinių pavadinimas (pvz., apskaitos sektorius, kokybės sektoris);
* sektorius – Bisau Gvinėjos administracinio skirstymo vienetas;
* sektorius – 1945–1949 m. sąjungininkų okupuotos Vokietijos zona, kurią buvo okupavusi viena iš sąjungininkių;
* sektorius – JAV Krantų apsaugos padalinys (*United States Coast Guard Sector*);
* sektorius – tiksliai ribota stadiono, treko, sporto rūmų tribūnų dalis žiūrovams sėdėti arba stovėti;
* sektorius – stadiono, maniežo arenos dalis konkrečios rungties varžyboms, pvz., šuolių sektorius.

Sudėtiniai terminai:
* patruliavimo sektorius – policijos prižiūrimos teritorijos dalis, kurioje gali būti keletas patruliavimo maršrutų ir kurioje nustatytu maršrutu patruliuoja patrulis;
* stebėjimo sektorius – erdvės dalis, kurioje stebėtojas (stebėjimo postas, radiolokacijos stotis ir kt.) stebi priešą, savo pajėgas, vietovę ir objektus, atpažįsta aptiktus taikinius;
* šaudymo sektorius – vietovės ruožas, kuriame ugnies priemonė (pabūklas, tankas, kulkosvaidis ir kt.) turi naikinti priešo taikinius tiesioginiu taikymu. Skiriamas pagrindinis ir papildomasis šaudymo sektorius.


File:Circle sector.svg|Skritulio sektorius
Vaizdas:Kietas diskas.svg|Kietojo disko sektorius
File:Hyperbolic sector.svg|Hiperbolinis sektorius
File:Guinea-Bissau sectors.png|Bisau Gvinėjos suskirstymas į sektorius
File:American Sector Germany.png|JAV sektorius Vokietijoje (1945–1949 m.)
File:British Sector Germany.png|D. Britanijos sektorius Vokietijoje (1945–1949 m.)
File:Soviet Sector Germany.png|TSRS sektorius Vokietijoje (1945–1949 m.)
File:USCG Sector Miami Crest.svg|JAV krantų apsaugos Majamo sektoriaus herbas
File:Sector antennas on mast.jpg|Sektorinės antenos
Prieštankinis ginklas

**Prieštankinis ginklas** – ginklas, skirtas šarvuotiems taikiniams (tankams, šarvuočiams) bei įtvirtintiems priešo ugnies taškams naikinti. Tokie ginklai pasižymi aukšta prieššarvine galia, dažniausiai taikomas jų efektyvumo rodiklis – tai pramušamo šarvo storis milimetrais. Šarvas pramušamas, panaudojant aukštos kinetinės energijos prieššarvinę šerdį, esančią prieššarviniame sviedinyje/kulkoje, kumuliacinę čiurkšlę arba dinaminį sviedinį, sukuriamą specialaus užtaiso sprogimu.

Prieštankiniams ginklams priskiriami prieštankiniai šautuvai, patrankos ir joms skirti pokalibriai ir kumuliaciniai artilerijos sviediniai, valdomi reaktyviniai sviediniai, prieštankinės minos, prieštankinės granatos, prieštankiniai granatsvaidžiai, kartais – ir bendros paskirties ginkluotė, pvz., sraigtasparniai.
Aleksandras Jacikevičius

**Aleksandras Jacikevičius** (1922 m. spalio 8 d. Barsukynė, Skaudvilės valsčius – 1999 m. gruodžio 16 d. Klaipėda) – Lietuvos psichologas, habilituotas socialinių mokslų daktaras.

## Biografija
1951 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą. 1970 m. psichologijos mokslų daktaras.

Nuo 1951 m. Vilniaus pedagoginio instituto, 1952–1971 m. – Šiaulių pedagoginio instituto dėstytojas, 1954–1971 m. Psichologijos ir defektologijos katedros vedėjas. 1971–1990 m. Konservatorijos Klaipėdos fakultetų dėstytojas, 1991–1999 m. Klaipėdos universiteto dėstytojas, nuo 1971 m. profesorius.

Nuo 1988 m. Tarptautinės žmonių santykių tobulinimo asociacijos narys. Mokslinės veiklos kryptys: kūrybos, socialinės ir daugiakalbystės psichologijos problemos.

## Bibliografija
* Daugiakalbystės psichologija, 1970 m.
* Socialinės psichologijos pagrindai, 1979 m.
* Bendrosios psichologijos paskaitos, su kitais, 1980 m.
* Bendroji psichologija, su kitais, 1989 m.
* Siela, mokslas, gyvensena: psichologijos įvadas studijų pradžiai, 1994 m.
* Žmonių grupių (socialinė) psichologija, 1995 m. 

## Šaltiniai
Henris

**Henris** (simbolis **H**) - SI sistemos induktyvumo matavimo vienetas. Pavadintas JAV fiziko Džozefo Henrio, beveik tuo pačiu metu, kaip ir Maiklas Faradėjus, atradusio elektromagnetinės indukcijos reiškinį, vardu.

## Apibrėžimas

Jeigu elektros srovės kitimo greitis elektros grandinėje yra vienas amperas per sekundę ir dėl to susidaro vieno volto elektrovara, tai tokios grandinės induktyvumas lygus vienam henriui.

: \mbox{H} = \dfrac{\mbox{m}^2 \cdot \mbox{kg}}{\mbox{s}^{2} \cdot \mbox{A}^2} = \dfrac{\mbox{Wb}}{\mbox{A}} = \dfrac{\mbox{V} \cdot \mbox{s}}{\mbox{A}} = \dfrac{\mbox{J/C} \cdot \mbox{s}}{\mbox{C/s}} = \dfrac{\mbox{J} \cdot \mbox{s}^2}{\mbox{C}^2} = \dfrac{\mbox{m}^2 \cdot \mbox{kg}}{\mbox{C}^2}

kur
: A – amperas,
: V – voltas,
: C – kulonas,
: J – džiaulis,
: Wb – vėberis,
: kg – kilogramas,
: m – metras
: s – sekundė.

## Daliniai ir kartotiniai dydžiai
Guanai

**Guanai, kasikihai** ar **enlhetai** (*Guaná, enlhet, kaskihá*) – Gran Čiake, vakarų Paragvajuje gyvenanti indėnų gentis. Kalba maskojanų šeimai priklausančia guanų kalba, tačiau ši kalba nyksta, nes guanai vis dažniau kalba gvaraniškai ar ispaniškai.

1995 m. Paragvajuje gyveno 1645 guanai. Pagrindinės jų gyvenvietės išsidėsčiusios Paragvajaus upės pakrantėje: Puerto Sastrėje, Marija Kasildoje ir Puerto Kasade. Dirba tanino gamyklose, žemės ūkyje.

Nemaišytini su kitais guanais, dar vadinamais kinikinao, kurie gyvena Brazilijos Pietų Mato Groso valstijoje ir yra giminingi terenams.

1760 m. Mariano Durano įkurtoje Šv. Jono Nepomuko jėzuitų misijoje gyveno ~600 guanų.

Guanai, dirbantys tanino gamyklose dažnai sudaro mišrias šeimas su kitomis regiono gentimis ir palaipsniui asimiliuojasi. Atokiau gyvenančios bendruomenės tebėra išsaugojusios senovinius papročius ir tikėjimus.

## Nuorodos
* Apie guanus
Sanapanai

**Sanapanai** ar **nenlhetai** (*sanapaná, nenlhet, saapa’ang* ir kt.) – vakarų Paragvajuje, Gran Čiake gyvenančių indėnų gentis. Kalba maskojanų šeimai priklausančia sanapanų kalba, kurios dialektu taip pat kalba ir angaitai. Didelė dalis kalba gvaraniškai.

Iki XX a. pradžios gyveno klajokliškai. XX a. ketvirtajame dešimtmetyje Gran Čiake pradėjus kurtis menonitams daugelis klajoklių apsigyveno netoliese menonitų gyvenviečių. Šioms gentims menonitai įkūrė misijas.

1995 m. Paragvajuje gyveno 1609 sanapanai. Pagrindinės jų gyvenvietės yra Esperansa, Nueva Promesa (šalia Poso Kolorado) ir Fuerte Olimpo apylinkėse. Daug sanapanų sudaro mišrias šeimas su kitais maskojanais.

Dirba žemės ūkyje, tanino gamyklose.

## Nuorodos
* Apie sanapanus
Pranas Jackevičius

**Pranas Jackevičius** (1877 m. spalio 6 d. Pamarnakiai, Subačiaus valsčius – 1938 m. rugpjūčio 25 d. Kaunas) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas.

## Biografija
Duktė Galina Jackevičiūtė. 

### Rusijos imperijos kariuomenėje
1899 m. Rusijos imperijos kariuomenės savanoris. 1902 m. baigė Vilniaus karo mokyklą, 1911 m. – raitelių kursus Carskoje Selo. Dalyvavo Pirmajame pasauliniame kare, rotmistras. 

### Tarpukario Lietuvos kariuomenėje
Nuo 1918 m. gruodžio mėn. tarpukario Lietuvos kariuomenės savanoris. Nuo 1919 m. gegužės mėn. 1-ojo raitelių pulko vado padėjėjas (pavaduotojas), 1919 m. liepos mėn. – 1920 m. liepos mėn. – pulko vadas. Dalyvavo Nepriklausomybės kovose su Raudonąja armija ir bermontininkais. 1920 m. pulkininkas. Nuo 1920 m. spalio mėn. 2-ojo raitelių pulko vadas, 1921–1926 m. – vėl 1-ojo raitelių pulko, 1926–1931 m. – Husarų pulko vadas. 1931–1932 m. kartu ėjo ir kavalerijos viršininko pareigas. 1932 m. liepos mėn. – 1934 m. balandžio mėn. kavalerijos viršininkas.

## Įvertinimas
* 1928 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas
* 1934 m. Vytauto Didžiojo 3 laipsnio ordinas

## Šaltiniai
Maskojai

**Maskojai, tobai-maskojai, Paragvajaus tobai** ar **tobai-lengua** – Gran Čiake, vakarų Paragvajuje gyvenanti indėnų gentis. Kalba maskojanų šeimai priklausančia tobų-maskojų kalba. Dalis kalba ispaniškai, gvaraniškai, ar vokiečių menonitų žemutine kalba.

1995 m. Paragvajuje gyveno 4117 maskojai. Pagrindinės gyvenvietės: Presidente Hajese – Kasaniljas ir Fernheimas, Aukšt. Paragvajuje – Fuerte Olimpo, La Viktorijos apygardose (Padre Livio Farinjoje), Bokerone – Mariskal Estigaribijoje ir Meno kolonijoje, Konsepsjono departamente – San Lasaro apygardoje.

Tobai-maskojai yra kilę iš Argentinoje gyvenančių tobų, tačiau pietinių genčių išstumti į šiaurę, kur asimiliavosi su kitomis maskojanų gentimis. Dirba tanino gamyklose prie Paragvajaus upės. Ten gerokai asimiliavosi su kitomis maskojų gentimis.

1987 m. Paragvajaus vyriausybė paskyrė 30 tūkst. ha žemės plotą netoli Puerto Kasado, kuriame įsikūrė 5 maskojų bendruomenės. Žemė kontroliuojama Aukštutinio Paragvajaus vikariato.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Maskojai
Jaknico kapinynas

**Jaknico kapinynas** – prūsų kapinynas kalvoje prie Juknyčių kaimo , Cintų valsčius, Šventapilės apskritis, dab. Uzornoje prie Kornevo,  Kaliningrado sritis. 

## Tyrimai
1896 m. Adalbertas Becenbergeris ištyrė 6 kapus. Mirusieji laidoti sudeginti, su urnomis ir įkapėmis. Rasta segių (viename kape rasta 13 segių lenkta kojele), diržų sagčių, stiklo ir gintaro karolių, ietigalis, kovos peilis-durtuvas (prūsiškasis durklas), antskydis (umbas), žąslai, pjautuvai, skiltuvas, skustuvas, Romos imperatoriaus Trajano (98-117 m.) ir imperatoriaus Antonino Pijaus dukters Faustinos monetų. Kapinynas datuojamas II a. - V a. 

## Šaltiniai
Matakų–gvaikurų kalbos

**Matakų–gvaikurų kalbos** ar **matakų–vaikuranų kalbos** – hipotetinė indėnų kalbų grupė. Jai priskiriamos indėnų kalbos, vartojamos Brazilijoje, Bolivijoje, Paragvajuje ir Argentinoje. Priskiriamos kitai hipotetinei makro-panų kalbų grupei.

## Kalbos
* Matakų kalbos (viči, čorote, maka ir kt.)
* Gvaikurų kalbos (kadivėjų, tobų, mokovių ir kt.)

Kartais taip pat priskiriamos ir šios kalbos:
* Maskojanų kalbos (lengvų, tobų–maskojų ir kt.)
* Čarua kalbos (čarua, čanų ir kt. – visos išnykusios)

## Nuorodos
* 
* Ethnologue informacija
Kazimieras Jackūnas

**Kazimieras Jackūnas** (1919 m. vasario 24 d. Pabėrvalkiai, Pušaloto valsčius – 1994 m. spalio 21 d. Panevėžys) – Lietuvos agronomas paukštininkas, biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija
1954 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1957 m. žemės ūkio mokslų kandidatas.

1952–1969 m. dirbo Gyvulininkystės institute, 1956–1969 m. Paukštininkystės skyriaus vedėjas. 1969–1988 m. Pabaltijo zoninės paukštininkystės bandymų stoties direktoriaus pavaduotojas.

## Bibliografija
* Lietuvos vietinės žąsys ir jų auginimas, 1955 m.
* Žąsų auginimas, su J. Kazlausku, 1963 m.
* Paukštininkystė Lietuvoje, su A. Vaišvila, 1989 m.

## Šaltiniai
Leonidas Jacinevičius

**Leonidas Jacinevičius** (1944 m. gegužės 3 d. Kaune – 1995 m. rugpjūčio 11 d. Vilniuje) – Lietuvos rašytojas.

## Biografija
1962–1973 m. Vilniaus universiteto Filologijos fakultete studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą. 1963 m. pradėjo spausdinti kūrinius. 1965–1967 m. dirbo laikraščio „Komjaunimo tiesa“, 1967–1972 m. žurnalo „Nemunas“, 1976–1980 m. žurnalo „Pergalė“ redakcijose. 1989–1990 m. savaitraščio „Literatūra ir menas“ redaktorius. 1988 m. Sąjūdžio Seimo narys.

## Kūryba
Novelėse svarstomos miesto jaunuolių problemos, ieškoma tikslo ir prasmės, vyrauja gyvenimo reliatyvumo suvokimas. Būdinga klasikinė struktūra, taikli veikėjų charakteristika. Apysaka „Rūgštynių laukas“ išsiskiria jauno veikėjo savistaba, vidine autonomija, slepiama po atžagaria laikysena, bravūriškumu. Apysakoje „Keičiu gyvenimo būdą“ ir romane „Arbata penktą valandą ryto“ atskleidžiama veikėjų dvasinio atsinaujinimo galimybės, blaškymasis tarp bohemos, rutinos ir kūrybos, ryški ironija ir sarkazmas, psichologinis įtikinamumas. Gamybiniame romane „Atminki pradžią“ ir erotiniame romane „Trys meilės dienos prie jūros“ atsisakoma analitinio požiūrio, juose vyrauja vienprasmiškas siužetas. Apysaka „Įsiklausymo valandos“ parašyta alkoholiko išpažinties forma.

Parašė scenarijus kino filmui „Neatmenu tavo veido“ (1988 m., rež. Raimundas Banionis), miuziklui „Ugnies medžioklė su varovais“ (su S. Šalteniu, muzika Giedriaus Kuprevičiaus, pastatyta 1976 m. (rež. Dalia Tamulevičiūtė) ir 2004 m. (rež. Gytis Padegimas), 1975 m. Latvijoje, 1976 m. Estijoje, 1979 m. Ukrainoje), pjesę „N kilometre“ (1977 m.) Kūrinių išleista bulgarų, latvių, lenkų, rusų, slovakų, vokiečių kalbomis.

## Bibliografija
* Miestas didelis-mažas: novelės, 1966 m.
* Rūgštynių laukas: apysaka. – Vilnius: Vaga, 1968. – 227 p. – pagal ją sukurtas kino filmas „Kur iškeliauja pasakos“ 1974 m., rež. Algirdas Dausa
* Keičiu gyvenimo būdą: novelės. – Vilnius: Vaga, 1974. – 215 p.
* N kilometre: pjesė. – Vilnius: Vaga, 1977. – 61 p.
* Arbata penktą valandą ryto: romanas. – Vilnius: Vaga, 1979. – 253 p.
* Apysakos. – Vilnius: Vaga, 1981. – 293 p.
* Seni miesto medžiai: novelės. – Vilnius: Vaga, 1983. – 167 p.
* Atminki pradžią: romanas. – Vilnius: Vaga, 1986. – 182 p.
* Persėja: novelės. – Vilnius: Vaga, 1989. – 251 p.
* Trys meilės dienos prie jūros: romanas. – Vilnius: Alma littera, 1995. – 156 p.
* Įsiklausymo valandos: apysaka, 1995 m.

## Šaltiniai
Algirdas Jackevičius

**Algirdas Kazimieras Jackevičius** (1926 m. rugpjūčio 3 d. Dembavoje – 2020 m. spalio 22 d.) – Lietuvos chirurgas onkologas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija
1948 m. baigė Vilniaus universitetą. 1972 m. medicinos mokslų daktaras.

Nuo 1949 m. Šv. Jokūbo ligoninės gydytojas, nuo 1957 m. Onkologijos instituto bendradarbis, 1992–1995 m. Chirurgijos klinikos vadovas, nuo 1990 m. profesorius. Mokslinio tyrimų svarbiausia sritis – plaučių vėžio ir kitų piktybinių navikų diagnostika ir gydymas.

Studijų metais dainų ir šokių ansamblio „Lietuva“ šokėjas.

## Bibliografija
* Ūminis hematogeninis osteomielitas ir jo gydymas, 1956 m.
* Plaučių vėžys, 1975 m.
* Piktybinių navikų gydymas, su kitais, 1984 m.
* Onkologijos vadovėlis, su kitais, 1992 m.
* Lietuvos širdies ir krūtinės ląstos chirurgijos istorija, su kitais, 1995 m.
* Plaučių ir tarpuplaučio navikai, 2002 m.

## Šaltiniai
Eudemonizmas

**Eudemonizmas** ( – 'laimė') – etinė pažiūra, kuri laiko laimę vienintele neabejotina arba didžiausia vertybe, o veržimąsi į ją – vieninteliu pastoviu dorovingo elgesio motyvu bei kriterijumi. Eudemonizmas artimas hedonizmui. Nuo jo kartais skiriamas tik nevienodu laimės šaltinio aiškinimu. Labiausiai eudemonizmas paplitęs senovės graikų (Demokrito, Sokrato, kinikų, Aristotelio, stoikų) etikoje.

Laimė eudemonistų dažniausiai būdavo aiškinama kaip individo vidinė laisvė, pasiekiama savimone, protiniu ir dvasiniu lavėjimu, nepriklausomybės nuo išorinio pasaulio įgijimu, žmogų pavergiančių aistrų įveikimu. Socialinis eudemonizmas, kuris stipriausiai reiškėsi D. Didro, K. Helvecijaus, P. Holbacho etikoje, anglų utilitarizme (Dž. Bentamas), išplito naujaisiais laikais. Žmogaus veržimąsi į laimę XVIII a. prancūzų materialistai laikė įgimtu. Laimė, anot jų, esanti galutinis bet kurios visuomenės tikslas. Dž. Bentamas utilitarizmo etiką grindė principu: kuo daugiau laimės kuo didesniam skaičiui žmonių.

## Šaltiniai
Jonas Jackus

**Jonas Jackus** (1894 m. balandžio 23 d. Žviliūnai, Subačiaus valsčius – 1977 m. vasario 3 d. Kaunas, palaidotas Žviliūnuose) – Lietuvos karinis veikėjas, generolas leitenantas.

## Biografija
1914-1916 m. studijavo Petrogrado universiteto Fizikos ir matematikos fakultete. 1916 m. baigė Vladimiro karo mokyklą, 1917 m. – Oranienbaumo karininkų šaulių mokyklą. Pirmojo pasaulinio karo dalyvis, 1918 m. pateko Vokietijos nelaisvėn. 

1918 m. lapkričio mėn. grįžo į Lietuvą, Lietuvos kariuomenės savanoris. 1918 m. pabaigoje Subačiaus valsčiaus valdybos pirmininkas, verbavo savanorius. 1919 m. pradžioje bolševikų valdžios suimtas, kalintas. Per Nepriklausomybės kovas nuo 1919 m. balandžio kuopos vadas, 11-ojo pėstininkų pulko vado padėjėjas (pavaduotojas), bataliono vadas, ėjo pulko vado pareigas. Dalyvavo karo veiksmuose su Raudonąja armija, bermontininkais ir Lenkijos kariuomenės daliniais. 1924 m. baigė Aukštuosius karininkų kursus, 1928 m. – Čekoslovakijos Generalinio štabo akademiją. 1931 m. generolas leitenantas.

1924-1925 m. bataliono vadas, 1928-1930 m. Vyriausiojo štabo susisiekimo skyriaus viršininkas, kartu ėjo geležinkelių karo viršininko pareigas. 1930 m. liepos mėn. – 1934 m. birželio mėn. Karo mokyklos viršininkas; prisidėjo prie kariuomenės statutų rengimo. Per 1934 m. birželio 7 d. voldemarininkų pučą su kariūnais atskubėjo paremti prezidento A. Smetonos. Prisidėjo prie A. Voldemaro suėmimo. Tą pačią dieną paskirtas Vyriausiojo štabo viršininku vietoj suimto P. Kubiliūno. 1934 m. rugsėjo mėn. dėl ligos iš pareigų pasitraukė, iki 1935 m. sausio mėn. ypatingų reikalų karininkas prie Krašto apsaugos ministro.

= Apdovanojimai =

* Vyčio kryžiaus 5 laipsnio ordinas
* 1928 m. Savanorio-kūrėjo medalis
*DLK Gedimino 3 laipsnio ordinas
*Nepriklausomybės medaliu
*Latvijos išsivadavimo karo 10-mečio medalis
*Belgijos 1 laipsnio karo kryžius (Croix Militaire de première classe)
*Čekoslovakijos Baltojo liūto 3 laipsnio ordinas

## Šaltiniai
Karolis Jackus

**Karolis Jackus** (1909 m. spalio 29 d. Poškai, Joniškio valsčius – 1997 m. lapkričio 1 d. Pagėgiai) – Lietuvos tautodailininkas tapytojas.

## Biografija

Savamokslis. 1940–1971 m. dirbo buhalteriu Meškuičių, Šiaulių, Šilutės įmonėse.

## Kūryba

Parodose dalyvavo nuo 1955 m. Jo paveikslai – gamtos („Gegužis“ 1959–1960 m., „Šyša neša ledus“ 1972 m., „Lapkričio sniegas“ 1975 m., „Žiemos vaizdelis“ 1978 m., „Pavasaris“ 1980 m., miesto („Taikus Klaipėdos senamiesčio gyvenimas“ 1974 m.), ūkio darbų („Kumečio daina“ 1966 m., „Praeities laikų sėjėjas“ 1974 m.) vaizdai, natiurmortai su gėlėmis („Gėlės iš laukų“ 1962 m., „Vasaros laikų natiurmortas“ 1974 m.) Peizažai panoraminiai, erdviniai, kartais išryškinamas motyvo fragmentas. Figūrinių kompozicijų figūrėlės nedidelės, netaisyklingo piešinio. Paveikslai kruopščiai, detaliai nutapyti, dekoratyvūs, neryškių spalvų, vyrauja žalias, rudas, pilkas koloritas, ramios, lyriškos nuotaikos. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus, Šilutės muziejus.

## Šaltiniai
Mandrake

**Mandrake** – lėto pražūtingojo, gotikinio metalo grupė iš Vokietijos. Jos muzika yra geidulinga, kartais trapi, kartais epiška, paremta bosinėmis gitaromis ir sustiprinta trankiais būgnais. Ir visa tai apipavidalina Birgit Lau balsas.

Grupės pavadinimas „Mandrake“ taip pat reiškia nuodingą augalą, kuris lig šiol yra laikomas dvasinių ir antgamtinių jėgų simboliu.

## Biografija
Grupė Mandrake buvo sukurta Lutz de Putter iniciatyva, 90 – tojo dešimtmečio pabaigoje šiaurinėje Vokietijos dalyje Rytų Fryzlande. 1998 metais grupė, neturėdama kontrakto su jokia įrašų kompanija išleido albumą „Forever“. Jame buvo jaučiama lėto death metal ir gotikinio stilių samplaka. Šio albumo vokalistė turėjo retą, išskirtinį balsą, tačiau ji dar nebuvo oficiali grupės narė. Neilgai trukus, 1999 metais vokalistė Birgit Lau prisijungė prie Mandrake Ir bėgant laikui ji tapo viena iš svarbiausių grupės narių. Po kelių demonstracinių įrašų, 2003 m. Mandrake pasirašė sutartį su Greyfall/Prophecy įrašų kompanija.

## Nariai
**Dabartiniai**
* Birgit Lau – Vokalas
* Lutz de Putter – Gitara ir antrinis vokalas
* Julius Martinek – Gitara
* Garvin Bösch – Bosas
* Jörg Uken – Būgnai ir klavišiniai muzikos instr.

## Diskografija
2003 metais buvo išleistas pirmasis albumas bendradarbiaujant su nauja įrašų kompanija – „Calm the Seas“. Svarbu tai, kad prie naujojo dainų rinkinio kūrimo prisidėjo visi grupės nariai, kurie ir iki šiol atstovauja Mandrake.

2005 – tų metų kovo 14 d. Mandrake išleido naują albumą „The Balance of Blue“. Jis buvo kuriamas remiantis kai kuriais grupių (Orkus, Legacy) dainų pavyzdžiais. Dainą „Soaked Through The Skylight“ buvo galima išgirsti jau 2004 – tų metų Leipcigo Wave-Gotik-Treffen DVD.

Panašu, kad 2007 – tieji metai grupei bus kaip niekad audringi. Šiais metais išleistas naujas albumas „Mary Celeste“ parodė savo nepaprastą vertę Oldenburg’s Gothic Metal kvintete. Įdomu tai, kad pavadinimu Mary Celeste egzistavo laivas, kuriame „vaidenosi“. Tad neatsitiktinai įvairios užuomenos apie laivą girdimos ir albume „Mary Celeste“.

**Albumai**
* Forever (1999)
* Calm the Seas (2003)
* The Balance of Blue (2005)
* Mary Celeste (2007)

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
* Mandrake (MySpace) tinklalapis
* Mandrake (Metal Archives) tinklalapis
* Mandrake (Gothtronic) tinklalapis
Fenomenalizmas

**Fenomenalizmas** – filosofinis principas; pagal jį pažinimas apribojamas reiškiniais (fenomenais). Fenomenalizmas reiškėsi dar senovės Graikijoje skeptikų pažiūrose. Kraštutinis fenomenalizmas (Dž. Berklis, empiriokriticizmas), linkęs į solipsizmą, pasaulį aiškina kaip jį stebinčio subjekto idėjų, pojūčių kompleksų visumą. Fenomenas ir būtis griežtai skiriami ir priešpastatomi vienas kitam. Nuosaikusis fenomenalizmas, kurio žymiausi atstovai – D. Hiūmas, I. Kantas, Dž. Milis, H. Spenceris, pripažįsta, kad pojūčiai fiksuoja realius objektus, tačiau laiko juos nepažiniais.

XX a. fenomenalizmo tendencijos ryškiausios loginiame pozityvizme, kuris filosofinių problemų sprendimą pakeitė kalbos analize.

## Šaltiniai
Tobai

**Tobai** – indėnų gentis, gyvenanti Gran Čiako regione – Argentinoje, Paragvajuje ir Bolivijoje. Priklauso gvajkurų indėnų grupei. 2005 m. Argentinoje (Santa Fė, Čiako ir Formosos prov.) gyveno ~70 tūkst. tobų. Kalba gvajakurų šeimai priklausančia tobų kalba. Paragvajuje gyvena Presidente Hajeso departamente, netoli Vilja de Rosarijo. Bolivijoje gyveno Tarichos departamente, Pilkomajo kairiajame krante, tarp Vilja Monteso ir Paragvajaus sienos. Nuo 1916 m. buvo priversti išsikeldinti iš savo vietų, vėliau Čiako karo metu nusiaubtos jų teritorijos. Manoma, kad ten išliko apie 100–150 tobų.

Patys tobai save vadina *Qom-lik*, kas reiškia žmones. Pavadinimas „tobai“ kilo iš gvaranių kalbos žodžio *tova*, reiškiančio didžiakakčius. Ispanai juos vadino taip pat (*frentones*). Šis pavadinimas kilo dėl to, kad tobai gedulo metu nusikirpdavo priekinės galvos dalies plaukus.

Iki kolonizacijos tobai gyveno Gran Čiaką dengusiuose sausuose miškuose. Vertėsi medžiokle ir žvejyba. Vėliau prisijaukino arklius ir klajodavo lygumomis. Kelis amžius priešinosi kolonizacijai ir misijų steigimui, buvo dominuojanti gentis Centriniame Čiake. Ginklai buvo ietys, strėlės, iš ispanų atimti šaunamieji ginklai. Priešus skalpuodavo. Taip pat žudydavo dalį savo naujagimių, kad galėtų išmaitinti bendruomenę. XIX a. Argentina pradėjo sistemingą Čiako žemių kolonizaciją bei vertingų Čiako miškų kirtimą. Tobų pasipriešinimas iki 1919 m. buvo numalšintas ir dauguma jų turėjo dirbti plantacijose ir žemvaldžių ūkiuose. XX a. antroje pusėje dėl Čiako regiono ūkio nuosmukio daug tobų persikėlė į Santa Fė provinciją, ypač Rosariją. Ten jų gyvenimo sąlygos išliko skurdžios, daugelis gyvena lūšnynuose (*[[villas miseria]]*).

Dalis Formosos provincijoje gyvenančių tobų asimiliavosi su pilagais. Į šiaurę (Paragvajų) išstumtos tobų gentys asimiliavosi su maskojanų gentimis ir dabar sudaro tobų-maskojų gentį.

Tradiciškai gyvena medinėse trobelėse, dengtose šienu. Išvystę tekstilės ir keramikos amatus. Karštomis dienomis vilki tik keliaraiščius, o šaltomis dienomis ar ceremonijų metu – iš echmėjos pluošto, o vėlesniais laikais – iš medvilnės pagamintais drabužiais *poto*. Taip pat vilki pončus. Puošiasi kaulų, dantų, kriauklių vėriniais, vadinamais *onguaghachik*. Paplitęs kūno tatiuravimas.

Iki kol buvo kolonizuoti, tobai tikėjo šamanistiniu-animistiniu tikėjimu. XX a. dauguma persivertė į katalikybę (ypač į sekmininkų atšaką), tačiau šamanai tebevaidina svarbų vaidmenį tobų kultūroje kaip gydytojai.

Rosarijuje yra du tobų taikos stulpai su užrašu „Te taika viešpatauja žemėje“.

## Išnašos
Adomas Jacovskis

**Adomas Jacovskis** (g. 1948 m. sausio 14 d. Vilniuje) – Lietuvos scenografas, tapytojas. Vienas žymiausių lietuvių teatro dailininkų ir tapytojų.

## Biografija
1973 m. baigė teatro dekoraciją LTSR valstybiniame dailės institute Vilniuje. 1977–1978 m. dirbo Lietuvos televizijoje, 1978 –1993  m. – Jaunimo teatro vyriausiasis dailininkas. 1989 –2014 m. dėstė Vilniaus dailės akademijoje, prof. (2009 m.). 

Sesuo Aleksandra Jacovskytė – scenografė, fotografė, brolis Jokūbas Jacovskis –  grafikas, knygos dailininkas.  

Sūnus Marijus Jacovskis  – scenografas. 

## Kūryba
Sukūrė scenovaizdžių daugiau kaip 90 spektaklių: Jaunimo teatro, Vilniaus mažojo teatro, Kauno dramos teatro ir Kauno muzikinio teatro spektakliams, Lietuvos operos ir baleto teatro operoms, baletams, taip pat Islandijos nacionaliniame teatre Reikjavike, Rygos nacionalinėje operoje, Pekino, Maskvos, Geteborgo ir kituose teatruose. 

Scenovaizdžiuose taikomi architektūriniai įvaizdžiai, hiperbolizuoti vaizdiniai akcentai tamsioje erdvėje, jie pasižymi emocine įtaiga, ištobulinta šviesotamsa.

Nutapė portretų („Marius su popierine kepure“ 1981 m., aktoriaus V. Bagdono, 1984 m., „Repeticija“ 1987 m.), portretinių kompozicijų („Karaliaus profilis“ 1988 m., „Veidas – kaukė“ 1990 m., „Keliautojas“ I–III 1990–1993 m., „Raudona galva“ 1999 m., „Vandennešys“ 2000 m.) Tapyboje vyrauja ekspresionizmo stilistika, subtili plonasluoksnė tapyba.

Surengė individualių tapybos, scenografijos parodų, dalyvavo tarptautinėse parodose Baltijos šalyse, Rusijoje, Italijoje, Japonijoje, pelnė apdovanojimų tarptautiniuose teatro festivaliuose. Jo kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus, Vilniaus Gaono žydų muziejus, Lietuvos teatro, muzikos ir kino muziejus, Tretjakovo galerija ir Centrinis A. Bachrušino teatro muziejus Maskvoje. Didžiulį Adomo Jacovskio kūrinį "Gulinti galva" galima pamatyti šiuolaikinio meno muziejuje po atviru dangumi Europos parke.

## Scenografija
* Kvadratas, pagal V. Jelisejevos apysaką „O buvo taip“, 1980 m.
* Vadimas Korostyliovas. Pirosmani, Pirosmani. 1981 m.
* Kęstutis Antanėlis, Sigitas Geda. Meilė ir mirtis Veronoje 1982 m.
* Čingizas Aitmatovas. Ilga kaip šimtmečiai diena 1983 m.
* Žoržas Bizė. Karmen 1985 m.
* Aušra Marija Sluckaitė. Smėlio klavyrai 1990 m.
* Grigorijus Kanovičius. Nusišypsok mums, Viešpatie 1994 m.
* Džiuzepė Verdis. Makbetas 1995 m. ir Aida 1997 m.
* Michailas Lermontovas. Maskaradas 1997 m.
* Igoris Stravinskis. Šventasis pavasaris 2000 m.
* Nikolajus Gogolis. Revizorius 2001 m.
* Carmina Burana, pagal K. Orfo muziką, 2003 m.

## Įvertinimas
* 1983 m. Prahos kvadrienalės diplomas
* 1985 m. Pabaltijo scenografijos trienalės I premija
* 2000 m. Lietuvos nacionalinė premija

## Šaltiniai
Tauragės geležinkelio tiltas

**Tauragės geležinkelio tiltas** – metalinis geležinkelio tiltas Vakarų Lietuvoje, Tauragėje per Jūros upę. Jungia Jovarų ir Pramonės mikrorajonus, Ližių kaimą su Tauragės Dvaro ir Dvarelio kaimais. 

## Istorija

Pirmasis geležinkelio tiltas per Jūros upę Tauragėje buvo pastatytas ties Molupio upelio žiotimis 1915 m. Tai buvo siaurojo geležinkelio tiltas. Vėliau dėl liūčių, paplovusių šį geležinkelį ties Batakiais, geležinkelis buvo išardytas, todėl buvo išmontuotas ir tiltas. 

1916 m. buvo pastatytas naujas plačiojo geležinkelio tiltas (t. y. dabartinis Tauragės geležinkelio tiltas). Jis Tauragę aplenkė iš pietų.

## Galerija

Tauragė, geležinkelio tiltas. Santvara.JPG|Ant tilto
Glž. tiltas, Tauragė, nuo Ližių.JPG|Tilto santvara
Tauragė, geležinkelio tiltas, Jūra .JPG|Tiltas nuo Požerūnų pusės
Tauragė, geležinkelio tiltas.Nuo Jovarų.JPG|Estakada krante miesto pusėje


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Geležinkelis Tauragės krašte *kurjeris.lt*
* 
* Lietuva senose atvirutėse. Pirmasis geležinkelio tiltas per Jūros upę Tauragėje *facebook.lt*
Juozas Jagelavičius

**Juozas Jagelavičius** (1939 m. sausio 12 d. Džiuginėnai, Telšių apskr. – 2000 m. birželio 17 d. Vilnius) – Lietuvos irkluotojas, sporto teisėjas.

## Biografija
1965 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą. 1965–1972 m. Kūno kultūros ir sporto komiteto instruktorius, 1972–1976 m. Žalgirio sporto draugijos irklavimo vaikų ir jaunių sporto mokyklos mokymo dalies vedėjas. 1976–1990 m. Kūno kultūros ir sporto komiteto irklavimo vyresnysis treneris. Irklavo keturvietę su vairininku ir be jo bei aštuonvietę valtį.

## Sportiniai pasiekimai
* 1962 m. pasaulio irklavimo čempionatas – II vieta
* 1963 m. Europos irklavimo čempionatas – II vieta
* 1964 m. Europos irklavimo čempionatas – II vieta
* 1965 m. Europos irklavimo čempionatas – I vietą
* 1966 m. pasaulio irklavimo čempionatas – II vieta
* 1967 m. Europos irklavimo čempionatas – I vietą
* 1968 m. Olimpinėse žaidynės, Meksikas – bronzos medalis
* 1969 m. Europos irklavimo čempionatas – II vieta

## Šaltiniai
Taurogeno tiltas

**Taurogeno tiltas**, anksčiau ***Vytauto Didžiojo tiltas*** – gelžbetoninis  magistralės tiltas Tauragėje per Jūros upę. Jungia miesto centrą su Taurais. 100 metrų prieš srovę yra Tauragės užtvanka ir kavinė „Banga“.

## Istorija

Pirmasis tiltas šioje vietoje per Jūrą pastatytas 1836–1844 m. tiesiant Rygos – Karaliaučiaus plentą, tiltas buvo medinis ir jį 1875 m. kovo 27 d. sugriovė ledonešis.

1880 m. gruodžio 12 d. iškilmingai buvo atidarytas naujasis nebe medinis tiltas. Tada jis buvo netradicinio inžinerinio sprendimo 74,5 m ilgio, metalinis su granitinėmis atramomis, per pirmąjį pasaulinį karą (1915 m. kovo 15 d.) jis, Rusijos kariuomenei besitraukiant iš miesto, buvo susprogdintas. Vėliau šalia pastatytas laikinas medinis tiltas ir dar vienas tiltas siaurajam geležinkeliui upe aukštyn. Karo metais šis tiltas perstatytas į didesnį ir stabilesnį. 1925 m. dešiniajame Jūros krante prie tilto įrengta vandens matavimo stotis.

1930 m. pradėtas statyti naujas metalinių konstrukcijų tiltas. Tais metais Lietuvoje buvo minimos Vytauto Didžiojo mirties metinės, buvo nešamas Vytauto Didžiojo paveikslas. Rugsėjo 8 d. statomo tilto pamatai buvo pašventinti, o pats tiltas pavadintas Vytauto Didžiojo vardu. Tiltas stovėjo iki 1944 m., kai atsitraukdama Vokietijos kariuomenė jį susprogdino atsargumo sumetimais. Rusijos kariai greitai pasistatė laikiną medinį tiltą, po karo jis nugriautas ir pastatytas kitas medinis tiltas. Apie 1950 m. pastatytas gelžbetoninis sijinis tiltas. Tiltas rekonstruotas 1975 m., 2002 m. ir 2007–2008 m.

## Galerija

TaurogenoTiltas.JPG|Tiltas žiemą
Taurogeno tiltas, Tauragė 2.JPG|Priekyje už tilto – užtvanka
Taurogeno tiltas, Tauragė.JPG|Nuo užtvankos pusės


## Šaltiniai
Mociškių tiltas

**Mociškių tiltas** – plieninis sijinis krašto kelio  tiltas Pagėgių savivaldybėje, ties Mociškių kaimu per Jūros upę jos žemupyje, 3 km į pietryčius nuo Vilkyškių, apie 11 km nuo jos žiočių. Tiltas palyginti siauras, prieigose pastatyti priešpriešinio eismo pirmenybės ženklai. 

Tiltas per Jūros upę 126,72 km (pagal „Via Lietuva“ klasifikaciją – 126,653 km) pastatytas 1952 m. Transporto statinys trijų tarpatramių, 62,80 m ilgio. 

## Tiltas per Jūrą ir pratakas

Kelio 0,7 km ilgio atkarpoje nuo Mociškių link Vilkyškių, šiaurės vakarų kryptimi, šalia tilto per Jūrą pastatyti keli kiti tiltai, nutiesti per užliejamas pratakas:
# Metalinis tiltas per Jūros upę kelio 126,72 km pastatytas 1952 m.: trijų tarpatramių, 62,80 m ilgio.
# Metalinis tiltas per Jūros upę kelio 126,90 km pastatytas 1952 m.: vieno tarpatramio, 26,50 m ilgio.
# Metalinis tiltas per Jūros upę kelio 127,42 km pastatytas 1954 m.: vieno tarpatramio, 20,80 m ilgio.
#  Gelžbetoninis tiltas per Jūros prataką kelio 127,42 km pastatytas 1966 m.: trijų tarpatramių, 49,50 m ilgio.

2026 m. duomenimis, statybų bendrovė „YIT Lietuva“ netoli Vilkyškių planavo griauti ir iš naujo pastatyti tris tiltus per Jūros upę, o vieną tiltą remontuoti, taip pat atnaujinti virš kilometro ilgio kelio ties Mociškėmis link Vilkyškių ruožą. Rekonstruotini tiltai buvo prastos techninės būklės. Numatyta įrengti 8 m pločio važiuojamąją dalį su 1,5 m pločio kelkraščiais. Rekonstruojamas kelio ruožas ir tiltai patenka į užliejamas teritorijas. Sausuoju laikotarpiu su Jūros upe jungiasi viena iš pratakų, tačiau didesnių potvynių metu visi vandens telkiniai susijungia į vieną.

## Galerija

2020, Mociškių tiltas.JPG|Tilto konstrukcijoje – metalinės sijos
Mociškiai, tiltas.JPG|Jūros vagą kerta trijų angų tiltas
Mociškių tiltas 2.JPG|Ant tilto 2020 m., nuo Vilkyškių pusės


## Pastabos

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Tilto vieta žemėlapyje *[[maps.lt]]*
* Steponas Kolupaila. Mūsų vandens keliai. Jūra. *upese.lt*
Kristina Jagminaitė

**Kristina Jagminaitė** (g. 1948 m. gruodžio 25 d. Kaune) – Lietuvos smuikininkė, pedagogė.

## Biografija
Tėvas Henrikas Jagminas. 1972 m. baigė Maskvos P. Čaikovskio konservatorijos D. Cyganovo klasę, 1974 m. šios konservatorijos asistentūrą.

1972–1978 m. griežė Lietuvos kameriniame orkestre. 1978–1993 m. Lietuvos nacionalinio simfoninio orkestro koncertmeisterė. 1989 m. Balstogės, Liublino simfoninių orkestrų, Frederiko Šopeno kamerinio orkestro (Lenkija) koncertmeisterė. Nuo 1993 m. gyvena Norvegijoje, griežia Stavangerio simfoniniame orkestre ir kaip solistė. Nuo 2004 m. dėsto Stavangerio universitete ir Stavangerio kultūros mokykloje.

Koncertuoja kaip solistė ir kaip įvairių kamerinių ansamblių smuikininkė, su orkestrais – žymiausiose koncertų salėse. Griežė su smuikininkais R. Katiliumi, M. Melničenka, J. Bašmetu. Repertuarą sudaro baroko, klasikinė ir XX a. muzika. Su Lietuvos kameriniu ir Lietuvos nacionaliniu simfoniniu orkestru, Stavangerio simfoniniu orkestru ir Lenkijos Frederiko Šopeno kameriniu orkestru gastroliavo daugelyje Europos šalių. Tobulinosi F. Briugeno meistriškumo kursuose. Nuo 2002 m. *World Orchestral Musicians Directory* susivienijimo Paryžiuje narė.

## Šaltiniai
Henrikas Jagminas

**Henrikas Jagminas** (1912 m. spalio 28 d. Baisogala – 1996 m. gegužės 7 d. Vilnius) – Lietuvos baleto artistas.

## Biografija
Duktė Kristina Jagminaitė. Mokėsi P. Petrovo baleto studijoje prie Valstybės teatro Kaune. 1925 m. šoko pirmajame Lietuvos baleto spektaklyje „Kopelija“. 1925–1962 m. Lietuvos operos ir baleto teatro (iki 1944 m. veikė įvairiais pavadinimais) baleto solistas. Sukūrė apie 50 klasikinių ir charakterinių vaidmenų baletuose ir operose. Klasikiniams vaidmenims būdingi lengvi šuoliai, artistiškumas. 1935 m. su lietuvių baleto trupe gastroliavo Monte Karle ir Londone.

## Vaidmenys
* Arlekinas – Rikardas Drigo. Arlekinada, 1940 m.
* Mėlynasis paukštis – Piotras Čaikovskis. Miegančioji gražuolė, 1941 m.
* Toreadoras – Liudvikas Minkus. Don Kichotas, 1941 m.
* Francas – Leo Delibas. Kopelija, 1949 m.
* Gustas – Julius Juzeliūnas. Ant marių kranto, 1953 m.
* Barmalėjus – Igoris Morozovas. Daktaras Aiskauda, 1954 m.

## Šaltiniai
Tobų kalba

**Tobų kalba** (*Namgom*) – gvajkurų kalbų šeimai priklausanti kalba, vartojama indėnų tobų, gyvenančių Gran Čiake (Argentinoje, Paragvajuje, Bolivijoje). Plačiausiai vartojama Formosos, Čiako provincijose, Presidente Hajeso departamente. Kalbančiųjų skaičius viršija 20 tūkst.

Argentinoje išskiriami du tobų dialektai:
* šiaurės rytų
* šiaurės

Rosarijuje, Buenos Airėse, kitose miestuose gyvenančių tobų kalba paveikta ispanų kalbos. Tobų kalba nemaišytina su asimiliacine tobų – pilagų kalba bei tobų-maskojų kalba, susidariusia šiaurės tobams asimiliavus su maskojanais.

Yra išleistas tobų kalbos žodynas (1981 m.).

## Nuorodos
* 
* 
* Apie tobų kalbą
Juozas Vaina

**Juozapas Viktoras Vaina** (, g. 1916 m. spalio 16 d. Vidugirių kaime, Punsko valsčius, dab. Lenkija – 2011 m. balandžio 1 d.) – pedagogas ir kraštotyrininkas, Lenkijos lietuvių visuomenės veikėjas, Punsko etnografinio muziejaus įkūrėjas.

## Biografija
Gimė Šv. Kazimiero draugijos Vidugirių skyriaus iždininko šeimoje. Mokytis pradėjo Vidugiriuose privačiai. Įstojo ir 1935 m. baigė Vilniaus Vytauto Didžiojo gimnaziją. 1935-1937 m. studijavo Vilniaus Stepono Batoro universiteto Matematikos-gamtos fakultete, vėliau – Dancigo politechnikos instituto Architektūros fakultete. Antrojo pasaulinio karo metais vėl tęsė mokslus Vilniaus universitete, kol vokiečių okupacinė valdžia jį uždarė. Vedė Trakų mokytojų seminarijos fizikos dėstytoją Eleną Tumėnaitę. Šeima pervažiavo į Vidugirius. Baimindamasis, kad gali būti Raudonosios Armijos persekiojamas, iki 1947 m. slapstėsi. Vėliau mokytojavo Suvalkuose, trumpam paskirtas Mechaninio licėjaus direktoriumi. 1956 m. perkeltas į Punską licėjaus direktoriaus pavaduotoju, perėmė vadovavimą Lietuvių kultūros namams, o 1957 m. išrinktas Lietuvių visuomeninės kultūros draugijos vicepirmininku.

Rinko krašto tautosaką, o nuo 1968 m. ieško eksponatų būsimam muziejui. 1958-1959 m. Punsko klojimo teatre režisavo kelis vaidinimus. Rašė į Lietuvos ir Lenkijos lietuvių spaudą, dainavo choruose bei grojo Lietuvių kultūros namų kaimo kapeloje „Klumpė“. 1979 m. jau būdamas pensininku, surinktus daiktus pradėjo eksponuoti keliose buvusios mokyklos klasėse – tai buvo Punsko etnografinio muziejaus užuomazga.

## Šeima
* žmona Elena – mokytoja pensininkė.
* sūnus Rimas – matematikas, Varšuvos Politechnikos instituto dėstytojas.
* sūnus Juozas – Lenkijos kariuomenės pulkininkas.
* sūnus Algirdas – Punsko mokytojas ir kultūros darbuotojas.
* duktė Marytė – Punsko mokytoja.
* sūnus Viktoras – Suvalkų baldų fabriko inžinierius-konstruktorius.

## Bibliografija
* Juozas Vaina, Sigitas Birgelis. Punsko ir Seinų krašto materialinė kultűra, (Albumas), Aušra, Punskas, 1997;
* Nuo Punsko iki Seinų (Punsko apylinkių folkloras. Iš Juozo Vainos rinkinių.), 1 dalis. Aušra, Punskas, 1997;
* Nuo Punsko iki Seinų (Punsko apylinkių folkloras. Iš Juozo Vainos rinkinių.), 2 dalis. Aušra, Punskas, 1998.

## Įvertinimas
* Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Karininko kryžius
* Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino medalis
* 1999 m. Jono Basanavičiaus premija
* Polonia restituta (Lenkijos atgimimo) kryžius
* Ordino „Už nuopelnus Lenkijai“ Aukso kryžius
* Lenkijos keturiasdešimtmečio medalis (du kartus)
* Suvalkų vaivadijos medalis
* Lenkijos nusipelnęs kultūros veikėjas
* Lenkijos nusipelnęs kooperatinės veiklos veikėjas
* Mokytojų profesinės sąjungos *Aukso žymuo*

## Nuorodos
* Biografija
Žieduotasis mėšlinukas

**Žieduotasis mėšlinukas** (*Panaeolus semiovatus*, sin. *Annelaria fimiputris*) – pievagrybinių (*Agaricaceae*) šeimos, mėšlinukų (*Panaeolus*) genties grybų rūšis.

Augavietės: miškai, parkai, ganyklos. Auga vasarą, rudenį.

Kotas su žiedu, sporos didelės, juodos. Vaisiakūniai nedideli. Kepurėlė užauga iki 7 cm skersmens, kūgiška, varpeliška, pilkai kreminė, kreminė, paviršius lygus arba nežymiai suaižėjęs. Jauni lakšteliai pilkšvi, seni - beveik juodi, pakraštėliai baltai taškuoti. Kotas 4–12 (15)×0,5–1 cm, su žiedu, virš kurio baltai taškuotas, žemiau - pilkai rusvas. Trama balsva, švelnaus skonio, bekvapė. Sporos 15–22×9–12 μm.

Auga pavieniui, retai grupelėmis, ant papuvusio avių, karvių, arklių, šernų mėšlo. Retas, nevalgomas. Turi psichotropinių savybių, todėl domina medikus.

## Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 228 psl.
Etiopijos kalnynas

**Etiopijos kalnynas** – kalnynas šiaurės rytų Afrikoje, Etiopijoje. Susidaręs ant prekambrinių kristalinių uolienų pamato, padengto storu smiltainio, klinties ir bazaltinės lavos sluoksniu. Šiaurėje – kristalinis peneplenas su pavieniais izoliuotais kalnais, o piečiau 15° š. pl. – bazaltinė plynaukštė su lavos atlikuonimis. Etiopijos kalnynas smarkiai iškilęs virš aplinkinių lygumų į kurias rytuose leidžiasi skardžiais, o vakaruose – palaipsniui. Būdingas aukštis nuo 2000 m pietvakariuose iki 3000 m šiaurės rytuose. Aukščiausia vieta – Ras Dašano kalnas (4550 m).

Vakariniai ir pietvakariniai šlaitai gauna daugiau kritulių (1500 mm per metus) negu rytiniai (500 mm). Išteka daug upių – Žydrasis Nilas, Sobatas, Atbara, Omas. Žemutiniuose šlaituose (iki 1700 m aukščio, vidutinė temperatūra 20&nbsp;°C) auga tropiniai miškai ir kavos plantacijos (priešvėjiniuose šlaituose) ar savanos (pavėjiniuose); juostoje iki 2400 m aukščio būdingos savanos, iki 3000 m – mišrieji ir spygliuočių miškai, aukštikalnėse – stepinė augalija.

## Šaltiniai
Mėšlinukas

**Mėšlinukas** (*Panaeolus*) – pievagrybinių (*Agaricaceae*) šeimos grybų gentis.

Lietuvoje auga šios rūšys:
*Blyškusis mėšlinukas (*Panaeolus papilionaceus*)
*Pievinis mėšlinukas (*Panaeolus foenisecii*)
*Varpelinis mėšlinukas (*Panaeolus sphinctrinus*)
*Žieduotasis mėšlinukas (*Panaeolus semiovatus*)
Saulkrastų Ķeizarmežs

**[[Saulkrastų Ķeizarmežs|Saulkrastų „Ķeizarmežs"]]** – krepšinio klubas iš Rygos, tačiau Latvijos Krepšinio Lygojos ir Baltijos Krepšinio Lygojos rungtynes žaidžiantis Saulkrastų mieste. Nuo 2007 metų žaidžiantis BBL. 2006 metais įgavo „Ķeizarmežs" pavadinimą. Aukščiausia vieta: 2002 metais iškovota 4 vieta LBL čempionate.
Segedas

**Segedas** − miestas Vengrijos pietuose, prie Tisos upės, netoli Serbijos sienos; Čongrado apskrities centras. Tai ketvirtasis pagal dydį Vengrijos miestas.

Segedas vadinamas „Saulės miestu“ ir yra įsikūręs prie Tisos ir Maros upių santakos. Mieste yra *Kupolo aikštė,* dydžiu prilygstanti Šv. Morkaus aikštei Venecijoje, Vyskupų rūmai ir neoromaninio stiliaus Katedra, dar vadinama *Įžadų bažnyčia*. 

## Istorija

Miestas minimas nuo 1138 m. 1246 m. Segedas gavo miesto teises. 1498 m. Segedas tapo karališkuoju miestu.

XIX a. potvynis beveik sugriovė miestą. Tačiau miestas buvo atstatytas. Kad ateityje tokia nelaimė nepasikartotų, buvo įrengta užtvankų sistema.

## Sportas

### Baidarių ir kanojų irklavimas
Mieste tris kartus vyko pasaulio baidarių ir kanojų irklavimo čempionatas.

### Futbolas
* Szeged 2011 FC futbolo klubas.
* Szeged LK

## Nuorodos
* Oficiali miesto svetainė  (anglų, vengrų, vokiečių k.)
* Segedas (vengrų k.)