open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Barzdai

**Barzdai** – miestelis Šakių rajono savivaldybėje, 18 km į vakarus nuo Kazlų Rūdos, kelių  ir  sankirtoje. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Yra Barzdų Kristaus Karaliaus bažnyčia (pastatyta 1934 m.), paštas (LT-71037), biblioteka, Barzdų pagrindinė mokykla (iki 2007 m.), kultūros namai, žemės ūkio servisas.

Pro Barzdus teka Šešupės dešinysis intakas Milupė.

## Etimologija

Miestelio pavadinimas – tikriausiai asmenvardinis vietovardis, kildinamas iš asmenvardžių *Barzdà, Barzdỹs*. Tarp pirmųjų šios vietovės gyventojų minimas *Barzdaitis* (plg., Šakiai pavadinti nuo *Šakaičių*).

## Istorija

Barzdai minimi nuo 1688 m. XVII–XVIII a. priklausė didžiojo kunigaikščio Vilkijos girininkijai. 1796 m. į Barzdus iš Griškabūdžio perkelta koplyčia.

Nuo 1818 m. iki XIX a. 2-osios pusės veikė parapinė mokykla. 1876 m. įsteigta valdinė pradžios mokykla, 1945–1950 m. progimnazija, 1950–1993 m. septynmetė, aštuonmetė, devynmetė, 1993–2007 m. Barzdų pagrindinė mokykla. 1922–1940 m. veikė žemesnioji mergaičių amatų ruošos mokykla.

XIX a. 2-ojoje pusėje, carinei Rusijai uždraudus lotyniškus rašmenis, Barzdai tapo svarbiu lietuviškos spaudos platinimo centru. Tuo metu Barzdai – kaimas Naumiesčio apskrities Griškabūdžio valsčiuje.

1905–1906 m. įvyko anticarinių bruzdėjimų. Nuo 1919 m. parapijos centras. 1941 m. ir 1944–1952 m. ištremti 36 Barzdų gyventojai. SSRS okupacijos metais Barzdų apylinkėse veikė Tauro apygardos Žalgirio rinktinės Lietuvos partizanai. 1950–1992 m. buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.

1998 m. patvirtintas Barzdų herbas.

|}

## Gyventojai

1738 m. buvo 19, 1773 m. – 40 kiemų.

### Žymūs žmonės
* Antanas Jusaitis (1871–1942), kunigas, visuomenės veikėjas.
* Motiejus Baltūsis (1876–1923), knygnešys, taip pat kovojęs prieš aplinkinių vietovardžių rusinimą.
* Juozas Izidorius Dailidė (1876–1949), pedagogas, filosofijos daktaras.
* Bronius Oškinis (1913–1985), sklandytuvų konstruktorius.
* Algimantas Brazaitis (1932–2020), sovietinis partinis veikėjas, žurnalistas.

## Galerija

Barzdų alytnamiai.JPG|Alytnamiai
Sovietų kareivių memorialas, Barzdai.JPG|Sovietų kareivių kapinės 


## Šaltiniai

## Literatūra
* 
* R. Butauto-Kudirkos knygos: „Mūsų šaknys“, „Sūduvos dvasininkai“ I–II-III-IV d.
* Barzdai: valsčius, apylinkė, seniūnija / Rimvydas Butautas-Kudirka. – Marijampolė: Ramona, 1998. – 187 p.: iliustr. – ISBN 9986-851-16-5
* Barzdų kalendorius: metskaitlius, 2003-ieji: ūkininkams ir miestelėnams, moterims ir vyrams ir visiems besidomintiems savos tėviškės istorija / Rimvydas Butautas-Kudirka. – Vilnius: Gediminas, 2003. – 134 p. – ISBN 9986-9300-5-7
* Barzdų parapija: istorija, žmonės, likimai / Angelė Buškevičienė. – Kaunas: Naujasis amžius, 2005. – 254 p.: iliustr. – ISBN 9955-426-32-2
* Barzdų enciklopedija / Rimvydas Butautas-Kudirka. – Vilnius: Gediminas, 2009. – 86 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-806-01-1
* Pilviškių ir Barzdų parapijos – jų ganytojai / Rimvydas Butautas-Kudirka. – Vilnius: Gediminas, 2011. – 215 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-806-05-9
Piniava

**Piniava** – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurę nuo Panevėžio, šalia plento . Į šiaurę nuo miestelio teka Lėvuo. Pietvakariuose – nedidelis Piniavos miškas. Seniūnaitijos centras. Veikia darželis-mokykla, biblioteka (nuo 1946 m.), paštas (veikė iki 2016 m.), įsikūrusi bendruomenė, veikia alaus darykla „Piniavos Alutis“ (nuo 1990 m. liepos 1 d.). Stovi Baltijos kelio atminimo ženklas.

## Istorija

1938 m. pastatytas gelžbetoninis Piniavos tiltas.

Piniava XX a. pirmaisiais dešimtmečiais buvo valsčiaus, 1950–1976 m. Piniavos apylinkės centras, Paliūniškio kolūkio ir Panevėžio miškų ūkio gamybinio susivienijimo pagalbinio ūkio pagalbinė gyvenvietė.

## Gyventojai

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Kruopiai

**Kruopiai** – miestelis Akmenės rajono savivaldybėje, šalia kelio , 10 km į pietryčius nuo Naujosios Akmenės. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Miestelis linijinio plano. Stovi Kruopių šv. Onos bažnyčia (pastatyta 1965 m.), veikia Kruopių vidurinė mokykla, biblioteka (nuo 1946 m.), paštas (LT-85007), kultūros namai (architektas Petras Lapė). Kruopių dvaro liekanos. Yra II pasaulinio karo karių kapinės, atminimo ženklas pokariu žuvusiems partizanams.

## Etimologija

Kruopiai – asmenvardinis vietovardis, sudarytas iš asmenvardžio *Kruõpis, Kruopỹs* daugiskaitos.

## Geografija

Gamtos paminklai – Kruopių parkas, Dovydžių ąžuolas. Pro Kruopius eina tarminė riba tarp aukštaičių ir žemaičių. Prie Kruopių yra didžiuliai Girkančių-Tyrelio miškai, kuriuose gausu žvėrių ir paukščių, pasitaiko ir tetervinai.

## Istorija

Vietovė minima nuo XV a., nuo XVI a. vidurio čia buvo Kruopių dvaras. 1591 m. minimas Kruopių kaimas. 1786 m. pastatyta medinė bažnyčia, 1889 m. pastatyta mūrinė Kruopių Šv. Onos bažnyčia. XIX a. Kruopiai – Šiaulių apskrities miestelis, valsčiaus centras.

1905 m. Kruopių valstiečiai ir kumečiai pašalino carinę ir išsirinko naują valsčiaus valdybą. 1920 m. pradžioje buvo su bolševikais kovojančių Lietuvos savanorių štabas. 1923 m. čia įsteigtas Kultūros būrelis; 1926 m. atidarytos Kruopių laisvamanių kapinės. Po Antrojo pasaulinio karo Kruopių apylinkėse veikė Prisikėlimo apygardos Genio (vėliau Voverės, Kunigaikščio Žvelgaičio) rinktinės Lietuvos partizanai. 1944 m. miestelis smarkiai nukentėjo nuo gaisrų, frontas čia laikėsi apie 2 mėnesius.

Sovietmečiu buvo tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė. 1946 m. įkurta biblioteka, vėliau – vaikų darželis, medicinos punktas, 1978 m. – kultūros namai.

1999 m. patvirtintas Kruopių herbas. 2017 m. seniūnijos kieme iškastas 1925 ir 1936 m. sidabrinių litų lobis, greta aptikta puodynės šukių bei piniginė. Gyventojų pasakojimu toje vietoje tarpukariu buvusi Bronislavos Liuberskaitės audinių parduotuvė, kuri per karą sudegė.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Algimantas Irnius (1937–), gydytojas terapeutas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras
* Rima Jakutytė (1950–), radijo žurnalistė, redaktorė
* Kruopiuose palaidoti gydytojas ir tautosakininkas Mikalojus Kuprevičius (1864–1932), Steigiamojo Seimo atstovas Juozas Liekis (1887–1955)

## Šaltiniai

## Literatūra
* 
* Kruopiai (sud. Romualda Gailiušaitė-Dapšienė, Stefanija Eivaitė-Dimavičienė). – Utena: Utenos Indra, 2006. – 407 p.: iliustr. – ISBN 9955-676-48-5
Vaiguva

**Vaiguva** – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 15 km į šiaurės vakarus nuo Kelmės, netoli Knituvos upelio, šalia kelio . Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Urbanistikos paminklas. Veikia Vaiguvos vidurinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-86046), stovi medinė Vaiguvos Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia (pastatyta 1877 m.; XVIII a. varpinė), Pijaus Stulginskio koplyčia, Vaiguvos kapinių koplyčia, Vaiguvos dvaro liekanos (tarp jų ir dvaro svirnas).

## Etimologija

Vietovardis turi šaknį *vaig-* ir priesagą *-uva*. Tokia šaknis yra būdinga baltų ir kai kurių kitų indoeuropiečių kalboms, ypač vandenvardžiams. Ją galima būtų sieti su  – „vikrus“,  – „lengvas“, dak. *vaigas* – „greitas, skubus“ ir kt. Iš to galima daryti prielaidą, kad šaknies *vaig-* reikšmės buvo „greitumas, vikrumas“ ir „lankstumas, vingiuotumas“. Su kuria reikšme buvo susijęs vietovardis *Vaiguva*, sunku nustatyti, ypač dėl to, kad tos reikšmės yra gana artimos ir susijusios etimologiškai. Priesaga *-uva* yra būdinga lietuviškiems pavadinimams.

## Istorija

Vaiguva žinoma nuo XV a. (nors spėjama, kad vietovė gali būti žinoma dar nuo XIII a.). 1385 m. minimas Vaiguvos kraštas ir valsčius, nuo XIV a. – Vaiguvos dvaras. Šalia dvaro kūrėsi radialinio plano miestelis (keliai iš Užvenčio, Kražių ir Šaukėnų), minimas XVIII a. 1719 m. minima Vaiguvos bažnyčia. Vaiguvos dvaras, miestelis ir aplinkiniai kaimai sudarė Vaiguvos seniūniją. Apie 1780 m. ją valdė Ignas Oginskis. XIX a. pabaigoje Vaiguva – miestelis Šiaulių apskrities Kolainių valsčiuje.

2009 m. patvirtintas Vaiguvos herbas.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Alfonsas Eidintas (1952–), diplomatas, istorikas, rašytojas.
* Aleksandras Lileikis (1907–2000), tarpukario policininkas.
* Romualdas Marcinkus (1941–), KGB generolas, aukščiausią KGB poziciją pasiekęs lietuvis.
* Mindaugas Norbutas (1976–), lengvaatletis, olimpietis.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
* Miestelio svetainė
Palonai

**Palonai** – miestelis Radviliškio rajono savivaldybės pietryčiuose, į rytus nuo Baisogalos, prie Palono upės (dešinysis Kiršino intakas). Seniūnaitijos centras. Stovi Palonų Dievo Apvaizdos bažnyčia (pastatyta 1939 m.), veikia Baisogalos mokyklos-darželio Palonų pradinio ugdymo skyrius, biblioteka, paštas (LT-82016). Išlikęs Palonų dvaras, kurį ketinama nugriauti.

Šalia miestelio yra Palonų kaimas.

## Istorija

1582 m. minimas Palonų dvaras. 1782 m. minima Palonų koplyčia. XIX a. Palonai – privatus miestelis ir Palonų dvaras Šiaulių apskrities Skėmių valsčiuje, priklausęs Baisogalos parapijai.

1939 m. pastatyta Palonų bažnyčia.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Palonuose gimė kalbininkas, humanitarinių mokslų daktaras Gintautas Akelaitis (1949–2020).

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Pociūnėliai

**Pociūnėliai** – miestelis Radviliškio rajono savivaldybėje, prie kelio Skėmiai–Krekenava, Liaudės aukštupyje. Seniūnaitijos centras. Stovi medinė Pociūnėlių šv. Jono Krikštytojo bažnyčia (pastatyta 1805 m.), veikia Pociūnėlių pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-82022), Pociūnėlių bendruomenė.

## Istorija

Iki XVIII a. pabaigos pastatyta koplyčia, kurią statė Pociūnėlių dvaro savininkai. XIX a. Pociūnėliai – miestelis ir dvaras Šiaulių apskrities Skėmių valsčiuje, priklausęs Baisogalos parapijai.

1989–1991 m. Pociūnėlių kolūkis leido laikraštį „Pociūnėliai“.

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Pajūris

**Pajūris** gali reikšti:
* vieta prie jūros.
** Pajūrio regioninis parkas (*Lietuvos pajūris*);
* gyvenvietė:
** kaimas Rietavo savivaldybėje;
** miestelis Šilalės rajone;
** kaimas Tauragės rajone;
** Pajūralis (*Didysis Pajūris*) – gyvenvietė Šilalės rajone, 3 km į pietvakarius nuo Kvėdarnos, Jūros deš. krante.
* Slovėnijos Pajūris (slovėn. Primorska) – istorinis Slovėnijos regionas.
* Gintarinis pajūris – Lietuvos dviračių turizmo trasa Baltijos jūros pakrante nuo Klaipėdos iki sienos su Latvija.
* spauda:
** Pajūris (žurnalas) – iliustruotas žurnalas, ėjęs 1936–1937 m. Klaipėdoje.
** Mūsų pajūris – Lietuvos pajūriui propaguoti skirtas iliustruotas žurnalas, ėjęs 1935 m. birželio mėn. – 1941 m. Klaipėdoje.
** Lietuvos pajūris (laikraštis) – Kanados Mažosios Lietuvos lietuvių bičiulių draugijos leidinys.
** Palangos pajūris – vietos informacinis iliustruotas kurortinis laikraštis, leistas 1931 m., 1933 m., 1935 m. Palangoje kurorto sezono metu.
* Pajūrio seniūnija – seniūnija, esanti Šilalės rajono pietvakariuose. Jos centras – Pajūris.
Raudonė

**Raudonė** – miestelis Jurbarko rajono savivaldybėje, 28 km į rytus nuo Jurbarko, šalia kelio . Seniūnijos centras, Raudonės seniūnaitija. Garsi Raudonės pilis (XVI a.) su dideliu parku, stovi Raudonės Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia (pastatyta 1932 m.), veikia biblioteka, Veliuonos kultūros centro Raudonės skyrius, Raudonės bendruomenės centras, 3 prekybos įmonės, paštas (LT-74057), vaistinė, medicinos punktas.

## Etimologija

Miestelio vardas – vandenvardinis vietovardis, kilęs nuo čia tekančio Raudonės upėlio (dešinysis Nemuno intakas).

## Geografija

Raudonė įsikūrusi Panemunių reg. parke, dešiniajame Nemuno krante, žemutinėje ir viršutinėje Nemuno terasose. Pro miestelį iš rytų į vakarus teka Raudonės upelis, kuris miestelio vakaruose pasuka pietų kryptimi ir įteka į Nemuną. Nuo Raudonės atsiveria gražios paukščių regyklos, yra pėsčiųjų takas. Dvare vyksta muzikos koncertai.

## Istorija

Su Raudone siejama garsioji Rytprūsių legenda apie Bajerburgo mergelę.

Praeityje Raudonė neturėjo nei savivaldos teisių, nei herbo, bet vietovę išgarsino Raudonės pilis, pastatyta dar XVI a. Iki XVI a. čia buvo karališkasis Raudonės dvaras, priklausė Ldk Žygimantui Augustui, vėliau kunigaikštis dvarą perleido prūsų kilmės pirkliui Krišpinui Kiršenšteinui. 1636 m. minima koplyčia. XIX a. Raudonė – dvarvietė Kauno apskrityje.

1932 m. įrengta Raudonės bažnyčia.

Sovietmečiu buvo kolūkio centrinė gyvenvietė. 1998 m. patvirtintas Raudonės herbas. 2018 m. uždaryta Raudonės pagrindinė mokykla.

|}

## Pilis

Miestelį garsina Raudonės pilis. Iš pilies bokšto viršūnės atsiveria gražios Raudonės apylinkės. Greta – senas parkas, kuriame stovėjo legendomis apipintas Gedimino ąžuolas. Netoli ąžuolo kyla nedidelis medžiais apaugęs kalnelis, Beždžionkalniu vadinamas. Legendoje sakoma, kad vienas dvarponis turėjęs beždžionėlę, kurią labai mylėjęs. Šiai mirus, ponas gražiai palaidojo ir kapo vietoje supylė kalnelį. Čia gausu poilsiui skirtų vietų – Šaulių aikštė, Draugystės kalnas, Meilės kalnas.

Parke auga sena devynių kamienų liepa. Jos šakose dviejų metrų aukštyje yra įaugęs geležinis strypas. Pagal žmonių pasakojimus Raudonės ponai čia rišdavę ir plakdavę baudžiauninkus. Raudonės parke auga ir daugiau senų įspūdingų savo išvaizda medžių: ąžuolų, kaštonų, liepų. Iš jų saugomi išskirtiniai medžiai: Gediminaičio ąžuolas, Raudonės liepa, Raudonės juodoji tuopa.

Prie tvenkinio išlikęs mūrinis malūnas. Pilies bokšte įrengta paroda, nuo kurios matomas Nemuno slėnis iš viršaus.

## Gyventojai

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Pajūralis

**Pajūralis** – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Kvėdarnos, Jūros deš. krante. Per Pajūralį eina  kelias, nutiestas Pajūralio tiltas. Dvi seniūnaitijos (Kadagynų ir Upynos). Yra Pajūralio Šv. Joakimo bažnyčia (pastatyta 1908 m., yra 3 dailės paminklai), bendruomenės centras (nuo 2003 m.), Pajūralio pagrindinė mokykla, paštas (LT-75026), medicinos punktas, biblioteka (nuo 1954 m.), individualios medžio apdirbimo ir baldų gamybos įmonės, dvi parduotuvės, pieno supirkimo punktas, alaus baras.

Prie Pajūralio yra pilkapis. Jame rasta žalvarinių apyrankių, įvairių antkaklių, įmovinių kirvių ir ietigalių.

## Etimologija

Kaimo pavadinimas yra vandenvardinis vietovardis, kilęs nuo Jūros upės. Tiek dvaras, tiek kaimas iki XIX a. vidurio žinomas kaip ***Naujadvaris, Didysis Pajūris*** arba tiesiog ***Pajūris***, o nuo XIX a. pabaigos – ***Pajūralis***.

## Istorija

1575 m. dab. Pajūralio apylinkėse minimi keli Skerdynų dvareliai. Čia žemių turėjo ir Pilsudų giminė.

Nuo XVII a. pradžioje minimas Pajūralio dvaras (iki 1842 m. priklausęs Pilsudskiams, vėliau Plateriams), 1821 m. – miestelis. 1750 m. pastatyta Pajūralio bažnyčia, kuriai paskirtas globėjas šv. Joakimas. Ji 1893 m. sudegė. Tik 1903 m. Pajūralio dvaro savininkas Vladislovas Plateris gavo leidimą ir savo bei parapijiečių lėšomis ją 1908 metais atstatė. 1881–1882 m. Pajūralio valstiečiai pasipriešino žemių ribų vedimui; jų malšinti atsiųsta kariuomenė. XIX a. Pajūralis – Raseinių apskrities kaimas.

Pradinė mokykla nuo 1919 m. Pokariu Pajūralio apylinkėse veikė Kęstučio apygardos Lietuvos partizanai.

Sovietmečiu – Pajūralio tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė. Iki XX a. pabaigos turėjo miestelio statusą, tačiau vėliau jo neteko.

|}

## Gyventojai

Pajūralis ir jo apylinkės priklauso prie kalbančių Pietų žemaičių varniškių (dūnininkų) tarme.

### Žymūs žmonės
* Pajūralyje gimė prozininkė, poetė, spaudos bendradarbė Sonė Tomarienė-Pipiraitė.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
* Pajūralio bendruomenės centras 
* Svetainė apie Pajūralį
Eigirdžiai

**Eigirdžiai** – miestelis Telšių rajono savivaldybėje, 8 km į šiaurės rytus nuo Telšių, prie kelio . Seniūnaitijos centras. Yra medinė Eigirdžių Dievo Apvaizdos bažnyčia (pastatyta 1794 m.), biblioteka, paštas (LT-88127).

Netoli miestelio yra Eigirdžių kaimas.

## Etimologija

Pavadinimas kilęs nuo asmenvardžio **Eigirdis, Ei̇̃girdas*.

## Istorija

1593 m. minimas Eigirdžių kaimas. 1612–1803 m. jis priklausė Telšių klebonui, iki 1752 m. pastatyta pirmoji Eigirdžių bažnyčia. XIX a. Eigirdžiai miestelis ir kaimas Telšių apskrities Gadūnavo valsčiuje.

1905 m. įsteigta pradinė mokykla, nuo 1950 m. septynmetė, aštuonmetė, devynmetė, nuo 1993 m. pagrindinė.

Sovietmečiu buvo kolūkio centrinė gyvenvietė. 1952 m. įkurta biblioteka, 1955 m. kultūros namai, 1961 m. įsteigtas medicinos punktas, paštas. 2020 m. Eigirdžių pagrindinė mokykla uždaryta.

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Šalčininkėliai

**Šalčininkėliai** – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, tarp Šalčininkų (8 km) ir Jašiūnų (8 km), prie Visinčios upės (sudarytas Šalčininkėlių tvenkinys). Šalia eina plentas . Šalčininkėlių seniūnaitija. Yra medinė Šalčininkėlių Šv. Jurgio bažnyčia (pastatyta 1834 m.), Šalčininkėlių pagrindinė mokykla, biblioteka (nuo 1940 m.), paštas (LT-17041), medicinos punktas.

## Istorija

Nuo XIX a. žinomas Šalčininkėlių kaimas ir dvaras. Kaimas buvo valsčiaus centras.

LTSR metais buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.

|}

## Gyventojai

## Sportas

Šalčininkėlius išgarsino Lenkijos pilotas Tadeušas Gura, kuris 1938 m. sklandytuvu PWS-101 nusileido miestelyje. Tai buvo pasaulio rekordas – 557,8 km įveikti iš Bezmechova Guros (netoli Svidniko) iki Šalčininkėlių nė karto nenusileidus. 2006 m. Šalčininkėlių mokykloje buvo atidengta šio įvykio atminimo lenta.

### Futbolas
* FK AMSTAFF
* FK Visinčia Šalčininkėliai

## Šaltiniai

*
Vidiškiai

**Vidiškiai** – miestelis Ukmergės rajono savivaldybėje, dešiniajame Šventosios upės krante, šalia kelio , Vidiškių kalvagūbryje (80–90 m virš jūros lygio). Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi Vidiškių Švč. Trejybės bažnyčia (nuo 1853 m.), Vidiškių koplyčia kapinėse, veikia Vidiškių pagrindinė mokykla, paštas (LT-20057), kultūros namai, ambulatorija, Vidiškių parkas.

## Etimologija

Vidiškiai – dvarininkinis vietovardis, kadangi XVI–XVI a. vietos dvarą valdė Vidiškiai. 1562 m. minimas Jurgis Vidiškis, dovanojęs Vidiškių filijai 300 grašių.

## Istorija

Istoriniuose šaltiniuose Vidiškiai yra minimi 1502 m., dvaras – 1596 m.

XIX a. buvo miestelis Vilkmergės apskrities Kavarsko valsčiuje.

Pokario metais apylinkėse veikė Didžiosios Kovos apygardos, "B" partizanų rinktinės Lietuvos partizanai.

Sovietmečiu buvo kolūkio centrinė gyvenvietė ir rajono melioratorių centrinė gyvenvietė. 2023 m. patvirtintas Vidiškių herbas.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Vladas Rajeckas (1927–2004), pedagogas.
* Ona Žaneta Urbanavičiūtė-Markevičienė (1939–), kalbininkė.
* Monsinjoras Alfonsas Svarinskas (1925–2014), rezistentas, visuomenės veikėjas.

## Galerija

Vidiškiai, gatvė.JPG|Gatvė
Vidiškių (Ukmergė) kapinės .JPG|Kapinės


## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
*
Viečiūnai

:: *Apie kaimą Alytaus rajone žr. [[Viečiūnai (Alytus)]]*.

**Viečiūnai** () – miestelis Druskininkų savivaldybėje, į šiaurės rytus nuo Druskininkų, dešiniajame Nemuno krante. Seniūnijos centras. Veikia Viečiūnų progimnazija, biblioteka, lopšelis-darželis „Linelis“, paštas (LT-66007), kaimo bendruomenė. Nuo 1963 m. Viečiūnuose veikė AB „Drobė“ Viečiūnų verpimo fabrikas. Šiuo metu veikla fabrike beveik sustojusi. Praeityje kaime buvo garsi krepšinio komanda Viečiūnų „Drobė“.

## Etimologija

Viečiūnai – asmenvardinis vietovardis, kildinamas iš asmenvardžio *[[Viečiūnas]]* (plg. pavardė *Viečas*).

## Istorija

Viečiūnai rašytiniuose šaltiniuose yra minimi nuo 1629 m. XIX a. Viečiūnai pateko į Trakų apskrities Merkinės valsčiaus Neravų seniūniją. Buvo Veselovo dvaro (Neravai) valda.

2016 m. Viečiūnams suteiktas miestelio statusas. 2016 m. spalio 6 dieną Lietuvos heraldikos komisija patvirtino Viečiūnų herbo etaloną ir vėliavos projektą, kuriuos sukūrė dailininkas Arvydas Stanislavas Každailis. Herbe pavaizduota aukso spalvos verpstė mėlyname fone.

2018 m. Viečiūnai tapo Mažąja Lietuvos kultūros sostine.

2021 m. miestelyje atidarytas naujas edukacinis centras.

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai

## Literatūra
* Vieciūnų žmonių pasakojimai (sud. Julė Bliūdžiuvienė). – Druskininkai: Vija, 2008. – 48 p.: iliustr. – ISBN 978-9986-25-040-1

## Nuorodos
* Viečiūnų kaimo bendruomenė
Žilinai

**Žilinai** – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurę nuo kelio Vilnius–Alytus. Jakėnų seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Pro kaimą eina plentas . Vakaruose plyti Žilinų miškai, toliau – Puodžių durpynas. Stovi Žilinų Šv. Antano Paduviečio bažnyčia (nuo 1927 m.), yra Žilinų pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-65055), medicinos punktas, Varėnos kultūros centro filialas.

## Etimologija

Spėjama, kad kaimo vardas kilęs nuo Žilinskų, kuriems priklausė Žilinų dvaras, pavardės. Asmenvardis *Žilinas* šiuose kraštuose neužrašytas, bet žinoma gudiška forma *Жылiн*. Ši pavardė padaryta iš žodžio *žìlas* („nubalusių plaukų“).

## Istorija

Žilinai minimi nuo XIV a. pabaigos.

XIX a. buvo Žilinų kaimas ir palivarkas Trakų apskrities Onuškio valsčiuje. Apylinkės centras. 1850 m. palivarką valdė Godačevskiai, 1865 m. – Zaidleriai. Stovėjo koplyčia, priklausiusi Dusmenų parapijai.

LTSR metais buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.

|}

## Gyventojai

## Galerija

Žilinai, Lithuania - panoramio (26).jpg|Žilinų sodybos
Žilinai, Lithuania - panoramio (7).jpg|Kaimo gatvė


## Šaltiniai

*
Rukla

**Rukla** – miestelis Jonavos rajono savivaldybėje, kairiajame Neries krante (51 km nuo žiočių), prie kelio , Gaižiūnų miškų apsuptyje. Yra 4 seniūnaitijos (Centro, Piliakalnio, Ruklio, Rupeikio). Veikia Ruklos Šv. Dvasios bažnyčia ir parapija, Ruklos Jono Stanislausko pagrindinė mokykla (nuo 1997 m.), biblioteka, paštas (LT-55025), pabėgėlių priėmimo centras, reziduoja trys Lietuvos kariuomenės padaliniai. Stūkso Ruklos piliakalnis (Koplyčkalnis). Stūkso Ruklos piliakalnis. Netoli miestelio įsikūręs ir Ruklos kaimas.

## Etimologija

Lingvistiniu požiūriu Rukla yra vandenvardinis vietovardis, kildinamas iš upėvardžio *Ruklelė, Ruklenka* ankstesnės formos *Rukla*, o pastarasis – nuo žodžio *rukti* („darytis raukšlėtam, trauktis; akti, užaugti samanomis“).

Liaudies etimologija byloja, kad čia didingame dvare kadaise gyvenęs Mindaugo sūnus – kunigaikštis Ruklys. Nors gyvenimas dvare ir apylinkėse sekėsi gerai, tačiau numirė jo žmona. Likusios dvi dukros be mamos meilės sunkiai augo.

Sykį kunigaikštis medžiodamas miške sutiko neregėto grožio mergelę, kuri buvusi girių laumė. Jis greitai ją vedė, o vietos gyventojai kunigaikščio žmoną pavadino Rukla.

Ji engė savo podukras, barė jas, o mergaitės eidavo išsiverkti dvaro pievelėn, kur iš jų ašarų pasidarė upelis Ruklelė. Sykį, išgirdusi upelio čiurlenimą, pamotė susigraudeno ir daugiau nebeskriaudė mergaičių, pasidarė labai meili ir dora. Todėl žmonės vietovę, kur stovėjo dvaras, ir pavadino Rukla.

## Istorija

Vėlesniais laikais Ruklos dvare, Ruklelės ir Neries santakoje šeimininkavo grafai Kosakauskiai, čia veikė vandens malūnas, spirito varykla, keltas. Ten pat, matyt, būta medinės Gegužinės parapijos koplyčios. XIX a. pabaigoje Rukla buvo kaimas, viensėdis ir dvaras Vilniaus apskrities Gelvonų valsčiuje.

|}

## Karinė įgula

Rukloje įsikūrę 4 LR kariniai padaliniai:
* Didžiojo Lietuvos etmono Jonušo Radvilos mokomasis pulkas
* Mechanizuotosios pėstininkų brigados „Geležinis Vilkas“ vadovybė
* Lietuvos didžiojo kunigaikščio Algirdo mechanizuotasis pėstininkų batalionas
* Generolo Romualdo Giedraičio artilerijos batalionas

Į pietus ir vakarus nuo Ruklos esančioje teritorijoje yra Lietuvos kariuomenės Gaižiūnų poligonas. Netoli karinės įgulos teritorijos, anksčiau priklausiusios sovietinei armijai, yra neveikiančios Ruklos kapinės.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Užusaliai

**Užusaliai** – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 19 km į pietvakarius nuo Jonavos, prie geležinkelio ruožo Kaunas–Jonava. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Yra Užusalių pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-55044), kultūros centras, Užusalių šv. Aleksandro Neviškio cerkvė (stačiatikių), Užusalių sentikių cerkvė ir parapija, kapinės (taip pat ir II pasaulinio karo aukų). Vystoma medienos apdirbimo pramonė.

## Etimologija

Užusaliai yra priešdėlio *užu-* vedinys nuo lietuviško žodžio *[[sala]]* („iš visų pusių vandens apsuptas sausumos plotas; pakilesnis, sausas žemės plotelis liūne, raiste; ariamos žemės, dirvos plotelis tarp pievų“).

## Geografija

Pro kaimą teka Šešuva ir jos intakas Pravarta. Aplink Užusalius yra daug miškų, pelkių ir balų. Telkšo Užusalių tvenkinys.

## Istorija

Šis kaimas iš seniausių laikų buvo lietuvių gyvenamas. Minimas nuo 1744 m. 1863 m. sukilimo metu rusai sudegino sodybas, jo gyventojus ištrėmė ar išgainiojo, o jų vietoje įkurdino rusus sentikius ir pavadino gyvenvietę ***Aleksandrovskaja sloboda*** (pagal cerkvę, pavadintą Aleksandro Neviškio garbei). 1866 m. sukilėlių lėšomis rusų valdžia pastatė mūrinę stačiatikių cerkvę su keliais bokštais, įsteigė mokyklą, kuriai pastatyti erdvūs namai. XIX a. pabaigoje minimas Užusalių dvaras Kauno apskrityje.

1923 m. čia buvo 70 sodybų ir 488 gyventojai. Veikė mokykla, sentikių parapija, kuriai priklausė ir kitų kaimų sentikiai. 1940 m. įkurta biblioteka.

1941 m. birželį tarybinė valdžia įkalino Užusalių šventiką, jo šeimą ištrėmė. 1940–1941 m. Užusalių rusai stipriai rėmė Lietuvą okupavusius bolševikus, o kai šie iš Lietuvos traukėsi, dalis jų pabėgo į Rusiją. Likusieji slapta (ypač 1943–1944 m.) rėmė bolševikų parašiutininkus ir partizanus. 1941 m. rugsėjo 12 d. kaiman atvyko 8 sunkvežimiai. Vokiečių ir lietuvių 2-ojo PPT bataliono kariai kartu su vietos policija apsupo kaimą ir visus gyventojus suvarė į mokyklos kiemą. Grupę kaimo gyventojų jie suvarė į kapines ir ten sušaudė, žuvo 48 žmonės.

Sovietmečiu kaimas buvo „Naujojo gyvenimo“ kolūkio centrinė gyvenvietė, vėliau Kalnėnų tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė, įkurtas visuomeninis kovų šlovės muziejus. 1990 m. atskikūrė sentikių bendruomenė. Į Užusalius persikėlė sentikių parapija iš Paskutiškių, kuri buvusiame Užusalių vaikų darželio pastate įkūrė maldos namus. Parapijai priklauso ir gretimi kaimai Šafarka, Kalnėnai, Išorai ir kt.

2012 m. sausio 23 d. patvirtintas Užusalių herbas.

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
* Užusalių žemėlapiai
Pravieniškės

**Pravieniškės** (anksčiau ***Pravieniškės I*** ir ***Pravieniškės II***) – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 20 km į vakarus nuo Kaišiadorių, abipus geležinkelio Vilnius–Kaunas. Seniūnijos centras, dvi seniūnaitijos (Pravieniškių I ir Pravieniškių II). Veikia Pravieniškių geležinkelio stotis, biblioteka, buvusi Pravieniškių Stasio Tijūnaičio pagrindinė mokykla, įsikūręs folkloro ansamblis. Šiaurinėje dalyje yra įkalinimo įstaiga.

## Etimologija

Pravieniškės – vandenvardinis vietovardis, kilęs nuo čia tekančio Pravienos upelio.

## Geografija

Gyvenvietę sudaro du 2016 m. sujungti kaimai – Pravieniškės I (pietuose prie geležinkelio) ir Pravieniškės II (didesnė gyvenvietė, šiaurėje, apsupta miškų). Per kaimą teka Praviena. Pravienos hidrografiniame draustinyje, ant aukšto šlaito auga Pravieniškių eglė (gamtos paminklas), 3,3 m apimties ir 35 m aukščio.

## Istorija

Pravieniškių geležinkelio stotis atidaryta 1862 m. Gyvenvietė minima XIX a. pabaigoje kaip geležinkelio stotis Trakų apskrityje.

Prieš II pasaulinį karą Pravieniškės buvo išsidėsčiusios abipus geležinkelio ruožo: šiaurinė dalis vadinosi Pirmosiomis Pravieniškėmis, o pietinė – Antrosiomis. Vėliau visa gyvenvietė prie geležinkelio imta vadinti Pirmosiomis, o naujoji gyvenvietė už kelių kilometrų į šiaurę – Antrosiomis Pravieniškėmis.

2015 m. patvirtintas Pravieniškių herbas. 2016 m. spalio 26 d. Pravieniškės I sujungtos su Pravieniškėmis II.

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
* 
* 
* Pravieniškių žemėlapiai
Pelėdnagiai

**Pelėdnagiai** – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, prie kelių  ir  sankryžos, Nevėžio kairiajame krante (per upę link Kėdainių pastatytas Pelėdnagių tiltas). Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Yra mokykla-darželis „Dobiliukas“, kultūros namai, biblioteka (nuo 1954 m.), paštas (LT-58011), kapinaitės. Transporto paslaugų, melioracijos darbų bendrovės.

## Etimologija

Vietovardis kildinamas nuo žodžio *pelė́dnagis* („žioplys, atgrubnagis“), kurio pirminė reikšmė – „turintis pelėdos nagus“.

2019 m. – Lietuvos vietovardžių metais – Registrų centro ir LRT portalo surengtuose gražiausių vietovardžių rinkimuose Pelėdnagiai užėmė pirmą vietą.

## Geografija

Į pietvakarius nuo Pelėdnagių išsidėstę Pašilių kolektyviniai sodai, per gyvenvietę teka Ašarėnos upelis (patvenktas – sudarytas Ašarėnos I tvenkinys ir Ašarėnos II tvenkinys). Pietvakariuose įsteigtas Pelėdnagių botaninis draustinis. Pietryčiuose plyti Pašilių miškas.

## Istorija

Šaltiniuose Pelėdnagiai minimi nuo 1659 m.

Seniau Pelėdnagiuose buvo Pelėdnagių dvaras, 1859 m. pastatytas malūnas (išlikę dalis ūkinių pastatų Nevėžio pakrantėje), XIX a. pabaigoje kaimas priklausė Kauno apskričiai. Apie 1900 m. veikė „Peladnogo“ (tikriausiai Pelėdnagių) kartono fabrikas.

Tarybiniais metais Pelėdnagiai buvo melioracijos statybos valdybos (MSV) ir Kėdainių miško pramonės ūkio centrinė gyvenvietė (susidarė aukščiau, ant Nevėžio slėnio terasos). Sukurta mozaika „Melioratoriai“ ant dabarinio seniūnijos pastato.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Pelėdnagiuose gyveno Sausio 13-osios laisvės gynėjas Vytautas Koncevičius (1941–1991).

## Šaltiniai
Aristava

**Aristava** – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, prie kelio , 6 km į rytus nuo Kėdainių. Seniūnaitijos centras. Yra Aristavos pagrindinė mokykla, biblioteka (nuo 1947 m.). Išlikę liaudies meistrų skulptūrų. Svarbiausias ūkio objektas – Aristavos ŽŪB.

## Geografija

Kaimu teka Nevėžio kairysis intakas Obelis (Bublių tvenkinys) ir jos intakas Malčius. Nuo Aristavos prasideda krašto keliai  ir . Šalia kaimo anksčiau buvo Aristavos viensėdis.

## Istorija

Pirmą kartą Aristavos dvaras minimas Vartbergės kronikoje 1371 m. kaip bajoro Algimanto (Algemino) dvaras, kurį užpuolė kryžiuočiai. Prie Obelies upelio tikriausiai buvusi Algimanto pilaitė. Dvarvietė yra dabartiniame Aristavėlės kaime.

Tarpukariu buvo dvi Aristavos (Oristavos) dvaro gyvenvietės ir kolonija. 1947 m. įsteigta biblioteka, 1967 m. – kultūros namai. 1952 m. birželio 3 d. ***Lukšiakaimio*** gyvenvietė pervadinta Aristava. Sovietmečiu buvo kolūkio centrinė gyvenvietė (įkurtas 1949 m., 1974 m. pavadintas A. Sniečkaus garbei, kuris čia mėgdavo lankytis), mūriniai gyvenamieji namai, prekybos centras su valgykla. 1970 m. tai buvo pirmasis kolūkis respublikoje, kuriame nudrenuotos visos žemės (pastatytas paminklas melioratoriams).

2020 m. prijungta dalis Pušinės viensėdžio.

|}

## Gyventojai

## Galerija

Aristava, ženklas.JPG|Aristavos ženklas prie įvažiavimo
Aristava mokykla 2.JPG|Bendruomenės centras (buvusi mokykla)
Aristava, apleistas pastatas.JPG|Apleistas visuomeninis pastatas


## Šaltiniai
Mikrofilamentas

**Mikrofilamentai** () – ląstelės baltyminės struktūros, sąlygojančios visų ląstelės dalių judėjimą. Aptinkami visoje citoplazmoje. Yra aktino (storis 6 nm), miozino (15 nm) ir tarpiniai mikrofilamentai (10 nm). Nuo jų priklauso visų ląstelės dalių ir specializuotų raumeninių skaidulų judėjimas (susitraukimas). Mikrofilamentai reguliuoja chloroplastų, ląstelės branduolio judėjimą. Jie dalyvauja fagocitozėje ir ląstelei dalijantis, kai susidaro sąsmauka.

Aktino ir miozino mikrofilamentai yra raumenyse ir čia jie formuoja miofibriles (0,2-1 mikrometrai storio). Miofibrilių pluoštai sudaro skaidulas (žr. raumeninis audinys. Joms sąveikaujant, raumuo susitraukinėja. Neraumeninėse ląstelėse būna 6 nm storio aktino mikrofilamentų, kurie gali sujungti miozino molekules. Todėl tos ląstelių dalys, kur daugiau yra aktino mikrofilamentų, yra standesnės, kietesnės.
* Aktino mikrofilamentų būna mikrogaureliuose. Jie svarbūs ameboidiniam ląstelių judėjimui.
* Tarpiniai mikrofilamentai sudaro atramą organoidams, palaiko ląstelių formą. Jų daug yra nervinėse ir neuroglijos ląstelėse.
Išlaužas

**Išlaužas** – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, prie kelio  11 km į šiaurę nuo Prienų. Seniūnijos centras, Išlaužo ir Žvejų seniūnaitijos. Veikia biblioteka, paštas (LT-59037). Prie Išlaužo yra žuvivaisos tvenkiniai, kuriais naudojasi bendrovė „Išlaužo žuvis“.

## Etimologija

Kalbininkai pavadinimą kildina nuo žodžio *išlaužas*. Tai reiškia vietą miške, kur daug išlaužytų medžių.

Liaudies etimologija byloja, kad kadais didžiulis lokys išlaužęs mišką ir taip padaręs vietos kurtis sodyboms. Dėl to vietovė ir vadinama Išlaužu.

## Istorija

Išlaužas įsikūręs buvusiame grafo Tiškevičiaus dvare. Dvaro rūmus pastatė teisininkas, politikas, Varšuvos kunigaikštystės ir Lenkijos karalystės seimų narys Juozas Godlevskis. XIX a. Išlaužas buvo palivarkas Marijampolės apskrities Pagirmuonio valsčiuje, priklausęs Garliavos parapijai.

1906 m. liepos mėn. streikavo dvaro darbininkai. 1935 m. rugpjūčio 27 d. prie Išlaužo apie 300 žmonių streikuojančių valstiečių būrys susirėmė su policija. 1950–1995 m. apylinkės centras, žuvininkystės ūkio centrinė gyvenvietė.

1926 m. įsteigta pradžios mokykla, 1947–1950 m. progimnazija, 1950–1999 m. septynmetė, aštuonmetė, devynmetė, nuo 1999 m. Išlaužo pagrindinė mokykla. 1933 m. pastatyta Išlaužo Švč. Mergelės Marijos, Krikščionių Pagalbos, bažnyčia.1946 m. įkurta biblioteka, paštas, ambulatorija.

2005 m. gegužės 3 d. Prezidento dekretu patvirtintas Išlaužo herbas.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės

Kaime gimė:
* Alfonsas Bulotas, kunigas, buvęs karo kapelionas, atsargos majoras.

1931–1944 m. Išlauže mokytojavo lietuvių poetė Albina Kašiubienė.

## Šaltiniai

*
Kaulakiai

:: *Apie kaimą Molėtų rajone žr. [[Kaulakiai (Molėtai)]]*.

**Kaulakiai** – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 10 km į šiaurės rytus nuo Raseinių, prie kelio . Pagojukų seniūnijos ir Kaulakių seniūnaitijos centras. Veikia paštas (LT-60058), kaimo kapela, 3 lentpjūvės, bendrovė „RWProduktai“, iš medienos pjuvenų gaminanti kuro granules.

Kaulakiai įsikūrę abipus Dubysos intako Liolingos, yra 13,1 ha Kaulakių tvenkinys, įrengtas 1980 m. ir 2002 m. pastatyta 250 kW galios hidroelektrinė. Per Dubysą nutiestas Petkūniškių tiltas.

## Istorija

1599 m. minimas Kaulakių dvaras, kuris priklausė Vaitiekui Petravičiui. 1845 m. Kaulakių ir Rauklių palivarkus valdė Ipolitas Astrauskas, 1852–1920 m. dvarą – Stravinskiai. XIX a. minimas Kaulakių palivarkas Šiluvos parapijoje.

1926 m. įkurta pradžios mokykla, 1943–1948 m. neveikė, dabar Šaltinio vidurinės mokyklos skyrius. 

1950–1993 m. buvo kolūkio centrinė gyvenvietė. 1960 m. pastatyti kultūros namai, 1971 m. biblioteka, medicinos punktas. 2020 m. patvirtintas Kaulakių herbas.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės

Kaime gimė:
* Kristina Bartkutė, Raseinių rajono politinė ir visuomenės veikėja.

## Galerija

Kaulakiai, gatvė.JPG|Alytnamiai
Kaulakiai, tvenkinys.JPG|Kaulakių tvenkinys


## Šaltiniai
Paliepiai

**Paliepiais** vadinami kaimai:

* Alytaus rajone;
* Jonavos rajone;
* Kėdainių rajone;
* Kupiškio rajone;
* Molėtų rajone;
* Panevėžio rajone;
* Pasvalio rajone;
* Raseinių rajone:
** Ariogalos seniūnijoje,
** Paliepių seniūnijoje;
* Šalčininkų rajone;
* Telšių rajone;
* Vilniaus rajone.
Kulva

**Kulva** – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 8 km į šiaurės vakarus nuo Jonavos, abipus kelio kelio , Kulvos kalvagūbryje (90–105 m virš jūros lygio; Vilkijos kalvagūbrio dalis). Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi Kulvos Švč. Mergelės Marijos bažnyčia (pastatyta 1925 m.), veikia Kulvos Abraomo Kulviečio pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-55055), Kulvos dvaro parkas su senų liepų alėja, senosios kapinės. Prie kelio į Kauną pastatytas obeliskas A. Kulviečio garbei (architektas K. Gibavičius). Yra augalininkystės žemės ūkio kooperatyvas „Kulvos žemė“.

## Etimologija

Spėjama, kad Kulva yra asmenvardinis vietovardis, sietinas su asmenvardžiu *Kulvis*.

## Istorija

Gyvenvietė (*Kulwa*) pažymėta XIV a. kryžiuočių karo kelių į Lietuvą aprašymuose, Kulvos žemė pirmą kartą paminėta 1382 m. Naujojoje Prūsijos kronikoje, vėliau minimas Kulvos dvaras. XVI a. pradžioje pastatyta medinė koplyčia, apie 1650 m. jos vietoje pastatyta mūrinė; 1847 m., 1911 m. perstatyta, per II pasaulinį karą sudegė, išliko tik 1903–1921 m. metrikų knyga. Atidaryti maldos namai, vadinami Kulvos Švč. Mergelės Marijos bažnyčia. 1909 m. įsteigta parapija.

XIX a. Kulva buvo miestelis Kauno apskrities Žeimių valsčiuje, čia buvo dvi dvarvietės – Aukštutinės Kulvos dvaras ir Žemutinės Kulvos dvaras.

1950–1991 m. buvo kolūkio centrinė gyvenvietė. 1951 m. įsteigta biblioteka, vėliau lopšelis-darželis, kultūros centras.

2014 m. patvirtintas Kulvos herbas.

|}

## Gyventojai

1923 m. 73 gyventojai gyveno Kulvos bažnytkaimyje, 4 – Kulvos viensėdyje, 30 – Aukštutiniame Kulvos dvare (Daigučiuose), 77 – Žemutiniame Kulvos dvare.

### Žymūs žmonės

Kulvoje, nedideliame dvarelyje yra gimęs lietuvių švietėjas, mokslo veikėjas Abraomas Kulvietis (1510–1545). Grįžo iš užsienių pašlijus sveikatai, gyveno su motina. Kulvoje mirė ir buvo palaidotas.

## Galerija

Kulva001.jpg|Senosios bažnyčios liekanos, 2011 m.
Kulva, pagrindinė gatvė.JPG|Pagrindinė gatvė
Kulva, kultūros centras.JPG|Kultūros centras


## Šaltiniai

*
Dumsiai

**Dumsiai** – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 5,5 km į pietus nuo Jonavos, prie geležinkelio atšakos Kaunas–Gaižiūnai. Netoli kaimo yra geležinkelio stotis. LTSR laikais buvo Dumsių apylinkė, Dumsių girininkija.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Šilai (Jonava)

**Šilai** – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurės rytus nuo Jonavos, 2 km nuo plento , prie kelio . Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi Šilų koplyčia, veikia biblioteka, mokykla-darželis „Šilelis“. Kaimo pakraštyje stūkso Paberžės piliakalnis. Kaime veikia kiaulių auginimo fabrikas Beržų kompleksas.

## Istorija

XVII a. minimas Šilų dvaras. Pasak Juozapo Kosakovskio, Marijona Kosakovskienė savo būstą iš Šilų dvaro perkėlusi į Jonavą, norėdama čia įkurti ir išlaikyti miestelį. XIX a. pabaigoje Šilų dvaras buvo Skarulių parapijoje, priklausė Prancūzevičiams. Į jo valdas pateko Paberžės palivarkas.

LTSR laikais buvo apylinkės centras ir „Neries“ kolūkio centrinė gyvenvietė. Veikė ryšių skyrius, felčerių ir akušerių punktas, biblioteka.

2016 m. patvirtintas Šilų herbas.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Juozapas Kazimieras Kosakovskis (1738–1794), vyskupas
* Simonas Martynas Kosakovskis (1741–1794), paskutinis Lietuvos didysis etmonas

## Galerija

Šilų seniūnijos pastatas.JPG|Šilų seniūnijos pastatas
Berzu kompleksas.jpg|Beržų kompleksas
Berzu komplekso industrinis pastatas.JPG|Beržų kompleksas
Silai industry.jpg|Elevatoriai


## Šaltiniai

## Nuorodos
* Bendruomenės svetainė
Palomenė

**Palomenė** – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybės šiaurinėje dalyje, 8 km į šiaurę nuo Kaišiadorių, Lomenos dešiniajame krante. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi medinė Palomenės šv. arkangelo Mykolo bažnyčia (pastatyta 1915 m.), veikia Palomenės pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-56054). Praeina keliai  ir .

## Etimologija

Palomenė yra vandenvardinis vietovardis, kuris susideda iš dviejų sandų – *pa* + *lomenė* ir reiškia esantis prie Lomenos upės (kairysis Neries intakas). Iki vietovardžių sunorminimo būta ir kitos formos – ***Paluomenis*** arba ***Palomenis***.

## Istorija

Akmens amžių mena senųjų gyvenviečių liekanos prie Palomenės ir Beištrakių. 1927 m. Beištrakių miške archeologai tyrinėjo VIII–XII a. pilkapius. Senkapių rasta ir prie Miežonių bei Vilionių.

Palomenės kaimas istoriniuose šaltiniuose minimas nuo XVIII a. 1809 m. Palomenėje M. Zaleskis pastatė pirmąją koplyčią. XIX a. 2-ojoje pusėje minimas Palomenės užusienis (anksčiau okolica) ir dvaras Žaslių valsčiaus Smilgių seniūnijoje, Gegužinės parapijoje. Užusienis priklausė Kazimierui Žilinskui, o dvaras – Gegerstatams, paskiau Zaleskiams. 1866 m. užsienyje gyveno 61 žmogus (49 katalikai, 12 stačiatikių), o dvare – 32.

XX a. buvo Palomenės dvaras. 1915 m. įkurta parapija. 1923 m. Palomenės kaime buvo 21 ūkis (kiemas) ir 165 gyventojai, Palomenės dvare – vienas ūkis (kiemas) ir 26 gyventojai, Palomenės bažnytkaimyje – 1 ūkis ir 9 gyventojai. Antrosios sovietinės okupacijos metais kaimo gyventojai priversti įstoti į kolūkį. 1947 m. kaimas tapo Stalino vardo kolūkio centru, nuo 1950 m. – Palomenės kolūkio centrinė gyvenvietė.

2009 m. patvirtintas Palomenės herbas.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Jonas Stanislauskas (1919–1976), mokytojas

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Siurrealizmas

**Siurrealizmas** (pr. *sur* – virš, *réalisme* – tikrovės, realybės) – XX a. III–V dešimt. kultūrinis, intelektinis, artistinis, meninis judėjimas. Kilo iš dadaizmo, kuris klestėjo Pirmojo pasaulinio karo metais. Dadaistai pirmieji atkreipė dėmesį į žmogaus pasąmonę kaip įkvėpimo šaltinį. Siurrealizmas prasidėjo su Andrė Bretono siurrealizmo manifesto paskelbimu 1924 m.

## Kūrybos principai
Siurrealizmas pagrįstas aukštesnės realybės formomis, svajų visgalybe, nesavanaudišku idėjos žaidimu. A. Bretonas iškėlė mintį, jog mene turi vyrauti nesąmoningumas. Savo namuose jis rengdavo siurrealistų susibūrimus, kur menininkai buvo skatinami kurti, pasiekus nesąmoningą būseną. Esą tik taip menininkas, laisvas įkvėpimu, gali atgaivinti savo sapnų vizijas ir siekti to, kas yra virš tikrovės, kur išnyksta riba tarp sapno ir realybės. Nes menininkui taip pat svarbu įveikti sąmonės cenzūrą, kad žodžiai ir vaizdai galėtų lietis nevaržomai. Siurrealizmas turi sugriauti visus kitus psichinius mechanizmus, kurie trukdo suvokti aukštesnę realybę. Fantazijos, jų anarchija, kartais atrodo daug realesnės, nei tikri vaizdai. Fantazijų realumo ir siekė siurrealistai, kurių kūryba skirta neištirtiems pasąmonės klodams atskleisti. Šiuos klodus kūrėjai siekė atrasti padedami Z. Froido psichoanalizės teorijų, psichinio automatizmo metodu.

Dailės kūriniuose tikrovės detalės tapomos natūraliai, meistriškai, tačiau iškraipomos daiktų savybės, pabrėžiamas sugretinimo absurdiškumas, realūs daiktai gretinami su nerealiais sapnų, haliucinacijų, erotinių fantazijų daiktais. Vaizdas kuriamas iš nesusijusių detalių koliažo principu.

## Garsiausi kūrėjai
**[[Salvadoras Dali]]** – turbūt žinomiausias siurrealizmo atstovas. Jo palikimas – daugybė paveikslų, iš kurių žymiausi „Atminties pastovumas“, „Liepsnojančios žirafos“, „Pilietinio karo nuojauta“, „Ištirpęs laikas“ ir kiti. Taip pat yra parašęs knygą, pastatęs filmą Andalūzijos šuo. Jo kūryboje susipina religiniai, paranojiniai, karo, erotiniai motyvai. Be to, jis kūrė ne tik grynąjį meną, bet komponavo vitrinas, žurnalų viršelius, kūrė baldų bei įvairių daiktų dizainą, dėl ko buvo nuolat kritikuojamas kitų siurrealistų. Jam didelę įtaką darė jo žmona ir įkvėpėja Gala.

Siurrealistų ir artimų srovei kūrėjų sąrašas:


Dona_i_Ocell.JPG|Joan Miró, *Dona i Ocelli* (Moteris ir paukštis), 1982
HansArp-CloudShepher1953.JPG|Hans Arp, *CloudShepher*, 1953


## Nuorodos

* ''Siurrealizmo manifestas'' (André Breton) 1924 
* ''Kas yra Siurrealizmas?'' André Breton paskaita (1934) 
* Siurrealistinis judėjimas Serbijoje 
* Siurrealistinis judėjimas Jungtinėse Valstijose
Paparčiai

**Paparčiai** gali reikšti:
* augalus;
* Lietuvos gyvenvietes:
** Jurbarko rajone;
** Kaišiadorių rajone;
** Kauno rajone;
** Skuodo rajone.
Molosas

Graikų mitologijoje **Molosas** – Neoptolemo ir Andromachės sūnus. Po Neoptolemo mirties Andromachė persikėlė gyventi į Epirą ir ištekėjo už Heleno. Molosas iš Heleno paveldėjo Epiro sostą. Pirmą kartą literatūroje minimas Euripido tragedijoje „Andromachė“.
Neoptolemas

Graikų mitologijoje **Neoptolemas** – Achilo ir Deidamėjos sūnus. Su Andromache susilaukė Moloso, kurio giminė siekė Aleksandro Didžiojo motiną.

Achilas nenorėjo vykti į Trojos karą, todėl jis pasislėpė, perrengtas mergina, tarp likomedžių. Ten jis turėjo romaną su Skiro karaliaus dukterimi Deidamėja, kuri vėliau pagimdė Neoptolemą.  

Po dešimties metų, kai Achilas ir Ajaksas mirė, nebuvo matyti jokių graikų pergalės ženklų. Graikai pagrobė trojėnų pranašą Heleną ir privertė pasakyti, ką reikia padaryti, kad Troja būtų įveikta. Helenas pasakė, kad graikams reikia: gauti Heraklio nuodingų strėlių (tuo metu jas turėjo Filoktetas), paimti Atėnės Paladės statulą, esančią Atėnės Trojos šventykloje (persirengęs elgeta Odisėjas pavogė statulą), įtikinti Achilo sūnų prisijungti prie karo. Graikai skubiai nuvyko į Skirą ir prikalbino Neoptolemą atvykti į Trojos karą. 

Priešingai nei Achilas, kuris parodė gailestį Priamui, Neoptolemas buvo laukinis ir žiaurus. Jis užmušė Priamą, Euripilą, Polikseną, Politą,  Astianaksą ir kitus, po karo užmušė Heleną ir Andromachę. Jis kartu su Andromache, Helenu ir Feniksu nuplaukė į Epito salas ir tapo Epyro karaliumi. 

Filoktetas būtų dalyvavęs kare, bet jam buvo įkandusi gyvatė, kadangi žaizda negijo jis pasiliko Lemne. Graikai sužinoję iš Heleno, kad laimėti karą reikią Filokteto strėlių, kurias šis gavo iš Heraklio, pasiuntė Odisėją ir Neoptolemą į Lemną susigrąžinti Filoktetą. 
  
Achilo šešėlis pasirodė laimėjusiems karą, reikalaudamas paaukoti Trojos princesę Polikseną prieš visiems išvykstant. Neoptolemas įvykdė savo tėvo šešėlio reikalavimą. Jis taip pat paaukojo Poliksenos tėvą Priamą.

Neoptolemą užmušė Orestas, kai jis mėgino pagrobti Hermionę iš Oresto, kadangi jam Hermionę buvo pažadėjęs jos tėvas Menelajas.
Nemaitonys

**Nemaitonys** – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 18 km į pietus nuo Žiežmarių, prie kelio į Stakliškes. Seniūnaitijos centras. Už 5 km į pietryčius nuo kaimo stūkso Gedanonių kalva.

## Istorija

LTSR laikais veikė pradinė mokykla, kultūros namai, buvo Janonio kolūkio pagalbinė gyvenvietė.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Akademija (Kaunas)

**Akademija** – miestelis Kauno rajono savivaldybėje, 7 km į vakarus nuo Kauno, prie vakarinio Kauno lanksto. Akademijos seniūnija. Stovi Akademijos koplyčia (paskutinė R. Mikutavičiaus kunigavimo vieta), Lietuvos nepriklausomybės dvidešimtmečio paminklas (koplytstulpis nepriklausomybės atkūrimo 20-mečiui, pastatytas 1938 m.), veikia vaikų darželis-lopšelis, sodų bendrija, Akademijos Ugnės Karvelis gimnazija, paštas (LT-53067), girininkija (nuo 2005 m.).

## Etimologija

Rytinėje Akademijos gyvenvietės dalyje (iki 1999 m. priklausiusioje Noreikiškėms) yra Vytauto Didžiojo universiteto Žemės ūkio akademija, iš kur ir kilo gyvenvietės pavadinimas.

## Geografija

Akademija įsikūrusi į vakarus nuo vakarinio Kauno lanksto. Į šiaurę nuo Akademijos yra Kamšos botaninis-zoologinis draustinis, prie jo šliejasi Obelynės parkas su Tado Ivanausko namu-muziejumi. Pietinėje dalyje prie vandentiekio bokšto stūkso gynybinio griovio supamo Marvos forto liekanos.

## Istorija

XX a. tarpukariu Akademijos miestelio vietoje buvo Noreikiškių dvaras, priklausęs finansų ministrui P. Karveliui.

1945 m. nutarus Dotnuvos žemės ūkio akademiją perkelti į Kauną, 1946 m. pradžioje jai perduota Noreikiškių tarybinio ūkio dalis kaip studentų gamybinio mokymo bazė. Daugėjant studentų patalpos Kaune tapo ankštos, be to, buvo keblu studentus vežioti į gamybinį ūkį. 1957 m. Noreikiškių kaime pradėti statyti Lietuvos žemės ūkio akademijos du mokomieji korpusai, 4 bendrabučiai, 1963 m. ir Lietuvos žemės ūkio akademijos gyvenvietė (oficialus pavadinimas), kurioje apsigyveno daugelis akademijos darbuotojų. 1964 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos persikėlė į naujas patalpas. 1969 m. patvirtintas jos ir gyvenvietės bendrasis plėtros planas su daliniais pakeitimais įvykdytas iki 1989 m. Pastatyti dar 2 mokomieji korpusai, 5 bendrabučiai.

Miestelis įkurtas 1999 m. kovo 23 d. Vyriausybės nutarimu iš Ringaudų ir Noreikiškių kaimų dalių. 2009 m. patvirtintas Akademijos herbas.

|}

## Gyventojai

1970 m. gyventojų surašyme buvo apskaityti ir Akademijos bendrabučio gyventojai – iš viso 2079 (tikėtina – LŽŪA studentai).

## Galerija

Tado Ivanausko namas.JPG|T. Ivanausko namas-muziejus Obelynės parke
Akademija, pėsčiųjų tiltas.JPG|Pėsčiųjų tiltas
Kauno raj. Akademija, stogastulpis.JPG|Paminklas iš medžio, 1990 m.
Kauno raj. Akademija, parke.JPG|Koplytstulpiai parke prie universiteto
Kauno raj. Akademijos mst.JPG|Daugiabučiai


## Šaltiniai