open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Antroposofija

**Antroposofija** ( – žmogus, *σοφία* – išmintis) − filosofija apie žmogų, kaip dvasinių jėgų nešėją, išplėtota austrų filosofo Rudolfo Šteinerio XX a. pradžioje iš teosofijos. R. Šteineris antroposofija siekė sukurti eksperimentinį mokslą, kurio tikslas (euritmijos, muzikos, misterijų, meditacijos ir kitų) įvairių pratimų pagalba atverti žmogaus galimybes, gebėjimą pažinti savo prigimtį, tiesą, tikrovės esmę, Dievą.

Antroposofija ne religija, filosofija jungia tradicines senąsias (rytų pasaulėžiūros, antikos misterijų, krikščionybės) idėjas su mokslu ir naujųjų laikų idealistinėmis filosofijomis.

Antroposofijai įtaką turėjo Platono filosofija - socialinės trinarystės tikslai: dvasiniame gyvenime − laisvė, teisėje − lygybė, ekonomikoje − brolybė. Švietimo reformoms įgyvendinti Šteineris sukūrė Valdorfo pedagogiką, kuri paplito Europoje, JAV ir visame pasaulyje. Taip pat išvystyta biodinaminė žemdirbystė, nagrinėjanti augalų bioritmus ir kt. Antroposofinė medicina pabrėžia visuminę kūno, sielos ir dvasios nedalomą vienovę, homeopatiją.

1913 m. Dornache (Šveicarija) R. Šteineris įkūrė antroposofijos draugiją (veikiančią ir dabar). Nuo 1960 m. vyksta proveržis, sparčiai plinta antroposofinės idėjos, Valdorfo ugdymo įstaigos.

Lietuvoje antroposofija turėjo įtakos Vydūnui, po nepriklausomybės atkūrimo įkurta virš 20-ties Valdorfo padagogikos įstaigų, kuriasi biodinaminiai ūkiai, antroposofinės medicinos paslaugos.

## Kritika

Antroposofija laikoma ir okultizmu, o Socialinė trinarystė kritikų laikoma utopija.

## Šaltiniai
Žemagrindis autobusas

**Žemagrindis autobusas** – autobusas, kuris neturi laiptų ir jame esančios žemosios grindys yra visoje keleivių kabinoje. Autobusai, kuriuose pažeminimas yra tik lipant pro priekines ar vidurines duris, yra vadinami **dalinai žemagrindžiais**.

Žemagrindžiai autobusai palengvina susisiekimą žmonėms su negalia.

## Galerija

DTC AC Bus.jpg|Žemagrindis autobusas Delyje
Entetsu omnibus.jpg|Žemagrindis autobusas Hamamacu mieste


## Šaltiniai
Setra

**Setra** – Vokietijos autobusų gamintoja, kompanijos EvoBus padalinys. Gamintojas priklauso Daimler AG holdingui. Iki 1995 m. Setra vadinosi Kässbohrer-Setra, o po to parduota Daimler AG gamyklai.

Pirmasis kompanijos autobusas Setra Type S 8, turėjęs 8 keleivių sėdynių eiles, pristatytas 1951 m. Frankfurto automobilių parodoje. Šio autobuso vientisas dizainas buvo novatoriškas tuo metu ir buvo sukurtas vokiečio Otto Kässbohrer. Taip pat viena naujovių buvo sprendimas įtaisyti variklį už galinės ašies – tai padėjo supaprastinti autobusų surinkimą ir praplėsti įvairių patogumų keleiviams įrengimą.

## Galerija

Setra S 8 (1951) 1Y7A6190.jpg|1951 m. Setra S8
Setra S 6 BW 1.JPG|Setra S6 ca. 1955 m.
Setra S 9 bicolor vl.jpg|1959 m. Setra S9
Setra S110H coach 1972.jpg|Setra S110H 1972 m., Vokietija
Setra S 215 HR Viernheim 100 3383.jpg|Setra S215HR (R = regioninis)
Setra 215HD 1981.jpg|Setra S215HD 1981 m.
Setra-Kraftomnibus_der_deutschen_Bundespolizei_(grün).jpg|Kässbohrer Setra S215UL (Überland = tarpmiestinis), Vokietijos policija
FirstGroup coach Aircoach livery Setra 05 D 62327 in Belfast, Northern Ireland 20 March 2009.jpg| Setra S 315 GT-HD
Setra S 315 UL 100 3602.jpg|Setra S 315 UL
Setra S 316 HDS in Mannheim 100 8831.jpg|Setra S316 HDS
Setra-Reisebus S 415 GT - Stuber-Reisen.jpg|Setra S 415 GT
Aircoach setra415 vodafone aoa.jpg| Setra S 415 HD
Setra S 417 HDH in Mannheim 100 9272.jpg|Setra S 417 HDH
Intercitybus Graz-Klagenfurt.jpg|Setra S 431 DT


## Nuorodos

*  Oficiali svetainė
Kalėtų geležinkelio stotelė

**Kalėtų geležinkelio stotis** – buvusi stotis Uozuoluose, Kalėtų valsčiuje, Pietų Kuršo savivaldybėje, Latvijoje, prie Bajorų–Priekulės geležinkelio.

## Istorija

Stotis įrengta 1916 m. prie Bajorų–Priekulės geležinkelio. I pasaulinio karo metu vadinta , 1919–1920 m. – Uozuolmuiža (). 1925 m. pertvarkyta į pasienio stotį, 1926–1927 m. pastatytas naujas stoties pastatas (sunaikintas per II pasaulinį karą). Reikšmės neteko suirus TSRS, kuomet buvo nutrauktas susisiekimas su Lietuva. 

## Šaltiniai
Ringstedas

**Ringstedas** () – miestas vidurio Zelandijos saloje, Danijoje; savivaldybės centras. Maždaug 60 km į pietvakarius nuo Kopenhagos. Svarbus geležinkelio mazgas. Tramvajaus muziejus. Keli prekybos centrai. Alaus daryklos. Bažnyčia (1170 m. pašventinta). Priešais bažnyčia yra miesto aikštė. 21 866 gyventojai (2015 m. duomenys).

## Galerija

File:-Ringsted.jpg|1900
File:Skt. Bendts Kirke - Ringsted.JPG|Sankt Bendts bažnyčia
Sankt Bendts Kirke - Ringsted.JPG|Sankt Bendts bažnyčia
File:Ringsted Station.jpg|Stotis
Ringsted Station 14.JPG|Geležinkelio stotis
Ringsted gamle børs.JPG



## Nuorodos
*Statistikos ir faktų puslapis 
*savivaldybės svetainė 
*Visitringsted
Komposteris

**Komposteris** (nuo žodžio ) – prietaisas, naudojamas pažymėti viešojo transporto bilietus, čekius ir kitus panašius dokumentus.

## Istorija

Prietaisas sukurtas XIX a. Jis pirmą kartą pristatytas 1849 m. Nacionalinėje parodoje Paryžiuje. Tai buvo rankinis komposteris, panašus  į naudojamą ir šiais laikais. Jo autorius – lenkų išradėjas Jan Józef Baranowski.

## Naudojimas

Seniausiai naudojamas yra mechaninis komposteris, kuris popieriniame biliete prakerta kontrolinius skylučių derinius,  atspausdina tam tikrus duomenis (datą ir laiką, stoties kodą). Priklausomai nuo modelio, bilietas pažymėjimui įstatomas į tam skirtą ertmę ir patraukiamas ranka liežuvėls ar rankenėlė.

Šiuolaikiniam elektroniniam bilietui pažymėti tarnauja elektroninis komposteris. Šis veiksmas atliekamas priglaudžiant bilietą prie vietos, pažymėtos  „kortelės“ simboliu. Komposteris apie atliktą operaciją (bilieto kortelės  pažymėjimą, įkrovimą, įrašymą, atmetimą) informuoja garsiniu  signalu ir atvaizduoja pranešimą ekrane. Jei keleiviui  reikia papildomų paslaugų (pirkti bilietą kitam asmeniui, aktyvuoti bilietą, įrašyti informaciją į kortelę po papildymo internetu), jos  atliekamos spaudžiant atitinkamus mygtukus komposterio jutikliniame ekrane.

## Nuorodos

* Elektroninis komposteris su jutikliniu ekranu (''youtube.com'')
* Kortelės naudojimas transporte
Pontus Tidemand

**Pontus Johan Tidemand** (g. 1990 m. gruodžio 10 d.) – Švedijos ralio ir ralio kroso lenktynininkas. Gerai žinomo buvusio ralio ir ralio kroso lenktynininko Thomas Tidemand, kilusio iš Čarlotenbergo sūnus.

## Rezultatai

### WRC rezultatai

 Sezonas dar vyksta.

#### SWRC rezultatai

#### WRC Akademija/JWRC rezultatai

#### WRC-2 rezultatai

 Sezonas dar vyksta.

### Europos ralio kroso čempionato rezultatai

#### Supercar

### Pasaulio ralio kroso čempionato rezultatai
#### Supercar

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Zemgalės geležinkelio stotis

**Zemgalės geležinkelio stotis** – buvusi stotis buvusio Sankt Peterburgo–Varšuvos geležinkelio linijoje Zemgalėje, Demenės valsčiuje, Aukštutinės Dauguvos savivaldybėje, Latvijoje.

## Istorija

Atidaryta 1922 m. po Latvijos-Lenkijos sienos patikslinimo Turmanto pasienio stočiai atsidūrus Lenkijos teritorijoje. Tai buvo Latvijos pasienio stotis su Lenkija, o 1939–1940 m. – su Lietuva. 1923–1928 m. įrengtas stoties pastatas su dideliu kupolu virš centrinės pastato dalies. 1944 m. atsitraukiantys vokiečių kariai sugriovė du trečdalius pastato. Stotis buvo naudojama iki XX a. 7-ojo dešimtmečio, vėliau apleista. Pastatą kiauru stogu ir išdaužytais langais pastebėję Daugpilio dekanai A. Madelanas, A. Olehno bei kunigas E. Klavcanas inicijavo rekonstrukciją ir perstatymą į bažnyčią. 2006 m. atstatytame pastate įrengta Zemgalės Švento Kryžiaus garbinimo bažnyčia.


Здание бывшей ст. Земгале, теперь католическая церковь (1) - Bontrager - Panoramio.jpg|Stoties pastate įrengta Zemgalės Švento Kryžiaus garbinimo bažnyčia
Zemgales stacija (4).JPG|Bėgiai greta bažnyčios
Zemgales stacijas dzīvojamā māja.JPG|Stoties gyvenamasis pastatas


## Šaltiniai
Zemgalė

**Zemgalė** () – gyvenvietė Latvijoje, Aukštutinės Dauguvos savivaldybės Demenės valsčiuje, šalia Zemgalės ežero, prie Sankt Peterburgo–Varšuvos geležinkelio, 5,5 km nuo valsčiaus centro Demenės, 21 km nuo Daugpilio. Yra Zemgalės vidurinė mokykla, Zemgalės geležinkelio stotis, Zemgalės Švento Kryžiaus garbinimo bažnyčia (pašventinta 2006 m.).

## Šaltiniai
Gina Viliūnė

**Gina Viliūnė** (g. 1974 m. sausio 19 d. Vilniuje) – lietuvių rašytoja, prozininkė, istorinių romanų ir knygų vaikams autorė.

## Biografija
2000 m. baigė Vilniaus pedagoginį universitetą, etikos ir psichologijos specialybę. 2002 m. baigė gidų kursus.

Nuo 2012 m. rašo straipsnius žurnalams „Iliustruotoji istorija“, „Legendos“.

Trys Senojo Vilniaus detektyvo serijos knygos išleistos estų kalba (2022, 2023, 2025). Vertėja Tiina Kattel, leidykla Hea Lugu.

2024 metais knyga vaikams "Išgelbėti mešką. Nuotykiai renesanso Vilniuje." apdovanota Vilniaus klubo mažoji premija.

## Bibliografija
* Vilniaus šventovės (su bendraautoriumi R. Urbakavičiumi), Vilnius Alma littera, 2012. Pakartot. leidimas 2021.

* Karūna be karaliaus, romanas. Vilnius, Tyto alba, 2012.
* Vilniaus madona, romanas. Vilnius, Alma littera, 2014.
* Magdalė, smuklės merga, romanas. Vilnius, Alma littera, 2016.
* Imperatoriaus meilužė, romanas. Vilnius, Alma littera, 2016.
* Anos lobis, romanas. Vilnius, Alma littera, 2018.
* Smiltės ir Vėjaus kelionė po Baltijos jūrą, iliustracijos Urtės Kraniauskaitės. Vilnius, Tyto alba, 2019.
* Žmogžudystė batsiuvio dirbtuvėje. Pirmoji budelio mokinio byla. Senojo Vilniaus detektyvas. Vilnius, Tyto alba, 2020.
* Kur dingo gandras Grantas? Paukščių nuotykiai Ventės rage, iliustracijos Urtės Kraniauskaitės. Vilnius, Tyto alba, 2021.
* Spąstai pirklio žudikui. Antroji budelio mokinio byla. Senojo Vilniaus detektyvas. Vilnius, Tyto alba, 2021.
* Mirtinas arkebuzos šūvis. Trečioji budelio mokinio byla. Senojo Vilniaus detektyvas. Vilnius, Tyto alba, 2022.
* Išgelbėti mešką. Nuotykiai renesanso Vilniuje, iliustracijos Simono Kvinto. Vilnius, Tyto alba, 2023.
* Apolonija. Romanas apie sukilimo vado Zigmanto Sierakausko žmonos gyvenimą, paremtas jos atsiminimais. Vilnius, Alma littera, 2024.

## Šaltiniai
Dokšica

**Dõkšica**  (, ) – miestas šiaurės Baltarusijoje, Vitebsko srityje, 200 km į pietvakarius nuo Vitebsko, prie pat Berezinos upės žiočių. Dokšicos rajono centras.

## Istorija

Pirmą kartą paminėtas 1407 m. Ldk Vytauto Didžiojo dokumente. Po Abiejų Tautų Respublikos padalijimo, 1793 m. tapo Rusijos imperijos dalimi. 1812 m. sunaikintas prancūzų kariuomenės. XIX a. buvo miestas, Barysavo apskrities Dokšicos valsčiaus centras.

Antrojo pasaulinio karo metu, 1939 m. rugsėjo 17 d. okupuotas Raudonosio armijos. 1941 m. liepos 9 d. buvo okupuotas Trečiojo Reicho. 1940 m. gavo miesto teises. 1944 m. liepos 2 d. atiteko Tarybų Sąjungai.

## Galerija

Dokšycy. Докшыцы (4.06.2008).jpg|Cerkvė
Dokšycy. Докшыцы (06.2008).jpg|Meno mokykla


## Šaltiniai
Keleivis be bilieto

**Keleivis be bilieto**, *[[šnekamoji kalba|šnek.]]* **„zuikis“** – keleivis, nesumokantis už savo kelionę transporto priemonėje (autobuse, traukinyje, laive, lėktuve ir kt.). Keleiviai už važiavimą be bilieto paprastai baudžiami įvairaus dydžio piniginėmis baudomis. Dėl keleiviniu transportu nelegaliai keliaujančių asmenų įvairių kraštų vežėjai patiria milijoninius nuostolius.

Nelegalūs keleiviai rizikuoja savo gyvybėmis, jei bando keliauti ne įprastu būdu, o pakibę virš transporto priemonių ar įsitaisę krovinių konteineriuose ir pan. Pasitaiko bandančių slapta keliauti net orlaivio važiuoklėje. 1947–2007 m. pasaulyje iš 74 bandymų keliauti po lėktuvo ratais, tik 14 iš 74 žmonių išgyveno.

## Keleivių be bilieto skaičius

Važiuojančių be bilieto keleivių skaičius Europos šalyse yra apylygis. Europos „zuikių“ vidurkis – 4,2 proc. Lietuva šioje srityje pernelyg neišsiskiria – manoma, jog be bilieto čia važinėjasi apie 3-4 proc. keleivių. Daugiausia „zuikių“ sugaunama Italijoje – 5,4 proc. Dažniausiai be bilieto šioje šalyje važinėjasi jaunuoliai iki 30 metų, kilę iš Pietų Italijos. Antrąją vietą Europoje pagal be bilieto važiuojančiųjų skaičių užima Prancūzija, o labiausiai disciplinuoti keleiviai – Madride, Kopenhagoje bei Porte.

## Kontrolė

Keleivių be bilieto kontrolę vykdo mobiliosios kontrolierių brigados, privačios saugos tarnybos. Tokių keleivių skaičių siekiama sumažinti įvairiomis priemonėmis, pvz., įlipti į viešąjį transportą numatomos tik vienerios, priekinės durys. Įdiegus elektroninių bilietų sistemą, beveik nebelieka vadinamųjų „budėtojų“ – keleivių, laukiančių, kol galės pasižymėti bilietą įlipus kontrolieriams, nes transporto priemonės vairuotojas blokuoja komposterius. Naudojant išmaniąsias technologijas, daviklių pagalba gali būti stebimas kiekvienas įlipęs ir išlipęs keleivis (tai nėra sudėtinga, kai tėra vienerios durys). Ši sistema tuo pačiu siunčia informaciją apie kiekvieną įvairaus tipo bilieto pardavimą ir jo pažymėjimą ir įspėja, jei nesutampa keleivių srautų ir pažymėtų bilietų skaičiai.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* youtube.com / Rare Meter Gauge & Broad Gauge Train crossing / Ekota Express Train & Dewanganj Express Train, ~2017 m. 
* youtube.com / Most Crowded Train in the World- Bangladesh Railway (labiausiai perpildyti pasaulio traukiniai - Bangladešo geležinkeliai). Bangladešo gyventojai keliaujantys traukiniu į metinį musulmonų susibūrimą, 2018 m.
* alfa.lt / „Zuikių“ medžioklė keleivių kontrolierių akimis
* ebus.lt / Kas trečias Rygos keleivis – „zuikis“
* anglija.today / Lėktuvo keleivis be bilieto nukrito ant pastato Vakarų Londone stogo
Autobusų juosta

**Autobusų juosta** – eismo juosta, dažniausiai skirta tik viešajam transportui, siekiant pagreitinti šio transporto veikimą ir išvengti eismo spūsčių. Autobusų juostos yra viena pagrindinių greitųjų autobusų sistemos dalių, pagerinanti autobusų greitį ir patikimumą.

Šia juosta tam tikrais atvejais gali vykti ir kitas transportas. Lietuvoje A juosta pažymėta juosta gali naudotis viešasis transportas, taksi, elektromobiliai ir 3 ar daugiau keleivių vežanti transporto priemonė (jei yra tam tikri papildomi žymėjimai).

Autobusų juosta užima tam tikrą įprasto kelio dalį – ji gali būti bet kurioje kelio pusėje ar viduryje. Taip pat viešojo transporto juosta gali tęstis ilgą kelią, ar būti tik trumpas tam tikrų kliūčių apvažiavimas. Siekiant išskirti šią juostą nuo kitų transporto priemonių, ji būna fiziškai atskirta blokais ar kitomis fizinėmis priemonėmis.

Kai kuriais atvejais autobusų linijoms būna įrengtas ir atskiras šviesoforas, siekiant atskirai reguliuoti viešojo transporto eismą.

## Istorija
Pirmoji pasaulyje autobusų juosta buvo sukurta Čikagoje 1940 m.

Pirmoji autobusų juosta Europoje sukurta 1963 m. Vokietijos Hamburgo mieste, perdarius tramvajus į autobusus. Netrukus tuo pasekė ir kiti šalies miestai, o 1970 m. šios juostos naudojimas įteisintas visoje šalyje. Ištyrę Vokietijos patirtį šia sistema naudotis pradėjo kiti pasaulio miestai. 1964 m. pirmoji autobusų juosta atidaryta Prancūzijoje, o 1966 m. Paryžiuje pradėjo veikti ir pirmoji priešpriešinio eismo juosta (kurioje viešasis transportas vyksta kita kryptimi, nei įprastas eismas).

Nuo 1968 m. šia sistema naudojasi Londono gyventojai. Tais pačiais metais laikinai buvo parengta priešpriešinė eismo juosta viešajam transportui, o jai pasiteisinus, ji pradėta naudota nuolat.

1972 m. 100 Tarptautinės ekonominio bendradarbiavimo ir plėtros organizacijos narėse veikė apie 140 km eismo juostų, skirtų viešajam transportui, o nuo to ši sistema plėtėsi daugumoje pasaulio šalių.

## Šaltiniai
Bastonė

**Bastonė** (, ) – Belgijos miestas, viena iš Liuksemburgo provincijos komunų.

Gyventojų skaičius – 15 580 (pagal 2016 m. sausio 1 d. duomenis.).

Miestas įsikūręs netoli sienos su Liuksemburgu, Ardėnų kalnuose, 510 m aukštyje. Senovėje vietovė buvo apgyvendinta galų genčiai priklaususių treverų. Bastonė pirmą kartą paminėta 634 m. Bastonės teritorija priklausė kelioms benediktinų abatijoms. XIII amžiuje Henrikas VII Bastonėje pradėjo kaldinti monetas, o 1332 m. Jonas Liuksemburgietis suteikė įstatus. 1451 m. Liuksemburgo grafystės žemės buvo prijungtos prie Burgundijos kunigaikštystės, o nuo 1516 m., kai Karolis V buvo paskelbtas Ispanijos karaliumi, tapo Ispanijos karalystės dalimi. 1602 m. Bastonė iškentė olandų apgultį, o 1688 m., prasidėjus Augsburgo lygos karui, buvo užgrobta prancūzų.

Susiformavus valstybei, Belgijos ekonomika rėmėsi miško pramone, stambiųjų raguočių veisimu ir mugėmis. Pirmojo pasaulinio karo metu Bastonė buvo užgrobta Vokietijos kariuomenės. 1944 m. gruodį – 1945 m. sausį vyko Bastonės apgultis, kurios metu sąjungininkų kariai išlaisvino miestą.

Šiandieninė Bastonė – nedidelis miestelis, žinomas klasikinėmis dviračių lenktynėmis „Lježas-Bastonė-Lježas“.

## Šaltiniai
San Chuan Bautista (Paragvajus)

**San Chuan Bautista** ( – 'Šv. Jonas Krikštytojas') – miestas pietryčių Paragvajuje, 196 km nuo Asunsjono; Misjoneso departamento centras. Pro miestą eina plentas *[[Ruta 1]]*. Žemės ūkio srities prekybinis centras (soja, medvilnė, ryžiai, kviečiai, matė, kukurūzai, galvijai). Veikia keleto universitetų padaliniai, teatras, meno galerija, katedra, Santa Rosa de Limos koplyčia, seminarija.

Birželio 24 d. vyksta miesto šventė, skirta Šv. Jonui Krikštytojui, pažymima procesijomis, koridomis, vaidinimais.

## Istorija

1893 m. San Chuan Bautista paskelbta miesteliu, o 1945 m. – departamento centru.

## Šaltiniai
2017 m. Lietuvos automobilių ralio čempionatas

**2017 m. Lietuvos automobilių ralio čempionatas (LARČ)** – ralio čempionatas, kurį organizavo Lietuvos automobilių sporto federacija (LASF). Čempionatą sudarė 6 etapai iš kurių 1 vyko Latvijoje. Laimėjęs 4 etapus, antrą kartą iš eilės Lietuvos ralio čempionu tapo Jānis Vorobjovs.

## Apžvalga

2017 m. sezonas prasidėjo tradiciniu raliu „Halls Winter Rally“, kuriame nugelėjo Dominykas Butvilas pilotuodamas „Škoda Fabia R5“. Latvijoje vykusiame „Talsi“ ralyje LARČ įskaitoje nugalėjo lenkas Filip Nivette su „Mitsubishi Mirage“. Likusius keturis čempionato etapus – „Rally Žemaitija“, „Samsonas Rally Rokiškis“, „DHL Rally Elektrėnai“ ir „Rally Classic Druskininkai“ čempionato įskaitoje nugalėjo latvis Jānis Vorobjovs su šturmanu Ivo Pūķis.

Čempionato dalyviai varžėsi 6 įskaitose, taip pat naujoje įskaitoje „BMW Cup“, kurioje varžomasi vienodus reikalavimus atitinkančiais „BMW“ automobiliais. Po praėjusio sezono įskaitų skaičius padidėjo, kadangi buvo išskaidytos 1 ir 2 įskaitos. Čempionato įskaitoje taip pat varžėsi svečiai iš Latvijos ir Rusijos.

Laimėjęs keturis etapus Lietuvos čempionu tapo Jānis Vorobjovs, antroje vietoje palikęs Vytautą Švedą. Trečias liko Giedrius Notkus.

Viena ašimi varomų (2WD) automobilių įskaitoje, nugalėjo Saulius Trapuila vairuodamas „BMW M3“. Antroje įskaitos vietoje liko Egidijus Valeiša su „BMW M3“, trečioje Giedrius Firantas su „BMW 325“ automobiliu.

Komandinėje įskaitoje nugalėjo Panevėžio ASK „Autorikona“ komanda.

Benediktas Vanagas čempionatą pradėjo nauju automobiliu „Škoda Fabia R5“, vietoje buvusio „Subaru Impreza S7 WRC“.

## Etapai

## Rezultatai

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficialus Lietuvos automobilių sporto federacijos tinklalapis
Poso Koloradas

**Poso Koloradas** ( – 'raudonas šulinys') – gyvenvietė Paragvajuje, Presidente Hajeso departamente, Vilja Hajeso savivaldybėje, 268 km nuo Asunsjono. Transporto mazgas: praeina Transčako plentas (*Ruta 9*), šakojasi keliai link Konsepsjono, Fortin Cheneral Diaso. Verčiamasi galvijų auginimu.

## Istorija

Iki 1999 m. Poso Koloradas buvo departamento centru (vėliau perkeltas į Vilja Hajesą).

## Šaltiniai
Kings Kroso geležinkelio stotis

**Kings Kroso traukinių stotis** – geležinkelių stotis Londone, Jungtinėje Karalystėje. Viena pagrindinių tarpmiestinio susisiekimo traukinių stočių Londone. Šalia stoties veikia Kings Kroso Sent Penkro metro stotis ir Sent Penkro tarptautinė geležinkelio stotis.

Šiuo metu kompanijoje veikia keturi traukinių operatoriai: Virgin Trains East Coast, Great Northern, Hull Trains ir Grand Central Railway.

## Istorija

1852 m. spalio 14 d. atidarytos pirmosios aštuonios Kings Kroso stoties platformos. Per sekančius 30 metų stotyje atidarytos dar trys platformos.

Tarp 1855 m. ir 1945 m. stotyje įvyko 14 incidentų (dažniausiai traukinių susidūrimai su kitais objektais), kurių metu buvo sužaloti arba net žuvo keleiviai.

1972 m. stotis išplėsta. Atidarytas priestatas su bilietų pardavimo kasomis, keleivių laukimo zona, parduotuvėmis.

1973 m. stotyje nežinomas vyras detonavo bomba. Per incidentą sužeisti šeši žmonės. Kaltę už teroristinį aktą prisiėmė Laikinoji Airijos Respublikonų Armija.

1987 m. stotyje kilo Kings Kroso gaisras, kurio metu žuvo 31 žmogus ir dar bent 100 sužeistų.

2010 m. atidaryta naujausia platforma, pažymėta 0. Tai vienintelė platforma stotyje, kuri pastatyta ne XIX a.

2015 m. rugsėjo 17 d. atvykstantis traukinys iš Kembridžo įvažiavo į buferinę stotelę. Per incidentą sužeista 14 žmonių,

## Populiarioje kultūroje

Kings Kroso traukinių stotis minima Hario Poterio knygų serijoje, kurioje minima devynių ir trijų ketvirčių platforma. 1999 m. stotyje iškabinta šios Hario Poterio knygų serijos istorijos detalės paminėjimo geležinė lentelė ir pastatyta per sieną keliaujančio bagažo instaliacija.

## Šaltiniai
San Pedras (Paragvajus)

**San Pedras** arba ***San Pedro de Ikuamandiju*** () – miestas vidurio Paragvajuje, 330 km į šiaurę nuo Asunsjono, 14 km į rytus nuo Paragvajaus upės, netoli Chechuji upelio; departamento centras. Pasiekiama keliais *[[Ruta 3]]* ir *[[Ruta 11]]*. Žemės ūkio srities centras (galvijai, arkliai, matė, medvilnė, soja, vaisiai). Kokosų aliejaus gamyba, kasamas molis. Veikia universiteto padalinys. Yra Šv. Petro bažnyčia, kolonijinės architektūros pastatų.

## Istorija

1786 m. gyvenvietę, pavadintą *Villa San Pedro Apóstol del Ycuamandiyú*, įkūrė Chosė Fereira ir Pedras Garsija Lakoisketa. San Pedras tapo svarbiu gynybiniu tašku nuo indėnų ir portugalų antpuolių.

Pavadinimas „Ikuamandiju“ aiškinamas esąs sudarytas iš  „šulinys“ ir *mandyju* „medvilnė“.

## Šaltiniai
San Estanislao

**San Estanislao** ( – 'Šv. Stanislovas'), dar vadinamas ***Santani*** (*Santaní*) – miestas Paragvajuje, vidurio Paranenjoje, San Pedro departamente, 151 km į šiaurės rytus nuo Asunsjono. Tai didžiausias provincijos miestas. Svarbus plentų mazgas (susikerta *[[Ruta 3]]*, *[[Ruta 8]]* ir *[[Ruta 10]]*). Žemės ūkio regiono prekybinis centras, ruošiama matės arbata. Veikia keletas universitetų padalinių. Yra bažnyčia, karybos istorijos muziejus (buvusi jėzuitų kolegija), kultūros namai. Mieste rungtyniauja futbolo klubas „Club Deportivo Santaní“.

## Istorija

1749 m. Itati gvaranių misiją įkūrė jėzuitas Sebastianas Jegrosas. Gyvenvietei suteiktas pavadinimas pagal lenkų šventąjį Stanislovą.

XX a. antroje pusėje tapo svarbiu kelių mazgu ir ėmė sparčiai augti.

## Sportas
* Deportivo Santaní – futbolo klubas; rungtyniavo stipriausioje šalies futbolo lygoje.
* Namų rungtynes žaidė *Estadio Juan José Vázquez*, talpinančiame 8 tūkst. žiūrovų.

## Šaltiniai
Doktor Chuan Eulochio Estigaribija

**Doktor Chuan Eulochio Estigaribija** (), dar žinomas kaip ***Kampo 9*** (*Campo 9*) – miestas Paragvajuje, Kaagvasu departamente, 115 km į vakarus nuo Siudad del Estės. Pro miestą eina plentas *[[Ruta 7]]*. Žemės ūkio krašto prekybinis centras (kviečiai, soja, avižos, saulėgrąžos, kukurūzai, vaisiai, daržovės, galvijai). Maisto pramonė (pieno, sojų, malimo).

Doktor Chuan Eulochio Estigaribijoje gyvena didelė vokiečių menonitų, 1948 m. atsikėlusių iš Kanados bendruomenė. Taip pat gausu brazilų. Seniau gyveno ir gvaranių mbijų, bet šie persikėlė daugiausia į didmiesčius.

## Istorija

1948 m. dabartinio miesto vietoje ėmė kurtis menonitų kolonijos – *Colonia Sonmerfeld* ir *Colonia Bergthal*. Vietovė dar buvo vadinama *Maracaná, Zanja Pypuku, Campo 9*. 1956 m. Paragvajaus valdžia oficialiai įsteigė gyvenvietę, kurią pavadino *Colonia General Stroessner* (tuometinio šalies vado Alfredo Stresnerio garbei). 1981 m. miestas pervadintas politiko ir advokato Chuano Eulochijaus Estigaribijos vardu.

## Šaltiniai
Kaagvasu (miestas)

**Kaagvasu** (, ) – miestas Paragvajuje, Kaagvasu departamente, Kaagvasu Kordiljeroje, 46 km į rytus nuo Koronel Ovjedo. Tai didžiausias departamento miestas. Praeina plentas *[[Ruta 7]]*. Medienos apdirbimo pramonė.

## Istorija

Vietovės pavadinimas gvaranių kalba reiškia „didelis kalnas“ arba „didelis miškas“ (ka’a „žolė, miškas, kalnas“, *guasu* „didelis“). 1845 m. įkurtas sargybinis postas. 1882 m. įsteigta Kaagvasu savivaldybė. XX a. II pusėje, nutiesus kelią *Ruta 7*, pradėtas miškų kirtimas ir medienos apdirbimas.

## Šaltiniai
2017 m. Stambulo naktinio klubo ataka

**2017 m. Stambulo naktinio klubo ataka** – teroristinis aktas, 2017 m. sausio 1 d. įvykdytas Stambule. Užpuolikas įsiveržė į Naujuosius švenčiantį naktinį klubą ir Kalašnikovo automatu šaudė žmones.

## Istorija
1 val. 15 min. vietos laiku užpuolikas, dėvintis Kalėdų Senelio kostiumą, nušovė policininką ir apsauginį, budėjusius prie klubo įėjimo, ir paleido seriją šūvių į švenčiančiuosius. Liudininkų teigimu, užpuolikas kalbėjo arabiškai. Per ataką klube buvo apie 700 žmonių, žuvo bent 39 žmonės, dar 70 sužeisti.

Atsakomybę už išpuolį prisiėmė Islamo valstybė. Sausio 2 d. Turkijos policija suėmė 8 su išpuoliu siejamus asmenis, tačiau paties šaulio tarp jų nebuvo.

Sausio 3 d. Turkijos policija pranešė, kad įtariamasis yra uzbekas Abdulkadiras Mašaripovas (g. 1988). Sausio 17 d. jis suimtas.

2020 m. rugsėjo 7 d. Abdulkadiras Mašaripovas nuteistas 40-čiai kalėjimų iki gyvos galvos.

## Šaltiniai
Kairuano didžioji mečetė

**Kairuano didžioji mečetė** – mečetė Kairuane, Tunise. Tai vienas iš garsiausių ankstyvosios islamo architektūros statinių ir chrestomatinis hipostilinės mečetės pavyzdys.

## Apie mečetę

Kairuano didžiosios mečetės statybos prasidėjo apie 724 m., kai vietos valdytojas gavo leidimą iš kalifo praplėsti buvusią mečetę į greta buvusius sodus ir pastatyti minaretą. 772−774 m. mečetė buvo nugriauta ir perstatyta iš naujo išskyrus minaretą. 836 m. perstatymai pakartoti, 862−863 m. dar įvesta pakeitimų ir pastatytas medinis kupolas virš michrabo. Maždaug tuo metu michrabas buvo dekoruotas fajanso plytelėmis, atvežtomis iš Irako, ir prie jo pastatytas medinis minbaras, kuris yra seniausias išlikęs musulmoniškas minbaras. Dar po apie 10 metų hipostilinė maldos salė buvo praplėsta į kiemo pusę ir virš jos pagrindinio įėjimo iš kiemo buvo pastatytas kupolas. 1054−1055 m. Kairuanas buvo užimtas berberų ir vėliau apleistas, mečetė apgriauta. Ji buvo atstatyta su menkais pakeitimas XIII a. pabaigoje.  

Pagrindinis Kairuano mečetės konstrukcinis elementas yra šiek tiek suspausta pusapvalė arka ant kolonų su korintietiškais kapiteliais. Tokios statybos prototipų buvo V a. krikščionių šventyklose Sirijoje. Mečetėje yra 16 arkadų, kiekviena su 7 arkomis, kurios driekiasi kiblos sienos link. Arkadų vaizdą paįvairina įvairių dydžių ir įvairių marmuro rūšių kolonos. Tikėtina, kad jos buvo panaudotos iš ankstesnių romėnų ar krikščionių pastatų. Mečetės apytiksliai dydžiai: iki 130 m ilgio, 72−78 m pločio. Nemusulmonams leidžiama patekti į mečetės kiemą.
## Galerija

Cour de la grande Mosquée de Kairouan 09, juin 2013.jpg| Vidinis kiemas
Grande Mosquée de Kairouan, une des nefs secondaires de la salle de prière février 2015.jpg|Maldos salė
Détails du Mihrab 33.jpg|Michrabas ir minbaras
Maqsura, prayer hall of the Great Mosque of Kairouan.jpg| Maksura

## Šaltiniai

* Hugh Honour, John Fleming. *A World History of Art*. Laurence King Publishing, 2005, p. 344
* Fred S. Kleiner. *Gardner's Art through the Ages: The Western Perspective*, 1 tomas. Cengage Learning, 2009, p. 267
* Dr. Colette Apelian, khanacademy.org
Kurugvati

**Kurugvati** (, ), pilnas pavadinimas ***San Isidro Labrador de Kurugvati*** (*San Isidro Labrador de Curuguaty*) – miestas šiaurės rytų Paragvajuje, Kanindeju departamente, Mbarakaju aukštumoje, prie Kurugvati upės. Praeina plentas *[[Ruta 10]]*. Verčiamasi žemdirbyste (soja, kviečiai, saulėgrąžos, sezamas, medvilnė, stevija), gyvulininkyste, išvežama mediena, matė. Yra karo muziejus, apylinkėse yra Trigubo Aljanso karo paminklų. Kurugvati apylinkėse gyvena mbijų gvaranių ir ačų.

## Istorija

1716 m. Kurugvati upės pakrantėse Chuanas Gregorijus de Bazanas de Pedrasa įkūrė gyvenvietę, kurią pavadino *Villa de San Isidro Labrador de los Reyes Católicos de Curuguaty*. Trigubo Aljanso karo metu Fransiskas Solanas Lopesas paskelbė Kurugvati šalies sostine. 1869 m. miestą sugriovė brazilai. 1901 m. Kurugvati miestas atkurtas.

Upės ir miesto pavadinimas kilo nuo gvaranių žodžio *kurugua*, reiškiančio kvapiojo sausmino (*Sicana odorifera*) augalą.

## Šaltiniai
Horketa

**Horketa** () – miestas Paragvajuje, Konsepsjono departamente, 50 km į rytus nuo Konsepsjono, prie plento *[[Ruta 3]]*. Verčiamasi žemės ūkiu (saldžioji stevija, medvilnė, kukurūzai, manijokai), gyvulininkyste, ruošiama mediena, matė, apdirbama medvilnė, oda.

## Istorija

XVIII a. pastatyta koplyčia, o 1793 m. įkurtas Horketos miestelis.

## Šaltiniai
Piribebujus

**Piribebujus** (, ) – miestas Paragvajuje, Kordiljeros departamente, 72 km į pietryčius nuo Kaakupės, aukštumose, prie Piribebujaus upės. Plentai į Kaakupę, Paragvari. Verčiamasi žemės ūkiu, amatais, turizmu. Yra Pedro Pablo Kabaljero karo muziejus, paminklas didvyriams, bažnyčia. Miestas garsėja *Poncho Para’i de 60 Listas* šokių švente.

## Istorija

Piribebujus pradėjo kurtis dar XVII a., tapo parapijos centru. 1868 m., Trigubo Aljanso karo metu, į Piribebujų sostinę perkėlė Fransiskas Solanas Lopesas. 1869 m. miestą užėmė Aljanso pajėgos, netoliese įvyko žymus Akosta Nju mūšis, kuriame paragvajiečių veteranų ir vaikų kariauna bandė pasipriešinti įsiveržėliams. Oficialiai Piribebujaus savivaldybė įkurta 1900 m.

## Šaltiniai
San Ignasijus (Paragvajus)

**San Ignasijus** arba ***San Ignasio Gvasu*** () – miestas pietryčių Paragvajuje, Misjoneso departamente, 226 km į pietryčius nuo Asunsjono. Tai didžiausias departamento miestas. Kelių mazgas: praeina *[[Ruta 1]]* (Asunsjonas–Enkarnasjonas), prasideda *[[Ruta 4]]* (link Pilaro). Žemės ūkio regiono centras (soja, kukurūzai, sorgai, gyvuliai). Mieste išlikę daug barokinės architektūros statinių, veikia Jėzuitų meno muziejus, karo muziejus, kultūros namai. Veikia keleto universitetų padaliniai. Apylinkėse įsikūrusi Kanados menonitų kolonija.

## Istorija

San Ignasijų 1609 m. kasiko Arapysandu žemėse įkūrė jėzuitai Marsialis de Lorensana ir Fransiskas de San Martinas. 1610 m. misija pavadinta San Ignasio Guasu („didysis San Ignasijus“), idant būtų atskirta nuo San Ignasijo misijos Argentinoje. Ši misija tapo svarbiu apaštaliniu centru – iš San Ignasijaus misionieriai keliavo po aplinkines žemes ir ten steigė naujas misijas.

## Šaltiniai
Ajolasas

**Ajolasas** () – miestas pietryčių Paragvajuje, Misjoneso departamente, 305 km nuo Asunsjono, Paranos kairiajame krante. Šalia miesto Paranos vagoje įrengta Jasiretos hidroelektrinės užtvanka (bendra su Argentina). Taip pat verčiamasi žvejyba, gyvulininkyste. Yra archeologijos muziejus, San Chosemi bažnyčia su jėzuitų laikų Šv. Marijos paveikslu.

## Istorija

Gyvenvietė įkurta 1899 m. ir pavadinta ispanų keliautojo Chuano de Ajolaso vardu. 1983 m. pradėjus Jasiretos užtvankos statybą, miestas ženkliai išaugo.

## Šaltiniai
Jungtinės Karalystės lietuvių jaunimo sąjunga

**Jungtinės Karalystės lietuvių jaunimo sąjunga** (**JKLJS**) – 1958 m. vasario 1 d. įkurta, Jungtinėje Karalystėje gyvenantį lietuvių ir lietuvių kilmės jaunimą vienijanti jaunimo organizacija . JKLJS yra Pasaulio lietuvių jaunimo sąjungos dalis, bendradarbiauja su Jungtinės Karalystės lietuvių bendruomene ir kitomis lietuvių organizacijomis Jungtinėje Karalystėje. 

Organizacija  siekia užtikrinti JK gyvenančių jaunų LR piliečių teisių užtikrinimą po Brexit, taip pat tautiečių dalyvavimo Lietuvos gyvenime skatinimą. Organizacija inicijuoja renginius ir projektus, skatinančius lietuvių jaunimo veiklą, padedančius jaunimui ne tik išlaikyti lietuviškumą, neatitolti nuo Lietuvos politinio, kultūrinio, ekonominio gyvenimo, bet ir integruotis į JK visuomenę.

## Valdybos pirmininkai
* Thomas Giedrius Rolt – 2025 m.
* Eglė Adomaitytė – 2024 m.
* Goda Katkutė – 2023 m.
* Kleopas Matas Kvizikevičius – 2022 m.
* Edvinas Volkovas – 2021 m.
* Kasparas Steponavičius – 2020 m.
*Ieva Steponavičiūtė – 2019 m.
*Marija Antanavičiūtė – 2018 m.
* Vladas Oleinikovas – 2017 m.
* Laura Hanning Scarborough – 2016 m.
*Rūta Remutytė – 2015 m.
*Darius Tamauskas – 2014 m.
* Vytautas Jackevičius – 2013 m.

## Nuorodos
* Oficiali JKLJS Facebook paskyra
* Oficiali JKLJS Instagram paskyra
* Oficialus JKLJS internetinis puslapis
* Visuotinė lietuvių enciklopedija

## Šaltiniai
Nueva Chermanija

**Nueva Chermanija** ( – 'Naujoji Vokietija') – miestelis Paragvajuje, San Pedro departamente, į šiaurės rytus nuo San Pedro, prie Didžiojo Agvarajaus ir Verdės upių; apygardos centras. Praeina San Pedro–Santa Rosos kelias. Verčiamasi žemdirbyste (matė, medvilnė, sezamas, tabakas, manijokai, vaisiai). Veikia krašto muziejus, amatų centras.

## Istorija

Gyvenvietę 1886 m. įkūrė grupė kolonistų iš Vokietijos, vadovaujama Bernardo Feršterio (*Bernhard Förster*) ir jo žmonos Elizabetos Feršter-Nyčės (*Elisabeth Förster-Nietzsche*, Frydricho Nyčės sesuo). 14 vokiečių šeimų čia siekė įkurti utopinę gyvenvietę – nuo žydų įtakos nepriklausomą arijų bendruomenę, puoselėjančią vegetarizmo, feminizmo idėjas. Skurdžiose žemėse vokiečiams įsitvirtinti sekėsi sunkiai, daug naujakurių mirė nuo ligų arba išsikraustė kitur, 1889 m. Feršteris nusižudė, o jo našlė grįžo atgal į Vokietiją. Likę vokiečiai ėmė palaipsniui maišytis su paragvajiečiais, ir XX a. pr. vokiškai tebekalbėjo tik keletas žmonių.

Tarp šiuolaikinių gyventojų yra amerikiečių dirigentas Davidas Woodardas.

## Šaltiniai
Miorai

**Miòrai**  (, ) – miestas šiaurės Baltarusijoje, Vitebsko srityje, 190 km į vakarus nuo Vitebsko, prie Miorų ežero.. Miorų rajono centras.

## Istorija

Pirmą kartą paminėtas 1514 m. 1621 m. pastatyta cerkvė. 1691 m. pastatyta bažnyčia (1862 m. nugriauta). XIX a. buvo miestelis, Dysnos apskrities Miorų valsčiaus centras. 1921–1939 m. okupuotas Lenkijos. 1941–1944 m. buvo okupuotas Trečiojo Reicho. 1972 m. suteiktos miesto teisės.

## Galerija

Церковь в Миорах - panoramio.jpg|Cerkvė
Miory central hospital - panoramio.jpg|Ligoninė
Miory Bus Station.JPG|Autobusų stotis


## Šaltiniai
Mosėdžio žydų kapinės

**Mosėdžio miestelio žydų senosios kapinės**, vadinamos *Žydkapiais, Žydsaliu* (valstybės saugoma regioninio reikšmingumo lygmens kultūros vertybė: unikalus kodas - , senieji registro kodai – M82, L66) – neveikiančios kapinės pietinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Naujukų kaime (Mosėdžio seniūnija), 0,58 km į rytus nuo kelio Mosėdis–Šaukliai, Mosėdžio tvenkinio saloje.

## Kapinės
Įrengtos salos pietinėje – pietrytinėje dalyje. Netaisyklingo stačiakampio plano, nežymiai pailgos šiaurės – pietų kryptimi, 35 m ilgio ir 30 m pločio. Jas juosė palaidų lauko akmenų pylimas, kurio išliko šiaurinė ir rytinė dalys, o pietinė atsidūrusi po vandeniu.

Paviršius nelygus, nežymiai banguotas, žemėja į pietus, rytus ir vakarus. Teritorija dirvonuoja, apaugusi medžiais, daugiausia – alksniais.

Kapinėse išlikę per 20 betoninių antkapių, rausvo ir pilko granito tašytų antkapinių paminklų (stelų) su hebrajiškų rašmenų epitafijomis.

Pietinėje – pietvakarinėje dalyje stovi kapinių paminklinis akmuo. Jis juodo šlifuoto granito, plokščias, pastatytas ant stačiakampio cokolio. Priekinėje plokštumoje iškalta Dovydo žvaigždė ir memorialiniai užrašai jidiš ir lietuvių kalbomis: 

SENOSIOS ŽYDŲ / KAPINĖS / TEBŪNA ŠVENTAS MIRUSIŲJŲ ATMINIMAS

Kapines supa tvenkinys, kurio vakariniame krante pastatytas anotacinis ženklas. Jis ketursienio stulpo pavidalo, su dvišlaite viršūne, puoštas raižiniais. Pagrindinio (vakarinio) fasado pusėje įrėžtas užrašas jidiš, o rytiniame – lietuvių kalba: „SENOSIOS / ŽYDŲ / KAPINĖS“. Pietinio fasado pusėje pavaizduota Dovydo žvaigždė.

Kapines galima pasiekti valtimi, o žiemą – ledu.

Teritorijos plotas –0,405 ha.

## Istorija
Pirmieji žydai prekybininkai Mosėdyje pradėjo kurtis XVII a. pabaigoje, o miesteliui gavus teisę rengti turgus ir prekymečius XVIII a. susiformavo žydų bendruomenė. Jos nariai sudarė didžiąją Mosėdžio gyventojų dalį, gyveno prie pagrindinių gatvių bei turgavietės, vertėsi prekyba ir amatais, nuomojo apylinkės smukles ir malūnus. Prie turgaus aikštės bendruomenė pasistatė sinagogą ir mokyklą, o bendro naudojimo miestelio ganyklų pakraštyje, Bartuvos ir Eiškūno upių santakos slėnyje buvusioje kalvoje įsirengė kapines. 

Prieš Antrąjį pasaulinį karą Mosėdyje gyveno 35 žydų šeimos. Vokietijos–SSRS karo pradžioje miestelį užėmę vokiečių kariai žydus 1941 m. birželio mėn. suėmė, uždarė sinagogoje, o vėliau išvežė į Skuodą ir Kretingą bei ten sušaudė.

Pokario metais kapinės buvo neprižiūrimos, nusiaubtos, dalis antkapių ir stelų išvartyta. 1972 m. užtvenkus Bartuvą ir įrengus Mosėdžio tvenkinį, kapinės atsidūrė saloje. Mosėdžio žydų bendruomenei atminti plungiškio Jakovo Bunkos iniciatyva 1991 m. kapinėse pastatytas paminklinis akmuo, o prie senojo kelio, vedusio iš Mosėdžio miestelio pro Naujukų kaimą link kapinių – anotacinis ženklas (autorius Jakovas Bunka). 

1996 m. kapinės registruotos kultūros vertybių registre, 2005 m. pripažintos valstybės saugomu kultūros paveldo objektu, kuriam suteiktas regioninis reikšmingumo lygmuo.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
* Mosėdžio miestelio žydų (Naujukų) kapinės - Skuodo krašto enciklopedija
Paragvajiečiai

**Paragvajiečiai** (, ) – tauta, apgyvendinusi vidurio Pietų Amerikos šalį Paragvajų. Taip pat gyvena išeivijoje – Argentinoje ir Brazilijoje. Populiacija – >6 mln. žmonių (XX a. II pusė). 80–95 % pargvajiečių kalba gvaranių kalba (tupių-gvaranių šeima), kiek daugiau nei pusė gyventojų kalba ispaniškai. Taip pat plačiai vartoja šių dviejų kalbų mišinį – žopara. Beveik visi tikintieji – katalikai.

Paragvajiečių tautos branduolį sudaro metisai – indėnų (daugiausia gvaranių) ir ispanų palikuonys. Taip pat paragvajiečių etnogenezėje mažesniu lygmeniu dalyvavo Afrikos juodaodžiai, baskai, vokiečiai, vėliau brazilai. Paragvajiečių nacija susikūrė kovojant prieš ispanų kolonizatorius bei 1811 m. sukūrus nepriklausomą valstybę. Didelis sukrėtimas paragvajiečių tautai buvo 1864–1870 m. Brazilijai, Argentinai ir Urugvajui pralaimėtas Trigubo Aljanso karas – šalis neteko pusės savo ploto ir beveik visų vyrų. Po 1870 m. šalis leido didesnę imigraciją iš Europos.

Dauguma paragvajiečių užsiima žemės ūkiu, daugiausia ganykline gyvulininkyste (augina galvijus, arklius, ožkas), verčiasi žemdirbyste (medvilnė, soja, matė, kukurūzai, ryžiai ir kt.), miškų ūkiu. XX a. II pusėje išaugo pramonės ir samdomo darbo svarba.

Dauguma paragvajiečių gyvena kaimuose, sudarytuose iš 100–130 namų. Tradicinis būstas iš trijų sienų, suręstų iš neapdirbtų plytų, stogas iš šiaudų, cukranendrių arba palmių lapų, paremtas bambukiniais žardžiais, su plūkta asla, aptvertas nendrių ar bambukų tvora.

Apranga kreolinė, kaimuose dažnai namudinės gamybos.

Paragvajiečių virtuvės pagrindą sudaro kukurūzai, ankštiniai, manijokas. Mėgiami kukurūzų miltų pyragėliai (čipasai), kukurūzų košė (abati pororo), pelenuose ir palmių lapuose kepta kukurūzų tešla. Labai plačiai vartojama vietinė arbata – matė. Iš palmės *vatai* vaisių sunkiamas aliejus, o iš jos sulčių gaminamas alkoholinis gėrimas čiča.

Turi išlaikę liaudies muzikos tradicijas, išlikę senieji instrumentai, dainos, šokiai. Tradicinis muzikos stilius – gvaranija, taip pat plačiai paplitusi polka. Grojama arfomis, gitaromis. Paplitęs namudinis audimas paprastomis gulsčiomis staklėmis, pončų siuvimas, liaudies menu laikomas siuvinėjimas kryželiu (njanduti), puodininkystė, molinių statulėlių gamyba. Liaudies literatūroje gausu indėnų tautosakos motyvų.


Paraguay, girl's costume - Museo de las Americas - San Juan, Puerto Rico - DSC06925.JPG|Paragvajietės tautinis rūbas
Campesinos-2.png|Paragvajiečių valstiečiai dirba
Juan Manuel Blanes - La Paraguaya.png|Paragvajietė (1879 m., Juan Manuel Blanes)
Nanduti lace.jpg|Tradicinis siuvinėjimas *Ñandutí*


## Šaltiniai
Dubrouna

**Dubròuna**  (, ) – miestas rytų Baltarusijoje, Vitebsko srityje. Rajono centras. Per miestą teka Dniepras.

## Istorija

Pirmą kartą paminėtas 1514 m. 1773 m. gavo miesto teises, 1773–1777 m. buvo Dubrounos apskritis Mogiliavo gubernijoje. XIX a. buvo svarbus audimo centras. Gyveno daug žydų, kurie 1898 m. sudarė pusę miestelio gyventojų, buvo Horkų apskrities Dubrounos valsčiaus centras.

Smarkiai nukentėjo II pasaulinio karo metu. 1941 m. liepos 17–20 d. okupuotas Trečiojo Reicho. Prieš okupantus kovojo partizanai. 1944 m. birželio 26 d. okupuotas Tarybų Sąjungos.

## Galerija

Dubroŭna Sv. Mikalaja.JPG|Cerkvė
Dubroŭna Vulicy.JPG


## Šaltiniai
Miorų ežeras

**Miorų ežeras** (, ) – ežeras Vitebsko srityje, Baltarusijoje. Paviršiaus plotas – 1,15 km², ilgis – 3,49 km, didžiausias plotis – 0,63 km. Didžiausias gylis – 13,2 m. Kranto linijos ilgis – 8,8 km. Tūris – 5,24 mln. m³.

Prie ežero įsikūręs Miorų miestas. Į Miorų ežerą įteka nedidelis upelis iš šalia esančio Osinovkos ežero. Išteka Mericos upė (Dauguvos intakas). Siauriausioje ežero dalyje, netoli pietrytinio jo galo, pastatyta užtvanka.
Need for Speed: Undercover

**Need for Speed: Undercover** – dvyliktasis kompiuterinių žaidimų serijos „Need for Speed“ žaidimas. Žaidimą sukūrė studija „EA Black Box“, 2008 m. lapkričio 18 d. išleido „Electronic Arts“. Žaidimas skirtas Microsoft Windows, Nintendo DS, PlayStation 2, PlayStation 3, PlayStation Portable, Wii, Xbox 360, BlackBerry, iOS, Symbian, webOS ir Windows Phone platformoms.

Žaidime visas veiksmas vyksta panašiai kaip ir anksčiau pasirodžiusiuose „Need for Speed: Most Wanted“ bei „Need for Speed: Carbon“, atsiranda gerokai platesnis licencijuotų automobilių pasirinkimas, o taip pat ir nauja RPG (*role-playing*) sistema. Po išleidimo žaidimas sulaukė nemažai neigiamų atsiliepimų ir vertinimų iš kritikų. Kai kurie nuogąstavo dėl prastai įgyvendinto, neproporcingo lygių sudėtingumo ir pernelyg daug laiko reikalaujančios tobulėjimo sistemos. 2009 m. išleista kita žaidimų serijos dalis – „Need for Speed: Shift“. 

2021 m. gegužės 31 d. kompanija „Electronic Arts“ pranešė išimanti šį žaidimą iš prekybos internetu.

## Apžvalga

Žaidimo siužetas prasideda žaidėjui būnant policininku, kuris infiltruojasi į kriminalinių veikėjų pogrindį, savo veiklą vykdančių išgalvotame *Tri-City* mieste. Žaidėjas turi imtis rizikingų darbų bei varžytis lenktynėse, kad galėtų sėkmingai nuversti negailestingą tarptautinį kontrabandos sindikatą, kurį sudaro nelegalių lenktynių dalyviai ir automobilių vagys.

## Nuorodos

* Oficialus puslapis

## Išnašos
Bešankovičai

**Bešankòvičai**  (; arba ***Bešenkovičiai***, ) – miesto tipo gyvenvietė  Baltarusijoje, Vitebsko rajone, 51 km į vakarus nuo Vitebsko. Bešankovičų rajono centras. Geležinkelio linija Orša–Lepelis. Per miestą teka Dauguva.

## Istorija

XVI a. pr. gyvenvietė priklausė LDK. 1634 m. suteikta Magdeburgo teisė. Pradėti statyti namai iš akmens. Vyko prekyba. Po Pirmojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo 1772 m. atiteko Rusijos imperijai. XIX a. miestelis, Lepelio apskrities Bešankovičų valsčiaus centras. 1897 m. surašymo duomenimis, miestelyje gyveno 4 423 žmonės, turėjo 1 099 namus, paštą, telegrafą, mokyklą, 127 parduotuves ir ligoninę.

## Galerija

Belarus-Beshankovichy-Church of Prophet Elijah-5.jpg|Bažnyčia
Oak Of Napoleon in Beshenkovichi.jpg|Napoleono ąžuolas.2010 m.


## Šaltiniai
Eglainė

**Eglainė** (arba ***Eglaitė***, ) – kaimas Latvijoje, šalia kelio P70 Šventė–Subatė ir prie Radviliškio–Daugpilio geležinkelio. Aukštutinės Dauguvos savivaldybės Eglainės valsčiaus centras. Veikia pradinė mokykla, felčerio punktas, kultūros namai, biblioteka, Gothardo Frydricho Stenderio muziejus, pašto skyrius, Eglainės geležinkelio stotis. Stovi Eglainės katalikų bažnyčia ir Lašių liuteronų bažnyčia.

## Istorija

Kaimas anksčiau vadintas ***Jelovka***. Jis įsikūrė Lašių dvaro teritorijoje po 1900 m. šalia naujai pastatytos geležinkelio stoties. Pirmojo pasaulinio karo metu vokiečių kareiviai iki Eglainės nutiesė geležinkelio atšaką iš Viesytės siaurojo geležinkelio. 1925 m. gyvenvietei suteiktas kaimo statusas, 1960 m. tapo apylinkės ir tarybinio ūkio centru.

## Galerija

Eglaines Vecticībnieku lūgšanas nams.jpg|Sentikių maldos namai
Eglaines katoļu baznīca (2).jpg|Katalikų bažnyčia
Eglaines dzelzceļa stacijas ēka (2).jpg|Eglainės geležinkelio stotis


## Šaltiniai
VJFK Trakai

**VJFK Trakai **– Lietuvos futbolo klubas iš Trakų.

## Istorija
Ilgą laiką Trakus reprezentavo FK Trakai. Komanda augo, 2014 m. FK Trakai pakilo į A lygą, komandoje daugėjo vilniečių. 2019 m. FK Trakai persikėlė į Vilnių ir tapo FK Riteriais.

Atsiradusę erdvę užpildė VJFK „Trakai“ – komanda sudaryta iš Trakų ir Trakų raj. žaidėjų. Klubas pradėjo veiklą 2015 m. kovo 1 d. 

2015 m. komanda oficialiai debiutavo „Sekmadienio futbolo lygoje“. Tais pačiais metais D divizione užėmė pirmąją vietą.

Žiemos metu klubas suburia jungtinę komandą su FK „Vievio žiedas“ ir dalyvauja salės pirmenybėse.

## Klubo logotipas

Logotipe pavaizduotas riteris, o daugiabriaunis skydas padalintas į keturias dalis. O skydas esti kitame skyde. Užrašas „Trakų raj. VJFK „Trakai““.

VJFK TRAKAI.jpg|VJFK TRAKAI


## Spalvinė gama
2015 m. klubas žaidė su mėlynais šortais, o marškinėliai buvo geltoni-balti-mėlyni.

2016 m. klubas žaidė su raudonais šortais, o marškinėliai buvo mėlyni-raudoni.

## Sezonai
### [[LFF]] varžybos

|}

### [[SFL]] varžybos

|}
### Salės futbolo varžybos

|}
*Pastaba:* Salės varžybose VJFK Trakai kartu su Vievio Žiedas subūrė bendrą komandą ir žaidė **Trakai-Vievio žiedas** pavadinimu.

### 7x7 varžybos

|}

## Sudėtis (2017-09-15)
Sudėtis: 

|-----
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
|----- bgcolor="#DFEDFD"

|-----
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
|----- bgcolor="#DFEDFD"

|-----
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
|----- bgcolor="#DFEDFD"

## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
* http://www.vilniausfutbolas.lt/komanda/VJFK-Trakai/353/1/14
* http://www.vilniausfutbolas.lt/komanda/Trakai-Vievio-ziedas/353/1/14
Socialinė trinarystė

**Socialinė trinarystė** – sociologijos teorija, tirianti visuomenines sritis ir jų idealus siekti taikai, kur:

* kultūros (švietimo, mokslo, žiniasklaidos, meno, dvasinio gyvenimo) idealas – laisvė (liberalizmas), čia plėtojama intuicija, atradimai, kūrybiškumas, atsakomybė, dorovė;

* Teisės (politikos, įstatymų, susitarimų) idealas – lygybė (demokratija), čia plėtojama kantrybė, teisingumas, skaidrumas;

* ekonomikos (gamybos, paslaugų, ekologijos, finansų) idealas – brolybė (solidarumas), plėtojama tarnystė, socialinė, ekologinė darna.

Kai kultūroje plėtojama lygybė, atsiranda sąstingis, kai teisėje – brolybė, atsiranda korupcija, kai ekomonikoje – laisvė, atsiranda žmonių ir gamtos išnaudojimas.

Socialinė trinarystė pradėta tirti austrų filosofo, antroposofijos pradininko, R. Šteinerio, kai po Pirmojo pasaulinio karo (XX a. pradžia) buvo ieškoma taikių santvarkų, socialinės darnos. Šiai krypčiai tarp kapitalizmo ir socializmo pasitelkti ir prancūzų revoliucijos impulsai – laisvė, lygybė, brolybė.

Socialinės trinarystės impulsas paskatino įkurti Valdorfo mokyklą, kur kartu ugdomi įvairių gabumų ir socialinių sluoksnių vaikai, kur įgyvendinta įstaigos savivalda be direktoriaus. Dabar principai plėtojami Valdorfo pedagogikoje, ekologinėje biodinaminėje žemdirbystėje, antroposofinėje medicinoje pasaulyje ir Lietuvoje.

## Kritika

Socialinė trinarystė kritikų laikoma utopija.

## Šaltiniai