open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
AS Monaco (krepšinio klubas)

**Monako „AS Basket“** (pilnas pavadinimas „Monako sporto asociacijos krepšinio klubas“ ) – krepšinio klubas iš Monako kunigaikštystės, Fonvjėjaus, rungtyniaujantis Prancūzijos krepšinio sistemoje. Priklauso „AS Monaco“ sporto klubui.

## Istorija

„AS Monaco“ krepšinio sekcija įkurta 1928 m. Pirmas rimtas pasiekimas – 1950 m. pasiekta antra vieta Prancūzijos krepšinio lygoje. 1973 m. laimėjo antrąjį šalies divizioną. 1974–1975 m. debiutavo tarptautinėje arenoje – Koračo taurėje. 1982–1983 m. pasiekė Koračo taurės pusfinalį. XX a. devintajame dešimtmetyje buvo pajėgi Prancūzijos lygos komanda, bet paskui sekė kritimas į žemesnius divizionus.

2014 m. „Monakas“ laimėjo trečiąjį Prancūzijos divizioną, kitais metais – antrąjį, ir galiausiai 2015–2016 m. grįžo į elitinį divizioną. 2016–2017 ir 2017–2018 m. rungtyniavo FIBA Čempionų lygoje, kurioje užėmė atitinkamai 2 ir 3 vietas, o 2018–2019 m. perėjo į Europos lygą. 2020–2021 m. sezone monakiečiai finale įveikė Kazanės „UNIKS“, laimėjo savo pirmąjį tarptautinį trofėjų ir pateko į „Eurolygą“.

Antrojo sezono Eurolygoje pabaigoje komanda pateko į finalo ketvertą, vykusį Kaune ir užėmė 3 vietą.

## Sudėtis

## Laimėjimai
* Europos taurė: 2020–21 m.
* LNB Pro A: 2022–23, 2023–24 m.
* Prancūzijos A lygos taurė: 1950, 2017–18, 2018–19 m.
* Prancūzijos krepšinio taurė: 2023, 2026 m.
* Prancūzijos II divizionas: 1972–73, 2014–15 m.
* Prancūzijos III divizionas: 2013–14 m.

## Lietuviai
* Donatas Motiejūnas (2021– m.)

## Treneriai
Žymesni treneriai:

*  Bilas Svikas (1985–1990 m.)
*  Žanas Pjeras Boldvinas (1999–2000 m.)
*  Filipas Beorčija (2000–2003, 2015 m.)
*  Klodas Palansa (2003–2004 m.)
*  Stefanas Dao (2004–2007 m.)
*  Georgis Adamsas (2007–2010 m.)
*  Žanas Mišelis Senegalas (2010–2013 m.)
*  Savo Vučevičius (2013–2015 m.)
*  Zvezdanas Mitrovičius (2015–2018, 2020–2021 m.)
*  Sašo Filipovskis (2018–2019 m.)
*  Saša Obradovičius (2019–2020, 2021–2024 m.)
*  Vasilis Spanulis (2024–)


## Šaltiniai
Oklahomos vėliava

**Oklahomos vėliava** – vienas oficialių Oklahomos valstijos simbolių. Vėliavą sudaro mėlynas stačiakampis su tradiciniu oseidžų skydu, ceremonine pypke ir alyvmedžio šakele. Vėliava įteisinta 1925 m. balandžio 4 d. 

## Istorija

Oklahoma 1911 m. įteisino savo pirmąją vėliavą. Raudona spalva simbolizavo indėnus, o „46“ reiškė tai, kad Oklahoma buvo 46-ta valstija, priimta į JAV. Vėliava buvo nepopuliari, kadangi vėliavos raudona spalva siejosi su komunizmu.

1924 m. paskelbtas konkursas sukurti naują Oklahomos vėliavą. Kitais metais konkursą laimėjo Louise Funk Fluke. Jos kurta vėliava buvo įteisinta 1925 m. balandžio 4 d.

1941 m. gegužės 9 d. Oklahomos pavadinimas buvo įterptas po skydu. 1998 m. lapkričio 1 d. vėliavos spalvos patikslintos.

## Simbolika
Mėlynas fonas, įkvėptas čoktavų vėliavos, simbolizuoja atsidavimą. Tradicinis skydas simbolizuoja gynybą bei taiką tarp žmonių. Ceremoninė pypkė ir alyvmedžio šakelė – taikos simboliai.

## Šaltiniai
Eupeitas

**Eupeitas** () – itakietis graikų mitologijoje, Antinojo tėvas.

Pasakojama, kad Eupeitas kartą užpuolęs tesprotiečius, itakiečių sąjungininkus. Odisėjas apsaugojęs jį nuo pasipiktinusių Itakės gyventojų. Odisėjui po ilgų kelionių sugrįžus namo, Eupeitas norėjęs atkeršyti už sūnaus Antinojo, vieno iš Penelopės jaunikių, nužudytų Odisėjo, mirtį. Eupeitas vedęs į kovą itakiečių būrį, tačiau žuvęs.

## Išnašos
Bindo Chiurlo

**Bindas Kjurlas** (, 1886 m. spalio 13 d. Kasakas, Udinės provincija, Italijos karalystė – 1943 m. gruodžio 24 d. Turinas, Italijos karalystė) – friulų pedagogas, literatūros kritikas, poetas.

## Biografija
Gimė savivaldybės sekretoriaus Džovanio ir Terezos Monasi šeimoje. Pradinį išsilavinimą įgijo privačiai, vyresnėse klasėse mokėsi Moljane ir Estėje, vidurinę mokyklą baigė Udinėje. 1909 m. parašė diplominį darbą apie religinę poeziją ir baigė Padujos universitetą. Kaip kūrėjas debiutavo anksti, dar paauglystėje bendradarbiavo su periodiniais leidiniais „Il Crociato“, „La Patria del Friuli“. Jis pradėjo savo pedagogo karjerą vidurinėse mokyklose, 1910–1916 m. dirbo Mačeratoje, Kaltanisetoje, Kjetyje, Džezyje ir galiausiai 1916 m. pradėjo dirbti Udinės technikos institute. 1915 m. pasirodė jo pirmasis didelis darbas. 1917–1918 m., kai B. Kjurlas dirbo Udinėje, į Friulį įsiveržė Centrinių valstybių sąjunga. B. Kjurlas, kaip miesto tarybos narys ir mero atstovas, dalyvavo derybose su Austrijos valdžia siekdamas apginti gyventojų interesus. 1919 m. jis buvo vienas iš Friulų filologijos draugijos Goricijoje steigėjų, prisidėjo prie periodinių leidinių „Bollettino“ ir „Rivista“ leidybos. Dėl šeiminių nesutarimų ir skyrybų pasiprašė perkeliamas ir 1919–1921 m. dirbo Modenoje. 1922–1930 m. gyveno Prahoje, dirbo Prahos universitete italų kalbos dėstytoju. 1923 m. šiame mieste B. Kjurlas įkūrė Italų kultūros institutą, vėliau sekant šiuo pavyzdžiu buvo įkurti tokie institutai Bukarešte, Budapešte, Varšuvoje ir Vienoje. 1925 m. pradėjo vykdyti italų rašytojų antologijos suaugusiems užsieniečiams projektą. 1927 m. pradėjo leisti „Italų žurnalą iš Prahos. Italų kultūros instituto organą“ („Rivista italiana di Praga. Organo dell’Istituto di cultura italiana“). 1929–1937 m. dėstė Florencijos universitete. B. Kjurlas Italų enciklopedijai parašė apie 20 straipsnių. 1931–1935 m. italų ir užsienio literatūrą dėstė Albertinos dailės akademijoje Turine. 1934–1938 m. leido „Literatūros sintezės žurnalą“ („Rivista di sintesi letteraria“, iš viso pasirodė 11 numerių).

B. Kjurlo interesai ir užmojai buvo labai platūs, tačiau liko susiskaidę (Dž. Marketis). B. Kjurlas skyrė didelį dėmesį žodinei kūrybai, ypač friulų. Jis buvo atsakingas už „Friulio poezijos bibliografiją“ (1920–1923 m.), „Friulų literatūros antologijoje“ (1927 m.) už tautosakos skyrių, savo periodiniuose leidniuose nagrinėjo friulų folklorą. B. Kjurlas buvo literatūros tyrėjas, kritikas, tyrė taip pat ir friulų bei ladynų literatūrą. Jam buvo patikėta P. Coručio ir K. Perkoto kūrybos leidyba. B. Kjurlas žinomas ir kaip poetas, jo kūriniai, publikuoti kai kuriuose rinkiniuose, yra paveikti Kardučio, Paskolio, Godzano. Asmeniškiausios yra „Friulų eilės“ (1908 ir 1921 m.).

## Išnašos

## Bibliografija
* B. Kjurlo bibliografija
Girulių geležinkelio stotis

**Girulių geležinkelio stotis** – geležinkelio stotis šiaurės vakarų Lietuvoje, Giruliuose, prie geležinkelio Vilnius–Klaipėda. Stoja keleiviniai traukiniai Klaipėda–Radviliškis.

Stoties pastatas – kultūros paveldo objektas (unikalus Nr. ). Laukiamosios keleivių salės pastato priekinėje dalyje – XX a. pirmųjų dešimtmečių visuomeninės paskirties pastatų medinės puošybos raižiniai.

## Istorija

Stotis pastatyta 1890–1892 m. tiesiant Klaipėdos–Bajorų geležinkelį, priekinis fasadas papuoštas mediniais raižiniais. Stoties pastatas nuo 1926 m. nė karto nebuvo remontuotas, daugelį metų stovėjo apleistas, buvo niokojamas. 1937 m. tarp Girulių ir Klaipėdos kasdien kursuodavo 16 keleivinių traukinių.

Po karo stotis atkurta 1946 m. Sovietmečiu tarp Girulių ir Klaipėdos stočių įkurta Pauosčio geležinkelio stotis. Sumenkus geležinkelio veiklai, XXI a. pradžioje stoties pastatas parduotas, o paviljonas stovėjo apleistas. 2009 m. stoties pastatas pripažintas kultūros vertybe. 2013 m. geležinkelininkų iniciatyva atnaujinta pagrindinė pastato dalis, sutvarkytos vidinės patalpos, pakeista stogo danga. Iki 2015 m. Giruliuose stodavo greitieji traukiniai Vilnius–Klaipėda.

## Galerija

Giruliai 1920s.jpg | Stoties darbuotojai XX a. 3-ajame dešimtmetyje
Giruliu GS6.jpg | Automotrisė Klaipėda–Giruliai, 1937–1938 m.
Giruliai 2020.jpg | Stoties paviljonas 2020 m.
Giruliai 2023b.jpg | Garso atitvaros 2023 m.


## Šaltiniai

## Literatūra
* Z. Genienė. „Girulių geležinkelio stoties istoriniai tyrimai“. – Klaipėda, 2008, psl. 3.
Paparčių kaštonas

**Paparčių (Samausko) kaštonas** – išskirtinis kaštonas, augantis Skuodo rajone, Barstyčių seniūnijoje, Paparčių kaime, 4 km į pietryčius nuo Barstyčių (Žemaičių Kalvarijos kryptimi), 0,7 km į pietvakarius nuo kelio . Patenka į Žemaitijos nacionalinio parko buferinę apsaugos zoną. Paminklinis medis pažymėtas informacine lentele. 2021 m. duomenimis, dvikamienis kaštonas buvo nukentėjęs nuo puvinio ir audrų, netekęs vieno kamieno. 

Paparčių kaštonas yra botaninis gamtos paveldo objektas, paskelbtas valstybės saugomu 2010 m. Pagal kamieno apimtį tai antras Lietuvos kaštonas po Salantų kaštono. Iki nulūžimo, tai buvo dviejų kamienų medis su storomis, iki žemės nulinkusiomis šakomis. Viename kamiene yra drevė. Pietinėje kaštono pusėje prieš keletą metų nupjautos dvi storos šakos. 

## Istorija

Maždaug prieš 170 metų pasodintas šalimais gyvenusių žmonių. Kolūkiniais laikais norėta kaštoną nupjauti, tačiau gamtos mylėtojo Martyno Algirdo Samauskio atkaklumo dėka, medis buvo išsaugotas.

2020 m.  balandžio mėn. kaštonas buvo apniokotas siaučiančios  audros, kurios metu nuplėšta didelė medžio šaka. Barstyčių seniūnijos darbuotojai 2020 m. balandžio 20 d. sutvarkė teritoriją, atliko kitus audros padarytos žalos likvidavimo darbus.
 
## Duomenys

* Medžio rūšis – paprastasis kaštonas (*Aesculus hippocastanum* L.)
* Kamieno apimtis 0,8 metro aukštyje – 4,75 m
* Kamienų skaičius – 2
* Medžio aukštis – 21 m
* Lajos aukštis - 21 m
* Lajos plotis - 18 m
* Amžius – ~170 m.

## Galerija


Paparčių kaštonas, 2021.jpg|Kaštonas 2021 m.
Paparčių kaštonas, kelmas.JPG|Kamieno išlūžimo vieta
Paparčių kaštonas, kamienas.JPG|Medžio kamienas


## Šaltiniai
Nunavuto vėliava

**Nunavuto vėliava** – vienas oficialių Nunavuto simbolių. Vėliavą sudaro baltos ir aukso spalvos laukas, kurį perpus skiria raudonas inukšukas. Vėliavos dešiniame viršutiniame kampe yra mėlyna žvaigždė – Šiaurinė. Šios spalvos simbolizuoja Nunavuto žemės ir jūros turtus bei dangų. 1999 m. balandžio 1 d. vėliava įteisinta. Jos kūrėjas – Andrew Qappik.

## Šaltiniai
Nusikaltimas (1960 filmas)

**Nusikaltimas** () – 1960 m. Italijoje sukurta komedija. 

Filmas turi 2 perdirbinius: 1971 m. režisieriaus Mario Camerini „Io non vedo, tu non parli, lui non sente“ () ir 1992 m. režisieriaus Eugene Levy „Once Upon a Crime“ ().

## Turinys

Filmo veiksmas sukasi apie penketą italų, vykstančių į Monte Karlą: sutuoktiniai Remo ir Marina Karpeti sukūrė lošimo sistemą, kurios dėka tikisi savo sunkiai uždirbtus pinigus padidinti iki reikiamos sumos kirpyklai atidaryti; lošėjas Alfredo Franzetis vyksta pas savo žmoną; Kvirinas ir Džovana Filonzi už atlygį veža grąžinti pasimetusį šunį pasiturinčiai savininkei.

Jų keliai vėl susikerta pačiomis netikėčiausiomis aplinkybėmis: Filonziai, atvežę šunį, randa jo šeimininkę negyvą ir skuba slėptis, kad patys nebūtų apkaltinti. Karpečiai viską pralošia ir vyras iš nevilties pavagia lagaminą, kuriame atsidūręs nužudytosios kūnas. Franzetis vėl įninka lošti, o ryte jam prireikia alibi, nes nužudytoji buvo nemėgstama kaimynė, tačiau net žmona negali jo suteikti, nes pati praleido naktį su meilužiu. 

Ištirti bylą darosi vis kebliau, nes kiekviena pora meluoja ir turi ką slėpti.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Alberto Sordi – Alberto Franzetis
* Dorian Gray – Eleonora Franzeti
* Vittorio Gassman – Remo Kapretis
* Silvana Mangano – Marina Kapreti
* Nino Manfredi – Kvirinas Filonzis
* Franca Valeri – Džovana Filonzi
* Georges Riviere – grafas Gastonas 
* Bernard Blier – policijos komisaras
* Sylva Koscina – Karolina
Kažkas tūno tamsoje

**Kažkas tūno tamsoje** () – 1971 m. Italijoje sukurtas siaubo filmas. Mario Colucci scenarijų parašė 1961 m. ir buvo planuojama, kad juosta bus kuriama sekančiais metais kartu su Vakarų Vokietijos kinematografininkais, o ją režisuos Primo Zeglio. Šiems planams žlugus, po 10 metų pats Colucci režisavo filmą pagal savo scenarijų.

## Turinys

Dviem policininkams persekiojant ir sulaikius ieškomą žudiką Spaiką, jie nebegali grįžti atgal, nes vienintelis tiltas buvo nuplautas potvynio. Trijulė apsistoja dideliame name, kur netrukus atvyksta dar keli žmonės: pagal iškvietimą pas ligonį nesėkmingai skubėjęs daktaras, medicinos profesorius, mergina bei nuolat besivaidijanti sutuoktinių Forestų pora. Name gyvenantis Džo su mergina priima svečius ir papasakoja, kad kažkada namas priklausė jau mirusiai prastos reputacijos ledi Šeilai Marlou. Nuobodžiaujanti Silvija Forest pasiūlo surengti spiritizmo seansą ir iškviesti šeimininkės dvasią. Keletas svečių sutinka, tačiau seansą nutraukia trenkęs žaibas. Profesorius Lorensas prisimena skaitęs, kad jeigu toks seansas būna nutraukiamas, dvasia lieka šiame pasaulyje. Netrukus name pradeda dėtis keisti dalykai, o svečiai – mirti vienas po kito.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Farley Granger – Spaikas, žudikas maniakas
* Lucia Bose – Silvija Forest
* Giacomo Rossi Stuart – Donaldas Forestas
* Stelvio Rosi – daktaras Viljamsas
* Mia Genberg – Suzana Vest
* Gianni Medici – Džo
* Giulia Roval – Džo mergina
* Angelo Francesco Lavagnino – profesorius Lorensas
* Dino Fazio – inspektorius Vaitas
* Loredana Nusicak – Šeila Marlou (nuotrauka)

## Išnašos

## Šaltiniai

*
Džesika (1962 filmas)

**Džesika** () – 1962 m. sukurta komedija.

## Siužetas

Į vieną Sicilijos kaimą atsikrausto jauna akušerė Džesika, amerikietė, neseniai per medaus mėnesį netekusi savo vyro. Mergina netrunka sulaukti visų be išimties miestelio vyrų dėmesio ir tuo pačių – jų žmonų nepasitenkinimo. Nors Džesika stengiasi būti nuoširdi ir tikrai gerai atlieka savo pareigas, moterims atrodo, kad ji nuvilios jų vyrus. Norėdamos priversti juos labiau priklausomais, moterys paskelbia šiems sekso streiką.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Maurice Chevalier – tėvas Antonijus
* Angie Dickinson – Džesika
* Noël-Noël – senasis Krupis
* Gabrielle Gerzetti – markizas Edmondo
* Sylva Koscina – Nuncija
* Agnes Moorehead – Marija
* Marina Berti – Filipela
* Rossana Rory – Roza
* Kerima – Virdžinija

## Šaltiniai
365 dienos (filmas)

**365 dienos** () – 2020 m. Lenkijoje sukurta erotinė drama pagal Blanka Lipińska romanų trilogijos pirmąją dalį. Yra numatyta sukurti du tęsinius.

Filmas rodomas Netflix platformoje, kur sulaukė didelio dėmesio bei daugybės neigiamų įvertinimų.

## Siužetas

Masimas – mafijos boso sūnus, kuris po tėvo nužudymo perima jo „verslą“. Tėvo nužudymo metu jis pats buvo sužeistas ir jo sąmonėje išliko atvaizdas moters, kuri tuo metu buvo paplūdimyje. Dabar Masimas yra apsėstas minties rasti merginą.

Atostogoms į Siciliją su vaikinu ir drauge atvykusi Laura ir yra toji mergina. Vieną vakarą ji pagrobiama ir atsiduria Masimo namuose. Šis pasakoja visą istoriją, tačiau Lauros ji nei kiek nesužavi. Ji nori grįžti namo, tačiau Masimas atsisako ją paleisti. Jis paskiria terminą – 365 dienas, kurias Laura praleis su juo. Jeigu per metus mergina jo nepamils, galės būti laisva.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Michele Morrone – Masimas
* Anna–Maria Sieklucka – Laura
* Bronislaw Wroclawski – Mario
* Magdalena Lamparska – Olga
* Natasza Urbanska – Ana

## Apdovanojimai
* Auksinė avietė – blogiausias scenarijus
* Auksinė avietė (nominacija) – blogiausias filmas, blogiausias aktorius (M. Morrone), blogiausia aktorė (A. M. Sieklucka), blogiausias režisierius

## Šaltiniai
Eriprando Visconti

**Eriprando Viskontis** (, 1932 m. rugsėjo 24 d. – 1995 m. gegužės 25 d.) – italų kino režisierius, scenaristas ir prodiuseris, garsaus režisieriaus Luchino Visconti sūnėnas.

## Biografija

Eriprando gimė Milano aristokratų šeimoje (pilnas jo vardas yra *Eriprando Visconti di Modrone*, Vico Modrone grafas). Prieš artimųjų valią, jis praėjusio amžiaus 6 dešimtmetyje išvyko į Romą, kad įgyvendintų svajonę dirbti kino industrijoje. Pradžioje jis bandė tapti aktoriumi ir gavo keletą nežymių vaidmenų, vėliau dirbo filmų montuotojo Mario Serandrei asistentu. 1955 m. jis parašė scenarijų, pagal kurį režisierius Francesco Maselli nufilmavo juostą „Gli sbandati“. Netrukus Eriprando ėmė dirbti režisieriaus asistentu, bendradarbiaudamas su Michelangelo Antonioni ir savo dėde Luchino Visconti.

1962 m. Eriprando debiutavo kaip režisierius drama „Una storia milanese“. Nors sukūrė tik keliolika filmų, kai kurie iš jų turėjo didelį pasisekimą (Pišotos byla (1972 m.). Dažnai jis pats finansavo savo filmų kūrimą.

## Šeima
1969 m. jis vedė aristokratų Ruspoli šeimos atstovę Francesca Patrizia, su kuria gyveno iki savo mirties 1995 m.

## Filmografija
* Una storia milanese (1962)
* Una provincia italiana (1966, dokumentinis)
* La rivolta dei teenagers (1967, dokumentinis)
* Maternita (1967, TV filmas)
* L‘ospite segreto (1967, TV filmas)
* La monaca di Monza (1969)
* Michele Strogoff, corriere dello zar (1970)
* Il bracconiere (1970, TV filmas)
* Tiesa ir melas (1972)
* Pišotos byla (1972)
* Pabaisa (1976)
* Edipo pabaisa (1977)
* Una spirale di nebbia (1977)
* Malamore (1982)

## Nuorodos

* IMDb profilis
## Šaltiniai
Florence Guerin

**Florans Gerin** (; g. 1965 m. birželio 12 d. Nicoje) – prancūzų aktorė.

## Biografija
Florans augo pasiturinčioje šeimoje, tačiau sulaukus 10-ies neteko tėvo. Būdama 14, ji metė mokyklą ir Kanuose vykusiame grožio konkurse pelnė „Mis Kinas“ titulą.

Kine vaidina nuo 1980 m.

1998 m. gegužės 31 d. pateko į automobilio avariją, kurios metu patyrė sužalojimų ir kurioje žuvo jos 5 metų sūnus Nicolas. Dėl patirto sukrėtimo ir reabilitacijos 3 metus buvo pasitraukusi iš viešumos, vėliau grįžo į ekranus, pasirodydama TV filmuose arba serialuose, tačiau veikla nebėra tokia intensyvi kaip prieš avariją. Nuo 2002 m. ji oficialiai pakeitė savo vardą į *Florence Nicolas*.

## Filmografija

*  Les Sous-doués en vacances (1982)
*  Plus beau que moi, tu meurs (1982)
*  Le Bourreau des cœurs (1983)
*  La Scarlatine (1983)
* Black Venus (1983)
*  Surprise Party (1983)
* Vénus (1984)
* Gros dégueulasse (1985)
*  D'Annunzio (1985)
*  Le Déclic (1985)
* La joven y la tentación (1986)
*  Tarnaitė (1986)
*  Le Couteau sous la gorge (1986)
*  Montecarlo Gran Casinò (1987)
* L'attrazione (1987)
*  Profumo (1987)
*  La Peau de l'ours n'est pas à vendre (1987) 
*  Vagių mokykla II (1987)
* Faceless (1988)
* Per graži mirti 2 (1988)
* Il Gatto nero (1989)
*  Alcune signore per bene (1990)
*  Viaggio d'amore (1990)
*  Omicidio a luci blu (1991)
*  La bionda (1992)
* Cattive ragazze (1992)
* The Donor (2000)
* Ilbello delle donne (2002-03)
* Le Cœur en braille (2016)

## Nuorodos

* IMDb profilis
* Interneto svetainė

## Šaltiniai
Mes ją tikrai įskaudinsime

**Mes ją tikrai įskaudinsime** () – 1998 m. Italijoje sukurta komedija, kurios režisierius Pino Quartullo.

## Turinys

Du broliai Markas ir Rudžeras globoja gyvūnus ir kovoja už jų teises. Išvydę televizijos programą, kurioje reklamuojami kailiai, o ją remia kailių fabrikas, jiedu nusprendžia pagrobti laidos vedėją, buvusią garsią aktorę Federiką Birki ir pareikalauti išpirkos. Pirmoji plano dalis pavyksta, tačiau netrukus Federika pamato, kad jos pagrobėjai visiški žiopliai ir nusprendžia pati juos panaudoti savo blėstančiam populiarumui atgaivinti. Nors turi progų pabėgti, ji lieka su pagrobėjais ir, jais manipuliuodama, rengiasi efektingam sugrįžimui. Viskas klojasi pagal planą, kol staiga Federika supranta, kad ji menkai domina visuomenę: šalyje tuo metu prasideda neramumai, pagrobiamas ministras, televizijos laida jau turi kitą vedėją, pagrobėjų grasinimai atrodo neįtikinantys, o jos pačios vaikai ketina pasipelnyti iš nelaimės išleisdami atsiminimų knygą ir dainų albumą. 

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Stefania Sandrelli – Federika Birki
* Pino Quartullo – Markas
* Ricky Memphis – Rudžeras
* Anna Valle – Monika
* Venantino Venantini – Pjetro
* Caterina Guzzanti – Verdė Birki

## Šaltiniai
Juodasis žudikas

**Juodasis žudikas** () – 1971 m. Italijoje sukurtas spagečių vesternas.

## Turinys

Į Tumstouną, kuriame laukiama atvykstant vyriausybės inspektoriaus, atjoja juodai apsirengęs teisininkas Džeimsas Vebas, turintis su savimi didelį kiekį knygų, kuriose slepia ginklus. Apsistojęs salūne, jis netrunka išsiaiškinti, kad mieste karaliauja broliai O‘Haros, einantys išvien su vietiniu teisėju ir prievarta atiminėjantys vietinių ūkininkų žemes. Pradžioje jie galvoja, kad Vebas ir yra inspektorius, tačiau tikrasis taip pat netrukus pasirodo ir yra nužudomas.

Į miestą taip pat atvyksta Bertas Kolinsas, kurio brolis su indėne žmona gyvena netoliese. Lošiant kortomis, jis susikivirčija su dviem O‘Haros vyrais ir juos nužudo. Vebas pasistengia įtikinti teisėją pasiūlyti Bertui šerifo postą, nes pastarasis vėl laisvas, o patį Bertą – priimti pasiūlymą.

Kai Bertas nužudo dar kelis vyrus, O‘Haros apsupa jo brolio namus, šį nužudo, žmoną išprievartauja, patį Bertą sumuša ir padega rančą. Bertui su Sara pavyksta pabėgti ir jie dviese atvyksta į miestelį keršyti, tuo tarpu Vebas nužudo teisėją ir pagrobia žemės įsigijimo dokumentus.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Klaus Kinski – Džeimsas Vebas
* Fred Robsahm – Bertas Kolinsas
* Marina Malfatti – Sara Kolins
* Antonio Cantafora – Ramonas O‘Hara
* Enzo Pulcrano – Pedro O‘Hara
* Calogero Caruana – Migelis O‘Hara
* Tiziana Dini – Konsuela 

## Išnašos
Raudonosios armijos žemėlapiai

**Darbininkų ir valstiečių Raudonosios armijos žemėlapiai** (, santr. *Карты РККА*) – Raudonosios armijos žemėlapiai, kurie buvo leidžiami 1920–1941 m. Pagrindinis žemėlapių mastelis buvo 1 : 100 000 ir 1 : 200 000, tačiau buvo leidžiami ir stambesnio bei smulkesnio mastelio rinkiniai. Seriją leido štabo topografinė valdyba, ne kartą keitusi pavadinimus.

## Aprašymas

1918 m. gegužę prie Rusijos pagrindinio štabo buvo sudaryta Karinė-topografinė valdyba (). 1919 m. spalio 10 d. ji pervadinta Karinių topografų korpuso valdyba (). 1921 m. vasarį ji perėjo Raudonosios Armijos štabo priklausomybėn, o 1923 m. gruodžio 10 d. vėl reorganizuota – šįkart kaip Raudonosios armijos štabo Karinis-topografinis skyrius (). 1924 m. birželio 20 d. jam sugrąžintas pradinis pavadinimas Karinė-topografinė valdyba (). Ši įstaiga buvo atsakinga už aerofototoponuotraukas, geodezinius matavimus, mokslinius darbus ir kitas veiklas, reikalingas žemėlapių leidybai. 1931 m. birželio 21 d. pervadinta ir tapo Karinių topografų valdyba ().

XX a. 4-ajame dešimtmetyje valdyba išleido daug skirtingo tipo žemėlapių. Jų pagrindas buvo Rusijos imperijos žemėlapiai, kurie buvo iš dalies atnaujinami. Iš pradžių leisti varstinio mastelio rinkiniai (1 : 42 000, 1 : 84 000 ir kt.), vėliau pereita prie kilometrinio pagrindo (1 : 25 000, 1 : 50 000, 1 : 100 000 ir stambesni), kurie buvo ne tik atnaujinti cariniai žemėlapiai, bet kai kuriais atvejais ir visiškai nauji.

Žemėlapių serija apėmė ne tik TSRS teritoriją, bet ir daug gretimų šalių, prieš II pasaulinį karą pradėjo apimti ir Baltijos šalis. Raudonosios armijos žemėlapių pagrindu savus žemėlapius taip pat leido Vokietija ir JAV. Vokietija žemėlapius gamino kariniais tikslais 1935–1941 m., juose daug kur nurodydama pavadinimus vokiškai, o ne rusiškai. II pasaulinio karo metais žemėlapius naudojo Raudonosios armijos karinė vadovybė.

## Lietuva

Žemėlapiai apėmė dabartinę Lietuvos teritoriją – 1 : 50 000 masteliu Lietuvą padengė 269 žemėlapiai. Šio mastelio žemėlapiai buvo atnaujinami ir po II pasaulinio karo.

Žemėlapis masteliu 1 : 100 000 sudarytas 1931 m. koordinačių sistemoje, apribotas trapeciniais rėmeliais, išbraižytas kilometrinis tinklas. Žemėlapis buvo spausdinamas keturiomis spalvomis, kai kurie lapai (ypač karo laikmečio) – viena spalva. Iki II pasaulinio karo Lietuvos teritorijai buvo išleistos dvi šio mastelio laidos – pirmoji dažniausiai pagal senesnę kartografinę medžiagą, antroji – pagal naujausią kartografinę medžiagą. Kiti žemėlapių rinkiniai buvo 1 : 50 000 (smulkesnis) ir 1 : 200 000 (stambesnis).

## Šaltiniai
Vinčai

**Vinčai** – kaimas Marijampolės savivaldybėje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Sasnavos, prie kelio . Veikia Vinčų geležinkelio stotis prie geležinkelio Kaunas–Marijampolė.

## Istorija

Ilgą laiką Vinčai turėjo geležinkelio stoties gyvenamosios vietovės statusą, bet 2024 m. liepos 3 d. įgavo kaimo statusą.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kornelijus Smilingis

**Kornelijus Smilingis** (g. 1999 m. balandžio 16 d.) – Lietuvos futbolininkas, vartininkas.

## Karjera
Sportuoti pradėjo Gargždų „Bangos“ jaunimo komandose. Vėliau Banga B komandoje. 

Nuo 2020 m. registruotas A lygos rungtynėms, tačiau debiutas įvyko 2021 m. spalio 29 d.
 
### [[FK Banga Gargždai|Gargždų „Banga“]]
#### 2020 m.
2020 m. pranešta, kad žaidėjas tęs karjerą Gargždų „Bangoje“, kuri 2020 m. sezone pateko į A lygą.

Ignas Driomovas buvo pagrindinis vartininkas; A lygoje K. Smilginis nesužaidė nė minutės, nes pagrindinis vartininkas gynė vartus visuose 20 mačų. (Dėl pandemijos per sezoną A lygoje kiekviena komanda sužaidė po 20 rungtynių.)

#### 2021 m. ''(debiutas [[A lyga|A lygoje]])''
2021 m. spalio 29 d. rungtynėse prieš „Riterių“ klubą vartininkas sulaukė savo šanso ir pakeitė pagrindinėje sudėtyje rungtynes pradėjusį Igną Driomovą. Sužaidė visą antrą kėlinį ir vartus išsaugojo „sausus“. Rungtynės baigėsi be įvarčių (0:0).

2021 m. lapkričio 19 d. rungtynėse prieš FC Džiugas žaidė startinėje sudėtyje ir praleido aikštęje visas rungtynes. Prasileido įvartį, o rungtynėse baigėsi lygiosiomis 1:1.

2022 m. kovo 19 d. A lygos rungtynėse prieš Jonavą užsidirbo raudoną kortelę ir buvo pašalintas iš aikštės.

2024 m. vasario mėn. tapo žinoma, kad futbolininkas lieka klube. Sezono pradžioje pagrindiniu vartininku buvo Mantas Bertašius. Pirmąsias A lygos rungtynes Kornelijus Smilingis sužaidė 2024 m. gegužės 26 d. prieš Alytaus „Dainavą“. namuose žaidę gargždiškiai patyrė triuškinantį pralaimėjimą rezultatu 0-3.

### FK „Transinvest“
2025 m. sausio 14 d. tapo žinoma, kad futbolininkas persikėlė į Vilniaus rajono „Transinvest“ klubą.

## Statistika
; A lygos ir Pirmos lygos statistika

Spalvų reikšmės: 
: Ekipa žaidė A lygoje;
: Pirmos lygos ekipa;

## Pasiekimai
; su FK „Banga“
*  **LFF taurės laimėtojas**: 2024 m.;

## Rinktinės


## Išnašos

## Nuorodos
* fkbanga.lt svetainė
* alyga.lt svetainė
* SOCCERWAY
* SOFASCORE
* Transfermarkt
* lietuvosfutbolas.lt
* Globalsportsarchive
* fkbanga.lt svetainė
Naujoji Akvitanija

**Naujoji Akvitanija** (, , ) – didžiausias Prancūzijos administracinis regionas, esantis Prancūzijos pietvakariuose. Sudarytas 2016 m. iš Akvitanijos, Limuzeno ir Puatu-Šarantos regionų. Užima 84 036 km² plotą – arba 1⁄8 šalies teritorijos – ir turi 5,96 mln. gyventojų.

Centras – Bordo. Vakaruose krantus skalauja Atlanto vandenyno Biskajos įlanka. Pietuose ribojasi su Ispanija. Šiaurėje ribojasi su Luaros krašto ir Centro-Luaros Slėnio regionais, rytuose – su Overgnės-Ronos-Alpių ir Oksitanijos regionais.

Regionas įkurtas pagal 2014 m. regionų pertvarkos planą. 2015 m. pabaigoje išrinkta regiono taryba.

## Departamentai
* Šaranta (*Charente*)
* Pajūrio Šaranta (*Charente-Maritime*)
* Korezas (*Corrèze*)
* Krezas (*Creuse*)
* De Sevras (*Deux-Sèvres*)
* Dordonė (*Dordogne*)
* Žironda (*Gironde*)
* Aukštutinis Vjenas (*Haute-Vienne*)
* Landai (*Landes*)
* Lo ir Garona (*Lot-et-Garonne*)
* Atlanto Pirėnai (*Pyrénées-Atlantiques*)
* Vjenas (*Vienne*)

## Taip pat skaitykite
* Akvitanija
* Limuzenas
* Oksitanija
* Puatu-Šarantos
* Prancūzijos regionai
* Akvitanai

## Išnašos
Šiaurės Vakarų teritorijų vėliava

**Šiaurės Vakarų teritorijų vėliava** – viena oficialių Kanados Šiaurės Vakarų teritorijų simbolių. Vėliava – stačiakampė, vertikaliai padalinta į tris juostas: mėlyna, balta, mėlyna. Centre įterptas Šiaurės Vakarų teritorijų herbas. Mėlyna spalva simbolizuoja teritorijų vandens telkinius, o balta – sniegą. Vėliava išrinkta 1968 m. paskelbtame konkurse. Jos kūrėjas –  Robert Bessant, aštuoniolikmetis iš Manitobos. Vėliava įteisinta 1969 m. sausį.

## Šaltiniai
Homo bodoensis

***Homo bodoensis*** – primatų (*Primates*) būrio, žmonių (*Homo*) genties išnykusi rūšis.

Rūšis gyveno Afrikos žemyne pleistoceno epochos pabaigoje prieš 774 000–129 000 metų ir buvo tiesioginiai žmonių (Homo sapiens) kilties protėviai. Tačiau ši rūšis nebuvo Eurazijos (neandertaliečių ir Denisovo) ar Afrikos (*Homo sapiens*) homininų bendras protėvis.

Pagal kaukolės dydį, ši rūšis yra žmonių pirmtakas, bet jos kaukolėje trūksta bruožų, kurie yra būdingi neandertaliečiams.

Pirmą kartą rūšis buvo aprašyta ir pristatyta žiniasklaidoje 2021 m. spalio mėnesį. Rūšies kaukolė aprašyta ne pagal naujausios fosilijos atradimą, bet iš naujo įvertinus jau anksčiau rastų fosilijų priklausymą vienai ar kitai rūšiai.

Visas rūšies pavadinimas ***Homo bodoensis*** reiškia žmogų iš Bodo. Pirmas genties žodis *‘Homo’* kilęs iš lotynų kalbos ir reiškia žmogų. Antras žodis *‘bodoensis’* kilo iš Bodo D’Ar vietovės, esančios prie Avašo upės, kur buvo rastos rūšies fosilijos, esančios Afarų įduboje (Etiopija). Šios fosilijos buvo rastos dar 1976 m. ir klaidingai iki 2021 m. buvo priskiriamos *[[Homo heidelbergensis]]*, bei *[[Homo rhodesiensis]]* rūšims.

## Šaltiniai
Zoran Dragić

**Zoranas Dragičius** (*Zoran Dragić*, g. 1989 m. birželio 22 d.) – Slovėnijos krepšininkas. Rungtyniauja atakuojančio gynėjo arbo lengvojo krašto puolėjo padėtyse.

Brolis Goranas Dragičius – irgi krepšininkas.

Karjerą pradėjo Liublianos „Ilirijos“ klube. Karjeros pradžioje rungtyniavo Slovėnijoje, bet 2012 m. prisijungė prie Malagos „Unicaja“ su kuria rungtyniavo du sezonus. 2014 m. persikėlė į NBA, Finikso „Suns“, kur sužaidė 6 varžybose. Paskui iškeistas į Majamio „Heat“, už kurį sužaidė dešimtyje varžybų. 2015 m. grįžo į Europą, kur žaidė „Eurolygos“ klubuose („Chimki“, „Olimpia“, „Anadolu Efes“), vėliau žemesnio pajėgumo Italijos, Vokietijos klubuose. 2020–2021 m. sezoną praleido Vitorijos „Baskonia“ („Eurolygoje“ rinko vid. 8,5 taško (51,1 % dvit., 28,4 % trit.), sugriebdavo 1,6 atšokusio kamuolio ir rinkdavo 6,8 naudingumo balo). Likęs be klubo, prasidėjus 2021–2022 m. sezonui paimtas į Kauno „Žalgirį“, bet po poros mėnesių atleistas.

2022 m. sausio prad=ioje pasirašė sutartį iki sezono pabaigos su Liublianos „Olimpija“ klubu.

Žaidė už Slovėnijos jaunimo rinktines, 2011 m. debiutavo nacionalinėje rinktinėje. Jai atstovavo 2011, 2013, 2015 m. Europos čempionatuose, 2014 m. pasaulio čempionate, 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse.

## Laimėjimai
* Slovėnijos krepšinio lyga: 2011, 2012, 2022 m.
* Slovėnijos krepšinio supertaurė: 2011, 2012 m.
* Turkijos krepšinio taurė: 2018 m.
* Italijos krepšinio taurė: 2017 m.
* Italijos krepšinio supertaurė: 2016, 2017 m.
* ACB lyga: 2020 m.

## Šaltiniai
Ercole Carletti

**Erkolė Karletis** (, 1877 m. lapkričio 6 d. Udinė, Italijos karalystė – 1946 m. gegužės 22 d. Udinė, Italijos karalystė) – friulų leksikografas, kritikas, rašytojas.

## Biografija
Gimė friulo ir istrės šeimoje Udinėje. 1895 m. gavo buhalterio diplomą ir įstojo į Venecijos aukštąjį komercijos ir ekonomikos mokslų institutą, kur 1899 m. įgijo prancūzų kalbos dėstytojo kvalifikaciją, o 1901 m. – aukštojo mokslo ekonomikos ir teisės diplomą. Romoje išklausė kursus administracijos studentams, 1902 m. dalyvavo prefektūrų buhalterių konkursuose ir užėmė aukščiausias vietas. Buvo paskirtas į Perudžos prefektūrą ir po dviejų mėnesių tapo savivaldybės buhalterijos vadovu. Būta ir kitokių darbo pasiūlymų, tačiau meilė kalbai, poezijai, muzikai, istorijai ir vietos tradicijoms jį susiejo su Udine ir Friuliu. 1907 m. vedė Liberą Campjeri. Antrojo pasaulinio karo metais šeima buvo pasitraukusi į Luką, o E. Karlečio biblioteka buvo išgrobstyta, 1924 m. pastatyta vila per bombordavimus nukentėjo.

E. Karletis buvo vienas svarbiausių 1919 m. įkurtos Friulų filologijos draugijos darbuotojų. Jis buvo šios draugijos iždininkas, jo administraciniai įgūdžiai buvo naudingi draugijai ir „Italų lingvistinio atlaso“ leidiniui, 1923–1924 m. E. Karletis ėjo Friulų filologijos draugijos vadovo pareigas, daugiau kaip 20 metų buvo šios organizacijos generalinis sekretorius. Tarpukariu jis domėjosi Friulio kraštoryra, liaudies tradicijomis, friulų kalba, krašto liaudies žiniomis ir istorija. 1921 m. leidžiamam rinkiniui rinko friulų liaudies dainas, o 1926 m. redagavo A. Cardinio dainų leidinį. E. Karletis prisidėjo prie Udinės friulų teatro kūrimosi, rašė teatrui tekstus. Priklausė „Strolic furlan“ redakcijai, publikavo daug straipsnių kalbotyros, literatūrologijos ir visuomeninio gyvenimo temomis. Prisidėjo prie 1935 m. išleisto friulų žodyno. E. Karletis žinomas kaip rašytojas ir poetas, jis buvo atviras savo meto literatūros naujovėms, pasižymėjo plačia literatūrine ir kalbine kompetencija. P. P. Pazolinis, kalbėdamas apie E. Karlečio poeziją, atkreipia dėmesį, kad E. Karletis Friulį myli kaip kolektyvinę, o ne kaip asmeninę tėvynę, nors jo eilės yra intymios ir galbūt šiek tiek skausmingos. Friulio tema E. Karlečio poezijoje labai ryški, suteikia kūriniams pusiausvyros. Pagal jo eiles yra sukurta muzikinių kūrinių.

## Išnašos

## Bibliografija
* E. Karlečio bibliografija
Vroclavo Śląsk (krepšinio klubas)

**Vroclavo „WKS Śląsk“** arba ***Vroclavo „[[Silezija]]“*** (pilnas pavadinimas *Wrocławski Klub Sportowy Śląsk Wrocław* = 'Vroclavo sporto klubas „Vroclavo Silezija“) – Lenkijos krepšinio klubas, Vroclavo „WKS Śląsk“ sporto klubo dalis.

1948 m. atidaryta krepšinio sekcija „Silezijos“ klube. Nuo to laiko tai tapo viena pajėgiausių Lenkijos krepšinio komandų. Ypač sėkmingas laikotarpis tęsėsi nuo 1998 iki 2002 m., kai Lenkijos čempionais tapo 5 kartus iš eilės. 2008–2009 m. dėl finansinių sunkumų Vroclavo „Śląsk“ iškrito į trečiąją Lenkijos lygą. Vėliau klubas kiek atsigavo, pakilo į II divizioną, o 2013–14 m. pasiekė elitinę lygą, bet 2016–2019 m. dėl finansinių sunkumų vėl atsidūrė žemesnėse lygose. Vroclavo „Silezija“ keletą kartų dalyvavo „Eurolygoje“, Europos taurėje, Koračo taurėje, bet ženklesnių pasiekimų tarptautinėje arenoje neturi.

## Laimėjimai
* Lenkijos krepšinio lyga: 1965, 1970, 1977, 1979, 1980, 1981, 1987, 1991, 1992, 1993, 1994, 1996, 1998, 1999, 2000, 2001, 2002, 2022 m.
* Lenkijos krepšinio taurė: 1957, 1959, 1972, 1973, 1977, 1980, 1989, 1990, 1992, 1997, 2004, 2005, 2014 m.
* Lenkijos krepšinio supertaurė: 1999, 2000 m.
* Lenkijos 1-oji krepšinio lyga (II div.): 2012–13 m.
* Lenkijos 2-oji krepšinio lyga (III div.): 2011–12, 2016–17 m.

## Lietuviai
* Dainius Adomaitis (2000–2003 m.)
* Gintaras Einikis (2001 m.)
* Tomas Pačėsas (2001–2002 m.)
* Andrius Giedraitis (2002–2003, 2008 m.)
* Kęstutis Marčiulionis (2002–2003 m.)
* Aivaras Kiaušas (2004–2005, 2007–2008 m.)
* Rimas Kurtinaitis (treneris, 2007–2008 m.)
* Saulius Kulvietis (2023–2024 m.)

## Šaltiniai
NGC 1052-DF2

**NGC 1052-DF2** – ultradifuzinė galaktika, esanti Banginio žvaigždyne. Nuo Žemės nutolusi 72 mln. šviesmečių. Amžius siekia apie 10 mlrd. metų.

Savo dydžiu ši galaktika primena Paukščių Taką, tačiau žvaigždžių joje 200 kartų mažiau. Kitaip nei būdinga spiralinėms galaktikoms, NGC 1052-DF2 neturi pastebimo centrinio regiono, spiralinių vijų ar disko. Visgi NGC 1052-DF2 nepanaši ir į elipsinę galaktiką. Šios galaktikos kamuoliniai spiečiai dvigubai didesni nei įprasta. Labiausiai ši galaktika išsiskiria tamsiosios medžiagos trūkumu: jos arba visai nėra, arba yra labai mažai (daugiausia 1/400 tiek, kiek įprastai būtų galima tikėtis esant).

Astronomų NGC 1052-DF2 galaktika dar praminta „perregimąja“ (), kadangi pro šią galaktiką galima aiškiai įžvelgti už jos esančias tolimas galaktikas.

## Išnašos
Varnininkų valsčius

**Varnininkų valsčius** (, nuo 1938 m. *Amtsbezirk Steinkirch*) – Rytų Prūsijos administracinis teritorinis vienetas, gyvavęs 1874–1945 m. dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje. Priklausė Pilkalnio apskričiai. Valsčiaus centras buvo Varnininkuose.

## Istorija
Suformuotas 1874 m. pagal 1872 m. priimtus „Apskričių nuostatus Prūsijos, Brandenburgo, Pomeranijos, Poznanės, Silezijos ir Saksonijos provincijoms“ iš 8 kaimo bendruomenių: Barškynų, Dagučių, Dagutėlių, Kybartų, Mažųjų Dagutėlių, Mažųjų Varnininkų, Varnininkų ir Verškepių.

Valsčius buvo pietinėje apskrities dalyje, Stalupėnų apskrities paribyje. Valsčiumi tekėjo Rausvė, Briedupė, Liepona ir Lobinis, šiauriniame pakraštyje telkšojo nedidelė Paniabalio pelkė.

1905 m. valsčiuje buvo 1486 gyventojai, iš jų 5 lietuviai (0,3 %). Didžiausios gyvenvietės 1939 m. buvo Dagučiai (348 gyv.), Mažieji Varnininkai (279 gyv.) bei valsčiaus centras ir bažnytkaimis Didieji Varnininkai (217 gyv.).

## Šaltiniai
Didieji Rytai

**Didieji Rytai** (, , ) – administracinis regionas šiaurės rytų Prancūzijoje. Įkurtas 2016 m. sujungus Elzaso, Šampanės-Ardėnų ir Lotaringijos regionus. Regionas tuomet, pagal 2014 m. Prancūzijos parlamento priimtą regionų pertvarkos reformą, gavo laikiną **Elzaso-Šampanės-Ardėnų-Lotaringijos** pavadinimą ().

Regionas yra išsidėstęs trijų upių baseinuose (Senos, Maso ir Reino) ir užima 57 433 km² plotą (penktas pagal dydį Prancūzijoje); apima dvi kalnų grandines (Vogėzus ir Ardėnus). Regionas ribojasi su Belgija, Liuksemburgu, Vokietija ir Šveicarija. 2017 m. jame gyveno 5 549 586 gyventojai. Prefektūra ir didžiausias miestas yra Strasbūras.

## Departamentai
* Ardėnai (*Ardennes*)
* Obas (*Aube*)
* Žemutinis Reinas (*Bas-Rhin*)
* Marna (*Marne*)
* Aukštutinė Marna (*Haute-Marne*)
* Aukštutinis Reinas (*Haut-Rhin*)
* Mertas ir Mozelis (*Meurthe-et-Moselle*)
* Mezas (*Meuse*)
* Mozelis (*Moselle*)
* Vogėzai (*Vosges*)

## Taip pat skaitykite
* Elzasas
* Lotaringija
* Elzaso-Lotaringijos žemė
* Šampanė
* Ardėnai
* Šampanė-Ardėnai
* Prancūzijos regionai

## Išnašos
Oksitanija (regionas)

**Oksitanija** (, ) – administracinis regionas Prancūzijos pietuose. Sudarytas 2016 m. iš Langedoko-Rusijono ir Pietų-Pirėnų regionų. Užima 72 724 km² plotą ir turi 5,9 mln. gyventojų (2017). Oksitanijos administracinis regionas apima Oksitanijos istorinės ir kultūrinės srities centrinę dalį.

Centras – Tulūza. Pietryčiuose krantus skalauja Viduržemio jūros Liono įlanka. Pietuose ribojasi su Ispanija ir Andora, vakaruose – su Naujosios Akvitanijos, šiaurėje – su Overnės-Ronos-Alpių, rytuose – su Provanso-Alpių-Žydrojo Kranto administraciniais regionais.

Regionas įkurtas pagal 2014 m. regionų pertvarkos planą. 2015 m. pabaigoje išrinkta regiono taryba (*Conseil régional*).

## Departamentai
* Arježas (*Ariège*)
* Odas (*Aude*)
* Averonas (*Aveyron*)
* Garas (*Gard*)
* Žeras (*Gers*)
* Aukštutinė Garona (*Haute-Garonne*)
* Aukštutiniai Pirėnai (*Hautes-Pyrénées*)
* Hero (*Hérault*)
* Lo (*Lot*)
* Lozeras (*Lozère*)
* Rytų Pirėnai (*Pyrénées-Orientales*)
* Tarnas (*Tarn*)
* Tarnas ir Garona (*Tarn-et-Garonne*)

## Taip pat skaitykite
* Langedokas-Rusijonas
* Pietūs-Pirėnai
* Oksitanija
* Prancūzijos regionai

## Išnašos
Giovanni Lorenzoni (1884)

**Džovanis Lorenconis** (, 1884 m. birželio 28 d. Gradiska d'Izoncas, Italijos karalystė – 1950 m. lapkričio 23 d. Kapriva del Friulis, Italija) – friulų kalbininkas ir poetas.

## Biografija
Gimė amatininkų šeimoje. 1904 m. Goricijos valstybinėje mokykloje gavo brandos atestatą. Goricijoje iki 1910 m. Provincijos kredito institute dirbo buhalteriu. 1907 m. Goricijoje įkūrė periodinį leidinį „Le nuove pagine“ (mėnesinis žurnalas apie Friulio kultūrą ir istoriją) ir šiam leidiniui vadovavo. Prenumeratorių buvo mažai, todėl po 5–o leidimo žurnalas nebebuvo spausdinamas, tačiau 1910 m. pradėtas leisti „Forum Iulii“, kuriame rašė pats Dž. Lorenconis ir jo bendražygiai. 1919 m. buvo įkurta Friulų filologijos draugija ir Dž. Lorenconis tapo pirmuoju jos pirmininku. Tarpukaryje jis su šeima išsikėlė į Insbruką, gavo stipendiją ir todėl turėjo galimybę Insbruko universitete studijuoti romanų filologiją. Kai prasidėjo Antrasis pasaulinis karas, Dž. Lorenconis kėlė kvalifikaciją Monpeljė, Prancūzijoje, o jo šeima atsidūrė Vagnos pabėgėlių stovykloje Štirijoje. Karo metais Italijos karo valdžia jį paskyrė eiti Sabotino komunos administratoriaus pareigas. Dirbo Goricijos srities mokyklų inspektoriumi ir direktoriumi, taip pat ėjo pedagogo pareigas Tolmine, Idrijoje, Tarvizijyje ir Čividale del Friulyje. 1938 m. Portugalijos universitete buvo paskirtas dirbti italų kalbos dėstytoju. Grįžo Italijon ir 1940 m. Katare, Belune ir Savonėje dirbo moksliniu vadovu, o 1945 m. pradėjo dirbti ministerijoje.

Dž. Lorenconis nusipelnė friulų kalbai, yra sudaręs pratybas ir vadovėlį. Jis yra parašęs darbų kalbotyros, toponimijos, folkloro ir filologijos temomis (išleido XVI a. friulų poeto Džuzepės Strasoldo kūrinių). Dž. Lorenconis buvo geras vertėjas iš prancūzų, vokiečių, slovėnų ir serbų-kroatų kalbų. Jis buvo ir poetas, nuo 1904 iki 1949 išleido keletą friuliškų eilėraščių rinkinių, vienijamų švelnaus ir harmoningo tono. Nors Dž. Lorenconis buvo puikiai literatūriškai pasirengęs, mieliau rinkosi tradicines kūrybos formas, išsivadavęs nuo intelektualinių rūpesčių, mėgavosi liaudies kalbos spontaniškumu. Pasak. A Čičerio, Dž. Lorenconio poezija yra „labiau paguodžiančio nei probleminio pobūdžio“. Dž Lorenconis yra parašęs ir prozos kūrinių, o pagal jo eilės yra sukurta dainų.

## Išnašos

## Bibliografija
* Dž. Lorenconio bibliografija
Žemyninė Prancūzija

**Žemyninė Prancūzija** arba **Metropolinė Prancūzija** ( arba *la Métropole*), taip pat žinoma kaip **Europinė Prancūzija** () – Prancūzijos teritorija, kuri geografiškai yra Vakarų Europoje. Šis bendras pavadinimas europiniams Prancūzijos regionams yra vartojamas kasdieniame gyvenime Prancūzijoje, tačiau neturi jokios administracinės reikšmės. Iš tiesų, Prancūzijos užjūrio regionai turi tokį patį administracinį statusą kaip ir žemyniniai. Žemyninė Prancūzija apima žemyninę Prancūzijos dalį ir Korsiką. 

Priešingai, Prancūzijos užjūrio valdos yra bendras visų Prancūzijos teritorijų, esančių už Europos ribų, pavadinimas. Žemyninė ir Užjūrio Prancūzija kartu sudaro Prancūzijos Respubliką. Žemyninė dalis užima 551 500 km² (įskaitant 1 530 km² vidaus vandenis) teritoriją arba nuo bendro kiekio 82,0 % Prancūzijos teritorijos, 3,3 % išskirtinės ekonominės zonos (IEZ) ir 95,9 % Prancūzijos Respublikos gyventojų.  Kai kurios nedidelės Prancūzijos dalys (pavyzdžiui, Serdanija) yra Pirėnų pusiasalio dalis.

Užjūrių Prancūzijoje žmogus iš žemyninės Prancūzijos dažnai yra vadinamas *métro*, žodžio *métropolitain * trumpiniu.

## Šaltiniai
Budrių seniūnija

**Budrių seniūnija** iki XX a. vidurio yra buvusi:

* dabartiniame Kretingos rajone,
* dabartiniame Skuodo rajone.
Narašai

**Narašai** (, ) – bažnytkaimis vakarų Baltarusijoje, Ščiutino rajone (Gardino sritis), 30 km į šiaurės vakarus nuo Ščiutino. 111 gyventojų (2010). Yra kultūros namai, biblioteka, Šv. Mykolo cerkvė, pastatyta 1860 m.

## Istorija

Kaime nuo XIX a. pabaigos  iki I pasaulinio karo buvo Dubičių valsčiaus centras.

## Šaltiniai
Žukausko ąžuolas

**Žukausko ąžuolas** – ąžuolas, augantis Skuodo rajone, Aleksandrijos seniūnijoje, Kalnėnų kaime. Jis yra Skuodo rajono savivaldybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas. Auga šalia kelio , netoli sankirtos su keliu , pusiaukelėje tarp Gėsalų ir Ylakių, į pietus nuo Izidoriaus Navidansko parko. Informaciniu ženklu nepažymėtas.

Ąžuolo pavadinimas kilo nuo netoliese esančios sodybos savininko, kuris rūpinosi ąžuolu, vardo.

Žukausko ąžuolas paskelbtas rajoninės reikšmės saugomu medžiu 1985 m. Medžio aukštis 32 m, kamieno apimtis 1,3 metro aukštyje 4,25 m.
## Šaltiniai
Igor Grosu

**Igoris Grosu** (; g. 1972 m. lapkričio 30 d.) – Moldavijos politikas, nuo 2021 m. kovo 23 d. einantis šalies parlamento pirmininko pareigas. Politinės partijos „Veiksmas ir solidarumas“ vadovas.

## Biografija
1990–1995 m. studijavo Valstybiniame Moldavijos universiteto istorijos fakultete.

Nuo 2019 m. kovo mėnesio – Moldovos parlamento narys. Majai Sandu laimėjus valstybės prezidento rinkimus, 2020 m. tapo „Veiksmas ir solidarumas“ partijos vadovu.

Vedęs, turi 3 vaikus. Moka rusų, rumunų ir anglų kalbas.

## Šaltiniai
Prancūzijos politinė sistema

**[[Prancūzija]]** yra pusiau prezidentinė respublika. Jos vyriausybės vadovas – ministras pirmininkas, kurį paskiria prezidentas. Valstybės vadovas – prezidentas – renkamas per tiesioginius rinkimus.

Prancūzijos teritorija suskirstyta į 18 administracinių regionų – 13 žemyninės Prancūzijos regionų (Europoje) ir 5 užjūrio regionus. Visi penki užjūrio regionai ir San Martenas (Prancūzijos teritorija Karibuose) laikomi ES dalimi (jie turi atokiausių regionų statusą).

Prancūzijos miestas Strasbūras yra vienas iš trijų miestų, kuriuose įsikūrusios oficialios Europos Sąjungos institucijų būstinės. Kiti du tokie miestai yra Briuselis ir Liuksemburgas.

## Aukščiausiosios valdžios institucijos
Pagal 1958 m. konstituciją Prancūzija – pusiau prezidentinė respublika. Valstybės vadovas ir vyriausiasis kariuomenės vadas – 5 metams tiesiogiai renkamas prezidentas (gali būti renkamas ne daugiau kaip 2 kadencijoms iš eilės). Vykdomoji valdžia priklauso prezidentui ir vyriausybei, kuriai vadovauja prezidento skiriamas ministras pirmininkas. Vyriausybės narius rekomendavus ministrui pirmininkui skiria prezidentas, vyriausybę tvirtina ir gali paleisti Nacionalinis Susirinkimas.

Įstatymus leidžia 2 rūmų Parlamentas (*Parlement*), kurį sudaro vietos rinkimų apygardoms atstovaujantis 5 metams tiesiogiai renkamas Nacionalinis Susirinkimas (*Assemblée Nationale*) ir specialios kolegijos, turinčios apie 150 000 vietos rinkėjų, 6 metams renkamas Senatas (*Sénat*). Abejų rūmų narių posėdžiai balsuojant dėl Konstitucijos pataisų ar klausantis prezidento kalbų vadinami Kongresu (*Congrès*). Nacionalinį Susirinkimą sudaro 577, Senatą – iki 348 narių, kurių pusė atnaujinama kas 3 metai. Iki 2004 m. Senatas buvo renkamas 9 metams, jį sudarė 321 narys, trečdalis jų buvo atnaujinama kas 3 metai. Nacionalinis Susirinkimas turi daugiau galių nei Senatas.

## Vietos valdžia
22 regionams vadovauja 4 metams tiesiogiai renkamos regionų tarybos ir jų prezidentai, 96 departamentams – 6 metams tiesiogiai renkamos generalinės tarybos (visose apie 4000 narių) ir jų prezidentai, apie 36 000 komunų – 6 metams tiesiogiai renkamos savivaldos tarybos ir merai.

## Teismų sistema
Vykdomajai valdžiai pataria ir kaip paskutinės instancijos administracinis teismas veikia Valstybės Taryba (*Conseil d’État*), kuriai vadovauja ministras pirmininkas ir sudaro aukšti valstybės pareigūnai. Teismų sistemą sudaro Konstitucinė Taryba, Aukščiausiasis teisingumo, Kasacinis, Audito, Konfliktų, administraciniai, civiliniai, komerciniai, kriminaliniai, tarpiniai apeliaciniai, žemesnieji teismai. Jų veiklą prižiūri Teisėjų taryba.

## Šaltiniai
Gianfranco D'Aronco

**Džanfrankas D’Aronkas** (, 1920 m. spalio 19 d. Udinė, Italijos karalystė – 2019 m. gruodžio 3 d. Udinė, Italija) – friulų politikas, kalbininkas ir akademikas.

## Biografija
Inteligentas, iš jaunystės atsidavęs Friulio autonomijos idėjai, buvo įstojęs į Friulų filologijos draugiją, čia susipažino su Ticianu Tesitoriu. Su juo jau 1945 m. priklausė Friulio autonomijos asociacijai, o 1947 m. sausio 19 d. ją teisiškai įkūrė. T. Tesitoris (vėliau išrinktas į Steigiamąjį susirikimą) drauge su kitais friulų intelektualais, pavyzdžiui, su P. Pazoliniu ir Č. Ermakora, subūrė Friulų liaudies judėjimą dėl regioninės autonomijos. 1950 m. jis įstojo į Krikščionių demokratų partiją, o santykiai su 1966 m. įsteigta Friulio autonomijos šalininkų partija „Movimento Friuli“ buvo permainingi.

Dž. D’Aronkas dalyvavo ilgame ginče dėl autonominio Friulio–Venecijos Džulijos regiono konstitucijos, kuriame figūravo priešingi Friulio ir Triesto autonomijos atvejai. 2005 m. jis kartu su kitais įkūrė „Comitât pe autonomie e il rilanç dal Friûl“ ir tapo šio Friulio autonomijos komiteto pirmininku.

Drauge jis pradėjo universiteto dėstytojo karjerą, dėstytojavo Milane, Padujoje ir Trieste, čia jis tapo liaudies tradicijų istorijos ir romanų filologijos profesoriumi.

1983 m. trimis tomais išleido „Niekada negimęs Friulis: dvidešimt metų kovų už autonomiją, 1945–1964“. Tapęs pensininku grįžo į aktyvią politiką: priėmė kvietimą eiti Šiaurės Friulio lygos garbės pirmininko pareigas, kurį jam 10–ajame dešimtmetyje pateikė P. Fortaninis, o 2000 m. jis kreipėsi į S. Čekotį, Friulio–Venecijos Džulijos prezidentą. 2005 m. jis vėl buvo naujai suformuoto Friulio autonomijos ir atnaujinimo komiteto (Comitato per l’autonomia e il rilancio del Friuli) pirmininkas.

Sulaukęs 99 metų Džanfrankas D’Aronkas mirė 2019 m.

## Išnašos

## Bibliografija
* Dž. D’Aronko bibliografija