open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Harpijos (mitologija)

**Harpijos** ( – „griebiančios“) graikų mitologijoje – gražios sparnuotos moterys, pusiau paukščiai pusiau moterys, vykdančios Finėjui Dzeuso skirtą bausmę – vogti jo maistą. Taip pat žinomos iš susidūrimo su argonautais. Vėliau susiformavęs harpijų įvaizdis – bjaurios sparnuotos moterys aštriais nagais – liko iki šių dienų.

Harpijos – Elektros ir Taumo dukterys, Iridės seserys. Hesiodo „Teogonijoje“ jos vaizduojamos kaip dvi „gražių plaukų“ būtybės.
 
Finėjas, Trakijos karalius, turėjęs pranašystės dovaną. Dzeusas supyko ant Finėjo, kadangi šis per daug atskleidė ateities. Jį apgyvendino saloje ir nubaudė tuo, kad jo maistą, dar prieš paragaujant, harpijos vogdavo tiesiog iš rankų. Tai tęsėsi tol, kol atvyko Jasonas ir argonautai. Boreidai, kurie irgi galėjo skraidyti, nuvijo harpijas nuo Finėjo, bet jų neužmušė, kadangi gavo žinią iš Iridės, kad harpijos daugiau nebetrukdys Finėjui. Atsidėkodamas Finėjas argonautams papasakojo, kaip praplaukti Simplegades – besitrankančias uolas. (Ovidijus XIII, 710; Vergilijus III, 211, 245).

Pirminė šio mito versija, laikui einant ir daug kartų perpasakojant, pasikeitė. Naujose versijose harpijos ne tik pavogdavo maistą, bet ir jį suteršdavo, padarydamos nebevalgomu. Taip pat pakito pačių harpijų išvaizda – jos tapo pabaisomis, skleidė ligas ir nešvarumus.

Šios naujosios, pagiežingos, žiaurios ir agresyvios harpijos grobdavusios žmones ir kankindavusios Tartare. Jos gyveno Strofadijoje. Harpijos taip pat dažnai vaizduojamos kaip naikinančios vėjo jėgos personifikacijos. Tradiciškai harpijos yra trys seserys (vietoje Hesiodo dviejų): Aelo (Aello) („audros greitis“), Celaeno („tamsa“), dar žinoma kaip Podargė („greitakojė“), ir Okipetė („greitas sparnas“).

Vergilijus vaizduoja, kaip Enėjas susitiko harpijas Strofadijoje, jos vėl grobdavusios maistą nuo šventinių trojėnų stalų, nes Kelaeno juos prakeikė, tardama: trojėnai bus tokie alkani, kad net suvalgys savo stalus, kol pasieks kelionės galą. Trojėnai išsigandę pabėgo.

## Literatūra
* Apolonijas Rodietis. Argonautika. Iš sen.graikų k. vertė Audronė Kudulytė-Kairienė. Vilnius, Mintis, 2012, II knyga, 178–536.
Harpijos

**Harpijos** gali reikšti:
* Mitologines būtybes – Harpijos (mitologija);
* Plėšrųjį paukštį – Harpija (paukštis);
* Kuoduočių drugių pošeimis – Harpijos (drugiai) (*Heterocampinae*).
Ariadnė

**Ariadnė** () graikų mitologijoje – Kretos karaliaus Mino ir Pasifajos duktė.

Suviliota Tesėjo, padėjo jam išeiti iš Labirinto, įdavusi siūlų kamuolį, kurį Tesėjas vyniojo, įėjęs į Labirintą, ir pagal jį sugrįžo. Po savo žygio Tesėjas ją paliko miegančią Nakso saloje, kur ji tapo Dionizo žmona ir susilaukė Oinopiono. Pasak kitos legendos, ji mirė nubausta Artemidės.
Ajaksas

**Ajaksas Didysis** (**Ajantas**, **Ajantas telamonidas**) (sen. graikų Αἴᾱς) – Salamino salos karaliaus Telamono ir Peribojos sūnus, salaminiečių kariuomenės prie Trojos vadas. Prie Trojos atvyko su dvylika laivų.

Homero „Iliadoje“ – Ajaksas galingiausias po Achilo achajų (graikų) herojus. Pagal Homerą, jis buvo milžiniško ūgio, žymiai aukštesnis už kitus vyrus, pats galingiausias karys, vertas Hektoro. 
Kai įsižeidęs Achilas pasitraukė iš kovos su trojėnais, graikai labiausiai pasitikėjo Ajaksu. Kartą jam teko ginti vienam pasitraukiančių graikų užnugarį. Jam teko kautis su Hektoru dvikovoje. Jų kova užtrukusi visą dieną. Kovos metu Hektoras buvo tik lengvai sužeistas ir abu didvyriai išsiskyrė su tarpusavio pagarba. 

Jis taip pat buvo pagrindinis herojus ginant nukauto Patroklo palaikus. Vėliau, Achilui žuvus, Ajaksas pridengė Menelają, Odisėjo draugą, tam kad Achilo kūno atsiėmimas nepareikalautų papildomų graikų aukų. Šermenyse pagal paprotį tie, kurie atsiimant kūną manė įdėję daugiausia pastangų ir pretendavo į žuvusiojo turtą, turėjo savo nuopelnus įrodyti žodinėje dvikovoje. Čia Ajaksas susirungė su Odisėju ir achajų kariuomenės vadai jo ginklus atidavė ne Ajaksui, o Odisėjui, nes jis buvo labiau įgudęs kalbėti. Nors Ajaksas nusileido, tačiau dėl to buvo labai įžeista jo savimeilė. Todėl jis norėjo išžudyti achajų vadus. Tačiau Atėnė aptemdė Ajaksui protą ir jis išžudė galvijų bandą, laikydamas juos achajų vadais. Atsigavęs po šio priepuolio jis nusižudė iš gėdos, nuslopinęs žmonos ir draugų budrumą. Agamemnonas nusprendė jo kūną ne sudeginti, bet palaidoti Retijo kyšulyje. (Šią dramą vaizduoja Sofoklio drama „Ajaksas“.) Tačiau net ir mirusiųjų požemio karalystėje Ajaksas negali pamiršti, kad Odisėjas neteisėtai gavo Achilo šarvus, todėl niūriai tyli, kada Odisėjas bandė jį prašnekinti. Jis buvo laikomas didvyriu, Salamino agoroje stovėjo jo šventykla. 

## Literatūra
Euripilas

Graikų mitologijoje Euripilo vardu buvo vadinami trys skirtingi žmonės:
* **Euripilas** – Telefo ir Astiochės sūnus, vadovavęs kretiečių kariuomenei, paskutinis trojėnų sąjungininkas, atėjęs Priamui į pagalbą, Trojos karui besibaigiant. Pagal Homero „Odisėją“ jo motiną Astiochę, Priamo seserį brolis papirko labai brangiu auksiniu daiktu, kad leistų Euripilui vykti į karą. Astiochė priėmė dovaną ir išleido sūnų, nors žinojo, kad dievai yra lėmę jam negrįžti gyvam iš karo. Euripilą nužudė Achilo sūnus, Neoptolemas arba kitaip Piras.
* **Euripilas** – Testijo ir Euritemidės sūnus. Jis dalyvavo Kalidonijos šerno medžioklėje, kurios metu įžeidė Atalanta ir buvo užmuštas Meleagero.
* **Euripilas** – Tesalijos karalius, kovojęs graikų pusėje.
Egistas

**Egistas** (**Aigistas**) graikų mitologijoje – Tiesto ir jo dukters Pelopijos (nepažinusios tėvo) sūnus, Agamemnono pusbrolis. 

Po išniekinimo Pelopija ištekėjo už Atrėjo, o gimusį vaiką liepė išmesti. Tačiau Egistą surado piemenys ir išmaitino ožkos pienu. Vėliau Mikėnų karalius Atrėjas nepažindamas Egisto jį suaugusį priėmė į šeimą ir liepė jam nudurti kalėjime esantį tėvą Tiestą. Egistas pažino savo tėvą ir vietoj jo nudūrė Atrėją, o Mikėnų valdžią atidavė tėvui.

Mirus Tiestui Atrėjo sūnūs Agamemnonas ir Menelajas išvijo sostą užėmusį Egistą. Valdyti Mikėnus pasiliko Agamemnonas.

Agamemnonui išvykus į Trojos karą Egistas susidėjo su jo žmona Klitemnestra ir užėmė Mikėnų sostą. Iškilmingai sutikęs grįžtantį iš karo Agamemnoną ir jį su meiluže nužudęs. Septynerius metus Egistas buvo Mikėnų valdovas; aštuntais metais Agamemnono sūnus Orestas ir jo žmona Elektra, parvyko į tėviškę ir nužudė abu – Egistą ir Oresto motiną Klitemnestrą.  

## Literatūra
Euritas

Graikų mitologijoje **Euritas** dažnas vardas:
* Echalijos miesto (Tesalijoje) karalius, garsus šaulys. Jolės ir Ifito tėvas, kuris gavo dovanų lanką iš paties Apolono. Jis iššaukė Apoloną į varžybas ir už tokį akiplėšiškumą turėjo mirti anksčiau laiko. Mirdamas Euritas paliko dieviškąjį lanką savo sūnui Ifitui, o tas vėliau padovanojo jį Odisėjui. Su šituo lanku grįžęs Odisėjas iššaudė Penelopės jaunikius.
* Gigantas, miręs nuo Dioniso tirsto (lazdos).
* Argonautas, Hermio sūnus.
* Hipokoonto sūnus, kurį kartu su tėvu ir broliais nukovė Heraklis.
* Aktoro (arba Poseidono) ir Molionės sūnus, Kteato brolis. Augėjo giminaitis. Abu su broliu vad. molionidais. Euritą su broliu dvyniu nukovė Heraklis.
* Hipaso sūnus, dalyvavęs Kalidono šerno medžioklėje. *(gali būti [[Euritionas]])*
* Dalyvavo Kentauromachijoje, kovoje tarp kentaurų ir lapitų. *(gali būti vienas iš anksčiau minėtų)*

## Išnašos
Tifonas

**Tifonas** graikų mitologijoje – Gajos ir Tartaro sūnus, monstras, šimtagalvė baidyklė.
Tifonas įvardijamas kaip didžiausias Olimpo dievų priešas. Kai Echidna kartu su Tifonu užpuolė Olimpo kalną, Dzeusas juos nugalėjo. Tifonas Dzeuso buvo įkalintas žemės gelmėse po Etnos kalnu arba Tartare. Audros, ugnikalnių išsiveržimai ir žemės drebėjimai esą supančioto Tifono judesių rezultatas.

## Vaikai
Tifono ir Echidnos palikuonys:
# Gerionas
# Nemėjos liūtas
# Cerberis
# Ortras
# Ladonas
# Chimera
# Sfinksas
# Lernos Hidra
# Etonas

## Kitose religijose
Vėlesniuose laikuose helenistiniai rašytojai Tifoną identifikuoja su egiptiečių Setu, krikščionybės mokslininkai – su archangelu Sandalfonu.
Echidna

**Echidna** gali reikšti:
* Graikų mitologijoje Echidna – „Visų monstrų motina“;
* Trumpasnapė echidna, arba echidna (*Tachyglossus aculeatus*) – kloakinių (*Monotremata*) šeimai priklausantis gyvūnas.
Harpija (paukštis)

**Harpija** (*Harpia harpyja*) – plėšrus vanaginių (*Accipitridae*) šeimos paukštis, su pilkomis, juodomis ir baltomis plunksnomis ir ilga dryžuota uodega. Turi dvigubą skiauterę, stiprų snapą ir labai storas, galingas kojas. Tai labai stambus paukštis, sveria 4-9 kg, ištiesti sparnai yra daugiau kaip 2 metrai. Harpija labai vikri, todėl gali skraidyti tarp medžių viršūnių ir gaudyti grobį. Gaudo tinginius, gyvates, driežus, papūgas ir net beždžiones. 

Gyvena Meksikos pietinėje dalyje ir paplitusi iki Pietų Amerikos centrinės dalies. Lizdą suka aukštai medžiuose. Dažnai tupi ant nudžiuvusių šakų ir stebi žemiau esančią lają bei ieško grobio. Šio paukščio populiacija nyksta, kadangi kertami miškai ir ardomos natūralios jų gyvenimo buveinės.

## Šaltiniai
Iris

:
* Rainelė (*Iris*) – akies priekinės dalies raumeninė diafragma, reguliuojanti į akį patenkantį šviesos srautą;
* Vilkdalgis (*Iris*) – vilkdalginių šeimos augalų gentis.
Fobas (palydovas)

**Fobas** – didžiausias ir arčiausias iš dviejų Marso gamtinių palydovų, pavadintas senovės graikų mitologijos baimės dievo vardu. Fobas buvo Arėjaus (romėnų mitologijoje atitikmuo – Marsas) sūnus. Fobo orbita yra artimiausia planetai iš gamtinių palydovų, žinomų Saulės sistemoje. Jis skrieja nutolęs mažiau nei 6000 km nuo Marso paviršiaus. Jis taip pat vienas iš mažiausių gamtinių palydovų Saulės sistemoje.

## Atradimas

Anglų rašytojas Džonatanas Sviftas (1667–1745), 1726 m. išleisto kūrinio „Guliverio kelionės“ trečiojoje dalyje aprašo skraidančią Laputos salą, kurios astronomai labai tiksliai nuspėję Marso palydovų skaičių ir orbitas. Kūrinys išleistas daugiau nei prieš šimtą metų iki Marso palydovų atradimo.

Fobą 1877 m. rugpjūčio 18 d. *US Naval Obervatory* Vašingtone atrado amerikiečių astronomas Asafas Holas.
Tai įvyko apie 9 val. 14 min. Grinvičo laiku. Tas pats astronomas atrado ir kitą Marso palydovą Deimą.

Pavadinimą šiam palydovui pasiūlė Henris Madanas (1838–1901) iš Itono koledžo (D. Britanija).

Fobą iš arti nufotografavo *[[Mariner 9]]* (1971 m.), *[[Viking 1]]* (1977 m.), *[[Fob 2]]* (1988 m.), *[[Mars Global Surveyor]]* (1998 ir 2003 m.) ir *[[Mars Express]]* (2004 m.) kosminiai aparatai.

## Orbitos charakteristikos

Fobas orbita aplink Marsą apskrieja greičiau, nei Marsas apsisuka apie savo ašį. Jis pateka planetos vakaruose, tolygiai juda dangaus skliautu ir po 4 val. 15 min. (arba mažiau) nusileidžia rytuose. Tai įvyksta du kartus per dieną kas 11 val. 6 min. Fobas yra taip arti Marso paviršiaus, kad jo neįmanoma stebėti esant planetoje už 70,4° platumos (Fobas čia būna žemiau horizonto).

Tokia artima Marsui Fobo orbita reiškia, kad Fobas galimai „nukris“ ant planetos paviršiaus arba bus sunaikintas. Apskaičiuota, kad per 100 metų Fobas 1,8 metru priartėja prie Marso ir per 50 milijonų metų jis pasieks Marso paviršių arba suskils ir taps planetos žiedais.

Žiūrint iš Fobo, Marsas būtų 6400 kartų didesnis ir 2500 kartų ryškesnis nei Žemė, žiūrint į ją iš Mėnulio.

## Fizinės charakteristikos
Fobas yra nesferinės figūros, jo matmenys 27 × 21,6 × 18,8 km. Turi nemažai kraterių, kurių didžiausias Stickney krateris, pavadintas mergautinės Fobo atradėjo žmonos pavarde. Fobas išraižytas griovių ir ruožų, panašių į kanjonus, kurie yra 30 m gylio, 100–200 m pločio ir iki 20 km ilgio.

Fobas yra tamsus dangaus kūnas, manoma, kad jis sudarytas iš C-tipo medžiagų, kurių pagrindas anglis. Jis panašus į C-tipo asteroidus iš asteroidų žiedo, esančio tarp Marso ir Jupiterio planetų. Be viso to, Fobo tankis yra per mažas, kad jis būtų gryna ir ištisinė uola. Manoma, kad jis sudarytas iš uolų ir ledo. TSRS kosminis aparatas *Fob 2* aptiko silpną bet nuolatinį dujų iš Fobo išsiskyrimą. Deja, *Fob 2* buvo prarastas prieš nustatant šių išsiskiriančių medžiagų sudėtį. Iš paskutinių *Mars Global Surveyor* nuotraukų nustatyta, kad Fobo paviršius padengtas apie 1 metro storio dulkių sluoksniu, panašiu į Mėnulio.

Labiausiai tikėtina, kad Fobas yra asteroidas iš Saulės sistemos asteroidų žiedo, kuris pateko į Marso gravitacijos lauką.
Conus

**Conus** gali reikšti:

* Kūgeniai, arba slovės () – kūgeninių (*Conidae*) šeimos pilvakojų moliuskų gentis.
* Kankorėžis (, *strobilus*) – plikasėklių augalų dauginimosi organas.
Chimera

**Chimera** (graikiškai *Χιμαιρα*, Khimaira; lotyniškai *Chimæra*) graikų mitologijoje – viena iš Tifono ir Echidnos palikuonių. Chimeros aprašymai skiriasi: pasak vienų ji turėjusi ožio kūną, gyvatės ar drakono uodegą ir liūto galvą; pasak kitos versijos chimera turėjusi tiek ožio, tiek liūto galvas bei gyvatės uodegą. Visuose aprašymuose minima, kad ji alsavo ugnimi iš vienos ar daugiau savo galvų.

Nors yra daugybė mito genealogijų, tačiau pagal vieną iš versijų, ji su savo broliu Ortu pagimdė Sfinksą ir Nemėjos liūtą.

Chimerą nugalėjo Belerofonas, padedamas sparnuotojo žirgo Pegaso, įsakius Likijos karaliui Iobatui. Chimeros žūties aprašymai skiriasi: pagal vienus Belerofonas tiesiog perdūrė ją ietimi, pagal kitus ant ieties smaigalio Belerofonas pritaisė švino gabalą, kuris nuo Chimeros ugninio alsavimo išsilydė ir taip ją pražudė.

Mitai apie Chimerą yra Apolodoro bibliotekoje (1 knyga), Vergilijaus Eneidoje (6 knyga), Homero Iliadoje (6 knyga), Ovidijaus Metamorfozėse (4 knyga) ir Hesiodo Teogonijoje.
Taumas

**Taumas** (, kilm. *Θαύμαντος* 'stebuklas') – jūros dievas graikų mitologijoje. Jis buvo Ponto ir Gajos sūnus. Su Elektra Taumas susilaukė harpijų, Hidaspės ir Iridės.

Taumas taip pat buvo kentauro vardas.
Boreidai

**Boreidai** graikų mitologijoje – Kalaisas ir Zetas, Borėjo su Oreitija sūnus. Borėjas buvo šiaurės vėjo dievas, o Oreitija – Atėnų karalio Erichtėjo dukra. Boreidai buvo sparnuoti ir galėjo skraidyti kaip ir jų tėvas.

Jie buvo argonautai ir suvaidino lemiamą vaidmenį gelbėjant Finėją nuo harpijų. Boreidai nuvijo harpijas, bet jų neužmušė, kadangi vaivorykštės deivė Iridė, harpijų sesuo, pažadėjo, kad jos daugiau netrukdys Finėjui. Atsidėkodamas Finėjas pasakė argonautams kaip išvengti Simplegdžių.

## Literatūra
* Apolonijus Rodijus, „Argonautika“ I, 211–233.
Gausybės ragas

**Gausybės ragas** – gerovės ir turto simbolis graikų mitologijoje. Dažnai žinomas kaip **kornukopija** (iš  'gausybės ragas'). Analogas suomių mitologijoje žinomas **Sampo** vardu. Gausybės ragas pirmą kartą paminėtas V a. pr. m. e.

Graikų mitologijoje, Amaltėja buvusi nimfa arba ožka, kurios vienas iš ragų ir buvo Kornukopija, išauginusi Dzeusą. Dzeusas atsidėkodamas nimfai už jos rūpestį atidavė jai Gausybės ragą. Gausybės rago turėtojas iš jo gaudavo viską ko tik panorėdavęs. Taip kilo legenda apie Gausybės ragą arba Kornukopiją. Iš pradžių gausybės ragas buvo vaizduojamas kaip ožkos ragas pripildytas vaisių ir gėlių. Dievybės, ypač Fortūna, buvo vaizduojama kartu su Gausybės ragu. Daug modernesniame vaizdavime ragas vaizduojamas kaip panašios į ragą formos pintinė su vaisiais ir daržovėmis.

## Šaltiniai
Sampo

Terminas **Sampo** turi keletą reikšmių:

# Mitologijoje – Sampo - mitinės girnos, gausybės ragas;
# Finansų grupė Sampo grupė;
# Lietuvos bankas Sampo bankas.
Oreitija

**Oreitija** graikų mitologijoje – Atėnų karaliaus Erechtėjo dukra. Ji buvo pagrobta Borėjo, šiaurės vėjo dievo. Su Borėju susilaukė trijų vaikų: Chionės, Zeto ir Kalaiso, žinomų kaip boreidų, vėliau tapusių argonautais. Oreitija turėjo dvi seseris, Kreusą ir Prokriją (*Prokris*).

## Kiti veikėjai
Graikų mitologijoje tuo pačiu vardu minimi dar trys veikėjai:  
* Nereidė;
* Oreitija, nimfa, Adonio senelė;
* Kekropso duktė, Makedno žmona, Europo motina.
Achelojus

**Achelojus**, **Achelojas** ( 'tas, kuris nuplauna rūpestį') graikų mitologijoje – upės dievas ir didžiausia upė Graikijoje, todėl jis taip pat buvo vyriausias tarp visų upių dievybių. Jis buvo vyriausias Okeano ir Tetijos vaikas. Achelojus buvo Kalidono karaliaus Oenėjo dukters Dejaneiros gerbėjas, bet buvo nugalėtas Heraklio, kuris ją ir vedė. Jis taip pat laikytas audros dievu.

Achelojus su Terpsichore yra najadžių, vadinamų **achelojidėmis**, tėvai. Trys iš jų, vadinamos sirenomis, buvo Persefonės palydovės. Kai Persefonę pagrobė Hadas, jos buvo paverstos paukščiais, kad padėtų surasti deivę.

## Vaizdavimas

Sofoklis aprašo, kad Achelojus buvo tris kartus atėjęs prašyti Dejaneiros rankos, kiekvieną kartą įgaudamas vis kitokią išvaizdą. Pirmą kartą jis atėjo kaip klajojantis bulius, antrą – kaip besiraitanti margaspalvė gyvatė, trečią – kaip vyras su jaučio veidu, gąsdinančia išvaizda.

Bulius, gyvatė ir Minotauras – visi jie yra siejami su Gaja, žemės deive. Achelojus taip pat vaizduojamas žilaplaukiu seniu su ragais.

## Mitai
* Kai Heraklis nugalėjo Achelojų, jis pasiėmė vieną iš jo ragų. Vėliau Achelojus atgavo savo ragą, išsikeisdamas į vieną iš Amaltėjos ragų. Haraklis jį atidavė najadėms, kurios jį pavertė Kornukopija, gausybės ragu.
* Achelojo upės žiotys buvo ta vieta, kurioje Alkmajonas rado ramybę nuo erinijų persekiojimo. Achelojus pasiūlė jam Kalirhoję, savo dukterį, jeigu jis atgaus Erifilės, savo motinos, drabužius ir brangenybes, kurias ji vilkėjo, kai pasiuntė mirti savo vyrą Amfiarają. Alkmajonas turėjo atgauti drabužius iš karaliaus Fegėjo, kuris pasiuntė savo sūnus užmušti Alkmjoną .
* Pagal vieną mitą, Achelojus atsirado iš Niobės ašarų, kai ši pabėgo į Sipilono kalną po savo vyro ir vaikų žūties.

## Išnašos
Mikėnai

**Mikėnai** (mikėn. gr. 𐀘𐀏𐀙𐀂 *Mu-ka-na-i*, ) – Senovės Graikijos miestas šiaurės rytų Peloponese. II tūkstantmečio pr. m. e. antrojoje pusėje buvo Mikėnų kultūros centras. Miestas buvo apgyvendintas achajų, o po dorėnų įsiveržimo prarado savo reikšmę. Kalvos viršūnėje stovėjusiuose rūmuose gyveno tik valdančioji klasė, o amatininkai ir prekeiviai gyveno už miesto sienų. Mitinis Mikėnų karalius buvo Agamemnonas.

Apie 1100 m. pr. m. e. Mikėnus nusiaubė dorėnai, 600 m. pr. m. e. miestas tebegyvavo, bet buvo politiškai priklausomi nuo Argo. Nuo 494 m. pr. m. e. Mikėnai vėl buvo nepriklausomas polis. Apie 468 m. pr. m. e. Mikėnai buvo sunaikinti argiečių.

Senojo miesto griuvėsiuose vykdyti archeologiniai kasinėjimai. Tyrimus 1874–1876 m. pradėjo Henrikas Šlymanas, 1885–1887 m. tęsė jo bendradarbis Wilhelmas Dörpfeldas. Nuo 1920 m. kasinėjimams vadovavo A. J. B Wace, kuris nustatė archeologinių radinių Mikėnuose chronologiją. Paskutiniais metais čia dirba graikų archeologai (J. Papademetriu, G. Mylonas ir kt.). Tarp svarbiausių radinių yra akropolio griuvėsiai ir rūmų liekanos, gynybinėmis sienomis apsuptas Mikėnų rūmų kompleksas, – vienas iš ankstyviausių sudėtingos tvirtovės pavyzdžių. Taip pat yra daug kitų svarbių radinių – papuošalai, ginklai, indai, 50 lentelių su įrašais linijiniu B raštu ir pan. Pagal miestą pavadinta mikėnų kalba.


Lions-Gate-Mycenae.jpg|Liūtų vartai, gynybinės sienos
Treasury_of_Atreus_Mycenae.jpg|Agamemnono kapavietė
Linear_B_(Mycenaean_Greek)_NAMA_Tablette_7671.jpg|Mikėnų kalbos lentelės
Tesoro_tombe_reali_Micene.jpg|Brangenybės iš karališkų kapų
Gold in NAMA 31.JPG|Durklas
Mycenaean_bronze_swords.JPG|Kardai


## Susiję pasaulio paveldo objektai
* : Archeologinė Trojos vietovė (1998)
* : Minojiniai rūmų centrai (2025)

## Išnašos
MS

* **MS** gali reikšti:
** Montserato valstybės kodą pagal ISO 3166-1;
*** ISO 3166-2:MS – ISO 3166-2 standarto sudėtinė dalis apibrėžianti Montserato padalijimą į regionus;
** JAV valstiją Misisipę;
** Kompiuterinę inžinerinę programą – MicroStation;
** Nešiojamą duomenų saugyklą – Memory Stick;
** Programinės įrangos gamintoją – korporaciją Microsoft;
** Žudikų gaują, veikiančią visame Amerikos kontinente – Mara Salvatrucha;
* **Ms** gali reikšti:
** Angliškame tekste mandagus kreipinys rašomas prieš moteriškos giminės vardą ir nepriklausantis nuo šeimyninės padėties. Atstoja Miss (*panele*) ir Mrs (*ponia*);
* **ms** gali reikšti:
** Malajiečių kalbos kodą pagal ISO 639-1;
** Malajietiška Vikipedija (:ms:);
** Milisekundę (**ms**) – tūkstantąją SI laiko vieneto – sekundės dalį.
Microsoft Word

**Microsoft Word** () – „Microsoft“ kuriama teksto redagavimo programa, Microsoft Office paketo dalis. Pirmoji versija išleista 1983 m. spalio 25 d., versija pavadinta „Multi-Tool Word“ ir veikė Xenix platformoje. Vėliau programa pritaikyta kitoms sistemoms IBM PC su DOS (1983 m.), Apple Macintosh (1984 m.), SCO UNIX, OS/2 ir Microsoft Windows. Nuo 2003 metų programa pradėta vadinti **Microsoft Office Word**.

Programa pradėta kurti 1981 metais, kai iš „Xerox“ į „Microsoft“ perėjo pirmojo grafinio teksto redaktoriaus kūrėjas Charles Simonyi.

## Išnašos
Agatodemonas

**Agatodemonas** arba **Agatos Daimon (Demonas)** (arba **Agatodaimonas**) („gera dvasia“) graikų mitologijoje – žemdirbystės, sveikatos, sėkmės, išminties dievas. Egzistavo paprotys išgerti ar išpilti truputį vyno jo garbei valgant kiekvieną patiekalą. Jis buvo Tichės Agatos (vėliau Agata) vyras arba palydovas. Mene Agatodemonas vaizduojamas kaip gyvatė arba jaunuolis, vienoje rankoje nešantis Kornukopiją, o kitoje – dubenį, su aguona, užkišta už vienos ir kviečiu už kitos ausies. Agatodemonas vėliau tapo geros sėkmės demonu, ypač maisto ir gėrimų pertekliaus.
Failo prievardis

**Failo prievardis** arba **rinkmenos plėtinys** – priedas prie failo pavadinimo, apibūdinantis jo tipą (paskirtį), nuo vardo atskiriamas tašku. Prievardį dažniausiai sudaro keli (įprastai 3) simboliai, pavyzdžiui, `index.htm`.

Istoriškai rinkmenų plėtiniai pradėti naudoti Digital firmos operacinėse sistemose apie 1970-uosius, labiausiai išpopuliarėjo OpenVMS sistemoje, iš kurios tokį rinkmenų tipų identifikavimą perėmė DOS ir Windows.

Kai kuriose OS (pvz., Windows) rinkmenų plėtiniai vienareikšmiškai nustato rinkmenos tipą bei pačios OS elgesį su atitinkama rinkmena, pvz., kompiliuotos programos gali būti vykdomos tik jei jos yra apibrėžtus plėtinius turinčiose rinkmenose (pvz., `.exe` ar `.com`), plėtinių išsaugojimą palaiko tokiose OS naudojama rinkmenų sistema, pvz., FAT ar Files-11 turi rinkmenų plėtiniams skirtus laukus. Kitos OS išplėtimo informaciją naudoja tik kaip pagalbinę, o plėtinys egzistuoja tik kaip rinkmenos vardo dalis, pvz., MacOS visą informaciją saugo resursų šakoje (), o rinkmenos plėtinys naudojamas tik tuo atveju, jei resursų šakos nėra, UNIX rinkmenos tipą nustato, remdamasi ir plėtiniu, ir rinkmenos viduje esančia informacija, o programų atveju – dar ir vykdymo teisėmis bei kitais rinkmenos atributais.

Rinkmenos plėtinys yra paprastas, bet nepatikimas būdas identifikuoti rinkmenos tipui: pvz., gali būti rinkmenos be plėtinio, plėtinys gali būti neteisingas, tas pats rinkmenos tipas gali būti žymimas keliais skirtingais plėtiniais, galų gale, tas pats plėtinys gali būti naudojamas kelių tipų rinkmenoms, pvz.: `.doc` rinkmenos seniau buvo naudojami tekstinėms rinkmenoms, dabar jie naudojami Microsoft Word dokumentams, `.nfo` plėtinys buvo naudojamas informaciniams tekstams, bet naujesnėse Windows versijose jį naudoja MS Info programa, Linux naudojamą programų paketų plėtinį `.rpm` taip pat naudoja ir Real Player programa.

## Pavyzdžiai
* .exe – programinė (vykdomoji) rinkmena (DOS ir Windows operacinėse sistemose)
* .bak – atsarginė geros rinkmenos kopija, dažniausiai sukuriama prieš išsaugant naują rinkmenos versiją.
* .txt – tekstinis rinkmena
* .rtf – išplėstinis formatas tekstiniams duomenims saugoti
* .htm, .html – HTML kalbos rinkmena, aprašanti internetinį puslapį
* .jpg, .jpeg – JPEG formatu saugomas paveikslėlis
* .xml – XML rinkmena
* .pdf – PDF formatu saugomas turinys

## Šaltiniai
Alfėjas

**Alfėjas** (, „balsvas“) graikų mitologijoje – upės dievas ir upė. Kaip ir dauguma upių dievų, jis buvo Okeano ir Tetijos sūnus. Jis įsimylėjo nimfą Aretusą (Aretūsą) arba pačią Artemidę ir pasivertęs medžiotoju ją vijosi iki pat Ortigijos netoli Sicilijos. Nimfa paprašė Artemidės pagalbos. Artemidė ją pavertė šaltiniu. Alfėjas susiliejo savo požeminiais vandenimis ir jų vandenys susimaišė.

Pagal kitą mito variantą, Alfėjas pamilo Aretūsą, kuri persikėlusi į Ortigijos salą buvo paversta šaltiniu, todėl Alfėjas sielvartaudamas pasivertė upe.

Šis mitas susiformavo tikint, kad Ortigijos sala po žeme susijungianti su Alfėjo upe.
Aonas

**Aonas** () graikų mitologijoje – Poseidono sūnus, Bojotijos didvyris. Iš šio personažo vardo kildinti aonų, Bojotijos srities tautelės, ir Aonijos, dalies Fokidei artimos šalies, pavadinimai.

## Išnašos
Standartas

**Standartas** ( – norma, pavyzdys) bendrąja prasme: norma, pavyzdys; sutartas, nustatytas matas, pagrindas: 1. standartizacijos dokumentas, nustatantis normas, taisykles ir reikalavimus produkcijai, metodams, sąvokoms, simboliams arba kt. objektams; 2. tipinis gaminys, atitinkantis tam tikras kokybės, chem. sudėties, fiz. savybių, mato, masės ir kt. sąlygas.

Standartas taip pat gali būti suprantamas kaip sutarimu parengtas (jeigu valstybinis – pripažintos standartizacijos institucijos priimtas) *dokumentas*, kuris nustato bendram ir daugkartiniam naudojimui tinkančias taisykles, bendruosius principus ar charakteristikas ir yra skirtas įvesti optimalią tvarką tam tikroje srityje.

## Taip pat skaitykite
* Atviras standartas
* Tarptautinis standartas
* Įmonės standartas
* ISO standartas
* Standartizacija
* Standartų organizacijos
* Klientų aptarnavimo standartas
* Pedagogų kompiuterinio raštingumo standartas
* Leidybos standartas
Aristėjas

**Aristėjas** arba **Aristėjus** („geriausias“) graikų mitologijoje – menkas dievas, Apolono ir medžiotojos Kirenės sūnus. 

Pagal Pindarą, Apolonas įkvėpė Kirenę įkurti jos vardo miestą Libijoje, derlingoje pakrantės lygumoje. Kada Aristėjas gimė jį paėmė Hermis ir užaugino, Gaja jį padarė nemirtingu maitindama ambrozija. Nimfos jį išmokė naudingų paslapčių, kaip gaminti sūrį, kaip prisijaukinti bičių deivę ir išlaikyti bites aviliuose, kaip elgtis su krūmokšniu ir priversti jį sukrauti alyvas. Todėl Aristėjas ir tapo galvininkystės, vaisinių medžių, medžioklės, bitininkystės ir žemės ūkio dievu. Jis taip pat buvo kultūrinis didvyris, išmokė žmoniją pienininkystės įgūdžių, naudotis tinklais ir spąstais medžioklėję ir kultivuoti alyvas.

Kai jis užaugo, išplaukė iš Libijos į Boeotiją. Boeotijoje jis vedė Autonoją ir tapo liūdnai pagarsėjusio Aktajono, kuris paveldėjo aistrą medžioklei, ir Makrio, kuris slaugė mažą Dionisą tėvu.

Delfų orakulo pranašystė sakė, kad Aristėjas turi nuplaukti į Keos, kur jis įgys šlovę. Jis padarė kaip pranašystė skelbė, ten rado salos gyventojus kenčiančius nuo Sirijaus žvaigždės sukeliamo tvankumo ir pražūties. Aristėjas suprato, kodėl žmones užgriuvo bėdos. Jis papasakojo salos gyventojams, kad tarp jų slepiasi Ikaro žudikai. Nusikaltėliai buvo surasti ir nubausti, ir pastatyta Dzeusui šventykla. Vyriausias dievas įkalbėjo Etesijos vėją pūsti ir vėsinti visus salos gyventojus, praėjus 40 dienų po Sirijaus pasirodymo.

Aristėjas žmonių švietimo misijos metu aplankė Arkadiją ir apsigyveno Šventyklos slėnyje. Ten jis vijosi Euridikę, bet jai įkando gyvatė ir ji mirė. Vėliau Aristėjo bitės apsirgo ir pradėjo mirti. Jis nuėjo prie Aretusos fontano ir buvo patartas įkurti altorius, aukoti galvijus. Iš skerdienų pakilo naujų bičių spiečius. 
 
Aristėjo kultų buvo daugybėje vietų: Boeotijoje, Arkadijoje, Keos, Sicilijoje, Sardinijoje, Tesalijoje ir Makedonijoje.
Iso

**ISO** gali turėti daug reikšmių:
* *Iso* Lotyniška transliteracija iš graikiško žodžio *ίσος* (*ísos*, „lygus“). „izo-“ priešdėlis kilmė iš čia ir reiškia lygybę ar panašumą;
** izograma Kartografijoje yra kontūro linija, jungianti panašius taškus. izoritmas is a kontūrinis žemėlapis. izobara yra kreivė jungianti vienodo slėgio taškus paviršiuje;
* ISO yra Tarptautinė Standartizavimo Organizacija. Pavadinimas kilęs iš *ίσος* („lygus“) ir nėra akronimas jokia kalba, sutartinai rašomas didžiosiomis raidėmis;
** ISO standartas, tarptautinis standartas paskelbtas ISO.
**ISO** kaip anglų k. trijų raidžių akronimas:
* „iso“ arba „i.s.o.“, trumpinys (angl. „in search of“ pažodžiui *esu_ieškantis_ko*) asmeniniuose skelbimuose;
* i.s.o., Gėjus aprašanti komiksų knyga, kilusi iš abiejų: „in search of“ ir graikiško *iso*.
Tarptautinė standartizacijos organizacija

**Tarptautinė standartizacijos organizacija** (, **ISO** arba **iso**) – nepriklausoma, nevyriausybinė, tarptautinė standartų kūrimo organizacija, sudaryta iš šalių nacionalinių standartų organizacijų atstovų. Įkurta 1947 m. vasario 23 d. Kuria tarptautinius standartus, glaudžiai bendradarbiauja su Tarptautine elektrotechnikos komisija ( (IEC)), atsakinga už elektrinės įrangos standartizavimą.

## ISO standartai
Šiuo metu yra virš 17 400 Tarptautinės standartizacijos organizacijos išleistų standartų.

ISO leidžiamų standartų pavadinimo formatas:
*„ISO nnnnn: Pavadinimas“*
kur:
* *„nnnnn“* yra standarto numeris,
* *„mmmm“* yra paskelbimo metai, ir
* *„Pavadinimas“* aprašo temą.

IEC įtraukiamas į standartą tik jeigu pastarasis yra JTC1 darbo pasekmė. Data ir IS nerašomi neskelbtiems ar nepilniems standartams, taip pat dėl tam tikrų priežasčių gali būti be pavadinimo (tik numeris).

## Standartų pavyzdžiai
;ISO/IEC 8859 : apibrėžia ženklų kodavimą 8 bitais. Standartą sudaro atskiros dalys (arba sakoma, kad ISO/IEC 8859 yra standartų serija, kurią sudaro atskiri standartai). Kiekviena dalis skirta tam tikros kalbų grupės rašto ženklų kodams. Standartas yra atviras, t. y. gali būti papildomas naujomis dalimis. Šiuo metu jis turi 15 dalių.
* ISO/IEC 8859-1 Lotynų 1-oji abėcėlė (Vakarų Europos kalbos).
* ISO/IEC 8859-2 Lotynų 2-oji abėcėlė (Vidurio Europos kalbos).
* ISO/IEC 8859-3 Lotynų 3-oji abėcėlė (Esperanto ir maltiečių kalbos).
* ISO/IEC 8859-4 Lotynų 4-oji abėcėlė (Baltijos ir Šiaurės šalių kalbos (samių, grenlandų)). Vėliau suskilo į dvi dalis: 10 ir 11.
* ISO/IEC 8859-5 Lotynų ir kirilicos abėcėlės.
* ISO/IEC 8859-6 Lotynų ir arabų abėcėlės.
* ISO/IEC 8859-7 Lotynų ir graikų abėcėlės.
* ISO/IEC 8859-8 Lotynų ir hebrajų abėcėlės.
* ISO/IEC 8859-9 Lotynų 5-oji abėcėlė (turkų kalba).
* ISO/IEC 8859-10 Lotynų 6-oji abėcėlė ((Baltijos ir Šiaurės šalių kalbos (samių, grenlandų, islandų)).
* ISO/IEC 8859-11 Lotynų ir Vietnamo abėcėlės.
* ISO/IEC 8859-12 Dar nepanaudota (manoma, kad čia gali būti indų kalbos).
* ISO/IEC 8859-13 Lotynų 7-oji abėcėlė (Baltijos šalių kalbos, Baltic Rim).
* ISO/IEC 8859-14 Lotynų 7-oji abėcėlė (Keltų kalba).
* ISO/IEC 8859-15 Lotynų 9-oji abėcėlė (Vakarų Europos kalbos).

## Šaltiniai
Leidybos standartas

**Leidybos standartas** – tam tikros leidybos veiklą ar produkciją konkrečioje šalyje arba įmonėje standartizuojantis dokumentas. Dažniausiai būna daugiau kaip vienas, t. y. suprantamas kaip dokumentų rinkinys (standartų šeima).

## Lietuvos leidybos standartai
Melanophyllum

**Melanophyllum** (*Melanophyllum*) – pievagrybinių (*Agaricaceae*) šeimos grybų gentis.

## Rūšys
Gentyje yra 4 rūšys:
* *[[Melanophyllum collariatum]]*
* Kelminis žalialakštis (*Melanophyllum eyrei*)
* *[[Melanophyllum globisporum]]
* *Melanophyllum haematospermum

## Šaltiniai
Ledynmetis

**Ledynmetis** – ilgalaikis Žemės klimato temperatūros sumažėjimas, dėl kurio padidėja ledo danga kontinentuose ir nukrinta pasaulinio vandenyno lygis. Ledynmečiu išplinta žemyninės ledynų dangos, ledas padengia arktines jūras, plačiau aplėdėja kalnai, vidutinio klimato juostoje miškus pakeičia tundra. Ledynmečio trukmė nuo keliolikos iki keliasdešimties tūkstančių metų.

Informacija apie buvusius ledynmečius surenkama gana įvairiai. Ieškoma specifinių reljefo formų, uolienų, analizuojami ledo gręžinių duomenys ir kt. Skiriamos ledynų paplitimo stadijos ir jas skiriantys tarpstadijiniai laikotarpiai (interstadialai).

Kalbant apie paskutinius kelis milijonus metų, ledynmečiu vadinamas Šiaurės Amerikos bei Europos žemynų apledėjimas. Paskutinis ledynmetis prasidėjo prieš 2 mln. metų ir pasibaigė daugmaž prieš 10 000 metų.

## Pagrindiniai ledynmečiai
Per visą Žemės istoriją buvo mažiausiai penki ledynmečiai. Pats pirmasis ir daugiau hipotetinis įvyko prieš 2300–2700 mln. metų ankstyvame proterozojuje. Kitas ledynmetis, galbūt pats didžiausias, įvyko prieš 600–800 mln. metų (kriogenio periodas). Tuometinis superkontinentas Rodinija buvo uždengtas storu ledo sluoksniu, užšalo vandenynai. Šis Žemės vystymosi etapas dar vadinamas „sniego gniūžtės“ etapu (pagal panašumą į sniego gniūžtę). Kiek mažesnis ledynmetis vyko vėlyvojo ordoviko metu prieš 430–460 mln. metų. Didesni poliariniai ledynai buvo karbono ir ankstyvojo permo metu prieš 260–350 mln. metų.

## Išnašos
Deimas (palydovas)

**Deimas** – vienas iš dviejų Marso gamtinių palydovų, pavadintas senovės graikų dievo Deimo vardu. Deimas mažesnis ir labiau nutolęs nuo planetos nei Fobas.

## Atradimas
Anglų rašytojas Džonatanas Sviftas (1667–1745), 1726 m. išleisto kūrinio „Guliverio kelionės“ trečiojoje dalyje aprašo skraidančią Laputos salą, kurios astronomai labai tiksliai nuspėję Marso palydovų skaičių ir orbitas. Kūrinys išleistas daugiau nei prieš šimtą metų iki Marso palydovų atradimo.

Deimą, kaip ir kitą Marso palydovą Fobą, atrado amerikiečių astronomas Asafas Holas 1877 m. rugpjūčio 12 d. 7 val. 48 min. Grinvičo laiku.

Pavadinimą šiam Marso palydovui pasiūlė suteikti Itono koledžo (D. Britanija) mokslininkas Henris Madanas (*Henry Madan*, 1838–1901).

## Charakteristikos
Deimas, mokslininkų nuomone, greičiausiai yra asteroidas, nutolęs nuo Jupiterio planetos tiek, kad pateko į Marso gravitacijos lauką ir pradėjo skrieti apie jį. Tiesa, ši hipotezė yra gana diskutuojama mokslininkų tarpe. Bet, kita vertus, Deimas savo matmenimis ir nesferine forma yra gana panašus į kitus asteroidus. Jo matmenys yra maždaug 15×10×12 km.

Deimas sudarytas iš anglinių uolienų, panašių į C tipo asteroidų, ir ledo. Jo paviršiuje yra kraterių, tačiau jis yra pastebimai lygesnis nei Fobas. Dviejų didžiausių kraterių, pavadintų Svifto ir Voltero pavadinimais, skersmuo yra apie 3 km.

Žiūrint iš Deimo, Marsas būtų 1000 kartų didesnis ir 400 kartų ryškesnis už Mėnulį, žiūrint į jį iš Žemės. Marsas užimtų 1/11 dalį dangaus skliauto.

Žiūrint į Deimą iš Marso, šio kampinis skersmuo tebūtų 2,5' ir plika akimi jis atrodytų lyg žvaigždė. Ryškiausiu momentu (kaip Mėnulio pilnatis) jis būtų tokio paties ryškumo kaip Venera, matoma iš Žemės. Kitais atvejais jo ryškumas būtų kaip Vegos žvaigždės, matomos iš Žemės.

Kitaip nei Fobo, kurio orbitinis greitis yra didelis ir kuris pateka vakaruose ir nusileidžia rytuose, Deimas pateka rytuose ir nusileidžia vakarų pusėje. Apskriedamas planetą per 30,5 valandų, atsižvelgiant į tai, kad Marsas apie ašį apsisuka maždaug per 24,5 valandos, Fobą Marso padangėje pusiaujo stebėtojas gali stebėti apie 2,7 dienos.

Dėl to, kad Deimo orbita yra gana artima Marsui ir mažai pasvirusi, lyginant su Marso pusiauju, jo negalima stebėti iš planetos platumų, didesnių nei 82,7°.
Dniestras

**Dniestras** (, , , , ) – Rytų Europos upė Ukrainoje ir Moldavijoje.

## Geografija
Prasideda Ukrainoje, Karpatuose, Rytų Beskiduose, į šiaurės vakarus nuo Turkos miesto, netoli Lenkijos sienos. Aukštupyje upė teka Ukrainos teritorija, siauru ir giliu slėniu į šiaurės rytus, žemiau Sambiro pasuka į pietryčius, teka Podolės aukštumos šiauriniu pakraščiu, siaura slenkstėta vaga, stačiais, kai kur uolėtais krantais, Moldavijos ir Ukrainos pasieniu, vidurupyje ir žemupyje – Moldavijos teritorija, skiria Moldaviją nuo Padniestrės. Žemupys teka per lygumą, skaidosi į šakas, yra senvagių. Upė įteka į Juodąją jūrą, Dniestro limaną (deltos plotis 16–22&nbsp;km).

Aukštupyje upės tėkmė srauni, nuo vidurupio – rami. Vidutinis debitas 300 m³/s. Patvinsta pavasarį ir rudenį.

Dniestro limano plotas 360 km², ilgis 41 km, plotis 4–12 km, didžiausias gylis 2,6 m. Su jūra jį jungia siauras sąsiauris.

## Navigacija
Apie 70 dienų žiemą upė būna užšalusi. Laivybai naudojamos atkarpos iki Dubosarų hidroelektrinės ir nuo Dniestro hidroelektrinės iki žiočių. Aukštupiu plukdoma mediena. Vanduo naudojamas drėkinimui.

## Intakai
* **Dešinieji:** Strijus (230&nbsp;km), Svičia (107&nbsp;km), Reutas (286&nbsp;km), Bikas
* **Kairieji:** Limnica, Lukva, Bistrica, Gnila Lypa, Zolota Lypa, Strypa (147&nbsp;km), Seretas (242&nbsp;km), Zbručas, Smotryčius, Ušica (122&nbsp;km), Murafa, Jagorlikas (73&nbsp;km), Kučurganas.

## Didžiausi miestai
**Ukrainoje**:
* Haličas, Podolės Mogiliavas, Staryj Sambiras, Sambiras, Novyj Rosdilas, Šydatščivas, Chodorovas, Jesupilas, Gorodenka, Salyščatskis, Katynė, Novodniestrovskas, Sokyrianai.
**Ukrainos – Moldavijos pasienyje**:
* Otacai, Podolės Mogiliovas, Jampilas, Sorokai
**Moldavijoje**:
* Otacai, Sorokai, Kamenka, Ribnica, Dubosarai, Grigoriopolis, Tidhina (Benderai), Tiraspolis, Slobosija, Krasnoe, Dnestrovskas.
**Deltoje**:
* Dniestro Belgorodas, Ovidiopolis

## Pavadinimas

Upėvardis skitiškos kilmės. Pirmoji pavadinimo dalis *dānu* reiškia „didelė upė“, antros dalies kilmė aiškinama kaip *nazdya* („pasienis, riba“) arba **stūra* („milžiniškas, didelis“; plg. ).

## Šaltiniai
Ajaksas Mažasis

**Ajaksas Mažasis** (gr. Αἴας) graikų mitologijoje – Elėjo (Oilėjo) ir Eriopės sūnus, lokrų karalius ir jų vadas per Trojos karą.

Ajaksas Mažasis vienas pagrindinių Homero „Iliados“ veikėjų. Jis minimas ir „Odisėjoje“. 
Homeras aprašo Ajaksą Mažąjį kaip labai gerą karį. Jis buvo drąsus, puikiai mėtė ietį, tačiau buvo pagyrūniškas, arogantiškas ir barningas. Kaip ir Ajaksas Didysis, Ajaksas Mažasis buvo Odisėjo priešas.

Po Trojos sugriovimo jis pagrobė Kasandrą ir vėliau ją išprievartavo. Todėl jo laivas nuskendo per Atėnės sukeltą audrą. Ajaksas išsigelbėjo įsikibęs į uolą, tačiau Poseidonas tą uolą perskėlė trišakiu ir Ajaksas nuskendo. Jo kūną palaidojo Tetidė Mikono saloje, netoli Delo. Ajakso nusikaltimą orakulo sprendimu per tūkstantį metų turėjo išpirkti Lokridės gyventojai, siųsdami kasmet po dvi merginas į Troją, kurios tarnaudavo Atėnės šventykloje bei negalėdavo jos palikti. Paprotys išnyko IV a. prieš m. e. po Fokidės karo. Lokridės gyventojai Ajaksą garbino kaip herojų palikdami jam vietą tarp karių.

## Literatūra
Bazaltas

**Bazaltas** – bazinė efuzinė magminė uoliena. Bazaltas yra labiausiai paplitusi magminė uoliena Žemėje. Daugiausia bazalto formuojasi vidurio vandenyniniuose gūbriuose, kur vyksta žemės plutos priaugimas, plitimas. Čia jis formuoja vandenyninę Žemės plutą. Bazaltas susidaro dalinai išsilydant kitoms magminėms uolienoms. Bazalte yra šių mineralų: amfibolo, augito, nifelino, olivino, plagioklazo, pirokseno. Kietumas pagal Moso skalę 2,5–3,5. Dažnai bazalto masyvai turi stulpinę struktūrą.

Bazaltu atvežtu iš Voluinės (Ukrainos) išgrįstas Gedimino prospektas Vilniuje.
Amfionas

**Amfiono** vardu graikų mitologijoje buvo du personažai:
* **Amfionas** – Dzeuso ir Antiopės sūnus, Zeto brolis dvynys, Niobės vyras, Tėbų karalius.

Kartu su broliu Zetu, jie pastatė Tėbus. Iš visų pusių Tėbus Amfionas apmūrijo ir akmenys patys ėjo, klausydami jo kanklių balsų.

Netekęs vaikų ir žmonos, nuo Apolono ir Artemidės rankos, Amfionas nusižudė. Vienintelė išlikusi duktė buvo Chloridė.
* **Amfionas** – Hiperasijaus ir Hipso sūnus, argonautas.
Kakas

Graikų mitologijoje **Kakas** – ugnimi alsuojantis milžinas. Nuo Aventino kalvos Italijoje Kakas pavogė keletą galvijų iš Heraklio, ganiusio Geriono bandą. Heraklis tuo metu miegojo. Kakas privertė galvijus eiti atbulai, todėl jie nepaliko jokiu pėdsakų. Heraklis suginė likusius galvijus į olą, kur Kakas slėpė pavogtuosius galvijus. Jie pradėjo kviesti vienas kitą dvikovai, galiausiai Heraklis užmušė Kaką. Pagal alternatyvią istoriją Kako sesuo Kaka pasakė Herakliui, kur jos brolis slėpėsi.

Romėnų mitologijoje **Kakas** (*Cacus* 'blogas') – ugnies dievas. Vėliau jis buvo pažemintas iki milžino aprašyto prieš tai. Pagal romėnus, po to, kai Heraklis (romėnų Heraklis) užmušė Kaką, jis įkūrė altorių, kur vėliau įkurtas *Forum Boarium*, galvijų turgus.
Prutas

**Prutas** (; ) – kairysis Dunojaus intakas, prasidedantis Vakarų Ukrainoje, Karpatuose, Hoverlos kalno papėdėje, netoli Rumunijos sienos. Toliau upė skiria Moldaviją ir Rumuniją, į Dunojų įteka netoli Renio miesto (Ukraina). Santaka – trijų valstybių (Ukrainos, Moldovos, ir Rumunijos) riba. Didžiausias miestas – Černovcai Vakarų Ukrainoje. Laivininkystei tinkamas ruožas – nuo vietovės netoli Jasų (Rumunijoje) iki žiočių (viso apie 300&nbsp;km).

Antikiniais laikais upė buvo vadinama *Pyretus* arba *Porata*.

Intakai – Čeremošas, Žižija (dešinieji).

## Nuorodos
* Upės žemėlapis
HTML žymė

: *Šis straipsnis apie [[HTML]] kalbos žymas bendrai, apie jų naudojimą Vikipedijoje žiūrėkite 

*'HTML žymės** naudojamos [[HTML]] puslapių struktūros apibrėžimui. Tai puslapio žymėjimo () elementas, kurio pagalba [[Naršyklė|naršyklei]] nurodoma kaip „suprasti“ ir vaizduoti puslapį. Tiksliau tai [[SGML]] metakalbos elementas, atitinkantis vieną ar kelis HTML dokumento tipo apibūdinimus (angl. Document Type Definitions ([[DTD]]s). Paprastai HTML elementai susideda iš trijų dalių:
* pradžios žymės, rodančios elemento pradžią 
* tam tikro kiekio turinio, kuris yra visa žymės galiojimo sritis
* pabaigos žymės 

== Perėjimas nuo HTML prie XHTML ==
Daugelis rekomendacijų HTML dokumentui XHTML kalboje tapo privalomos.
Dauguma naršyklių kokybiškai atvaizduoja ir dokumentą su HTML klaidomis, tačiau tokios klaidos gali apsunkinti automatinį duomenų apdorojimą bei jų atvaizdavimą specifiniuose įrenginiuose.

=== Didžiosios ir mažosios raidės ===
[[HTML]] aprašo žymas nepriklausomai nuo didžiųjų ir mažųjų raidžių.
Šios dvi pastraipos turi būti atvaizduojamos vienodai:
* 
* 

[[XHTML]] yra [[XML]] poaibis, o šioje kalboje yra skiriamos didžiosios ir mažosios raidės.
Dauguma HTML žymų čia rašomos mažosiomis raidėmis.

Kuriant [[HTML]] dokumentus rekomenduojama HTML komandoms naudoti mažąsias raides, kad ateityje nebūtų problemų pereinat prie modernesnės [[XHTML]] kalbos.

=== Elementų apgaubimas ===
Naudojant vienam elementui keletą žymių, [[HTML]] rekomenduojama, o [[XHTML]] reikalaujama laikytis apgaubimo principo, kai vėliau atidarytas elementas turi būti uždaromas anksčiau:
      <žymė1> tekstas <žymė2> tekstas </žymė2> </žymė1>
Neteisingas kelių žymų naudojimo pavyzdys:
      <žymė1> tekstas <žymė2> tekstas </žymė1> </žymė2> 

=== Reikšmės kabutėse ===
Bendra žymės struktūra yra tokia:
 <žymė parametras_1="reikšmė 1" parametras_2="reikšmė 2" .. parametras_n="reikšmė n">
   Elementas 
 </žymė>

Parametrų (atributų) reikšmes XML (XHTML) reikalauja gaubti kabutėmis.
HTML kalba reikalaudavo, kad naršyklės atvaizduotų taip užrašytą parametrą: ''parametras=reikšmė'' jei „reikšmė“ susideda tik iš raidžių ir skaitmenų.

Pavyzdys:
: <code></code> („**paryškinta* paryškinta ir palenkta * vėl tik paryškinta'''“)

## Minimalus HTML dokumentas
Kiekviename taisyklingai suformuotame HTML dokumente turi būti keletas būtinų žymių:
  – visą dokumentą aprėpianti žymė
  – metainformaciją (pavadinimą, koduotę ir pan.) gaubiantis elementas
  – dokumento pavadinimas
  – vaizduojamą turinį gaubiantis elementas

Minimalus HTML dokumentas, kuriame yra visos minėtos būtinosios žymės atrodytų taip:


```

```


Naršyklėje šis dokumentas atrodo štai taip:

      Sveiki atvykę į Vikipediją!

Teisingai suprogramuota naršyklė teisingai parodys ir vien iš „Sveiki atvykę į Vikipediją!“ teksto susidedantį dokumentą, nes SGML nustato daug taisyklių, skirtų nuspėti praleistas žymes. Daugiau apie tai HTML.
Tanatas

**Tanatas** ( 'mirtis') – mirties personifikacija graikų mitologijoje. Romėniškas atitikmuo Morsas (*Mors*). Jis buvo šiurpinančios tamsos būtybė. Tanato brolis dvynys Hipnas, motina Niktė. Jis vaidina menką vaidmenį mituose, kadangi buvo užgožtas požemio pasaulio dievo Hado. Naktis pagimdė daugybę nelabų esybių, tarp jų ir mirtį.

Nakties vaikai yra aprašomi kaip „baisūs, skausmingi, žiaurūs, gąsdinantys, pajuokiantys, pikti ir pagiežingi“ (Teogonija, 212). Vienintelė išimtis yra „meilė“ atsiradusi po apgavystės, prieš senatvę.

Tanatas poezijoje dažnai vadinamas Miego broliu ir Nakties sūnumi. Tanatas aktyviai veikia mite apie Sizifą.

Mene Tanatas vaizduojamas kaip jaunuolis rankose nešantys drugelį, vainiką arba apverstą deglą. Kartais vaizduojamas su dviem sparnais ir kardu prie diržo. 

Pagal Tanato vardą vadinama su žmonių mirtimi susijusius reiškinius ir procesus tyrinėjanti mokslų sritis – tanatologija.

## Šaltiniai
George Bernard Shaw

**George Bernard Shaw** (*Džordžas Bernardas Šo*, kitaip dar *Bernardas Šo*, 1856 m. liepos 26 d. – 1950 m. lapkričio 2 d.) – vienas iškiliausių airių dramaturgų, 1925 m. gavęs Nobelio literatūros premiją.

## Biografija
B. Šo gimė Dubline, Airijoje neturtingoje protestantų šeimoje. 1870 m. jis persikėlė į Londoną tikėdamasis pradėti literatūrinę karjerą. Tačiau, B. Šo pirmąją savo pjesę parašė tik sulaukęs 36 metų. Jis anksti pradėjo rašyti romanus, spausdino juos periodikoje, tačiau pasisekimo nesulaukė. Nuo 1885 m. rašė teatro bei koncertų kritikos straipsnius *Star* laikraščiui. Vėliau vis daugiau kūrė pats. 1895 m. B. Šo tapo *Saturday Review* kritiku, tai buvo jo, kaip dramataturgo, pirmieji žingsniai. 1898 m. jis vedė turtingą airių paveldėtoją Charlotte Payne-Townshend ir tais pačiais metais parašė pirmąją sėkmingą savo pjesę „Kandida“. Iki 1913 m. B. Šo parašė žymiausias savo komedijines dramas. Po Pirmojo pasaulino karo jis pradėjo rašyti rimtesnes dramas.

B. Šo yra kol kas vienintelis autorius apdovanotas ir Nobelio premija (1925), ir Oscaro prizu (1938). Nobelio premijos pinigus B. Šo skyrė A. Strindbergo kūriniams išversti į anglų kalbą.

Nepaisant to, kad B. Šo buvo demokratinis socialistas, 1930 m. jis pritarė Stalino diktatūrai ir netgi padarė keletą dviprasmiškų pareiškimų, kurie gali būti interpretuojami kaip pro – hitleriniai, pritarė masiniam kai kurių žmonių grupių žudymui (bet humaniškam). 1945 m. B. Šo pareiškė, kad Hitleris tapo „pamišusiu mesijumi“. Jis tai palygino su Sovietų Sąjunga, kur, anot jo, *„Stalinas padarė gera, padarydamas dalykus geresnius daug greičiau nei parlamentai“*.

1950 m. B. Šo mirė savo namuose Hertfordšyre.
## Kūryba
Įvedęs reikšmingą naujovę – vadinamąją idėjinę pjesę, apie 1900 m. B. Šo reformavo tradicinį anglų teatrą. Henriko Ibseno veikiamas, socialinei dramai suteikė diskusijos formą, – joje polemizavo, demaskuojančia ironija ir paradoksalia minčių seka kritikavo socialines ydas. Sąmojingi jo dialogai atskleidžia skirtingus požiūrius; savąjį B. Šo dėsto tobulai parašytame įžangos žodyje. Ankstyvosiose pjesėse jo socialinių reformų troškimas nukreiptas prieš Viktorijos laikų visuomenę („Pono Sartorijaus įnamiai“, 1893 m.) bei veidmainišką moralę („Ponios Voren profesija“, 1894 m.). B. Šo manė, kad komedija įgalina veiksmingai kritikuoti, kuriant stipraus charakterio, simpatiškus neigiamus ir teigiamus personažus. Gaivališkos gyvybinės jėgos pergalę geriausiai atskleidžia „Žmogus ir antžmogis“, „Atgal į Metuzalę“ bei „Šventoji Joana“.

Patį reikšmingiausią B. Šo sceninį veikalą „Pigmalionas“ (1913 m.) po penkiasdešimties metų (1956 m.) Frederikas Levis pasirinko savo visame pasaulyje žinomo miuziklo *Mano puikioji ledi* scenarijumi.

## Kūriniai

### Pjesės
(nepilnas sąrašas)
* (1898) „Ginklai ir vyras“
* (1898) „Kandida“
* (1901) „Cezaris ir Kleopatra“
* (1902) „Žmogus ir antžmogis“
* (1905) „Majoras Barbara“
* (1906) „Gydytojo Dilema“
* (1913) „Pigmalionas“
* (1921) „Atgal į Metuzalę“
* (1923) „Šventoji Joana“

### Romanai ir esė
* Karo nuojauta
* Inteligentiškos moters vadovas socializmui ir komunizmui
* Juodoji mergaitė ieško Dievo

## Nuorodos