Imperatoriškosios gvardijos Lietuvos totoriai

**Imperatoriškosios gvardijos Lietuvos totoriai** () – Napoleono imperatoriškosios gvardijos lengvosios kavalerijos pulkas, tarnavęs Prancūzijos armijoje 1812–1814 m. Lietuvos totoriai Rusijos kampanijos pradžioje buvo suburti į vieną eskadroną. Pirmasis eskadrono vadas buvo M. M. Achmatovičius (*Achmatowicz*), kuris žuvo Vilniuje, o jo vietą užėmė kapitonas S. M. Ulanas, vadovavęs daliniui per likusį karo laikotarpį. Napoleonui atsisakius sosto, Lietuvos totorių dalinys buvo išformuotas, taip pat kaip ir kiti kitataučių daliniai.

## Ištakos
Pirmąsias totorių gyvenvietes Lietuvoje 1397 m. prie Trakų ir Vokės įkūrė Vytautas Didysis. Totoriai sudarė Vytauto Didžiojo asmeninę sargybą, dalyvavo su juo Žalgirio mūšyje. XVI–XVIII a. totorių įkurdinta ir kitose Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės vietose.

Skirtingai nuo krikščionių ir vietos tikybą išpažįstančių lietuvių, totoriai buvo musulmonai; jiems buvo suteikta religijos laisvė ir jie buvo atleisti nuo mokesčių, tačiau vis tiek turėjo atlikti karinę tarnybą. XVIII a. Abiejų Tautų Respubliką padalijus Rusijai, Austrijai ir Prūsijai, totoriai pateko į Rusijos valdžią. Kai kurie totorių savanoriai tarnavo Lenkijos kariuomenėje 1807 m. Napoleonui sukūrus Varšuvos kunigaikštystę.

## Struktūra

1812 m. birželį generolas Michailas Sokolnickis (*Michał Sokolnicki*) pasiūlė Napoleonui sukurti Lietuvos totorių pulką, motyvuodamas jų dorumu ir drąsa. Nors Napoleonas vylėsi, kad dalinį sudarys iki tūkstančio karių, pavyko rasti tik tiek totorių savanorių, kad užtektų sudaryti eskadroną. Jį sudarė 123 vyrai, įskaitant 1 eskadrono vadą, 1 majorą, 4 kapitonus, 7 leitenantus ir antruosius leitenantus, 110 puskarininkių ir kareivių. Eskadronas taip pat turėjo imamą, vardu Aslanas Alėjus (*Aslan Aley*), kuris taip pat tarnavo kaip antrasis leitenantas.

Oficialiai padalinys buvo sukurtas 1812 m. spalį ir jam vadovavo pulkininkas Mustafa Murza Achmatovičius, kuris sumokėjo už eskadrono įrangą ir uniformas. Totoriai buvo prijungti prie Imperatoriškosios gvardijos 3-iojo Lietuvos lancerių pulko kaip žvalgai.

## Karinės kampanijos

Eskadronas dalyvavo 1812 m. Napoleono žygyje į Rusiją su Imperatoriškosios gvardijos kavalerijos 6-ąja brigada (elitiniai žandarai, 3-ieji lanceriai ir totoriai). Žygyje jie patyrė didelių nuostolių, ypač Vilniuje nuo gruodžio 10 iki 12 d., kur žuvo būrio vadas Achmatovičius su 34 savo vyrais. Totoriai taip pat dalyvavo Kališo mūšyje 1813 m. vasario 13 d. Išgyvenusieji pirmiausia buvo įtraukti į 3-iųjų lancerių likučius, kurie 1812 m. spalį buvo beveik sunaikinti Slanime, o vėliau sujungti su Imperatoriškosios gvardijos Lenkijos lanceriais, kur jie sudarė 15-ąją kuopą, vadinama „Vidurine gvardija“. Iki to laiko totoriams vadovavo kapitonas Samuelis Murza Ulanas, o antrininkais buvo leitenantai Ibrahimas ir Aslanas Alėjai, kurių bendra jėga buvo tik 53 vyrai.

1813 m. nuo balandžio iki birželio mėn., vieno pulkininko-majoro patartas, kapitonas Ulanas, siekiant užverbuoti naujų kavaleristų, išvyko į Prancūziją su maršalu Samueliu Januševskiu. Sumažintai iki 47 vyrų kuopai buvo atsisakyta suteikti kitataučių karių pastiprinimą Mece, todėl kapitonas išvyko į Paryžių ieškoti Prancūzijos karo ministro paramos. Vizitas nebuvo sėkmingas, Ulanui ir 24 rekrutams teko grįžti į Vokietiją, Lenkijos lancerių bazę.

Lietuvos totoriai toliau tarnavo, vadovaujant kapitonui Ulanui, Lenkijos lanceriuose 1813 m. Vokietijos kampanijos metu, dalyvaudami mūšiuose Dresdene, Petersvalde, Leipcige ir Hanau. Tada totoriai buvo perkelti į 3-ąjį Lenkijos imperatoriškosios gvardijos skautų pulką ir patyrė papildomų nuostolių per 1814 m. Prancūzijos kampaniją – 6 žuvo ir 7 pateko į nelaisvę. Balandžio 6 d. Napoleonui išsižadėjus sosto, Ulanas ir keli gyvi vyrai grįžo į Lietuvą. Pasak istoriko A. Pigeard, 100 iš buvusių 123 vyrų mirė iki kampanijos pabaigos.

## Išnašos

## Šaltiniai
* .
* .
* .
* .
* 
* .
* .
* .
* * .
* .
*