open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Šv. Elenos salos kukutis

**Šv. Elenos salos kukutis** (*Upupa antaios*) – ragasnapinių paukščių (*Bucerotiformes*) būrio, kukutinių (*Upupiidae*) šeimos išnykusi paukščių rūšis.

Šv. Elenos salos kukučiai kaip endeminiai paukščiai savaime gyveno pietinio Atlanto vandenyno viduryje esančioje Šv. Elenos saloje. Išnyko greitai po salos atradimo 1502 m., matyt, išnykimo priežastis buvo medžioklė ir į sąlą atsigabenti gyvūnai, kurie naikino jų kiaušinių dėtis.

Šv. Elenos salos kukučiai žinomi iš subfosilijos stadijoje rastų nepilnų griaučių dalių.

Pirmąją šios rūšies analizę 1963 m. padarė britų zoologas Filipas Ašmolas (*Philip Ashmole*), kuris rytinėje salos dalyje esančiose nuosėdose surado kairįjį žastikaulį, gerokai besiskiriantį nuo kitų kukutinių šeimos rūšių žastikaulių. 1975 m. nepilnų griaučių dalis surado paleontologas Storsas L. Olsonas (*Storrs L. Olson*), kuriuos sudarė abu korakoidai ir kairysis šlaunikaulis. S. L. Olsonas šią išnykusią rūšį apibūdino kaip ganėtinai skirtingą ir tolimą dabartinėms kukučių (*Upupa*) rūšims.

Tiek kaukolės, tiek užpakalinės galūnės elementai buvo ilgesni ir sunkesni nei dabartinių kukučių (*Upupa epops*), tuo tarpu distaliniai sparno elementai buvo labiau sumažėję. Šlaunikaulis buvo 19 % didesnis, užpakalinių galūnių elementų plotis buvo apie 33 % didesnis nei pas kukučius (*Upupa epops*).

Lyginant su dabartiniais kukučiais, Šv. Elenos salos kukučiai buvo žymiai stambesni, svėrė apie 101–145 g. Matyt, turėjo ribotą skraidymo galimybę ar buvo visiškai neskraidantys paukščiai.

Šv. Elenos salos kukučiai mito sausumoje gyvenusiais bestuburiais. Tarp tokių, matyt, buvo ir *[[Labidura herculeana]]* rūšies vabzdžiai. Jie buvo mažiausiai 7,8 cm ilgio – didžiausia auslindų (*Dermaptera*) būrio rūšis. *Labidura herculeana* gyveno urveliuose arba po akmenimis. Nuo 2014 m. ši salos endeminė vabzdžių rūšis laikoma išnykusia.

## Šaltiniai
Kurtuvėnų piliakalnio koplyčia

**Kurtuvėnų piliakalnio koplyčia** – koplyčia, stovinti Šiaulių rajono savivaldybėje, Kurtuvėnų miestelio senosiose kapinėse, už 300 m į pietvakarius nuo Kurtuvėnų bažnyčios. Dalis senųjų kapinių įsikūrusi ant Kurtuvėnų piliakalnio. Medinė koplyčia stūkso medžiais apaugusio piliakalnio viršuje, ten esančios aikštelės viduryje, supama antkapinių kryžių ir paminklų. Iš gatvės, šiauriniame šlaite link jos įrengti laiptai. 

Koplyčia duris šv. Mišioms atveria vos tris kartus per metus – per Motinos dieną, per Tėvo dieną ir Visų šventųjų vakarą. Lapkričio 1-ąją po šv. Mišių nuo koplyčios rengiama tradicinė procesija po senąsias Kurtuvėnų kapines. Procesijos dalyviai, nešini žibintais, žvakėmis, giedodami senąsias giesmes, kartu su parapijos klebonu apeina kapines, pagerbia mirusiuosius. 

## Istorija

XV a. pabaigoje – XVIII a. ant piliakalnio stovėjo bažnyčia. Nėra tiksliai žinoma pirmojo Kurtuvėnų dvarininko Mikalojaus Jaugėlavičiaus funduotos bažnyčios vieta. Tradiciškai manoma, kad ji stovėjo ant Kurtuvėnų piliakalnio, dabartinių kapinių pietinėje pusėje, kur šiandien yra koplyčia. Kurtuvėnuose atidarius mūrinę bažnyčią, medinė ant piliakalnio sunyko. 1880 m. klebono Bonaventūro Čižo rūpesčiu jos vietoje išaugo koplyčia, išlikusi iki mūsų dienų. Senąją bažnyčią mena kalvio darbo metalinis kryžius ir priešais koplyčią gulintis dubenuotas akmuo,  naudotas švęstam vandeniui laikyti. 2009 m. rugsėjo mėn. akmuo buvo pavogtas.  Vykdant piliakalnio aplinkos tyrimus, 1998 m. rytinėje jo papėdėje aptiktas akmenų grindinys. Manoma, kad tai buvo kelias į bažnyčią, o vėliau ir į kapines.

Koplyčioje yra eksponuojami senieji kapinių kryžiai.

## Šaltiniai
Gervėčių valsčius

**Gervėčių valsčius** () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje vidurio vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Gervėčiai.

## Istorija

Valsčius įkurtas 1927 m. gruodžio 12 d. vietoje Mikailiškių valsčiaus. Panaikintas po II pasaulinio karo. Pokario metais apylinkėse veikė Tauro apygardos, Birutės partizanų rinktinės partizanai.

## Šaltiniai
Mikailiškių valsčius

:: *Apie valsčių panašiu pavadinimu Suvalkijoje žr. [[Mikališkių valsčius]].*

**Mikailiškių valsčius** () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje vidurio vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Mikailiškės.

## Istorija

Mikailiškių valsčius įkurtas 1927 m. balandžio 1 d. iš dalies Varnionių valsčiaus, bet jau gruodžio 12 d. reformuotas į Gervėčių valsčių.

## Šaltiniai
Varnionių valsčius

**Varnionių valsčius** (, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės vakarų Baltarusijos teritorijoje, pasienyje su Lietuva. Centras – Varnionys.

## Istorija

Valsčius gyvavo nuo XIX a. Vilniaus gubernijoje. 1927 m. balandžio 1 d. prijungta dalis Bistryčios valsčiaus, o dalis Varnionių valsčiaus perduota naujam Mikailiškių valsčiui. Panaikintas po II pasaulinio karo.

|-
| 1869 m. || || 9062 || 1015 kiemų  || || 130
|-
| 1874 m. || || 9512 || 1015 kiemų  || 12 seniūnijų || 130
|-
| 1880 m. || || 11 317 || 1015 kiemų  || 12 seniūnijų || 130
|-
| 1885 m. || || 12 417 || 1015 kiemai  || 12 seniūnijų || 130
|-
| 1890 m. || || 12 814 || 1015 kiemų  || 12 seniūnijų || 130
|}

## Vadovai
* F. Skirucas, 1886–1889 m.
* I. Muravskis, nuo 1889 m.

## Suskirstymas

## Šaltiniai
Lentupio valsčius

**Lentupio valsčius** (, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Lentupis.

## Istorija

Įkurtas XIX a. Vilniaus gubernijoje. 1929 m. balandžio 11 d. prie jo prijungta dalis Adutiškio valsčiaus, Mikalavo valsčiaus, Svierių valsčiaus, Kamojų valsčiaus ir Švenčionių valsčiaus, o dalis Lentupio valsčiaus perduota Žukainių valsčiui.

1940 m. Lentupio valsčius atiteko Baltarusijos TSR Pastovių rajonui. II pasaulinio karo metais valsčius buvo Svierių apskrityje.

|-
| 1869 m. || || 2487 || 289 kiemai  || || 61
|-
| 1874 m. || || 2326 || 293 kiemai  || 7 seniūnijos || 48
|-
| 1880 m. || || 4110 || 275 kiemai  || 7 seniūnijos || 64
|-
| 1885 m. || || 4267 || 275 kiemai  || 7 seniūnijos || 67
|-
| 1890 m. || || 4336 || 275 kiemai  || 7 seniūnijos || 67
|}

## Vadovai
* I. Koira, 1886–1889 m.
* A. Klimaševskis, nuo 1889 m.

## Suskirstymas

## Šaltiniai
Svierių valsčius

**Svierių valsčius** (, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Svieriai.

## Istorija

Įkurtas XIX a. Vilniaus gubernijoje. 1929 m. balandžio 11 d. dalis valsčiaus perduota Lentupio valsčiui ir Šemetavos valsčiui.

|-
| 1869 m. || || 3631 || 376 kiemai  || || 41
|-
| 1874 m. || || 3698 || 376 kiemai  || 4 seniūnijos || 48
|-
| 1880 m. || || 3749 || 380 kiemų  || 4 seniūnijos || 48
|-
| 1885 m. || || 4895 || 380 kiemų  || 4 seniūnijos || 48
|-
| 1890 m. || || 5213 || 396 kiemai  || 4 seniūnijos || 52
|}

## Vadovai
* M. Marozas, 1885–1889 m.
* I. Podmostka, nuo 1889 m.

## Suskirstymas

## Gyvenvietės

Valsčiaus gyvenvietės 1870 m. (skliausteliuose – baltarusiškai):

* Alševa *(Ольшев)*, dv.
* Ažusvieris *(Засвір)*, k.
* Barysai *(Борисы)*, k.
* Bartninkai *(Бортники)*, vs.
* Bielkiškės *(Белькишки)*, vs.
* Bohatkos *(Богатьки)*, k.
* Bolkava *(Болькава)*, k., dv.
* Budiškės *(Будышкі)*, vs.
* Dubninkai *(Дубнікі)*, vs.
* Falevičai *(Фалевичи)*, k.
* Grumbenėtai *(Грумбенента)*, k.
* Hliniščia I-II *(Глінішча I-II)*, vs.
* Jacynai *(Яцыны)*, vs.
* Jacynikai *(Яцыники)*, vs.
* Janauka *(Яновка)*, k.
* Janukovičai *(Януковичи)*, k.
* Kamarauščyna *(Комаровщина)*, dv.
* Korkos *(Коркі)*, k.
* Kruglyčia *(Круглица)*, k.
* Kūjeliai *(Куели)*, vs.
* Kurkuliai *(Куркулі)*, k.
* Kutiškės *(Куцішкі)*, vs.
* Kutkai *(Кутьки)*, k.
* Liasko Svieriai *(Свир Лясковский)*, plv.
* Lukoševičiai *(Лукашевичи)*, k.
* Luščykai *(Лушчыкі)*, k.
* Navasiolkos *(Навасёлкі)*, k.
* Neckai *(Нэцькі)*, k.
* Nivos *(Ніўе)*, vs.
* Noreišiai *(Нарейши)*, k.
* Oleškai *(Олешки)*, k.
* Potrebičiai *(Потребичи)*, k.
* Selevičiai *(Селевічы)*, k.
* Senkaimis *(Старая Весь)*, k.
* Siomkos *(Сёмки)*, k.
* Stančykai *(Станчыкі)*, k.
* Stančykų Zaliesė *(Залессе)*, vs.
* Steckavos Svieriai *(Свир Стецковский)*, plv.
* Stračionys *(Страчаны)*, k.
* Svieriai *(Свір)*, mstl.
* Svierių Kanstantinava *(Канстантынаў Свірскі)*, mstl.
* Šilokai *(Шылакі)*, k.
* Varaniecas *(Варанец)*, vs.
* Vencevičiai *(Венцевичи)*, k.
* Volodzkos *(Володзки)*, k.
* Vorošilkos *(Ворошилки)*, k.


## Šaltiniai
Šėmeto valsčius

**Šėmeto valsčius** (, , nuo 1926 m. rugsėjo 27 d. *gmina Szemetowszczyzna*) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Šėmetas.

## Istorija

Įkurtas XIX a. Vilniaus gubernijoje. 1929 m. balandžio 11 d. prijungta dalis Svierių valsčiaus.

|-
| 1869 m. || || 3468 || 359 kiemai  || || 30
|-
| 1874 m. || || 3657 || 359 kiemai  || 3 seniūnijos || 30
|-
| 1880 m. || || 3785 || 359 kiemai  || 3 seniūnijos || 30
|-
| 1885 m. || || 3816 || 359 kiemai  || 3 seniūnijos || 30
|-
| 1890 m. || || 5169 || 359 kiemai  || 3 seniūnijos || 35
|}

## Vadovai
* K. Šostakovičius, 1886–1887 m.
* V. Bylinka, 1887–1889 m.
* O. Speglianinas, nuo 1889 m.

## Suskirstymas

## Gyvenvietės

Valsčiaus gyvenvietės 1870 m. (skliausteliuose – baltarusiškai):

* Antaliesina I-II *(Антолесино I-II)*, vs.
* Astraulėnai *(Островляны)*, k.
* Baltagūžiai *(Балтагузы)*, k.
* Baravojė *(Боровое)*, k.
* Berežna *(Бережна)*, k.
* Bojarnovičai *(Боярновичи)*, k.
* Buikos *(Буйки)*, k.
* Chackos *(Хацки)*, k.
* Chmylkos *(Хмылки)*, k.
* Chonevičiai *(Хоневичи)*, k.
* Huskos *(Гуски)*, k.
* Ivankos *(Иванки)*, k.
* Janevičiai *(Яневичи)*, k.
* Kaladna *(Колодно)*, k., dv.
* Karakuličiai *(Каракуличи)*, k.
* Kauzėnai *(Ковзаны)*, k.
* Kliučatkos *(Ключатки)*, k.
* Koncenėtai *(Конценяты)*, k.
* Loznikai *(Лозники)*, k.
* Mitinėtai *(Митинента)*, k.
* Neveravičiai *(Неверовичи)*, k.
* Nosevičiai *(Носевичи)*, k.
* Novinka *(Новинка)*, k.
* Oleškai *(Олешки)*, plv.
* Podselėtkos *(Подселятки)*, vs.
* Pomošiai I-II *(Помоши I-II)*, k.
* Selėtkos *(Селятки)*, k.
* Syrmežas *(Сырмеж)*, k.
* Sivkauščyna *(Сивковщина)*, k.
* Starlygai *(Старлыги)*, k.
* Survilos *(Сурвилы)*, k.
* Šėmetas *(Шэметава)*, mstl.
* Šemetauščyna *(Шэметоўшчына)*, dv.
* Vnukai *(Внуки)*, k.


## Šaltiniai
Šilėnų valsčius (Pilkalnis)

**Šilėnų valsčius** (, nuo 1938 m. *Amtsbezirk Schillfelde*) – Rytų Prūsijos administracinis teritorinis vienetas, gyvavęs 1874–1945 m. dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje. Priklausė Pilkalnio apskričiai. Valsčiaus centras buvo Šilėnuose.

## Istorija
Suformuotas 1874 m. pagal 1872 m. priimtus „Apskričių nuostatus Prūsijos, Brandenburgo, Pomeranijos, Poznanės, Silezijos ir Saksonijos provincijoms“ iš 6 kaimo bendruomenių ir 1 dvaro apygardos. 1928 m. Eidlaukių, Šilėnų kaimo bendruomenės ir Strunclaukių dvaro apygarda sujungtos į naują Šilėnų kaimo bendruomenę. 1928–1945 m. Šilėnų valsčių sudarė 5 kaimo bendruomenės: Inglaudų, Pavydlaukių, Snapų, Šilėnų ir Vingilų.

Valsčius buvo apskrities rytinėje dalyje. Valsčiaus teritorija, ištįsusi šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, šiaurėje siekė Vieškalnių girią, pietuose – Didžiosios Plynės pelkę. Valsčiumi tekėjo Ežerupės ir Žvirgalio upeliai.

1905 m. valsčiuje buvo 1303 gyventojai, iš jų 236 lietuviai (18,1 %). Daugiausia lietuvių gyveno Eidlaukiuose (76 %) ir Briedžiuose (47 %). Didžiausia gyvenvietė 1939 m. buvo bažnytkaimis ir valsčiaus centras Šilėnai (899 gyv.).

## Šaltiniai
Kerstupė

**Kerstupė** (, nuo 1938 m. *Kerb-Bach*, ) – upelis Rusijoje, Kaliningrado srityje; Įsruties kairysis intakas.

Upelio ištakos yra 6 km į šiaurės vakarus nuo Malviško. Kerstupė teka šiaurės vakarų kryptimi, prateka Kumelių (dab. Vozvyšenka) gyvenvietę, įsilieja į Įsrutį 1 km į šiaurę nuo Stablaukių (40 km nuo Įsruties žiočių).

## Išnašos
Kamojų valsčius

**Kamojų valsčius** (, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Kamojys.

## Istorija

Įkurtas XIX a. Vilniaus gubernijoje. 1929 m. balandžio 11 d. prijungta dalis Adutiškio valsčiaus, o dalis Kamojų valsčiaus prijungta prie Lentupio valsčiaus ir Adutiškio valsčiaus.

|-
| 1869 m. || || 3983 || 442 kiemai  || || 66
|-
| 1874 m. || || 4242 || 442 kiemai  || 6 seniūnijos || 62
|-
| 1880 m. || || 5275 || 448 kiemai  || 6 seniūnijos || 82
|-
| 1885 m. || || 5296 || 448 kiemai  || 6 seniūnijos || 82
|-
| 1890 m. || || 5250 || 448 kiemai  || 6 seniūnijos || 82
|}

## Vadovai
* O. Stankevičius, 1885–1888 m.
* J. Oželis, nuo 1888 m.

## Suskirstymas

## Šaltiniai
Žukainių valsčius

**Žukainių valsčius** () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vakarų Baltarusijos teritorijoje, pasienyje su Lietuva. Centras – Žukainys.

## Istorija

Įkurtas 1926 m. vasario 9 d. vietoje buvusio Aleksandravo valsčiaus. 1929 m. balandžio 11 d. prijungta dalis Lentupio valsčiaus ir Mikalavo valsčiaus, o dalis Žukainių valsčiaus prijungta prie Joniškio valsčiaus ir Kiemeliškių valsčiaus.

## Šaltiniai
Reka

**Reka** (, ) – vakarų Slovėnijoje ir šiaurės rytų Italijoje tekanti upė, prasidedanti Kroatijoje, pietinėje Snežniko plyaukštės pusėje. Upės ilgis – 54 km, iš jų 51 km yra Slovėnijoje. Prie Škocjano kaimo upė išnyksta po žeme Škocjano urvuose (jie yra UNESCO pasaulinio paveldo objektas) ir 38 km teka po Slovėnijos Kraso plynaukšte. Italijoje Reka tęsiasi kaip Timavo upės dalis. Tyrimai parodė, kad Adrijos pakrantėje, tarp Triesto ir Monfalkonės, Reka maitina dar keletą upelių.

## Išnašos
Pavandenės valsčius (Semba)

**Pavandenės valsčius** () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas Rytų Prūsijoje, Sembos krašte. Centras – Pavandenė.

## Istorija

XIII a. valsčiuje nebuvo miestų, jame veikė bažnyčia. Palivarku laikyta Pavandenės pilis. Valsčiuje buvo šie dvarai: *Carmitten, Gundeinis (Guntenen), Leikoftge (1261 Leycositege, 1275 Lewitigen, Lobitten), Mollenen, Ploestwenen, Smiden (Schmiedenen), Sprutlauken, Wilkeim (Wilkaim)*. Nuošaliame valsčiuje tada fiksuota nedaug gyvenviečių. Tuomet Sembos vyskupiją sudarė 7 valsčiai (Medinava, Rinava, Kvedenava, Labota, Pavandenė, Žalva, Jurbarkas).

## Šaltiniai
Legečių valsčius

**Legečių valsčius** (arba ***Kirjanovo valsčius***, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės Lietuvos teritorijoje. Centras – Legečiai, vėliau – Pašušvys.

## Istorija

Įkurtas XIX a. 2-ojoje pusėje Kauno gubernijoje.

|-
| 1877 m. || || 3029 || 431 kiemas  || 2 seniūnijos || 47
|}

## Šaltiniai
Elzasas-Lotaringija

**Elzasas-Lotaringija** () – istorinė Vokietijos imperijos teritorija, gyvavusi 1871–1918 m. Apėmė visą Elzasą ir dalį Lotaringijos (dab. Aukštutinio Reino, Žemutinio Reino ir Mozelio departamentai). Centras – Strasbūras.

## Istorija

Regionas Vokietijos imperijoje sudarytas po 1870–1871 m. Prancūzijos–Prūsijos karo kaip vokiečių užkariauta žemė. Vietos gyventojai nemėgo vokiečių valdžios, o po I pasaulinio karo 1918 m. Elzasas-Lotaringija vėl atiteko Prancūzijai. Vokietija regioną vėl buvo laikinai susigrąžinusi II pasaulinio karo metu 1940–1944 m.

Žemėje buvo 3 apygardos:
* Aukštutinis Elzasas
* Žemutinis Elzasas
* Lotaringija

## Šaltiniai
Visbarynų valsčius

**Visbarynų valsčius** (, nuo 1938 m. *Amtsbezirk Grenzhöhe*) – Rytų Prūsijos administracinis teritorinis vienetas, gyvavęs 1874–1945 m. dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje. Priklausė Pilkalnio apskričiai. Valsčiaus centras buvo Visbarynuose.

## Istorija
Suformuotas 1874 m. pagal 1872 m. priimtus „Apskričių nuostatus Prūsijos, Brandenburgo, Pomeranijos, Poznanės, Silezijos ir Saksonijos provincijoms“ iš 14 kaimo bendruomenių ir 3 dvaro apygardų. XIX a. pab. Netolviečių kaimo bendruomenė prijungta prie Noviškių kaimo Doristalio valsčiuje, o 1928 m. panaikintos visos dvaro apygardos: Čiunkų ir Tanenvaldės sujungtos į naują Tanenvaldės kaimo bendruomenę, Bartkovų prijungta prie Eidginiškių kaimo. 1928–1945 m. Visbarynų valsčių sudarė 14 kaimo bendruomenių: Barčių, Briedžių, Dikiautų, Eidginiškių, Grablaukių, Gudpetrių, Klišių, Naujienų, Serbentų, Simokų, Stumbrių, Tanenvaldės, Uždravių ir Visbarynų.

Valsčius buvo rytinėje apskrities dalyje, Lietuvos pasienyje, Šešupės pakrantėje. Valsčiumi tekėjo Šešupės intakai Alksnupė ir Ežerupė, vakaruose plytėjo Vieškalnių giria.

1905 m. valsčiuje buvo 1150 gyventojų, iš jų 329 lietuviai (28,6 %). Daugiausia lietuvių gyveno Uždraviuose (100 %), Gudpetriuose (59 %) ir Stumbriuose (50 %). Didžiausia gyvenvietė 1939 m. buvo valsčiaus centras Visbarynai (330 gyv.).

## Šaltiniai
Čividale del Friulis

**Čividale del Friulis** (, , , , vietine tarme *Sividât*, , ) – miestas ir komuna Udinės provincijoje, Italijos Friulio-Venecijos Džulijos regione. Miestas išsidėstęs 135 m virš jūros lygio rytų Alpių papėdėje, važiuojant geležinkeliu už 15 km nuo Udinės, netoli Slovėnijos sienos.

Archeologiniai radiniai rodo, kad ši vietovė buvo apgyvendinta jau paleolite ir neolite. Geležies amžiuje regioną buvo apgyvendinę keltai. Dėl strategiškai svarbios padėties prie šiaurės rytų Italijos sienos 50 m. pr. m. e. romėnai čia pastatė pilį, kurią vėliau Julijus Cezaris pertvarkė į forumą, o pats miestas imtas vadinti *Forum Iulii* (Forum Julijus) 'Julijaus forumas'. Netrukus po to Forum Julijus tapo municipija. Ilgainiui nuo miesto pavadinimo Forum Julijus kilo viso regiono pavadinimas Friulis ir atitinkamai tautos vardas friulai. Nuo 776 m., po langobardų pralaimėtų mūšių, Forum Julijus imtas lotyniškai vadinti *Civitas Austriae* 'Rytų miestas', o iš  'miestas' radosi . Tad pavadinimas *Cividale del Friuli* reiškia 'Friulio miestas'.

Kažkada buvęs svarbus regiono miestas, dabar Čividale del Friulis yra ramus, mažas miestelis, turistus traukiantis dėl viduramžius menančio centro. Čividale del Friulyje gyvena 10 974 žmonės (2021 vasario 28 d. duomenys). Miesto ir komunos globėjas – šv. Donatas Arecietis, jo diena švenčiama rugpjūčio 21 d.

## Išnašos
Aleksandravo valsčius (Švenčionys)

**Aleksandravo valsčius** (, ; maždaug iki 1870 m. ***Strėčios valsčius***, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vakarų Baltarusijos teritorijoje, pasienyje su Lietuva. Centras – Strėčia, vėliau – Žukainys.

## Istorija

Įkurtas XIX a. Vilniaus gubernijoje Strėčios, vėliau – Aleksandravo vardu. Apie 1870 m. prijungtas Želėdžio valsčius. 1926 m. vasario 9 d. reformuotas į Žukainių valsčių.

|-
| 1869 m. || || 2023 || 202 kiemai  || || 43
|-
| 1874 m. || || 4468 || 460 kiemų  || 5 seniūnijos || 95
|-
| 1880 m. || || 4497 || 460 kiemų  || 5 seniūnijos || 95
|-
| 1885 m. || || 5948 || 460 kiemų  || 5 seniūnijos || 95
|-
| 1890 m. || || 6532 || 516 kiemų  || 5 seniūnijos || 95
|}

## Vadovai
* K. Buika, 1885–1887 m.
* A. Losis, nuo 1887 m.

## Suskirstymas

## Šaltiniai
Marano Lagunarė

**Marano Lagunarė** (, ) – komuna Udinės provincijoje, Friulio–Venecijos Džulijos regione, Italijoje. Marano Lagunarė išsidėsčiusi maždaug už 50 km į šiaurės vakarus nuo Triesto ir maždaug už 35 km į pietus nuo Udinės.

Marano Lagunarė ribojasi su šiomis komunomis: Karlinu, Gradu, Latizana, Linjano Sabjadoru, Palacolo dela Stela, Prečeniku, San Džordžio di Nogaru.

Marano Lagunarėje gyvena apie 1 700 žmonių (2021). Komunos globėjas – šv. Martynas Turietis, jo diena švenčiama lapkričio 11 d.

## Išnašos
Gelovinė

**Gelovinė** – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 11 km į šiaurę nuo Merkinės, prie kelio . Aplink kaimą auga Subartonių miškai, piečiau telkšo ežeras Gelovinė.

## Etimologija
Kaimas pavadintas pagal *Gelovinės* ežerą.

## Istorija

XIX a. pab. buvo šlėktų užusienis Trakų apskrityje.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Spengla

**Spengla** gali reikšti:

* Spengla – kaimas Varėnos rajone;
* Spengla – Merkio intakas;
* Spengla – kairysis Strėvos intakas;
* Spengla – Dubingos intakas;
* Spengla – ežeras Trakų rajone;
* Spengla – ežeras Varėnos rajone.
Brandenburgo provincija

**Brandenburgo provincija** () – buvusi Prūsijos karalystės provincija, gyvavusi 1815–1934 m. Provincijai iki 1920 m. priklausė ir Berlyno miestas, kuris pakaitomis su Potsdamu buvo provincijos sostinė. 1947 m. panaikinant Prūsiją šios provincijos vietoje įkurta Brandenburgo žemė, rytinė dalis teritorijos po karo atiteko Lenkijai.

## Istorija

Provincija įkurta 1815 m. Iš Brandenburgo provincijos 1881 m. balandžio 1 d. buvo išskirtas Berlyno miestas provincijos teisėmis, nors oficialiai liko provincijos sudėtyje. 1885 m. provincija užėmė 39,8 tūkst. km² plotą, joje buvo 2,34 mln. gyventojų. 1920 m. Berlyno miestas atskirtas nuo provincijos visiškai.

## Šaltiniai
Rygos sutartis

**Rygos sutartis** gali reikšti:

* Rygos sutartis (1920) – Latvijos ir Rusijos TFSR taikos sutartis;
* Rygos taikos sutartis (1921 m.) – Lenkijos ir Rusijos TFSR taikos sutartis.
Atmata (Šilutė)

**Atmata** – buvęs kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, Atmatos upės dešiniajame krante prieš Rusnę.

## Istorija

Gyvenvietė minima XIX a., 1908 m. čia buvo Atmatos valsčius.

## Šaltiniai
Rupkalvių valsčius

**Rupkalvių valsčius** (, nuo 1913 m. *Amtsbezirk Bismark*) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje. Centras – Rupkalviai.

## Istorija

Įkurtas 1874 m. balandžio 29 d. Apie 1907 m. iš dalies Rupkalvių valsčiaus sudarytas Atmatos valsčius. Per I pasaulinį karą Rupkalvių valsčius prijungtas prie Šilutės valsčiaus.

## Šaltiniai
Kukmiškio valsčius

**Kukmiškio valsčius** () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas Karaliaučiaus krašte. Centras – Kukmiškis.

## Istorija

Žinomas nuo XIX a. pabaigos. XX a. tarpukariu dalis gyvenviečių perduota kitiems valsčiams. Panaikintas po II pasaulinio karo.

## Šaltiniai
Jonaičių valsčius

**Jonaičių valsčius** () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje. Centras – Jonaičiai.

## Istorija

Valsčius įkurtas ir veikė II pasaulinio karo metais, užėjus sovietams panaikintas.

## Šaltiniai
Kiškių valsčius

**Kiškių valsčius** () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje. Centras – Kiškiai.

## Istorija

Valsčius minimas nuo XIX a. pabaigos. 1907 m. buvo 12 kaimų.

|-
| 1925 m.  || || 1785 || || || 14 gyvenviečių 
|}

## Šaltiniai
Rudynų valsčius

**Rudynų valsčius** () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje. Centras – Rudynai.

## Istorija

Įkurtas ir panaikintas II pasaulinio karo metais.

## Šaltiniai
Kukmiškis

**Kukmiškis**  () – buvęs kaimas ir girininkija Mažojoje Lietuvoje, Karaliaučiaus krašte, dabartinėje Jasnojės kaimo gyvenvietės teritorijoje.

Kukmiškiu buvo vadinti drėgni miškai Nemuno deltos pietinėje dalyje, piečiau Skirvytės. Kasmet potvynių užliejamame plote suvešėjo savotiški medynai ir krūmynai. Vėlesniais amžiais Kukmiškis sausintas stačiakampiu griovių tinklu, jį kirto tvarkingos kvartalinės proskynos.

## Istorija

1885 m. Kukmiškio girininkijoje gyveno 55 žmonės. 1874–1890 m. buvo atskiras Kukmiškio valsčius.

## Šaltiniai
Atmatos valsčius

**Atmatos valsčius** () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje. Centras – Atmata.

## Istorija

Valsčius įkurtas XX a. pradžioje. 1907 m. Atmata dar priklausė Rupkalvių valsčiui, bet 1908 m. jau minimas Atmatos valsčius. Gyvavo trumpai, panaikintas per I pasaulinį karą.

## Šaltiniai
Skirvytėlės valsčius

**Skirvytėlės valsčius** () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje. Centras – Skirvytėlė.

## Istorija

Valsčius minimas 1905 m. 1907 m. jame buvo 2 gyvenvietės.

|-
| 1925 m.  || || 1231 || || || 4 gyvenvietės 
|}

## Šaltiniai
Šakūnėlių valsčius

**Šakūnėlių valsčius** () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje. Centras – Šakūnėliai.

## Istorija

Minimas 1885 m. 1907 m. priklausė 5 gyvenvietės.

|-
| 1925 m.  || || 1773 || || || 10 gyvenviečių 
|}

## Šaltiniai
Spukų valsčius

**Spukų valsčius** () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas Karaliaučiaus krašte. Centras – Spukai.

## Istorija

Minimas 1885 m., per I pasaulinį karą panaikintas.

## Šaltiniai
Šyšos valsčius

**Šyšos valsčius** () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje. Centras – Šyša.

## Istorija

Minimas 1885 m. 1907 m. valsčiui priklausė tik Šyšos kaimas.

|-
| 1925 m.  || || 714 || || || 3 gyvenvietės 
|}

## Šaltiniai
Tatamiškių valsčius

**Tatamiškių valsčius** () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje. Centras – Tatamiškiai.

## Istorija

Minimas 1885 m., iki I pasaulinio karo panaikintas.

## Šaltiniai
Užlieknių valsčius

**Užlieknių valsčius** (arba ***Užlėknių valsčius***; ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje. Centras – Užliekniai.

## Istorija

Minimas 1885 m. 1907 m. čia buvo 6 kaimai.

|-
| 1925 m.  || || 1747 || || || 6 gyvenvietės 
|}

## Šaltiniai
1919 m. Rytų Lenkijos gyventojų surašymas

**1919 m. Rytų Lenkijos gyventojų surašymas** () – Antrosios Lenkijos Respublikos gyventojų surašymas, vykdytas 1919 m. gruodį Lenkijos rytinėse žemėse. Surašymas apėmė Lenkijos rytines žemes – tris istorinės Lietuvos apygardas (Brastos, Minsko, Vilniaus), tarp jų didelę dalį Vilniaus krašto, esančio dabartinės Lietuvos teritorijoje. Surašymą vykdė Gyventojų surašymo centrinis biuras (), kurį įsteigė Rytų Lenkiją tuo metu valdžiusi Rytinių žemių civilinė valdyba (, santr. ZCZW). Iš viso istorinės Lietuvos (buvusios LDK) žemėse priskaičiuota 3,85 mln. gyventojų.

## Rezultatai

Iš viso trijose istorinės Lietuvos apygardose surašyta 3 846 620 gyventojų, tik 3,0 proc. iš jų lietuvių.
* Sąrašas:1919 m. Brastos apygardos gyventojų surašymas – 1 121 978 gyv.
* Sąrašas:1919 m. Minsko apygardos gyventojų surašymas – 1 091 138 gyv.
* Sąrašas:1919 m. Vilniaus apygardos gyventojų surašymas – 1 633 504 gyv.

## Miestai

Iš viso istorinėje Lietuvoje buvo 8 miestai, turėję bent 10 tūkst. gyventojų:
* Vilnius – 128 954 gyv.
* Minskas – 102 392 gyv.
* Babruiskas – 29 704 gyv.
* Gardinas – 28 165 gyv.
* Pinskas – 21 436 gyv.
* Lietuvos Brasta – 14 005 gyv.
* Lyda – 11 365 gyv.
* Baranovičiai – 10 373 gyv.

## Šaltiniai
Mažieji Dargužiai

**Mažieji Dargužiai**, arba **Dargužėliai** (, 1936–1938 m. *Klein Darguschen*, nuo 1938 m. *Grenzheide*, po II pasaulinio karo ***Srednerečė***, ) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 9 km į šiaurės rytus nuo Lazdynų ir 10 km į šiaurės vakarus nuo Šilėnų, Lietuvos pasienyje, prie Šešupės, Vieškalnių girios šiauriniame pakraštyje.

## Istorija

1540 m. minimas Jotijos (*Jathia*) kaimas su septyniais činšininkais. 1556 m. nuo jo atsiskyrė *Hinder Jothia* kaimas, kurį nuo 1580 m. pradėta vadinti Mažaisiais Dargužiais. Kaimo pavadinimas kilo nuo vieno iš toje vietoje gyvenusių brolių Dargužių (*Darguseit*) pavardės. Po 1709–1710 m. maro kaimas išliko lietuviškas: 1736 m. Mažuosiuose Dargužiuose gyveno 4 lietuvių šeimos. (1745 m. minimi valstiečiai *Kayluatis*, *Jeckschatis*, *Simonßentis*, *Baltruschatis*). 1785 m. Mažieji Dargužiai buvo karališkųjų valstiečių kaimas su 7 ugniakurais (gyvenamaisiais pastatais), 1821 m. – kaimas su 45 gyventojais. 1854 m. Mažuosiuose Dargužiuose buvo 13 gyvenamųjų pastatų ir 80 gyventojų. Iki XIX a. kaimas taip pat vadintas ir Grigaičiais (*Grigatszen*, *Grigatschen*).

Iki 1723 m. priklausė Ragainės valsčiaus šaltyšiaus administruojamai Lazdynų seniūnijai, 1723–1818 m. – Įsruties apskrities Grumbkaukaičių domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai, buvo 1874 m. įsteigto Vieškalnių valsčiaus kaimas. Tikintieji priklausė Lazdynų evangelikų liuteronų parapijai. 1905 m. Mažuosiuose Dargužiuose buvo 45 sodybos, 230 gyventojų, iš jų – 110 lietuvių (48 %). Kaime veikė mokykla (mokytojas minimas nuo 1817 m.).

Po Antrojo pasaulinio karo ar vėliau sovietmečiu išnyko, užaugo mišku. Nuo 2008 m. buvusio kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietei.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Mažuosiuose Dargužiuose gimė Mažosios Lietuvos rašytojas ir visuomenės veikėjas Jonas Elijošaitis (1886–1915).

## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
*
Didieji Dargužiai

**Didieji Dargužiai** (, 1936–1938 m. *Groß Darguschen*, nuo 1938 m. *Tanneck*) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 11 km į šiaurės rytus nuo Lazdynų, Lietuvos pasienyje, prie Šešupės, Vieškalnių girios šiauriniame pakraštyje.

## Istorija

1540 m. minimas Jotijos (*Jathia*) kaimas su septyniais činšininkais. 1556 m. nuo jo atsiskyrė *Vorder Jothia* kaimas, kurį nuo 1580 m. pradėta vadinti Didžiaisiais Dargužiais. Kaimo pavadinimas kilo nuo vieno iš toje vietoje gyvenusių brolių Dargužių (*Darguseit*) pavardės. Po 1709–1710 m. maro kaimas išliko lietuviškas: 1736 m. Mažuosiuose Dargužiuose gyveno 7 lietuvių šeimos. (1728 m. minimi valstiečiai *Petratis*, *Kutzkatis/Tutkatis*, *Isokatis*, *Kurrodatis/Kundrotatis*, *Lehnbahrt/Lehnardt*, *Matzatis*, *Isokait*). 1785 m. Didieji Dargužiai buvo karališkųjų valstiečių kaimas, pasienio gyvenvietė su 7 ugniakurais (gyvenamaisiais pastatais), 1821 m. – kaimas su 29 gyventojais. 1854 m. Didžiuosiuose Dargužiuose buvo 8 gyvenamieji pastatai ir 70 gyventojų. 

Iki 1723 m. priklausė Ragainės valsčiaus šaltyšiaus administruojamai Lazdynų seniūnijai, 1723–1818 m. – Įsruties apskrities Grumbkaukaičių domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai, buvo 1874 m. įsteigto Vieškalnių valsčiaus kaimas. Tikintieji priklausė Lazdynų evangelikų liuteronų parapijai. 1850 m. prie kaimo prijungta paveldimosios nuomos valda *Löpacken*, įkurta 1823 m. per 1709–1710 m. marą išmirusio 8 ūbų dydžio *Danwethen* kaimo vietoje. 1905 m. Didžiuosiuose Dargužiuose buvo 13 sodybų, 80 gyventojų, iš jų – 43 lietuviai (54 %).

Po Antrojo pasaulinio karo išnyko, užaugo mišku. Nuo 2008 m. buvusio kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietei.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Edis Jurčys

**Edis Jurčys** (g. 1957 m. Klaipėdoje) - Lietuvos ir JAV fotomenininkas, visuomenės veikėjas. 

## Biografija
Gimė 1957 m. Klaipėdoje. Tėvas Benediktas Jurčys buvo žymus rūbų dizaineris ir sukirpėjas.   

Nuo 1981 m. gyveno ir mokėsi Maskvoje, kur baigė Valstybinį visos Rusijos S. A. Gerasimovo kinematografijos universitetą. Dirbo Ostankino televizijoje.   

Nuo 1989 m. gyvena JAV.  

## Fotomenininko karjera
Edis Jurčys yra sukūręs daugiau 20 fotografijų ciklų itin aktualiomis socialinėmis temomis. Edis Jurčys yra surengęs per 30 asmeninių parodų JAV (Portlande, Sietle), Lietuvoje, Japonijoje, Austrijoje, Belgijoje, Vengrijoje, Naujojoje Zelandijoje ir kitur. Jis nuolat dalyvauja grupinėse parodose, yra pelnęs reikšmingų apdovanojimų ir įvertinimų.  

## Išleisti fotoalbumai

* Gijos. (2004) .
* Tyla iš gervių plunksnų (Vilnius: Alma littera, 2008). ISBN 9955380191.
* Kryžių kalnas. Gyvybės sodai. (Vilnius: Kronta, 2010) ISBN 978-609-401-026-2

## Asmeninės parodos

* Paroda „Būties nerimas“ Klaipėdos kultūrų komunikacijų centro (KKKC) Parodų rūmai (2021 m. spalio mėn.).
*Paroda „Didžiosios tuštumos jausmas“, „Prospekto“ galerijoje (Vilnius, 2020 m.).
*Paroda „Ieškojimai“ Klaipėdos kultūrų komunikacijų centro (KKKC) Parodų rūmai (2019 m. lapkričio mėn.).
*Paroda ,,Keltas“, Aleksoto funikulierius (Kaunas, 2006 m.)  

## Grupinės parodos

* Plungės bienalė, „Amerika lietuvių fotografijoje“ (2018 m. birželio mėn.);
*„Lietuvos fotografija: vakar ir šiandien“, Mykolo Romerio universiteto biblioteka (Vilnius, 2013 m.).

## Bibliografija

* Lietuvos fotografija: Vakar ir šiandien (2010, 2011, 2012).
* XX a. Lietuvos fotografijos antologija (I tomas).

## Sukurti dokumentiniai filmai
Edis Jurčys yra sukūręs tris dokumentinius filmus. 

## Nuorodos
Edžio Jurčio fotografijų albumas „Kryžių kalnas. Gyvybės sodai“ (Bernardinai.lt)

Lina Jakeliūnaitė, Žaidimas "Gijomis": Apie Edo Jurčio fotografijų parodą "Gijos" (Septynios meno dienos)
Nuodėmių kalnas

**Nuodėmių kalnas**, **Griekynės kalnas** () – kopa, esanti Lietuvai priklausančioje Kuršių nerijos dalyje. Nuodėmių kalno kopa apaugusi mišku, jos aukštis siekia maždaug 46 m. Stūkso ~0,5 km į šiaurės vakarus nuo Gintaro įlankos, esančios ties Juodkrante.

Ant Nuodėmių kalno kadaise augo sena Nuodėmių liepa. Pagal iki Antrojo pasaulinio karo darytas fotografijas sprendžiama, kad medžiui galėjo būti daugiau nei 400 m. Pasakojama, kad prie šio medžio dar XVIII a. rinkdavęsi žmonės ir melsdavęsi dievams, atgailaudavę. Liepa sunaikinta 1939 m. Kaip tai įvykę nėra aišku, esama teigiančių, jog naktį medį nukirtę naciai.

## Išnašos
Ramazanas Krinickas

**Ramazanas (Romanas) Krinickas** (1904 m. gegužės 1 d. Kaune – 1983 m. balandžio 16 d. ten pat, palaidotas Eigulių kapinėse) – Lietuvos scenografas, grafikas, tapytojas. Pirmasis Lietuvos totorių dailininkas. Žmona skulptorė Natalija Luščinaitė-Krinickienė (1905–1998 m.).

## Biografija
Gimė 1904 m. Kaune, totorių kilmės bajoro, caro armijos pulkininko Josifo Krinicko ir Chalimos Krivickienės šeimoje. Pirmojo pasaulinio karo metais (1915 m.) kartu su tėvais pasitraukė į Maskvą, kur baigė septynias gimnazijos klases. 1918 m. įstojo į Maskvos 46 darbo mokyklą. Išryškėjus polinkiui į dailę, 1922 m. išlaikė stojamuosius egzaminus į Aukštąsias meno ir technikos dirbtuves (VCHUTEMAS, buvusi Stroganovo mokykla), tačiau jau tų pačių metų rugsėjo mėnesį iš karo ir revoliucijos nualintos Rusijos grįžo į Kauną. 1926 m. įstojo į Kauno meno mokyklą kaip laisvasis klausytojas. 1929–1930 m. tęsė mokslą Specialiojo skyriaus dekoratyvinės tapybos studijoje, o 1930–1936 m. – privačioje prof. Mstislavo Dobužinskio dekoracijų studijoje.

## Scenografinė veikla
1930–1959 m. dirbo dailininku Valstybės, Kauno operetės, Kauno valstybiniame muzikinės komedijos, Jaunojo žiūrovo teatruose, kur sukūrė dekoracijas spektakliams: V. Zonenbergo „Jaunieji daržininkai” (1936 m.), Boriso Aleksandrovo „Vestuvės Malinovkoje” (1941 m.) , Franso Leharo „Linksmoji našlė” (1941 m., 1945 m.), „Grafas Liuksemburgas” (1942 m., 1944 m.), Franso Supe (1942 m.) „Lengvoji kavalerija“, Čarlio Lekok (Charles Lecocq) „Širdis ir ranka“ (1944 m.), Florimondo Hervio (Florimond Herve) „Madmuazel Nituš” (1946 m.), Aleksandros (Jakovlevnos) Brunštein „Dėdės Tomo lūšnelė” (1949 m.), Pavelo (Grigorjevičiaus) Maliarevskio „Batuotas katinas” (1955 m.) ir kt. Ramazanas Krinickas sukūrė dekoracijas apie 20 spektaklių.

## Kita kūrybinė veikla
Nuo 1935 m. dalyvavo Lietuvoje rengtose parodose. 1936 m. įstojo į Lietuvos dailininkų sąjungą, 1939 m. priklausė šios sąjungos realistų sekcijai. Ramazano Krinicko kūrybinė veikla plati ir įvairiapusė – menininkas yra kūręs plakatus, pašto ženklus, dalyvavo 1937 m., 1938 m. Plakato, Pašto ženklo konkursuose. Iliustravo P. Tarasenkos apysaką vaikams „Rambyno burtininkas” (1958 m., 1997 m.) ir kitas knygas, iš senos kartografinės medžiagos braižė žemėlapius.

Dailininko darbų turi Lietuvos teatro, muzikos ir kino muziejus, Nacionalinio Mikalojaus Konstantino Čiurlionio dailės muziejus.

## Šaltiniai
Žadiškių valsčius

**Žadiškių valsčius** () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Žadiškės.

## Istorija

Įkurtas 1921 m. spalio 9 d. vietoje Dubataukos valsčiaus. 1926 m. sausio 1 d. prijungtos *Świetlany* ir *Rybaki* vietovės iš Smurgainių valsčiaus.

## Šaltiniai
Dubataukos valsčius

**Dubataukos valsčius** (, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Dubatauka.

## Istorija

Įkurtas XIX a. Vilniaus gubernijoje. 1921 m. spalio 9 d. reformuotas į Žadiškių valsčių.

|-
| 1869 m. || || 3953 || 492 kiemai  || || 52
|-
| 1874 m. || || 4046 || 505 kiemai  || 4 seniūnijos || 52
|-
| 1880 m. || || 4420 || 506 kiemai  || 4 seniūnijos || 52
|-
| 1885 m. || || 5144 || 506 kiemai  || 4 seniūnijos || 52
|-
| 1890 m. || || 5607 || 506 kiemai  || 4 seniūnijos || 52
|}

## Vadovai
* S. Gribas, 1884–1887 m.
* M. Kuročka, nuo 1887 m.

## Suskirstymas

## Šaltiniai
Červinjano del Friulis

**Červinjano del Friulis** (,  arba vietine tarme *Sarvignan*, , ) – miestas ir komuna Udinės provincijoje, Italijoje. Červinjano del Friulis yra svarbiausias miestas Žemutiniame Friulyje (Friulio pietuose). Jis išsidėstęs už maždaug 12 km nuo Grado lagūnos ir maždaug už 18 km nuo Adrijos jūros.

Červinjano del Friulio geografinė padėtis ypatinga, nes jis yra kelio SS14, jungiančio Veneciją ir Triestą, ir kelio SS352, jungiančio Udinę ir Gradą, sankryžoje. Červinjano del Friulyje baigiasi iš Austrijos ateinanti geležinkelio linija, kertanti Tarvizijų ir Udinę, čia ji jungiasi su geležinkeliu, einančiu iš Venecijos į Triestą.

Červinjano del Friulio įkūrimas siejamas su Akvilėjos įkūrimu 181 m. pr . m. e., siekiant rytines Romos sienas apginti nuo barbarų.

2021 m. vasario 28 d. mieste gyveno 13 548 žmonės. Červinjano del Friulio globėjas – šv. Mykolas, jo diena švenčiama rugsėjo 29 d.

## Išnašos
Pamario provincija

**Pamario provincija** () – buvusi Prūsijos karalystės ir Vokietijos provincija, gyvavusi 1815–1945 m., plačioje Baltijos jūros pakrantėje abipus Oderio. Centras – Štetinas. Panaikinta po II pasaulinio karo – rytinė dalis atiteko Lenkijai (dabar čia Pamario ir Vakarų Pamario vaivadijos), vakarinė – Vokietijai (dabar čia Meklenburgas-Pomeranija).

## Istorija

Provincija įkurta 1815 m. po Vienos kongreso. 1890 m. provincija užėmė 30,1 tūkst. km² plotą, joje buvo 1,52 mln. gyventojų.


File:Provinz Pommern 1905.png | 1905 m. žemėlapis
File:Pommern 1913.svg | 1913 m. žemėlapis
File:Pomerania counties 1939 map.svg | 1939 m. žemėlapis


## Šaltiniai
Užunarotės valsčius

**Užunarotės valsčius** (, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Užunarotė, kurį laiką Bliznikai.

## Istorija

Įkurtas XIX a. Vilniaus gubernijoje. 1927 m. balandžio 1 d. panaikintas, jo teritorija perduota Kabilninko valsčiui.

|-
| 1869 m. || || 2096 || 191 kiemas  || || 19
|-
| 1874 m. || || 1972 || 195 kiemai  || 2 seniūnijos || 19
|-
| 1880 m. || || 1966 || 196 kiemai  || 2 seniūnijos || 22
|-
| 1885 m. || || 1975 || 194 kiemai  || 2 seniūnijos || 20
|-
| 1890 m. || || 3108 || 194 kiemai  || 2 seniūnijos || 19
|}

## Vadovai
* V. Lomotas (Pomotas?), 1883–1888 m.
* S. Kisielius, nuo 1888 m.

## Suskirstymas

## Šaltiniai
Labanoro valsčius

**Labanoro valsčius** () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės rytų Lietuvos teritorijoje. Centras – Labanoras.

## Istorija

Valsčius įkurtas XIX a. Vilniaus gubernijoje. 1880 m. valsčius panaikintas, nors nurodoma, kad 1885 m. dalis vietovių (Krivasalis, Sidariškės, Subiškis ir kitos) perduota Linkmenų valsčiui.

|-
| 1869 m. || || 1949 || 213 kiemų  || || 91
|-
| 1874 m. || || 2152 || 210 kiemų  || 6 seniūnijos || 73
|-
| 1879 m. || || 2063 || 320 kiemų  || 6 seniūnijos || 101
|}

## Suskirstymas

## Šaltiniai
Nestoniškių valsčius

**Nestoniškių valsčius** () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Nestoniškės, vėliau – Zavidzinentai.

## Istorija

Valsčius įkurtas po 1860 m. Vilniaus gubernijoje, XIX a. pabaigoje panaikintas.

|-
| 1869 m. || || 3511 || 412 kiemų  || || 41
|-
| 1874 m. || || 3551 || 419 kiemų  || 2 seniūnijos || 41
|-
| 1880 m. || || 4487 || 433 kiemai  || 2 seniūnijos || 49
|-
| 1885 m. || || 4488 || 426 kiemai  || 2 seniūnijos || 49
|-
| 1890 m. || || 4720 || 426 kiemai  || 2 seniūnijos || 49
|}

## Vadovai
* I. Grincevičius, 1884–1887 m.
* V. Radiušas, nuo 1887 m.

## Suskirstymas

## Gyvenvietės

Valsčiaus gyvenvietės 1870 m. (skliausteliuose – baltarusiškai):

* Budylkos *(Будзілкі)*, k.
* Bujokai *(Буякі)*, k.
* Chacilavičai I-II *(Хацілавічы I-II)*, k.
* Chacilkos *(Хацілкі)*, k.
* Chvadzevičai *(Хведзевічы)*, k.
* Chvajeckauščyna *(Хваецкаўшчына)*, vs.
* Dabraulėnai *(Дабраўляны)*, dv.
* Dubina *(Дубіна)*, k.
* Dubninkai *(Дубнікі)*, k.
* Halodničai *(Галоднічы)*, k.
* Harodzkava *(Гародзькава)*, bajork.
* Kačerga *(Кочерга)*, vs.
* Karobkos I-II *(Каробкі I-II)*, k.
* Kasčiukai *(Касцюкі)*, vs.
* Kazliškės *(Казлішкі)*, vs.
* Kreivanosiai *(Крываносы)*, k.
* Kupščyna I-II *(Купщина I-II)*, vs.
* Leonavičiai *(Лявонавічы)*, k.
* Lyloicai *(Лылойці)*, k.
* Maleniškės *(Маленишки)*, vs.
* Martijoniškės *(Марц'янішкі)*, parcelė
* Mėlynupė *(Сини Ручей)*, vs.
* Mikničiai *(Міхнічы)*, k.
* Naratai *(Нараты)*, k.
* Nestoniškės *(Нястанішкі)*, mstl., dv.
* Palionys I-II *(Паляны I-II)*, k.
* Pazborcai *(Пазборцы)*, k.
* Radžiušiai *(Радзюшы)*, k.
* Rudniškės *(Руднішкі)*, vs.
* Sargaučiai *(Соргаўцы)*, k.
* Seliščia *(Селішча)*, vs.
* Stančynentai *(Станчыненты)*, k.
* Strypeliškės *(Стрыпялішкі)*, vs.
* Supranentai *(Супраненты)*, k.
* Svaiginiai *(Свайгіні)*, k.
* Šimonėliai *(Шыманэлі)*, k.
* Tušča *(Туща)*, vs.
* Vyhalianentai *(Выгаляненты)*, k.
* Vyhalianentai I *(Выголенента I)*, plv.
* Zaborė *(Заборье)*, vs.
* Zavidzinentai *(Завідзіненты)*, k.
* Zianoviškės *(Зяновішкі)*, k.


## Šaltiniai
Vieškalniai

**Vieškalniai** (, 1936–1938 m. *Weschkallen*, nuo 1938 m. *Forsthusen*, nuo 1946 m. ***Gruzdevas***, ) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 21 km į šiaurės rytus nuo Pilkalnio, 10 km į rytus nuo Lazdynų, 2 km nuo Lietuvos sienos, Vieškalnių girios viduryje.

## Istorija

Apie 1556 m. minimas *Weschkalwe* kaimas, atsiskyręs nuo senesnio Jotijos (*Jathia*) kaimo. 1580 m. minimas *Weßkallenn* pavadinimu. Kaimo pavadinimas pavardinės kilmės (*Vieškalnys*, *Vieškalvys*). 1785 m. Vieškalniai buvo karališkųjų valstiečių kaimas su 3 ugniakurais (gyvenamaisiais pastatais), 1821 m. – 3 sodybų kaimas su 19 gyventojų. 1854 m. Vieškalniuose buvo 3 gyvenamieji pastatai ir 30 gyventojų. 

Iki 1723 m. priklausė Ragainės valsčiaus šaltyšiaus administruojamai Lazdynų seniūnijai, 1723–1818 m. – Įsruties apskrities Grumbkaukaičių domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai, buvo 1874 m. įsteigto Vieškalnių valsčiaus centras. Tikintieji priklausė Lazdynų evangelikų liuteronų parapijai. 1905 m. Vieškalniuose buvo 2 sodybos, 11 gyventojų, iš jų – 6 lietuviai (55 %). 1929 m. prie kaimo prijungtos Dargužių (*Försterei Darguszen*, 9 gyv. 1905 m.) ir Naujųjų Vieškalnių (*Neu Weszkallen*, 6 gyv. 1905 m.) girininkijų sodybos. Abi sodybos stovėjo kiek atokiau nuo kaimo – už 2–3 km, prie Mažųjų ir Didžiųjų Dargužių kaimų. 

Po Antrojo pasaulinio karo ar vėliau sovietmečiu išnyko, užaugo mišku. Nuo 2008 m. buvusio kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietei.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Girėliškių valsčius

**Girėliškių valsčius** (, nuo 1932 m. *Amtsbezirk Jägerswalde*) – Rytų Prūsijos administracinis teritorinis vienetas, gyvavęs 1874–1945 m. dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje. Priklausė Pilkalnio apskričiai. Valsčiaus centras buvo Girėliškiuose.

## Istorija
Suformuotas 1874 m. pagal 1872 m. priimtus „Apskričių nuostatus Prūsijos, Brandenburgo, Pomeranijos, Poznanės, Silezijos ir Saksonijos provincijoms“ iš 8 kaimo bendruomenių ir 2 dvaro apygardų. 1928 m. Girėliškių dvaro apygarda sujungta su Grumbkaukaičių valsčiaus Baužų (*Bauszen*) ir Laugalių kaimais į naują Jėgersvaldės kaimo bendruomenę, o Žardelių dvaro apygarda prijungta prie Kiaušių kaimo bendruomenės. 1939 m. Skroblynai prijungti prie Lindikų valsčiaus Jokšų kaimo bendruomenės. 1939–1945 m. Girėliškių valsčių sudarė 8 kaimo bendruomenės: Didžiųjų Aukštučių, Dūdų, Girėliškių (Jėgėrsvaldės), Kiaušių, Kišų, Martinkų, Račių ir Varnakalnių.

Valsčius buvo rytinėje apskrities dalyje. Valsčiaus teritorija šiaurės vakaruose siekė Šorelių girią, pietryčiuose – Didžiosios Plynės pelkę. Valsčiuje prasidėjo Įsruties upė, tekėjo Ežerupė.

1905 m. valsčiuje buvo 1550 gyventojų, iš jų 156 lietuviai (10,1 %). Daugiausia lietuvių gyveno Dūduose (25 %) ir Kišuose (21 %). Didžiausios gyvenvietės 1939 m. buvo Kiaušiai (254 gyv.) ir Girėliškiai (248 gyv.).

## Šaltiniai
Želėdžio valsčius

**Želėdžio valsčius** () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės vakarų Baltarusijos teritorijoje, pasienyje su Lietuva. Centras – Želėdis.

## Istorija

Valsčius įkurtas XIX a. Vilniaus gubernijoje, 1867 m. jame buvo 1247 dirbantys žmonės. 1870 m. prijungtas prie Aleksandravo valsčiaus.

|-
| 1869 m. || || 2583 || 245 kiemai  || || 42
|}

## Šaltiniai
Jasevos valsčius

**Jasevos valsčius** (, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Jaseva, vėliau – Zahača.

## Istorija

Įkurtas XIX a. Vilniaus gubernijoje, iš pradžių buvo valstybinė Jasevos bendrija (). 1927 m. balandžio 1 d. panaikintas, jo teritorija atiteko Pastovių valsčiui ir Kabilninko valsčiaus.

|-
| 1869 m. || || 2990 || 389 kiemai  || || 65
|-
| 1874 m. || || 2978 || 332 kiemai  || 4 seniūnijos || 49
|-
| 1880 m. || || 2846 || 323 kiemai  || 4 seniūnijos || 48
|-
| 1885 m. || || 2913 || 323 kiemai  || 4 seniūnijos || 48
|-
| 1890 m. || || 3490 || 323 kiemai  || 4 seniūnijos || 48
|}

## Vadovai
* O. Liachovičius, 1852–1890 m.
* A. Goliakas, nuo 1890 m.

## Suskirstymas

## Gyvenvietės

Valsčiaus gyvenvietės 1870 m. (skliausteliuose – baltarusiškai):

* Alekniškės *(Олехнишки)*, vs.
* Alšauskai *(Ольшевские)*, k.
* Ananyčiai *(Ананичи)*, k.
* Baradzina *(Барадзіно)*, k.
* Chacilai *(Хацілы)*, k.
* Cuckos *(Цуцкі)*, k.
* Didieji Sporai *(Споры Вялікія)*, dv.
* Didžioji Volsia *(Волься Вялікая)*, kolonija
* Didžiosios Daškos *(Дашкі Вялікія)*, k.
* Drabyšai *(Драбышы)*, kolonija
* Dukai *(Дукі)*, k.
* Dvarčėnai *(Дварчаны)*, k.
* Falevičai *(Фалевічы)*, k.
* Harai *(Гары)*, vs.
* Jacavičai I-II *(Яцавічы I-II)*, k.
* Janava *(Яново)*, vs.
* Jaseva *(Ясева)*, k.
* Jasevos Daškos *(Дашкі Ясеўскія)*, kolonija
* Juškauščyna *(Юшкаўшчына)*, k.
* Kairai *(Койры)*, k.
* Kazlai *(Козлы)*, k.
* Kraskos *(Краскі)*, k.
* Kretauščyna *(Кретовщина)*, k.
* Kurtai *(Курты)*, k.
* Lazauka *(Лозовка)*, k.
* Lesunava *(Лесуново)*, vs.
* Litvinkos *(Ліцвінкі)*, k.
* Mačiutai *(Мацуты)*, k.
* Mažeikiai *(Мажэйкі)*, kolonija
* Mažoji Volsia *(Малая Олься)*, k.
* Mažosios Daškos *(Дашкі Малыя)*, k.
* Naujadvaris *(Новы Двор)*, k.
* Nevieriškės *(Невярышкі)*, k.
* Polcai *(Польцы)*, kolonija
* Rybčanai *(Рыбчаны)*, k., plv.
* Rodžiai *(Родзі)*, kolonija
* Rubežius *(Рубеж)*, k.
* Rudžiai *(Рудзі)*, kolonija
* Salaujai *(Салаўі)*, k.
* Skuratai *(Скураты)*, k.
* Svetiškės *(Святишки)*, vs.
* Varanauščyna *(Вараноўшчына)*, vs.
* Vorsai *(Ворсы)*, k.
* Zahača *(Загачча)*, k.


## Šaltiniai
Kabilninko valsčius

**Kabilninko valsčius** (, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Kabilninkas.

## Istorija

Įkurtas XIX a. Vilniaus gubernijoje. 1927 m. balandžio 1 d. prijungtas Užunarotės valsčius, dalis Jasevos valsčiaus, dalis Mankonių valsčiaus ir dalis Medilo valsčiaus, o dalis Kabilninko valsčiaus prijungta prie Pastovių valsčiaus ir Medilo valsčiaus.

|-
| 1869 m. || || 2702 || 312 kiemų  || || 69
|-
| 1874 m. || || 2985 || 318 kiemų  || 4 seniūnijos || 63
|-
| 1880 m. || || 3498 || 315 kiemų  || 4 seniūnijos || 68
|-
| 1885 m. || || 3520 || 315 kiemų  || 4 seniūnijos || 68
|-
| 1890 m. || || 5120 || 315 kiemų  || 4 seniūnijos || 68
|}

## Vadovai
* M. Dzergačius, 1879–1888 m.
* G. Šapečka, nuo 1888 m.

## Suskirstymas

## Šaltiniai
Pastovių valsčius

**Pastovių valsčius** (, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės Baltarusijos teritorijoje. Centras – Pastovys.

## Istorija

Įkurtas XIX a. Vilniaus gubernijoje. 1927 m. balandžio 1 d. prijungta dalis Jasevos valsčiaus ir dalis Kabilninko valsčiaus, o dalis Pastovių valsčiaus priskirta Lučiojaus valsčiui ir Varapajevos valsčiui.

|-
| 1869 m. || || 8814 || 765 kiemai  || || 90
|-
| 1874 m. || || 8622 || 847 kiemai  || 8 seniūnijos || 99
|-
| 1880 m. || || 10 604 || 847 kiemai  || 8 seniūnijos || 101
|-
| 1885 m. || || 12 630  || 863 kiemai  || 8 seniūnijos || 101
|-
| 1890 m. || || 14 268 || 881 kiemas  || 8 seniūnijos || 101
|}

## Vadovai
* T. Kuchalskis, 1884–1885 m.
* N. Nikiperovičius, 1885–1889 m.
* A. Lysenokas, nuo 1889 m.

## Suskirstymas

## Šaltiniai
Dunilovo apskritis

**Dunilovo apskritis** () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Dunilovas.

## Istorija

Pasibaigus I pasauliniam karui, Lenkija įsiveržė į vakarinę Baltarusijos dalį. Iš buvusios Vileikos apskrities ir kelių greitimų valsčių Dysnos (Lucko ir Pastovių valsčiai) bei Barysavo (Dokšicos ir Tumilavičų valsčiai) apskrityse 1920 m. lapkričio 7 d. suformuota Dunilovo apskritis. Ji buvo priskirta Naugarduko vaivadijai.

Panaikinus greta esančią Vidurinę Lietuvą, 1926 m. sausio 1 d. reformuota į Pastovių apskritį. Dalis apskrities atiteko Dysnos apskričiai (Dokšicos, Parafjanavos, Porpliščos, Tumilavičų valsčiai) ir Vileikos apskričiai (Budslavo valsčius).

## Valsčiai

Apskričiai priklausė 14 valsčių:

## Šaltiniai