open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Turkestano kalnagūbris

**Turkestano kalnagūbris** – kalnagūbris Gisaro Alajaus kalnų sistemoje, Kirgizijos, Uzbekistano ir Tadžikistano teritorijose. Nusidriekęs iš rytų į vakarus 340 km, plotis – 30 km. Aukščiausia vieta siekia 5621 m (Piramidinė viršukalnė). Rytuose per Matčos kalnų mazgą jungiasi su Alajaus kalnagūbriu, pietuose Zeravšano slėnis skiria nuo Zeravšano kalnagūbrio.

Kalnai sudaryti daugiausia iš skalūnų, klinties ir smiltainio. Būdingas aukštikalnių reljefas. Yra Kani Guto karstinis urvas. Yra ledynų, kurių bendras plotas 540 km² (didžiausi – Zeravšano, Ščiurovo). Šiauriniame Turkestano kalnagūbrio šlaite veši kadagynai ir retmiškiai, kitur – uolynai, pusdykumės.

Centrinėje kalnagūbrio dalyje yra Šachristano perėja (3378 m), kuria eina Dušanbės–Chudžando plentas. Šiaurinėje pašlaitėje yra Zamino draustinis, telkšo Aikiolio ežeras.

## Šaltiniai
Lomžička (upė)

**Lomžička** () – upė šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Lomžos apskrityje. Kairysis Narevo upės intakas. Upė išteka prie Zagrobų kaimo. Upė įteka į Narevo upę Lomžos mieste. Upė teka per Zagrobų, Čaplicės, Kisiolkų, Bogušicės ir Konažicės kaimus bei Lomžos miestą. Per upę nutiesti 11 tiltų, iš kurių 6 Lomžoje.
Gisaro Alajus

**Gisaro Alajus** (, ) – kalnų sistema Vidurinėje Azijoje, tarp Ferganos slėnio šiaurėje ir Pamyro pietuose, Pamyro Alajaus geografinėje srityje. Driekiasi Kirgizijos, Tadžikistano ir Uzbekistano teritorijose. Iš pietų Gisaro Alajus apribotas Karšio stepės, Tadžikijos dubumos ir Alajaus slėnio. Nusidriekęs iš rytų į vakarus 900 km, plotis iki 150 km (vakaruose). Būdingas kalnų aukštis 5000 m, Matčos kalnų mazgo regione – 5621 m.

Gisaro Alajus iškilo hercininės kalnodaros metu, sudarytas iš nuosėdinių ir metamorfinių uolienų, tarp jų granito, diorito. Yra volframo, molibdeno, arseno, aukso, taip pat gyvsidabrio (Haidarkenas, Čauvajus, Kadamdžajus), stibio (Šing Magianas, Džižikrutas), akmens anglies (Suliukta, Šurabas, Kyzyl Kija) telkinių.

Pačios aukščiausios grandinės ir kalnagūbriai rytinėje Gisaro Alajaus dalyje (Turkestano, Zeravšano, Gisaro, Alajaus) turi aukštikalnių reljefą; paplitę karstiniai reiškiniai (daugiausia urvai ir prarajos). Vakarinėje dalyje būdingas vidutinkalnių reljefas (Malguzaras, Nuratau ir kt.) ir žemi kalnai. Išplitusios liosinės priekalnės (adyrai).

Klimatinės sąlygos įvairios ir priklauso ne tik nuo aukščio virš jūros lygio, bet ir šlaitų padėties. Priekalnėse vidurinė liepos temperatūra yra +24–28 °C, o 1300 m aukštyje – apie +13 °C. Pavėjiniuose šlaituose (atsuktuose į pietus ir vakarus) iškrenta 1000–2000 mm kritulių per metus, o priešvėjiniuose – mažiau 200 mm. Kalnų upės priklauso Zeravšano ir Amudarjos baseinams, telkšo Marguzoro, Iskanderkulio ir kt. ežerai. Aukštikalnėse yra ledynų, Matčos kalnų mazge slūgso ~25 km ilgio Zeravšano ledynas.

Kalnų šlaituose būdingos pusdykumės ir subtropinės stepės, aukščiau pereinančios į miškų–pievų–stepių sritį, dar aukščiau veši kalnų pievos, plyti akmenynai, sniegynai ir ledynai.

## Šaltiniai
Sniadovo geležinkelio stotis

**Sniadovo geležinkelio stotis** () – geležinkelio stotis Sniadovo kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Lomžos apskrityje. Per stotį eina Ostrolenka-Lapiai geležinkelio linija ir Sniadovas-Lomža geležinkelio linija. *Ostrolenkos-Lapių geležinkelio linijoje* nuo stoties iki Žižnevo geležinkelio stotelės yra 6,9 km ir iki Červoni Buro geležinkelio stoties yra 10,8 km. *Sniadovo-Lomžos geležinkelio linijoje* nuo stoties iki Kozikų geležinkelio stotelės yra 7,9 km.
 
## Ostrolenka-Lapiai geležinkelio linija

## Sniadovas-Lomža geležinkelio linija


Sniadowo station building.JPG


## Nuorodos
* Aprašymas apie stotį (lenk.).
Sniadovo žydų kapinės

**Sniadovo žydų kapinės** () - žydų kapinės Sniadovo kaime, *Szosowej * gatvėje. Per II pasaulinį karą kapinės buvo sunaikintos. Kapinėse nėra išlikę jokių antkapių. Kapinių teritorija užima 0,5 ha plotą.

## Literatūra

* Przemysław Burchard: Pamiątki i zabytki kultury żydowskiej w Polsce. Warszawa: 1990 m., s. 69.   
* Mapa WIG Łomża Pas 36 Słup 34 Warszawa 1931
 
## Nuorodos

* Aprašymas apie kapines (lenk.).
Olševo paminklas carui Nikolajui II

**Olševo paminklas carui Nikolajui II** () - tai vienas iš trijų už Rusijos sienų stovinčių paminklų Rusijos imperijos carui Nikolajui II. Paminklas stovi Palenkės vaivadijoje, Lomžos apskrityje, Sniadovo valsčiuje, Olševo kaime. Paminklo pastatytmo idėja sumanyta po caro apsilankymo Lomžos gubernijoje, kai šalia kaimo vyko Rusijos imperijos kariuomenės pratybos. Paminklas buvo pastatytas 1899 m. rugpjūčio 19 dieną. Ant paminklo kabo užrašas rusų kalba.

## Literatūra

* K. Sokoł, A. Sosna, Stulecie w kamieniu i metalu. Rosyjskie pomniki w Polsce w latach 1815-1915, MID "Synergia", Moskwa 2005, ISBN 5-94238-010-4, ss.49-50
Pakilimo kampas

**Pakilimo kampas** (; ) – kampas tarp nutaikyto šaunamojo ginklo (pabūklo, granatsvaidžio, šautuvo ir pan.) vamzdžio ašies (šūvio linijos) ir horizonto. Pakilimo kampas matuojamas nuo 0 iki 90°. 

## Variantai
* *didžiausiasis pakilimo kampas* (; ) – didžiausias pabūklo (minosvaidžio) vamzdžio pakilimo kampas. 
* *galutinis pakilimo kampas* (; ) – pabūklo (minosvaidžio) vamzdžio pakilimo kampas, atitinkantis taikiklio nuostatas, apskaičiuotas pagal galutinį šaudymo nuotolį.
* *įšaudytas pakilimo kampas* (; ) – pabūklą įšaudžius taikiklį ir vietos kampą atitinkantis pakilimo kampas. Kitaip – pakilimo kampas, kuriuo sėkmingai baigtas įsišaudymas.
Gačas (upė)

**Gačas** () – upė šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Lomžos apskrityje, Lomžos valsčiuje. Kairysis Narevo upės intakas. Į upę įteka Jablonkos upė. Upė teka per Gačo kaimą.
Eleni Karaindrou

**Eleni Karaindru** (*Ελένη Καραΐνδρου*; g. 1939 m. lapkričio 25 d.) – Graikijos kompozitorė.

Gimė Teichijo kaime, Fokidos nome. Mokėsi Atėnų konservatorijoje (fortepijonas, teorija) ir Atėnų universitete (istorija, archeologija). 1969–1974 m. Sorbonos universitete įgijo etnomuzikologės išsilavinimą, Paryžiaus *Schola Cantorum* studijavo kompoziciją. Grįžusi į Graikiją, Eleni Karaindru įkūrė liaudies instrumentų laboratoriją. Nuo 1975 m. pradėjo kurti muziką teatrui ir kinui. Daugiausia bendradarbiavo su režisieriumi Teodoru Angelopulu.

## Diskografija

* *Dust of Time* (2009 m.)
* *The 10* (2008 m.)
* *Elegy of the Uprooting* (2005 m.)
* *The Weeping Meadow* (2004 m.)
* *Trojan Women* (2001 m.)
* *Eternity and a Day* (1998 m.)
* *Rosa, Wandering* (1996 m.)
* *Ulysses' Gaze* (1995 m.)
* *The Suspended Step of the Stork* (1992 m.)
* *Music For Films* (1991 m.)
* *Unreleased Recordings* (1991 m.)
* *L’Africana* (1990 m.)
* *Herod Atticus Odeon* (1988 m.)
* *Landscape in the Mist* (1986 m.)
* *The Beekeeper* (1986 m.)
* *Voyage to Cythera* (1984 m.)
* *The Price of Love* (1983 m.)
* *The Great Vigil* (1975 m.)

## Nuorodos
* 
* Musicolog.com profilis
* IMDB profilis
Hoseinas Alizadė

**Hoseinas Alizadė** (; g. 1951 m.) – Irano kompozitorius, taro, setaro muzikos atlikėjas, etnomuzikologas, muzikos instrumentų kūrėjas.

Gimė Teherane, azerbaidžaniečių–persų šeimoje. 1975 m. baigė muzikos konservatoriją, vėliau Teherano universitete studijavo kompoziciją ir klasikinę persų muziką. Mokslus tęsė Berlyno menų universitete (kompozicija, muzikologija), pas įvairius persų muzikus (Hošangą Zarifą, Ali-Akbarą Šahnazį, Abdolą Davamį ir kt.) mokėsi persų muzikinių tradicijų (radifo).

Hoseinas Alizadė groja su daugeliu žymių Artimųjų Rytų muzikos atlikėjų: armėnų duduko virtuozu Dživanu Gasparianu, iškiliais Irano vokalistais Šahramu Nazeri, Mohamadu Reza Šadžarianu, kemančos virtuozu Kaihanu Kalhoru ir kt., kuria muziką filmams, konstruoja muzikinius instrumentus (salane, šurangizą).

2007 m. drauge su Gasparianu nominuotas Grammy apdovanojimui už albumą *The Endless Vision*.

## Diskografija
* *Ode to Flowers* (2007 m.)
* *Endless Vision* (su Djivan Gasparyan, 2006 m.)
* *Faryad (The Cry)* (2005 m.)
* *Birds* (2005 m.)
* *Sallaneh* (2003 m.)
* *Bi To Be Sar Nemishavad (Without You)* (2002 m.)
* *Iran : Les Maîtres de l’improvisation* (2002 m.)
* *Zemestan ast (It’s Winter)* (2000 m.)
* *Raz-e No (New Secret)* (1999 m.)
* *Iranian Music: Saz-Eno* (1998 m.)
* *Art of improvisation in rastpanjgah* (1998 m.)
* *Nowruz [Live]* (1997 m.)
* *Paria, Qesseh-ye Dokhtara-ye Nane Darya (Paria, Tale of Daughters of the Mother Sea) – Sobhgahi* (1996 m.)
* *Live at the Los Angeles Festival* (1995 m.)
* *Musique iranienne: improvisations* (1994 m.)
* *Iranian traditional music Radif M. A.*,
* *No Bang-e Kohan (Ancient Call-Anew)*
* *Ava-ye Mehr (Song of Compassion)* (1991 m.)
* *Shourangiz (Song of Compassion)* (1988 m.)
* *Raz-o-Niaz* (1986 m.)
* *Torkaman* (1986 m.)
* *Dream* (1986 m.)
* *NeyNava* (1983 m.)
* *Osyan (Revolt)* (1983 m.)
* *Hesar* (1977 m.)
* *Hamnavayi* (1977 m.)
* *Savaran-e Dasht-e Omid (Riders of the Plain of Hope)* (1977 m.)
* *Chahargah & Bayat-e Tork*
* *Paykubi*
* *Nava* (1976 m.)
* *Homayun*
* *Gabbeh*

### Filmų garso takeliai
* *The Song of Sparrows* (2008 m.)
* *Half Moon* (2006 m.)
* *Turtles can fly* (2004 m.)
* *Abjad* (2003 m.)
* *Zamani baraye masti asbha* (2000 m.)
* *Doxtarân e xorshid* (2000 m.)
* *Gabbeh* (1995 m.)
* *Del Shodegân* (1992 m.)
* *Az A’sar*

## Nuorodos
* 
* IMDB profilis
Gielčino miškas

**Gielčino miškas** () - miškas išsidėstęs Gielčino kaimo apylinkėse. Kaimas yra Palenkės vaivadijoje, Lomžos apskrityje, Lomžos valsčiuje. 

## Istorija

Prieš 1939 m. miške buvo įrengtas karinis poligonas. Trečiajam Reichui okupavus Lenkiją 1941-1944 m. šiame miške buvo žudomi iš Lomžos geto atvežti žydų ir lenkų tautybės žmonės. Iš viso šioje vietovėje nužudyta apie 12,000 žmonių, iš kurių apie 7,000 žydų ir apie 5,000 lenkų. Žudynes organizavo vokiečių gestapas. Nužudyti žmonės buvo užkasami buvusiuose apkasuose ir šuliniuose. Dabar šioje vietovėje stovi trys paminklai skirti žudynių aukoms atminti.

## Nuorodos

* Aprašymas apie žudynes (lenk.).

## Literatūra

* Przewodnik po upamiętnionych miejscach walk i męczeństwa, lata wojny 1939-1945. Warszawa: Rada Ochrony Pomników Walki i Męczeństwa, 1966, s. 57-58.
Jeziorko miško kapinės

**Jeziorko miško kapinės** () - šalia Jeziorko kaimo esančiame miške įkurtos, 1942-1943 m. gestapo nužudytų aukų kapinės. Miškas yra apie 7 km nuo Lomžos miesto. 

## Istorija

Pirmosios žudynės miške įvyko 1942 m. birželio mėnesį, kai apie 60 Lomžos ligoninės pagyvenusių pacientų buvo sušaudyti šiame miške. 13 aukų ekshumavus palaikus buvo identifikuotos. Kitos žudynės įvyko 1943 m. birželio 29 d., kai buvo nužudyti 62 politiniai kaliniai atvežti iš Lomžos kalėjimo. Trečios žudynės įvyko 1943 m. liepos 15 d. kai buvo nužudyti 52 žmonės, tarp kurių buvo vaikų ir pagyvenusių žmonių. Žudynes vykdė *Müller* burys, kurį įkūrė Rytų Prūsijos gauleiteris Erich Koch. 1944 m. rudenį aukų palaikai buvo sudeginti siekiant nepalikti žudynių pėdsakų. Pasitraukus vokiečiams, 1945 m. pavasarį vietos gyventojai įkūrė tris kapus. 


Vaizdas:Jeziorko Nazi victims cemetery 1.jpg
Vaizdas:Jeziorko Nazi victims cemetery 9.jpg
Vaizdas:Jeziorko Nazi victims cemetery 6.jpg
Vaizdas:Jeziorko Nazi victims cemetery 5.jpg


## Nuorodos

* Kapinių tinklalapis (angl.).

## Literatūra

* Jerzy Smurzyński: "Czarne Lata na Łomżyńskiej Ziemi", (Black years on the Łomża Land), Towarzystwo Przyjaciół Ziemi Łomżyńskiej, Warszawa-Łomża 1997
* Jerzy Smurzyński: "Jeziorko - historia leśnej polany", (Jeziorko - History of the woodland), Starostwo Powiatowe w Łomży, Łomża-Warszawa 2007
* Beata Sejnowska-Runo: "Jeziorko - cmentarz na leśnej polanie", (Jeziorko - The woodland cemetery), Urząd Gminy w Piątnicy, Łomża-Jeziorko 2007
Silezijos Semianovicai

**Silèzijos Semianovi̇̀cai**  (arba ***Semianovi̇̀cai***, , ) – Aukštutinės Silezijos pramoninio rajono miestas-apskritis pietų Lenkijoje, Silezijos vaivadijoje. Įsikūręs Silezijos aukštumose, praeina automobilių kelias iš Vroclavo į Krokuvą. Mieste gyvena apie 71,6 tūkst. gyv. (2008 m.), vienas iš Katovicų aglomeracijoje, kurioje gyvena 2,7 mln. žmonių.

## Istorija

Miesto istorija skaičiuojama nuo XIII a. Šiuolaikinis Semianovicų miestas susikūrė 1924 m. apjungus *Siemianowits* ir *Laurahütte* gyvenvietes. Miesto teisės suteiktos 1932 m.

## Miestai partneriai
*  Ketenas, Vokietija (*Köthen (Anhalt)*) 
*  Vatrelas, Prancūzija (*Wattrelos*)
*  Jablunkovas, Čekija (*Jablunkov*)
*  Mohačas, Vengrija (*Mohács*)
*  Kimpija Turzis, Rumunija

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Semianovicų miesto oficiali svetainė   (lenkų k.)
* Miesto žydų istorija  (lenkų ir anglų k.)
Isfara (upė)

**Isfara** () – upė Vidurinėje Azijoje, teka Kirgizijos, Tadžikistano ir Uzbekistano teritorijomis. Prasideda Turkestano kalnagūbryje, daugiau nei 5000 m aukštyje. Aukštupyje vadinama ***Aksu***, toliau – ***Karavšinu, Isfana***. Teka Ferganos slėniu, ten susilieja su Didžiuoju Ferganos kanalu ir Syrdarjos nebepasiekia.

Didžiausi intakai: Kišemišas, Temingenas, Džiptykas.

Upės vidutinis debitas – 14,7 m³/s, vanduo labai drumstas, perneša 12 kg/s nešmenų. Neretai kyla smarkios purvo nuošliaužos. Isfara vandeningiausia būna rugpjūtį. Vanduo intensyviai naudojamas drėkinimui. Prie upės įsikūrusios Vorucho, Čorku, Isfaros, Kanibadamo gyvenvietės.
Jurgita Mikutytė

**Jurgita Mikutytė** (g. 1973 m. spalio 8 d. Vilniuje) – Lietuvos vertėja iš vokiečių kalbos, kultūros vadybininkė.

## Biografija
1996 m. Vilniaus universitete baigė vokiečių filologijos bakalauro, 1998 m. visuotinės literatūros magistro studijas. 1998–2001 m. studijavo Zalcburgo universitete (Austrija).

2001–2003 m. dėstė VU Vertimo studijų katedroje ir Vokiečių filologijos katedroje.

2003–2004 m. dirbo Lietuvos rašytojų sąjungos tarptautinių programų direktore.
 
Kartu su kolegomis 2004 m. gegužės mėn. įkūrė Lietuvos literatūros vertėjų sąjungą, 2004–2011 m. buvo jos pirmininkė. Dirbdama LLVS išvystė plačią edukacinę programą vertėjams bei redaktoriams, rengė tarptautines vertėjų dirbtuves. Sumanė ir organizavo meninio vertimo konkursą „Noriu versti“, Metų verstinės knygos rinkimus, Antipremiją, vertimo recenzijų rašymo dirbtuves. Sukūrė internetinį vertimo kritikos ir mokslo bibliografinį archyvą.

Nuo 1998 m. verčia grožinę literatūrą iš vokiečių kalbos. Publikavo straipsnių literatūros, meninio vertimo ir kt. temomis.

Lietuvių P.E.N. centro narė.

## Vertimai

#### Knygos
* Max Frisch. Tarkim, aš Gantenbainas. Rašytojų sąjungos leidykla, 1998.
* Ingeborg Bachmann. Malina. RS leidykla, 2000.
* Marlen Haushofer. Siena. Tyto alba, 2004.
* Wilhelm Genazino. Skėtis šiai dienai. Alma littera, 2005.
* Thomas Bernhard. Senieji meistrai. Pasviręs pasaulis, 2005.

#### Pjesės
* Thomas Bernhard. Minetis. Pastatymai: 1. Rež. Sigitas Račkys, Naujosios dramos akcija 2003. 2. Rež. Rimas Tuminas, Vilniaus mažasis teatras, premjera 2015-03-27.
* Vasilij Kandinsky. Geltonas skambesys. Scenos kompozicija. Kultūros barai, 2003, Nr. 8/9.
* Thomas Bernhard. Teatralas. Pastatymai: 1. Rež. Sigutis Jačėnas, Teatro projektai, premjera 2006-04-24 Kaune. 2. Rež. Jonas Tertelis, J. Miltinio dramos teatras, premjera 2019-01-11 Panevėžyje.
* Heiner Müller. Medėja. Libretas kamerinei operai. Festivalis „Gaida“. Nacionalinis dramos teatras, 2007-10-29.
* Thomas Arzt. Svirplių kalva. Rež. Tadas Montrimas, Nacionalinis dramos teatras, 2012-12-07.
* Marius von Mayenburg. Kankinys. Pastatymai: 1. Rež. Oskaras Koršunovas, Nacionalinis dramos teatras, premjera 2015-03-06 Vilniuje. 2. Rež. Agnius Jankevičius, Vilniaus senasis teatras, 2024-05-10 Vilniuje (titrai).

#### Vertimai periodikoje
* Georg Heym. Pamišėlis. Apsakymas. Literatūra ir menas, 1998 04 04.
* Thomas Bernhard. Ar tai komedija? Ar tragedija? Apsakymas. Literatūra ir menas, 2000 04 28.
* Peter Handke. Aš esu dramblio kaulo bokšto gyventojas. Esė. Kultūros barai, 2001, Nr. 10.
* Peter Stamm. Kiekvieno teisė. Apsakymas. Literatūra ir menas, 2003 04 11.
* Wilhelm Genazino. Pašaukimas be atgarsio. Apie literatūrinį nepripažinimą. Esė. Literatūra ir menas, 2006 02 10.
* Arno Geiger. Gyvename gerai. Romano ištrauka. Literatūra ir menas, 2006 02 10

Knygos „Šveicarų literatūra: rinktiniai tekstai“ sudarymas (Vokiečių ir lietuvių kalbomis. Saulės delta, 2002)

## Įvertinimas
* 2004 m. Austrijos bundeskanclerio premija už Ingeborg Bachmann romano „Malina“ vertimą.
* 2007 m. Vilniaus universiteto Rektoriaus padėka už vertimo tradicijos puoselėjimą ir jaunųjų vertėjų ugdymą.

## Išnašos
Mykolas Servacijus Višnioveckis

**Mykolas Servacijus Višnioveckis** (; 1680 m. gegužės 13 d. Lvove – 1744 m. rugsėjo 16 d. Merkinėje) – kunigaikštis, LDK didikas, Abiejų Tautų Respublikos karvedys, Lietuvos didysis etmonas. Rašytojas ir poetas.

## Biografija

Gimė Lvove, Konstantino Kristupo Višnioveckio ir Onos Chodarovskytės šeimoje.

Tai paskutinis vyriškosios giminės linijos atstovas. Po jo mirties valdos perėjo Oginskiams ir Zamoiskiams.

## Valstybės tarnyba

Lietuvos lauko etmonas 1702–1703 ir 1707–1709 metais. Lietuvos didysis etmonas в 1703–1707 ir nuo 1735 metų. Lietuvos armijos Regimentorius nuo 1730 m.

Nuo 1703 m. Vilniaus kaštelionas, o 1706–1707 ir nuo 1735 – Vilniaus vaivada.

1703 m. Seimo maršalka Liubline.

1720–1735 metais – Lietuvos didysis kancleris.

Pinsko, Volkovysko, Glinėnų, Tucholio seniūnas.

Keletą kartų buvo išrinkta Vyriausiojo Lietuvos Tribunolo maršalka.

## Pilietinis karas (Valkininkų konfederacija)

1700 m. pilietinio karo metu kovojo prieš Sapiegų hegemoniją LDK, buvo vienas iš Valkininkų konfederacijos vadų. Valkininkų mūšyje lapkričio 18 d. nugalėjo Sapiegų pajėgas.

## Tolesnė karjera

Iki 1707 m. palaikė Augustą II, vėliau perėjo į Stanislovo Leščinskio pusę. Tais pačiais metais areštuotas ir išvežtas į Rusiją, o nuo 1709 m. – emigravęs.

1716 m. pripažino Augustą II ATR karaliumi ir grįžo į tėvynę.

1733 m. kaip Rusijos šalininkas palaikė Augusto III kandidatūrą.
## Šeima ir vaikai

Kunigaikštis Mykolas Servacijus Višnioveckis buvo vedęs tri kartus. 1695 metais vedė Kateriną (1680−1725), Lietuvos didžiojo maršalkos Jono Karolio Dolskio (1640−1695) dukterį. Vaikai nuo pirmos santuokos: 
* Ana Višniovecka (1700−1732), nuo 1721 metų Trakų vaivados Juozapo Tado Oginskio (apie 1693−1736) žmona;
* Katerina Višniovecka (1701−1770), nuo 1722 metų Karūnos didžiojo medžioklio ir Smolensko vaivados Mykolo Zdislavo Zamoiskio (apie 1679−1735).

1725 metais vedė antrą kartą kunigaikštytę Mariją Magdaleną Čartoriską (+1728), Lietuvos didžiojo ginklininko ir Pinsko seniūno Juozapo Čartoriskio (+1750) dukterį.

1730 metais trečią kartą vedė Teklą Rožę Radvilaitę (1703−1747), Lietuvos didžiojo kanclerio, kunigaikščio Karolio Stanislovo Radvilos (1669−1719) ir Onos Kotrynos Sanguškaitės (1676−1746) dukterį.

## Nuorodos

|-
Myslovicės

**Myslovi̇̀cės**  (, ) – miestas-apskritis, Aukštutinės Silezijos pramoninio rajono miestas pietų Lenkijoje, Silezijos vaivadijoje. Įsikūręs Silezijos aukštumose, vienas iš Katovicų aglomeracijoje, kurioje gyvena 2,7 mln. žmonių. Mieste gyvena apie 74,9 tūkst. gyv. (2008 m.),  

## Istorija

Miesto istorija skaičiuojama nuo XII a. Gyvenvietė kūrėsi prie svarbaus Vroclavo–Krokuvos prekybos kelio. Po Vokietijos imperijos susikūrimo 1871 m. ši vieta pradėta vadinti Trijų imperijų kampu (), nes čia kirtosi Vokietijos, Austrijos ir Rusijos imperijų sienos. Po I Pasaulinio karo įvykusio plebiscito 1922 m. Myslovicės ir dalis Aukštutinės Silezijos atiteko Antrajai Lenkijos Respublikai.

## Miestai partneriai
*  Enckraisas, Vokietija (*Enzkreis*)
*  Sokola Gura, Lenkija (*Sokola Góra (powiat radomszczański*))
*  Frydek Mystekas, Čekija (*Frýdek-Místek*)

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Myslovicių miesto oficiali svetainė (lenkų k.)
* Miesto žydų istorija  (lenkų ir anglų k.)
Manasas (miestas)

**Manasas** (), iki 2025 m. **Džalalabatas** arba ***Džalal Abadas*** () – miestas vakarų Kirgizijoje, Kugarto slėnyje, 90 km į šiaurės rytus nuo Ošo. Srities administracinis centras. Yra geležinkelio stotis, eina Ošo–Biškeko plentas. Žemės ūkio technikos gamyba, lengvoji (medvilnės, avalynės), maisto (tabako, vaisių, mėsos, likerio ir kt.) pramonė. Svarbus prekybinis centras. Greta Džalalabato, 975 m aukštyje yra balneologinis ir klimatinis kurortas, trykšta mineralinės versmės, yra gydomojo purvo telkiniai.

## Istorija

Pro dabartinio miesto teritoriją senovėje ėjo Šilko kelio trasa, vėliau kraštas pagarsėjo savo gydomosiomis versmėmis ir purvu. XIX a. čia pastatyta nedidelė Kokando chanato tvirtovė, aplink ją išaugo kišlakas. 1877 m. Džalalabatui suteiktas miesto statusas.

2025 m. prezidento dekretu miestas pervadintas į Manasą (pagal Manaso epą).

## Šaltiniai
Kara Kulis

**Kara Kulis** arba **Karakiolis** () – miestas Kirgizijoje, Džalal Abado srityje, prie Naryno upės bei jos intako Karasu žiočių. Pro miestą eina Biškeko–Ošo plentas, artimiausia geležinkelio stotis yra Taš Kumyre (už 78 km). Netoli miesto veikia Toktogulo HE.

## Istorija

Kara Kulis įkurtas 1962 m., pradėjus Toktogulo hidroelektrinės statybą. Miesto pavadinimas reiškia „juodasis ežeras“. 1977 m. suteiktos miesto teisės. Nepriklausomos Kirgizijos laikais perėjo iš Talaso srities į Džalal Abado sritį.

## Šaltiniai
Karakulis

**Karakulis** (tiurkų kalbomis – „juodas ežeras“) gali reikšti:
* Karakulis − ežeras Tadžikistane;
* Kara Kulis − ežeras Kazachstane;
* Kara Kulis − ežeras Kazachstane;
* Karakulis – ežeras Kinijoje;
* Karakulis – miestas Uzebkistane;
* Kara Kulis – miestas Kirgizijoje;
* karakulis – ypatinga smulkiai garbanoto avikailio rūšis, kuris tradiciškai gaunama iš karakulinių avių;

## Taip pat skaitykite
* Karakolis
Lentuvka (upė)

**Lentuvka** () – upė šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Zambruvo apskrityje, Šumovo valsčiuje. Dešinysis Brok Mali upės intakas. Išteka šalia Krajevo Budzilų kaimo. Upė teka per Kalinovo, Srebrnos ir Lentovnicos kaimus.
Mažasis Brokas

**Brok Mali** () – upė šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės ir Mazovijos vaivadijose, Zambruvo ir Mazovijos Vysokio apskrityse, Šumovo ir Mazovijos Vysokio valsčiuose. Kairysis Broko upės intakas. Į upę įteka Lentuvkos upė. Išteka šalia Miodusi Vielkių kaimo. Upė teka per Novi Skaržino, Stari Skaržino, Braičevo Sežputų, Boruti Goskų, Tarnovo Goskų, Pžeždzecko Mročkų kaimus.
Aikiolis

**Aikiolis** () – nedidelis nenuotakus ežeras pietvakarių Kirgizijoje, Batkeno srityje, į pietryčius nuo Isfanos. Telkšo Turkestano kalnagūbrio šiaurinėje pašlaitėje, 2938 m aukštyje virš jūros lygio. Ilgis 3,5 km, plotis iki 0,5 km. Ežeras užtvenktinės kilmės. Vasarą vandens lygis pakyla, rudenį ir žiemą nukrenta. Būna užšalęs nuo spalio iki kovo.
Kok Džangakas

**Kok Džangakas** () – miestas Kirgizijoje, Džalal Abado srityje, Ferganos kalnagūbrio pašlaitėje, 35 km į šiaurės rytus nuo Džalal Abado. Geležinkelio stotis (linija į Andižaną). Kasama akmens anglis.

## Istorija

Gyvenvietė (tada vadinta ***Kok Jangaku***) įkurta 1910 m., pradėjus anglių gavybą. Rusijos pilietinio karo metais basmačiai kasyklą sugriovė, bet TSRS laikais ji atkurta, iki jos nutiestas geležinkelis. Miesto statusas suteiktas 1943 m.

## Šaltiniai
Paproč Dužos valsčius

**Paproč Dužos valsčius** () – tai nuo 1868 m. iki XIX a. pabaigos egzistavęs valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Lomžos gubernijoje, Ostruvo apskrityje. Valsčiaus centras buvo Paproč Dužos kaimas.

## Istorija
Valsčius egzistavo Rusijos imperijos, Lenkijos Kongreso karalystės laikais. Įkurtas 1868 m. iš dalies Jasienicos valsčiaus kaimų. 1886 m. valsčius jau nebeegzistavo, nes rašytiniuose šaltiniuose šioje vietovėje minimas tik Jasienicos valsčius.

## Šaltiniai

* [Aprašymas apie Ostruvo apskritį [Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografinis žodynas|Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne], Tom VII (Netrebka – Perepiat) z 1886 m. (lenk.)];
* [Aprašymas apie kaimą [Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografinis žodynas|Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne], Tom VII (Netrebka – Perepiat) z 1886 m. (lenk.)].
Šumovo žydų kapinės

**Šumovo žydų kapinės** () - žydų kapinės egzistavusios Šumovo kaime iki II pasaulinio karo. Kapinių plotas buvo 0,8 ha. Kapinėse neišliko jokių antkapių.

## Literatūra

* Przemysław Burchard: Pamiątki i zabytki kultury żydowskiej w Polsce. Warszawa: 1990, s. 69.
Jablonka (upė)

**Jablonka** () – upė šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Zambruvo apskrityje, Zambruvo valsčiuje. Gačo upės intakas. Išteka šalia *Kamiankos* kaimo. Upė teka per Zambruvo miestą, Vola Zambrovskos ir Stari Laskovieco kaimus.
Červony Buro geležinkelio stotis

**Červony Buro geležinkelio stotis** () - geležinkelio stotis Červony Buro kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Zambruvo apskrityje, Zambruvo valsčiuje. Stotis atidaryta 1893 metais. Tai stotis per kurią ėjo Ostrolenka-Lapiai geležinkelio linija ir Zambruvas-Červony Buras geležinkelio linija. *Ostrolenkos-Lapių geležinkelio linijoje* nuo stoties iki Lubnica Lomžinskos geležinkelio stotelės yra 11 km ir iki Sniadovo geležinkelio stoties yra 10,8 km. *Zambruvo-Červony Buro geležinkelio linijoje* iki Zagrobi Zakževo geležinkelio stotelės yra 4,2 km.
 
## Ostrolenka-Lapiai geležinkelio linija

## Zambruvas-Červony Buras geležinkelio linija

## Nuorodos
* Aprašymas apie stotį (lenk.)
Pieno žvaigždžių arena

**„Pieno žvaigždžių“ arena** – arena Pasvalyje. Joje savo namų rungtynes žaidžia „Pieno žvaigždžių“ komanda, rungtyniaujanti Lietuvos krepšinio lygoje. 

2011 m. Pasvalyje atidarytas rekonstruotas daugiafunkcis kompleksas – sporto mokykla su 1000 žiūrovų talpinančia sale, bėgimo takais, šuoliaduobe, atskira bokso sale, 25 m ilgio trijų takų baseinu ir pirčių kompleksu.

Europos Sąjungos fondai, valstybė ir Pasvalio savivaldybė šiam projektui skyrė 15,8 milijonų litų, tarp rėmėjų buvo ir „Pieno žvaigždžių“ bendrovė.
## Galerija

Arena, Pieno Žvaigždės. Galinis fasadas.JPG|Galinis fasadas
Arenoje Pieno Žvaigždės.JPG|Arenoje

## Išnašos
Červoni Buro miškas

**Červoni Buro miškas** () - tai miškas šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Zambruvo ir Lomžos apskrityse. Miškas priklauso Lomžos girininkijai. Miškas yra vietomis nuo 1 iki 10 km pločio ir 60 km ilgio. Miško plotas 10,000 ha. Miške esančiame Červoni Buro kaime veikė karinis poligonas. Miško teritorijoje yra šios didesnės gyvenvietės: Bače Mokre, Červoni Buras, Gielčinas, Glemboč Vielkai, Kačinekas, Lomža, Šumovas, Šniadovas ir Zambruvas.

## Nuorodos

* [Aprašymas apie valsčių [Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografinis žodynas|Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne], Tom I (Aa – Dereneczna) z 1880 m. (lenk.)].
Lomžos girininkija

**Lomžos girininkija** () - girininkija šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės ir Mazovijos vaivadijose, Lomžos, Zambruvo ir Kolno apskrityse. Girininkijos administracija įsikūrusi Lomžos mieste. Girininkijos plotas 22,000 ha, bet visas miškų masyvas sudaro 32,000 ha. Girininkija tęsiasi apie 100 km nuo Bugo upės pietuose iki Varmijos Mozūrų vaivadijos šiaurėje. Iš viso girininijoje išskiriama 18 atskirų miškų. Didžiausias girininkijos miškas yra Červoni Buro miškas, kuris yra 10,000 ha ploto.  

## Gamtos apsauga

Girininkijoje yra 6 gamtos apsaugos draustiniai: Dembove Gurų miško draustinis, Dzežbios upės draustinis, Grabuvkos miško draustinis, Kalinovo miško draustinis, Ricerski Kiežo miško draustinis, Vielki Dzialo miško draustinis ir Lomžos Narevo upės slėnio kraštovaizdžio parkas.  

## Nuorodos

* Girininkijos tinklalapis (lenk.).
Dembove Gurų miško draustinis

**Dembove Gurų miško draustinis** () – draustinis, esantis šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Zambruvo apskrityje, Zambruvo valsčiuje. Draustinio plotas 99,62 ha. Draustinis įkurtas 2001 metais Lomžos girininkijoje. Draustinyje saugomos įvairios spygliuočių, plačialapių ir mišrialapių medžių rūšys.
Sedlcės

**Sèdlcės**  () – miestas-apskritis rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, apie 90 km nuo Varšuvos. 77,4 tūkst. žmonių (2010 m.).

## Istorija

Gyvenvietė pirmą kartą paminėta 1448 m. Danielis Sedleckis 1503 m. pastatė to paties pavadinimo gyvenvietę ir bažnyčią. 1547 m. Lenkijos karalius Žygimantas Senasis miestui suteikė Magdeburgo teises. Iki patekimo Rusijos valdžion 1809 m. buvo kelių garsių giminių nuosavybe, tarp jų Čartoriskių ir Oginskių. 1866 m. pastatyta Sedlcių geležinkelio stotis. XIX a. buvo Sedlcių gubernijos ir Sedlcių apskrities centras.

1975–1998 m. priklausė Sedlcių vaivadijai.

## Sportas
* MKP Pogoń Siedlce futbolo klubas
* Miesto futbolo stadionas (talpa – 2901 žiūrovas).

## Miestai partneriai
* Berdyčivas, Ukraina
* Dazingas, Vokietija (*Dasing*)
* Kirovas, Rusija
* Peskantina, Italija (*Pescantina*)
* Sabinovas, Slovakija
* Valkaviskas, Baltarusija
* Vilniaus rajono savivaldybė, Lietuva
* Neveras, Prancūzija

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Miesto oficiali svetainė (lenkų k.)
Kalinovo miško draustinis

**Kalinovo miško draustinis** () - draustinis, esantis šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Lomžos apskrityje, Piontnicos valsčiuje. Draustinio plotas 69,76 ha. Draustinis įkurtas 1989 metais Lomžos girininkijoje. Draustinyje saugomos įvairios spygliuočių, plačialapių ir mišrialapių medžių rūšys augančios šalia Narevo upės.
Grabuvkos miško draustinis

**Grabuvkos miško draustinis** () - draustinis, esantis šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Zambruvo apskrityje, Zambruvo valsčiuje. Draustinis yra apie 4 km į rytus nuo Zambruvo miesto. Draustinio plotas 60,8 ha. Draustinis įkurtas 1996 m. lapkričio 12 d. Lomžos girininkijoje. Draustinyje dominuoja skroblai. Taip pat auga šios medžių rūšys: Paprastasis ąžuolas, Ąžuolas, Drebulė, Karpotasis beržas ir Liepa. Taip pat auga šios krūmų rūšys: Paprastasis šermukšnis, Lazdynas, Vienapiestė gudobelė, Putinas ir Paprastasis šaltekšnis. Taip pat auga šios augalų rūšys: Baltažiedė plukė, Krūmokšninė žliūgė ir Europinė pipirlapė. 

## Nuorodos

* Aprašymas apie draustinį I (lenk.)
* Aprašymas apie draustinį II (lenk.)
Inovroclavas

**Inovroclavas** () – miestas šiaurės Lenkijoje, Kujavijos Pamario vaivadijoje, administracinis apskrities (*Powiat inowrocławski*) centras. 1975–1998 m. priklausė Bydgoščiaus vaivadijai. Gyvena 72,561 tūkst. žmonių (2019 m.). 

## Istorija

Gyvenvietė pirmą kartą paminėta 1185 m., o 1237 m. suteiktos miesto teisės. Inovroclvas vystėsi ir augo šalia druskos klodų.
1772 m. miestą užėmė Prūsija. 1872 m. nutiestas geležinkelis. 1920 m. po Versalio sutarties grįžo į Lenkijos sudėtį, buvęs *Hohensalza* tapo Inovroclavu.

## Nuorodos

* Sąrašas:Lenkijos miestai
* Miesto oficiali svetainė
* Inovroclavo istorija 
* Senasis Inovroclavas
Ricerski Kiežo miško draustinis

**Ricerski Kiežo miško draustinis** () - draustinis, esantis šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Lomžos apskrityje, Lomžos valsčiuje. Draustinio plotas 43,52 ha. Draustinis įkurtas 1989 metais Lomžos girininkijoje. Draustinyje saugoma miške auganti ąžuolų giraitė.


Vaizdas:Łomża Rezerwat Rycerski Kierz 2.jpg
Vielki Dzialo miško draustinis

**Vielki Dzialo miško draustinis** () - draustinis, esantis šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Lomžos apskrityje, Lomžos valsčiuje. Draustinio plotas 127,07 ha. Draustinis įkurtas 1990 metais Lomžos girininkijoje. Draustinis yra Lomžos Narevo upės slėnio kraštovaizdžio parke. Draustinyje saugomos įvairios spygliuočių, plačialapių ir mišrialapių medžių rūšys, kurios auga Narevo upės slėnyje.
Smiltynės botaninis-zoologinis draustinis

**Smiltynės botaninis-zoologinis draustinis** – saugoma teritorija Ukmergės rajone, botaninis-zoologinis draustinis. Įsteigtas 2012 m. Plotas 4,83 ha.

Apima Šventosios upės salpines pievas. Draustinis įsteigtas siekiant išsaugoti šioje teritorijoje randamas saugomas augalų rūšis: melsvąjį gencijoną (*Gentiana cruciata*), paprastąjį kardelį (*Gladiolus imbricatus*), šalmuotąją gegužraibę (*Orchis militaris*); saugomas gyvūnų rūšis: stepinį perlinuką (*Brenthis hecate*), baltajuostį melsvį (*Eumedonia eumedon*), juodataškį melsvį (*Maculinea arion*), smiltyninę hesperiją (*Pyrgus serratulae*), machaoną (*Papilio machaon*), didįjį auksinuką (*Lycaena dispar*), dvijuostę nendriadusę (*Graphoderus bilineatus*) bei užtikrinti palankią saugomų rūšių apsaugos būklę. Draustinyje saugoma Europos Bendrijos svarbos natūrali buveinė – stepinė pieva.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Saugomų teritorijų valstybės kadastras
Svirplinės botaninis-zoologinis draustinis

**Svirplinės botaninis-zoologinis draustinis** – saugoma teritorija Ukmergės rajone, botaninis-zoologinis draustinis. Įsteigtas 2012 m. Plotas 24,66 ha.

Apima vertingą Svirplinės žemapelkės kompleksą. Draustinis įsteigtas siekiant išsaugoti šioje teritorijoje randamas saugomas rūšis: pievinį satyriuką (*Coenonympha tullia*), rudaakį satyriuką (*Coenonympha hero*), machaoną (*Papilio machaon*), auksuotąją šaškytę (*Euphydryas aurinia*), didįjį auksinuką (*Lycaena dispar*), pilkąją gervę (*Grus grus*) bei užtikrinti palankią saugomų rūšių apsaugos būklę. Draustinyje saugoma Europos Bendrijos svarbos natūrali buveinė – šarmingoji žemapelkė.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Saugomų teritorijų valstybės kadastras
Rūžo botaninis-zoologinis draustinis

**Rūžo botaninis-zoologinis draustinis** – saugoma teritorija Ignalinos rajone, botaninis-zoologinis draustinis. Įsteigtas 2012 m. Plotas 59,3 ha.

Apima į Žilmo ežerą įtekantį Rūžo upelį bei dalį Rūžo ežero. Draustinis įsteigtas siekiant išsaugoti šioje teritorijoje randamas saugomas augalų rūšis – pūslėtąją aldrūnę (*Aldrovanda vesiculosa*); saugomas gyvūnų rūšis: plačiąją dusią (*Dytiscus latissimus*), keturdantę suktenę (*Vertigo geyeri*), mažąją suktenę (*Vertigo angustior*), pūstąją suktenę (*Vertigo moulinsiana*) bei užtikrinti palankią saugomų rūšių apsaugos būklę.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Saugomų teritorijų valstybės kadastras
Šaltuonos botaninis-zoologinis draustinis

**Šaltuonos botaninis-zoologinis draustinis** – saugoma teritorija Jurbarko rajone, botaninis-zoologinis draustinis. Įsteigtas 2012 m. Plotas 65,66 ha.

Apima dalį Šaltuonos vidurupio slėnio. Draustinis įsteigtas siekiant išsaugoti šioje teritorijoje randamas saugomas augalų rūšis: paprastąjį kardelį (*Gladiolus imbricatus*); saugomas gyvūnų rūšis: ovaliąją geldutę (*Unio crassus*), kraujalakinį melsvį (*Maculinea teleius*), didįjį auksinuką (*Lycaena dispar*) bei užtikrinti palankią saugomų rūšių apsaugos būklę. Draustinyje saugoma Europos Bendrijos svarbos natūralio buveinės – eutrofiniai aukštieji žolynai, šienaujamos mezofitų pievos, skroblynai, griovų ir šlaitų miškai.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Saugomų teritorijų valstybės kadastras
Žaliosios pievų botaninis-zoologinis draustinis

**Žaliosios pievų botaninis-zoologinis draustinis** – saugoma teritorija Anykščių rajone, botaninis-zoologinis draustinis. Įsteigtas 2012 m. Plotas 40,45 ha.

Draustinis apima Troškūnų ir Traupio seniūnijų teritoriją tarp Žaliosios, Skauradų, Nevėžninkų ir Degsnių kaimų bei Užubalių viensėdžio. Maždaug pusę šio ploto užima miškas, likusi dalis – pievos.

Draustinis įsteigtas siekiant išsaugoti šioje teritorijoje randamas saugomas augalų rūšis: mažąją (*Orchis morio*) ir vyriškąją (*Orchis mascula*) gegužraibes, pievinę gencijonėlę (*Gentianella amarella*), žalsvažiedę blandį (*Platanthera chlorantha*), baltijinę gegūnę (*Dactylorhiza longifolia*), raudonąją gegūnę (*Dactylorhiza incarnata*); saugomas gyvūnų rūšis: mažąją šaškytę (*Melitaea aurelia*), tamsiąją šaškytę (*Melitaea diamina*), akiuotąjį satyrą (*Lopinga achine*), rudaakį satyriuką (*Coenonympha hero*), didįjį auksinuką (*Lycaena dispar*), šarvuotąją skėtę (*Leucorrhinia pectoralis*), auksuotąją šaškytę (*Euphydryas aurinia*), skiauterėtąjį tritoną (*Triturus cristatus*) bei užtikrinti palankią saugomų rūšių apsaugos būklę.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Saugomų teritorijų valstybės kadastras
Dulsės įlanka

**Dulsės įlanka** () – Ramiojo vandenyno įlanka, įsiterpusi ties pietvakariniais Kosta Rikos krantais. Driekiasi šiaurės, toliau – šiaurės vakarų kryptimi 55 km ir skiria Osos pusiasalį nuo žemyno. Plotis iki 15 km. Pietuose siekia Burikos pusiasalį.

Dulsės įlankos pakrantėje įsikūrę Rinkono, Golfito ir Puerto Chimeneso miestai.
Adomiškio botaninis-zoologinis draustinis

**Adomiškio botaninis-zoologinis draustinis** – saugoma teritorija Ukmergės rajono rytiniame pakraštyje, botaninis-zoologinis draustinis. Įsteigtas 2012 m. Plotas 52,38 ha.

Apima dalyje Adomiškio miško esančią Adomiškio pelkę. Draustinis įsteigtas siekiant išsaugoti šioje teritorijoje randamas saugomų augalų, gyvūnų bei grybų rūšis, jų buveines, taip pat Europos Bendrijos svarbos saugomas rūšis: šarvuotąją skėtę (*Leucorrhinia pectoralis*), auksuotąją šaškytę (*Euphydryas aurinia*) ir raudonpilvę kūmutę (*Bombina bombina*) bei užtikrinti palankią saugomų rūšių apsaugos būklę.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Saugomų teritorijų valstybės kadastras
Margupio botaninis draustinis

**Margupio botaninis draustinis** – saugoma teritorija Jurbarko rajone, botaninis draustinis. Įsteigtas 2012 m. Plotas 25,25 ha.

Apima dalį Margupio upelio (Dubysos dešinysis intakas) slėnio. Draustinis įsteigtas siekiant išsaugoti šioje teritorijoje randamas saugomas augalų rūšis: dygiąją slyvą (*Prunus spinosa*) ir melsvąjį gencijoną (*Gentiana cruciata*) bei užtikrinti palankią saugomų rūšių apsaugos būklę. Draustinyje saugomos Europos Bendrijos svarbos natūralios buveinės – kadagynai, stepinės pievos.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Saugomų teritorijų valstybės kadastras
Osos pusiasalis

**Osos pusiasalis** () – pusiasalis Kosta Rikos pietvakariuose, Puntarenaso provincijoje, išsišovęs į Ramųjį vandenyną, nuo žemyno atskirtas Dulsės įlanka. Susidaręs tektoninio lūžio, besidriekiančio iki pat Kalifornijos, vietoje. Pietryčiuose pusiasalis užsibaigia Matapalo kyšuliu.

Didžiąją dalį pusiasalio užima neliestos gamtos plotai (tropinės džiunglės, pakrančių pelkynai, kalnų miškai), pasižymintys viena didžiausių bioįvarove pasaulyje. Pusiasalyje įkurtas Korkovado nacionalinis parkas. Svarbiausia gyvenvietė – Puerto Chimenesas.
Smolensko vyskupija

**[[Smolenskas|Smolensko]] vyskupija** – LDK katalikiška vyskupija buvusi dabartimės Rusijos (Smolensko srities) teritorijoje.

## Vyskupijos istorija
Vyskupija įsteigta 1611 m. Žygimanto III įsakymų, po to, kai Abiejų Tautų Respublikos armija paėmė Smolenską. ATR Seimas patvirtino ją 1618 m., o pirmasis vyskupas paskirtas tik 1636 m. Vyskupiją buvo ruošiamasi integruoti į LDK bažnytinę sistemą, tačiau 1667 m. Andrusovo taika didžioji jos dalis grįžo Rusijai. Nuo tada vyskupai užėmė tik nominalią poziciją ir gyveno Varšuvoje. XVIII a. vyskupijoje tebuvo 3 parapijos (visos LDK likusioje teritorijoje) ir apie 10 tūkst. tikinčiųjų.

1783 m. likusias žemes paėmusi Rusijos imperija panaikino vyskupiją ir ją integravo į Mogiliavo vyskupiją. Tačiau nominaliai vyskupai Varšuvoje buvo skiriami iki 1809 m.

## Vyskupai ir administratoriai

be-x-old:Смаленскія біскупы
Nikojos pusiasalis

**Nikojos pusiasalis** () – pusiasalis Kosta Rikos šiaurės vakaruose, išsikišęs į Ramųjį vandenyną, o nuo žemyno atskirtas Nikojos įlanka ir Papagajo įlanka. Plotas – 1074 km². Išsidriekęs iš šiaurės vakarų į pietryčius 121 km, plotis – iki 60 km. Šiaurinė pusiasalio dalis priklauso Gvanakastės provincijai, pietinė – Puntarenaso provincijai.

Paviršius kalnuotas, būdingas 120–800 m aukštis. Rytiniu pakraščiu teka Tempiskės upė. Teritoriją dengia tropiniai miškai, krūmynai, gausu saugomų teritorijų (Dirijos nacionalinis parkas, Kabo Blanko gamtos rezervatas, Bara Hondos nacionalinis parkas ir kt.).

Verčiamasi turizmu, žvejyba. Nikojos pusiasalis garsėja šimtamečių senolių gausa. Svarbiausios gyvenvietės – Nikoja, Tamarindas, Nosara, Samara, Montesuma.

1519 m. pusiasalį pasiekė pirmasis europietis – Chuanas de Kastanjeda, o 1520 m. Chilis Gonsalesas Davila, kuris užmezgė ryšius su vietiniais indėnais. Pusiasalis pavadintas vietinio kasiko *Nicúa* garbei.


Image:Barra Honda National Park 01.JPG|Lyguma pusiasalio rytuose. Bara Hondos NP
Image:CrimsonSunsetCostaRica.JPG|Saulėlydis Didžiajame paplūdimyje
Image:Cabo Blanco Strict Nature Reserve.jpg|Kabo Blanko rezervato miškai
Image:Iglesia Colonial de Nicoya.jpg|Nikojos miestas
Čičibu

**Čičibu** (, *Chichibu-shi*) – miestas Japonijoje, Saitamos prefektūroje. Gyventojų skaičius – 68 000 (2010 m. lapkritį), plotas – 577,69 km². Įsteigtas 1950 m., apjungus keletą mažesnių gyvenviečių.

## Istorija

Čičibu miestas iki 1916 metų buvo žinoma kaip Omija (*Ōmiya*). Garsėjo vario klodais, iš kurių buvo kaldinamos senosios Japonijos monetos.

## Geografija

Miestas yra vakarinėje Saitamos dalyje, kalnuotoje vietovėje, susitelkęs Arakavos upės pakrantėse. Ribojasi su Tokijo miestu, Jamanašio, Nagano ir Gunmos prefektūromis. Nemaža dalis miesto teritorijos priklauso Čičibutamakai nacionaliniam parkui.

Čičibu miestas yra apie 70 kilometrų nuo Tokijo, kelionė su traukiniu trunka apie 90 minučių.

## Kultūra

Čičibu miestas garsėja kiekvienų metų gruodžio pradžioje vykstančiu nakties festivaliu ir vasarą švenčiamu šintoistiniu *Kawase* festivaliu. Mieste taip pat yra daug budizmo ir šintoizmo šventyklų, tarp kurių garsiausios Čičibu ir Mitsumine šventyklos.

## Turizmas
Mieste išvystytas turizmas. Per metus Čičibu aplanko apie 4 mln. lankytojų.

## Transportas

Čičibu veikia dvi geležinkelio linijos: Čičibu geležinkelio Čičibu linija ir Seibu geležinkelio Čičibu linija.

## Nuorodos
* Oficialus miesto puslapis 

## Šaltiniai
Antimonitas

**Antimonitas**, arba **stibnitas** – sulfidų klasės mineralas; jo cheminė formulė – Sb2S3. Šį mineralą sudaro 71,38 % Sb ir 28,62 % S (masės procentais), taip pat yra arseno, bismuto, švino, geležies, vario, aukso ir sidabro priemaišų. Antimonitas yra pagrindinis mineralas, iš kurio išgaunamas stibis.

## Savybės

Antimonitas kristalizuojasi būdamas rombinės singonijos. Kristalai būna prizmės arba adatos formos su vertikaliais grioveliais palei kraštus. Spalva – švino pilka, turi tvirtą metalinį blizgesį. Kietumas yra 2-2,5 pagal Moso skalę, tankis – 4,5-4,6 g/cm³.
Delstinis šūvis

**Delstinis šūvis** (; ) – šūvis, kai tarpsnis nuo nuleistuko suveikimo iki sviedinio ar kulkos išlėkimo žymiai ilgesnis nei norma. Priežastys būna sudrėkęs ar kitaip sugedęs parakas (dėl ko šaunamasis užtaisas dega lėčiau), sugedusi kapsulė ir pan. Delstinis šūvis gali trukti iki kelių minučių, ir tuo metu per anksti atsklendus spyną galimos sunkios pasekmės. 

Delstinio šūvio priežastis dažnai būna šovinių laikymas netinkamomis sąlygomis. Kita reali priežastis – gamintojo brokas.

Dažniausiai delstinio šūvio uždelsimo trukmė labai trumpa, todėl jo nepastebi. Delstiniai šūviai kėlė rimtų problemų sraigtiniams lėktuvams, kurių aviaciniai kulkosvaidžiai bei patrankos sinchronizuotai šaudydavo pro propelerius. 

Delstinį šūvį reikia įtarti, jei ginklas neiššovė, tačiau to priežastys neaiškios. Dabartiniuose ginkluose neiššovimo priežastis dažniausiai būna blogas šovinys, kuris niekada neiššaus. Tačiau tokį įtartiną šovinį išsyk išmesti iš šovinio lizdo rizikinga. Jei vyksta delstinis šūvis, parako užtaisas gali sprogti atidarius spyną ar išmetus šovinį. Tokiu atveju susidariusios skeveldros gali rimtai sužeisti. Jei šauliui atrodo, kad ginklas reikiamai įstūmė į šovinio lizdą naują šovinį ir ginklo spyna neįstrigo, šaulys turėtų tvirtai laikyti ginklą nukreiptą į saugų taikinį apie vieną minutę. Jei per tą laiką neįvyksta šūvis, šovinį išmeta pertraukdami spyną. Toks laukimas paprastai nėra naudojamas kovinėmis sąlygomis, kai likti be veikiančio ginklo yra didesnė rizika.

Delstinio šūvio išvengti pabūkluose įtaisomi specialūs saugikliai. Artilerijos pabūklo delstinio šūvio keliamas pavojus žymiai didesnis nei šaulio ginklo ne tik dėl didesnio šaunamojo užtaiso, bet ir del galimo sviedinio sprogimo.
Aukštutinės Mazovijos aukštuma

**Aukštutinės Mazovijos aukštuma** () – mezoreljefas esantis šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės ir Mazovijos vaivadijose. Šiaurėje ribojasi su Bebro upės žemuma, rytuose su Narevo upe, pietuose su Bugo ir Nužeco upėmis. Aukštumoje yra šios didesnės gyvenvietės: Zambruvas, Mazovijos Vysokis ir Šepetovas. Aukštumos plotas 2430 km². Aukščiausias taškas 172 m aukštyje virš jūros lygio. Aukštumoje teka Broko, Šlinos ir Gačo upės.
Zambruvo miesto herbas

**Zambruvo miesto herbas** () – Zambruvo miesto heraldinis simbolis.

## Aprašas
Raudoname lauke juoda bekaklė stumbro galva.

Herbo simbolika kilusi nuo paties miesto pavadinimo, kuris atsirado iš  'vieta kurioje renkasi stumbrai'.

Herbas patvirtintas 2003 m. vasario 25 dieną.

## Nuorodos

* Aprašymas apie herbą (angl.) ;
* 
* Zambruvo miesto statutas (lenk.) .
Bugiedos botaninis-zoologinis draustinis

**Bugiedos botaninis-zoologinis draustinis** – saugoma teritorija Lazdijų rajone, botaninis-zoologinis draustinis. Įsteigtas 2011 m. Plotas 14,49 ha.

Apima teritoriją tarp Bugiedos, Sventijansko ir Simaniškės kaimų. Draustinis įsteigtas siekiant išsaugoti šioje teritorijoje randamas saugomų gyvūnų rūšis: medicinines dėles (*Hirudo medicinalis*), juodąsias hesperijas (*Erynnis tages*) ir Europos Bendrijos svarbos rūšis: europines medvarles (*Hyla arborea*), raudonpilves kūmutes (*Bombina bombina*), skiauterėtuosius tritonus (*Triturus cristatus*), didžiuosius auksinukus (*Lycaena dispar*) bei užtikrinti palankią saugomų rūšių apsaugos būklę.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Saugomų teritorijų valstybės kadastras
Gemeliškio botaninis-zoologinis draustinis

**Gemeliškio botaninis-zoologinis draustinis** – saugoma teritorija Ukmergės rajone, botaninis-zoologinis draustinis. Įsteigtas 2011 m. Plotas 7,25 ha.

Apima Gemeliškio kaimo pievas. Draustinis įsteigtas siekiant išsaugoti šioje teritorijoje randamą auksuotąją šaškytę (*Euphydryas aurinia*) ir užtikrinti palankią saugomos rūšies apsaugos būklę.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Saugomų teritorijų valstybės kadastras
Zambruvo miesto vėliava

**Zambruvo miesto vėliava** () - tai Zambruvo miesto vėliava, kurioje raudonai baltame fone vaizduojama juodos spalvos stumbro galva. Vėliavos simbolika kilusi nuo paties miesto pavadinimo, kuris atsirado nuo senoviško lenkų kalbos žodžio *Ząbr*, kas reiškia vieta kurioje renkasi stumbrai. Vėliavos naudojimas patvirtintas 2003 m. vasario 25 dieną.

## Nuorodos

* Zambruvo miesto statutas (lenk.) .
Zambruvo geležinkelio stotis

**Zambruvo geležinkelio stotis** () - geležinkelio stotis Zambruvo mieste, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Zambruvo apskrityje. Tai nebenaudojama stotis per kurią ėjo Zambruvas-Červoni Buras geležinkelio linija. Nuo stoties iki Zagrobi Zakževo geležinkelio stotelės yra 6,1 km.

## Nuorodos
* Aprašymas apie stotį (lenk.)
Antanas Jankauskas (1955)

**Antanas Jankauskas** (g. 1955 m. balandžio 1 d. Barstyčiuose, Skuodo rajone) – žemaičių tautodailininkas, liaudies menininkas (karikatūristas, medžio drožėjas, tapytojas, keramikas), gimtųjų Barstyčių herbo autorius. 

## Biografija

Antanas Jankauskas gimė nagingo amatininko aštuonių vaikų šeimoje. Turi brolį dvynį Juozą. Mokėsi ir 1975 m. baigė Barstyčių vidurinę mokyklą. 1980 m. baigė Šiaulių pedagoginį institutą, kur Dailės fakultete įgijo piešimo, braižybos ir darbų mokytojo specialybę. Nuo 1983 m. gyvena ir dirba Barstyčiuose dailės mokytoju – be tapybos, kitų darbų, dar moko puodų žiedimo pradmenų profesionalioje krosnyje.   

## Kūryba

Dar besimokydamas vidurinėje mokykloje, Antanas Jankauskas nuo 1972 m. pradėjo savo piešinius ir karikatūras publikuoti respublikinuose leidiniuose: „Moksleivyje“, „Valstiečių laikraštyje“, „Šluotoje“, „Gimtajame krašte“, „Kalba Vilnius“. Ruošia karikatūras išleisti atskiru leidiniu. Nuo 1983 m. dalyvauja respublikinėse karikatūrų parodose, nuo 1988 m. – tarptautinėse parodose Lietuvoje, Italijoje. Nuolatinis medžio drožėjų stovyklų, kūrybinių seminarų ir dirbtuvių, liaudies menininkų darbų parodų, Kaziuko mugių dalyvis. 

Tautodailininkas kuria netradicinius siurrealistinius ir postmodernistinius paveikslus, žavisi Salvadoro Dali, Edvardo Munko, Polio Sezano kūryba. Žymesni darbai: „Autoportretas“, „Mėnulio graužikė“, „Katinų ciklas“.

Medžio drožybos srityje tautodailininko kūryba apima ir nedideles  Užgavėnių kaukes, rūpintojėlius, ir kelių metrų aukščio skulptūras. Jomis perteikiama žemaičio dvasia, jo niūri didybė, paslaptingumas, atspindima skaudi krašto praeitis. Sukūręs įvairių antkapinių paminklų, stogastulpių ir skulptūrų:
* Šv. Benediktą prie benediktinų vienuolių kuruojamos mokyklos Alytuje,
* skulptūrinę kompoziciją Pelesoje (Baltarusija),
* skulptūrinę kompoziciją negrįžusiųjų iš Sibiro atminimui prie Barstyčių bažnyčios,
* 5 metrų aukščio skulptūrą, skirtą 1259 m. vykusiam Skuodo mūšiui atminti (įrengta Barstyčių miestelio centre).

## Darbų galerija

## Nuorodos

* Antano Jankausko kūryba 
* Antano Jankausko biografija ''skouds.lt'' svetainėje