open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Urbinas

**Urbinas** – įtvirtintas miestas Italijoje, Markės regione, į pietvakarius nuo Pezaro. Mieste yra 1506 m. įkurtas Urbino universitetas. Miesto pilis yra įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

## Istorija
Kuklus romėnų miestas *Urvinum Mataurense* tapo svarbia tvirtove VI a. per Gotų karus, kurią 538 m. iš ostgotų atėmė Bizantijos karvedys Belisarijus.

Nors pirmasis Karolingų dinastijos frankų karalius Pipinas Trumpasis atidavė miestą popiežiui, jame iki 1200 m. klestėjo savivaldos dvasia, kai Urbinas atsidūrė Montefeltro giminės rankose. Nors ši giminė tiesiogiai nevaldė miesto, jie darė spaudimą, kad būtų išrenkami podestomis. Kai šį titulą gavo Bonconte di Montefeltro 1213 m., miestiečiai sukilo ir tapo Riminio sąjungininkais 1228 m., kol atgavo nepriklausomybę 1234 m. Tačiau Montefeltrai sugrįžo ir išsilaikė valdžioje iki 1508 m. Gvelfų ir gibelinų kovose XIII–XIV a., Montefeltrai buvo Šventosios Romos imperatoriaus Markės ir Romanijos regionų  šalininkų lyderiai.

Žymiausias iš Montefeltrų buvo Federico III da Montefeltro, Urbino kunigaikštis 1444–1482 m., pasižymėjęs karo vadas, geras diplomatas ir menų globėjas. Jo rūmuose Pjeras dela Frančeska rašė apie perspektyvos mokslą, Frančeskas di Džordžas – traktatą apie architektūrą, Rafaelio tėvas Džiovanis Santis sukūrė poetinį to meto menininkų aprašą. 

1502 m. Čezarė Bordžija su tėvo popiežiaus Aleksandro VI žinia nuvertė kunigaikštį Gvidobaldą ir Elžbietą Gonzagą. Jie grįžo 1503 m. po popiežiaus mirties. Po popiežiaus Leono X bandymo padaryti Urbino kunigaikščiu Mediči šeimos narį, kuriam sutrukdė Lorenco II de Mediči mirtis 1519 m., Urbiną valdė Dela Rovere šeima.

1626 m. popiežius Urbonas VIII galutinai prijungė miestą prie Popiežiaus valstybės, kai mirė paskutinis Dela Rovere grafas, o jo įpėdinis buvo anksčiau nužudytas. Urbino biblioteka buvo perkelta į Vatikaną 1657 m. Tolimesnė miesto istorija susijusi su Popiežiaus valstybe ir Italijos karalyste nuo 1861 m.

## Kultūra
XV a. miestas tapo vienu reikšmingiausių Italijos renesanso kultūros centrų. Jame dirbo Pjeras dela Frančeska, karjerą pradėjo Donatas Bramantė. Rafaelis, vienas garsiausių visų laikų dailininkų, yra kilęs iš Urbino (gyvenimo metu buvo pramintas *Raffaello da Urbino*). XVI a. mieste dirbo Federikas Baročis. Urbino buvusiuose hercogų rūmuose (*Palazzo Ducale*) yra įsikūrusi Nacionalinė Markės galerija – vienas iš reikšmingiausių Italijos renesanso meno muziejų.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali Urbino svetainė  (italų k.)
Jeronimas Naprys

**Jeronimas Naprys** (g. 1941 m. rugsėjo 1 d. Kukliai, Imbrado valsčius) – TSRS ir Lietuvos karininkas, pulkininkas, karybos specialistas.

## Biografija
1962 m. baigė Vilniaus radiotechnikos karo mokyklą, 1974 m. – TSRS maršalo G. Žukovo oro gynybos vadų karo akademiją Kalinine, 1976–1979 m. šios akademijos aspirantas. 1980 m. karo mokslų kandidatas.

1962–1970 m. tarnavo TSRS kariuomenėje Turkmėnijoje, 1974–1976 m. radiotechnikos pulko štabo viršininkas Sachalino srityje. 1979–1991 m. G. Žukovo oro gynybos vadų karo akademijos dėstytojas. 1987 m. vadovavo ekspertų grupei, kuri tyrė TSRS karinės vadovybės veiksmus, kai VFR pilietis Matias Rustas lėktuvu „Cesna“ perskrido iš Helsinkio į Maskvą ir nusileido Raudonojoje aikštėje.

Nuo 1992 m. tarnavo Lietuvos krašto apsaugos sistemoje: Jungtinio štabo Operatyvinio skyriaus Operatyvinio planavimo poskyrio viršininkas, nuo 1993 m. Ginkluotųjų pajėgų štabo Operatyvinio skyriaus viršininkas, nuo 1994 m. Generalinio štabo viršininko pavaduotojas. 1993 m. pulkininkas, paskirtas Lietuvos Respublikos Vyriausybės įgaliotinio Rusijos Federacijos kariuomenės išvedimo klausimams pavaduotoju. 1996 m. išleistas į atsargą.

Parašė mokslinių darbų. Pagrindinė tyrimų tema – kova su strategine aviacija ir sparnuotomis raketomis.

## Įvertinimas
* 1993 m. – Vyčio kryžiaus 5 laipsnio ordinas

## Šaltiniai
Madjid Bougherra

**Madžidas Bugera** (*مجيد بوغرة*; g. 1982 m. spalio 7 d.) – buvęs futbolininkas, saugas arba vidurio gynėjas. Kitados atstovavo Alžyro nacionalinei rinktinei. Vėlesniais metais ėmėsi trenerio veiklos.

## Karjera
Treniravosi Prancūzijos regioninių lygų klubuose, o 2002 m. debiutavo FC Gueugnon, žaidusiame Ligue 2.

2006 m. persikėlė į Angliją ir rugtyniavo žemesnių lygų klubuose Crewe Alexandra FC, Sheffield Wednesday FC.

2007 m. žiemos transfero metu už 2,5 mln. svarų parduotas Charlton Athletic.

2008 m. už tokią pačią sumą perėjo į Rangers (Škotija).

2011–2014 m. priklausė tuometiniam Lekhwiya SC (dabartinis Al Duhail). 2011 m. rugsėjo 16 d. debiutavo rungtynėse prieš Al-Wakrah. Jose pasižymėjo pelnydamas įvartį. 2011–2012 m. sezone tapo Qatar Stars League čempionu. 2014 m. gegužės mėn. pranešta, kad futbolininkas palieka klubą.

Nuo 2014 m. rungtyniavo Fujairah (Jungtiniai Arabų Emyratai).

2016 m. rugsėjo 9 d. pasirašė sutartį su „Aris“ klubu (Graikija). Po trijų mėnesių praleistų ant atsarginių suoliuko, futbolininkas pranešė, kad baigia profesionalo karjerą.

## Rinktinė
2004 m. debiutavo Alžyro nacionalinėje rinktinėje rungtynėse prieš Zimbabvę.

Dalyvavo 2010 m. Afrikos Tautų taurėje, kur įmušė įvartį Dramblio Kaulo Kranto komandai.

## Dalyvavimas čempionatuose

|}

## Išnašos

## Nuorodos
* 
* 
* Globalsportsarchive
* soccerbase.com
Teptukas

**Teptukas** – įrankis, skirtas užtepti dažams, gruntams ar kt. medžiagoms ant dažomo, gruntuojamo ar kitaip apdirbamo paviršiaus. Sudarytas dažniausiai iš medinio koto ir standžiai įtvirtinto šerių (plaukų) kuokšto viename gale. Plačiai naudojamas dailėje, pramonėje, statybos ir buities darbuose.

## Teptukų tipai
Dailėje teptukai naudojami tapyti dažams ant drobės, lieti akvarelei popieriaus lape, tepti gruntui ant tapymui ruošiamo paviršiaus ir pan.

Teptukai skirstomi į dvi svarbiausias grupes:
# švelniaplaukiai (daugiausiai naudojami akvarelėje);
# šeriniai (tapyba aliejiniais bei akrilo dažais).

Taip pat teptukai gali būti skirstomi pagal formą ir plaukelių ilgį:
* apvalūs su smailu galu;
* apvalūs su buku galu;
* plokšti.

## Taip pat skaitykite
* Tešlos teptukas
* Šepetys

## Šaltiniai
Škuna

**Škuna** () – burinio laivo tipas, turintis ne mažiau kaip du stiebus su įstrižomis burėmis.

Šiuolaikinės škunos, be burių, dar turi vidaus degimo variklius ir naudojama kaip transporto, verslo, sportiniai arba mokomieji laivai.

## Aprašymas
Pagal įrangos tipą škunos skirstomos į gafelines, bermudines, stakselines, marselines ir bramselines. Bramselinė škuna nuo marselinės skiriasi esančia bram-stenga ir viena papildoma tiesia bure – bramseliu. Todėl marselines ir bramselines dvistiebes škunas (ypač su brifoku) lengva supainioti su brigantina. Nepriklausomai nuo įstrižų burių tipo (gafelinių ar bermudinių), škuna gali būti marselinė (bramseline). Škunos buvo mažos grimzlės, todėl galėjo plaukioti sekliuose vandenyse.

## Istorija
Pirmieji laivai su škuniniu takelažu pasirodė dar XVII a. Nyderlanduose ir Anglijoje, bet labiausiai paplito Amerikoje. Jie turėjo du stiebus su gafelinėmis burėmis ir buvo naudojami kabotažiniams pervežimams. XVII – XVIII amžiuose buvo pagrindiniais piratų laivais Karibų jūroje.

XIX a. pabaigoje garlaivių konkurencija privedė prie komandinių laivų mažinimo. Dėl įrangos paprastumo ir lengvo valdymo, būtent škunos galėjo konkuruoti su garlaiviais. Daugiausiai buvo statomos dvistiebės ir tristiebės škunos, rečiau keturstiebės, penkiastiebės ar šešiastiebės. 1902 m. Kvinsio mieste, Masačusetse (JAV), į vandenį buvo nuleista vienintelė pasaulyje septynstiebė škuna pavadinimu „Thomas W. Lawson“. Ši škuna buvo skirta anglies plukdymui. Kiekvienas iš plieninių stiebų buvo 35 m aukščio, ir svėrė 20 t. Jų pratęsimui buvo naudojamos 17 metrų medinės stengos. Jūreivių darbą lengvino įvairūs mechanizmai. Neturinti variklio škuna, buvo aprūpinta garu varomu vairu, garinėmis gervėmis, elektros sistema ir netgi telefoniniu tinklu. Po Pirmojo pasaulinio karo, kai trūko prekybinių laivų, amerikiečiai, turintys puikių miškų, pastatė daug įvairaus dydžio škunų, turinčių nuo trijų iki penkių stiebų.

## Šaltiniai

## Nuorodos
Vladimiras Kokinakis

**Vladimiras Kokinakis** (, 1904 m. birželio 25 d. Novorosijske – 1985 m. sausio 7 d. Maskvoje. Palaidotas Novodevičės kapinėse.) – garsus tarybinis lakūnas-bandytojas, aviacijos generolas majoras (1943 m.), dukart Tarybų Sąjungos didvyris (1938 ir 1957 m.), Lenino premijos laureatas.

## Biografija
Gimė surusėjusių graikų šeimoje. Brolis Konstantinas Kokinakis (1910–1990) – taip pat buvo lakūnas-bandytojas, Tarybų Sąjungos didvyris. 1928 m. baigė Leningrado, o 1930 m. – Borisoglebsko karo aviacijos mokyklas. 1932–1935 m. vadovavo Tarybinės armijos karinių oro pajėgų mokslinio tyrinio instituto lakūnų būriui.

1935 m. lapkričio 21 d. pasiekė pasaulio rekordą vienmotoriu lėktuvu I-15 pakildamas į 14 575 m aukštį. 1938 m. birželio 27–28 dienomis lėktuvu CKB-30 be nutūpimo per 24 val. 36 min. nuskrido iš Maskvos į Vladivostoką, o 1939 m. balandžio 28–29 d. per 22 val. 56 min. – iš Maskvos į Miscou salą (JAV). Pasiekė 22 pasaulio rekordus.

Vokietijos-TSRS karo metu vadovavo karo aviacijos inspekcijai ir bandė naujus įvairios paskirties lėktuvus, tarp jų šturmo lėktuvą Il-2, keleivinį lėktuvą Il-62, iš viso virš 40 lėktuvų tipų.

## Nuorodos
* Biografija (rusų kalba)
Algimantas Narakas

**Algimantas Otonas Narakas** (1927 m. kovo 23 d. Kaunas – 1993 m. lapkričio 26 d. Lozana, Šveicarija) – gydytojas mikrochirurgas, medicinos daktaras. 

## Biografija
Susirgęs osteomielitu 1938 m. išvežtas gydytis į Šveicariją. 1957 m. baigė Lozanos universiteto medicinos mokyklą, liko joje dėstyti. 1962 m. medicinos daktaras. 1978 m. profesorius. 1981–1993 m. Lonžerė ortopedijos ir periferinių nervų rekonstrukcinės chirurgijos klinikos vadovas.

## Mokslinė veikla
1969 m. vienas rankos ir periferinių nervų rekonstrukcinės chirurgijos pradininkų Europoje. 1986 m. sukūrė klasifikaciją nervų pažeidimams nustatyti, vadinamą Narako klasifikacija.

Skaitė paskaitas Europos ir JAV universitetuose, parašė daugiau kaip 250 mokslinių straipsnių. XX a. devintame dešimtmetyje operavo Lietuvoje.

## Bibliografija
* Brachial Plexus Lesions: Drawings of Explorations and Reconstructions by Algimantas Otonas Narakas, Chantal Bonnard, Albert J. Slooff, Springer, ISBN 3540634282 (3-540-63428-2) 

## Šaltiniai
Fokas (laivyba)

**Fokas** () gali turėti kelias reikšmes:
* Tiesi burė, pati žemiausia ant fokstiebio.
* Pirmo jachtos stiebo stakselis.

Taip pat tai žodis pridedamas prie visų laivavirvių, burių ir rangautų, tvirtinamų žemiau marso ant fokstiebio.

## Šaltiniai
Andrius Narbekovas

**Andrius Narbekovas** (g. 1959 m. lapkričio 11 d. Gargždai) – Lietuvos gydytojas chirurgas, kunigas, humanitarinių mokslų daktaras.

## Biografija
Gimė daugiavaikėje šeimoje. Brolis futbolininkas Arminas Narbekovas. 1984 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1993 m. baigė Kauno kunigų seminariją, įšventintas kunigu. 1998 m. baigė Popiežiškojo Laterano universiteto Jono Pauliaus II šeimos ir santuokos studijų instituto filialą Vašingtone.

1984–1985 m. Klaipėdos miesto ligoninės, 1985–1988 m. Pasvalio rajoninės ligoninės chirurgas, 1988–1990 m. Kauno medicinos instituto (nuo 1989 m. Kauno medicinos akademija) klinikinis ordinatorius. 1993–1995 m. Vilniaus kunigų seminarijos dėstytojas, studijų prefektas. Nuo 1993 m. Vilniaus arkikatedros bazilikos kunigas rezidentas. Nuo 1998 m. Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas, nuo 2004 m. Teologijos katedros vedėjas, nuo 2005 m. ir universiteto santuokos ir šeimos studijų centro direktorius. Nuo 2001 m. ir Lietuvos teisės universiteto (nuo 2004 m. Mykolo Romerio universitetas) dėstytojas, nuo 2008 m. profesorius. Nuo 2012 m. Šv. Teresės bažnyčios ir Aušros vartų koplyčios kunigas rezidentas.

Lietuvos bioetikos komiteto prie Lietuvos Sveikatos Apsaugos Ministerijos narys – ekspertas, Lietuvos Kultūrinės Psichiatrijos Asociacijos valdybos narys. Nuo 2013 m. Nacionalinės sveikatos tarybos narys.

## Mokslinė veikla
Mokslinės veiklos sritys: bioetika, bioteisė, šeimotyra. Parašė straipsnių santuokos, šeimos, moralės, bioteisės, eutanazijos ir kitais klausimais.

## Bibliografija
* Bioetika, 2004 m.
* Meilė ir pasirengimas šeimai: vaisingumo pažinimas, su kitais, 2004 m.
* Nėštumo nutraukimo etika, su kitais, 2005 m.
* Medicinos etika, su A. Širinskiene, 2007 m.
* Lytiškumo ugdymo etika, vadovėlis aukštųjų mokyklų studentams, 2008 m.
* Medicina, etika ir teisė apie žmogų iki gimimo, su kitais, 2013 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Prof. dr. Andriaus Narbekovo asmeninis tinklalapis
Ylakių valsčius

**Ylakių valsčius** () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės vakarų Lietuvos teritorijoje. Centras – Ylakiai.

## Istorija

Valsčius įkurtas XIX a. Kauno gubernijoje. 1940 m. rugpjūtį valsčiuje imtas steigti pirmasis Lietuvoje kolūkis. 1947 m. dalis valsčiaus teritorijos perduota naujam Barstyčių valsčiui. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Sedos rajonui (9 apylinkės) ir Skuodo rajonui (4 apylinkės).

|-
| 1877 m. || || 5565 || 487 kiemai  || 4 seniūnijos || 61
|-
| 1923 m.  || 272 || 10 982 || 2387 || || 58 gyvenvietės 
|-
| 1932 m. || 242 || 10 862 || || 15 seniūnijų  ||
|-
| 1949-01-01  || 222 || || || 13 apylinkių  ||
|}

## Vadovai
* P. Piečius, 1921 m.
* Antanas Varapnickis, 1932 m.
* Fortūnatas Ašoklis, 1942–1944 m.

## Suskirstymas

## Gyventojai
### Tautinė sudėtis

1923 m. gyveno 10 982 žmonės:
* Lietuviai - 91,9% (10092);
* Žydai - 3,72% (409);
* Latviai - 3,68% (404);
* Rusai - 0,37% (41);
* Vokiečiai - 0,2% (22);
* Kiti - 0,13% (14).

### Žymūs žmonės

|-
| 1884 || Erkšva || Juozas Gurauskis, rašytojas || 1911
|-
| 1897 || Girdeniai || Balys Karazija, agronomas, verslininkas || 1985
|-
| 1909 || Vaiteliai || Vaclovas Martinkus, kunigas || 1980
|-
| 1917 || Gedrimai || Zenonas Jonušas, dirigentas || 1986
|-
| 1941 || Medsėdžiai || Jonas Kaupys, restauratorius || 2000
|}

## Šaltiniai
Timo Salonen

**Timo Salonenas** (, 1951 m. spalio 8 d.) – suomių lenktynininkas. Pasaulio ralio čempionate debiutavo 1974 m., o pirmą pergalę iškovojo 1977 m. 1985 m. vairuodamas Peugeot automobilį Salonenas laimėjo 5 iš 12 čempionato etapų ir iškovojo čempiono titulą, net 52 taškais aplenkęs antroje vietoje likusį švedą Stigą Blūmkvistą. Ralio varžybose Salonenas nuolat dalyvavo iki 1992 m. ir iš viso iškovojo 11 pergalių. 2002 m., praėjus dešimtmečiui po aktyvios ralio lenktynininko karjeros pabaigos, Salonenas sudalyvavo Suomijos ralyje ir užėmė jame keturioliktą vietą.

## Pasaulio ralio čempionato pergalės
:

## Šaltiniai
Veiviržėnų valsčius

**Veiviržėnų valsčius** () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vakarų Lietuvos teritorijoje. Centras – Veiviržėnai.

## Istorija

Valsčius įkurtas 1861 m. Kauno gubernijoje. Gyventojų patogumui XX a. tarpukariu keli Švėkšnos valsčiaus kaimai prijungti prie Veiviržėnų valsčiaus: 1934 m. – Balsėnų kaimas, 1938 m. – Dūdinėlių, Sausių ir Vainių kaimai.

Pokario metais apylinkėse veikė Kęstučio apygardos, Butigeidžio partizanų rinktinės Lietuvos partizanai.

Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Priekulės rajonui (6 apylinkės).

|-
| 1877 m. || || 4051 || 377 kiemai  || 3 seniūnijos || 43
|-
| 1923 m.  || 140 || 4294 || 975 || || 29 gyvenvietės 
|-
| 1932 m. || 144 || 4223 || || 6 seniūnijos  ||
|-
| 1949-01-01  || 156 || || || 6 apylinkės  ||
|}

## Vadovai
* Aleksas Jocys, 1932 m.

## Suskirstymas

## Gyventojai

Buvusio Veiviržėnų valsčiaus teritorijoje kalbama šiaurės žemaičių kretingiškių tarme.

### Tautinė sudėtis

1923 m. gyveno 4294 žmonės:
* Lietuviai – 93,39% (4010);
* Žydai – 6,03% (259);
* Rusai – 0,33% (14);
* Kiti – 0,26% (11).

### Žymūs žmonės

|-
| 1947 || Trepkalniai || Romaldas Idzelevičius, šokėjas ir treneris ||
|}

## Šaltiniai
Narbono Galija

**Narbono Galija** (, ) – Senovės Romos provincija dabartinės Prancūzijos pietryčiuose tarp Alpių, Sevenų kalnų ir Viduržemio jūros. Iš pradžių žinoma kaip **Transalpinė Galija** ().

## Istorija
Romėnai sritį nukariavo apie 125 m. pr. m. e. Dabartinis Narbono miestas 118 m. pr. m. e. tapo Romos kolonija, apylinkėse apsigyveno daug romėnų pirklių ir karo veteranų, kuriems už tarnybą buvo suteiktos žemės valdos. Iš pradžių provincija vadinta *Transalpine Galija*, kartais tiesiog Provincija – iš to kilo dabartinis regiono pavadinimas Provansas. Aukščiausia provincijos valdžia buvo senato skiriamas prokonsulas.

58–49 m. pr. m. e. Narbono Galijos prokonsulu buvo paskirtas Gajus Julijus Cezaris, žymiai išplėtęs provincijos valdas. Valdant imperatoriui Augustui visa Galija 27 m. pr. m. e. padalyta į keturias provincijas, viena jų pavadinta Narbono Galija. 

Dėl saulėto palankaus klimato pradėti auginti vynmedžiai, alyvmedžiai, todėl į kraštą kėlėsi daug imigrantų iš Romos. Ilgainiui provincija visiškai romanizuota, ir kitaip, negu kitos Galijos provincijos, pasižymėjo aukštesne kultūra. Iš Narbono Galijos kilęs istorikas Tacitas.

Po Diokletiano reformų III a. pabaigoje Narbono Galija buvo suskaidyta į dvi dalis: **Pirmąją Norbono Galiją** () ir **Antrąją Norbono Galiją** (). Jos priklausė didesnei Vjieno diecezijai. Abu administraciniai vienetai nustojo egzistuoti V a., kuomet čia savo karalystę įkūrė Vestgotai.
## Šaltiniai
Asta Skaisgirytė-Liauškienė

**Asta Skaisgirytė** (g. 1966 m. kovo 20 d.) – Lietuvos diplomatė, ambasadorė.

## Biografija
### Išsilavinimas
1989 m. Vilniaus universiteto Filologijos fakultete baigė anglų filologiją. 1992–1993 m. studijavo tarptautinius santykius Paryžiaus Tarptautiniame viešojo administravimo institute.

### Karjera
1989–1990 m. savaitraščio „Atgimimas“ korespondentė, 1990–1992 m. Atkuriamojo Seimo Tarpparlamentinių ryšių biuro vadovė, 1993–1994 m. LR URM Politikos departamento Vakarų Europos skyriaus pirmoji sekretorė, 1994–1995 m. URM Politikos departamento Šiaurės Europos skyriaus vedėja, 1995–1998 m. Vyriausybės patarėja tarptautinių santykių klausimais, 1998–2003 m. LR nepaprastoji ir įgaliotoji ambasadorė Prancūzijoje, 2002–2003 m. nereziduojanti LR nepaprastoji ir įgaliotoji ambasadorė Tuniso Respublikai, 2003 m. URM Europos šalių departamento ambasadorė ypatingiems pavedimams, 2003–2006 m. URM Personalo departamento direktorė, 2006–2009 m. nepaprastoji ir įgaliotoji ambasadorė Izraelyje.

2009 m. birželio 15 d. ministras Vygaudas Ušackas paskyrė A. Skaisgirytę LR užsienio reikalų viceministre, atsakinga už dalyvavimą tarptautinėse organizacijose, konsulinę tarnybą, ryšius su užsienio lietuviais, santykius su Lotynų Amerikos, Afrikos, Azijos ir Okeanijos valstybėmis. Ministro A. Ažubalio paskirta į tas pačias pareigas.

2012 m. spalį – 2017 m. rugpjūtį ambasadorė Jungtinėje Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystėje, Omano Sultonatui, Etiopijos Federacinei Demokratinei Respublikai ir Portugalijos Respublikai.

2017 m. rugsėjį – 2019 m. liepą URM Politikos direktorė.

Nuo 2019 m. liepos prezidento Gitano Nausėdos vyr. patarėja, Užsienio politikos grupės vadovė.

Turi sūnų.

## Apdovanojimai
* Sausio 13-osios atminimo medalis
* Lietuvos Respublikos ordino „Už nuopelnus Lietuvai” Komandoro kryžius
* Prancūzijos Respublikos Garbės Legiono ordino Komandoro kryžius
* Prancūzijos Respublikos Nuopelnų Ordino Didžiojo Karininko kryžius

## Šaltiniai

|-

|-

|-
Donatas Valančiauskas

**Donatas Valančiauskas** (g. 1968 m.) – literatas, politinis veikėjas.

## Biografija
Tėvas – Vytautas Valančiauskas, UAB „Vilniaus vandenys" statybos direktorius. Brolis Martynas Valančiauskas, geologas.

Studijavo Vilniaus universiteto Filologijos fakultete.

1996-1999 m. LR kultūros ministro rašytojo konservatoriaus Sauliaus Šaltenio atstovas spaudai. 2003 m. pavasarį kandidatavo į LRT generalinio direktoriaus pareigas (konkursą laimėjo Kęstutis Petrauskis). UAB „Vilniaus vandenys" darbuotojas („visuomeninių reikalų tvarkytojas“), vėliau – UAB „Alvora" vadybininkas, nuo 2008 m. gruodžio 12 d. LR kultūros viceministras, į pareigas paskyrė LR kultūros ministras aktorius Remigijus Vilkaitis (apie ligtolinę viceministro veiklą tebuvo paskelbta informacija, jog D. Valančiauskas „pastaruoju metu dirbo privačiame versle“). 2010 m. įtarimų sukėlė D. Valančiausko veikla Kultūros rėmimo fondo taryboje dėl galimo interesų konflikto, kadangi Valančiausko vadovaujama Taryba skirstė valstybės paramą kultūros ir meno projektams. Nors iš gautų 1 700 paraiškų parama buvo skirta tik kiek daugiau nei pusei projektų, tačiau VšĮ „Lietuvos tautų informacijos rūmai“ dokumentiniam filmui „Manęs nėra“ kurti gavo 30 000 Lt, – „Virtualus žydų kalendorius Šalom“ – 7 000 Lt valstybės paramos, jos skyrimas siejamas su ankstesne D. Valančiausko veikla, kai anksčiau jis šiai įstaigai, taip pat vėliau (net ir tapęs kultūros viceministru) toliau vadovavo.

D. Valančiauskas bendradarbiavo periodinėje spaudoje. Paskelbė straipsnių, recenzijų, poezijos ir prozos publikacijų. Scenarijų dokumentiniams filmams autorius.

## Šaltiniai
Kęstutis Petrauskis

**Kęstutis Petrauskis** (g. 1963 m. lapkričio 25 d. Kelmėje) – žurnalistas, žiniasklaidos vadybininkas.

## Biografija
1970–1981 m. mokėsi Kelmės 2-ojoje vidurinėje mokykloje, 1984–1989 m. studijavo Vilniaus pedagoginio instituto istorijos specialybę, 1992–1994 m. Marburgo universitete (Vokietija).

1989–1992 m. Vilniaus pedagoginio instituto (vėliau – VPU) dėstytojas, 1992–1999 m. VU Istorijos fakulteto prodekanas, 1994–1997 m. „Lietuvos aidas" vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas, 1997–2001 m. savaitraščio „Veidas" vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas, 2001–2003 m. Lietuvos nacionalinio radijo direktorius, 2003–2008 m. LRT generalinis direktorius, 2008 m. „ŽIA valda" žiniasklaidos holdingo plėtros direktoriaus pavaduotojas, nuo 2008 m. UAB „Valstiečių laikraštis“ generalinis direktorius.

Istorijos vadovėlio (Lietuvos istorija nuo XVIII a. pabaigos iki XX a. pradžios Europos įvykių kontekste) autorius.

Lietuvos žurnalistų sąjungos Vytauto Gedgaudo premijos laureatas (1998 m.).

Žmona Rūta (g. 1966 m.), valstybės tarnautoja, Seimo nario Jurgio Razmos padėjėja-sekretorė. Dukros Urtė Marija (g. 2002 m.) ir Elzė Kotryna (g. 2006 m.).

## Bibliografija
* Naujųjų amžių istorija. Istorijos vadovėlis. Juozas Brazauskas, Saulius Jurkevičius, Kęstutis Petrauskis. Kronta.

## Įvertinimas
* 2001 m. Lenkijos Ordino už nuopelnus Karininko kryžius

## Šaltiniai
Petrauskis

*Jonas Petrauskis, pedagogas, Žagarės progimnazijos direktorius  
*Kęstutis Petrauskis (g. 1963 m.), žurnalistas, žiniasklaidos vadybininkas.
Sigitas Narbutas

**Sigitas Narbutas** (g. 1959 m. lapkričio 3 d. Šiauliuose) – Lietuvos literatūros istorikas, bibliografas, vertėjas, humanitarinių mokslų daktaras.

## Biografija
1982 m. Vilniaus universitete baigė Lietuvių kalbą ir literatūrą su klasikinės filologijos specializacija. 1996 m. humanitarinių mokslų daktaras.

Iki 1986 m. dirbo Lietuvos TSR knygų rūmuose, 1986–1996 m. Vilniaus universiteto Klasikinės filologijos katedros dėstytojas, nuo 1998 m. docentas. 1996–2010 m. Lietuvių literatūros ir tautosakos instituto mokslo darbuotojas, 2001–2010 m. Senosios literatūros skyriaus vedėjas. Nuo 2010 m. Lietuvos mokslų akademijos Vrublevskių bibliotekos direktorius.

## Mokslinė veikla
Pagrindiniai tyrimų objektai – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kultūrinis palikimas, literatūros istorijos ir teorijos problemos. Tęstinio leidinio „Senoji Lietuvos literatūra“ (1992–2007 m. išėjo 23 knygos) sudarytojas ir rengėjas. Parengė bibliografinių rodyklių. Iš senosios graikų ir lotynų kalbų išvertė Antikos (Anakreontas, Aristofanas, Euripidas, Ciceronas), viduramžių, Lietuvos renesanso (Husovianas, Jonas Radvanas, Paulius Oderbornas) ir baroko (Saliamonas Risinskis, Simonas Dilgeris) autorių kūrinių.

## Bibliografija
* Tradicija ir originalumas Jono Radvano Radviliadoje, 1998 m., ISBN 9789986513254
* XVII a. Lietuvos lotyniškų knygų sąrašas, sudarė Daiva Narbutienė ir Sigitas Narbutas, Senoji Lietuvos literatūra, Vilnius, Lietuvių literatūros ir tautosakos institutas, 1998 m. ISBN 9986513529, ISBN 9789986513520
* Nuo Mindaugo laikų iki Karpavičiaus pamokslų, Vilnius, Lietuvių literatūros ir tautosakos institutas, 2000 m.
* XV–XVI a. Lietuvos lotynišku knygu sąrašas, sudarė Daiva Narbutienė ir Sigitas Narbutas, Vilnius, Lietuvių literatūros ir tautosakos institutas, 2002 m., ISBN 9789955475224
* Literatūros istorija ir jos kūrėjai, Senoji Lietuvos literatūra, Vilnius, Lietuvių literatūros ir tautosakos institutas, 2004 m., ISBN 9955-475-69-2
* Literatūros tyrimų erdvės: studijos profesoriaus Juozo Girdzijausko 70-mečiui, Vilnius, Lietuvių literatūros ir tautosakos institutas, 2005 m., ISBN 9789955475910
* Senosios Lietuvos raštija, Šviesa, 2006 m., ISBN 9785430045531
* Jono Basanavičiaus asmeninės bibliotekos katalogas, sudarė ir parengė Sigitas Narbutas, Daiva Narbutienė, Vilnius, Lietuvių literatūros ir tautosakos institutas, 2008 m. ISBN 978-9955-698-37-1

## Šaltiniai
Friportas (Bahamos)

**Friportas** () – miestas ir laisvos prekybos zona Didžiosios Bahamos saloje. Nutolęs apie 160 km, rytų, šiaurės rytų kryptimi nuo Fort Loderdeilo. Mieste gyvena 26 910 (2000 m.) gyventojų.

1955 m. Volasui Grovesui (*Wallace Groves*), finansininkui iš Virginijos, užsiimančiam medžio pramone saloje, Bahamų vadovybė pavedė 200 km² pelkių ir dykviečių. Šiose žemėse buvo pastatytas Friportas, kuris tapo antras pagal dydį miestas Bahamuose po sostinės Nasau.

Didžiųjų Bahamų uosto direkcija (*Grand Bahama Port Authority* – GBPA) valdo laisvosios prekybos zoną pagal *Hawksbill Creek sutartį*, kuri buvo pasirašyta 1955 m. ir pagal kurią Bahamų vadovybė sutiko, kad šioje zonoje esančios Friporto įmonės nemokės mokesčių iki 2054 m. Zonos plotas išaugo iki 558 km².

Į Friporto uostą gali įplaukt net patys didžiausi laivai. Jame yra kruizinių laivų stotis, konteinerių terminalas ir jachtų bei laivų statykla. Didžiųjų Bahamų tarptautinis oro uostas kasmet aptarnauja beveik 50 tūkst. skrydžių.

Turizmas ir prekyba yra pagrindiniai miesto biudžeto šaltiniai, kasmet pritraukiantys daugiau nei milijoną turistų. Didžioji turizmo paslaugų dalis įsikūrusi pajūrio priemiestyje – Lukajoje (*Lucaya*), kurio pavadinimas kilęs nuo ikikolumbinių salos gyventojų – lukajanų.

## Nuorodos
Didžiųjų Bahamų uosto direkcijos svetainė
Narbuto ir Indreikos leidykla

**Narbuto ir Indreikos leidykla** (**J. Narbuto ir P. Indreikos leidykla**) – lietuvių karo pabėgėlių leidykla, veikusi 1946–1948 m. Merbeke, Žemutinė Saksonija, Vokietija.

## Veikla
Leidykla išleido 18 knygų, tarp jų lietuvių autorių: 
* Maironis. Pavasario balsai, 1946 m.
* Maironis. Raseinių Magdė, 1947 m.
* Maironis. Mūsų vargai, 1948 m.
* Maironis. Jaunoji Lietuva, 1948 m.
* Motiejus Valančius. Antano tretininko pasakojimai, 1948 m.

Karo pabėgėlių stovyklą uždarius leidykla veiklą nutraukė.

## Šaltiniai
Lukajanai

**Lukajanai** – Karibų pakrantės aravakų gentis, gyvenusi Bahamų salyne, prieš išsilaipinant jame Kristupui Kolumbui. Tai buvo pirmieji indėnai, kuriuos sutiko ispanai (1492 m. gruodžio 12 d.). Tikėtina, kad iki Kolumbo atvykimo gyveno apie 40 tūkst. lukajanų, bet dėl vergovės, ligų ir kitų sunkumų atsiradusių pasirodžius Kolumbui, 1517 m. jie beveik visi išmirė.
Vasilijus Narežnas

**Vasilijus Narežnas** (, 1780 m. Ustivica, Poltavos gubernija – 1825 m. liepos 3 d. Sankt Peterburgas) – rusų rašytojas.

## Biografija
Kilęs iš smulkių Mirgorodo šimtinės bajorų. Mokėsi Černigovo gimnazijoje, studijavo Maskvos universitete, bet nebaigė. Dirbo valdininku Tiflise, nuo 1803 m. Sankt Peterburge.

## Kūryba
Kūrybai įtakos turėjo Gavrila Deržavinas. Ankstyvojoje kūryboje – tragedijose, panegirikose vyrauja neoklasicizmo sekėjams būdingas praeities literatūros temų, siužetų, įvaizdžių, žanrinių formų ieškojimas. Vėliau sukurtų buitinių satyrinių romanų serijoje pavaizdavo Rusijos valdininkų ir aristokratų savivalę, sukūrė satyrinių Rusijos kaimo vaizdų. Jo kūrybos tradicijas plėtojo natųralinės mokyklos atstovai. Jo romanas „Du Ivanai, arba Aistra bylinėtis“ suteikė siužetą N. Gogolio apysakai „Kaip susipyko Ivanas Ivanovičius su Ivanu Nikiforovičium“.

## Bibliografija
* Rusijos Žilblazas, arba Kunigaikščio Gavrilos Simonovičiaus Čistiakovo nuotykiai (*Российский Жильблаз, или Похождения князя Гаврилы Симоновича Чистякова*), d. 1-3 1814 m., 4-6 išleistos 1938 m.
* Juodieji metai, arba Kalnų kunigaikščiai (*Черный год, или Горские князья*), parašytas 1818 m., išleistas 1829 m.
* Aristijonas, arba Perauklėjimas (*Аристион, или Перевоспитание*), 1822 m.
* Burša (*Бурсак*), 1824 m.
* Du Ivanai, arba Aistra bylinėtis (*Два Ивана или страсть к тяжбам*), 1825 m.

## Šaltiniai
Nexus One

**Nexus One** – „Google“ kompanijos išleistas išmanusis telefonas. Pristatytas 2010 m. sausio 5 d. Naudoja Android 2.3.3 operacinę sistemą.

Per pirmąją „Nexus One“ pateikimo rinkai savaitę buvo parduota apie 20 000 šio telefono vnt. 

## Techniniai duomenys
Simonas Narbutas

**Simonas Narbutas** (g. 1942 m. lapkričio 28 d. Purvienuose, Viekšnių valsčius) – Lietuvos energetikas, šiluminės fizikos specialistas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

## Biografija
1966 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1975 m. Kauno politechnikos institute apgynė disertaciją „Šilumos mainų vamzdžių pluoštuose tyrimas skersiniame aukštos temperatūros dujų sraute“, technikos mokslų kandidatas. 1992 m. Lietuvos energetikos institute apgynė disertaciją „Šilumos mainai ir energijos kaitos efektyvumas Stirlingo šiluminio siurblio elementuose“, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

1966–1970 m. Kapsuko cukraus fabriko inžinierius, 1970–1977 m. ir 1980–1991 m. Fizikinių ir techninių energetikos problemų instituto sektoriaus vadovas, 1977–1980 m. ir 1991–1995 m. Pavenčių cukraus fabriko direktorius. 1992–2005 m. Kauno technologijos universiteto dėstytojas, nuo 1992 m. profesorius.

## Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų sritys – teoriniai šiluminės technikos pagrindai, maisto technologija, šiluminė fizika: šilumos mainai vamzdžių pluoštuose skersiniame aukštos temperatūros sraute, šilumos mainų energijos pernašos efektyvumas Stirlingo šilumos siurblio elementuose. Paskelbė daugiau kaip 60 mokslinių straipsnių. 30 išradimų autorius.

## Šaltiniai
Albertas Nargėlas

**Albertas Nargėlas** (1935 m. kovo 14 d. Leliūnuose, Utenos apskrityje – 2019 m. sausio 11 d. Kaune) – Lietuvos inžinierius elektrikas.

## Biografija
Mokėsi Leliūnų pradžios mokykloje ir Leliūnų progimnazijoje, 1953 m. baigė Utenos 1-ją vidurinę mokyklą. 1953–1958 m. studijavo Kauno politechnikos instituto (KPI) Elektrotechnikos fakultete, įgydamas elektros stočių, tinklų ir sistemų specialybės inžinieriaus-elektriko specialybę. 1958–1960 m. Petrašiūnų elektrinės inžinierius. 1960–1963 m. KPI aspirantas, 1963–1965 m. Mokslinių tyrimų sektoriaus vyresnysis inžinierius.

1965–1968 m. KPI Elektros sistemų katedros vyresnysis dėstytojas. 1967 m. technikos mokslų kandidatas. 1968–1974 m. Elektros sistemų katedros docentas, 1974–1984 m. katedros vedėjas, 1984–2003 m. KPI (nuo 1990 m. KTU) docentas, nuo 2003 m. Elektros sistemų katedros profesorius.

## Mokslinė veikla
Mokslino darbo sritis – elektros sistemų automatinis valdymas ir modeliavimas. Paskelbė apie 150 straipsnių elektros sistemų modeliavimo bei automatizavimo klausimais Lietuvos ir užsienio šalių (Rusija, Ukraina, Latvija, Azerbaidžanas, Lenkija, Švedija, Norvegija, Vokietija, Ispanija) moksliniuose žurnaluose bei mokslinių darbų rinkiniuose. 1998–2000 m. įvairių komisijų, svarsčiusių Lietuvos energetikos strategijos ir plėtros problemas, narys. 2001–2003 m. dalyvavo ruošiant norminę techninę dokumentaciją: elektros įrenginių įrengimo taisykles, automatinio generacijos valdymo ir priešavarinės automatikos reglamentus.

## Bibliografija
* Elektros sistemų relinė apsauga: mokymo priemonė. – Vilnius, 1983. – 99 p.: iliustr.
* Elektros sistemų automatika: mokymo priemonė. – Vilnius, 1984. – 70 p.: iliustr.
* Energetinių objektų automatinis valdymas: mokymo priemonė. – Vilnius, 1987. – 86 p.: brėž.
* Elektros įrenginių įrengimo taisyklės (su kitais). – Vilnius: Energetika, 2000. – 487 p. – ISBN 9986-858-10-0
* Elektros įrenginių įrengimo taisyklės (su kitais). – Vilnius: Energetika, 2007. – 513 p.: iliustr. – ISBN 978-9986-858-32-4

## Įvertinimas
* 1964 m. Visasąjunginės G. Kržyžanovskio mokslinės draugijos premija
* 1967 m. LSSR valstybinė premija (su kitais)
* SSRS Liaudies ūkio pasiekimų paroda – 2 sidabro (1964 ir 1965 m.) ir 2 bronzos (1971 ir 1973 m.) medaliai

## Šaltiniai
Nijolė Narijauskaitė

**Nijolė Narijauskaitė-Gražienė** (g. 1933 m. birželio 22 d. Kaunas) – Lietuvos teatro aktorė.

## Biografija
Mokėsi Šėtos vidurinėje mokykloje, vaidino mokyklos teatre. 1952 m. stojo į Vilniaus pedagoginio instituto lietuvių kalbos ir literatūros studijas, bet Vilniaus valstybinės konservatorijos Teatro fakultete įkūrus aktorinio meistriškumo katedrą perėjo ten, 1956 m. baigė Lietuvos konservatoriją.

1956–1962 m. Kapsuko dramos teatro, nuo 1963 m. Klaipėdos dramos teatro aktorė. Sukūrė apie 100 vaidmenų, išsiskyrė lyriškais, subtiliais, itin moteriškais lietuvių moterų personažais. Kaip skaitovė deklamavo daugiausia lietuvių rašytojų (Bernardas Brazdžionis, Kristijonas Donelaitis, Vincas Krėvė, Maironis, Justinas Marcinkevičius, Salomėja Nėris, Ieva Simonaitytė) kūrinius.

## Vaidmenys
* Danguolė – Vincas Mykolaitis-Putinas. Valdovas, 1964 m.
* Anelija – Vaižgantas. Nebylys, 1970 m.
* Barbora Radvilaitė – Juozas Grušas. Barbora Radvilaitė, 1973 m.
* Elmira – Moljeras. Tartiufas, 1974 m.
* Janikė – Žemaitė. Petras Kurmelis, 1976 m.
* Katrė – Žemaitė. Marti, 1977 m.
* Vasilisa – Maksimas Gorkis. Dugne, 1978 m.
* Birutė - Maironis. Vytautas pas kryžiuočius, 2009 m.

## Filmografija
* Mokytoja – Gyvieji didvyriai, 1960 m.

## Šaltiniai
Išlikimas

**Survivor** – JAV išlikimo realybės šou, kuriamas CBS kanale. Šou formatas perpirktas iš švedų SVT kanalo. Dalyviai viso šou metu turi gyventi laukinėje gamtoje, kas 3 dienas išbalsuodami po dalyvį, kol lieka du arba trys dalyviai. Nugalėtojas išrenkamas buvusių varžovų balsais. Dvylikto sezono metu šou laimėjo lietuvis Aras Baskauskas.

## Vietos
Kiekvieno sezono metu dalyviai išsiunčiami vis į kitą šalį.

## Nugalėtojų sąrašas
*Stephenie (Tailandas)
*Jenna Morasca (Brazilija)
*Sandra Diaz-Twine (Panama)
*Amber Brkich (Panama (visų žvaigždžių sezonas))
*Chris Daugherty (Vanuatu)
*Tom Westman (Palau, Mikronezija)
*Danni Boatwright (Gvatemala)
*Aras Baskauskas (Panama)
*Yul Kwon (Kuko salos)
*Earl Cole (Fidžis)
*Todd Herzog (Kinija)
*Parvati Shallow (Palau, Mikronezija (naujokų ir žvaigždžių sezonas))
*Robert "Bob" Crowley (Gabonas)
*James "J.T." Thomas Jr. (Brazilija)
*Natalie White {Samoa)
*Sandra Diaz-Twine (Heroes vs Villains)
*Judson John "Fabio" Birza (Nikaragva)
*Rob Mariano (Redemption Island)
*Sophie Clarke (South Pacific)
*Kim Spradlin (One World)
*Denise Stapley (Filipinai)
*John Cochran (Caramoan)
*Tyson Apostol(Blood vs Water)

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
* Lietuvos gerbėjų bendruomenė 
*
Narimantaičiai

**Narimantaičiai** – XIV a. – XV a. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajorų didikų kunigaikščių giminė, stačiatikiai.

## Giminė
Gediminaičiai, giminės pradininkas – Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino vyriausiasis (ar antrasis) sūnus Narimantas. Jo palikuonių Narimantaičių tėvonija XIV a. – XV a. pirmoje pusėje buvo Pinsko kunigaikštystė.

Ginant Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės žemes pasižymėjo Narimanto sūnus Jurgis Narimantaitis. Kitas Narimanto sūnus Aleksandras Narimantaitis (m. po 1348 ar 1350 m.), tėvui pasitraukus iš Didžiojo Naugardo, iki 1347 ar 1348 m. valdė Orešeką (dab. Petrokrepostė) ir Korelą (dab. Priozerskas). Manoma, kad buvo patekęs į švedų nelaisvę. Jo valdas devintojo dešimtmečio pradžioje turėjo Patrikas, kurio kai kurie tyrėjai nelaiko Narimanto sūnumi. XIV a. aštuntame dešimtmetyje – XV a. pirmoje pusėje jis valdė Starodubą ir Rylską į vakarus nuo Kursko.

Patriko sūnus Aleksandras Narimantaitis pasižymėjo XV a. pradžios Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kare su Maskva. Iš Patriko sūnaus Jurgio kilo Maskvos, vėliau ir Rusijos kunigaikščių ir bojarinų giminės Golicynai, Kurakinai, iš jo brolio Aleksandro – Koreckiai, iš Teodoro – Chovanskiai, kurių žymiausias atstovas Ivanas Chovanskis, 1682 m. Maskvos sukilimo, vadinamo Chovanskio maištu, vadas, užmuštas jo metu.

## Šaltiniai
Aleksandras Narimantaitis

**Aleksandras Narimantaitis** (, m. 1433 m.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės karinis veikėjas, kunigaikštis.

## Biografija
Kilęs iš Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikų Gediminaičių Narimantaičių giminės. Tėvas Patrikas Narimantaitis, broliai Jurgis Narimantaitis, Teodoras Narimantaitis. Jo palikuonys – Koreckiai. 1397 m. Starodubo kunigaikštis, nuo 1408 m. Korecko kunigaikštis. Jo sūnus *Vasilijus Narimantaitis* (m. po 1392 m.) valdė Pinsko kunigaikštystę.

Su kunigaikščiu Lengveniu Algirdaičiu 1402 m. sumušė Riazanės kariuomenę, siekusią užimti Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Briansko miestą. Per Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ir Maskvos karo III kampaniją dėl Smolensko mėgino pereiti į Maskvos didžiojo kunigaikščio Vasilijaus I pusę, bet buvo sugautas ir grąžintas į Starodubą.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Aleksandras Narimantaitis Rodovid
Iš Atminties

***Iš Atminties***&nbsp;– debiutinis Lietuvos pagoniškojo metalo grupės Andaja studijinis albumas, išleistas 2006 metais.

## Dainų sąrašas
# „Andajai“ − 05:45
# „Ateis Laikas“ − 04:57
# „Iš Atminties“ − 05:30
# „Rudens Raudose Girdžiu Tylų Mirties Balsą“ − 07:43
# „Kariui“ − 06:37
# „Dievų Keršto Valandoje“ − 05:55
# „Bridimas Atgal“ − 04:16

## Nuorodos
* Albumo puslapis Encyclopedia Metallum svetainėje
Kennedy Mweene

**Kenedis Mvinis** (*Kennedy Mweene*; g. 1984 m. gruodžio 11 d.) – buvęs Zambijos futbolininkas, vartininkas.

Kitados atstovavo Zambijos rinktinei. Ilgametis Pietų Afrikos klubo Mamelodi Sundowns FC vartininkas.

## Karjera
Karjerą pradėjo Zambijos klubuose, o nuo 2005 m. rungtyniavo Pietų Afrikoje Free State Stars.

Nuo 2013 m. atstovavo Mamelodi Sundowns FC. Su šiuo klubu tapo Pietų Afrikos čempionu.

## Rinktinė
2004 m. debiutavo .

Su rinktine dalyvavo 2006, 2008, 2010, 2012, 2013 m. Afrikos Tautų taurėse.

2012 m. laimėjo Afrikos čempionatą, buvo išrinktas geriausiu turnyro vartininku.

2013 m. čempionato rungtynėse įmušė įvartį iš 11 m baudinio į Nigerijos vartus (prieš tai šiose rungtynėse atrėmė Mikel John Obi baudinį).

## Laimėjimai
* Premier Soccer League metų vartininkas (2009 m.)
* Afrikos Tautų taurė: 2012 m.

## Dalyvavimas čempionatuose

|}

## Išnašos

## Nuorodos
* 
* Mweene baudinys į Nigerijos vartus
Igor Milošević

**Igor Milošević** (sulietuvintai **Igoris Milošėvičius** g. 1986 m. balandžio 14 d. Belgrade) – profesionalus Graikijos krepšininkas, kilęs iš Serbijos. Krepšininko ūgis yra 1,93 m. Rungtyniauja įžaidėjo, bei atakuojančio gynėjo pozicijose.

## Karjera

Profesionalaus krepšininko karjerą I. Miloševičius pradėjo 2003 metais Graikijos klube Salonikų „Iraklis“. 2005–2008 metais įžaidėjas vilkėjo Belgrado „Crvena Zvezda“ komandos marškinėlius, o praėjusį, 2008–2009 sezoną tapo Pirėjo „Olympiacos“ komandos nariu. 2009–2010 metų sezoną pradėjo Atėnų „Maroussi“ komandoje, tačiau 2010 m. sausio 24 d. sukirto rankomis su Vilniaus "Lietuvos Ryto" komanda, su kuria pasirašė pusantrų metų sutartį su galimybe ją pratęsti dar vienam sezonui. 2010 m. gruodžio 30 d. krepšininkas buvo atleistas.

2010 m. gruodžio 31 d. pasirašė sutartį su Turkijos Trabzono "Trabzonspor" klubu.

## Graikijos rinktinė

2004 metų Europos jaunių (iki 18 metų) čempionate I. Miloševičius atstovavo Graikijos rinktinei. Šios rinktinės marškinėlius Belgrade gimęs krepšininkas vilkėjo ir 2006 metų Europos jaunimo (iki 20 metų) pirmenybėse.

## Pasiekimai
* 2010 m. LKF taurės laimėtojas.
* 2010 m. LKL čempionas.

## Šaltiniai
Bengo provincija

**Bengo provincija** () – provincija vakarų Angoloje. Ribojasi su Atlanto vandenynu, Zairo, Uižės, Šiaurės Kvanzos, Pietų Kvanzos ir Luandos provincijomis. Administracinis centras – Kašitas.

## Istorija

Provincijos teritorija nuo senų laikų buvo apgyvendinta mbundu etninės grupės, kuri čia apie XV a. sukūrė savo valstybę Ndongo. Nors ji aktyviai priešinosi portugalų kolonizacijai, XVII a. viduryje buvo prijungta prie Portugalijos Vakarų Afrikos ir valdoma iš Luandos miesto. Ši portugalų kolonija kitaip dar buvo vadinama Angolos karalyste.

Šiuolaikinė provincijos teritorija sudaryta 1980 m. atskyrus nuo Luandos provincijos. Šiuo metu daugumą gyventojų provincijoje sudaro mbundu atstovai.

## Geografija

Provincijos teritorijoje gausu nedidelių ežerų, o vandenyno pakrantėje – lagūnų (Pangila, Ibendoa, Ulua do Sungis). Taip pat yra Kisamos nacionalinis parkas ir Kibindos miško draustinis.

## Savivaldybės

Provincija padalinta į 8 savivaldybes:
* Ambrizas
* Ikolas ir Bengas
* Dandė
* Dembosas
* Kisama
* Pango Alukenas
* Bula Atumba
* Nambuangongas

## Šaltiniai
Bengelos provincija

**Bengelos provincija** () – provincija vakarų Angoloje. Ribojasi su Atlanto vandenynu, Pietų Kvanzos, Huambo, Huilos ir Namibo provincijomis. Administracinis centras – Bengela.

## Gyventojai

Dauguma provincijos gyventojų kalba umbundų kalba.

## Savivaldybės

Provincija padalinta į 9 savivaldybes:
* Baja Farta
* Balombas
* Bengela
* Bokojas
* Kaimbambas
* Šongorojas
* Kubalas
* Ganda
* Lobitas

## Šaltiniai
Bijės provincija

**Bijė provincija** () – provincija vidurio Angoloje. Ribojasi su Pietų Kvanzos, Malanžės, Pietų Lundos, Mošiko, Kuando Kubango, Huambo ir Huilos provincijomis. Administracinis centras – Kuitas.

## Istorija

Teritorijoje nuo XVI a. apsigyveno ovimbundai, kurie įkūrė čia smulkias savo valstybėles. Vienos valstybių valdovo titulas *viye* davė pavadinimą visai provincijai ir plynaukštei, kurioje ji yra. Ovimbundai kontroliavo pelningą vergų, dramblio kaulo ir kitų afrikinių prekių prekybą su portugalais iki XIX a. pabaigos. Amžiaus pabaigoje jų teritorijos prijungtos prie Portugalijos Vakarų Afrikos.

## Geografija
Provincija yra Bijės plynaukštėje (aukštis iki 1852 m), gan gausiai maitinamoje kritulių, todėl čia išvystyta žemdirbystė (kukurūzai, cukranendrės, ryžiai, kava, žemės riešutai). Pagrindinė upė – Kvanza.

## Gyventojai

Dauguma provincijos gyventojų yra ovimbundai ir kalba umbundų kalba.

## Savivaldybės

Provincija padalinta į 9 savivaldybes:
* Andulas
* Kamakupa
* Katabola
* Šinguaras
* Šitembas
* Kuemba
* Kunjinga
* Kuitas
* Narea

## Šaltiniai
Budistų kalendorius

**Budistų kalnedorius** naudojamas „pietinėse budistinėse šalyse“ (Šri Lanka, Mianmaras, Tailandas) ir mūsų eros laiką pradeda skaičiuoti nuo Sidhartos Gautamos mirties (544 m. pr. m. e.).
Jurgis Narimantaitis

**Jurgis Narimantaitis** (, m. po 1398 m.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės karinis veikėjas, kunigaikštis.

## Biografija
Kilęs iš Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikų Gediminaičių Narimantaičių giminės. Tėvas Gedimino sūnus Narimantas. 1340–1377 m. Belzo (dab. Lvovo sritis) ir Cholmo kunigaikštis.

XIV a. šeštame – aštuntame dešimtmečiais dalyvavo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės karuose su Lenkija ir Vengrija dėl Voluinės ir Haličo. Su Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kunigaikščiais Karijotaičiais, taip pat kovojusiais dėl šių sričių, buvo tapęs Lenkijos karaliaus Kazimiero III Didžiojo vasalu, jam mirus atgavo savo valdas ir dalyvavo žygiuose į Lenkiją. 1379 m. pakviestas valdė Didįjį Naugardą. 1386 m. dalyvavo Jogailos krikšto, karūnavimo ir vedybų ceremonijoje Krokuvoje. 1390–1392 m. rėmė Vytauto kovą dėl Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės sosto, 1390–1391 m. buvo jo įkaitas kryžiuočiams. Jį, matyt, galima sieti su Salyno sutarties tarp Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ir Vokiečių ordino liudytoju Pinsko kunigaikščiu Jurgiu.

## Šaltiniai

## Nuorodos
Kelionė į nakties pabaigą (filmas)

**Kelionė į nakties pabaigą** () – 2006 m. JAV režisieriaus Eriko Izono (Eric Eason) trileris apie San Paulo naktinį gyvenimą, kuris persunktas nusikaltimų, narkotikų, nešvarių pinigų ir korupcijos.

Filmo premjera įvyko 2006 m. balandžio 28 d. Traibeko filmų festivalyje (Tribeca Film Festival).

## Siužetas

Du amerikiečiai – tėvas ir jo sūnus Polas pragyvenimui užsidirbą valdydami naktinį klubą Brazilijoje ir slapta svajoją apie geresnį gyvenimą kitur. Iš štai jų svajonėms beveik lemta išsipildyti: kažkoks klientas palieka klube lagaminą, kurio turinys gali pakeisti jų likimus ir gyvenimus.

Tėvas išsiveš savo jaunąją žmoną Andžė ir penkiametį sūnų Lazarą toli toli. Sūnus Polas atsikratys skolų, priklausomybės kokainui, ir galų gale savo tėvo, kurio nekenčia ir kaltina dėl visų jo nesėkmių. Visi priklauso nuo vieno žmogaus – imigranto Vembo, kuris su lagaminu turi kirsti naktinį San Paulą...

## Aktoriai
* Brendanas Freizeris – sūnus Polas
* Skotas Glenas – tėvas
* Katalina Sandino Moreno – žmona Andžė
* Liukas Denisas Nolanas (Luke Denis Nolan) – sūnus Lazaras
* Mosas Defas – Vembo
* Alisi Braga – Monike
ir kt.
## Išnašos
Naryškinai

**Naryškinai** () – Rusijos bajorų giminė.

## Giminė
Kildinosi iš Krymo totorių, giminės pradininkas Kurbatas, vadintas Naryška, 1463 m. atvykęs į Maskvą. Giminė iškilo XVII a. antroje pusėje, kai caras Aleksejus Michailovičius 1671 m. vedė Nataliją Naryškiną (1651–1691 m.), būsimąją Petro I motiną. Valdant Fiodorui Aleksejevičiui (1676–1682 m.) dėl valdžios varžėsi su Aleksejaus Michailovičiaus pirmosios žmonos giminaičiais Miloslavskiais. Fiodorui Aleksejevičiui mirus Natalija trumpam tapo regente, bet po 1682 m. šaulių maišto buvo nušalinta, jos broliai Ivanas ir Afanasijus nužudyti, tėvas Kirilas Naryškinas (1623–1691 m.) ištremtas į vienuolyną. Petrui I 1689 m. įsitvirtinus valdžioje Natalija jam darė įtaką ir dalyvavo valstybės valdyme. Jos brolis Levas Kirilovičius Naryškinas (1664–1705 m.) 1690–1702 m. buvo Pasiuntinių prikazo viršininkas (užsienio reikalų ministras) ir faktinis valstybės vadovas. XVIII a. Naryškinų įtaka ėmė mažėti, nors dar ir XIX a. jie ėjo svarbias pareigas.

## Žymiausi Naryškinai
* Levas Aleksandrovičius Naryškinas (1785–1846), generolas leitenantas;
* Kirilas Michailovičius Naryškinas (1785–1857), generolas majoras
* Michailas Michailovičius Naryškinas (1798–1863), ankstesnio brolis, pulkininkas, dekabristas

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Žagarės Naryškinai
Trumsas

**Trumsas** arba **Romsa** (, ) – apskritis Šiaurės Norvegijoje tarp Finmarko šiaurės rytuose ir Nordlando pietvakariuose. Pietuose ribajosi su Norboteno lenu Švedijoje, o pietryčiuose turi trumpą sieną su Suomijos Laplandija. Vakaruose skalauja Norvegijos jūra (Atlanto vandenynas). Visa apskritis yra į šiaurę nuo poliarinio rato.

Trumso apskritis įkurta 1866 m. 2020 m. sausio 1 d. sujungta su Finmarku į Trumso ir Finmarko apskritį, bet 2023 m. atkurta.

## Šaltiniai