open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Sulija

**Sulija** () – valstija, esanti šiaurės vakarinėje Venesuelos dalyje. Ribojasi su Lara, Falkonu ir Truchilju rytuose, su Merida ir Tačira pietuose, su Kolumbija vakaruose. Iš šiaurės skalauja Karibų jūra (Venesuelos įlanka). Tai 5-a pagal plotą ir 1-a pagal gyventojų skaičių šalies valstija. Administracinis centras – Marakaibas.

Valstijos pavadinimas kildinamas iš legendos apie vietinio kasiko mylimąją, vardu Sulija.

## Geografija

Iš šiaurės į Sulijos valstiją įsiterpia didžiausias Pietų Amerikoje Marakaibo ežeras. Jo pakrantės žymios gausiausiais naftos telkiniais visame Vakarų pusrutulyje. Šiaurės vakaruose valstijai priklauso nedidelė dalis La Gvachiros pusiasalio su jame plytinčia La Gvachiros dykuma. Vakariniu pasieniu driekiasi retai gyvenami, džiunglėmis apaugę Pericho kalnai, o pietiniu pakraščiu eina Meridos Kordiljera. Teritorijos aplink Marakaibo ežerą žemos, pelkėtos. Beveik visos upės priklauso Marakaibo ežero baseinui, svarbiausia iš jų Katatumbas. Ši upė žymi dėl savo fenomeno – Katatumbo žaibavimo.

Valstijos simbolis – riešutinė kokospalmė.

Sulijoje per Marakaibo ežerą nutiestas vienas ilgiausių tiltų pasaulyje – Generolo Rafaelio Urdanetos tiltas.

## Administracinis suskirstymas

Sulija padalinta į 21 savivaldybę (skliaustuose – administracinis centras):

# Almirante Padilja (El Toras)
# Baraltas (San Timoteo)
# Kabimasas (Kabimasas)
# Katatumbas (Enkontradosas)
# Kolonas (San Karlos del Sulija)
# Fransisko Chavjer Pulgaras (Pueblo Nuevas/El Čivas)
# Gvachira (Sinamaika)
# Chesus Enrike Losada (La Konsepsjonas)
# Chesus Marija Semprunas (Kasigva el Kubas)
# La Kanjada de Urdaneta (Konsepsjonas)
# Laguniljasas (Siudad Ocheda)
# Mačikes de Perich (Mačikesas)
# Mara (San Rafael del Mochanas)
# Marakaibas (Marakaibas)
# Miranda (Los Puertos de Altagrasija)
# Rosario de Pericha (La Vilja del Rosarijas)
# San Fransiskas (San Fransiskas)
# Santa Rita (Santa Rita)
# Simonas Bolivaras (Tija Chuana)
# Sukrė (Boburesas)
# Valmore Rodrigesas (Bačakeras)


Image:General Rafael Urdaneta Bridge view from the lake to Cabimas side.jpg|Urdanetos tiltas
Image:Lago de Maracaibo 09.JPG|Marakaibo ežeras
File:Mision robinson wayuu by Franklin Reyes.png|Vietiniai Sulijos gyventojai – indėnai vaju
file:Vista de Maracaibo.png|Marakaibas
Gambija 2004 m. vasaros olimpinėse žaidynėse

Gambija dalyvavo 2004 vasaros olimpinėse žaidynėse, Atėnuose, Graikijoje.

## Lengvoji atletika

;Vyrai

;Moterys
Gambija 2000 m. vasaros olimpinėse žaidynėse

**[[Gambija]]** dalyvavo **[[2000 m. vasaros olimpinės žaidynės|2000 vasaros olimpinėse žaidynėse]]** Sidnėjuje, Australijoje.

## Lengvoji atletika

**Vyrų 100 m**
* Pa Modou Gai
:# 1 Raundas – 11,03 (toliau nepasiekė)

**Moterų 800 m**
* Adama N'Jie
:# 1 Raundas – 02:07,90 (toliau nepasiekė)
Tačira

**Tačira** () – valstija, esanti vakarinėje Venesuelos dalyje. Ribojasi su Merida ir Barinasu rytuose, su Apūre pietuose, su Kolumbija vakaruose, su Sulija šiaurėje. Tai 16-a pagal plotą ir 9-a pagal gyventojų skaičių šalies valstija. Administracinis centras – San Kristobalis.

Valstijos pavadinimas kilo nuo Tačiros upės.

## Geografija

Didžiąją valstijos dalį užima Andų kalnai, čia iškylantys iki 3912 m aukščio (Pulpito k.). Pietryčiuose paviršius leidžiasi į Orinoko žemumą. Tačiros upės priklauso Orinoko ir Marakaibo ežero baseinams.

Valstijos simbolis – muturis (*Prumnopitys montana*).

## Administracinis suskirstymas

Tačira padalinta į 29 savivaldybes (skliaustuose – administracinis centras):

# Andres Beljas (Korderas)
# Antonijo Romulo Kosta (Las Mesasas)
# Ajakučas (Kolonas)
# Bolivaras (San Antonijo del Tačira)
# Kardenasas (Tariba)
# Kordoba (Santa Ana del Tačira)
# Fernandes Feo (San Rafael del Pinjalis)
# Fransisko de Miranda (San Chosė de Bolivaras)
# Garsija de Hevija (La Frija)
# Gvasimosas (Palmira)
# Independensija (Kapačo Nuevas)
# Chauregvis (La Grita)
# Chosė Marija Vargasas (El Kobrė)
# Chuninas (Rubijas)
# Libertadas (Kapačo Vjechas)
# Libertadoras (Abechalesas)
# Lobatera (Lobatera)
# Mičelena (Mičelena)
# Panamerikanas (Kolonsitas)
# Pedro Marija Urenija (Urenija)
# Rafael Urdaneta (Delisijasas)
# Samuel Darijo Maldonadas (La Tendida)
# San Kristobalis (San Kristobalis)
# San Chudas Tadeo (Umukena)
# Seborukas (Seborukas)
# Simon Rodrigesas (San Simonas)
# Sukrė (Kenikea)
# Torbesas (San Chosesitas)
# Uribantė (Pregoneras)


Image:Ciudad de Rubio sede de la TV Comunitaria.jpg|Rubijas
Image:Michelena.jpg|Mičelena
File:Ave. Francisco De Caceres.jpg|La Grita
Gambija olimpinėse žaidynėse

**[[Gambija]]** dalyvavo kiekvienose Vasaros olimpinėse žaidynėse nuo 1984 m., tačiau niekada nelaimėjo olimpinių medalių. Nė vienas sportininkas iš Gambijos nedalyvavo Žiemos olimpinėse žaidynėse.

## Šaltiniai
Gambija 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse

**[[Gambija|Gambijos]]** sportininkai dalyvavo **[[2008 m. vasaros olimpinės žaidynės|2008 vasaros olimpinėse žaidynėse]]** Pekine, Kinijoje rugpjūčio 8-24 dienomis.

## Lengvoji atletika

### Vyrai

### Moterys

## Boksas

Gambija paruošė vieną boksininką olimpiniam bokso turnyrui. Badou Jack (vidutinis svoris) perėjo antrąjį Afrikos žemyno kvalifikacinį turnyrą.
Butanas 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse

**[[Butanas]]** dalyvavo **[[2012 m. vasaros olimpinės žaidynės|2012 vasaros olimpinėse žaidynėse]]** Londone, Jungtinėje Karalystėje nuo liepos 27 iki rugpjūčio 12 d. Du sportininkai varžėsi šaudymo iš lanko ir šaudymo rungtyse.

Tai buvo pirmosios olimpinės žaidynės, kuriose Butanas varžėsi ne tik šaudymo iš lanko varžybose.

## Šaudymas iš lanko

Šiai rungčiai Butanui buvo įteiktas pakvietimas. 2012 m. gegužę Butano olimpinis komitetas pasirinko 28-erių šaulę Sherab Zam Londonui. Ji treniruojama Tshering Chhoden, kuri dalyvavo 2000-ųjų ir 2004-ųjų olimpinėse žaidynėse.

## Šaudymas
Butanas 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse

**[[Butanas]]** dalyvavo 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Pekine, Kinijoje rugpjūčio 8-24 dienomis.

## Šaudymas iš lanko

Butanas į olimpines žaidynes šaulius iš lanko siuntė septintą kartą, tikėdamiesi pirmojo olimpinio šalies medalio.

**Vyrai**

**Moterys**
Butanas olimpinėse žaidynėse

Butano tautinis olimpinis komitetas buvo įkurtas 1983 m. ir tais pačiais metais pripažintas Tarptautinio olimpinio komiteto.

Pirmą kartą Butanas vasaros olimpinėse žaidynėse dalyvavo 1984 m. Nuo tada iki 2008 m. Butanui imtinai atstovavo tik šauliai iš lanko. Šaudymas iš lanko yra nacionalinė Butano sporto šaka. Pirmasis Butano sportininkas, nedalyvavęs šaudymo iš lanko rungtyje buvo Kunzang Choden 2012-ųjų olimpinėse žaidynėse. Ji varžėsi moterų 10 m orinio pistoleto rungtyje. 2012 m. Butano komandoje nebuvo vyrų. Butanas niekada nėra laimėjęs olimpinių medalių.

Nepaisant to, kad Butano teritorija yra kalnuota, šalis niekada nedalyvavo žiemos olimpinėse žaidynėse.

## Medalių lentelės
### Vasaros žaidynių medaliai

## Šaltiniai
Latvija 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse

**[[Latvija]]** dalyvavo **[[2012 m. vasaros olimpinės žaidynės|2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse]]** Londone, Jungtinėje Karalystėje nuo liepos 27 iki  rugpjūčio 12 dienos imtinai.

## Medalininkai

## Baidarių ir kanojų irklavimas

**Legenda**

* **Q** - pateko į kitą raundą

## Dviračių sportas

### [[Dviračių_sportas_2012_m._vasaros_olimpinėse_žaidynėse#Plento_varžybos|Plento varžybos]]

### BMX

**Legenda**

* **Q** - pateko į kitą raundą

* **q** - pateko į kitą raundą kaip greičiausias pralaimėtojas

## Dziudo

## Gimnastika

### Sportinė
#### Vyrai

## Imtynės

#### Vyrų laisvas stilius

#### Moterų laisvas stilius

## Lengvoji atletika

Latvijos atletai pasiekė kvalifikacijos standartus šiose atletikos rungtyse (iki 3 atletų A normatyvuose ir 1 atletas B normatyvuose):

#### Vyrai
;Ėjimas ir bėgimas

;Techninės rungtys

;Sujungtos rungtys – Dešimtkovė

#### Moterys
;Bėgimas ir ėjimas

;Techninės rungtys

;Sujungtos rungtys – Septynkovė

**Legenda**

* **Q** - pateko į kitą raundą

* **q** - pateko į kitą raundą pagal vietą, nepasiekdamas normatyvo

## Plaukimas

Plaukikai įvykdė kvalifikacijos standartus šiose rungtyse:

#### Vyrai

#### Moterys

## Stalo tenisas

Latvija paršuošė šį žaidėja:

## Sunkioji atletika

## Šaudymas

#### Vyrai

## Šiuolaikinė penkiakovė

## Tinklinis

### Paplūdimio tinklinis

**Legenda**

* **Q** - pateko į kitą raundą
San Pietro in Vincoli

**Šv. Petro grandinėse bazilika** (netiesiogiai išvertus − Šv. Petro, surakinto grandinėmis, bazilika, ) – katalikų bažnyčia bazilika Romoje. Pagrindinė bažnyčios įžymybė − Mikelandželo „Mozės“ statula, kurta popiežiaus Julijaus II kapui. Bažnyčioje saugojamas vienas krikščionių religijos artifaktų − Šv. Petro grandinės, kuriomis jis buvo surakintas prieš mirtį.

Įėjimas į baziliką nemokamas, ji uždaryta pietų metu. Jos adresas *Piazza San Pietro in Vincoli 4A*.

## Istorija

Bazilika buvo pastatyta V amžiuje ir yra viena seniausių Romos bažnyčių. Ji buvo pastatyta saugoti Šv. Petro grandines, kurias imperatoriaus Valentiniano III žmona Eudoksija padovanojo popiežiui Leonui I. Dėl to bažnyčia dar buvo vadinama Eudoksijos bazilika. Grandinės buvo iš Jeruzalės, kurioje kalėjo Šv. Petras. Anot pasakojimo, kai popiežius Leonas I palygino šias grandines su grandinėmis, kuriomis Šv. Petras buvo surakintas, kai kalėjo Romoje, įvyko stebuklas − grandinės susiliejo į vieną.

Bazilika pastatyta ant ankstesnio pastato pamatų apie 432−440 m. ir yra netoli Romos Koliziejaus. Ją  439 m.  pašventino popiežius Sikstas III. Vėlesniais laikais ji buvo ne kartą perstatinėjama. Restauracija atlikta apie 780 m. Pagrindinį perstatymą organizavo kardinolas Giuliano della Rovere apie 1471−1503 m., matyt, norėdamas paversti bažnyčią įtakingos viduramžių Romos giminės kapaviete. Išrinktas popiežiumi ir pasivadinęs Juliju II, Giuliano della Rovere pakeitė planus. Jis planavo save palaidoti Šv. Petro bazilikoje ir užsakė Mikelandželui įspūdingą savo kapo monumentą, kurį turėjo sudaryti daugiau nei 40 skulptūrų. Grandiozinis sumanymas niekuomet nebuvo įgyvendintas. Mirus popiežiui ne kartą „apkarpytas“. Galų gale, iš viso projekto buvo atliktos tik trys statulos, iš kurių žymiausia „Mozės“ statula, kuri buvo baigta 1515 m. ir bazilikoje atsidūrė apie 1542−45 m. Paties Julijaus II kapas yra Šv. Petro bazilikoje. 

Bazilika dar buvo restauruota 1875 m. Bažnyčioje yra Domenikino ir Gverčino dailės darbų. Freską Šv. Petro grandinių stebuklo tema bazilikos lubose 1706 m. atliko Giovanni Battista Parodi. Bazilikoje palaidotas XV a. dailininkas ir skulptorius Antonijus del Polajuolas, kuris savo metu čia dirbo kartu su savo broliu, dailininku Pjeru.

## Bazilikos vaizdai


Image:Roma-sanpietroin vincoli03.jpg| Šv. Petro grandinės
Image:Michelangelo's grave for Julius II.jpg| Julijaus II kapo monumentas su Mikelandželo „Mozės“ statula centre
Image:SPIV small-2.jpg| Bazilikos interjeras
Image:Sanpietroinvincoli.jpg| Centrinis altorius


## Nuorodos
Degsnės miškas

**Degsnės miškas** – nedidelis, apie 440 ha (mišku apaugę 410 ha.) Lietuvos miškas pietų Lietuvoje, Prienų rajono savivaldybėje (Prienų miškų urėdijos Balbieriškio girininkijoje), apie 7 kilometrus į pietus nuo Prienų ir apie 2 kilometrus į šiaurę nuo Balbieriškio. Jo ilgis šiaurės – pietų kryptimi apie 3,5 kilometrai, didžiausias plotis – 2 kilometrai. Miškas yra viršutinėse Nemuno terasose, jo paviršius išvagotas nutįsusių link Nemuno ir Dūmės griovių. Degsnės miško pietvakarinė dalis siekia kairįjį Nemuno krantą. Šiaurės rytiniu pakraščiu teka Uosos upelis, pietiniu pakraščiu – Dūmė. Į pietvakarius nuo miško yra Balbieriškio miškas, į šiaurę – Prienų šilas. Per mišką nutiestas plentas .

Miškas garsėja jo šiaurinėje dalyje, 29 kvartale, 1 sklype augančiu Degsnės maumedynu, kuris saugomas ir yra našiausias miškas Lietuvoje. Čia augantis Europinių maumedžių porūšis, lenkiniai maumedžiai (*Larix decidua* subsp. *polonica*) yra tarp aukščiausių Lietuvos medžių rūšių, iš kurių vienas Degsnės miško maumedžių bevardis individas yra 49 metrai aukščio - dabar tai aukščiausias medis Lietuvoje.

## Nuorodos
* Degsnės miškas (maps.lt)
* Prienų miškų urėdija  ir Balbieriškio girininkijos planas ir lankytini gamtos objektai
Zyplių dvaras

**Zyplių dvaras** – dvaras Tubelių kaime (Šakių rajonas).

## Istorija

Napoleonas Bonapartas Veliuonos seniūnijos dalį kairiajame Nemuno krante – Lukšių, Sintautų, Plokščių ir Ilguvos parapijas – atidavė kunigaikščiui Juozapui Poniatovskiui, kuriam mirus 1813 m. valdas paveldėjo jo sesuo Teresei Tiškevičienei. Visa valda (155 kaimai ir apie 300 valakų girios) vadinosi bendru Zyplių turtų vardu, o patys Zypliai buvo dvarelis su apie 60 margų žemės (dabar Senieji Zypliai).

Naujoji savininkė Zyplių net nematė, nes nuolat gyveno Paryžiuje. Apie 1845–1855 m. pritrūkusi pinigų, dvarą pardavė Polocko gubernijos dvarininkui Jonui Bartkovskiui. Šis pasistatė naują dvarą netoli Lukšių ir pavadino jį Naujaisiais Zypliais. Vieta, kurioje pastatyti rūmai, vadinosi Palankiais – dvarininkas stengęsis taikiai sugyventi su vietos žmonėmis. Jonui Bartkovskiui mirus, dvaras atiteko podukrai Joanai Volfersaitei-Kučinskienei, kuri dvare negyveno ir į dvarą buvo atvykusi tik du kartus (statant ir šventinant bažnyčią). 

Vėliau Zypliai atiteko Liudvikai Ostrovskienei, Naujuosius Zyplius pardavusiai grafui Tomui Potockiui, kuris 1891–1901 m. iš pagrindų pertvarkė dvaro sodybą – vienaaukščiams rūmams pristatė dviaukščius korpusus, sukūrė vakarinę parko dalį, nutiesė parką ribojančius kelius-alėjas.

Apie 1897 m. nuo garo mašinos sudegė visi mediniai ūkiniai pastatai, vietoj jų buvo atstatyti plytų mūro.

1912 m. Varšuvoje grafas staiga mirė ir buvo pervežtas į Zyplius. Buvo palaidotas Pelenių senosiose kapinėse. Po jo mirties iki Antrojo pasaulinio karo dvarą valdė grafo žmona. 1919 m. iš Seinų čia perkelta kunigų seminarija, dar vėliau (1924 m.) atidaryta žemės ūkio mokykla. Karo ir pokario laikotarpiu veikė ligoninė, buvo kolūkio kontora, Lukšių apylinkės vykdomasis komitetas.

Lukšių miestelio seniūno Vido Cikanos rūpesčiu 2002 m. pradėti dvaro tvarkymo ir atstatymo darbai. 2012 m. atidaryti restauruoti dvaro rūmai. 2014 m. buvusioje dvaro vežiminėje įsikūrė Zanavykų muziejus. Šiuo metu dvare eksponuojama daug meno dirbinių: paveikslų, rankdarbių, medžio, akmens skulptūrų, keramikos, kalvystės, stiklo dirbinių, vyksta koncertai, spektakliai, plenerai, stovyklos. Per metus dvarą aplanko apie 10 tūkst. svečių. 

2020 m. restauruotas dvarininko J. Bartkovskio antkapis Lukšių miestelio kapinėse, stovintis šalia Kaminskių šeimos koplyčios.

Dvaro pastatus supa 21 ha ploto parkas. Jame auga nemažai vertingų rūšių medžių: platanalapiai ir sidabriniai klevai, paprastieji ir raudonieji ąžuolai, baltosios ir balzaminės tuopos (įveista berlynių tuopų alėja), europiniai ir Sukačiovo maumedžiai, juodosios pušys, sidabriniai kėniai, karpotieji ir plaukuotieji beržai, kalninės guobos, kamštiniai skirpstai. Parke išsaugotas nulūžęs 400 metų senumo Zyplių ąžuolas.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Zyplių dvaro sodyba (Kultūros vertybių registras)
* Zyplių dvaras, Šakių r. (miestai.net)
* Zyplių dvaras (apleisti.lt) 
* Zyplių dvaras (archyvai.lt)
Marso laukas (Roma)

**Marso laukas** () – senovės Romos miesto dalis, kairiajame Tibro upės krante, pirmiausia skirta Romos kariuomenės užsiėmimams ir mokymams.

Maždaug dviejų kvadratinių kilometrų ploto Marso lauke stovėjo viena svarbiausių romėnų karo dievo Marso šventykla. Po to, kai iš Romos buvo išvytas Lucijus Tarkvinijus, kurio šeimai priklausė Marso laukas, jame pradėtos rengti kariuomenės apžiūros, varžybos, prasidėdavo triumfo eisena, o respublikos laikais vyko ir tautos susirinkimai.

Ilgainiui kai kuriuose pasaulio miestuose (Paryžiuje, Sankt Peterburge) Marso laukais pradėtos vadinti aikštės, kuriose vyko karinės pratybos ar paradai.

## Šaltiniai
Gardino monetų kalykla

**Gardino monetų kalykla** – viena iš kelių Lietuvos didžiosios kunigaikštystės monetų kalyklų.

## Istorija

Gardino monetų kalyklą atidarė Lietuvos didysis iždininkas Liudvikas Pociejus. Kalykloje kaldino trečiokus ir šeštokus pagal iki 1704 m. Leipcige pagamintus monetų pavyzdžius. Šio monetos buvo skirtos kariuomenės algoms mokėti.

Monetos buvo žymėtos inicialais LP ir Pociejaus herbu *[[Waga]]*. Monetos kalykloje kaldintos iki 1708 m. Monetų sidabras buvo maždaug 250 prabos.

Po to, kai Gardiną užpuolė švedai, L. Pociejus pervežė kaldinimo įrangą į Karaliaučiaus monetų kalyklą, tačiau sidabro stygius ir švedų kariuomenės atliktas Saksonijos okupavimas sutrukdė tolesnį lietuviškų šeštokų kaldinimą. Buvo planuota juos kaldinti iš rusiškų kapeikų.

Vėliau šeštokus su Augusto II portretu kaldino Maskvos pinigų kalykloje.

## Kaldintos monetos
1706 m. trečiokų averse buvo Augusto II portretas ir skaičius 3 apvade. Reverse buvo Vytis. Trečiokas svėrė 1,8 g, jo skersmuo buvo 21 mm.

1706–1707 m. šeštoko reverse buvo Lenkijos karalystės ir LDK herbai ir nominalas VI po karūna. Monetos svoris 3 g, skersmuo – 25 mm.

## Nuorodos
Sportinė rapyra

**Rapyra** – šaltojo ginklo rūšis, naudojama fechtavime. Šio ginklo taikinio sritis yra liemuo, krūtinė, pečiai ir nugara. Dvigubas prilietimas yra draudžiamas.
Nyderlandų bridžo federacija

**Nyderlandų bridžo federacija** () – asociacija, kurią 1930 m. įkūrė Abba Lucardie. Tai antra pagal dydį bridžo federacija pasaulyje ir viena didžiausių sporto federacijų Nyderlanduose. Būstinė įsikūrusi Utrechte.

Dabartinis federacijos prezidentas yra Peter Zwart.

Nyderlandų bridžo federacija leidžia mėnesinį laikraštį „Bridge“.

1980 m. narių skaičius siekė 40 000, o 2007 m. buvo išaugęs iki 115 000.

## Organizacija
* Prezidentas – Jons van de Mars
* Viceprezidentas – Adry Janmaat-Uijtewaal
* Iždininkas – Rob van Leeuwen

## Nuorodos
* Nyderlandų bridžo federacija (NBB)
Degsnės maumedynas

**Degsnės maumedynas** – auga pietinės Lietuvos Prienų rajono savivaldybėje, nedideliame Degsnės miško šiaurinės dalies pakraštyje, apie 7 kilometrus į pietus nuo Prienų ir apie 3 kilometrus į šiaurę nuo Balbieriškio. Priklauso Prienų miškų urėdijos Naujosios Ūtos girininkijai.

Maumedynu užsodintas Degsnės miško 29 kvartalo, 1 sklypas, 2,2 ha, o naujesniais 2019 m. duomenimis 3,49 ha plotas. Čia jų augavietės – normalaus drėgnumo derlingame priemolyje. Kadangi lenkiniai maumedžiai (*Larix decidua* subsp. *polonica*) kasmet numeta spyglius, o ir jiems pūvant, rūgštėja dirvožemis, tad siekiant šį poveikį pristabdyti, antrajame medyno arde buvo pasodintos mažalapės liepos (*Tilia cordata*). Jos pakančios paunksmei, o nukritę kalkingi jų lapai humusą veikia šarminamai.

Degsnės maumedynas, dirbtinai įveistas 1849 m., saugomas nuo 1960 m, dabar tai Degsnės botaninis draustinis. Manoma, kad maumedyną pasodino dvarininkas, o lenkinių maumedžių (*Larix decidua* subsp. *polonica*) sodmenys čia buvo atvežti iš Lenkijos. Tai našiausias medynas Lietuvoje – tūris hektare virš 1600 m³, per vienerius metus viename hektare priauga daugiau kaip 10 m³ medienos. Viename hektare maumedyno yra apie 280 medžių, kuriems daugiau kaip 100 metų amžiaus. Medynų vidutinis amžius 61 metai. Jaunuolynai jame sudaro apie 26 procentus, pusamžiai medynai – apie 36 procentus, pribręstantys – apie 20 procentų, brandūs – apie 18 procentų. Kultūrinės kilmės medynų apie 12 procentų. Kasmet iškertama 5,9 m³/ha. 

Čia maumedžiai dauginasi savaime, kas Lietuvos platumose jiems nėra būdinga. 1999 metų gruodį Lietuvoje praūžęs uraganas „Anatolijus“ nulaužė ir išvertė apie 10 medžių, o 2005 metų pradžioje siautėjęs uraganas „Ervinas“ Degsnės maumedynui jokių nuostolių nepadarė.

Degsnės maumedyne augantys lenkiniai maumedžiai yra vieni aukščiausių vietinių medžių rūšių Lietuvoje, kurių vidutinis aukštis 42 metrai, vidutinis medžių skersmuo krūtinės aukštyje 56 cm. Iš jų aukščiausio individo aukštis 49 metrai, ir tai aukščiausias medis Lietuvoje – Degsnės miško maumedis. Privažiuoti prie aukščiausio medžio Lietuvoje galima geros kokybės gruntiniu keliu, apie 2,5 km atstumu nuo pagrindinio kelio .

Grybų įvairovė šiame maumedyne skurdi, dažniausiai pasitaiko tik kazlėkai. 

Degsnės maumedynas gana dažnai lankomas mokslininkų, gamtininkų, gamybininkų delegacijų, kurie į maumedyną atvykę atlieka specialius tyrimus.


Vaizdas:Degsnės maumedynas, 29 kvartalas.JPG
Vaizdas:Degsnės maumedynas, draustinis.JPG


## Šaltiniai

## Nuorodos
* Degsnės maumedynas (maps.lt)
* Prienų miškų urėdija  ir Balbieriškio girininkijos planas ir svarbesni gamtos objektai
Varnutės tvenkiniai

**Varnutės tvenkiniai** – tvenkiniai, esantys Jonavos mieste, prie Joninių slėnio, Rimkų mikrorajono. Yra paplūdimys, persirengimo kabinos, bokšteliai, skirti šokinėjimui į vandenį, tilteliai. Netoli yra Jonavos centrinis stadionas. Prie Varnutės (Varnakos) upelio tvenkinių yra gyvenamasis mikrorajonas Lakštingalos. Prie tvenkinių nutiesti dviračių takai.

Kalnuotoje ir vaizdingoje teritorijoje aplink Varnutės tvenkinius bėgimo klubas „Maratonas” organizuoja „Varnutės” bėgimą (1,9 km; 3,8 km ar 10,3 km nuotoliai). Įvairaus ilgio distancijose dalyvauja per 100 bėgikų, besivaržančių savo amžiaus grupėse. Prie Varnutės 3-iojo tvenkinio nuo 2001 m. rengiamos kasmetinės Jonavos miesto sportinės žūklės plūdine meškere varžybos. Organizuoja Jonavos sporto klubo Ruklos „Vilkas“ žūklės būrelio nariai.

## Taip pat skaitykite

* Jonavos I tvenkinys
* Jonavos II tvenkinys
* Jonavos III tvenkinys
* Jonavos IV tvenkinys
* Jonavos V tvenkinys

## Šaltiniai
Waga

**Waga**, *Pociey* – lenkiškas herbas, naudotas ir Lietuvos Didžiojoje kunigaikštystėje.

## Aprašas
Žydrame lauke papėdėje du sidabriniai trikampiai rėmeliai viršūnėmis žemyn, tarp kurių trys trikampį viršūne aukštyn sudarantys sidabriniai strypeliai (kaip antraip apversta *[[Korczak]]* herbo figūra). Virš papėdės dvigubas sidabrinis kryžius ilgu kotu, kryžių dengia sidabrinis pusmėnulis ragais žemyn. Šalmaskraistė žydra, sidabriniu pamušalu.

Identiškas herbo variantas su raudonu lauku vadinamas *Pociey* pagal žinomą Pociejų giminę.

## Naudotojai
Herbą „*Waga*“ naudojo 31 giminė:

* Abramowicz,
* Abramowski,
* Adamowicz,
* Gierdziewicz,
* Godelewski,
* Hryniewiecki,
* Kołupajło,
* Korzeniewski,
* Korzeniowski,
* Lendziewicz,
* Lewonowicz,
* Łabuna,
* Micewicz,
* Miecewicz,
* Niepokojczycki,
* Ochocimski,
* Ochociński,
* Patej,
* Patejewicz,
* Podolecki,
* Rakowicz,
* Ryś,
* Stasiulewicz,
* Szczepowicz,
* Szulc,
* Waga,
* Wertel,
* Wojewódzki,
* Woroniewski,
* Żmitrowski,
* Żukowski.

Herbą „*Pociey*“ naudojo 4 giminės:
* Korzeniowski,
* Niepokojczycki,
* Pociej,
* Potej.

## Nuorodos

* Bartosz Paprocki. Herby rycerstwa polskiego. Kraków, 1584.
* Simon Okolski. Orbis Polonus. Krakow, 1642. T.1-3.
* Ks. Kacper Niesiecki. Herby i familie rycerskie tak w Koronie jako y w W.X.L. Lwów, 1728.
* Tadeusz Gajl. Polish Armorial Middle Ages to 20th Century. – Gdańsk, 2007.
Lengvoji atletika 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse/100 m vyrai

**Vyrų [[100 m bėgimas|100 m bėgimo]]** rungtis 2012 olimpinėse žaidynėse vyko Olimpiniame stadione rugpjūčio 4-5 dienomis. Rungtį sudarė keturi raundai: preliminarinės varžybos dalyviams, nepasiekusiams minimalaus kvalifikacinio normatyvo, bėgimų raundas, trys pusfinaliai (kiekviename po 8 atletus) ir finalas su 8 atletais.

## Rekordai
Pasaulio ir olimpiniai rekordai prieš rungtynes:

Naujas olimpinis rekordas:

## Grafikas
Laikas surašytas UTC+1 laiko juostoje.

## Rezultatai
### Preliminarinės varžybos
Du greičiausi atletai iš kiekvieno bėgimo (Q) ir du su greičiausiais laikais (q) patenka į kitą etapą.
#### 1 bėgimas

 SB - sezono geriausias rezultatas
 PB - asmeninis rekordas

#### 2 bėgimas

 SB - sezono geriausias rezultatas
 PB - asmeninis rekordas

#### 3 bėgimas

 PB - asmeninis rekordas
 NR - nacionalinis rekordas

#### 4 bėgimas

 SB - sezono geriausias rezultatas
 PB - asmeninis rekordas

### Bėgimų raundas
Trys greičiausi atletai iš kiekvieno bėgimo (Q) ir trys su greičiausias laikasi (q) patenka į pusfinalius.

#### 1 bėgimas

 SB - sezono geriausias rezultatas

#### 2 bėgimas

 SB - sezono geriausias rezultatas

#### 3 bėgimas

 PB - asmeninis rekordas
 NR - nacionainis rekordas

#### 4 bėgimas

#### 5 bėgimas

#### 6 bėgimas

 PB - asmeninis rekordas
 SB - sezono geriausias rezultatas

#### 7 bėgimas

 SB - sezono geriausias rezultatas

### Pusfinaliai
Pirmi 2 atletai iš kiekvieno bėgimo (Q) ir 2 su greičiausiais laikais (q) patenka į finalą.

#### 1 bėgimas

 NR - nacionalinis rekordas

#### 2 bėgimas

 SB - geriausias sezono rezultatas

#### 3 bėgimas

 SB - geriausias sezono rezultatas
 PB - asmeninis rekordas

### Finalas

 OR - olimpinis rekordas
 PB - asmeninis rekordas
 SB - geriausias sezono rezultatas

## Nuorodos
Londono olimpinių žaidynių vyrų 100 metrų bėgimo puslapis
Monetos apvadas

**Monetos apvadas**, kartais *rantelis* (; ) – monetos averso ir/ar reverso kraštu einantis iškilas „bortelis“. Apsaugo monetos puses nuo dilimo.

Kartais gurtas ir/ar apvadas reljefiškai apdirbamas, kad aklieji pagal jų reljefą atskirtų apčiuopiamą monetą.

## Nuorodos
* Grimalauskaitė D. (2003) Antano Buračo „Pasaulio valiutų ir monetų žinynas“. Recenzija . In: Pinigų studijos
Madona su dagiliu

**Madona su dagiliu** (it. *Madonna del Cardellino*) – vienas garsiausių italų renesanso dailininko Rafaelio (1483–1520) paveikslų, esantis Uficių galerijoje Florencijoje.

## Istorija
Paveikslas priklauso Rafaelio florencietiškam kūrybos periodui. Nutapytas 1505−1506 m. laikotarpiu Rafaelio draugo Lorenzo Nasi ir Sandra di Matteo di Giovanni Canigiani vestuvių proga. Vėliau, 1547 metais, žemės drebėjimo metu sugriuvus Nasi namui, paveikslas buvo apgadintas ir skilęs į septyniolika dalių. Jį vėl sujungė ir įtrūkimus užtapė dailininkas Michele di Ridolfo del Ghirlandaio, kuris buvo didelis Rafaelio dailės gerbėjas. 1666 m. paveikslas pateko į kardinolo Giovan Carlo de' Medici kolekciją, o po to į Florencijos valdytojų Medičių galeriją Uficiuose. 2008 m. paveikslas, po 10 metų trukusio restauravimo proceso, buvo pristatytas publikai iš naujo.

## Tema ir stilistika
„Madonoje su dagiliu“ vaizduojama tradicinė renesanso dailės tema − Mergelė Marija su kūdikiais Jėzumi Kristumi (tarp Madonos kelių) ir Šv. Jonu Krikštytoju. Vaikai žaidžia su Šv. Jono Krikštytojo rankose esančiu dagiliu. Paukštelis simbolizuoja būsimas Kristaus kančias (aliuzija į Kristaus dyglių vainiką). Motinos ir sūnaus ryšį rodo Kristaus dešinė pėda, uždėta ant Madonos pėdos.

Paveikslo kompozicija seka kiek ankstesniu „Prato Madonos“ paveikslu, tačiau veikėjai šiame paveiksle kiek labiau suspausti, daro harmoningesnės ir nuoseklesnės tapybos įspūdį. Pagrindinė veikėjų grupė sukomponuota trikampio kompoziciniu principu, kurį Rafaelis perėmė iš Leonardo da Vinčio. Kristaus figūros nuogumo pabrėžtinumui greičiausiai turėjo įtakos Mikelandželas, kuris nuogo kūno įvaizdį naudodavo išreikšti žmogaus išgyvenimams ir emocijoms. Už veikėjų nugaros esančio peizažo vaizdavime galima atsekti ankstyvojo Nyderlandų meno dailininkų įtaką, tačiau visa scena yra išlikusi Umbrijos dailės mokyklos tradicijoje. Joje Rafaelis parodo, kaip sugeba transformuoti ir sintezuoti įvairias įtakas į jam būdingą harmoningą ir nuoseklią dailę.

## Taip pat skaitykite
* Brandusis Renesansas
* Siksto Madona
* Folinjo Madona
Maumedynas

**Maumedynas** – šviesus miškas, kuriame vyrauja maumedžiai. Lietuvoje didžiausias yra Degsnės maumedynas šiaurinėje Degsnės miško dalyje, kitas Dubravos miškuose. Juose auga europiniai maumedžiai.

## Šaltiniai
Mirovija

**Mirovija** (iš  'pasaulinis') – hipotetinis pasaulinis vandenynas, kaip manoma, supęs Rodinijos superkontinentą ir egzistavęs maždaug prieš 1 mlrd. – 750 mln. metų neoproterozojaus eroje. Vėliau neoproterozojuje dėl Mirovijos subdukcijos susiformavo Pantalasas (Ramiojo vandenyno pirmtakas).

Įvairūs geologiniai požymiai verčia manyti, kad neoproterozojaus eros viduryje, kriogenio periodu, būta tokio stipraus ledynmečio, kad Mirovija galėjo būti visiškai padengta ledo sluoksniu („sniego gniūžtės Žemės“ hipotezė).

## Išnašos
Venesuelos sostinės apygarda

**Venesuelos sostinės apygarda** () – specialioji federalinė Venesuelos teritorija, apimanti šalies sostinę Karakasą. Apygardoje yra viena, Libertadoro savivaldybė. Sostinės apygarda ribojasi su Vargaso ir Mirandos valstijomis, kuriose įsikūrę Karakaso priemiesčiai.

Seniau apygarda turėjo savo gubernatorių ir valdžią, tačiau po 1999 m. konstitucinės reformos buvo sudaryta savivaldi Karakaso metropolinė apygarda, į kurią įeina sostinės apygarda bei dar 4 savivaldybės Mirandos valstijoje.
Venesuelos federalinės valdos

**Venesuelos federalinės valdos** () – specialioji federalinė Venesuelos teritorija, apimanti nedideles salas, išsibarsčiusias Karibų jūroje. Šios salos daugiausia smulkios ir negyvenamos ir yra pavaldžios Karakaso merui.

## Geografija

Federalines valdas sudaro 12 salynų ir pavienių salų. Daugiausia tai įvairios uolos ir salelės, išsibarsčiusios tarp Bonero salos vakaruose ir Margaritos rytuose. Beveik pusę viso valdų ploto sudaro Tortugos sala, o beveik visi gyventojai susitelkę Los Rokeso salyne.
Anastasis

**„Anastasis“** (iš ) – aštuntasis studijinis iš Australijos kilusios ethereal/gothic grupės „Dead Can Dance“ albumas. Išleistas 2012 m., praėjus 16-ai metų po paskutiniojo grupės albumo. Po jo duetas buvo iširęs ir buvo susidaręs tik porai koncertinių turų. Tačiau 2011 m. „Dead Can Dance“ atsikūrė ir šį atsikūrimą pažymėjo nauju albumu.

Albume „Anastasis“ pratęsiamos ankstesnės dueto muzikinės tradicijos – Brendano Perio kūriniai apie dvasines žmonijos problemas bei Lizos Džerard eterinę atmosferą kuriančios dainos. Instrumentinėje dalyje, kaip įprasta, gausu etninių, egzotiškų motyvų.

## Kūriniai
# „Children of the Sun“ – 8:45
# „Anabasis“ – 7:41
# „Agape“ – 7:41
# „Amnesia“ – 7:39
# „Kiko“ – 8:41
# „Opium“ – 6:34
# „Return of the She-King“ – 8:47
# „All in Good Time“ – 7:39

## Šaltiniai
Substancijos-akcidencijos perskyra

**Substancijos-akcidencijos perskyra** – Aristotelio išskirta ontologijos sąvokų pora, vėliau perimta kitų filosofų. **Substancija** () yra „savistovi būtybė“, **akcidencija** () – „nesavistovi“, esanti dėl kažkieno kito.

Laikoma, kad substancija pasireiškia per savo akcidencijas.

## Šaltiniai
Marakajus

**Marakajus** () – miestas šiaurės Venesueloje, netoli Karibų jūros kranto. Aragvos valstijos sostinė. Per miestą eina Panamerikos plento atšaka, yra geležinkelio stotis, oro uostas. Tekstilės, odos ir avalynės, medienos apdirbimo, maisto pramonė. Žemės ūkio regiono prekybinis centras (galvijai, tabakas, kava, kakava, cukranendrės). Marakajuje yra pagrindinė Venesuelos karinės aviacijos bazė. Veikia kelių universitetų fakultetai, antropologijos, aviacijos, meno muziejai, operos rūmai, zoologijos sodas, katedra.

## Istorija

Marakajus įkurtas 1701 m., o labiausiai išaugo XX a. pradžioje.

## Sportas
* Aragua FC (*Aragua Fútbol Club*) – futbolo klubas; rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje.
* *Estadio Olímpico Hermanos Ghersi Páez* – stadionas, talpinantis 12 tūkst. žiūrovų.

## Galerija

Image:Catedral de Maracay2.jpg|Katedra
Image:Panorámica de Maracay.JPG|Miesto panorama, tolumoje Valensijos ežeras
Image:Maracay amanecer.jpg|Naktinė miesto panorama
Image:Plaza Bolívar of Maracay.jpg|Bolivaro aikštė


## Šaltiniai
Punta Kardonas

**Punta Kardonas** () – miestas Venesueloje, Falkono valstijoje, Karirubanos savivaldybėje, Paragvanos pusiasalio pietvakarinėje pakrantėje. Naftos perdirbimo gamykla (nafta naftotiekiu tiekiama iš Marakaibo ežero verslovių). Taip pat verčiamasi žvejyba. Yra Gvaranao uostas.

## Šaltiniai
Lengvoji atletika 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse/100 m moterys

**Moterų [[100 m bėgimas|100 m bėgimo]]** rungtis 2012 olimpinėse žaidynėse vyko Olimpiniame stadione rugpjūčio 3–4 dienomis.

Rungtis prasidėjo preliminarinėmis varžybomis atletėms, nepasiekusioms minimalaus kvalifikacinio normatyvo. 10 greičiausių dalyvių iš preliminarinių varžybų prisijungė prie likusių dalyvių kitame raunde, bėgimuose. 3 greičiausios bėgikės iš kiekvieno bėgimo (viso 7 bėgimai) pateko į pusfinalius kartu su 3 sportininkėmis, kurios atbėgo greičiausiai iš visų nepatekusių pusfinalin. Iš pusfinalių į finalą pateko 8 atletės (dvi iš kiekvieno iš 3 bėgimų ir dvi greičiausios, nepatekusios į finalą).

## Rekordai
Pasaulio ir olimpiniai rekordai prieš rungtynes:

Nauji rekordai nebuvo pasiekti.

## Grafikas
Laikas surašytas UTC+1 laiko juostoje.

## Rezultatai
**Legenda**
* **Q** – perėjo į kitą etapą pagal vietą
* **q** – perėjo į kitą etapą pagal laiką
* **WR** – pasaulio rekordas
* **OR** – olimpinis rekordas
* **WL** – metų geriausias pasaulio rezultatas
* **NR** – nacionalinis rekordas
* **PB** – asmeninis rekordas
* **SB** – geriausias sezono rezultatas

### Preliminarinės varžybos
Į kitą raundą patenka: Dvi greičiausios atletės iš kiekvieno bėgimo + dvi su greičiausiais laikais.

Vėjas:
1 bėgimas: +0.9 m/s, 2 bėgimas: −0.2 m/s, 3 bėgimas: +0.2 m/s, 4 bėgimas: −1.6 m/s

### Bėgimų raundas
Į pusfinalius patenka: trys greičiausios atletės iš kiekvieno bėgimo + trys su greičiausiais laikais.

Vėjas:
1 bėgimas: +0.4 m/s, 2 bėgimas: +1.5 m/s, 3 bėgimas: +1.5 m/s, 4 bėgimas: +0.7 m/s, 5 bėgimas: +2.2 m/s, 6 bėgimas: +1.5 m/s, 7 bėgimas: +1.3 m/s

### Pusfinaliai
Į finalą patenka: dvi greičiausios atletės iš kiekvieno bėgimo + dvi su greičiausiais laikais.

Vėjas:
1 bėgimas: 0.0 m/s, 2 bėgimas: +1.2 m/s, 3 bėgimas: +1.0 m/s

### Finalas
Vėjas: +1.5 m/s

## Nuorodos
Londono olimpinių žaidynių moterų 100 metrų bėgimo puslapis
Puerto Kabeljas

**Puerto Kabeljas** () – miestas šiaurės Venesueloje, Karabobo valstijoje, uostamiestis prie Karibų jūros. Puerto Kabeljo uostas yra didžiausias ir svarbiausias šalyje – per jį išvežama nafta ir jos produktai, kava, kakava, mediena, vaisiai, odos, mėsa ir kt. Miestą pasiekia geležinkelio linija. Maisto, tekstilės, odų apdirbimo, medienos apdirbimo pramonė. Greta veikia naftos chemijos gamykla. Vystomas turizmas.

Mieste yra 1766 m. pastatyta Solano pilis, San Felipės tvirtovė, išlikusi kolonijinė miesto architektūra. Apylinkėse įkurtas San Estebano nacionalinis parkas.

## Istorija

Puerto Kabeljas įkurtas 1589 m. Uostamiestis buvo nuolat atakuojamas piratų, todėl pakrantėje įrengti masyvūs fortai. XVIII a. tai buvo labiausiai įtvirtintas Venesuelos pakrančių miestas. Vėliau Puerto Kabeljas tapo paskutine rojalistų tvirtove, kurią Chosė Antonijus Paesas užėmė 1823 m.

## Sportas
* Academia Puerto Cabello – futbolo klubas; rungtyniavo aukščiausioje lygoje;
* *Complejo Deportivo Socialista* stadionas, talpinantis 7 000 žiūrovų;

## Galerija

Fortín Solano - Puerto Cabello.jpg|Fort Solano įtvirtinimai
Paseo-malecon.jpg|Krantinė


## Šaltiniai
Lengvoji atletika 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse/200 m vyrai

**Vyrų [[Sprintas#200 metrų sprintas|200 m bėgimo]]** rungtis 2012 olimpinėse žaidynėse vyko Olimpiniame stadione rugpjūčio 7–9 dienomis.

Vyrų 200 m rungtį sudarė bėgimų raundas, pusfinaliai ir finalas. Trys greičiausi atletai iš kiekvieno bėgimo bėgimų raunde pateko į pusfinalius. Į pusfinalius pateko dar trys greičiausiai atbėgę dalyviai iš visų bėgimų. Į finalą pateko po du greičiausius bėgikus iš kiekvieno iš trijų bėgimų ir dar du greičiausi prieš tai nepatekę sportininkai – iš viso aštuoni atletai.

## Rekordai
Pasaulio ir olimpiniai rekordai prieš rungtynes:

## Grafikas
Laikas surašytas UTC+1 laiko juostoje.

## Rezultatai
**Legenda**
* **Q** – perėjo į kitą etapą pagal vietą
* **q** – perėjo į kitą etapą pagal laiką
* **WR** – pasaulio rekordas
* **OR** – olimpinis rekordas
* **WL** – metų geriausias pasaulio rezultatas
* **NR** – nacionalinis rekordas
* **PB** – asmeninis rekordas
* **SB** – geriausias sezono rezultatas

### Bėgimų raundas
Į pusfinalius patenka: trys greičiausi bėgikai iš kiekvieno bėgimo + trys su greičiausiais laikais.

#### 1 bėgimas

#### 2 bėgimas

#### 3 bėgimas

#### 4 bėgimas

#### 5 bėgimas

#### 6 bėgimas

#### 7 bėgimas

### Pusfinaliai
Į finalą patenka: du greičiausi atletai iš kiekvieno bėgimi + du su greičiausiais laikais.

#### 1 bėgimas

#### 2 bėgimas

#### 3 bėgimas

### Finalas

## Nuorodos
Londono olimpiados vyrų 200 metrų bėgimo rungties puslapis
Lengvoji atletika 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse/200 m moterys

**Moterų [[200 m bėgimas|200 m bėgimo]]** rungtis 2012 olimpinėse žaidynėse vyko Olimpiniame stadione rugpjūčio 6–8 dienomis.

Moterų 200 m bėgimo rungtis buvo sudaryta iš bėgimų raundo, pusfinalių ir finalo. Trys greičiausios dalyvės iš kiekvieno bėgimo bėgimų raunde pateko į pusfinalius kartu su trimis greičiausiomis bėgikėmis iš viso raundo, dar nepatekusiomis į pusfinalius. Į finalą pateko po dvi greičiausias dalyves iš kiekvieno pusfinalių bėgimo ir dar dvi greičiausios bėgikės iš visų pusfinalių bėgimų, dar nepatekusios į finalą. Finale varžėsi aštuonios atletės.

## Rekordai
Pasaulio ir olimpiniai rekordai prieš žaidynes:

## Grafikas
Laikas surašytas UTC+1 laiko juostoje.

## Rezultatai
**Legenda**
* **Q** – perėjo į kitą etapą pagal vietą
* **q** – perėjo į kitą etapą pagal laiką
* **WR** – pasaulio rekordas
* **OR** – olimpinis rekordas
* **WL** – metų geriausias pasaulio rezultatas
* **NR** – nacionalinis rekordas
* **PB** – asmeninis rekordas
* **SB** – geriausias sezono rezultatas

### Bėgimų raundas
Trys greičiausios dalyvės iš kiekvieno bėgimo bėgimų raunde patenka į pusfinalius kartu su trimis greičiausiomis bėgikėmis iš viso raundo, dar nepatekusiomis į pusfinalius.

Vėjas:1 bėgimas: +0.5 m/s, 2 bėgimas: +1.2 m/s, 3 bėgimas: +0.7 m/s, 4 bėgimas: +0.3 m/s, 5 bėgimas: +1.3 m/s, 6 bėgimas: +0.8 m/s

### Pusfinaliai
Į finalą patenka po dvi greičiausias dalyves iš kiekvieno pusfinalių bėgimo ir dvi greičiausios bėgikės iš visų pusfinalių bėgimų, dar nepatekusios į finalą.

Vėjas:1 bėgimas: +1.0 m/s, 2 bėgimas: +1.0 m/s, 3 bėgimas: +0.8 m/s

### Finalas
Vėjas: -0.2 m/s

## Nuorodos
Londono olimpinių žaidynių moterų 200 metrų bėgimo rungties puslapis
Šalčininkų dvaras

**Šalčininkų dvaras** (Vagnerio rūmai) – dvaras Šalčininkuose, Šalčininkų rajone.

## Istorija
Pirmą kartą paminėtas XIV a. XV a.–XVI a. priklausė Hlebavičiams, XVII a.–XVIII a. Chodkevičiams.

1835 m. dvarą nupirko prūsų kilmės dvarininkas Karolis Ferdinandas Vagneris (šeima į Šalčininkus atvyko 1823 metais). Jam mirus dvaro valdytoju tapo jo sūnus Algirdas (*Olgierd*), kuris kartu su savo sūnumi Vitoldu (*Witold*) pradėjo vokiečių architekto Hetzcholdo neoklasicizmo rūmų statybas, rūmai buvo sujungti su senuoju XVIII a. dvaru. 

Apie 1904 m. dvaro rūmai buvo rekonstruoti – įvestas centrinis šildymas, elektros apšvietimas. Vagneriams sodyba priklausė iki 1939 metų.

II pasaulinio karo metu rūmai buvo apvogti, biblioteka, meno kūriniai – išgrobstyti. 

Pasibaigus karui, rūmuose įsikūrė ligoninė, dabar rūmuose veikia Stanislavo Moniuškos menų mokykla.

## Dvaro vaizdai iki Antrojo pasaulinio karo

Vaizdas:Šalčininkų dvaras ca.1915.png|
Vaizdas:Vialikija Salečniki, Vagner. Вялікія Салечнікі, Вагнэр (1919-39) (5).jpg|
Vaizdas:Vialikija Salečniki, Vagner. Вялікія Салечнікі, Вагнэр (1919-39) (6).jpg|
Vaizdas:Vialikija Salečniki, Vagner. Вялікія Салечнікі, Вагнэр (1919-39) (4).jpg|


## Rūmai kine
Filmuojant filmą „Tadas Blinda. Pradžia“ dabar dvaro rūmuose veikiančios Šalčininkų muzikos mokyklos aktų salėje buvo „įkurta“ garsaus carinės Rusijos veikėjo Michailo Muravjovo rezidencija.

## Nuorodos
* Šalčininkų dvaras (miestai.net)
* Šalčininkų buv. dvaro sodybos fragmentai (Kultūros vertybių registras)
*
Tetrarchija

**Tetrarchija** () – senovės Graikijos ir Romos valdymo sistema, įvesta imperatoriaus Diokletiano. Pagal ją imperijoje valdžią dalijosi 4 valdovai: 2 vyresnieji, turėję augustų titulus, ir 2 pagalbininkai, vadinti cezariais (įpėdiniai).

284−476 m. buvo senovės Romos valstybės periodas − Dominatas (imperijos forma, kai imperatorius tampa viešpačiu savo pavaldinių atžvilgiu). Prasidėjo nuo Diokletiano reformų. Jis nustūmė į šalį senatą, liaudies susirinkimą ir suėmė į savo rankas visą valdžią. Stengdamasis sustabdyti imperijos irimą, ėmėsi visapusiškos centralizacijos ir biurokratizacijos, valstybės kišimosi į ekonominius reikalus. Įvedė naują administracinės ir teritorinės valdžios padalinį − tetrarchiją, kurią sudarė 2 augustinai ir 2 cezariai (įpėdiniai).

Keturių tetrarchų sostinė buvo ne Roma, o kiti miestai, išsidėstę arčiau imperijos sienų:
* Izmitas, anksčiau Nikomedija.
* Sremska Mitrovica, anksčiau Sirmijus.
* Milanas, anksčiau Mediolanas.
* Tryras, anksčiau Augustas Treverorumas.

Nors tetrarchija gyvavo iki 313 m., daugelis jos funkcijų išliko ir vėliau.

## Nuorodos
Klajoklinė plėšriablakė

**Klajoklinė plėšriablakė** (*Empicoris vagabundus*) – plėšriablakių šeimos atstovas.

Kūno ilgis – 5,3 – 7 mm.
Spalva varijuoja nuo gelsvai rudos iki rudos. Antenos ir kojos ilgos su skersiniais tamsiais dryžiais, apaugusios šereliais. Priekinių kojų poros šlaunys sustorėjusios ir ilgesnės nei galva ir krūtinė kartu paėmus. Straubliukas lenktas (pjautuvo formos), taip pat skersai dryžuotas. Suglausti ant nugaros sparnai yra ilgesni už pilvelį. Pterostigmos be tamsių taškų.

Dažniausiai gyvena ant medžių bei krūmų lapų, kamienų – pvz., ant kerpėmis apaugusių gudobelių (*Crataegus*) ir dygiųjų slyvų (*Prunus spinosa*).

Suaugėliai plėšrūs – medžioja smulkius nariuotakojus, tokius kaip amarai (*Aphididae*), šiengraužiai (*Psocoptera*).

Paplitusi visoje Europoje.
Storakojė plėšriablakė

**Storakojė plėšriablakė** (*Phymata crassipes*) – plėšriablakių šeimos atstovas.

Kūnas 7-9 mm ilgio, patelės yra šviesesnės gintarinės, rusvos spalvos, o patinėliai – tamsesni,  raudonai rudos spalvos.
Patinėlių antenos yra ilgesnės ir siekia 2,5-3 mm, o patelių – 2,1-2,5 mm. Trikampis skydelis trumpesnis nei krūtinės skydelis (be iškilių vagelių). Priekinės poros kojų šlaunys stiprios, išplatėjusios – kartu su puikia maskuote padeda sučiupti grobį priekinėmis kojomis. Trys pirmi pilvelio segmentai nėra išplatėję ir aštrūs, paskutinis pilvelio trečdalis stipriai išplatėjęs – panašus į rombą. Membrana rusvos spalvos.

Tipiškas plėšrūnas. Aukos dažniausiai tyko pasislėpęs, o jai priartėjus – čiumpa priekinėmis kojomis. Aukomis tampa smulkus dvisparniai, drugiai, žolblakės ir kiti nariuotakojai.
Tiek suaugę individai tiek lervos esant pavojui skleidžia žmogaus ausiai negirdimą čirškėjimą, kurį išgauna trindami straubliuką. Esant rimtam pavojui sustingsta, imituoja sausą lapelį, o pavojui sumažėjus sprunka į slėptuvę.

Suaugėliai pasirodo balandžio gale – birželio pradžioje, poruojasi, deda kiaušinėlius grupėmis ant augalų stiebų. Nauja karta iš kiaušinėlių išsirita birželio-liepos mėnesį. Žiemoja paklotėje tiek suaugę individai, tiek nimfos, kurios suauga kitų metų birželio mėnesį.

Mėgsta sausas, saulėtas, akmenuotas pamiškes ar šlaitus, uolų viržynus.

Paplitusi visoje Europoje, Afrikoje, Šiaurės Azijoje (išskyrus Kiniją), Pietų Azijoje.

Phymata crassipes MHNT.jpg| 
Reduviidae - Phymata crassipes.JPG|  
Reduviidae - Phymata crassipes-2.jpg|
Šviesos bokštas

**Šviesos bokštas** - monumentas, esantis Jonavos miesto centre, prie Jono Basanavičiaus ir J. Ralio gatvių sankirtos, šalia kavinės "Svetainė", įrengtas eismo žiedo viduryje. Miesto simbolis. Vakare šviečia kartu su gatvių žibintais. Ažūrinis 11 m aukščio nerūdijančio plieno bokštas, ant kurio stovintis miesto sergėtojas Jonas, rankose laikantis skydą ir ietį, tiesia ranką pasveikinti atvykusiuosius.

## Istorija
Monumento sąmata - 250 000 litų. Finansavo Jonavos rajono savivaldybė ir “Achema”. Konkursui įvairių miestų menininkai pateikė 18 projektų. Kūrinio autorius - skulptorius Stasys Žirgulis.  Kartu dirbo architektas Leonas Adomkus.

## Apdovanojimas
Yra įsteigtas "Šviesos bokšto" apdovanojimas. Jis teikiamas Jonavos rajono savivaldybės mero, mero pavaduotojo  ir (arba) administracijos direktoriaus, iškilmingų šventinių, jubiliejinių renginių metu.

## Šaltiniai
Balkeris

**Balkeris** – laivas, kuris perveža birius krovinius (rūdą, anglį, mineralines trąšas, statybos medžiagas, grūdus ir kt.). Šio tipo laivai turi tik vieną denį, mašinų skyrius ir antstatai įrengti laivagalyje. Jų keliamoji galia siekia net 100000–150000 tonų. Greitis nėra labai didelis. Turi tik vieną denį, mašinų skyrių, o antstatai įrengti laivagalyje.

## Išnašos
San Felipė (Venesuela)

**San Felipė** () – miestas šiaurinėje Venesueloje, 90 km nuo Barkisimeto, Aroa kalnagūbrio papėdėje, prie Jurubi upės. Jarakujaus valstijos sostinė. Yra geležinkelio stotis. Žemės ūkio regiono prekybinis centras (galvijai, pienas, javai ir kt.). Maisto, chemijos, farmacijos pramonė. Veikia keli universitetai, muziejus, teatras.

## Istorija

San Felipė įkurta 1729 m., bet 1812 m. ją visiškai suniokojo žemės drebėjimas, todėl miestas atstatytas iš naujo.

## Šaltiniai
Orvjetas

**Orvjetas** () yra Italijos miestas Umbrijoje, Ternio provincijoje. Per miestą eina Romą ir Florenciją jungiantys geležinkelis ir automobilių kelias. Išplėtota chemijos, maisto (ypač baltojo vyno), žemės ūkio dirbinių gamyba. Dailiųjų amatų centras. Veikia keli muziejai, plėtojamas turizmas.  

## Istorija
Antikos laikais vienas svarbiausių etruskų centrų. III a. pr. m. e. miestą prisijungė Senovės Roma. V a. tapo vyskupijos centru. Ankstyvaisiais viduramžiais valdė ostgotai, langobardai. Nuo 1201 m. miestą valdė podesta. XIII a. tapo svarbiu prekybos ir kultūros centru. Mieste mokė Tomas Akvinietis. Nuo 1448 m. tapo Popiežiaus valstybės dalimi. 1527 m. Romą užėmus imperatoriaus Karolio V kariuomenei, popiežius Klemensas VII slėpėsi Orvjete. 1860 m. miestas buvo prijungtas prie Italijos. 

## Architektūra
Išliko etruskų šventyklos ir nekropolio liekanos. Taip pat išliko daug bažnyčių, tarp jų gotikinė Švč. Mergelės Marijos ėmimo į dangų katedra, šv. Dominyko, šv. Andrejaus, šv. Pranciškaus, šv. Bernardino bažnyčios. Mieste yra Popiežiaus, *Comunale*, *Carrajal*, *Simoncelli* rūmai, Albornozo tvirtovė. Po miestu gausu iškastų tunelių, galerijų, celių, kirtyklų. Turistams organizuojamos ekskursijos į požemius.

## Šaltiniai
Los Tekesas

**Los Tekesas** () – miestas šiaurės Venesueloje, Karakaso aglomeracijoje. Mirandos valstijos sostinė. Metalo apdirbimo, tekstilės, keramikos, maisto pramonė.

## Istorija

Los Tekesas įkurtas 1777 m. ir buvo puldinėjamas kasiko Gvaikaipuro vadovaujamų indėnų. 1927 m. miestas tapo valstijos centru (perkeltas iš Okumare del Tujaus).
Petarė

**Petarė** (), pilnas pavadinimas ***Dulse Nombre de Chesus de Petarė*** (*Dulce Nombre de Jesús de Petare*) – miestas šiaurės Venesueloje, Mirandos valstijoje, Karakaso aglomeracijoje; vienas didžiausių šalies miestų. Verčiamasi prekyba. Veikia Santa Marijos ir Metropolinis universitetai. Yra išlikusio kolonijinės architektūros paveldo.

## Istorija

Petarė įkurta 1621 m., jos vardas kildinamas iš karibų kalbos ir reiškia 'veidas į upę'. Miestas sparčiai plėtėsi, buvo svarbus prekybos, žemdirbystės centras. XX a. susiliejo su Karakasu.


Image:Petare 1.JPG|Miesto panorama
Image:IGLESIADEPETARE.jpg|Petarės bažnyčia
Image:Viviendas del barrio Petare.jpg|Lūšnynų kvartalas
Turmeras

**Turmeras** () – miestas šiaurės Venesueloje, Aragvoje, Marakajaus aglomeracijoje. Maisto, cemento pramonė. Veikia universiteto padalinys. Yra keletas parkų, miesto ligoninė.

## Istorija

Tumeras išsivystė iš 1620 m. įsteigtos Kandelarijos Mergelės parapijos.
Lengvoji atletika 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse/400 m moterys

**Moterų [[400 m bėgimas|400 m bėgimo]]** rungtis 2012 olimpinėse žaidynėse vyko Olimpiniame stadione rugpjūčio 3–5 dienomis.

Moterų 400 m bėgimo rungtis buvo sudaryta iš bėgimų raundo, pusfinalių ir finalo.

## Rekordai
Pasaulio ir olimpiniai rekordai iki žaidynių:

## Grafikas
Laikas surašytas UTC+1 laiko juostoje.

## Bėgimų raundas
**Legenda**
* **Q** – perėjo į kitą etapą pagal vietą
* **q** – perėjo į kitą etapą pagal laiką
* **WR** – pasaulio rekordas
* **OR** – olimpinis rekordas
* **WL** – metų geriausias pasaulio rezultatas
* **NR** – nacionalinis rekordas
* **PB** – asmeninis rekordas
* **SB** – geriausias sezono rezultatas
Trys greičiausios dalyvės iš kiekvieno bėgimo bėgimų raunde patenka į pusfinalius kartu su trimis greičiausiomis bėgikėmis iš viso raundo, dar nepatekusiomis į pusfinalius.

## Pusfinaliai
Į finalą patenka po dvi greičiausias dalyves iš kiekvieno pusfinalių bėgimo ir dvi greičiausios bėgikės iš visų pusfinalių bėgimų, dar nepatekusios į finalą.

## Finalas

## Nuorodos
Londono olimpiados moterų 400 m bėgimo rungties puslapis
El Tigrė

**El Tigrė** () – miestas šiaurės rytų Venesueloje, Ansoategyje, Gvanipos plynaukštėje, prie Tigrės upės. Sudaro aglomeraciją su Tigritu. Plentų mazgas. Naftos gavyba ir perdirbimas. Iš miesto nafta naftotiekiu tiekiama į Puerto la Kruso uostą prie Karibų jūros. Apylinkėse auginami žemės riešutai, soja, manijokai, vaisiai.

## Istorija

El Tigrė įkurta 1933 m., pradėjus naftos gavybą. 1939 m. tapo savivaldybės centru.

## Šaltiniai