open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Tryškys

**Tryškys** – upė Žemaitijoje, Telšių rajono rytinėje dalyje; Virvytės dešinysis intakas (Ventos baseinas).

Prasideda netoliese Tauragėnų kaimo. Iš pradžių teka daugiausia į šiaurės rytus, priartėjęs prie Tryškių – į šiaurės vakarus. Ties Tryškiais įteka į Virvytę 32,5 km nuo jos žiočių. Upelis davė vardą Tryškių miesteliui.

250 m į pietus nuo Virvytės ir Tryškio santakos yra žydų žudynių vieta ir kapas, čia 1941 m. birželio mėn. nužudyti ir užkasti 89 žmonės.

Gyvenvietės prie Tryškio: Tauragėnai, Juodeikiai, Staurylai, Stakminiai, Tryškiai.

Upėvardis *Tryškys* bandomas sieti su liet. *trykšti* „veržtis skysčiui“.

## Išnašos
Max Vasmer

**Maksas Julijus Frydrichas Fasmeris** (, , 1886 m. vasario 28 d. Sankt Peterburgas, Rusijos imperija – 1962 m. lapkričio 30 d. Vakarų Berlynas, Vakarų Vokietija) – rusų ir vokiečių kalbininkas. Nagrinėjo indoeuropiečių, finougrų ir tiurkų kalbų etimologijos klausimus, tyrė baltų, slavų, iranėnų ir finougrų istoriją.

## Biografija
Gimė Sankt Peterburgo vokiečių šeimoje, 1907 m. baigė Sankt Peterburgo universitetą. Nuo 1910 m. jame dėstė eidamas profesoriaus pareigas. Rusijos pilietinio karo metais (1917–1922) dirbo Saratovo ir Dorpato universitetuose. 1921 m. apsigyveno Leipcige, 1924 m. Leipcige įsteigė „Slavų filologijos žurnalą“ („Zeitschrift für slavische Philologie“), jo pirmajame tome išspausdintas K. Būgos darbas apie lietuvių ir slavų kalbų santykius. 1925 m. atsikėlė į Berlyną. 1938–1939 m. dėstė Niujorko Kolumbijos universitete. Būtent čia jis pradėjo rašyti savo didįjį veikalą – „Etimologinį rusų kalbos žodyną“. 1939 m. M. Fasmeris ėmė vadovauti Berlyno universiteto Slavistikos katedrai. 1941 m. išleido knygą „Slavai Graikijoje“ („Die Slaven in Griechenland“), o 1944 m. pasirodė knyga „Graikiški skoliniai serbų–kroatų kalboje“ („Die griechischen Lehnwörter im Serbo-Kroatischen“). 1947–1976 m. Stokholmo, nuo 1949 m. Vakarų Berlyno Laisvojo universiteto profesorius.

1944 m. Berlyne M. Fasmerio namai buvo subombarduoti, dauguma mokslinės medžiagos buvo sunaikinta. Vis dėlto M. Fasmeris tęsė darbą, kuris galiausiai 1950–1958 m. trimis tomais buvo išleistas Heidelbergo universiteto pastangomis – tai „Etimologinis rusų kalbos žodynas“. Šiame žodyne minima apie 3000 lietuvių, apie 2000 latvių, apie 500 prūsų kalbos žodžių. M. Fasmeris yra paskelbęs straipsnių lietuvių kalbos istorijos klausimais. Mokslininkas mirė 1962 m. lapkričio 30 d. Vakarų Berlyne.

M. Fasmerio žodyno vertimas į rusų kalbą – su plačiais O. Trubačiovo komentarais – buvo išleistas 1964–1973 m. 2015 m. šis žodynas vis dar buvo autoritetingiausias slavų etimologijos šaltinis. Rusiškoji versija prieinama S. Starostino *Babelio bokšto* svetainėje.

Dar vienas monumentalus darbas, sudarytas vadovaujant M. Fasmeriui, – daugiatomis „Rusijos vandenvardžių žodynas“. M. Fasmeris buvo pradėjęs dar platesnį sumanymą, kuris buvo baigtas po jo mirties: tai didelio (11 tomų) geografinio žinyno leidyba, į šį žinyną įtraukti iš esmės visi Rusijos vietovardžiai, randami tiek ikirevoliuciniuose, tiek ir sovietiniuose šaltiniuose.

## Išnašos

## Bibliografija
* M. Fasmerio bibliografija

## Nuorodos
* Rusų kalbos žodynai S. Starostino Babelio bokšto svetainėje
Korol i Šut

**Korol i Šut** (, ) – Rusijos roko muzikos grupė, kurios ištakos siekia 1988 m. grupės lyderio ir kompozitoriaus Michailo Goršeniovo. Iš pradžių buvo vadinama „Kontora“.

Įkvėpimo semiasi iš įvairių pasakų ir legendų.

## Istorija
1988 m. tuometiniame Leningrade trims bendraklasiams – Michailui Goršeniovui, Aleksandrui Šigolevui ir Aleksandrui Balunovui – kilo mintis sukurti grupę. Iš pradžių projektas vadinosi „Kontora“.

1996 m. išleido savo pirmąjį albumą – „Камнем по голове“, o po vienerių metų – antrąjį albumą „Король и Шут“.

2004 m. grupę paliko Marija Nefiodova. 2013 m. birželio 19 d. nuo širdies nepakankamumo mirė grupės lyderis Michailas Goršeniovas. Po šio įvykio muzikantai pranešė ketinantys atlikėjo atminimui surengti paskutinius koncertus ir nutraukti grupės veiklą; paskui likę nariai susibūrė į grupę „Severnij Flot“.

## Nariai
* Michailas Goršeniovas – vokalas (1998–2013)
* Andrejus Kniazevas – vokalas (1989–1993, 1995–2011)
* Aleksandras Balunovas – gitara (1988–1996), vokalas (1993–1995), bosinė gitara, pritariamasis vokalas (1996–2006)
* Aleksandras Šigolevas – mušamieji instumentai (1988–1992, 1995–2013)
* Jakobas Cirkunovas – pritariamasis vokalas, solo gitara (1996–2013)
* Pavelas Sažinovas – klavišiniai instrumentai (1998, 2007–2013)
* Aleksandras Leontjevas – vokalas, ritmo gitara, back vokalas (2001–2006, 2011–2013)
* Marija Nefiodova – smuikas (1998–2004)
* Dmitrijus Riško – smuikas, pritariamasis volakas (2006–2011)
* Aleksejus Goršeniovas – mušamieji instrumentai (1992–1994)
* Sergejus Zacharovas – bosinė gitara (2006–2013)

## Diskografija
* 1996: Камнем по голове
* 1997: Король и Шут
* 1999: Акустический альбом
* 1999: Ели мясо мужики (live)
* 2000: Герои и злодеи 
* 2001: Собрание
* 2001: Как в старой сказке
* 2002: Жаль, нет ружья! 
* 2003: Мёртвый анархист (DVD)
* 2004: Бунт на корабле 
* 2006: Продавец кошмаров 
* 2007: Страшные Сказки 
* 2008: Тень Клоуна
* 2010: Театр демона
* 2011: TODD. Акт 1. Праздник крови
* 2012: TODD. Акт 2. На краю
* 2018: Концерт в Олимпийском

## Išnašos

## Šaltiniai
* Балунов А. В. Король и Шут. Между Купчино и Ржевкой.... — М.: «АСТ», 2016. — 384 с. — (Легенды русского рока). — 7000 экз. — ISBN 978-5-17-089136-8.

## Nuorodos
* Korol i Šut
Shannon Aviza

**Šenon Aviza** (*Shannon Aviza* g. 1998 m. spalio d.) – amerikiečių futbolininkė, centro gynėja.
Atstovavo Šiaulių „Gintros“ klubui.

## Karjera
Kilusi iš nedidelio miestelio Norfolko grafystėje, Masačiusetse. Įspūdingai žaidė Medway vidurinėje mokykloje, pelnydama 54 įvarčius ir atlikdama 50 rezultatyvių perdavimų. Buvo ekipos kapitonė, o jos atstovajama Mustangs komanda pateko į Masačusetso 3 diviziono valstijos finalą 2015, o 2016 m. laimėjo Tri Valley lygos, 3 diviziono Pietų skyriaus ir Rytų Masačusetso diviziono čempionatus. 

Klubiniame lygmenyje Aviza žaidė Boston Breakers ekipoje, kuri dalyvavo NPL nacionaliniuose čempionatuose ir pateko į Nacionalinės taurės finalą 2015 ir 2016 metais.

### 2017–2020 m. studijos Sirakūzų Universitete
Studijavo Sirakūzų Universitete. Ketverius metus atstovavo universitetui, buvo ekipos lyderė, kuri visas rungtynes pradėjo startinėje sudėtyje, buvo ekipos kapitonė.

### New England FC
Baigusi studijas prisijungė prie NEFC (New England Football Club) akademijos ekipos.

### [[FC Gintra]]
2022 m. persikėlė rungtyniauti į Lietuvą. Atstovavo „Gintros“ klubui.

2022 m. kovo 11 d. LMFA taurės turnyro finalo rungtynėse pasižymėjo pelnydama įvartį ir svariai prisidėjo prie „Gintros“ klubo pergalės.

2022 m. kovo 27 d. debiutavo A lygos rungtynėse prieš FC Hegelmann. Šiaulietės šiose rungtynės rezultatu 2:1 palaužė varžoves.

2022 m. gegužės 8 d. pasižymėjo įvarčiu prieš FK Vilnius.

## Statistika
; A lygos statistika

Spalvų reikšmės:
:  Ekipa žaidė A lygoje;

## Pasiekimai
;**[[FC Gintra]]**
* **Lietuvos čempionė**: 2022 m.
* **LMFA Žiemos taurės turnyro nugalėtoja**: 2022 m.

## Įvertinimai
* 2016 m. pelnė 3 diviziono Rytų Masačusetso metų žaidėjos apdovanojimą.

## Asmeninė informacija
* Sirakūzų universitete ir Martin J. Whitman vadybos mokykloje įgijo informacijos valdymo ir technologijų bei rinkodaros valdymo specialybę.
* Tėvai: Džonas Aviza () ir Ailinas Aviza (). 
* Du broliai ir viena sesuo.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* lietuvosfutbolas.lt (Gintra 2022 m. sezone)
* UEFA (Apie žaidėją)
Barsukynė (Krakės)

**Barsukynė** – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Krakių, prie Dotnuvos–Krakių miškų.

## Istorija

XX a. tarpukariu minima kaip viensėdis. Kaimas buvo panaikintas XX a. 7-ajame dešimtmetyje, bet 2020 m. spalio 14 d. atkurtas Jaugilkos kaimo teritorijoje.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Švenčionių apskritis (1918–1950)

**Švenčionių apskritis** () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės Lietuvos šiaurės rytuose ir gretimose Baltarusijos teritorijose, egzistavęs 1918–1950 m. Centras – Švenčionys. Per savo egzistavimą apskritis keletą kartų keitė priklausomybę.

## Istorija

Iki 1915 m. šioje teritorijoje egzistavo to paties pavadinimo apskritis, priklausiusi Rusijos imperijos Vilniaus gubernijai. 1915–1918 m. per apskritį ėjo fronto linija, ir ji buvo panaikinta.

Apskritis atkurta 1918 m. pabaigoje, į ją įėjo vokiečių sukurta Pabradės apskritis ir Pabradė. 1919–1939 m. priklausė Lenkijos okupuotam Vilniaus kraštui (1922–1925 m. Vilniaus administracinei apygardai, 1925–1939 m. Vilniaus vaivadijai). 1925 m. iš Breslaujos apskrities perduotas Dūkšto valsčius. 

1939 m. spalį vakarinė apskrities dalis (centras – Švenčionėliai) atiteko Lietuvai, o rytinė (centras – Švenčionys) – Baltarusijai, kuri rytinės dalies lietuviškus valsčius (su Švenčionimis) 1940 m. lapkritį perdavė Lietuvai. 1941 m. sausio 15 d. apskritis atkurta Lietuvos TSR sudėtyje – jai priskirtos teritorijos iš Gudijos TSR Švenčionių rajono, Adutiškio rajono, Vydžių rajono ir Svyrių rajono. 1941 m. vokiečių okupacinė valdžia prie Švenčionių apskrities prijungė Švenčionėlių apskritį ir Baltarusijos Vidžių valsčių.

1941–1944 m. Švenčionių apskritis įėjo į Ostlando Lietuvos generalinės srities Vilniaus krašto apygardą. 1950 m. birželio 20 d. apskritis pertvarkyta į Švenčionių rajoną (32 apylinkės), dalis teritorijos atiteko Dūkšto rajonui (1 apylinkė), Ignalinos rajonui (44 apylinkės), Pabradės rajonui (20 apylinkių) ir Švenčionėlių rajonui (21 apylinkė).

|-
| 1942 m. || || 107 900 || ||
|-
| 1943 m. || 3236 || || 11 valsčių: Adutiškio valsčius, Daugėliškio valsčius, Ignalinos valsčius, Joniškio valsčius, Kaltanėnų valsčius, Mielagėnų valsčius, Pabradės valsčius, Saldutiškio valsčius, Švenčionėlių valsčius, Švenčionių valsčius, Tverečiaus valsčius ||
|-
| 1949-01-01  || 2859 || || 13 valsčių (119 apylinkių)  ||
* 3 miestai: Pabradė, Švenčionėliai, Švenčionys
* 7 miesteliai
|-
| 1950-01-19 || || || 118 apylinkių  ||
|}

## Valsčiai

XX a. tarpukariu apskričiai įvairiu metu priklausė 27 valsčiai:

## Literatūra
* 
* 
* 

## Šaltiniai
Dirko Hartogo sala

**Dirko Hartogo sala** () – Australijai priklausanti sala, esanti Indijos vandenyne, prie Australijos vakarinių krantų, Ryklių įlankos vakaruose. Pietuose siauru sąsiauriu atskirta nuo žemyno, šiaurėje užsibaigia Įrašo kyšuliu (*Cape Inscription*). Didžiausia ir labiausiai į vakarus nutolusi Vakarų Australijos sala. Plotas 620 km², ilgis apie 80 km, plotis 3–15 km. Salą daugiausia sudaro krūmais apaugusios kopos, vakarinis krantas vietomis status. Negyvenama, lankoma turistų.

Saloje įkurtas Dirko Hartogo Salos nacionalinis parkas, rytinė pakrantė priklauso Ryklių Įlankos jūrų parkui; visa sala kartu su Ryklių įlanka ir kitomis įlankos salomis bei pusiasaliais įtraukta į Pasaulio paveldo sąrašą.

## Istorija
Salą pakeliui į Bataviją 1616 m. spalio 25 d. atrado ir joje išsilaipino olandų keliautojo Dirko Hartogo (*Dirk Hartog*) vadovaujama ekspedicija. Prieš išvykdamas D. Hartogas paliko saloje metalinę plokštę su pagrindinių ekspedicijos narių vardais ir data. 1697 m. saloje apsilankęs kitas olandų keliautojas Vilemas de Vlaminkas (*Willem de Vlamingh*) plokštę rado ir pakeitė kita, pakartojęs buvusį užrašą ir pridėjęs savo. Originalią plokštę išsivežė į Bataviją; šiuo metu ji saugoma Amsterdamo valstybiniame muziejuje. V. de Vlaminko palikta plokštė saugoma Vakarų Australijos jūrų muziejuje Frimantle.

1699 m. saloje lankėsi Viljamas Dampiras, 1772, 1801 ir 1818 m. – prancūzų ekspedicijos, 1822 ir 1858 m. – vėl anglų. Nuo 1869 m. sala išnuomota privatiems asmenims, įkurtas avių ūkis. 1908 m. Įrašo kyšulyje pastatytas švyturys. XX a. viduryje didesnė salos dalis grįžo valstybės nuosavybėn, 2009 m. įsteigtas nacionalinis parkas. Iki 2018 m. išvežtos avys, išnaikintos ožkos ir sulaukėjusios katės, pradėtas vykdyti „Sugrįžimo į 1616 m.” (*Return to 1616*) projektas, kuriuo siekiama reintrodukuoti 11 anksčiau saloje gyvenusių vietinių gyvūnų rūšių.

## Šaltiniai
Ipilja-ipilja

***Ipilja-ipilja*** arba ***ipilya*** – milžiniškas driežas Australijos aborigenų mitologijoje. Laikomas lietaus ir griaustinio kūrėju.

Įsivaizduojama, kad *ipilja-ipilja* gyvena drauge su šeima (visi jie milžiniški driežai) Numarikos pelkėje, esančioje Grut Ailando saloje, ties Angoroko upės žiotimis. Pelkė laikoma šventa, tikima, kad tas, kuris atsigers jos vandens, mirs. Dėl to *ipilja-ipilja* labai bijomasi. *Ipilja-ipilja* žmona vadinama *guruina*, jie susilaukę vaiko.

Visi driežai esą „labai spalvingi“, o paties *ipilja-ipilja* ilgis siekiąs 100 pėdų, jis su ilgais plaukais ir ūsais. Prasidėjus liūčių laikotarpiui, *ipilja-ipilja* pelkės pakraštyje ėda žoles, išgeria didelį kiekį pelkės vandens. Tuomet jų mišinį išspjauna į dangų: vanduo virsta debesimis, o žolės sujungia debesis. *Ipilja-ipilja*, tuo patenkintas, suriaumoja, taip atsiranda griaustiniai. Liūčių laikotarpiui pasibaigus, *ipilja-ipilja* pasitraukia į pelkę. Čia jis ilsisi iki kito liūčių laikotarpio, tik nubaudžia įsibrovėlius.

Panašių pasakojimų aptinkama Melvilio ir Batersto salose, kur pasakoma, jog spalvingi driežai, vadinami *maratji*, sergsti vandens duobes. Sutrikdyti *maratji* susierzina ir sukelia potvynius bei perkūnijas. Pasakojimai apie *ipilja-ipilja* ir *maratji* primena žemyninės Australijos aborigenų Vaivorykštės žaltį (Grut Ailando ir Melvilio salose ši dievybė nėra sutinkama). Manoma, kad *ipilja-ipilja* yra vietinis Vaivorykštės žalčio pakaitalas.

Šoniplauka *Guernea ipilya*, atrasta Didžiajame barjeriniame rife, pavadinta pagal *ipilja-ipilja*.

## Išnašos

## Šaltiniai
*
*
*
*
Athena Kuehn

**Atina Kjūin** arba **Atėnė Kuėn** Athena Kühn (*Athina Kuehn*; g. 1999 m. liepos 27 d.) – amerikiečių futbolininkė, centro saugė šiuo metu žaidžianti Ispanijos Huelvos „Sporting“ komandoje. Žaidėja gimė ir užaugo JAV, tačiau jos seneliai vokiečiai. Mergina turi JAV ir Vokietijos pilietybes.

## Karjera
Kilusi iš Las Vegaso. Studijavo Minesotos universitete. Po studijų rungtyniavo Kolorado „Pride“ ekipoje.

### [[FC Gintra]]
2022 m. persikėlė rungtyniauti į Lietuvą. Atstovavo „Gintros“ klubui.

2022 m. kovo 27 d. debiutavo A lygos rungtynėse prieš FC Hegelmann. Šiaulietės šiose rungtynės rezultatu 2:1 palaužė varžoves.

## Statistika
; A lygos statistika

Spalvų reikšmės:
:  Ekipa žaidė A lygoje;

## Pasiekimai
;**[[FC Gintra]]**
* **Lietuvos čempionė**:
: (būsimas įvykis)
* **LMFA Žiemos taurės turnyro nugalėtoja**: 2022 m.

; asmeniniai
: Geriausia FC Gintra žaidėja Žiemos taurės turnyro finale (2022 m. kovo 11]d.)

## Įvertinimai
* Ne kartą įvertinta kaip geriausia rungtynių, lygos žaidėja.

## Asmeninė informacija
* Tėvai: Shay Kuehn ir Bernhard Kuehn
* Turi jaunesnę seserį (Lola Kuehn).

## Šaltiniai

## Nuorodos
* gintra.lt (Apie žaidėją)
* lietuvosfutbolas.lt (Gintra 2022 m. sezone)
* lietuvosfutbolas.lt (Apie žaidėją)
Samuel Odeoyibo

**Samuelis Odeojibas** (*Samuel Oritseweyimi Odeoyibo*; g. 1993 m. rugsėjo 28 d.) – Nigerijos futbolininkas, gynėjas. 

Žaidė Lietuvoje ir atstovavo Kauno rajono „Hegelmann“ futbolo klubui.

## Karjera
2013 m. Odeojibas atvyko į Baltarusiją. Treniravosi Pirmosios lygos klube „Smolevichi-STI“, tačiau dėl problemų su dokumentais negalėjo pasirašyti sutarties. 

Jis keletą metų praleido žaisdamas mėgėjišku lygmeniu, kol 2016 m. galėjo pasirašyti oficialią sutartį su FK Krumkačy.

### FK Krumkačy
2016 m. atstovavo FK Krumkačy, tačiau į pagrindinė sudėtį retai patekdavo. Aukščiausioje lygoje sužaidė vos dvejas rungtynes.

### FK Naftan Novopolock
2017 m. antroje pusėje persikėlė į Naftan.

### FK Granit Mikaševiči
2018 m. žaidė FK Granit Mikaševiči.

### FK Belšina
2019 ir 2020 m. atstovavo FK Belšina Babrujsk.

### FK Tarpeda-BelAZ
2021 m. priklausė FK Tarpeda-BelAZ.

### FC Hegelmann
2022 m. atstovavo FC Hegelmann klubui.

2022 m. kovo 5 d. debiutavo naujoje komandoje A lygos rungtynėse prieš FK Kauno Žalgiris.

2022 m. rugpjūčio 12 d. pelnė įvartį A lygos rungtynėse prieš „Džiugo“ klubą.

2023 m. kovo 31 d. pasižymėjo įvarčiu A lygos rungtynėse prieš „Bangos“ klubą.

2024 m. vasario 5 d. oficialiai pranešta, kad futbolininkas lieka klube.

2024 m. liepos 2 d. Hegelmann klubas išplatino pranešimą apie tai, kad futbolininkas parduotas kitam klubui.

### Jelimaj FK
Nuo 2024 m. priklausė Jelimaj FK (Kazachstanas). 2024 m. liepos 13 d. debiutavo Premjer lygos rungtynėse prieš Kajsar FK. varžovai nugalėjo rezultatu 2-1.

2024 m. rugpjūčio 31 d. pelnė pirmąjį savo įvartį Premjer lygos rungtynėse prieš Aktôbe. Namuose žaidę varžovai pirmavo (1-0), o Samuel Odeoyibo išlygino rezultatą (1-1). „Jelimajaus“ futbolininkai nugalėjo išvykoje rezultatu 3-1. 2024 m. sezone Premjer lygoje sužaidė dvylika rungtynių ir pelnė vieną įvartį.

## Statistika
; A lygos statistika

Spalvų reikšmės: 
: rungtyniavo A lygoje;

## Pasiekimai
; Asmeniniai įvertinimai
* 2023 m. liepos mėn. geriausias mėnesio žaidėjas.

## Išnašos

## Nuorodos
* alyga.lt svetainė
* lietuvosfutbolas.lt
* SOCCERWAY
* footballfacts.ru
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
Silezijos kunigaikštystė

**Silezijos kunigaikštystė** (, ) – viduramžių kunigaikštystė istoriniame Silezijos regione Lenkijoje. Netrukus po to, kai 1138 m. ji buvo suformuota Piastų dinastijos laikais, ji suskilo į įvairias Silezijos kunigaikštystes. 1327 m. likusi Vroclavo kunigaikštystė ir dauguma kitų Silezijos Piastų valdytų kunigaikštysčių atiteko Bohemijos karalystei kaip Silezijos kunigaikštystės. Šis įsigijimas buvo baigtas, kai Lenkijos karalius Kazimieras III Didysis 1335 m. Trenčyno sutartimi atsisakė savo teisių į Sileziją.

## Išnašos
Skanstes SK

**Sporto klubo „Skanste“ futbolo ekipa** – Latvijos futbolo klubas iš Rygos. Klubas turi ne tik futbolo ekipa, dominasi ir kitų rūšių sportine veikla.

## Istorija
Klubas įkurtas Rygoje. 2021 m. rungtyniavo Antroje lygoje. Dėl pandemijos grėsmių visos žemesniųjų lygų pirmenybės buvo sustabdytos. Tuo metu ekipa buvo pirmoje vietoje.

2022 m. klubas siekė licencijuotis ir žaisti Pirmoje lygoje. Užėmė septintą vietą Pirmoje lygoje.

## Pasiekimai
; Antra lyga (D3)
* Nugalėtojai: 2021 m.
* Šaltiniai: RSSSF duomenų bazė.

## Sezonai

|}
* Šaltiniai: RSSSF duomenų bazė.

## Spalvinė gama
Tradicinė klubo apranga – pilki marškinėliai, juodi šortai ir juodos kojinės.

; Aprangos gamintojai.
* 2021 m. žaidė Nike firmos apranga.

## Išnašos

## Nuorodos
* [ Oficiali klubo svetainė]
* instagram paskyra
* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
* lff.lt (apie klubą)
* RSSSF (Čempionai ir sezonai)
* RSSSf (Taurių laimėtojai)
Rubeniai

**Rubeniai** () – gyvenvietė Latvijos pietryčiuose, esanti Jekabpilio savivaldybės Rubenės valsčiuje, istoriniame Sėlos (Sėlijos) regione. Valsčiaus centras. Iki 2009 m. liepos 1 d. priklausė Jekabpilio rajonui. Kaimas yra prie P72 regioninio kelio. 2016 m. gyvenvietėje gyveno 198 žmonės.

## Istorija
Gyvenvietė atsirado aplinkui buvusią Rubenių dvaro () teritoriją.

1893 m. kaime pastatyta katalikų bažnyčia.

Sovietmečiu gyvenvietė priklausė Jekabpilio rajonui, buvo apylinkės centras. Kaimas tuo metu buvo J. Rainio kolūkio centrine gyvenviete.

1969 m. kaimo teritorijoje buvo pastatytas skulptoriaus Karlo Baumanio paminklas Latvijos poetui Janiui Rainiui.

## Traukos centrai
Kaime yra dvi parduotuvės, kavinė, Rubenių pradinė mokykla, vaikų ikimokyklinio ugdymo įstaiga, kultūros namai, biblioteka, medicinos praktika, vaistinė, paštas, katalikų bažnyčia ir Rubenių parapijos administracijos pastatas.

## Išnašos

## Nuorodos
* Latvijos vietovardžiai
Rubenė

**Rubenė** () – gyvenvietė Latvijos šiaurės rytuose, Valmieros savivaldybėje, Kuocėnų valsčiuje. Įsikūrusi prie A3 magistralinio kelio (E264). Veikia devynmetė mokykla, vaikų darželis, pašto skyrius, stūkso Rubenės akmuo – saugomas gamtos paminklas.

## Istorija

Dabartinė gyvenvietė susikūrė po Antrojo pasaulinio karo; sovietmečiu buvo Kuocėnų apylinkės ir „Kuopsuolio” kolūkio centras. 

Rubenėje XIII a. pastatyta viena pirmųjų bažnyčių Latvijos teritorijoje, manoma, kad pirmuoju kunigu nuo 1208 m. iki savo mirties joje tarnavo Henrikas Latvis. Iš pradžių buvusi medinė, 1739 m. perstatyta mūrinė. 2000 m. restauruojant bažnyčios grindis rastas senovinis kapas. Atsirado manančių, kad tai galėtų būti Henriko Latvio palaidojimo vieta.

Iki 2009 m. buvo Valmieros rajono, 2009–2021 m. – Kuocėnų savivaldybės sudėtyje.

## Demografija
2006 m. Rubenėje būta 452 gyventojų, 2015 m. – 414 gyventojų, 2021 m. – 412 gyventojų.

## Išnašos
Zarasų apskritis (1919–1950)

**Zarasų apskritis** (iki 1927–1929 m. ***Ežerėnų apskritis***) – buvęs Lietuvos administracinis-teritorinis vienetas, buvęs šiaurės rytuose (dabartinis Zarasų rajonas ir aplinkinės teritorijos). Centras – Zarasai.

## Istorija

Iki 1915 m. šioje teritorijoje egzistavo Rusijos imperijos Novoaleksandrovsko apskritis. I pasaulinio karo metais kraštą okupavus vokiečiams, čia suformuota Saldutiškio apskritis. Lietuvai paskelbus nepriklausomybę, 1919 m. pradžioje jos vietoje suformuota Ežerėnų apskritis. Kitais metais jos rytinę dalį (Kazokinės, Dūkšto apylinkės) okupavo Lenkija. Šios teritorijos buvo įtrauktos į Breslaujos apskritį.

Lietuviškoji Ežerėnų apskritis 1927 ar 1929 m. pervardinta Zarasų apskritimi. Prasidėjus II pasauliniam karui, 1941–1944 m. įėjo į Trečiojo Reicho Ostlando Lietuvos generalinės srities Panevėžio krašto apygardą. Po karo apskritis buvo išlaikyta LTSR sudėtyje.

1950 m. birželio 20 d. Zarasų apskritis pertvarkyta į Zarasų rajoną (24 apylinkės), dalis teritorijos perduota Dūkšto rajonui (24 apylinkės), Dusetų rajonui (16 apylinkių) ir Obelių rajonui (6 apylinkės).

|-
| 1923-09  || 1314 || 42 657 || 8 valsčiai: Antalieptės valsčius, Antazavės valsčius, Degučių valsčius, Dusetų valsčius, Imbrado valsčius, Paupinės valsčius, Salako valsčius, Smalvų valsčius, 1 miestas: Zarasai || 995 gyvenvietės: 1 miestas (Zarasai), 5 miesteliai, 403 kaimai, 3 bažnytkaimiai, 57 dvarai ir palivarkai, 526 vienkiemiai
|-
| 1932 m. || 1176 || 48 959 || 8 valsčiai ir 53 seniūnijos  || 1 miestas: Zarasai
|-
| 1939 m. || 1831 || 64 410 || || 1 miestas: Zarasai
|-
| 1940 m. || || || 8 valsčiai: Antalieptės valsčius, Antazavės valsčius, Degučių valsčius, Dūkšto valsčius, Dusetų valsčius, Imbrado valsčius, Salako valsčius, Smalvų valsčius || 1 miestas
|-
| 1942 m. || || 61 100 || ||
|-
| 1949-01-01  || 1950 || || 9 valsčiai ir 71 apylinkė  || 1 miestas
|-
| 1950-01-19 || || || 70 apylinkių  ||
|}

## Valsčiai

Apskrities valsčiai 1920–1950 m.:

## Apskrities viršininkai
* Antanas Nevodničėnas – nuo 1919 m. rugsėjo 5 d. iki 1921 m. liepos 11 d.
* Eustachas Šlepavičius – nuo 1921 09 01 iki 1923 07 05
* Ignas Urbaitis – nuo 1923 11 20 iki 1925 08 11
* Juozas Dijokas – nuo 1925 08 11 iki 1926 08 03
* Antanas Grigiškis – nuo 1926 08 15 iki 1926 10 21
* Kazys Svilas – nuo 1926 10 21 iki 1928 05 20
* Juozas Merkys – nuo 1928 11 20 iki 1930 07 15
* Jonas Raščius – nuo 1930 07 15 iki 1933 06 01
* Vincas Vitkus – nuo 1933 06 01 iki 1934 08 30
* Jonas Šlepetys – nuo 1934 09 01 iki 1938 12 30
* Antanas Staškevičius – nuo 1939 01 01 iki 1940 06 26
* Pranas Kriščionaitis – nuo 1940 06 20 iki ?
* Lionginas Grumbinas 1941–1943
* Jonas Steponavičius 1943–1944

## Literatūra
* 
* 
* 

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Pranas Gipiškis. Zarasų kraštas. Zarasai 1936.
* Žurnalas „Policija“, 1925–1940 m.
* Vytautas Indrašius. Zarasų apskrities viršininkai 1919–1940 m. // Zarasai laiko vilnyse, 2006, Utenos Indra, psl. 111–114.
* STEPONAVIČIUS Jonas (1880–1947), Lietuvos Respublikos Seimo narys | lrs.lt
Viktoras Veskovo

**Viktoras Veskovo** (Victor Vescovo; g. 1966 m. vasario 10 d.) – JAV verslininkas, investuotojas, keliautojas. V. Veskovo yra privataus kapitalo įmonės *Insight Equity Holdings* kūrėjas ir vadovas. Jis geriausiai žinomas dėl savo ekstremalių kelionių įvairiose Žemės aukštikalnėse ir gilumose.

## Penkių lovių ekspedicija
2018 m. V. Veskovo inicijavo *Penkių lovių ekspediciją* (*Five Deeps Expedition*). Jos metu iki 2019 m. pabaigos Viktoras turėjo pasiekti penkias giliausias Žemės vietas kiekviename vandenynų bei atlikti šių įdubų detalius matavimus.

V. Veskovo šiom ekspedicijom sukūrė povandeninį laivą *DSV Limiting Factor*. 2018 m. gruodį jis tapo pirmuoju žmogumi pasiekusiu giliausią Atlanto vandenyno vietą Puerto Riko lovyje, 8376 m gylyje.

2019 m. vasario 4 d. amerikietis tapo pirmuoju žmogumi pasiekusiu giliausią Pietų vandenyno vietą – Pietų sandvičo lovį (8202 m gylyje). 

2019 m. balandžio 16 d. V. Veskovo pasiekė Sundos lovį Indijos vandenyne.

Praėjus vos 12 dienų amerikietis panėrė į giliausią vietą Žemėje – Čalendžerio gelmę. Pirmo nusileidimo metu jis pasiekė rekordinį 10928 m gylį. Gegužės 1 d. Viktoras atliko antrą nėrimą ir tapo pirmuoju žmogumi, pasiekusiu Čalendžerio gelmę daugiau nei kartą.

2019 m. birželio 10 d. V. Veskovo tęsė savo ekspedicijas ir pasiekė giliausią Ramiojo vandenyno vietą Tongos įdubą 10823 m gylyje. Atlikę išmatavimus jo komanda patvirtino, kad ši vieta yra antra giliausia visoje Žemėje.

Paskutinė ekspedicijos kelionė įvyko 2019 m. rugpjūčio 24 d., kai Viktoras panėrė į giliausią Arkties vandenyno vietą Molojaus lovį 5550 m gylyje. Jis tapo pirmuoju žmogumi pasiekusiu šią vietą.

## Pasaulio rekordai
2019 m. Viktorą į Gineso rekordų knygą įrašė kaip didžiausią vertikalų atstumą (neskaitant skrydžio į kosmosą) atlikusį žmogų – Viktoras prieš tai buvo pasiekęs visas 7 žemynų aukštikalnes, aplankęs Šiaurės bei Pietų ašigalius bei panėręs į giliausią vietą Žemėje, tokiu būdu vertikaliai įveikęs 19772 m atstumą.  

Taip pat Viktoras tapo pirmuoju žmogumi pasiekusiu giliausias visų vandenynų vietas. Jis taip pat tapo pirmuoju, pasiekusiu Čalendžerio gelmę daugiau nei kartą (iš viso jis pasiekė šią vietą mažiausiai 12 kartų).

## Išnašos
Dysnos apskritis (1919–1940)

**Dysnos apskritis** (, ) – Lenkijos Respublikos administracinis-teritorinis vienetas XX a. tarpukariu. Centras – Glubokas.

## Istorija

Pasibaigus I pasauliniam karui, Lenkija įsiveržė į vakarinę Baltarusijos dalį. Iš buvusios rusiškos Dysnos apskrities dalies buvo suformuota Lenkijos Dysnos apskritis su centru Gluboko mieste. 1919 m. lapkričio 6 d. priskirta Vilniaus apygardai. Vėliau priskirta Naugarduko vaivadijai.

Panaikinus gretą esančią Vidurinę Lietuvą, 1926 m. sausio 1 d. priskirta Vilniaus vaivadijai. Tuo pačiu gretimai Breslaujos apskričiai perduoti 8 valsčiai. Gyvavo iki 1939 m., kuomet tą Lenkijos dalį okupavo TSRS. Apskritis buvo panaikinta ir prijungta prie Baltarusijos TSR.

## Administracinis suskirstymas

Apskrityje skirtingu metu buvo 27 valsčiai:

## Šaltiniai
SK Spēks

**Sporto klubo „Speks“ futbolo ekipa** – Latvijos futbolo klubas iš Rygos. Klubas turi futbolo, florbolo, tinklinio komandas, o taip pat užsiima BMX sportu.

## Istorija
Klubas įkurtas 2006 m. 

2021 m. rungtyniavo Antroje lygoje. Dėl pandemijos grėsmių visos žemesniųjų lygų pirmenybės buvo sustabdytos. Tuo metu ekipa buvo antroje vietoje.

2022 m. klubas siekė licencijuotis ir žaisti Pirmoje lygoje. Buvo suteikta Pirmos lygos licencija, bet klubas nepanoro žaisti joje.

## Pasiekimai
; Antra lyga (D3)
* Antrieji: 2021 m. 
* Šaltiniai: RSSSF duomenų bazė.

## Spalvinė gama
* Namie žaidžia geltona juoda apranga. 
* Svečiuose gali žaisti juoda apranga.

## Išnašos

## Nuorodos
* Twitter paskyra
* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* lff.lt (apie klubą)
* RSSSF (Čempionai ir sezonai)
* RSSSf (Taurių laimėtojai)
Vakarų Timoras

**Vakarų Timoras** () – teritorija, apimanti vakarinę Timoro salos dalį, išskyrus Okusio-Ambeno rajoną (Rytų Timoro eksklavas). Administraciniu požiūriu Vakarų Timoras yra Rytų Nusa Tengaros provincijos dalis priklausanti Indonezijai. Sostinė ir pagrindinis jos uostas – Kupangas.

Kolonijiniu laikotarpiu vietovė buvo pavadinta *Nyderlandų Timoru* ir Indonezijos nacionalinės revoliucijos metu (1945–1949 m.) buvo olandų lojalistų centras. 1949–1975 m. vadintas *Indonezijos Timoru*.

Bendras Vakarų Timoro plotas yra 15 850 km². Aukščiausios viršūnės yra Mutis (2 417 m) ir Lakaano (~1 600 m) kalnai.

Pagrindinės vartojamos kalbos Vakarų Timore – davanų, marajų ir Tetun, taip pat kelios kitos kalbos, tokios kaip kemakų, bunakų' ir helongų, taip pat vartojamos Rytų Timore. Kitos trys fabronų atšakos kalbos, vartojamos tik vietinėje australoneziečių kalbų grupėje – ndajų, ročių ir sabų.

Dėl užsitęsusio Rytų Timoro konflikto Vakarų Timoras 1998–2002 m. buvo tapęs pabėgėlių prieglobsčio vieta.

Gyventojų skaičiumi didžiausi miestai:
* Kupangas – daugiau nei 400 000 gyventojų
* Atambua – daugiau nei 86 000 gyventojų
* Kefamenanu – daugiau nei 40 000 gyventojų
* Soė – daugiau nei 40 000 gyventojų. 

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Vakarų Timoro apžvalga
Norra begravningsplatsen

**Norra begravningsplatsen** () – kapinės Švedijos Stokholmo apskrities Solnos savivaldybėje, įeina į Stokholmo aglomeraciją. Katalikų ir judėjų kapavietėms paskirti atskiri sklypai. 

## Aprašymas
Ilgą laiką ši teritorija priklausė karališkajam dvarui Karlberge. Oficialiai kapinės atidarytos 1827 m. birželio 9 d.; jos yra vienintelės šalyje, kurias administruoja ne Švedijos evangelikų liuteronų bažnyčia, o Stokholmo miesto taryba. Per savo gyvavimo istoriją kelis kartus plėtėsi, ypač dideli plotai buvo prijungti 1860–1880 m.

Prie projektavimo prisidėjo keletas žinomų architektų: seniausiąją dalį tvarkęs Karlas Gustavas Blom–Karlssonas (), taip pat Gunaras Asplundas (), Sigurdas Leverencas () ir Larsas Israelis Valmanas ().

Sklypas katalikiškiems palaidojimams paskirtas 1847 m. (tuo metu prie Portugalijos krantų nuskendo švedų laivas ir abiejų šalių vyriausybės sutarė, kad Portugalijoje bus įsteigtos naujos kapinės 200 švedų jūreiviams evangelikams, o Švedijoje – katalikams).

## Kapavietės

Šiaurinėse kapinėse palaidoti Švedijai ir pasauliui daug nusipelniusių žmonių:

Nuolatinį prieglobstį čia rado ir keletas išeivių iš Lietuvos: 1863 m. sukilėlis trakietis Juzefas Alfonsas Haidukevičius () su žmona, per 1863 m. sukilimą laivu ginklų tiekimą į Palangą organizavęs kaunietis Juozapas Blažiejus Demontovičius (), iš Kauklių kilęs antikvaras ir mecenatas Henrikas Bukauskis, Lentvario dvaro valdytojas grafas Eugenijus Stanislovas Marija Tiškevičius bei kt.

## Šaltiniai

* Norra begravningsplatsen // www.kyf.stockholm.se  
* Kapaviečių paieška // stockholm.se
Lydos apskritis (1566–1795)

**Lydos apskritis** (arba ***Lydos pavietas***, ) – LDK administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje Baltarusijos ir Lietuvos teritorijoje, į pietus nuo Vilniaus. Centras – Lyda. Apskritis apėmė dabartinės Baltarusijos teritorijas, kur šiuo metu yra Lydos, Varanavo ir Ščiutino rajonai. Taip pat apėmė Lietuvos pietinį pakraštį su Eišiškių seniūnija. Baltarusijoje jos apimtose srityse susiformavęs istorinis regionas vadinamas ***Lidčina*** ().

## Istorija

Apskritis sudaryta 1566 m., iki 1795 m. priklausė LDK Vilniaus vaivadijai. Didžiausi miesteliai – Astryna, Varanavas, Bielyčia, Benekainys, Vosyliškės, Dakūdava, Dambrava, Žaludkas, Žirmūnai, Žubalaitis, Iščelna, Lyda, Nočia, Naujadvaris, Arlia, Rodūnia, Ražanka, Sabackinė, Ščiutinas, Eišiškės.

Po ATR padalijimų 1795 m. integruota į Rusijos imperiją. Prie jos prijungus Eišiškių apskritį, suformuota to paties pavadinimo apskritis.

## Administracinis suskirstymas

Sudarymo metu priklausė Lydos valsčius, Naujadvario valsčius, Kaniavos valsčius, Rodūnios valsčius, Vosyliškių valsčius ir kiti.

## Literatūra
* 
* 
* 
* 

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Łucjan Tatomir, Geografia ogólna i statystyka ziem dawnej Polski, Kraków 1868, s. 161.
* LDK administracinis žemėlapis XVIII a.  Lyczkowski.net
Spokanų upė

**Spokanų upė** () – upė JAV, Aidaho ir Vašingtono valstijose; Kolumbijos intakas. Ilgis siekia 160 km.

Spokanų upė išteka iš Ker d’Aleno ežero, telkšančio šiauriniame Aidahe, tekėdama į vakarus kerta Vašingtono valstijos sieną, prateka Spokano miestą. Įteka į Kolumbijos upę.

Upė keliose vietose patvenkta, viena iš užtvankų – Long Leiko (įrengta 1915 m.).

## Istorija
Iki XVIII a. prie Spokanų upės gyveno kerdalenai ir spokanai (kartu su kitomis sališų tautomis). 1807 m. Deividas Tompsonas buvo pirmasis europietis, kirtęs Uolinius kalnus ir tyrinėjęs vietovę.

## Šaltiniai
Santa Lichareva

**Santa Lichareva** (g. 2005 m. rugsėjo 25 d.) – Lietuvos futbolininkė, saugė.

## Karjera
Sportuoti pradėjo Mažeikiuose. Iš pradžių Mažeikių sporto mokykloje, o vėliau „Triumfo“ ekipoje. 2018 m. „Triumfas“ žaidė LMFA I lyga Vakarų zonoje. Keturis kartus gynė klubo garbę.

2019 m. ir toliau atstovavo „Triumfo“ ekipai. 2019 m. žaidė LMFA I lyga Šiaurės regione. Sužaidė penkerias rungtynes.

### „Ukmergės“ SC
2020 m. atstovavo Ukmergės Sporto Centro ekipai, kuri dalyvavo Merginu Elitinės U-15 Lygos kovose.

### „Gintra-ŠSG“
2021 m. persikėlė į Šiaulius ir atstovavo Šiaulių Sporto Gimnazijai. Su „Gintros-ŠSG“ ekipa tapo LMFA I lyga vicečempione, žaisdavo startinėje sudėtyje ir čempionate pasižymėjo 3 įvarčiais.

Elitinėje lygoje atstovaudavo Ukmergės SC ekipai.

### „Gintros“ klubas
2022 m. pasirašė sutartį su FC Gintra.

### MFA Žalgiris
Nuo 2024 m. atstovavo MFA Žalgiris-MRU.

## Statistika
; A lygos statistika

Spalvų reikšmės:
:  Ekipa žaidė A lygoje;

## Rinktinės
Kviečiama į WU-17 rinktinę.

* Debiutavo 2021 m. rugsėjo 23 d. rungtynėse prieš Kazachstano WU-17.

## Pasiekimai
; su FC Gintra
* Lietuvos moterų futbolo A lyga: 2022 m.
* Baltijos moterų futbolo lyga: 2023 m.
* **LMFA Žiemos taurės turnyro nugalėtoja**: 2022 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* fkgintra.lt info
* Soccerway (Apie žaidėją)
* lietuvosfutbolas.lt
* Globalsportsarchive
Brooke

**Brooke Scullion** (g. 1999 m. kovo 31 d.) – Airijos dainininkė. Dar žinoma sceniniu vardu **Brooke**.

Atlikėja su daina „That's Rich“ atstovavo Airijai 2022 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse.

## „Eurovizijos“ dainų konkursas

‎2022 m. vasario 4 d. atlikėja su daina „That's Rich“ laimėjo surengtą nacionalinės atrankos „Eurosong 2022“ finalą ir tokiu būdu gavo galimybę atstovauti šaliai ‎‎2022 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse.

Atlikėja pasirodė antrajame „Eurovizijos“ pusfinalyje, kuris vyko 2022 m. gegužės 12 dieną, dešimtuoju numeriu. Atlikėja surinko 47 taškus ir užėmė 15 vietą, į finalą nepateko.

## Šaltiniai
Dulokaimio-Kovrovo kultūra

**Dulokaimio–Kovrovo kultūra**, arba **Sembos–Notangos kultūra** – geležies amžiaus archeologinė kultūra, priklausiusi vakarų baltams. Kultūra nuo XX a. dešimto dešimtmečio vadinama pagal Dulokaimio () kaimo kapinyną Semboje, o XIX a. devintame dešimtmetyje šią kultūrą išskyrę vokiečių archeologai O. Tišleris ir E. Holakas ją vadino Sembos–Notangos kultūra, nes šiose prūsų žemėse aptariamoji kultūra sutinkama. Ištirta apie 360 Dulokaimio kapų. Palaikai laidoti nedeginti (I–III a.) ir sudeginti (nuo IV a.) urnose. Kapai dažniausiai apdėti akmenimis. Nuo V a. sudeginti mirusieji laidoti be urnų.
Biritualiniuose kapinynuose randami:
* griaučiai išskobtuose loviuose;
* su žirgais palaidoti kariai;
* gausios ginklų, įrankių ir papuošalų įkapės;
* vėlesnėse kapavietėse pasitaiko romėniškų monetų.

Dulokaimio–Kovrovo kultūros atstovai buvo labai turtingi, tai sąlygojo prekyba gintaru, didžiausios jo radavietės yra būtent Semboje. Nustatyti toli vedantys prekybos gintaru ryšiai.

## Išnašos
Lydos apskritis (1795–1915)

**Lydos apskritis** () – buvęs Rusijos imperijos administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje Baltarusijos ir Lietuvos teritorijoje, į pietus nuo Vilniaus. Centras – Lyda.

## Istorija

Rusiškoji Lydos apskritis 1795 m. suformuota LDK Lydos apskrities teritorijoje, prie jos prijungus trumpalaikę Eišiškių apskritį. Rusijoje keletą kartų keitė savo pavaldumą: 1795–1797 m. apskritis priklausė Rusijos imperijos Slanimo gubernijai, 1797–1801 m. Lietuvos gubernijai, nuo 1801 m. Gardino gubernijai, o 1843 m. perduota Vilniaus gubernijai.

1897 m. apskrityje gyveno 205,8 tūkst. žmonių, iš kurių 73,2 % buvo baltarusiai, 12,0 % – žydai, 8,7 % – lietuviai, 4,7 % – lenkai, 1,2 % – rusai. Lydos mieste buvo 9323 gyventojai.

Formaliai apskritis egzistavo iki 1920 m., tačiau nuo 1915 m. teritorijas okupavo Vokietijos imperija. Jos 1915–1916 m. priklausė Oberosto Gardino, 1916–1917 m. Balstogės-Gardino, 1918 m. Lietuvos sričiai. Čia suformuotos Rodūnios, Vosyliškių ir Plentos apskritys. 

1919 m. įėjo į Lietuvos ir Baltarusijos sudėtį. 1920 m. liepos 12 d. pagal Maskvos taikos sutartį atiteko Lietuvai, tačiau 1920–1939 m. buvo okupuota Lenkijos. Čia vėl suformuota Lydos apskritis, kuri priskirta Naugarduko vaivadijai.

|-
| 1834 || || 99 634 || ||
|-
| 1897 || 5616 || 269 500 || ||
* miestas: Lyda
* miestelis: Eišiškės
|-
| 1914 || 5616 || || ||
|}

## Administracinis suskirstymas

1913 m. apskrityje buvo 23 valsčiai:

* Aleksandravo valsčius (Александровская),
* Benekainių valsčius (Бениконская),
* Bielyčios valsčius (Белицкая),
* Vosyliškių valsčius (Василишская),
* Hančarų valsčius (Гончарская),
* Dakūdavos valsčius (Докудовская),
* Dubičių valsčius (Дубичская),
* Žirmūnų valsčius (Жирмунская),
* Žaludko valsčius (Жолудская),
* Žubalaičio valsčius (Заболотная),
* Kaniavos valsčius (Конявская),
* Lebedos valsčius (Лебедская),
* Lydos valsčius (Лидская)),
* Lipniškių valsčius (Ляцкая),
* Muto valsčius (Мытлянская),
* Arlios valsčius (Орлянская),
* Astrynos valsčius (Остринская),
* Sabackinės valsčius (Покровская),
* Rodūnios valsčius (Радунская),
* Ražankos valsčius (Рожанковская),
* Tarnavos valsčius (Тарновская),
* Ščiutino valsčius (Щучинская),
* Eišiškių valsčius (Эйшишская).


## Literatūra
* 
* 
* 
* 

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Radzima.net:
** Apskrities informacija 1870 m.
** Apskrities valsčiai 1870 m.
** Apskrities informacija 1908 m. 
** Apskrities valsčiai 1908 m.
Surdegio mokykla

**Surdegio mokykla** – buvusi mokykla Surdegio miestelyje, uždaryta 2010 m.

## Istorija

Pirmoji žinoma mokykla Surdegyje yra parapinė mokykla, nuolat veikusi nuo 1897 m. Pirmoji valdinė liaudies mokykla Surdegyje buvo įsteigta 1913 m. 1919 m. rugsėjo 15 d. pradėjo veikti pirmoji valdinė lietuviška pradžios mokykla. Ilgiausiai Surdegio pradžios mokykloje mokytojavo ir jai vadovavo vargonininkas, chorvedys Boleslovas Kašponis.

Sovietmečiu veikė Surdegio aštuonmetė mokykla, 1967–1968 m. – vidurinė, vėliau – vėl aštuonmetė, pagrindinė. 2001 m. Surdegio pagrindinė mokykla buvo pertvarkyta į Troškūnų Kazio Inčiūros vidurinės mokyklos pradinio ugdymo skyrių, o 2010 m., kai nebeliko vaikų, šis skyrius uždarytas.

## Direktoriai

* 1960–1961 m. – Zenonas Jusys, 
* 1962 m. – Algimanta Dauknytė, 
* 1962–1972 m. – Algis Jakutis, 
* 1972–1978 m. – Kazys Baranauskas,
* 1978–1983 m. – Juozas Rakickas, 
* 1983–1986 m. – Vilius Dranseika,
* 1986–1987 m. – Vilius Dranseika, 
* 1987–2001 m. – Vytautas Čereška.

## Išnašos
Nauriečiai

**Nauriečiai** arba ***naurai*** (*dei naoero*) – Okeanijos tauta, susidariusi Nauru saloje Mikronezijoje. Taip pat gyvena Australijoje, Fidžyje. Populiacija apie 10–15 000 žmonių. Vartoja nauriečių kalbą, taip pat kalba angliškai, Nauru anglų pidžinu. Tikintieji – krikščionys protestantai, yra katalikų (apie trečdalis).

Nauriečiai – mišrios kilmės tauta. Jų etnogenezėje greičiausiai dalyvavo ir melaneziečiai, ir polineziečiai, ir mikroneziečiai, palikę pėdsakų nauriečių kultūroje, tačiau nei kada sala apgyvendinta (prieš 5000 ar 3000 metų), nei kokiu būdu skirtingos tautos sumišo (ar pačioje Nauru saloje, ar dar prieš tai), neaišku. Šiuolaikinė nauriečių tauta susidarė XIX a. pabaigoje sumišus Nauru salos čiabuviams ir Kiribačio gyventojams. 1920 m. smarkiai nukentėjo nuo gripo epidemijos. XX a. antroje pusėje – daug nauriečių turėjo viršsvorį ir kentėjo nuo diabeto.

Iki XX a. pradžios būta 12 matrilinijinių giminių (deibojai, eamvidamitai, eamvidarai, eamvitai, eamgumai, eanai, emėjai, eorarai, iruciai, iruvai, iviai ir ranibokai; jas dabar žymi dvylikos spindulių žvaigždė Nauru vėliavoje). Iruvai buvo XIX a. atėjūnai iš Kiribačio, o ivių ir irucių giminių linijos nunyko japonų okupacijos metu. Nauriečių visuomenėje vyravo luominė hierarchija (išsiskyrė vyresniųjų ir jaunesniųjų giminės narių, vergų grupės). Vyresnieji (temonibai) – senoliai, kaip tikėta, turėję maginių galių; jaunesnieji (amenagamiai) – didžioji dalis populiacijos; ir vergai (icijai) – paprastai tokiais tapę kaip karo grobis.

Tradiciškai vertėsi žemdirbyste (kokospalmės, pandanai, bananai), žvejyba (Anabaro ir Buados lagūnose veisė pienžuves). XX a. antroje pusėje daug perėjo dirbti į fosfatų gavybos pramonę. Dabar gyvena mažosiomis šeimomis, europietiško tipo būstuose.


Nauruan-warrior-1880ers.jpg|Nauriečių karys (~1880 m.)
Scene at Arenibek.jpg|Naurietės Arenibeko kaime (1896 m.)
Nauru police.jpg|Nauriečių policininkai
Auweyida-Eigamoiya-nauruansubjects.jpg|Nauriečių karališkoji giminė (1890 m.)


## Šaltiniai
Akmenės rajono viešoji biblioteka

**Akmenės rajono viešoji biblioteka** – pagrindinė Akmenės rajono savivaldybės biblioteka. Įsikūrusi Naujojoje Akmenėje, V. Kudirkos g. 9.

## Istorija

XX a. tarpukariu Naujosios Akmenės vietoje buvo Karpėnų ir Ramučių kaimai. 1940 m. Ramučių kaime buvo atidaryta pirkia-skaitykla, kuri veikė vos kelis mėnesius, kadangi 1941 m. prasidėjus karui iki 1946 m. buvo uždaryta.

1946 m. sausio 1 d. Mažeikių kultūros, švietimo, darbo skyriaus įsakymu Jonas Gelmanas paskirtas atkurto klubo-skaityklos vedėju. Šią datą bibliotekininkai ir laiko Akmenės rajono savivaldybės viešosios bibliotekos pradžia. 1995 m. pakeistas bibliotekos pavadinimas – nuo tol ji vadinama Akmenės rajono savivaldybės viešąja biblioteka. 1996 m. atidaryta vokiečių literatūros biblioteka, kurioje yra apie 4 tūkstančiai egzempliorių spaudinių. Apie 2015 m. biblioteka veikė adresu Nepriklausomybės g. 15a.

## Padaliniai

2021 m. vasarą biblioteka turėjo 13 filialų.

|-
| || Agluonų kaimo filialas || Dvaro g. 13, Agluonai || Akmenės seniūnija || Įkurta 1956 m.
|-
| || Akmenės miesto Onos Šimaitės biblioteka || Sodo g. 1, Akmenė || Akmenės seniūnija || Įkurta 1937 m.
|-
| || Eglesių kaimo filialas || Ežero g. 1-9, Šaltiškiai || Papilės seniūnija || Įkurta 1967 m.
|-
| || Jučių kaimo filialas || Parko g. 5, Jučiai || Akmenės seniūnija || Įkurta 1956 m.
|-
| || Kairiškių kaimo filialas || Pakalnės g. 1, Kairiškiai || Papilės seniūnija || Įkurta 1953 m.
|-
| || Kalniškių kaimo filialas || Beržų g. 1, Kalniškiai || Papilės seniūnija || Įkurta 1961 m. Daubiškiuose. 1996 m. persikėlė į geresnes patalpas Papilės ŽŪB administraciniame pastate.
|-
| || Kivylių kaimo filialas || Tulpių g. 12, Kivyliai || Naujosios Akmenės kaimiškoji seniūnija || Įsteigta 1971 m.
|-
| || Kruopių kaimo filialas || Vytauto Didžiojo g. 4, Kruopiai || Kruopių seniūnija || Įkurta 1940 m.
|-
| || Papilės miestelio Kazio Narščiaus biblioteka || Nepriklausomybės g. 32, Papilė || Papilės seniūnija || Įkurta 1937 m., 2017 m. veikė pastate Nepriklausomybės g. 33.
|-
|  || Sablauskių kaimo filialas || Žalioji g. 24, Sablauskiai || Naujosios Akmenės kaimiškoji seniūnija || Įkurta 1953 m.
|-
| || Šapnagių kaimo filialas || Tuopų g. 4, Šapnagiai || Kruopių seniūnija || Įkurta 1945 m. 2021 m. vadinosi Pakalniškių vardu.
|-
| || Vegerių kaimo filialas || Klevų g. 16, Vegeriai || Naujosios Akmenės kaimiškoji seniūnija || Įkurta 1937 m.
|-
| || Ventos miesto filialas || Žemaičių g. 35, Venta || Ventos seniūnija || Įkurta 1961 m.
|}

XXI a. pradžioje uždarytas filialas:
* Klykoliai (įkurtas 1999 m.).

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Alytaus Jurgio Kunčino viešoji biblioteka

**Alytaus Jurgio Kunčino viešoji biblioteka** – pagrindinė Alytaus miesto savivaldybės biblioteka.

## Istorija

Tai viena pirmųjų savivaldybių viešųjų bibliotekų, įkurtų Lietuvai atgavus nepriklausomybę. Ji buvo įkurta 1993 m., nuo Alytaus rajono savivaldybės viešoji bibliotekos atskyrus Alytaus miesto filialus. Nuo 1998 m. biblioteka yra Lietuvos integralios bibliotekų informacijos sistemos (LIBIS) projekto dalyvė. 2004 m. gruodį bibliotekai suteiktas ilgamečio jos bičiulio, iš Alytaus kilusio žinomo prozininko Jurgio Kunčino vardas. 2006 m. gruodį centrinėse bibliotekos patalpose įrengtas Jurgio Kunčino kambarys – memorialinė ekspozicija.

## Padaliniai

Bibliotekoje yra 3 filialai ir 1 skyrius:

|-
| || Vaikų ir jaunimo literatūros skyrius || Topolių g. 21, Alytus || – ||
|-
| || Alytaus I biblioteka || Jiezno g. 2, Alytus || – ||
|-
| || Dainavos biblioteka || Vilties g. 34, Alytus || – || Atidaryta po 2017 m.
|-
| || Vidzgirio biblioteka || Likiškėlių g. 12, Alytus || – ||
|}

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Lietuvos ir Samoa santykiai

**Lietuvos–Samoa santykiai** – dvišaliai tarptautiniai santykiai tarp Lietuvos ir Samoa.

Diplomatiniai santykiai užmegzti 2009 m. vasario 19 d. Tai įvyko Lietuvos nuolatiniam atstovui Jungtinėse Tautose ambasadoriui Daliui Čekuoliui ir Samoa nuolatiniam atstovui JT ambasadoriui Ali'ioaiga Feturi Elisaia savo vyriausybių vardu Niujorke pasirašius bendrą komunikatą. 2008 m. vasario 20 d. Lietuvos vyriausybė įgaliojo minėtą ambasadorių pasirašyti Bendrą komunikatą dėl diplomatinių santykių užmezgimo.

Samoa yra 152-oji pasaulio ir trečia Ramiojo vandenyno regiono valstybė po Australijos ir Naujosios Zelandijos, su kuria Lietuva užmezgė diplomatinius santykius.

Abi šalys yra Jungtinių Tautų, Jungtinių Tautų švietimo, mokslo ir kultūros organizacijos, Pasaulio prekybos organizacijos, Pasaulio sveikatos organizacijos, Tarptautinio valiutos fondo, Tarptautinio olimpinio komiteto ir kitų tarptautinių organizacijų narės. Nuo 2015 m. tarp šalių galioja bevizis režimas. 

2021 m. duomenimis, Lietuvoje Samoa piliečių negyveno.

## Ekonominiai santykiai
Prekyba tarp dviejų šalių yra minimali ir apsiriboja lietuviškos kilmės produktų eksportu. 2018 m. duomenimis, prekybos apyvarta tarp Lietuvos ir Samoa siekė 28,4 tūkst. eurų. 

## Diplomatinis atstovavimas
2022 m. vasario mėn. duomenimis, nei Samoa, nei Lietuva nėra akreditavusi savo ambasadorių viena kitai. Vyrauja daugiašalis bendradarbiavimas per Jungtinių Tautų Organizaciją.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*Samoa | Dvišalis bendradarbiavimas | Lietuva regione ir pasaulyje | Užsienio politika | Lietuvos Respublikos užsienio reikalų ministerija (urm.lt)
Lietuvos ir Nauru santykiai

**Lietuvos–Nauru santykiai** – dvišaliai tarptautiniai santykiai tarp Lietuvos ir Nauru.

Diplomatiniai santykiai užmegzti 2011 m. birželio 28 d. Nauru tapo ketvirta Ramiojo vandenyno regiono valstybe po Australijos, Naujosios Zelandijos ir Samoa, su kuria Lietuva užmezgė diplomatinius santykius.

Abi šalys yra Jungtinių Tautų, Jungtinių Tautų švietimo, mokslo ir kultūros organizacijos, Interpolo, Pasaulio sveikatos organizacijos, Cheminio ginklo draudimo organizacijos, Tarptautinės civilinės aviacijos organizacijos, Tarptautinio olimpinio komiteto narės.

Nėra žinių, kad būta kokių nors kontaktų tarp Lietuvos ir Nauru iki 1999 m., pastarosios narystės Jungtinėse Tautose. 2009 m. sausio 13 d. nutarta užmegzti diplomatinius santykius su Nauru, siekiant sudaryti „galimybes glaudžiau bendradarbiauti tarptautinėse organizacijose, Jungtinėse Tautose ir jų specializuotose agentūrose.“ Nors 2009 m. pabaigoje Nauru tapo viena iš nedaugelio valstybių, pripažinusių nuo Sakartvelo atsiskyrusią Abchaziją, ankstesnis nutarimas pakeistas nebuvo ir 2011 m. birželio 28 d. užmegzti diplomatiniai santykiai.

Tarp šalių jokių ekonominių mainų neužfiksuota.

Šalį XXI a. aplankė lietuvių keliautojas Ugnius Didžiokas, pirmasis lietuvis, apkeliavęs visas JT valstybes.

## Diplomatinis atstovavimas
2022 m. vasario mėn. duomenimis, nei Nauru, nei Lietuva nėra akreditavusi savo ambasadorių viena kitai. Vyrauja daugiašalis bendradarbiavimas per JTO, kurios narė Nauru yra nuo 1999 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*Nauru | Dvišalis bendradarbiavimas | Lietuva regione ir pasaulyje | Užsienio politika | Lietuvos Respublikos užsienio reikalų ministerija (urm.lt)
Tado Blindos pušis

**Tado Blindos pušis** – pušis, augusi Telšių miškų urėdijos Ubiškės girininkijos Byvainės miško 26 kvartale. Aukštis siekė 24 m, skersmuo – 0,8 m. Gamtos paveldo objektu paskelbta 1971 m., o respublikinės reikšmės paminklams priskirta 1987 m.

2016 m. pušis nugriuvo; teigiama, kad taip nutiko dėl to, kad žmonės lupinėjo pušies žievę, pjaustinėjo medį, norėdami įsiamžinti, dėl to buvo pažeistas pušies kamienas. 2019 m. išbraukta iš valstybės saugomų gamtos paveldo objektų sąrašo.

Pavadinta Tado Blindos, legendomis apipinto „svieto lygintojo“, vardu. Kaip pasakojama, prie šios pušies Blindos vyrai vadui prisiekdavę ištikimybę, aptardavę savo planus. Sakoma, kad čia būdavo teisiami nepaklusnieji.

## Išnašos