open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Dupulčių Paltaneikio kūlis

**Dupulčių akmuo**, vadinamas **Paltaneikio kūliu** (senasis kultūros paminklo numeris: AV544) – mitologinis akmuo pietinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, 0,18 km į šiaurę nuo kelio Kretinga–Raguviškiai, miškelyje, Jauryklos upelio kairiajame krante.

## Akmuo
Akmuo didelis, pilkos spalvos, apsamanojęs, pailgas šiaurės – pietų kryptimi, apie 3 m ilgio, 2,3 m pločio šiauriniame gale, 1,45 m aukščio nuo žemės paviršiaus. Nuo šiaurės rytinio krašto atskeltas 1 x 1 m dydžio ir 46 cm storio luitas, kuris guli pamestas apie 60 cm į šiaurę nuo akmens. Akmens pietvakariniame krašte iškaltos nuo viršaus į apačią viena eilute išsidėsčiusios 9 duobutės, kurių gylis siekia iki 7 cm. Jos buvo skirtos pleištams įkalti siekiant akmenį suskaldyti.   

## Istorija
Akmenį kaip kultūros paveldo objektą 1936 m. išaiškino Kretingos muziejus. 

Žvalgė: 1959 m. – Juozas Mickevičius, 1982 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (ekspedicijos vadovas Romas Olišauskas), 1984 m. – Julius Kanarskas, 1993 m. – Vykintas Vaitkevičius.

1972–1984 m. akmuo buvo registruotas vietinės reikšmės archeologijos paminklų sąraše (AV544).

### Padavimas
Vieną naktį akmenį kažkur nešęs Velnias, tačiau anksti ryte užgiedojus pirmiesiems gaidžiams, jį pametęs.

## Šaltiniai
Hepi fjūčer

**Hepi fjūčer** – 2015 m. pasirodžiusi lietuvių rašytojų Renatos Šerelytės ir Lauros Sintijos Černiauskaitės novelių knyga. Joje publikuojama iš viso 18 smulkiosios prozos kūrinių. Prie kiekvienos novelės nurodomas jos sukūrimo laikas, vieta ir aplinkybės. Pavadinimas yra angliškos frazės *happy future* (laiminga ateitis) tarimas, užrašytas lietuviškai maždaug pagal tarimą.

Laura Sintija Černiauskaitė daugiausia aprašo moters, vaiko patirtis, meilę, vienatvę. Tuo tarpu, Renata Šerelytė kuria aštrius siužetus, jos personažai – politikai ir kiti aukštą padėtį visuomenėje užimantys asmenys.

Knygą sudarė pačios rašytojos.

## Turinys

* Laura Sintija Černiauskaitė. *Proprosenelė*.
* Renata Šerelytė. *Giminės šaknys.*
* Renata Šerelytė. *Vabalų kambarys.*
* Laura Sintija Černiauskaitė. *Karti.*
* Renata Šerelytė. *Kairysis išėjimas.*
* Laura Sintija Černiauskaitė. *Mėsytė.*
* Renata Šerelytė. *Nepaprastas žmogus.*
* Laura Sintija Černiauskaitė. *Ypatingas žmogus.*
* Renata Šerelytė. *Teisėjas ir raudonoji mirtis.*
* Laura Sintija Černiauskaitė. *Blondinė.*
* Renata Šerelytė. *Ežeras ateina pas tave.*
* Laura Sintija Černiauskaitė. *Nekaltutis.*
* Renata Šerelytė. *Lapkričio saulė.*
* Laura Sintija Černiauskaitė. *Dovana.*
* Renata Šerelytė. *Antrasis dangus.*
* Laura Sintija Černiauskaitė. *Pražuvęs kūdikis.*
* Laura Sintija Černiauskaitė. *Apiplėšimas.*
* Renata Šerelytė. *Įkvėpimo eliksyras.*

## Nuorodos

* Knygos recenzija - 1
* Knygos recenzija - 2
* Interviu su knygos autorėmis
1967 m. Lietuvos šachmatų čempionatas

**1967 m. Lietuvos šachmatų čempionatas** – tai 34-asis Lietuvos vyrų ir 20-asis Lietuvos moterų šachmatų čempionatai.

## Lietuvos vyrų šachmatų čempionatas

34-asis Lietuvos vyrų šachmatų čempionatas vyko  1967 m. lapkričio 10 – lapkričio 23 d. Vilniuje.
Čempionatas vyko šveicariškąja sistema (9 ratai). Jame, praėję atranką, dalyvavo 44 žaidėjai. Žaidžiant paskutinį ratą, kaunietis Algimantas Butnorius savo partiją su klaipėdiečiu Reinhardu Barstačiu baigė lygiosiomis ir, surinkęs 7,5 taško, pirmą kartą tapo Lietuvos šachmatų čempionu. Jis nepralaimėjo nė vienos partijos. Antras, paskutiniame rate laimėjęs prieš kaunietį Jegorą Čiukajevą - vilnietis Vladas Mikėnas, surinkęs 6,5 tšk., trečias – klaipėdietis Reinhardas Barstatis (taip pat 6,5 tšk.). 
                     

* **Pastaba dėl rezultatų žymėjimo**: įrašai parodo su kuriais dalyviais buvo žaista, pav. 1/42 reiškia, kad žaidėjas laimėjo prieš 42 vietą užėmusį varžybų dalyvį.

## Lietuvos moterų šachmatų čempionatas

20-asis Lietuvos moterų šachmatų čempionatas vyko šveicariškąja sistema 1967 m. lapkričio 25 – gruodžio 2 d. Vilniuje. Dalyvavo 14 dalyvių. 
Antrą kartą Lietuvos moterų šachmatų čempione tapo vilnietė Vilhelmina Kaušilaitė (5,5 tšk. iš 6), sidabro medalį iškovojo Marija Kartanaitė iš Vilniaus rajono (4,5 tšk.), pirmą kartą tapusi prizininke, vilnietė I. Raugaitė -  trečia (4 tšk.). Toliau pateiktos geriausiai pasirodžiusiųjų žaidėjų vietos.

## Šaltiniai
Šv. Kirilas Aleksandrietis

**Šv. Kirilas Aleksandrietis** (, 376–444 m.) – Aleksandrijos patriarchas nuo 412 iki 444 m., teologas, vienas Bažnyčios Tėvų. Krikščionių šventasis. Pasižymėjo kovoje su erezijomis. Savo raštuose aiškino evangelijas, Apaštalų laiškus, Švč. Trejybės dogmą. Žmonijos išganymo sąlyga laikė dieviškumo ir žmogiškos prigimties vienovę Kristuje.

412 m. jis pakeitė savo dėdę Teofilių Aleksandrijos arkivyskupo pareigose ir tęsė pirmtako veiklą, nukreiptą prieš kitus tikėjimus. Viena pirmųjų akcijų buvo krikščionių sektos, III a. įkurtos Novaciano ir 250 m. nuo Bažnyčios atskilusios Decijaus valdymo laikais, pasekėjų bažnyčių uždarymas. Laikydamiesi griežtų gyvenimo taisyklių, jie savo bažnyčiose sukaupė nemažus turtus. Su jam būdingu iškalbingumu, Kirilas pasakė karštą pamokslą ir minios krikščionių užpuolė novacianiečius. Bažnyčios buvo nusiaubtos, o jų turtai perėjo į Kirilo rankas.

Arkivyskupas Kirilas su prefektu Orestu varžėsi, kas turi valdyti miestą. Orestas buvo krikščionis, tačiau nenorėjo perleisti valdžios bažnyčiai. Varžytinės dėl valdžios pasiekė savo viršūnę, kai žydų ekstremistai nužudė krikščionis. Kirilo vedamos minios išvijo žydus iš Aleksandrijos ir plėšė jų namus. Tuštėjo sinagogos, užsidarinėjo parduotuvėlės, sandėliai, privatūs namai. Orestas pasiskundė valdžiai Konstantinopolyje. Tačiau dosniai papirkęs, Kirilas savaip aiškino įvykius, versdamas kaltę patiems judėjams. O kai Orestas atsisakė susitaikyti, Kirilo vienuoliai pabandė nesėkmingai jį nužudyti – tik sužeidė. Sučiuptas vienas užpuolikų vardu Amonijus buvo nubaustas, tačiau iškart Kirilo priskintas kankinių ratui suteikiant Taumasijaus („Stebuklingojo“) vardą.

415 m. Kirilui arkivyskupaujant Aleksandrijoje, krikščionys patykojo Hipatiją grįžtančią į namus, išvertė iš vežimo ir nutempė į bažnyčią, vadinamą *Caeserium*, kur nuplėšė visus drabužius ir tada austrių geldelėmis gyvai nudrėskė odą. Sudraskę kūną į dalis, jos sudarkytas galūnes nunešė į vietą, kuri vadinama *Cinaron*, kur jas sudegino.

429–441 m. Kirilas parašė Romos imperatoriaus Juliano traktato „Prieš Galilėjiečius“ paneigimą „Prieš Julianą Apostatą“, kuris buvo skirtas imperatoriui Teodosijui II, ir sudarė ne mažiau kaip dvidešimt knygų.

Tarp Aleksandrijos ir Antiochijos mokyklų vyko senas ginčas dėl skirtingo Kristaus įsikūnijimo aiškinimo. Kai Nestorijus tapo Konstantinopolio arkivyskupu ir pradėjo neigti Kristaus kančią, Kirilas ėmė protestuoti. Byla pateko pas popiežių Celestiną I, kuris pasmerkė Nestorijų ir liepė Kirilui jį pašalinti iš pareigų. Kirilas vadovavo Visuotiniam Efeso susirinkimui (431 m.), kuriame daugiau kaip 200 vyskupų išnagrinėjo ir atmetė visas Nestorijaus ir jo šalininkų sukurtas doktrinas. Arkivyskupas Jonas Antiochietis kartu su 42 vyskupais atvyko pavėlavęs, pareiškė kad Nestorijus nekaltas, susirinko į neoficialią konklavą ir paskelbė, kad atleidžia iš pareigų Kirilą. Imperatorius suėmė ir Nestorijų, ir Kirilą, bet pastarąjį netrukus paleido, nes atvyko popiežiaus legatas ir įsikišo į šį reikalą. 433 m. arkivyskupo Jono grupė taip pat pasmerkė ereziją, o Nestorijus buvo ištremtas.
Genčų II Velnio akmuo

**Genčų II akmuo**, vadinamas **Velnio akmeniu, Veliekos ponaičio  akmeniu** (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas ; senasis vertybės kodas M155) – mitologinis akmuo centrinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Genčuose, 32 m į šiaurės rytus nuo kelio Genčai–Šukė, Skroblupio kairiajame krante.

## Akmuo
Akmuo masyvus, pailgas rytų – vakarų kryptimi, apie 5,3 m ilgio, 2,2 m pločio, nuo 0,4 iki 1,1 m aukščio. Pietrytiniame pakraštyje yra 8 cm skersmens ir 2–4 cm gylio įdubimas.  

Teritorijos plotas – 100 m².

450 m į šiaurės rytus yra Genčų I Velnio akmuo.

## Istorija
Akmuo guli *Velieka* vadinamos pelkėtos Skroblupio griovos šlaite. Vietos gyventojai jį vadina *Velnio akmeniu* arba *Veliekos ponaičio akmeniu*.

Kaip kultūros paveldo objektą 1993 m. išaiškino Vykintas Vaitkevičius.

1994 m. įrašytas į laikiną kultūros ir istorijos paminklų apskaitą, 2000 m. registruotas kultūros vertybių registro mitologinių objektų sąraše, 2005 m. pripažintas valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.
 
### Padavimai
* Veliekoje po akmeniu gyveno jos ponaitis Velnias, kuris mėgdavo sėdėti ant akmens.
* Vidurdienį, per Šv. Mišias, žmonės ant akmens matydavo šokinėjant velniukus.
* Prie akmens seniau pasirodydavusios judančios ugnies liepsnelės – nekrikštytų mirusių vaikų vėlės.
* Po vidurnakčio pro akmenį praeinantys žmonės pasiklysdavę, ilgai klaidžiodavo, kol rasdavo savo namus. 

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Kretingos krašto enciklopedija 
* Panoramio - Photo of Genčų II Velnio akmuo
Benaičių akmuo (Ponios lova)

**Benaičių III akmuo**, vadinamas **Ponios lova** (kitaip **Ponios akmeniu, Ponios kūliu**) – buvęs mitologinis akmuo šiaurės vakarinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Benaičių rytiniame pakraštyje (Darbėnų seniūnija), Kulšės dešiniajame krante.

## Akmuo

Akmuo pailgas, ovalo pavidalo, apie 2 m ilgio, nuo 1,3 m iki 1,7 m pločio, 0,5 m aukščio. Paviršiuje buvo pailgas įdubimas, kurio ilgis siekė 135 cm, plotis ties viduriu – 54 cm, gylis – 9 cm.

Gulėjo šlapioje, pelkėtoje dirvoje apie 420 m į vakarus nuo I akmens, vadinamo Kulių Bobele. 

## Istorija

Vietos gyventojams jis buvo žinomas nuo seno, o kaip kultūros paveldo objektą akmenį 1958 m. išaiškino Naujosios Įpilties septynmetės mokyklos direktorius Galdikas. 1959 m. akmenį žvalgė ir aprašė Juozas Mickevičius.
 
Vykdant melioracijos darbus, akmuo 1967 m. buvo išvilktas iš pirminės vietos ir panaudotas antkapiniam paminklui pagaminti. 

### Padavimai
* Senų senovėje akmuo naudotas kaip trinamosios girnos, todėl jo paviršiuje susidarė pailgas įdubimas.
* Baudžiavos laikais kaime gyvenusi labai pikta ponia-ragana, turėjusi reikalų su velniu. Pavargusi vienai nakčiai ji prigulė numigti ant akmens, o kai atsikėlė – jo paviršiuje liko ponios kūno įspaudas: didysis įdubimas, taip pat mažesni įdubimai galvai pasidėti ir alkūnėms įremti. 
 
## Šaltiniai

## Nuorodos
* Benaičių akmuo, vad. Ponios lova - LIMIS
Labirintas

**Labirintas** () – kokia nors dvimatė arba trimatė struktūra su supainiotais takais, aklakeliais. Į labirintą patekęs žmogus gali greitai pasiklysti ir neberasti jokio išėjimo.

Pats žodis „labirintas“ yra ikigraikiškos kilmės, kilęs iš Kretos. Jis paprastai aiškinamas kaip *λαύρα* („gatvelė, tarpeklis“) + *ινθος* („tvirtovė“). Kitas pirmojo sando aiškinimas teigia, kad pavadinimas kilęs nuo *λάβρυς* (dvigalis mikėniškas kirvelis sekira, simbolizuojantis ir dviragį gyvį). Žymiausias senovės labirintas buvo Kretoje, Knose. Pasak legendos, jį karaliaus Mino paliepimu pastatęs Dedalas, kad jame būtų galima laikyti siaubūną Minotaurą. Didvyris Tesėjas nužudęs Minotaurą ir iš labirinto išėjimą radęs dėka Ariadnės siūlo. Nors Mino labirinto liekanų nerasta, manoma, kad jis buvęs panašus į egiptietiškus. Senovės Egipte būta keleto labirintų, žymiausias iš kurių stovėjo Krokodilopolyje. Pasak to meto istorikų, šis labirintas buvęs ~200 m ilgio, 170 m pločio, sudarytas iš daug vidinių kambarių, ertmių, koridorių, rūmų. Labirinto taip pat būta ir Fajume – tai greičiausiai buvęs Egipto dievų panteonas. Labirintus statė ir etruskai – toks statinys buvęs Kliuzijuje, pastatytas vado Porsenos kapavietėje. Senovinių labirintų taip pat rasta Indijoje, Kinijoje, Skandinavijoje. Jie atliko apsivalymo, apsisaugojimo nuo piktųjų dvasių funkciją. Daug labirintiškų piešinių, struktūrų rasta Britų salose.

Labirintai išpiešti ir ant kai kurių viduramžių bažnyčių grindų (žymiausias – Šartro katedros labirintas Prancūzijoje). Tikintysis, siekdamas labirinto centro pasiekia išsivalymą nuo nuodėmių ir atranda savąją Jeruzalę.

XVIII–XIX a. iš gyvatvorių ir kitų želdynų sudaryti dekoratyvūs labirintai tapo populiaria dvarų, pilių sodų pramoga Vakarų Europoje.


Longleat Hedge Maze (detail).JPG|Parko labirintas (Anglija)
AmienCathedralLabyrinth.JPG|Amjeno katedros labirintas
Ulmekärr, labyrinth.jpg|Akmenų labirintas Švedijoje
Halebid2.JPG|Indiškas labirintas (Hojsalešvaros šventykla, Halebidas)
Genčų I Velnio akmuo

**Genčų I akmuo**, vadinamas **Velnio akmeniu** (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas ; senasis vertybės kodas M154) – mitologinis akmuo centrinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Genčuose, 0,6 km į rytus nuo kelio Kurmaičiai–Genčai, 50 m į šiaurę nuo Skroblupio ir Šakalės upių santakos, Skroblupio dešiniajame krante.

## Akmuo
Akmuo didelis, pailgas rytų – vakarų kryptimi, apie 4 m ilgio, 3,55 m pločio, iki 1,55 m aukščio. Plokštumos šiaurės pusėje yra lėkštas, apie 25 cm skersmens ir iki 4 cm gylio įdubimas, primenantis dubenį. Akmuo suskeldėjęs, jame yra gilių plyšių. 

Teritorijos plotas – 13 m².

450 m į pietvakarius yra Genčų II Velnio akmuo.

## Istorija
Akmuo vadinamas *Velnio, Bieso* akmeniu. Seniau, išsimaudę Skroblupyje, vaikai bėgdavo ant akmens sušilti saulėje. 

Jį kaip kultūros paveldo objektą 1966 m. išaiškino Ignas Jablonskis.

Žvalgė: 1974 m. – I. Jablonskis, 1993 m. – Vykintas Vaitkevičius.

1993 m. įrašytas į laikiną kultūros ir istorijos paminklų apskaitą, 2000 m. registruotas kultūros vertybių registro mitologinių objektų sąraše, 2005 m. pripažintas valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.

### Padavimai
* Po akmeniu gyvena (susisukęs lizdą) Velnias.
* Praeiviams prie akmens pasirodydavo velniukai, lydėdavę juos iki pat namų.
* Į akmenį trenkęs Perkūnas ir ištrupinęs įdubimą.

## Literatūra
* Petras Tarasenka. Pėdos akmenyje. – Vilnius, 1958. – P. 71, Nr. 80

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Genčų Velnio akmuo I. – Kretingos krašto enciklopedija 
* Genčų Velnio akmuo - Peržiūra - LIMIS
1968 m. Lietuvos šachmatų čempionatas

**1968 m. Lietuvos šachmatų čempionatas** – tai 35-asis Lietuvos vyrų ir 21-asis Lietuvos moterų šachmatų čempionatai.

## Lietuvos vyrų šachmatų čempionatas
### Čempionato eiga
35-asis Lietuvos vyrų šachmatų čempionatas vyko 1968 m. gegužės 3 – gegužės 24 d. Vilniuje.
Čempionate žaidė 15 dalyvių: penki vilniečiai, penki kauniečiai, trys klaipėdiečiai ir po vieną žaidėją iš Šiaulių bei Panevėžio. Praėjusių metų čempionato prizininkai dalyvavo visi.

Čempionato pabaiga buvo intriguojanti. Prieš paskutinį ratą, žaidžiant atidėtas partijas, kaunietis Kęstutis Kaunas įveikė klaipėdietį Michailą Kozlovą ir į turnyro lentelę, įsirašęs ketvirtąją pergalę iš eilės, įsitvirtino lyderių ketverte, kuriame dar buvo Vladas Mikėnas, Borisas Rumiancevas ir Algimantas Butnorius.

Kitas Kauno meistras Mečislovas Ostrauskas bandė palaužti vilniečio Donato Lapienio pasipriešinimą, bet tai jam nepavyko: 107 ėjmus trukusi partija baigėsi lygiosiomis.

Paskutiniame rate Vladas Mikėnas savo partiją su Isaku Vistaneckiu baigė lygiosiomis ir surinkęs 10 taškų, laukė, kaip baigsis varžovų partijos. Jį galėjo pavyti Kęstutis Kaunas, kuris žaidė su Mečislovu Ostrausku, tačiau ši partija baigėsi lygiosiomis, ir K. Kaunas surinkęs 9,5 taško atsiliko nuo lyderio. Dabar viskas priklausė nuo kauniečio meistro Algimanto Butnoriaus partijos su vilniečiu, kandidatu į meistrus Paulu Rubinu. Laimėjęs šią partiją, A. Butnorius galėjo surinkti 10,5 taško ir laimėti čempionatą, bet su šia užduotimi susidoroti nepajėgė: partijoje prieš atkakliai besigynusį varžovą, prarado iniciatyvą ir, nenorėdamas rizikuoti, pats pasiūlė lygiąsias. Tai leido A. Butnoriui surinkti 10 taškų ir pasivyti V. Mikėną ir tikėtis jį įveikti per papildomą mačą.

Lietuvos šachmatų čempionato bronza atiteko Kęstučiui Kaunui (9,5 tšk.). Borisas Rumiancevas, baigęs savo partiją su Reinhardu Barstačiu lygiosiomis, užsitikrino 4-ą vietą (9 tšk.). Penktas liko Reinhardas Barstatis (8,5 tšk.).

Papildomas 4-ių partijų mačas dėl 1-os vietos tarp Vlado Mikėno ir Algimanto Butnoriaus įvyko Vilniuje 1968 m. liepos 20-22 d.: nugalėjo V.Mikėnas 2,5-0,5. Vladas Mikėnas 12-ą kartą tapo Lietuvos šachmatų čempionu.
### Lentelė

## Lietuvos moterų šachmatų čempionatas

21-asis Lietuvos moterų šachmatų čempionatas vyko  1968 m. gegužės 3 – gegužės 19 d. Vilniuje.

Jame dalyvavo 10 šachmatininkių: šešios vilnietės dvi kaunietės po vieną iš Šiaulių ir Vilniaus rajono. Iš 1967 m. Lietuvos moterų čempionato prizininkių nedalyvavo 3-ią vietą užėmusi vilnietė I. Raugaitė. Debiutavo keletas naujų šachmatininkų, tarp jų, vilnietė Lilija Benensonaitė, vėliau tapusi Lietuvos moterų čempione ir prizininke.
### Rezultatai
Nugalėjo Vilhelmina Kaušilaitė, apgynusi pernai iškovotą titulą (8 tšk. iš 9). Ji Lietuvos šachmatų čempione tapo trečią kartą. Antra, kaip ir pernai liko Marija Kartanaitė -2-a (7,5 tšk.), trečia Ilana Rozentalienė(5,5 tšk.).
### Lentelės

## Šaltiniai
2015 m. CONCACAF Aukso taurė

**2015 m. CONCACAF Aukso taurė** – tryliktasis CONCACAF Aukso taurės turnyras, 2015 m. liepos 7–26 d. vykęs JAV (pora varžybų sužaista ir Kanadoje). Turnyre dalyvavo 12 komandų (visos iš CONCACAF zonos). Pirmą kartą nuo 2003 m. vėl žaidžiamos paguodos varžybos dėl 3 vietos.

Čempionais tapo meksikiečiai, finale 3–1 nugalėję Jamaikos futbolininkus.

## Stadionai

Čempionato varžybos vyko 13 JAV ir 1 Kanados stadione.

## Grupių turnyras

### A grupė

*  1 – 1 
*  2 – 1 
*  1 – 1 
*  1 – 0 
*  1 – 0 
*  1 – 1 

### B grupė

*  2 – 2 
*  0 – 0 
*  1 – 0 
*  1 – 1 
*  1 – 0 
*  0 – 0 

### C grupė

*  3 – 1 
*  6 – 0 
*  2 – 0 
*  0 – 0 
*  1 – 0 
*  4 – 4 

## Atkrentamosios varžybos

## Įvarčių autoriai
;7 įvarčiai
*  Clint Dempsey

;6 įvarčiai
*  Andrés Guardado

;4 įvarčiai
*  Oribe Peralta

;2 įvarčiai

*  Duckens Nazon
*  Darren Mattocks
*  Giles Barnes
*  Garath McCleary
*  Carlos Vela
*  Luis Tejada
*  Sheldon Bateau
*  Keron Cummings
*  Kenwyne Jones
*  Michael Bradley

;1 įvartis

*  Roy Miller
*  David Ramírez
*  Bryan Ruiz
*  Maikel Reyes
*  Dustin Corea
*  Carlos Ruiz
*  Carlos Discua
*  Andy Najar
*  Rodolph Austin
*  Jobi McAnuff
*  Giovani dos Santos
*  Jesús Corona
*  Paul Aguilar
*  Roberto Nurse
*  Blas Pérez
*  Alberto Quintero
*  Román Torres
*  Andre Boucaud
*  Cordell Cato
*  Joevin Jones
*  Yohance Marshall
*  Omar Gonzalez
*  Aron Jóhannsson
*  Gyasi Zardes

;1 į savo vartus
*  Kenwyne Jones (Meksikos naudai)

## Nuorodos
* RSSSF statistika
Bepakopis variatorius

**Bepakopis variatorius**, **variatorius** () – automatinė pavarų dėžė, kuri gali keisti neribotą kiekį perdavimo santykių tam tikrame intervale (tuo tarpu kitos automatinės pavarų dėžės turi tik 4–6 santykius).

Diržinis variatorius pasiekia maždaug 88 % naudingumo koeficientą. Nors jis yra mažesnis nei mechaninės pavarų dėžės, gamybos kaina taip pat yra mažesnė bei variklis gali suktis optimaliu greičiu. Be to, nėra sankabos įdiegimo būtinybės, nors sankaba montuojama, jei reikalinga neutrali pavara.

Bepakopis variatorius buvo daug žadantis Formulė 1 mašinų patobulinimas, tačiau buvo uždraustas, manant, jog lenktynėms tinkamas variatorius bus per brangus ir nedaugelis galinčių tai leisti komandų nesunkiai dominuos. Jis taip pat naudojamas žemės ūkio mašinose, jei svarbu sklandžiai keisti judėjimo greitį tuo pat metu sukant kitus mašinos mechanizmus pastoviu greičiu. Variatorių taip pat naudoja daugelis nedidelių, palyginus negreit važiuojančių mašinų (sniegomobiliai, golfo aptarnavimo kartai, motoroleriai, mopedai ir pan).

## Tipai

### Skridininis
Tai yra populiariausias variatorių tipas. Tokį variatorių sudaro du skridiniai ir V formos diržas. Kiekvienas skridinys yra sudarytas iš dviejų kūgių, pastatytų viršūnėmis vienas priešais kitą. Suartėjant vieno arba kito skridinio kūgiams, keičiasi diametras diržo gale, taigi ir perdavimo santykis.

### Hidrostatinis

Hidrostatinį variatorių sudaro ratus sukantis hidraulinis variklis ir jį varantis hidraulinio skysčio siurblys. Siurblys sujungtas su pagrindiniu mašinos varikliu ir sukonstruotas taip, jog vienam apsisukimui tenkantis perpumpuojamo skysčio kiekis gali būti sklandžiai reguliuojamas. Ši sistema leidžia laisviau išdėstyti visus komponentus, nes tarp siurblio ir ties ratais esančio hidraulinio variklio reikalingas tik hidraulinio skysčio vamzdis. Pavarą galima pagaminti labai galingą, tinkamą tankams ir kitoms sunkioms mašinoms. Tačiau hidrostatinis variatorius brangus ir jautrus hidraulinio skysčio užteršimui.

## Šaltinai
Urartų kalba

**Urartų kalba** – išnykusi senovinė kalba, vartota Urartu valstybėje, besidriekusioje Mažosios Azijos rytuose, Armėnijos kalnyne. Priskiriama hipotetinei huritų-urartų kalbų šeimai. Rašytiniai šaltiniai šia kalba žinomi iš IX–VI a. pr. m. e. laikotarpio. Be giminiškos huritų kalbos ryškesnių uratų kalbos sąsajos su kitomis kalbų šeimomis nėra rasta.

## Istorija

Urartų kalba buvo užrašoma urartų dantiraščiu – patobulintu asirų dantiraščiu. Jame kiekvieną garsą atitinka ženklas. Be to, dar rasta keletas įrašų Anatolijos hieroglifais. Seniausi rašto paminklai, užrašyti šia kalba žinomi iš karaliaus Sardurio I valdymo laikotarpio (IX a. pr. m. e.). Iš viso rasta ~200 įvairių tekstų urartų kalba, bet 585 m. pr. m. e. žlugus Urartu valstybei, šia kalba rašyti liautasi. Achemenidų valdymo laikotarpiu urartų kalba matyt persimaišė su armėnų kalba.

Urartų kalba iššifruota XX a. pirmoje pusėje, radus dvikalbių urartų-asirų įrašų.

## Gramatika

Urartų kalba agliutinacinė, ergatyvinė. Kalba turi 9 linksnius, 2 skaičius. Įprasta žodžių tvarka veiksnys-papildinys-tarinys, bet nėra labai griežta.

## Kilmė

Ši kalba nėra gimininga aplinkinėms to meto Artimųjų Rytų kalboms (semitų, indoeuropiečių), išskyrus huritų kalbą, kuri vartota visu tūkstantmečiu anksčiau, bet yra išlaikiusi daug panašumų. Rusų kalbininkas Igoris Djakonovas šiedvi kalbas bandė kildinti iš šiaurės rytų Kaukazo kalbų.

## Pavyzdys

~VIII a. pr. m. e. teksto urartų kalba pavyzdys:

* *1. <sup>d</sup>ḫal-di-ni-ni uš-ma-ši-ni <sup>DIŠ</sup>me-nu-a-še <sup>DIŠ</sup>iš-pu-u-i-ni-ḫi-ni-še <sup>d</sup>ḫal-di-ni-li KÁ (3) ši-di-íš-tú-a-li*
* *2. <sup>URU</sup>a-lu-di-ri-i-e (4) É.GAL ši-di-iš-tú-ni ba-du-si-e*
* *3. <sup>d</sup>ḫal-di-ni-ni uš-ma-ši-ni <sup>d</sup>ḫal-di-ni-ni ba-a-u-ši-ni <sup>DIŠ</sup>me-nu-a-ni <sup>DIŠ</sup>iš-pu-ú-i-ni-e-ḫé i-ú <sup>LÚ</sup>a-te-i-ni e-si na-ḫa-a-be <sup>KUR</sup>ša-ti-ru-ú-ni du-ur-ba-i-e ma-nu*
* *4. ḫal-di-ni uš-ta-a-be ma-si-ni šu-ri-e ka-ru-ni <sup>URU</sup>ḫu-ra-di-na-ku-ú-ni ka-ru-ni <sup>URU</sup>gi-di-ma-ru-ú-ni ka-ru-ni <sup>KUR</sup>ša-ti-ru-ú-i <sup>KUR</sup>e-ba-a-ni <sup>d</sup>ḫal-di-ni ku-ru-ni <sup>d</sup>ḫal-di-ni-e šu-ri-i ku-ru-ni *

Vertimas:
* Haldžio didybės dėka Menua, Išpuinio sūnus, pastatė Haldžio vartus. Aldurio tobulybei jis pastatė tvirtovę. Kuomet Haldžio didybės, Haldžio paliepimo dėka Menua, Išpuinio sūnus, užėmė savo tėvo vietą, Šatiru buvo maištingi. Haldis su savo ginklu žengė priekin, užkariavo Huradinaku, užkariavo Gidimaru, užkariavo Šatiru žemę. Haldis – galingas, Haldžio ginklas – galingas.

## Nuorodos
* Apie urartų k.  (rusų k.)
* Urartų-anglų k. žodynėlis
Laukuvos koplyčia

**Laukuvos koplyčia** – Šilalės rajono Laukuvos senųjų kapinių koplyčia, į pietryčius nuo kelių  ir  sankirtos. Priklauso Laukuvos Šv. Kryžiaus Atradimo parapijai.

2003 m. įrašyta į Kultūros paveldo registrą.. 2014 m. suremontuota.

## Istorija

XVIII a. pradžioje parapijiečių lėšomis pastatyta medinė koplyčia. 1748 m. čia veikė Škaplieriaus draugija. 1885 m. minima, jog Laukuvos parapijos kapinėse stovėjo 2 medinės koplyčios, viena jų 1891 m. perstatyta. 1923 m. Laukuvos bažnyčios inventoriuje pažymėta, jog kapų viduryje stovėjo medinė koplyčia, padengta gontais, turėjusi medines grindis, 4 langus mediniais rėmais, viduje buvo altorius su Šv. Juozapo paveikslu. Vasarą šioje koplyčioje vykdavo Šv. Roko atlaidai.

## Architektūra

Koplyčia stovi miestelio senųjų kapinių centre, fasadu atgręžta į kapinių vartus pietvakarių pusėje. Tai stačiakampis iš medinių sienojų suręstas pastatas. Fasadai apkalti medinėmis lentelėmis, ir nudažyti. Stogas dvišlaitis, dengtas skiedromis. Virš pagrindinio įėjimo yra nedidelis skarda dengtas bokštelis.  Koplyčioje kabo 1942 m. varpas, ant kurio matyti užrašai: „*IN HONOREM S. APOLLONIAE*“, „*LAU A. ZWOLINSKI W WARSZAWIE 1888r*“. Šerdis - 32 cm ilgio.


Laukuvos koplyčia.JPG|Galinė dalis
Laukuvos koplyčia, vidus.JPG|Vaizdas į Dievo stalą
Laukuvos koplyčia, viduje.JPG|Koplyčios erdvės


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Šilalės Vlado Statkevičiaus muziejus. Laukuvos koplyčia
Hatų kalba

**Hatų kalba** – išnykusi senovinė kalba, III–II tūkstm. pr. m. e. vartota tuometinių Mažosios Azijos gyventojų hatų. Šios kalbos ir tautos pavadinimas suteiktas pagal Hato miestą.

## Istorija

Tai seniausia žinoma kalba, vartota Mažojoje Azijoje. Jos vartojimo erdvė apėmė daugiausia vidurinę pusiasalio dalį, aplink Hato (Hatušos) miestą. Apie XVIII a. pr. m. e. kraštą užkariavo indoeuropiečiai, vėliau pagal hatus pavadinti hetitais. Jiems valdant hatų kalba nunyko, bet nemažai skolinių pateko į hetitų kalbą.

## Kilmė

Ši kalba žinoma tik iš nuotrupų – hetitiškų įrašų, kur pasitaiko ir eilučių, pavadinimų hatų kalba, hetitų kalbos substrato, vietovardžių, asmenvardžių, dievavardžių. Hatų kalba buvo agliutinacinė, negimininga aplinkinėms semitų ir indoeuropiečių kalboms. Gali būti, kad ši kalba buvo gimininga Mažosios Azijos šiaurėje gyvenusių kaškų kalbai (žinoma tik iš asmenvardžių). Būta bandymų ieškoti sąsajų tarp hatų ir šiaurės vakarų Kaukazo (pvz., abchazų) bei kartvelų kalbų.

## Pavyzdžiai

Žinoma keletas hatų žodžių; pvz.: *alef* („šneka“), *ashaf* („dievas“), *fa-zari* („žmonija, liaudis“), *fel* („namas“), *findu* („vynas“), *fur* („žemė“), *hilamar* („šventykla“), *katte* („karalius“), *pinu* („vaikas“), *zari* („mirtingasis“).

## Nuorodos
* Kalbos aprašymas (rusų k.)
Vygantė Milašiūtė

**Vygantė Milašiūtė** (g. 1975 m. rugsėjo 11 d. Vilniuje) – Lietuvos teisininkė tarptautininkė ir šachmatininkė, Lietuvos moterų šachmatų čempionato bronzininkė (1995 m.) Lietuvos moterų korespondencinių šachmatų rinktinės narė, korespondencinių šachmatų olimpietė, čempionė.

## Biografija
1998 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultete baigė vienpakopes teisės studijas. VU Tarptautinės ir Europos Sąjungos teisės katedros doktorantė. 2007 m. balandžio 20 d. apgynė socialinių mokslų srities (teisės krypties) disertaciją tema „Diskriminacijos draudimo principas tarptautinėje teisėje: diskriminacijos fakto nustatymo kriterijai“.

Nuo 1999 m. birželio Lietuvos teisingumo ministerijos Tarptautinės teisės departamento Tarptautinių sutarčių teisės skyriaus vedėja. VU Teisės f. Tarptautinės ir ES teisės katedros (vėliau – Instituto) lektorė ir Studentų mokslinės draugijos *Moot Court Training* būrelio kuratorė. 2009 m. pretendentė į Europos Žmogaus Teisių Teismo teisėjo pareigas. VU Teisės f. Viešosios teisės katedros lektorė.

Atstovavo Lietuvai jaunių ir jaunimo šachmatų čempionatuose.

## Pasiekimai
* 1993 m. Pasaulio jaunių šachmatų čempionatas, Bratislava: 6 tšk., 15 vieta tarp 53 dalyvių
* 1993 m. Europos jaunimo šachmatų čempionatas, Bagijas: 3 tšk., 29 vieta tarp 30 dalyvių
* 1995 m. Pasaulio jaunimo šachmatų čempionatas, Halė: 6 tšk., 41 vieta tarp 66 dalyvių
* 1995 m. Lietuvos moterų šachmatų čempionatas, Panevėžys: 3 vieta
* 2003–2006 m. 6-oji Pasaulio korespondencinių šachmatų olimpiada: 7,5 taško, 1 vieta (su Lietuvos moterų rinktine; žaidė 3 lentoje)

## Šaltiniai
Hargeisa

**Hargeisa** () – miestas Somalio šiaurėje; nepripažintos Somalilando valstybės sostinė. Miestas įsikūręs Ogo kalnų slėnyje, 1334 m aukštyje. Tai antras pagal dydį Somalio miestas, svarbus prekybinis, transporto centras. Veikia oro uostas. Maisto, tekstilės, metalo apdirbimo, statybinių medžiagų pramonė. Veikia keletas universitetų, klinikos. Yra karinis memorialas, apylinkėse rastas Las Galio senovinės uolų tapybos kompleksas.

## Istorija

1888 m. Hargeisa tapo Britų Somalilando dalimi, o 1941 m. – jo sostine (perkelta iš Berberos). 1960 m. tapo trumpai gyvavusios Somalilando valstybės sostine, o vėliau prijungta prie Somalio. Hargeisa buvo Vokuji Galbido regiono sostine. Vėliau kilusio sukilimo metu miestas subombarduotas, o prasidėjus Somalio pilietiniam karui – pasiekė faktinę savivaldą. Po 1991 m. Hargeisa atstatyta ir sparčiai auga.
Meek Mill

**Robertas Rahmikas Viljamsas** (*Robert Rahmeek Williams*, g. 1987 m. gegužės 6 d.), geriau žinomas kaip **Meek Mill** – amerikiečių reperis iš Filadelfijos. 2012 m. atlikėjas išleido savo debiutinį albumą „Dreams and Nightmares“, kuris iškart debiutavo antrojoje „Billboard 200“ reitingo vietoje. Antrasis atlikėjo albumas „Dreams Worth More Than Money“ išleistas 2015 m. birželį ir pasiekė pirmąją reitingo vietą. 2023 m. duomenimis, Meek Mill yra išleidęs penkis studijinius albumus, iš kurių naujausiasis, „Expensive Pain“, išleistas 2021 m. spalį.

## Diskografija
**Soliniai studijiniai albumai**
* *Dreams and Nightmares* (2012)
* *[[Dreams Worth More Than Money]]* (2015)
* *Wins & Losses* (2017)
* *[[Championships]]* (2018)
* *Expensive Pain* (2021)

**Bendri studijiniai albumai**
* *Too Good to Be True*  (2023)

## Išnašos

## Nuorodos
* 
*
Dreams Worth More Than Money

**Dreams Worth More Than Money** – antrasis studijinis amerikiečių reperio Meek Mill albumas, išleistas 2015 m. birželio 29 d. Albumas turėjo būti išleistas dar 2014 m. rugsėjį, tačiau buvo nukeltas, kadangi atlikėjas buvo pasodintas į kalėjimą. Vos išleistas, albumas debiutavo pirmojoje „Billboard 200“ reitingo vietoje ir susilaukė teigiamų kritikų įvertinimų.

2016 m. „Billboard“ apdovanojimuose albumas laimėjo metų repo albumo kategorijoje.

## Dainų sąrašas

## Išnašos
Žarėnų koplyčia

**Žarėnų koplyčia** – mauzoliejinė kapinių koplyčia, stovinti Telšių rajone, Žarėnų miestelio kapinėse, Plungės g., priklausančiose Žarėnų Šv. vyskupo Stanislovo parapijai, 0,5 km į pietvakarius nuo bažnyčios, 150 m į rytus nuo Žarnos upelio. Link koplyčios veda pagrindinis kapinių takas. Į kapines patenkama pro aukštus raudono mūro arkinius vartus, ant kurių dešiniojo stulpo įrengta juodo granito memorialinė lenta.

Kapinių koplyčia atidaroma per Visus Šventuosius ir per kitas didžiąsias metų bei parapijos šventes. Tuomet pastatomas laikinas (kilnojamas) altorius, aukojamos šv. Mišios.

## Istorija

Koplyčią XIX–XX a. sandūroje pastatė vietos dvarininkų Underavičių giminė. Žarėnų dvarą po Nagurskių valdę Underavičiai dar ir Pirmojo pasaulinio karo metais, kraštotyrininko M. E. Brenšteino (Michal Eustachy Brensztejn 1874–1938) duomenimis, bandė apylinkes lenkinti, bet nesėkmingai. 

Kol nebuvo Žarėnų bažnyčios, koplyčia tarnavo ne tik kaip laidojimo vieta, bet čia vyko ir pamaldos. Kriptoje buvo užmūryti palaidoti palaikai.

Senieji gyventojai prisimena, kad dvarininkas Juozas Underavičius anksti pasimirė iššvaistęs savo turtą. Jo žmona Ona liko našlė su dviem dukterimis, sunkiai vertėsi. Vėliau gimus sūnui, jį augino kiti giminės. J. Underavičius buvo balzamuotas ir palaidotas Žarnos kapinių koplyčios kriptoje. Koplyčios išorinėje sienoje įmūrytas akmuo su balta atminimo lenta ir įrašu „AtA. Underavičių šeima“.

## Architektūra

Nuo kapinių pagrindinių (didžiųjų) vartų tiesus takas veda prie koplyčios, pagrindiniu šiaurės vakarų fasadu atgręžtos į juos. Koplyčios pastatas vientiso tūrio, sumūrytas iš akmenų ir raudonų molio plytų, su žemu akmens mūro cokoliu, stačiakampio plano. Vietomis atnaujintas mūras skiriasi nuo senojo. Koplyčia dengta dvišlaičiu šiferio stogu, kurio galuose kyla nedideli metalo kryžiai. Ji lakoniškų architektūros formų, su simetrišku pagrindiniu fasadu, kurį užbaigia plokščias trikampis plytų mūro skydas. Vidurinėje fasado dalyje įrengtas portalas, aprėmintas plytų apvadais ir užbaigtas pusapskrite sąrama. Įėjimo durys dvivėrės, medinės, apkaltos „eglute“. Virš portalo, ant akmens mūro sienos, įkomponuotas nedidelis kryžius, sudarytas iš siaurų plytų. Abu šoniniai fasadai simetriški, sumūryti iš akmenų, su raudonų plytų intarpais kampuose. Sienose – du aukšti pusapskričių arkų langai, papuošti plytų apvadais. Galinis pietryčių fasadas aklinas, užbaigtas raudonų plytų skydu. Vidaus erdvė vientisa, dengta mediniu cilindriniu skliautu. Sudėtos lentų grindys. Koplyčioje ant sienos pritvirtintas medinis kryžius su Nukryžiuotoju. 

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Telšių rajono sakralas *sakralas.lt* p. 801
* Maldos namai ir kiti sakraliniai objektai. Žarėnų kapinių koplyčia *facebook.com*
Mato Šalčiaus premija

**Mato Šalčiaus premija** – Lietuvos žurnalistų sąjungos (LŽS) ir Nacionalinės žurnalistų kūrėjų asociacijos (NŽKA) metinė premija, skiriama žurnalistui (-ams) už pasaulio pažinimo skatinimą bei brandžius ir išsamius spaudos, radijo, foto, televizijos, interneto žiniasklaidos autorinius darbus kelionių tematika, paskelbtus per kalendorinius metus.

Kandidatūras premijai teikia pirminės žurnalistinės organizacijos, LŽS skyriai, LŽS klubai, NŽKA, taip pat patys žurnalistai. Premija teikiama tik LŽS arba NŽKA nariams. Tas pats asmuo M. Šalčiaus premijos laureatu gali tapti tik vieną kartą. Laureatui įteikiamas diplomas, taip pat jis paskatinamas pažintine kelione.

Pirmą kartą M. Šalčiaus premija įteikta 1990 m. Pirmieji premijos steigėjai buvo Almis Šalčius, Raminta Šalčiūtė-Savickienė ir LŽS. Premija įsteigta garsaus žurnalisto ir keliautojo Mato Šalčiaus (1890–1940) 100-ųjų gimimo metinių proga. Vėliau premija nebuvo teikiama. Premijos teikimas atnaujintas tik 2009 m., atsiradus mecenatui europarlamentarui Justui Vincui Paleckiui. Komisijos garbės narė – Mato Šalčiaus dukra Raminta Šalčiūtė-Savickienė.

Nuo 2017 m. gruodžio mėn. Mato Šalčiaus premijos steigėja – Prienų rajono savivaldybė (sprendimas Nr. T3-300). Premijos dydis – 2000 Eur. Konkursas ir apdovanojimo renginys rengiami kartu su Lietuvos žurnalistų sąjunga.

## Laureatai
* 1990 m. Ričardas Sartatavičius ir Gediminas Pilaitis, už videofilmą „Trispalvė Atlante“ 
* 2009 m. Gerimantas Statinis, už knygą „Pasiklydęs Amazonijoje: Mato Šalčiaus klajonių pėdsakais“
* 2010 m. Dainius Kinderis, už knygą „Atgal į Afriką“
* 2011 m. Justinas Lingys, už septynių dokumentinių televizijos apybraižų ciklą „Kalnai – mano gyvenimas“
* 2012 m. Jonas Nekrašius, už knygą „Olegas Truchanas – Lietuvos ir Australijos legenda“
* 2013 m. Kristina Stalnionytė, už sukurtą interaktyvią internetinę kelionių svetainę *www.visikeliai.com*
* 2014 m. Arnoldas Čaikovskis (po mirties), už knygą „Buriuotojo svajonių paukštė“
* 2015 m. Edmundas Ganusauskas, už knygą „Vanduo – tai gyvybė: Vidmanto Urbono žygis pasaulio ežerais“
* 2016 m. Venantas Butkus, už knygą „Burėse - Baltijos vėjas: buriuotojo užrašai“
* 2018 m. Ona Nosevičienė-Šaulinskaitė – žurnalo „Kelionės ir pramogos“ redaktorė
* 2019 m. Eglė Gerulaitytė, už knygą „Amerika be dangoraižių“
* 2020 m. Rimas Bružas, už dokumentinių filmų ciklą „Nuo Baltijos iki Bengalijos“
* 2021 m. Vytautas Kandrotas už kelionių vadovą „Ypatinga Lietuva. Keliaujame po Lietuvos saugomas teritorijas"
* 2022 m. Leonardas Skirpstas už fotografijų parodas ir albumus „UNESCO paveldas: Lietuva ir pasaulis“ ir kt.
* 2023 m. Raimondas Puišys, už fotoalbumus „Asmenybė, prilygstanti kalnui“, „Ekspedicija „Lai Vėjus 2021“
* 2024 m. Viktoras Jakovlevas, už internetinį kelionių žurnalą „Rūdys niekad nemiega“
* 2025 m. Jolanta Jurkūnienė, už 2024 m. LRT Radijo laidų ciklą „Atrask Lietuvą“.

## Šaltiniai
Komunizmo aušra

**Komunizmo aušra**:

* Komunizmo aušra (Daugai) – Daugų rajono laikraštis, ėjęs 1951–1959 m.
* Komunizmo aušra (Kalvarija) – Kalvarijos rajono laikraštis, ėjęs 1950–1962 m.
* Komunizmo aušra (Žagarė) – Žagarės rajono laikraštis, ėjęs 1951–1959 m.
Komunizmo keliu

**Komunizmo keliu**:

* Komunizmo keliu (Kuršėnai) – Kuršėnų rajono laikraštis, leistas 1949–1962 m.
* Komunizmo keliu (Rietavas) – Rietavo rajono laikraštis, ėjęs 1950–1962 m.
Europos moterų krepšinio čempionatas

**Europos moterų krepšinio čempionatas** () – krepšinio čempionatas, kuriame susirenka stipriausios Europos žemyno valstybių moterų rinktinės. Moterų krepšinio čempionatai rengiami nuo 1938 m., vyksta kas dveji metai (nuo 1981 m. neporiniais metais, siekiant išvengti persidengimo su pasaulio čempionatais ir olimpiadomis).

Daugiausiai kartų Europos čempionėmis yra tapusios TSRS sportininkės (21 kartas). Paskutinį kartą čempionių laurus laimėjo Belgijos krepšininkės.

## Rezultatai

## Medalių lentelė
*Pasvirai pažymėtos* šalys jau nebedalyvauja Europos čempionatuose.

## Šaltiniai
Évariste Galois

**Evaristas Galua** (, 1811 m. spalio 25 d. Bur la Rene – 1832 m. gegužės 31 d. Paryžiuje) – prancūzų matematikas, abstrakčiosios algebros pradininkas. Sukūrė baigtinių kūnų teoriją. 

Suformulavo algebrinių funkcijų integralų teoremas, kurias žymiai vėliau savo darbuose pakartojo Bernhardas Rymanas. Galua rado būtinas ir pakankamas sąlygas algebrinėms lygtims išspręsti radikalais (350 m. senumo problema), tam panaudojo iki tol dar nežinomus metodus.

Po Galua mirties su jo matematikos užrašais apie grupių teoriją susipažino Karlas Frydrichas Gausas, Karlas Gustavas Jakobas Jakobis ir kiti žymūs matematikai, vėliau jo darbai davė pradžią Galua teorijai ir Galua ryšiui. 

Mirė ligoninėje su kulka pilve po dvikovos neaiškiomis aplinkybėmis.

## Šaltiniai

## Literatūra
* Тони Ротман „Короткая жизнь Эвариста Галуа“ (Scientific American / В мире науки – издание на русском языке, 1983, nr. 1, 84–93 psl.)
Lembo banga

**Lembo banga** () – banga, sklindanti plokštelėje (kietajame kūne) su neįtvirtintais kraštais, kai dalelės juda tiek išilgai bangos sklidimo krypties, tiek statmenai plokštelės paviršiui. Lembo bangos – atskiras normalinių bangų atvejis plokštelėje su neįtvirtintais kraštais. Pavadinimas kilęs iš jas aprašiusio Horacijaus Lembo pavardės.

Skiriamos simetrinės ir asimetrinės Lembo bangos (arba jų modos). Simetrinės bangos žymimos raide „S“, o asimetrinės – raide „A“. Simetrinių bangų atveju dalelės juda simetriškai atžvilgiu plokštumos, kuri plokštelę dalija perpus. Asimetrinės bangos atveju jos juda asimetriškai.

## Išnašos
1970 m. Lietuvos šachmatų čempionatas

**1970 m. Lietuvos šachmatų čempionatas** – tai 37-asis Lietuvos vyrų ir 23-asis Lietuvos moterų šachmatų čempionatai.

## Lietuvos vyrų šachmatų čempionatas

37-asis Lietuvos vyrų šachmatų čempionatas vyko Kaune, 1970 m. balandžio 5 – balandžio 28 d.
Čempionate žaidė 16 dalyvių: penki vilniečiai, šeši kauniečiai, du klaipėdiečiai ir vienas žaidėjas iš Šiaulių Iš praėjusių metų čempionato nebuvo čempiono Algomanto Česnausko, bet kiti prizininkai dalyvavo.

Čempionate labai sėkmingai žaidė kaunietis Algimantas Butnorius, kuris prieš varžybų pabaigą, užsitikrinęs 1-ąją vietą, skynė pergales, įveikdamas paeiliui: kauniečius J. Ridzvanavičių ir J. Čiukajevą, o paskutiniame rate įsirašęs ir pergalę prieš R. Barstatį, antrą kartą tapo Lietuvos šachmatų čempionu (13 tšk. iš 15).

Šiame rate šiaulietis A. Uogelė, pretendavęs į bronzą, pralaimėjo Vilniaus čempionui P. Rubinui, o kitam pretendentui į prizininkus vilniečiui V. Mikėnui, nors ir laimėjusiam prieš klaipėdietį B. Rumiancevą, nepavyko pavyti puikiai finišavusio vilniečio Donato Lapienio, įveikusio J. Ridzvanavičių ir paveržusio iš jo sidabro medalį (10,5 tšk). Vladui Mikėnui atiteko bronza (10 tšk.). Ketvirta vieta dėl geresnių papildomų rodiklių atiteko šiauliečiui A. Uogelei, o penktoji – vilniečiui V. Normantui (abu po 9 tšk.) Šeštas – klaipėdietis R. Barstatis (8,5 tšk.).

## Lietuvos moterų šachmatų čempionatas

2-asis Lietuvos moterų šachmatų čempionatas vyko Vilniuje, kovo 17 – kovo 28 d.
Jame dalyvavo 11 šachmatininkių: penkios vilnietės, trys kaunietės, po vieną žaidėją iš Šiaulių, Ignalinos ir Molėtų. Iš 1969 m. Lietuvos moterų čempionato prizininkių nedalyvavo antrąją vietą užėmusi Nina Špikienė. Aštuntą kartą čempionės titulą iškovojo Marija Kartanaitė (7,5 tšk. iš 10). Pirmą kartą Lietuvos moterų čempionato antrą vietą užėmė A. Steponaitytė-Karosienė (7 tšk.). Tiek pat taškų surinkusi Vilhelmina Kaušilaitė – trečia. Ketvirtą vietą užėmė vilnietė K. Benensonaitė.

## Šaltiniai
Lina Stasiūnaitė

**Lina Stasiūnaitė** (g. 1977 m. rugpjūčio 23 d.) – Lietuvos šachmatininkė, Moterų FIDE meistrė, dukart Lietuvos moterų šachmatų čempionato bronzininkė (1994 ir 1998 m.), Moterų šachmatų olimpietė.

## Pasiekimai
* 1993 m. Europos jaunių šachmatų čempionatas, Sombathėjus (Vengrija): 4,5 taškai, 	23 vieta tarp 40 dalyvių
* 1994 ir 1998 m. Moterų šachmatų olimpiada: 10½ taškų
* 1994 m. ir 1998 m. Lietuvos moterų šachmatų čempionatas, 3 vieta 
* Nuo 1995 m. Moterų FIDE meistrė

## Šaltiniai
Natalija Ivanovienė

**Natalija Ivanovienė** (mergaut. pav. **Štendelytė**) – Lietuvos šachmatininkė,  penkiskart Lietuvos moterų šachmatų čempionato bronzininkė, šachmatų trenerė. Gyvena ir dirba trenere Kaune.

## Pasiekimai

Lietuvos moterų čempionate pradėjo žaisti 1959 m. ir su pertraukomis dalyvavo 12-oje čempionatų, kur penkis kartus iškovojo Lietuvos moterų šachmatų čempionato medalius:

* 1963 m. Lietuvos  šachmatų čempionatas - 3 vieta,

* 1965 m. Lietuvos  šachmatų čempionatas - 3 vieta, 

* 1966 m. Lietuvos  šachmatų čempionatas - 3 vieta, 

* 1974 m. Lietuvos  šachmatų čempionatas - 3 vieta, 

* 1975 m. Lietuvos šachmatų čempionatas - 3 vieta. 

;Kaip trenerė
*2003 metų jaunučių ir jaunimo sporto žaidynės: Jaunimo komandinė rungtis, 3 vieta – su komanda „Kaunas-1“  (Aleksandras Jegorovas,  Tomas Krivoūsas,  Justinas Stojanas,  Aistė Sakalauskaitė); Treneriai: Natalija Ivanovienė ir Gintautas Petraitis

## Šaltiniai
Rasa Norinkevičiūtė

**Rasa Norinkevičiūtė** (g. 1967 m. sausio 25 d. Jonavoje) – Lietuvos šachmatininkė, Moterų FIDE meistrė (WFM),  Lietuvos moterų šachmatų čempionato bronzininkė (1985 m.).

## Biografija
1985 m. baigė Jonavos 1-ąją vidurinę mokyklą. Mokėsi Jonavos sporto mokykloje.  Treneris Richardas Banaitis. Dalyvavo Europos ir Europos Sąjungos Moterų šachmatų čempionatuose.

## Pasiekimai
* 1985 m. Lietuvos moterų šachmatų čempionatas, 3 vieta 
* 2005 m. Europos Sąjungos šachmatų čempionatas, Korkas (Airija): 4½ taškai, 60 vieta tarp 	115 dalyvių.
* Nuo 2006 m. Moterų FIDE meistrė
* 2006 m. Europos moterų šachmatų čempionatas, Kušadasi (Turkija): 	4 taškai tarp 	96 dalyvių
* 2007 m. Europos_Sąjungos_šachmatų_čempionatas, Arvieras (Italija): 5½ taškai, 46 vieta tarp 	112 dalyvių.
* 2007 m. Europos_moterų_šachmatų_čempionatas, Drezdenas (Vokietija): 3½ taškai tarp 150 dalyvių.
* 1999/2000 m. Pasaulio šachmatų mėgėjų moterų čempionatas,    	Heistingsas (Jungtinė Karalystė): (rtg iki 2000) - 2-a vieta.
* 2011 m. 27th European Chess Club Cup: Rogaška Slatina (Slovėnija)

## Šaltiniai
FIFA himnas

**FIFA himnas**  – oficialus himnas, atliekamas prieš FIFA organizuojamas rungtynes ir turnyrus, pvz., draugiškose varžybose ar pasaulio čempionatuose. Pirmą kartą buvo atliktas 1994 m. JAV vykusiame XV pasaulio futbolo čempionate. Himno autorius – vokiečių kompozitorius Franz Lambert, sukūręs himno instrumentinę muziką be žodžių.

FIFA pasaulio taurėje taip pat atliekami konkrečiam čempionatui sukurti himnai. Pvz., 2014 m. čempionatui Brazilijoje sukurtas pirmenybių himnas „*We are one*“ (atlikėjai Pitbull, Jennifer Lopez ir vietos dainininkė Claudia Leitte). Pačiu sėkmingiausiu visų laikų pasaulio čempionatų himnu laikomas 1998 m. Prancūzijoje sukurtas himnas „*La Copa de la Vida*“, kurį sudainavo Ricky Martin.  

## Šaltiniai
Civilinės saugos departamentas

**Civilinės saugos departamentas** – Lietuvos įstaiga, organizavusi ekstremalių situacijų prevenciją bei koordinavusi valstybės institucijų ir ūkio subjektų veiklą civilinės saugos srityje ir veikusi 1991–2005 m.

## Istorija
Įstaiga įkurta 1991 m. spalį kaip **[[Lietuvos Respublikos krašto apsaugos ministerija|Lietuvos Respublikos krašto apsaugos departamento]] Gelbėjimo ir civilinės saugos tarnyba**, perėmus Lietuvos Respublikos civilinės gynybos štabo funkcijas ir patalpas.

1992 m. buvo įkurti tarnybos regioniniai skyriai, o tarnyba pertvarkyta į ministerijos Civilinės apsaugos departamentą. 1993–1995 m. jam buvo pavaldi Daugiaprofilinė gelbėjimo rinktinė. 1995 m. departamento mokymo centras Nemenčinėje perduotas Lietuvos Respublikos krašto apsaugos ministerijai ir tapo jos Krašto apsaugos specialistų kvalifikacijos kėlimo ir tobulinimo centru. 2000 m. departamentas tapo įstaiga prie Lietuvos Respublikos krašto apsaugos ministerijos.

Prieš įstojant į NATO 2004 m., departamentas perduotas Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijai, o 2005 m. – prijungtas prie Priešgaisrinės apsaugos ir gelbėjimo departamento.

## Direktoriai
* Eugenijus Nazelskis – 1991–1992 m.
* Gediminas Pulokas – 1992–1998 m.
* Antanas Paulikas – 1998–2005 m.

## Šaltiniai
Ubychų kalba

**Ubychų kalba** (savivardis: *a-t<sup>w</sup>axə, t<sup>w</sup>aχəbza*) – mirusi šiaurės vakarų Kaukazo kalbų šeimai priklausiusi kalba, vartota ubychų tautybės žmonių. Ji išnyko 1992 m., kuomet Turkijoje mirė paskutinis ja šnekėjęs žmogus Tevfikas Esenčas (*Tevfik Esenç*). Ši kalba žymi savo priebalsių gausa ir neretai laikoma daugiausia priebalsių pasaulyje turinčia kalba.

## Istorija

Ubychų kalba vartota Juodosios jūros rytinėje pakrantėje, dabartinio Krasnodaro krašto pietvakariuose, ypač Sočio apylinkėse. 1864 m. Rusijai užkariaujant Kaukazą, ubychai pasitraukė į pietvakarius ir apsigyveno Turkijoje. Ten ubychų kalba ėmė sparčiai nykti, nes dauguma ubhychų pradėjo kalbėti turkų arba adygų kalbomis. Žinios apie ubychų kalbą išliko daugiausia pateikėjo Tevfiko Esenčo dėka. Kalbą tyrė daug žymių kalbininkų ir antropologų (Žoržas Diumezilis, Hansas Fogtas, A. Sumru Ezsojus ir kt.). Ubychų kalba jokio rašto neturėjo.

## Gramatika

Ubychų kalba ergatyvinė, itin agliutinacinė (priesagomis vienskiemenė ar dviskiemenė šaknis išplečiama iki 9 ar daugiau skiemenų), pasižymi sudėtingu veiksmažodžių derinimu. Daiktavardžiai turi keturis linksnius: absoliutyvą, netiesioginį linksnį–ergatyvą, įnagininką ir vietininką. Su postpozicijomis -/laaq/ ('pas, link') ir -/ʁaafa/ ('dėl') sudaromos formos kartais būdavo laikomos sintetiniu naudininku (pvz., /aχʲəlaaq astʷadaw/ 'Nusiųsiu tai karalaičiui'), tačiau šių darinių kaip linksnio įteisinimas labai ginčijamas.

## Fonologija

Ubychų kalba turi net 84 skirtingus priebalsius (tiesa, 4 sutinkami tik skoliniuose ir onomatopėjose). Daugiau priebalsių priskaičiuojama tik bušmėnų kalbose (tiesa, nėra aiškaus sutarimo, ar kliksinčius garsus laikyti priebalsiais). 29 ubychų priebalsiai pučiamieji, 27 šnypščiamieji, 20 liežuvėlinių. Visi pagrindiniai priebalsiai turi po 9 tarties vietas. Tačiau kalboje tėra 2 balsiai [ə] ir [a], be to, skoliniuose pasitaiko [u]. Nepaisant to, daugiau nei 2 priebalsių samplaikos retos.

## Nuorodos
* Ubychų žodynėlis
* Tevfikas Esenčas kalba ubychiškai
Niekšas Džango

**Niekšas Džango** () – 1969 m. Italijoje sukurtas vesternas. Įkvėptas garsaus Sergio Corbucci filmo „Džango“ sėkmės, iš tiesų jis neturi su juo nieko bendro, tik pagrindinio herojaus vardą.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Anthony Steffen – Džango
* Paolo Gozlino – Rodas Merdokas
* Luciano Rossi – Džekas Merdokas
* Rada Rassimov – Alida
* Teodoro Corra – Viljamsas
* Jean Louis – Hovardas Rosas
* Fred Robsahm – Semas Hokinsas

## Turinys

Pilietinio karo metais grupė karininkų išdavė savo būrį ir netgi dalyvavo jį sunaikinant. Praėjus keletui metų mieste, kuriame šie gyvena pasirodo vienintelis išlikęs kareivis, vienas po kito susidorojantis su išdavikais...