open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Entomologija

**Entomologija** (iš  'vabzdys' + *logos* 'mokslas') – zoologijos mokslo sritis, nagrinėjanti vabzdžius. Pirmasis entomologinis tyrimų objektas buvo vabalas šventasis skarabėjus (*Scarabaeus sacer*), kurį senovės Egipto žyniai įvertino kaip protaujančią būtybę ir turinčią ryšių su dangaus kūnais. Dėl to šio vabalo atvaizdai buvo kalami akmenyje, liejami iš aukso, juos nešiodavo kaip amuletus, jais puošdavo faraonų kapus. Skarabėjus buvo pirmasis vabalas, kurio ištirta morfologija ir biologija, o dailininkai įamžino jo atvaizdą.

Tačiau fundamentaliosios entomologijos pradininku laikomas Aristotelis (384–322 m. pr. m. e), kuris paskelbė veikalą „Historia animalium“. Šiame darbe Aristotelis aprašė apie 80 vabzdžių rūšių, be to išskyrė vabalus į atskirą gyvūnų grupę, pavadindamas juos **Coleoptera**. Šis pavadinimas ir dabar vartojamas. Tai mokslinis vabalų būrio pavadinimas ( 'apskritimas' + *ptera* 'sparnai'). Praėjus labai daug metų entomologija vėl susidomėta XVIII a. 1758 m. pasirodė Karlo Linėjaus veikalas „Systema naturae", kuris sukėlė didžiulį susidomėjimą entomologiniais faunistiniais tyrimais. Daugiausia atradimų entomologijos srityje padaryta XVII ir XIX a. Tai P. A. Latreille, J. C. Fabricius, G. Panzer, G. Kraatz, C. DeGeer, A. Semionovas-Tianšanskis ir daugelis kitų tyrinėtojų, aprašiusių tūkstančius naujų ir mokslui nežinomų vabzdžių rūšių.

## Entomologija Lietuvoje
Pirmieji entomologiniai tyrimai Lietuvoje atlikti tik XIX a. pr. Mokslo centras buvo Vilniaus universitetas. Šio universiteto profesorius E. Eichvaldas (Eichwald, 1829–1831) lotynų kalba paskelbė tritomį veikalą „Zoologia specialis“, kuriame aprašė nemažai vabzdžių rūšių. Po šio stambaus darbo, turėjusios anais laikais didelę mokslinę ir pažintinę reikšmę, entomofaunistiniai tyrimai Lietuvoje buvo ilgam nutraukti. Kartais į Lietuvą užklysdavo kaimyninių kraštų mokslininkai, tyrinėjantys atskiras vabzdžių grupes. XIX a. antroje pusėje paskelbta keletą taikomojo pobūdžio publikacijų. 1919 m. Kaune buvo įkurta Gamtos tyrimo stotis, kuriai vadovavo profesorius Tadas Ivanauskas. Jis paskelbė Lietuvoje 1920–1921 m. surinktų ar pastebėtų gyvūnų sąrašą. Tai yra pirmas Lietuvos entomologijos raidoje entomofaunistinis darbas, parašytas lietuvių kalba.

## Entomologijos kryptys
Kadangi vien vabzdžių žinoma daugiau kaip milijonas rūšių, entomologija suskaidyta į smulkesnes sritis:
* Dipterologija – nagrinėja dvisparnius;
* Koleopterologija – nagrinėja vabalus;
* Lepidopterologija – nagrinėja drugius;
* Mirmekologija – nagrinėja skruzdėles;
* Taikomoji entomologija ir kt.

## Nuorodos
* Lietuvos entomologų draugijos tinklalapis
Malakologija

**Malakologija** – zoologijos sritis nagrinėjanti moliuskus.

## Malakologija Lietuvoje
Malakologijos Lietuvoje pradininku laikomas prof. P. B. Šivickis. 1928 m. įsidarbinęs universitete Kaune jis ėmėsi nuoseklių hidrobiologinių, o kartu ir malakologinių tyrinėjimų. Iki jo apie mūsų krašto moliuskus duomenų pateikė Vilniaus universiteto prof. E. Eichvaldas (1829-30 m.), bei kaimyninių šalių mokslininkai: V. Dybovskis (1883–1908 m.), O. Miolendorfas (1898 m.), S. Jekelis (1926 m.), H. Šlešas (1927-46 m.) ir kt. Malakologijos srityje 1938-51 m. yra dirbęs dr. M. Valius. Dabar malakologiniais tyrimais užsiima dr. G. Skujienė (Vilniaus universitetas), dr. I. Šatkauskienė (Kauno VD universitetas), Albertas Gurskas (Kauno zoologijos muziejus). Didžiausias Lietuvos moliuskų rinkinys saugomas Kauno Tado Ivanausko zoologijos muziejuje, o jūrinių – Klaipėdos jūrų muziejuje.
MMORPG

**MMORPG** ( 'daugelio žaidėjų interneto žaidimas vaidmenimis') – interneto kompiuterinis žaidimas vaidmenimis, kurį žaidžia daug žaidėjų vienu metu. Tai daugelio žaidėjų žaidimo internete (MMOG) specifinis tipas.

Žaidime vartotojai dalyvauja per savo susikurtų veikėjų grafinius atvaizdus, kurie sąveikauja su aplinka (kariauja, keičia inventorių ir panašiai). Žaidžiant šio žanro žaidimą žaidėjo sėkmė priklauso ne nuo jo paties, o nuo veikėjo išugdytų įgūdžių () ir patirties (), kuri dažniausiai gaunama naikinant NPC (kompiuterio valdomus veikėjus), vykdant užduotis, arba kaip kai kuriuose tokio tipo žaidimuose žaidžiant prieš kitus žaidėjus. MMORPG žaidimuose įprasta pasirinkti įvairius veikėjo parametrus, pvz., rasę, klasę, išvaizdą, lytį ir t. t.

Pagal iš tikro egzistuojančius ar pramanytus MMORPG rašomi LitRPG žanro fantastiniai kūriniai.

## Ryšio ypatybės
MMORPG tipo žaidimai veikia serverio-kliento principu. Vartotojai, norintys žaisti konkretų žaidimą, paleidžia kompiuterinę programą, vadinamą *klientu*, kuris savo ruožtu bendrauja su žaidimo serveriu (arba šliuzu). Egzistuoja du kliento-serverio bendravimo būdai:
* Dvipusis () ryšys, kai klientas ir serveris bendrauja tarpusavyje. Reikalingas greitas interneto ryšys (ne mažiau nei 128 kbps).
* Vienpusis () ryšys, dirbantis šliuzo pagalba. Šiuo atveju *socket* paketai nenaudojami. Toks ryšys taikomas kai kuriuose *applet* tipo žaidimuose bei mobiliuose įrenginiuose.
Kai kurie žaidimų kūrėjai teikia fiksuotą serverį ar jų grupę, o kai kurie platina žaidimo *server-side* programą. Dėl didelio piratavimo masto, leidėjai vengia pastarojo varianto.

## Istorija
Nors dauguma ankstyvųjų XX a. 8-ojo dešimtmečio RPG žaidimų PLATO sistemai palaikė keletą vienu metu prisijungusių žaidėjų, daugelio žaidėjų režimas išpopuliarėjo tik apie 10-ojo dešimtmečio vidurį. Pavyzdžiui, „Square“ sukurtas „Secret of Mana“ (1993) turėjo kooperatyvinį režimą, leidusį žaisti dviejų ar trijų asmenų grupėse. Vėliau „Diablo“ (1996) apjungė CRPG su veiksmo žaidimo elementais ir interneto kelių žaidėjų režimu, kuris leido vienu metu keturiems žaidėjams patekti į tą pačią vietovę ir kartu kautis su būriais priešų.

Netrukus dėl sparčiai populiarėjančio galimybės žaisti internetu pritaikymo radosi grafiniai MUD žaidimai, kurie vėliau peraugo į daugelio žaidėjų internetinius vaidmenų žaidimus.

## Populiariausi MMORPG žaidimai
Šiuo metu pasaulyje pagal populiarumą lyderiauja „World of Warcraft“, „Guild Wars“, „9Dragons“, „Silkroad Online“, „Runescape“. Lietuvoje taip pat labai paplitę „Lineage II“, „MU Online“.

## Šaltiniai
Griciukas

**Griciukas**, **paprastasis griciukas** (*Limosa limosa*) – tilvikinių (*Scolopacidae*) šeimos paukštis.

Gyvena šlapiose ir drėgnose pievose. Taip pat mėgsta atviras žemapelkes ir tarpines pelkes. Traukimo metu aptinkamas atvirose dumblingose pakrantėse. Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

Paukščiai anksti išskrenda žiemoti. Neretai senieji išskrenda anksčiau už jauniklius.

Paprastajo griciuko patelei priklauso ilgiausio skrydžio rekordas. Stebimas paukštis iš Naujosios Zelandijos be atokvėpio sugebėjo nuskristi į Aliaską. Iš viso ore gyvūnas išbuvo 9 paras, nuskrido 11 668 km. 

## Išvaizda
Paukštis ilgomis kojomis ir tiesiu ilgu snapu, maždaug karvelio dydžio. Galva, kaklas, pagurklis ir krūtinės priekinė dalis ryškiai rudos spalvos. Nugarinė pusė rusva, išmarginta tamsiomis dėmėmis. Sparnas su plačia balta juostele. Patelė mažiau ruda negu patinas. Veisimosi metu patino apdaras rusvai oranžinis ir yra ryškesnis nei patelės. Pagal išvaizdą labai panašus į laplandinį griciuką, bet šio snapas šiek tiek riestas ir paukščiui skrendant sparnų viršuje ryškios baltos juostos nėra (griciuko – yra). Be to, griciuko kojos yra ilgesnės, ir jam skrendant, daug labiau išsikiša už uodegos nei laplandinio. 

## Dauginimasis

Monogamas. Pradeda veistis balandį (dažniausiai). Paukščių tuoktuvių metu patinas greit plasnodamas sparnais kyla į viršų; pamažu lėtina greitį ir sparnų mostus, plačiai išskleidžia uodegą. Siūbuodamas į šonus nuolat garsiai šaukia.

Peri pavieniui arba nedidelėmis kolonijomis. Lizdą suka nesudėtingą, aukštesnėje vietoje, ant kupsto, tarp aukštų žolių. Dugną iškloja aplink augančių žolių stiebeliais. Lizdą pasiaukojamai gina. Kartais kartu su pempėmis persekioja varnas, klykaudami puola žmogų. Taip jie apsaugo ne tik savo, bet ir kaimynų lizdus, su griciukais dažnai peri antys.

Deda 4 pilkai žalsvus su tamsesnėmis dėmelėmis kiaušinius. Patinas ir patelė peri 22-24 dienas. Jaunikliai išsirita gegužę. Išsiritę tuoj palieka lizdą arba laikosi netoli lizdavietės. Jie greitai pradeda maitintis savarankiškai. Gana vikriai bėgioja po pelkių augalijos sąžalynus.

## Šaltiniai
Pietinis purplelis

**Pietinis purplelis** (*Streptopelia decaocto*) – karvelinių (*Columbidae*) šeimos paukštis. 

## Išvaizda

Pietinis purplelis yra paprastojo purplelio dydžio. Skiriasi ilgesne uodega, vienspalve kūno viršutine puse ir juoda juostele ant kaklo. Patino ir patelės galva bei užpakalinė kaklo pusė rusvai pilka, rausvo atspalvio. Kaklo užpakalinėje dalyje eina juoda skersinė juostelė baltu pakraščiu. Nugara, pečiai ir antuodegis rusvi. Pasmakrė ir gerklė balsvi. Pagurklis ir krūtinė šviesiai rausvi, pilkšvo atspalvio. Pilvas ir kūno šonai melsvai pilki, pauodegys tamsiai pilkas. Uodega ilga, gale su plačia balta juosta. Snapas juodas. Kojos raudonos. Rainelė raudona. Jaunikliai be juodos juostelės kaklo srityje, rusvesnių spalvų. Pūkinis apdaras gelsvai pilkas, oda tamsi. Snapas šviesesnės rožinės spalvos.

## Paplitimas
Eurazijoje paplitęs nuo Atlanto pakrančių iki Korėjos pusiasalio. Šiaurėje arealas siekia Botnijos įlanką, Baltąją jūrą, Volgos vidurupį, Užkaukazę, Iraną, pietinę Turkmėniją, šiaurinį Afganistaną, pietines Himalajų priekalnes. Pietuose arealas tęsiasi iki okeaninių Azijos pakrančių, Viduržemio jūros. Žiemoja arealo ribose.

Sutinkamas visoje Lietuvos teritorijoje. Gausus kai kurių miestų želdiniuose.

## Biologija

Laikosi miestų ir stambesnių gyvenviečių želdiniuose: parkuose, skveruose, alėjose, kiemų ir gatvių želdiniuose, kapinėse, botanikos soduose. Dažnesni prie šiukšlynų, sąvartų. Balsas primena tūtavimą. Beveik ištisus metus gyvena poromis, būriuojasi tik žiemą ir prie maitinimosi vietų. Žiemoja paprastai gausesnėse lapuočių medžių grupėse: kaštonų, liepų, klevų, ąžuolų. Nakvoja susiglaudę po du. Per šalčius, pūgas glaudžiasi prie inkilų, stambių šakų, ieško užuovėjos.

Vienoje dėtyje paprastai būna 2 kiaušiniai, perimi abiejų paukščių maždaug 15 dienų. Jaunikliai lizde išbūna maždaug 19 dienų. Juos maitina abu tėvai. Pietiniai purpleliai per metus gali išauginti dvi arba tris vadas.

Maistą renka ant žemės. Lesa javų grūdus, kviečius, rugius, žirnius, piktžoles, maisto atliekas, vabzdžius, lervas ir kt.

## Galerija

Image:Pietinis purplelis.jpg|Pietinis purplelis
Image: Tourterelle turque MHNT.jpg|Pietinio purplelio kiaušinis
Image:Streptopelia decaocto Malaga.jpg|Pietiniai purpleliai miesto aplinkoje


## Šaltiniai
* *Lietuvos fauna: paukščiai, 1 knyga.* Sud. V. Logminas. – Vilnius: Mokslas, 1990.
Miuslis

**Miuslis** (, (['my: sli]), Šveicarijoje *Müesli* ;  (['mju: zli]) – pusryčių mišinys.

Sudėtyje dažniausiai būna nevirtų avižų dribsnių sumaišytų su įvairiais kitais produktais: kviečių bei kukurūzų dribsniais, šviežiais ar džiovintais vaisiais, riešutais, saulėgrąžomis, šokoladu.

Paprastai patiekiamas pusryčiams su pienu, jogurtu ar sultimis.

Miuslio išradėju laikomas šveicarų daktaras Maksimilijanas Biršė-Benė (*Maximilian Bircher-Benner*). Jo 1900 metais sukurtas patiekalas iš smulkinto obuolio, citrinų sulčių, pieno ir riešutų buvo skirtas įvairių ligų prevencijai. Patiekalas buvo gaminamas ligoninėje, bet kadangi receptas nebuvo patentuotas, tai greitai paplito. Dabartiniai miusliai nėra labai panašūs į pirminį variantą.


Image:Muesli texture.jpg
Image:Мюсли.jpg
Image:Muesli.jpg


## Nuorodos
Albert Wirz apie „Müesli“ NZZ Folio 04/97 (vokiečių k.)
Snapas

**Snapas** – paukščio raginis darinys, susiformavęs iš pailgėjusių žandinių lankų. Sudarytas iš dviejų dalių: viršutinės – *antsnapio* ir apatinės – *posnapio*; abi jos padengtos ragine makštimi (*rhamphotheca*). Antsnapio pamate yra minkšta odelė, kuri vadinama *vaškine* (*ceroma*). Vaškinė labai ryški dieninių plėšriųjų paukščių. Raginė makštis nuolat keičiasi, nes jos viršutiniai sluoksniai nusitrina, o iš vidaus atauga nauji. Kai kurie vištiniai paukščiai besišerdami numeta iš karto visą viršutinę makšties dalį, susidarius po ja naujai makščiai. Makšties spalva priklauso nuo metų laikų, todėl ji keičiasi. Taip pat ji skirtinga jauniklių ir suaugusių paukščių arba net patinų ir patelių skiriasi, pvz., varnėno snapas pavasarį geltonas, rudenį juosvas, juodojo strazdo patino snapas geltonas, patelės juosvas ir t. t.

Paukščio snapo dydis ir forma priklauso nuo maisto rūšies ir maisto paėmimo būdo. Snapu paukščiai ne tik pasiekia ar laiko maistą, bet ir kedena plunksnas, krauna lizdus. Kai kuriems paukščiams, ypač papūgoms, snapas padeda laipioti:

* Labai stiprus lenktas snapas – riešutams ar sėkloms aižyti (pvz., papūgos);
* Ilgas ir laibas snapas – žiedo vidui pasiekti (pvz., kolibrio);
* Ilgas snapas – gyvūnams iš žemės iškasti (pvz., tilvikinių);
* Siauras snapas – vabzdžių lervoms ir kiaušiniams ištraukti iš žemės (pvz., nykštukas) ir kt.
Pasturgalinė liauka

**Pasturgalinė liauka** () – paukščio odos liauka, išskirianti sekretą, kuriuo tepamos plunksnos, kad neįmirktų. Ši liauka yra antuodegyje; ji nevienodo dydžio, dvigubo maišelio pavidalo, pripildyta riebaus, tiršto, balsvos spalvos skysčio. Nuo šio maišelio į užpakalį eina ilgokas spenelis, gale apaugęs minkštais šereliais. Tuo būdu susidaro įtaisas, panašus į teptuką. Iš spenelio į paviršių nuolat sunkiasi riebus liaukos skystis, kuriuo prisisunkęs teptukas. Pasturaglinės liaukos neturi dauguma neskraidančiųjų paukščių (stručiai, einiai), taip pat ji silpnai išsivysčiusi vištų, kai kurių karvelių rūšių ir kitų.

Labiausiai pasturgalinė liauka išsivysčiusi vandeninių paukščių. Pirmiausia paukštis, pašiaušęs antuodegio plunksnas, krapšto pasturgalinę liauką snapu arba trina savo skruostus, o paskui brauko visas plunksnas, ypač krūtinės ir pilvo. Tuo būdu, išspaudęs kiek riebalų iš pasturgalio liaukos, paukštis sutepa visas savo plunksnas, ir dėl to jos pasidaro neperšlampamos.
Indonezijos demografija

**[[Indonezija]]** yra ketvirta pagal gyventojų skaičių pasaulio valstybė, joje gyvena 221 mln. gyventojų.

Indonezijoje gyvena daugiau kaip 150 tautų. Didžiausios: javiečiai, sundai, mandūriečiai (iš viso 75 mln. žmonių gyvena Javos ir Madūros salose, Sumatros ir Kalimantano plantacijų rajonuose), Indonezijos malajiečiai, batakai, dajakai, baliečiai. Irian Džajos šiauriniame krante gyvena melaneziečiai, o vidiniuose rajonuose – papuasai. Miestuose ir plantacijų rajonuose yra kinų (daugiau nei 4 mln.), arabų (100 000), indų, pakistaniečių, olandų. 87 % tikinčiųjų – musulmonai sunitai; yra krikščionių (katalikų – 3 % ir protestantų – 6 %), hinduistų (2 %, daugiausia – Balio saloje), budistų (1 %), konfucianistų. ⅔ gyventojų gyvena Javos ir Madūros salose (>600 žm./km²).

Miestų gyventojų 17 %.

1971 m. buvo 40,1 mln. ekonomiškai aktyvių gyventojų, iš jų 62 % dirbo žemės ūkyje, 8 % – pramonėje, 10 % prekyboje.
Lytinis fetišizmas

**Lytinis fetišizmas** ( – švento daikto garbinimas) – pasireiškiantis kito žmogaus tam tikros fizinės savybės, jam priklausančio daikto ar drabužio garbinimu, sukeliančiu lytinį susijaudinimą. Gali jaudinti tam tikros kūno dalys (nagai, plaukai, pėdos, bamba ir kita) arba intymi vieta (pvz., išskirtinai krūtinė), apranga ar apavas (pvz., apatinis, erotinis trikotažas, bikinis, pėdkelnės, aukštakulniai, mokyklinė uniforma),  vaidmenų žaidimai (dėstytojo ir studentės), tatuiruotės ir kt. Taip pat gali būti stiprus potraukis tam tikros medžiagos aprangai (pvz., guminei, latekso, nailono, kailinei ir kt.) arba spalvai (ypač juodai ir raudonai, rečiau – mėlynai). Toks objektas ar savybė vadinama *fetišu*. Reiškiasi patalogine forma kuomet fetišas atsiejamas nuo kūno, pvz, jaudina dėvėtos merginos kelnaitės ar liemenėlė, o ne apatinį trikotažą dėvinti mergina. Tokiu atveju įprastai labiau jaudina dėvėtas apatinis trikotažas negu naujas ar ką tik pirktas, vogtas – labiau nei įsigytas legaliai. Tokie drabužiai, prisidedami prie kūno, sukelia jaudinimą, norą masturbuotis.

Fetišizmu pasižymi gerokai dažniau vyrai nei moterys. Manoma, fetišizmas kyla dėl sąlyginių refleksų, kai konkretus dirgiklis (fetišas) susisieja su susijaudinimu; dirgikliai gali keistis. Kaip lytinis nukrypimas fetišizmas paprastai vertinamas tuomet, kai tai trukdo asmens lytiniam gyvenimui – pvz., jis ieško gyvenimo partnerio tik pagal savo fetišistinius kriterijus, ima slapčia vogti drabužius, nesugeba pasiekti lytinio susijaudinimo be fetišinių objektų ir pan. Tai vienas labiausiai paplitusių lytinių nukrypimų. Manoma, kad tikro fetišizmo atvejais asmuo netgi nepaiso jokių žmogaus, turinčio tam tikrą fetišą, asmeninių savybių.

Reiškinys kaip toks yra žinomas nuo senovės, tačiau terminą pagal dabartinę prasmę 1887 m. pirmą kartą pavartojo prancūzų gydytojas Alfredas Binė (*Alfred Binet*). Iš pradžių fetišo žodžiu buvo vadinamos Afrikos tautelių figūrėlės, kurioms buvo teikiama magiška galia, jos buvo didžiai vertinamos ir garbinamos. A. Binė pastebėjo, kad kai kurie vyrai moters savybėms, daiktams ar drabužiams teikia tokias pat magiškas ypatybes ir garbina taip pat, kaip Afrikos gentys savo fetišus, todėl lytinį nukrypimą pavadino fetišizmu.

## Taip pat skaitykite
* Robotų fetišizmas

## Šaltiniai
Mazochizmas

**Mazochizmas** – asmens polinkis skausmui. Mazochizmas taip pat gali būti ir psichologinis t. y., kai žmogus kankina save psichologinėmis problemomis neketindamas imtis veiksmų jas išspręsti, tai galima priskirti depresijai.
Lytinis mazochizmas visuomenėje priimamas kaip lytinis nukrypimas ir pasireiškia polinkiu į kančią, kentėjimą, skausmą. Moteriai gali atsirasti dėl vyro grubaus aistringumo, sukeliamo skausmingo spaudymo ar maigymo, vyrams, kurie leidžiasi moters žnaibomi, kandžiojami, dėl vampyriško jos elgesio. Skausmas kenčiamas tol, kol nėra pavojaus gyvybei. Mazochizmą papildanti priešingybė – sadizmas.

Nukrypimas pavadintas pagal austrų rašytoją Leopoldą fon Zacherį-Mazochą (*von Sacher-Masoch*, 1836–1895), kuris savo kūriniuose aprašė šį reiškinį.

## Šaltiniai
Erekcija

**Erekcija** ( – pakėlimas, pakilimas, ištiesinimas) – vyro varpos arba moters varputės padidėjimas (storėjimas ir ilgėjimas) bei sustandėjimas dėl kraujo pritekėjimo (kartais erekcija vadinama ir krūtų spenelių sustandėjimas dėl susijaudinimo). Dažniausiai erekcijos terminas vartojamas vyro erekcijai įvardinti, kuri yra elementariausias ir pastoviausias vyro lytinis refleksas ir viena iš pagrindinių sąlygų sueičiai.

Moters varputėje taip pat yra erekcinio audinio (pas vyrą erekcinis audinys yra varpos akytkūniai, į kuriuos labai greitai pritekėdamas kraujas ir sukelia erekciją), todėl lytinio susijaudinimo metu yra įmanoma erekcija ir pas moterį. Tačiau krūtų spenelių erekcija turi kitokį mechanizmą, kadangi speneliuose visiškai nėra erekcinio audinio.

Paprastai (bet nebūtinai) erekcija atsiranda lytinio susijaudinimo metu (psichogeninė erekcija), kadangi ji yra neatsiejama preliudijos dalis, taip pat sąlygojanti lytinį aktą ir ejakuliaciją. Tačiau erekcija gali atsirasti ir dėl kitų priežasčių: dėl transporto priemonės vibracijos, ilgo sėdėjimo, šlapimo pūslės pertempimo, kitų erotinių (pvz., erotinės fantazijos) ir neerotinių dirgiklių. Erekcija pasitaiko ir aktyvaus (greitojo) miego fazėje, kai sustandėja varpa ir išsilieja sėkla (ejakuliuoja) – tai vadinama poliucija. Erekcija yra stebima netgi pas berniukus dar gimdoje.  Varpos sustandėjimas dėl neerotinių dirgiklių (refleksogeninė erekcija) yra normalus ir sveikas reiškinys.

## Fiziologija

Lytinio susijaudinimo metu nerviniai refleksai padidina arterinio kraujo pritekėjimą į varpą ir prislopina kraujo ištekėjimą, susiaurindami venas. Toks padidėjęs kraujo pritekėjimas užpildo akytkūniuose esančias ertmes, ištempia akytkūnius ir varpa, kuri normalioje būklėje yra minkšta ir suglebusi, sukietėja ir padidėja; susitraukę tarpvietės ir gaktos raumenys varpą pakelia į viršų. Jei ramybės būklėje varpa yra 5–7 cm ilgio, tai sustandėjusi yra 15–16 cm ilgio ir 2–2,5 cm skersmens, varpos tūris padidėja 3–4 kartus. Erekcijos metu varpa yra labiau kreivės formos negu tiesės, o jos skerspjūvis – labiau elipsės nei apskritimo formos. Pasiekus erekciją, arterinio ir veninio kraujo apykaita varpoje normalizuojasi, tačiau varpos kietumas išlieka.

Erekcija sukeliama padirginus varpos galvutę, kur jaudinimas per nervų sistemą pasiekia nugaros smegenų centrus, o iš ten sklinda į varpos akytkūnius ir juose sukelia kraujo pritekėjimą. Erekciją sąlygoja parasimpatinė nervų sistema, ir tai paaiškina, kodėl streso būsenoje, kuomet aktyvuojama simpatinė nervų sistema, erekcija labai reta arba išvis neįmanoma. Kita vertus, ejakuliacija yra sąlygojama simpatinės nervų sistemos, todėl dažnai po sėklos išsiveržimo erekcija pranyksta.

Erekcijos intensyvumas priklauso nuo lytinio susijaudinimo ir išorinių veiksnių. Orgazmo metu prasidėjus mėšlungiškiems tarpvietės raumenų susitraukimams (maždaug kas 0,8 sek.) erekcija pradeda palaipsniui silpnėti.

## Šaltiniai
Indonezijos transportas

Indonezijoje Geležinkelių yra 8600 km (1976 m.), iš jų 6640 km – Javos saloje. Automobilių kelių 85 &nbsp;000 km (1976 m.). Svarbiausias yra jūrų transportas. Prekybinio laivyno tonažas 618 590 brt (1972 m.).

Didžiausi uostai: Palembangas, Medanas, Džakarta, Surabaj, Balikpapanas, Uždungpandangas. Bendra metinė visų jūrų uostų krovinių apyvarta apie 25 mln. t (1975 m.).

Kamejorano tarptautinis aerouostas (Džakartoje).

Ilgiausi naftotiekiai: Tandžungas – Balikpapanas (280 km), Tempinas – Pladžus (265 km), Talang Akaras – Sungei Gerongas (125 km).
Indonezijos politinė sistema

Indonezija – respublika.

Tvarkosi pagal 1945 m. konstituciją.

Rinkimų teisę turi visi piliečiai, sulaukę 17 metų.

Aukščiausias valstybės valdžios organas yra Liaudies konsultacinis kongresas. Į jį įeina visi parlamento nariai, administracinių rajonų ir visuomenės sluoksnių atstovai. LKK renka prezidentą, nustato valstybės politikos kryptį.

Valstybės ir vyriausybės vadovas yra prezidentas, renkamas 5 metų kadencijai ir atskaitingas Liaudies konsultaciniam okngresui.

Įstatymus leidžia vienerių rūmų parlamentas – Liaudies atstovų taryba (460 deputatų, iš kurių 360 renka gyventojai, 100 skiria prezidentas). Parlamento priimti įstatymai neįsigalioja, kol jų netvirtina prezidentas.

Vykdomąją valdžią turi prezidento vadovaujama vyriausybė.

Vietos valdžios organai yra prezidento skiriami provincijų gubernatoriai, vidaus reikalų ministro skiriami kebupatemų (rajonų) bupatai ir miestų merai, bei kebupatemų ir miestų vietinės liaudies atsovų tarybos (4/5 narių renka gyventojai, 1/5 skiria vidaus reikalų ministras).

Teismų sistemą sudaro Aukščiasiasis teismas, sričių teismai, karinės justicijos teismai, ypatingieji karo tribunolai, musulmonų religiniai teismai.

Svarbiausios politinės partijos ir visuomeninės oragnizacijos: Jungtinis funkcinių grupių sekretoriatas, Indonezijos demokratinė partija, Vienybės ir vystymosi partija, Indonezijos darbininkų federacija.

## Nuorodos
Indonezijos ginkluotosios pajėgos

Indonezijos ginkluotąsias pajėgas 1976 m. sudarė sausumos kariuomenė (daugiau nei 180&nbsp;000 žmonių), karinės oro (apie 28&nbsp;000 žmonių, daugiau nei 90 lėktuvų) ir jūrų (apie 38&nbsp;000 žmonių, apie 170 kovos ir pagalbininkų laivų, apie 20 lėktuvų ir sraigtasparnių) pajėgos – iš viso daugiau kaip 246&nbsp;000 žmonių.

Karo policijoje tarnavo apie 112&nbsp;000 žmonių. Ginkluotosios pajėgos komplektuojamos iš karo prievolininkų ir savanorių. Visuotinė karo prievolė atliekama, sulaukus 18 metų. Tarnybos trukmė – 2 metai. Vyriausiasis vadas – prezidentas.
Indonezijos kultūra

Šis straipsnis yra apie **[[Indonezija|Indonezijos]] kultūrą**.

Indonezijoje gyvena daug susijusių, bet kultūriškai ir lingvistiškai skirtingų grupių, dauguma kurių etniškai yra malajai.

## Menas

Indonezijos menui turėjo įtakos keletas kultūrų. Pvz., garsūs Javos ir Balio šokiai susiję su hinduistine kultūra ir mitologija.

Gerai žinomi ir Javos bei Balio lėlių šešėlių teatrų pasirodymai, kuriuose vaizduojami mitologiniai įvykiai. Daugelis salų žinomos savo specifiniais *batik* ir *ikat* technologijų drabužiais.

### Muzika

Indonezija kultūriškai yra daugialypė ir joje gimė daug muzikos formų, labiausiai iš jų žinoma Javos, Sumatros ir Balio muzika. Garsiausia yra centrinės bei rytų Javos ir Balio *[[gamelan]]* ansamblių grojama tradicinė muzika. Labai populiarus yra modernus muzikos stilius *Dangdut* bei susijęs šokio stilius. *Dangdut* toks populiarus, kad naudojamas daugelyje politinių kampanijų, siekiant patraukti didesnės audiencijos dėmesį.

### Literatūra
Žymiausias šiuolaikinis Indonezijos rašytojas yra Pramoedya Ananta Toer, *Magsaysay* premijos laureatas ir vienas iš kandidatų į Nobelio premiją literatūros srityje. Kitas žymus autorius – „45 kartos“ autorių grupės, kurios nariai aktyviai dalyvavo Indonezijos nepriklausomybės judėjime, narys poetas Chairil Anwar. Prezidento Suharto valdymo metu kūrybos laisvė buvo varžoma, todėl iš šio laikotarpio žymių autorių yra mažai.

## Kultūros paminklai
UNESCO saugomi kultūros paminklai ir objektai:
* Borobuduras – budistų stūpa Javoje;
* Prambananas – hinduistų šventykla Javoje;
* Sangiranas (*Sangiran*) – archeologinių kasinėjimų vieta, kur rastas „Javos žmogus“;
Vinguris

**Vinguris** (*Daedalea*) – (*Fomitopsidaceae*) šeimos grybų gentis.

Europoje ir Lietuvoje auga viena rūšis – **ąžuolinis vinguris** (*Daedalea quercina*). Vaisiakūniai didelių, plokščių, storų kepurėlių pavidalo, tvirtai priaugę prie substrato. Paviršius šviesiai rudas, pilkai rudas. Auga ant lapuočių ir mišriuose miškuose, parkuose, dažniausiai ant negyvų išvirtusių medžių, ypač ant ąžuolų, kamienų, kelmų. Sukelia labai aktyvų rudąjį medienos puvinį.
Tinklūnas

**Tinklūnas** (*Gloeophyllum*) – (*Gloeophyllaceae*) šeimos grybų gentis. Vaisiakūniai pusiau apvalių kepurėlių pavidalo, išsiplėtę, atšokusiais kraštais nuo substrato. Paviršius tamsiai arba pilkšvai rudas, dažnai su rievėmis. Auga ant spygliuočių medienos. Sukelia rudąjį medienos puvinį.

Lietuvoje auga 4 rūšys:
* Eglinis tinklūnas (*Gloeophyllum abietinum*). Nedažnas. Auga įvairiuose miškuose ant negyvų išvirtusių apygliuočių medžių kamienų ir šakų;
* Kvapnusis tinklūnas, arba kvapnioji anyžpintė (*Gloeophyllum odoratum*). Vaisiakūniai stipraus anyžių kvapo. Dažnas. Auga drėgnuose spygliuočių ir mišriuose miškuose, dažniausiai ant senų spygliuočių medžių kelmų;
* Tvorinis tinklūnas (*Gloeophyllum sepiarium*). Dažnas. Auga įvairiuose miškuose ant spygliuočių medžių, ypač eglių, kelmų ir išvirtusių kamienų, mediniuose pastatuose, ypač rūsiuose, šiltnamiuose, ant medinių stogų, palangių, stulpų ir kt.
* Rąstinis tinklūnas (*Gloeophyllum trabeum*). Retas. Auga lapuočių ir mišriuose miškuose ant negyvų išvirtusių medžių kamienų ir šakų, dažnai sužalotose vietose.
Kamščiapintė

**Kamščiapintė** (*Bjerkandera*) – (*Hapalopilaceae*) šeimos grybų gentis.

Vaisiakūniai kepurėlių pavidalo, kraštu prisitvirtinę prie substrato. Dažnai suauga čerpiškai, o viršutiniai kraštai būna nuo substrato atsiknoję. Kepurėlių paviršius švelniai plaukuotas, šviesus. Auga ant lapuočių medžių, kartais pasitaiko ir ant spygliuočių. Sukelia baltąjį medienos puvinį.

Kosmopolitinė gentis. Lietuvoje auga dvi rūšys:
* Kamščiapintė apdegėlė (*Bjerkandera adusta*)
* Kamščiapintė aprūkėlė (*Bjerkandera fumosa*)
Skonio receptoriai

**Skonio receptoriai** – vieni iš cheminių receptorių, kurie jautrūs tam tikroms maiste ir skysčiuose esančioms cheminėms medžiagoms. Žmogaus ir žinduolių cheminiai receptoriai yra burnoje. Juos sudaro ant liežuvio išsidėstę svogūnėliai, kurių daug yra liežuvio speneliuose, šiek tiek kietajame gomuryje, ryklėje ir antgerklyje. Skonio svogūnėlį sudaro kelios pailgos skonio jutimo ir atraminės ląstelės bei plaukelių šluotelės. Receptorius yra baltymas glikoproteinas, kuris susijungia su atitinkama molekule, susidaro tam tikri elektrocheminiai pokyčiai, dėl to su skonio ląstelėmis besijungiančių sensorinių nervų skaidulose generuojami nerviniai impulsai. Šie nerviniai impulsai keliauja į galvos smegenų viršugalvinę skiltį. Egzistuoja populiarus mitas, kad ant liežuvio yra tam tikros atskiro skonio zonos. Iš tikrųjų, įvairius skonius atpažįstantys svogūnėliai su skonio ląstelėmis yra pasiskirstę po liežuvį vienodai. 

Skiriami penki pagrindiniai skoniai:
* kartus; 
* rūgštus; 
* sūrus; 
* saldus;
* umami. 

Paskutinysis skonio pojūtis sukeliamas laisvųjų gliutamatų, esančių brandintuose ar fermentuotuose maisto produktuose, taip pat – aminorūgšties natrio gliutamato, maisto papildo, atrasto 1907 metais. Japoniškoje bei kiniškoje virtuvėse šis skonis yra kulinarijos pagrindas, tačiau kitose kultūrose nėra taip paplitęs.

## Taip pat skaitykite
* Skonis
Bendra nuosavybės kaina

**Bendra Nuosavybės Kaina** () – terminas, reiškiantis visų su turtu susijusių išlaidų (ir trumpalaikių, ir ilgalaikių) sumą. Ekonomikoje panašiu tikslu naudojamas metodas *Life cycle cost analysis*.

## Programinės įrangos TCO
Dažniausiai terminas TCO naudojamas, kalbant apie programinę įrangą, kur į TCO įskaičiuojama programinės įrangos įsigyjimo, atnaujinimų, administravimo ir pan. vertė.

Kritikai teigia, kad programinei įrangai taikyti šį terminą netikslu, kadangi įsigyjama ne programinė įranga, o jos naudojimo licencija, todėl netikslu sakyti nuosavybė. Siūlomas terminas *Bendra naudojimo kaina*.

## Automobilio TCO
Ir palyginant dviejų automobilių naudojimo išlaidas dažnai skaičiuojamas jų TCO. Į jį įskaičiuojama automobilio pirkimo kaina, su naudojimu ir priežiūra per tam tikrą laiką susijusios išlaidos, iš tos sumos atimama numatoma naudoto automobilio kaino pardavimo praėjus nustatytam laikui kaina.
Iron Maiden

**Iron Maiden** – Anglijos sunkiojo metalo grupė, kilusi iš Londono. Ją įkūrė bosistas Steve Harris 1975 metais. Pardavę daugiau nei 100 mln. albumų, jie yra laikomi viena įtakingiausių šio muzikos stiliaus grupių. Iron Maiden muzika padarė įtaką daugeliui kitų sunkiojo metalo, *[[Power Metal|power metal]]* ir *Speed metal* grupių, įskaitant Slayer bei Metallica.

## Istorija
Grupę 1975 m. įkūrė Steve Harris, prie jo netrukus prisijungė Dave Murray, kurie išliko grupės nariais visus grupės gyvavimo metus.

## Nariai

### Dabartiniai
* Steve Harris – bosinė gitara (1975 -)
* Bruce Dickinson – vokalas (1982–1993, 1999 -)
* Dave Murray – gitara (1976 -)
* Adrian Smith – gitara (1980–1990, 1999 -)
* Janick Gers – gitara (1990 -)
* Nicko McBrain – būgnai (1983 -)

### Buvę
* Dennis Wilcock – vokalas (1976–1978)
* Bob Sawyer – gitara (1976)
* Terry Wapram – gitara (1977)
* „Thunderstick“ – būgnai (1977)
* Tony Moore – klavišiniai (1977)
* Doug Sampson – būgnai (1977–1979)
* Paul Todd – gitara (1977)
* Paul Cairns – gitara (1977)
* Paul Di'Anno – vokalas (1978–1981)
* Tony Parsons – gitara (1979–1980)
* Dennis Stratton – gitara (1980)
* Clive Burr – būgnai (1979–1982)
* Blaze Bayley – vokalas (1994–1998)
* Paul Day – vokalas (1975–1976)
* Terry Rance – gitara (1975–1976)
* Ron „Rebel“ Matthews – būgnai (1975–1977)

## Diskografija

* Soundhouse Tapes (Demo, 1979)
* **Iron Maiden** (1980)
* **Killers** (1981)
* **The Number Of The Beast** (1982)
* **Piece Of Mind (1983)**
* **Powerslave** (1984)
* Live After Death (Gyvas, 1985)
* **Somewhere in Time** (1986)
* **Seventh Son of a Seventh Son** (1988)
* **No Prayer for the Dying** (1990)
* **Fear of the Dark** (1992)
* Live at Donington (Gyvas, 1993)
* A Real Live One (Gyvas, 1993)
* A Real Dead One (Gyvas, 1993)
* **The X Factor** (1995)
* Best of the Beast (Rinkinys, 1996)
* **Virtual XI** (1998)
* Ed Hunter (Kompiuterinis žaidimas ir muzikos rinkinys, 3 CD, 1999)
* **Brave New World** (2000)
* Rock in Rio (Gyvas, 2002)
* Edward the Great (Rinkinys, 2002)
* Eddie’s Archive (Specialus rinkinys, 2002)
** The BBC Archives (Kelių koncertų įrašai)
** Best of the B’Sides (Į kitus albumus neįtraukti kūriniai)
** Beast over Hammersmith (Koncertinis įrašas)
* **Dance of Death** (2003)
* Death On The Road (Gyvas, 2005)
* **A Matter of Life and Death** (2006)
* Somewhere Back In Time: The Best Of 80 – 89 (2008)
* Flight 666: The Original Soundtrack Album (2009)
* **[[The Final Frontier]]** (2010)
* From Fear to Eternity (Rinkinys, 2011)
* **[[The Book of Souls]]** (2015)
***[[Senjutsu]]** (2021)

## Video ir DVD
* Live At Rainbow (1981)
* Video Pieces (1983)
* Behind the Iron Curtain (1985)
* Live after Death (1985)
* 12 Wasted Years (1987)
* Maiden England (1989)
* Up the Irons – The First Ten Years (1990)
* From There to Eternity (1992)
* Donington Live 1992 (1993)
* Raising Hell (1994)
* Rock in Rio (2002)
* Vision of the Beast (2003)
* The Early Days (2004)
* Death On The Road (2006)
* Live After Death (2008)
* Flight 666 (2009)

## Nuorodos

* Oficialus Iron Maiden tinklalapis
* Apie Iron Maiden
Asasinai

**Asasinai** (iš  „fundamentalistai“; seniau Vakaruose paplitusi versija  „hašišo rūkytojai“ yra klaidinga), **nizaritai** – karinga šiitų izmailitų sekta, gyvavusi VIII-XIV a. Svarbesnį statusą įgavo 1090 metais, kai Hasano I-Sabacho (kai kur minimas kaip *Kalnų Senis*), jo užgrobtoje Persijos Alamuto tvirtovėje atvertė į savo sektą jos karinę įgulą. Turėjo sudėtingą valdymo struktūrą, paremtą devynių lygmenų iniciacija. Atverčiant žmones į sektą, buvo naudojamos gana efektyvios smegenų plovimo metodikos, pagrįstos įtikinėjimu, nuolatinėmis maldomis ir narkotikais. Dalį narių sekta paruošdavo kaip žudikus, neilgam laikui suteikdama jiems išskirtines gyvenimo sąlygas (geriausias maistas, vergės etc.), dideles dozes hašišo ir opiumo ir įtikindama, kad tai – rojus. Taip paruošti fanatikai būdavo pasiryžę pasiaukoti vardan švento tikslo, nes tikėdavosi po mirties pakliūti į rojų. Skirtingai, nei daugelis kitų islamo sektų, *asasinai* numatė atvejus, kai (šeštojo ar aukštesnio lygmens tikintiesiems) galima nesilaikyti Šariato įstatymų, pvz., siekiant apgauti priešą, žudikams buvo leidžiama ištvirkauti, vartoti alkoholį, nesimelsti.

*Asasinų* sekta, grasindama aplinkinių valstybių valdovams, daugiau nei šimtmetį valdė didelę dalį Persijos (šiuolaikinio Irano). Sekta buvo sunaikinta po mongolų įsiveržimo į Centrinę Aziją 1256 m. bei mameliukų įsiveržimo į Siriją ir Libaną 1272 m. Nuo sektos pavadinimo kilo kai kurių kalbų žodžiai, reiškiantys žudiką (anglų, prancūzų).

Asasinai susikūrė tarp izmailitų, valdė ir nemažai šiitų kraštų. Todėl galimas dalykas, kad jų ideologija šioms islamo pakraipoms padarė įtaką.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Asasinai ir tamplieriai 
* Une étymologie émotionnelle : assassins
* Was the medieval order of Assassins a real thing?
Singapūro himnas

**[[Singapūras|Singapūro]] himnas** yra giesmė „Pirmyn, Singapūre“ (Madžula Singapura/Majulah Singapura), priimta 1965 paskelbus nepriklausomybę.

## Pirmyn, Singapūre (nuo 1965 iki dabar)

* Žodžiai – Zubiras Sajidas
* Muzika – Zubiras Sajidas
* Kalba – malajų kalba
* Sukurtas – 1956/1957

„Pirmyn, Singapūre“ yra šalies nacionalinis šūkis. Giesmė parašyta prasidėjus nacionalinės vienybės judėjimui 1956–1957, pirmąsyk atlikta atidarant po rekonstrukcijos Viktorijos teatrą. Pirmą kartą oficialiai atliktas 1959 m. Singapūro prezidento inauguracijos proga. 1965 m. Singapūrui tapus nepriklausomu, himnas tapo oficialiu respublikos himnu.

Himnas visada atliekamas malajiečių kalba, tai vienintelis oficialus jo variantas. Malajai yra seniausi dabartinės Singapūro teritorijos gyventojai, tačiau įsteigę koloniją britai kaip darbininkus atvežė daug kinų ir indų, tad dabar malajai sudaro mažiau nei penktadalį singapūriečių – kitos etninės grupės himno žodžius irgi moka, tačiau dauguma nesupranta malajų kalbos, todėl kad himną suprastų, kliaujasi vertimais. Nė vienas vertimas negali būti atliktas kaip oficialus himnas.

## Nauja aranžuotė
2001 m. sausio 19 d. sukurta nauja himno aranžuotė. Ji yra lėtesnio tempo, naudojama daugiau instrumentų.
Kevlaras

**Kevlaras** – aromatinių angliavandenilių pagrindu sudarytas poliamidinis pluoštas. Jį 1965 m. DuPont laboratorijoje sukūrė JAV gyvenusi lenkų kilmės chemikė Stephanie Kwolek.

Kevlaras pasižymi dideliu atsparumu tempimui. Lyginant pagal svorį, jis 5 kartus stipresnis už plieną. Kevlaras nedegus, nelaidus elektrai. Didelį kevlaro atsparumą sąlygoja pluošto gamybos būdas bei molekulių savybės. Skirtingai nuo daugelio kitų plastmasių, kevlaro molekulės yra plokščios formos, lengvai kristalizuojasi, kai kuriomis savybėmis jis artimas skystiesiems kristalams (turi ir skysčiams būdingų savybių, kaip įprastos plastmasės, ir tuo pat metu yra kristalinis). Šio pluošto plaušai ištempiami iš išlydyto kevlaro, o ne gaunami pynimo būdu, kaip kad gaminant kitokį poliamidinį pluoštą.

Dėl savo unikalių savybių kevlaras plačiai naudojamas karinėje pramonėje, aeronautikoje, sporto inventoriaus gamyboje. T. y. tose srityse, kur reikalingas tvirtumas ir kuo mažesnis gaminio svoris. Iš kevlaro pluošto gaminamos šarvinės liemenės, lengvi šalmai, teniso raketės, juo armuojami optiniai kabeliai, ir burlenčių burės bei pačios lentos.
Odos liaukos

**Odos liaukos** – odos epidermio dariniai. Žmogaus ir žinduolių odoje jų yra daug, jos skiriasi forma, funkcijomis ir svarba:
* Riebalinės liaukos. Jos kekinės (alveolinės), išklotos daugiasluoksniu epiteliu. Išskiria tirštą, riebų sekretą į plaukų maišelius, todėl plaukai tampa patvaresni ir nešlapa. Gyvūnų pasaulyje tokia fiziologinė funkcija ypač svarbi daug laiko vandenyje praleidžiantiems žinduoliams (bebrui, ūdrai).
* Prakaito liaukos. Jos yra vamzdinės, galas susiraitęs į kamuolėlį ir paniręs giliai odoje. Šios liaukos išskiria prakaitą, kurio sudėtyje yra daug vandens, šlapalo ir druskų. Garuojant prakaitui kūnas pamažu atvėsta. Todėl tiek žmonėms, tiek žinduoliams prakaito liaukos svarbios kaip termoreguliacijos priemonė. Visiškai prakaito liaukų neturi banginiai, sirenos, labai jų mažai teturi plėšrieji, o daugumos graužikų jos yra tik letenėlių apačioje ir kirkšnyse. Arklio suprakaitavusi plaukuota oda putoja, nes prakaite yra baltyminių medžiagų.
* Kvapiosios liaukos. Jų išskyros stipriai kvepia, žinduoliams jos svarbios ryšiams palaikyti, ypač per rują. Be to, tokiomis išskyromis ženklinamos teritorijos, atbaidomi priešai. Elniai ir drambliai kvapiąsias liaukas turi galvos paviršiuje (drambliams jos atsiveria musth laikotarpiu), porakanopiai – tarp kanopų, kabargos – pilvo srityje, kirstukai – liemens šonuose, bebrai – prie išorinių lytinių organų, įvairūs plėšrieji – prie analinės angos.
* Pieno liaukos
Anglijos vėliava

**[[Anglija|Anglijos]] vėliava** – Šv. Jurgio (*Saint George*) kryžius.

Vėliavoje yra raudonas kryžius baltame fone, kryžiaus plotis – 1/5 vėliavos aukščio. Vėliavos kraštinių santykis – 5:3.

## Istorija
Legenda apie Šventąjį Jurgį, kovojantį su drakonais atsirado XII amžiuje, o nuo XIII amžiaus Šv. Jurgis yra Anglijos globėjas. Raudonas kryžius pirmą kartą panaudotas kryžiaus žygiuose ir yra vienas seniausių Anglijos simbolių.

Manoma, kad tokia vėliava kaip Anglijos simbolis, pradėta naudoti ne vėliau kaip 1277 m.

## Panašios vėliavos
Hendrik Verwoerd

**Hendrikas Frenšas Verhuerdas** (, 1901 m. rugsėjo 8 d. – 1966 m. rugsėjo 6 d.) buvo Pietų Afrikos Respublikos – politikas, etninis olandas. Tautybių ministras, vėliau ministras pirmininkas. Išstojo iš Britų sandraugos ir paskelbė PAR respublika. Išleido Bantu mokslo aktą, pagal kurį negrų gyvenamose teritorijose buvo imtos steigti mokyklos (iki tol ten vietinius mokė tik misionieriai). Nužudytas savo politinių priešininkų 1966 m. Vis dėlto PAR negrų P. Verhuerdas nėra mėgstamas, siejamas su apartheido režimu, kuris buvo ir jo valdymo metu. Po režimo nutraukimo negrams atėjus į valdžią, Verhuerdo vardas naikintas iš objektų vardyno (jo garbei anksčiau buvo pavadintas Port Elizabeto oro uostas).

Hendrikas Verhuerdas vis dar gerbiamas Oranijoje, ten yra jo muziejus ir statula. Kai kas tai laiko Oranijos polinkiu į rasizmą, tačiau patys oranijiečiai sako, kad jie tiesiog gerbia šį būrų vadą už jo PAR suteiktą naudą.
Alach akbar

**Alach akbar** () – arabiška frazė, reiškianti „Dievas didis“. *Akbar* yra būdvardžio *kabir* („didis“) aukščiausiasis laipsnis, todėl tikslesnis būtų vertimas „Dievas yra visų didžiausias“. Frazė *alach akbar* apibūdinama terminu *takbir*.

Takbiras vartojamas įvairiose situacijose: išreikšti džiaugsmą, kaip pritarimo kieno nors išsakytoms mintims ženklas (vietoje aplodismentų); kviečiant maldai; maldos metu. Tai taip pat kovinis musulmonų šūkis.

„Alach akbar“ įrašytas Irako ir Irano valstybių vėliavose. Ši frazė kartojama kaip Libijos himno priedainis.
Tautų Sandrauga

**Tautų Sandrauga** (), anksčiau **Britų Sandrauga** arba **Britų Tautų Sandrauga** () – savanoriška 56 nepriklausomų valstybių asociacija. Dauguma valstybių narių anksčiau buvo valdomos Jungtinės Karalystės, buvo šios valstybės kolonijomis. Dalyje narių valstybės galva vis dar yra Jungtinės Karalystės karalius Karolis III, kitos šalys yra respublikos ar atskiros monarchijos.

## Istorija
Dabartinės Tautų Sandraugos pradžia laikoma nuo 1887 m. Jungtinėje Karalystėje vykę šalies aukščiausių vykdomosios valdžios pareigūnų susitikimai, kurie nuo 1911 m. vadinti imperijos konferencijomis. 1926 m. vykusioje konferencijoje Jungtinės Karalystės dominijos paskelbė esančios lygios viena kitos atžvilgiu. Sprendimą 1931 m. patvirtino Vestminsterio statutas. Pasibaigus Antrajam pasauliniam karui, vykusio dekolonizacijos proceso metu, sparčiau daugėjo Tautų Sandraugos narių skaičius. Kelios naujai susikūrusios valstybės visiškai nutraukė ryšius su Jungtine Karalyste, kitos liko Tautų Sandraugos narėmis. XX a. pabaigoje Tautų Sandrauga vis daugiau dėmesio skyrė žmogaus teisėms ir demokratijai plėsti.

## Nariai
### Buvę nariai
*  (1931–1949)
*  (1980–2003)
*  (1965–2013)
*  (1982–2016)

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Tautų Sandraugos oficiali svetainė
Jugoslavijos herbas

Buvusios **[[Jugoslavija|Jugoslavijos]] herbas** sudarytas iš šešių fakelų, degančių viena liepsna ir apsuptų kviečių varpomis. Kartu degantys fakelai simbolizavo šešių Jugoslavijos respublikų brolybę ir vienybę. Herbe taip pat įrašyta data: 1943 m. lapkričio 29 d.
Jugoslavijos karinės pajėgos

Jugoslavijos armija vadinosi *Jugoslavijos liaudies išsivadavimo armija*. Ją 1975 m. sudarė sausumos kariuomenė, karinės oro ir jūrų pajėgos, komplektuojamos pagal visuotinės karo prievolės įstatymą.

Šaukiamasis amžius – 18 m., tarnybos trukmė sausumos kariuomenėje ir oro pajegose buvo 15 mėnesių, kariniame jūrų laivyne – 18 mėn.

Vyriausiasis vadas – Respublikos prezidentas.
Jugoslavijos vėliava

**[[Jugoslavija|Jugoslavijos]] vėliava** - trispalvė, vienodo aukščio horizontalių juostų, slaviškų spalvų – mėlynos, baltos ir raudonos. Centre įkomponuota raudona penkiakampė žvaigždė, apvesta auksine fimbra, simbolizuojanti komunizmą.

Vėliava sukurta Antrojo pasaulinio karo metu, įkomponuojant raudoną žvaigždę ant anksčiau galiojusios Jugoslavijos karalystės vėliavos. Po karo žvaigždė buvo padidinta, papildyta auksine fimbra.
Nuodų liauka

**Nuodų liaukos** – gyvačių nuodų liaukos yra pakitusios viršutinės lūpos seilių liaukos, esančios galvoje už akių. Nuodai išspaudžiami susitraukiant žandų raumenims. Jų kanalai atsiveria į nuodinguosius dantis. Priekiniuose nuodingų gyvačių dantyse yra latakėlis arba griovelis, kuriais, jai įkandus, nuodai suteka į aukos ar priešo žaizdą.

Yra dvi nuodų grupės.
* Neurotoksiniai nuodai smegenyse paralyžuoja nervinius kvėpavimo centrus. Tokie nuodai būdingi kobroms, mamboms ir jūrinėms gyvatėms.
* Hemotoksiniai nuodai tirpdo kraujo kūnelius ir sukelia vidinius kraujavimus. Tokie nuodai būdingi angims.
Tamilų kalba

**Tamilų kalba** – Pietų Azijoje gyvenančių tamilų kalba – viena iš nedaugelio Indijoje kalbamų kalbų, kilusių ne iš sanskrito. Ji, kaip ir sanskritas, ten turi klasikinės kalbos statusą. Tamilų kalba turi savo raštą (žr. Tamilų raštas). Pirmiausia ja kalbėta pietryčių Indijoje (dabar Tamilų Nadaus valstija) ir šiaurinėje Šri Lankoje. Britams iš Indijos vežant darbininkus į kitas kolonijas, pavyzdžiui, Singapūrą ar Fidžį, tenai pateko ir daug tamilų, išlaikiusių ir savo kalbą. Singapūre, kaip ir Šri Lankoje bei Tamilų Nadaus valstijoje, ji netgi paskelbta viena iš oficialių kalbų (kitos – malajiečių, kinų ir anglų kalbos), mat ten 60 % indų bendruomenės yra tamilai, o pati indų bendruomenė sudaro 15 % visų šalies gyventojų. Tamilų kalba kaip gimtąja kalba iš esmės vien tamilų tautybės žmonės, nes ši tauta nebuvo kolonizavusi ar pajungusi kitų tautų. Kalboje gausu tarmių, išskiriami trys tamilų kalbos raidos etapai: senasis, vidurinysis (nuo 700 m. iki 1600 m.) ir dabartinis (nuo 1600 m.).

## Lietuvių kalboje vartojami žodžiai, atėję iš tamilų kalbos
* Katamaranas (tamiliškai „katu“ (rišti) + „maram“ (medis))
* Mangas (tamiliškai mangas yra „man“, o „kai“ yra vaisius)
* Karis (tamiliškai „kari“ – maistas iš daržovių)
* Mandala (tamiliškai „mutalai“ – skritulys)

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Pastaibis

**Pastaibis** () – paukščio kojos dalis tarp blauzdos ir pirštų. Pastaibį sudaro tarpusavyje suaugę distaliniai čiurnos ir trys slėsnos kauleliai. Paukščių kulnas yra ne pirštų pamatuose, kaip dažnai klaidingai manoma, bet toje vietoje, kur blauzda sunerta su pastaibiu. Daugelio paukščių pastaibis yra plikas, rečiau apaugęs plunksnomis (pelėdų, kai kurių vištinių ir plėšriųjų paukščių). Vištinių paukščių patinų pastaibis kartais turi sukaulėjusią išaugą – pentiną. Prie pastaibio prsijungę keturi kojos pirštai, trys iš jų paprastai būna nukreipti į priekį ir vienas atgal.
Krokodilai

**Krokodilai** (*Crocodylia*) – roplių (*Reptilia*) būrys. Kartu su paukščiais yra vieninteliai išlikę archozaurai.

## Išvaizda, gyvenimo būdas.

Gana stambūs, dydis nuo 1,2 m (*[[Paleosuchus palpebrosus]]*) iki 7m (Briaunagalvis krokodilas). Krokodilų šnervės ir akys yra galvos viršuje, todėl jie gali matyti ir kvėpuoti beveik panirę po vandeniu. Kojų pirštai su plėvele, padedančia plaukioti.

Gyvena įvairių vandens telkinių pakrantėse: upėse, pelkėse, ežeruose. Dažniausiai renkasi gėlą vandenį, bet kai kurios rūšys (pvz briaunagalvis krokodilas) mėgsta ir sūrų vandenį, kartais išplaukia ir į jūras. Sausumoje nerangūs, toli nuo vandens telkinių nenueina. Nors, pelkinis krokodilas, išdžiuvus upei, ieškodamas kito vandens telkinio, kartais sausuma nukeliauja ne vieną kilometrą.

Plėšrūs, gaudo žuvis ir įvairius smulkesnius žinduolius, paukščius, roplius, varliagyvius. Jaunesni krokodiliukai medžioja ir vabzdžius ar vėžiagyvius. Taip pat krokodilai minta ir dvėsena. Kai kurios rūšys medžioja ir stambesnius žinduolius ar paukščius, gali užpulti ir žmogų. Maisto nekramto, tik praryja. Jei grobis stambesnis - jį paslepia brūzgynuose ir palieka irti. Skrandžio sienelės išskiria specifines skrandžio sultis, kurios suskaido net ir sunkiai virškinamas gyvūnų dalis. Taip pat, virškinimui palengvinti, krokodilai neretai praryja akmenukų, kurie padeda skrandyje sutrinti maistą.

## Paplitimas
Krokodilai gyvena atogrąžų juostoje. Šiaurės Amerikos pietuose, Centrinėje ir Pietų Amerikoje, Afrikoje, Pietų ir Pietryčių Azijoje, Australijos šiaurėje.

Europoje krokodilai laisvėje negyvena, tačiau kai kuriose pietinėse valstybėse veisiami krokodilų fermose.

## Santykis su žmonėmis
Dėl vertingos odos, naudojamos gaminti batams, rankinėms, skrybėlėms, piniginėms ir kt. krokodilai nuo seno yra medžiojami žmogaus.

Kai kuriose šalyse (pvz., Australijoje, Etiopijoje, Tailande, PAR, Kuboje) krokodilų mėsą vartoja maistui. 

Krokodilai taip pat auginami krokodilų fermose.

## Nykimas
10 krokodilų rūšių (pelkinis krokodilas, Siamo krokodilas, Filipinų krokodilas, Kubos krokodilas, Amerikinis krokodilas, Orinoko krokodilas, bukasnukis krokodilas, Kiniškasis aligatorius, gavialas, *[[Tomistoma schlegelii]]*) įrašytos į Tarptautinę raudonąją knygą. Tai sudaro beveik pusę visų krokodilų rūšių. 6 iš jų priskiriamos Grėsmingai nykstančių kategorijai. Pagrindinės nykimo priežastys - nelegalus medžiojimas dėl odos ir tinkamų gyventi buveinių nykimas.

## Rūšys
Krokodilų būriui priklauso trys šeimos ir, priklausomai nuo klasifikacijos, 23-24 rūšys:



## Šaltiniai