open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Julianas Lesnevskis

**Julianas Lesnevskis** ( 1832 m. Liublino vaivadija, Lenkijos Karalystė – 1863 m. birželio 10 d. Vilnius, Rusijos imperija) – rezistentas, 1863 m. sukilimo dalyvis.

## Biografija

Julianas Lesnevskis gimė 1832 m. Liublino gubernijoje smulkaus bajoro, pedagogo šeimoje. Julianas Lesnevskis baigė Agronomijos institutą Marymonte (dabartinės Varšuvos dalis). 1862 m. Lesnevskis buvo priimtas dirbti kunigaikščio S.Grabovskio Didžiųjų Mažeikių dvaro valdytoju. Išgirdęs sukilėlių manifestą, Julijanas Lesnevskis atleido dvaro valstiečius nuo prievolių, panaikino lažą. Jis persirašė manifestą, nuorašus įteikė dvaro ekonomams. Apie tai sužinojo caro valdžia. J.Lesnevskis buvo suimtas. Jis buvo nuvežtas kalėti į Lydą. Buvo atliekamas tyrimas, vyko apklausos. Tyrimo medžiaga buvo perduota Vilniaus Politinių bylų tardymo komisijai. Karo lauko auditoriatas Julianą Lesnevskį už sukilėlių manifesto platinimą ir valstiečių kurstymą prisidėti prie 1863 m. sukilimo, 1863 m. gegužės 7 d. nuteisė mirties bausme, sušaudant ir konfiskuojant turtą. Nuosprendį konfirmavo Michailas Muravjovas.

Julianas Lesnevskis buvo sušaudytas 1863 m. birželio 10 d. 10 val. Vilniuje, Lukiškių turgaus aikštėje.

Palaikai slapta buvo užkasti Vilniaus Gedimino kalno tvirtovėje. 2017 m. aptikti vykdant Gedimino kalno tvirtinimo darbus. 2019 m. lapkričio 22 d. palaikai iškilmingai palaidoti Vilniaus Rasų kapinių koplyčios kolumbariume.

## Šaltiniai
Anzili

**Anzili** arba **Enzili** – deivė hetitų mitologijoje; garbinta Tamitoje ir Zapišhunoje. Šios deivės vardas kai kada buvo užrašomas šumerograma *IŠTAR*, pasitaiko ir sudurtinė forma *IŠTAR-li*.

Hurmoje Anzili laikyta Zipalandos orų dievo porininke, tačiau įvardijama ir Šarišos orų dievo porininke. Kulivišnoje garbinta drauge su vietiniu orų dievu bei Inara.

Anzili ir Zuki būdavo pasitelkiamos per ritualus, skirtus palengvinti gimdymą. Be to, Anzili ir Zuki – vienos iš daugelio hetitų dievybių, apie kurių laikiną pradingimą pasakojama mituose (plg. Telipinas, Arinos saulės deivė, Inara, Hanahana, Gulšeš, įvairūs orų dievai, tarp jų ir Kulivišnos orų dievas). Paprastai dievybė pradingsta dėl savo pykčio, kurį, kad dievybė sugrįžtų, reikia apmaldyti. Pasakojama, kad Anzili ir Zuki tiek įniršusios, kad batus apsiavusios atvirkščiai (kairįjį ant dešinės kojos, dešinįjį ant kairės), atvirkščiai (nugara į priekį) apsivilkusios ir drabužius, tad apsiaustų smeigtukai atsidūrę ant jų nugarų. Tuomet jos abi palikusios žmones. Nugara į priekį apsivilkti deivių drabužiai, kaip manoma, gali simbolizuoti joms pasitraukus sutrikdytą kosminę tvarką.

## Išnašos

## Šaltiniai
* Volkert Haas: Geschichte der hethitischen Religion (= Handbuch der Orientalistik. Band 1.15). Brill, Leiden 1994, ISBN 978-9-004-09799-5.
* Volkert Haas, Heidemarie Koch: Religionen des alten Orients: Hethiter und Iran. Vandenhoeck & Ruprecht, Göttingen 2011, ISBN 978-3-525-51695-9.
* Piotr Taracha: Religions of Second Millennium Anatolia. Harrassowitz Verlag, Wiesbaden 2009, ISBN 978-3-447-05885-8.
Daržinis dašis

**Daržinis dašis** (*Satureja hortensis*) – notrelinių (*Lamiaceae*) šeimos dašių
genties augalas. Jis yra savaime augantis, be to, auginamas ir kaip prieskoninis, vaistinis ir dekoratyvinis augalas.

## Aprašymas

Daržinis dašis yra vienmetis 20-45 cm aukščio dekoratyvus puskrūmis su stačiu stiebu, nuo apačios šakotu ir sumedėjančiu. Turi trumpakočius lapus, kurie siauri, linijiškai lancetiški. Žiedai violetiškai balti arba rausvi, susitelkę menturiuose. Vaisius tribriaunis, apie 1,5 mm ilgio žalsvas riešutėlis. Daržinis dašis pasižymi aromatingumu ir medingumu, augalo nektarą lengvai pasiekia bitės.
 
Gerai auga saulėtoje vietoje, jam reikalinga derlinga ir nepiktžolėta žemė. Dauginamas sėklomis ir vegetatyviniu būdu. Sėklos sudygsta per 10-14 dienų. Vėliau prižiūrima dirva:  tręšiama kompostu arba azotinėmis trąšomis, šalinamos piktžolės, sausros laikotarpiu laistoma. Antžeminė augalo dalis (žolė) nupjaunama, kai būna aromatingiausia – žydėjimo metu, vasaros viduryje. Ruošiama džiovinimui arba naudojama žalia.

## Paplitimas

Savaime auga Kryme, Kaukaze, Juodosios ir Viduržemio jūrų pakrantėse. Auginamas daugelyje pasaulio šalių. Lietuvoje aptinkamas soduose, sodybų gėlynuose, daržuose ir botanikos soduose. Yra dvi daržinio dašio formos: žemaūgiai, iki 20 cm aukščio, gausiai lapuoti ir aukštaūgiai, iki 45 cm aukščio, skėstašakiai. 

Iš dašių genties augalų Lietuvoje dar auga kalninis dašis (*Satureja montana*), pasitaikantis sodybų gėlynuose.

## Naudojimas
 
Auginamas kaip prieskoninis, be to, vaistinis ir dekoratyvinis augalas. Daržinio dašio žolėje yra apie 1 % eterinio aliejaus, 82,4 mg % vitamino C, gleivių, rauginių bei mineralinių medžiagų. Įvairių šalių liaudies medicinoje populiarus dašių lapų užpilas, eterinis aliejus, iš džiovintų lapų ir žiedų daromi karšti kompresai ir vonios.

Virtuvėje vartojama šviežia arba džiovinta žolė, tinkanti dėti į ankštinių augalų patiekalus, taip pat į salotas, žuvies patiekalus ir marinuojamus ar rauginamus agurkus bei pomidorus. Dedama paskaninti nealkoholinius gėrimus, taip pat aromatizuoti likerius ir degtinę.

## Šaltiniai
Žiaudrinys

**Žiaudrinys** (*Lappula*) – agurklinių (*Boraginaceae*) šeimos augalų gentis. Jos rūšis dažnai sunku atskirti, kadangi jos skiriasi tik vaisiaus struktūra.

Šios genties augalai yra vienmečiai, dvimečiai ir daugiamečiai žoliniai augalai, padengti paprastais šiurkščiais plaukeliais. Būdingi ilgos formos žiedynai, sudaryti iš piltuvo formos melsvų žiedelių. Brandina kibius vaisius. Viena iš geriausiai žinomų rūšių yra ežinis žiaudrinys  (*L. squarrosa*), garsėjantis kaip piktžolė.

Daugiausia rūšių yra sutelkta Vidurinėje Azijoje, gentis taip pat paplitusi Pietryčių Europoje, Šiaurės Amerikoje, Rytų Azijoje ir Afrikoje.

Gentyje yra šios rūšys:
**[[Lappula barbata]]*
**[[Lappula cenchrusoides]]* 
**[[Lappula diploloma]]*
**[[Lappula marginata]]* 
**[[Lappula occidentalis]]* 
* Ežinis žiaudrinys (*Lappula squarrosa*)

## Galerija
 

Lappula barbata kz3.jpg|*Lappula barbata*
Lappula occidentalis kz01.jpg|*Lappula occidentalis*
Lappula spinocarpos 1.jpg|*Lappula spinocarpos*
Lappula deflexa RF.jpg|*Lappula deflexa*
Lappula squarrosa (s. str.) sl35.jpg|Ežinis žiaudrinys


## Šaltiniai
The Sims 4: Eco Lifestyle

**The Sims 4: Eco Lifestyle** – devintasis žaidimo „The Sims 4“ papildymas, išleistas 2020 m. birželio 5 d. asmeniniams kompiuteriams bei konsolėms. Papildyme didelę reikšmę turi ekologiniai pokyčiai gyvenamojoje aplinkoje. Pristatyta nauja vietovė – *Evergreen Harbor*, kurioje plėtojamos aplinkos saugojimo idėjos, kuriami projektai, įvairūs rankdarbiai ir naudojama naujai pristatyta atsinaujinanti energija. Tai pirmasis papildymas „The Sims“ serijoje ekologijos tematika.

## Naujovės

* Nauja vietovė: *Evergreen Harbor*.
* Ekologiniai pokyčiai aplinkoje.
* Sklypai: Bendruomenės erdvė.

* Savybės: *Freegan*, *Green fiend*, *Maker*, *Recycle disciple*.

## Šaltiniai
Paprastasis lipikas

**Paprastasis lipikas** (*Galium mollugo*) – raudinių (*Rubiaceae*) šeimos augalų genčiai priklausanti rūšis. Tai daugiametis žolinis augalas, paplitęs abiejų žemės pusrutulių vidutinių platumų klimato zonose.

## Botaninė charakteristika

Augalo stiebas stačias arba kylantis, per bamblius sustorėjęs, siekiantis 15–100 cm aukštį. Lapų dydis – 15–25 mm ilgio ir 4–8 mm pločio, išsidėstę po 8 menturyje. Lapų forma linijiška arba atvirkščiai kiaušiniškai lancetiška. Vaisius iki 1,5 mm ilgio ir 1 mm pločio, karpotas arba kiek raukšlėtu paviršiumi. Medumi kvepiančius žiedus mezga šluotelėse. Žiedai balti, sudaryti iš keturių žiedlapių. Vainikėlis baltas arba gelsvai baltas. Žydi gegužės – rugpjūčio mėnesiais.

## Panaudojimas

Paprastasis lipikas dažniausiai sutinkamas gyvatvorėse, krūmuose, pievose, prie takų ir šlaituose aukštyje iki 2100 m virš jūros lygio. Paplitęs Lietuvoje. Labiausiai tinkamas gaminti žalią pašarą. Sausam šienui netinkamas, mažavertis, nes pajuoduoja, įgauna blogą skonį.

## Sinonimai

Mokslinėje literatūroje augalui aprašyti naudojama keletas sinonimų (žr. lentelėje).

## Šaltiniai
The Sims Online

**The Sims Online**, dar kitaip žinomas kaip **EA-Land** – MMO tipo daugelio žaidėjų režimo žaidimas „The Sims“ serijoje, kurį „Microsoft Windows“ platformai 2002 m. gruodžio 17 d. išleido „EA Games“. Žaidimu buvo prekiaujama vietinėse Šiaurės Amerikos ir Japonijos regionų mažmeninėse parduotuvėse, taip pat buvo galima atsisiųsti oficialioje EA.com svetainėje bet kurioje pasaulio vietoje, nors žaidimas tebuvo prieinamas anglų kalba ir neturėjo jokių kitų kalbų oficialių vertimų. Mėnesinei prenumeratai buvo taikomas 9.99 $ mokestis. 2007 m. kovą „EA“ paskelbė, kad jų produktas bus perleistas „EA-Land“ pavadinimu ir bus atlikta patobulinimų. Kitais metais kūrėjai pranešė, kad buvo nuspręsta uždaryti „The Sims Online“ serverius pagal numatytą datą – 2008 m. rugpjūčio 1 d.

## Šaltiniai
Lenktagalvis dagys

**Lenktagalvis dagys** (*Carduus nutans*) – astrinių (*Asteraceae*) šeimos dagių (*Carduus*) genties rūšis. Pievose ir ganyklose kartu su kardažole ir karčiuoju šventadagiu dar vadinamas **piktadagiu**.

## Aprašymas
Dvimetis, rečiau vienmetis (šiltesniuose kraštuose) augalas. Dygsta nuo pavasario iki vasaros pabaigos, pirmaisiais metais užauga šaknis ir lapų skrotelė, antraisiais – stiebas, žiedai ir vaisiai. Užauga iki 1–1,5 m aukščio (Lietuvoje 0,3–1,0 m). Stiebas nuo vidurio ir aukščiau šakotas, apaugęs spygliais, su išilginiais sparneliais. Lapai ant stiebo išsidėstę pakaitomis, pailgai lancetiški, plunksniškai skiltėti, 3–12 cm ilgio, 1,5–4 cm pločio, tamsiai žali, lygaus paviršiaus su aštriais gelsvai rudos – balsvos spalvos dygliais skilčių galuose.

Graižai stiebo ir šakų viršūnėse 4–6 cm skersmens, pavieniai, nulinkę. Skraistlapiai kiaušiniški, žemiau vidurio persmaugti, su aštriu, lenktu dygliu viršūnėje.  Žiedai vamzdiški, rausvai purpuriniai, 3–5 cm skersmens. Skurdžiose dirvose vienas augalas turi 1–20 žiedų, derlingose – 20–50. Žydi birželio–rugsėjo mėnesiais. Vaisius – lukštavaisis, šiaudų spalvos. Vienas žiedas subrandina iki 1 200 sėklų, o visas augalas – iki 120 000. Sėklos prikibusios prie skristuko, išnešiojamos vėjo. Dirvoje išsaugo daigumą virš 10 metų.

## Paplitimas ir augavietės
Savaime paplitęs Europoje, Azijoje ir Šiaurės Afrikoje. Introdukuotas kituose žemynuose, laikomas invazine rūšimi, naikinamas (JAV, Kanadoje, Pietų Afrikoje, Naujojoje Zelandijoje, Australijoje). Auga iki 2 500 m vjl. Lietuvoje gana retas.

Auga pavieniais egzemplioriais ir nedidelėmis grupėmis neutraliose ir rūgščiose dirvose, dažniausiai – pievose, ganyklose, dirvonuose, pakelėse, statybos aikštelėse. Nemėgsta labai sausų, labai drėgnų ar ūksmingų sąlygų. 

## Galerija

Carduus nutans 180807.jpg|Žiedas
Carduus nutans subsp. nutans sl10.jpg|Sėkla su skristuku


## Šaltiniai

* A. Lekavičius, „Vadovas augalams pažinti“, p. 320. Vilnius „Mokslas“, 1989 m. ISBN 5-420-00260-4.
* ''Nokarenais dzelksnis'', Sugu enciklopēdija, Latvijas daba (latv.). Nuoroda tikrinta 2020-06-15.
Numenijas

**Numenijas iš Apamėjos** () – Romos imperijos valdomoje Sirijoje (Apamėjoje) II a. gyvenęs helenų filosofas. Jis save vadino pitagoriku ir buvo vienas iš pagrindinių neoplatonizmo pirmtakų.

Apie jo biografiją ir veikalus žinoma tik iš nuotrupų. Longinas Numeniją laikė svarbiausiu pitagorizmo mokyklos šalininku. Numenijas kritikavo Naujosios Akademijos skeptikus, kuriuos kaltino iškraipius Platono mokymą (jiems skyrė satyrą „Apie Platoną išdavusius akademikus“). Numenijas Platoną ir Pitagorą laikė tikrosios filosofijos pirmtakais, o platonizmą jis tapatino su pitagorizmu. Numenijui filosofinė išmintis glūdi ne tik šiųdviejų autorių tekstuose, bet ir Platono mokymą atliepiančiuose įšventinimuose, brahmanų, judėjų bei Persijos magų kultuose. Numenijas buvo bene paskutinis helenų filosofas, žydų-krikščionių išmintį priskyręs prie pasaulio išminties lobyno (vėlesni filosofai buvo krikščionybės atžvilgiu kritiški). Platoną filosofas vadina „Atikos tarme šnekančiu Moze“.

Numenijo teologija yra dieviškojo Intelekto (*[[nusas|nous]]*) teologija, tipiška viduriniajam platonizmui. Pirmasis Numenijo Dievas yra paprastas, nedalus ir nukreiptas į save patį, antrasis Dievas yra vieningas, tačiau sąlytis su pirmaprade medžiaga jį noetiškai „suskaido“. Trečiasis Dievas tapatus protingai Pasaulio Sielai. Numenijo visata yra vienas kitą imituojančių būties lygmenų hierarchija. Aukštesnieji tikrovės lygmenys kuria žemesniuosius, jiems paklūstančius lygmenis, kurie betarpiškai siejasi su gimdytojais. Dėl šios priežasties ribos tarp atskirų lygmenų beveik nusitrina („viskas visame kame, bet atitinkamu būdu“). Numenijas buvo ontologinis dualistas, nes Monadą ir Diadą laikė amžina pora. Medžiaginis įsikūnijimas Numenijui yra racionalios sielos nelaimė, todėl etika jam pašvęsta asketizmui, atsiribojimui nuo kūniškumo.

Neišlikusio Numenijo veikalo „Kukutis“ (*Epops*) pavadinimas tikriausiai susijęs su įšventinimu į misterijas, per kurias atskleidžiami regėjimai (*epopteia*). Remdamasis stoikų ir pitagorikų tradicija, Numenijas daug dėmesio skyrė alegoriniam mitų aiškinimui (ypač – Homero „Odisėjai“).
 
Numenijo iš Apamėjos filosofija padarė didelę įtaką Plotinui.

## Šaltiniai
Universiteto krantinė

**Universiteto krantinė** () – didžiosios Nevos krantinė Sankt Peterburge, Vasilijaus saloje, besidriekianti nuo Biržos aikštės iki architekto Trecinio aikštės ir 6-osios pėsčiųjų gatvės.

## Istorija ir struktūra

Krantinė buvo pradėta formuoti viena pirmųjų mieste, atsižvelgiant į caro Petro I planus šioje vietoje sutvarkyti Sankt Peterburgo administracinį centrą. 1710 m. prasidėjo pirmojo mūrinio pastato Sankt Peterburge – A. D. Menšikovo rūmų – statyba. XVIII amžiaus pirmoje pusėje čia taip pat buvo pastatyti carienės Proskovjos Fiodorovnos rūmai (1 namo vietoje), Kristaus Prisikėlimo bažnyčios medinis pastatas su aukšta varpine, Kunstkamera ir Dvylikos kolegijų pastatas, taip pat architekto D. A. Trecinio namas. Likusius ruožus, esančius pasroviui nuo Nevos, užėmė įprasti gyvenamieji namai.

Iš pradžių krantinė buvo vadinama „Наличная линия“ (1741–1756 m.). Šis pavadinimas buvo būdingas priekinėms krantinių gatvėms. Taip buvo pavadintas sektorius nuo Dvylikos kolegijų pastato iki Kadetų linijos. XVIII amžiaus viduryje pakrantė nuo Dvylikos kolegijų pastato iki 22-osios linijos buvo vadinama Pakrantės linija kaip ir kitos upių ir kanalų krantinės. Vėliau ji vadinosi Didžiąja krantine, Prospekto krantine, Kadetų krantine (dėl greta stovėjusio Kadetų korpuso pastato). Vėliau krantinė ilgą laiką neturėjo pavadinimo.

Šiuolaikinis Universiteto krantinės pavadinimas buvo suteiktas 1887 m. balandžio 16 d. dėl 1819 m. įsteigto Sankt Peterburgo universiteto, kurio dalis patalpų buvo išsidėsčiusios Dvylikos kolegijų pastatuose.

## Nuorodos

## Literatūra

* Зодчие Санкт-Петербурга. XIX – начало XX века / сост. В. Г. Исаченко; ред. Ю. Артемьева, С. Прохватилова. – СПб.: Лениздат, 1998. – 1070 с. – ISBN 5-289-01586-8.
* Горбачевич К. С., Хабло Е. П. Почему так названы? О происхождении названий улиц, площадей, островов, рек и мостов Санкт-Петербурга. – СПб.: Норинт, 2002. – С. 32. – 353 с. – ISBN 5-7711-0019-6.
* Никитенко Г. Ю., Соболь В. Д. Василеостровский район. Энциклопедия улиц Санкт-Петербурга (Справочное издание). – СПб.: Белое и чёрное, 2002. – 534, илл с. – ISBN 5-89771-030-9.
Amonijas Sakas

**Amonijas Sakas** (, ) – III a. Romos imperijos valdomame Egipte (Aleksandrijoje) gyvenęs helenų filosofas, vienas iš neoplatonizmo tradicijos pradininkų.

Apie filosofo biografiją žinoma tik iš nuotrupų. V a. autorius Teodoretas pirmasis mini Amoniją pravarde Sakas, esą, šis dirbęs nešiku (*sakos*). Būta bandymų asmenvardį *Saccas* susieti su indiška Šakjų (*Śākya, Sākiya, Sakka*) gimine, taip pabrėžiant indiškas (vedantiškas) neoplatonizmo šaknis. Pasak Eusebijo, Amonijas gimęs kaip krikščionis, bet atsivertęs į pagonybę (tačiau jis gali būti painiojamas su kitais Amonijais – pvz., krikščionių autoriumi Amoniju Aleksandriečiu). Jokių Amonijo veikalų nėra žinoma. Pas jį vienuolika metų mokėsi taip pat Egipte gimęs filosofas Plotinas. Teigiama, kad Amonijas Plotiną ir kitus savo mokinius (Hereniją, Origeną) supažindinęs su ezoteriniu platonizmu (Numenijo neopitagorizmu). Dažnai teigiama, kad pas Amoniją mokęsis Origenas – žymus krikščionių autorius, tačiau daugelis dabartinių tyrinėtojų teigia, kad tai kitas Origenas.

## Šaltiniai
Gulšeš

**Gulšeš** – likimo deivės hetitų mitologijoje. Jų buveinė – požemio pasaulis. Manoma, kad tai hatų kilmės dievybės (kaip ir Telepinas bei Hašamilis). Gretinamos su Hanahana ir *Dingir-Mah<sup>meš</sup>* deivių grupe.

Aptikta nemažai užkalbėjimų, kuriais šaukiamasi šių dievybių; tikėta, jog galėjusios veikti tiek žmonėms palankiai, tiek priešiškai. Gulšeš taip pat buvo siejamos su gimdymu, tikėta, kad lydinčios žmogų visą gyvenimą. Hetitai skyrė „gerąją“ ir „blogąją“ mirtį, pastaroji buvo suprantama kaip mirtis anksčiau laiko. Atsakomybė už jauno žmogaus mirtį galėjo būti priskiriama deivėms Gulšeš, tačiau paprastai tokia mirtis buvo suprantama kaip dievų atpildas už praeities poelgius.

Dievavardis *Gulšeš* siejamas su hetitų kalbos veiksmažodžiu *gulš-*, reiškusiu „įrašyti“, „išraižyti“, „pažymėti“. Jazilikajos, šventovės prie istorinės hetitų sostinės Hatušo, bareljefuose šios deivės įvardytos Hutena ir Hutelura ir priklauso Hebatės palydai (drauge su Saruma, Alanzu, Takiti). Šie vardai siejami su huritų *hut* („rašyti“).

## Šaltiniai
Pelkinė usnis

**Pelkinė usnis** (*Cirsium palustre*) – astrinių (*Asteraceae*) šeimos augalų rūšis, priklausanti usnių (*Cirsium*) genčiai. 

## Aprašymas

Dvimetis arba daugiametis augalas. Užauga iki 0,5–1,8 m, kartais 2 m aukščio. Stiebas rausvai rudas, sparnuotas, sparnai dygliuoti. Viršutinėje dalyje paprastai šakotas. Stiebo apačioje – tanki lapų skrotelė, toliau į viršų lapų mažai, jie smulkūs. Lapai lancetiški, 6–20 cm ilgio, 1–4 cm pločio, plunksniškai skiltėti arba suskaldyti, kraštai dantyti, su dygliais. Viršutinė pusė žalia, plika, apatinė pilkšva, apaugusi trumpais plaukeliais.

Žiedynas – graižas. Graižai stiebo ir šakų viršūnėse iki 1,5 cm skersmens, susitelkę po keletą į skėtiškas kekes. Žiedai vamzdiški, purpuriniai arba balti. Apyžiedžio lapai rausvi, smailūs, su šiek tiek atlenktais dygliais galuose. Žydi birželio–rugsėjo mėnesiais. Vaisius – pilkšvai rudas lukštavaisis. Sėklos prikibusios prie skristuko, išnešiojamos vėjo.

Medingas augalas, žiedai lankomi kamanių, bičių ir kitų vabzdžių.

## Paplitimas ir augavietės
Paplitusi Europoje ir Azijos vakariniuose pakraščiuose, introdukuota Kanadoje ir Jungtinėse Valstijose, kur laikoma invazine rūšimi. Auga pavieniais egzemplioriais ir grupėmis pelkėtose pievose, šlapiuose miškuose, pagrioviuose, šlapiose upių ir ežerų pakrantėse, durpynuose. Lietuvoje dažna.

## Šaltiniai

* A. Lekavičius, „Vadovas augalams pažinti“, p. 321. Vilnius „Mokslas“, 1989 m. ISBN 5-420-00260-4.
* ''Purva dadzis'', Sugu enciklopēdija, Latvijas daba (latv.). Nuoroda tikrinta 2020-06-16.
Mūšis dėl Hamburgerio aukštumos

**Kova dėl Hamburgerio aukštumos** () – JAV  ir Šiaurės Vietnamo armijų mūšis dėl Dong Ap Bia (dar vad. *937 aukštuma*) viršukalnės 1969 m. Vietnamo karo metu, sulaukęs didelio atgarsio Amerikos politiniuose sluoksniuose ir visuomenėje. Kai kurie autoriai šią kovą laiko Vietnamo karo beprasmybės simboliu.

## Mūšis
Antrąją operacijos dieną 101-ojo JAV oro desanto divizijos batalionas priartėjo prie 937 aukštumos (vietinių gyventojų žinomos kaip Dong Ap Bia), kurią, kaip paaiškėjo, užėmė priešininkų vietnamiečių pajėgos. Pirmasis aukštumos puolimas nepavyko, susidūrus su stipriu pasipriešinimu. Tik vėliau tapo žinoma, kad Šiaurės Vietnamo armijos pulkas aukštumoje sukūrė daug gerai įtvirtintų pozicijų, sumaniai panaudojant kalno šlaitą ir reljefą. Antrasis puolimo bandymas taip pat buvo nesėkmingas. Po to vienintelis JAV batalionas beveik kasdien šturmuodavo priešo pulko užimtas aukštumas, tačiau patyręs nuostolių buvo priverstas kaskart trauktis. Tarp amerikiečių kareivių augo nepasitenkinimas divizijos vado, kuris ir toliau organizavo beprasmiškus išpuolius į strateginės vertės neturinčias aukštumas, veiksmais. Kareiviai tokį puolimą pavadino mėsainiu dėl didelio kiekio praradimų (analogija į mėsainių mėsą, faršą). Tik gegužės 20 d., gavusios pastiprinimą, JAV pajėgos sugebėjo prasibrauti į Dong Ap Bia viršūnę.

## Pasekmės
Per dešimt dienų 46 JAV kariai žuvo, o 400 buvo sužeisti. Aukštumoje žuvo 633 Šiaurės Vietnamo karių. Dong Ap Bia viršukalnė iš tikrųjų neturėjo jokios strateginės vertės, o visos atakos prieš ją buvo organizuotos ne tam, kad būtų užimta pati aukštuma, o siekiant sunaikinti jame įsitvirtinusias dideles priešo pajėgas pagal 1965 m. JAV kariuomenės vadovybės patvirtintą strategiją.   

Mūšis išgarsėjo „Associated Press“ korespondento pranešimo, kuris apibūdino Amerikos kareivių nuovargį ir kartėlį po daugybės nesėkmingų išpuolių, dėka. Edvardo Kennedy vadovaujami kongreso vadovai pasmerkė tai, ką jie vadino amerikiečių gyvybių švaistymu.   

Mūšio beprasmybės pojūtis sustiprėjo Amerikos visuomenėje po to, kai tapo žinoma, kad birželio pradžioje amerikiečių pajėgos paliko 937 aukštumą, o po kelių savaičių ją vėl užėmė Šiaurės Vietnamo kariuomenė.

## Populiariojoje kultūroje
* 1987 m. buvo sukurtas filmas „Hamburgerio aukštuma“, kuris minimas tarp garsiausių filmų apie Vietnamo karą. Pagrindinė filmo frazė *Don’t mean nothin’* () kartais suvokiama kaip viso Vietnamo karo ypatybė.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Mūšio aprašymas TIME žurnale
Władysław Gubrynowicz

**Vladislovas Gubrinovičius** (, slapyvardis „Władysław Biały“, 1836 m. lapkričio 6 d. Noviosiolkai, Pakarpatės vaivadija, Lenkijos Karalystė – 1914 m. rugpjūčio 27 d. Lvovas) – lenkų leidėjas, knygyno savininkas, politinis veikėjas.

## Biografija

Vladislovas Gubrinovičius gimė 1836 m. lakpričio 6 d. Novosiolkuose, Pakarpatės vaivadijoje, Novosiolkų valdytojo Juzefo Gubrinovičiaus ir Teklės Legiežynskos šeimoje. Jo tėvas buvo 1831 m. sukilimo, vėliau ir 1863 m. sukilimo dalyvis.

Gubrinovičius baigė Pranciškaus Juzefo vardo gimnaziją Lvove. Pasirinko knygų leidėjo profesiją. Praktiką atliko Karolio Vaildo leidykloje. Gubrinovičius bendradarbiavo su „Gebethner i Wolff“ leidyklos savininkais. Aktyviai dalyvavo rengiant 1863 m. sukilimą, organizuojant kariuomenę Galicijoje ir Lenkijos karalystėje. Gubrinovičius naudojo slapyvardį „Władysław Biały“. Jis buvo nacionalinės vyriausybės (lenk. *Rządu Narodowego*) komisaras. V.Gubrinovičius Rusijos valdžios buvo įkalintas Varšuvos kalėjime. Paleistas iš kalėjimo toliau dirbo pogrindyje. Vėliau Lvove jau austrų valdžios buvo areštuotas antrą kartą.

Grįžęs iš Varšuvos, Lvove Vladislovas Gubrinovičius kartu su broliu Liudviku ir Vladislovu Šmidtu įkūrė knygyną, kuris vėliau susijungė su Karolio Vaildo knygynu.
1865–1868 m. V.Gubrinovičius buvo „Gazeta Narodowa“ bendradarbis. 1868 m. pradėjo veikti leidybos namai „Wydawnictwo Gubrynowicz i Schmidt“, kuriuose Vladislovas buvo atsakingas už leidybos reikalus, o V. Šmidtas prižiūrėjo knygyną, pagrindinius sandėlius ir vadovavo administracijai. 1882 m., nusipirkusi Karolio Vaildo knygyną ir biblioteką, ši kompanija buvo viena didžiausių knygynų Galicijoje. 1908 m. Vladislovas Šmidtas perleido savo akcijas V.Gubrinovičiaus sūnui Kazimierui. Nuo 1909 m. sausio 1 d. įmonė veikė kaip ūkinė bendrija pavadinimu „Gubrynowicz and Son“.

Vladislovas Gubrinovičius buvo vienas iš leidybinės veiklos pradininkų Lenkijoje. Jis atstovavo leidėjams, ėjo Lvovo prekybos rūmų viceprezidento pareigas. Buvo ilgametis Lvovo miesto tarybos narys. Jis dalyvavo bankų stebėtojų tarybose ir jose veikė kaip cenzorius. Taip pat V.Gubrinovičius užsiėminėjo ir labdara, pvz. Domso fonde.

Už nuopelnus V.Gubrinovičiui buvo suteiktas imperatoriškojo-karališkojo tarybos nario vardas, 1898 m. jis buvo apdovanotas Pranciškaus Juzefo ordino Riterio kryžiumi.

Vladislovas Gubrinovičius mirė 1914 m. rugpjūčio 27 d. Lvove, palaidotas Lyčiakovo kapinėse.

## Nuorodos
M48 (tankas)

**M48**, taip pat **Patton III** arba **Patton 48** – JAV šeštojo dešimtmečio vidutinis tankas. 

Suprojektuotas 1950-1951 m. kaip naujos kartos tankas, skirtas pakeisti visas vidutines ankstesnių modelių JAV ginkluotosiose pajėgose buvusius tankus. M48 buvo paremtas sunkiojo tanko M103 prototipu. Jame buvo naudojama daug dizaino naujovių, kaip visiškai liejimo būdu suformuotas korpusas, elipsoidinis bokštelis.   

Serijinė tanko gamyba buvo pradėta 1952 m. ir tęsėsi iki 1959 m ., kai buvo pradėta jo pagrindu sukurto M60 tanko gamyba. Iš viso per gamybos laikotarpį keliomis versijomis buvo pagaminta 11 703 vienetų M48 tankų. Nuo 1960-ųjų vidurio dauguma išleistų M48 buvo patobulinta iki lygio, artimo baziniam M60. 

## Šaltiniai

## Nuorodos
* M48 globalsecurity.org tinklapyje
* Tanko M48 Patton nuotraukos
Nelaboji svidrė

**Nelaboji svidrė** (*Lolium temulentum*, kur  – girtas, apsvaigęs), taip pat **kaladirsė**, **ašutis** – miglinių (*Poaceae*) šeimos augalų genčiai priklausanti daugiametės žolės rūšis, turinti į tikrąją varpą panašų žiedyną. Žinoma kaip vasarojaus piktžolė, anksčiau buvusi dažna rugių, kviečių ir kitų javų pasėliuose, konkuravusi su javais dėl maisto medžiagų, vandens, erdvės.

## Aprašymas

Nelaboji svidrė paprastai augdavo tuose pačiuose laukuose kaip ir kviečiai, todėl buvo rimtu iššūkiu naikinant piktžoles, kol neatsirado šiuolaikinės rūšiavimo mašinos, leidžiančios atskirti šios svidrės sėklas nuo kviečių. Dabar pasėliuose retai sutinkama. Šių dviejų augalų panašumas yra toks didelis, kad kai kuriuose regionuose nelaboji svidrė vadinama „netikru kviečiu“. Šis panašumas akivaizdus, kol nesusiformuoja sudėtinės varpos pavidalo kekės. *L. temulentum* kekių smaigaliai yra laibesni nei kviečių. Šoninių ašių varputės yra nukreiptos į kraštus nuo žiedkočio ir turi tik vieną *žiedažvynį* (), o kviečių – plokščiąja puse nukreiptos į varpos ašį ir turi du *žiedažvynius*. Kviečių grūdai prinokę tampa gelsvi ar rusvi, o svidrių – juodi.

Augalo grūdeliuose randama grybelio *Stromatinia temulenta*, gaminančio alkaloidinį tiamuliną. Užkrėstose grūdinėse kultūrose jis žmonėms gali sukelti rimtus apsinuodijimus (galvos svaigimą, mieguistumą, sąmonės praradimą, traukulius).

## Literatūroje

Nelaboji svidrė kaip piktžolė minėta istoriniuose šaltiniuose.

Senovės graikų botanikas Teoprastas tvirtino savo *De causis plantarum* (8:7 §1), kad kviečiai gali taip transformuotis, kad kviečiais užsėtuose laukuose dažnai sunokinamas ir nupjaunamas piktžolių derlius.

Šią piktžolę minėjo Horacijus satyroje 2,6 (suėstą lauko pelės, kol jis vaišino svečią išskirtiniu patiekalu), ir galbūt tai buvo augalas Evangelijos pagal Matą pamokyme apie kviečius ir piktžoles (rauges ): *Palikite abejus augti iki pjūčiai. Pjūties metu aš pasakysiu pjovėjams: Pirmiau išrinkite rauges ir suriškite į pėdelius sudeginti, o kviečius sukraukite į mano kluoną.*

Surengęs žudynes šv. Braiso dieną () Anglijos karalius Etelredas II Neprotingasis pažymėjo: *Visi šią salą užplūdę danai, sudygę kaip piktžolės tarp kviečių, turėjo būti sunaikinti teisingiausiu būdu*.

Kaip piktžolė paminėta Šekspyro „Karaliuje Lyre“, žydų Mišnos traktate „Sėklos“ (1:1) kaip זונין (*zunin*), panašiame į arabų زؤان (*zuʾān*).

Nelaboji svidrė yra vienas iš daugelio ingredientų mitridate, kurį kasdien vartojo senovės Ponto karalius Mitridatas, tikėjęs tokiu būdu įgyjamu imunitetu nuodams.
                                           

## Šaltiniai
Alireza Faghani

**Alireza Faganis** (, ; g. 1978 m. kovo 21 d.) – tarptautinės FIFA kategorijos futbolo teisėjas iš Irano, atstovaujantis Australijai.

A. Faganio tėvas taip pat buvo futbolo teisėjas. A. Faganis FIFA kategorijos teisėju tapo 2008 m., vos po metų teisėjavimo aukščiausioje Irano lygoje. 2009 m. teisėjavo AFC Prezidento taurės finale, 2014 m. pasaulio futbolo čempionato rungtynėse buvo ketvirtuoju teisėju., teisėjavo 2015 m. klubų pasaulio taurėje. 2018 m. pasaulio futbolo čempionate teisėjavo ketveriose rungtynėse, taip pat ir rungtynėse dėl trečiosios vietos. 2019 m. emigravo į Australiją, tapo A-League teisėju. Nuo 2023 m. tarptautiniuose futbolo turnyruose atstovauja Australijai.

## Laimėjimai
* **AFC metų teisėjas**
** **Laimėtojas (2):** 2016, 2018
* **Irano metų teisėjas**
** **Laimėtojas (3):** 2011, 2015, 2017

## Svarbiausios varžybos
* **[[XXI pasaulio futbolo čempionatas]]**
**  vs 
**  vs 
**  vs  (aštunfinalis)
**  vs  (kova dėl 3-osios vietos)
* **[[XXII pasaulio futbolo čempionatas]]**
**  vs 
**  vs 
* **[[Futbolas 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse|2016 m. vasaros olimpinės žaidynės]]**
**  vs 
**  vs 
**  vs 

Teisėjavo 2015, 2019, 2023 m. Azijos čempionatuose (įskaitant 2015 m. finalą tarp Pietų Korėjos ir Australijos).

## Šaltiniai
M48 (reikšmės)

**M48** gali reikšti:

*M48 – taip vadinamas Mesjė 48 – padrikasis spiečius Hidros žvaigždyne.
*M48 – vidutinis JAV tankas, gamintas XX a. 6-me deš.
Šiurkštusis saulakis

**Šiurkštusis saulakis** (*Heliopsis helianthoides*), kartais vadinamas **netikrąja saulėgrąža** – astrinių (*Asteraceae*) šeimos saulakių (*Heliopsis*) genties rūšis. Auga šiaurės ir centrinėje Amerikoje, nuo Saskačevano, Niufaundlando iki pietinių JAV valstijų (Teksaso, Naujosios Meksikos, Džordžijos). 

## Aprašymas
Užauga 40–150 cm ilgio. Žydi antroje vasaros pusėje – liepos pabaigoje ir rugpjūtį. Auga sausoje dirvoje. Žiedyne yra nuo vieno iki daugelio sudėtinių gėlių galvučių. Kiekvienoje galvutėje yra geltonos spalvos žiedlapiai, kurie paprastai būna 2–4 ​​cm ilgio. Centre – graižas, sudarytas iš daugybės gelsvai raudonų žiedų. Vaisiai yra maždaug 5 mm ilgio ūgliai.

Šiurkštieji saulakiai gamtoje randami miškingose vietovėse, aukštų žolių prerijose, kartais netoli šalikelių. Dažnai auginami soduose, tinkamiausias derlingas, drėgnokas dirvožemis. Kadangi šiurkštieji saulakiai užauga gana aukšti, todėl dažnai turi būti paramstomi. Išvestos kelios veislės, kurios šiek tiek skiriasi forma bei spalva.

## Šaltiniai
Pelkinis pelėžirnis

**Pelkinis pelėžirnis** (*Lathyrus palustris*) – pupinių (*Fabaceae*) šeimos pelėžirnių genties rūšis. Auga šlapiose pievose, geras pašarinis augalas. Žydi violetiškai melsvais žiedais. Sparnuoti stiebai ir lapai (iš 2–4 porų lapelių).

## Aprašymas
Pelkinis pelėžirnis yra daugiametis, 30–80 cm aukščio, pilkai žalias augalas su plonu, šliaužiančiu, šakotu šakniastiebiu ir pavieniu stiebu. Žydi birželio–liepos mėnesiais. Hemikriptofitas. Auga žemesnėse, apaugusiose krūmais, šlapiose paežerių pievose bei upių salpose. Aptinkamas tiek durpiniuose, tiek mineraliniuose dirvožemiuose. Geras pašarinis augalas. Skirtingai nuo kitų pelėžirnio rūšių neturi karčiųjų medžiagų. Sėklos nuodingos.

## Paplitimas
Savaime auga Europoje, Azijoje ir Šiaurės Amerikoje. Lietuvoje apyretis. Šiek tiek dažnesnis vakarinėje dalyje. Paplitęs beveik visoje Europoje (išskyrus Rusijos europinės dalies pietrytinius rajonus, Krymą), Šiaurės Kaukaze, Sibire, Vidurinėje Azijoje, Šiaurės Vakarų Kinijoje, Šiaurės Amerikoje.

## Šaltiniai

* Aleknavičiūtė B., Bagdonaitė A., Butkienė S. ir kt. 1971. Lietuvos TSR flora IV: monografija. Vilnius: Lietuvos TSR mokslų akademija. 878 p.
Geltonasis vingiris

**Geltonasis vingiris** (*Thalictrum flavum*) – vėdryninių (*Ranunculaceae*) šeimai priklausanti augalų rūšis. Savaime paplitęs Šiaurės Afrikoje, beveik visoje Europoje (išskyrus Britanijos salas), Kaukaze, Azijoje.

## Aprašymas
Geltonasis vingiris yra vienas aukščiausių genties atstovų – žiedynai kartais ištįsta į 2 m aukštį. Žiedai sutelkti į smulkiai šakotus, šluotelės formos žiedynus. Auga derlinguose, puriuose, priemolinguose dirvožemiuose. Mėgsta drėgnas vietas, gamtoje auga pelkėtose pievose ar upelių pakrantėse. Lengvose, greitai išdžiūstančiose žemėse skursta, dažnai užsikrečia miltlige, galiausiai išnyksta. Žydi birželio, liepos ir rugpjūčio mėnesiais, stiebai pasipuošia citrininės-geltonos spalvos žiedais.

## Šaltiniai
Vurunkatis

**Vurunkatis** (*Wurunkatte*) – karo dievas hatų ir hetitų mitologijoje. Tai ankstyvojo hetitų panteono dievybė; svarbus jos kulto centras buvo Neriko miestas. Hatų kalba dievavardis reiškia „žemės karalius“ (hatų k. *katte* – „karalius“). Hetitų dantiraščiu Vurunkačio vardas neretai būdavo užrašomas *<sup>d</sup>ZABABA*.

Kaip ir sosto deivę Halmašuit, Vurunkatį hatai siejo su karališkąja valdžia. Dievų sąraše, kuriame išvardijamos svarbiausios hatų panteono dievybės, minimas tarp Talipinu (Telipinas) ir Hanvašuit. Vurunkatis – viena iš dievybių, kurioms buvo aukojama per hetitų *KI.LAM* šventę.

## Šaltiniai
Tarandės kaimo senosios kapinės

**Tarandės (Bukiškių) kaimo senosios kapinės** – nuo XIX a. istoriniuose šaltiniuose minima teritorija, kurioje buvo laidojami Tarandės ir Bukiškio kaimų gyventojai.

## Istorija
Pirmieji įrašai apie Tarandės kapines randami jau 1841 m. Bukiškių dvaro geometriniame plane, kuriame dabartinė kapinių vieta pažymėta kryželiais. Taip pat Kalvarijų Romos katalikų parapijos Šv. Kryžiaus atradimo bažnyčios Mirties aktų metrikų knygoje, kurioje išlikę įrašai apie 1873 metų gegužės 14 dieną Bukiškių kapinėse palaidotą nuo raupų mirusį berniuką. Tų pačių metų gegužės 27 dieną palaidota nuo senatvės mirusi moteris. O po trijų dienų – nuo raupų miręs vienerių metų berniukas.

Kapinės taip pat pažymėtos 1928 m. bei 1931 m. Varšuvos karinio geografinio instituto sudarytuose žemėlapiuose. 1933 metų Riešės M 1:25000 plane ši vieta skliausteliuose dar įvardinta kaip „Bukiszki“, t. y. Bukiškiai.

Nuo 1928 m. kapinių teritorijos reljefas stipriai pakito, paviršiuje aptinkamas neantropologinės kilmės gruntas bei aplink kapinių teritoriją išlikusios, nepažeistos kalvelės. 2-3 m į šiaurę nuo pažymėto sklypo archeologinių tyrimų metu aptikti šešių palaidojimo duobių kontūrai.

2010 m. pabaigoje Tarandės kapinių teritorijai buvo suteikta valstybės apsauga. Tačiau 2012 m. Lietuvos vyriausiojo administracinio teismo nutarimu, kapinės išbrauktos iš Kultūros paveldo vertybių registro grindžiant tuo, jog aktas neatitinka jam įstatymų keliamų reikalavimų ir nėra pagrįstas pakankamais objektyviais duomenimis, leidžiančiais daryti išvadą dėl konkrečios nekilnojamosios kultūros vertybės egzistavimo konkrečioje vietoje.

2013 m. Tarandės kaimo senųjų kapinių dalis buvo įrašyta į Kultūros vertybių registrą.

## Šaltiniai
Rainer Eckert

**Raineris Ekertas** (, 1931 m. gruodžio 10 d. Česka Kamenicė, Čekoslovakija) – vokiečių baltistas.

## Biografija
R. Ekertas, kaip Sudetų vokietis, 1946 m. liepą buvo iškeldintas iš savo mažosios tėvynės Čekijoje į sovietų okupacinę zoną Vokietijoje.

Pradžioje jam teko dirbti valstiečių ūkiuose ir girininkijose. Tik 1949 m. jam atsirado galimybė vėl lankyti mokyklą, o brandos atestatą gavo 1952 m. R. Ekertas nuo 1952 iki 1957 m. Maskvos universitete studijavo rusistiką, slavistiką ir baltistiką. Nuo 1957 m. iki 1961 m. balandžio mokėsi aspirantūroje, disertacijos tema – „ǔ kamienai slavų prokalbėje“.

Apgynęs disertaciją grįžo į Vokietiją ir nuo 1961 m. gegužės iki 1979 m. rugsėjo pabaigos dirbo Leipcigo universitete, pradžioje asistentu ir vyresniuoju asistentu, o nuo 1969 m. – docentu. 1971 m. rugsėjį pradėjo eiti rusų kalbos ordinarinio profesoriaus pareigas. Nuo 1971 iki 1975 m. vadovavo Teorinės ir taikomosios kalbotyros skyriui.

1977 m. R. Ekertas išėjo habilitaciją baltistikos srityje, apgynęs disertaciją „Baltų kalbų vardažodiniai i kamienai, ypač atsižvelgiant į slavų kalbas“ (*Die Nominalstämme auf -i im Baltischen unter besonderer Berücksichtigung des Slawischen*).

Į R. Ekerto mokslinių interesų sritį įeina baltų-slavų kalbos, ypač šių kalbų morfologija, leksikologija ir frazeologija.

1979 m. spalio 1 d. VDR Mokslų akademijos Centriniame kalbotyros institute R. Ekertas tapo slavistikos, balkanistikos ir finougristikos vadovu.

1989 m. Greifsvaldo universitete įsteigė baltistikos katedrą ir pasirūpino atitinkamos specialybės dėstymu. 1992 m. kovą R. Ekertas tapo pirmuoju baltistikos profesoriumi Greifsvaldo universitete. 1993 m. gegužę jis tapo Baltistikos instituto direktoriumi. 1996 m. gruodį išėjo į pensiją.

Nuo 1983 m. R. Ekertas yra *Sodalizio Glottologico Milanese* narys, nuo 1992 m. – *Association for the Advancement of Baltic Studies* narys. Laikinai ėjo Baltų-slavų santykių tyrimo komisijos prie Tarptautinio slavistų komiteto pirmininko pareigas, taip pat buvo Berlyno baltistų būrelio (*Baltistenkreises zu Berlin*) pirmininku.

## Apdovanojimai
* 1997 m. Vilniaus universiteto garbės daktaras
* 1999 m. Latvijos universiteto garbės daktaras

## Išnašos

## Literatūra
* Jochen D. Range: *Rainer Eckert: Ein slavisch-baltischer Lebensweg.* In: *Aspekte baltistischer Forschung: [in honorem Rainer Eckert].* Essen: Verlag Die Blaue Eule 2000 (= Schriften des Instituts für Baltistik 1) ISBN 3-89206-929-8, S. 383–384 (Volltext)

## Nuorodos
* Webseite  beim Instituit für Baltistik
Panoterių koplyčia

**Panoterių koplyčia** stovi Panoteriuose, Jonavos rajone, prie kelio , šalia Panoterių Šv. Kryžiaus Atradimo bažnyčios šventoriaus. Šaltuoju metų laiku, maždaug nuo Vėlinių iki Velykų, tarnauja kaip parapijos „žiemos bažnyčia“: pamaldos iš šalia stovinčios mūrinės bažnyčios laikinai perkeliamos į medinę koplyčią. Šiame pastate taip pat įsikūrę parapijos namai, kur susitinka tikinčiųjų bendruomenė, apgyvendinami piligrimai.

Koplyčia įsikūrusi tradicinės architektūros pastate, visai šalia šventoriaus senosios mūrinės tvoros. Turi visą reikalingą liturginį inventorių, languose sudėti vitražai, ant sienų pakabintos Kryžiaus kelio stotys, koplyčią puošia šventųjų paveikslai ir skulptūros. Yra nedidelis altorius, laiptais pakylama į balkoną, kuriame stovi fisharmonija. Prie koplyčios pusės pristatytos gonkos, pastatas uždengtas nauju stogu, suremontuotos vidaus patalpos.

## Istorija

Antrojo pasaulinio karo metu sudegus Panoterių bažnyčiai, ji nebebuvo atstatoma. Tikinčiųjų poreikiams buvo panaudotas netoli stovėjęs Brimerių šeimos namas (neišlikęs, per karą sudegė). 1946 m. maldos namams prie šventoriaus  pastatytas dviejų galų vienaaukštis medinis namas. Tame pačiame pastate buvo įsikūrusi klebonija.

1973–2009 m. Šv. Kryžiaus Atradimo parapijos  administratoriumi buvo paskirtas Vytautas Kazimieras Pesliakas (g. 1937). Jo iniciatyva ir rūpesčiu 1990–1994 m. buvo pastatyta nauja mūrinė Panoterių bažnyčia. Jis perėmė ir nuo pokario veikusius laikinuosius maldos namus. Klebono V. K. Pesliako rūpesčiu senajame laikinosios bažnyčios pastate taip pat baigta įrengti koplyčia. Klebonija iš koplyčios pastato apie 1990 m. išsikėlė į naujas patalpas vietos kolūkio pastatytame alytnamyje netoli galinių šventoriaus vartelių.

Enciklopedininko Broniaus Kviklio žiniomis, 1980 m. tuomet veikusioje Panoterių bažnyčioje (koplyčioje) buvo išlikę religinio meno bei kulto dalykų: XIX a. paveikslas šv. Juozapas, XIX a. metalinis varpas, XIX a. šilko, metalo siūlais siuvinėtas arnotas. Pastačius naują bažnyčią, į ją buvo iškeltas čia stovėjęs didelis altorius, kitos vertybės, taip pat šiek tiek pakito bendras maldų salės vaizdas (pvz., neliko baliustrų tvorelės, ribojančios presbiteriją, pakylos prie altoriaus, kitaip išdėstyti puošybos elementai).

1987 m. Lietuvos krikšto 600 metų jubiliejui bendruomenė pastatė stulpinę varpinę.

2019 m. perdengtas koplyčios stogas, priešais ją pastatytas naujas didelis medinis kryžius (aut. Vytautas Mieliulis), pakeitęs sunykusį, puoštą smulkiais ornamentais.

## Galerija


Panoteriai 55458, Lithuania - panoramio (21).jpg|Nuo bendruomenės patalpų pusės
Panoteriai, koplyčios interjeras.jpg|Koplyčios interjeras
Panoteriai, koplyčios interjeras 2.JPG|Vaizdas į balkoną
Fisharmonija balkone, Panoteriai.JPG|Fisharmonija balkone
Panoteriai, koplyčia. Klausykla.JPG|Klausykla


## Šaltiniai
Need for Speed: Nitro

**Need for Speed: Nitro** – keturioliktas lenktyninis kompiuterinis žaidimas „Need for Speed“ serijoje. Jį „Wii“ ir „Nintendo DS“ konsolėms išleido „Electronic Arts“. Taip pat tai vienas iš dviejų „Need for Speed“ franšizės žaidimų, kuris nebuvo išleistas asmeniniams kompiuteriams ir vienintelis, išleistas „Nintendo“ konsolėms. 2009 m. sausį buvo paskelbta apie kelių „Need for Speed“ žaidimų išleidimą, tarp jų ir „Nitro“ (kiti du – „Need for Speed: Shift“ ir „Need for Speed: World“), o pastarasis išleistas Šiaurės Amerikos regione 2009 m. lapkričio 3 d. Vėliau buvo sulaukta ir kitoms platformoms skirtų versijų.

## Vertinimas
Daugumos kritikų žaidimas buvo vertinamas gana teigiamai. Jų vertinimus skelbiantys „GameRankings“ Wii versijai skyrė 73.31%, „Metacritic“ – 69/100. Nintendo DS versijai nuo „GameRankings“ davė 71.71%, o „Metacritic“ – 70/100.

## Šaltiniai
Karol Groman

**Karolis Gromanas** (, 1831 m. rugpjūčio 5 d. Jaroslave – 1885 m. rugsėjo 29 d. Lvove) – lenkų leidėjas, politinis veikėjas.

## Biografija

Karolis Gromanas gimė 1831 m. rugpjūčio 5 d. Jaroslave, Galicijos ir Lodomerijos karalystėje (dab. Lenkija), Pranciškaus Gromano ir Karolinos Nidermajer šeimoje.
1848–1849 m. Vengrijoje įvykusio sukilimo, kuris buvo Tautų pavasario dalis, metu, K. Gromanas tarnavo generolo Juzefo Visockio vadovaujamuose lenkų legionuose minėtoje valstybėje. Vėliau buvo paskirtas į Austrijos imperijos kariuomenę, kurioje įgijo karininko laipsnį.

1862 m. Karolis Gromanas paliko tarnybą kariuomenėje ir apsigyveno Lvove. Gyvendamas šiame mieste dėjo pastangas miestiečių politinės ir ekonominės padėties patobulinimui. Už dalyvavimą organizuojant 1863 m. sukilimą K. Gromanas buvo įkalintas.

Karolis Gromanas buvo Galicijos politikas, 1868 m. Lvove įkurtos Nacionalinės demokratų draugijos įkūrėjas ir jos vadovas. K.Gromanas įsteigė ir redagavo Lvovo žurnalus ir laikraščius: „Przyjaciel Domowy: pismo dla ludu“, „Dziennik Lwowski“, „Wola: pismo literackie“, „Gazeta Narodowa“, „Služba Zdrowia Publicnego“, „Goniec Lwowski“.

K. Gromanas buvo laikraščio „Kurier Lwowski“ bendrasavininkas.

Karolis Gromanas mirė 1885 m. Lvove nuo infarkto. Palaidotas Lyčiakovo kapinėse.

## Išnašos
Tašmišu

**Tašmišu** – audros, epidemijų ir karo dievas huritų mitologijoje. Hetitų mitologijoje jį atitinka Šuvalijatas, o Mesopotamijos – Ninurta.

Kumarbio giesmėje pasakojama, kaip Kumarbis nuvertęs Anu ir nukandęs jo genitalijas; taip gimę Tešubas, Tašmišu ir Aranzahas. Taigi, Tašmišu – Tešubo brolis dvynys, be to, ištikimas palydovas bei viziris. Huritų dievų sąrašuose priskiriamas Tešubo dievybių ratui (*[[kaluti]]*), jam buvo aukojama po Tešubo.

Tašmišu sutuoktinė – deivė Nabarbi, garbinta *Taide* vietovėje (ties Chabūro aukštupiu).

## Šaltiniai
Pavel Trost

**Pavelas Trostas** (, 1907 m. spalio 3 d. Šternberkas, Austrija-Vengrija – 1987 m. sausio 6 d. Praha, Čekoslovakija) – čekų kalbininkas, literatūrologas, lyginamosios kalbotyros profesorius, indoeuropeistas ir baltistas.

## Biografija
Brno baigė Masaryko universiteto filosofijos fakultetą, jo dėstytojai buvo profesoriai Oldržichas Hujeris, Antoninas Beras, Hertvikas Jarnikas. Prahoje pas F. Slotą studijavo kalbotyrą ir 1933 m. apgynė doktorantūrą. 1937–1938 m. Vytauto Didžiojo universitete studijavo lituanistiką. Buvo Prahos kalbotyros būrelio narys. Kadangi P. Trostas turėjo žydiško kraujo, karo pabaigoje nacių buvo įkalintas Postoloprtų mieste. Vėliau dirbo Brno universiteto bibliotekoje. 1948–1956 m. Palacko universitete Olomouce dėstė filosofijos fakultete, šiame universitete 1949 m. išėjo habilitaciją, 1951 m. įgijo docento laipsnį. 1956 m. buvo pakviestas dirbti į Prahos Karolio universiteto filosofijos fakultetą, 1961 m. tapo indoeuropiečių lyginamosios kalbotyros ir baltistikos profesoriumi. Buvo Getingeno akademijos narys.

P. Trostas paskelbė apie 300 straipsnių iš bendrosios ir lyginamosios kalbotyros, germanistikos, slavistikos ir baltistikos. Tyrė baltų ir slavų kalbų sintaksę. 1938 m. publikavo straipsnį *Apie lietuvių liaudies dainos esmę*, su P. Joniku – apie N. Trubeckojų. Parašė straipsnių apie lietuvių kalbos predikatyvą, lietuvių kalbos fonologijos, toponimikos, poetikos klausimais. Pripažino baltų ir slavų kalbų bendrumo teoriją, domėjosi K. Donelaičio kūryba. Parengė lietuvių rašytojų apsakymų rinktinę (*Litevské povidky*, 1956 m.). 1995 m. išleista jo straipsnių rinktinė *Straipsniai apie kalbas ir literatūrą* (*Studie o jazycích a literatuře*).

## Išnašos
Agamemnono kaukė

**Agamemnono kaukė** – XVI a. pr. m. e. datuojama auksinė Sen. Graikijos bronzos amžiaus kaukė, rasta 1876 m. Mikėnuose.

## Istorija

Auksinę pomirtinę kaukę 1876 m. Mikėnų citadelėje rado vokiečių archeologas Heinrichas Šlymanas. Po sėkmingų Trojos kasinėjimų 1871−1873 m. H. Šlymanas ėmėsi ieškoti „Iliados“ herojaus, Mikėnų karaliaus Agamemnono kapo remdamasis II a. pr. m. e. keliautojo Pauzanijo paminėjimu. 1874 m. Vėlyvojo bronzos amžiaus citadelės liekanose jis rado senovinių liekanų. Po dvejų metų jis pradėjo išsamius kasinėjimus veikdamas Graikijos archeologijos draugijos, kuriai priklausė ieškojimų teisės, vardu. Jo darbus prižiūrėjo archeologas Panagiotis Starnatakis, kuris ne kartą kaltino H. Šlymaną sunaikinant senovės artefaktus vardan homerinių laikų objektų. Per 1876 m. rugpjūčio−gruodžio mėn. vykdytus kasinėjimus H. Šlymano darbininkai greitai surado stelą, žymėjusią kapinyno vietą beveik prie citadelės vartų. Po to buvo atkasti pirmieji penki šachtiniai kapai. Kapai buvo apjuosti apskritimine siena ir vieta pavadinta „Kapų apskritimu A“. 

1876 m. lapkričio pabaigoje H. Šlymanas atrado penkias pomirtines auksines palaidotųjų kaukes. Jis išsiuntė Graikijos karaliui telegramą: *„Su dideliu džiaugsmu aš pranešu, Jūsų Prakilnybe, kad radau kapus, tradiciškai Pauzanijo paminėtus esant Agamemnono, Kasandros, Eurimedono ir jų bendražygių, nužudytų puotos metu Klitemnestros ir jos meilužio Egisto“.* Vėlesni tyrimai parodė, kad kaukės yra iš XVI a. pr. m. e., t. y. ankstesnės už spėjamo Trojos karo laikus apie 300 metų. Viena iš jų buvo trimatė ir pasižymėjo aukštu atlikimo detalumu. Ši kaukė buvo praminta „Agamemnono kauke“. Ji pasižymėjo aiškiais stilistiniais skirtumais lyginant su kitomis kaukėmis ir H. Šlymanas buvo kaltintas falsifikato padirbimu.

„Agamemnono kaukė“ tikriausiai išties buvo skirta senovės Mikėnų karaliui ar svarbiam karo vadui. 1951−1952 m. netoli už citadelės sienų buvo atrastas antras kapinynas, kuris pavadintas „Kapų apskritimu B“. „Agamemnono kaukė“ buvo pagaminta iš vientiso aukso lakšto nuspaudžiant jį ant medinės formos. Po to kaukės detalės buvo paryškintos aštriu įrankiu. Šalia kaukės ausų yra skylutės, per kurias buvo peverta virvutė, kad kaukė laikytųsi vietoje ant mirusiojo veido.

## Taip pat skaitykite

* Artemisiono bronza
* Delfų važnyčiotojas
* Peonijo Nikė

## Šaltiniai
* ''Archaeology'', T. 52, Nr. 4, 1999 m. liepa-rugpjūtis, Spencer P.M. Harrington
* Graikijos kultūros ministerijos informacija
Artemisiono bronza

**Artemisiono bronza** – klasikinio Sen. Graikijos laikotarpio V a. pr. m. e. bronzinė statula, vaizduojanti, spėjama, dievą Dzeusą arba Poseidoną.

## Apie skulptūrą

„Artemisiono bronza“ (ar „Artemisiono Dzeusu“ ir „Artemisiono Poseidonu“) vadinama statula rasta Egėjo jūroje prie šiaurinio Eubojos salos Artemisiono iškyšulio. Ji rasta nuskendusio laivo liekanose kartu su kitomis dviem bronzinėmis skulptūromis. Spėjama, kad laivas priklausė romėnams, kurie bandė išplukdyti grobį, tačiau jų laivas sudužo prie Artemisiono iškyšulio. Liekanas 1926 m. atrado pinčių ieškotojai.

„Artemisiono bronza“ datuojama sukurta apie 460−450 m. pr. m. e. Skulptūroje pavaizduota didesnė nei natūralaus žmogaus dydžio barzdoto dievo figūra judesyje. Jo kairė ranka ištiesta į priekį, o dešinė užsimojusi metimui: žaibo (Dzeuso atveju) arba trišakio (Poseidono atveju). Figūros akyse tikriausiai buvo įstatyti kristalai arba stiklo gabaliukai (pradingę). Figūra pavaizduota anatomiškai tiksliai, išskyrus rankas, kurios yra per ilgos. Bet taip tikriausiai buvo padaryta skulptoriaus nuožiūra. Dėl aukšto skulptūros meninio atlikimo lygmens spėjama, kad ją sukūrė kuris nors garsus Sen. Graikijos skulptorius, pvz., Kalamis.

## Taip pat skaitykite

* Agamemnono kaukė
* Delfų važnyčiotojas
* Peonijo Nikė

## Šaltiniai
* *Jewel: A Celebration of Earth's Treasures*, 2016, p. 51
* Graikijos kultūros ministerijos informacija
Minčia (upė)

**Minčia** – upelis Lietuvoje, Utenos rajone, Aukštaitijos nacionaliniame parke; priklauso Žeimenos baseinui. Išteka iš Varlio ežerėlio netoli Lukošiūnų. Teka į rytus, pietryčius visą laiką pro Ažvinčių–Minčios girią. Įteka į Uteno ežerą, kuris per virtinę ežerų ir upelių galiausiai jungiasi su Žeimena.

Intakas – Miedna (kairysis).

Ties Minčios kaimu upelis patvenktas Minčios vandens malūno užtvanka, sudarytas tvenkinys. Prie upelio įsikūrę Antabaltės ir Minčios kaimai, išnykęs Erkiasalės viensėdis.

Upėvardis *Mi̇̀nčia* siejamas su žodžiais *minti, minkyti, minkštas*, gali būti sėliška šaknies *mink-* atmaina. Kita versija – žodis perdirbtas iš *mentė* (aukšt. *menčia*) – 'į galą platesnė lentelė, maišiklis'.

## Šaltiniai