Berčiūnų tiltas

**Berčiūnų tiltas** – kelių transporto tiltas per Nevėžį, stovintis Panevėžio rajone, Naujamiesčio seniūnijoje, Berčiūnuose, kelyje , Šiaulių gatvės tęsinyje. Jis nutiestas prie pat Nevėžio ir Sanžilės kanalo santakos. Tilto prieigose pastatyta lankytino objekto nuoroda „Berčiūnų Lietuvos Kankinių bažnyčia, 0,5 km“.

## Istorija

Hidrologas Steponas Kolupaila tarpukaryje minėjo žemiau Sonžylos žiočių stovint du senus medinius tiltus: vienas per upę buvo 46 m ilgio, kitas slėnyje – 21 m ilgio; abu po 6,0 m pločio ir 5,5 m aukščio. Buvo planuojama juos pakeisti, pastatant vieną geležbetoninį tiltą; sąmatoje numatyta 75 000 lt suma. 46 m ilgio medinis Berčiūnų tiltas stovėjo Panevėžio–Šeduvos vieškelyje, 130,7 km atstumu nuo Nevėžio žiočių. Tiltas vadintas Berčiūnų arba Smiltynės tiltu. Buvo laikomas pavojingu dėl ledų susigrūdimo pavasariais, todėl buvo numatomas pakeisti nauju. Nuo tilto keliautojai galėjo stebėti dailų reginį į Sonžylą ir Berčiūnų mišką; pietvakarių pusėje buvo matyti Naujamiesčio bažnyčios smailūs bokštai.

Pirmasis tiltas ties Berčiūnais pastatytas 1938 m. Šis tiltas buvo vienas iš tais metais Panevėžio krašte pastatytų 5 gelžbetoninių ir 10 medinių tiltų. Beveik visą antrąjį Panevėžio savivaldybės veiklos dešimtmetį (1928–1938 m.) gelžbetoninių tiltų statybą organizavo, projektavo ir vykdė inžinieriai Kazys Germanas ir Pranas Markūnas. 

Išaugus transporto srautui, siauras Berčiūnų tiltas sovietiniais metais nebeatitiko eismo poreikių, todėl buvo rekonstruotas, išplatintas. Dabartinis Berčiūnų tiltas per Nevėžį gana unikalus, nes yra dviejų dalių – iš senojo, monolitinio gelžbetonio, statyto 1956 m., ir jaunesnio tilto, statyto 1967 m. Be to, tiltas, skirtingai nuo kitų, turi išilginį deformacinį pjūvį. Monolitinio ir surenkamojo gelžbetonio perdangos atremtos į masyvius taurus. Pagal 1967 metų projektavimo duomenis, transporto statinys Berčiūnuose apskaičiuotas 80 t ratinei apkrovai arba 20 t apkrovai vienai ašiai, taigi realiai tokiu tiltu gali važiuoti 40 t sveriančios transporto priemonės. Vežant sunkesnius krovinius reikalingas specialus leidimas.                 

2007 m. Lietuvos automobilių kelių direkcijos užsakymu buvo patikrinta tilto per Nevėžį būklė. Bandant tiltą, panaudoti žvyru pakrauti šeši KAMAZ markės sunkvežimiai. Jiems užvažiavus ant tilto, specialioje laboratorijoje buvo matuojami tilto įlinkiai, įtempimai, deformacijos. Nustatyta, kad tilto įlinkiai neviršijo leistinų normų, atitiko reikalavimus, ir juo gali važiuoti sunkiasvorės transporto priemonės. 

## Po 2011 m.

2011 m. parengtas tilto remonto techninis projektas, remiantis Kelių direkcijos 2008 m. užduotimi. Joje buvo numatyta atlikti tilto perdangos sijų, tarpinių bei krantinių atramų remontą, įrengti naujas šaltilčių konsoles, galines sienutes bei sparnus perdangos galuose ir kt.

Tiltas per Nevėžį baigtas statyti 1956 m. Kadangi tiltas buvo platinamas, jį sudaro dvi skirtingos perdangos, kurių skaičiuojamosios schemos skiriasi. Prieigose upės plotis 23 m, gylis 0,7 m. Senoji tilto perdangos dalis yra sijinės-gembinės konstrukcijos, naujoji sudėta iš surenkamų tėjinių sijų. Siekiant suvienodinti tilto perdangų ilgius, naujosios tilto dalies galuose įrengtos 6 m ilgio surenkamos plokštės, kurių vienas galas remiasi į ramto galinę sienutę, o kitas atremtas ant papildomos polių eilės už krantinės atramos. Tilto tarpinės atramos (taurai), įrengtos upės vagoje iš monolitinio betono ant polinio pamato. Krantines atramas (ramtus) sudaro kesoninės kolonos, apjungtos rostverku, įrengtu ant polinio pamato.

Techniniai tilto duomenys po remonto:
* bendras ilgis pagal projektą yra 68,78 m (63,8 m iki remonto), bendras plotis – 16,83 m (16,22 m iki remonto),
* šalitilčiai yra 1,50 m ir 0,75 m pločio (2x1,0 m iki remonto),
* senoji tilto dalis yra aukštupio pusėje, sijinė-gembinė, jo perdangos formulė: 4,68+16,86+18,15+16,86+4,68 m,
* naujoji tilto dalis yra žemupio pusėje, daugiaatramė, sijinė karpyta, jo perdangos formulė: 6,0+16,76+18,18+16,76+6,0 m. 

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Sąrašas:Tiltai per Nevėžį
* Berčiūnų tiltas ties Sonžylos žiotimis: [nuotrauka] // Kolupaila, Steponas. Nevėžis. Kaunas, 1936, p. 71.