open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Jean Clouet

**Žanas Klujė** (, apie 1485−1541 m.) – XVI a. renesanso dailininkas, dirbęs Prancūzijos karaliaus dvare.

## Biografija

Žanas Klujė buvo dailininkas, dirbęs Prancūzijos karaliui Pranciškui I ir minimas bent nuo 1516 m. Jis minėtas Turo mieste, iš kurio buvo kilusi jo žmona. Jis gyveno Ture ir susilaukė sūnaus Fransua Klujė, kuris vėliau tapo dailininku ir pakeitė tėvą Prancūzijos karaliaus tarnyboje. 1523 m. Žanas Klujė buvo priimtas į grumo tarnybą Pranciškaus I, nuo 1529 m. gyveno Paryžiuje. Jis nebuvo prancūzas, pagal dailės bruožus galima spėti, kad kilęs iš Nyderlandų. Nėra išlikęs nei vienas pasirašytas ir tikrai žinomas Ž. Klujė kūrinys. Jis kūrė miniatiūras, piešinius ir aliejinius paveikslus, daugiausiai portretus. Jam priskiriama grupė piešinių, esančių Šantiji ir vaizduojančių Prancūzijos karaliaus dvaro asmenybes tarp 1514 ir 1540 metų. Radus Gijomo Budė portretą (pats G. Budė minėjo, kad jo portretą buvo nutapęs Ž. Klujė) ir jo paruošiamajam piešiniui esant Šantiji, tapo aišku, kad jie kurti to paties autoriaus. Ž. Klujė kūrė brandžiojo renesanso tapybos maniera, portretūroje siekė pateikti psichologinę pozuotojo charakteristiką.

## Darbų galerija

Jean Clouet - Portrait de François Ier (1494-1547), roi de France - Google Art Project.jpg| „Pranciškus I“, apie 1515 m., Kondė muziejus
Charlotte of France by Jean Clouet.jpg| „Šarlotė Valua“, Mineapolio meno institutas
Guillaume Budé, by Jean Clouet.jpg| „Gijomo Budė portretas“, apie 1536 m., Metropoliteno meno muziejus
Clouet Renee Duchess of Ferrara.jpg| „Princesė Renė“, piešinys, Kondė muziejus


## Šaltiniai

* The Oxford Dictionary of Art and Artists 
* Encyclopaedia Britannica
Pranciškus Jokūbas Šembekas

**Pranciškus Jokūbas Šembekas** (m. 1765) – Livonijos vaivada 1737–1765, Karūnos dvaro vėliavininkas 1732–1735, Brest-Kujavijos seniūnas 1735–1736, Tolkmicko seniūnas.

Buvo Augusto II šalininkas. Brest-Kujavijos pasiuntinys į 1726 metų seimą, Krokuvos pasiuntinys į 1729 metų i 1730 metų seimus. 1735 metais kaip Generalinės konfederacijos kancleris pasirašė Generalinės tarybos Varšuvos konfederacijos rezoliuciją. Pasiuntinys nuo Sandomiro vaivadijos į pacifikacinį seimą 1735 metais. Augusto III elektorius 1733 metais.

1738 metais apdovanotas Baltojo erelio ordinu.

## Išnašos

## Literatūra
* Kawalerowie i statuty Orderu Orła Białego 1705–2008, 2008.

## Nuorodos

|-
Cardiff, Wales: 6/23/04

**Cardiff, Wales: 6/23/04** – antrasis amerikiečių grupės „Red Hot Chili Peppers“ koncertinis albumas, nemokamai išleistas internete 2015 m. kovo 17 d. Albume įrašytas 2004 m. birželio 23 d. koncertas „Millennium Stadium“ Kardife. Albume pirmą kartą oficialiai išleista grupės daina „Mini-Epic (Kill for Your Country)“, nepasirodžiusi jokiuose albumuose ir tik keletą kartų atlikta gyvai.

## Dainų sąrašas

## Kūrybinė grupė
* Flea – bosinė gitara, pritariamasis vokalas, trimitas
* John Frusciante – gitara, pritariamasis vokalas, vokalas dainoje „I Feel Love“
* Anthony Kiedis – vokalas
* Chad Smith – būgnai
Janas Radlica

**Janas Radlica** (m. 1392 m. vasario 12 d. Krokuvoje) – Lenkijos Romos katalikų ir valstybinis veikėjas, Karūnos didysis kancleris (1380–1386), Krokuvos vyskupas nuo 1382 m. vasario 5 d. iki 1392 m. sausio 12 d., neturalistas, gydytojas.

## Biografija
Lenkijos bajorų Radlickių giminės atstovas, herbo „Poraj“ savininkas.

Mokėsi Prancūzijoje, nuo 1361 metų Paryžiuje, o po to Monpeljė. Jis buvo humanitarinių mokslų ir medicinos magistras, taip pat teologijos bakalauras.

1374 metais Janas Radlica buvo paskirtas Krokuvos kanauninku. Nuo 1376 metų jis dirbo Lenkijos ir Vengrijos karaliaus Liudviko I Dižiojo rūmų gydytoju. 1380 metais Janas Radlica buvo paskirtas Karūnos didžiuoju kancleriu, o 1382 metais buvo paskirtas Krokuvos vyskupu.

Bekaralystės metu 1382–1384 metais Krokuvos vyskupas Janas Radlica buvo aktyvus Anžu dinastijos politikos ir valdymo, taip pat Lenkijos ir Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės unijos sudarymo šalininkas.

Dalyvavo įkuriant pauliečių vienuolyną Jasna Goroje 1382 metais, o 1390 metais kartu su karaliene Jadvyga finansavo benediktinių vienuolyną Klepaže, Krokuvoje.

1392 m. vasario 12 d. Janas Radlica mirė Krokuvoje, jis buvo palaidotas Vavelio katedroje.

## Literatūra
* Ks. Bolesław Przybyszewski Krótki zarys dziejów diecezji krakowskiej, tom 1, Kraków 1989
* Bartosz Paprocki: Herby rycerstwa polskiego na pięcioro ksiąg rozdzielone. Kraków: 1584.

## Nuorodos
* Информация на сайте католической иерархии
Dark Necessities

**Dark Necessities** – grupės „Red Hot Chili Peppers“ daina iš jų 2016 m. išleisto albumo „The Getaway“. Daina 2016 m. gegužės 5 d. buvo išleista kaip pirmasis albumo singlas. Singlas tapo 25-uoju grupės singlu, patekusiu į „Billboard“ alternatyvių dainų reitingo dešimtuką. 2016 m. birželio 17 d. buvo išleistas Chris Blauvelt režisuotas dainos vaizdo klipas.

## Kūrybinė grupė
* Flea – bosinė gitara, pianinas
* Anthony Kiedis – vokalas
* Chad Smith – būgnai, perkusija
* Josh Klinghoffer – gitara, pritariamasis vokalas
Janas Borukovskis

**Janas Borukovskis** (1524–1584 m. balandžio 15 d., Seliunas) – ATR Romos-katalikų ir valstybinis veikėjas, karaliaus sekretorius nuo 1553 metų, Karūnos pakancleris (1578–1584), Peremyšlio arkivyskupas (1583–1584).

## Biografija
Lenkijos bajorų Borukovskių giminės atstovas, herbo „Junosza“ savininkas.

Kaip karaliaus sekretorius Janas Borukovskis dalyvavo Liublino seime 1569 metais, kur dalyvavo unijos akto pasirašyme ir prisijungimo prie Lenkijos Palenkę, Voluinę ir Kijevo vaivadiją.

1569–1570 metais jis užėmė liustratoiaus pareigybę karaliaus dvaro žemių Mazovijoje.

1578 metais Janas Borukovskis gavo Karūnos pakanclerio pareigybę, o 1583 metais tapo Peremyšlio vyskupu.

## Literatūra
* Ks. Jan Kwolek: Borukowski Jan. W: Polski Słownik Biograficzny. T. 2: Beyzym Jan – Brownsford Marja. Kraków: Polska Akademia Umiejętności – Skład Główny w Księgarniach Gebethnera i Wolffa, 1936, s. 354–356. Reprint: Zakład Narodowy im. Ossolińskich, Kraków 1989, ISBN 83-04-03291-0
Novaja Iljinka

**Novaja Iljinka** – kaimas Ačinsko rajone (Krasnojarsko kraštas, Rusija), įeina į Jastrebovo apylinkės tarybą. Yra apie 22 km į pietryčius nuo rajono centro, Ačinsko miesto, 302 metrai virš jūros lygio.

## Gyventojai
Pagal 2010 m. Rusijos gyventojų surašymo duomenis kaime gyvena 54 gyventojai (28 vyrai ir 26 moterys).

Kaime yra vienintelė gatvė (Centrinė).

1951 m. spalio mėn. į Novają Iljinką atitremtos spalio 2–3 d. (trėmimo operacija „Osen“) iš Lietuvos išvežtos lietuvių šeimos.

## Nuorodos
Henrikas Firlejus

**Henrikas Firlejus** (1574–1626 m. vasario 25 d.) – ATR valstybinis ir bažnytinis veikėjas, Sandomiro kanauninkas ir Plocko probstas, karaliaus sekretorius, Keokuvos scholastikas (1600), Karūnos didysis referentas (1605), Mechovo probstas (1611), Karūnos pakancleris (1613–1618), Lucko (1616–1617) ir Plocko vyskupas (1617–1624), Gniezno arkivyskupas ir Lenkijos primas (1624–1626).

## Biografija
Žymios Lenkijos magnatų Firlejų giminės atstovas, herbo „Lewart“ savininkas. Karūnos ddžiojo maršalkos ir Krokuvos vaivados Jano Firlejaus (1521–1574) vienintelis sūnus nuo antros santuokos su Barbora Mnišek (m. 1580). Vyresnieji įbroliai – Jonas, Mikalojus, Petras ir Andžejus.

Buvo krikštytas ir auklėjamas protestantų dvasioje. Po savo tėvo mirties motina ir vyresnieji broliai įtikino pereiti jį į katalikybę.

Iš pradžių mokėsi pas jėzuitus Ingolštate ir Grace, po to Padujoje ir Romoje. 1605 metais Henrikas Firlejus buvo paskirtas Karūnos didžiuoju referentu. 1613–1618 metais užėmė Karūnos pakanclerio pareigybę. 1616 metais Henrikas Firlejus buvo įšventintas į Lucko vyskupus, o po metų tapo Plocko vyskupu. 1624 metais tapo Gniezno arkivyskupu ir Lenkijos primu.

## Nuorodos
* Archbishop Henryk Firlej
The Getaway

**The Getaway** – vienuoliktasis studijinis amerikiečių roko grupės „Red Hot Chili Peppers“ albumas, išleistas 2016 m. birželio 17 d. Tai – pirmasis grupės albumas per penkerius metus, nuo 2011 m. išleisto „I'm with You“. Albumą prodiusavo prodiuseris Danger Mouse, pakeitęs Rick Rubin, su grupe dirbusi dvidešimt penkerius metus. Tai buvo pirmasis ne Rubin prodiusuotas albumas nuo 1989 m. išleisto „Mother's Milk“. Pirmasis albumo singlas „Dark Necessities“ buvo išleistas 2016 m. gegužės 5 d. Singlas tapo grupės 25-uoju singlu, pastekusiu į „Billboard“ alternatyvių dainų" reitingo dešimtuką. Albumas sulaukė daugiausia teigiamų kritikų įvertinimų. Albumas debiutavo antroje vietoje Jungtinėje Karalystėje ir JAV, taip pat pateko į daugumos pasaulio reitingų viršūnes.

## Dainų sąrašas
Visas dainas parašė „Red Hot Chili Peppers“ (Anthony Kiedis, Flea, Josh Klinghoffer, Chad Smith), išskyrus, kur išskirta.

## Kūrybinė grupė
;Red Hot Chili Peppers
* Flea – bosinė gitara (1-11, 13), pianinas, pritariamasis vokalas, trimitas (12)
* Anthony Kiedis – vokalas
* Chad Smith – būgnai, perkusija
* Josh Klinghoffer – gitara, pritariamasis vokalas, klavišiniai, bosinė gitara (12)
;Papildomi muzikantai
* Brian „Danger Mouse“ Burton – melotronas (3), vargonai (8),  sintezatorius (1, 5, 6, 7, 13)
* Elton John – pianinas (6)
* Mauro Refosco – perkusija (6, 7)
* Anna Waronker – papildomas vokalas (1)
* Beverley Chitwood – vokalinis solo (13)
Styginių aranžuotes paruošė Daniele Luppi
* Styginius paruošė Jeremy Levy
* Styginių kvartetas (2), (4), (11) ir (12) paruoštas Chris Tedesco, jame groja:
* Peter Kent – pirmas altas
* Sharon Jackson – antras altas
* Briana Bandy – smuikas
* Armen Ksajikian – violončelė
Vokalinis choras (5), (12) ir (13) vadovaujamas SJ Hasman, jo nariai:
* Beverley Chitwood, Alexx Daye, David Loucks, Kennya Ramsey, Matthew Selby, SJ Hasman, Loren Smith ir Gregory Whipple
;Įrašas
* Danger Mouse – prodiusavimas
* Nigel Godrich – suvedimas
* Stephen Marcussen – garso dizainas
* John Armstrong – suvedimo asistentas
* Samuel Petts-Davies – suvedimo asistentas
* Kennie Takahasi – suvedimo asistentas
* Todd Monfalcone – suvedimo asistentas
* Andrew Scheps, Chris Warren, Greg Fidelman – studijos paruošimas
;Dizainas
* Red Hot Chili Peppers – dizainas
* Kevin Peterson – viršelis
* Alex Tenta – dizainas ir išdėstymas
* Steve Keros – fotografijos
Voicechas Baranovskis

**Voicechas Baranovskis** (; 1548, Baranuvas – 1616, Lovičius) – ATR valstybinis ir bažnytinis veikėjas, Romos katalikų vyskupas, Gniezno arkivyskupas, Lenkijos ir Lietuvos primas 1608–1615 metais.

## Biografija

Lenkijos bajorų Baranovskių giminės atstovas, herbo „Jastrzemb“ savininkas. Niekur nesimokė, bet visko pasiekė savarankiško mokymosi keliu.

1581 buvo įšventintas į dvasininkus. Iš pradžių tarnavo karaliaus Stepono Batoro sekretoriumi. Visur lydėjo karalių, tame tarpe, Pskovo apgulties metu 1581–1582 metais ir Jam-Zapolskio taikos sudaryme su Rusijos valstybe.

1581 m. Steponas Batoras paskyrė jį Karūnos didžiuoju sekretoriumi.

1584 m. tapo Peremyšlio vyskupu.

1585 – vėl pašauktas į valstybės tarnybą – Karūnos pakancleris. Senatorius.

1587 m. senato vardu sveikini naujai išrinktą Lenkijos karalių Zigmantą III Vazą. Primygtinai reikalavo karalių pasirašyti pažadėtą prie ATR teritorijos prijungti Estiją.

1590 m. paskirtas Plocko vyskupu, kitais metais atsistatydino iš Karūnos pakanclerio posto.

1595–1596 m. – siunčiamas pasiuntiniu pas Romos popiežių Klemensą VIII.

1608 m. kurį laiką buvo Kujavijos vyskupu, tačiau netrukus buvo paskirtas Gniezno arkivyskupu (su Lenkijos primo titulu).

Istorikai pažymi, kad Voicechas Baranovskis buvo didelis muzikos mylėtojas ir globojo talentingus kompozitorius ir muzikantus. 1594 metais savo lėšomis organizavo dvasinę seminariją Pultuske, kuri veikė iki 1865 metų.

Mirė Lovičiuje. Jis buvo palaidotas Gniezno katedros koplyčioje specialiai jam pastatytoje.

## Nuorodos
* Archbishop Wojciech Baranowski
Petras Bielinskis

Grafas **Petras Bielinskis** (1754 m. liepos 15 d. – 1829 m. kovo 6 d., Varšuva) – ATR, Varšuvos hercogystės ir Lenkijos kongreso karalystės valstybinis veikėjas. Karūnos didysis raštininkas (1787), Varšuvos hercogystės ir Lenkijos kongreso karalystės senatorius-vaivada. Lenkijos kongreso karalystės seimo teismo prezidentas (1827).

## Biografija
Lenkijos bajorų Bielinskių giminės atstovas, herbo „Szeliga“ savininkas. Stanislovo Bielinskio ir Marianos Rogalinskos sūnus.

1782 metais  Petras Bielinskis buvo paskirtas Lenkijos karaliaus ir Lietuvos didžiojo kunigaikščio Stanislovo Augusto Poniatovskio kamergeriu. Vėliau buvo Nuolatinės tarybos sekretoriumi ir pasiuntiniu į Ketverių metų seimą. 1784 metais tapo Švento Stanislovo ordino kavalieriumi ir tapo Karūnos iždo komisaru. 1787 metais Petras Bielinskis gavo Karūnos didžiojo raštininko pareigybę. 1791 metų birželio 1 d. buvo apdovanotas Baltojo erelio ordinu. 

1807 metų liepos 22 d. gavo Prancūzijos Garbingo legiono ordiną. Tais pačiais 1807 metais Saksonijos karalius ir Varšuvos hercogas Frederikas Augustas paskyrė jį Varšuvos kunigaikštystės senatoriumi-vaivada (išsaugojo pareigybę saudarnt Lenkijos kongreso karalystę). 1827 metais buvo išrinktas Lenkijos kongreso karalystės seimo teismo prezidentu.

## Šeima
1784 metais Petras Bielinskis vedė Teodorą Rogalinską, išsiskyrusią su Nakelsko seniūnu Feliksu Lubienskiu, nuo santuokos su kuria turėjo vienintelį sūnų:

* Janas Nepomukas Vladislovas (g. 1788), grafas, Lenkijos kongreso karalystės senatorius-kaštelionas (1827) ir medžioklis (1830).  

## Literatūra
* Bieliński Piotr. W: Polski Słownik Biograficzny. T. 2: Beyzym Jan – Brownsford Marja. Kraków: Polska Akademia Umiejętności – Skład Główny w Księgarniach Gebethnera i Wolffa, 1936, s. 55-56. Reprint: Zakład Narodowy im. Ossolińskich, Kraków 1989, ISBN 8304032910
Aliejinė kamelija

**Aliejinė kamelija** (*Camellia oleifera*) – arbatmedinių (*Theaceae*) šeimos augalas, paplitęs Azijoje. Iš jo gaunami kietieji aliejai.

Plačiai paplitusi ir auginama Kinijoje, auga miškuose, krūmynuose, upių pakrantėse, kalnų papėdėse, 500–1300 m aukštyje. Aliejinė kamelija labai panaši į kvapiąją kameliją (*Camellia sasanqua*), tik truputį didesniais lapais. Žiedai balti, kvapnūs, žydi rudenį.

Iš aliejinės kamelijos sėklų spaudžiamas aliejus. Aliejinės kamelijos sėklų aliejus savo puikiomis sandėliavimo savybėmis ir nedideliu sočiųjų riebalų rūgščių kiekiu yra panašus į alyvuogių ir vynuogių sėklų aliejus. Mononesočioji oleino rūgštis (C-18:1) sudaro iki 88 % aliejaus riebalų rūgščių. Turi vitamino E ir kitų antioksidantų, taip pat jame nėra jokių natūralių *trans* konfigūracijos riebalų rūgščių.

Arbatmedžio sėklų aliejus naudojamas salotų ir kitokių padažų, marinatų ruošime, taip pat kepant, kepinant ar skrudinant bei margarino gamyboje. Taip pat dar naudojamas kaip ingredientas kinų gydomajame aliejuje *Po Sum On*.

## Šaltiniai
Vailima

**Vailima** () – gyvenvietė Samoa valstybėje, Upolu saloje, 4 km į pietus nuo sostinės Apijos.

Vailima žymi kaip vieta, kurioje paskutinius savo gyvenimo metus praleido ir mirė škotų rašytojas Robertas Luisas Stivensonas. Yra išlikusi jo vila, kuri vėliau tapo Vokietijos Samoa gubernatoriaus, vėliau – Naujosios Zelandijos atstovo rezidencija. Dabar viloje įkurtas Stivensono muziejus.

Netoli Vailimos stūksančiame Vaea kalne yra Stivensono kapavietė.
Vaea kalnas

**Vaea kalnas** () – kalnas, stūksantis Samoa valstybėje, Upolu salos šiaurinėje pusėje, 3 km gilyn į salą nuo Apijos krantinės. Aukštis – 472 m. Kalno papėdėje įsikūrusios Lalovaea, Lepea, Vailimos gyvenvietės.

Vaea kalnas žymus kaip škotų rašytojo Roberto Luiso Stivensono ir jo žmonos Fenės kapavietė. Kapas yra kalno viršūnėje, pasiekiamas stačiu, siauru keliuku, vadinamu „mylinčių širdžių keliu“.
Naujininkų poliklinika

VšĮ **Vilniaus m. Naujininkų poliklinika** – Vilniaus miesto savivaldybės viešoji ne pelno siekianti asmens sveikatos priežiūros įstaiga (įregistruota 1997-12-18), teikianti ambulatorines sveikatos priežiūros pirminio ir antrinio lygio paslaugas. Poliklinika įsikūrusi Naujininkuose. Dirba beveik 200 darbuotojų (2016 m.). Filialas yra Salininkų ambulatorija (P. Žvirkos g. 2), kurioje teikiamos pirminio lygio (šeimos gydytojo ir bendrosios praktikos odontologo) paslaugos.
2015 metų pabaigoje Naujininkų poliklinikoje buvo prisirašęs 24 501 gyventojas, iš jų 5 172 vaikai (iki 18 metų) ir 19 329 suaugusieji. 10,3 % prisirašiusių gyventojų gyvena kaimo ir rajono vietovėse už Vilniaus miesto ribų. Iš viso 2015 metais gydėsi 26 474 asmenys.

Adresas: Dariaus ir Girėno g. 18, LT-02169 Vilnius.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Svetainė
Ivanas Grinkavičius Valavičius

**Ivanas Valavičius** (? –  po 1547) –  LDK valstybinis veikėjas. 

Kilo iš Valavičių giminė, Grinkos Chodkos Valavičiaus sūnus, Bogdano, Luko, Grigaliaus brolis. Lietuvos dvaro paiždininkas  1525 metais, Trakų arklininkas 1536 metais.

## Literatūra
* Urzędnicy centralni i dygnitarze Wielkiego Księstwa Litewskiego XIV-XVIII wieku. Spisy". Oprac. Henryk Lulewicz i Andrzej Rachuba. Kórnik 1994, s. 250.
Ačinsko rajonas

**Ačinsko rajonas** () – vakarinėje Krasnojarsko krašto dalyje esantis administracinis vienetas. Administracinis centras – Ačinsko miestas (į rajono sudėtį neįeina), esantis 160 km į vakarus nuo Krasnojarsko.

## Geografija
Ačinsko rajonas yra Krasnojarsko krašto pietvakariuose, Čulymo upės ir jos intakų (didžiausias – Bolšoj Ulujus) slėnyje. Čulymas yra Obės intakas. Teritorijos plotas – 2534 kv.km. Ačinsko rajonas yra stepių arba miškastepių zonoje, vietovė mažai kalnuota.

Besiribojančios teritorijos:
* šiaurėje: Bolšoj Ulujaus rajonas
* rytuose: Kozulkos rajonas
* pietuose: Nazarovo rajonas
* vakaruose: Bogotolo rajonas

## Susisiekimas

Per Ačinsko rajoną eina magistralė M53 Novosibirskas-Irkutskas, taip pat dvi Transsibiro geležinkelio atšakos – Ačinskas-Lesosibirskas ir Ačinskas-Abakanas. Yra Ačinsko oro uostas.

## Istorija
Rusai Ačinsko kraštą pradėjo užkariauti XVII a. 1641 m. kovodami su šiose žemėse klajojusiais kirgizais rusai įkūrė pirmąją gyvenvietę – Ačinsko ostrogą. 1683 m. vietoje sudeginto ostrogo kitoje vietoje buvo pastatyta nauja Ačinsko karinė gyvenvietė. XVIII a. pradžioje karai su kirgizais baigėsi, tačiau iki XIX a. gyventojų šiame krašte buvo labai nedaug.

Ačinsko rajonas suformuotas 1924 m. balandžio 4-ąją.

### Tremtiniai iš Lietuvos

Pirmieji tremtiniai į Ačinsko rajoną atitremti 1948–1949 m. 1951 m. į Ačinsko rajono kaimus iš Lietuvos atvežti dalis spalio 3 d. vykusio trėmimo „Osen'“ tremtinių, daugiausia iš Klaipėdos, Kretingos ir Šilutės rajonų, iš viso 800 žmonių. 1952 m. atitremtos dar maždaug 25 šeimos iš Šiaulių, Pakruojo, Joniškio ir Radviliškio rajonų Iš pradžių tremtiniai buvo išskirstyti į Ačinsko rajono kolūkius, vėliau dalis jų atsikėlė į patį Ačinską. Nuo 1956 m. tremtiniai pradėjo grįžti į Lietuvą.

Lietuvių tremties vietos Ačinsko rajone:
* Barabanovka
* Borcai
* Čeriomuška
* Gajsmajstaras (kol. „Putj Iljiča“)
* Jastrebovas (kol. „Krasnoplodec“)
* Jelovka (Novojelovka)
* Kamenka
* Karlovka
* Krasnaja Rečka
* Ladanovka
* Lapšicha
* Malaja Čeriomuška
* Malaja Pokrovka
* Malyj Ulujus
* Nagornovas
* Novaja Iljinka
* Plotbiščė
* Timoninas
* Zavorkiai

## Gyventojai

Jaunimo, kurio amžius yra nuo 14 iki 30 metų – 4 283 asmenys, nuo 14 iki 35 metų – 5 103 žmonės. Darbingų gyventojų amžiaus grupėje nuo 18 iki 35 metų – 3 226 gyventojai, aukštąjį išsilavinimą iš jų 2008 m. sausio 1 d. duomenimis turi 865 gyventojai.

## Administracinė sudėtis

Ačinsko rajone yra 48 gyvenvietės, įeinančios į devynias kaimiškąsias apylinkes:
* Bely Jaro apylinkės taryba
* Gorno apylinkės taryba
* Kliučių apylinkės taryba
* Lapšichos apylinkės taryba
* Malinovkos apylinkės taryba
* Preobraženkos apylinkės taryba
* Pričulymskio apylinkės taryba
* Tarutino apylinkės taryba
* Jastrebovo apylinkės taryba

## Transportas

Per rajoną eina magistralė M53 iš Novosibirsko į Irkutską, taip pat Transsibiro geležinkelis, kuris ties Ačinsku išsišakoja į pietinę Ačinsko – Abakano ir šiaurinę Ačinsko – Lesosibirsko atšakas. Yra Ačinsko oro uostas.

## Nuorodos
Kasablankos konferencija

**Kasablankos konferencija** – susitikimas, vykęs 1943 m. sausio 14–sausio 24 d. Kasablankoje, Prancūzijos Maroke tarp JAV ir Jungtinės Karalystės vyriausybių vadovų – prezidento Franklino Ruzvelto ir premjero Vinstono Čerčilio. Slaptose Sąjungininkų derybose kartu su šių šalių karinių pajėgų štabų vadovais buvo aptariama tolesnė Antrojo pasaulinio karo įvykių eiga. Į susitikimą pakviestas TSRS vadovas Josifas Stalinas neatvyko dėl neva tuo metu vykusio svarbaus Stalingrado mūšio.

Pirmą kartą Sąjungininkai galėjo numatyti, kur ir kada jų vykdomi kariniai veiksmai bus perkelti į Europos teritoriją. Šiaurės Afrika praktiškai visa buvo kontroliuojama Sąjungininkų kariuomenių, mūšiai vyko tik Tunise. JAV pasiekė esminį lūžį Ramiajame vandenyne kare su Japonijos imperija, laimėjusi Gvadalkanalio mūšį. Tačiau realią grėsmę amerikiečių kariniam tiekimui į Didžiąją Britaniją ir Afriką kėlė nacių Vokietijos povandeniniai laivai Atlanto vandenyne. Nors visa JAV pramonė buvo pajungta ginkluotės gamybai, tačiau trūko resursų tolesnių karinių operacijų planavimui.

## Nutarimai
Konferencijoje nutarta visų pirma užbaigti karą Afrikoje, 1943 m. vasarą užimant Tunisą, po to išsilaipinti Sicilijoje. Puolamoji operacija Europos žemyne perkelta į 1944 m. Britai pasiliko galimybę čia sukurti placdarmą 1943 m. pabaigoje. Amerikiečiai paskelbė apie savo karinių veiksmų prioritetus Ramiajame vandenyne, neatmesdami savo pirmalaikio dalyvavimo puolamosiose operacijose sausumoje Europoje, esant tam tikriems TSRS karinių pajėgų pasiekimams. Taip pat nutarta sustiprinti Vokietijos strateginių objektų ir miestų bombardavimą iš oro.

Vakarų sąjungininkai pirmą kartą išdėstė spaudai savo reikalavimus dėl Vokietijos, Italijos ir Japonijos besąlyginės kapituliacijos.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Sąrašas:Antrojo pasaulinio karo konferencijos
* Kasablankos konferencija 1943 m.
Sergejus Mironovas

**Sergejus Mironovas** (, g. 1953 m. vasario 14 d. Puškine) – Rusijos politikas. Nuo 2011 m. Rusijos Federacijos Valstybės Dūmos narys, Teisingosios Rusijos frakcijos vadovas.

Rusijos Federacijos tarybos (aukštųjų parlamento rūmų) pirmininkas (2001–2011 m.), Sankt Peterburgo parlamento narys (1994–2001 m.). 2006–2011 m. jis vadovavo „Tesingosios Rusijos“ partijai. Rusijos sportinio turizmo federacijos prezidentas.

2003 m. S. Mironovas su oficialiu vizitu apsilankė Vilniuje. Kalbėdamas Seime pareiškė, kad Rusija neįžvelgia pavojaus sau dėl Lietuvos stojimo į NATO, pabrėžęs, jog tai yra "kiekvienos suverenios valstybės reikalas".

2004 ir 2012 m. S. Mironovas kėlė savo kandidatūrą Rusijos prezidento rinkimuose, abu kartus užėmė paskutinę vietą.

## Nuorodos
* S. Mironovo asmeninis tinklapis

|-

|-
Scientizmas

**Scientizmas **( „mokslo žinios“, „mokslas“ – šis žodis, tikėtina,  vedinys „skirti, dalinti, kirsti“) – filosofinė nuostata, kad į visus prasmingus klausimus galima atsakyti pasitelkiant mokslinius metodus. Scientizmas paremtas pozityvistine mokslinių metodų samprata, todėl dažnai tapatinamas su pozityvizmu ir radikaliomis jo atmainomis. Teiginiai, kurių negalima pagrįsti moksliniais metodais, pvz., susiję su religija ar metafizika, scientistų laikomi beprasmiais.

Scientizmas taip pat siejamas su reikalavimu taikyti mokslinius metodus kone visose viešojo gyvenimo srityse, ypač politikoje. Taip scientistai paneigia, kad esama kažko nepažinaus mokslui ir kad esama žmogaus veiklos rūšių, kuriose neįmanoma sėkmingai taikyti mokslo žinių. Vos tik atsiradus scientizmo sąvokai, ji imta vartoti neigiamame kontekste, visų pirma dėl to, kad scientizmas laikytas tam tikra redukcionizmo atmaina ir pateikia susiaurintą pasaulėvaizdį. Kita vertus, toks neigiamas požiūris į scientizmą laikomas ir bandymu gintis nuo mokslu pagrįstos kritikos.

Scientizmas dažniausiai pasireiškia kaip fizikalizmas ir biologizmas. Kitos redukcionizmo formos – psichologizmas, sociologizmas ir ekonomizmas.

Persų eruditas, metafizikas Sajedas Hoseinas Nasras pabrėžia, kad Vakaruose daugelis žmonių šiuolaikinio mokslo ideologiją priima ne kaip „paprastą eilinį mokslą“, bet kaip pakaitą religijai.

Austrų filosofas Polas Fejerbendas mokslą apibūdina kaip „iš esmės anarchišką sumanymą“ ir teigia, kad mokslas nėra vertas išskirtinio monopolio „užsiimti žiniomis“, be to, mokslininkai niekada nebuvo atskiros, siaurai apsibrėžtos tradicijos dalimi. Jis vaizduoja šiuolaikinį mokslinį švietimą kaip švelnią indoktrinacijos formą, kuri taikosi „mokslo istoriją paversti nuobodesne, paprastesne, vienodesne, „objektyvesne“ ir labiau pritaikoma griežtoms ir nekintančioms taisyklėms“.

## Pavyzdžiai
Pasak biologo Ulricho Kučeros, gamtos mokslų atstovai remiasi „ištisu technologiškai pritaikomu ir patikimu žinių lobynu“. Tuo tarpu humanitarinių arba, jo teigimu, „verbalinių“ mokslų atstovai kuria tik „tretinę literatūrą“. Atsakydamas kritikams, U. Kučera pažymi tai, kad „mąstymas yra biologinis procesas, o supratimas – jo produktas“. Savo knygoje U. Kučera pakartoja scientistinę nuostatą: „Realiniuose moksluose vyksta įrodoma žinių pažanga, grindžiama objektyviais duomenimis, faktais ir teorijų kūrimu; o humanitarinių „mokslų“ atstovai užsiima tik subjektyviomis spekuliacijomis, neretai stokojančiomis faktinio pagrindo.“

## Šaltiniai
Joshua Kimmich

**Jozua Kimichas** (g. 1995 m. vasario 8 d.) – Vokietijos futbolininkas, žaidžiantis saugo, gynėjo pozicijoje Bundeslygos klube FC Bayern München bei Vokietijos rinktinėje.

## Karjera
Futbolininko karjerą pradėjo VfB Bösingen jaunimo klube, vėliau žaidė VfB Stuttgart jaunių komandoje. 2013–2015 m. atstovsvo RB Leipzig klubui. 2013 m. lapričio 30 d. pelnė pirmąjį įvartį, rungtynėse prieš 1. FC Saarbrücken.

### Bayern München
2015 m. sausio 2 d. pasirašė penkerių metų sutartį su FC Bayern München. Tų pačių metų rugpjūčio 9 d., debiutavo Vokietijos futbolo taurės rungtynėse prieš FC Nöttingen. Bundeslygoje debiutavo rugsėjo 12 d., prieš FC Augsburg. Po keturių dienų žaidė UEFA Čempionų lygos išvykos rungtynėse prieš Olympiakós SFP.

## Rinktinė
2016 m. birželio 21 d., debiutavo Vokietijos vyrų futbolo rinktinėje Euro 2016 m. čempionato paskutinėse C grupės rungtynėse, prieš Šiaurės Airiją.

## Dalyvavimas čempionatuose

|}

## Išnašos

## Nuorodos
* 
*
Andrius Šidlauskas

*Andrius Šidlauskas (1997), Lietuvos plaukikas.
*Andrius Šidlauskas (1984), Lietuvos futbolininkas.
Andrius Šidlauskas (1997)

**Andrius Šidlauskas** (g. 1997 m. balandžio 6 d.) – Lietuvos plaukimo rinktinės narys.

## Biografija
2015 m. Europos žaidynėse pelnė aukso ir sidabro medalius, o pasaulio jaunimo plaukimo čempionate sportininkas iškovojo auksą ir bronzą. 2016 m. priešpaskutinę normatyvų vykdymo dieną Šidlauskas tarptautinėse varžybose Liuksemburge įvykdė olimpinį normatyvą į 2016 m. vasaros olimpines žaidynes 100 m plaukimo krūtine rungtyje. Olimpiadoje atrankiniuose plaukimuose sportininkas 100 m distanciją įveikė per 1:00,59 ir galutinėje rikiuotėje užėmė 23-ią vietą.

2017 m. pasaulio čempionate Šidlauskas varžėsi dviejose rungtyse. 200 m plaukimo krūtine atrankoje lietuvis užtruko 2:03.25 ir užėmė 23-ią vietą. 100 m plaukimo krūtine atrankoje Šidlauskas buvo 15-as (59.91) ir pateko į kitą etapą. Pusfinalyje Šidlauskas užėmė 4-ą vietą (59.12) ir pateko į savo pirmąjį pasaulio čempionatų finalą, kuriame liko 6-as (59.21).

2019 m. gegužę plaukimo varžybose Rumunijoje įvykdė olimpinį normatyvą į 2020 m. vasaros olimpines žaidynes.

2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse startavo plaukimo krūtine varžybose. Vyrų 100 m nuotolio varžybų atrankoje Šidlauskas su 59,46 s rezultatu užėmė 13-ą vietą ir pateko į pusfinalio plaukimą. Pusfinalyje lietuvis distanciją nuplaukė per 59,82 s ir galutinėje rikiuotėje liko 13-as.

2022 m. ir 2024 m. Europos čempionatuose iškovoti bronzos medaliai vyrų 100 m plaukimo krūtine rungtyje.

2024 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Šidlauskas dalyvavo dvejose rungtyse. Vyrų 100 m plaukimo krūtine atrankos etape lietuvis distanciją įveikė per 1:00.29 ir galutinėje įskaitoje užėmęs 20-ą vietą į kitą etapą nepateko.

2025 m. pasaulio vandens sporto čempionate Šidlauskas vyrų 100 m plaukimo krūtine pusfinalyje užėmė 16-ą vietą.

## Išnašos
Didysis Saidės akmuo

**Didysis Saidės akmuo** – riedulys Lietuvoje, Trakų rajone, Saidžių kaimo apylinkėse, Neries regioniniame parke. Guli Saidės upelio kairiajame krante, netoli pastarojo santakos su Nerimi.

Akmens plotis – 2,5 m, aukštis apie 1,5 m. Akmuo ledyno atritintas iš Skandinavijos.

## Šaltiniai
Panerių miškai

**Panerių miškai** – miškai pietryčių Lietuvoje, daugiausia Elektrėnų savivaldybėje (pietrytinė dalis siekia Trakų rajoną), 2 km į rytus nuo Vievio. Driekiasi pagal kairįjį Neries krantą (kitame krante – Dūkštų-Šilėnų miškai. Priklauso Kaišiadorių miškų urėdijai, Vievio girininkijai. Apima 26,3 km² plotą. Masyvą sudaro Panerių, Paaliosės, Pugainių, Lazdėnų miškai.

Paviršius banguotas, vietomis – kalvotas, stačiais šlaitais, vietomis skardžiais leidžiasi link Neries. Būdingi jauriniai silpnai sujaurėję ir velėniniai jauriniai smėliai. Miškais teka Neries intakai Aliosa, Bražuolė, Rugtupis, telkšo 3 ežerėliai (Vepriškai, Ešerinis, bevardis).

Medynai:
* pušynai: 85 %
* eglynai: 7 %
* beržynai: 5 %
* baltalksnynai: 1 %
* juodalksnynai: 1 %
* ąžuolynai: 1 %

Jaunuolynai sudaro 29 % medynų, pusamžiai medžiai 53 %, pribręstantys 12 %, brandūs 6 %.

Panerių miškuose sutinkamos lapės, usūriniai šunys, šernai, briedžiai, stirnos, kiškiai, voverės, kiaunės, barsukai.

Miškus kerta plentas . Panerių miškuose gausu archeologinio paveldo, ypač kapaviečių: čia rastas Paaliosės pilkapynas, Kryžkelio pilkapynas, Padūkštų pilkapynas, Kragžlių pilkapynas, Popų pilkapynas, Papiškių senovės gyvenvietė. Ties Paneriškėmis susidaręs Paneriškių skardis, auga saugomas Paneriškių ąžuolas, taip pat yra Bražuolės akmuo, Bražuolės tufų atodanga, trykšta Pinyklos, Pušyno šaltiniai. Beveik visi Panerių miškai patenka į Neries regioninį parką. Įrengtos kelios regyklos ir poilsiavietės.

Panerių miškuose įsikūrę kaimai: Balčiūnai, Paneriškės, Papiškės, Kragžliai, Pugainiai, Baltamiškis, Ausiutiškės, Paneriai, Apskrita, Karageliškės, Gulaičiai, Malavolė, Žalgiris, Padūkštai, Ešerinė, Vanga, Paaliosė, Medžiolai, Vasyliškės.

## Šaltiniai
Karmazinų pilkapynas

**Karmazinų pilkapynas** – pilkapių sankaupa pietryčių Lietuvoje, Vilniaus rajone, 1 km į pietvakarius nuo Dūkštų, į šiaurę nuo Neries slėnio ir Karmazinų kaimo, tuoj į pietus nuo Buivydų piliakalnio, Dūkštų miške. Sudaro 3 grupės.

Pirmąją, pagrindinę pilkapyno grupę sudaro 113 smėlio sampilų: nuo 7-10 m iki 12-15 m skersmens bei nuo 0,2-0,5 m iki 0,8-1 m aukščio, dauguma žemo suploto pusrutulio pavidalo, išsidėstę nuo 3-5 m iki 15-35 m atstumu vienas nuo kito pailgame plote, abipus mažo griova tekančio upelio. Daugelis sampilų gerokai sulėkštėję ir deformuoti, kai kuriuose matosi senos duobės ir tranšėjos. Sampilus juosiančios duobės ir grioviai (dalies sampilų pagrindus juosia maždaug 2 m pločio grioviai ar pailgos duobės, kurių dalis su laužavietėmis) dalinai, beveik visiškai, ar net visiškai užslinkę. Dalyje pilkapių sampilų yra akmenų vainikai arba jų liekanos; daugelis vainikų suardyti išlupus iš jų dalį arba visus akmenis.

Į pietryčius nuo Karmazinų I pilkapyno yra dar dvi grupės: Karmazinų II pilkapynas, kurį sudaro 6 žemės sampilai nuo 6 iki 9 m skersmens ir nuo 0,2 iki 1 m aukščio, ir Karmazinų III pilkapynas, kuriame yra 3 žemės sampilai (apaugę medžiais) nuo 6 iki 9 m skersmens ir 0,4-0,5 m aukščio. Vieną sampilą juosia ryškus griovys.

1857 m. 3 Karmazinų pilkapyno pilkapius ištyrė Konstantinas Tiškevičius, 1933 m. 43 pilkapius ištyrė Vilniaus universiteto archeologijos muziejus, dar 3 pilkapius, esančius pilkapyno rytinėje dalyje, 1997 m. ištyrė ir vėl atpylė Vilniaus universitetas. Rasti degintiniai mirusiųjų kapai su įkapėmis.

Karmazinų pilkapynas patenka į Neries regioninį parką, pro jį praeina Karmazinų pažintinis takas. Keletas pilkapių atkurta (išryškinti sampilai, pagilinti grioviai, sudėti akmenų vainikai), greta pastatyti stogastulpiai.

## Literatūra

* Vėlius, Gintautas. *Karmazinų pilkapynas*: 1997 m. archeologinių tyrinėjimų ataskaita. LII rankraštynas, f.1, b. 2790.
* Vėlius, Gintautas. *Karmazinų pilkapyno tyrinėjimai 1997 metais*. Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1996 ir 1997 metais. Vilnius, 1998, p. 169–171.
* Cehak Hołubowiczowa, Helena. *Cmentarzysko kurhanowe z VI i VII w. w miejscowości Karmazyny koło miasta Troki w Litewskiej SSR*. Viadomości Archeologiczne. Warszawa, 1955, 22, zesz. 3-4, p. 312–330.
* Tyczkiewicz, Konstanty. *Wilja i jej brzegi*. Drezno, 1871, p. 212–213.
Naivus menas

**Naivus menas** (Naivusis menas) – sąvoka, vartojama apibūdinti vaizduojamojo meno rūšiai, pasižyminčiai vaikišku paprastumu tiek raiškoje, tiek technikoje. Dažnai naivusis menas kuriamas autsaiderių, brutaliojo meno atstovų, t. y. menininkų, neturinčių formalaus meninio išsilavinimo ir ryšių su meno elitu. Naivus menas dažnai painiojamas su naivizmu ir primityvizmu, tačiau pastarosios sąvokos siejamos su profesionaliais menininkais, kuriančiais naiviu stiliumi, pvz., Poliu Gogenu, Michailu Larionovu, Poliu Klė, Sergejumi Zagrajevskiu ir t. t.

Naivaus meno sąvoka neegzistavo iki XX a. pradžios. Esama skirtingų požiūrių sprendžiant, kurie iki tol kūrę menininkai atitinka šios sąvokos kriterijus. Prie naiviojo meno pripažinimo daug prisidėjo prancūzų dailininkas Anri Ruso. Vėlesnei prancūzų naiviojo meno atstovų kartai, įkvėptai A. Ruso, priklausė Andrė Bušanas, Kamilis Bombua ir Luisas Vivinas. Daugeliu atveju sudėtinga nubrėžti aiškią ribą tarp naivaus meno ir naivizmo. Tarp II ir IV dešimtmečių Europoje išpopuliarėjo nemažai naivaus meno mokyklų, tačiau daugiausia dėmesio naivus menas susilaukė JAV. Komunistinėse Rytų Europos valstybėse naivus menas buvo puoselėjamas kaip liaudies meno išraiška.

Kai kurie naiviojo meno muziejai: Zagrebe (Kroatija, nuo 1952 m.), Jagodinoje (Serbija, 1960), Lucaroje (Italija, 1967), Trebnėje (Slovėnija, 1971), Nicoje (Prancūzija, 1982), Maskvoje (Rusija, 1998), Rygoje (Latvija, 2006).

## Išnašos
Horace Vernet

**Horacijus Vernė** (, 1789–1863 m.) – XIX a. prancūzų batalinių ir orientalistinių paveikslų tapytojas, portretistas.

## Biografija
Horacijus Vernė gimė 1789 m. birželio 30 d. Paryžiuje. Jo tėvas Karlas Vernė (1758−1836) buvo tapytojas, senelis iš tėvo pusės Žozefas Vernė (1714−1789) − vienas garsiausių XVIII a. prancūzų peizažistų. Horacijus Vernė iš jaunystės parodė išskirtinį talentą tapybai, buvo apmokytas tėvo. Ankstyvos vedybos 1811 m. privertė H. Vernė užsiimti įvairiausiais užsakymais, jis kūrė mados dizainus, karikatūras, portretus, tapė žirgus tėvo, o peizažus − senelio maniera. 1814 m. Napoleono karų metu jis dalyvavo Paryžiaus gynyboje būdamas vienu iš civilių. Tai vėliau atsispindėjo jo paveiksle „Kliši barjierai“ (1820). H. Vernė po Napoleono valdžios nuvertimo Prancūzijoje buvo aršus antiburbonininkas. Jį rėmė Orleano hercogas, vėliau karalius Liudvikas Pilypas. H. Vernė draugu buvo Teodoras Žeriko. Tuo metu jis sulaukė palankaus valdžios dėmesio: 1825 m. apdovanotas Garbės legiono ordinu, 1826 m. priimtas į Prancūzijos Institutą, 1829 m. paskirtas Prancūzų akademijos direktoriumi Romoje. 

Po Liudviko Pilypo įžengimo į sostą 1830 m., H. Vernė sulaukė daug valstybinių užsakymų, kūrė istorinius paveikslus Versalio rūmams. Jis penkis kartus (1833, 1837, 1839−1840, 1845, 1853 m.) lankėsi Šiaurės Afrikoje, kur fiksavo prancūzų užkariavimus Alžyre ir Maroke. 1836 ir 1842−1843 m. lankėsi Rusijoje, jį rėmė caras Nikolajus I. 1854 m. dailininkas lankėsi Kryme karo metu. 1855 m. pasaulinėje parodoje Paryžiuje buvo pademonstruoti 24 jo paveikslai, kurie užtvirtino H. Vernė vardą, kaip garsiausio Prancūzijos dailininko. Prieš mirtį H. Vernė buvo trisdešimties dailės akademijų nariu, tačiau jau gyvenimo metu progresyvių kritikų buvo pašiepiamas už neįtikinamą realizmą, banalų stilių ir militaristinį, šovinistinį paveikslų patosą. Horacijus Vernė mirė 1863 m. sausio 17 d. Paryžiuje. Po mirties jo šlovė žymiai smuko. 

## Darbų galerija

Horace Vernet - La Barrière de Clichy.jpg| „Kliši barjerai“, 1820 m., Luvras
Portrait of a Lady (Possibly Mrs. Patrick Campbell, Nee Fitzgerald (1796-1869)) LACMA M.81.55.2.jpg| „Damos portretas“, 1831 m., Los Andželo apygardos muziejus
Iena.jpg| „Mūšyje prie Jėnos“ (Jėnos mūšis), 1836 m., Versalio rūmai
Botman - Emperor Nicholas I.jpg| „Nikolajus I“, po 1830 m., Ermitažas
An Algerian Lady Hawking.jpg| „Alžyrietė moteris medžioklėje su sakalais“, Voleso kolekcija 


## Šaltiniai

* Encyclopaedia Britannica
* Vašingtono nacionalinė dailės galerija
F1 2016

**F1 2016** – „Codemasters“ žaidimas, paremtas Formulės 1 lenktynėmis (2016 m. sezonu). Tai yra aštuntasis šio žanro „Codemasters“ žaidimas. Jis pasirodė 2016 m. rugpjūčio 19 d.

Žaidime galima žaisti 10 metų karjeros režimą (vietoj prieš tau buvusių 5). Taip pat žaidėjas gali rinktis kiekvienų lenktynių dienos metą bei keisti šalmų dizainą. Į žaidimą buvo sugrąžintas atnaujintas saugos automobilio režimas bei pirmą kartą pristatyta virtualaus saugos automobilio fazė. Žaidime didelis dėmesys yra skirtas karjeros režimo automobilio ir komandos tobulinimui. Daugelio žaidėjų režime vieneriose lenktynėse galės dalyvauti iki 22 žaidėjų vienu metu.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Žaidimo informacija
Rugtupis

**Rugtupis** – upelis Lietuvoje, Elektrėnų savivaldybėje; Neries kairysis intakas. Prasideda ties Karsūniškių kaimu, 2 km į šiaurę nuo Kazokiškių. Teka į pietryčius daugiausia laukais. Žemupio slėnis gilus, miškingas. Įteka į Nerį 104,2 km nuo jos žiočių, ties Kryžkeliu.

Turi nedidelį dešinįjį intaką. Žemupys patenka į Neries regioninį parką. Prie Rugtupio įsikūrę kaimai: Karsūniškės, Aliniškė, Kazokiškės, Ravališkės, Zabarija. Prie upės aptikta Zabarijos senovės gyvenvietė.

Upėvardis *Rugtupis* (arba *Rūgtupis*) žinomas tik iš raštų, jo autentiškumas abejotinas. Galimai kilęs iš žodžio *rūgti* („darytis rūgščiam“).

## Šaltiniai
Gurakalnės pelkė

**Gurakalnės pelkė** – 3 ha aukštapelkė, esanti Utenos rajono savivaldybėje, Asvejos regioninio parko teritorijoje, Asvejos ežero šiaurėje plytinčiame miške. Pelkė pasiekiama miško keliu, jungiančiu Gurakalnę ir Giraičius. Pelkės paviršius išgaubtas, didelis durpių klodo rūgštingumas. Mineralinių medžiagų labai mažai, kadangi į pelkę patenka tik kritulių ir paviršiaus vanduo.

Pelkę kerta apie 100 m ilgio medinis pažintinis takas, yra informacinis stendas.

## Taip pat skaitykite
* Sąrašas:Lietuvos pažintiniai takai

## Šaltiniai
Mikalojus Pranskevičius-Radziminskis

**Mikalojus Pranskevičius-Radziminskis** (, ; apie 1585 – apie 1630)  – LDK valstybinis veikėjas, Lietuvos dvaro vėliavininkas 1611 –1613 metais, Lietuvos Tribunolo maršalka 1620 metais, Mstislavlio, Vosiliškio ir Radomlio seniūnas.

## Literatūra
* Stanisław Herbst, Mikołaj Frąckiewicz-Radzimiński, w: Polski Słownik Biograficzny, Kraków 1948-1958, t. VII, s. 100.
Peorija

**Peorija** – miestas Jungtinėse Amerikos Valstijose, Ilinojuje, į pietvakarius nuo Čikagos, prie Ilinojaus upės. Apygardos centras. Tarptautinis oro uostas. Mašinų, variklių, sunkiosios technikos gamyba (Caterpillar, Komatsu), maisto (kukurūzų apdirbimo, etanolio), stiklo (saulės akinių) pramonė. Veikia Bredlio universitetas (1897 m.). Yra neogotikinė Šv. Marijos katedra (1846 m.).

## Istorija

1680 m. dabartinio Peorijos miesto žemėse prancūzai, vadovaujami Anri de Tonti, įkūrė Krevekoro fortą. Netrukus indėnai fortą sugriovė, o 1813 m. britai įkūrė Fort Klarką. 1825 m. šis pavadintas Peorija pagal čia gyvenusią indėnų peorijų tautą. Miestas nuo 1845 m.

XX a. pr. Peorijoje pradėjo kurtis lietuviai. Veikė darbininkų, socialistų kuopos.

## Šaltiniai
Pelekas (ežeras)

**Pelekas** – ežeras pietvakarių Lietuvoje, Lazdijų rajone, apie 8 km į rytus nuo Kapčiamiesčio. Ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus 0,82 km, plotis iki 0,33 km. Altitudė 112,2 m. Krantai daugiausia statūs, aukšti, o vakarinis ir šiaurinis – žemi, pelkėti. Apyežerėje – dirbami laukai, iš pietų supa Kapčiamiesčio giria (Paliepio miškas).

Per Peleką iš vakarų į rytus teka bevardis Stirtos intakas (Seiros baseinas).

Šalimais ežero įsikūręs Paliepio kaimas. Pietrytine pakrante eina kelias .

Vandenvardis galimai kilęs nuo žodžio *pelekas* („žuvies plaukmuo“), nors gali būti susijęs ir su šaknimi *pel-* („pilkas, pelėsiai“ ir t. t.)

## Šaltiniai
Naivizmas

**Naivizmas** – šiuolaikinio meno kryptis, siejama su vaikų ir liaudies menininkų kuriamu vadinamuoju „naiviu“ menu. Naivizmo atstovai – meninį išsilavinimą turintys kūrėjai, siekiantys pažvelgti į pasaulį vaiko ar neišsilavinusio žmogaus akimis. Naivizmas dažnai painiojamas su naiviu menu, tačiau pastarasis judėjimas artimesnis grubiajam menui.

Polinkis į naivizmą reiškėsi įvairiais meno istorijos laikotarpiais. Vis dėlto laikoma, kad krypčiai tikrąją pradžią XIX–XX a. sandūroje davė Polis Gogenas, kuriam didelę įtaką padarė egzotinis primityvizmas. Tuo pačiu metu atsirado antiakademinis judėjimas, liaudies meną dėl jo originalumo laikęs stiliaus idealu, ir ypač vertinęs savamokslių, pvz., Anri Ruso, kūrybą.

Apie 1910 m. susikūrė naivizmo mokykla, padariusi įtaką daugybei modernizmo atstovų, pvz., Markui Šagalui, Poliui Klė, vėlesniems Pablo Pikaso darbams.
Perkalys

**Perkalys** – ežeras rytų Lietuvoje, Molėtų rajone, apie 4 km į šiaurės rytus nuo Balninkų. Ežero ilgis 0,95 km (iš pietvakarių į šiaurės rytus), plotis iki 0,24 km. Altitudė 121,7 m. Telkšo rinoje. Krantai statūs, aukšti, tik šiaurrytinis ir pietvakarinis pelkėti. Apyežerėje – dirbami laukai, krūmynai, į rytus – Raistelio miškas.

Į Perkalį suteka 3 upeliai: Vėžupis, šiaurės rytuose K-1 upelis iš Kriogžlio ežero ir dar vienas bevardis. Pietvakariuose išteka K-1 upelis į Krūmiškių ežerą (Plaštakos intakas, Siesarties baseinas).

Pietinėje ežero pakrantėje įsikūrę Juodpurviai, kitose pakrantėse – Perkaliai.

Ežerėvardis *Perkalỹs* kilęs nuo žodžių *perkala, perkolas, perkalas* („žabų užtvanka su spragomis žuvims gaudyti“).

## Šaltiniai
Andrius Vladislovas Ukolskis Šimkevičius

**Andrius Vladislovas Ukolskis Šimkevičius** – Trakų pakamaris 1746 ir 1753-1770, Trakų tijūnas 1739-1752, Trakų miesto teisėjas 1738-1742, Trakų pavaivadis 1736 ir 1741-1752. 

Buvo pasiuntiniu nuo Trakų vaivadijos į konvokačinį (1764) ir Čaplico (1766) seimus. LDK karinės komisijos narys 1766 metais.

## Literatūra

* Dyaryusz seymu convocationis siedmio- niedzielnego warszawskiego : zdania, mowy, projekta y manifesta w sobie zawierający, przez sessye zebrany r. p. 1764, brak paginacji, foliacja k. 87.
* Urzędnicy Wielkiego Księstwa Litewskiego, t. 2, Województwo trockie XIV-XVIII wiek, pod redakcją Andrzeja Rachuby, Warszawa 2009, s. 665.

## Išnašos
Pelakys

**Pelakys** – ežeras rytų Lietuvoje, Utenos rajone, 3 km į pietryčius nuo Daugailių. Ilgis pietvakarių – šiaurės rytų kryptimi 1,5 km, plotis iki 0,31 km. Altitudė 173,9 m. Ežeras pratįsas, galuose yra ilgos, siauros įlankos. Prie rytinio kranto yra 0,15 ha salelė. Krantai statūs, aukšti, sausi, daugiausia apaugę medžiais. Apyežerėje plyti pievos, dirbami laukai, pietuose – miškas. Ežeras pietuose Kriaukių upeliu jungiasi su Kibenėlių ežerėliu ir su Šavašos upe (Šventosios upės baseinas).

Prie Pelakio yra šie kaimai: Papelėkė, Žadavainiai, Šiožiniai.

Vandenvardis galėtų būti kilęs tiek iš žodžio *[[pelekas]]*, tiek būti sudurtinis *pel-* (< *palios*) + *akis* ('ežerėlis, akivaras').

## Šaltiniai
Pelakis

**Pelakis** – ežeras rytų Lietuvoje, Utenos rajone, 4,5 km į šiaurės vakarus nuo Kuktiškių. Ilgis pietryčių – šiaurės vakarų kryptimi 0,7 km, plotis iki 0,32 km. Altitudė 150,3 m. Kranto linija vingiuota. Krantai daug kur (ypač pietuose) pelkėti (Pelakio pelkė), pietvakariuose ir šiaurėje – statūs, apaugę medžiais ir krūmynais. Ežeras užžėlęs. Tuoj į vakarus nuo ežero kranto plyti raistas (Suolelių pelkė). Pakrantėse daugiausia auga miškeliai, vietomis plyti pievos.

Į Pelakį suteka pora upelių, pietuose išteka Viešos upelis į Viešio ežerą (Vyžuonos upės baseinas).

Prie Pelakio yra Suolelių ir Asmalų kaimai. Veikia kaimo turizmo sodyba.

## Šaltiniai
Urvinis žmogus

**Urvinis žmogus** – žymaus XVIII a. mokslininko Karlo Linėjaus – padėjusio pagrindą šiuolaikiniai biologijos taksonomijai –  įvesta sąvoka, kuri galiausiai buvo pripažinta klaidinga. Jis teigė, kad anksčiau būta pirmykščių žmonių *Homo troglodytes*, kurie neva gyveno Indonezijos archipelago urvuose. Nepaisant to, archeologai tebevartoja šią sąvoka norėdami įvardinti priešistorinius žmones.

Iš naujausių tyrimų aiškėja, kad žmonės nors ir paliko piešinių urvuose, ypač Europoje (Šovė, Lasko, Pėš Merl ir Altamiros urvai), tačiau urvuose nuolatos negyveno. Tai veikiau buvo šamanistinės šventvietės, bet būta ir laikinų apsistojimo žymių, rasta kapinynų, akmens amžiaus titnaginių įrankių ir kitų svarbių archeologinių paminklų (pvz., Atapuerka).

## Šaltiniai
Pažižmės–Tryškių miškai

**Pažižmės-Tryškių miškai** – miškai Lietuvoje, Šiaulių ir Telšių rajonuose, 4 km į rytus nuo Tryškių, Virvytės ir Žižmos tarpupyje. Priklauso Kuršėnų miškų urėdijai, Tryškių, Pažižmėlių, Vanagiškių girininkijoms. Apima 100,8 km² plotą. Masyvą sudaro Tryškių, Pažižmės, Vanagiškės, Pažižmėlių, Pagelžių, Mickiškės miškai.

Paviršius lygus, vietomis – pelkėtas. Būdingi velėniniai jauriniai glėjiški priemoliai, žemapelkiniai durpžemiai. Pietvakarinėje dalyje plyti Gelžės pelkė. Miškai patenka į Ventos baseiną: rytine puse teka Žižma su intakais Upyna, Rauda, Švendriu, šiaurine – Avižlys, Uogys (su Peščiu).

Medynai:
* beržynai: 42 %
* eglynai: 32 %
* baltalksnynai: 12 %
* pušynai: 5 %
* drebulynai: 5 %
* juodalksnynai: 4 %

Jaunuolynai sudaro 25 % medynų, pusamžiai medžiai 45 %, pribręstantys 18 %, brandūs 12 %.

Pažižmės-Tryškių miškuose sutinkamos lapės, usūriniai šunys, šernai, briedžiai, stirnos, vilkai, kiškiai, voverės, kiaunės, barsukai, slankos, jerubės, juodieji gandrai, plėšrieji ir vandens paukščiai, bebrai, ondatros, ūdros. Gelžės pelkė paskelbta Gelžės botaniniu-zoologiniu draustiniu.

Pietine miškų dalimi eina plentas . Pažižmės-Tryškių miškuose įsikūrę kaimai: Pažižmė, Tulkinčiai, Švendriai, Pažižmėliai, Tarvydžiai, Čiuiniai, Yniškės, Mickiškė, Kilpiškė, Gelžė, Pagelžiukai, Šluotiškė, Daržiškės, Vanagiškė, Pavaišvė, Pakentraičiai, Gudmiškė, Geruogiai, Vosbūčiai.

## Šaltiniai
Astridos Lindgren premija

**Astridos Lindgren premija** () – 2002 m. Švedijos vyriausybės įsteigtas prizas, skiriamas už paramą vaikų bei jaunimo literatūrai, skaitymo populiarinimą. Šią premiją gali gauti rašytojai, iliustruotojai, bibliotekos, įvairios visuomeninės organizacijos. Premijos dydis – 5 mln. Švedijos kronų (580 tūkst. eurų). Tai didžiausia vaikų literatūros premija pasaulyje.

Pretendentus gali siūlyti institucijos iš viso pasaulio. Komisiją sudaro 12 narių iš Švedijos: mokslininkai, menininkai, bibliotekininkai, taip pat vienas Astridos Lindgren šeimos narys.

Premija įsteigta 2002 m. – po Astridos Lindgren mirties.

## Premijos laureatai

## Nuorodos

* Oficiali svetainė (anglų ir švedų k.) 
* Tarptautinė literatūros premija, skirta Astridai Lindgren atminti
Pažemys (ežeras)

**Pažemys** – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, apie 8 km į vakarus nuo Kaltanėnų, Labanoro-Pabradės miškų apsuptyje. Telkšo tarp Balto šiaurėje, Salaičių pietryčiuose, Indrajų pietvakariuose, bei aplink esančių smulkių Giedrelio, Karatėlės ir Pažemėlio ežerėlių. 0,91 km ilgio (iš šiaurės rytų į pietvakarius), 0,37 km pločio. Altitudė 149,2 m. Krantai miškingi, šiaurėje ir pietryčiuose aukštoki, vakaruose ir rytuose vietomis supelkėję. Į pietus plyti Salaičių pelkė. Iš šiaurės vakarų ir pietvakarių priartėja dirbami laukai. Pietuose ežeran įteka upelis iš Salaičių ežero. Pažemio ežeras nenutekantis, priklauso Žeimenos intako Luknelės baseinui.

Vakaruose prie Pažemio įsikūręs Pažemio kaimas.

## Šaltiniai