open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Biuro kėdė

**Biuro kėdė** (), *darbo kėdė* – kėdė, suprojektuota naudoti biuruose, darbo kabinetuose ir panašiose patalpose. Šiuolaikinės biuro kėdės paprastai būna reguliuojamos (sėdynės aukštis, atlošo kampas) ir su ratukais. Pirmosios biuro kėdės sukurtos XIX a. viduryje, siekiant palengvinti biurų ir pan. įstaigų darbuotojų, daug valandų praleidžiančių prie stalų, darbą. Tam kėdėse panaudoti elementai, neaptinkami ar reti kitokiose kėdėse.

Biuro kėdės, turinčios ranktūrius, vadinamos *'biuro krėslais*.

## Istorija
Vienas žinomiausių inovatorių, sugalvojusių biuro kėdes, buvo gamtininkas Čarlzas Darvinas, kuris savo studijai prie kėdės pritvirtino ratukus, kad galėtų greičiau pasiekti savo kolekcijų pavyzdžius.

XIX a. ėmus plisti geležinkelių transportui ėmė transformuotis ir verslas. Iki tol jis daugiausia buvo šeimyninis, šeimos verslas, kuriame beveik nebuvo specializuotos administracijos. Verslui plečiantis geografiškai ir darbuotojų skaičiumi prireikė specialaus administracinio personalo, kuris tvarkė užsakymus, buhalteriją ir korespondenciją. Plečiantis kompanijų ir įmonių biurams, daugėjant administracinių darbuotojų atkreiptas dėmesys į biurų darbo aplinką ir įrangą, siekiant padidinti biurų darbo produktyvumą. Gerinant biurų ergonomiškumą buvo sukurtos biuro kėdės.

Biuro kėdžių atsiradimas patraukė Oto fon Bismarko dėmesį. Bismarkas populiarino biuro kėdes Vokietijoje, nes, būdamas valdžioje, aprūpino jomis parlamentą. Amerikietis išradėjas Tomas Vorenas (*Thomas E. Warren*) 1849 m. suprojektavo biuro krėslą *[[Centripetal Spring Armchair]]*, kurį gamino *American Chair Company*. Šis biuro krėslas pirmą kartą buvo viešai pateiktas 1851 m. Londono Didžiojoje parodoje (*Great Exhibition*).

Biuro kėdės buvo ir yra kuriamos tam, kad padidintų biuro darbuotojų darbingumą. Jos leidžia ilgai išsėdėti prie darbo stalo nepavargstant. Sukiojamos kėdės su ratukais leidžia darbuotojams neatsistojant pasiekti dokumentus ir kitus reikalingus dalykus įvairiose jų darbo zonos vietose, taip taupomas laikas ir jėgos. Sėdėjimo patogumą didina reguliuojamas atlošas ir ranktūriai.


File:Ngv design, frank lloyd wright, office chair larkin, 1904-06 01.JPG|Biuro krėslas (1904 m.)
File:Nuvola armless chair.svg|Šiuolaikinė biuro kėdė
File:Sarno (847146076).jpg|Biuro kėdė
File:Example - Stop motion of a Spinning Chair.gif|Biuro kėdės sukimasis
File:LibertyChair.jpg|Šiuolaikinis biuro krėslas
File:Aeron Chair.jpg|Biuro krėslas *Aeron chair*
File:Sanford Blue Fabric Chair.jpg|Biuro krėslas


## Nuorodos
Kemptenas

**Kemptenas** () – miestas Vokietijoje, Bavarijos federacinėje žemėje.

## Istorija
Miestą tikriausiai įkūrė keltai, o vėliau užėmė romėnai ir pavadino *Cambodunum*. Tai seniausias miestas Vokietijoje.

Graikų geografas Strabonas minėjo keltų estionų miestą *Kambodunon*. Tai laikoma seniausiu įrašu apie Vokietijos miestą. Kol kas nerasta archeologinių keltų gyvenvietės įrodymų.

15 m. pr. m. e. Neronas Klaudijus Drusas ir jo brolis Tiberijus užėmė ir sunaikino keltų miestą. Vėliau miestas atstatytas romėnų pavyzdžiu su pirtim, šventyklom ir forumu. Medinis miestas sudegė per gaisrą 69 m. ir buvo atstatytas iš akmens. Kemptenas tikriausiai buvo Retijos provincijos sosrtine, kol ja tapo Augsburgas.

233 m. miestą sugriobvė alemanai. Jis buvo perkeltas ant Burghaldės kalvos šalia Ilerio upės. Kai V a. vidury romėnai paliko miestą, jį užėmė alemanai. Jie perkėlė Kempteną atgal į lygumą prie upės. Rašytiniuose šaltiniuose miestas mininmas kaip *Cambidano*. Frankai sugriovė miestą 683 m.

Apie 700 m. pastatyta Kempteno abatija buvo pirmas vienuolynas Allgäu regione. Audogaras buvo pirmasis benediktinų vienuolyno abatas. Karolio Didžiojo žmona ir alemanų princesė Hildegarda padarė Kempteno abatiją vienu labiausiai priveligijuotu vienuolynu Frankų imperijoje.

Po vengrų nusiaubimo Augsburgo vyskupas ir Kempteno abatas Ulrichas Augsburgietis atstatė miestą ir vienuolyną 941 m.

1213 m. Šventosios Romos imperatorius Frydrichas II paskelbė abatus Reichstago nariais ir suteikė jiems kunigaikščių titulus. Bet 1289 m. imperatorius Rudolfas I Kempteną` padarė laisvuoju imperijos miestu. 1525 m. abatai pardavė paskutinę nuosavybę laisvajam imperijos mieste ir taip greta vienas kito atsirado du miestai su tuo pačiu pavadinimu. Daug konfliktų atsirado, kai imperijos miestas tapo protestantišku 1527 m., o vienuolyno miestas išlaikė katalikybę.

Per Trisdešimtmetį karą (1632–33 m.) miestą sugriovė švedai ir imperijos kariai.

1652 m. Kempteno abatas Roman Giel užsakė architektus Michael Beer ir Johann Serro pastatyti Šv. Lauryno bažnyčią. Tai pirmoji didelė bažnyčia po Trisdešimtmečio karo.

1802–1803 m. abu miestai atiteko Bavarijai. 1819 m. abu Kemptenai buvo sujungti į vieną.

Per Antrą pasaulinį karą mieste buvo Dachau koncentracijos stovyklos „atstovybė“.

## Miestai partneriai
Miestai, su kuriais Kemptenas yra užmezgęs partnerystės ryšius:

*  Bad Diurkheimas, Reino kraštas-Pfalcas, Vokietija, nuo 2001 m.
*  Kviberonas, Morbihanas, Prancūzija, nuo 1971 m. (iš pradžių su Šv. Mango savivaldybe)
*  Slaigo, Slaigo grafystė, Airija, nuo 1990 m.
*  Šopronas, Dėras-Mošonas-Šopronas, Vengrija, nuo 1987 m.
*  Trentas, Trentinas, Italija, nuo 1987 m.

## Išnašos
Tripolina

**Tripolina** – ypatingos konstrukcijos sulankstoma kėdė su kailine ar audekline sėdyne bei atlošu. Kėdės karkasas paprastai medinis su metaliniais šarnyrais arba metalinis.

Kėdės pavadintos pagal kėdes, kurias prieš Antrąjį pasaulinį karą Tripolyje (Libija) Italijos rinkai gamino kompanija *Viganó*. Kėdė buvo skirta stovyklautojams bei piknikams kaip stabili sulankstoma kėdė. Kompanija šias kėdes gamino iš vietinės medienos ir kupranugarių ar galvijų kailio. *Viganó* kompanija savo kėdes žymėjo ovaliniu antspaudu „Viganó Tripoli“ išvirkščioje sėdynes kailio pusėje.

Dabar tokiose kėdėse vietoj kailių naudojama drobė, brezentas ar panašūs audeklai. Tripolinos sėdynė ir atlošas yra vienas kailio ar audeklo gabalas, tačiau šis gabalas paprastai susiuvamas iš keturių gabalų taip, kad sėdint geriau prisitaikytų prie kūno.

## Pasekėjai
Tripolinos konstrukcija įkvėpė kitų sulankstomų kėdžių kūrėjus. Pvz., garsiosios *[[BKF Chair]]*, dar vadinamos *Butterfly chair* ('drugeliška kėdė') turi ne medinį sulankstomą rėmą, o metalinį, iš išlenktų metalinių strypų.
Ashlyn Gere

**Ešlė Gyr** (tikrasis vardas – **Kimberly Ashlyn McKarny**; g. 1967 m. rugsėjo 14 d. Čeri Pointas) – buvusi JAV pornografinių filmų aktorė, taip pat vaidinusi mažo biudžeto filmuose.

## Biografija
Ešlė Gyr gimė Šiaurės Karolinos Čeri Pointo mieste 1967 m., nors kai kurie šaltiniai nurodo 1959 m. Nuo 3 metų jos šeima persikėlė į Las Vegą.

Mokykloje ir Nevados universitete, kuriame Ešlė baigė Teatro ir komunikacijų studijas, ji priklausė sporto komandų šokėjų trupėms.

Jos debiutas kine įvyko 1986 m. Iki 1990 m. ji atliko keletą nedidelių vaidmenų, dažniausiai siaubo filmuose, kol susipažino su žurnalo „Penthouse“ fotografu, o vėliau – režisieriumi Paul Thomas. Neilgai trukus ji sulaukė pasiūlymo vaidinti pornografiniame filme ir jį priėmė. Juosta vadinosi „The Last Resort“ ir joje Ešlė vaidino kartu su tuo metu populiaria aktore Selena Styl.

Nepaisant tokio sprendimo, ji ir toliau sulaukdavo nemažai pasiūlymų vaidinti kitokio žanro filmuose. 1992–1993 m. buvo jos populiarumo viršūnė: Ešlė gavo eilę apdovanojimų ir kartu su savo gera drauge Viktorija Peris buvo neabejotinai populiariausios aktorės. Skaičiuojama, kad jos vaidino apie 40 % pornografinių filmų, sukurtų tais metais.

1995–1996 m. sandūroje Ešlė padarė pertrauką, kurios metu keliavo po Šiaurės Amerikos klubus šokdama striptizą. Už šiuos pasirodymus, kuriuose neretai pasirodydavo ir Viktorija Peris, ji uždirbdavo apie 15000 dolerių per savaitę.

Galutinai iš pornografijos Ėšlė pasitraukė 2003 m., suvaidinusi daugiau kaip 140 juostų.

## Kiti filmai
Ešlė yra viena iš nedaugelio aktorių, kurios pasirinko pornografiją po to, kai jau buvo vaidinusios kitokio žanro filmuose. Kartu su Traci Lords, Ginger Lynn bei Sasha Grey jas galima laikyti sėkmingiausiais pavyzdžiais, kuriuos pavyko pasiekti pornografinių filmų aktorėms. Negana to, Ešlė yra turbūt vienintelė aktorė, nuolat vaidinusi TV seriale („Space: Above and Beyond“ 1995–1996 m.) ir tuo pačiu neatsisakiusi vaidmenų pornografiniuose filmuose.

Ją taip pat galima išvysti tokiose juostoje kaip „Willard“ (2003 m.) ir „The One“ (2001 m.), kur ji vaidino kartu su Džeisonu Stethemu ir Džetu Li.

Vaidindama Holivudo filmuose ir serialuose, Ešlė naudojo kitus pseudonimus: Bonnie McRoberts seriale „X failai“ ar Kimberly Patton „Space: Above and Beyond“. Ji taip pat yra sukūrusi epizodinį vaidmenį jaunimui skirtame seriale „Beverly Hills, 90210“.

Taip pat keletą kartų Ešlė buvo garsių Holivudo aktorių dublerė ir vietoje jų filmavosi erotinėse scenose: 1992 m. ji pakeitė Šeron Stoun filme „Esminis instinktas“, o 1993 m. – Demi Mūr filme „Nepadorus pasiūlymas“.

## Asmeninis gyvenimas
Nuo 1988 m. Ešlė yra ištekėjusi už režisieriaus Layne Parker.

Nuo 2005 m. gyvena Teksase ir verčiasi nekilnojamojo turto prekyba.

## Apdovanojimai
Ešlė Gyr priklauso AVN ir XRCO Šlovės galerijoms.

### [[AVN apdovanojimas]]

### [[F.O.X.E. apdovanojimas]]

### [[XRCO apdovanojimas]]

## Šaltiniai

## Nuorodos

* IMDb profilis
Freizingas

**Freizingas** () – miestas Vokietijoje, Bavarijoje. Miestas įsikūręs į šiaurę nuo Miuncheno, prie Izaro upės ir Miuncheno oro uosto. Iš besileidžiančių lėktuvų šiaurėje matosi Freizingas su dviem kalvom, katedros kalva su vyskupo pilimi ir Freizingo katedra, Veihenštefano kalva su seniausia veikiančia alaus darykla pasaulyje.

## Istorija
Nors vietovė gyvenama nuo bronzos amžiaus, nėra įrodymų, kad ji nuolat buvo gyvenama iki VIII a., kai buvo paminėta kaip *Frigisinga*. 724 m. Šv. Korbianas apsigyveno šventykloje, kuri buvo pastatyta anksčiau. Po jo mirties Šv. Bonifacas įkūrė Freizingo vyskupystę. Vyskupas Arbeo teigia, kad jis privertė lokį nešti jo bagažą per Alpes po to, kai šis užmušė arklį. Lokys su balnu dabar vaizduojami miesto herbe.

764–783 m. vyskupas Arbeo vienuolyne įkūrė biblioteką ir skriptoriumą. Gyvenvietė vystėsi kaip religinis centras.

Teigiama, kad popiežius Aleksandras I palaidotas Freizinge 834 m.

Imperatorius Otonas III 996 m. Freizingui suteikė miesto teises. Tačiau po 1158 m. miestas prarado ekonominę svarbą. 1159 m. baigta statyti romaninė katedra.

1803 m. po sekuliarizacijos Katalikų bažnyčia prarado valdžią ir valdas mieste.

## Žymūs piliečiai
* Otas Freizingietis (1112–1158) – vyskupas.
* Popiežius Benediktas XVI
* Ludwig Prandtl – mokslininkas.
* Karo ministras Benignus von Safferling (1825–1895) gimė mieste.
* Maximilian Haas – futbolininkas, buvę klubai: Middlesbrough F.C. ir Bayern Munich.
Alytaus mokytojų seminarija

**Alytaus mokytojų seminarija** – mokytojų seminarija, specialioji vidurinė mokykla, veikusi Alytuje 1941–1957 m., rengusi pradinių mokyklų mokytojus. Seminarija karo ir pokario metais parengė virš 800 pradžios mokyklos mokytojų, kurie papildė po tremčių išretėjusias Pietų Lietuvos mokytojų gretas. Nemažai šios įstaigos mokytojų tapo laisvės kovotojais ir kankiniais.

Alytaus mokytojų seminarija buvo viena iš vėliausiai įkurtų ir ilgiausiai išlaikė tokį pavadinimą - tik 1952 m. pervadinta Alytaus pedagogine mokykla. 

## Istorija

Švietimo įstaigos įkūrėjas ir pirmasis direktorius buvo Juozas Mičiulis, mokytojų rengimo patirties įgijęs Panevėžio, Tauragės, Marijampolės ir Trakų mokytojų seminarijose.  Jis redagavo leidinį „Ateitis”, publikavo straipsnius „Lietuvos mokykloje”, parašė vadovėlį seminaristams „Pedagogika ir didaktika” (1927). Jį pakeitė kiti žinomi švietėjai - Kazys Klimavičius ir Stasys Totorius. Direktorių pavaduotojais dirbo Konstantinas Bajerčius, Juozas Vidūnas, Ona Plikynaitė bei kiti.

Seminarija per savo gyvavimo laiką neturėjo nuosavo pastato, buvo įsikūrusi keliose vietose. Pirmiausia – pastate netoli Šv. Angelų Sargų bažnyčios. Statant Dainavos gastronomą šį pastatą nugriovė. Kai mokinių padaugėjo, seminarijai buvo skirta dalis pradžios mokyklos patalpų (dab. Senamiesčio pradinė mokykla, Birutės g. 26). Vėliau įsikūrė dab. Adolfo Ramanausko-Vanago gimnazijoje,  Birutės g. 2. 

1941 m. spalio 16 d. įvyko pirmasis pedagogų tarybos posėdis, kuriame buvo nutarta mokslo metus pradėti spalio 21 d. Pirmuosius mokslo metus pradėjo 154 mokiniai (57 berniukai, 97 mergaitės). Daugiausia buvo iš Alytaus gimnazijos, atvyko iš Trakų seminarijos (ji buvo uždaryta) ir aplinkinių kaimų. 1943 m. pavasarį buvo uždaryta Marijampolės mokytojų seminarija. Iš jos į Alytų atvyko 22 moksleiviai (5 vaikinai ir 17 merginų). 1943 m. Alytaus mokytojų seminariją baigė 53 būsimieji pedagogai. Moksleivių vis daugėjo iki 1949 m. – tais metais buvo 9 kursai, kuriuose mokėsi 362 moksleiviai (107 berniukai ir 255 mergaitės). Berniukų labai sumažėjo, nes daugelis įsitraukė į partizaninę kovą arba, vengdami kariuomenės, įsidarbino, nebaigę seminarijos. Paskutiniaisiais šios švietimo įstaigos metais mokėsi 71 moksleivis (12 berniukų ir 59 mergaitės). Iš viso seminariją baigė penkiolika laidų – 837 pedagogai.
 
## Direktoriai

* Juozas Mičiulis 
* Kazys Klimavičius
* Stasys Totorius

## Žymūs pedagogai

* Konstantinas Bajerčius, pedagogas, rezistentas
* Adolfas Ramanauskas-Vanagas, žurnalistas, partizanų vadas
* Regina Žepkaitė, pedagogė, istorikė

## Žymūs auklėtiniai

* Vincas Auryla, pedagogas, vadovėlių autorius
* Kajetonas Julius Čeginskas, išeivijos veikėjas, sociologijos daktaras
* Juozas Šibaila, rezistentas
* Aldona Sabaitytė-Vilutienė, Lietuvos partizanų ryšininkė, kraštotyrininkė, visuomenės veikėja

## Nuorodos

* Žvilgsnis į Alytaus mokytojų seminariją 
* Alytaus mokytojų seminarija - neatskiriama miesto istorijos ir kultūros dalis
* Alytaus mokytojų seminarijos 70-mečio jubiliejus
Hofas

**Hofas** () – miestas Vokietijoje, Bavarijos federacinėje žemėje. Įsikūręs prie Zalės upės.

## Istorija
Miestas įkurtas apie 1080 m. kaip *Rekkenze*. Jis pirmąkart paminėtas 1214 m., miesto statusas suteiktas 1319 m. Hofas atiteko Prūsijai 1792 m. Prancūzija užėmė miestą 1806 m., o Bavarija – 1810 m. Hofas sudegė 1823 m. Ant miesto krito bombos 1945 m. Hofas buvo prie Rytų ir Vakarų Vokietijų sienos 1945–1990 m. Tūkstančiai rytų vokiečių, norėjusių vykti į Vakarų Vokietiją, atvyko į Hofo traukinių stotį ir iš Rytų Vokietijos oficialiai buvo „išvaryti“.

## Gyventojų skaičiaus kaita

## Miestai partneriai
*  Ogdenas (Juta, JAV)
*  Joensū (Suomija)
*  Vilnev la Garenas prie Paryžiaus (Prancūzija)
*  Plauenas (Saksonija, Vokietija)
*  Chebas (Čekija)

## Kultūra
* Theater Hof, direktorius: Reinhardt Friese
* Hofer Symphoniker, direktorius: Ingrid Schrader
* šv.Marijos, bažnytinę muziką, direktorius: Ludger Stühlmeyer

## Literatūra
* *Chronik der Stadt Hof*, I-X, Mintzel Druck Hofas:
: Band I, Hof 1937, Ernst Dietlein: *Allgemeine Stadtgeschichte bis zum Jahre 1603*.
: Band II, Hof 1939, Ernst Dietlein: *Allgemeine Stadtgeschichte von 1603-1763*.
: Band III, Hof 1942, Ernst Dietlein: *Allgemeine Stadtgeschichte von 1763-1871*.
: Band IV, Hof 1955, Ernst Dietlein: *Kirchengeschichte*.
: Band V, Hof 1957, Friedrich Ebert: *Baugeschichte*.
: Band VI, Hof 1966, Friedrich Ebert, Karl Waelzel: *Alte Hofer Stadtbeschreibungen*.
: Band VII/1, Hof 1979, Dietmar Trautmann: *Wirtschaftsgeschichte bis 1810*.
: Band VIII, Hof 1936, Ernst Dietlein: *Hof – Geburtsstadt großer Männer*.
: Band IX, Hof 1997, Rudolf Müller, Carola Friedmann, Adelheid Weißer: *Rechts- und Verwaltungsgeschichte der Stadt Hof*.
: Band X, Hof 2005, Jörg Wurdack: *Militärgeschichte der Stadt Hof*.
* Peter Nürmberger, Reinhard Feldrapp: *Hof in Bayern ganz oben.* Hoermann Verlag, Hofas 2002, ISBN 3-88267-062-2.
* Ludger Stühlmeyer: *Curia sonans. Die Musikgeschichte der Stadt Hof. Eine Studie zur Kultur Oberfrankens. Von der Gründung des Bistums Bamberg bis zur Gegenwart.* Bayerische Verlagsanstalt, Heinrichs-Verlag, Bambergas 2010, ISBN 978-3-89889-155-4.
Ėrdingas

**Ėrdingas** () – miestas Vokietijoje, Bavarijos federacinėje žemėje.

## Istorija

Medžiotojai apsigyveno apylinkėse apie 6000 m. pr. m. e., rastas tų laikų kirvis iš elnio rago. Iškastos dvi buveinės prie Altenerdingo, datuotos apie 2500 m. pr. m. e. Jų gyventojai buvo sėslūs žemdirbiai. Langenprysinge buvo rasta 20 kapų iš ankstyvojo Bronzos amžiaus.

Miestas buvo įkurtas 1228–1230 m. Jis plėtojosi kelyje tarp Landshuto ir Miuncheno. Ėrdingas buvo pasienio miestas tarp abiejų nesutariančių miestų. Per Trisdešimtmetį karą Švedijos kariuomenė du kartus užėmė miestą ir jį sudegino.

Antrojo pasaulinio karo pabaigoje, 1945 m. Sąjungininkai, bombarduodami karinį oro uostą prie miesto, numetė bombas ant Ėrdingo, daug miesto gyventojų žuvo.

1950 m. kovo 24 d. tuo pat metu buvo užgrobti trys Douglas DC-3 iš Čekoslovakijos. Visi 3 lėktuvai nusileido Ėrdinge. 26 iš 85 lėktuvais vykusių keleivių liko Vakarų Vokietijoje, kad pabėgtų iš komunistinės Čekoslovakijos.

1992 m. šalia Ėrdingo atidarytas Franz Josef Strauss oro uostas, daugumai žinomas kaip Miuncheno tarptautinis oro uostas.

## Išnašos
Juozas Mičiulis

**Juozas Mičiulis** (1900 m. rugpjūčio 8 d. Ožkabaliuose (dab. Vilkaviškio raj.) – 2003 m. balandžio 2 d. Vilniuje) – Lietuvos pedagogas, redaktorius, vadovėlių autorius, ateitininkas.

Dirbo istorijos mokytoju ar buvo direktoriumi Panevėžio, Tauragės, Marijampolės, Alytaus, Trakų mokytojų seminarijose.

## Biografija

Dar besimokydamas Marijampolės gimnazijoje savo gyvenimą susiejo su ateitininkija. Studijuodamas Kaune istoriją, 1925 m. redagavo „Ateities“ žurnalą. Aktyviai bendradarbiavo pedagoginėje spaudoje, publikuodamas straipsnius „Lietuvos mokykloje”, kituose leidiniuose. Parašė vadovėlius „Pedagogika ir didaktika“ (1927), „Bažnyčios istorija“ (1938). Kalėjo Karelijos, Mordovijos lageriuose, kur jaunieji katorgininkai jį praminė Amžinuoju Pavasariu. Ekstremaliomis sąlygomis ant popieriaus skiaučių parašė Lietuvos istorijos konspektą, kuris po daugelio metų buvo išleistas knygele „Lietuvos istorija“ (2001).

J. Mičiulis 1927 m. vedė pedagogę ir rašytoją Bronę Buivydaitę, su kuria 1967 m. išsiskyrė. Senatvėje iki mirties gyveno Vilniuje, Tremtinių namuose. Palaidotas Anykščių naujosiose kapinėse. Kartu atgulusi ir antroji žmona Anelė Misiūnienė-Mičiulienė.

## Šaltiniai
Amionas

**Amionas** (, ) – miestas Libano šiaurinėje dalyje, Šiaurės muchafazoje, 18 km į rytus nuo Tripolio; Kuros apygardos centras. Miesto gyventojų daugumą sudaro graikai ortodoksai. Mieste ir jo apylinkėse yra 11 graikų bažnyčių (tarp jų Šv. Jurgio katedra ir XI a. Šv. Jurgio El Širo bažnyčia, įrengta ant uolos su 28 kriptomis), Šv. Jurgio El Kafero vienuolynas. Yra kitų bizantiškos architektūros statinių. Verčiamasi turizmu, žemės ūkiu (vynuogės, alyvuogės, sodai).

## Istorija

Vietovė, įsikūrusi ant senovinio telo, gyvenama nuo paleolito. Semitų gentys čia apsigyveno nuo 4 tūkstantmečio pr. m. e. Manoma, kad XIV a. pr. m. e. egiptiečių įrašuose minima *Amia* gali būti Amionas. Kryžininkų valdymo metais romėniškos šventyklos pakeistos krikščioniškomis, čia įsikūrė graikai.
Dievo Kedrai

**„Dievo Kedrai“** () – Libano kedrų (*Cedrus libani*) girių plotai Libane, Libano kalnų pašlaitėje. Šie medžiai nuo seno buvo kertami dėl medienos asirų, finikiečių, babiloniečių, persų. Senovės egiptiečiai juos naudojo laivų statybai, žydai – statant Saliamono šventyklą, Osmanai – tiesiant geležinkelius. Šie medžiai minimi Mesopotamijos mituose, egiptiečių raštuose, Biblijoje jie minimi kaip Dievo medžiai.

Dėl daug metų trukusio Libano kedrų kirtimo, jų augavietės labai sumažėjo. 1876 m. britai ėmėsi išlikusius medžius saugoti, bet per I pasaulinį karą jie vėl kirsti. Dabar pagrindinės Libano kedrų augimo vietos yra Makmelio kalno šlaituose, besileidžiančiuose į Kadišos slėnį, kur yra 35 m aukštį siekiančių medžių.

1998 m. kedrų miškai ir Kadišos slėnis įtraukti į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.


File:Cedars10(js).jpg
File:Cedars17(js).jpg
File:Forest of The cedars of God.jpg
File:Cedars01(js).jpg
Mičiulienė

**Mičiulienė** – lietuviška moteriškos giminės pavardė (ištekėjusi moteris).

Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Mičiulytė (mergautinė pavardė).

Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Mičiulis.

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

*Bronė Buivydaitė–Mičiulienė (1895–1984), pedagogė, rašytoja;
*Violeta Mičiulienė (g. 1962), aktorė humoristė.
Serenity (aktorė)

**Serenity** arba **Serenity Wilde** (g. 1969 m. spalio 29 d. Fort Leonard Vude) – buvusi JAV pornografinių filmų aktorė ir šokėja.

## Biografija

Sereniti gimė Fort Leonard Vude, Misūrio valstijoje, kariškio šeimoje, todėl jie dažnai keitė gyvenamąją vietą priklausomai nuo tėvo paskyrimo vietos. Ilgesnį laiką jie gyveno Rod Ailende, kur ji baigė mokyklą.

Sereniti nuo vaikystės šoko baletą ir domėjosi menu, tačiau galiausiai dėl didesnių pinigų ėmė šokti striptizą.

Viename iš naktinių klubų ji susipažino su Alexis DeVell, pornografinių filmų aktore, atvykusia čia su savo programa. Sereniti susidomėjo galimybe tapti aktore ir netrukus nuvyko į Los Andželą, kur Alexis ją supažindino su keletu fotografų bei kompanijos „Wicked Pictures“ atstovais. Tais pačiais metais pasirodė Sereniti debiutinis filmas „Jennifer Ate“, kuriame jos partnerėmis buvo Alexis DeVell ir PJ Sparxx.

Viso Sereniti filmavosi iki 2003 m. ir buvo viena ilgiausiai dirbusių etatinių kompanijos „Wicked“ aktorių. Tačiau net ir tapusi žinoma pornografijos srityje, ji daugiau dėmesio skyrė ne filmams, o šokiams bei laikė save daugiau šokėja negu aktore.

1993 m. Las Vege įvyko tarptautinis striptizo šokėjų konkursas „Topless Dancer World Championship“. Per 6 varžybų dienas Sereniti įveikė 78 varžoves ir tapo konkurso nugalėtoja, pelnydama 20 tūkst. dolerių premiją. Po šios pergalės ji pradėjo rengti savo programas keturiuose prabangiausiuose Las Vego viešbučiuose.

1995 ir 1997 m. Sereniti parengė AVN apdovanojimų atidarymo bei uždarymo ceremonijų choreografijas bei pati pasirodė scenoje kaip šokėja.

Ji taip pat dalyvavo 1997 ir 1998 m. Kanų kino festivaliuose, o TV kanalas „E!“ parengė apie ją keletą laidų: „Sex on the Riviera 97“, „Sex on the Riviera 98“ bei „E!'s Wild on the Strip“.

1998 m. Sereniti dalyvavo kanalo CBS laidoje „Howard Stern Radio Show“ bei Playboy TV programoje „Playboy’s Strip Search: Las Vegas“ ir turėjo savo skiltį žurnale „Deja Vu Showgirls“.

Įkūrė kompaniją „Las Vegas Novelties“, gaminančia įvairius seksui skirtus žaislus.

Interviu metu paklausta kokia garsi aktorė galėtų įkūnyti jos biografiją, Sereniti pareiškė, jog tai būtų Lisa Kudrow.

## Apdovanojimai

## Šaltiniai

## Nuorodos

* IMDb profilis
Ponas Milijardas

**Ponas Milijardas** ()  – 1977 m. sukurta veiksmo-nuotykių komedija, kurioje vaidina Terensas Hilas. Tai pirmasis aktoriaus filmas, sukurtas Holivude, ir tam didelės įtakos turėjo prodiuseris Dino de Laurentiis, norėjęs, kad Europoje išgarsėjęs aktorius taptų žinomas ir JAV.

Juosta patyrė finansinę nesėkmę ir yra labiausiai nenusisekęs režisieriaus Jonathano Kaplano projektas.

## Siužetas

Filme pasakojama apie jaunuolį Gvido, kuris paveldi savo dėdės turtus. Vienintelė sąlyga: jis privalo per savaitę atvykti į San Franciską pasirašyti dokumentus. Buvęs dėdės partneris Katleris siūlo Gvido atsisakyti teisių į paveldėtą bendrovę, kurias perimtų jis pats, o už tai šis gautų kasmetinę rentą.

Gvido atsisakius, Katleris siunčia žavią merginą Rouzę, kad ši suviliotų naująjį turtuolį ir priverstų jį atsisakyti turtų.

Tačiau visus planus sujaukia nusikaltėliai, pagrobiantys Gvido su Rouze ir reikalaujantys už juos didelės išpirkos, kurios Katleris nesiruošia mokėti.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Terence Hill – Gvido Falkonė
* Valerie Perrine – Rouzė Džouns
* Jackie Gleason – Džonas Katleris
* Slim Pickens – Dveinas

## Šaltiniai
Žygiuok arba mirk

**Žygiuok arba mirk** ()  – 1977 m. istorinis filmas, kuriame vaidino Gene Hackman, Terence Hill, Max von Sydow ir Catherine Deneuve.

Šio filmo pavadinimas kartais yra verčiamas kaip **Legionieriai**.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Gene Hackman – majoras Viljamas Šermanas Fosteris
* Terence Hill – Marko „Čigonas“ Segrainas
* Catherine Deneuve – Simona Pikard
* Max von Sydow – Fransua Marno 
* Ian Holm – El Krim

## Turinys

1918 m. pasibaigus Pasauliniam karui majoras Fosteris vis dar gyvas atsiminimais apie praėjusias kovas ir gedi savo legiono, kuris per kovas sumažėjo nuo 8000 iki 200 karių.

Netrukus Fosteris gauna užduotį: su savo kariais grįžti į Maroką, kad užtikrinti tolimesnį Prancūzijos dominavimą šioje šalyje. Greta šios užduoties yra ir dar viena: muziejininkui Marno padėti pargabenti į šalį apleistame mieste esančias brangenybes, kurios turi padengti Prancūzijos dalyvavimo Pasauliniame kare patirtus nuostolius.

Kartu su legionu į Maroką išvyksta ir Simona Pikard, žuvusio archeologo duktė, kurią netrukus įsimyli vienas iš legionierių, Markas.

O kelyje jų tyko vietiniai berberai, vadovaujami El Krimo, žmogaus, turinčio senų sąskaitų su majoru Fosteriu.
Arensburgas (Vokietija)

**Arensburgas** () – Vokietijos miestas Šlėzvige-Holšteine. Jis priklauso Hamburgo metropoliniam regionui. Jame yra 1595 m. Renesanso rūmai. Čia kasinėjo ir mirė archeologas mėgėjas Alfredas Rustas. Miesto vardu pavadinta Arensburgo kultūra.

## Istorija

Priešistoriniais laikais miesto apylinkėse buvo paleolitinė Arensburgo kultūra.

XIII a. Šaumburgo grafai įkūrė Voldenhorno (kuris tapo Arensburgo miestu) Arensfeldės, Meilsdorfo ir Beimoro kaimus. 1314 m. pirmąkart paminėtas Voldenhornas. 1327 m. jis atiteko cistersų Reinfeldo abatijai. Iš čia abatija buvo valdoma iki XV a. vidurio.

Arnesveldės pilis pastatyta apie 1200 m. Jos griuvėsiai yra Hageno miške į pietus nuo miesto. 1326 m. grafas Jonas III apleido pilį.

Po reformacijos teritorija atiteko Danijai, kurios karalius kaimus padovanojo generolui Daniel Rantzau 1567 m. Jo brolis ir įpėdinis Peter Rantzau pastatė renesansinius rūmus ir pilies bažnyčią apie 1595 m.

Rantzaus šeima buvo smarkiai įsiskolinusi XVIII a. vidury. 1759 m. rūmus nusipirko verslininkas Heinrich Carl von Schimmelmann, kuris pertvarkė rūmus ir kaimą baroko stiliumi.

1867 m. birželio 7 d. Voldenhornas tapo nepriklausoma Prūsijos bendruomene ir persivadino Arensburgu.

1865 m. pastatytas geležinkelis tarp Hamburgo ir Liubeko. Po to čia atvykdavo daug žmonių iš Hamburgo pasisvečiuoti ir apsigyventi. 1910 m. mieste buvo 2750 gyventojų. 1928 m. prijungus aplinkines bendruomenes miesto plotas išaugo iki 5 km².

Kai 1949 m. Arensburgas gavo miesto statusą, jame gyveno 17 775 gyventojai, pusė jų buvo pabėgėliai iš Rytų Vokietijos.

## Miestai partneriai
Elie Susman

**Elie Susman** (1880 m. Rietave, Rusijos imperija – 1957 m. Johanesburge, Pietų Afrikos Respublika) – Lietuvos žydų kilmės įvairių Pietų Afrikos kolonijinių šalių verslo magnatas, kartu su broliu įkūręs Susman Brothers verslo imperiją, kuriai priklausė apie 50 įvairių įmonių.

## Biografija

Gimė 1880 m. Rietave. 1890 m. kartu su broliu *Harry Susman* emigravo į Pietų Afrikos Frensistauno miestą, kuriame pradėjo verstis prekyba. 1901 m. kirtę Zambezės upę pradėjo supirkinėti galvijus iš Barotselando karaliaus *Levanikos*. Plėsdami savo verslą tarp 1916–1918 m. pradėjo verstis vario kasyba Nkanos mieste, kuri ilgainiui tapo pelningiausia vario kasykla visame pasaulyje.

Už gaunamas pajamas kartu su broliu pradėjo supirkinėti žemes aplink tiesiamus geležinkelius ir jose užsiimti gyvulininkyste ir auginti tabaką, tačiau 1928 m. nukritus tabako kainoms pardavė dalį žemių ir pradėjo verstis viešbučių ir maitinimo įstaigų verslu įvairiuose pramoniniuose miestuose, o labiausiai Livingstone ir Kitvėje. Apie 1930 m. E. Susman valdomuose ūkiuose vidutiniškai buvo laikoma apie 3000 galvijų. 1934 m. gruodžio mėnesį E. Susman kartu su verslo partneriu Max Sonnerberg įkūrė drabužių parduotuvių tinklą „Woolworths“, kurio pirmoji parduotuvė buvo atidaryta Keiptaune.

Mirus E. Susman, jo visus verslus perėmė sūnus *David Susman*, kuris vedė *Anne Laski* – „Marks & Spencer“ įkūrėjo *Lordo Markso* dukterėčią ir ilgainiui tapo vienu iš „M&S“ valdybos narių.

## Nuorodos

* The First Mayor Of Kitwe – 1954 (ang.);
* Susmanų geneologija (ang.).

## Literatūra

* Kaplan, Mendel; Robertson, Marian (1 December 1986). Jewish roots in the South African economy. C. Struik. p. 344. ISBN 978-0-86977-320-8.
* Susman, David (1 January 2004). An African shopkeeper: memoirs of David Susman. Fernwood Press. ISBN 978-1-874950-78-3.
* Macmillan, Hugh (2005). An African trading empire: the story of Susman Brothers & Wulfsohn, 1901–2005. I.B.Tauris. pp. 1–. ISBN 978-1-85043-853-3.
Kaufboirenas

**Kaufboirenas** () – miestas Vokietijoje, Bavarijoje. Miestą supa Ostallgäu rajonas.
## Žymūs gyventojai
* Ludwig Ganghofer (1855 m. liepos 7 d. – 1920 m. liepos 24 d.), rašytojas
* Hans Magnus Enzensberger (1929 m. lapkričio 11 d. –), poetas, rašytojas
* Sophie von La Roche (1730 m. gruodžio 6 d. – 1807 m. vasario 18 d.), rašytojas
* Dieter Hegen, buvęs ledo ritulio žaidėjas
* Maria Crescentia Höss (1682 m. spalio 20 d. – 1744 m. balandžio 5 d.), palaimintoji 1900 m., šventoji 2001 m.
* Alexander Sulzer, ledo ritulio žaidėjas

## Miestai partneriai
*  Ferara, Italija (nuo 1991 m.)
*  Sombathėjus, Vengrija (nuo 1992 m.)
Fort Viljamas

**Fort Viljamas** (; ) – antras pagal dydį miestas Škotijos Hailande. Laipiojimas ir kopimas į kalnus yra pagrindinis turistų traukos centras dėl šalia esančių kalnų, tokių kaip Ben Nevis ir Glen Coe pietuose. Taip pat žinomas dėl kalnų dviračių takų.

Miestas išaugo aštuonioliktame amžiuje, kaip gyvenvietė šalia forto. Fortas buvo pavadintas *Fort Viljamas* pagal *Oranžinį Viljemą*. Gyvenvietė vadinta *Maryburgh* pagal jo žmonos vardą. Vėliau gyvenvietė buvo pervadinta į *Gordonsburgh*, dar vėliau *Duncansburgh*.

## Galerija

Vaizdas:Fortwilliam.jpg|Fort Viljemas iš Loch Linnhe ežero
Vaizdas:Fort William High Street.jpg|Pagrindinė gatvė
Vaizdas:Fort William sleeper.jpg|Miegamasis traukinys Fort Viljemo geležinkelio stotyje


## Šaltiniai

## Nuorodos
* Turizmas
Bergheimas

**Bergheimas** () – miestas Vokietijoje, Šiaurės Reino-Vestfalijos žemėje. Jis yra 20 km į vakarus nuo Kelno.

## Istorija
50 m. pr. m. e. Bergheime įsikūrė romėnai. Per miestą ėjo *Via Belgica* kelias. Vėliau frankai valdė regioną. Viduramžiais Bergheimas gavo miesto statusą. XIX–XX a. miestas greitai augo, nes jo pramonė buvo paremta rusvaja anglimi.
Zūlis

**Zūlis** () – miestas Vokietijoje, Tiuringijos žemėje. Miestas yra pietiniame *Suhler Scholle*, granitinio komplekso, krašte. Tradicinis medžioklinių ginklų gamybos centras.

Nuo 1365 m. miesto herbe vaizduojami du kūjai, kurie simbolizuoja Zūlio pagrindinę pramonę – metalurgiją.

## Istorija
Miestas minimas nuo 1318 m.  Miesto teisės suteiktos 1527 m.

## Miestai partneriai
Miestai, su kuriais Zūlis yra užmezgęs partnerystės ryšius:

*  Česke Budejovicai, Čekija
*  Beglis, Prancūzija
*  Kaluga, Rusija
*  Lahtis, Suomija
*  Lešnas, Lenkija
*  Smolianas, Bulgarija
*  Viurcburgas, Vokietija

## Šaltiniai
Glenrotesas

**Glenrotesas** (, ) – miestas centrinėje Faifo dalyje, rytų Škotijoje. Nutolęs per 48 km nuo pietuose esančio Edinburgo ir šiaurėje esančio Dandžio. Miestas yra trečias pagal dydį Faife.

Miestas suprojektuotas XX a. 5-ajame dešimtmetyje kaip vienas pirmųjų po karo įkurtų miestų Škotijoje. Jame turėjo įsikurdinti šalimais atidarytos naujos *Rothes Colliery* kasyklos kalnakasiai. Miestas išsivystė kaip svarbus industrinis centras. Glenrotesas yra administracinė Faifo sostinė. Pramonė ir inžinerinė industrija, viešosios paslaugos bei paslaugų sektorius yra svarbūs miesto ekonomikai.

## Galerija

Vaizdas:Fife Council HQ Glenrothes.JPG|Faifo savivaldybė
Vaizdas:Coat of Arms - geograph.org.uk - 778367.jpg|Miesto herbas


## Šaltiniai
Ist Kilbraidas

**Ist Kilbraidas** (; ) – didžiausias miestas Pietų Lanarkšyre, Škotijoje. Suprojektuotas kaip naujas miestas 1947 m. gegužės 6 d. ir yra nutolęs nuo Glazgo 14 km į pietryčius.

1947 m. pabaigoje – 1948 m. pradžioje gulėdamas *Hairmyres* ligoninėje Džordžas Orvelas rašė romaną „1984-ieji“.

## Šaltiniai
Martynas Kukta

**Martynas Kukta** (1875 m. Trakiniuose, Kurklių valsčius – 1956 m. birželio 23 d. Kaune) – lietuvių spaustuvininkas, verslininkas.

## Biografija
Gimė pasiturinčių valstiečių šeimoje. Baigęs 4 pradžios mokyklos skyrius, nuo 1890 m. buvo Vilniaus karo apygardos štabo spaustuvės mokinys, vėliau spaustuvininko profesijos mokėsi ir dirbo Vilniaus gubernijos valdybos spaustuvėje. 1895 m. su dviem broliais išvyko į Sankt Peterburgą. Mobilizuotas į carinės Rusijos kariuomenę, dirbo karinėje spaustuvėje spaustuvininku. Paleistas iš kariuomenės ir dirbdamas raidžių rinkėju ir metranpažu Peterburgo spaustuvėse, sutaupė pinigų ir, Petro Vileišio padedamas, ten įkūrė nuosavą nedidelę spaustuvę, kurioje dirbo iki 1904 m.

Po lietuviškos spaudos draudimo panaikinimo grįžo į Vilnių, čia 1904 m. gruodžio mėn. leidėjui P. Vileišiui padėjo atidaryti pirmąją ir didžiausią XX a. pradžioje lietuvišką „Vilniaus žinių“ spaustuvę, 1904–1906 m. buvo jos vedėjas. 1906–1924 m. turėjo savo privačią spaustuvę Vilniuje. 1907 m. lapkričio mėn. apkaltintas antivyriausybinio turinio knygų leidyba – įtartas be cenzūros leidimo baltarusių kalba išspausdinęs Stepono Kairio žmonos Aloizos Paškievič-Ciotkos eilėraščius, jo spaustuvė dviem savaitėms uždaryta. Nuo 1917 m. M. Kuktos spaustuvė spausdino Lietuvos Tarybos oficialųjį dienraštį „Lietuvos aidas“. Signataro Petro Klimo paragintas, M. Kukta pirmasis padaugino 1918 m. vasario 16 d. paskelbtą Lietuvos Nepriklausomybės aktą ir už tai nukentėjo – vokiečių kareiviai nusiaubė spaustuvę, o jį patį kelias paras kalino areštinėje.

1918 m. kartu su Jonu Rinkevičiumi, J. Dusevičiumi ir Justu Strazdu įkūrė knygų leidimo akcinę bendrovę „Švyturys“, siekdami ją paversti reprezentacine lietuviškų knygų leidykla. 1920 m. lenkų užgrobtame Vilniuje M. Kukta buvo persekiojamas dėl lietuviškos veiklos, areštuotas, todėl spaustuvę turėjo uždaryti. 1924 m. su visa spaustuvės įranga persikėlė į Kauną, 1924–1934 m. tęsė spaustuvininko veiklą iš pradžių kaip „Švyturio“ bendrovės spaustuvininkas, vėliau kaip privačios spaustuvės savininkas. 1928 m. bankrutavus „Švyturiui“, jos turtą perėmė naujai įsikūrusi „Spindulio“ spaustuvinė leidybos bendrovė, 1928–1929 m. M. Kukta dirbo šios bendrovės direktoriumi. Pasitraukęs iš spaustuvininko verslo, nuo 1935 m. keletą metų dirbo Lietuvos žemės ūkio banko archyve. Po Antrojo pasaulinio karo dirbo Kauno muzikos mokyklos raštininku. Mirties diena įvairiuose šaltiniuose nurodoma skirtingai. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.

## Šaltiniai
Balys Vitkus

**Balys Vitkus** (1898 m. kovo 1 d. Staškūniškio viensėdijoje, Daugailių vls. – 1988 spalio 7 d. Čikagoje, JAV) – agronomas, penktasis LŽŪA rektorius (1941–1944 m.), profesorius.

## Biografija
1916 m. baigė gimnaziją Petrapilyje, 1916–1917 m. studijavo Maskvos žemės ūkio akademijoje, 1922–1925 Breslau universitete, kur gavo agronomo diplomą.

1921–1922 mokslo metais mokytojavo Utenos „Saulės” progimnazijoje. Nuo 1925 m. dirbo Žemės ūkio akademijoje Dotnuvoje įvairiose pareigose, dėstė bendrąją ir specialiąją gyvulininkystę. Buvo suorganizavęs mokomąjį ir tiriamąjį paukštininkystės ūkį. 1944 m. pasitraukė į Austriją, 1948 – į JAV.

B. Vitkus yra parašęs Žemės ūkio vadovo III ir IV t. skyrius apie stambiuosius raguočius ir avis ir ožkas, apie gyvulių veisimą (1931, 1936). Paskelbė straipsnių gyvulininkystės bei paukštininkystės klausimais „Žemės ūkyje” ir ŽŪA metraštyje, „Kosmose”, „Litauens Tierzucht” (1933), Lietuviškojoje ir Lietuvių enciklopedijose.

## Kita veikla

Daugelį metų buvo Vilniui vaduoti sąjungos Centro komiteto nariu, Lietuvos agronomų sąjungos valdybos nariu, 1938–1939 m. Lietuvos galvijų augintojų ir kontrolės ratelių sąjungos valdybos, nuo 1912 m. Ateitininkų sąjungos narys. Laikinojoje Lietuvos vyriausybėje 1941 m. buvo žemės ūkio ministru. Nuo 1955 m. – Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto narys.

## Nuorodos

* Balio Vitkaus biografija
* Balio Vitkaus 75-mečio jubiliejus
Kauno Švabės hebrajų gimnazija

**Kauno Švabės hebrajų gimnazija** () – buvusi žydų gimnazija su dėstomąja hebrajų kalba, veikusi 1927-1940 m. Kaune. 

## Istorija

Nuo 1927 m. gimnazija buvo įsikūrusi Draugijos mokslams skleisti tarp žydų naujai pastatytoje mokykloje Prieplaukos Kranto gatvėje (dab. Karaliaus Mindaugo pr. 11).

1929–1930 mokslo metais joje mokėsi 202 berniukai ir 166 mergaitės (viso 368). Dabar šiame pastate įsikūręs Kauno paslaugų verslo darbuotojų profesinio rengimo centras, o prie įėjimo pritvirtinta lentelė lietuvių ir hebrajų kalbomis skelbia: „*Šiuose rūmuose 1927–1940 veikė Kauno žydų (hebrajų) gimnazija, kurios dauguma auklėtinių žuvo per holokaustą*“.

Mokyklą įkūrė žymus žydų švietėjas Moshe Schwabe (1889-1956).

## Žymūs mokiniai

* Leah Goldberg, rašytoja, Izraelio premijos laureatė 
* Dov Levin, istorikas

## Nuorodos

* Švabės hebrajų gimnazija (anglų k.) 
* Kauno žydų istorija ir paveldas: švietimas 
* Magin, Eliyahu. „Pastabos dėl Švabės gimnazijos pastato statybos raidos“. ''Kauno istorijos metraštis'', 2024, nr. 22, psl. 173-194.
Kilsitas

**Kilsitas** (, ) – miestas tarp Glazgo ir Stirlingo Šiaurės Lanarkšyre, Škotijoje.

Kilsitas yra 60 metrų virš jūros lygio, išsidėstęs tarp Kilsito kalnų šiaurėje ir Kelvino upės pietuose. Rytuose ir vakaruose ribojasi su pelkynais.

Kilsitas buvo pagrindinis susisiekimo taškas tarp Glazgo, Folkerko ir Edinburgo. Šalia miesto yra romėnų Antonino siena bei Forto ir Klaido kanalas.

## Šaltiniai
Slapukas

**Slapukas** () – duomenų rinkinys arba informacija, kurią sukuria svetainė ir įrašo į lankytojo kompiuterį, taip paspartindama arba supaprastindama darbą vėl kreipiantis į tą pačią svetainę.

Unikalus numeris identifikuoja lankytojo naršyklę kiekvieną kartą jam apsilankius tinklalapyje. Slapukai neleidžia interneto tinklalapiams įsiminti jokios asmeninės lankytojo informacijos (tokios kaip lankytojo vardas ir adresas), kurį vartotojas galėtų pamiršti įslaptinti. Slapukų visada galima atsisakyti ir išjungti, tačiau tuomet gali neveikti kai kurios puslapio funkcijos.

Jį naudojant tinklalapyje atsimenama informacija apie apsilankymą, pvz., pageidaujama kalba ir kiti nustatymai. Todėl kitas apsilankymas gali būti paprastesnis, o svetainė naudingesnė. Slapukai atlieka svarbias funkcijas. Jų pagalba efektyviau naudojamas žiniatinklis.

Slapukai naudojami įvairiais tikslais, pvz., atsiminti vartotojo saugios paieškos nuostatas, rodyti aktualesnius skelbimus, suskaičiuoti, kiek lankytojų apsilanko tinklalapyje, padėti prisiregistruoti naudoti paslaugas ir apsaugoti vartotojo duomenis.

## Šaltiniai
Kurnat as Sauda

**Kurnat as Sauda** () − aukščiausias kalnas (3088 m) Libano kalnuose.

Kurnat as Sauda išsidėstęs Libane, maždaug 30 km į pietryčius nuo antro pagal dydį šalies miesto − Tripolio. Kalno šlaitai virš 1800 m keturis mėnesius metuose padengti sniegu, o virš 2500 m aukščio − šešis mėnesius.

## Nuorodos
* Kurnat as Sauda (anglų k.)
Sahara Sands

**Sahara Sands** arba **Sarah Sanderson** (g. 1972 m. gruodžio 27 d. Long Byčas) – buvusi JAV pornografinių filmų aktorė.

## Biografija
Sahara Sands gimė Long Byče, Kalifornijoje. Šviesiaplaukė, 183 cm ūgio mergina, baigusi mokyklą, persikėlė gyventi į San Franciską, kur netrukus tapo manekene.

Jos pažintis su pornografijos pasauliu įvyko 1992 m. apsilankius seminare apie žmonių seksualumą. Čia ji susipažino su žinoma aktore ir sekso pedagoge Nina Hartley, viena iš seminaro organizatorių. „- Mintis tapti pornografijos karaliene mane sužavėjo. Mano vaikinas, dabar jau buvęs sužadėtinis, pritarė tokiai fantazijai. Pirmiausia aš pagalvojau apie jausminę sekso pusę, apie susijaudinimą apsinuoginus. Supratau, kad turiu savyje daugiau nepadorumo negu galėjau numanyti.“

Netrukus Sahara Sands persikėlė į Los Andželą, pasirašė sutartį su agentūra „World Modeling“ ir tais pačiais metais debiutavo kaip aktorė. Pirmajame filme „The Young One: Part Twelve“, kuriame taip pat vaidino ir Sara Jang, ji pasivadino „Sahara“, tačiau netrukus sužinojo, kad tokiu vardu jau buvo juodaodė aktorė devintojo dešimtmečio viduryje, todėl savo pseudonimą papildė pavarde „Sands“.

1994 m. besilaukianti aktorė įsiamžino filmuose „Ready to Drop 5“ ir „Ready to Drop 7“, o netrukus po gimdymo vėl sugrįžo į filmavimo aikštelę.

Viso jos karjera truko iki 2001 m., per kurią Sahara suvaidino daugiau kaip 100 filmų.

## Šeima
Aktorė susilaukė vaiko su aktoriumi Dic Tracy, su kuriuo išsiskyrė 1998 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* IMDb profilis
Vilijampolės ješiva

**Vilijampolės ješiva**, arba **Slabados ješiva** – judaizmo dvasinė seminarija, 1882–1941 m. gyvavusi Kauno priemiestyje Vilijampolėje, viena didžiausių ir žymiausių Europoje. Išlikęs mokomojo korpuso pastatas Vilijampolėje, Panerių g. 51. Ant jo atidengtos dvi atminimo lentos (lietuvių ir hebrajų kalbomis).

## Istorija

Visame regione garsėjo Slabados ješiva „Kneset–Israel“ („Izraelio susirinkimas“), pavadinta kurį laiką jai vadovavusio naujos judaizmo krypties *Musar* (moralė) įkūrėjo rabino Izraelio Salanterio vardu. Vienas iš pagrindinių ješivos įkūrėjų buvo rabinas Natanas Cvi Finkelis. Ši rabinų seminarija pasižymėjo griežta tvarka ir izoliacija nuo išorės įtakų. 1897 m. joje įvyko skilimas: nuo jos atskilusieji sukūrė naują ješivą „Kneset Bet–Ickach“, pavadintą visų diasporoje gyvenančių žydų vadovo Ickacho Elchanano Spektoriaus (1817–1896) vardu.

1899 m. Vilijampolės ješivoje mokėsi per 300 būsimų rabinų. Labiausiai suklestėjo po Pirmojo pasaulinio karo – tapo viso regiono ortodoksų centru. 1920 m. čia mokėsi virš 500 asmenų. Kurį laiką jai vadovavo rabinas A. Grodzenskis. Ješiva nesėkmingai bandė gauti aukštosios mokyklos statusą. Įstaigos reikmėms 1934 m. buvo pradėtas statyti naujas trijų aukštų pastatas, tačiau statyba užtruko, neįrengtas pastatas Panerių g. 57  buvo nacionalizuotas 1940 m.

Ješiva veikė iki 1941 m. birželio 23 d. Holokausto metu beveik visi besimokantys ir dėstytojai žuvo. 1945 m. ješiva buvo atkurta Bene Berake.

## Taip pat skaitykite

* Ramailės ješiva
* Panevėžio ješiva
* Telšių ješiva
* Kelmės ješiva
* Kauno kolelis

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Slabados ješiva
Vilniaus švietimo apygarda

**Vilniaus švietimo apygarda** − 1803−1804 m. Lietuvoje vykdytos švietimo reformos metu įsteigta apygarda.

## Įsteigimo istorija
Po prijungimo prie Rusijos imperijos, didelę reikšmę Lietuvai ir visoms buvusios Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės žemėms turėjo 1803−1804 m. švietimo reforma. Imperijoje buvo įsteigtos 6 švietimo apygardos; viena jų − Vilniaus švietimo apygarda. Apygardos centru tapo Vilniaus universitetas. Pradžios mokykloms universitetas didesnio dėmesio neskyrė. Jose mokėsi daugiausia valstiečių ir miestelėnų bei smulkiųjų bajorų vaikai; pasiturintys bajorai pradinį mokslą dažniausiai įgydavo namuose, padedami samdomų namų mokytojų. Kai kuriose etnografinės Lietuvos, ypač Žemaitijos, pradžios mokyklose, priklausomai nuo mokytojo, mokyta ir lietuviškai, ir iš švietimo vadovybės oficialiai neaprobuotų vadovėlių ar tiesiog iš religinio pobūdžio knygelių.

Apygardos mokyklų dėstomoji kalba buvo lenkų. Nuo 1798 m. lenkų kalba ir universitete pradėtos skaityti paskaitos, nors ne vienas dalykas tebebuvo dėstomas lotyniškai. Kai kurios paskaitos skaitytos prancūzų ir vokiečių kalbomis. Per šią švietimo reformą apygardos mokykla buvo pavadinta gimnazija.

Švietimo sistema keitėsi po 1831 m. sukilimo. 1831 m. panaikinta Vilniaus švietimo apygarda. Lietuvos Vilniaus ir Lietuvos Gardino gubernijos ir Balstogės sritis buvo įjungtos į Baltarusijos švietimo apygardą. Tiesa, 1836 m. jos centras perkeltas į Vilnių. Apygarda neturėjo jokios autonomijos. Jos kuratorius privalėjo dirbti apygardos centre. Jis buvo pavaldus ne tik Liaudies švietimo ministerijai, bet ir generalgubernatoriui.

## Nuorodos
* Lietuvos švietimas nuo švietimo užuomazgų
Moshe Schwabe

**Moshe (Max) Schwabe** (; 1889 m. liepos 20 d. Halėje, Vokietijoje – 1956 m. rugsėjo 10 d. Jeruzalėje, Izraelyje) – Izraelio klasikinės filologijos tyrinėtojas, Lietuvos pedagogas.

## Biografija

Mokėsi gimtojoje Halėje, kur 1908 m. baigė vidurinę mokyklą. 1914 m. Berlyno universitete baigė klasikinės filologijos studijas. Disertaciją paruošė apie IV a. graikų retorių Libaniją iš Antiochijos. Jo interesų sritis lietė to periodo helenistinių Rytų ir žydų istoriją. Berlyne domėjosi graikų epigrafika, vadovaujamas žinomų klasikinės Graikijos tyrinėtojų Hermann Diels ir Ulrich von Wilamowitz-Moellendorf.

Pirmojo pasaulinio karo pradžioje persikėlė į Lietuvą. Manoma, kad čia atvyko atsitiktinai, patekęs į Rusijos kariuomenės nelaisvę. Kaune jis buvo žydų vidurinės mokyklos direktorius 1920–1922 m., vadovavo Mokyklų skyriui Žydų reikalų ministerijoje. Įkūrė Kaune hebrajų gimnaziją (dab. Karaliaus Mindaugo pr. 11), kuri buvo pavadinta jo vardu. Lietuvoje aktyviai dalyvavo sionistų ir hebrajų judėjimų veikloje.

Emigravęs į Palestiną, 1925 m. apsistojo Jeruzalėje, dirbo Jeruzalės hebrajų universitete. 1939 m. tapo Klasikinių studijų instituto vadovu, 1945–1947 m. buvo Humanitarinių mokslų fakulteto dekanas, 1950–1952 m. buvo universiteto rektorius.

## Mokslinė veikla

M. Schwabe mokslinės veiklos sritis buvo graikų ir žydų epigrafika – senoviniai įrašai ant akmens plokščių ir kitų paviršių, randami Izraelio Žemėje. Jis buvo geriausiu graikų įrašų vertėju, ypač rastų Bet Alfa, Caesarea ir Bet She'arim vietovėse. Paskelbė medžiagą apie Bet She’arim archeologinius kasinėjimus (kartu su N. Avigad). Jo skrupulingai išversti graikų ir žydų įrašai buvo našus indėlis į žydų istoriją ir jų vaidmenį helenizuojant Rytus. Šie darbai plačiai publikuoti Izraelio ir užsienio periodiniuose leidiniuose.

Žymesni darbai:
* *Analecta Libaniana.* Berlin: Sittenfeld 1918.
* *Beth Sheʿarim. Vol. 2: The Greek Inscriptions.* Jerusalem: The Israel Exploration Society/Massada Press 1967. (posthum vollendet und herausgegeben von Baruch Lifshitz)

## Šaltiniai
Charles Wilkins

**Čarlis Vilkinsas** (*Charles Wilkins*; g. 1749 m. – m. 1836 m. gegužės 13 d.) – anglų tipografas, indologas, pirmasis į anglų kalbą išvertęs vieną žymiausių indų sakralinių tekstų – „Bhagavadgytą“.
## Biografija
Gimė Frumo miestelyje, Somersete. Gavo leidėjo išsilavinimą. 1770 m. išvyko į Indiją, kur dirbo Britų Rytų Indijos kompanijoje kaip leidėjas ir rašytojas. Gyvendamas Indijoje, išmoko persų ir bengalų kalbas, ženkliai prisidėjo prie bengalų rašto tipografijos kūrimo. Vilkinsas išleido pirmąją knygą, atspausdintą bengalų raštu. 1781 m. jis tapo vertėju iš persų ir bengalų kalbų, iššifravo karališkąjį įrašą, užrašytą randžanos raštu.

1784 m. Čarlis Vilkinsas padėjo Viljamui Džonsui įkurti Bengalijos Azijos draugiją. Vėliau Vilkinsas persikėlė į Varanasį, kur pas panditus mokėsi sanskrito ir, remiamas generalgubernatoriaus Voreno Hastingso, ėmėsi versti „Mahabharatą“. Viso epo jis taip ir neišvertė, tačiau 1785 m. išleido jo dalį – „Bhagavadgytą“. Jo vertimas 1787 m. išverstas į prancūzų, 1802 m. – į vokiečių kalbas. Romantistiniame Europos kontekste, šis kūrinys prisidėjo prie Rytų, kaip dvasingumo šaltinio, įvaizdžio sukūrimo.

Išvykus Hastingsui, Vilkinsas nebegavo paramos ir pats 1786 m. grįžo į Angliją. 1787 m. išleido indų pasakų rinkinio, „Hytopadešos“, vertimą. 1788 m. tapo Karališkosios draugijos nariu, 1800 m. tapo Indijos rūmų bibliotekos direktoriumi, Rytų Indijos kompanijos bibliotekininku. Kūrė tipografiją devanagari raštui. 1808 m. išleido sanskrito gramatiką. 1833 m. karalius Jurgis IV už gyvenimo nuopelnus įšventino Vilkinsą į riterius ir apdovanojo Karališkuoju Gvelfo ordinu.