open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Amerikiniai elniai

**Amerikiniai elniai** (*Odocoileus*) – porakanopių žinduolių, elninių šeimos (*Cervidae*) gentis. Gentyje yra 2 rūšys ir 5 porūšiai:

* Juodauodegis elnias (*Odocoileus hermionus*) 
:* *Odocoileus hemionus cerrosensis*
:* *Odocoileus hemionus hemionus*
* Baltauodegis elnias (*Odocoileus virginianus*) 
:* *Odocoileus virginianus clavium*	 
:* *Odocoileus virginianus leucurus* 
:* *Odocoileus virginianus virginianus*

## Šaltiniai
Pietinis pudu

**Pietinis pudu** (*Pudu puda*) – elninių (*Cervidae*) šeimos žinduolių rūšis. Paplitusi Pietų Amerikoje, Patagonijos Andų priekalnėse (Čilėje ir Argentinoje).

Aukštis ties pečiais 35 cm, ilgis iki 90 cm, svoris 9-15 kg. Pietinis pudu šiek tiek didesnis už šiaurinį. Kailis tamsiai rudas, gali būti šiek tiek rausvas. Ausys nedidelės, apvalios, uodega trumpa. Ragus turi tik patinai, jų ilgis 7-10 cm. Meta liepos-rugpjūčio mėnesiais.

Pietinis pudu tylus, baikštus gyvūnas, aktyvus daugiausia ryte ir vakare. Gyvena tiek kalnų šlaituose ir slėniuose, tiek pakrantėse. Vengia atvirų vietų, dažniausiai sutinkamas miškuose, krūmynuose. Į atviresnes vietas traukia maitintis. Minta įvairiomis žolėmis, krūmokšniais, paparčiais, medžių žieve, šakomis.

Kadangi pietiniai pudu smulkūs, turi nemažai priešų: pumos, didieji apuokai, andinės lapės, laukinės katės.
Apenininis rudasis lokys

**Apenininis rudasis lokys**, kitaip *marsikinis rudasis lokys* () – rudojo lokio (*Ursus arctos*) porūšis, gyvenantis mažame areale Apeninų pusiasalyje (Abrucio nacionaliniame parke ir galbūt *Montagne del Morrone* kalnų grupėje). Spėjamas porūšio populiacijos dydis – 30-40 lokių.

Lotyniškas pavadinimas *marsicana* kilęs iš Marsikos () – vietovės Abrucuose – pavadinimo.

Vyksta diskusijos, ar gyvūnas turėtų būti laikomas porūšiu ar atskiru taksonu.

## Apibūdinimas
Patinai vidutiniškai sveria nuo 95 iki 130 kg, stovinčių ūgis būna 1,8-1,9 m.

Išlikusiai mažai lokių populiacijai grėsmę kelia Abrucuose numatomas slidinėjimo kurorto steigimas, brakonieriavimas ir nuodijimas.

## Šaltiniai
Vandeninė stirna

**Vandeninė stirna** (*Hydropotes inermis*) – elninių (*Cervidae*) šeimos žinduolių rūšis, paplitusi Rytų Azijoje (įvairiuose rytų Kinijos regionuose, Korėjos demilitarizuotoje zonoje). Yra įveistų Britanijoje, Prancūzijoje.

Vandeninė stirna turi daug bruožų, nebūdingų kitiems elniams. Aukštis ties pečiais 45-55 cm, kūno ilgis 75-100 cm, svoris 9-14 kg. Kailis rudas. Užpakalinės kojos ilgesnės už priekines, todėl gyvūnas juda šuoliuodamas. Vandeninė stirna vienintelė iš elninių gyvūnų turi kanopines liaukas. Uodega 5-10 cm ilgio. Ausys apvalios, trumpos. Vandenininė stirna kaip ir kabargos neturi ragų, bet turi ilgus iltinius dantis.

Minta žolėmis, kitais augalais. Gyvena nedidelėmis bandomis pelkių, pakrančių žolynuose. Labai baikšti, skleidžia įvairius signalinius garsus.
Etruskinis lokys

**Etruskinis lokys** (*Ursus etruscus*) – išnykusi lokių šeimos (*Ursidae*) rūšis, gyvenusi Europoje, Azijoje ir Šiaurės Amerikoje pliocene, pleistocene iki 11 tūkst. m. pr. m. e. (t. y., nuo 5,3 mln. metų iki 10 000 m. pr. m. e.).

Manoma kad *Ursus etruscus* kilo iš *[[Ursus minimus]]*, o iš paties *U. etruscus* kilo rudasis lokys (*Ursus arctos*) ir dabar jau išnykęs urvinis lokys (*[[Ursus spelaeus]]*). Etruskinio lokio arealas, atrodo, buvo daugiausia žemyninėje Europos dalyje. Dalis liekanų aptiktos Eurazijos stepių juostoje. Paskutinės etruskinio lokio iškasenos aptiktos Izraelyje, Kroatijoje ir Toskanoje (datuojamos nuo 1,8 mln. m. iki 11 000 m. pr. m. e.).

Kai kurie mokslininkai teigia, kad ankstyva etruskinių lokių grupė iš vidurinės Vilafrankos eros laikų išliko kaip šiuolaikinis himalajinis lokys (*Ursus thibetanus*).

## Sandara
Etruskiniai lokiai buvo gana panašūs į dabartinius ruduosius lokius, bet jie turėjo visą prieškrūminių dantų komplektą (tai bruožas, paveldėtas iš *[[Ursavus]]* genties.

## Fosilijos
Radinių vietos ir amžius:
* Vassiloudi, Makedonija (Graikija) ~ 5,3–1,8 mln.m.
* Obigarm, Tadžikistanas ~5,3–1,8 mln.m.
* Ahl al Oughlam, Marokas ~3,6–1,8 mln.m.
* Pardines, Overnė, Prancūzija ~2.5–1.8 mln.m.
* Dmanisi, Gruzija ~1,8 mln.m.–800 000 m. pr. m. e.
* Mestas de Con, Cangas de Onis, Astūrija (Ispanija) ~1,8–100,000 mln. metų.
* Strmica, Kroatija ~1,8 mln.m.–11,000 years ago.

## Nuorodos

* Tracking the origins of the cave bear (Ursus spelaeus) by mitochondrial DNA sequencing
1900 m. vasaros olimpinės žaidynės

**1900 m. vasaros olimpinės žaidynės**, oficialiai **II olimpinės žaidynės** – tarptautinės sporto varžybos, vykusios 1900 m. gegužės 14 – spalio 28 d. Prancūzijos sostinėje Paryžiuje. Pagrindinis žaidynių stadionas – Venseno velodromas. Tai buvo pirmosios olimpinės žaidynės, kuriose leista dalyvauti moterims.

## Sporto šakos

1900 m. olimpinėse žaidynėse buvo rungiamasi 20 sporto šakų:

## Šalys

Žaidynėse dalyvavo 27 šalys:
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Medalių lentelė

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
Lucas Di Grassi

**Lucas Tucci Di Grassi** (g. 1984 m. rugpjūčio 11 d. San Paule) – autosporto lenktynininkas iš Brazilijos. 2010 m. lenktyniavo Formulės 1 Virgin Racing ekipoje. Nuo 2014 m. brazilas yra Audi komandų narys ilgų distancijų lenktynėse, 24 val. Le Mano ir Formulės E čempionatuose. 2016-2017 m. sezone tapo Formulės E čempionu.

## Karjera
Sportininko karjerą Lucas pradėjo vairuodamas kartingus, o 2000 m. laimėjo 5 vietą Formulės A kartingų pasaulio čempionate.

2002 m. jis laimėjo antrąją vietą Brazilijos Formulės Renault čempionate, kitais metais užėmė tą pačią vietą Formulės 3 Pietų Amerikos čempionate.

Iki 2006 m. jis lenktyniavo įvairiuose čempionatuose, o nuo tų metų iki 2009 m. pabaigos lenktyniavo GP2 serijoje. 2007 m. čia laimėjo antrąją vietą, kitus dvejus metus buvo trečias.

### Formulė 1
2008 m. brazilas išbandė Honda ekipos automobilį, o 2009 m. sezoną Lucas praleido Renault ekipos lenktynininko bandytojo vietoje.

2009 m. gruodžio 15 d. Virgin ekipa paskelbė, kad Timo Glocko komandos draugu ekipoje taps brazilas Lucas Di Grassi.

### Pirelli

2012 m. kovo 30 d. pasirašė padangų testuotojo sutartį iki sezono pabaigos su Pirelli kompanija.

### 2014 m.
2014 m. brazilas pelnė keturis podiumus ir FIA ilgų distancijų lenktynių pasaulio čempionato įskaitoje užėmė ketvirtą vietą.

Tais pačiais metais dalyvavo 24 valandų Le Mano lenktynėse, kur su Audi komanda liko antroje vietoje. Taip pat su Audi ekipa jis prisijungė prie debiutinio Formulės E sezono.

## Karjeros statistika

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Oficiali lenktynininko svetainė
1904 m. vasaros olimpinės žaidynės

**1904 m. vasaros olimpinės žaidynės**, oficialiai **III olimpinės žaidynės** – tarptautinės sporto varžybos, vykusios 1904 m. liepos 1 – lapkričio 23 d. Sent Luise, JAV. Pagrindinis žaidynių stadionas – Francis olimpinis stadionas.

Teises rengti olimpiadą buvo laimėjusi Čikaga, bet vėliau žaidynės perkeltos į Sent Luisą.

## Sporto šakos

1904 m. olimpinėse žaidynėse buvo rungiamasi 17 sporto šakų:

Olimpiados metu taip pat vyko demonstracinės sporto varžybos krepšinio, hurlingo, amerikietiško futbolo ir beisbolo rungtyse.

## Dalyvaujančios šalys
*  – 2 sportininkai
*  – 2 sportininkai
*  – 52 sportininkai
*  – 3 sportininkai
*  – 1 sportininkas
*  – 17 sportininkų
*  – 3 sportininkai
*  – 14 sportininkų
*  – 4 sportininkai
*  – 8 sportininkai
*  – 1 sportininkas
*  – 523 sportininkai

## Medalių lentelė

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
Slupskas

**Slùpskas**  (, , kaš. *Stôłpsk*) – miestas-apskritis vakarų Lenkijoje, Pamario vaivadijoje. 93 706 gyventojų (2014 m.), to paties pavadinimo apskrities centras. Išvystyta baldų, avalynės, žemės ūkio mašinų, autobusų ir sunkvežimių gamyba. Lankytini objektai: Bohuslavo X pilis, miesto *Naujieji vartai*, šv. Hiacinto bažnyčia, pilies malūnas, Švč. Marijos parapijinė bažnyčia, šv. Jurgio koplyčia, rotušė, senasis paštas ir kt. Per miestą eina turistinis Europos plytų gotikos kelias.

## Miestai partneriai

Miestai, su kuriais Slupskas yra užmezgęs partnerystės ryšius:

*  Archangelskas, Rusija
*  Baris, Italija
*  Buchara, Uzbekistanas
*  Karlailas, Didžioji Britanija
*  Kartašas, Portugalija
*  Flensburgas, Vokietija
*  Ustka, Lenkija
*  Vanta, Suomija
*  Vordingborgas, Danija


## Lietuviai

Kartu lenkų repatrijantais po Antrojo pasaulinio karo mieste apsigyveno ir lietuviai. Kiek anksčiau Slupske atsidūrė Vakarus nepasiekę karo pabėgeliai iš Lietuvos. 1962 m. gruodžio 30 d. buvo užregistruotas LVKD Slupsko skyrius. Tautiečiai kartu klausėsi paskaitų apie vyskupą ir poetą Antaną Baranauską, dailininką ir kompozitorių M. K. Čiurlionį, 1863 m. sukilimą. 1974-87 m. buvo leidžiamas rašomąja mašinėle spausdintas skyriaus biuletenis. Skyriaus nariai globoja transatlantinių lakūnų Dariaus ir Girėno žūties vietą Pščelnike. 1993–1995 m. mieste gyveno ir Slupsko pedagoginiame universitetete dėstė profesorius dr. Antanas Grigelis.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Miesto internetinė svetainė (lenkų, anglų, vokiečių, prancūzų, rusų, arabų, kinų k.)
Paskirstymo įrenginys

**Paskirstymo įrenginys** - elektros įrenginys skirtas priimti ir paskirstyti elektros energiją.

Paskirstymo įrenginį sudaro komutaciniai aparatai, surinkimo ir sujungimo šynos, pagalbiniai relinės apsaugos ir automatikos įrenginiai, matavimo ir apskaitos prietaisai.
Jonavos valsčius

:: *Panašiu vardu vadinosi [[Jonų valsčius]] Marijampolės apskrityje.*

**Jonavos valsčius** () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vidurio Lietuvos teritorijoje. Centras – Jonava.

## Istorija

Valsčius minimas nuo XIX a. 2-osios pusės Kauno gubernijoje. 1931 m. prijungta dalis (ar visas) Turžėnų valsčius. Jonavos valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Jonavos rajonui (12 apylinkių).

|-
| 1877 m. || || 5139 || 251 kiemas  || 6 seniūnijos || 45
|-
| 1923 m.  || 257 || 9083 || 1936 || || 185 gyvenvietės 
|-
| 1932 m. || 266 || 14000 || || 19 seniūnijų  ||
|-
| 1949-01-01  || 310 || || || 12 apylinkių  ||
|}

## Vadovai
* Antanas Davalga, 1932 m.

## Suskirstymas

## Gyvenvietės

Valsčiuje minimos 185 gyvenvietės.

## Gyventojai
### Žymūs žmonės

|-
| 1866 || Strebeikiai || Vaclovas Michnevičius, inžinierius ir architektas || 1947
|-
| 1907 || Trupelis || Juozas Mickevičius, edukologas, LTSR veikėjas || 1974
|-
| 1923 || Butkūnai || Jonas Gradauskas, gydytojas chirurgas || 2018
|-
| 1929 || Butkūnai || Liubomiras Gradauskas, gydytojas radiologas || 2012
|-
| 1932 || Pagečiai || Vytautas Pranciškus Lukaševičius, miškininkas, LTSR veikėjas || 1994
|-
| 1940 || Vyšnialaukis || Vladas Česiūnas, irkluotojas, treneris, olimpinis čempionas || 2023
|-
| 1943 || Čiudai || Antanas Romualdas Gudonavičius, inžinierius radiotechnikas || 2002
|}

## Šaltiniai
Studio 7

**Studio 7** *(Studio seven)* - nepriklausoma regioninė lietuviška radijo stotis, orentuota į 18-35 metų amžiaus miesto gyventojus. Stoties įrengimo vieta - Kaunas. Radijo stoties Studio 7 vardas žinomas nuo 2007 metų sausio 1 dienos. Transliuojama 99,2 FM bangomis ir internetu.

## Radijo stoties formatas
Studio 7 - pramoginė/muzikinė radijo stotis. Eteryje išskirtinai elektroninė šokių muzika. Propoguojami muzikiniai stiliai: house, electro, trance, techno, breakbeat, drum and bassSiekiant įvairumo eteryje retransliuojamos užsienio prodiuserių kuriamos radijo laidos, taip pat ruošiamos ir transliuojamos informacinės ir muzikinės lietuvių autorinės laidos telpančios į elektroninės muzikos rėmus.

## Nuorodos
* www.studio7.lt
Jegoras Gaidaras

**Jegoras Gaidaras** (, 1956 m. kovo 19 d. Maskva – 2009 m. gruodžio 16 d. Maskva) – rusų ekonomistas, Rusijos politinis ir valstybės veikėjas. Vienas radikalių Rusijos ekonominių reformų ideologų ir vykdytojų.

## Biografija
Tėvas -laikraščio „Pravda“ užsienio ir karinis korespondentas Timūras Gaidaras, kurio pavyzdžiu pagal jo tėvo A. Gaidaro (tikroji pavardė Golikovas) apysaką „Timūras ir jo būrys“ buvo auklėjamos kelios Antrojo pasaulinio karo išvakarių ir pokario metų TSRS vaikų kartos. Motina rusų rašytojo P. Bažovo duktė Ariadna. Pirmoji žmona Irina Smirnova, jų duktė Marija Gaidar – viena iš uždraustos partijos „Dešiniųjų jėgų sąjunga“ lyderių. Antroji žmona – rašytojo A. Strugackio duktė Mariana. Jegoras 1973 m. vidurinę mokyklą baigė aukso medaliu, su pagyrimu baigė Maskvos universiteto ekonomikos fakultetą ir jo aspirantūrą. 1980 m. ekonomikos mokslų kandidatas, 1990 m. ekonomikos mokslų daktaras.

Dirbo laikraštyje „Pravda“, žurnalo „Kommunist“ ekonomikos skyriaus vedėjas, nuo 1989 m. dalyvavo rengiant TSRS ekonomikos gaivinimo planus. 1990–1991 m. Ekonominės politikos instituto steigėjas ir direktorius. 1991 m. dalyvavo Belovežo girios pasitarimuose naikinant TSRS ir steigiant NVS. 1991 m. lapkričio 11 d. – 1992 m. vasario 19 d. pirmasis Rusijos Federacijos ekonomikos ir finansų ministras, 1992 m. vasario 19 d. – balandžio 2 d. pirmasis Rusijos Federacijos finansų ministras, 1992 m. birželio 15 d. – gruodžio 15 d. Rusijos Federacijos ministras pirmininkas. Pradedant dirbti jo vyriausybei dar veikė galinga prekių paskirstymo sistema. Jam vadovaujant įgyvendintas mažmeninių prekių liberalizavimas, pradėtas valstybinio turto privatizavimo procesas, tačiau kainų liberalizavimas sukėlė infliaciją, kuri nuvertino gyventojų sukauptas lėšas. Kilus nepasitenkinimui J. Gaidaro vyriausybė buvo atstatydinta, tačiau jis pats paskirtas ministro pirmininko pavaduotoju tęsė pradėtą darbą.

1993 m. birželio mėn. subūrė priešrinkiminį bloką „Rusijos pasirinkimas“ (*Выбор России*), kuris rinkimuose gavo 15 % balsų, 1994 m. sausio mėn. išrinktas Rusijos Federacijos Valstybės Dūmos deputatu. 1994 m. rinkimų sąrašo pagrindu įsteigė partiją „Rusijos demokratinis pasirinkimas“, tačiau partija 1995 m. rinkimuose neperžengė 5 % barjero. 1999–2003 m. vėl išrinktas Valstybės Dūmos deputatu. Vėliau dirbo Pereinamojo laikotarpio ekonomikos institute.

## Bibliografija
* Экономические реформы и иерархические структуры, 1990;
* Государство и эволюция, 1996;
* Дни поражений и побед, 1996;
* Аномалии экономического роста, 1998;
* Власть и собственность, 2009.

## Šaltiniai

|-

|-
Sniego gniūžtė

**Sniego gniūžtė** – nedidelis (5-15 cm skersmens) sferinis darinys, sulipdytas iš sniego. Paprastai lipdomas rankomis. Gniūžtės lipdomos mėtymosi iš sniego žaidimui arba gali būti panaudotos kaip ginklas. Tvirtai suspausta, suledėjusi gniūžtė mesta į galvos sritį gali sukelti rimtesnių sužalojimų.

Sniegas geriausiai limpa esant temperatūrai tarp -3 °C ir +4 °C. Esant šaltesniam orui sniegas pernelyg sausas ir paprastai nelimpa, tačiau plikomis rankomis jį sulipdyti galima (nes įšyla nuo kūno).

## Galerija

:Vaizdas:Pyramid of Snowballs Large.png|Sniego gniūžtės
Vaizdas:Giant snowball Oxford.jpg|Milžiniška sniego gniūžtė Oksforde
Buranas

: *Šis straipsnis apie vėją. Apie kosminį laivą skaitykite straipsnyje [[Buran]]*.

**Buranas** – Centrinės Azijos regione (ypač Kazachstane, Sindziange, pietų Sibire) būdingas sezoninis vėjas. Pasireiškia žiemą stipriomis pūgomis, sniego pustymu. Burano metu būdingos žemos oro temperatūros. Tundroje burano atitikmuo vadinamas purga.

Buranas būna dviejų formų: vasarą jis būna karštas, sausas, kuriantis smėlio audras, žiemą – šaltas, kartu su pūgomis, pilnomis ledo bei sniego.
Purga

**Purga** (, ) – Rusijos, Suomijos šiaurinėje srityse (tundroje) būdingas sezoninis žiemos vėjas. Tai žemuminė pūga, pasireiškianti pustymu pažeme. Purgos metu gali sniegas nekristi ar net būti giedras dangus.

## Šaltiniai
Sniego kruopos

**Sniego kruopos** – atmosferiniai krituliai, 2–5 mm skersmens šarmos gabalėliai, dažnai krentantys drauge su sniegu, šlapdriba. Snego kruopos krenta temperatūrai vyraujant ~0&nbsp;°C. Taip pat būna ir ledo kruopos – 1-3 mm skersmens permatomo ledo gabalėliai su nepermatomu branduoliu. Susidaro esant -5 – +10 °C temperatūrai.

## Šaltiniai
Pakas

**Pakas** – daugiametis jūrų ledas, kurį sudaro milžiniškos, labai tvirtos 3-5 m, bet pasitaiko ir 20 m storio ledo lytys. Laivams pakas yra sunkiai įveikiama kliūtis, per paką vandens kelius praardo ledlaužiai. Ant ledo lyčių dažnai įrengiamos poliarinės stotys.

## Šaltiniai
Kriosfera

**Kriosfera** – viena iš gamtinių Žemės sferų, bendra ledo visuma pasaulyje. Kriosfera įsiterpusi į litosferą, atmosferą ir hidrosferą, nesudaro ištiso sluoksnio. Kriosfera gali susidaryti ten, kur yra vandens ir būdingos neigiamos temperatūros.

Žemės kriosferą sudaro:
* iš ledo sudaryti debesys;
* sniego danga;
* vandens telkinių ledo danga;
* ampalai;
* kalnų ledynai;
* amžinasis įšalas ir sezoniškai užšąlanti dirva;
* ledo kepurės.

Kriosferos procesus nagrinėja kriologija.
Šelfinis ledynas

**Šelfinis ledynas** – jūrinis ledynas, plytintis šelfo srityje, paprastai yra nuo žemyno šliaužiančio ledyno tęsinys. Didžiausi šelfiniai ledynai plyti Antarktidos pakrančių jūrose ir įlankose, mažesni yra Grenlandijoje ir šiaurinėje Kanadoje. Iš šelfinio ledyno pakraščių susidaro ledkalniai. Ledyno storis gali siekti nuo 100 m iki 1 km.

Pastaruoju metu dėl klimato atšilimo šelfinių ledynų plotai mažėja, dalis jų skeldėja, intensyviai virsta ledkalniais.

Svarbiausi šelfiniai ledynai:
* Roso šelfinis ledynas - didžiausias šelfinis ledynas Antarktidoje
* Filchnerio-Rionės šelfinis ledynas
* Šekltono šelfinis ledynas
* Riserio-Larseno šelfinis ledynas
Properša

**Properša** – neužšalęs vandens telkinio paviršius apsuptas ledu padengtų plotų. Upėse properšos susidaro greitesnės tėkmės vietose, ten, kur į paviršių išeina šaltiniai, įteka šilti (pvz., gamyklose panaudoti) vandenys. Ežeruose properšos dažnai susidaro ties upių ištakų vietomis ar šaltiniuotuose pakrantėse, tvenkiniuose – ties užtvanka. Jūrose taip pat susidaro properšos (dėl vėjo, geologinių priežasčių).

Esant dideliam speigui properša pasidengia ledo kamščiu.
Iglu

**Iglu** – eskimų žiemos būstas. Kupolo formos, 3-4 m skersmens, apie 2 m aukščio, statomas iš suslėgto sniego ar ledo blokų. Esant giliam sniegui įrengiamas koridorius. Išėjimas iš iglu turi būti žemiau grindų lygio, kad vyktų vėdinimas, tačiau būtų išlaikoma ir termoizoliacija. Šviesa į pastatą patenka per sniegą, nors kartais kaip langas įstatomas skaidraus ledo luitas ar ištempiama ruonio gleivinė.

Eskimai neretai įkuria ištisas iglu gyvenvietes, kur pastatai tarpusavyje sujungti posnieginiais praėjimais. Statinio vidus neretai padengiamas odomis. Apšildymui užtenka taukinės lempos skleidžiamos šilumos. Vidinis sniego paviršius išsilydo, bet netirpsta, o vėliau atšalęs virsta ledu ir dar labiau sustiprina pastatą. Temperatūra iglu viduje gali pakilti iki 16 °C.

Statant iglu gali būti naudojami specialūs sniego peiliai.
Blew EP

***Blew*** yra amerikiečių grunge grupės Nirvana dainos pavadinimas ir EP albumas. Daina buvo parašyta 1988 m. Kurto Cobaino ir pasirodė debiutiniame albume Bleach.

## Dainų sąrašas

# „Blew" - 2:54
# „Love Buzz" - 3:35
# „Been a Son" - 2:23
# „Stain" - 2:40
Opava (upė)

**Opava** (, ) – upė šiaurės rytų Čekijoje; Odros kairysis intakas. Prasideda Aukštojo Jeseneiko kalnuose, netoli Pradjedo viršūnės. Aukštupyje teka į pietryčius, toliau pasuka į šiaurės rytus. Iki Krnovo Opava – kalnų upė. Nuo šio miesto upė pasuka į pietryčius ir iki Opavos teka Čekijos-Lenkijos siena. Žemupyje sudaro meandras. Įteka į Odrą į vakarus nuo Ostravos.

Didžiausias intakas – Moravicė (dešinysis). Prie Opavos įsikūrę miestai ir miesteliai: Vrbno po Pradjedu, Krnovas, Opava, Kravaržė, Dolni Benešovas, Hlučinas, Ostrava.
Šomburgko elnias

**Šomburgko elnias** (*Cervus schomburgki*) – išnykusi elninių šeimos (*Cervidae*) rūšis, gyvenusi Tailande. Šomburgko elnias buvo aprašytas 1863 m. Edvardo Blaito ir pavadintas Roberto Šomburgko (*Robert H. Schomburgk*), kuris buvo D. Britanijos konsulas Bankoke 1857–1864 m. bei žinomas geografinis tyrinėtojas, garbei.

Šomburgko elniai buvo grakščiai sudėti, panašiai kaip barasinga (). Kailis būdavo tamsiai rudas su šviesesne papilve. Apatinis uodegos paviršius būdavo baltas. Patinų ragai, kurių viso šakos šakodavosi, savo išlenktumu sudarydavo taurės pavidalo darinį. Dėl šakotumo Šomburgko elnio ragai turėdavo iki 33 smaigalių. Patelės būdavo beragės.

Šomburgko elniai gyveno centrinio Tailando pelkėtose lygumose, apaugusiose aukštomis žolėmis, nendrėmis ir krūmokšniais, ypač Menam Čao Prajos slėnyje netoli Bankoko. Šie elniai vengdavo tankios augmenijos. Gyveno grupėmis, sudarytomis iš vieno suaugusio patino, kelių patelių ir jų jauniklių. Lietingojo sezono metu vykstantys potvyniai priversdavo įvairių grupių elnius rinktis aukštesnėse vietose, kurios kartasi tapdavo salomis. Toks Šomburgko elnių susitelkimas susidarančiose salose paversdavo elnius lengvu medžiotojų taikiniu.

XIX a. antroje pusėje Tailande prasidėjo ryžių auginimas eksportui, todėl žemės ūkiui buvo panaudotos beveik visos žolėtos pelkėtos lygumos, kuriose gyveno Šomburgko elniai.
XX a. pradžioje vykusi intensyvi medžioklė dar labiau mažino rūšies gausumą, kol ši visiškai išnyko.

Manoma, kad laukinė elnių populiacija 1932 m. išmirė nuo pernelyg gausaus išmedžiojimo, paskutinis sugautas individas buvo užmuštas 1938 m.
2006 m. Tarptautinėje Raudonojoje knygoje rūšis įrašyta kaip išnykusi. Kai kurie mokslininkai mano, kad rūšis dar nėra visiškai išnykusi. Žinoma, kad egzistuoja vienintelė iškamša, kuri dabar yra Paryžiuje, *Muséum national d’Histoire naturelle* muziejuje. Tas individas iki 1868 m. gyveno zoologijos sode.

1991 m. vienoje kinų tradicinės medicinos krautuvėje Laose buvo aptikti elnio ragai, kuriuos iš nuotraukos atpažino kaip Šomburgko elnio ragus. Galbūt Šomburgko elniai yra išlikę Laose, bet tai reikia patikrinti.

## Nuorodos

* Ellis, Richard (2004). *No Turning Back: The Life and Death of Animal Species*. New York: Harper Perennial. pp. 311–312. ISBN 0-06-055804-0
* The Extinction Website – Species Info – Schomburgk’s Deer 
* IUCN Red List of Threatened Species: ''Cervus schomburgki''
Bečva

**Bečva** () – upė rytų Čekijoje; Moravos dešinysis intakas. Susidaro susiliejus Vsetinskos Bečvos ir Rožnovskos Bečvos upėms, prasidedančioms Vakarų Karpatuose (Beskidų ir Vsetino kalnuose). Šių upių santaka yra ties Valašske Meziržyčio miestu. Bečva teka į vakarus, įteka į Moravą netoli Tovačovo.

Didesni intakai: Loučka, Juhynė (kairieji), Mšenka, Velička, Jezernicė (dešinieji). Seniau upe plukdyta mediena, vaga dalinai sureguliuota. Prie upės įsikūrę miestai: Valašske Meziržyčis, Hranicė, Lipnikas, Pršerovas.

## Išnašos
Storas

**Storas** (, 'didžioji upė') – upė Danijoje, Jutlandijos pusiasalyje, antra pagal ilgį šalyje. Prasideda į pietryčius nuo Ikasto, pusiasalio centrinėje dalyje. Teka į šiaurės vakarus. Vaga daug kur kanalizuota. Įteka į Šiaurės jūros Nisumo fjordą netoli Vembo.

Didžiausias intakas (kairysis) – Lilea (*Lille å*). Prie upės įsikūrę Ikasto, Holstebro ir Vembo miesteliai. Storo upe dažnai plaukiojama kajakais.
Aldona Malachovska

**Stefanija Aldona Sakalauskaitė–Malachovska** (, 1890 m. balandžio 4 d. Augustave, Lenkija – 1972 m. Peče, Vengrija) – Lenkijos lietuvių dainininkė.

## Biografija
Gimė ir augo žinomo Lenkijos lietuvių visuomenės veikėjo ir poeto Ksavero Sakalausko-Vanagėlio šeimoje. Baigusi Lomžos gimnaziją, studijavo Varšuvos konservatorijoje, bendravo su tuo metu Lenkijos sostinėje besimokiusiais būsimais Lietuvos muzikais: Jonu Bendoriumi, Mikalojumi Konstantinu Čiurlioniu, Juliumi Štarka, Stasiu Šimkumi. Tėvas vadovavo Lomžos lietuvių draugijai „Pagalba“ ir Varšuvos lietuvių savišalpos draugijai; Sakalauskų šeimoje lankėsi žinomos Lietuvos asmenybės – Jonas ir Vytautas Bendoriai, Antanas Aleksandravičius, Mykolas Bukša, Jonas Valaitis, M. K. Čiurlionis ir kt.

Po konservatorijos baigimo koncertavo, yra dainavusi *Aidos* partiją to paties pavadinimo Džiuzepės Verdžio operoje. Ištekėjo už gydytojo Malachovskio, gimė duktė. Paskutinius gyvenimo metus praleido Vengrijoje, Pėčo mieste. Nors Lietuvoje nebuvo apsilankiusi, bet ryšius su lietuvių poetais ir rašytojais palaikė. Parašė vertingų prisiminimų *Apie mano gyvenimą ir gimimą* (rankraštis). Jos ir tėvo Ksavero Sakalausko-Vanagėlio archyvas saugomas Lietuvių literatūros ir tautosakos institute Vilniuje.

## Šaltiniai
* Marija Macijauskienė. „Lėkčiau, lėkčiau, kad galėčiau...“
Morio klanas

**Morio klanas** (毛利氏 *Mōri-shi*) buvo daimių šeima, kilusi iš Ōe no Hiromoto ir įsitvirtinusi Akio žemėje. Pavadinimas kilo nuo dvaro (šoen) Mori vietovėje, Aiko rajone, Sagamio žemėje.

Džōkyū karo, Mori tapo Akio žemės dvaro džito. Kamakura laikotarpiu Mori tapo viena iš žymiausių Gokenin šeimų dėl protėvio Hiromoto. Laikotarpio pabaigoje Mori klanas nutolo nuo šiogūnato ir rodė palankumą Ašikagai Takaudži.

Sengoku laikotarpiu Mori Motonari užėmė visą Akio žemę ir keletą kitų. Tuo metu jie tapo daimiais, kilusiais iš Gokenin.

Po kovos su Tojotomi Hidejoši, Odos Nobunagos generolu, abi pusės susitaikė ir Mori klanas išlaikė penkias žemes Čiūgoku regione. 1600 m. Mōri Terumoto nominaliai vadovavo Vakarinei armijai Sekigaharos mūšyje. Po pralaimėjimo Mori klanas prarado tris rytines provincijas ir sostinę iš Hirošimos perkėlė į Hagį. Naujas Mori valdas sudarė tik Nagato ir Suo žemės.

Po Meidži restauracijos Mori gavo kunigaikščio titulą.

## Žymūs Mori klano generolai

* Mori Motonari 1497-1571 m.
* Môri Takamoto 1523-1563 m.
* Môri Terumoto 1553-1625 m.
* Kikava Motoharu 1530-1586 m.
* Kobajakava Takakage 1532-1597 m.
* Môri Motokijo 1551-1597 m.
* Môri Motoaki 1552-1585 m.
* Kobajakava Hidekane 1566-1601 m.
* Kikava Hiroie 1561-1625 m.
* Môri Hidemoto 1579-1650 m.
* Akagava Motojasu mirė 1567 m.
* Amano Takašige 1503-1584 m.
* Ankokudži Ekei mirė 1600 m.
* Fukubara Hirotoši 1512?-1593 m.
* Inoue Motokane 1486?-1550 m.
* Kodama Naritada 1506-1562 m.
* Kučiba Mičijoši 1513-1582 m.
* Kumagai Nobunao 1507-1593 m. 
* Murakami Takajoši 1533-1604 m.
* Šidži Hirojoši 1567-1557 m. 
* Šišido Takaie 1518-1592 m.
Orlicė

**Orlicė** (, ) – upė šiaurės Čekijoje; Labės kairysis intakas. Susidaro susiliejus Laukinės Orlicės (*Divoká Orlice*) ir Ramiosios Orlicės (*Tichá Orlice*) upėms, prasidedančioms Lenkijos pasienyje, Orlicės kalnuose. Šių upių santaka yra ties Ždaro prie Orlicės kaimu. Upė teka į vakarus, įteka į Labę Hradec Kralovėje.

Didžiausias intakas – Dedina (dešinysis). Upė sudaro meandras, skaidosi į protakas. Seniau upėje plukdyta mediena. Pagrindinės gyvenvietės prie Orlicės yra Tyništė prie Orlicės, Tršebechovicės prie Orebo, Hradec Kralovė.

## Išnašos
Vardė (upė)

**Vardė** () – upė Danijoje, Jutlandijos pusiasalio pietuose. Susidaro susiliejus Grindstedo ir Ansangerio upeliams į rytus nuo Grindstedo. Teka į vakarus, pietvakarius. Įteka į Šiaurės jūros Ho užutėkį į šiaurę nuo Esbjergo.

Didžiausias intakas – Holmas (kairysis). Vardė yra vienintelė iš didesnių šalies upių nepatvenkta užtvankomis ir nekanalizuota. Upės žemupio vandens lygis veikiamas jūros potvynių. Prie Vardės esančios gyvenvietės: Grindstedas, Egas, Sigas, Vardė.
Vidas (upė)

**Vidas** (, ) – upė Danijoje, Jutlandijos pusiasalio pietuose, Vokietijos pasienyje. Prasideda 4 km į pietvakarius nuo Tionderio, susiliejus Arno ir Hvirlo upėms. Teka į pietvakarius, trumpu ruožu sudaro Vokietijos-Danijos sieną. Toliau pasuka į šiaurės vakarus ir įteka į Šiaurės jūrą netoli Hiojerio (į jį iškastas kanalas).

Vidas teka natūralių maršų ir lankų plotais. Yra įrengta užtvanka, sauganti nuo užtvindymo. Vandens lygis svyruoja priklausomai nuo jūros potvynių.

## Išnašos
Vytautas Galinis

**Vytautas Galinis**:

* Vytautas Galinis (1924) – literatūros tyrinėtojas, pedagogas
* Vytautas Galinis (1927) – botanikas floristas, pedagogas
Gediminas Akstinas

**Gediminas Akstinas:**

* Gediminas Akstinas (1926) – pedagogas, alpinistas;
* Gediminas Akstinas (1961) – dailininkas.
Juozas Gecevičius

**Juozas Gecevičius:**

* Juozas Gecevičius (1930) – tapytojas, grafikas, keramikas;
* Juozas Gecevičius (1939) – inžinierius mechanikas, pedagogas.
Antanas Glemža

**Antanas Glemža:**

* Antanas Glemža (1893) – vargonininkas, chorvedys;
* Antanas Glemža (1938) – biochemikas, pedagogas.
Skernas (upė)

**Skernas** () – upė Danijoje, vidurio Jutlandijoje, vandeningiausia šalyje. Prasideda netoli Tyregodo, Tineto šlapynėje. Teka į vakarus. Įteka į Šiaurės jūros Ringkiobingo fjordą, sudaro pelkėtą deltą. Ji saugoma nacionaliniame parke.

Intakai: Brandė, Holtumas, Rindas, Karstoftas, Vorgodas, Omė. Yra lašišų nerštavietės. Prie Skerno įsikūrę Brandės, Skerno miestai.
Petras Gintalas

**Petras Gintalas:
**
* Petras Gintalas (1908) – literatas, kultūros ir politikos veikėjas;
* Petras Gintalas (1945) – skulptorius, medalininkas.
Bronius Gražys

**Bronius Gražys:**

* Bronius Gražys (1934) – teatro aktorius, režisierius;
* Bronius Gražys (1952) – tapytojas, grafikas.
Juozas Gudavičius

**Juozas Gudavičius:**

* Juozas Gudavičius (1873) – vargonininkas, choro ir orkestro dirigentas, kompozitorius;
* Juozas Gudavičius (1926) – šokėjas, baletmeisteris, pedagogas.
Alvilas Augstkalnas

**Alvilas Augstkalnas** (, 1907 m. rugsėjo 2 d. Lizumas, Gulbenės savivaldybė – 1940 m. lapkričio 1 d. Ryga) – latvių kalbininkas lituanistas.

## Biografija
Gimė Lizumo valsčiaus mokytojo šeimoje, baigė Cėsių vidurinę mokyklą. 1931 m. baigęs Latvijos universitetą tobulinosi Leipcige, (vadovas Jurgis Gerulis), Vienoje, Kaune baigė dialektologijos kursus.

Dirbo Latvijos valstybinėje bibliotekoje, nuo 1936 m. Latvijos švietimo ministerijoje, 1940 m. dėstė lietuvių kalbą Latvijos universitete. Tyrė latvių senovės raštų kalbą, latvių literatūros tekstus, dainas, parengė lietuvių kalbos vadovėlį latvių gimnazijoms. Latvių ir lietuvių kalbų klausimais rašė žurnaluose „Archivum Philologicum“, „Tautosakos darbai“.

1940 m. lapkričio 1 d. nusižudė.

## Bibliografija
* Latvijos mokslas ir literatūra (*Latvijas zinātne un literatūra 1931. gadā*), 1935 m.,
* J. Endzelyno raštai (*J. Endzelīna raksti*) / Filoloģijas materiāli, 1933 m.,
* Karlio Milenbacho raštai (*Kārļa Mīlenbaha raksti*) / Filoloģijas materiāli, 1933 m.,
* Mūsų kalba, jos istorija ir tyrinėtojai (*Mūsu valoda, viņas vēsture un pētītāji*), 1934 m.,
* Pirmieji latvių tekstai ir knygos (*Pirmie latviešu teksti un grāmatas*), 1935 m.
* Lietuvių kalbos vadovėlis latvių gimnazijoms (*Leišu valodas elementi: latviešu ģimnāzijai*), Rīga: 1935 m., 2 leid. 1936 m.
* Tilžės lietuvių burtai XVI a. teismo aktuose. / Tautosakos darbai: Lietuvių Tautosakos Archyvo leidinys. Vilnius, 1937 m.

## Šaltiniai
Vincas Jasiukevičius

**Vincas Jasiukevičius:**

* Vincas Jasiukevičius (1915) – statybinių medžiagų technologas;
* Vincas Jasiukevičius (1956) – politikas.
Vytautas Jurgutis

**Vytautas [[Jurgutis]]**:

* Vytautas Jurgutis (1908) – teisininkas, bibliografas, knygotyrininkas
* Vytautas Jurgutis (1930) – kompozitorius, pedagogas
Antanas Juška

**Antanas Juška:**

* Antanas Juška (1819) – kunigas, tautosakininkas, leksikografas;
* Antanas Juška (1902) – astronomas, mokslo populiarintojas;
* Antanas Juška (1920) - mokytojas, Raseinių garbės pilietis.
Susas (upė)

**Susas** () – upė Danijoje, didžiausia Zelandijos saloje. Prasideda Tingerup Tykės telkinyje netoli Rionedės. Teka į šiaurės vakarus, pratekėjęs Tystrupo ežerą pasuka į pietryčius. Ties Nestvedu įteka Didžiojo Belto sąsiaurio Smolando įlankos Karebeksmindės užutėkį.

Upėje sugaunamos žuvys: ešeriai, karšiai, upėtakiai, rainės, lydekos, šlakiai, karosai, dyglės, meknės, raudės, kuojos, lynai, unguriai. Prie Suso įsikūrę Veterslevo, Vester Brobio, Skelbio, Gagensbro, Nestvedo miesteliai.
Algimantas Kalinauskas

**Algimantas Kalinauskas:**

* Algimantas Kalinauskas (1923) – dirigentas, muzikologas, smuikininkas, pedagogas;
* Algimantas Kalinauskas (1961) – inžinierius, politikas.
Antanas Kaminskas

**Antanas Kaminskas:**

* Antanas Kaminskas (1888) – vargonininkas, chorvedys;
* Antanas Kaminskas (1932) – statybinių medžiagų technologas, pedagogas.
Jonas Karčiauskas

**Jonas Karčiauskas:**

* Jonas Karčiauskas (1921) – pedagogas, poetas
* Jonas Karčiauskas (1938) - pramonininkas
* Vincas Jonas Karčiauskas – politikas.
Petras Ilgūnas

**Petras Ilgūnas:**

* Petras Ilgūnas (1919) – agronomas;
* Petras Ilgūnas (1931) – grafikas, pedagogas.
Leonas Jasinskas

**Leonas Jasinskas:**

* Leonas Jasinskas (1914) – chemikas organikas, pedagogas;
* Leonas Jasinskas (1922) – ekonomistas, pedagogas.
Jonas Kazlauskas

**Jonas [[Kazlauskas]]**:

* Jonas Kazlauskas (1930) – kalbininkas, pedagogas
* Jonas Kazlauskas (1954) – krepšinio žaidėjas, treneris
* Jonas Kazlauskas (1959) – tapytojas, pedagogas
Juozas Kubilius

**Juozas [[Kubilius]]**:

* Juozas Kubilius (1878) – knygnešys, visuomenės veikėjas
* Juozas Kubilius (1951) – choro dirigentas, pedagogas
Vincas Lapinskas

**Vincas Lapinskas:**

* Vincas Lapinskas (1920) – gydytojas rentgenologas ir radiologas, pedagogas;
* Vincas Lapinskas (1929) – gydytojas chirurgas, pedagogas;
* Vincas Lapinskas (1949) – gydytojas farmakologas.
Liubomiras Laucevičius

**Liubomiras Laucevičius:**

* Liubomiras Laucevičius (1905) – gydytojas terapeutas, pedagogas;
* Liubomiras Laucevičius (1950) – teatro, kino ir televizijos aktorius.
Juozas Lazauskas

**Juozas Lazauskas:**

* Juozas Lazauskas (1892) – pedagogas, vadovėlių autorius, publicistas;
* Juozas Lazauskas (1931) – agronomas;
* Gražvydas Juozas Lazauskas – spaudos darbuotojas.
Juozas Marcinkevičius

**Juozas Marcinkevičius:**

* Juozas Marcinkevičius (1931) – bibliotekininkas, istorikas;
* Juozas Marcinkevičius (1946) – poetas, prozininkas, dramaturgas;
* Juozas Marcinkevičius (1952) – teatro aktorius.
Ahja

**Ahja** () – upė pietryčių Estijoje; Emajegio dešinysis intakas. Prasideda Otepės aukštumoje, Erastverės ežere. Teka į šiaurės rytus miškingomis vietovėmis. Įteka į Emajegį 8,8 km nuo jo žiočių netoli Kavastu gyvenvietės.

Didžiausi intakai: Lutsu, Orajegis (dešinieji), Hilba, Levis (kairieji). Ahjos slėnyje yra 12–20 m aukščio devono periodo smiltainio atodangų. Vandens turizmas, žvejyba.
Didysis Beltas

**Didysis Beltas** () – sąsiauris, skiriantis Danijos salas Zelandiją (rytuose) ir Fiūną (vakaruose). Priklauso Šiaurės ir Baltijos jūras jungiančiai sąsiaurių sistemai. Šiaurėje jungiasi su Kategato sąsiauriu, pietuose pereina į Femerno Beltą ir Kylio įlanką. Sąsiaurio šiaurinėje dalyje yra Samsio sala, pietinėje – Langelandas. Sąsiaurio ilgis ~60 km, plotis 16-32 km. Svarbi laivybinė arterija. 1998 m. per sąsiaurį pastatytas Didžiojo Belto tiltas.
Vladas Kazlauskas

**Vladas Kazlauskas:**

* Vladas Kazlauskas (1898) – vargonininkas, chorvedys;
* Vladas Kazlauskas (1928) – rezistentas, pedagogas.
Amė

**Amė** () – upė rytų Estijoje; Emajegio kairysis intakas. Išteka iš Kuremos ežero ties Palamuse. Teka į pietryčius, prateka Elisverės ežerą. Žemupyje pasuka į vakarus, įteka į Emajegį į šiaurės vakarus nuo Tartu.

Didesni intakai – Vara, Mudajegis.

Amėje sugaunamos lydekos, unguriai, kuojos, šapalai, gružliai, šližiai, ešeriai, kūjagalviai.

## Galerija

Amme jõgi 1.jpg
Palamuse veskijärv (Amme jõgi).jpg
Amme jõgi (3).jpg
Lobu

**Lobu** () – upė šiaurės Estijoje, Vakarų Viru apskrityje. Prasideda Pandiverės aukštumoje, 12 km į pietvakarius nuo Rakverės. Teka į šiaurės vakarus miškingomis vietovėmis. Žemupyje teka Lahemos nacionaliniu parku. Įteka į Suomijos įlankos Eru įlanką ties Vihaso kaimu.

Intakai: Lesna ir Udriku. 10 km aukščiau žiočių Lobu suformuoja Joaveskio slenkstį. Vienintėlė didesnė gyvenvietė prie upės – Kadrina.
Pandiverės aukštuma

**Pandiverės aukštuma** () – aukštuma šiaurės rytų Estijoje, Vakarų Viru ir Jervos apskrityse. Aukštis iki 166 m (Emumegio k.). Sudaryta daugiausia iš klinčių. Aukštumoje prasideda nemažai upių (Jegala, Pernu, Lobu, Peltsama, Kunda ir kt.), telkšo keletas ežerų. Daugiausia apaugusi miškais.
Auseklis (mitologija)

**Auseklis** – latvių mitų veikėjas. 

Minimas liaudies dainose, kosmogoninėje sakmėje, Veneros (pirmosios žvaigždės) personifikacija. Dažniausiai būna Saulės dukters, kartais pačios Saulės jaunikis. Auseklio varžovas – Mėnulis. Atitinka lietuvių Aušrinę. Vaizduojamas jaunikaičiu aukso drabužiais.

## Šaltiniai
Gajanos prezidentas

1970 m., kai Gajana buvo paskelbta respublika, nacionalinė šalies asamblėja **Gajanos prezidentą** rinko pati penkerių metų kadencijai ir skyrė jam daugiau ceremonines galias. Po 1980 m. referendumo šalies prezidentu automatiškai tampa didžiausios partijos ar koalicijos lyderis penkerių metų kadencijai.

## Gajanos prezidentai
Auseklis (ženklas)

**Auseklis** – latvių tautinės kultūros simbolis, sukryžiuota aštuoniakampė žvaigždė. Šiuo žodžiu vadinama ir aušrinė žvaigždė, jis kilęs iš veiksmažodžio *aust* 'aušti' (pvz., *išaušo rytas*). 

Ženklas siejamas su latvių mitų veikėju Ausekliu, naudojamas Latvijoje ir Šiaurės Lietuvoje audžiant tautines juostas, rankšluosčius, kapas, mezgant megztinius, pirštines, riešines, tautinius drabužius. Latvijoje dar vadinamas ir lietuviška žvaigžde. Piešiamas nenutrūkstama uždara linija, simbolizuojančia dienos ir nakties kaitos nenutrūkstamumą.

Prasidėjus Atgimimui Auseklis naudotas kaip tautinės santarvės, ateities siekio simbolis.
Auseklis (indas)

**Auseklis** arba *ceberas, ušėtkas* – žemas kubiliukas su ąsomis, Lietuvoje naudotas buities ir ūkio reikmėms. 

Buvo gaminamas iš šulelių, suveržtų lazdyno plėšomis, metaliniu lanku, o XX a. viduryje – dažniausiai viela. Du priešpriešiniai šuleliai, vadinamosios *ausys* – ilgesni. Per apskritas skyles ausyse perveriama lazda nešti dviese. Iki XX a. vidurio kaimiečiai, ypač Rytų Lietuvoje, ausekliuose nešiojo skystus pašarus, mirkė ir šutino skalbinius, pelus, kapojus, grūdo bulves, sūdė mėsą, raugino agurkus, šėrė veršingas ir šviežiapienes karves, girdė veršelius. 

XX a. antroje pusėje auseklius pradėjo keisti metaliniai indai.

## Šaltiniai
Antuonas Austrinis

**Antuonas Austrinis** (, 1884 m. sausio 31 d. Kakaišiai, Vecpiebalgos valsčius – 1934 m. balandžio 17 d. Ryga, palaidotas Rygos Miško kapinėse) – latvių rašytojas, poetas.

## Biografija
Mokėsi Vecpiebalgos parengiamojoje ir pagrindinėje mokyklose, Rygos mokytojų seminarijoje, Žemietijos seminarijoje Sankt Peterburge.

Nuo 1904 m. mokytojavo Gipkoje, 1905–1907 m. revoliucijos dalyvis, kelis mėnesius po sausio 13-osios demonstracijos Rygoje praleido kalėjime. Iki 1917 m. gyveno be paso. 1919 m. vienas Latvijos švietimo ministerijos kūrėjų, 1920–1923 m. dirbo laikraštyje „Latvijas Vēstnesis“, vėliaus atsidėjo kūrybai.

## Kūryba
Apysakoje „Kasparas Glūnas“ sukūrė romantinio herojaus paveikslą. Parašė eilėraščių, realistinių apsakymų, autobiografinį romaną „Ilga mylia“.

## Bibliografija
* Vakarykštė diena (*Vakardiena*), 1907 m.,
* Kasparas Glūnas, 1908 m.
* Gyvenimo stebuklas (*Dzīves burvība*), 1925 m.,
* Vyturių pūga (*Cirulu putenis*) apsakymai 1913 m.,
* Atodūsiai vėjuje (*Nopūtas vējā*) 1920 m.,
* Be iškabos (*Bez izkārtnes*) 1934 m.,
* Ilga mylia (*Garā jūdze*), romanas, 3 t. 1926–1935 m.
* Saules grieži. Liesma, Rīgā, 1979 m.

## Literatūra
* Antons Austriņš – pazīstamais un nezināmais, sastādītāja Alīna Romanovska, Pils, 2004.

## Šaltiniai
Auseklis (1850)

**Auseklis** (tikrasis vardas *Mikelis Kruogzemis* , 1850 m. rugsėjo 18 d. Sypuolai, Ungurpilio valsčius, Valmieros apskritis – 1879 m. vasario 6 d. Sankt Peterburgas, palaidotas Aluojoje, Limbažių savivaldybė) – latvių poetas, pedagogas, publicistas. Vienas iškiliausių latvių romantizmo poetų, latvių tautinio atgimimo idėjos pradininkas.

## Biografija
Mokėsi Aluojos ir Ėrglių bendruomenės mokyklose, kur susipažino su pirmaisiais jaunalatviais. 1868–1871 m. Valkoje mokėsi Janio Cimzės pedagoginiame seminare.

Dirbo mokytoju Cėsyse, Lielvardėje, kur organizavo pirmuosius teatro vaidinimus, dalyvavo pirmojoje Dainų šventėje. 1874 m. antrojoje mokytojų konferencijoje Rygoje išdėstė liaudies mokyklos idėją. Tačiau tai nepatiko vietinei valdžiai, jis neteko mokytojo vietos ir išvyko mokytojauti į Peterburgą. Dirbo satyriniame žurnale „Dunduri“. Mirė nuo šiltinės, jo laidotuvės tapo didžiule tautine manifestacija.

1898 m. jam pastatytas paminklas. Jo vardu pavadinta gatvė Rygoje, Aluojos vidurinė mokykla.

## Kūryba
Pirmuosius eilėraščius išspausdino 1872 m. laikraštyje „Baltijas Vēstnesis“. Eilėraščiuose vyrauja gimtojo krašto gamtos ir istorijos motyvai, gausu alegorinių, mitologinių įvaizdžių, žymi liaudies dainų poetikos įtaka. Herojinėse baladėse „Šviesos pilis“ (*Gaismas pils*), „Beverinios dainininkas“ (*Beverinas dziedonis*) simboliniais vaizdais reiškė tautos ir dainų nemarumą. Parašė satyrinių eilėraščių, apsakymų.

## Bibliografija
* Auseklio eilėraščiai (*Dzeijas no Ausekļa*) 1873 m.,
* Ąžuolų vainikai (Ozolu vaiņaki) 1875 m.,
* Antroji eilėraščių knyga (*Dzeiju otrā grāmata*) 1876 m.
* Raštai 2 dalyse (*Raksti 2 daļās*), 1888 m.
* Rinktiniai raštai (*Kopoti raksti*), 1923 m.
* Rinktinė (*Izlase*), 1955 m.
* Šviesos pilis (*Gaismas pils*), 1975 m.

## Šaltiniai
Auseklis

**Auseklis** gali būti:
* Auseklis (1850) – latvių poetas Mikelis Kruogzemis
* Auseklis (mitologija) – latvių mitų veikėjas
* Auseklis (ženklas) – latvių tautinis simbolis
* Auseklis (indas) – žemas kubiliukas su ąsomis
* Aušrinė – baltų dievybė latvių tautosakoje
* Auseklis Riga - buvęs futbolo klubas
Alanis Unplugged

**„Alanis Unplugged“** – pirmasis Alanis Morissette gyvo garso albumas, įrašytas televizijos kanalo MTV laidos „Unplugged“ metu ir išleistas JAV 1999 metų lapkričio 9 dieną. Į albumą pateko 12 kūrinių, nors pasirodymo metu buvo atliktos dar kelios dainos: „Baba“, „Thank U“ ir „Your House“. Kaip singlai buvo išleista „That I Would Be Good“, „King of Pain“ (grupės „The Police“ dainos perdirbinys) ir „You Learn“. Albumo JAV buvo parduota 646 tūkstančiai kopijų.

Albume skamba dainos iš paskutiniųjų dviejų Alanis Morissette albumų bei kelios dainos, skambėjusios jos koncertų metu: „No Pressure over Cappuccino“, „Princes Familiar“ ir „These R the Thoughts“. Daina „No Pressure over Cappuccino“ yra apie jos dvynį brolį Wade’ą.

## Dainos

* „You Learn“ (Glen Ballard, Alanis Morissette) – 4:21
* „Joining You“ (Ballard, Morissette) – 5:09
* „No Pressure over Cappuccino“ (Nick Lashley, Morissette) –4:41
* „That I Would Be Good“ (Ballard, Morissette) – 4:14
* „Head over Feet“ (Ballard, Morissette) – 4:22
* „Princes Familiar“ (Ballard, Morissette) – 4:37
* „I Was Hoping“ (Ballard, Morissette) – 4:53
* „Ironic“ (Ballard, Morissette) – 4:13
* „These R the Thoughts“ (Ballard, Morissette) – 3:25
* „King of Pain“ (The Police) – 4:05
* „You Oughta Know“ (Ballard, Morissette) – 5:01
* „Uninvited“ (Morissette) – 4:37

Kitos įrašytos dainos:

* „Thank U“
* „Baba“
* „Your House“

## Dalyviai

* Alanis Morissette – vokalas, gitara, armonika, fleita
* Nick Lashley – gitara
* Joel Shearer – gitara
* Deron Johnson – klavišiniai, pritariantis vokalas dainoje „King of Pain“
* Chris Chaney – bosinė gitara
* Gary Novak – perkusija
* Brad Dutz – perkusija
* David Campbell – aranžuotės, altas
* Suzie Katayama – violončelė dainoje „You Oughta Know“
* Joul Derouin – smuikas
* Laura Seaton – smuikas
* Erik Friedlander – violončelė

## Pasiekimai
Daina Avuotinia

**Daina Avuotinia** (, g. 1926 m. lapkričio 4 d. Valmiera – m. 1925 m. sausio 5 d. Staicelė) – latvių rašytoja, lietuvių literatūros vertėja į latvių kalbą.

## Biografija
Mokėsi Bejos, Ingažių pradžios mokyklose, Gaujienos vidurinėje mokykloje, 1947 m. baigė Rygos 3-ąją vidurinę mokyklą. 1947-1951 m. studijavo Latvijos universiteto Filologijos fakultete.

1951–1967 m. Latvijos valstybinės leidyklos redaktorė, originaliosios literatūros redakcijos vedėja, 1967–1968 m. laikraščio „Literatūra un Māksla“ vyriausiojo redaktoriaus pavaduotoja. 1968–1971 m. Latvijos rašytojų sąjungos literatūros propagandos skyriaus vedėja, 1976–1980 m. Rašytojų sąjungos sekretorė.

Nuo 1965 m. Latvijos rašytojų sąjungos narė.

## Kūryba
Pirmieji eilėraščiai išspausdinti 1955 m. almanache „Jauno vārds“. Eilėraščiuose vyrauja meilės motyvai. Parašė romanų, knygą apie Lietuvą. Su V. Lūdenu sudarė latvių poezijos vertimų į lietuvių kalbą rinkinį „Varpai“ (Vaga, Vilnius, 1968 m.). Jos dėka latviškai prabilo Salomėja Nėris, Alfonsas Maldonis, Justinas Marcinkevičius, Vytautas Bubnys, Juozas Aputis ir kiti lietuvių klasikai.

## Bibliografija
* Aguonų vasara (*Magoņu vasara*), eilėraščiai, 1965 m.,
* Vakaro pašnekesiai (*Vakaru valodas*), 1968 m.,
* Delne kaip kregždžiukas (*Delnā kā bezdelīdzēns*), eilėraščiai, 1971 m.,
* Kiaunės pėdų raštai (*Caunas pēdu raksts*), eilėraščiai, 1979 m.
* Pamotė (*Zuze*), 1973 m., romanas, lietuvių kalba 1978 m.,
* Kelmai prie upės (*Celmi pie upes*), romanas, 1978 m.,
* Virš akivaro (*Pāri akacim*), romanas, 1983 m.,
* Diena po dienos (*Nāk diena pēc dienas*), romanas, 1990 m.,
* Tikiu žeme ir žmogumi (*Ticu zemei un cilvēkiem*), atsiminimai, 1999 m.
* Kapitono Jeko meilė (*Kapteiņa Jēka mīlestība*), 2000 m.

## Įvertinimas
* 1986 m. – Latvijos TSR nusipelniusi kultūros darbuotoja,
* 1987 m. – Lietuvos TSR nusipelniusi kultūros veikėja,
* 2008 m. – Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Karininko kryžius
* 2015 m. – Latvijos „Trijų žvaigždžių ordino“ Karininko kryžius
## Šaltiniai
Ilzė Avuotinia

**Ilzė Avuotinia** (, g. 1952 m. balandžio 20 m. Ryga) – latvių tapytoja.

## Biografija
1962–1970 m. mokėsi J. Rozentalio Rygos meno vidurinėje mokykloje. 1979 m. baigė Latvijos dailės akademiją. Nuo 1978 m. dalyvauja parodose. Nuo 1980 m. Latvijos dailininkų sąjungos narė.

## Kūryba
Nutapė, daugiausia aliejumi ir tempera portretų, peizažų, buitinio žanro (T„apytojo A. Naumovo portretas“ 1979 m., „Avių kirpimas“ 1982 m., „Sode“ 1990 m., monumentaliosios dailės kompozicijų (sienų tapyba ir vitražas Medicinos seserų mokykloje Rygoje, 1980 m., su A. Naumovu). Koloristinė jos tapyba turi savitai interpretuotų postimpresionizmo bruožu.

## Įvertinimas
* 1990 m. – Baltijos šalių tapybos trienalės laureatė

## Šaltiniai
Aliakmonas

**Aliakmonas** (, ) – upė šiaurinėje Graikijoje, ilgiausia šalyje. Kerta Vakarų ir Vidurio Makedonijos periferijas. Prasideda Pindo kalnų šiaurinėje dalyje, Gramo masyve, netoli sienos su Albanija. Pradžioje teka daugiausia pietryčių kryptimi, maždaug nuo Paliurijos pasuka į šiaurės rytus prateka Polifito tvenkinį ir mažesnių užtvankų kaskadą. Įteka į Egėjo jūros Termos įlanką. Aliakmono žiotys sudaro Aksijo deltos pietvakarinę dalį.

Didžiausi intakai: Gramas, Strabopotamas, Pramoritsa, Grebenitikas, Venetikas, Sarantaporas, Tripotamas. Upės vanduo naudojamas drėkinimui. Svarbiausios gyvenvietės prie Aliakmono: Kastorija, Argos Orestikonas, Neapolis, Paliurija, Verija.
Fricis Barda

**Fricis Barda** (, 1880 m. sausio 25 m. Rumbiniai, Pociemo valsčius, dab. Valmieros savivaldybė – 1919 m. kovo 13 m. Ryga) – latvių poetas. Vienas žymiausių latvių neoromantikų.

## Biografija
Mokėsi Pociemo pradžios mokykloje, Umurgos bendruomenės mokykloje ir Limbažių miesto mokykloje. 1898-1901 m. studijavo Valkos mokytojų seminarijoje, ją baigęs mokytojavo Katlkalnio mokykloje. 1906–1907 m. studijavo filosofiją Vienos universitete. Grįžęs į Latviją mokytojavo A. Kenino realinėje mokykloje, dirbo žurnalo „Stari“ redakcijoje. Iki Rygos atsiritus Pirmojo pasaulinio karo frontui pasitraukė į Rusiją, grįžo 1918 m. Mokytojavo Valmieroje, dirbo mokyklų inspektoriumi, 1919 m. dėstė latvių kalbą ir literatūrą Baltijos aukštojoje technikos mokykloje. Peršalęs mirė.

## Kūryba
Jo estetinėms pažiūroms įtakos turėjo H. Bergsono intuityvizmas, Europos romantikų kūryba. Esė „Romantizmas kaip meno ir pasaulėžiūros pagrindinė problema“ jis pateikė savitą romantizmo apibūdinimą. Poezijai būdinga gyvybės ir mirties tema, personifikuoti gamtos vaizdai; pabrėžiama dieviška pasaulio sandara, Dievo ir žmogaus vienovė; ryškūs latvių liaudies dainų motyvai.

## Bibliografija
* Romantizmas kaip meno ir pasaulėžiūros pagrindinė problema (*Romantisms kā mākslas un pasaulēs uzskata centralproblems*), 1909 m.
* Žemės sūnus (*Žemes dēls*) 1911 m.,
* Giesmės ir maldos gyvybės medžiui (*Dziesmas un lūgšanas Dzīvības Kokam*), išl. 1922 m.

## Šaltiniai
Achelojas (upė)

**Achelojas** () – upė pietvakarių Graikijoje, sudaro ribą tarp istorinių Etolijos ir Akarnanijos regionų. Prasideda Pindo kalnuose, Lakmo masyvo papėdėje, 2200 m aukštyje virš jūros lygio. Teka į pietus, prateka didelius Kremastos, Kastrakio ir Strato tvenkinius. Įteka į Jonijos jūrą ties Patrų įlankos žiotimis, į vakarus nuo Mesologiono.

Didžiausi intakai: Aspropotamas, Agrafiotis, Megdovas, Dimikas. Upės aukštupio slėnyje yra kanjonų, žemupyje teka pelkėtais plotais. Upės vanduo naudojamas drėkinimui.

Senovės graikų mitologijoje su upe buvo susietas dievas Achelojus.