open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Tahkunos rezervatas

**Tahkunos rezervatas** () – draustinis Hyjumos saloje, Estijoje, Hyju apskrityje.

Rezervatas įkurtas apsaugoti miškus, nepaliestus žmonių veiklos. Jame auga daugiausiai europinių kukmedžių šalyje. Vyrauja miškai ir pelkynai. Yra pritaikyti takeliai lankytojams. Draustinyje peri švygždos ir jūriniai ereliai. Žydi kelios rūšys gegužraibinių: nariuotosios ilgalūpės, šliaužiančiosios sidabriukės, kt.
Trumpapelekė grinda

**Trumpapelekė grinda** (*Globicephala macrorhyncus*) – delfininių (*Delphinidae*) šeimos jūrų žinduolis. Nors priklauso delfininiams, tačiau savo elgsena primena stambiuosius banginius.

## Apibūdinimas

Gali būti painiojama su ilgapeleke grinda, tačiau turi išvaizdos skirtumų. Šių grindų pelekai trumpesni, užapvalinti kraštuose. Turi mažiau dantų, negu ilgapelekės grindos, – nuo 14 iki 18 kiekviename žandikaulyje. Kūnas juodas ar tamsiai pilkas, snukis pilkas arba baltas. Papilvėje ir ant gerklės dažnai būna pilkos ar baltos dėmės, o ant snukio – pilkos ar baltos juostos, kylančios įstrižai virš abiejų akių. Skiriasi savo forma patinų ir patelių nugaros pelekai.

Suaugusios grindos kūnas siekia 3,5–6,5 m ilgį, sveria nuo 1 iki 4 t. Gimsta 1,4–1,9 m ilgio, apie 60 kg svorio. Vidutinė patinų gyvenimo trukmė – 45 metai, patelių – iki 60 metų. Minta žuvimi, vėžiagyviais, kalmarais.

## Galerija


Ballenas Tenerife.jpg|Trumpapelekės grindos vandenyne
Short-finned Pilot Whale (Globicephala macrorhynchus) (8604841637).jpg|Trumpapelekės grindos galva
12013 stranded whale (11238501685).jpg|Išmesta ant kranto
120413 beached pilot whales (11238647383).jpg
6208-MarineLandPilotWhale&DolphinShow.jpg|miniatiūra|Delfinariume


## Nuorodos

* Trumpapelekė grinda (''(Globicephala macrorhynchus)'')
Šiaurinis bangininis delfinas

**Šiaurinis bangininis delfinas** (*Lissodelphis borealis*) – delfininių (*Delphinidae*) šeimos jūrų žinduolis. Gyvena šiaurinėje Ramiojo vandenyno dalyje, nuo Beringo jūros ir Japonijos iki Kalifornijos. Japonijoje nuo seno vykdoma pramoninė šių delfinų žūklė. Minta galvakojais moliuskais ir žuvimi.

## Apibūdinamas

Kūno ilgis siekia 2,5 m. Riebalų pagalvė ant galvos žema, snapas siauras. Apatinis žandikaulis kiek labiau atsikišęs į priekį. Uodegos dalyje kūnas smailėjantis, neturi nugarinio peleko. Krūtinės pelekai pjautuvo formos. Dantys ploni ir smulkūs (3 mm skersmens), 42–37 poros viršutiniame žandikaulyje ir 49 poros apatiniame. Stuburą sudaro 82 slanksteliai.

Kūnas aksominės juodos spalvos, išskyrus baltą snapo galiuką ir siaurą baltą dėmę papilvėje, prasidedančią žemutinėje uodegos peleko pusėje ir užsibaigiančią rombiniu išplatėjimu tarp krūtinės pelekų.

Plaukioja dažniausiai nedideliais būreliais, po 3–10 delfinų, retai prisiartina prie krantų. Dažnai ir aukštai iššoka virš vandens. Nepalieka sužeistų savo būrio delfinų, ilgai prie jų laikosi. Laivus seka labai retai.

## Nuorodos

* Šiaurinis bangininis delfinas (''Lissodelphis borealis'')
Janas Krizostomas Čapskis

**Janas Krizostomas Čapskis**  (g. 1656, m. 1716 m. gegužės 18 d.) – Elbingo kaštelionas. 

## Biografija
Malborko pakamario Pranciškaus Miroslavo Čapskio sūnus. Pamario vaivados ir Kulmo kašteliono Petro Aleksandro ir Kulmo vyskupo Tomo Pranciškaus brolis. 
## Šeima
Vedė Liudviką Rudnicką. 

Gdansko kašteliono Pranciškaus (m. 1736) tėvas.

## Karjera
Dalyvavo Vienos mūšyje. Buvo Malborko pakamaris. Nuo 1693 m. Krušvicko kaštelionas, nuo  1699 m. Elbingo kaštelionas. 

## Literatūra
* "Polski Słownik Biograficzny" ( tom IV, str. 185)

## Nuorodos
Inčukalnas

**Inčukalnas** () – miestelis vidurio Latvijoje, Siguldos savivaldybėje, 40 km į rytus nuo Rygos, prie Rygos–Valkos geležinkelio; valsčiaus centras. 1985 gyventojai (2021 m.). Veikia pagrindinė mokykla, vaikų darželis, medicinos punktas, gaisrinė, policijos nuovada, biblioteka, tautos namai.

## Istorija
Vokiečių valdymo metais vietovė buvo žinoma kaip Hincenbergas (*Hinzenberg*). XIX a. Inčukalną pasiekė geležinkelis. 2009–2021 m. buvo Inčukalno savivaldybės administracinis centras.

## Šaltiniai
Verkšionių akmenys

**Verkšionių akmenų grupė**, arba *Užkeikta veselia, Užkeiktų vestuvių akmenys* – mitologiniai akmenys, slūgsantys Neries upės vagoje Vilniaus rajone, Dūkštų seniūnijoje, šalia Verkšionių kaimo, 0,2 km į rytus nuo kelio , arčiau vakarinio upės kranto.

Gali būti pasiekiami iš Verkšionių pėsčiomis, ties kaimo riboženkliu (nuo Vievio pusės) pasukus į dešinę ir mišku nusileidus stačiu šlaitu vos matomu, apžėlusiu taku žemyn. Ties akmenų grupe pakrantė atvira, dešinio kranto terasos pakraštys be miško. Informaciniu ženklu objektas nepažymėtas.

## Duomenys

Akmenų grupę sudaro 4 dideli, netaisyklingo keturkampio formos, pilkai rusvo granito akmenys. Šie rieduliai vadinami Pabroliais, išsidėstę asimetriškai, iškilę virš vandens. Šalia yra ir 4 mažesni, apvalių formų, pilkai rusvo granito akmenys, vadinami Pamergėmis, išsidėstę greta kitų didelių akmenų. Visa grupė riedulių matoma nusekus Neries upei. Teritorija užima 1700 m².

Verkšionių akmenys yra Neries regioniniame parke, nuo 2007 m. – regioninės reikšmės archeologinis paminklas (unik. kodas ).

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Neries regioninis parkas. Mitologiniai akmenys
Mykolas Ruzdinskis

**Mykolas Ruzdinskis (Rudzienskis)** (g. 1730, m. 1764) – Mazovijos vaivada 1760–1764 m., Žydačovo ir Čecino seniūnas, Karūnos armijos pulkininkas nuo 1754 m.

1760 metais apdovanotas Baltojo erelio ordinu. 

## Literatūra
* *Kawalerowie i statuty Orderu Orła Białego 1705–2008*, 2008

|-
Lukas Opalinskis

**Lukas Opalinskis** (lenk. *Łukasz Opaliński*;* *1581–1654, Ležaiskas) – Lenkijos valstybinis veikėjas. Poznanės kaštelionas (1615), Karūnos dvaro maršalka (1622–1634), Karūnos didysis maršalka (1634–1650), Ravos vaivada (1653–1654), Valecko, Ležaisko, Grubešovo, Kolos, Odolianuvo, Sremo, Lozicko ir Ratensko seniūnas.

## Biografija
Lenkijos magnatų Opalinskių giminės atstovas, herbo „Łodzia“ savininkas. Karūnos didžiojo maršalkos Andžejaus Opalinskio (1540–1593) ir Elžbietos Kosceleckos (apie 1545–1601) trečiasis (jaunesnysis) sūnus. Vyresnieji broliai – Karūnos didysis raikytojas Petras ir Poznanės vyskupas Andžejus.

Buvo deputatu (pasiuntiniu) nuo Poznanės vaivadijos į 1600 metų seimą. Tais pačiais metais dalyvavo Jano Zamoiskio karinėje ekspedicijoje į Moldaviją.

1632 metais buvo renkamas pasiuntiniu (deputatu) nuo Poznanės vaivadijos į elekcinį seimą, kur palaikė Vladislovo IV Vazos kandidatūrą į Lenkijos karaliaus sostą. 1648 metais – deputatas nuo Poznanės vaivadijos į elekcinį seimą, kur buvo išrinktas nauju Lenkijos karaliumi Jonas II Kazimieras.

## Šeima ir vaikai
Lukas Opalinskis buvo vedęs tris kartus. Po 1606 metų vedė Aną Pilecką (1572–1631), karaliaus rotmistro Jano Pileckio (apie 1540–1574) ir Elžbietos Herburt, Kristupo Kostkos (m,. 1602) našlės dukterį. Vaikai nuo pirmos santuokos:

* Elžbieta (1608–1633), vyras – Karūnos didysis iždininkas Jonas Mikalojus Danilovičius (apie 1607–1650)
* Konstancija (1610 – po 1635), vyras – Pilsko ir Uiscsko seniūnas Stefanas Grudzinskis (m. 1640)

1636 metais vedė antrą kartą Sofiją Danilovič (m. 1642), Karūnos didžiojo iždininko ir Lietuvos pakanclerio Mykolo Danilovičiaus (apie 1558–1624) dukterį, Livos seniūno Adriano Radziminskio ir Lietuvos pakanclerio Povilo Stepono Sapiegos našlę. Vaikai nuo antros santuokos:

* Katerina (m. 1680/1681), 1-mas vyras nuo 1647 metų – Liublino Seniūnas Zbignevas Firlejus (1613–1649), 2-ras vyras – Inovroclavo vaivada Jokūbas Rozdraževskis.

Apie 1645 metus trečią kartą vedė Elžbietą Firlej (1609–1645), Sandom, iro vaivados Mikalojaus Firlejaus ir Reginos Olesnickos (m. 1632) dukterį. Lukas Opalinskis tapo Elžbietos ketvirtu vyru. Iki jo ji buvo ištekėjusi už Lietuvos pataurininkio Kristupo Sapiegos, Andžejaus Rysinskio ir Sandomiro vaivados Kristupo Osolinskio. Trečia santuoka buvo bevaikė.

## Nuorodos
* Tygodnik Ilustrowany 1860 Łukasz Opaliński

|-
Janas Opalinskis (1637)

**Janas Opalinskis ** (1581–1637) – Lenkijos magnatas, Kališo kaštelionas (1621–1623), Kališo (1623–1628) ir Poznanės vaivada (1628–1637), Inovroclavo seniūnas.

## Biografija
Lenkijos magnatų Oopalinskių giminės atstovas, herbo „Lodzia“ savininkas. Rogozno kašteliono Jano Opalinskio (1546–1598) ir Barboros Ostrorugės vyresnysis sūnus. Jaunesnysis brolis – Poznanės vaivada ir kaštelionas Petras.

Nuo 1617 metų – Inovroclavo seniūnas, nuo 1621 metų – Kališo kaštelionas, nuo 1624 metų – Kališo vaivada, nuo 1628 metų – Poznanės vaivada.

ATR politiniame gyvenime nevaidino svarbaus vaidmens. Išgarsėjo kaip protingas ir mokslo žmogus. Jis užaugo magnatų šeimoje su kultūrinėmis ir mecenato tradicijomis. Jo tėvas buvo knygų mėgėjas. Janas Opalinskis taip pat buvo klasikinių kalbų, teologijos ir filosofijos žinovas, išvertė į lenkų kalbą didžiąją dalį Tacito kūrinių.

Įkūrė reformatų vienuolyną Labišine, bažnyčią Opalenicoje ir pradėjo bažnyčios Grodziske statybą.

## Šeima ir vaikai
Buvo vedęs Uršulę Potulicką (m. po 1659), nuo santuokos su kuria turėjo penkis sūnus ir septynias dukteris.

* Aleksandras (m. 1647), Inovroclavo seniūnas
* Janas Konstantinas (1628 – apie 1672), karaliaus Rotmistras (1648)
* Janas Leopoldas (apie 1634–1672), Naklovo kaštelionas (1668)
* Apolibnara, vyras – Pogozno kaštelionas Voicekas Gajevskis
* Uršulė, vyras – Andžejus Grodzeckis
* Viktorija, 1-mas vyras – Kristupas Prusinskas, 2-ras vyras – Petras Rovodovskis
* Jadvyga, vienuolė
* Teodora, vienuolė
* Sofija, vienuolė
* Ana, vienuolė

## Literatūra
* Antoni Gąsiorowski, Jerzy Topolski [red.]: Wielkopolski Słownik Biograficzny. Warszawa-Poznań: Państwowe Wydawnictwo Naukowe, 1981, s. 529–530. ISBN 83-01-02722-3.

## Nuorodos

|-
Mikulionių akmuo

**Mikulionių akmuo su plokščiadugniu dubeniu** – dubenėtas akmuo  Vilniaus rajone, Riešės seniūnijoje, Mikulionių kaime, prie pat kelio , 1,5 km į vakarus nuo kelio . 

Mitologinis akmuo informaciniu ženklu nepažymėtas, matomas nuo kelio (sustojus) – slūgso aukštoje pašlaitėje (šiaurinėje pusėje), miške, apie 100 m nuo įvažos su šlagbaumu į privačią teritoriją (lauko keliukas miško pakraštyje). Šalia akmens įkastas apie 50 cm aukščio išdrožtas medinis stulpelis su Rūpintojėlio figūrėle, keliautojų papuoštas įvairiais pakabukais. Akmens dubenyje yra paliktų smulkių monetų. Riedulys smarkiai apsamanojęs. Pasak vietos gyventojo iš gretimos sodybos, akmuo buvo šiek tiek perkeltas, praeityje vykdant kelio rekonstrukcijos darbus.

Mikulionių akmuo nuo 1992 m. yra valstybinės reikšmės archeologinis paminklas (unik. kodas ). 

## Duomenys

Mikulionių akmuo yra žmogaus apdorotas riedulys. Akmuo pilkšvai rausvas stambiagrūdis granitas, netaisyklingo cilindro formos, 1,2x0,95 m dydžio ir 0,75-0,8 m aukščio. Akmens viršuje iškaltas plokščiadugnis dubuo, netaisyklingos apskritimo formos, maždaug 44x45 cm dydžio ir iki 3 cm gylio. Dubuo iškiliu dugnu, o jį juosiantis griovelis iki 2 cm pločio. 

Šio dubens viduryje yra dar vienas, taip pat iškiliu dugnu, iki 18 cm skersmens apskritimas. Akmens šonuose matomos maždaug 10 cm aukščio ir 4 cm pločio tašymo kaltu žymės. 1972 m akmens aplinkoje ištirtas 20 m². plotas, kuriame į pietvakarius nuo akmens aptikta laužavietė, bei maždaug 1,8 m skersmens iš akmens nuoskalų išklotas grindinys.

## Šaltiniai
Druskininkų žydų kapinės

**Druskininkų žydų senosios kapinės** (vietinio reikšmingumo lygmens registrinis kultūros paveldo objektas: unikalus kodas – ) – neveikiančios žydų bendruomenės kapinės Druskininkų pietvakariniame pakraštyje, 0,7 km į šiaurės vakarus nuo Baravykų gatvės ir 230 m į pietryčius nuo Mergelės Akių ežero.

## Vieta
Kapinės yra Druskininkų miške, įrengtos smėlingos kalvos viršūnėje.
Saugoma teritorija kvadrato plano, 15 x 15 m dydžio, apaugusi pušimis ir pavieniais lapuočiais medžiais. Joje sudėliotas Dovydo žvaigždės plano betoninis bordiūras, kurio viduryje stūkso betoninis memorialinės lentos postamentas. Dešinėje, priešais postamentą, ir už jo esančiuose žvaigždės kampuose pastatyta po akmeninį antkapį ir suardytų kapinių.

Teritorijos plotas – 225 m², perimetras – 60 m.

135 m į pietvakarius nuo kapinių prie Druskininkų pietvakarinio apvažiavimo, jungiančio Mizarų gatvės rajoną su Baravykų gatve, stovi medinė kelio rodyklė su užrašu „SENIEJI ŽYDŲ KAPAI - 150 M“. Kapinių teritorijos pietrytine papėde praeina miško keliukas, vedantis link Druskininkų senųjų kapinių ir Druskonio ežero.

2,8 km į pietryčius yra Ratnyčios žydų kapinės.
 

## Istorija
Kapinės įrengtos XIX a. II pusėje. Veikė iki 1941 m. birželio mėn. Jose laidoti Druskininkų žydų bendruomenės gyventojai. Čia palaidota žymaus skulptoriaus Žako Lipšico motina Rachelė.

Neveikiančios kapinės 1967 m. buldozeriu sulygintos su žeme, o antkapiniai paminklai panaudoti Druskininkų kurorto statiniams: įmūryti „Gulbės“ parduotuvės pamatuose, „Saulutės“ sanatorijos fontano baseinėlyje bei suguldyti šaltiniuotose Ratnyčios upės žiotyse.

Rūpinantis žydų kultūros paveldu, kapinės buvo sutvarkytos. Jose įrengta memorialinė lenta su įrašais hebrajų rašmenimis ir lietuvių kalba, menančiais, kad čia veikė senosios žydų kapinės. Šalia pastatyta trejetas išlikusių antkapinių paminklų. 2015 m. kapinėms suteikta teisinė apsauga, jos registruotos Lietuvos Respublikos nekilnojamųjų kultūros vertybių registre ir paskelbtos vietinio reikšmingumo lygmens kultūros paveldo objektu, turinčiu memorialinį vertingųjų savybių pobūdį.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
* Druskininkų naujienos, 2010 m. – Nr. 40
* Druskonis, 2001 m. – Nr. 43 
* Druskininkų žydų kapinės - Druskininkai Jewish Cemetery

## Nuotraukos

Vaizdas:Druskininkai Jewish Cemetery 2016 (4).JPG
Vaizdas:Druskininkai Jewish Cemetery 2016 (5).JPG
Vaizdas:Druskininkai Jewish Cemetery 2016 (6).JPG
Ksenohormonas

**Ksenohormonas** – bet kuris natūraliai aptinkamas arba dirbtinai sukurtas cheminis junginys, veikiantis panašiai, kaip hormonai. Ksenohormonai dažnai yra susiję su endokrininės sistemos sutrikimais.

## Etimologija
Terminas yra kilęs iš graikų kalbos žodžio ξένος (*xenos*), reiškiančio „svetimas“.

## Pavyzdžiai
Dažniausiai pasitaikantys ksenohormonai yra ksenoestrogenai, imituojantys estrogenų poveikį. Kiti ksenohormonai yra ksenoandrogenai ir ksenoprogesteronai.

## Šaltiniai
Kristupas Opalinskis

**Kristupas Opalinskis** (; 1611 m. sausio 21 d., Serakuvas – 1655 m. gruodžio 6 d., Vlošakovice) – Lenkijos poetas, Poznanės vaivada (nuo 1637), magnatų opozicijos prieš Vladislovą IV ir Joną II Kazimierą vienas iš lyderių.

## Biografija
Kilo iš senos Lodzės giminės. Poznanės vaivados (nuo 1622 m.) Petro Opalinskio sūnus, poeto ir Karūnos dvaro maršalkos (nuo 1650) Luko vyresnysis brolis. Jo sesuo Sofija Liudvika Opalinska (m. 1657) buvo Karūnos didžiojo etmono Stanislavo Konecpolskio trečioji žmona.

Keliavo po Italiją ir Vokietiją, buvo pasiuntiniu į seimus; nuo 1637 metų – Poznanės vaivada.

## Šeima ir vaikai
1634 metais vedė Terezę Konstanciją Čarnkovską (m. 1660 m. gegužės 11 d.), Didžiosios Lenkijos seniūno ir Lenšicos vaivados Adamo Sedzivojaus Čarnkovskio (apie 1565–1628) ir Katerinos Leščinskos (1588–1639) dukterį, nuo santuokos su kuria buvo du sūnūs ir keturios dukterys:

* Petras Adamas (1636–1682), Poznanės pakamaris (1673), karaliaus rūmų raikytojas (1658) ir pataurininkas (1660), Sremo ir Kovelio seniūnas
* Jonas Karolis (1642–1695), Poznanės kaštelionas (1687), Osekso seniūnas
* Sofija Kristina Opalinska (1643–1699), 1-mas vyras – Adamas Kornaževskis, 2-ras vyras – Palenkės vaivada Vaclovas Leščinskis (m. 1688), 3-čias vyras – Niovo-Korčino seniūnas Stanislavas Opalinskis (m. 1704)
* Terezė Konstancija Opalinska (1645–1703), 1-mas vyras – Aleksandras Kristupas Seniuta, 2-ras vyras – Kijevo vaivada Steponas Nemirovičius, 3-čias vyras – Poznanės vaivada Vaitiekus Konstantinas Breza
* Liudvika Marija Opalinska (1648–1676), vyras nuo 1668 metų Lenčicos vaivada Petras Opalinskis (1640–1681)
* Pranciška Teodora Opalinskla (1650 – po 1713), vyras – Smolensko vaivada Adomas Tarlo (m. 1710).

## Literatūra
* Опалинский, Христофор // Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона : в 86 т. (82 т. и 4 доп.). – СПб., 1890–1907.
* Статья основана на материалах Литературной энциклопедии 1929–1939

## Nuorodos

|-
Nemenčinės Parčevskių koplyčia

**Nemenčinės Parčevskių koplyčia** – mūrinė koplyčia su laidojimo rūsiu, stovinti Nemenčinėje, Šv. arkangelo Mykolo bažnyčios šventoriuje, priekyje, iš kairės nuo įėjimo vartelių. Į koplyčios šonines sienas remiasi šventoriaus mūrinė tvora.

Užrašas virš koplyčios įėjimo durų skelbia, jog tai Parčevskių giminės koplyčia. Čia atgulė šiam Vilniaus krašto kampeliui nusipelniusios giminės atstovų, tarp jų ir Nemenčinės bažnyčios fundatorius Aleksandras Parčevskis. 

## Istorija

1857 m. mūrinę koplyčią pastatė netoliese esančio Raudondvario dvaro savininkas A. Parčevskis. Kriptoje buvo palaidoti šios giminės nariai. 

Viršutinėje koplyčios dalyje altoriaus nebuvo, čia jau nuo XIX a. II p. buvo laikomi bažnytiniai reikmenys, katafalko dalys ir kitas inventorius. Akmeninė šventoriaus tvora buvo sumūryta kun. Šimkevičiaus rūpesčiu 1885 m., o metaliniai kaltos geležies varteliai įrengti 1886 m. A. Parčevskio lėšomis.

Koplyčia kartu su bažnyčia buvo įamžintos fotografo Adomo Daukšos XIX–XX a. sandūroje darytose nuotraukose. Gretimoje bažnyčioje yra Vilniaus skulptoriaus Juozapo Kozlovskio dvi jo padarytos presbiterijos sienose įmūrytos granitinės memorialinės plokštės, skirtos koplyčioje palaidotiems Parčevskių šeimos nariams; yra Ignoto Parčevskio, jo žmonų Salomėjos ir Kotrynos bei dukters Rožės epitafijos.

2009 m. klebono Eduardo Kirstuko iniciatyva iki tol buvusi apleista koplyčia kartu su bažnyčia buvo restauruotos.

## Šaltiniai
Dorota Terakowska

**Dorota Terakovska** (, 1938 m. rugpjūčio 30 d. – 2004 m. sausio 4 d.) – lenkų rašytoja, žurnalistė, publicistė.

## Biografija

1955 m. baigė suaugusiųjų mokyklą. 1965 m. Jogailos universitete įgijo sociologijos magistro laipsnį, kelerius metus dirbo Kultūros ir sociologijos institute. Vėliau dirbo įvairiuose Krokuvos laikraščiuose redaktore, bendradarbiavo kultūrinėje spaudoje. Kaip rašytoja debiutavo 1985 m. Nuo 1986 m. atsidėjo vien literatūrai. Parašė daugiau nei 10 knygų vaikams ir paaugliams.

Lietuviškai išleistos keturios Dorotos Terakovskos knygos: „Lėliukė“ (, vert. Vytas Dekšnys, 2005), „Raganų duktė“ (, vert. Irena Aleksaitė, 2006), „Belytis“ (, vert. Irena Aleksaitė, 2007), „Ten, kur krenta angelai“ (, vert. Irena Aleksaitė, 2007).

## Nuorodos

* Dorotos Terakovskos biografija (anglų k.)
* Apie knygą „Lėliukė“
* Dorotos Terakovskos atminimui skirta svetainė (lenkų k.)
Piuhajervas

**Piuhajervas** ( – „šventasis ežeras“) – ežeras Valgos apskrityje, Estijoje, netoli Otepės. Išteka Veike Emajegis. Vidutinis ežero gylis – 4,3 m, didžiausias gylis – 8,5 m. Ilgis – 3,5 km, plotis – 1,6 km. Turi kelias salas. Telkšo 115 m aukštyje virš jūros lygio.

Ežere veisiasi: karšiai, lynai, raudės, lydekos, kuojos, ešeriai, starkiai, vėgėlės, karosai, unguriai, pūgžliai.
2016 m. Rusijos Grand Prix

**2016 m. Rusijos Grand Prix** – 4-tas 2016 m. Formulės 1 sezono etapas. Jis vyko balandžio 29-gegužės 1 dienomis Sočio olimpinio parko trasoje. Tai buvo trečiosios Rusijos GP lenktynės per visą Formulės 1 istoriją.

Kvalifikacijoje ir lenktynėse nepralenkiamas buvo vokietis Nico Rosberg, pelnęs 7 pergalę iš eilės. Nugalėjęs kvalifikacijoje, būdamas greičiausias trasoje ir pelnęs pergalę vokietis pelnė savo pirmąjį „Didžiojo šalmo“ pasiekimą.

## Klasifikacijos

### Kvalifikacija

;Pastabos
* Sebastian Vettel gavo 5 starto pozicijų baudą už neplanuotą pavarų dėžės keitimą.

### Lenktynės

### Čempionato įskaitos

;Lenktynininkų įskaita

;Komandų įskaita

* Rodomos tik pirmos 5 įskaitų vietos.

## Šaltiniai
Mostiškių senoji koplyčia

**Mostiškių senoji koplyčia** – medinė koplyčia, esanti Mostiškėse, Lavoriškių seniūnijoje, Vilniaus rajone. Vidury kaimo, prie Mokyklos ir Baltarusijos g. kryžkelės stovintis pastatas šiuo metu tarnauja kaip laidojimo koplyčia. Mostiškės priklauso Lavoriškių Šv. Jono Krikštytojo parapijai.

## Istorija
Veikusi Buivydžių parapijos koplyčia pokaryje sovietinės valdžios buvo uždaryta. Į Mostiškes ji perkelta apie 1957 m. iš šalia esančių Kirtimų kaimo senųjų kapinių (dab. Jurzdikoje). Tuo metu sudegė senoji Kirtimų mokykla, buvo miręs Kirtimų dvarelio savininkas Janas Konradas Obstas. Mostiškėse 1959 m. gyveno tik 9 žmonės. Čia buvo pradėta kurti naują kolūkio centrinę gyvenvietę. Koplyčia buvusi su rūsiu. Perkeltoji koplyčia nebeturėjo bokštelio, bažnytinio interjero (altoriaus ir kt.), buvo pritaikyta klubo reikmėms. Vėliau Mostiškių pakraštyje buvo pastatyti šiuolaikiniai kultūros namai, senasis klubo pastatas (buvusi koplyčia) tapo nereikalingas.

Atgimimo pradžioje perkeltoji koplyčia buvo pritaikyta vesti pamaldas. Vėliau erdviuose buvusio „Pergalės“ kolūkio kultūros namuose gyvenvietės pakraštyje 2002 m. buvo įrengta naujoji parapijos koplyčia.


Mostiškių senoji koplyčia.JPG|Koplyčia 2016 m.
Mostiškių senoji koplyčia, interjeras.JPG|Interjeras
Mostiškių senoji koplyčia, balkonas.JPG|Virš įėjimo durų – balkonas chorui
Jurzdika. Kapinės.JPG|Koplyčios vieta senosiose Kirtimų kapinėse


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Koplyčia Mostiškėse, nuotraukos iki remonto (''wikimapia.org'')
Mostiškių Švč. Dievo Motinos, Šeimų Globėjos koplyčia

**Mostiškių Švč. Dievo Motinos, Šeimų Globėjos koplyčia** – mūrinė Lavoriškių Šv. Jono Krikštytojo parapijos koplyčia, stovinti Mostiškėse (Lavoriškių sen.), Vilniaus rajone.
 
## Istorija

Parapijos koplyčia įrengta 2002 m. buvusio „Pergalės“ kolūkio kultūros namuose. Anksčiau vietos tikintieji rinkdavosi į pamaldas senojoje koplyčioje.


Mostiškių mūrinė koplyčia 2.JPG|Lavoriškių parapijos koplyčia
Mostiškių mūrinė koplyčia, interjeras.JPG|Koplyčios interjeras


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Koplyčios (bažnyčios) nuotraukos 2006 m. (''wikimapia.org'')
Mažoji grinda

**Mažoji grinda** (*Feresa attenuata*) – delfininių (*Delphinidae*) šeimos jūrų žinduolis. Rūšies atstovai retai sutinkami.

Rūšį 1874 m. aprašė zoologas John Edward Gray, remdamasis dvejomis 1827 ir 1874 m. kaukolėmis.

## Apibūdinimas

Užauga nuo 2,1 iki 2,6 m, sveria nuo 110–170 kg. Nugarinis pelekas yra 20-30 cm aukščio.

## Paplitimas
Mažosios grindos gyvena atogrąžų ir subtropikų vandenyse visame pasaulyje, tačiau nėra labai paplitusios.

## Šaltiniai
Prandis

**Prandis** () – upė, tekanti Jervos apskrityje, Estijoje. Ištakos netoli Prandžio kaimo, esančio Koigio savivaldybėje. Kairysis Pernu intakas. Ilgis – 25 km. Baseino plotas – 285 km².


Prandiallikas2.JPG
Prandi jõgi Veskiarus.jpg
Prandi LKA.png|Upė žemėlapyje


## Išnašos
Stephanie Topalian

**Stephanie Topalian** (, g. 1987 m. rugpjūčio 5 d. Los Andžele), žinoma kaip **Stephanie** () – armėnų kilmės Japonijos dainininkė ir aktorė.

## Biografija

Stephanie gimė 1987 metais Los Andžele, JAV, tačiau jos motina yra japonė, o tėvas – armėnas. Pastarojo tėvai iš Libano persikėlė būtent į Jungtines Amerikos Valstijas. Stephanie pradėjo dainuoti sulaukus 13 metų, būdama 19-os sudarė sutartį su „SME Records“ Japonijoje. 2007 metais ji pelnė 49-ųjų Japonijos įrašų apdovanojimų statulėlę už pergalę geriausio naujo atlikėjo nominacijoje. Vėliau išleido 2 albumus. Atlikėjos dainos sulaukė didelės sėkmės japonų animacijos srityje. Jos pirmasis ir antrasis singlai „Kimiga Iru Kagiri“ ir „Because Of You“ tapo filmuko „Kiss Dum“ baigiamosiomis dainomis. 2008 metais singlas „Friends“ nuskambėjo „Gundam 00“ seriale, pateko į geriausiųjų dainų dešimtuką.

Kaip aktorė Stephanie debiutavo 2009 metais filme „Pride“, pastatytame pagal Yukari Ichijo komiksą, taip pat prisidėjo prie teminės dainos įrašymo.

2015 metais kaip grupės-projekto „Genealogy“ narė dalyvavo 60-ajame „Eurovizijos“ konkurse Vienoje.

## Diskografija
* 2008: *Stephanie*
* 2009: *Colors of my Voice*

## Filmografija
* 2009: *Pride*

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Petešos miškai

**Petešos miškai** – miškai pietryčių Lietuvoje, Vilniaus rajone, 2 km į pietvakarius nuo Rudaminos. Priklauso Vilniaus miškų urėdijai, Juodšilių girininkijai. Apima 18,2 km² plotą. Masyvą sudaro Petešos ir Dusinėnų miškai.

Paviršius vakaruose banguotas, rytuose – lygus. Būdingi velėniniai jauriniai priesmėliai. Miškais teka Rudaminos intakas Peteša (Vokės baseinas).

Medynai:
* pušynai: 78 %
* beržynai: 10 %
* eglynai: 9 %
* baltalksnynai: 2 %
* ąžuolynai: 1 %

Jaunuolynai sudaro 44 % medynų, pusamžiai medžiai 55 %, pribręstantys 1 %.

Petešos miškuose sutinkamos lapės, usūriniai šunys, kiškiai, kiaunės, barsukai, bebrai, ondatros, jerubės, slankos.

Dusinėnų miško šiaurės vakaruose rasta pilkapių. Miškus kerta plentas . Petešos miškuose įsikūrę kaimai: Kelmytė, Roda, Pyšna, Totorinė, Peteša, Žagarė, Skibiškės.

## Šaltiniai
Ernestas Habsburgas

**Ernestas** (; 1553 m. liepos 15 d., Viena – 1595 m. vasario 12 d., Briuselis) – Austrijos erchercogas, Nyderlandų štatgalteris.

## Biografija

Ernestas gimė 1553 m. liepos 15 d. Vienoje, buvo Šventosios Romos imperijos imperatoriaus Maksimiliano II ir Marijos Ispanės trečiasis sūnus. Jis buvo auklėjamas Ispanijos rūmuose kartu su vyresniuoju broliu Rudolfu prižiūrint Austrijos diplomato Adamo fon Ditrichšteino. Du kartus, 1573 ir 1575 metais, buvo kandidatas į Lenkijos sostą. 1576 metais, po vyresnio brolio karūnacijos ir jo išvykimo į Prahą, Ernestas tapo Austrijos erchercogystės gubernatoriumi.

1590 metais Ernestas tapo Vidinės Austrijos gubernatoriumi kaip mažamečio pusbrolio Ferdinando regentas ir persikėlė į Gracą, kur taip pat aktyviai rėmė kontrreformaciją. 1594 metais jis buvo paskirtas ispanų Nyderlandų štatgalteriu. 1595 metų sausį, kada Prancūzijos karalius Henrikas IV paskelbė karą Ispanijai ir pakvietė į sąjungininkus Olandiją, Ispanijos Nyderlandai tapo prispausti iš abiejų pusių. Erchercogas inicijavo taikos sutarties sudarymą, bet dėl jo staigios mirties 1595 m. vasario 12 d. derybos nutrūko.

## Nuorodos
* Gedächtnis des Landes zur Geschichte des Landes Niederösterreich
Peteša (upė)

**Peteša** – upė pietryčių Lietuvoje, Vilniaus rajone; Rudaminos kairysis intakas (Vokės baseinas). Prasideda Samalaukės miške, ties Zasčiūnų kaimu, 5 km į šiaurės rytus nuo Marijampolio. Teka pradžioje daugiausia į vakarus, vidurupyje pasuka į pietvakarius ir teka pro Petešos miškus. Įteka į Rudaminą 12,6 km nuo jos žiočių, šalia Kalvelių.

Intakai: Šilinė, bevardis (dešinieji), Juodė (kairysis).

Upė patvenkta ties Peteša, Kelmyte ir šalia žiočių (Prūdiškių tvenkinys). Prie Petešos įsikūrę šie kaimai: Zasčiūnai, Mikalinė, Lokiai, Katkai, Užupėnai, Pakalniai, Peteša, Kelmytė, Kalveliai.

## Pavadinimas
 
Neaišku, ar upėvardis kilo nuo Petešos kaimo vardo, ar atvirkščiai. Pavadinimas senas, žinomas nuo 1588 m. Jei upėvardis kilo nuo kaimavardžio, tai šis, matyt, yra perdirbinys iš asmenvardžio *Petras* (žinomi asmenvardžiai *Peteša, Peteška*). Tačiau tai gali būti ir apslavintas upėvardis **Pieteša*, kuris būtų kilęs nuo žodžio *pietūs* („pasaulio šalis“).

## Šaltiniai
2016 m. Ispanijos Grand Prix

**2016 m. Ispanijos Grand Prix** – 5-tasis 2016 m. Formulės 1 sezono etapas. Jis vyko gegužės 13-15 dienomis Katalonijos trasoje.

Lenktynes laimėjo Red Bull komandoje debiutavęs olandas Max Verstappen. Jis tapo jauniausiu Formulės 1 lenktynių nugalėtoju – jam buvo 18 metų ir 228 dienos.

## Klasifikacija

### Kvalifikacija

### Lenktynės

;Pastabos:
* Kevin Magnussen finišavo 14 vietoje, tačiau gavo 10 s baudą ir buvo klasifikuotas 15 vietoje.

### Čempionato įskaitos

;Lenktynininkų įskaita

;Komandų įskaita

* Rodomos tik pirmos 5 įskaitų vietos.

## Šaltiniai
Porkunis

**Porkunis** () – miestelis šiaurės Estijoje, Vakarų Viru apskrityje. Pro Porkunį teka Valgejegio upė, kuri įteka į Porkunio ežerą.

1944 m. šiame miestelyje vyko Porkunio mūšis.

## Taip pat skaitykite
* Porkunis (ežeras)
Vilhelmas IV (Bavarija)

**Vilhelmas IV ** (; 1493 m. lapkričio 13 d., Miunchenas – 1550 m. kovo 3 d, Miunchenas) – Bavarijos hercogas 1508–1550 metais. 1514–1545 metais valdė kartu su savo jaunesniuoju broliu Liudvigu X.

## Šeima
Vilhelmo IV Bavaro ir Marijos Jakovos Badenės gimė trys sūnūs ir duktė:
* Teodoras von Vitelsbach (1526–1534);
* Albertas V von Vitelsbach (1528–1579), Bavarijos hercogas, vedė Aną Austrę.
* Vilhelmas von Vitelsbach (1529–1530);
* Mechtilda von Vitelsbach (1532–1565), ištekėjo už markgrafo Filiberto Badeno.

## Politinė veikla
1521 metais Vilhelmas IV ir Liudvigas X paskelbė imperatoriaus Vormos ediktą, draudžiantį Martino Liuterio darbų leidybą ir platinimą. Iki to laiko M. Liuterio pasekėjų persekiojimas Bavarijoje buvo uždraustas. 1546 metais palaikė imperatorių Karolį V jo kovoje prieš Šmalkaldeno sąjungą.

## Kultūrologinė veikla
* 1516 m. balandžio 23 d. Vilhelmas IV kartu su Liudvigu X išleido visos Bavarijos „Švaros įstatymą“ (*Reinheitsgebot*), reglamentuojantį alaus gamybą Bavarijoje. Nuo 1906 metų jis reglamentuoja alaus daryklas visoje Vokietijoje.
* Vilhelmas IV buvo meno kūrinių kolekcionierius. Žymi dalis jo kolekcijos saugoma Senojoje pinakotekoje, Miunchene.

## Nuorodos
Paminklinis akmuo Lietuvos karaliui Mindaugui

**Paminklinis akmuo Lietuvos karaliui Mindaugui** stovi ant Juozapinės kalno, Vilniaus rajone, apie 2 km į pietvakarius nuo Medininkų, 0,8 km į šiaurės vakarus nuo kelio . Pirmasis paminklas, skirtas atminti karaliui Mindaugui.

Akmuo slūgso Juozapinės geomorfologiniame draustinyje, išsidėsčiusiame Medininkų aukštumoje. Aplinka pritaikyta turistų lankymui: įrengta automobilių stovėjimo aikštelė, mažosios architektūros elementai (informacinės rodyklės, suoliukai, dviračių stovai), išgrįstas akmenimis takas link akmens, pasodintas ąžuolynas.

Akmuo yra nacionalinės reikšmės istorinis ir memorialinis paminklas, įtrauktas į LR Kultūros vertybių registrą (unik. kodas ).

## Istorija

1989 m. rugsėjo 22 d. išvykos metu į Medininkus, į aukščiausiąją Lietuvoje Juozapinės kalvą, Vytautui Baškiui (g. 1938 m., istorijos klubo „Karaliaus Mindaugo Kolegija“ kūrėjui) kilo idėja viršukalnėje pastatyti paminklinį akmenį karaliui Mindaugui. Surengtame Saulės mūšio pergalės minėjime buvo prisimintas Mindaugas ir nuo šios pergalės iškilusi jo valdžia.

Idėjos įgyvendinimas buvo pradėtas akmens paieškomis 1989 m. Dėl jo pastatymo vietos kolūkio žemėse buvo sutarta su pirmininku. Apylinkėse buvo surastas reikiamo dydžio akmuo. Tačiau jį atvežus prie kalno, nuspręsta palikti priekalnėje, nes skulptoriaus netenkino jo geologinė struktūra, reikalinga iškalti ženklams. Ant akmens vėliau buvo pritvirtinta atminimo lenta, pagerbiant Lietuvos karininką Antaną Juozapavičių, kurio pavardė panašiai skambėjo kaip ir kalno pavadinimas. Ant kalno buvo pastatytas kitas atsivežtas akmuo. Darbus vykdė Vilniaus rajono melioracijos valdyba.

1990 m. gegužės mėn. ant akmens buvo iškalta karūna, karaliaus Mindaugo ženklas ir 1253 m. data (skulpt. Pranas Murauskas). 1990 m. liepos 6 d. surengus karaliaus Mindaugo vainikavimo dienos 737-ųjų metinių minėjimą – atgimė sena ir reikšminga tautos istorijoje šventė. Viršukalnėje plazdėjo vėliavos, sklido „Armonikos” ansamblio atliekami šlovės maršai ir patriotinės dainos.

1990 m. rugsėjo mėnesį Mindaugo akmuo buvo traktoriumi nuverstas, bandyta jį nustumti žemyn. Su melioratorių pagalba paminklas buvo atstatytas. Skubiai organizavus paminklinio akmens atstatymą, 1990 m. spalio 14 d. surengtas karaliaus Mindaugo vardadienio minėjimas.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Vytautas Baškys. Medininkų pilies ir aukštųjų kalvų garsas
Jostein Gaarder

**Justeinas  Gorderis** (, g. 1952 m. rugpjūčio 8 d. Osle, Norvegijoje) – norvegų rašytojas ir socialinis aktyvistas. Žinomiausias kūrinys – „Sofijos pasaulis“. Tai romanas apie filosofijos istoriją, išverstas daugiau nei į 60 pasaulio kalbų. Justeinas Gorderis dažniausiai rašo iš vaiko arba paauglio pozicijų.

## Biografija

Gorderis gimė Osle. Motina buvo mokytoja ir vaikiškų knygų autorė, tėvas – mokyklos direktorius. 1974 m. rašytojas vedė Siri Dannevig, po penkerių metų su žmona persikėlė gyventi į Bergeną. Studijavo Oslo universitete skandinavų kalbas ir teologiją.

1997 m. su žmona įsteigė vadinamąjį Sofijos apdovanojimą, kuris buvo teiktas iki 2013 m. už ekologijos sklaidą.

Justeinas Gorderis parašė beveik 20 knygų, iš jų kelios išverstos į lietuvių kalbą: „Sofijos pasaulis“ (, vert. Eglė Išganaitytė, 1995), „Ei! Ar čia kas nors yra?“ (, vert. Eglė Išganaitytė, 1996), „Maja“ (, vert. Leonas Petravičius, 2002), „Mergaitė su apelsinais“ (, vert. Leonas Petravičius, 2006), „Cirko direktoriaus duktė“ (, vert. Eglė Išganaitytė, 2007), „Kortų paslaptis“ (, vert. Eglė Išganaitytė, 2012), „Kalėdų paslaptis“ (, vert. Justė Nepaitė, 2014).

2010 m. rašytojas lankėsi Lietuvoje.

## Nuorodos

* Apie Justeiną Gorderį žurnale ''Rubinaitis'', 2012 m. 
* Interviu su Justeinu Gorderiu, ''Lietuvos rytas'', 2010 m.
Hilma af Klint

**Hilma af Klint** (1862–1944) – Švedijos tapytoja, viena pirmųjų moderniojo meno Švedijos dailininkių. Viena abstrakčiosios dailės pionierių.
## Biografija
Hilma af Klint gimė 1862 m. spalio 26 d. Stokholme jūrininkų giminėje, buvo ketvirta iš penkių šeimos vaikų. Jos tėvas Viktoras af Klintas buvo jūrų kapitonas, admirolas. Hilma mokėsi Stokholmo technikos mokykloje ir privačiai pas portretų tapytoją Kerstin Cardon. 1882−1887 m. mokėsi Karališkojoje Stokholmo dailės akademijoje. Po to dirbo profesionaliai, tapė portretus ir peizažus. Nuo 1879 m. pradėjo domėtis spiritualizmu, apsilankė seansuose, galbūt pastūmėta savo jaunesnės sesers mirties ir ankstyvo sąlyčio su teosofija protestantiškoje šeimoje. 1896 m. įkūrė spiritualistinę penkių moterų menininkių grupę „Penki“. Jos užsiėmė spiritizmo seansais, kurių metu, pasak jų, kontaktavo su aukštesnėmis būtybėmis iš anapusinio, kito išmatavimo pasaulio. Ši patirtis pakeitė Hilmos af Klint tapybą, ji pradėjo naudoti automatinį rašymą ir išvystė automatinio-intuityvio piešimo metodą. 1900−01 m. ji dirbo piešėja veterinarijos institutui, piešė augalus ir gyvūnus. 

Po 1906 m. Hilma af Klint sukūrė 193 abstrakčių paveikslų seriją bendru pavadinimu „Paveikslai šventyklai“. Juos pradėti kurti ir atskleisti žmogaus nemirtinguosius aspektus esą buvo patarta asmens iš anapusinio pasaulio. Hilma esą tebuvusi tik tarpininkė tarp kito pasaulio jėgų ir tapybos paviršiaus. Pirmieji šie paveikslai buvo sukurti 5 metais anksčiau nei V. Kandinskio pirmuoju abstrakčiu kūriniu Vakarų dailėje paskelbta akvarelė. 1908 m. Hilma susitiko su filosofu Rudolf Steiner, kuris patarė nerodyti paveikslų dar 50 metų. Hilma nustojo tapyti, kūrybą pratęsė 1912 m. Ji 1921−1930 m. viešėdavo Dornache Šveicarijoje, lankė Rudolf Steiner paskaitas, ypač domėjosi teosofija ir antroposofija. Hilma af Klint mirė 1944 m. spalio 21 d. Djursholme prie Stokholmo. Ji buvo beturtė, nevedusi ir kūrybinį palikimą (daugiau nei 1000 kūrinių ir 125 užrašų) perleido pusbroliui Erikui su įpareigojimu 20 metų po jos mirties neeksponuoti. 
## Galerija
* wikiart.org, Hilmos af Klint kūriniai chronologine tvarka

Hilma af Klint - 1906 - Chaos - Nr 2.jpg| „Chaosas Nr. 2“, 1906 m.
Hilma af Klint - 1907 - The Ten Largest.jpg| „Dešimt didžiausių“, 1907 m.
Hilma af Klint - 1915 - The Dove - No 2 - Group IX-UW - The SUW-UW Series.jpg| „Balandis Nr. 2“, 1915 m.
Hilma af Klint - 1915 - The Dove - No 13.jpg| „Balandis Nr. 13“, 1915 m.

## Šaltiniai

* Biografija Stokholmo šiuolaikinio meno muziejaus tinklalapyje
* Gaze, Delia. *Concise Dictionary of Women Artists*. Taylor & Francis, 2001, p. 413
* Julia Voss, 2013
* „The New York Times“
* „The Guardian“
Porkunis (ežeras)

**Porkunis** () – ežeras šiaurės Estijoje, Pandiverės aukštumoje, Vakarų Viru apskrityje, šalia Porkunio gyvenvietės. Ilgis 2 km, plotis iki 0,43 km. Pro šį ežerą teka Valgejegio upė.


Porkuni jarv.jpg
Kuivanud Porkuni järv 2006.JPG
Päikeseloojang Porkuni järvel.jpg
Santa Pakenytė

**Santa Pakenytė** (g. 1991 m. gruodžio 11 d.) – Lietuvos dziudo ir sambo imtynininkė.

## Biografija
2011 m. pasaulio sambo čempionate Pakenytė pelnė bronzos medalį.

2016 m. pasaulio olimpiniame dziudo reitinge iškovojo kelialapį į 2016 m. vasaros olimpines žaidynes. Olimpinėse žaidynėse Pakenytė iškart pateko į antrą turą, kuriame tik paskutinę akimirką pralaimėjo Japonijos atstovei Kanae Yamabe.

Treneriai – Stanislovas Kulikauskas, Pentras Vinciūnas.

## Pasiekimai

## Nuorodos
* LTOK puslapis apie sportininkę
Teičių rezervatas

**Teičių rezervatas** () – valstybinis gamtinis rezervatas rytų Latvijoje, Maduonos ir Jekabpilio savivaldybese.

Įkurtas 1982 m., siekiant apsaugoti to paties pavadinimo pelkyną, vieną didžiausių šalyje bei Baltijos valstybėse. Rezervato plotas – 19 779 ha, iš kurio 13 681 ha užima Teičių pelkynas (), taip pat yra 18 nedidelių ežerėlių bei kelios salos. Miškai užima 3729 ha rezervato ploto. Teičių rezervatas sudaro vieną didžiausių ekosistemų Baltijos valstybėse. Nuo 2004 m. ES Natura 2000 dalis. Rezervatas yra padalintas į griežto ir reguliuojamojo režimo zonas. Rezervate yra stebėjimo bokštas, esantis Jekabpilio savivaldybėje.

Draustinyje žydi 38 saugomos augalų rūšys įskaitant ir paparčius bei 24 rūšys samanų. Veisiasi gyvūnai bei bestuburiai. Svarbi vieta migruojantiems bei perintiems paukščiams – gervėms, žąsims ir kitiems.

XVII a. Siksalos saloje bėgdami nuo religinio persekiojimo apsigyveno sentikiai. Yra išlikęs kaimas.

## Galerija

Teiči bog, Latvia.jpg
Teiču purvs no skatu torņa pie Kristakrūga.jpg
Teiču purvs.jpg


## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Varvelis

**Varvelis** – storas riebalinis sluoksnis, būdingas banginiams ir ruoniams.

Žinduoliai yra endoterminiai gyvūnai, todėl jų kūno temperatūra palaikoma išskiriant šilumą. Kadangi vanduo laidesnis šilumai nei oras, jūriniai žinduoliai šilumos netenka greičiau, nei gyvenantys sausumoje. Todėl jūriniams žinduoliams itin svarbu apsisaugoti nuo peršalimo. Šiltakraujus sausumos žinduolius apsaugo kailis, sukuriantis nepralaidų oro sluoksnį. Tačiau po vandeniu kailis apsaugo ne taip veiksmingai, todėl jūriniams žinduoliams būtinas storas riebalinio audinio sluoksnis, apsaugantis nuo šalčio. Rūšių, gyvenančių šaltuose vandenyse, atstovai gali užsiauginti daugiau nei 50 cm storio riebalinį sluoksnį. Mėlynojo banginio varvelio svoris gali siekti iki 50 tonų.
Ernstas (Bavarija)

**Ernstas** (; 1373–1438 m. liepos 2 d., Miunchenas) – Bavarijos hercogas iš Vitelsbachų giminės.

## Biografija
Ernstas buvo Bavarijos hercogo Johano II ir Katerinos Gorickos, grafo Gorockio Meinchardo II dukters, vyresnysis sūnus. Pagal tėvo liniją buvo Šventosios Romos imperijos imperatoriaus Liudviko IV proanūkis.

Po tėvo mirties 1397 metais Ernstas tapo Bavarijos-Miuncheno hercogu kartu su jaunesniuoju broliu Vilhelmu III ir dėde Stefanu III.

Buvo kategoriškas savo sūnaus Alberto III santykių su Agnese Bernuar priešininkas, tačiau sūnus nuėjo prieš tėvo valią, ir tada Ernstas įsakė paskandinti mergaitę Dunojuje, apkaltinęs ją ragana, apkerėjusia blogio kerais jo įpėdinį.

## Santuoka ir vaikai
1396 metų vasario 24 d. Pfafenchodene Ernstas vedė Elžbietą Viskont (1374–1432), Bernabo Viskonti ir Beatričės Redžinos de la Skala dukterį. Santuokoje gimė:
* Albertas (1401–1460), Bavarijos-Miuncheno 1438–1460 m.;
* Beatrisė (1403–1447);
# ∞ 1424 grafas Germanas III fon Cili (1380–1426);
# ∞ 1426 pfalcgrafas Johanas (1383–1443);
* Elžbieta (1406–1468);
# ∞ 1430 grafas Adolfas VII († 1437);
# ∞ 1440 grafas Geco von Lianingenas († 1467);
* Amalija (1408–1432), vienuolė.

## Nuorodos
Helene Schjerfbeck

**Helenė Šjerfbek** (, 1862–1946) – Suomijos tapytoja pereinamajame laikotarpyje iš realistinės į modernistinę, abstrakčiąją dailę.
## Biografija
Helena Sofija Šjerfbek gimė 1862 m. liepos 10 d. Helsinkyje. Tėvas Svantė mirė nuo tuberkuliozės 1876 m., motina Olga turėjo daug finansinių rūpesčių augindama Heleną ir vėliau architektu tapusį vyresnį brolį Magnusą. Vėliau savo vardą dailininkė modifikavo į Helenės. Ji patyrė klubo traumą būdama keturių ir kentėjo dėl silpnos sveikatos visą likusį gyvenimą. 1873−1877 m. H. Šjerfbek mokėsi Suomijos dailės draugijos piešimo mokykloje Helsinkyje, po to 2 metus privačiai pas Adolf von Becker. Laimėjusi suomių senato paramą ji 1881−1884 m. tobulinosi *Colarossi* akademijoje Paryžiuje, vadovaujama Gustavo Kurtua ir kitų. Luvre kopijavo paveikslus, ypač Velaskeso. Po to dirbo menininkų kolonijoje Pont Avene (Bretanė). Jos 1880−1882 m. pagrindiniai darbai buvo didelių matmenų istoriniai paveikslai. Vėliau H. Šjerfbek grįžo į Suomiją ir 1884−1885 m. lankėsi Prancūzijoje antrą kartą, dirbo Bretanėje. Šiuo metu jos paveikslas buvo priimtas eksponuoti oficialiame Paryžiaus salone. Po to ji pabuvojo Britanijos menininkų kolonijoje Sent Ive (Kornvalis).

1892−1902 m. H. Šjerfbek mokė Suomijos dailės draugijos piešimo mokykloje, kurią paliko dėl blogėjančios sveikatos. 1904 m. pabuvojo Florencijoje. Iki 1925 m. jos pastoviąja gyvenamąja vieta buvo Hiuvinkė, kur ji gyveno kartu su motina, beveik atsiskyrusi nuo Helsinkio meno aplinkos. Palaikė ryšius su mokslo laikų draugėmis ir dalyvavo parodose Turku mieste. 1913 m. ją aplankė meno dileris Gösta Stenman, kuris 1917 m. suorganizavo pirmąją H. Šjerfbek personalinę parodą su 159 dailininkės kūriniais. Nuo 1925 iki 1941 m. ji gyveno Tamisari. 1934 m. G. Stenman suorganizavo suomių tapybos parodą Stokholme, kurioje parodyta H. Šjerfbek kūrinių. 1937 m. sekė H. Šjerfbek personalinė paroda Stokholme. Jos tapyba sukėlė didelį susidomėjimą Švedijoje. Vėliau ji dėl Šiaurės ir Antrojo pasaulinio karų keitė gyvenamąsias vietoves pakol apsistojo Salstjobadene netoli Stokholmo Švedijoje, kur mirė 1946 m. sausio 23 d. 

H. Šjerfbek ankstyvoji kūryba buvo realistinio pobūdžio ir vėliau keitėsi į modernistinę, abstrakčiąją. 1920 m. ji apdovanota Suomijos Baltosios rožės ordinu, 1942 m. tapo Stokholmo karališkosios dailės akademijos užsienio nariu. H. Šjerfbek gyveno kovos dėl moterų emancipacijos metu ir dažnai tapė dirbančias moteris, tačiau nežinoma, kad ji būtų buvusi feminizmo aktyvistė. Labiausiai dailininkė žinoma abstrakčiojo vaizdavimo pobūdžio vėlyvųjų savo autoportretų serija.
 
## Šaltiniai

* Gaze, Delia. *Concise Dictionary of Women Artists*. Taylor & Francis, 2001, p. 606
* Riitta Konttinen, ''100 Faces from Finland: A Biographical Kaleidoscope''. FLS, 2000 - 625 p.
* wikiart.org, H. Šjerfbek kūriniai chronologine tvarka
Vilhelmas III (Bavarija)

**Vilhelmas III ** (; 1375–1435 m. rugsėjo 12 d.) – Bavarijos-Miuncheno hercogas nuo 1397 metų iš Vitelsbachų dinastijos (valdė kartu su vyresniuoju broliu Enstu). Bavarijos hercogo Johano II sūnus.

## Biografija
Kai užgeso Bitelbachų linija – Bavarijos-Štraubingo, Olandijos ir Eno hercogų, Vilhelmas ir jo brolis Ernstas kovoje su kitais paveldėtojais – hercogais Henriku XVI ir Liudvigu II 1429 metais sugebėjo užtikrinti dalį Bavarijos-Štraubingo.

Vilhelmas palaikė imperatorių Zigmantą jo kovoje su husitais ir buvo vienas iš galimų kandidatų į imperatoriaus sostą, bet 1435 metais mirė. Jo titulą paveldėjo sūnus Adolfas nuo santuokos su Margarita Kleve (1416–1444).

## Literatūra

* Klaus von Andrian-Werburg: *Urkundenwesen, Kanzlei, Rat und Regierungssystem der Herzoge Johann II., Ernst und Wilhelm III. von Bayern-München (1392–1438)*. Lassleben, Kallmünz 1971, ISBN 3-7847-4410-9 (*Münchener historische Studien, Abteilung Geschichtliche Hilfswissenschaften*, Vol. 10; dissertation, University of Munich 1961).
* Karin Kaltwasser: *Herzog und Adel in Bayern-Landshut unter Heinrich XVI. dem Reichen (1393–1450)*. Dissertation, University of Regensburg 2004.
* August Kluckhohn: *Herzog Wilhelm III. von Bayern, der Protector des Baseler Konzils und Statthalter des Kaisers Sigmund*. In: *Forschungen zur deutschen Geschichte*. Vol. 2, 1862, pp. 519–615.
* Christoph Kutter: *Die Münchener Herzöge und ihre Vasallen. Die Lehenbücher der Herzöge von Oberbayern-München im 15. Jahrhundert. Ein Beitrag zur Geschichte des Lehnswesens*. Dissertation, University of Munich 1993.
* Sigmund Ritter von Riezler: *Wilhelm III., Herzog von Baiern-München*. In: *Allgemeine Deutsche Biographie (ADB)*. Vol. 42, Duncker & Humblot, Leipzig 1897, pp. 703–705.
* Theodor Straub: *Bayern im Zeichen der Teilungen und Teilherzogtümer*. In: Max Spindler, Andreas Kraus (eds.): *Handbuch der bayerischen Geschichte*. 2nd edition. Vol. 2, C. H. Beck, München 1988, ISBN 3-406-32320-0, pp. 196–287, especially 248–249.

## Nuorodos
* Genealogy
Donald Judd

**Donaldas Džadas** (1928–1994) – XX a. JAV skulptorius−minimalistas.

## Biografija
Donaldas Džadas gimė 1928 m. birželio 3 d. Ekselsior Springse, JAV Misūrio valstijoje. 1948 m. jis užsiregistravo Niujorko Meno studentų lygoje, tačiau jau po kelių mėnesių persikėlė mokytis į Viljamo ir Merės koledžą Viljamsburge Virdžinijoje. 1949 m. D. Džadas grįžo į Niujorką, studijavo filosofiją Kolumbijos universitete ir lankė tapybos užsiėmimus Meno studentų lygoje. D. Džadas atliko karinę tarnybą Korėjoje karo metu dizaino ir konstrukcijos skyriuje. 1957 m. įvyko pirmoji jo personalinė paroda, jis pradėjo studijuoti istoriją tame pačiame Kolumbijos universitete. 1959 m. D. Džadas pradėjo rašyti straipsnius „*Art News*“, 1960 m. − „*Arts Magazine*“ žurnale iki 1965 m., kai pradėjo rašyti reviu į „*Art International*“. Tuo metu jis vietoj tapybos pradėjo dirbti su skulptūra, susidomėjo architektūra. D. Džadas naudojo betono, plieno, medžio plokščių formas, kuriomis kurdavo tuščiavidures, į dėžes panašias konstrukcijas. 1963 m. įvyko jo antroji personalinė paroda Niujorke, 1962−1964 m. jis dirbo instruktoriumi Bruklino meno ir mokslo institute. 1966 m. Leo Castelli galerija pradėjo seriją D. Džado parodų ir jis užėmė atvažiuojančio menininko postą Dartmauto koledže Niu Hempšire.

1968 m. įvyko pirmoji D. Džado kūrybos retrospektyvinė paroda, kurią suorganizavo Vitni muziejus. 1972 m. skulptorius persikraustė į Marfos miestelį Teksaso valstijoje. 1980 m. jis pirmą kartą dalyvavo Venecijos bienalėje ir 1982 m. − „Documenta“ parodoje Kaselyje. 1984 m. menininkas pradėjo kurti baldų dizainą pramoninei gamybai. 1986 m. savo sodyboje Marfoje atidarė galeriją, kurioje eksponavo savo ir kitų menininkų kūrinių. 1987 m. įvyko didelė jo paroda Van Abės muziejuje Eindhovene, kuri vėliau pademonstruota Diuseldorfe, Paryžiuje, Barselonoje ir Turine. 1988 m. Vitni muziejus suorganizavo kilnojamąją parodą po JAV. 1992 m. D. Džadas buvo išrinktas Stokholmo karališkosios dailės akademijos nariu Švedijoje. Jis buvo publikavęs straipsnių, ginančių minimalistinę skulptūrą, kurių rinkiniai išleisti 1975 ir 1987 metais. Pats skulptorius nemėgo vartoti žodžio minimalizmas, o savo kūrinių vadinti skulptūromis. Donaldas Džadas mirė 1994 m. vasario 12 d. Niujorke. Daug jo skulptūrų yra Marfos miestelyje Teksase, kurias valdo skulptoriaus įsteigtas fondas.

## Galerija

Donald Judd Concrete Blocks.jpg| „Betono blokai“, Marfa, Teksasas
Wiener Stadtpark01arch 2013-02-16.jpg| „Scenos dekoracija“, Viena
Judd ohneTitel.jpg| Be pavadinimo, Miunsteris
Donald Judd installation in Saatchi Gallery.jpg| Instaliacija Saatchi galerijoje Londone


## Kūrinių galerijos

*  Chinati fondas Marfoje
* Niujorko šiuolaikinio meno muziejus
* Kūriniai artsy.net svetainėje
* Kūriniai artnet.com svetainėje

## Šaltiniai

* Biografija Gugenheimo muziejaus tinklalapyje
* „The New York Times“
Drestas V

**Drestas V** – piktų karalius 579–580 metais.

## Biografija
Pagal „Piktų kroniką“, Drestas V valdė vienerius metus tarp Talorko II ir Galo Kenefalo.

Jis mirė 580 metais.

## Nuorodos
* Piktų kronika
Nechtonas II

**Nechtonas II** (; m. 620 m.) – piktų karalius 597–620 metais. Egzistuoja hipotezė, pagal kurią Nechtonas II indentifikavosi su Nechtonu, Stratklaido karaliumi.

## Biografija

Nechtonas II buvo Erpo anūkas. „Piktų kronikoje“ minimi 20 arba 21 Nechtono II valdymo metai. Tačiau „Tigernacho analuose“ rašoma apie pirmtako Nechtono mirtį 597 metais, bet ir juose nėra piktų karaliaus mirties datos. „Alsterio analuose“ minima Nechtono mirtis 621 metais.

Nechtonas turėjo dvi seseris, viena iš jų tapo Bernicijos karaliaus Enfrito žmona, kita – Dal Riados karaliaus Domnalo I žmona.

## Išnašos
Kiniochas

**Kiniochas** () – piktų karalius 617–631/633 metais.

## Biografija
„Piktų kronikoje“ pasakojama apie tai, kad Kiniochas valdė keturiolika arba šešiolika metų.

Kiniochas mirė 631 arba 633 metais. Jo įpėdiniu tapo Gartnartas III.

## Literatūra
* Хендерсон Изабель. Пикты. Таинственные воины древней Шотландии / Перевод с англ. Н. Ю. Чехонадской. – М.: ЗАО Центрополиграф, 2004. – 217 с. – (Загадки древних цивилизаций). – 7 000 экз. – ISBN 5-9524-1275-0.
Brude II

**Brude II** (; m. 641 m.) – piktų karalius 635–641 metais.

## Biografija
Brude II buvo Gartnarto III brolis. Pagal „Piktų kroniką“, jis valdė penkerius metus tarp Gartnarto III ir Talorko III. Apie jo mirtį pranešama „Tigernacho analuose“ ir „Ulstero analuose“.

## Literatūra
* Хендерсон Изабель. Пикты. Таинственные воины древней Шотландии / Перевод с англ. Н. Ю. Чехонадской. – М.: ЗАО Центрополиграф, 2004. – 217 с. – (Загадки древних цивилизаций). – 7 000 экз. – ISBN 5-9524-1275-0.