open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Turovo Evangelija

**Turovo Evangelija** () – rankraštinė evangelija, parašyta XI a. kirilicos raštu. Laikoma vienu seniausių slavų raštijos paminklų.

Iš rankraščio išlikę tik 10 lapų. Jie 1865 m. rasti Turove, Vilniaus gimnazijos piešimo mokytojo. Rankraštis nugabentas į Vilniaus viešąją biblioteką. 1868 m. atliktas chromatografinis leidimas, o 1869 m. – Piotro Gildebranto parengta teksto analizė.

Evangelija parašyta ant pergamento. Lapai 22,2 cm ilgio, 17,8 cm pločio, suliniuoti į 17-18 eilučių. Išlikusiuose lapuose yra 11 inicialų, su raidėmis O, R ir V, nuspalvintų mėlynai, žaliai ir raudonai. Dviejuose lapuose yra 1508 ir 1513 m. įrašai, priskiriami kunigaikščiui Konstantinui Ostrogiškiui.

Evangelija saugoma Lietuvos mokslų akademijos bibliotekoje.
Ileksa

**Ileksa** () – upė Rusijoje, Archangelsko srityje ir Karelijos Respublikoje. Išteka iš Kalgačinskojės ežero (Onegos rajonas). Teka į pietus, prateka virtinę ežerų (Ikas, Lambužno ež., Luzo ež., Monastyrio ež., Tunas). Įteka į Vodlo ežero šiaurinę dalį.

Didesni intakai: Čusreka, Olova, Novguda, Melničnaja, Uchta.

Tėkmė lėta, vandens lygis pastovus. Krantai pelkėti. Prateka pro Vodlo ežero nacionalinį parką.

## Šaltiniai
Merkinės piramidė

**Merkinės piramidė** – šventvietė, esanti Varėnos rajone, į pietus nuo Merkinės (kitapus Merkio), Česukų kaimo rytuose. Įsikūrusi Merkio upės slėnyje, šalia kelio į Česukų kaimą nuo plento , Dainavos girios pašonėje. Vienas lankomiausių Dzūkijos objektų.

Piramidės įkūrėjas – šios sodybos gyventojas Povilas Žėkas. Jo teigimu, jis 1990 m. rugpjūčio 20 d. šioje vietoje patyręs dvasinį regėjimą ir patyrimą, kad ši vieta paženklinta dieviškosios malonės ženklu. 2002 m. rugpjūčio 20 d. savo sodybos kieme Povilas Žėkas pastatė trišonę piramidę (viena siena skirta Dievui Tėvui, kita – Dievui Sūnui, trečia – Šventąjai Dvasiai). Vietą ėmė lankyti žmonės, siekę dvasinės ir fizinės sveikatos. 2008 m. priešais piramidę pastatyti trys kryžiai, pasodinta apsauginė beržų juosta. 2009–2010 m. pastatytas piramidę gaubiantis 15 m aukščio stiklinis kupolas. 2015 m. rudenį buvo atvertas arkangelo Gabrieliaus paviljonas, 2018 m. pavasarį pastatyta šv. Elijo skulptūra, o 2018 m. Kalėdų išvakarėse – šv. Mykolo skulptūra. 2020 m. pavasarį buvo suformuoti Išsilaisvinimo kalvos takai, įžiebtas Vilties švyturys. Lipdami akmeniniais laiptais piligrimai simboliškai įveikia žmogiškojo gyvenimo sunkumus, patiria palengvėjimą žvelgdami į Vilties švyturį, o vidujai išsilaisvinę gali žengti per savasties Pažinimo vartus į Dangiškojo Tėvo malonių erdvę. 2022 m. rudenį buvo pastatytas ir aktyvuotas Dangiškasis obeliskas.

Per metus Merkinės piramidę aplanko ~50 tūkst. žmonių (daugiausia gegužės–spalio laikotarpiu). Piramidės kupolas pasižymi ypatinga akustika, todėl šią vietą pamėgo solistai ir chorai. Taip pat saulėtą dieną esant kupolo viduje daugybė skaidraus stiklo trikampių žėri skirtingomis spalvomis. Piramidėje apsilankymas nemokamas, visas kompleksas, anot jo įkūrėjo, išlaikomas rėmėjų ir pavienių aukų. Iki piramidės 2020 m. nutiestas asfaltuotas kelias.

2010–2012 m. Merkinės piramidę ketinta nugriauti, nes statinys neturėjo statybos leidimų, be to, Dzūkijos nacionaliniame parke, Merkio kraštovaizdžio draustinyje, Merkio upės apsaugos zonoje tokios statybos draudžiamos, tačiau susilaukta didelio žmonių pasipriešinimo dėl galimo griovimo, o Povilui Žėkui, kad statinys kraštovaizdžiui nekenkia, yra saugus ir naudojamas visuomenės reikmėms.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Merkinės piramidės internetinis puslapis
Karolis Bauža

**Karolis Bauža** (g. 1987 m. balandžio 24 d. Jurbarke) – Lietuvos dziudo imtynininkas, olimpietis.

2009 m. tapo antruoju lietuviu nepriklausomos Lietuvos istorijoje pelniusiu apdovanojimą Europos čempionate. 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse pasiekė aštuntfinalį, bet pralaimėjo Graikijos atstovui ir iš tolimesnės kovos pasitraukė.

## Pasiekimai

## Šaltiniai
Marius Paškevičius

**Marius Paškevičius** (g. 1979 m. spalio 31 d.) – Lietuvos dziudo imtynininkas. 2000 m. vasaros olimpinių žaidynių ir 2012 m. vasaros olimpinių žaidynių dalyvis. Pasaulio čempionato prizininkas.

2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse pasiekė aštuntfinalį, bet pralaimėjo Brazilijos atstovui ir iš tolimesnės kovos pasitraukė.

## Pasiekimai

## Šaltiniai
Tulemajokis

**Tulemajokis** (, ) arba **Tulema** – upė Rusijoje, Karelijoje (Priažos, Pitkjarantos rajonai). Išteka iš Tulmo ežero, teka į pietvakarius, įteka į Ladogos ežerą ties Salmiu.

Didžiausias intakas – Loimolanjokis (kairysis).

Vaga slenkstėta, pakrantės miškingos. Vagos nuolydis – 1,15 m/km. Ant upės įrengtos dvi mažosios hidroelektrinės: Suri Jokio (1,28 MW), Pieni Jokio (1,28 MW).
Fermas

**Fermas** () – miestas Italijoje, Markėje, Fermo provincijoje.

## Istorija

264 m. pr. m. e. 6000 vyrų įkūrė lotynų koloniją ir pavadino *Firmum Picenum* picentų žemėje, kad ji palaikytų šios srities ištikimybę Romai. Iš pradžių miestą valdė 5 kvestoriai. Po Filipų mūšio 42 m. pr. m. e. Fermas tapo pilnateise kolonija ir čia apsistojo Ketvirtasis legionas. Iš čia ėjo keliai į Pausulas, Urbs Salviją ir Askoli Pičeną.

VIII a. miestas atiteko popiežiui ir buvo valdomas kaip Ankonos markos dalis. X a. Fermas tapo Firmanos markos sostine. Valdant popiežiaus Honorijaus III pirmtakams Fermo vyskupai tapo pricais-vyskupais iš pradžių su pasaulietinėm grafų teisėm, o vėliau jie tapo Fermo princais.

1199–1550 m. Fermas buvo nepriklausomu miestu, bet vėliau buvo grąžintas į popiežiaus valstybę.

Per Štaufenų ir popiežių nesutarimus Fermą kelis kartus užėmė: 1176 m. archivyskupas Kristianas Meincietis, 1192 m. imperatorius Henrikas VI, 1208 m. Ravenos kunigaikštis Markualdas, 1241 m. imperatorius Frydrichas II ir 1245 m. Manfredas Sicilietis. Po to Ferną valdė įvairūs lordai, kurie daugiau ar mažiau buvo Šventojo sosto vasalai: Monteverdi, Giovanni Visconti ir Francesco Sforza (išvytas 1446 m.), Oliverotto Euffreducci (1503 m. jį nužudė Cezaris Bordžija), kurio įpėdinis buvo sūnus Ludovico, nužudytas Montegiorgio mūšyje 1520 m., o Fermas tapo tiesiogiai pavaldus popiežiui.

## Miestai partneriai
Miestai, su kuriais Fermas yra užmezgęs partnerystės ryšius:

*  Beratis, Albanija
*  Bahija Blanka, Argentina
*  Veihajus, Kinija
*  Ansbachas, Vokietija, nuo 2006 m.
*  Leonas, Meksika
Kuvždenga

**Kuvždenga** () – upė Rusijoje, Murmansko srityje ir Karelijos Respublikoje. Išteka iš Kopelojarvio ežero Murmansko srities Kandalakšos rajone. Už 1,5 km teka jau per Kareliją. Įteka į Tumčos ežerą.

Teka miškingomis, vietomis pelkėtomis vietovėmis. Vaga slenkstėta. Vagos nuolydis – 4,65 m/km. Prie Kuvždengos gyvenviečių nėra.

## Šaltiniai
Lopskaja

**Lopskaja** () arba **Miugra** (*Мюгра*) – upė Rusijoje, Murmansko srityje ir Karelijos Respublikoje. Išteka iš Miugro ežero, 151 m aukštyje virš jūros lygio. Prateka Aukštutinį Šapkos ežerą, už kurio vadinama ***Bolšaja*** (*Большая*). Toliau prateka Šapko ežerą, tame ruože vaga slenkstėta. Pratekėjusi Tikšės ežerą, upė skaidosi į ***Vinču*** ir ***Pudosą***. Pastaroji atšaka prateka pro Pudoso ežerą ir įteka į Noto ežerą (Kovdo ežero tvenkinio dalis). Toliau ištekanti upė vadinama ***Tiule***. Ši įteka į Lopskojės ežerą, o ištekėjusi vadinama Lopskaja. Ji, pratekėjusi Pažmos ežerą, įteka į Kovdo ežerą.

Svarbiausias intakas – Senaja. Pakrantės miškingos, praktiškai negyvenamos. Vagos nuolydis – 1,07 m/km.

## Šaltiniai
Kolasjokis

**Kolasjokis** (, ), **Kolasas** – upė Rusijoje, Karelijos Respublikoje, Suojarvio rajone. Išteka iš Kolasjarvio ežero, esančio netoli Chitolos–Suojarvio geležinkelio atšakos. Teka į pietryčius, įteka į Tulmo ežerą.

Upės vaga slenkstėta, yra vaizdingas ir sraunus Diugakoskio slenkstis. Pakrantėse gausu broliškų kapų, kuriuose palaidoti Žiemos kare ir II pasauliniame kare žuvę rusų, suomių, vokiečių kariai. Prie Kolasjokio yra nebegyvenamas tokio pat pavadinimo vienkiemis, Kolatselgos gyvenvietė.

## Šaltiniai
Tulmo ežeras

**Tulmo ežeras** (), **Tulemjervis** (, ) – ežeras Rusijoje, Karelijoje, Priažos rajone. Ilgis – 11,1 km, plotis – iki 4 km. Telkšo 76 m virš jūros lygio. Ežere yra salų (bendras plotas 0,68 km²). Įteka Narovožo ir Kolasjokio upės į Ladogą išteka Tulemajokis.

Ežere gyvena 7 rūšių žuvys: vėgėlės, kuojos, karšiai, lydekos, pūgžliai, seliavos, ešeriai.

Pagrindinė gyvenvietė prie Tulmo ežero – Kolatselga.
Ilmenjokis

**Ilmenjokis** (, ) – upė Suomijoje ir Rusijoje. Prasideda Suomijoje, nedideliame bevardžiame ežere ties Suomijos–Rusijos siena. Toliau teka į pietryčius per Kareliją (Lachdenpochjos raj.) ir Leningrado sritį (Vyborgo ir Priozersko raj.). Prateka Pitkjajarvio, Eitjarvio, Polevojės, Novinskojės, Bogatyrskojės ežerus. Virš pastarojo ežero dar vadinama ***Begunovka*** (*Бегуновка*), o žemiau – ***Protočnaja*** (*Проточная*). Įteka Vuoksos ežerą.

Prie Ilmenjokio yra Protočnojės gyvenvietė.

## Šaltiniai
Tochmajokis

**Tochmajokis** (, ) – upė Suomijoje ir Rusijoje (Karelijos Respublika). Prasideda Suomijoje, kur išteka iš Tohmanjervio ežero. Teka į pietryčius, įteka į Ladogos ežero šiaurinę dalį netoli Sortavalos.

Didžiausi intakai: Cheinoja, Kitenjokis, Karankoja.

Upės vaga slenkstėta, žemupyje yra 4 krioklių grupė, vadinama Ruskealos kriokliais. Vagos nuolydis – 1,4 m/km. Gyvenvietės pie Tochmajokio: Sachankoskis, Ruskeala, Riutiu, Cheliulia.
Askoli Pičeno provincija

**Askoli Pičeno provincija** () – Italijos provincija Markės regione. Provincijos sostinė yra Askoli Pičenas.

## Didžiausi miestai
Šuja (upė)

**Šuja** (, ) – upė Rusijoje, Karelijos pietinėje dalyje. Išteka iš Suojarvio ežero, teka į pietryčius ir rytus, prateka stambius Šoto ir Vagato ežerus. Įteka į Logmo ežerą, protaka besijungiantį su Onegos ežeru.

Didesni intakai: Čalna, Vilga, Kutižma, Sviatreka, Siapsia, Njalma, Suojokis, Tarasjokis.

Vaga slenkstėta. Upė plačiai naudojama vandens turizmui. Vagos nuolydis – 0,54 m/km. Įrengta Ignoilo hidroelektrinė (2,7 MW). Prie upės žiočių yra Šujos gyvenvietė.

## Šaltiniai
Šuja (reikšmės)

**Šuja** () gali reikšti objektus Rusijoje:

* Šuja – miestas Ivanovo srityje;
* Šuja – gyvenvietė Karelijoje;
* Šuja – upė Karelijoje;
* Šuja – upė Kostromos srityje.
Šuja

**Šuja** () – miestas Rusijoje, Ivanovo srityje, 32 km į pietryčius nuo Ivanovo, prie Tezos upės. Pro miestą eina Ivanovo–Novkų geležinkelio ruožas, keliai į Ivanovą, Žemutinį Naugardą, Kinešmą, Kovrovą. Svarbus tekstilės pramonės centras, taip pat įrengimų (siuvimo staklių), baldų, muzikos instrumentų (armonikų) gamyba, maisto, medienos apdirbimo pramonė. Veikia pedagoginis universitetas, pramonės technikumas, žemės ūkio kolegija, krašto ir M. Frunzės muziejai.

Šuja žymi savo architektūros paveldu: Prisikėlimo soboras su atskira, 106 m aukščio varpine, keletas cerkvių (1917 m. jų buvo 20).

## Istorija

Senovėje čia gyveno finų gentys – čudai ir meriai. Pavadinimas greičiausiai kilo iš jų kalbos žodžio „suo“, reiškiančio pelkėtą vietą. Nuo 1403 m. minimi Šujos kunigaikščiai. Šiai giminei priklausė paskutinis Riurikų kilmės Rusijos valdovas Vasilijus Šujietis. Pats miestas šaltiniuose minimas nuo 1539 m., kuomet jį nusiaubė totoriai. 1549 m. miestą atkovojo Ivanas Rūstusis. 1609 m. Šują siaubė lenkai, o 1619 m. – lietuviai. Nuo XVIII a. tapo tekstilės pramonės centru.
Mačeratos provincija

**Maceratos provincija** () – Italijos provincija Markės regione. Provincijos sostinė – Macerata.
## Didžiausi miestai
Izraelio ekonomika

**Izraelio ekonomika** kreditų reitingų bendrovių vertinama kaip stabili ir turinti didelį potencialą aukštosiose technologijose ir paslaugų sferoje.

## Pramonė
### Gamtinės dujos
2000 m. prie Aškelono buvo atrastas 33 milijardų kubinių metrų gamtinių dujų telkinys, kuris pradėtas eksploatuoti 2004 m. komercinei gavybai. 2012 m. telkinys buvo beveik visas išnaudotas dėl padidėjusio gamtinių dujų poreikio šalyje. Izraelis yra radęs dar septynis gamtinių dujų telkinius, kurie iš viso gali turėti 36 trilijonus kubinių metrų gamtinių dujų, daugiausiai jūroje.

### Elektros energija
Valstybinei Izraelio bendrovei *[[Israel Electric Corporation]]* (IEC) priklauso beveik visa išgaunama elektra šalyje. Per metus Izraelis pagamina 11690 MW elektros energijos, kurios dauguma yra iš iškastinio kuro. Šalis turi elektros energijos perteklių, bet dėl politinių priežasčių Izraelio elektros tinklai nesujungti su kaimyninėmis valstybėmis, todėl nereikalingos elektros energijos šalis parduoti negali. 2016 m. planuota 2000 MW povandeninio kabelio elektros jungties *[[EuroAsia Interconnector]]* tarp Izraelio, Graikijos ir Kipro paleidimas.

## Žemės ūkis

## Šaltiniai
EuroAsia Interconnector

**EuroAsia Interconnector** – 2016 m. planuojama paleisti elektros jungtis tarp Izraelio, Kipro ir Graikijos. Įgyvendinus projektą, tai taps didžiausiu povandeniniu elektros energijos perdavimo kabeliu pasaulyje.

## Svarba
Izraelis per metus pagamina 11690 MW elektros energijos, kurios visos neišnaudoja. Dėl politinių priežasčių Izraelio elektros tinklai nesujungti su kaimyninėmis valstybėmis, todėl perteklinės energijos Izraelis nepanaudoja ir negali parduoti. Povandeninė jungtis su Kipru, bei jungtis iš Kipro į  Graikiją, leis šaliai iki 2000 MW perteklinės elektros energijos parduoti kitoms valstybėms.

## Trasa
Nuo Izraelio iki Kipro bus nutiestas 287 km ilgio povandeninis kabelis. Iš Kipro bus nutiesta dar viena jungtis su Graikijos sala Kreta, iš kurios elektros energija jau egzistuojančiu kabeliu tekės į Graikijos žemyninę dalį ir sujungs šalis su Europos elektros rinka. 

## Istorija
2011 m. partnerių bendrovės įkūrė bendrą įmonę *DEH Quantum Energy*, kuri užsiims EuroAsia Interconnector priežiūra. 2012 m. kovo 4 d. Jeruzalėje *DEH Quantum Energy* ir *[[Israel Electric Corporation]]* (IEC) pasirašė memorandumą.

## Nuorodos
* EuroAsia Interconnector projektas
Somos nacionalinis parkas

**Somos nacionalinis parkas** () – saugoma gamtos teritorija vidurio Estijoje, Viljandžio apskrityje. Įkurtas 1993 m. ir apima 359 km² teritoriją.

Parke saugomi šlapynių plotai (Ramsaro konvencijos objektas), meandruojančios upės ir paupių lankos, pelkėti miškai. Parko upės priklauso Pernu baseinui – Navestis, Halistė, Raudna, Lemjegis. Yra didelė Lemjegio aukštapelkė, iškilusi 8 m. Somos nacionaliniame parke yra didžiausių Estijoje žemyninių kopų ruožas. Kraštas taip pat žymus savo potvyniais, kuomet nuo Sakalos aukštumos tekančios upės nebesutalpina savyje vandens ir, užliedamos didelius pievų plotus, atkerta nuo pasaulio ištisus kaimus. Čia taip pat išlikę nemažai laukinės gyvūnijos, sutinkama retų gyvūnų ir augalų rūšių. Somos parke saugomi senieji kaimo amatai, tradicijos, čia tebegaminami tradiciniai mediniai luotai.


Image:Soomaa.jpg|Parko kraštovaizdis
Image:Soomaa viies aastaaeg, Soomaa Rahvuspargis Viljandimaal.JPG|Pavasarinis potvynis
Image:Helkivad ööpilved Kuresoo kohal.jpg|Sidabriškieji debesys virš Kureso pelkės
File:Building a Dugout Canoe.jpg|Luoto gamyba


## Šaltiniai
Mačerata

**Mačerata** () – miestas Italijoje, Markėje, Maceratos provincijos sostinė.

## Istorija

Mačeratos senamiestis yra ant kalvos tarp Čienčio ir Potencos upių. Picėnai čia buvo įkūrę miestą *Ricina*, o romėnų laikais buvo *Recina* ir *Helvia Recina*. Barbarams sugriovus *Helvia Recina*, gyventojai apsistojo ant kalvų ir atstatė miestą iš pradžių viršuje, o laikui bėgant ir kalvų papėdėje. Atstatytas miestas vadinosi Mačerata.

## Sferisterio Operos Festivalis

Liepą ir rugpjūtį Sferisterio arenoje, turinčioje 3,5-4,5 tūkst. vietų (priklausomai nuo operos pastatymo), vyksta Sferisterio Operos Festivalis. Tai didelė neoklasikinė arena, pastatyta XIX a. trečiame dešimtmetyje architekto Ireneo Aleandri žaisti rankinį. Orkesto duobė tokia plati, kad muzikantai, būdami skirtingose pusėse viens kito negirdi. Pirmoji pastatyta opera buvo Giuseppe Verdi *Aida* 1921 m. Ją reklamavo „Società Cittadina“ asociacija, vadovaujama grafo Pieralberto Conti. Arena buvo pertvarkyta į lauko teatrą su milžiniška paraboline scena. Orkestras grojo už scenos, o žiūrovų kėdėd buvo aplink ją. Šoninės sienos vidury buvo pastatytos milžiniškos durys, pro kurias atvyko Egipto užkariautojai. Plakatus padarė oficialus *Aidos* darbuotojas Veronoje Plino Codognato ir dailininkas Emilio Lazzari. Operai, ypač triumfo žygiui reikėjo labai daug statistų (apie tūkstantį, dar buvo arklių ir kupranugarių). Francisca Solari interpretavo *Aidą*, o tenoras Alessandro Dolci atliko Radamo rolę. Kadangi miestiečių vaišingumas buvo didelis opera užtruko: ji buvo pakartota 17 kartų, o tai iki šiol nesumuštas rekordas. Kitais metais buvo atlikta *La Gioconda*. Iki 1927 m. operos nebuvo statomos, tik garsus tenoras Beniamino Gigli atliko koncertą karo invalidams.

## Miestai partneriai
Miestai, su kuriais Mačerata yra užmezgusi partnerystės ryšius:
* Aukštutinio Pfalco Veidenas, Vokietija, nuo 1963 m.
* Isi le Mulino, Prancūzija, nuo 1982 m.
* Floriana, Malta, nuo 2007 m.
* Kamzė, Albanija, nuo 2010 m. kovo 13 d.

## Šaltiniai
Vilsandžio nacionalinis parkas

**Vilsandžio nacionalinis parkas** () – saugoma gamtos teritorija vakarų Estijoje, apima Vilsandžio salą, apie 150 salelių ir siaurą pakrantės ruožą Harilaido pusiasalyje Saremoje.

Įkurtas 1910 m. kaip paukščių draustinis (prie parko idėjos prisidėjo švyturio prižiūrėtojas Arturas Toomas, kuris 1910 m. čia įkūrė paukščių draustinį), o 1993 m. paskelbtas nacionaliniu parku. Čia saugomos retų paukščių perimvietės, unikali salų ekosistema ir kraštovaizdžiai.

Reikšmingiausi paukščių draustiniai yra Vaikos salelėse, vakariniame Vilsandžio pakraštyje, iš kurio matosi 40 m aukščio švyturys.
Matsalu nacionalinis parkas

**Matsalu nacionalinis parkas** () – saugoma gamtos teritorija vakarų Estijoje, Lenės apskrityje, apima Kasario upės žemupį bei Matsalu įlankos pakrantes. 1957 m. įkurtas kaip ornitologinis draustinis, o 2004 m. paskelbtas nacionaliniu parku.
 	
Parke saugomos šlapynės, maršos, miškų, lankų plotai bei dalis nedidelių Vakarų Estijos salyno salų. Čia užfiksuotos 275 paukščių, 49 žuvų, 47 žinduolių rūšys, čia auga 772 induotinių augalų rūšys. Matsalu šlapynės svarbios paukščių migracijoje, rudenį čia apsistoja didžiausi Europoje migruojančių pilkųjų gervių būriai. Parke yra 1904 m. pastatytas Matsalu tiltas per Kasario upę, kuris savo laiku buvo ilgiausiu betoniniu tiltu pasaulyje (308 m).


Image:Matsalu Kloostri luht kasari jõgi.jpg|Kasaris
Image:Kumari laid 1.JPG|Kumario sala
Image:Matsalu laht.JPG|Matsalu įlanka
File:Haeska rannik.JPG|Šlapynės


## Šaltiniai
Praviena

**Praviena** – upė Lietuvoje, Kaišiadorių rajone; dešinysis Nemuno intakas. Ilgis – 20,2 km, baseino plotas – 10,4 km². Prasideda Antakalnio apylinkėse, teka į šiaurės vakarus. Už Pravieniškių pasuka į pietus. Į Kauno marias įteka į vakarus nuo Rumšiškių, tarp Rumšiškių kapinių ir Liaudies buities muziejaus, pratekėjusi akmeninį Muziejaus tiltą. 

Intakas – Miera (kairysis).

## Etimologija

Pravienos vardo etimologija neaiški. Spėjama šaknis **prav-/prau̯-* siejama su  „šokteli, šokinėja“,  „plaikstąsis, plevenantis“, sen.  „greitas, gyvas, vikrus“,  „šokantis“.

Etnografų užrašytas vietinių žmonių pasakojimas apie upelės vardo kilmę: Rumšiškių ponas, kai siųsdavęs tarną į Užusalių dvarą, taip aiškindavęs kelią: „Pravažiuosi pro vieną upelę, paskui dar pro vieną…“ Ta antroji „pro vieną“ ilgainiui ir imta vadinti Praviena. Nuo upės pavadinimo vardą gavo miestelis Pravieniškės, žymus pataisos namais.

## Šaltiniai
Karulos nacionalinis parkas

**Karulos nacionalinis parkas** () – saugoma gamtos teritorija pietų Estijoje, Veru ir Valgos apskrityse. Įkurtas 1993 m. ir apima 12 300 ha teritoriją. Daugiau negu 70 % teritorijos užima miškai.

Parke saugomi vaizdingi Karulos aukštumos kraštovaizdžiai – ledyno suformuotos reljefo formos, ežerai, pelkės, miškai, upės, pievos. Parko teritorijoje telkšo 35 ežerai. Aukščiausia vieta – Tornimegis (137 m). Parke gyvena 137 paukščių rūšys, sutinkami briedžiai, stirnos, lūšys, lapės, bebrai, usūriniai šunys ir kt. Teritorija retai gyvenama.


Ähijärv.jpg
Karula vaade.jpg
Karula maastik.jpg
Karula rahvuspark 2.jpg


## Šaltiniai
CD Projekt

**CD Projekt S.A.** – Lenkijos leidėjas, platinantis kompiuterinius bei videožaidimus; įmonių grupė. Įmonės būstinė įsikūrusi Varšuvoje. Įmonė garsėja platinama kompiuterinio žaidimo „The Witcher“ serija, taip pat projektu *GOG.com*.

## Istorija
Įmonę 1994 m. gegužės mėn. įkūrė Marcin Iwiński ir Michał Kiciński. Tuo metu ji specializavosi Lenkijos rinkoje. Pirmoji Lenkijoje pradėjo leisti kompiuterinius žaidimus ir edukacinę programinę įrangą CD formatu. Taip pat pirmoji pradėjo leisti populiarių užsienio žaidimų versijas jas lokalizuojant lenkų kalba, tokių kaip „Baldur's Gate“ saga (vienas pirmųjų pilnai išverstų žaidimų į lenkų kalbą, kas tapo vienu svarbiausių etapų formuojantis Lenkijos žaidimų pramonei), „“, „Icewind Dale“ ir daugelis kitų. Daugumoje „CD Projekt“ verčiamų žaidimų veikėjus įgarsino žinomi lenkų aktoriai ir kitos įžymios asmenybės.

2002 m. „CD Projekt“ išplėtė savo veiklą, įsitvirtindama Čekijos ir Slovakijos rinkose, kur pradėjo platinti žaidimus čekų kalba. Kiek vėliau įsitvirtino ir Vengrijoje.

2005 m. paleido *gram.pl* portalo veiklą, kuriame buvo prekiaujama naujausiais žaidimais. Portalas vėliau buvo parduotas.

2008 m. įsigijo lenkų „Metropolis Software“ studiją. Tais pačiais metais pranešė apie dar vieno žaidimų prekybai internetu skirto tinklalapio paleidimą – *gog.com* (*Good Old Games*).

Be žaidimų, įmonė taip pat platina filmus DVD ar Blu-Ray formatu. Yra oficiali kompanijų „Activision Blizzard“, „Codemasters“, „NCsoft“, „SEGA“, „THQ“ ir „The Walt Disney Company“ kuriamų žaidimų platintoja Lenkijos rinkoje.

2008 m. „CD Projekt“ grupė suformavo naują holdingo bendrovę „CDP Investment Sp. z o.o.“, kuri vėliau susijungė su vietine bendrove „Optimus S.A.“.  2011 m. „CD Projekt RED Sp. z o.o.“ susijungė su „CD Projekt RED S.A.“ ir tapo valdančiąja grupės nare.

2014 m. lapkritį buvo išpirkta bendrovės valdyba, sukuriant nepriklausomą „CDP“ įmonę.

## CD Projekt RED
2002 m. įsteigta studija, užsiimanti žaidimų kūrimu. Pirmasis produktas buvo „The Witcher“ (2008 m.), sukurtas pagal Andrzej Sapkowski knygų seriją „Raganius“.

### Žaidimai

## CDP
:*Pagrindiniai straipsniai – [[CDP (įmonė)|CDP]] ir [[cdp.pl]]*.

2014 m. valdybos nariai Michał Gembicki ir Robert Wesołowski kartu įsigijo „CD Projekt“ kontrolinį akcijų paketą ir „CDP“ tapo nepriklausoma įmone. 2015 m. pradžioje buvo paleista el. komercijos platforma *cdp.pl*, siūlanti įvairaus tipo produktus.

## GOG.com
2008 m. buvo paleistas žaidimų prekybai internetu skirtas tinklalapis *GOG.com (Good Old Games)*, siekiant padėti žaidėjams surasti senus žaidimus. Įmonės tikslas ir siekiai – žaidimų pasiūla žaidėjams be skaitmeninės prieigos kontrolės (DRM) ir nemokami parsisiunčiamo turinio paketai (DLC). Vėliau tinklalapį papildė naujų AAA klasės žaidimų apžvalgos.

## Išnašos

## Nuorodos
*cdprojekt.com
Fabrianas

**Fabrianas** () – miestas Italijoje, Markėje, Ankonos provincijoje. Miestas yra Esino slėnyje 44 km į pietvakarius nuo Džezio, 36 km į rytus nuo Gubijo (Umbrija).

## Istorija

Fabrianą viduramžių pradžioje įkūrė seno romėniško miesto *Attidium*, kurio likę tik griuvėsiai, gyventojai. Tai viena pirmųjų vietų Europoje, kur pramoniniu būdu buvo gaminamas aukštos kokybės popierius nuo XIII a. Iki šių laikų Fabrianas pasižymi puikiu popieriumi su vandens ženklais. Tai lėmė miesto klestėjimą vėlyvaisiais viduramžiais ir Renesanso laikais bei nulėmė tai, kad Folinjas Umbrijoje nuo 1470 m. tapo vienu pirmųjų dideliu spausdinimo centru Centrinėje Italijoje.

## Galerija


Image:Fabriano, Piazza del Comune (3).jpg|Savivaldybės aikštė
Image:Fabriano, Piazza del Comune, Palazzo del Podestà, 1255 (2).jpg|Podestos rūmai
Image:Fabriano - S.Venanzio facciata.jpg|Katedra
Image:Fabriano, Chiesa di S.Domenico, XIV-XVIII secolo (1).jpg|Šv. Dominyko bažnyčia
Mvata Kazembė

**Mvata Kazembė** (čibemba: *Mwata Kazembe*) – valdovo titulas, naudojamas Kazembės karalystėje Pietinėje Afrikoje (dab. Kongo Demokratinės Respublikos pietinė dalis ir gretimos teritorijos Zambijoje).

Titule naudojamas mandagus kreipinys *Mwata*, sutinkamas ir kituose Pietinės Afrikos tradicinių valstybių tituluose. Jis buvo pradėtas naudoti Lundos Mvata Jamvo titulo pavyzdžiu.

## Raida
Didžiausio klestėjimo laikais (XIX a. viduryje) šie valdovai kontroliavo visą Kazembės regioną. Lubos pavyzdžiu, jie organizavo savo politinę valdžią konfederacijos principu. Atskirų provincijų valdovai irgi titulavosi mvata, buvo skiriami iš pagrindinės valdančios giminės ir skyrė duokles pagrindiniam valdovui. 4 provincijų valdovai Lukwesa, Kashiba, Kambwali ir Kanyembo buvo laikomi vyresniaisiais, ir iš jų buvo renkamas įpėdinis.

Po Mvata Kazembės VIII nužudymo 1872 m., Mvata Kazembė tapo tik nominaliais valdovais, iš pradžių pavaldžiais vergų prekiautojui Misiri, o vėliau – Britų imperijai (kuri pagal susitarimą su Belgija gavo teritorijas į rytus nuo Luapulos kartu su Kazembės sostine). 1899 m. Mvata Kazembė X kovėsi su britais, priešindamasis jų valdžiai. Šiems sudeginus senąją sostinę Kanjembo, jis pastatydino naują – Mvansabombvėje. Galiausiai pripažino jų viršenybę, leido į šalį misionierius.

Kadangi teritorijos ekonomika Zambijoje vystėsi lėtai, britai mažai kišosi į vietinių gyvenimą. Tai leido Mvata Kazembe išaugoti tradicinę valdžią senųjų karalystės gyventojų Zambijoje tarpe, įtakoti gyvenimo būdą ir papročius. Mvata Kazembė XVI daug darė gyventojų labui, vystydamas krašto ekonomiką, modernizuodamas visuomenę.

Po Zambijos nepriklausomybės 1961 m., Mvata Kazembės titulas buvo oficialiai atkurtas. Mvata Kazembe XVII labai stiprino kultūrinę gyventojų tapatybę, jo iniciatyva pradėta Mutomboko šventės, skirtos paminėti karalystės įkūrimą, tradicija. Šiuo metu valdo Mvata Kazembė XIX.

## Sąrašas

## Nuorodos
* Sarašas Worldstatesmen
Uksunjokis

**Uksunjokis** (, ) – upė Rusijoje, pietų Karelijoje (Suojarvio ir Pitkjarantos raj.). Išteka iš Teronvaranjarvio ežero, 50 km į šiaurę nuo Raikonkoskio. Teka į pietvakarius. Įteka į Ladogos ežero Uksunlachčio įlanką ties Uksu gyvenviete (tarp Pitkjarantos ir Salmio).

Intakai: Pensanjokis, Urmanjokis, Kartajokis, Kuikanjokis, Mustajokis, Uomasoja.

Vaga slenkstėta, jos plotis 10-50 m, nuolydis ~2 m/km. Naudojama vandens turizmui. Netoli upės seniau ėjo Suomijos–TSRS siena.
Janisjarvis

**Janisjarvis** (, ) – ežeras Rusijoje, pietvakarių Karelijoje, į šiaurę nuo Ladogos ežero, netoli Suomijos sienos. Ilgis 18,2 km, plotis iki 15 km. Kranto linija labai vingiuota, krantai akmeningi, apaugę miškais. Yra 43 salos, kurių bendras plotas 1,5 km². Į ežerą suteka daug upių, o išteka Janisjokis, savo vandenis nešantis į Ladogą.

Dalis mokslininkų mano, kad ežero dubuo yra susidaręs maždaug prieš 700 mln. metų nukritus meteoritui.
Lekso ežeras

**Lekso ežeras** (, ), dar vadinamas **Lekša, Rebolos ežeru** – ežeras Rusijoje, vakarų Karelijos Respublikoje, Vakarų Karelijos aukštumoje (174 m aukštyje). Ilgis iš šiaurės į pietus 27 km, plotis iki 11 km. Kranto linija labai vingiuota, gausu įlankų, užutėkių. Ežere daug salų, iš kurių didžiausia – Kivatsaras (2,47 km²). Metinis vandens lygio svyravimas – 157 cm. Būna užšalęs nuo lapkričio iki gegužės. Į Lekso ežerą suteka keletas upių, o išteka Sula (Lenderkos baseinas).

Ežero pakrantėje yra Rebolų gyvenvietė.
Niukas

**Niukas** (, ) – ežeras Rusijoje, Karelijos Respublikos centrinėje dalyje, Vakarų Karelijos aukštumos šiaurėje (134 m aukštyje). Kranto linija labai vingiuota. Krantai statūs, akmeningi. Gausu salų, didžiausios: Toraisaris (1,13 km²), Vezansaris, Kurčunsaris, Papinsaris, Keurunsaris, Cherensaris. Metinė vandens lygio svyravimo amplitudė – 70 m. Nuo spalio pabaigos iki balandžio pabaigos ežerą dengia ledas.

Į Niuką įteka Nogujoskis, išteka Čirka Kemės intakai Rastasas ir Chiamė. Prie ežero yra Pizmagubos gyvenvietė.
Garanganzė

**Garanganzė**, dar vadinama pagal etnonimą **Jekių karalystė** arba pagal vienintelį valdovą **Msirio karalystė** – trampalaikė Užsachario Afrikos gentinė konfederacija, kuri gyvavo 1856-1891 m. istoriniame Kazembės regione: dabartinės KDR Katangos provincijos pietuose ir Zambijos Luapulos bei Vario Juostos provincijose.

## Istorija

Iki Garanganzės įsikūrimo teritorijose viešpatavo stipri Kazembės imperija, kurioje hegemoniją turėjo Mvata Kazembė, valdęs teritoriją iš Luapulos slėnio. Pasinaudodamas imperijos vidaus nesutarimais ir išorine grėsme iš kaimyninės Lundos, gabus njamvezių vergų pirklys Msiris įgijo įtaką šiaurinėse imperijos teritorijose. Padėjęs sangams apsiginti nuo Lundos, jis tapo sosto paveldėtoju, paskelbė nepriklausomybę nuo Kazembės ir įsitvirtino sangų mieste Bunkėjoje.

Msiriui pavyko įgyti hegemoniją bveik visame Kazembės regione: seniau Kazembei mokėję duoklę vasalai dabar ją ėmė mokėti Msiriui. 1872 m. nužudžius Mvata Kazembe VIII, Kazembės valdovai, nors ir išsaugojo dinastiją, buvo visiškai priklausomi nuo Msirio. Be to, Msiris nukariavo pietines Lubos imperijos teritorijas.

Msirio karalystė paėmė kontrolę Pietinės Afrikos prekyboje, įtvirtindamas prekybos kelius tiek su rytine parante (Zanzibaru), tiek su vakarine (Portugalų Vakarų Afrika). Karalystė kontroliavo pagrindinius Afrikos vario telkinius, bet taip pat eksportavo dramblio kaulą, vergus, paraką. Karalystėje pagrindinė valdžia priklausė njamvezių pirklių (dar vadinamų jekių) etninei grupei, kuri sudarė tik labai mažą gyventojų procentą.

Karalystėje lankėsi europiečiai. Vienas pirmųjų buvo vokiečių mokslininkas Paul Reichard, 1884 m. siekęs atrasti kelią per Pietinę Afriką. Vėliau čia lankėsi misionieriai, kurių kai kurie apsigyveno šalyje, tačiau negalėjo skelbti savo tikėjimo. 1890 m. Sesilis Rodas, siekdamas išplėsti savo įtaką Afrikoje, nesėkmingai pasiuntė pasiuntinį, siekdamas prisijungti Msirio imperiją, tačiau pastarasis buvo išvytas. 1891 m. Belgijos karaliaus pasiuntinys Paul Le Marinel pasiekė Msirio sostinę ir bandė įtikinti jį pripažinti Belgijos valdžią, tačiau nesėkmingai.

Galiausiai 1891 m. su tuo pačiu tikslu iš Zanzibaro išsiųstas belgų pasiuntinys William Grant Stairs, kuris kartu vedėsi nemažą kariuomenę. Msiriui atsisakius pripažinti belgų valdžią ir pabėgus iš sostinės, Stairs kareiviai jį pavijo ir nušovė, kaip ir jo sūnų. Msirio galva  buvo nukirsta ir pamauta ant kuolo.

Tais pačiais metais buvusi karalystės teritorija buvo padalinta tarp Belgijos ir Britų imperijos, pirmajai pasiimant didžiąją dalį. Msirio įpėdiniu paskelbtas jo sūnus Mukanda-Bantu, kuriam palikta valdyti tik teritorija Bunkėjoje. Čia iki mūsų dienų tęsiasi iš Msirio kildinama tradicinė valdovų linija Mvami Mvenda.
## Nuorodos
* Afrikos savanų valstybės
* Bajekiai
Šoto ežeras

**Šoto ežeras** (, ) – ežeras Rusijoje, pietų Karelijoje, Priažos rajone, į pietus nuo Sjamo ežero. Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius 15,6 km, plotis iki 7,2 km. Yra 43 salos. Krantai neaukšti, akmenuoti, apaugę miškais. Prateka Šujos upė, jungianti Šoto ežerą su Onega.

Ežere gyvena 16 rūšių žuvys: ešeriai, kuojos, sykai, seliavos, meknės, vėgėlės, lydekos, šamai, starkiai, aukšlės, pūgžliai.
Šiaulių getas

**Šiaulių getas** – getas Šiauliuose; buvo sudarytas iš dviejų dalių: Kaukazo priemiestyje ir tarp Ežero ir Trakų gatvių. 1943 m. abu getai perduoti SS žinion ir tapo koncentracijos stovyklomis, o 1944 m. liepos 15 d. buvo pradėti likviduoti, apie 3000 žydų buvo pervežta į Štuthofo koncentracijos stovyklą, kur 1945 m. gegužės 2 d. likusius gyvus žydus išlaisvino amerikiečių kariuomenė. Iš viso po karo Šiauliuose liko tik 350–500 žydų.

## Įsteigimas

Geto steigimu Šiauliuose okupacinė vokiečių valdžia ėmė rūpintis 1941 m. liepos pirmoje pusėje. Nurodymus organizuoti mieste getą davė Šiaulių miesto vokiečių karo komendantas, o geto steigimą ir žydų perkėlimą organizavo įgaliotiniu žydų reikalams paskirtas Šiaulių miesto burmistro pavaduotojas Antanas Stankus. Vykdydamas užduotį, A. Stankus pasitelkė žinomus miesto žydus – buvo įsteigtas žydų komitetas. Nuo 1941 m. liepos 19 d. iki 22 d. paskelbta registracija, kurios metu visi miesto žydai turėjo registruotis savivaldybėje. Getui buvo parinktos dvi vietovės: Kaukazo priemiestis ir ruožas tarp Ežero ir Trakų gatvių. Iš pradžių buvo apgyvendintas Kaukazo, paskui Ežero–Trakų getas. Galutinai žydų perkėlimas baigtas 1941 m. rugpjūčio 15 d. Abiejuose getuose atsidūrė apie 4 000–5 000 žydų. Žydų komitetas buvo reorganizuotas į Žydų tarybą; pirmininku tapo M. Leibavičius.

## Likvidavimas

Iki 1943 m. spalio Šiaulių getas priklausė apygardos komisaro Hans Gewecke valdžiai, o nuo 1943 m. spalio 1 d. Šiaulių getą ėmė kontroliuoti SS. Getas tapo koncentracijos stovykla, jos viršininku buvo paskirtas SS oberšarfiureris Hermanas Schlöfas. Vidaus administracijai nuo 1944 m. balandžio 1 d.

1943 m. spalio viduryje Kaukazo getas panaikintas, liko tik Ežero–Trakų getas ir darbo stovyklos.

1944 m. liepos 15 d. prasidėjo Šiaulių geto likvidavimas. Keli tūkstančiai žydų keturiais etapais pervežti į Štuthofo koncentracijos stovyklą. Karo pabaigos sulaukė 350–500 Šiaulių žydų.

## Šaltiniai

## Bibliografija
### Dienoraščiai ir atsiminimai
* 
* 

### Istoriniai darbai
* 
* 
* 
* 
* 
*
Bajekiai

**Bajekiai**, **jekiai** (*Bayeke*), **garaganziai** – Vidurinės Afrikos tautelė, gyvenanti Kongo Demokratinės Respublikos pietinėje dalyje, daugiausia Bunkėjos mieste (Katangoje). Anksčiau jie kalbėjo kinjamvezi (*kiyeke*) kalba, kuri šiuo metu naudojama tik ritualuose. Kasdieniame gyvenime jie naudoja suahilių arba sangų kalbas.

## Istorija
Bajekiai kilo iš dabartinės Kenijos teritorijų, kur gyveno njamveziai. Vykdydami plačią prekybą tarp Rytų Afrikos pakrančių (Suahilių kranto) ir savanų valstybių, jie kūrė kolonijas didesnėse prekybinėse gyvenvietėse. Viena njamvezių kolonijų XIX a. buvo Bunkėjoje, sangų etninės grupės teritorijoje.

1856 m. njamvezių kilmės vergų pirklys Msiris perėmė sangų karalystės valdžią Bunkėjoje ir sukūrė Garanganzės karalystę, įgijusią hegemoniją visame Kazembės regione. Jo bendražygiai, atsikėlę į karalystę, ir sudarė dabartinių bajekių pirmtakus. 1891 m. nužudžius Msirį, bajekių karalystės teritorija buvo padalinta tarp Belgijos ir Britų imperijos. Bunkėjos bajekiai lingvistiškai asmimiliavosi su sangų dauguma, tačiau išlaikė savo tapatybę ir valdovų (tituluojamų **[[Mwami]] Mwenda**) dinastiją, kuri tęsiasi iki šiol.

## Mvami Mwenda

## Nuorodos
* Garanganzė
* Bajekių bendruomenės svetainė
Liekės kraštovaizdžio draustinis

**Liekės kraštovaizdžio draustinis** – saugoma teritorija Kauno rajono ir Šakių rajono sandūroje. Apima Liekės upelio žemupio slėnį. Plotas 204 ha. Įsteigtas 1988 m.

## Apie draustinį
Draustinis įsteigtas siekiant išsaugoti sudėtingos geomorfologinės struktūros Liekės upelio erozinio slėnį bei savitą kraštovaizdį Nemuno žemupio ruože. Draustinyje esančioje pievose aptiktos į Lietuvos raudonąją knygą įrašyto paprastojo kardelio (*Gladiolus imbricatus*) augavietės.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Saugomų teritorijų valstybės kadastras
Kandalakša

**Kandalakša** (, ) – miestas Rusijoje, Murmansko srities pietuose, Kandalakšos įlankos (Baltosios jūros dalis) pakrantėje, prie Nivos žiočių, 200 km į pietus nuo Murmansko. Rajono centras. Geležinkelio stotis prie linijos į Murmanską, netoliese praeina plentas E105 (ruožas Murmanskas–Petrozavodskas). Yra jūrų uostas. Veikia aliuminio, mašinų gamybos gamyklos, netoliese ant Nivos yra hidroelektrinių kaskada. Yra cerkvė (pastatyta 2005 m.)

## Istorija

Kandalakša šaltiniuose minima nuo 1517 m., tačiau manoma, kad galėjo būti gyvenama jau nuo XI a. Kandalakšoje 1565 m. pastatyta Šv. Jono Krikštytojo cerkvė, pradėtas vietinių samių krikštas, o 1548 m. atidarytas vienuolynas. XVI a. pab. miestą nuniokojo švedų ir suomių armijos. 1915–1916 m. pastatytas uostas, gyvenvietę pasiekė geležinkelis. 1938 m. Kandalakšai suteiktas miesto statusas, ji prijungta prie Murmansko srities.


Image:Церковь Рождества Иоанна Предтечи в Кандалакше.JPG|Cerkvė
Image:Kandalaksha station (Murmansk region).jpg|Geležinkelio stotis
Image:City of Kandalaksha.jpg|Miesto panorama


## Šaltiniai
Kovdoras

**Kovdoras** () – miestas Rusijoje, Murmansko srityje, prie Kovdoro ežero. Rajono centras. Pasiekia geležinkelio atšaka iš Poliarnyje Zorų. Yra kalnų rūdos apdirbimo kombinatas, kasamas apatitas, badeleitas, geležies rūda. Yra viešbutis, slidinėjimo trasa, sporto kompleksas, krašto muziejus.

## Istorija

1934 m. pradėta geležies rūdos gavyba. Po karo atnaujinta, 1953 m. pradėtas statyti kalnakasybos kombinatas, o aplink jį pradėjo kurtis gyvenvietė. Pavadinta pagal ežerą, kurio pavadinimas samių kalba reiškia gyvatę. 1956 m. Kovdorui suteiktas miesto tipo gyvenvietės, o 1965 m. – miesto statusas.

## Šaltiniai
Kirovskas

**Kirovskas** () reiškia šias gyvenvietes:

* Kirovskas – miestas Rusijoje, Murmansko sr.;
* Kirovskas – miestas Rusijoje, Leningrado sr.;
* Kirovskas – miestas Ukrainoje, Luhansko sr.;
* Kirovskas – miesto tipo gyvenvietė Ukrainoje, Donecko sr.;
* Kirovskas – miestas Baltarusijoje, Mogiliovo sr.
José Ortega y Gasset

**Chose Ortega i Gasetas** (; 1883 m. gegužės 9 d. – 1955 m. spalio 18 d.) – XX a. ispanų liberalas, filosofas ir eseistas, vienas žymiausių to laikmečio intelektualų Ispanijoje. Studijavo Ispanijoje ir Vokietijoje, daug keliavo po Lotynų Ameriką. Kartu su F. Nietzsche buvo vienas iš perspektyvizmo šalininkų.

1930 m. filosofas José Ortega y Gasset tapo Ispanijos Konstitucinės Asamblėjos nariu – čia jis dėjo visas pastangas, kad būtų įkurta laisva liberali Respublika. Žlugus Respublikai ir generolui Francisco Franco atėjus į valdžią, 1936 m. José Ortega y Gasset paliko šalį, pradžioje išvyko į Prancūziją, vėliau – į Argentiną ir Portugaliją. Į Ispaniją grįžo tik prieš pat mirtį. 1929 m. jis išleido savo garsiausią knygą *La rebelión de las masas* („Masių sukilimas“).
Kirovskas (Murmanskas)

**Kirovskas** () – miestas Rusijoje, Murmansko srityje, Kolos pusiasalyje, Chibinų papėdėje, prie Belajos upės ir Didžiojo Vudjarvo ežero, 205 km į pietus nuo Murmansko. Miesto apygardos centras. Pasiekia geležinkelio atšaka iš Apatitų. Yra fosfatų gamykla, apdirbanti apylinkėse išgaunamą apatitą, šiluminė elektrinė.

Yra Sankt Peterburgo kalnakasybos instituto ir Kostromos universiteto filialai, akmenų, krašto, Venedikto Jerofejevo muziejai, Sergejaus Kirovo memorialas, poliarinis-alpinis botanikos sodas-institutas (toliausiai šiaurėje esantis Rusijos botanikos sodas ir vienas iš 3 pasaulio botanikos sodų, esančių už poliarinio rato). Apylinkėse įrengtos slidinėjimo trasos. Veikia moterų vienuolynas.

## Istorija

1929 m. pradėta apatito gavyba, netrukus ėmė kurtis gyvenvietė, pavadinta ***Chibinogorsku*** (*Хибиногорск*). 1931 m. suteiktas miesto statusas, o 1934 m. – Kirovsko pavadinimas.


Image:Kirovsk winter.jpg|Kirovskas žiemą 
Image:Abandoned factory in Kirovsk.JPG|Fosfatų gamykla
Image:Kirovsk3.jpg|Botanikos sodas


## Šaltiniai
Mončegorskas

**Mončegorskas** () – miestas Rusijoje, Murmansko srityje, Imandros ežero pakrantėje, Mončetundros papėdėje, prie Mončios upės, 145 km į pietus nuo Murmansko. Miesto apygardos centras. Geležinkelio stotis prie Murmansko–Sankt Peterburgo geležinkelio atšakos, greta praeina Kolos plentas (E105). Veikia nikelio apdirbimo gamykla „Severonikel“. Yra Murmansko technologijos universiteto filialas, keli koledžai, miesto istorijos, mineralogijos muziejai.

## Istorija

1935 m. pradėjus vario ir nikelio gavybą, iš gretimo Monče Gubos kaimo sudaryta Mončegorsko gyvenvietė. Jos vardas kilo nuo Mončios upės, kurios pavadinimas samių kalba reiškia „graži“. 1937 m. Mončegorskui suteiktas miesto statusas.
   

Image:Town of Monchegorsk.JPG|Miesto centras
Image:Monchegorsk factories.jpg|Nikelio gamykla
Image:Apartments in Monchegorsk.jpg|Daugiabučių kvartalas


## Šaltiniai
Mončetundra

**Mončetundra** () – kalnų masyvas Rusijoje, Murmansko srityje, Kolos pusiasalio vakaruose, greta vakarinio Imandros ežero kranto. Driekiasi iš pietryčių į šiaurės vakarus 30 km. Būdingas aukštis 600–1000 m, didžiausias – iki 1114 m. Šiaurėje ribojasi su Čunatundros masyvu. Papėdėje gausu ežerų. Yra vario, nikelio rūdų telkiniai. Mončetundros šlaituose plyti kalnų tundra.

Mončetundros papėdėje yra Mončegorsko miestas. Masyvas įeina į Laplandijos draustinį. Pavadinimas samių kalba reiškia „gražus kalnas“.

## Šaltiniai
Luknelis

**Luknelis** – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, Labanoro girioje (Žeimenos miške), 6 km į pietryčius nuo Labanoro, Labanoro regioniniame parke. Kartu su Luknelės ir Paluknos upeliais įtrauktas į Luknelės hidrografinį draustinį. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus 0,54 km, plotis apie 0,36 km. Altitudė 146,9 m. Krantai miškingi, žemi, daug kur pelkėti. Šiauriniame gale įteka Luknelė iš Indrajų ežero, pietrytiniame išteka ir teka link Žeimenos upės. Ežero šiaurės rytų krante įsikūręs Paluknio kaimas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Luknelio ežeras žemėlapyje
Pastovėlis (Švenčionių r., Labanoro sen., Pažemio km.)

**Pastovėlis** – mažas ežerėlis rytų Lietuvoje, Švenčionių sav., Labanoro girioje, 4 km į pietryčius nuo Labanoro. Yra Labanoro regioninio parkui priklausančiam Pažemio kraštovaizdžio draustinyje. Ežerėlio ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius apie 0,14 km, didžiausias plotis apie 0,065 km. Altitudė 148,1 m. Krantai žemi, pelkėti, miškingi. Ežero pietrytinė dalis gausiai užžėlusi vandens augalija. Jo rytų krante įteka Luknelė (iš Balto ežero), o pietrytiniame išteka link Indrajų ežero (Žeimenos baseinas). Artimiausia gyvenvietė – Pažemio kaimas, už maždaug vieno kilometro į pietryčius.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Pastovėlio ežerėlis žemėlapyje
Ozimas

**Ozimas** () – miestas Italijoje, Markėje, Ankonos provincijoje. Miestas yra 15 km į pietus nuo Ankonos, ant kalvos prie Adrijos jūros.

## Istorija

Vetus Auximum įkūrė tie patys graikų kolonistai kaip ir Ankoną. Vėliau dėl miesto kovojo galai ir pičėnai, kol jį užėmė romėnai, kurie miestą naudojo kaip tvirtovę nuo 174 m. pr. m. e. Iki šių laikų išliko akmeninės sienos dalys. Ozimas buvo romėnų kolonija iki 157 m. pr. m. e. Miestą gynė Pompėjų giminė, kuri priešinosi Julijui Cezariui 49 m. pr. m. e. Dėl įrašų ir paminklų miesto aikštėje manoma, kad Romos imperijos laikais tai buvo svarbus miestas.

VI a. per Gotų karus jį buvo apgulę Belisarijus ir Totila. Bizantijos istorikas Prokopijus teigia, kad tai buvo svarbiausias regiono miestas.

Vėliau Ozimas buvo popiežiaus nuosavybė, o 1100 m. tapo nepriklausomu miestu. Popiežiui jį grąžino kardinolas Gil de Albornoz, o 1399–1430 m. miestą valdė Malatestų giminė, pastačiusi neišlikusią pilį. Po to Ozimą valdė popiežius iki Italijos suvienijimo 1861 m.

## Miestai partneriai

*  Kopertinas, Italija
*  Armstrongas, Argentina
Džezis

**Džezis** () – miestas Italijoje, Markėje, Ankonos provincijoje. Tai svarbus pramonės ir meno centras kairiame Esino upės krante 17 km nuo žiočių.

## Istorija

Džezis buvo vienas paskutinių umbrų miestų regione, kai IV a. pr. m. e. atvykę galai senonai juos išvijo. Jie pavertė miestą tvirtove prieš pičėnus. 283 m. pr. m. e. senonus nugalėjo romėnai. 247 m. pr. m. e. miestas tapo *colonia civium romanorum* ir gavo pavadinimą Aesis.

Žlugus Romos imperijai miestą nusiaubė Odoakro kariai 476 m., o po to Teodorikas Didysis 493 m. Po Gotų karų Džezis priklausė Bizantijai, tapo svarbiu miestu regione, vyskupystės centru. 751 m. miestą nusiaubė lombardai, o po to jis priklausė Karolingams.

Nuo 1130 m. Džezis buvo nepriklausomas miestas, prijungęs aplinkines kaimo vietoves. 1194 m. gruodį čia gimė imperatorius Frydrichas II, vėliau Džeziui suteikęs karališkojo miesto titulą. XIV a. miestą buvo užėmę popiežiaus vikaras Filippo Simonetti, Galeotto I Malatesta (1347–1351 m.), Braccio da Montone 1408 m. ir Francesco I Sforza, kuris Džezį padarė pagrindine šeimos tvirtove Markėje. 1447 m. miestą nupirko popiežius.

## Miestai partneriai
*  Klužas-Napoka, Rumunija
*  Majenas, Prancūzija
*  Vaiblingenas, Vokietija
*  Devizas, Didžioji Britanija

## Išnašos
San Benedeto del Trontas

**San Benedeto del Trontas** () – miestas Italijoje, Markėje, Askoli Pičeno provincijoje. Miestas yra pakrantėje, turi žvejybos uostą, yra populiarus kurortas. Sen Benedeto yra Albulos upės žiotyse ir tęsiasi nuo Tesino upės šiaurėje iki Tronto upės pietuose. Pajūris pasižymi baltu smėliu ir seklia pakrante.

## Istorija

Miesto istorija susijusi su šventuoju kankiniu, kurio vardas jam duotas. Benediktas buvo karys iš Kupros, gyvenęs Diokletiano laikais. Po Konstantino edikto 313 m. tikintieji pastatė koplyčią prie jo kapo. Nuo to laiko jam buvo meldžiamasi, kai užeidavo galvos skausmas. Vėliau buvo pastatyta bažnyčia. Istorikai teigia, kad rasta radinių, pagal kuriuos galima teigti, kad Albulos dešiniajame krante buvo romėnų gyvenvietė *Alba Picena*.

998 m. pirmąkart kaimas minimas Fermo vyskupo Huberto akte. 1145 m. feodas atitenka Valterio iš Neapolio sūnums Bernardui ir Acui. Imperatorius Otonas IV 1211 m. Fermui atidavė sritis nuo Tronto iki Potencos upių. 1245 m. imperatorius Frydrichas II atidavė Askoli Pičenui atidavė pajūrį tarp Ragnolos ir Tronto upių statyti įtvirtintą uostą. Tuo laikotarpiu tarp Fermo ir Askoli Pičeno vyko nesutarimai, kuriuose dalyvavo kiti miestai ir kurie nuniokojo kaimo vietoves. 1478 m. miestą nusiaubė maras. Sen Benedeto buvo beveik negyvenamas, kol čia neapsistojo pabėgėliai iš Romanijos. XVI–XIX a. turkai grobdavo jūreivius ir parduodavo į vergiją. 1650 m. miestas pradėjo plėstis už sienų, 1754 m. atsirado pajūrio priemiesčiai: Sant’Antonio da Padova ir Marina. 1860 m. miestas prijungtas prie Italijos karalystės. 1896 m. karaliaus dekretu prie *San Benedetto* pridėta galūnė *del Tronto*. 1936 m. prie miesto prijungtas Porto d’Ascoli kaimas.

Paskutiniais Antrojo pasaulinio karo metais miestas 144 bombarduotas iš oro ir 6 – iš jūros. Pakario metais Sen Benedeto prie Tronto greitai atsigavo, amžiaus vidury jis turėjo vieną didžiausių žvejybos uostų Italijoje. Sparčiai plėtojosi turizmas.

## Miestai partneriai

*  Mar del Plata, Argentina
*  Alba Julija, Rumunija
*  Čikago Haisas, JAV
*  Alforvilis, Prancūzija
*  Trinidadas, Kuba
*  Podžijo Bustonė, Italija
*  Šteiras, Austrija
Skaitmeninė kabelinė televizija

**Skaitmeninė kabelinė televizija** (, DVB-C) – kabeliniais tinklais transliuojamos skaitmeninės televizijos standartas, užtikrinantis daug geresnę vaizdo ir garso kokybę (MPEG-2 ar MPEG-4 vaizdo glaudinimo standartai) nei įprastinė televizija. Jau daugelyje Europos šalių naudojamas DVB-C formatas kabeliniais tinklais transliuojamai televizijai.
Norint žiūrėti kabelinę skaitmeninę televiziją, būtinas tam pritaikytas televizorius arba DVB-C formato TV priedėlis. Norint žiūrėti koduotus kanalus, reikia įsigyti iškodavimo kortelę iš transliuotojo arba jo atstovo.

Skaitmenines transliacijas siūlo kabelinės televizijos operatoriai, jų Lietuvoje yra 29. Šio tipo skaitmeninė televizija yra mokama, žiūrovas turi mokėti abonentinį mokestį, tačiau tuo pačiu abonentai gali gauti ir raiškiosios skaitmeninės televizijos (HDTV), interneto bei fiksuoto telefono ryšio paslaugas.

## Taip pat skaitykite
* DVB – skaitmeninės televizijos standartas
* Skaitmeninė antžeminė televizija (DVB-T)
* Skaitmeninė palydovinė televizija (DVB-S)

## Nuorodos
* Apie DVB-C Lietuvoje
Skaitmeninė palydovinė televizija

**Skaitmeninė palydovinė televizija** – skaitmeninė televizija, kurios signalai perduodami per TV palydovus. Perdavimo standartai: DVB-S ir DVB-S2 (). Sukurtas 1993–1997 m. laikotarpyje ir pirmą kartą viešai prieinamas tapo 1996 m. Prancūzijos kanalo Canal+ vartotojams.

Norint žiūrėti palydovinę skaitmeninę televiziją reikalingas palydovinės TV komplektas, į kurį įeina antena, signalo priėmimo galvutės ir skaitmeninis DVB-S imtuvas. Norint žiūrėti koduotus kanalus, reikia įsigyti iškodavimo kortelę iš transliuotojo arba jo atstovo. Lietuvoje galima matyti iki 1000 nemokamų TV kanalų, mokamos palydovinės skaitmeninės televizijos paslaugas teikia VIASAT. Signalai iš palydovų „Astra“, „Eutelsat“ ir „Sirius“ aprėpia visą Lietuvą.

## Taip pat skaitykite
* DVB – skaitmeninės televizijos standartas
* Skaitmeninė antžeminė televizija (DVB-T)
* Skaitmeninė kabelinė televizija (DVB-C)
 
## Nuorodos
* Apie DVB-S