open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Mokesčių žinios

**Mokesčių žinios** – *[[savaitraštis]] mokesčių mokėtojams*, einantis nuo 1997 m. vasario mėn. Vilniuje, S.Konarskio g. 4B-1. Skelbiama mokestinė informacija.

## Istorija
Leidžia įmonė „Mokesčių žinios“. Išeina kiekvieną pirmadienį. Tiražas 1997 m. – 10 000 egz.

Vyriausias redaktorius Laimutis Vaitonis. 

## Šaltiniai

## Nuorodos
* „Mokesčių žinios“
Kerano nacionalinis parkas

**Kerano nacionalinis parkas** () yra įsikūręs Togo šiaurėje, Karos regione. Per šią teritoriją veda tik vienas kelias. Nedaug turistų aplanko šią vietą, nes pagrindiniai nacionaliniai parkai yra labiau prieinami Ganoje. Daugelis dramblių esančių šiame nacionaliniame parke nuolat keliauja į Ganą.
Tumbesas (upė)

**Tumbesas** () arba **Pujangas** (*Río Puyango*) – upė Pietų Amerikoje. Prasideda Ekvadore, Andų vakariniuose šlaituose, ties El Oro ir Lochos provincijų sandūra. Aukštupyje vadinama Pindu, Grande, o Pujango pavadinimą įgija nuo santakos su Jaguačiu. Teka į pietvakarius tarpukalnių slėniu. Vidurupyje sudaro Ekvadoro-Peru sieną. Ties Kabo Inga upė pasuka į šiaurės rytus ir teka Peru teritorija (Tumbeso departamentu), kur vadinama Tumbesu. Įteka į Ramųjį vandenyną į šiaurę nuo Tumbeso miesto, ties Gvajakilio įlankos pradžia.

Dėl slėnio savybių, Tumbeso upė dažnai po liūčių smarkiai patvinsta ir užlieja Tumbeso miestą.
Mokinių draugas

**Mokinių draugas** – *pirmasai Senapilės moksleivių pirmeivių laikraštis*, ėjęs 1908 m. sausio 19 d. – 1908 m. birželio mėn. Marijampolėje. 

## Istorija
Leido Marijampolės gimnazijos mokiniai Petras Klimas, Juozas Papečkys, redagavo Petras Klimas. Spausdintas hektografu. Išėjo 14 numerių. 

## Šaltiniai
Gvajakilio įlanka

**Gvajakilio įlanka** () – Ramiojo vandenyno įlanka, giliai įsiterpusi į Ekvadoro teritoriją. Ilgis pietvakarių-šiaurės rytų kryptimi 115 km, plotis ties išėjimu į vandenyną 115 km, didžiausias gylis – apie 200 m. Svarbiausia įtekanti upė – Guajasas. Jūriniai potvyniai vyksta kas pusę paros, jų aukštis iki 4,4 m. Šiaurinėje įlankos dalyje yra Punos sala (plotas 919 km²), o ties pietrytine pakrante – Chambeli salos.

Svarbiausi uostai – Gvajakilis, Puerto Bolivaras (Ekvadoras), Tumbesas (Peru).

## Šaltiniai
Mokytojas (žurnalas)

**Mokytojas** – nemokamas žurnalo „Draugija“ priedas, ėjęs 1914 m. Kaune.

## Istorija
Leido ir redagavo Adomas Dambrauskas-Jakštas. Ėjo kartą per mėnesį. Spausdino S. Banaičio spaustuvė Kaune. Išėjo 11 numerių.

Katalikiškos orientacijos žurnalas rašė pedagogikos, didaktikos, psichologijos, mokymo metodikos ir kitais klausimais. 

## Šaltiniai
Kutamaku

**Kutamaku** () – vietovė šiaurrytinėje Togo dalyje, pasaulio paveldo sąrašo objektas. Nedidelė dalis Kutamaku patenka į Benino teritoriją. Šioje vietovėje gyvena batamaribų (arba tamari) tauta. Į bokštus panašūs moliniai namai, kuriuos stato šios genties gyventojai, vadinami *takienta* ir yra vieni iš Togo simbolių. Daugelis namų yra dviaukščiai, o tie, kurie naudojami kaip klėtis, yra sferiniai su cilindro pagrindu. Kai kurie namai turi plokščius stogus, kiti – kūginius, dengtus šiaudais. Tokie statiniai suformuoja ištisus kaimus, kuriuose taip pat yra vietos ceremonijoms, šaltiniai, uolos ir vieta, skirta iniciacijoms.

## Susiję pasaulio paveldo objektai
*  Basarių kraštas (2012)
*  Gedeo kultūrinis kraštovaizdis (2023)

## Susiję pasaulio paveldo objektai
Huakiljasas

**Huakiljasas** (, ) – miestas pietvakarių Ekvadore, El Oro provincijoje, Peru pasienyje, prie Panamerikos plento. Tiltas per Sarumiljos upę jungia Huakiljasą su Peru miestu Agvas Verdesu. Svarbus prekybinis, tranzitinis centras.

## Šaltiniai
Saruma

**Saruma** (, ) – miestas pietvakarių Ekvadore, El Oro provincijoje, Andų kalnuose, Viskajos Kordiljeros pašlaitėje. Verčiamasi žemdirbyste, gyvulininkyste, turizmu, aukso gavyba.

## Paveldas

Saruma žymi savo turtingu architektūros paveldu. Miestas išlaikęs tradicinės kolonijinės architektūros bruožus, gausu bažnyčių, vilų. Pastatų fasadams būdingos ryškios, dekoratyvios spalvos. Apylinkėse yra priešistorinių petroglifų. Saruma įtraukta į kandidatų tapti UNESCO pasaulio paveldo objektu sąrašą.

## Istorija

Miestas įkurtas ispanų 1549 m. ir pavadintas *San Antonio del Cerro Rico de Zaruma*. Jis tapo svarbiu aukso gavybos centru ir 1593 m. gavo miestelio (*villa*) statusą. Nuo 1882 m. įeina į El Oro provinciją.


Image:Parque 3.jpg|Centrinė aikštė
Image:Casa centro Zaruma.JPG|Dekoratyvi architektūra
Image:CasasSanFranc..jpg|Dekoratyvi architektūra


## Šaltiniai
Molodiož Litvy

**Molodiož Litvy** ( – Lietuvos jaunimas) – Lietuvos jaunimo dienraštis, ėjęs 1949–1955 m. Vilniuje rusų kalba.

## Istorija
Leido LKJS CK. Spausdino LKJS CK spaustuvė. 1952–1955 m. buvo spausdinamas ir lenkų kalba. 1955 m. sujungtas su laikraščiu „Komjaunimo tiesa“.

Bendradarbiavo Kazimieras Algimantas Antanavičius, Antanas Prokopavičius, Pranas Raščius.

Redagavo A. Kozunovas.

1990–1991 m. LKJS Respublikinis centras Vilniuje rusų kalba vėl leido laikraštį „Molodiož Litvy“ (1990 m. vadinosi „Arena“). Jis buvo platinamas už Lietuvos ribų. Tiražas 1990 m. – 32 900 egz., 1991 m. – 18 300 egz. Išėjo 10 numerių. 

## Šaltiniai
Momentas (Argentina)

**Momentas** – Argentinos lietuvių savaitraštis, leistas 1936–1943 m. Buenos Airėse.

## Istorija
Leido „Talkos“ bendrovė. Redagavo redakcinė komisija, Juozas Baltušnikas, Danielius Jokubonis, J. Januška, B. Klimavičius. Argentinos valdžios uždraustas. 

## Šaltiniai
Viceadmirolas

**Viceadmirolas** – admirolo laipsnis, paprastai trečias pagal vyresnumą ir ekvivalentiškas armijos generolui leitenantui. Vyresnis už kontradmirolą ir jaunesnis už pilną admirolą.

Daugelyje laivynų (NATO, Britų Sandraugos valstybių) viceadmirolas yra trijų žvaigždžių admirolas.

## Skiriamieji ženklai
Dažniausiai viceadmirolų antpečiai turi 3 žvaigždes. Tačiau yra nemažai valstybių, kur viceadmirolų antpečiai turi 2 žvaigždes. Paprastai tai valstybės, kurios neturi flotilės admirolo laipsnio. Dvi žvaigždes turi Azerbaidžano,
Bangladešo,
Kinijos,
Kubos,
Irano,
Meksikos,
Šiaurės Korėjos, Rusijos viceadmirolai.

## NATO viceadmirolų skiriamieji ženklai

File:Generic-Navy-O10.svg|Danija
File:Generic-Navy-O10.svg|D. Britanija
File:Mereväeviitseadmiral.png|Estija
File:SP Vice Almirante.gif|Ispanija
File:US Navy O9 insignia.svg|JAV
File:Can-Vadm-Vam-2010-OF8.png|Kanada
File:POL PMW pagon1 wiceadmirał.svg|Lenkija
Vaizdas:OF-8 vice admirolas.jpg|Lietuva
File:Nl-marine-vloot-vice-admiraal.svg|Nyderlandai
File:Generic-Navy-O10.svg|Norvegija
File:POR-Navy-Vice-Admiral-shoulder.png|Portugalija
File:Generic-Navy-O10.svg|Portugalija
File:Grade-Vice-Amiral.svg|Prancūzija
File:RO-Navy-OF-9s.png|Rumunija
File:RO-Navy-OF-9.png|Rumunija
File:22_-_vad.png|Vokietija


## Australija

Australijos Karališkajame kariniame jūrų laivyne viceadmirolo laipsnį turi laivyno vadas (*Chief of Navy*, dabar – *Russell Crane*), taip pat Australijos Gynybos pajėgų vado pavaduotojas (*Vice Chief of the Defence Force*), Jungtinių operacijų vadas (*Chief of Joint Operations*) ir *Chief of the Capability Development Executive*, kai šias pareigas eina laivyno karininkas.

Australijos viceadmirolas yra to paties lygio kaip ir Australijos oro maršalas (*air marshal*) ar generolas leitenantas.

## Kanada

Kanados Kariniame jūrų laivyne viceadmirolo (; ) laipsnis yra lygus armijos ir aviacijos generolui leitenantui. Viceadmirolai yra vyresni už kontradmirolus ir generolus majorus, jaunesni už admirolus ir generolus.

## Prancūzija
Prancūzijos kariniame laivyne viceadmirolas yra aukščiausias paprastas karinis laipsnis. Aukštesni laipsniai – eskadros viceadmirolas (*vice-amiral d’escadre*) ir admirolas (*amiral*) yra susiję su užimamomis pareigomis. Pastaruosius laipsnius gauna viceadmirolai, užimantys atitinkamas pareigas.

Anksčiau Prancūzijos viceadmirolas buvo laikomas turinčiu NATO rango kodą OF-8, bet dabar jis laikomas OF-7 rangu.

## Rusija ir TSRS
Rusijoje viceadmirolo laipsnius 1699 m. įvedė Petras I. 1917 m. jie buvo panaikinti, o 1940 m. Tarybų Sąjungoje jie vėl buvo grąžinti.


File:RAF N F7VicAdm since 2010par.svg|TSRS viceadmirolo paradinis antpetis
File:RFNAVYSH-VAD.png|Rusijos Federacijos karinio jūrų laivyno viceadmirolo antpetis
File:RAF N F7-VizeAdm sleeve.png|Rusijos Federacijos karinio jūrų laivyno viceadmirolo rankovės antsiuvai


## Nuorodos
Togo regionai

Togas yra skirstomas į 5 regionus: 

{|
 |

Regionai yra skirstomi į 30 prefektūrų ir 1 komuną.

## Nuorodos
* Togo: Administrative Division (Citypopulation.de)
* Regions of Togo (Statoids.com)
Slaptoji mongolų istorija

**Slaptoji mongolų istorija** () – seniausia išlikusi mongolų kalba parašyta knyga. Ji buvo sukurta netrukus po Čingischano mirties. Autorius ar autoriai nežinomi. Originalas nėra išlikęs, spėjama, kad buvo parašytas mongolų raštu. Seniausios išlikusios versijos yra tik transkripcijos į kinų raštą ir datuojamos XIV a. pabaiga.

## Reikšmė
„Slaptoji mongolų istorija“ yra vienas iš nedaugelio pačių mongolų rašytų istorinių šaltinių apie Mongolų imperiją. Dauguma kitų šaltinių yra užrašyti persų, arabų ar kinų, t. y. tuometinių mongolų imperijos priešų. Taip pat tai yra bene svarbiausias Čingischano biografijos šaltinis.

Lingvistams „Slaptoji mongolų istorija“ yra vienas svarbiausių ikiklasikinės ir viduriniosios mongolų kalbos šaltinių.

Knyga yra laikoma literatūros klasika.

## Turinys
Kaip ir daugumoje kitų to meto raštų, „Slaptojoje mongolų istorijoje“ tikrų įvykių atpasakojimai supinti su legendomis ir pagražinimais. Ji pradedama nuo aiškiai mitologinio Čingischano giminės geneologijos nupasakojimo. Tuomet aprašoma, kaip Temudžino tėvas Jesugejus pagrobė jo motiną, bei paties Temudžino ankstyvasis gyvenimas iki kol jis įgijo Didžiojo Chano titulą. Vėliau nupasakojamos Čingischano ir Ugedejaus karinės kampanijos Eurazijoje. Knyga pabaigiama Ugedejaus apmąstymais apie tai, ką jis darė gerai ir ką blogai.

Daug ištraukų iš „Slaptosios mongolų istorijos“ yra aptinkamos XVII a. mongolų veikale „Auksinė santrauka“ (*Altan Tobchi*). Ištraukos ten yra dažniausiai papildytos ir paredaguotos.

## Vertimai

Ne vėliau, kaip Mingų dinastijos laikais „Slaptoji mongolų istorija“ Kinijoje jau buvo plačiai žinoma knyga. Ji būdavo naudojama kaip priemonė mokytis mongolų kalbos, taip pat ir kaip šaltinis kinų istoriniuose veikaluose.

1915–1917 m. mongolų mokslininkas Tsend Gun pirmą syk išvertė knygą į šiuolaikinę mongolų kalbą.

Rusų sinologo Piotro Kafarovo publikacijos atkreipė į „Slaptąją mongolų istoriją“ Vakarų dėmesį. Jis pirmasis išvertė knygos ištraukas iš kinų kalbos. 1937 m. vokiečių sinologas Erich Haenisch išleido šią knygą rekonstruota senąja mongolų kalba, o 1941 m. – vertimą į vokiečių kalbą. 1962 m. Borisas Pankratovas išleido vertimą į rusų kalbą.

1964 m. Arthur Waley išleistame įvairių senovės raštų rinkinyje buvo ir kai kurių „Slaptosios mongolų istorijos“ ištraukų vertimai į anglų kalbą. Francis Woodman Cleaves pirmasis išleido pilną anglišką vertimą, tačiau specialiai naudodamas archaišką anglų kalbą siekiant atspindėti knygos senumą.

Italų istorikas Igor de Rachewiltz 1971–1985 m. palaipsniui išleido pilną knygos vertimą su išsamiais komentarais tiek apie mongolų istoriją ir kultūrą, tiek apie paties vertimo ypatybes.

Šiuo metu „Slaptoji mongolų istorija“ yra išleista daugiau nei trisdešimčia kalbų.

## Nuorodos
* Slaptoji mongolų istorija. Pilnas tekstas rusų, anglų ir kitomis kalbomis 
* Igor de Rachewiltz vertimo apžvalga
Molėtų spaustuvė

**Molėtų spaustuvė** – spaustuvė, veikusi Molėtuose 1951–1987 m.

## Istorija
Įkurta 1950 m. kartu su rajono laikraščio „Tarybiniu keliu“ redakcija, pirmasis jo numeris pasirodė 1951 m. kovo mėn. 1951–1953 m. buvo spausdinamas ir Molėtų MTS laikraštis „Stalinietis“. 1960 m. Molėtų spaustuvė tapo Utenos tarprajoninės spaustuvės skyriumi. 1962 m. gegužės mėn. Molėtų spaustuvė uždaryta.

Naujai pertvarkius respublikos administracinį teritorinį suskirstymą, 1963 m. vasario mėn. imtas leisti Molėtų rajono laikraštis „Pirmyn“. Atgaivinta ir spaustuvė. 1963 m. spaustuvėje gautas linotipas. 1987 m. Utenos spaustuvės Molėtų skyrius tik rinko laikraštį „Pirmyn“ (nuo 1991 m. – „Vilnis“); jį ėmė spausdinti Utenos spaustuvė. Molėtų spaustuvėje buvo spausdinami tik blankai, smulkūs spaudiniai. 

## Šaltiniai
Moters pasaulis

**Moters pasaulis** – leidinys (biuletenis) moterims, ėjęs nuo 1994 m. liepos mėn. iki 2000 m. lietuvių ir anglų kalba Vilniuje, A. Jakšto g.

## Istorija
Leido Jungtinių Tautų Organizacijos Pasirengimo IV pasaulinei konferencijai moterų klausimais Lietuvos komitetas, nuo 1996 m. – Moterų informacijos centras. Lietuvių kalba leistas kas du mėnesius, anglų kalba – kas 3 mėnesius. Tiražas 700-1000 egz. 

## Redaktorės
* Irena Litvinaitė 
* Ugnė Siparienė

## Šaltiniai

## Nuorodos
*Moters pasaulis
Benino įlanka

**Benino įlanka** () − įlanka Atlanto vandenyne, pietinėje Vakarų Afrikos dalyje; Gvinėjos įlankos dalis.

Benino įlanka tęsiasi 640 km į rytus nuo Sent Polo kyšulio (Gana) iki Nigerio upės žiočių. Benino įlanka skalauja Ganos, Togo, Benino ir Nigerijos pakrantes. Į Benino įlanką įteka Voltos upė.

Įlanka yra gavusi pavadinimą nuo istorinės Benino karalystės.

Benino įlankos pakrantė garsi savo istoriniu regionu (XVI−XVIII a.) − Vergų krantu.

## Išnašos
Moterų balsas (Kaunas)

**Moterų balsas** – Lietuvių katalikių moterų draugijos organas, leistas 1918 m. Kaune. 

## Istorija
Leistas vietoj sustabdytos „Lietuvaitės“. Spausdino S. Banaičio spaustuvė Kaune. Išėjo 5 numeriai. 

Bendradarbiavo P. Kazimieraitis, P. Samuolis, Ona Žybaitė ir kt. 

Redagavo Zuzana Čalkytė. 

## Šaltiniai
Moterų pasaulis

**Moterų pasaulis** – laikraštis moterims, ėjęs 1992 m. Vilniuje. 

## Istorija
Leido L. Jučo leidybos ir informacijos firma. Tiražas 20 000 egz.

Redaktorė Auksė Navaitytė. 

## Šaltiniai
Muba

**MUBA (''Mūsų Baro Apžvalga'')** – literatūros ir meno žurnalas, leistas 1928 m. Paryžiuje.

## Istorija
Ėjo lietuvių ir prancūzų kalba. Redaktorius Juozas Tysliava. Išėjo 3 numeriai. 

## Šaltiniai
Mūsų aklieji

**Mūsų aklieji** – Lietuvos aklųjų sąjungos neperiodinis almanachas, leistas vienkarčiais leidiniais 1929–1930 m., 1932 m. Kaune.

## Istorija
Spausdino spaustuvė „Menas“.

Bendradarbiavo J. Berčius, Pranas Daunys, Liudas Gira, Mečislovas Kviklys, Juozas Tumas-Vaižgantas ir kt.

Redagavo Vaclovas Rickus-Rickevičius. 

## Šaltiniai
Mūsų artojas

**Mūsų artojas** – laikraščio „Vilniaus rytojus“ priedas ūkininkams, ėjęs 1930–1937 m. Vilniuje.

## Istorija
Leido ir redagavo Julius Navikas. Ėjo kas dvi savaites, 1937 m. – savaitraštis. Spausdino spaustuvė „Ruch“ Vilniuje, Totorių gatvėje. Išėjo 197 numeriai.

Spausdino įvairių specialistų straipsnius žemdirbystės, gyvulininkystės, daržininkystės klausimais, patarimus jauniesiems ūkininkams bei šeimininkėms.

Bendradarbiavo Mykolas Čibiras, Motiejus Kraužlys, Juozas Pajaujis-Javis ir kt. 

## Šaltiniai
Mūsų ateitis

**Mūsų ateitis** – Telšių vyskupijos jaunimo centro mėnesinis leidinys, ėjęs nuo 1994 m. rugsėjo mėn. iki 1998 m. Telšiuose.

Redaktorė Jurgita Raudytė. Tiražas 500 egz. 

## Šaltiniai
Viceadmirolas (Kanada)

**Viceadmirolas** – Kanados Karinio jūrų laivyno admirolo laipsnis.

Viceadmirolo (; ) laipsnis yra lygus armijos ir aviacijos generolui leitenantui. Viceadmirolai yra vyresni už kontradmirolus ir generolus majorus, jaunesni už admirolus ir generolus.

Kanados viceadmirolo skiriamieji ženklai:
* furažkos snapelis turi dvi eiles auksinių ąžuolo lapų
* antpečiai, turinys tris auksinius klevo lapus, virš jų sukryžiuotus abordažinį kardą ir lazdą, virš kurių – šv. Edvardo karūna.
* rankogalio antsiuvai:
** Nuo 1968 m. iki 2010 m. birželio – munduras turėjo platų auksinį galioną apie rankogalį.
** Nuo 2010 m. birželio Australijos laivyno karininkų uniformose imta naudoti vadovaujančių karininkų kilpas. Nuo tada viceadmirolo rankovės antsiuvai virš plačios juostos turi dvi siauras juostas, viršutinė – su vadovaujančio karininko kilpa.

Į viceadmirolus kreipiamasi laipsniu ir pavarde, pavaldiniai kreipiasi *Sir* ar *Ma’am*. Viceadmirolai gauna tarnybinį automobilį, kuris paprastai turi viceadmirolo vėliavėlę (tamsiai mėlyna, su trimis auksiniais klevo lapais, du apačioje, vienas virš jų).

Viceadmirolai paprastai eina aukštas karines ar administracines pareigas, už juos aukštesnį laipsnį turi tik Gynybos štabo viršininkas (*Chief of the Defence Staff*), kuris būna pilnas generolas ar admirolas.

Viceadmirolai eina tokias pareigas:
* Gynybos štabo vado pavaduotojas (*Vice Chief of Defence Staff, VCDS) – dabar viceadmirolas *Denis Rouleau*
* Gynybos štabo vado pavaduotojas (*Deputy Chief of Defence Staff, DCDS);
* Operatyvinės vadovybės vadas (pvz., Kanados vadovybės (*Canada Command*)) – dabar viceadmirolas *P. Dean McFadden*

* Jūrų štabo (*Maritime Staff*) viršininkas (CMS) – dabar viceadmirolas *Drew W. Robertson*
* Gynybos ministro pavaduotojas (*Assistant Deputy Minister of Defence*)
* daugianacionalinių pajėgų ar sąjunginės organizacijos vadas ar atstovas tokioje organizacijoje.

## Nuorodos
Kėdainių mugė

**Kėdainių mugė**, anksčiau „Mugė“ – *privatus informacinis reklamos laikraštis [[Kėdainiai|Kėdainiams]]*, einantis nuo 1991 m. gegužės 3 d. Kėdainiuose, Radvilų g. 11

## Istorija
Įsteigė, leido R. Šukienė. Iki 1993 m. buvo leidžiamas kas dvi savaites, 1993–1994 m. – kas savaitę, nuo 1995 m. – 2 kartus per savaitę. Tiražas 1991 m. – 1700 egz., 1997 m. – 3800 egz. Atskirai buvo leidžiamas informacinis priedas „J. Basanavičiaus 36“ (tir. 100–150 egz.). 

## Redaktoriai
* Ramutė Šukienė – 1991–2006 m.
* Artūras Navickas – nuo 2006 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Kėdainių mugė
Čelenkas

**Čelenkas** () - Osmanų imperijos apdovanojimo ženklas, segamas prie turbano ar kitokio galvos apdangalo. Čelenkas yra augalo žiedo pavidalo, nuo kurio eina 13 spindulių. 

Sultonas Selimas III čelenku apdovanojo:
* Horacijų Nelsoną už pergalę prieš prancūzus Abukirko mūšyje. 
* Rusijos admirolą Fiodorą Ušakovą už tvirtovės Korfu saloje paėmimą.
Sorkaktani Beki

**Sorkaktani Beki** (1198-1252) - kereitų kunigaikštytė, Tolujaus žmona bei Monkės, Chulagu, Arik Buka ir Chubilajaus motina. Jos politinių manipuliacijų dėka visi keturi sūnūs paveldėjo valdžią mongolų imperijoje. Beki įtaka daug prisidėjo prie Pax Mongolica - sąlyginės taikos, kultūrinio ir ekonominio imperijos klestėjimo, atvirų prekybos kelių. Ji yra laikoma viena iš reikšmingiausių moterų istorijoje.
Mūsų balsas (savaitraštis)

**Mūsų balsas** – *socialdemokratinės minties [[savaitraštis]]*, ėjęs nuo 1995 m. gruodžio 9 d. iki 2008 m. Vilniuje.

## Istorija
Įsteigė Lietuvos demokratinės darbo partijos taryba. Leido UAB „Mūsų gairės“. Tiražas 1995 m. – 5000 egz., 1997 m. – 2800 egz.  2000 m. birželio 16 d. sujungtas su „Socialdemokratu“ ir leistas kaip „Mūsų balsas-Socialdemokratas“.

1995–2000 m. leistas kartą per savaitę, o nuo 2000 m. – du kartus per savaitę.

## Redaktoriai
* Povilas Lapeikis – 1995–2001 m.
* Eugenija Kostinienė – 2001–2004 m.

## Šaltiniai

## Galerija

Vaizdas:Mūsųbalsas1999 04 23.jpg|1999 m. balandis
Vaizdas:Mūsųbalsas2000 06 16.jpg|„Mūsų balsas-Socialdemokratas“
Vaizdas:Mūsųbalsas2000 07 14.jpg|2000 m. liepa
Vaizdas:Mūsųbalsas2000 09 25.jpg|2000 m. rugsėjis
Vaizdas:Mūsųbalsas2000 12 01.jpg|2000 m. gruodis
Vaizdas:Mūsųbalsas2004 05 07.jpg|2004 m. gegužė
Mūsų birža

**Mūsų birža** – savaitraštis verslininkams, ėjęs 1990–1992 m. Vilniuje.

## Istorija
Įsteigė ir leido UAB „Vilniaus birža“. Teikė žinias iš biržų ir kitą komercinę informaciją. Tiražas 1990 m. – 20 000 egz., 1992 m. – 8000 egz.
 
## Redaktoriai
* V. Matulaitis, G. Sabūnas – 1990 m.
* A. Jatkonienė – 1991 m.
* G. Petravičius – 1992 m. 

## Šaltiniai
Mūsų dienos (žurnalas)

**Mūsų dienos** – dvisavaitis žurnalas, ėjęs 1927–1928 m. Kaune.

## Istorija
Buvo spausdinamas Rygoje su daugiaspalvėmis iliustracijomis. Skelbė grožinės literatūros kūrinius, lietuvių dailininkų kūrinių reprodukcijas.

Redaktoriai Kazys Binkis, Antanas Rimydis. 

## Šaltiniai
Mūsų dienos (Kanada)

**Mūsų dienos** – *krikščioniškos (protestantiškos) minties [[laikraštis]]*, leistas 1951 m. sausio 12 d. – kovo 9 d. Kanadoje.

## Istorija
Leidėjas R. Rodnėjus, redaktorius Pranas Enskaitis. 

## Šaltiniai
Mūsų balsas (laikraštis)

**Mūsų balsas** – *nepartinis, meilės, vienybės ir brolybės platinimo [[laikraštis]]*, ėjęs 1919–1923 m. Vilniuje.

## Istorija
Leido ir redagavo J. Grondzkis. Lenkų savaitinis leidinys lietuvių kalba. Spausdino J. Bajerskio spaustuvė Vilniuje. Išėjo 82 numeriai. 

## Šaltiniai
Auksūdžio II senosios kapinės

**Auksūdžio, Pelėkių senosios kapinės**, vadinamos *Leišių kapeliais, Laukžemės kapais, Pelėkių kapinėmis* (saugotinas kultūros paveldo objektas) – neveikiančios kapinės šiaurės vakarinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Auksūdyje (Darbėnų seniūnija), 1,2 km į šiaurės vakarus nuo kelio , kairiajame Kulšės upelio krante. 

70 m į šiaurės rytus yra Auksūdžio II kapinynas (Leišio kalnelis), 290 m į šiaurės rytus – Maro kapeliai, 450 m į pietryčius – piliakalnis ir II kapinynas (Pilalė).
 
## Kapinės
Neveikiančios. Įrengtos aukštumos pakraštyje ir vakarų šlaite, besileidžiančiame į Kulšės upelio slėnį. Buvusios netaisyklingo stačiakampio plano, pailgos šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 55 m ilgio ir 46–56 m pločio. Laidojimo žymių ir memorialinės mažosios architektūros statinių nėra. Teritorija ariama, šiaurės rytų kampe auga pušis.

Teritorijos plotas – 0,28 ha, perimetras – 212 m.

## Istorija
Įkurtos XVI a. Laidoti kitapus Kulšės upelio buvusio Pelėkių palivarko gyventojai. Palivarkas priklausė Laukžemės dvarui, kurio savininkai buvo kilę iš Kuršo hercogystės vokiečių baronų, išpažinę evangelikų liuteronų tikėjimą. Vietos gyventojai dvarininkus liuteronus ir jiems pavaldžius valstiečius pravardžiavo*leišiais*, todėl kapinės buvo pavadintos *Leišių kapais, Leišių kapeliais*. Be to, jos vadintos *Laukžemės kapais*. Šį vardą gavo todėl, kad veikė Laukžemės dvarui priklausančioje žemėje, kuri prie Auksūdžio kaimo priskirta XX a. žemės ir administracinio-teritorinio pavaldumo reformų metu.

XX a. I pusėje kapinės priklausė ūkininkui Petrui Stonkui. 1937 m. jose dar stovėjo vienišas medinis monumentalus kryžius, augo keletas medžių ir krūmų. 1975 m. teritorija numelioruota: medžiai išrauti, kapinės suartas, per jas nutiesta melioracijos tranšėja. Vykdant žemės judinimo darbus buvo randama žmonių kaulų.

## Tyrimai
Žvalgė: 1982 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (tyrimų vadovas Romas Olišauskas), 1991 ir 2013 m. – Julius Kanarskas, 1992 m. – Lietuvos kultūros paveldo mokslinis centras (ekspedicijos vadovas Vilnius Morkūnas). Kartografavo: 1974–1976 m. – Respublikinis žemėtvarkos projektavimo institutas, 1982 m. – Visasąjunginio žemės ūkio aerofotogeodezinių tyrinėjimų instituto Vakarų filialas, 1992 m. – Valstybinis žemėtvarkos institutas.

1991 m. rasta žmogaus kaukolės ir kaulų fragmentų, 2 geležinės kaltinės vinys su plokščiomis galvutėmis, šiaurės rytiniame pakraštyje virš žvėrių urvų 70 cm gylyje aptiktas apardytas griautinis kapas, kuriame mirusysis palaidotas galva į pietryčius.

## Šaltiniai
Mūsų dienos (Šiauliai)

**Mūsų dienos** – Šiaulių rajono savaitraštis, nuo 1998 m. leistas Šiauliuose, Klevų g. 6-23.

## Istorija
Leido UAB „Laimužė“. Redaktorė Laima Lungienė.
Mūsų draugija

**Mūsų draugija** – Čikagos lietuvių draugijų sąjungos mėnesinis laikraštis, leistas 1915–1916 m. Čikagoje.

Redaktorius P. Butkus. 

## Šaltiniai
Mūsų jaunimas (Klaipėda)

**Mūsų jaunimas** – Mažosios Lietuvos *jaunųjų rašytas ir jauniesiems skirtas dvisavaitis [[laikraštis]]*, ėjęs kaip laikraščio „Lietuvos keleivis“ priedas 1931 m. Klaipėdoje.

## Istorija
Leido Klaipėdos krašto jaunųjų taryba. Spausdino spaustuvė Rytas Klaipėdoje. Išėjo 15 numerių. Nuo 1931 m. spalio vietoje „Mūsų jaunimo“ pradėtas leisti „Mažosios Lietuvos jaunimas“.

Svarstė jaunimo ir vyresniosios kartos santykius, jaunimo dvasinio ugdymo, švietimo, profesinio rengimo klausimus, pasakojo apie Lietuvos istoriją, geografiją, literatūrą. Bendradarbiavo Jonas Gudaitis, P. Navardaitis, V. Pakuršis, Vydūnas ir kt.

Redagavo J. Lingys. 

## Šaltiniai
Mūsų garsas

**Mūsų garsas** – visuomenės, politikos ir kultūros laikraštis, dienraščio „Idiše štime“ priedas lietuvių kalba, ėjęs 1924–1925 m. Kaune.

## Istorija
Leido ir redagavo Ruvimas Rubinšteinas. Spausdino „Idiše štime“ spaustuvė Kaune. Išėjo 21 numeris.

Rašė apie žydų kultūrą, tradicijas, švietimo klausimus, lietuvių ir žydų kultūrinius renginius.

Bendradarbiavo N. Fainbergas, Ozeris Finkelšteinas, Juozapas Albinas Herbačiauskas, Jonas Jablonskis, Chackelis Lemchenas, Simonas Rozenbaumas ir kt. 

## Šaltiniai
Mūsų gyvenimas

**Mūsų gyvenimas** – JAV lietuvių visuomenės ir literatūros laikraštis, leistas 1909 m. Čikagoje.

## Istorija
Leido „Žinios“ draugija. Redaktorius Bronius Laucevičius-Vargšas. 

## Šaltiniai
Mūsų jūra

**Mūsų jūra** – *laivininkystės, žvejybos, buriavimo ir jūrinės literatūros iliustruotas mėnesinis [[žurnalas (spauda)|žurnalas]]*, ėjęs 1939–1940 m. Kaune.

## Istorija
Leido Lietuvos jūrininkų sąjunga vietoje žurnalo „Jūra“. Spausdino akcinės bendrovės „Spindulys“ spaustuvė Kaune. Išėjo 12 numerių.

Bendradarbiavo V. Bagdonavičius, Teodoras Daukantas, Antanas Gustaitis, S. Kuizinas, K. Pauža, Stasys Vainora, Kazys Zupka ir kt.

Redagavo J. Šimoliūnas, Simas Urbonas, Stasys Vainoras. 

## Šaltiniai
Mūsų jaunimas (žurnalas)

**Mūsų jaunimas** – žurnalas grožinei literatūrai ir mokslui populiarinti, leistas 1936–1940 m. Kaune.

## Istorija
Leistas vietoje žurnalo „Jaunimas“. Ėjo kartą, dukart per mėnesį. Leido ir redagavo Petras Kežinaitis. Spausdino E. Norkienės ir Stikliaus spaustuvė, F. Sokolovskienės spaustuvė Kaune. Išėjo 64 numeriai.

Rašyta apie įvairias mokslo sritis, mokslų istoriją, pasakota apie kitų kontinentų šalis, mokslo ir technikos atradimus, nagrinėta lietuvių literatūra bei žymiausių pasaulio kultūros atstovų kūryba.

Bendradarbiavo Kazys Boruta, Julius Būtėnas, Petras Cvirka, Kazys Jakubėnas, Juozas Jurginis, Valerijonas Knyva, Jonas Marcinkevičius, Vytautas Montvila, Eduardas Mieželaitis, Salomėja Nėris, Justas Paleckis, Antanas Venclova, Vincas Žilionis ir kt. 

## Šaltiniai
Mūsų kelias (Šiauliai)

**Mūsų kelias** – tautinės minties savaitraštis, ėjęs 1934–1935 m. Šiauliuose.

## Istorija
Leido ir redagavo Pranas Razma. 1935 m. prijungtas prie savaitraščio „Mūsų kraštas“. 

## Šaltiniai
Mūsų kalba (Kaunas)

**Mūsų kalba** – žurnalo „Lietuvos mokykla“ mėnesinis priedas lietuvių kalbai ugdyti, ėjęs 1925–1927 m. Kaune.

## Istorija
Leido Lietuvos katalikų mokytojų sąjunga. Išėjo 27 numeriai.

Bendradarbiavo Petras Būtėnas, Leonas Kuodys ir kt.

Redagavo redakcinė komisija: Juozas Balčikonis, Pranas Dovydaitis, Adomas Dambrauskas-Jakštas bei K. Vireliūnas. 

## Šaltiniai
Mūsų kraštas (Šiauliai)

**Mūsų kraštas** – *tautinis krikščioniškos minties [[savaitraštis]]*, ėjęs 1924 m. birželio 13 d. – gruodžio 14 d. Šiauliuose.

## Istorija
Leido ir redagavo Stasys Jokubauskas. Spausdino spaustuvė „Titnagas“. Išėjo 9 numeriai. 1924 m. pabaigoje vietoje „Mūsų krašto“ pradėtas leisti „Šiaulietis“. 

## Šaltiniai
Game Boy Advance

**Game Boy Advance** (; paprastai trumpinama **GBA**) − įmonės „Nintendo“ sukurta 32-bitų rankinė žaidimų konsolė; Game Boy Color tęsinys.

2004 m. lapkritį pasirodė Nintendo DS, atgaliai suderinamas su Game Boy Advance programine įranga.

## Techniniai duomenys
:

Visos „Nintendo“ rankinės žaidimų konsolės pradedant originaliu Game Boy Advance (SP ir Micro modeliais, taip pat Nintendo DS, DS Lite bei DSi) turi integruotą lengvą ir pakartotinai įkraunamą bateriją.

## Kiti modeliai
### Game Boy Advance SP

2003 m. „Nintendo“ pristatė naują rankinę žaidimų konsolę, Game Boy Advance SP (modelis AGS-001). Perdaryta versija pasižymi atlenkiamu kišeniniu nešiojamu kompiuteriu. Ji taip pat turi įkraunamą ličio jonų bateriją, šviesesnį LCD ekraną ir apšvietimą, kuris gali būti išjungtas. Game Boy Advance buvo numatyta perdaryti dėl kai kurių nusiskundimų, pvz., dėl didokos, nepatogios naudoti formos ir dėl per daug tamsaus ekrano.

### Game Boy Micro

2005 m. rugsėjo mėn. „Nintendo“ išleido antrą GBA versiją. Šis modelis horizontalia orientacija panašus į originalųjį Game Boy Advance, bet yra daug mažesnis ir patogesnis. Game Boy Micro taip pat turi kelis spalvingus dangtelius. Deja, ne taip kaip su ankstesniais GBA modeliais, šiuo negalima žaisti Game Boy ir Game Boy Color žaidimų. Game Boy Micro susilaukė ne tokio pasisekimo, kokio buvo tikėtasi, kadangi ją nustelbė kita „Nintendo“ rankinė žaidimų konsolė, Nintendo DS.

## Šaltiniai

## Nuorodos

*Oficiali svetainė 
*Game Boy Advance archyvas Internet Archive Wayback Machine svetainėje 
*Game Boy Advance  Atviro katalogo projekto svetainėje
Mūsų langas

**Mūsų langas** – Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Pakruojo rajono tarybos laikraštis, leistas 1989–1992 m.

## Istorija
Iki 1990 m. Nr. 9 ėjo pavadinimu „Langas“. Periodiškumas – 1-2 numeriai per mėnesį. Tiražas 1989 m. – 1100 egz., 1992 m. – 800 egz.

Redaktorė Stasė Lovčikaitė. 

## Šaltiniai
Mūsų meisteris

**Mūsų meisteris** – statybos technikos mėnesinis žurnalas, ėjęs 1932 m. sausio-gegužės mėn. Šiauliuose.

## Istorija
Leido Šiaulių statybos meisterių klubas. Spausdinti specialistų straipsniai statybos, ekonomikos, projektavimo, statybinių medžiagų technologijos klausimais. Spausdino akcidencinė spaustuvė „Rato“, nuo Nr. 5 – Vilties spaustuvė Šiauliuose. Išėjo 5 numeriai.

Redagavo B. Karpavičius. 

## Šaltiniai
Bufanas

**Bufanas** – vyriausiųjų ir vyresniųjų valstybės valdininkų (mandarinų) bei karininkų Kinijos imperijoje Mingų ir Čingų dinastijų laikais (XIV a. pabaiga–XX a. pradžia) ir tų pačių laikų Korėjoje bei Vietname skiriamasis ženklas. Tai buvo didelis kvadratinis antsiuvas ant uniforminio chalato. Bufane būdavo išsiuvinėtas realus ir mitinis gyvūnas, atspindintis valdininko rangą.

## Mingų dinastija

Bufanų naudojimas pirmą kartą autorizuotas 1391 m. Valdininkų bufanuose būdavo vaizduojami paukščiai, o kariškių – žvėrys.
Bufanai kaip skiriamieji ženklai atsirado iš panašių stačiakampių, kuriuos kaip grynai dekoratyvinius naudojo Juanų dinastijos laikais.

Pirmieji Mingų dinastijos rūmų aprangos nuostatai buvo paskelbti 1368 m., bet juose bufanai neminėti kaip rango ženklai. Bufanus naudojo visą likusį Mingų dinastijos laikotarpį ir po to atėjusiais Čingų dinastijos laikais, kol 1913 m. žlugo Kinijos imperija.

Mingų laikų kilmingieji ir valdininkai bufanus nešiojo ant ilgų raudonų drabužių; bufanai eidavo nuo vieno šono iki kito ir visiškai uždengdavo krūtinę bei nugarą. Tam bufanai būdavo nežymiai trapeciški, su siauresniu viršumi.

Mingų statute nebuvo nurodyta, keli paukščiai ar žvėrys turi būti pavaizduoti bufane. Pradžioje vaizduodavo du arba tris paukščius ar žvėris. Tipiškuose bufanuose su dviem paukščiais jie būdavo pavaizduoti abu skrendantys, arba vienas stovintis, o kitas – skrendantis.

## Čingų dinastija

Čingų laikų bufanai gana ryškiai skyrėsi nuo Mingų bufanų: Čingų bufanai mažesni, su dekoratyviniu apvadu.
Rangus žymėjusios gyvūnų rūšys beveik visai nesikeitė, bet smarkiai pakito bufanų kompozicija.

Čingų dinastijos laikų kinų kilmingieji drabužius vilkėdavo pagal savo rangą.
* Princai, įskaitant *qin wang* ir *jun wang*, paprastai vilkėdavo juodus drabužius (rūmininkai – mėlynus) su keturiais skrituliškais ornamentais (po vieną ant peties iš priekio ir iš užpakalio). Kraujo princų drabužiai turėdavo keturis priekin žvelgiančius drakonus, *qin wang* – du žvelgiančius priekin, du žvelgiančius į šonus, *jun wang* – keturis į šonus žvelgiančius drakonus.
* *Beile* ir *beizi* dėvėdavo oficialius drabužius irgi su skrituliškais ornamentais. *Beile* drabužiai būdavo papuošti dviem priekin žvelgiančiais drakonais, o *beizi* – dviem į šonus žvelgiančiais drakonais. Šie drakonai turėdavo keturis nagus ant kiekvienos letenos.
* Generolai, hercogų, markizų ir grafų analogai nešiodavo du priekin žvelgiančius keturnagius drakonus ant kvadratinių antsiuvų.
* Vikontų ir baronų analogai – gerves ir auksinius fazanus kaip ir pirmos bei antros klasės mandarinai.


File:rankbadge.jpg|Trečias civilinis rangas (povas). XIX a. pabaiga ar XX a. pradžia. 
File:Rankbadge2.JPG|Penktas karinis rangas (lokys). Apie 1860 m.
File:Chinese painting Ancestors gallery 19th century.jpg|Trijų giminės kartų nariai su Čingų mandarinų apranga ir bufanais.
Vaizdas:Rank badge.jpg|XIX a. antros pusės korėjietiškas bufanas su leopardais.


## Rangų lentelė
Paukščiai ir žvėrys kaip rangų simboliai nuo bufanų priėmimo iki naudojimo pabaigos pakito labai mažai.

### Karininkų bufanai

### Valdininkų bufanai

## Nuorodos
Mūsų kraštas (Radviliškis)

**Mūsų kraštas** – Radviliškio rajono laikraštis, ėjęs nuo 1949 m. kovo 26 d. Radviliškyje, Dariaus ir Girėno g. 30.

## Istorija
Iki 1950 m. buvo Radviliškio apskrities laikraštis, iki 1959 m. – LKP Radviliškio rajono komiteto ir Darbo žmonių deputatų tarybos leidinys. 1959 m. sujungtas su Šiaulių rajono laikraščiu „Leninietis“, 1962 m. gruodžio mėn. reorganizuotas į Radviliškio rajono laikraštį, nuo 1990 m. lapkričio 6 d. – nepriklausomas. Steigėjas Radviliškio rajono laikraščio „Mūsų kraštas“ redakcija, nuo 1994 m. steigėjas Linas Jučas, leidėjas UAB „Faris“, nuo 1998 m. UAB „Šiaulių kraštas“ filialas.

Iki 1959 m. vadinosi „Raudonoji žvaigždė“, nuo 1962 m. – „Komunizmo aušra“, nuo 1989 m. balandžio 1 d. „Mūsų kraštas“.

1949–1955 m. ėjo du kartus per savaitę, vėliau – triskart per savaitę, 1976–1987 m. – savaitraštis, nuo 1987 m. vėl leistas triskart per savaitę, nuo 1994 m. ėjo du kartus per savaitę, nuo 2006 m. savaitraštis. Tiražas 1949 m. – 2000 egz., 1987 m. – 13 000 egz., 1997 m. – 2300 egz.

## Redaktoriai
* Z. Zalepūga – 1949–1952 m.
* A. Lukšienė – 1952–1954 m.
* Vladas Januševičius – 1957–1959 m.
* Stasys Lilinskas – 1959–1962 m.
* J. Baronienė – 1962 m.
* V. Saulevičius – 1962–1963 m.
* Stasys Kazlauskas – 1963–1975 m.
* Antanas Mikelis – 1975–1994 m.
* Linas Jučas – 1994–1997 m. 
* Nijolė Kunkulevičienė – 1997–2001 m.
* Jadvyga Buivydienė – 2001–2012 m.
* Laima Aganauskienė – nuo 2012 m.

## Šaltiniai
Galapagų provincija

**Galapagų provincija** () – Ekvadoro provincija, apimanti Ramiajame vandenyne esančias Galapagų salas. Administracinis centras – Puerto Bakeriso Morenas.

Salos tapo Ekvadoro dalimi 1832 m., o provincija sudaryta 1973 m.

## Geografija

Galapagų salyną sudaro 22 salos, pasižymičios unikalia gamta. Tik 4 iš jų gyvenamos.

## Administracinis suskirstymas
  
Provincija padalinta į 3 kantonus:

* Isabela (centras – Puerto Viljamilis)
* San Kristobalis (centras – Puerto Bakeriso Morenas)
* Santa Krusas (centras – Puerto Ajora)

## Šaltiniai
Karos regionas

**Karos regionas** () – Togo regionas.

Karos regionas plyti Togo šiaurėje. Į šiaurę nuo jo yra Savanų regionas, į pietus – Centrinis regionas. Karos regiono vakaruose eina valstybinė Togo siena su Gana, rytuose – valstybinė siena su Beninu.

Karos regiono plotas – 11 630 km². Gyventojų skaičius regione yra 828 121 (2006 m.) žmogus. Apgyvendinimo tankis – 71,21 žm./km². Pagrindinis regiono miestas – Kara, kuris taip pat yra ir regiono administracinis centras.

## Administracinis suskirstymas

Administraciniu požiūriu regionas suskirstytas į 7 prefektūras:
* *Kerano*,
* *Dufelgu*,
* *Bilacho*,
* *Kozacho*,
* *Asoli*,
* *Basaro*
* *Dankpeno*.
Puerto Bakeriso Morenas

**Puerto Bakeriso Morenas** () – miestelis Ekvadorui priklausančiose Galapagų salose, San Kristobalio salos pietvakarinėje pakrantėje; Galapagų provincijos administracinis centras. Verčiamasi žvejyba, turizmu, žemės ūkiu. Turistinė infrastruktūra išvystyta mažiau, nei didžiausiame salų mieste – Puerto Ajoroje.

## Istorija

Miestelis pavadintas Ekvadoro prezidento Alfredo Baquerizo Moreno garbei.

## Šaltiniai
Alfonsas Kalnius

**Alfonsas Kalnius** (1907 m. sausio 23 d., Aukūdžio k., Darbėnų vls., Telšių aps., Kauno gub. – 1981 m. birželio 7 d., Kaune) – Lietuvos kalbininkas, tekstologas, pedagogas.

## Biografija
Mokėsi Plungės vidurinėje mokykloje, Telšių gimnazijoje, Telšių kunigų seminarijoje, studijavo lituanistiką ir pedagogiką Vytauto Didžiojo universitete, kurį baigė 1938 m., tobulinosi Vienoje.

1934-1963 m. mokytojavo Kauno vidurinėse mokyklose, 1941-1944 m. buvo švietimo valdybos inspektorius.

1938 m. dalyvavo rengiant „Lietuvių kalbos rašybos vadovėlį“, 1943 m. – „Lietuvių kalbos sintaksę“, 1947 m. redagavo vyskupo Motiejaus Valančiaus literatūrinio kūrinio „Palangos Juzė“ 1947 m. leidimą, 1948 m. sudarė autografais paremtus rašytojos Žemaitės „Raštus“ (T. 1-4), drauge su kitais parengė „Lietuvių kalbos rašybos žodyną“.

Skelbė straipsnius lietuvių kalbos ir jos dėstymo klausimais „Tautos mokykloje“, „Židinyje“, „Akademike“, „Gimtojoje kalboje“, domėjosi vaikų kalbos problemomis, rašė atsiminimus.

## Šaltiniai
* Mažoji lietuviškoji tarybinė enciklopedija. – Vilnius, 1968. – T. 2. – P. 30
* Algirdas Sabaliauskas. Kalnius Alfonsas. – Lietuvių kalbos enciklopedija. – Vilnius, 1999. – P. 304
* Vytautas Vanagas. Kalnius Alfonsas. – Lietuvių literatūros enciklopedija. – Vilnius, 2001. – P. 216
* Vytautas Vanagas. Lietuvių rašytojų sąvadas. – Vilnius, 1996. – P. 261

## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
*
Plynaukštės regionas

**Plynaukštės regionas** () – Togo regionas.

Plynaukštės regionas plyti centrinėje Togo dalyje. Į šiaurę nuo jo yra Centrinis regionas, į pietus – Pajūrio regionas. Regiono vakaruose eina valstybinė Togo siena su Gana, rytuose – valstybinė siena su Beninu.

Pajūrio regiono plotas – 16 975 km². Gyventojų skaičius regione yra 1 425 199 (2006 m.) žmonės. Apgyvendinimo tankis – 83,96 žm./km². Pagrindinis regiono miestas – Atakpamė, kuri taip pat yra ir regiono administracinis centras.

## Administracinis suskirstymas

Administraciniu požiūriu regionas suskirstytas į 9 prefektūras:
* *Agu*,
* *Amu*,
* *Danyi*,
* *Rytų Mono*,
* *Chacho*,
* *Kloto*,
* *Vidurinę Mono*,
* *Vavos*.
Puerto Ajora

**Puerto Ajora** () – miestas Ekvadorui priklausančiose Galapagų salose (Galapagų provincija), Santa Kruso salos pietinėje pakrantėje. Tai didžiausia Galapagų gyvenvietė. Verčiamasi žvejyba, turizmu, aptarnavimu. Veikia Čarlzo Darvino tyrimų stotis, Galapagų nacionalinio parko administracija. Įrengta vandens gėlinimo gamykla.

Puerto Ajora yra pagrindinis Galapagų turistinis centras: iš miesto prieplaukos vyksta jachtų reisai aplink Santa Krusą ir aplinkines salas, taip pat yra nutiestas kelias į salos centrinę dalį. Veikia viešbučiai, restoranai, parduotuvės, klubai. Yra ligoninė.

## Istorija
Puerto Ajora pavadinta Ekvadoro prezidento Isidro Ayora garbei.

## Šaltiniai
Savanų regionas (Togas)

**Savanų regionas** () – Togo regionas.

Savanų regionas plyti šiauriausioje Togo dalyje. Į pietus nuo jo yra Karos regionas. Savanų regiono vakaruose eina valstybinė Togo siena su Gana, šiaurėje – valstybinė siena su Burkina Fasu. o rytuose su Beninu.

Karos regiono plotas – 8 602 km². Gyventojų skaičius regione yra 659 444 (2006 m.) žmonės. Apgyvendinimo tankis – 76,66 žm./km². Pagrindinis regiono miestas – Dapaongas, kuris taip pat yra ir regiono administracinis centras.

## Administracinis suskirstymas

Administraciniu požiūriu regionas suskirstytas į 4 prefektūras:
* *Kpendžalės*,
* *Oti*,
* *Tandžuarės*,
* *Tene*.
Santa Kruso sala

**Santa Kruso sala** ( – „Šv. Kryžiaus sala“) – sala Ekvadorui priklausančiame Galapagų salyne, jo centrinėje dalyje. Plotas – 986 km².

Sala vulkaninės kilmės, didžiausias aukštis – 864 m (pietinėje dalyje esantis užgesęs ugnikalnio kūgis). Paviršių dengia drėgnieji miškai. Kaip ir kitose Galapagų salose, Santa Kruse yra gausu gyvūnijos (įvairių jūrinių paukščių, jūrinių iguanų, jūrų liūtų ir kt.).

Santa Krusas yra gausiausiai apgyvendinta Galapagų sala (~15 tūkst. žmonių) bei svarbiausias turistinis centras. Pagrindinė gyvenvietė – Puerto Ajora.


Image:Scalesia pedunculata.jpg|Miškai
Image:Iguane terrestre des Galapagos.jpg|Iguana
Image:Puerto Ayora at sunset.jpg|Puerto Ajoros prieplauka
Centrinis regionas (Togas)

**Centrinis regionas** () – Togo regionas.

Centrinis regionas plyti centrinėje Togo dalyje. Į šiaurę nuo jo yra Karos regionas, į pietus – Plynaukštės regionas. Regiono vakaruose eina valstybinė Togo siena su Gana, rytuose – valstybinė siena su Beninu.

Centrinio regiono plotas – 13 182 km². Gyventojų skaičius regione yra 550 000 (2006 m.) žmonių. Apgyvendinimo tankis – 41,66 žm./km². Pagrindinis regiono miestas – Sokodė, kuris taip pat yra ir regiono administracinis centras.

## Administracinis suskirstymas

Administraciniu požiūriu regionas suskirstytas į 4 prefektūras:
* Blitos,
* Sotubua,
* Čambos
* Čaudžo.
San Kristobalio sala

**San Kristobalio sala** ( – „Šv. Kristoforo sala“) – toliausiai į rytus nutolusi Galapagų salyno sala (Ekvadoras). Plotas 558 km².

Sala vulkaninės kilmės, geologiškai seniausia visuose Galapaguose. Paviršiaus aukštis iki 730 m. Ugnikalnio krateryje telkšo didžiausias salyno ežeras – El Chunkas. San Kristobalyje sutinkami fregatiniai paukščiai, jūrų liūtai, Galapagų vėžliai, mėlynkojai ir raudonkojai padūkėliai, kirai, delfinai.

Saloje gyvena apie 5600 gyventojų, susitelkusių salos pietvakariuose esančioje Puerto Bakeriso Moreno gyvenvietėje. Verčiamasi žvejyba, turizmu. Yra lėktuvų pakilimo takas.


Image:Galapagos2007--08--08-23-07.JPG|Jūrų liūtai
Image:El Junco, Galapagos.jpg|El Chunko lagūna
Image:Galapagos2007--16--08-22-07.JPG|Puerto Bakeriso Morenas
Fragata común (Fregata minor), isla de San Cristóbal, islas Galápagos, Ecuador, 2015-07-24, DD 89.JPG|*Fregata minor*
Lagartija de lava de San Cristóbal (Microlophus bivittatus), Punta Pitt, isla de San Cristóbal, islas Galápagos, Ecuador, 2015-07-24, DD 22.JPG|*Microlophus bivittatus*
Langosta grande pintada (Schistocerca melanocera), Punta Pitt, isla de San Cristóbal, islas Galápagos, Ecuador, 2015-07-24, DD 74.JPG|*Schistocerca melanocera*
Lobo marino (Zalophus californianus wollebaeki), isla de San Cristóbal, islas Galápagos, Ecuador, 2015-07-25, DD 31.JPG|*Zalophus californianus wollebaeki*
Pajūrio regionas

**Pajūrio regionas** () – Togo regionas.

Pajūrio regionas plyti piečiausioje Togo dalyje. Į šiaurę nuo jo yra Plynaukštės regionas. Regiono vakaruose eina valstybinė Togo siena su Gana, rytuose – valstybinė siena su Beninu. Pietinę regiono dalį skalauja Atlanto vandenynas.

Pajūrio regiono plotas – 6 396 km². Gyventojų skaičius regione yra 1 937 293 (2006 m.) žmonės. Apgyvendinimo tankis – 302,9 žm./km². Pagrindinis regiono miestas – valstybės sostinė Lomė, kuri taip pat yra ir regiono administracinis centras.

## Administracinis suskirstymas

Administraciniu požiūriu regionas suskirstytas į 6 prefektūras:
* *Ave*,
* *Zio*,
* *Joto*,
* *Lakso*,
* *Vo*,
* *Golfe*.
Auksūdžio alkvietė

**Auksūdžio alkvietė**, vadinama **Kūlių pilale** (registrinis kultūros paveldo objektas: unikalus kodas - 12776, senas laikinos apskaitos Nr. 304/5) – pagonių alkvietė šiaurės vakarinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Auksūdyje (Darbėnų seniūnija), 0,77 km į rytus nuo kelio Auksūdys–Nausėdai, kairiajame Darbos upelio krante, Pilalės miške.

110 m į šiaurės vakarus yra Auksūdžio senovės gynybinis įtvirtinimas.
 
## Vieta
Įrengta Dainiškių pelkių vakariniame pakraštyje. Tai smulkiais akmenimis išgrįsta nedidelė aikštelė, kurios centrinėje dalyje yra taip pat smulkiais akmenimis ir akmenų nuoskalomis išgrįsta 1,3 m skersmens duobė, siaurėjanti link 80-100 cm skersmens dugno. Prie jos guli ant šono paverstas stambus, 74 × 86 cm dydžio ir 35 cm storio akmuo. Jo viršutinė plokštuma lygi, išilgai jos lygiagrečiai iškalti 2 tiesūs, 3 cm pločio ir 2 cm gylio grioveliai, atitolę vienas nuo kito 36,5-38,5 cm atstumu. 

Teritorijos plotas – 4-5 m². Aikštelė pasidengusi velėna.

## Tyrimai
1993 m. alkvietę išaiškino, 2011 m. žvalgė Vykintas Vaitkevičius. Manoma, kad tai senovės pagonių kulto apeigų atlikimo vieta. Pasakojama, kad čia žmonėms vaidendavosi šuo su skambalu ant kaklo.

1993 m. įrašyta į laikinąją kultūros paminklų apskaitą. 

## Šaltiniai

*Vykintas Vaitkevičius. Unikalūs paminklai Auksūdyje? - Žemaičių žemė. - 1995. - Nr. 2

## Nuorodos
*Kultūros vertybių registras: Alkvietė, vad. Kūlių pilale II
Mūsų menas

**Mūsų menas** – muzikos, teatro, dailės ir kino dvisavaitis laikraštis, leistas 1937–1938 m. Kaune.

## Istorija
Leido ir redagavo Antanas Makačinas. Spausdino M. Adomavičiaus spaustuvė bei „Žaibo“ spaustuvė Kaune. Išėjo 10 numerių.

Apžvelgė Lietuvos meno, kultūros gyvenimą, informavo apie kultūros įvykius Lietuvoje ir užsienyje, pasakojo apie žymių menininkų kūrybą.

Bendradarbiavo Juozas Banaitis, Vladas Jakubėnas, Juozas Kanopka, Konradas Kaveckas, Vaclovas Miknevičius, Justinas Strimaitis, Ignas Šlapelis, Jonas Švedas, Jonas Žukas ir kt. 

## Šaltiniai
Puerto Viljamilis

**Puerto Viljamilis** () – miestelis Ekvadorui priklausančiose Galapagų salose (Galapagų provincija), Isabelės salos pietrytinėje pakrantėje. Yra jachtų prieplauka, lėktuvų pakilimo takas. Verčiamasi žvejyba, žemės ūkiu, turizmu.

## Šaltiniai
Mūsų mintys

**Mūsų mintys** – *nepriklausomas [[Jurbarkas|Jurbarko]] ir [[Raseiniai|Raseinių]] krašto [[savaitraštis]]*, leistas 1990–1994 m. Jurbarke.

## Istorija
Iki 1991 m. Nr. 43 ėjo kaip nepriklausomas Jurbarko krašto laikraštis. Tiražas 1990 m. – 3300 egz., 1994 m. – 1000 egz.

## Redaktoriai
* A. Pečiukaitis – 1990 m.
* Kęstutis Andriulevičius – 1991–1994 m. 

## Šaltiniai
Atakora

**Atakora** arba **Togo kalnai** () – kalnų grandinė Vakarų Afrikoje.

Atakoros kalnai nusitiesę iš šiaurės rytų į pietvakarius, nuo Akros Ganoje, toliau per Togo sieną iki Benino ir Burkina Faso. Vidutinis kalnų aukštis – 600 m virš jūros lygio. Atakoros apylinkės pasižymi dideliu kritulių kiekiu ir sudaro sieną tarp geografinių ir klimatinių zonų.

Aukščiausias kalnų taškas – Agu kalnas (986 m), aukščiausia Togo vieta, esanti pietvakarinėje šalies dalyje, netoli sienos su Gana. Atakoros kalnams taip pat priklauso Afadžato kalnas (885 m) – aukščiausia Ganos vieta ir Sokbaro kalnas (658 m) – aukščiausia Benino vieta. Šiaurės rytinėje Atakoros dalyje yra Oti upės ištakos.

Pagrindinė geologinė medžiaga, kuri sudaro kalnų masyvą, yra skalūnai, smiltainis ir kvarcitas. Švelnus, vėsus ir drėgnas kalnų klimatas sudaro palankias salygas žemės ūkiui. Kalnų gyventojų skaičius nedidelis. Jie augina kukurūzus, soras, arachisus, Dioskorėjas ir medvilnę.

## Išnašos
Mūsų mintis

**Mūsų mintis** – visuomenės gyvenimo ir kultūros savaitraštis, leistas 1924 m. Kaune. 

## Istorija
Leido bendrovė „Kūryba“. Spausdino Raidės spaustuvė Kaune. Išėjo 8 numeriai. Rašė politikos, socialiniais klausimais, apie išeivijos gyvenimą, svarstė kūrybinius klausimus. 

Redagavo redakcinė komisija, atsakingas redaktorius V. Daudžvardas. 

## Šaltiniai
Agu kalnas

**Agu** () – kalnas Vakarų Afrikoje, Togo teritorijoje.

Agu kalno aukštis – 968 m virš jūros lygio. Tai aukščiausia Togo ir Atakoros kalnyno vieta, ji yra pietvakarinėje šalies dalyje, netoli sienos su Gana, į pietryčius nuo Kpalimės. Anksčiau šis kalnas buvo vadinamas *Baumanu*.

## Išnašos
Bob Bryan

**Robertas Čarlzas „Bobas“ Brajanas** () – profesionalus JAV tenisininkas. Profesionalo karjerą pradėjo 1998 m. Jis laimėjo 18 Didžiojo kirčio teniso turnyrų ir kartu su broliu dvyniu Maiku Brajanu 1-ąją ATP dvejetų reitingo vietą išlaikė 299 savaites. Per savo karjerą Bobas iškovojo 82 ATP titulus, o 2012 Londono olimpinėse žaidynėse iškovojo aukso medalį.

## Biografija
Bobas gimė 1978 m. balandžio 29 d. Kamarilo mieste, Kalifornijoje. Turi brolį dvynį Maiką. Brolių mama, Keitė Brajan, yra karjerą baigusi profesionali tenisininkė, o tėtis Veinas Brajanas – teisininkas, muzikantas ir teniso treneris.

Bobas baigė „Rio Mesa“ vidurinę mokyklą Oksnarde, Kalifornijoje, o vėliau studijavo Stanfordo universitete.
Mike Bryan

**Maikas Brajanas** (g. 1978 m. balandžio 29 d.) – profesionalus JAV tenisininkas. Tarp 2005 ir 2006 metų Maikas kartu su broliu dvyniu Bobu dalyvavo septyniuose iš eilės Didžiojo kirčio turnyrų vyrų dvejetų varžybų finaluose. Tris iš jų broliai laimėjo.

Maikas gimė 1978 m. balandžio 29 d.. Maikas kartu su broliu jau laimėjo 54 ATP titulus iš jų 7 Didžiojo Kirčio turnyrų titulus.

## Šeima
Maikas turi brolį dvynį Bobą, kuris taip pat yra profesionalus tenisininkas, mama Keitė Brajan yra buvusi profesionali tenisininkė, tėtis Veinas Brajanas – teisininkas, muzikantas ir teniso treneris.

## Asmeninis gyvenimas
Maikas baigė Rio Mesa vidurinę mokyklą Oksnarde, Kalifornijoje, o po to mokėsi Stanfordo universitete.

Maikas, kaip ir jo brolis turi polinkį muzikai, dėl to sukūrė muzikos grupę. Joje Maikas grojo būgnu, Bobas elektriniu pianinu, o tėtis Veinas gitara. Prie šios grupės dažnai prisijungia bičiuliai Endis Rodikas, Mardis Fišas ir Jan-Maiklas Gambilas.

## Nuorodos
* http://lt.wikipedia.org/wiki/Bob_Bryan