Verba

:: *Apie buvusį kaimą į rytus nuo Vilniaus žr. [[Verbos (Vilnius)]]*.

**Verba** – tai iš augalų šakelių ir gėlių kuriamos puokštės, kurias katalikai bei stačiatikiai Verbų sekmadienį šventina bažnyčioje.
Pasak Biblijos, savaitę prieš savo nukryžiavimą Jėzus įžengė į Jeruzalę, ir žmonės jį pasitiko palmės šakelėmis. Būtent šį įvykį ir žymi Verbų sekmadienis.

## Istorija ir įvairovė
Pirmasis pasaulyje Verbų sekmadienio šventimas su verbomis žinomas iš IV a. Vėliau jis paplito po Rytų bažnyčią, Europą. XI a. pasiekė šiaurės Europą. Daugumoje pasaulio kalbų verbos yra vadinamos Velykų palme (, , , ,  ir kt.).

Verbas prieš Velykas naudoja daugelis Europos šalių. Pietinėje Europoje (pvz. Ispanijoje, Italijoje) dažniausiai naudojamos palmės šakelės. Tačiau šiaurinėje (Vokietija, Austrija, slavų kraštai), kur palmės neauga, jas pakeitė kitų augalų šakos, dažniausiai simbolizuojančios atgimimą, pavasarį, žalumą. Tarp jų populiariausios yra kadagys, blindė ir kiti. Iš šakų surišamos puokštės, kurios gali būti puošiamos spalvingais kaspinais, popieriaus karpiniais, girliandomis, religiniais simboliais.  

Vaizdas:Bem postcard 19.jpg|Mergaitė su verbomis Rusijoje
Vaizdas:Palm Sunday in Austria 04.jpg|Verbos Austrijoje
Vaizdas:Weißenau Palmstöcke.jpg|Verbos Vokietijoje
Vaizdas:VelikonocnaButarica2.JPG|Verbos Slovėnijoje


## Verbos Lietuvoje

Pirmą kartą verbos lietuvių kalba paminėtos 1573 m. liuteronų postilėje () kaip pagonybės ir katalikybės paprotys. Anot kalbininko Kazimiero Būgos, žodis *verba* giminiškas tokiems lietuvių kalbos žodžiams, kaip *virbas*, *virbalas*, turėjęs į lietuvių kalbą patekti iš slavų kraštų XII–XIV amžiuje dar prieš krikščionybę. Slavų kraštuose žodis gali reikšti gluosnį (, ).

Skirtingose Lietuvos vietose verbos skyrėsi. Suvalkijoje tikrąja verba buvo laikomas vien kadagys. Rytų Aukštaitijoje prie kadagio dar pridėdavo išsprogusio berželio ar žilvičio šakutę su „kačiukais", o senesnės moterys – ir pernykščių ąžuolo lapų. Pietryčių Lietuvoje buvo mėgstama ant medinio kotelio surišti įvairiaspalvių popierinių gėlių puokštę. Šiaulių apylinkėse karpytomis popierinėmis gėlytėmis papuošdavo kadagio šakutę.

Tikėta, kad į verbas supinti anksti pavasarį išsprogę augalai saugo namus nuo perkūno, žemę – nuo graužikų ir sausros, gyvūnams suteikia vaisingumo ir sveikatos. Pašventintos bažnyčioje verbos buvo padedamos namuose arba jas deginant dūmais laiminami namai, naminiai gyvuliai, jos dedamos į avilius ir pan.

Nors verbų rišimo būdų nėra daug, pačios verbos yra labai įvairios. Tai priklauso nuo rišėjos charakterio, įgūdžių, turimų augalų įvairovės:
* Padarytos iš kadagio ir blindės šakelių – labiausiai Lietuvoje paplitusi verbų rūšis.
* *Drožlinės* verbos – iš lazdyno, ožekšnio ar šaltekšnio nuspalvintų drožlių padarytos verbos.
* *Žolinės* verbos – supintos iš džiovintų lauko ar naminių gėlių, smilgų, samanų, rugių varpų. Norintys ryškiaspalvės verbos kai kuriuos augalus dažo. Tokios paplitę Vilnijoje.
* *Popierinės* verbos – supintos iš popierinių gėlių.
* *Aukštos* verbos – tai 1–1,5 m aukščio verbos, skirtos interjero puošybai.

### Vilniaus krašto verbos

XX a. pradžioje Vilnijoje pradėtos gaminti ypač puošnios verbos, kurios žinomos Vilniaus verbų vardu. Tai - ant sauso medinio kotelio iš vienos pusės ar aplinkui tvirtai supinta spalvinga rykštė, įvairaus rašto, maždaug pusmetrio ilgio, įvairaus storio. 

Dėl jų atsiradimo nėra iki galo žinoma. Viena hipotezė jas kildina iš senųjų medžių šakų puokščių, kurios Pavilnės kaimuose natūraliai išsivystė į sudėtingus meno kūrinius. Šiaurės vakarų kryptimi nuo Vilniaus išsidėsčiusiuose kaimuose ši tradicija iki šiol perduodama iš kartos į kartą. Kita jų sukūrimą priskiria Vilniaus menininkui Ferdinandui Ruščicui. Bet kokiu atveju, šio menininko dėka Vilniaus verbos išgarsėjo ir buvo priskirtos prie smulkiojo liaudies meno kūrinių.

Ir dabar Vilniaus verbos yra paplitusios maždaug 50 kilometrų spinduliu aplink Vilnių. Verbų gamyba yra ilgas, meistriškumo, meninio skonio reikalaujantis darbas. Augalų rinkimas, džiovinimas, dažymas trunka beveik ištisus metus. Verbos komponuojamos ant lazdyno kotelio dėstant augalus. Dažnai naudojamas smiltinis šlamutis, sausutis, katpėdėlė, javų varpos, samanos.

Pagal formą Vilniaus verbos būna:
* *volelinės* (kiliminės) – populiariausios, rišamos iš visų pusių vienodai uždengiant žolynais visą virbą;
* *rykštelinės* – daromos su nedidelėmis viršūnėmis ir be jų;
* *plokščiosios* – forma primena paukščių plunksnas;
* *vainikinės* – vienašonės, primena mažą ištęstą vainiką.

Verbos nuo seno buvo viena svarbiausių Kaziuko mugės prekių, gaminama ir parduodama prasidedant pavasariui. Šiandien jos parduodamos daugelyje kitų mugių Lietuvoje bei užsienyje, dainų šventėse, festivaliuose, kaip savitas liaudies meno dirbinys eksponuojamos parodose. 

Dėl savo svarbos Lietuvos kultūroje Verbų rišimo tradicija Vilniaus krašte 2019 metais įtraukta į Nematerialaus kultūros paveldo sąvadą. Rajone taip pat vyksta reginys „Tradicinė Vilniaus verba“.

## Verbos Lenkijoje
Panašią į Vilniaus verbų tradiciją turi ir kaimyninė Lenkija. Joje verbos irgi pasižymi ryškumu, gausių kaspinų, džiovintų augalų naudojimu.
* Kurpių krašto verbos - gaminamos iš spygliuočio šakos, kuri apipinama dekoracijomis, paliekant augalo viršūnę laisvą. Neretai varžomasi dėl ilgiausios, aukščiausios verbos.
* Guralės krašto verbos - gaminamos iš gluosnio, blindės, kitos šakos. Baigiasi spalvinga gėlių puokšte su kryžiumi.
* Silezijos verbos yra žaliuojančių šakelių puokštės.


Vaizdas:02019 0453 (2) Osterpalmen in Krakau.jpg|Verbos Krokuvoje
Vaizdas:0201.4. Palmsonntag in Sanok.JPG|Verbos Užkarpatėje
Vaizdas:87365 Palm Sunday.jpg|Kurpių krašto verba
Vaizdas:Śląskie palmy wielkanocne 07.jpg|Silezijos verbos
Łyse Niedziela Palmowa.JPG|Kurpių krašto verbos


## Šaltiniai