open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Vladas Sorys

**Vladas Sorys** (1874 m. rugpjūčio 10 d. Ilgučių k., Kupiškio r. –1950 ? ? Girardville, PA – JAV), vargonininkas ir chorvedys.

## Biografija
1892 vasarą atvyko į JAV ir apsigyveno Albany, NY. Mokėsi skambinti fortepijonu pas Springerį, vėliau fortepijono, vargonų ir muzikos teorijos mokėsi pas Emmą Willard Conservatory of Music Troy, NY. Vargonavimą dar studijavo pas Emilį Keucheną Buffalo, NY, o bažnytinio giedojimo mokėsi pas Hametreet Niujorke.

Nuo 1894 V. Sorys pradėjo vargonininkauti ir vadovauti chorams. Pirmoji darbo vieta buvo Šv. Stanislovo lenkų parapijoje Amsterdame, NY. Netrukus gavo vargonininko ir chorvedžio vietą Šv. Juozapo lietuvių parapijoje Mahanoi Sityje, PA. Čia dirbęs apie trejus metus, su choru surengė keletą koncertų ir pastatė vaidinimą „Amerika pirtyje“. Daug metų dirbo kitose lenkų parapijose: Švč. Marijos Schenectady, NY, Šv. Kazimiero Albany, NY, Švč. Trejybės Niagara Falls, NY, Šv. Stanislaus Buffalo, NY, Švč. Marijos N. Tonowande, NY, Šv. Stanislovo Hazeltone, PA. Taip pat vadovavo „Liberty Bell" orkestrui ir moterų chorui, S.

Moniuszkos mišriajam chorui ir vargonininkų vyrų chorui, „Echo“ ir „Ariono" chorams bei orkestrams.

Nuo 1935 iki mirties V. Sorys vargonininkavo ir vadovavo chorui Šv. Vincento lietuvių parapijoje Girardville. Chorą išmokė daug giesmių ir dainų, giedojo pamaldose, organizavo viešus koncertus, dalyvavo 1939 Pasaulinės parodos Lietuvių dienoje Niujorke ir kituose tautiniuose renginiuose. 1944 rugpjūčio mėn. koncertu pažymėjo choro muzikinės veiklos 50-metį. V. Sorys vargonininkavo ir vadovavo chorams bei orkestrams 56 metus.

Nuo 1916 priklausė ALRK Vargonininkų sąjungai.

## Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Dalia Stančiukienė-Taurinskaitė

**Dalia Stančiukienė-Taurinskaitė** (1940 m. gegužės 28 d. Bružų k., Mažeikių r.), muzikos mokytoja ir chorvedė.

## Biografija

Baigusi Tirkšlių vidurinę mokyklą, 1958–1962 choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos muzikos technikume (dėst. A. Martinkus, A. Kepenis, B. Skirsgilas). 1967–1972 choro dirigavimo studijas tęsė neakivaizdiniu būdu Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. A. Jurgutis).

1962–1985 Mažeikių vaikų muzikos mokyklos mokytoja, jaunučių ir jaunių chorų vadovė. Jaunučių chorą parengė 1969 respublikinei moksleivių meno ir sporto šventei, o jaunių 1970, 1975, 1977, 1980 ir 1985 respublikinėms dainų šventėms.

Nuo 1976 kurį laiką vadovavo jaunučių chorui ir Mažeikių 2-ojoje vidurinėje mokykloje. Vaikų vokalinius ansamblius parengė ne vienam „Dainų dainelės" konkursui. Su chorais ir ansambliais konkursuose pelnė ir prizinių vietų, dalyvavo įvairiuose kultūros renginiuose, 1980 jaunių choras dainavo Latvijos Saldaus (Saldus) rajone. 1966–1970 mokytoja vadovavo ir dėstė metiniuose chorvedžių kursuose prie Mažeikių kultūros skyriaus. Buvo Mažeikių rajono dainų švenčių vaikų chorų vyr. dirigentė.

Nuo 1985 Neringos vaikų muzikos mokyklos mokytoja, nuo 1990 direktorė, nuo 1996 jaunučių choro vadovė – parengė jį 1997 Lietuvos moksleivių dainų šventei Vilniuje.

Nuo 1990 Neringos kultūros namų moterų choro vadovė. Choras gieda parapijos bažnyčioje, išmoko daug įvairių kūrinių ir surengė nemaža koncertų. 1992 ir 1993 koncertavo Vokietijoje (11 koncertų). D. Stančiukienė chorą parengė 1994 I ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Vilniuje, 1995 su juo dalyvavo X tarptautiniame Stasio Šimkaus chorų konkurse Klaipėdoje, 1997 vėl koncertavo Vokietijoje (surengė 5 koncertus). Chorvedė vadovauja (ir pati dainuoja) moterų vokaliniam kvartetui, kuris dalyvavo 1995 vokalinių ansamblių šventėje „Šilų aidai“ Šilalėje ir 1996 „Sidabrinių balsų" konkurse Plungėje.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Jurgis Stačiokas

**Jurgis Stačiokas** (1894 m. Skriaudžių k., Prienų r. – 1977 m. Athole, MA, JAV) – vargonininkas ir chorvedys.

## Biografija

1913 m. atvykęs į JAV, muzikos mokėsi pas K. Strumskį, J. Jankų ir J. Žilevičių. Kurį laiką vargonininkavo Šv. Kazimiero lietuvių parapijoje Patersone, NJ, o vėliau iki mirties Šv. Pranciškaus lietuvių parapijoje Athole. 1934 m. lapkričio 18 d. jo vadovaujamas choras atliko J. Žilevičiaus naujus Mišparus, buvo išmokęs nemažai mišių, giesmių ir dainų. 1938 m. J. Stačiokas įkūrė „Aušros" chorą Gardnere, MA. Statė muzikinius veikalus, rengė koncertus lietuvių kolonijose, dalyvavo 1939 m. Pasaulinės parodos Niujorke Lietuvių dienos koncerto programoje.

Nuo 1933 m. buvo ALRK Vargonininkų sąjungos narys.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Irena Abarytė-Stanevičienė

**Danguolė Irena Abarytė-Stanevičienė** (1952 m. vasario 21 d. Šniukštuose, Zarasų rajonas – 2018 m. kovo 29 d. Utenoje) – Lietuvos muzikos mokytoja bei chorvedė.

## Biografija
1961–1970 m. Vilniaus M. K. Čiurlionio vidurinėje meno mokykloje (dėst. J. Svirskienė) mokėsi choro dirigavimo. 1970–1975 m. choro dirigavimą studijavo LSSR konservatorijoje vyr. dėst. Hermano Perelšteino klasėje. Studijų metais dirbo Vilniaus miesto medicinos darbuotojų dainų ir šokių ansamblyje „Rūta“, pagalbinėje mokykloje-internate suorganizavo vaikų chorą, buvo berniukų choro „Ąžuoliukas“ chormeisterė, M. K. Čiurlionio vidurinės meno mokyklos koncertmeisterė ir chormeisterė, dainavo kameriniame konservatorijos chore. 1991–1994 m. Lietuvos kultūros darbuotojų tobulinimosi centre lankė chorvedžių kursus (tuometinis vadovas prof. Anicetas Arminas).

1975–1980 m. buvo Lietuvos valstybinio dainų ir šokių liaudies ansamblio „Lietuva“ chormeisterė. Kurį laiką buvo Vilniaus miesto projektavimo instituto merginų vokalinio ansamblio vadovė, dainavo Lietuvos mokslų akademijos folkloriniame ansamblyje bei Lietuvos meno darbuotojų rūmų kameriniame chore, buvo Vilniaus termoizoliacijos instituto folklorinio ansamblio ir moterų choro vadovė, Respublikinių profsąjungų Kultūros rūmų tautinių šokių „Vaiva“ vokalinės grupės vadovė, 1987–1990 m. Vilniaus 22-osios vidurinės mokyklos moksleivių mišriojo choro „Vieversys“ chormeisterė, Lietuvos finansų ministerijos Skaičiavimo centro folklorinį ansamblį parengė 1988 m. išvykai į Punską (Lenkija).

Nuo 1989 m. dirbo Vilniaus 40-osios („Minties“) vidurinės mokyklos vaikų chorų ir vokalinių ansamblių vadove. Jaunučių chorą parengė 1990 bei 1991 m. vaikų ir jaunimo chorų festivaliui „Dainuok, jaunoji Lietuva“, kur abu kartus tapo laureatu; jaunučių ir jaunių chorai dalyvavo 1992 m. Pietryčių Lietuvos vaikų ir jaunimo šventėje ir 1993 m. Lietuvos jaunimo mažojoje dainų šventėje Vilniaus Kalnų parke. 1995–1996 m. dirbo Vilniaus S. Stanevičiaus vidurinės mokyklos pradinių klasių muzikos mokytoja ir jaunučių choro vadove. 1996 m. parengė tris chorus Vilniaus Jaunimo menų šventei. „Minties“ vidurinės mokyklos pagrindinis vaikų choras nemažai koncertavo, giedojo Vilniaus ir kitų miestų bažnyčiose, 1996 ir 1997 m. koncertavo Lenkijoje, dalyvavo 1994 I ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėse Vilniuje, 1996 m. tarptautiniame vaikų ir jaunimo chorų festivalyje „Dainų versmė“ Vilniuje laimėjo pirmąją vietą, 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventės konkurse laureato vardą, o 1997 m. XI tarptautiniame Stasio Šimkaus chorų konkurse Klaipėdoje pelnė trečiąją vietą.

I. Stanevičienė nuo 1977 m. buvo Lietuvos valstybinės konservatorijos (muzikos akademijos) Choro dirigavimo katedros koncertmeisterė, dirigavo ir padėjo organizuoti Vilniaus miesto vaikų ir jaunimo festivalius bei dainų šventes. 1996 m. dirigentei buvo suteikta vyresniosios muzikos mokytojos kvalifikacijos kategorija.

Palaidota Antazavės kapinėse.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Aleksandras Stankevičius

**Aleksandras Stankevičius** (1957 m. liepos 19 d. Monrealyje, Kanadoje) – kompozitorius, vargonininkas, chorvedys.

## Biografija

Kompoziciją ir dirigavimą studijavo Montrealio MeGillo universitete. Vadovauja Montrealio Aušros Vartų lietuvių parapijos ir Lietuvių chorams bei vyrų vokaliniam oktetui, moterų ansambliui. 1982 su Montrealio lietuvių choru įdainavo ir išleido plokštelę „Kalėdos“. Lietuvos krikšto 600 metų jubiliejui sukūrė kantatą „Kryžių ir Rūpintojėlių Lietuva" (tekstas poeto H. Nagio). Ši kantata buvo atlikta 1987 m. gegužės 23 d. Šv. Kazimiero parapijos šventovėje Montrealyje. Kantatą atliko Montrealio ir Ontario jungtinis choras, solistai G. Čepkauskienė, S. Žiemelytė, V. Verikaitis ir A. Keblys. Chorui ir solistams talkino 18 muzikantų orkestras ir vargonai, dirigavo autorius. Kantata atlikta ir Lietuvoje.

A. Stankevičius kuria muziką televizijai, radijui, kinui ir reklamai. Yra išleidęs savo kūrybos plokštelę „Let it out" – 11 modernistinio stiliaus kompozicijų, skirtų jaunimui.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Stasys Smilinskas

**Stasys Smilinskas** (g. 1942 m. vasario 19 d. Punios kaime, Alytaus rajono savivaldybė) – chorvedys, dainininkas (tenoras), muzikos mokytojas, chorvedžio Juozo Smilinsko brolis.

## Biografija

Baigęs Punios vidurinę mokyklą, 1960–1963 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus kultūros – švietimo technikume (dėst. N. Jautakienė). 1963–1966 m. tarnavo sovietinėje armijoje, vadovavo kariškių chorui. 1966–1970 m. muziką studijavo Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute (diriguoti mokė doc. A. Jozėnas ir dėst. J. Kavaliauskas). 1975–1979 m. choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. A. Lopo klasė).

Iš pradžių S. Smilinskas dirbo Jiezno kultūros namų meno vadovu, vadovavo Jiezno ir Stakliškių kultūros namų mišriesiems chorams, dirigavo 1962 m. buvusio Jiezno rajono ir 1963 m. Prienų rajono dainų šventėse. 1969–1974 ir 1985–1990 m. Vilniaus 33-osios profesinės technikos mokyklos merginų, mišriojo choro ir vokalinių ansamblių vadovas. Mišrųjį chorą parengė 1987 m. respublikinei moksleivių dainų šventei ir 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei. 1973–1990 m. Vilniaus technologijos technikumo merginų choro (70 dalyvių) ir vokalinio ansamblio vadovas.

Chorą parengė 1978 ir 1983 m. respublikiniams moterų ir vyrų chorų sąskrydžiams Šiauliuose, 1975, 1980 ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms bei 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei, apžiūrose bei konkursuose pelnė pirmųjų ir kitų prizinių vietų, nemažai koncertavo.

1977–1990 m. Vilniaus individualaus drabužių siuvimo fabriko „Ramunė" moterų choro vadovas. Kolektyvą parengė 1980 ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms, pirmųjų ir kitų prizinių vietų laimėjo Vilniaus miesto ir respublikinėse chorų apžiūrose bei konkursuose. 1983–1991 m. Vilniaus 2-osios ligoninės medicinos darbuotojų vokalinio ansamblio vadovas. Ansamblis padarė įrašų Lietuvos radijui, respublikiniuose konkursuose pelnė pirmųjų ir kitų prizinių vietų.

Nuo 1992 m. Vilniaus 43-osios („Ryto") vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, vyresniųjų klasių moksleivių mišriojo choro vadovas. Chorą parengė 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventei, dalyvavo su juo konkurse ir pelnė diplomą.

S. Smilinskas pasireiškia ir kaip dainininkas. 1967–1973 m. buvo Lietuvos valstybinio dainų ir šokių liaudies ansamblio „Lietuva“ choro artistas solistas, 1973–1997 m. Lietuvos aklųjų draugijos mišriojo choro „Vilnius" artistas solistas. 1996 m. Vilniaus miesto jaunimo menų šventės dirigentas. 1996 m. jam suteikta muzikos mokytojo metodininko kvalifikacijos kategorija.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. - Vilnius, 1999.
Antanas Stankevičius (1892)

**Antanas Stankevičius** (1892 m. vasario? Margiškės palivarke, Pabaisko parapijoje, Ukmergės apskr. – 1945 m. liepos 2 d. Rome, NY – JAV), orkestro ir choro dirigentas, vargonininkas.

## Biografija

Muzikos mokėsi Panevėžyje pas J. Birmantą ir pas kariuomenės pučiamųjų orkestro dirigentą Jekaterinoslavle (Ukraina) – orkestre grojo kornetu. 1913 m. atvyko į JAV pas brolius Miką ir Ipolitą, gavo vargonininko vietą Angelų Karalienės parapijoje Brooklyne, NY. Vėliau vargonininkavo Šv. Mykolo parapijoje Bayonne, NJ, Šv. Vincento parapijoje Girardville, PA, Šv. Juozapo parapijoje Scrantone, PA, Apreiškimo parapijoje Brooklyne, NY, Coronoje, NY, ir kitose kitataučių parapijose. Kai gyveno Scrantone, lankė liturginės muzikos kursus Marywoodo kolegijoje (dėst. prof. N. M. Montoni). Gyvendamas netoli New Yorko, tris vasaras lankė Popiežiaus Pijaus X liturginės muzikos mokyklą Niujorke, NY. Buvo ne tik geras vargonininkas ir chorvedys, bet ir pučiamųjų instrumentų žinovas. Scrantone subūrė pučiamųjų orkestrą – lyg savotišką muzikos mokyklą. Joje buvo mokoma groti visais muzikos instrumentais. Orkestras ir chorai organizavo koncertus, propagavo chorališkąjį giedojimą ir dalyvavo tautiniuose renginiuose, jie suvaidino svarbų vaidmenį lietuvių kultūros gyvenime.

Nuo 1925 m. A. Stankevičius buvo ALRK Vargonininkų sąjungos narys, taip pat Scrantono vyskupijos provincijos šios sąjungos narys.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Zigmantas Stankevičius

**Zigmantas Stankevičius** (1942 m. rugsėjo 30 d. Kaišiadoryse), choro dirigentas, kultūros darbuotojas.

## Biografija

Baigęs Kaišiadorių 1-osios vidurinės mokyklos devynias klases, 1960–1964 choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos technikume (dėst. E. Sapranavičius). 1972–1977 choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. P. Bekerio klasė).

Nuo 1964 rudens Utenos rajoninių kultūros namų direktorius ir rajkoopsąjungos mišriojo choro vadovas. Tarnaudamas sovietinėje armijoje, vadovavo karių chorui.

Nuo 1966 vėl Utenos rajoninių kultūros namų direktorius ir vaikų muzikos mokyklos mokytojas, vadovavo miesto vokaliniams ansambliams, buvo kultūros namų mišriojo ir vyrų choro chormeisteris. 1974 subūrė Utenos miesto moterų chorą, kuris surengė koncertų, dalyvavo 1975 respublikinėje dainų šventėje, 1977 meno mėgėjų festivalyje Vilniuje pelnė laureato vardą. 1976–1978 chorvedys buvo Utenos rajono kultūros skyriaus vedėjas.

Nuo 1978 rudens Lietuvos liaudies meno rūmų (vėliau Lietuvos mokslinio metodinio kultūros centro) darbuotojas. Buvo leidybinio skyriaus vedėjas, darbo su vaikais ir jaunimo skyriaus vedėjas, 1982–1986 direktoriaus pavaduotojas klubiniam darbui. 1986–1989 Lietuvos žemės ūkio darbuotojų profsąjungos kultūros skyriaus vedėjas, 1989–1991 Lietuvos profsąjungų kultūros centro direktorius, 1991–1993 Vilniaus kultūros mokyklos direktorius, nuo 1993 Lietuvos kultūros ministerijos Turto disponavimo ir privatizavimo skyriaus vyr. specialistas, 1994–1998 šios ministerijos Turto investicijų skyriaus vadovas.

Z. Stankevičius buvo Utenos rajono dainų švenčių organizatorius, dirigentas ir vyr. dirigentas, meno mėgėjų kolektyvų konsultantas.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Martynas Staškus

**Martynas Staškus** (1969 m. birželio 10 d. Širvintose) – Lietuvos choro, orkestro ir operos dirigentas, pedagogas.

## Biografija
1984–1988 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. V. Žvirblis). 1986 m. respublikinio jaunųjų atlikėjų konkurso Klaipėdoje laureatas. 1988–1993 m. Lietuvos valstybinėje konservatorijoje studijavo choro dirigavimą (doc. R. Misiukevičiaus klasė), o 1989–1995 LMTA orkestrinį dirigavimą (doc. G. Rinkevičiaus klasė). 1990 m. tarptautinio J. Naujalio dirigentų konkurso Vilniuje ir 1991 m. tarptautinio choro dirigentų konkurso Lenkijoje Vroclave (Wroclaw) laureatas.

Nuo 1992 m. Lietuvos muzikos akademijos Kauno fakultetų Choro dirigavimo katedros dėstytojas.

Nuo 2002 m. M.K.Čiurlionio menų mokyklos moksleivių simfoninio orkestro meno vadovas ir dirigentas.

Nuo 2013 m. metų LMTA studentų simfoninio orkestro meno vadovas ir dirigentas. Nuo 2014 m. LMTA docentas, nuo 2024 m. LMTA profesorius.

Nuo 1993 m. Vilniaus mokytojų namų kamerinio mišriojo choro (apie 30 dalyvių) „Salutaris“ meno vadovas ir dirigentas. Kolektyvas paruošė nemaža koncertinių programų ir surengė per 100 koncertų Lietuvoje ir užsienyje. Su orkestrais ir solistais atliko stambių J. S. Bacho, W. A. Mozarto, F. Schuberto, G. Faurė, F. Poulenco ir kitų kompozitorių kūrinių. „Salutaris" 1993 ir 1994 tarptautinių konkursų Italijoje Arece (Arezzo), Saviljane ir Prancūzijoje Ture (Tours) laureatas, 1994 I Pasaulio lietuvių dainų šventės Vilniuje ir 1995 X S. Šimkaus konkursų Klaipėdoje laureatas, 1996 tarptautinio chorų konkurso Vokietijoje (Miltenberge) laureatas. 1998 vasarą choras antrą kartą gastroliavo Vokietijoje (Bavarijoje). Jis – 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventės Vilniuje dalyvis.

Nuo 1994 m. LNOBT dirigentas, 1996 - 1997 m. ir 2005 - 2008 m. vyr. dirigentas. Dirigavo operas: G. Verdi „Nabukas“, „Aida“ ir „Makbetas“, G. Puccini „Madam Butterfly“ ir „Toska“, C. M. Weberio „Laisvasis šaulys“, J. Strausso „Čigonų baronas“, baletai: J. Strausso „Žydrasis Dunojus“, M. Ravelio „Dafnis ir Chloja“, P. Čaikovskio „Spragtukas“, M. Teodorakio (Theodörakes) „Graikas Zorbas“. Pastatė W. A. Mozarto operą „Pagrobimas iš Seralio“ ir Ch. Gaunod operą „Faustas“, dirigavo J. Strausso operetę „Vienos kraujas" ir kitus veikalus.

Dirigavo daug įvairių programų, parengtų su Lietuvos muzikos akademijos kameriniu orkestru, Lietuvos valstybiniu simfoniniu orkestru, Lietuvos nacionalinės filharmonijos simfoniniu orkestru, Vilniaus universiteto kameriniu „Archi Vilnensis“ orkestru, Lietuvos kameriniu orkestru, Kauno miesto simfoniniu orkestru. Su Lietuvos Operos ir baleto teatro orkestru ir choru – pirmą kartą Lietuvoje atliko J. S. Bacho „Pasijas pagal Morkų". 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventės Vilniuje dirigentas.

2019 m. apdovanotas Kultūros ministerijos garbės ženklu “Nešk savo šviesą ir tikėk”.

2025 m. apdovanotas Lietuvos Respublikos Vyriausybės kultūros ir meno premija.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Benediktas Stirbys

**Benediktas Stirbys** (1930 m. balandžio 28 d. Endriejavo miestelyje, Klaipėdos r. – 1991 m. sausio 4 d. Juodkrantėje, Neringa), muzikos mokytojas ir chorvedys.

## Biografija

Pas vietos vargonininką P. Žemaitį pramokęs muzikos, 1947–1951 m. choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos muzikos mokykloje (dėst. J. Karosas).

Nuo 1950 m. Gargždų vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų bei vokalinių ansamblių vadovas. 1955 m. respublikinei dainų šventei parengė vyresniųjų klasių moksleivių mišrųjį chorą, o 1964 m. I respublikinei dainų šventei jaunučių chorą. 1965–1975 m. Gargždų vaikų muzikos mokyklos direktorius, vaikų chorų ir akordeonistų orkestro vadovas. Jaunučių chorą parengė 1969 m. respublikinei moksleivių meno ir sporto šventei. Vadovavo Gargždų kultūros namų ir Klaipėdos rajono švietimo darbuotojų mišriesiems chorams, švietimo darbuotojus parengė 1975 m. respublikinei dainų šventei.

Nuo 1975 m. rudens Raseinių vaikų muzikos mokyklos direktorius ir akordeono mokytojas, medicinos darbuotojų moterų choro, Šiluvos zoninių kultūros namų ir Raseinių švietimo darbuotojų mišriųjų chorų vadovas. Švietimo darbuotojų chorą parengė 1980 m. respublikinei dainų šventei. 1981–1990 m. Neringos vaikų muzikos mokyklos direktorius, kultūros namų mišriojo choro vadovas.

B. Stirbys buvo Klaipėdos rajono muzikos mokytojų metodinės komisijos pirmininkas, Klaipėdos ir Raseinių rajonų dainų švenčių organizatorius ir vyr. dirigentas. 1967 m. apdovanotas Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Stefa Stonienė-Peleniūtė

**Stefa Stonienė-Peleniūtė** (1948 m. kovo 9 d. Daujočių k., Joniškio r.), muzikos mokytoja ir chorvedė.

## Biografija

Mokėsi Žagarės ir Mažeikių mokyklose – internatuose. Pirmieji muzikos mokytojai buvo V. Kutka ir A. Jurgutis. 1967–1971 choro dirigavimo mokėsi Kauno J. Gruodžio aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. V. Pučinskas ir J. Januškevičius), 1982 neakivaizdiniu būdu baigė Lietuvos konservatorijos Klaipėdos fakultetus (vyr. dėst. R. Misiukevičiaus dirigavimo klasė).

Nuo 1971 Sedos (Mažeikių r.) vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų vadovė. 1973 persikėlusi į Joniškio rajoną, buvo Jakiškių kultūros namų meno vadovė, vadovavo Jakiškių ir Gataučių kultūros namų mišriesiems chorams.

Nuo 1975 Žlibinų (Plungės r.) kultūros namų direktorė ir devynmetės mokyklos muzikos mokytoja. 1977 suorganizavo kultūros namų moterų chorą, kurį parengė 1980 ir 1985 respublikinėms dainų šventėms, 1990 Lietuvos tautinei dainų šventei ir 1994 I Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje. Respublikiniuose konkursuose chorai ir vokaliniai ansambliai laimėjo pirmųjų ir kitų prizinių vietų.

S. Stonienė Žlibinų pagrindinėje mokykloje vadovauja jaunučių ir jaunių chorams, vokaliniams ansambliams ir solistams. Jaunuosius dainininkus parengė 1976, 1978, 1980 ir 1982 respublikiniams „Dainų dainelės" konkursams. 1985 respublikinei dainų šventei ir 1997 Lietuvos moksleivių menų šventei parengė jaunių chorą. Vaikų ir moterų chorai yra nuolatiniai Plungės rajono dainų švenčių dalyviai, gieda bažnyčiose, dalyvauja koncertuose. Mokytoja dainuoja Plungės kameriniame chore, diriguoja rajono dainų šventėse. 1996 jai suteikta muzikos vyresniosios mokytojos kvalifikacijos kategorija.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Inocentas Stragis

**Inocentas Stragis**  g . 1940 m. spalio 11 d. Pamūšio k., Pakruojo r.) – choro dirigentas ir pedagogas.

## Biografija

Baigęs Pakruojo vidurinę mokyklą, 1959–1963 choro dirigavimo mokėsi Šiaulių muzikos mokykloje (dėst. O. Biržytė). 1967–1972 choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. K. Griauzdės klasė). 1963–1965 Šiaulių rajono kultūros skyriaus vedėjas, 1966–1972 Šiaulių miesto kultūros skyriaus inspektorius. Chorams pradėjo vadovauti nuo 1961 Daugelių (Šiaulių r.) kultūros namuose, kur suorganizavo mišrųjį chorą ir vienerius metus jam vadovavo. 1962–1966 Šiaulių odų gamyklos „Stumbras“ mišriojo choro vadovas. 1966–1984 Šiaulių trikotažo fabriko „Verpstas“ moterų choro vadovas. Šį kolektyvą parengė 1970, 1975 ir 1980 respublikinėms dainų šventėms, 1981 respublikiniame liaudies dainų konkurse Panevėžyje su juo laimėjo prizą už geriausią S. Šimkaus dainos „Ūžia girelė" atlikimą, 1981 V Stasio Šimkaus chorų konkurse Klaipėdoje pelnė antrąją vietą.

1972–1975 Šiaulių pedagoginio instituto dainų ir šokių ansamblio meno vadovas ir dirigentas. Su šiuo kolektyvu koncertavo Šiauliuose, Klaipėdoje, Telšiuose, Kelmėje, Radviliškyje, Mažeikiuose, Akmenėje, Joniškyje, Pakruojyje, Linkuvoje ir kitur. 1973 koncertą surengė Minsko pedagoginio instituto studentams, dalyvavo 1974 respublikinėje studentų dainų šventėje Panevėžyje ir tų metų Baltijos studentų dainų šventėje „Gaudeamus-VI" Tartu mieste, koncertavo Tartu universiteto studentams, dalyvavo 1975 respublikinėje dainų šventėje Vilniuje. 1976–1980 vadovavo Šiaulių pedagoginio instituto vyrų vokaliniam ansambliui, kuris pirmųjų vietų pelnė miesto meno mėgėjų apžiūrose ir 1980 respublikinės dainų šventės konkurse – kartu su kaimo kapela.

Nuo 1972 Šiaulių pedagoginio instituto (universiteto) Muzikos katedros įvairių disciplinų dėstytojas, nuo 1981 vyr. dėstytojas, nuo 1993 docentas. Parašė mokymo priemonių: „Dvibalsės intonacijos“ (1983), „Dvibalsumo ugdymas chore“ (1987), „Solfedžio“ (1989), „Dvibalsis solfedžio“ (1992), „Tribalsis solfedžio" (1993). Daugumos šių mokymo priemonių bendraautorė M. Stragienė. I. Stagis vietinėje ir respublikinėje spaudoje paskelbė straipsnių, sukūrė chorams dainų ir giesmių, kurios skamba autoriniuose koncertuose, bažnyčiose ir dainų šventėse.

I. Stragis buvusio Kuršėnų rajono, nuo 1967 Šiaulių miesto, 1974 respublikinės studentų dainų šventės Panevėžyje ir 1994 Baltijos studentų dainų šventės „Gaudeamus-VI" Tartu mieste dirigentas. 1981 chorvedys apdovanotas Kultūros žymūno ženklu.

## Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Jurgis Strazdas

**Jurgis Strazdas** (g. 1926 m. vasario 25 d. Smėlinkos k. (Molėtų raj.)) – choro dirigentas, pedagogas, dainininkas (tenoras). Jurgis Strazdas mirė 2011 m. birželio 2 d. Palaidotas Kaune, Petrašiūnų kapinėse.

## Biografija

Mokėsi Kėdainių ir Vilniaus Vytauto Didžiojo gimnazijose, o 1941–1945 m. – Ukmergės mokytojų seminarijoje. 1945–1949 m. studijavo Kauno konservatorijoje (J. Babravičiaus solinio dainavimo klasė). 1947–1950 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno Juozo Gruodžio muzikos mokykloje (dėst. Nikodemas Martinonis ir Antanas Budriūnas). 1953–1956 m. neakivaizdiniu būdu Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą.

Nuo 1944 m. mokytojavo Žemaitkiemio miestelyje (Ukmergės raj.), subūrė apylinkės moterų chorą. 1944–1945 m. – muzikos ir dainavimo mokytojas Ukmergės berniukų progimnazijoje ir Veršvų progimnazijoje. 1946–1966 m. – Kauno 1-osios vidurinės mokyklos muzikos mokytojas ir chorų vadovas. Vyresniųjų klasių mišrųjį chorą lankė net 180 moksleivių, o jaunuolių chore buvo apie 100 dainininkų. Chorai pajėgė atlikti sudėtingesnius kūrinius, dažnai koncertavo. 1950 m. – respublikinės dainų šventės ir 1957 m. I respublikinio jaunimo festivalio konkursuose abu chorai pelnė trečiąsias vietas. Mišrusis choras gerai pasirodė ir 1964 m. I respublikinės moksleivių dainų šventės konkurse. Kurį laiką mokytojavo ir vadovavo chorams Veiverių ir Kauno Jono Jablonskio vidurinėse mokyklose. Sėkmingai dirbo ir su Kauno 36-osios profesinės technikos mokyklos moksleivių mišriuoju choru, kuris atlikdavo ir sudėtingesnius kūrinius, prizinių vietų pelnė apžiūrose.

J. Strazdas vadovavo ir mišriesiems suaugusiųjų chorams Kauno Vytauto Didžiojo universiteto Medicinos fakultete bei Kauno kultūros namuose. Ypač ryškių meninių laimėjimų pasiekė 1957–1965 m. su Kauno Pramoninės statybos projektavimo instituto vyrų choru (60–70 dalyvių). Kolektyvą išmokė 60 įvairių autorių kūrinių ir surengė per 100 koncertų, dalyvavo su juo latvių dainų šventėse Siguldoje ir Rygoje. Laureatų vardus choras pelnė 1957 m. I respublikinio jaunimo festivalio, 1960 respublikinės dainų šventės, 1963 m. I respublikinio vyrų choro sąskrydžio ir 1965 m. respublikinės dainų šventės konkursuose.

Po keletą metų buvo Kauno politechnikos instituto vyrų choro ir Kauno radijo gamyklos mišriojo choro „Banga“ chormeisteris. 1966–1970 m. – Lietuvos valstybinio radijo ir televizijos komiteto mišriojo choro artistas, 1968–1969 m. vadovavo Vilniaus projektavimo institutų mišriajam chorui. 1970–1989 m. – Kauno valstybinio choro artistas solistas, nuo 1992 m. – Šaulių sąjungos Kauno Vytauto Didžiojo rinktinės vyrų choro „Trimitas“ vadovas.

J. Strazdas buvo Kauno miesto dainų švenčių ir 1964 m. I respublikinės moksleivių dainų šventės dirigentas. 1965 m. apdovanotas Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu, o 1976 m. – Kultūros žymūno ženklu.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Ona Strazdienė-Juknaitė

**Ona Strazdienė-Juknaitė** (1936 m. sausio 29 d. Lopaičiuose) – muzikos mokytoja ir chorvedė.

## Biografija

Mokėsi Laukuvos vidurinėje mokykloje. Su šeima ištremta į Sibirą 1951–1956 m. gyveno Irkutsko srityje. Grįžusi į Lietuvą, 1956–1960 m. choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos muzikos mokykloje (dėst. V. Uloza). 1977–1982 m. neakivaizdiniu būdu choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (vyr. dėst. A. Zaboro klasė).

1960–1985 m. Rietavo kultūros namų meno vadovė, mišriojo choro, solistų ir vokalinių ansamblių vadovė. Choras nuo 1965 m. visų respublikinių dainų švenčių ir 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventės Vilniuje dalyvis. Ne kartą dainavo Plungės rajono ir tarprajoniniuose festivaliuose Plateliuose, respublikiniuose ir zoniniuose konkursuose laimėjo pirmųjų ir kitų prizinių vietų, 1962 m. koncertavo Latvijoje. 1996 m. balandžio 27 d. Rietave koncertu pažymėtas kolektyvo kūrybinės veiklos 45-metis. Vokaliniai ansambliai ir solistai – respublikinių konkursų „Sidabriniai balsai" prizininkai.

1961–1963 m. O. Strazdienė vadovavo Rietavo žemės ūkio technikumo moksleivių mišriajam chorui.

Nuo 1972 m. Rietavo vaikų darželio muzikos vadovė, nuo 1977 m. Rietavo vidurinės mokyklos muzikos mokytoja ir choro vadovė. 1985–1993 m. Rietavo vaikų darželio muzikos mokytoja, nuo 1993 m. Rietavo katalikiškos mokyklos muzikos mokytoja ir moksleivių choro vadovė. Tęsia darbą ir su kultūros namų mišriuoju choru, kurį parengė 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje. Mokytoja diriguoja Plungės rajono dainų šventėse ir festivaliuose.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Ksaveras Strumskis

**Ksaveras Strumskis** (1884 m. lapkričio 20 d. Zybolių k., Rokiškio valsčius – 1954 m. lapkričio 9 d. Brooklyne, NY – JAV) – vargonininkas, chorvedys ir kultūros veikėjas.

## Biografija

Baigęs Rokiškio pradžios mokyklą, 1897–1903 m. mokėsi Rokiškio R. Lymano (Liehmann) vargonininkų mokykloje, vėliau kurį laiką vargonininkavo. 1906 m. atvykęs į JAV, iš pradžių vargonininkavo Čikagoje, IL, vadovavo „Birutės“ ir „Pirmyn" chorams, įkūrė Operetės draugiją. 1909 m. užėmė vargonininko ir chorvedžio vietą Šv. Jurgio lietuvių parapijoje Brooklyne. 1913–1915 m. New York Music College studijavo kompoziciją ir fortepijoną, 1915 m. su P. Bukšnaičiu iš seniau veikusių chorų dainininkų Brooklyne suorganizavo Operetės chorą ir pastatė 34 užsienio ir lietuvių kompozitorių operetes. Iki 1936 m. vadovaudamas chorui, surengė daug koncertų Niujorke, tarptautiniuose renginiuose atstovaudamas lietuviams.

## Visuomeninė veikla

K. Strumskis iš pradžių įstojo į JAV Lenkų – lietuvių vargonininkų draugiją, paskui prisidėjo prie ALRK Vargonininkų sąjungos organizavimo ir 1911 m. pirmajame šios sąjungos seime buvo išrinktas Centro valdybos pirmininku. Šias pareigas ėjo iki 1916 m. Taip pat buvo Vargonininkų sąjungos provincijos narys. 1913 m. Vargonininkų sąjungos seime su M. Marijos Apsireiškimo parapijos choru iš Brooklyno atliko giesmių programą. Vėliau buvo išrinktas Centro valdybos knygininku. Pasirūpino, kad Vargonininkų sąjungos susivienijimo raštinė būtų perkelta į Brooklyną. Vienai kadencijai buvo išrinktas generaliniu sekretoriumi ir įsteigė garso įrašų studiją. Valstybės laikraščio leidyklai persiorganizavus į akcinę bendrovę, buvo jos pirmininkas, reikalų vedėjas, iždininkas ir rėmėjas. 1923 m. vienas iš New Yorko Lietuvių prekybos rūmų organizatorių – pirmininkas ir valdybos narys. Atvykus kompozitoriui S. Šimkui, buvo 1916 m. Filadelfijoje, PA, leisto žurnalo „Muzika" administratorius ir sekretorius. 1917 m. su S. Šimkum įkūrė natų leidybos bendrovę ir iki 1933 m. išleido apie 200 įvairių kūrinių. Į leidybą įdėjo apie 7000 dolerių ir išleido 20 tūkstančių dolerių vertės muzikos leidinių. Tai buvo viena didžiausių lietuvių natų leidykla Amerikoje. 1915–1935 m. dirbo Brooklyne vedybinių leidimų skyriuje, vėliau vertėsi prekyba. Nemažai rašė spaudoje muzikos klausimais. Jo žmona Marija Strumskienė-Jokubaitienė-Sidabraitė (1903–1973) buvo žinoma dainininkė ir operečių statytoja, dukra Aldona Strumskytė-Norkienė (g. 1924) pianistė.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Liudas Stukas

**Liudas Stukas** (g. 1931 m. rugpjūčio 18 d. Niuarke, JAV) – dainininkas, pedagogas, vargonininkas ir chorvedys.

## Biografija

1939–1950 m. skambinti fortepijonu mokėsi pas Edwardą Napiwockį, o 1950–1952 m. dainuoti pas Herbertą Pate ir 1955 m. pas Leilą Livian. 1954–1959 m. studijavo *New York University School of Education* ir baigė bakalauro laipsniu.

Už kūrinį „Tėve mūsų“ gavo premiją. Suorganizavo mergaičių vokalinį kvartetą „Rūta“ ir įdainavo dvi plokšteles. Vėliau subūrė „Rūtos“ vokalinį ansamblį.

Tarnaudamas amerikiečių kariuomenėje, kaip solistas surengė 120 koncertų JAV miestuose ir miesteliuose, dalyvavo ir lietuviškose programose, televizijos laidose.

Nuo 1957 m. vargonininkavo Dievo Motinos Sopulingosios lietuvių parapijoje Harrisone, NY. 1959–1961 m. dėstė muziką Woodrino aukštesniojoje mokykloje. Buvo nuolatinis solistas Patersone, NJ, Lyric Opera, koncertavo JAV, Pietų Amerikoje ir Europoje. 1973 m. Čikagos Lietuvių operoje atliko Escamillo vaidmenį Žoržo Bizė operoje „Carmen“.

Turėdamas gražų baritono balsą, jį išlavino iki dramatinio tenoro. Su „Rūtos“ ansambliu dalyvavo 1971 m. 4-ojoje JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėje Čikagoje. Taip pat dirbo su vokaliniais ansambliais – „Žibuoklės“ Hillside, NJ, ir „Vilijos“ Niuarke. Daug metų vargonininkavo, vadovavo chorui Šv. Petro ir Povilo parapijoje Elizabethe, NJ. 1988 m. išėjo į pensiją.

Priklausė New Jersio Essexo Operos trupei, harmonizavo per 50 lietuvių liaudies dainų, sukūrė dainų chorams ir solistams: „Malda“, „Širdies gėlė“ ir kt. Su „Rūtos“ ansambliu ir L. Juodyte į plokštelę įdainavo keletą savo ir S. Cerienės dainų. Anglų kalba parašė santrauką Juozo Žilevičiaus knygai „Lietuvis vargonininkas išeivijoje“.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Petras Sutkus

**Petras Sutkus** (g. 1949 m. rugsėjo 27 d. Taurakalnio k., Kauno raj.) – muzikos mokytojas ir chorvedys.

## Biografija

Baigęs Kauno 5-ąją vidurinę mokyklą, 1971–1975 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno Juozo Gruodžio aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. Liucija Valatkienė-Varneckytė). 1980–1985 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (doc. Linos Dumbliauskaitės ir doc. Aniceto Armino klasės).

1975–1980 m. – Šakių vaikų muzikos mokyklos mokytojas ir chorų vadovas – kolektyvą paruošė 1977 ir 1980 m. respublikinėms dainų šventėms.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Juozas Stulgaitis

**Juozas Stulgaitis** (1880 m. spalio 13 d. Kampinių k., Griškabūdžio valsčius – 1951 m. lapkričio 19 d. Vilks Baras, Pensilvanija, JAV) – lietuvių vargonininkas ir chorvedys.

## Biografija

Lankė Lukšių pradžios mokyklą, o muzikos mokėsi Sintautuose ir Naumiestyje pas vargonininką L. Risauską. Kurį laiką vargonininkavo pas dėdę kunigą Sidaravičių. 1905 m. rudenį atvykęs į JAV, apsistojo pas brolį Niujorke, bet netrukus persikėlė į Vilks Barą ir pradėjo dirbti vargonininku bei chorvedžiu Švč. Trejybės lietuvių parapijoje, kur dirbo iki mirties. Vajomingo seminarijoje mokėsi įvairių muzikos disciplinų, o Marywood College grigališkojo choralo. Minėtoje parapijoje išugdė didelį ir skambų chorą, kuris giedojo bažnyčioje, rengė koncertus, statė operetes ir kitus muzikos veikalus. 1910 m. suvaidintas veikalas „Dėdė atvažiavo“ turėjo itin didelį pasisekimą. Vėliau choras pastatė M. Petrausko operetes „Adomas ir Ieva“, „Kaminkrėtys ir malūnininkas“ ir „Girių karalius“, S. Šimkaus „Išeivis“. 1930 m. kolektyvas pastatė Č. Sasnausko kantatą „Broliai“, 1936 m. Th. Dubois oratoriją „Septyni Kristaus žodžiai“, vėliau suvaidino komediją „Teta iš Amerikos“. Choras dalyvavo visose Vajomingo Klonio Lakewoode lietuvių dienose, 1926 m. Lietuvių dienos programoje Sesqui-Centennial parodoje Filadelfijoje, lankydavosi daugelyje lietuvių kolonijų. 1939 m. choras dalyvavo Pasaulinės parodos Lietuvių dienos programoje Niujorke, 1935 m. katalikų chorų konkurse Vilks Bare atliko W. A. Mozarto „Gloria" ir laimėjo pirmąją vietą.

J. Stulgaitis buvo vienas iš 1911 m. ALRK Vargonininkų sąjungos steigėjų ir aktyvus jos narys, 1913 m. išrinktas Centro valdybos sekretoriumi, 1916 m. iždininku, 1917 m. knygininku, o 1934 m. vicepirmininku. Buvo ir kitų lietuvių organizacijų aktyvus dalyvis, žurnalo „Muzikos žinios“ uolus rėmėjas. Daug metų buvo Vargonininkų sąjungos Skrantone provincijos kuopos pirmininkas, nemažai prisidėjo organizuojant Vajomingo Klonio „Dainos" draugiją, šios draugijos rengtose dainų šventėse diriguodavo jungtiniam chorui.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Antanas Stulga

**Antanas Stulga** (1894 m. spalio 23 d. Šiaudalių k., Šilalės valsč., Raseinių apskr. -1982 m. birželio 9 d. Čikagoje, IL – JAV), vargonininkas, chorvedys, stomatologas.

## Biografija

1913 m. atvykęs į JAV, 1918–1922 m. mokėsi L. van Beethoveno konservatorijoje fortepijono, harmonijos ir kitų muzikos disciplinų, įgijo muzikos mokytojo diplomą. Bendrojo lavinimo dalykų mokėsi Englewood H. S. Chicago, o 1926–1929 m. lankė Pio Nono H. S. St. Francis, WI, kur praplėtė bažnytinės muzikos ir instrumentavimo žinias. Vienerius metus lankė St. Viatur College Bourbonnais, IL, antrus -DePaul University Chicago, IL. 1932–1936 m. studijavo Chicago College of Dental Surgery dept. of Loyola University. Mokydamasis pradėjo vargonininkauti ir vadovauti chorams. Dirbo daugelyje parapijų: nuo 1922 m. Šv. Onos Spring Valley, IL, nuo 1923 m. Šv. Antano Cicero, IL, neilgai Šv. Pranciškaus Indian Harbor, IN, 1931–1932 m. Šv. Petro ir Povilo Westville, IL, ir dar kitur. Daug dirbo su jaunimu ir Vyčių chorais Čikagoje. Rengė koncertus, statė operetes, bendravo su vargonininkais ir chorais, dainavo Č. Sasnausko vyrų chore, koncertuose pasireikšdavo kaip solistas (tenoras). Derino fortepijonus, chorams perrašinėjo natas. Jo pasiūlymu žurnalas pavadintas „Muzikos žiniomis“, nemažai rašė „Drauge“, „Muzikos žiniose" ir kituose leidiniuose. Priklausė American Dental Association, nuo 1973 m. buvo aktyvus ALRK Vargonininkų sąjungos narys ir šios sąjungos provincijos narys. 1930 m. lankėsi Lietuvoje.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Anupras Svarauskas

**Anupras Svarauskas** (1938 m. liepos 3 d. Kamšos k., Utenos r. – 2008 m. rugsėjo 5 d.) – muzikos mokytojas ir chorvedys.

## Biografija

Baigęs Tauragnų vidurinę mokyklą, 1957–1960 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus kultūros – švietimo technikume (dėst. P. Bekeris) – baigė su pagyrimu. 1974–1979 m. neakivaizdiniu būdu muziką studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (diriguoti mokė T. Ruzgytė).

1960–1962 m. Smilgių (Panevėžio r.) kultūros namų direktorius ir vidurinės mokyklos muzikos mokytojas, vadovavo vaikų chorui, vokaliniam ansambliui ir pučiamųjų instrumentų orkestrui. 1963–1964 m. muzikos ir dainavimo mokytojas Pasvalio vidurinėje mokykloje.

Nuo 1964 m. rudens Panevėžio J. Balčikonio vidurinės mokyklos (gimnazijos) muzikos ir dainavimo mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų bei vokalinių ansamblių vadovas. Ryškesnių meninių laimėjimų pasiekė su vyresniųjų klasių moksleivių mišriuoju choru (60-70 dalyvių). Kolektyvą parengė 1969 ir 1977 m. respublikinėms moksleivių dainų šventėms, 1976 m., 1979 ir 1983 m. mokyklų chorų zoninėms bei respublikinėms varžyboms, prizinių vietų laimėjo chorų konkursuose Kaune, Vilniuje, Biržuose, Pasvalyje ir Panevėžyje. 1979 m. su choru išlaikė dirigavimo valstybinius egzaminus. Vokaliniai ansambliai ir jaunieji solistai prizinių vietų laimėjo „Dainų dainelės" zoniniuose konkursuose. Mokytojas dainavo Panevėžio miesto švietimo darbuotojų mišriajame chore ir buvo jo chormeisteris, dirigavo miesto dainų šventėse. 1993 m. jam suteikta muzikos mokytojo metodininko kvalifikacijos kategorija (nuo 1982 m. turėjo vyresniojo mokytojo vardą).

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Bronė Sutkevičienė-Beganskaitė

**Bronė Sutkevičienė-Beganskaitė** (1927 m. balandžio 10 d. Panevėžyje) – choro dirigentė ir pedagogė.

## Biografija

Mokėsi Panevėžio mergaičių gimnazijoje ir muzikos mokykloje (S. Dievaitytės dainavimo ir A. Belazaro choro dirigavimo klasėse). 1948-1954 m. studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vienerius metus lankė dėst. P. Kaveckienės solinio dainavimo klasę, o paskui perėjo į dėst. P. Bekerio choro dirigavimo klasę). Metus buvo Lietuvos dainų ir šokių liaudies ansamblio solistė (sopranas). 1966–1969 m. studijavo Šiaulių pedagoginiame institute ir įgijo logopedės specialybės diplomą.

Nuo 1954 m. rudens Šiaulių muzikos mokyklos dėstytoja, o 1995 m. paskirta mokymo dalies vedėja. 1958–1987 m. Šiaulių logopedinės mokyklos – internato muzikos ir dainavimo mokytoja, moksleivių chorų ir vokalinių ansamblių vadovė. 1960–1962 m. ir Šiaulių 7-osios vidurinės mokyklos muzikos mokytoja bei vaikų choro vadovė.

Nuo 1957 m. kartu su J. Dargiu kurį laiką vadovavo Šiaulių miesto mokytojų mišriajam chorui, o nuo 1958 m. dirbo su dviračių gamyklos „Vairas“ bei su odos ir avalynės fabriko „Elnias“ mišriaisiais chorais – juos parengė 1960 m. respublikinei dainų šventei. Su vaikų ir suaugusiųjų chorais dalyvavo koncertuose, miesto dainų šventėse ir kituose renginiuose.

1985–1990 m. Naumiesčio (Šakių r.) V. Kudirkos vidurinės mokyklos muzikos mokytojas ir chorų vadovas. Vyresniųjų klasių merginų chorą parengė 1987 m. respublikinei moksleivių dainų šventei ir konkursui – laimėjo antrąją vietą.

Nuo 1990 m. rudens Šakių vaikų meno mokyklos muzikos mokytojas ir choro vadovas, nuo 1997 m. ir liaudiškos kapelos vadovas. Jaunių chorą parengė 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventei ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje. Choras sugeba atlikti sudėtingesnius W. A. Mozarto, C. M. von Weberio, A. Brucknerio, P. Čaikovskio ir kitų kompozitorių kūrinius. P. Sutkus – Šakių rajono muzikos mokytojų metodikos būrelio pirmininkas, Lietuvos chorų sąjungos prezidiumo narys, konsultuoja savo rajono jaunių chorus, Šakių rajono ir Marijampolės zonos dainų švenčių dirigentas. Rašo dainas vaikams ir harmonizuoja liaudies dainas. 1987 m. apdovanotas Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu, 1997 m. jam suteikta muzikos mokytojo metodininko kvalifikacijos kategorija.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Dainius Sverdiolas

**Dainius Sverdiolas** (g. 1956 m. rugsėjo 30 d. Vilniuje) – vargonininkas, choro dirigentas, pedagogas.

## Biografija

Žinomo kultūros veikėjo Salomono Sverdiolo sūnus. Dainius 1963–1974 m. mokėsi Vilniaus M. K. Čiurlionio vidurinėje meno mokykloje (diriguoti mokė K. Kaveckas). 1974–1980 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. H. Perelšteino ir prof. K. Kavecko klasės). Kartu vargonuoti mokėsi pas prof. L. Digrį (studijas baigė 1981 m.). 1981 m. tobulinosi vargonininkų seminare Veimare (Vokietija) pas prof. E. Kohlerį, o 1990 ir 1991 m. dar tobulinosi Harleme ir Alkmare (Nyderlandai).

1980–1983 m. D. Sverdiolas buvo muzikos ir dainavimo mokytojas Rykantų (Trakų r.) aštuonmetėje mokykloje.

Nuo 1983 m. Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos aukštesniosios muzikos mokyklos (konservatorijos) koncertmeisteris ir choro dirigavimo dėstytojas. 1984–1986 m. buvo moksleivių choro studijos vadovas. Paruošė valstybinių egzaminų programas, surengė keletą viešų koncertų, dalyvavo 1985 m. respublikinėje dainų šventėje ir konkurse.

Nuo 1992 m. Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos konservatorijos vargonų klasės vadovas. 1982–1984 m. buvo Vilniaus inžinerinio statybos instituto studentų mišriojo choro „Gabija" chormeisteris – dirigentas. Kolektyvo 20-mečio jubiliejiniam koncertui (1984 m. gegužės 26 d.) parengė kamerinį studentų chorą, su kuriuo atliko P. Hindemitho šešis chorus austrų rašytojo R. M. Rilkės (Rilke) tekstais.

1985–1986 m. D. Sverdiolas Vilniaus Arkikatedroje Bazilikoje surengė O. Messiaeno vargonų muzikos koncertų ciklą. Kaip solistas koncertavo su simfoniniais ir kameriniais orkestrais bei įvairiais ansambliais, akompanavo solistams ir chorams. Vargonininko koncertų programose vyrauja romantinė ir šiuolaikinė muzika. Jis yra daugelio lietuvių kompozitorių naujų kūrinių vargonams pirmasis atlikėjas. Kurį laiką dėstė vargonininkų kursuose Lietuvos muzikos akademijoje ir Vilniaus konservatorijoje. Kaip vargonininkas solistas dalyvavo daugelyje festivalių ir koncertų Latvijoje, Estijoje, Ukrainoje, Rusijoje, Lenkijoje, Vokietijoje, Čekoslovakijoje, Bulgarijoje, Anglijoje, Nyderlanduose, Ispanijoje, Italijoje, Kanadoje, Prancūzijoje, Danijoje. Vargonų muzikos įrašų padarė Lietuvos ir užsienio radijas.

1997 m. D. Sverdiolas Vilniuje įkūrė vargonų statybos firmą „Organum" ir jai vadovauja. Stato ir remontuoja vargonus Lietuvoje ir svetur. Pastatė daugiau kaip 20 vargonų bažnyčiose ir muzikos mokymo įstaigose.

Žmona Dalia Tarailaitė-Sverdiolienė yra muzikologė.

## Šaltiniai

*Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Bronė Šalinaitė-Sukackienė

**Bronė Šalinaitė-Sukackienė** (1905 m. vasario 17 d. Lawrence, MA – 1975 m. lapkričio 27 d. Alpine, NY -JAV) – vargonininkė, dainininkė, chorvedė, pedagogė, kompozitorė.

## Biografija

Nuo 1915 pradėjo mokytis skambinti fortepijonu pas Notre Dame bažnyčios vargonininką Odiloną Talbatą Worcesteryje, MA, o balsą lavino pas Fl. Desplaines. 1920–1921 lankė vasaros kursus New Yorko universitete, dainuoti mokėsi pas NeColbins, fortepijono pas Perey Swift. 1922 Wusteryje baigusi vidurinę mokyklą, metus muzikos mokėsi Niujorke pas Konstantiną ir Pietrą Yonus. 1923 studijavo Berlyno muzikos akademijoje pas Fortepijono fakulteto dekaną prof. Richą Rosslerį. Paskui nuvyko į Milaną, kur pusketvirtų metų pas įvairius pedagogus privačiai mokėsi dainavimo, fortepijono, kompozicijos ir dirigavimo. Vėliau studijas dar tęsė Akademia di Marco Enrico Bossi. 1927 grįžo į JAV – Brooklyną, NY, kur įsteigė privačią muzikos studiją ir parengė nemaža dainininkų, pianistų, choro dirigentų. Jos mokiniai A. Žilinskaitė, J. Kazakevičius, M. Stenslerienė ir kiti buvo „Aido" ir kitų chorų vadovai. 1939 dar baigė New Yorko universiteto muzikos skyrių ir gavo bakalauro diplomą.

B. Šalinaitė dar studijuodama pradėjo vadovauti chorams. Ypač vaisingai 1929–1930 ir 1933–1937 dirbo su „Aido“ mišriuoju choru Brooklyne. Chorą išmokė daug lietuvių kompozitorių dainų ir stambesnių kūrinių: 1929 ir 1937 pastatė R. Planquette’o komišką operą „Kornevilio varpai“, o 1936 J. S. Bacho „Kavos kantatą“, surengė nemaža koncertų. 1930–1945 vadovavo „Sietyno“ chorui Newarke, NJ. Taip pat Niujorke vadovavo jugoslavų suaugusiųjų ir vaikų chorams, netoli New Yorko dėstė muziką valstybinėje mokykloje. Ypač sėkmingai dirbo su „Aidbalsių“ merginų vokaliniu ansambliu ir oktetu. Rengė koncertus rytinėse JAV lietuvių kolonijose, dainavo per radiją. Koncertavo kaip dirigentė, pianistė, dainininkė ir akompaniatorė. Skaitė paskaitas muzikos klausimais kursuose, klubuose ir per radiją. Gyvendama Niujorke, daug metų dirbo Lietuvių meno sąjungoje, buvo šios sąjungos Muzikos direktorė, nuo 1937 atsakingoji sekretorė. Jos rūpesčiu 1938 Brooklyne įkurtas komitetas kompozitoriaus M. Petrausko kūriniams leisti. Būdama sekretore, parengė spaudai 22 jo populiaresnius kūrinius: solo dainas, duetus, dainas mišriajam ir vyrų chorams. Visuomenės aukomis 1940 išleido leidinį „Rinktinės Miko Petrausko dainos". 1975 dalyvavo respublikinėje dainų šventėje Vilniuje.

B. Šalinaitė pasireiškė ir kaip kompozitorė. Sukūrė dainų solistams ir chorams, operetes „Alkis“ (1931), „Spartakas“ (1931), „Inkvizicija“ (1932), „Tamyla" (1951), rašė libretus operetėms, o muziką kurti padėjo Lahnas Adohmyanas.

## Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.