open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Rozalija Šor

**Rozalija Šor** (1894 m. birželio 24 d. Kaune – 1939 m. kovo 18 d. Maskvoje, TSRS) – TSRS lingvistė, literatūros istorikė.

## Biografija
Gimė 1894 m. birželio 24 d. Kaune. 1913-1919 m. studijavo Maskvos aukštojoje moterų mokykloje. 1920-1921 m. studijavo lingvistiką Maskvos universitete. 1922-1929 m. dirbo kalbų ir literatūros institute. 1924-1929 m. Rytų tautų institute. 1928-1930 m. dirbo Baku universitete. 1930-1934 m. pedagogų kvalifikacijos kėlimo instituto vedėja. 1936 m. tapo lingvistikos mokslų daktare. Dalyvavo rengiant TSRS literatūros enciklopediją. Tyrinėjo vokiečių literatūrą ir Vakarų Europos bei JAV lingvistų darbus. Mirė 1939 m. kovo 18 d. Maskvoje, palaidota Novodevičės kapinėse.

## Literatūra

* Алпатов В. М. Москва лингвистическая / Научный совет Российской Академии наук по изучению и охране культурного и природного наследия. – М.: Изд-во Института иностранных языков, 2001. – С. 98–102. – 104 с. – (Природное и культурное наследие Москвы). – 500 экз. – ISBN 5-88966-028-4.
* Алпатов В. М. История одного мифа. Марр и марризм. – М., 2004.
* Алпатов В. М. Розалия Осиповна Шор // «Вопросы языкознания». – 2009, № 5. – С. 114–131.
* С. М. Хроникальные заметки: о заседании, посвященном 100-летию со дня рождения P. O. Шор // «Вопросы языкознания». – 1995, № 3.
* Тоддес Е. А., Чудакова М. О. Первый русский перевод «Курса общей лингвистики» Ф. де Соссюра и деятельность Московского лингвистического кружка // «Фёдоровские чтения 1978». – М., 1981. – С. 229–249.
* Шор Е. Н. Стоило ли родиться, или Не лезь на сосну с голой задницей. – М.: «Новое литературное обозрение», 2006. – 398 с. – (Россия в мемуарах). – 1500 экз. – ISBN 5-86793-446-2.
Arvydas Palevičius

**Arvydas Palevičius** (g. 1957 m. gegužės 16 d.) – Lietuvos menininkas, profesorius, habilituotas daktaras.

## Biografija
1980 m. baigė Kauno politechnikos institutą. Tapybą studijavo Kęstučio Milkevičiaus dirbtuvėje, 2005 m. San Francisko Meno akademijos universitete, 2006, 2007, 2008 m. liepos mėnesiais rezidavo Niujorko vaizduojamųjų menų mokykloje.

Šiuo metu Kauno technologijos universiteto Mechanikos inžinerijos ir dizaino fakulteto profesorius. Dėsto inžinerinės estetikos kursus. Gyvena Kaune.

Nuo 2004 m. Nacionalinės Kanados portretistų sąjungos narys.

## Personalinės parodos
* „Seni motyvai“. Kauno apskrities viešoji biblioteka, 2015 m.
* „Sustojusio laiko karuselė“. Kauno menininkų namai, 2014 m.
* „Pasaulis kurio nėra“, Maironio muziejus, Kaunas, 2012 m. rugsėjis.
* „Kur pakastas šuva“, Kauno menininkų namai, Kaunas, 2012 m. birželis.
* Portretų paroda „Naujasis panteonas“, Znad Wilii galerija, Vilnius, 2012 m. birželis.
* „A.Palevičiaus tapybos retrospektyva“, Karininkų ramovė, Kaunas, 2011 m. rugsėjis.
* „Širdies aikštėj jų kenotafas“, „Kanklių“ kino teatras, Kaunas, 2012 m. liepa-rugpjūtis.
* „Fuga“, LDS Kauno galerija „Meno parkas“, Kaunas, 2009 m. balandis-gegužė.
* „Svetur“, Klaipėdos parodų rūmai, Klaipėda, 2009 m. liepa-rugpjūtis.
* „OpenStudios“, School of Visual Art, Niujorkas, JAV, 2006 m., 2007 m., 2008 m. rugpjūtis.
* „60 Federal Str., San Francisco”, LDS Kauno galerija „Meno parkas“, Kaunas, 2007 vasaris.
* „Pastelės“, LDS Kauno galerija „Meno parkas“, Kaunas, 2004 m. rugsėjis-spalis.
* „Durys“, Klaipėdos parodų rūmai, Klaipėda, 2002 m.
* „Vasaros darbų paroda“, LDS Kauno galerija, Kaunas, 2001 m.
* „Paroda-Vernisažas“, Austrijos kultūros ir švietimo ministerijos galerija, Viena, Austrija, 2001 m.
* „Etiudai iš Vienos“ Kauno Lango“ galerija, Kaunas, 2000 m.
* „Vasaros darbų paroda (piešiniai, tapyba)“, LDS Kauno galerija, Kaunas, 1999 m.
* „Prancūzija, Ispanija“, Galerija „Kauno Langas‘, Kaunas, 1999 m.
* „Velykos“, Lietuvos nacionalinė filharmonija, Vilnius, 1998 m.
* „Arvydo Palevičiaus tapyba“, Galerija „Vartai“, Vilnius, 1997 m.
* „Pasivaikščiojimas“, Kauno menininkų namai, Kaunas, 1996 m.

## Šaltiniai
* Arvydas Palevičius. Biografija.
Naujasis Nemenčinės tiltas

**Naujasis Nemenčinės tiltas** – tiltas per Neries upę, esantis Vilniaus rajone, Nemenčinės miesto rytuose. Šiuo tiltu eina plentas . ~660 m pasroviui yra Senasis Nemenčinės tiltas.

Pastatytas 1986–1987 m., siekiant nukreipti dalį eismo nuo Senojo Nemenčinės tilto. Tai antras automobilių tiltas per Nerį Lietuvoje. Pirmas yra  tiltas netoli Balingrado. Tarp šio ir Naujojo Nemenčinės tilto dar yra Santakos geležinkelio tiltas, anksčiau būta „beždžionių tilto“ ties Liucionimis.
Rotininkai

**Rotininkai** – aukštaičių pogrupis, išskiriamas pagal aukštaičių tarmės vartoseną. Gyvena Anykščių, Kupiškio, Želvos, Kurklių, Pandėlio apylinkėse.

Tarmės ypatybės:
* Vietoje literatūrinės kalbos *a* tariama *o* su *a* atspalviu: *r*'o**tai'' („ratai“), ''k**o**lnas'' („kalnas“);
* Vietoje literatūrinės kalbos ''e'' tariama ''ė'' su ''e'' atspalviu: ''g**ė*'ras* („geras“).

Šiaurėje rotininkai pereina į dadininkus.

## Šaltiniai
Antonietta Raphael

**Antonietta Raphael** (1895 m. Kaune – 1975 m. rugsėjo 5 d. Romoje, Italija) – Lietuvos žydų kilmės Italijos skulptorė ir dailininkė.

## Biografija
Gimė 1895 m. Kaune, rabino šeimoje. Po tėvo mirties su motina emigravo į Londoną. Dažnai lankydavosi Britų muziejuje. Baigė pianino klasę Londono Karališkoje muzikos akademijoje. 1919 m. po motinos mirties išvyko gyventi į Paryžių, 1924 m. į Romą. 1925 m. pradėjo mokytis Romos dailės mokykloje, kur susipažino su savo vyru Mario Mafai. 1929 m. pristatė pirmąją savo darbų ekspoziciją. 1930 m. su vyru išvyko į Paryžių, kur pradėjo užsiiminėti skulptūra. Jos skulptūros buvo nebūdingų formų to metu Italijos skulptorių tarpe. Antrojo pasaulinio karo metu su vaikais slapstėsi Genujoje pas draugus dailininkus. 1948 m. pirmą kartą sudalyvavo Venecijos bienalėje. Nuo 1952 m. eksponavo savo darbus Romos *Galleria dello Zodiaco* galerijoje. Kartu su vyru Mario Mafai įkūrė Scuola Romana judėjimą. Nuo 1956 m. daug keliavo po pasaulį pristatydama savo darbus. Sudalyvavo dokumentiniame filme apie jos vyrą *Io non sono un altro - l'arte di Mario Mafai*. Mirė 1975 m. rugsėjo 5 d. Romoje. Su vyru susilaukė trijų dukrų Miriam Mafai (1926), Simona (1928) ir Giulia Mafai (1930).

## Nuorodos

* Biografija (ita.)

## Literatūra

* V. Martinelli, Antonietta Raphaël, Rome 1960
* Raphaël, catalogue edited by A. Menzio, Ivrea 1960
* Raphaël, Scultura lingua viva, catalogue edited by M. Fagiolo, E. Coen, Rome 1978
* Antonietta Raphaël - Sculture, catalogue edited by F. D'Amico
* Gardens and ghettos. The Art of Jewish Life in Italy, catalogue edited by V. Mann, New York 1989
* Arte italiana, presenze 1900-1945, catalogue edited by P. Hulten, G. Celant, Venezia 1989
* F. N. Arnoldi, Storia dell'Arte, vol. III, Milan 1989
* F. D'Amico, "Antonietta Raphaël", in Nove Maestri della scuola Romana, Turin 1992
* I Mafai - Vite parallele, catalogue edited by M. Fagiolo, with biography by di F. R. Morelli
* Antonietta Raphaël sculptures and painting 1933-1968, catalogue, Paolo Baldacci Gallery, New York 1995.
* Enzo Siciliano, Il risveglio della bionda sirena. Raphaël e Mafai. Storia di un amore coniugale, Milan 2005
* Serena De Dominicis, Antonietta Raphaël Mafai. Un'artista non conforme, Selene Edizioni 2006
Ropėjų miškai

**Ropėjų miškai** – miškų masyvas pietryčių Lietuvoje, Trakų ir Vilniaus rajonuose, 10 km į pietus nuo Lentvario. Priklauso Trakų miškų urėdijai (Paluknio ir Ropėjų girininkijoms) bei Vilniaus miškų urėdijai (Panerių girininkijai). Apima 9,53 km² plotą.

Masyvą sudaro Ropėjų, Gojaus, Melekonių, Mikailiškių miškai. Būdingas lygus, kiek banguotas paviršius. Dirvožemiai jauriniai mažai sujaurėję smėliai, jauriniai priesmėliai. Pietuose teka Merkio baseino upės (Žvirgždė), rytuose – Vokės (Asdrė, Krempė). Pietuose telkšo 5 smulkūs ežerėliai (Karklotis, Karosinis, kiti bevardžiai). Rytuose yra Kaišialakių–Pagirių smėlio–žvyro karjeras, Asdrės slėnyje sutvenktas Kryžiškių tvenkinys. Šiauriniame pakraštyje telkšo Meduvio, Bedugniuko ežerai.

Medynai:
* pušynai: 88 %
* eglynai: 5 %
* beržynai: 5 %
* juodalksnynai: 2 %

Jaunuolynai sudaro 55 % medynų, pusamžiai medžiai 27 %, pribręstantys 11 %, brandūs 7 %.

Įveista Bankso pušų (*Pinus banksiana*). Miškuose daug grybų, uogų, vaistinių augalų.

Vakarine miškų dalimi eina plentas , rytine – . Ropėjų miškuose ir šalimais įsikūrę: Paluknys, Liepynai, Žvėrynas, Pakrempė, Naujasėdžiai, Juodoji Vokė, Kryžiškės, Kaišialakiai, Melekonys, Skurbutėnai, Guopstos, Ropėjos, Gojus, Kajetoniškės.

## Šaltiniai
Romato durpynas

**Romato durpynas** – durpynas Lietuvoje, Kaišiadorių rajone, 8,5 km į šiaurės vakarus nuo Kaišiadorių, Gaižiūnų miškuose. Plotas – 2,99 km². Durpynas driekiasi iš pietryčių į šiaurės vakarus apie 5 km. Iš jo šiaurės vakaruose išteka Šešuvos intakas Želva, o pietryčiuose Lomenos intakas Romatas. Kiek šiauriau telkšo Palaraisčio pelkė.

Iki pradedant durpių gavybą 65 % durpių pelkėje buvo mišraus tipo, 35 % – tarpinio. Didžiausias nenusausinto durpių klodo storis buvo 13,0 m, vidutinis – 4,8 m. Pelkėje būta ~11,8 mln. m³ durpių. Durpės aukštapelkinės, viksvinės kimininės ir medieninės tarpinės. Jų vidutinis susiskaidymas 23 %, peleningumas 4,5 %, drėgnumas 92 %. Po durpėmis, dugne, driekiasi molis, smėlis, priemolis, priesmėlis.

Nuo 1959 m. Romato durpyne vykdoma pramoninė kraikinių durpių gavyba (kasė Jonavos durpių įmonė). 1986 m. buvo iškasta 23 % durpių išteklių. Dabar durpyną kasa UAB „Romato durpynas“ (būstinė – Paromatės Krušonys).

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Kaišiadorių enciklopedija
Rokiškėlių ežeras

**Rokiškėlių ežeras** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone, 7,5 km į pietryčius nuo Rokiškio, 1,5 km į pietryčius nuo Laibgalių. Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,6 km, plotis iki 0,43 km. Altitudė 123,4 m. Krantai žemi, labai pelkėti (ypač vakaruose), apaugę medžiais ir krūmais. Vakaruose prieina Audrupio miškas, kitose pakrantėse plyti dirbami laukai. Ežeru iš šiaurės rytų į pietus prateka Audros upė, tekanti Sartų ežeran.

Pietrytinėje ežero pakrantėje išsidėstę Rokiškėlės. Šiaurine pakrante eina kelias .

## Šaltiniai
Rokfordas

**Rokfordas** () – miestas Jungtinėse Amerikos Valstijose, Ilinojaus valstijos šiaurėje, prie Roko upės, į šiaurės vakarus nuo Čikagos. Tai 3 pagal dydį valstijos, ir 164 šalies miestas. Automobilių gamybos („Chrysler“), aeronautikos, mašinų surinkimo, elektronikos pramonė. Yra oro uostas, krovininių traukinių stotis. Veikia Rokfordo universitetas. Yra japoniškas sodas, arboretumas, gamtos muziejus, teatras.

## Istorija

Rokfordas įkurtas 1834 m., o miestu tapo 1852 m.

Nuo XIX a. pab. Rokforde apsigyveno lietuviai. 1961 m. jų buvo ~3000. Veikė keletas lietuviškų draugijų ir kuopų, šeštadieninė lituanistinė mokykla (nuo 1929 m.).

## Šaltiniai
Darbėnų senosios kapinės

**Darbėnų kaimo senosios kapinės**, vadinamos *Kapeliais, [[Maro kapeliai]]s, Senkapiais* (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas – ) – neveikiančios kapinės vakarinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Darbėnuose, kelio  kairėje pusėje, ties jo kryžkele su rytiniu miestelio apvažiavimu, Darbos kairiajame krante.

## Kapinės

Įrengtos lygioje vietoje, kelio į Vaineikius kairėje pusėje. Pailgos šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 70 m ilgio ir 25–30 m pločio. Markapiais vadinamą šiaurės vakarinę dalį ženklina keturios senos pušys, iš kurių viena – dviejų kamienų. Pietrytinę dalį skersai kerta rytinis miestelio apvažiavimas ir nuo jo atsišakojantis kelias link žydų kapinių.

Už kelio pietrytinis kapinių pakraštys apaugęs spygliuočių jaunuolynu, kuriame stovi monumentalus kryžius. Jis medinis, kryžmiškas, puoštas pridėtiniais kiauraraščiais ornamentais, su lieto metalo Nukryžiuotojo figūra, apjuostas nedidele statinių tvorele.

Teritorijos plotas – 0,15 ha.

## Istorija
Įrengtos XVI a., vadinamos Maro kapais, Senkapiais, Kapeliais (). Veikė iki XVIII a. pabaigos. Laidoti Darbėnų kaimo gyventojai. Jose 1620 m. buvo pastatyta pirmoji Darbėnų koplyčia.

Kapines oficialiai 1795 m. uždarius, XIX a. retsykiais jose buvo laidojami darbėniškiai savižudžiai, nekrikštyti mirę kūdikiai, užkrečiamų ligų aukos.

Pasakojama, kad praeiviams prie kapinių sutemus vaidendavosi: pasirodydavo baltais rūbais vilkinti moteris, iš kapinių per kelią eidavusios ugnelės (mirusių kūdikių sielos). Todėl čia palaidotiems atminti nuo seno kapinėse buvo statomi ąžuoliniai monumentalūs kryžiai, tarp kurių stovėjo koplytėlė su šventųjų skulptūromis. Maro kapais vadinama kapinių dalis buvo ratu apsodinta pušimis.

Sovietmečiu kapinės išniekintos: kolūkio vadovybės įsakymu nugriauti mažosios memorialinės architektūros statiniai, išardytos tvoros, nupjauti kapinėse augę medžiai (liko tik kelios Markapių pušys). XX a. per kapinių pietrytinę dalį nutiestas kelias.

Lietuvos Nepriklausomybės atkūrimo laikotarpiu kapinių pietrytiniame pakraštyje pakelėje 1989 m. pastatytas monumentalus kryžius.

1989 ir 2015 m. kapines žvalgė Julius Kanarskas, 1995 m. – Kultūros paveldo centras (Loreta Kazlavickienė, Jadvyga Verksnienė).

1997 m. įrašytos į kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąrašą (L528), 2005 m. pripažintos valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.

## Šaltiniai

* Julius Kanarskas. Darbėnų kaimo kapinės (Darbėnų apyl., Kretingos raj.), 1993 m. – Kretingos muziejaus mokslinis archyvas. – F. 4, b. 179

## Nuorodos
*
Alto Rio Sengero oro uostas

**Alto Rio Sengero oro uostas** arba ***Kazimiero Šlapelio oro uostas*** – nedidelis oro uostas pietų Argentinoje, Patagonijoje, Čubuto provincijoje, Alto Rio Sengero vietovėje. Priima bendrovės „Líneas Aéreas del Estado“ lėktuvus, atskrendančius iš Komodoro Rivadavijos.

Oro uostas buvo pavadintas iš Lietuvos kilusio Patagonijos lakūno Kazimiero Šlapelio garbei.

## Šaltiniai
Alto Rio Sengeras

**Alto Rio Sengeras** () – gyvenvietė pietų Argentinoje, Čubuto provincijos pietvakariuose, Patagonijos Andų papėdėje, prie Sengero upės. Rio Sengero departamento centras. Praeina kelias *[[Ruta Nacional 40]]*. Yra D. Casimiro Szlapelis oro uostas. Verčiamasi gyvulininkyste (avys, galvijai), vystomas turizmas (netoli Alto Rio Sengero yra vaizdingi La Platos ir Fontanos ežerai).

## Istorija

Pradžioje vietovė vadinta *Paso Schultz* pagal čia apsigyvenusį vokietį. Oficialiai Alto Rio Sengeras įkurtas 1943 m. ir pavadintas pagal upę.
ANBO-VI

**ANBO-VI** – Antano Gustaičio konstrukcijos mokomasis lėktuvas. Pagal konstrukciją tai dvivietis parasolio tipo aukštasparnis monoplanas. Lėktuvas buvo kuriamas kaip lavinimosi ir artimosios žvalgybos. 

Lėktuvas sukurtas ANBO-III pagrindu. Į lėktuvą montuotas JAV gamybos variklis Curtiss R-600 Challenger, kurio galia siekė 180 AG. Kituose šaltiniuose teigiama, kad "Curtiss" variklis buvo montuojamas tik į pirmosios serijos (pirmus du ANBO VI, pagamintus 1933 m.). Į antrosios serijos lėktuvus (pagamintus 1934 m.) buvo montuojami kiek silpnesni, 160 AG galios, tačiau stabilesni Armstrong Siddeley Genet Major IV.

Lyginant su ANBO-III dar buvo pakeista orlaivio važiuoklė.

Per visą tarnybos laiką aviakatastrofoje buvo sudaužytas vienas ANBO VI (1937 m.). Likę trys lėktuvai buvo eksploatuojami iki pat sovietinės okupacijos. SSRS kariuomenė ANBO VI nesusidomėjo ir šie lėktuvai buvo panaudoti kaip pratybų taikiniai.

## Techniniai duomenys

* **Įgula**: 2
* **[[Sparno mojis]]**: 10,60 m
* **Ilgis**: 7,25 m
* **Aukštis**: 2,34 m
* **Sparnų plotas**: 18,30 m²
* **Masė**:
** **Tuščio**: 720 kg
** **Kilimo**: 1080 kg
* **Variklis**: 1 x Curtiss R-600 Challenger
* **Galia**: 180 AG
* '''Greitis''':
** **Maksimalus**: 205 km/h
** **Kreiserinis**: 178 km/h
** **Kilimo**:
* **Skrydžio nuotolis**: 580 km
* **[[Skrydžio lubos]]**: 4500 m

## Literatūra

* (RU) ANBO VI, Большая авиационная энциклопедия "Уголок неба", Airwar.ru
* (LT) Ir pakilo Anbo šeštas, Karys 1933 Nr. 28 / Plieno sparnai.
Vainiaudos oro bazė

**Vainiaudos oro bazė** () – buvusi SSRS karinių oro pajėgų aviacijos bazė pietvakarių Latvijoje, šalia Vainiaudos miestelio, už 4 km nuo sienos su Lietuva (netoli Mažeikių). Nuo 1991 m. nebenaudojama, o nuo 1993 m. visiškai apleista. Čia buvo įrengti du 2500 m ilgio kietos dangos pakilimo/nusileidimo takai. Iš jų likęs vienas, sutrumpėjęs iki 1900 m.

## Istorija

Pirmojo pasaulinio karo metais tai buvo vokiečių dirižablių uostas, kuriame stovėjo du 240 m ilgio orlaivių angarai. Po karo 1924 m. statiniai buvo išmontuoti, o jų dalys panaudotos uždengiant Rygos centrinio turgaus paviljonus. Jie tebenaudojami iki šiol.

Antrojo pasaulinio karo metais aerodromą naudojo vokiečių *Sturmgeschwader4*.

Pasibaigus karui Vainiauda tapo priešakine SSRS karinių oro pajėgų baze. Sovietmečiu čia buvo dislokuotas 54–asis Kerčės gvardijos naikintuvų aviacijos pulkas (). Nuo 1967 m. čia kilo ir leidosi vieni pirmųjų perėmimo naikintuvų Suchoj Su-15, kurie vėliau, 1980–aisiais pakeisti į Suchoj Su-27. Žinoma, kad šioje bazėje skraidė ir Mikojan-Gurevich MiG-23. Taip pat buvo dislokuotos 344–ojo gvardijos raketų pulko (*344-й гвардейский ракетный Краснознаменный полк им. 50-летия СССР*) vidutinio nuotolio balistinės raketos R-14 (NATO: *SS-5 Skean*), nutaikytos į Beniliukso šalis.

54–asis priešlėktuvinės gynybos pulkas po 1990–ųjų buvo perkeltas į Rusijos karinę oro bazę Žemutinio Naugardo srityje, 344–asis raketų pulkas – į Irkutsko sritį.

Latvijai atkūrus nepriklausomybę, nuo 1991 m. oro bazė liko nebenaudojama. Vėliau ji buvo griaunama tarp 1995 ir 1997 m. Dalis betoninių plokščių buvo panaudota tvarkant Liepojos uostą. Didžioji oro bazės dalis buvo įtraukta į gamtos draustinio teritoriją.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Apleisti oro uostai Latvijoje, Kuržemėje. Vainiaudos oro bazė 
* Vainiaudos oro bazė (lietuvių k.)
ANBO-VII

**ANBO-VII** – projektinis sportinis lėktuvas, monoplanas, suprojektuotas Antano Gustaičio. Projekto lėktuvas buvo pradėtas statyti Lietuvos aeroklube 1933 m., tačiau darbai buvo nepabaigti. Lėktuvas buvo skirtas treniruotėms. Tai vienintelis neužbaigtas A. Gustaičio projektas. Orlaivio brėžiniai neišliko.

## Šaltiniai
Mustersas

**Mustersas** () – ežeras pietų Argentinoje, Patagonijoje, Čubuto provincijoje, į šiaurę nuo Sarmjento. Drauge su šalimu Kolue Huapi ežeru telkšo nenuotakioje Sarmjento įduboje (260 m aukštyje). Maitinamas iš Andų atitekančios Sengero upės. Ežero dubuo tektoninės kilmės, susidaręs kreidos laikotarpyje. Mustersas gilesnis ir skaidresnis už Kolue Huapi. Ilgis 43 km, plotis iki 16 km.

Mustersas yra svarbus geriamo vandens šaltinis. Vandentiekiu šio ežero vanduo nuo 1966 m. tiekiamas Komodoro Rivadavijos ir jos priemiesčių bei Sarmjento gyventojams. Tai viena iš priežasčių, dėl kurios ežero lygis nebepakyla kaip anksčiau (maždaug iki XX a. vid.) ir nebesusisieja su Čiko upe. Verčiamasi žvejyba.

Vietiniai tehuelčai ežerą vadino *Otrón*, tačiau 1876 m. jį pasiekęs gamtininkas Peritas Morenas ežerą pavadino anglų Patagonijos tyrinėtojo Džordžo Musterso garbei.

## Šaltiniai
Keimada Grandė

**Keimada Grandė** () – sala Atlanto vandenyne, 35 km nuo pietrytinių Brazilijos krantų. Priklauso San Paulo valstijai. Sala nedidelė, vos 0,43 km² ploto, kalnuota, uolinga (aukštis iki 206 m). Apaugusi krūmokšniais.

Keimada Grandė garsėja savo gyvatėmis. Tik čia gyvena endeminė, labai nuodinga gyvatė *[[Bothrops insularis]]*. Sala garsėja legendomis apie gyvačių gausą – teigiama, kad čia jų esti keturios viename kvadratiniame metre. Be jų, salose gyvena ar apsistoja dar virš 30 paukščių rūšių, 3 endeminės varliagyvių, 3 driežų, 17 vorų, 3 kirmrausų rūšys.

Salos pavadinimas portugališkai reiškia „didžioji degimų sala“. 1909 m. Keimada Grandėje pastatytas švyturys. Pasak legendos, švyturio prižiūrėtojas dingo nuėjęs pasiskinti bananų, o vėliau žuvo ir visi atvykę gelbėtojai. Dabar švyturys veikia automatiškai.

Keimada Grandė paskelbta griežtu gamtos rezervatu, Brazilijos jūrų laivynas draudžia saloje išsilaipinti. Čia gali lankytis tik mokslininkai – taip saugomi tiek lankytojai, tiek salos ekosistema.

## Šaltiniai
Sengeras

**Sengeras** () – upė pietų Argentinoje, Patagonijoje, Čubuto provincijoje. Prasideda Patagonijos Anduose, Čilės pasienyje, išteka iš ledyno, maitinančio La Platos ir Fontanos ežerus. Toliau teka į rytus Patagonijos plokščiakalniu, vėliau pasuka į pietus ir apteka San Bernardo kalnus, ~4 km prateka Santa Kruso provincijos teritorija. Toliau teka į šiaurės rytus, patenka į Sarmjento slėnį, skaidosi į daugybę protakų ir įteka Musterso ežerą. Viena iš atšakų, vadinama Netikruoju Sengeru (*Falso Senguerr*) įteka į Kolue Huapi ežerą.

Didžiausi intakai: Genoa (kairysis), Majas (dešinysis).

Iki XX a. Sengeras Čiko upe jungėsi su Čubuto upe, bet Musterso ežero vandenis pradėjus naudoti Komodoro Rivadavijos miesto reikmėms, šios upės vaga didžiąją metų dalį lieka sausa.

Prie Sengero įsikūrę Alto Rio Sengero ir Sarmjento miesteliai.

Upėvardis kilo iš teuelčų kalbos žodžio *singer, sengel*.

## Šaltiniai
* «Cuenca de los ríos Senguerr y Chico. Cuenca Nº 66». Documento del «Sistema Nacional de Información Hídrica», de la Subsecretaria de Recursos Hídricos de Argentina
ANBO-51

**ANBO-51** – Antano Gustaičio konstrukcijos mokomasis lėktuvas. Pagal konstrukciją tai dvivietis aukštasparnis parasolio tipo monoplanas. Lėktuvas buvo komplektuojamas su „Armstrong Siddeley“ firmos oru aušinamu žvaigždiniu 7 cilindrų 140 AG galios varikliu „Genet Major“.
Jeronimas Sanguška

**Jeronimas Sanguška** (1651–1684) – kunigaikštis, Sanguškų giminės atstovas.

## Biografija
Suražo seniūno Jono Vladislovo Sanguškos ir Onos Radvilaitės, Klecko ordinato Jono Alberto Radvilos dukters, sūnus.

Buvo karaliaus dvariškis, Suražo seniūnas.

## Šeima ir vaikai
Jo žmona (vedė 1675) buvo Konstancija Sapiegaitė (1651–1691), Lietuvos didžiojo etmono Povilo Jono Sapiegos duktė. Nuo jos turėjo vaikų:
* Ona Kotryna (1676–1746), Lietuvos didžiojo kanclerio Karolio Stanslovo Radvilos žmona,
* Kazimieras Antanas (1677–1706), Lietuvos dvaro maršalka,
* Kristina (1679–1756), Bresto vaivados Vladislovo Juozapato Sapiegos žmona,
* Povilas Karolis Sanguška (1682–1750), Lietuvos didysis maršalka.

## Nuorodos
AV projektai

**AV projektai** (mažoji bendrija)&nbsp;– įvairius medienos produktus gaminanti Lietuvos viena iš didesnių statybinė įmonė, savo gaminius parduodanti Lietuvoje, Jungtinėje Karalystėje, Prancūzijoje ir Vokietijoje. Įmonės apyvarta 2014 metais&nbsp;– 3 000 001&nbsp;– 5 000 000 eurų.

## Istorija
Pagrindinė įmonės gamykla buvo įkurta 1993 metais Molėtų rajone kaip šeimos verslas ir pradėta prekiauti medžio gaminiais Lietuvoje. 2011 metais buvo atidaryta pirmoji elektroninė parduotuvė „Chalet de jardin“ Prancūzijoje. Tada 2012 metais atidaryta elektroninė parduotuvė „Quick garden“ Jungtinėje Karalystėje ir 2015 metais&nbsp;– „Pineca“ Vokietijoje.

## Apdovanojimai
2014 metais „AV projektai“ gavo „Gazelė 2014“ apdovanojimą, kurį gauna sparčiausiai augančios Lietuvos įmonės pagal paskutinių 4 metų pardavimus.

## Parama
2014 metais „AV projektai“ tapo labdaros paramos fondo „SOS vaikų kaimų Lietuvoje draugija“ rėmėju.

## Produktai
Pagrindinės „AV projektai“ gaminamų medžio gaminių žaliavos yra sibirinės pušys ir sibirinės eglės. Įmonės gaminami medžio produktai:
* sodo nameliai,
* vasarnamiai,
* pirtys,
* pavėsinės,
* tvoros,
* garažai,
* ūkiniai pastatai,
* sandėliukai,
* vaikų žaidimų nameliai
* kiti medžio gaminiai.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
* Elektroninė parduotuvė Jungtinėje Karalystėje
* Elektroninė parduotuvė Prancūzijoje
* Elektroninė parduotuvė Vokietijoje
Magistralinis kelias A20 (Lietuva)

**Ukmergės šiaurinis aplinkkelis** – dviejų juostų Lietuvos magistralinis kelias. Trasos ilgis – 7,8 km.

Jungia kelius , ,  ir .

Anksčiau kelias priklausė Ukmergės rajono savivaldybei. 2014 m. pabaigoje kelias buvo perduotas Lietuvos automobilių kelių direkcijai. Kadangi kelias vaidina svarbią tranzitinę reikšmę (svarbaus magistralinio kelio, einančio per miestą, apvažiavimas), buvo suteiktas magistralinio kelio statusas.

## Maršrutas

|}
|}

## Nuorodos
* http://www.lrv.lt/Posed_medz/2012/121212/18.pdf
Juozas Kybartas

**Juozas Kybartas** (1894 m. lapkričio 30 d. Kaune – 1937 m. Jaltoje, TSRS) – TSRS revoliucionierius, karininkas, Ukrainos TSR čekistas. 

## Biografija
Gimė 1894 m. lapkričio 30 d. Kaune. 1909 m. išvyko dirbti į Maskvos metalo apdirbimo gamyklą *Tilmans*. 1915 m. pašauktas į Rusijos imperijos kariuomenę. 1917 m. prisijungė prie TSKP. Rusijos revoliucijos metu buvo išrinktas į Maskvos Presnos rajono bolševikų tarybą, paskirtas revoliucinio komiteto pirmininku. Kovojo Rusijos pilietiniame kare, 1921 m. paskirtas specialiojo pasienio apsaugos dalinio viršininku atsakingu už sienos apsaugą su Rumunija. 1924 m. tapo Podolės Kameneco pasienio būrio vadu. 1929 m. susirgo plaučių liga ir buvo priverstas dirbti administracinį darbą Maskvoje ir Jaltoje. Mirė 1937 m. nuo plaučių ligos komplikacijų. J. Kybartas minimas Vladimiro Beliajevo knygoje *Старая крепость*.

## Nuorodos

* Biografija (rus.)

## Literatūra

* Г. Ананьев, В. Беляев и др. Пограничники. М. 1977
Valstybinė maisto ir veterinarijos tarnyba

**Valstybinė maisto ir veterinarijos tarnyba** – Lietuvos Respublikos Vyriausybės biudžetinė įstaiga, kontroliuojanti maisto ir veterinarijos rinkos priežiūrą Lietuvoje.

## Istorija
2000 m. įkurta reorganizavus Valstybinę veterinarijos tarnybą, Lietuvos valstybinę kokybės inspekciją ir Valstybinę higienos inspekciją. Pertvarkius valstybinės veterinarijos sistemą, apskričių veterinarijos tarnybos, rajonų veterinarijos ligoninės, miestų veterinarijos sanitarijos stotys buvo reorganizuotos į apskričių, rajonų ir miestų maisto ir veterinarijos tarnybas.

2008 m. prijungus prie Nacionalinės veterinarijos laboratorijos Lietuvos valstybinę veterinarijos preparatų inspekciją, laboratorijos pagrindu sukurtas Nacionalinis maisto ir veterinarijos rizikos vertinimo institutas.

2011 m. apskričių, rajonų ir miestų maisto ir veterinarijos tarnybos tapo teritoriniais padaliniais. 2019 m. prijungta Valstybinė gyvulių veislininkystės priežiūros tarnyba.

## Direktoriai
* 2000–2010 m. Kazimieras Lukauskas
* 2010–2016 m. Jonas Milius
* 2017–2021 m. Darius Remeika
* 2021–2022 m. Mantas Staškevičius
* nuo 2023 m. Audronė Mikalauskienė

## Galerija

State Food and Veterinary Service.JPG|thumb|Buveinė (2015)
Maisto ir veterinarijos tarnyba.jpg|100px|2000–2022 m. logo


## Šaltiniai
Londono Stanstedo tarptautinis oro uostas

**Londono Stanstedo oro uostas** (IATA – **STN **, ICAO – **EGSS**) – tarptautinis Didžiosios Britanijos oro uostas, esantis 48 km į šiaurės rytus nuo sostinės Londono.

Šis oro uostas yra daugelio Europos mažų sąnaudų oro linijų bendrovių bazė. Ryanair bendrovei šis oro uostas yra didžiausia bazė, iš čia kompanija skraidina daugiau nei 100 krypčių.

2014 m. Londono Stanstedo oro uostas buvo ketvirtas pagal aptarnautų keleivių skaičių Didžiojoje Britanijoje po Londono Hitrou, Gatviko ir Mančesterio oro uostų. Iš viso per 2014 m. oro uosto paslaugomis pasinaudojo 19 941 593 keleiviai.

2006 ir 2007 m. oro uostas aptarnavo rekordinį skaičių keleivių – daugiau nei 23 milijonus kasmet, tačiau iki 2013 m. šis skaičius mažėjo. 2014 m. keleivių skaičius pradėjo vėl augti.

Populiariausia kryptis iš šio oro uosto yra Dublinas – 2014 m. čia skrido 808 672 keleiviai.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oro uosto svetainė
Vilniaus pataisos namai

**Vilniaus pataisos namai** – įkalinimo įstaiga Vilniuje.

## Istorija

1944 m. rugsėjį buvo įkurta **OČ-12/1**/**Pataisos darbų kolonija Nr. 1**. Kolonija buvo pavaldi Lietuvos SSR Vidaus reikalų ministerijos Įkalinimo vietų valdybai. 1948 m. įsikurta Vilniaus Švč. Jėzaus Širdies bažnyčioje ir vizitiečių vienuolyne bei aplinkinėje teritorijoje (Sniego g.).

1990 m. kolonija tapo **Pataisos reikalų departamento prie Lietuvos Respublikos vidaus reiklų ministerijos Vilniaus griežtojo režimo pataisos darbų kolonija**. 1998 m. nuo šios įstaigos buvo atskirta Vilniaus griežtojo režimo pataisos darbų kolonijos valstybės įmonė. 2000 m. pasikeitus Pataisos reikalų departamento pavaldumui, įstaiga tapo **Kalėjimų departamento prie Lietuvos Respublikos teisingumo ministerijos Vilniaus 1-oji griežtojo režimo pataisos darbų kolonija**.

2001 m. kolonija padalinta į Vilniaus 1-ąją ir Vilniaus 2-ąją griežtojo režimo pataisos darbų kolonijas. 2003 m. **Vilniaus 2-ąją griežtojo režimo pataisos darbų kolonija** tapo **Vilniaus 2-aisiais pataisos namais**. 2006 m. įstaiga apleido buvusią bažnyčią ir vienuolyną.

2011 m. sujungus Vilniaus 1-uosius ir 2-uosius pataisos namus, įstaiga gavo dabartinį pavadinimą. 2019 m. prie įstaigos prijungtas Lukiškių kalėjimas.

## Direktoriai

* Alvydas Maknickas – 1998–2001 m.
* Arvydas Ižička – 2012–2019 m.
* Viktoras Davidenko – nuo 2019 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos

Interneto svetainė
Niels Henrik Abel

**Nilsas Henrikas Abelis** (, 1802 m. rugpjūčio 5 d. Nedstrandas, Rugalandas – 1829 m. balandžio 6 d. Frolandas, netoli Arendalio) – žymus norvegų matematikas. Įrodė, kad aukštesnio negu 4 laipsnio algebrinės lygtys bendruoju atveju radikalais neišsprendžiamos. Vėliau jo darbą patobulino E. Galois; jie laikomi grupių teorijos pradininkais. Apibrėžė kai kuriuos radikalais išsprendžiamų lygčių tipus. Ištyrė alg. funkcijų integralus, neišreiškiamus elementariosiomis funkcijomis (Abelio integralus). Jo darbai apie binominę eilutę skatino begalinių konverguojančių eilučių teorijos raidą. Buvo vienas iš elipsinių funkcijų teorijos kūrėjų. Savo darbus siuntė A. L. Cauchy, C. F. Gauss, Prancūzijos Mokslų akademijai, bet dėl nesusipratimų liko nepastebėtas. Dirbo mokytoju, turėjo rėmėjų, bet po ankstyvos tėvo mirties daugiavaikė šeima atimdavo daug resursų, todėl skurdo ir mirė nuo tuberkuliozės 26 m. amžiaus. Darbai publikuoti ir pripažinimas atėjo po mirties.

XXI a. pr. įsteigtas Abelio fondas ir skiriama Abelio matematikos premija (nuo 2003 m.).

## Šaltiniai

## Nuorodos
* N. H. Abelio biografija (mathshistory.st-andrews.ac.uk)
Verchniadzvinskas

**Verchniadzvìnskas**  (; arba ***Verchnedvinskas***, ) – miestas šiaurės Gudijoje, Vitebsko srityje, prie Drisos ir Vakarinės Dvinos santakos. Rajono centras. Geležinkelio stotis (Borovkoje) prie Daugpilio–Polocko linijos. Linų, maisto (duonos, aliejaus), remonto pramonė. Meno dirbinių gamyba. Yra 1819 m. Šv. Nikolajaus Stebukladario cerkvė, XIX a. Šv. Mergelės Marijos Gimimo bažnyčia, XIX–XX a. pr. statinių.

## Istorija

Vietovė šaltiniuose minima nuo 1386 m. XIV–XVII a. čia stovėjo LDK priklaususi Drisos pilis. Miesto teisės suteiktos 1777 m. Iki 1962 m. miestas vadinosi ***Drisa*** (). XIX a. jis buvo miestas, Vitebsko gubernijos Drisos apskrities centras.

## Galerija

VERHNEDVINSK. St Nicholas orthodox church (1819)..jpg|Cerkvė
Костел Рождества Пресвятой Девы Марии (1809-1867).jpg|Bažnyčia
Verkhnedvinsk банк.jpg|Bankas


## Šaltiniai
Nimfomanės dienoraštis

**Nimfomanės dienoraštis** () – 2008 m. Ispanijoje sukurta erotinė drama.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Belén Fabra – Val
* Leonardo Sbaraglia – Chaimė 
* Ángela Molina – Kristina
* Llum Barrer – Sonia

## Turinys

Jauna prancūzė Val, anksti patyrusi intymaus gyvenimo teikiamus malonumus, skiria šiam ypač daug dėmesio, užmegzdama ryšius su jai patinkančiais vyrais. Ji turi daug meilužių, santykiai su vienais nutrūksta, vėliau vėl atsinaujina – ji nevaržo savęs įsipareigojimais ir neverčia to daryti kitų. Paskatinta senelės, Val pradeda rašyti dienoraštį, kuriame fiksuoja savo intymaus gyvenimo įspūdžius. Senelei mirus, ji pirmą kartą pradeda jausti tikros meilės poreikį ir pradeda ieškoti vyro, su kuriuo galėtų susieti savo gyvenimą. Val gyvenime atsiranda vyras, su kuriuo jai gera, tačiau netrukus išryškėjo ir negatyvūs šio bruožai: pavydas, agresija, dėl kurių Val nutraukia judviejų santykius.

Ieškodama veiklos, kuri būtų artima jos pomėgiams ir teiktų malonumą, ji įsidarbina viešnamyje. Pradžioje tai teikia malonumą, tačiau mergina pradeda painiotis, nes pas ją ateinantys vyrai paprastai ieško tik fizinio kontakto, be to, kartu dirbančių merginų nelaimingo gyvenimo istorijos tik dar labiau sustiprina įsitikinimą, kad laimės čia rasti nepavyks. Kuomet viena merginų nusižudo, Val nusprendžia palikti viešnamį ir dar kartą pamėginti atnaujinti ryšį su buvusiu mylimuoju Chaime...
Konkordo afera

**Konkordo afera** () – 1979 m. Italijoje sukurtas veiksmo filmas apie lėktuvo „Concorde“ avariją.

## Turinys

Viršgarsinių lėktuvų „Konkordas“ gamintojai plečia savo veiklą ir ketina atidaryti naują reisą iš Paryžiaus į Karakasą. Bandomojo skrydžio metu lėktuvas, kuriame tebuvo įgula, dėl nežinomo gedimo nukrito į jūrą. Išsigelbėti pavyko tik stiuardesei Džeinei, kurią vandenyje aptiko du vietiniai žvejai. Jiems nespėjus ištraukti apsvaigusios moters, pasirodė didelė motorinė valtis, kuri sudaužė žvejų laivą ir šiuos paskandina, o merginą pasiima pas save.

Apie avariją išgirdęs skandalingų straipsnių autorius žurnalistas Brodis išvyksta į Antilus, ketindamas surinkti daugiau informacijos, tačiau netrukus tampa paslaptingų vyrų atakos taikiniu. Rizikuodamas gyvybe, jis pamažu renka įrodymus, kad katastrofa galėjo būti kruopščiai suplanuota konkurentų, kurie dėl „Konkordo“ populiarumo prarado didelę dalį užsakymų.

Kol Brodis renka įrodymus, į orą pakyla dar vienas „Konkordas“, atliekantis pirmąjį reguliarų reisą naujuoju maršrutu. Jame kyla gaisras ir mirtinas pavojus keleiviams. Brodis išvaduoja stiuardesę iš pagrobėjų ir persekiojami jiedu stengiasi susisiekti su skrydžių centru, kad šis įspėtų apie gaisro židinį ir priežastį...

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* James Franciscus – Mozė Brodis, žurnalistas
* Mimsy Farmer – Džeinė Benejon, lėktuvo stiuardesė
* Van Johnson – kapitonas Skotas, antrojo „Konkordo“ skrydžio vadas
* Joseph Cotten – Milardas, turtuolis, kurio užsakymu mėginama sukelti lėktuvų avarijas
* Venantino Venantini – Forsaitas, vienas iš Milardo smogikų
* Meg Fleming – Nikolė Brodi, žurnalisto buvusi žmona
Henrikas Dembinskis

**Henrikas Dembinskis** (; 1791 m. sausio 16 d. – 1864 m. liepos 13 d.) – Lenkijos generolas. Vienas iš 1830 metų sukilimo lyderių

## Biografija
1807–1808 metais mokėsi inžinerijos akademijoje, Vienoje.

1809 metais įstojo į Varšuvos kunigaikštystės armiją, dalyvavo Napoleono žygiuose. Po Smolensko mūšio suteiktas leitenanto laipsnis. Po Leipcigo mūšio apdovanotas Garbingo legiono ordinu. Po Napoleono pralaimėjimo gyveno Lenkijoje.

1830 metų sukilimo metu vadovavo kavalerijos brigadai, buvo paaukštintas į divizijos generolus. 1831 metais buvo paskirtas Varšuvos gubernatoriumi. Rugpjūčio 11 d. po Jono Skržneckio išėjimo į atsarga pradėjo vadovauti visai Lenkijos armijai, bet jau rugpjūčio 19 d. buvo priverstas išeiti į atsargą. 

Po sukilimo pralaimėjimo emigravo į Prancūziją. Įėjo į kunigakščio Čartoriskio šalininkų grupę.

1848 m. Vengrijos revoliucijos metu išvyko į Vengriją. Vadovavo sukilėlių šiaurės armijai. Po to buvo paskirtas Vengrijos armijos vyriausiu vadu. Patyrė pralaimėjimą nuo austrų ir bėgo į Osmanų imperiją, kur kurį tai laiką tarnavo Machmudo II armijoje. 

1825 metais buvo Lenkijos seimo deputatu.

1850 metais grįžo į Paryžių. Mirė 1864 metais. Palaidotas Monmoransi kapinėse.
Verchniodniprovskas

**Verchniodniprovskas** () – miestas Ukrainoje, Dniepropetrovsko srityje, dešiniajame Kamianskės tvenkinio krante. Rajono centras. Keliai į Dniprą, Kremenčuką, Vilnohirską, geležinkelio stotis yra už 12 km nuo miesto. Ketaus liejimo, maisto (duonos, aliejaus, krakmolo), popieriaus pramonė. Yra keletas tarybinių paminklų.

## Istorija

Gyvenvietė 1779 m. įsikūrė žiemavietėje. Pradžioje vadinta ***Grigorjevka, Novogrigorjevka***. Nuo 1806 m. – Verchniodniprovskas. Miesto statusas suteiktas 1956 m.


File:Dnipr.JPG|
File:Verkhodniprovsk tserkov.JPG|
File:Zhiliščje v verkhnodniprovskje.JPG|


## Šaltiniai
Zėjos aukštupio lyguma

**Zėjos aukštupio lyguma** () – pakili lyguma Rusijoje, Amūro srities šiaurėje, Zėjos aukštupio baseine. Įsiterpusi tarp Tukuringros ir Džagdy kalnagūbrių pietuose bei Stano kalnagūbrio šiaurėje. Ilgis ~300 km. Aukštis pasiekia 500 m. Ši tarpukalnių lyguma užpildyta ledyninėmis–aliuvinėmis nuogulomis.

Paplitęs amžinasis įšalas. Auga maumedžių miškai ir raistingi retmiškiai.

## Šaltiniai
Kolymos aukštupio kalnynas

**Kolymos aukštupio kalnynas** () – kalnynas Rusijoje, šiaurės rytų Sibire, Magadano srityje, Kolymos aukštupio baseine. Tai paskirų kupoliškų masyvų bei trumpų plokščiaviršūnių kalnagūbrių sistema. Aukštis – 1300–2000 m. Sudarytas iš skalūnų, smiltainio. Yra aukso ir retųjų metalų telkinių, trykšta mineralinės versmės.

Kalnyno šlaituose auga maumedžių retmiškiai ir žemųjų pušų sąžalynai, virš 1200–1800 m – krūminė kalnų tundra.

## Šaltiniai
Liuftvafė

**Liuftvafė** () – nacistinės Vokietijos ginkluotųjų pajėgų – Vermachto – karinės oro pajėgos, veikusios 1935–1945 m. 

Liuftvafė pradėta organizuoti 1933 m. - tais pačiais metais, kai Adolfas Hitleris atėjo į valdžią. Pagal Versalio sutartį Vokietija negalėjo turėti karinių oro pajėgų, todėl iki 1939 metų invazijos į Lenkiją pradžios, Liuftvafė plėtota slaptai. Nuo 1936 m. iki 1939 m. Liuftvafė dalyvavo Ispanijos pilietiniame kare bei palaikė Francisco Franco sukilėlių pusę. Liuftvafė lėmė didelę dalį Antrojo pasaulinio karo eigos tokiuose šio karo veiksmuose kaip Britanijos mūšis, Mūšis dėl Prancūzijos, Operacija „Barbarosa“ ir kt. 

Liuftvafė pradėjo irti jau 1945 m., kai Hermanas Geringas bandė perimti valdžią iš Hitlerio, bet tam nepavykus, oro pajėgų įkūrėjas Hermanas Geringas buvo paskelbtas išdaviku, todėl neteko reichsmaršalo ir Luftvafės vado pareigų. Fiurerio įsakymu tais pačiais metais oro pajėgų vadu buvo paskirtas Robertas Riteris fon Greimas. 

Pasibaigus karui, 1945 m., Liuftvafė sustabdė bet kokius karinius veiksmus bet oficialiai buvo išformuota tik 1946 metais.

## Šaltiniai
Tulomos aukštupio tvenkinys

**Tulomos aukštupio tvenkinys** () – tvenkinys Rusijoje, Murmansko srityje; sudarytas 1963–1964 m., užtvenkus Tulomos upę hidroelektrinės užtvanka. Tvenkinio ilgis 85 km, plotis iki 20 km. Vandens lygis tvenkinyje kaitomas – metinė vandens lygio amplitudė siekia 6 m. Vystoma žvejyba, vanduo naudojamas buitinėms reikmėms. Seniau plukdytas miškas.

Prie tvenkinio yra Verchnetulomskio gyvenvietė. Po tvenkinio dugnu pasiliko Ristikento gyvenvietė.

## Šaltiniai
Caspar Netscher

**Kasparas Nečeris** (Netšeris, Netčeris, , 1639 m.(?) Heidelbergas – 1638 m. sausio 15 d., Haga) – XVII a. vokiečių kilmės Nyderlandų tapytojas. Telšių Žemaičių muziejuje „Alka“ yra jo paveikslas „Markizës Montespan portretas“.

## Biografija
Kasparas Nečeris gimė 1639 m. (kitu variantu − 1636 m.) Heidelberge, Vokietijoje (kitu variantu − Prahoje). Jo tėvas Johann Netscher buvo skulptorius ir senelis − Heidelbergo meru. Paauglystėje K. Nečeris buvo išsiųstas į Amsterdamą, kur mokėsi pas menkai žinomą portretų ir natiurmortų tapytoją Hendrik Coster. 1654 m. K. Nečeris persikėlė į Deventerį, kur baigė mokslus Gerardo Terborcho dirbtuvėje. 1658 m. K. Nečeris išsiruošė kelionei tobulintis į Italiją, tačiau nukeliavo tik iki Bordo, kur vedė Margaretha Godijn. Su šeima grįžo į Olandiją 1662 m. ir apsistojo Hagoje, kur tapo vietos tapytojų draugijos nariu. Ankstyvuoju laikotarpiu K. Nečeris kūrė mažo formato tamsių spalvų kasdienės buities žanro paveikslus, akivaizdžiai įtakotus G. Terborcho.

Apie 1660-ųjų vidurį K. Nečeris išvystė nuosavą stilių su turtingų interjerų ir veikėjų brangiais drabužiais, ypač brokato ir šilko, vaizdavimu paveiksluose. Nuo 1667 m. K. Nečeris daugiausiai tapė portretus, susijusius su A. van Deiko pasekėjų Hagoje daile. Jis yra nutapęs mažo formato istorinių paveikslų. Gyvenimo metu K. Nečeris buvo gerai žinomu dailininku, jis sukūrė Amalijos van Solms, Oraniečių princo Frederiko Hendriko našlės, portretą. Kasparas Nečeris mirė 1684 m. sausio 15 d. Hagoje. Jo sūnūs Teodoras, Konstantinas ir Antonis tapo portretų tapytojais.

## Darbų galerija


Vaizdas:Pieter de Graeff (1638-1707), heer van Zuid-Polsbroek, Purmerland en Ilpendam. Schepen van Amsterdam Rijksmuseum SK-A-3977.jpeg| „Pieter de Graeff portretas“ (1663, Amsterdamo valstybinis muziejus)
Vaizdas:Interieur met een moeder die het haar van haar kind kamt, bekend als ‘Moederzorg’ Rijksmuseum SK-A-293.jpeg| „Šeimyna namų interjere“ (1669, Amsterdamo valstybinis muziejus)
Vaizdas:Caspar Netscher - Two Boys Blowing Bubbles - WGA16519.jpg| „Du berniukai, pučiantys muilo burbulus“ (apie 1670, Londono nacionalinė galerija)
Vaizdas:Portret van Maria Stuart, echtgenote van prins Willem III Rijksmuseum SK-C-195.jpeg| „Marija Stiuart, princo Vilemo III žmona“ (1683, Amsterdamo valstybinis muziejus)
Vaizdas:Caspar Netscher - Portret van Maria Timmers.jpg| „Maria Timmers portretas“ (1683, Mauricheisas, Haga)


## Šaltiniai

* The Kremer Collection
* museothyssen.org
* Encyclopaedia Britannica
* wga.hu
Verchneuralskas

**Verchneuralskas** () – miestas Rusijoje, Čeliabinsko srities pietuose, prie Uralo upės aukštupio. Rajono centras. Įsikūręs 230 km į pietus nuo Čeliabinsko, 50 km į šiaurę nuo Magnitogorsko. Maisto pramonė. Yra Šv. Nikolajaus soboras (1875 m.), XX a. pr. visuomeninių statinių. Veikia krašto muziejus, kultūros namai, ligoninė.

## Istorija

Verchneuralskas – vienas seniausių Pietų Uralo miestų, įkurtas kaip Verchnejaico tvirtovė 1734 m. Nuo 1775 m. vadinamas Verchneuralsku, o 1781 m. suteiktos miesto teisės.

## Šaltiniai
Aukštutinės Trakijos žemuma

**Aukštutinės Trakijos žemuma** () arba ***Maricos žemuma*** – žemuma vidurio Bulgarijoje, tarp Rodopų ir Sredna Goros kalnų. Ilgis 160 km. Ši žemuma yra tektoninis lūžis kuriuo teka Maricos upė.

Būdingi Viduržemio krūmokšniai, plačialapių miškų plotai, kviečių, daržovių laukai, vynuogynai. Žemumoje įsikūrę Plovdivo, Stara Zagoros, Dimitrovgrado miestai.

## Šaltiniai
Hercules Segers

**Herkulesas Segersas** ( arba *Seghers*, 1589-90 m., Harlemas – apie 1638 m., Haga) – XVII a. Nyderlandų tapytojas ir grafikas, peizažistas.

## Biografija
Herkulesas Segersas gimė 1589 ar 1590 m. Harleme, Olandijoje. Jo tėvas buvo pirklys Pieter Segers, motina − Cathalijntgen Hercules. Iš pradžių dailininko vardas buvo Herkulesas Pitersonas, tik po 1621 m. jis prisiėmė tėvo pavardę. H. Segersas mokėsi pas Gillis van Coninxloo Amsterdame, 1612 m. įstojo į tapytojų gildiją Harleme. 1614−1631 m. gyveno Amsterdame, kur vedė Anna van der Brugghen, kuri buvo 16 metų už jį vyresnė. Pora augino nesantuokinę H. Segerso dukterį iš ankstesnių jo santykių. H. Segersas taip pat dirbo Utrechte ir Hagoje, kur jis paskutinį kartą paminėtas 1632 ar 1633 m. Jo žmona tikriausiai paminėta 1638 m. našle, kas rodo, kad H. Segersas tuo metu buvo miręs.

Viso tik kiek daugiau nei 10 H. Segerso paveikslų išliko, nors jis neabejotinai turėjo būti nutapęs daugiau. H. Segersas specializavosi fantastiškų kalnuotų peizažų tapyboje. H. Segersas laikomas vienu unikaliausių XVII a. olandų peizažistų. Rembrantas turėjo ne mažiau 8 H. Segerso paveikslus ir buvo paveiktas jo peizažinės tapybos. H. Segerso paveikslas „Kalnuotas peizažas“ (dabar Uficiuose) ilgą laiką buvo priskiriamas Rembrantui. Iš H. Segerso kūrinių daugiausiai išliko ofortai, bet jų irgi nedaug. Žinomi 54 originalių ofortų 183 atspaudai. H. Segersas eksperimentavo su spalvotu rašalu ir dažytu popieriumi, todėl to paties oforto atspaudai gali būti labai skirtingi tarpusavyje. Kai kurie atspaudai daryti ant lino audinio. Samiuelis van Hogstratenas, kuris parašė spalvingą H. Segerso biografiją 1678 m., apibūdino jo grafiką „spausdintais paveikslais“. Kartu S. van Hogstratenas apgailėjo nenusisekusią dailininko karjerą, jo nesėkmingus eksperimentus su ofortų technika, vėlesnį skurdą ir girtuoklystę. Žinoma, kad H. Segersas 1631 m. pardavė savo namą. Nemanoma, kad jo kūriniai tuo metu buvo paklausūs rinkoje.

## Darbų galerija


Vaizdas:Hercules Seghers 003.jpg| „Upės slėnis su grupe namų“ (apie 1625, Boijmans Van Beuningen muziejus, Roterdamas)
Vaizdas:Rivierdal Rijksmuseum SK-A-3120.jpeg| „Upės slėnis“ (1626-30, Amsterdamo valstybinis muziejus)
Vaizdas:Mountainous Landscape c1620-1630 Hercules Seghers.jpg| „Kalnuotas peizažas“ (apie 1630, Uficių galerija, Florencija)
Vaizdas:View of the Noorderkerk by Hercules Seghers.jpg| „Šiaurinės bažnyčios vaizdas“ (ofortas ant lino, Amsterdamo valstybinis muziejus)
Vaizdas:Rp-p-ob-840.z.jpeg| „Kalnų slėnis su laukais ir tvoromis“ (ofortas, Amsterdamo valstybinis muziejus)


## Šaltiniai

*  The Oxford Dictionary of Art and Artists, 2009
* „Hercules Segers and his ‘printed paintings’“, An Van Camp, Britų muziejus
* Encyclopaedia Britannica
* wga.hu
Čaros įduba

**Čaros įduba** arba ***Čaros aukštupio įduba*** () – įduba (dubuma) Rusijoje, šiaurės Užbaikalėje, Užbaikalės krašte, tarp Kodaro ir Udokano kalnagūbrių. Ilgis ~120 km. Aukštis iki 1100 m. Įduba prateka Čaros upė.

Būdingi pušynai, maumedžių miškai, besimainantys su stepių plotais. Be to, įduboje plyti Čaros smėlynai.

## Šaltiniai
Reino aukštupio žemuma

**Reino aukštupio žemuma** (, ) – žemuma, esanti daugiausia Vokietijoje (nedidelė dalis Prancūzijoje), tarp Žuros ir Reino skalūninių kalnų. Ilgis ~300 km, plotis iki 40 km. Tai grabenas, užpildytas kainozojaus nuogulomis. Žemumą iš pietų šiaurėn kerta Reino upė.

Būdingi sukultūrinti kraštovaizdžiai: kviečių, cukrinių runkelių pasėliai, vynuogynai, sodai. Svarbiausi čia įsikūrę miestai: Karlsrūjė, Manheimas, Frankfurtas prie Maino, Strasbūras.

## Šaltiniai
Jurbarko senamiestis

**Senamiestis** – centrinė Jurbarko miesto dalis. Senamiestis (statytas pagal matininkų J. Kuncevičiaus 1540 m. ir V. Janovskio 1906 m. parengtus planus) stačiakampio plano, susiformavo iki XX a. pradžios. Jurbarko senamiestis yra prie Nemuno, Mituvos kairiajame krante, Naujamiestis – į šiaurę nuo senamiesčio.

Tai senoji miesto dalis, kurioje įsikūrusi Jurbarko miesto seniūnija, Jurbarko rajono savivaldybė, yra Jurbarko dvaras, miesto parkas, buvusi Jurbarko Kristaus Atsimainymo cerkvė, Jurbarko krašto istorijos muziejus, Vinco Grybo muziejus, Jurbarko Antano Giedraičio-Giedriaus gimnazija, Jurbarko Antano Sodeikos meno mokykla, Jurbarko Švč. Trejybės bažnyčia, Jurbarko Kristijono Donelaičio evangelikų liuteronų bažnyčia, Jurbarko kultūros centras, Jurbarko rajono savivaldybės viešoji biblioteka, turgus, Autobusų stotis, Senosios miesto kapinės su kapinių koplyčia, Jurbarko ligoninė, Dainų slėnis, hipodromas, paminklas knygnešių atminimui. Priklauso Jurbarko miesto seniūnijos Dariaus ir Girėno ir Nemuno seniūnaitijoms.

## Galerija

Vytauto gatve.JPG|Vytauto Didžiojo gatvė
Jurb gimnazija 2009.jpg|Jurbarko Antano Giedraičio-Giedriaus gimnazija
Jurbarko baznycia ziema.jpg|Jurbarko Švč. Trejybės bažnyčia


## Šaltiniai
Rojūnų aerodromas

**Rojūnų aerodromas** – privatus aerodromas, esantis Panevėžio raj., Upytės sen., Ėriškių kaime, apie 16 km į pietvakarius nuo Panevėžio.

Aerodromas įregistruotas 2005 m. Turi 800 m ilgio, 60 m pločio gruntinį taką (su žolės danga). Įsikūręs vaizdingoje Stepononių tvenkinio pakrantėje, yra neatskiriama Rojūnų dvaro ir ekologinio kaimo turizmo komplekso dalis. Šiuo metu Rojūnų aerodrome veikia malūnsparnių pilotų ruošimo mokykla „Žmogus paukštis“. Ji rengia ultralengvųjų orlaivių – malūnsparnių (kitaip dar vadinamų autožyrais) pilotus bei instruktorius. Rojūnų dvaro patalpose organizuojami įvairūs seminarai, kursai, susirinkimai, šventės.
   
Vykę renginiai:

* 2008 ir 2009 m. vyko aviacijos šventės „Žmogus paukštis“ (visuomenėje pripažinta iniciatyva, pradėta žinomo aviatoriaus Vytauto Lapėno, su tikslu suvienyti aviacijos bendruomenę). Suorganizuotos tarptautinės ir respublikinės aviacinės varžybos, kiti renginiai.
* 2009 m. vyko Pasaulio akrobatinio skraidymo čempionatas.

## Incidentai

2008 m. sausio 14 d. Rojūnų aerodrome pilotuodamas autožyrą žuvo lakūnas Vytautas Lapėnas. Tais pačiais metais birželio 20 d. šalia aerodromo nukrito ir užsidegė Ispanijos aviacijos klubui priklausantis dvivietis akrobatinis lėktuvas Su-29, žuvo jo keleivis.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Sąrašas:Lietuvos oro uostai ir aerodromai
* Rojūnų aerodromas
* Civilinės aviacijos administracija. Rojūnai-EYRO
Naujamiestis (Jurbarkas)

**Naujamiestis** – Jurbarko miesto šiaurinė dalis. Jurbarko senamiestis yra prie Nemuno, Mituvos kairiajame krante, Naujamiestis – į šiaurę nuo senamiesčio. Yra Vytauto Didžiojo paminklas, Vytauto parkas, Jurbarko miesto stadionas, Bišpilio piliakalnis, Jurbarko Naujamiesčio progimnazija, Jurbarko Vytauto Didžiojo progimnazija. Jurbarko „Ąžuoliuko“ mokykla, televizijos bokštas, Jurbarko autobusų parkas. Priklauso Jurbarko miesto seniūnijos Algirdo-Gedimino, Kęstučio, Naujamiesčio seniūnaitijoms.

## Istorija

XX a. tarpukariu pagrindinis Jurbarko miesto kvartalas buvo Kauno gatvės šiaurėje esantis parko rajonas ir Naujamiestis.

## Šaltiniai