open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kavinė

**Kavinė** () – maitinimo paskirties įstaiga, kurioje pagrindinė prekė – profesionalo įvairiais būdais ruošiama kava išsinešimui ar vartojimui vietoje. Profesionaliai kavą ruošiantis žmogus vadinamas barista.

Aukštesnės klasės kavinėse paprastai sudaromos sąlygos įvertinti bei pasirinkti kavos pupeles gėrimo paruošimui bei ruošimo būdą, suteikiama informacija apie turimų pupelių kilmę bei savybes.

Papildomai paprastai prekiaujama ir desertais bei užkandžiais derančiais prie kavos, kartais ir kitais vietoje pagal užsakymą gaminamais gaiviaisiais gėrimais ar kokybiška arbata, gali būti prekiaujama ir pačiomis kavos pupelėmis bei kavos ruošimo reikmenimis.

Aplinka orientuota į kavos vartojimo kultūrą, būdingi maži staliukai, patalpose ir šalia jų paprastai būna sėdimų ir/ar stovimų vietų, kartais – erdvė keleto žmonių susitikimams.
Mykolas Tadas Morikonis

**Mykolas Tadas Morikonis** () (1722 m. gegužės 28 d. - 1788) – Morikonių giminės didikas, Lietuvos tribunolo vicemaršalka 1759 m., Vilmergės pakamaris 1771–1788 m., Vilkmergės žemės raštininkas 1765–1769 m., Vilkmergės miesto surogatorius 1761–1764 m., Pomusko, Bolnicko seniūnas.

## Biografija

Buvo Kristupo Morikonio sūnus, gyveno Lyduokių dvare.

Deputatas nuo Vilkmergės pavieto į Lietuvos tribunolą 1759 metais. Vilkmergės pasiuntinys į 1761 metų seimą. Pasiuntinys nuo Vilniaus vaivadijos į konvokacinį seimą 1764 metais. 1764 metais buvo Stanislovo Augusto Poniatovskio elektorius.

Baltojo erelio ordino kavalierius 1777 metais.

## Šeima
Vedė Kateriną Todvenovną, nuo santuokos su kuria turėjo sūnų Juozapą, kuris tapo LDK generolu.

## Išnašos

## Literatūra
* Akt elekcyi Roku Tysiąć Siedemset Sześćdziesiątego Czwartego, Miesiąca Sierpnia, Dnia dwudziestego siódmego, s. 43.
* Urzędnicy Wielkiego Księstwa Litewskiego, spisy, t. I: Województwo wileńskie XIV–XVIII wiek, opr. H. Lulewicz, A. Rachuba, P. P. Romaniuk, pod red. A. Rachuby, Warszawa 2004, s. 694.
Aleksandra Elbakjan

**Aleksandra Elbakjan** (; g. 1988 m. lapkričio 6 d.) – studentė bei programuotoja iš Kazachstano, įkūrusi „Sci-Hub“ – mokslinių straipsnių, knygų nemokamo dalijimosi svetainę.

Alexandra Elbakyan įkūrė „Sci-Hub“ svetainę 2011 m. „Sci-Hub“ ir „LibGen“ svetainėse randama daugiau nei 50 mln. mokslinių straipsnių, už kuriuos mokslinės leidyklos iš universitetų bibliotekų uždirba $10 mlrd. per metus. Mokslo žurnalas „Science“ apibūdino šią vagystę, „kaip baimingą pagarbą keliantį altruistišką poelgį arba didžiulio masto nusikalstamąją iniciatyvą, atsižvelgiant į visuomenės gerovę arba verslo interesus, ginančias bendroves atitinkamai“. Mat pastarųjų straipsnių leidyba yra finansuojama mokesčių mokėtojų pinigais, tačiau leidyklos teikia pridėtinę vertę, užtikrindamos žurnalų kokybę bei sklandžią jų leidybą. Nuo 2015 m. ji slepiasi nuo JAV teisėsaugos, nes bijo būti išduota po to, kai „Elsevier“ leidykla iškėlė bylą.

## Šaltiniai
Martynas Adomas Kalinauskas

**Martynas Adomas Kalinauskas** – Gnievkovo seniūnas 1671 metais, Lojovsko seniūnas 1670 metais.

1672 metais nuo Sandiomiro vaivadijos buvo deputatu į Karūnos tribunolą. 

## Literatūra
* Herbarz polski, t. IX, Warszawa 1906, s. 153.
* Ordo Dominorum Iudicium Deputatorum tam Spiritualiu[m] q[ua]m S[ae]cularium congregat[orum] Anno Millesimo Sexentesimo Septuagesimo Secundo p[ro] f[e]r[i]a secunda Conductus Pascha[e]., Archiwum Państwowe w Lublinie 15, k. 18.
## Nuorodos
Bazilis Valickis

**Bazilis Valickis** (g. apie 1726 m. – m. 1802 m. gruodžio 28 d.) – Ravos žemės generolas 1782 m., Karūnos armijos generolas-majoras, Ravos vaivada 1774–1789 m., Sochačevo kaštelionas 1758–1772 m., Ravos vėliavininkas iki 1759 m., rLiaudies kavalerijos rotmistras 1777–1790 m., Ketverių metų seimo narys, senatorius.

## Biografija
Baigė studijas Prancūzijoje, reformų rėmėjas ir skatintojas, Stanislovo Augusto Poniatovskio patarėjas. ATR padalijimo seime (1773–1775) prisijungė prie Adamo Poninskio konfederacijos, Andriaus Mokronovskio konfederacijos narys 1776 m. Nuolatinės tarybos policijos departamento narys 1777 m. Buvo Ketverių metų seimo konfederacijos narys.

## Šeima
Buvo vedęs Rozaliją Nieborsą (santuoka 1748 m.), nuo santuokos su kuria turėjo septynis vaikus – du sūnus (Juzefą ir Kazimierą) ir penkias dukteris.

Pastatė rūmus Moloj Visoj, pradėta gyventi juose 1786 m. 1776 m. įkūrė ten parką.

1775 m. apdovanotas Baltojo erelio ordinu. 1767 m. tapo Švento Stanislovo ordino kavalieriumi.

## Šaltiniai

|-
Transkripcija

**Transkripcija** gali reikšti:
* transkripcija (lingvistika) – kalbos perteikimas rašytine forma;
* transkripcija (genetika) – DNR kopijavimas į RNR;
* transkripcija (muzika) – muzikos garsų užrašymas.
Karolis Grudzinskis

**Karolis Grudzinskis** (g. 1699, m. 1758 m. rugpjūčio 31 d.) – Gniezno, Nakielsko ir Poznanės kaštelionas.   

## Biografija
Belomovsko seniūno Zigmanto Grudzinskio  ir Terezės Rydzynskos (m. 1744) sūnus. Turėjo 2 seseris: Sofija Macejaus Rydzynskio žmona, Mariana ištekėjo už Gniezno vaivados Rocho Zbijevskio.  

Nuo 1744 iki 1754 metų buvo Nalielsko kaštelionas. Po to tapo Gniezno (1754) ir Poznanės kaštelionu (1757). 
Už nuopelnus apdovanotas Baltojo erelio ordinu 1758 metų rugpjūčio 3 d. Varšuvoje

## Šeima
Apie 1728 metus vedė Kristiną Sviniarską, nuo santuokos su kuria turėjo 2 sūnus: Adomą (1732-1779) ir Zigmantą (1735-1804).

## Literatūra
* Adam Boniecki "Herbarz Polski" ( tom VII ,str. 132-137, Grudzińscy herbu Grzymała)
* Hr. Seweryn Uruski "Rodzina. Herbarz szlachty polskiej" ( tom V, str. 18-23, Grudzińscy herbu Grzymała)
Science

**„Science“** () – JAV tarpdisciplininis antras labiausiai pasaulyje cituojamas mokslo žurnalas. Leidinys pradėtas leisti nuo 1880 m. Žurnalą leidžia Amerikos asociacija mokslo pažangai. Žurnalo steigėjas – John Michels, vyriausiasis redaktorius – Holden Thorp.

Kitaip nei daugelis kitų mokslinių žurnalų, kurie apžvelgią siaurą mokslinę sritį, „Science“ bei „Nature“ žurnalai apžvelgia visas mokslo šakas. Daugiausiai dėmesio skiriama originalių mokslinių tyrimų ir jų apžvalgų publikavimui, taip pat publikuojamos mokslo ir technologijų naujienos. Žurnalui straipsnius rašo autoriai iš viso pasaulio. Naujausi žurnalo numeriai prieinami tik prenumeratoriams, tačiau tyrimų straipsniai, paskelbti po 1997 m., prieinami nemokamai (užsiregistravus internetu).

2015 m. pirmojo leidinio cituojamas indeksas siekė 34.661, o pastarojo 38.138.

## Istorija
Žurnalą 1880 m. įsteigė Niujorko žurnalistas John Michels, gavęs finansinę paramą iš Thomas Edison, vėliau ir iš Alexander Graham Bell.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
Jonas Zdislavas Zamoiskis

**Jonas Zdislavas Zamoiskis** (po 1591–1670) – ATR valstybinis veikėjas, Lvovo pastalininkis (1646) ir Černigovo kaštelioonas (1656).

## Biografija
Lenkijos bajorų Zamoiskių giminės atstovas, herbo „Jelita“ savininkas. Karūnos didžiojo sargybinio Jono Zamoiskio (m. 1619) ir Anos Konstantinovnos Višnioveckos antrasis sūnus. Broliai – Lucko vyskupas Jonas, Moricas ir Aleksandras.

## Šeima
Buvo vedęs Aną Sofiją Lanckoronską, Lvovo vėliavininko Mikalojaus Lanckoronskio ir Anos Stanislavskos dukterį. Vaikai:

* Mariana Zamoiska (m. 1668), Krouvos kašteliono ir Karūnos didžiojo etmono, kunigaikščio Dimitrijaus Jurgio Višnioveckio (1631–1682) žmona
* Mikalojus (m. 1649)
* Efrosinija Zamoiska, Peremyšlio žemės teisėjo Stanislovo Sinickio žmona
* Martynas (apie 1637–1689), Liublino vaivada ir Karūnos didysis iždininkas
* Jonas Kazimieras (m. 1692), Haličo kaštelionas ir Belzo vaivada.

## Literatūra
* Kasper Niesiecki,Jan Nepomucew Bobrowicz; Herbarz polski Kaspra Niesieckiego S.J. s.70
* Leszek Podhorodecki, Stanisław Żółkiewski, 1988, s. 311

## Nuorodos
Mikalojus Gurka

**Mikalojus Gurka**  (g. ? – m. tarp 1482 ir 1497). Luko I Gurkos ir jo žmonos Dorotės sūnus. 

Gniezno kaštelionas. Nuo 1418 m. buvo Uchorovo valdytojas. 

## Šeima
Jo žmona buvo Barbora iš Kutno, nuo santuokos su kurią turėjo sūnų Luką.

## Išnašos
Mikalojus Kosceleckis

**Mikalojus Kosceleckis** (m. 1510) – Lenkijos karalystės valstybinis veikėjas, Bydgoščiaus (1475–1480 m., 1482–1485 m.), Inovroclavo, Malborko, Tucholio, ir Naševo (iki 1477 m.), Oseksko (nuo 1504 m.) ir Čluchuvo (nuo 1489 m.) seniūnas, Brest-Kujavijos vaivada (1501–1510 m.).

## Biografija
Lenkijos bajorų Kosceleckių giminės atstovas, herbo „Ogonszik“ savininkas. Inovroclavo vaivados Jano Kosceleckio (1415–1475) sūnus. Jaunesnieji broliai – Karūnos didysis iždininkas Andžejus (1455–1515) ir Poznanės vaivada Stanislavas (1460–1534).

Iš savo tėvo Mikalojus Kosceleckis paveldėjo stambias dvaro žemes Kujavijoje. 1478 metais Lenkijos karalius Kazimieras Jogailaitis konfiskavo dvaro žemes ir atėmė daug Mikalojaus Kosceleckio titulų, skirdamas baudą Maborko ir kitioms Pamario pilims. Vėliau Mikalojus Kosceleckis sugebėjo išpirkti dalį savo turto, tame tarpe Osecko ir Čluchuvo seniūnijas, taip pat eilę dvaro žemių valdant Jonui Albrechtui. 1501 metais nuo karaliaus gavo Brest-Kujavijos vaivados pareigybę.

1510 metais Mikalojus Kosceleckis mirė.

## Šeima
Buvo vedęs Aną Olesnicką (m. iki 1513), nuo santuokos su kuria turėjo dvi dukteris:

* Burneta, Andžejaus Levickio žmona
* duktė, Mikalojaus Valevskio žmona

## Literatūra
* Podgóreczny Józef. Niepospolici ludzie Kujaw i Pomorza. Kujawsko-Pomorskie Towarzystwo Kulturalne. Bydgoszcz 1967.

## Nuorodos
Gijenė

**Gijenė** (, ), dar žinoma kaip **Gijena**, **Gajana** – istorinė sritis (provincija) pietinėje Prancūzijoje, viena iš tradicinių Oksitanijos provincijų.

## Apibrėžimai
Terminas iš esmės naudojamas trimis skirtingais apibrėžimais:
* Kadangi terminas yra kilęs iš suvulgarinto Akvitanijos pavadinimo (), seniausiais laikais jis naudotas įvardinti visą Akvitaniją, kurioje romėnų laikais buvo Akvitanijos Galija, ankstyvaisiais viduramžiais – Akvitanijos karalystė, o viduramžiais Akvitanijos kunigaikštystė (didžiausio išsiplėtimo laikotarpiu). Tuo atveju regionas apima visą pietvakarių Prancūziją iki Luaros upės šiaurėje.
* Nuo XIII a. terminas pradėtas vartoti siauresne prasme, įvardijant tuo metu Akvitanijos kunigaikštystės valdytas žemes. Tuo atveju regionui priklauso Gaskonė ir į šiaurės rytus nuo jos buvusios grafystės: Perigoras, Kersi, Angenė, Ruergas ir kt. Šia prasme regionas dar gali būti vadinamas Gijene ir Gaskone.
* Galiausiai, Gijene laikomos tik pastarojo regiono teritorijos atskiriant nuo jų Gaskonę. Šiame straipsnyje koncentruojamasi į šį regiono apibrėžimą.

## Geografija
Gijenė yra geografiniame Oksitanijos centre. Tai – aukštumų regionas, per kurį teka didžiausios upės Dordona ir Lo. Į vakarus nuo jo yra Gaskonė, o į pietus – Langedokas. Rytuose yra Dofinė ir Provansas, o šiaurėje – Limuzenas ir Overnė.

## Istorija

Iš dalies Gijenė sutapo su IV a. romėnų sukurta Antrosios Akvitanijos provincija. Vėliau regioną valdė Vestgotų karalystė, Frankų valstybė, Tulūzos grafystė. XIII a. dalis pastarosios teritorijų perėjo Anglijos Plantagenetų valdomai Akvitanijos kunigaikštystei, ir ilgainiui šis regionas pradėtas vadinti Gijene. Jį sudarė smulkios grafystės, tokios kaip Perigoras, Kersi, Angenė, Ruergas, Gevodenas ir kt. Tačiau Akvitanijos kunigaikščiai patys rezidavo Londone.

1451 m. Gijenę nukariavo Prancūzija ir prijungė ją prie karalystės. Tačiau regionas liko egzistuoti kaip tradicinė provincija. XVII a. ją sujungus su Gaskone, suformuota bendra generalgubernija su centru Bordo.

Šiuo metu regione yra šie departamentai: Lo ir Garona, Dordonė, Lo, Averonas, Tarnas ir Garona.
Tikis

**Tikis** (, , ) – polineziečių mitologijos pirmažmogis. Priklausomai nuo salyno Tikio sukūrimo legendos skiriasi – maorių mitologijoje Tikis yra dievo Tanės arba Tumatuengos tvarinys; jis vėliau tvenkinyje sutinka kaitros (Arohirohi) dukterį Marikoriko ir su ja pradeda žmoniją. Pasak kitų maorių legendų, Tikis moterį sukūrė pats iš savo atvaizdo ir dirvos. Havajuose Tikis taip pat laikomas dievo Tanės (Kanės) tvariniu, sukurtu iš jo seilių ir raudonos žemės. Markizo salose Tikio sutverėju dažniausiai laikomas oro erdvės dievas Atea.

Tikis yra svarbi kultinė figūra polineziečių mitologijoje. Daugelyje salų išlikę iš medžio išraižyti arba iš akmenų iškalti tikiai. Tikis laikomas vaisingumo, kūrybos, derlingumo simboliu, dažnai vaizduojamas su falu, papuoštas tatuiruotėmis, didelėmis akimis ir burna. Tikis taip pat susijęs su protėvių kultu ir mirusiųjų pasauliu – Rarotongoje Tikis laikomas pomirtinio dausų pasaulio Avaiki valdovu. Tikiais žymimos šventviečių, gentinių žemių ribos.

Kartais tikiais įvardijamos bet kokios polinezietiškos skulptūros, tame tarpe netgi rapanujų *[[moai]]*.


Tikimarquesas.jpg|Akmeniniai tikiai. Markizo salos (Hiva Oa)
Tiki Marquesas Louvre MH 87-50-1.jpg|Tikis iš Markizo salų (Luvras)
Tiki statue shop 2, Hawaii, 1959.jpg|Tikių skulptūros pardavimui (Havajai, 1959 m.)
Intimidating Tiki (7714029302).jpg|Tikio veidas (Rotorua, Naujoji Zelandija)


## Šaltiniai
Gambjė salos

**Gambjė salos** () arba ***Mangarevos salos*** – salynas Ramiajame vandenyne, Polinezijoje, priklauso Prancūzijos Polinezijai. Gambjė salos salos yra į pietryčius nuo Tuamotu salyno, su kuriuo jungiamos į Tuamotu-Gambjė salas. Nuo Tuamotu salyno Gambjė salos skiriasi tuo, kad yra ne koraliniai atolai, o vulkaninės salos, be to, Gambjė salų gyventojai (mangarevai) kultūriškai artimesni markiziečiams, o ne paumotams (Tuamotu gyventojams). Kartais prie Gambjė salų priskiriama ir negyvenamų Akteono salų (atolų) spiečius, įsiterpęs tarp Tuamotu ir Gambjė.

## Geografija

Gambjė salyną sudaro 14 salų, kurių bendras sausumos plotas – 31 km² (kartu su Akteono salomis bendras plotas siekia 35 km²). Salos:
* Mangarevos salos – Papuris, Teauaonė, Tepapuris, Puaumu, Vaiatekeuė, Teauotu, Apu, Tuaeu, Totegegjė, Tarauru Roa, Gaioio, Tenoko, Rumarei, Mangareva, Aukena, Tokorua, Taravai, Tepu Nui, Angakauitai, Motu-O-Ari, Makapu, Akamaru, Mekiro, Teohootepohatu, Atumata, Tauna, Tekava, Kouaku, Motu Teiku, Makaroa, Manui, Kamaka;
* Akteono salos – Tenararo, Vahanga, Tenarunga, Matureivavao;
* kitos – Pietų Marutea, Marijos atolas, Moranė, Temoė.

Pagrindinė Gambjė salų dalis – Mangarevos salos – yra didelė koralinio rifo apsupta lagūna su keliomis didesnėmis vulkaninėmis salomis (Mangareva, Aukena, Akamaru, Taravai) viduryje ir daug mažų salelių (*motu*), išsibarsčiusių ant rifo. Aukščiausia vieta (441 m., Dafo k.) yra Mangarevos saloje.

## Gyventojai

2017 m. Gambjė salose gyveno 1592 gyventojai. Vietiniai gyventojai – mangarevai, turintys savitą kalbą. Beveik visi gyventojai susitelkę Mangarevos saloje ir jos apylinkėse, iš Mangarevos grupei nepriklausančių salų gyvenama tik Pietų Marutea. Salynas sudaro komuną, kurios administracinis centras yra Rikitea (Mangarevos s.).

## Istorija

Tarp X ir XV a. salose gyveno keli tūkstančiai gyventojų, vysčiusių laivybą ir prekybą su aplinkiniais salynais. Tačiau iškirtus miškus ir pritrūkus išteklių prasidėjo tarpusavio karai. 1797 m. salas pasiekė pirmasis europietis – britų kapitonas Džonas Vilsonas. Jis salyną pavadino ekspedicijos rėmėjo, barono Džeimso Gambjė (*James Gambier*) garbei. Nuo 1834 m. pradėjo steigtis katalikų misijos. Prancūzams vykdant branduolinius bandymus Mururoa atole, Gambjė salos naudotos kaip logistinė bazė.

## Šaltiniai
Traiskirchenas

**Traiskirchenas** () – miestelis Badeno apskrityje, Žemutinės Austrijos žemėje, rytų Austrijoje. Nutolęs 20 km į pietus nuo Vienos. 18 515 gyventojų (2016 m. sausio 1 d. duomenys). Žinomas dėl jame gaminamo vyno. Veikia seniausia Žemutinės Austrijos observatorija. 

## Galerija

Möllersdorf Kirche.JPG|Bažnyčia
Traiskirchen 7635.JPG
Traiskirchen schloessl2.jpg
Inesyvas

**Inesyvas** (iš  'būti viduje') − linksnis, vidaus esamasis vietininkas, reiškiantis, kad veikėjas arba veiksmas yra viduje to daikto, kuris pasakomas šiuo linksniu, pvz., *miške*. Atsako į klausimą *kame?* Kalbotyroje, ypač baltistikoje, terminas *inesyvas* vietoj *[[vietininkas]]* (lokatyvas) vartojamas tada, kai norima pabrėžti, jog dabartiniai baltų kalbų vietininkai istoriškai buvo sudaryti nauju būdu, jų daryba yra vėlesnio laikotarpio. Be to, terminas *inesyvas* leidžia išvengti painiavos, nes esama ir kitokių vietininkų (aliatyvo, adesyvo, iliatyvo ir t. t.).

Vienaskaitoje baltų kalbose inesyvas susidarė postpozicijai (polinksninei priesagai) **en* 'į' priaugus prie senovinio vietininko (lokatyvo), pvz.: liet. **dienāi + en* > **dienāien* > **dienājen* > **dienāję* > *dienoje*; **akmeni + en* > **akmenien* > **akmenijen* > **akmeniję* / **akmenīję* > *akmenyje* ir t. t. Latvių kalboje, galūnėms dar labiau sutrumpėjus, turimi inesyvai *dienā* 'dienoj(e)', *upē* 'upėj(e)', *akmenī* 'akmeny(je)'. Lietuvių kalbos inesyvai *miške*, *lauke* kilę iš **miškę*, **laukę*  **miškōs* + *en* > **miškōsen* > **miškōsę* > *miškuose*; **dienāns* > **dienąs* > **dienās* + *en* > **dienāsen* > **dienāsę* > *dienose* ir t. t. Latvių kalboje ir šie inesyvai labiau sutrumpėję: *laukos* (sk. *laukuos*) 'laukuose', *dienās* 'dienose'. Sudarant inesyvus, būta įvairių perdirbinių pagal kitų linksniavimo tipų panašumus. V. Ambrazo teigimu, daugiskaitos inesyvas susidarė ne iš daugiskaitos galininko, o iš senojo daugiskaitos vietininko (*dienosu* > *dienose*), galūnės balsį derinant prie vienaskaitos inesyvo.

Aptariant Uralo kalbas, vengrų kalboje inesyvas sudaromas su priesaga *-ban/-ben* (házban 'name'), suomių kalboje su priesaga *-ssa/-ssä*, estų − prie kilmininko jungiant *-s*, mokšų kalboje − pridedant priesagą *-sa*. Kartais teigiama, kad rytų baltų kalbose postpoziciniai (su polinksninėmis priesagomis) vietininkai: inesyvas, iliatyvas, aliatyvas, adesyvas − susidarė dėl finougrų įtakos. Jų kalbose labai išplėtota vietininkų sistema.

## Išnašos
Mangareva

**Mangareva** () – sala Ramiajame vandenyne, Prancūzijos Polinezijos rytuose, didžiausia ir svarbiausia iš Gambjė salų. Plotas – 15,4 km².

Mangareva yra nedideliame salyne, apsuptame koralų rifo ir lagūnos. Šalia yra keletas mažesnių salų (Taravai, Aukena, Akamaru) ir daug mažų salelių (*motu*), kartu sudarančių Mangarevos salų spiečių. Sala yra ~8 km ilgio, siaura, vulkaninės kilmės, kalnuota. Aukščiausia vieta – Dafo kalnas (441 m). Krantai statūs, išraižyti įlankų.

2017 m. Mangarevoje gyveno 1384 žmonės (daugiausia – mangarevai). Verčiamasi žvejyba, kopros rinkimu, žemės ūkiu, turizmu. Pagrindinė gyvenvietė – Rikitea. Oro uostas yra netolimoje Totegegijė salelėje. Iš Mangarevos laivu galima pasiekti kitais būdais iš esmės nepasiekiamas Pitkerno salas. Yra Šv. Mykolo katedra (1839 m.).

Salą nuo seno valdė mangarevų valdovai. 1797 m. Mangarevą pasiekė pirmasis vakarietis – britų jūrininkas Džeimsas Vilsonas su laivu *Duff*. 1881 m. salą prisijungė Prancūzija.


Vue Mangareva2.jpg|Salos reginys
Mangareva Mountains AKK 1784.jpg|Kalnai
Vue Rikitea 2006.jpg|Rikitea
Plage.Mangareva.JPG|Paplūdimys


## Šaltiniai
Mykolas Tyzenhauzas

**Mykolas Tyzenhauzas** (m. iki 1726 m. spalio 12 d.) – Lietuvos didysis raštininkas 1714 metais.

## Literatūra

* Urzędnicy centralni i dygnitarze Wielkiego Księstwa Litewskiego XIV-XVIII wieku spisy opracowali Henryk Lulewicz i Andrzej Rachuba, Kórnik 1994
Nukleazė

**Nukleazė** – fermentas, skaidantis fosfodiesterines jungtis tarp nukleorūgščių nukleotidų.

## Klasifikacija
Pagal skaidomas nukleorūgštis nukleazės skirstomos į **deoksiribonukleazes** (DNR) ir **ribonukleazes** (RNR). Pagal skaidomos jungties poziciją nukleorūgšties molekulėje nukleazės skirstomos į **endonukleazes** (skaidoma molekulės grandinės viduje esanti jungtis) ir **egzonukleazes** (skaidomos jungtys yra molekulės grandinės galuose).

Endonukleazės, kurių skaidymo vieta priklauso nuo aplink ją esančios nukleorūgšties nukleotidų, vadinamos specifinėmis. Specifinės DNR endonukleazės vadinamos **restrikcijos endonukleazėmis**.

## Šaltiniai
Grotelės

**Grotelės** (**#**) − tipografinis ženklas, naudojamas „Twitter“, „Instagram“ ir kituose socialiniuose tinkluose ir mobiliose programėlėse.

Iš pradžių # simbolis kartu su @ simboliu buvo naudojamas įvairiose susirašinėjimo programose, tarp jų ir mIRC. Po to pastarieji simboliai prigijo „Twitter“ socialiniame tinkle, o vėliau sukurta „Instagram“ programelė juos abu dar labiau išpopuliarino. Pastaruose socialiniuose tinkluose grotažymės () padeda atrasti turinį.

Grotelės yra daug paskirčių turintis ir gana senas ženklas, kilęs iš angliško svaro (lb) santrumpos. Tai vienas iš dviejų simbolių, kurie (greta skaitmenų) sutinkami taip pat ir telefonų klaviatūrose (kitas yra žvaigždute, *). Dabartinėmis klaviatūromis groteles paprastai galima įvesti be specialaus kodavimo. Praeityje šio ženklo neturinčiuose rinkimo bei spausdinimo įrenginiuose informatikai jį pakeisdavo deriniu ??=.

## Kilmė
Šis simbolis atsirado Amerikoje maždaug XIX amžiaus pabaigoje, anksčiau naudotą svaro santrumpą (lb) papildžius horizontaliu brūkšniu (U+2114, &#x2114;), kad mažoji l nebūtų painiojama su vienetu. Toks simbolis vėliau buvo dar labiau supaprastintas iki # (grotelių). Grotelių kodas ASCII ir Unicode (šešioliktainėje sistemoje) yra 23 (U+23).. 

## Grotelės ir diezas
Simbolis panašus į muzikinį diezo simbolį (U+266F, &#x266F;) kuris irgi susideda iš dviejų lygiagrečių linijų porų, dačiau diezo vertikalioji pora visada griežtai vertikali (taip pat ir kursyvo variantuose), o įstrižoji pora niekada neturi būti horizontali. Grotelėms, priešingai, horizontalioji pora visada griežtai horizontali, o vertikalioji pora kursyvuose gali būti ir pasvirusi.

## Naudojimas
Anglų kalboje grotelės dažnai naudojamos kai numerį žymintis ženklas bei, kaip ir anksčiau, anglų svarui pažymėti. Taip groteles daugiausia naudoja amerikiečiai bei kanadiečiai, pačioje Anglijoje ši santrumpa nepaplitusi. Grotelių mygtukas telefonuose dažniausiai reiškia renkamo kodo pabaigą (jei jo kurio ilgis gali būti įvairus). Informatikoje, programavime įvairių specialių reikšmių labai daug.

## Kodai

## Šaltiniai
Jurgis Stanislovas Valavičius

**Jurgis Stanislovas Valavičius** (m. prieš 1656 m. rugpjūčio 8 d.) – Lietuvos didysis raštininkas, Lietuvos didysis dvasinis referentas 1656 metais, Vilniaus kanauninkas. 

## Literatūra

* Urzędnicy centralni i dygnitarze Wielkiego Księstwa Litewskiego XIV-XVIII wieku. Spisy". Oprac. Henryk Lulewicz i Andrzej Rachuba. Kórnik 1994
Brita Mari išlieja širdį

**Brita Mari išlieja širdį** () – pirmoji žymios vaikų rašytojos Astridos Lindgren knyga, išleista 1944 m.

Apysaką rašytoja sukūrė konkursui, kurį paskelbė žymi Švedijos leidykla „Rabén & Sjögren“. Tąsyk Astrida Lingdren laimėjo antrąją vietą. Nors „Brita Mari išlieja širdį“ netapo tokia vaikų literatūros klasika kaip kiti rašytojos kūriniai („Pepė Ilgakojinė“, „Karlsonas, kuris gyvena ant stogo“ ir t. t.), visgi knyga pelnė pripažinimą, išversta į rusų, vokiečių, lenkų ir kitas kalbas.

Pagrindinė knygos veikėja – paauglė Brita Mari. Ji gauna dovanų spausdinimo mašinėlę ir pradeda rašyti laiškus Kaisai – bendraamžei iš Stokholmo. Knyga parašyta dienoraščio forma, joje gausu komiškų situacijų, aprašytos pirmosios meilės patirtys. Brita Mari nevengia pasijuokti iš savęs ir savo šeimos narių, tačiau deklaruoja aiškias vertybines nuostatas – jai svarbi šeima, sąžiningi tarpusavio santykiai. 

Lietuviškai ši knyga pirmą kartą išleista 2015 m. Vertėja – Laima Bareišienė.

## Nuorodos

* Leidyklos informacija apie knygą (lietuvių k.)
Vjeno diecezija

**Vjeno diecezija** (), dar žinoma kaip **Septynios provincijos** () – Senovės Romos administracinis vienetas (diecezija) dabartinės pietų Prancūzijos (Oksitanijos) teritorijose.

Diecezija buvo įkurta III a. pabaigos -IV a. pradžios reformų metu, ir tapo viena iš 15 imperijos diecezijų. IV a. viduryje įsteigus dar stambesnius teritorinius vienetus - pretorines prefektūras, ji priskirta Galijos prefektūrai. 

Diecezijai priklausė 7 provincijos: Pirmoji Akvitanija, Antroji Akvitanija, Novempopulanija (dar žinoma kaip Trečioji Akvitanija), Pirmoji Narbono, Antroji Narbono, Pajūrio Alpės ir Vjenas.

Nuo V a. germanų gentims skverbiantis į imperiją, per diecezijos teritorijas migravo vandalai, alanai, svebai. Vėliau regioną kontroliavo vestgotai, kurie 486 m. jį galutinai prijungė prie savo Vestgotų karalystės.
Novempopulanija

**Novempopulanija** () buvo Romos imperijos provincija dab. pietvakarių Prancūzijoje (dalis Naujosios Akvitanijos regiono), ten, kur vėliau susiformavo Gaskonės istorinis regionas. Ji įkurta apie 295 m. valdant imperatoriui Diokletianui, padalinus Akvitanijos Galiją į 3 dalis. Dar buvo vadinama **Trečiąja Akvitanija**.

Provincijos teritorija dalinai sutapo su tuo, ką Cezaris I a. pr. m. e. vadino Akvitanija. Joje pradžioje gyveno 9 akvitanų gentys, kas ir davė pagrindą provincijos pavadinimui (jis lotyniškai reiškia „9 tautos“). Iš tiesų provincijos sudarymo metu gyveno 12 tautų. Todėl jis buvo dalinamas į 12 administracinių vienetų, kuriuos atstovavo 12 gyvenviečių (). Provincijos sostinė buvo Eluza, aplink kurią gyveno eluzatai.

418 m. dalį provincijos prie Garonos upės vestgotams atidavė Romos imperatorius Honorijus. Ši teritorija tapo Vestgotų karalystės pradžia. Po Romos imperijos žlugimo visa provincijos teritorija perėjo Vestgotų kontrolei.

## Taip pat skaitykite
* Oksitanija
* Romos imperija
* Romos provincijos
Andžejus Firlejus (1585)

**Andžejus Firlejus** (apie 1537–1585) – ATR valstybinis veikėjas, karaliaus sekretorius (1569 m.), Liublino kaštelionas (1576–1585 m.), Sandomiro seniūnas.

## Biografija
Lenkijos bajorų Firlejų giminės atstovas, herbo „Lewart“ savininkas. Liublino ir Rusios vaivados Petro Firlejaus (m. 1553) ir Katerinos Tenčinskos jaunesnysis sūnus. Vyresnieji broliai – Karūnos didysis maršalka Janas (1521–1574) ir Liublino vaivada Mikalojus (apie 1531–1588).

Aktyvus kalvinizmo šalininkas ir propaguotojas. 1569 metais minimas karaliaus sekretoriaus titule. 1576 metais Adžejus Firlejus gavo Liublino kašteliono pareigybę. Tais pačiais 1576 metais buvo išrinktas karūnos seimo maršalka (pirmininku).

## Šeima ir vaikai
Buvo vedęs Barborą Šrenską (m. 1588), nuo santuokos su kuria turėjo vieną sūnų ir dvi dukteris:

* Feliksas (m. 1576)
* Dorota (m. 1591), 1-mas vyras nuo 1581 metų Trakų vaivada, kunigaikštis Steponas Zbaraskis (m. 1585), 2-ras vyras nuo 1586 metų Lietuvos didysis kancleris Leonas Sapiega (1557–1633)
* Ana (m. 1588), Kujavijos-Bresto vaivados Andžejaus Leščinskio (1559–1606) žmona nuo 1578 metų.

## Nuorodos
Voldenas, arba gyvenimas miške

**Voldenas, arba gyvenimas miške** () – amerikiečių transcendentalisto filosofo Henrio Deivido Toro žymiausias veikalas. Tai 1854 m. išleisti memuarai apie tai, kaip Toro praleido dvejus metus, dvi savaites ir dvi dienas paties pasistatytoje trobelėje miškuose prie Vodeno tvenkinio, netoli gimtojo Konkordo (Masačiusetsas).

Knygoje autorius pasakoja apie priežastis, paskatinusias jį ryžtis tokiam išbandymui – jis norėjęs patirti tikrą gyvenimą, suvokti gyvenimo esmę, atsisakyti visų nereikalingų daiktų ir santykių. Tačiau Toro pabrėžia, kad jis nesiekiąs gyventi atsiskyrėliškai, bet atsidėti skaitymui, apmąstymams. *Išėjau į mišką todėl, kad norėjau gyventi išmintingai, turėti reikalą tik su esmingais gyvenimo faktais ir įsitikinti, kad jis mane gali kažko išmokyti, ir kad prieš pat mirtį nepasirodytų, jog išvis negyvenau.*

„Voldene“ autorius nuodugniai aprašo, kaip ir kur pasistatė savo būstą, kaip pragyveno, pateikia visas savo pajamas ir išlaidas. Daug dėmesio skiriama gamtos stebėjimams ir aprašymams – Vodeno ir aplinkinių tvenkinių, miško augalijos ir gyvūnijos, orų, metų laikų. Toro taip pat aprašo kai kuriuos per tuos dvejus metus sutiktus žmones, pateikia jų pasakojimus, vietos tenka ir kitame tvenkinio krante buvusio geležinkelio aprašymui.

Toro iš paties pastebėtų gamtos dėsnių, prieitų išvadų, remdamasis gausia perskaityta literatūra (Biblija, Bhagavadgyta, antikiniai tekstai, Konfucijaus filosofija, anglų, amerikiečių poezija ir proza, kelionių knygos) kuria savo gyvąją filosofiją. „Voldene“ autorius kritikuoja žmonių prisirišimą prie daiktų, nenuovokumą, nesiryžimą siekti teisingumo, apmąsto filosofines, etines problemas (medžioklę, vegetarizmą, vergiją, karą, kūno ir dvasios turtą bei skurdą, žmogaus raidą ir būtį). Toro kūrinyje pabrėžia „paprastą gyvenimą“ kaip laisvės išraišką, gamtą išaukština kaip neatsiejamą žmogaus dalį, kaip žmogaus jausmų atspindį, skatina siekti vidinio, o ne išorinio turto. Autoriaus kalba poetiška, gamtos vaizdai pasitelkiami kaip metaforos. Knyga užbaigiama šiais žodžiais: *Išaušta tiktai tas rytas, kuriam mes patys pabundame. Diena ateina po aušros. Saulė tėra ryto žvaigždė.*

Pradžioje knyga didelio dėmesio nesusilaukė (per 5 metus parduota 2000 egzempliorių), nesyk kritikų vertinta kaip „ekscentriška“, „mizantropiška“, „savanaudiška“, „pagoniška“, škotų rašytojas ir keliautojas Robertas Luisas Stivensonas Toro aprašytą gyvenimo būdą vadino „moteriška vienatve“. Nepaisant to, knyga vėliau susilaukė didelio susidomėjimo ir tapo amerikiečių literatūros klasika – Toro radikalios, prieš sustabarėjusią visuomenę nukreiptos nuostatos tapo įkvėpimu daugeliui vėlesnių rašytojų, kultūros, politikos veikėjų.

Lietuviškai „Voldeną“ išvertė ir įvadinį straipsnį parašė Rolandas Pavilionis (išleista drauge su kitu Toro veikalu „Apie pilietinio nepaklusnumo pareigą“).

## Nuorodos
* Apžvalga
* Citatos iš knygos
Boyzone

**Boyzone** – airių pop grupė iš Dublino, susikūrusi 1993 m. Grupę sudarė penki atlikėjai: Keith Duffy, Stephen Gately, Mikey Graham, Ronan Keating ir Shane Lynch. „Boyzone“ išsiskyrė 2000 m., tačiau atsikūrė 2008 m. Sekančiais metais mirė grupės narys Stephen Gately. 2019 m. grupė išsiskyrė darkart. Per savo gyvavimo laikotarpį grupė išleido septynisstudijinius albumus ir visame pasaulyje pardavė per 25 milijonus įrašų.

## Diskografija
* *Said and Done* (1994)
* *A Different Beat* (1996)
* *Where We Belong* (1998)
* *[[Brother]]* (2010)
* *BZ20* (2013)
* *Dublin to Detroit* (2014)
* *Thank You & Goodnight* (2018)

## Išnašos

## Nuorodos
* 
*
The Element of Freedom

**The Element of Freedom** – ketvirtasis studijinis amerikiečių atlikėjos Alicia Keys albumas, išleistas 2009 m. gruodžio 11 d. Pirmasis albumo singlas „Doesn’t Mean Anything“ pasiekė aštuntąją vietą Jungtinės Karalystė singlų reitinge, „Try Sleeping with a Broken Heart“ – septintąją, o „Empire State of Mind (Part II) Broken Down“ – antrąją.

Albumas debiutavo antrojoje JAV „Billboard 200“ reitingo vietoje, per pirmąją savaitę pardavus 417 tūkstančių albumo kopijų. Tai buvo pirmasis atlikėjos albumas, pasiekęs ne pirmąją reitingo vietą. Albumas pasiekė pirmąją vietą Jungtinės Karalystės albumų reitinge, tapdamas pirmuoju Keys įrašu, pasiekusiu pirmąją šią viršūnę. 2012 m. rugpjūčio mėnesio duomenimis, visame pasaulyje parduota per 5 milijonus „The Element of Freedom“ kopijų.

## Dainų sąrašas

## Išnašos
Sunny Side Up

**Sunny Side Up** – antrasis studijinis škotų atlikėjo ir dainų autoriaus Paolo Nutini albumas, išleistas 2009 m. gegužės 29 d. Albumas sulaukė daugiausia teigiamų kritikų įvertinimų ir, per pirmąją savaitę Jungtinėje Karalystėje pardavus per 60 tūkstančių kopijų, debiutavo pirmojoje šalies albumų reitingo vietoje, tapdamas pirmuoju Nutini įrašu, pasiekusiu šią viršūnę. „Sunny Side Up“ nominuotas geriausio britiško albumo nominacijoje 2010 m. „Brit Awards“ apdovanojimuose.

2014 m. spalio mėnesio duomenimis, Jungtinėje Karalystėje parduota virš 1,8 milijono kopijų ir albumas tapęs šešiskart platininiu.

## Dainų sąrašas

## Išnašos
Brun am Gebirgė

**Brun am Gebirgė** () – miestelis Miodlingo apskrityje, Žemutinėje Austrijoje, rytų Austrijoje. Nutolęs į pietus nuo Vienos. 11 686 gyventojai (2016 m. sausio 1 d. duomenys).

Vietovėje žmonių gyventa nuo neolito laikų. Seniausia, žinoma, žemės ūkį naudojusi gyvenvietė šalyje. Tai patvirtina archeologiniai kasinėjimai.

Brun am Gebirgėje gimė kompozitorius – Hans Gál (1890 m.).
Ebreichsdorfas

**Ebreichsdorfas** () – miestelis Badeno apskrityje, Žemutinės Austrijos žemėje, rytinėje Austrijoje. Nutolęs į pietus nuo Vienos. 10 654 gyventojai (2016 m. sausio 1 d. duomenys).

## Galerija

Town hall Ebreichsdorf 02.jpg|Rotušė
Bezirksgericht Ebreichsdorf.jpg|Apylinkės teismas
Ebreichsdorf 0130.jpg|Piestingo upelis
Genzerndorfas

**Genzerndorfas** () – miestelis Žemutinės Austrijos žemėje, rytinėje Austrijoje. Genzerndorfo apskrities administracinis centras. Nutolęs apie 20 km į šiaurės vakarus nuo Vienos. 11 021 gyventojas (2016 m. sausio 1 d. duomenys). Rotušė – istorinis pastatas, perstatytas 1925 m. Yra landšaftinis parkas, muziejus.

Genzerndorfe vasarą vyksta meno, muzikos bei kiti renginiai.

## Miestų partnerystė
*  Malackai, Slovakija

## Galerija

Gänserndorf - Kirche.JPG|Bažnyčia
GF Wine cellar.jpg
Lights

**Lights** – debiutinis studijinis britų atlikėjos ir dainų autorės Ellie Goulding albumas, išleistas 2010 m. vasario 26 d. Albumo singlas „Starry Eyed“ pasiekė ketvirtąją vietą Jungtinės Karalystės singlų reitinge. Singlas „Your Song“, Elton John dainos koveris, išleistas tik JAV ir Kanadietiškoje albumo versijoje, pasiekė antrąją vietą Jungtinės Karalystės singlų reitinge. Singlas „Lights“ pasiekė antrąją vietą JAV „Billboard Hot 100“ singlų reitinge.

Albumas slaukė daugiausia teigiamų kritikų įvertinimų ir, per pirmąją savaitę Jungtinėje Karalystėje pardavus per 36 tūkstančius kopijų, debiutavo pirmojoje šalies albumų reitingo vietoje, tapdamas pirmuoju atlikėjos įrašu, pasiekusiu šią viršūnę. 2012 m. spalio mėnesio duomenimis, visame pasaulyje parduota per 1.6 milijono „Lights“ kopijų.

## Dainų sąrašas

## Išnašos
Brother

**Brother** – ketvirtasis studijinis airių pop grupės „Boyzone“ albumas, išleistas 2010 m. kovo 5 d. Tai – pirmasis grupės albumas per dvylika metų. Albumas skirtas grupės nario Stephen Gately atminimui, kuris mirė likus penkiems mėnesiems prieš albumo išleidimą. Tačiau Gately balsas skamba dainose „Gave It All Away“ ir „Stronger“, todėl šis albumas – jo paskutinis. Singlas „Gave It All Away“ pasiekė pirmąją vietą Airijos singlų reitinge bei devintąją Jungtinės Karalystės.

„Brother“ sulaukė daugiausia teigiamų kritikų įvertinimų ir debiutavo pirmose Jungtinės Karalystės ir Airijos albumų reitinguose. 2013 m. spalio mėnesio duomenimis, pasaulyje parduota per 450 tūkstančių albumo kopijų.

## Dainų sąrašas

## Išnašos
Akvitanai

**Akvitanai** () – senovinė genčių grupė, gyvenusi dabartinės pietvakarių Prancūzijos teritorijoje tarp Garonos ir Pirėnų (Gaskonės istoriniame regione), gaskonų etnoso protėviai. Yra manoma, kad lingvistiškai ir kultūriškai jie skyrėsi nuo indoeuropiečių keltų, o buvo giminingi Pirėnuose gyvenusiems iberams (pirmiausia vaskonams). Dėl to dar vadinami **iberoakvitanais**.

Akvitanų kalba paliko nedaug įrašų, o daugiausia dievų ir žmonių vardų. Iš jų galima spręsti apie šios kalbos giminingumą su baskų kalba.

## Raida
Vienas pirmųjų akvitanus aprašo Julijus Cezaris, kuris juos laiko kultūriškai panašius tiek į savo kaimynus iberus, tiek į keltus. Jis laikė akvitanus viena iš trijų pagrindinių Galijos tautų (kitos dvi buvo keltai ir belgai). Dėl to ir vėliau Plaukuotoji Galija buvo skirstoma į šias tris dalis.

Tiesa, apie 27 m. pr. m. e. įkurta Akvitanijos Galija apėmė gerokai didesnį plotą nei akvitanų gyvenamos sritys: šioje provincijoje gyveno labai daug keltų genčių. Tik IV a. pradžioje Akvitanijos provinciją suskaldžius į tris dalis, naujai įkurta Novempopulanija gana tiksliai atitiko akvitanų gyvenamas žemes. Provincijos pavadinimas reiškė „9 tautos“ taip turint omenyje 9 akvitanų gentis, nors iš tiesų teritorijoje genčių gyveno daugiau.

Valdant Romos imperijai, lotynizacija krašte progresavo menkai, akvitanai išlaikė savo kalbą ir kultūrinius bruožus. Pamažu įsitvirtino krikščionybė.

V a. akvitanų žemes nusiaubė vandalai, alanai, svebai. Vėliau Romos imperatorius čia leido įsikurti vestgotams, kurie įjungė akvitanus į savo karalystę. 507 m. akvitanai prijungti prie Frankų valstybės, o vėliau kartu su vaskonais sukūrė Vaskonijos kunigaikštystę. Joje akvitanų kalba galutinai nunyko, jie perėmė vulgariąją lotynų kalbos formą ir iš jų susidarė gaskonų etnosas.

## Gentys

* Auskai (*Auscii*) – gali būti, kad iš jų etnonimo kilo pats akvitanų pavadinimas. Jų pagrindinė gyvenvietė (senovės Iliberis) vėliau pervardinta Ošu, pavadinimu, kilusiu iš genties;
* Benearnai – davė pavadinimą Bearno regionui;
* Bigerionai (*Bigerriones*) – davė pavadinimą Bigoros regionui;
* Bojai (*Boii*) gyveno Bugo regione;
* Kokosatai su centru Kokosiumo mieste;
* Konvenai (*Convenae*), su centre Lugdunum Convenarum (dab. Sant Bertran de Comenge)
* Elusatai (*Elusates*) gyveno Armanjako regione;
* Garumniai (*Garumni*) koncentravosi Arano slėnyje, su centru Salardunume;
* Laktoratai (*Lactorates*) gyveno Lomanjos regione su centru Lactora (dab. Leitora);
* Sotiatai gyveno į šiaurę nuo elusatų, su centru Sotiume;
* Suburatai gyveno su centru Soloje
* Tarbeliai (*Tarbelli*) gyveno pajūrio regione su centru Aquae tarbelliae (dab. Daksas).
* Tarusatai gyveno Tursano regione, su centru Atura (dab. Aira).
* Vasatai gyveno prie Garonos upės.
Giovanni Fattori

**Džovanis Fatoris** (, 1825–1908 m.) – XIX a. Italijos tapytojas, *[[Macchiaioli]]* grupės narys.

## Biografija
Džovanis Fatoris gimė 1825 m. rugsėjo 6 d. Livorne (Toskana). Mokėsi pas vietos dailininką Giuseppe Baldini, 1846 m. persikėlė į Florenciją, kur mokėsi pas Giuseppe Bezzuoli. Neišliko nei vienas iš jo ankstyvųjų kūrinių, neskaitant eskizų. Dž. Fatoris dalyvavo Italijos atgimimo judėjime, kovoje dėl susivienijimo. Jis prisijungė prie livorniečių sukilimo prieš Austrijos valdžią. Po 1850 m. jis nutapė portretų, istorinių scenų, daugiausiai viduramžių ir renesanso temomis. 1857 m. per dailininką Enrico Pollastrini, Dž. Fatoris susipažino su Engro klasicistine stilistika, kas paveikė jo kūrybą. Maždaug šiuo metu Dž. Fatoris tapo Toskanos dailininkų grupės *[[Macchiaioli]]* nariu, kurių daugelis grįžo iš Paryžiaus ir paveikti novatoriškų idėjų sukilo prieš akademinio meno principus, propagavo plenerinę ir realistinę tapybą. Dž. Fatoris persiėmė šiomis naujovėmis ir pradėjo garsėti militaristinio pabūdžio paveikslais, daugiausiai raitelių, pavaizduotų gamtoje. Jo paveikslas „Karo laukas po Madžentos mūšio“ 1859 m. laimėjo Rikasolio konkursą. Gavęs piniginį apdovanojimą Dž. Fatoris vedė Setimiją Vanuči (*Settimia Vannucci*). 1861  m. pora apsigyveno Livorne, kur žmona buvo gydoma nuo tuberkuliozės, iki jos mirties 1867 m. 

Dž. Fatoris buvo paveiktas žmonos mirties, taip pat nusivylęs Italijos karalystės tvarka, kuri nepateisino italų Atgimimo lūkesčių. Dailininkas kūrė žanrines scenas, kaimo peizažus. 1869 m. pradėjo vesti privačias pamokas Florencijoje, vienu jo mokinių buvo livornietis Amedėjas Modiljanis. 1875 m. Dž. Fatoris lankėsi Paryžiuje, tačiau grįžo nesužavėtas impresionistinės dailės. Po 1880 m. dailininkas daug tapė Maremos kaimo vietovėje ir jo garsiausiu paveikslu įvardijamas „Maremos kaubojai, varantys avis“. 1891 m. dailininkas vedė Marijaną Martineli (*Marianna Bigozzi Martinelli*). Pora gyveno skurdžiai, vertėsi privačiomis pamokomis. Dž. Fatoris neišgalėjo nupirkti rėmų savo paveikslams ir jo paroda 1896 m. Dresdene neįvyko. Antroji žmona mirė 1903 m. ir dailininkas 1906 m. vedė trečią kartą − Fani Martineli. Nusivylimai gyvenimo pabaigoje atsiskleidžia dailininko vėlyvuosiuose kūriniuose. Jis yra sukūręs grafikos kūrinių, ofortų. Džovanis Fatoris mirė 1908 m. rugpjūčio 30 d. Florencijoje. Palaidotas Livorne, kurio muziejui suteiktas dailininko vardas.

## Darbų galerija
* Dž. Fatorio kūriniai chronologine tvarka
## Šaltiniai

* [treccani.it](http://www.treccani.it/enciclopedia/giovanni-fattori_(Dizionario-Biografico)/)
* livornonow.com
Pakinktai

**Pakinktai** – priemonė, kuria valdomi kinkomieji gyvūnai, prie jų kabinamos transporto priemonės (vežimas, rogės) ar žemės ūkio padargai (akėčios, plūgas). Kinkomi ant arklių, jaučių (arklių pakinktai sudėtingesni).

Arklio pakinktai skirstomi dvejopai:
* pakinktai su pavalkais ir lanku – juos sudaro pavarža, sąmatas, apynasris su žąslais (kamanos), pavadis, lankas, pavalkai, pakantė, pakeltinė (viršutinė ir apatinė), balnelis, vadelės, ienos;
* pakinktai su plėškėmis – juos sudaro grąžulas, apynasris su žąslais (kamanos), kaklininkas, plėškės (kartininkas ir krūtindiržis), balnelis, vadelės, viržiai.

Pagal paskirtį pakinktai būna darbiniai, išeiginiai. Pastarieji puošnūs, apkabinėti žvangučiais ir skambalais. Pakinktai būna vieniniai (pavalkai su viržiais – į dvi arba vieną ieną, pavalkai su lanku – į dvi ienas, pavalkai su plėškėmis – į vieną ar dvi ienas) ir poriniai (pavalkai su viržiais – į rodiklį, ir plėškėmis – į rodiklį).

Valstiečiai paprastai tiek darbui, tiek švenčių proga kinkydavo po 1 ar 2 arklius, sykiais (darbui) – po 3–4. Dvaruose važiavimui kinkydavo 1–2 arba 4–6 arkliui pratėgiui. Aukštaitijoje ir Dzūkijoje arklius dažniausiai kinkydavo pavalkais su lanku, Žemaitijoje ir vidurio Lietuvoje – pavalkais su viržiais, Suvalkijoje – plėškėmis.

Darbiniai pakinktai būdavo gaminami pačių valstiečių, o išeiginiai – amatininkų (rimorių). Pakinktų sandara minima nuo XVI a. (Lietuvos dvarų inventoriuje). Pradžioje rimoriai dirbo dvaruose, po baudžiavos panaikinimo tapo laisvaisiais amatininkais. XX a. amatas nunyko (nors vietomis kolūkiuose dar būta pakinktų dirbėjų). Gaminti pramoniniu būdu.

## Literatūra
* Laniauskaitė, Janina 1972. „Pakinktai darbiniuose ratuose Lietuvoje XIX a. pabaigoje–XX a. pradžioje“, iš *Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1970 ir 1971 m.*, Vilnius
* Laniauskaitė-Morkūnienė, Janina „Kinkimas pavalkais su viržiais Lietuvoje XIX a. II pusėje–XX a. I pusėje“, iš *LTSR MA darbai*. Serija A, 1984, t. 4 (89)

## Šaltiniai
Pakarklės miškas

**Pakarklės miškas** – miškas Lietuvoje, Kauno rajone, 1 km į pietryčius nuo Vilkijos, Nemuno dešiniajame krante. Priklauso Kauno miškų urėdijos Kulautuvos girininkijai. Apima 7,7 km² plotą.

Rytinė dalis – pakili lyguma, vakarinė – Nemuno senslėnis, išgriaužtas upokšnių slėnių ir griovų. Būdingi jauriniai silpnai sujaurėję, velėniniai jauriniai priesmėliai, velėniniai karbonatiniai sujaurėję priemoliai. Mišką vagoja Nemuno intakai – Upys (Tamsė) su Palaidžiupiu, Karklė, Upesnis, Medinka, Tebeškupis, Prakupis, Pilies upelis, Piliakalnio upelis.

Medynai:
* pušynai: 56 %
* eglynai: 28 %
* ąžuolynai: 8 %
* beržynai: 5 %
* baltalksnynai: 2 %
* juodalksnynai: 1 %

Jaunuolynai sudaro 31 % medynų, pusamžiai medžiai 50 %, pribręstantys 13 %, brandūs 6 %.

Pakarklės miškų šiaurine dalimi eina plentas . Įsteigtas Paštuvos botaninis draustinis, Karklės ichtiologinis draustinis. Gausu archeologijos ir istorijos paveldo: Kriemalos senovės gyvenvietė ir kapinynas, Brūžės senovės gyvenvietė ir dvarvietė, Paštuvos kapinynas, Vilkijos senovės gyvenvietė, Jaučakių piliakalnis, Jaučakių holokausto vieta, Svirkalnis, Žvirgždės dvarvietė.

Pakarklės miškuose ir aplink įsikūrę: Tolivardžiai, Paštuva, Bubiai, Batniava, Brūžė, Kriemala, Naujiena, Jaučakiai, Antalkiai.

## Šaltiniai
Pakalas

**Pakalas** – ežeras rytų Lietuvoje, Ignalinos rajone, 2 km į vakarus nuo Linkmenų, Aukštaitijos nacionaliniame parke. Ilgis šiaurės vakarų–pietryčių kryptimi 2,7 km, plotis iki 0,4 km. Altitudė 147,6 m. Gylis siekia 20,5 m. Ežeras telkšo bendroje rinoje su Žiezdro, Žiezdrelio, Ūsių, Švento ežerais. Krantai statoki, apaugę medžiais ir krūmais. Atabradas smėlingas, siauras. Pakrantėse daugiausia plyti pievos ir dirbami laukai. Pietrytinėje Pakalo dalyje yra miškinga 2,7 ha sala ir mažytė priekrantės 0,1 ha sala. Per Limino, Ūsių ežerus jungiasi su Jaurupės (Baltelės) baseinu (įteka į Žeimenio ežerą). Ežero pratakumas 34 %.

Aplinkui ežerą įsikūrę Krivasalio, Šiškinių, Varniškės, Jovaraučiškių, Sidariškių, Pusvarsnėlių kaimai. Veikia 4 kaimo turizmo sodybos. Pietrytine pakrante eina kelias .

Ežerėvardis *Pãkalas* kildinama nuo žodžių *pakalas, pakalys* („nugara, užpakalis“).

## Šaltiniai
Stanislavas Zamoiskis

**Stanislavas Zamoiskis** (1519–1572 m. liepos 6 d.) – Lenkijos magnatas, Chelmo medžioklis (apie 1561 m.), Karūnos dvaro etmonas (1566 m.), Chelmo kaštelionas (1566–1572 m.), Belzo seniūnas.

## Biografija
Lenkijos bajorų Zamoiskių giminės atstovas, herbo „Jelita“ savininkas. Chelmo medžioklio, vaiskio ir pakamario Felikso Zamoiskio (m. 1535) jaunesnysis sūnus nuo antros santuokos su Ana Ugrovecka. Vyresnysis brolis – Chelmo pataurininkis ir vėliavininkas Florijonas (m. 1591).

Gavo valdyti Skokovo miestelį (dab. Zamostę) ir kaimus: Ždanuvą, Kalinovicą, Tvoryčuvą, Lentovnią ir Pniuvą. Kaip apdovanojimą už tarnybą karuose su rusais, totoriais ir moldavais Lenkijos karalius ir Lietuvos didysis kunigaikštis Žygimantas Augustas perdavė Stanislavui Zamoiskiui laikymui Belzo seniūniją ir paskyrė jį Chelmo kaštelionu.

1572 m. liepos 6 d Chelmo kaštelionas Stanislavas Zamoiskis mirė.

Išpažino kalvinizmą.

## Šeima ir vaikai
Buvo vedęs du kartus. Jo pirmoji žmona tapo Ana Herburt (m. 1554), Jano Herburto ir Ano Fredro duktė. Vaikai:

* Janas (1545–1605), Karūnos didysis etmonas ir kancleris
* Feliksas (mirė būdamas 19 metų)
* Ana Zamoiska, Morico Olesnickio žmona.

Apie 1564 metus vedė antrą kartą Aną Oržechovską (m. 1588), nuo santuokos su kuria turėjo dvi dukteris:

* Elžbieta Zamoiska, Belzo vaivados Stanislovo Vlodeko žmona
* Sofija Zamoiska (m. 1604), Karūnos didžiojo pataurininkio Luko Dzialinskio (apie 1556–1582/1583) žmona nuo 1580 metų

## Literatūra
* Grzybowski S., Jan Zamoyski, Warszawa 1994
* Sławomir Leśniewski, Jan Zamoyski. Hetman i polityk, Dom Wydawniczy BELLONA, ISBN 978-83-111-1331-2
## Nuorodos
Giovanni Boldini

**Džovanis Boldinis** (, 1842–1931 m.) – Italijos tapytojas, portretistas, kūręs Paryžiuje.

## Biografija
Džovanis Boldinis gimė 1842 m. gruodžio 31 d. Feraroje. Jo tėvas Antonijus buvo religinių scenų tapytojas. 1862 m. Dž. Boldinis persikėlė į Florenciją, kur šešerius metus mokėsi vietos dailės akademijoje, tačiau labiau buvo paveiktas *[[Macchiaioli]]* grupės tapytojų, kurie propagavo realistinę, plenerinę tapybą. Po mokslų baigimo Dž. Boldinis persikėlė į Londoną, kur pradėjo garsėti aukštuomenės portretais. Nuo 1872 m. dailininkas gyveno Paryžiuje, jo vienu draugų tapo Edgaras Dega. Dž. Boldinis pagarsėjo savo portretūra, ypač 1886 m. nutapytu Dž. Verdžio portretu. 1889 m. jis buvo paskirtas Italijos sekcijos vadovu pasaulinėje parodoje Paryžiuje, už indėlį į parodą buvo apdovanotas Prancūzijos Garbės legiono ordinu. Vėliau Dž. Boldinis buvo populiariu ir nestokojančiu užsakymų portretistu.

Džovanis Boldinis mirė 1931 m. liepos 11 d. Paryžiuje. Palaidotas Feraroje. Dailininko kūrinių yra Metropoliteno muziejuje Niujorke, Nacionalinėje portretų galerijoje Londone, Orsė muziejuje Paryžiuje, tačiau dauguma jo sukurtų aukštuomenės protretų išlikę privačiose kolekcijose. Feraroje įsteigtas Dž. Boldinio vardo muziejus. Be portretų, dailininkas yra sukūręs nemažai žanrinių scenų.

## Darbų galerija
* Dž. Boldinio kūriniai chronologine tvarka

Giuseppe Verdi by Giovanni Boldini.jpg| „Dž. Verdžio portretas“, 1886 m., Nacionalinė šiuolaikinio meno galerija, Roma
Giovanni Boldini - Feast Scene - Google Art Project.jpg| „Šventės scena“, apie 1892 m., Orsė muziejus
Boldini - Maria Eulalia of Spain.jpg| „Ispanijos princesė infanta Eulalija“, 1898 m., Boldinio muziejus, Ferara
Marthe Bibesco Boldini.jpg| „Princesė Marthe-Lucile Bibesco“, 1911 m., privatus rinkinys


## Šaltiniai

* treccani.it
* Maria Tsaneva. *Giovanni Boldini: 131 Paintings and Drawings*. Lulu Press, Inc, 2014. FW.