open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Feraponto vienuolynas

**Feraponto vienuolynas** () – Rusijos stačiatikių bažnyčios vyrų vienuolynas ir muziejus, esantis Feraponto kaime, Vologdos srityje, 20 km į šiaurės rytus nuo rajono centro Kirilovo, 120 km į šiaurės vakarus nuo Vologdos.

Vienuolynas 400 metų buvo vienu iš svarbiausių Belozersko krašto kultūros ir religinių švietimo centrų. Čia buvo išsaugotas unikalus architektūros ansamblis ir sieninė tapyba iš laikotarpio iki Petro I valdymo. Nuo 2000 m. vienuolyno statinių kompleksas įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

## Istorija

Vienuolynas buvo įkurtas šv. Feraponto 1398 m. atokioje Rusijos šiaurėje, į rytus nuo garsaus Kirilo-Belozersko vienuolyno, pavadinto kito vienuolio šv. Kirilo vardu. Vienuolyno šlovė pradėjo sklisti valdant Kirilo mokiniui šv. Martinianui, kuris 1447 m. turėjo tapti Sergijevo Lavros Trejybės valdytoju.

Net ir mirus Martinianui, jo vienuolyną saugojo ir palaikė Rusios kunigaikščio Ivano III šeimos nariai. Seniausią vienuolyno statinį – Mergelės Gimimo soborą (1490 m.) – sumūrijo iš plytų meistrai iš Rostovo. Šis pastatas yra geriausiai išsilaikęs iš trijų panašių soborų, pastatytų apie 1490-uosius Rusijos šiaurėje. Visos vidinės sienos yra padengtos neįkainojamomis viduramžių tapytojo Dionisijaus freskomis. Tai paskutinė išlikusi Rusijos viduramžių bažnyčia su pilnai nudažytomis sienomis.

1530-aisiais pastatyti kulto relikvijų ir brangenybių saugykla, refektoriumas, Apsireiškimo bažnyčia su varpine. Tuo metu vienuolynas naudojosi ypatingomis privilegijomis, kurias jam suteikė Ivanas Rūstusis, turėjęs netoliese 60 kaimų. Pats caras dažnai lankydavosi vienuolyne kaip piligrimas.

„Smūtos“ metais (1598–1613) vienuolyną nusiaubė lenkai. Atkuriant vienuolyną, į kompleksą buvo įtraukti paskutiniai pastatai – Šv. Martyno bažnyčia (1641 m.), dvibokštė šventųjų vartų bažnyčia (1649 m.) ir varpinė (1680 m.). Sakoma, kad varpinės laikrodžiai (1638 m.) yra seniausi Rusijoje.

Kadangi vienuolynas pamažu prarado savo religinę svarbą, jis buvo paverstas žymių dvasininkų, tokių kaip patriarchas Nikonas (1605–1681), tremties vieta. Imperatorius Pavelas I 1798 m. vienuolyną uždarė. 1904 m. atkurta vienuolyno veikla, tačiau jau po dvidešimties metų uždarytas bolševikų.

1975 m. vienuolynas paverstas muziejumi. Nuo 1991 m. jis yra Rusijos Šiaurės nacionalinio parko dalis.

## Galerija


Ferapontovo.jpg|Vienuolyno prieigos
Ferapontov 002.jpg|Bažnyčių bokštai
Трапезная палата Ферапонтова монастыря и.JPG|Bažnyčia su refektoriumu (1530)
Ферапонтов монастырь - Колокольня.jpg|Varpinė (XVII a.)
Ферапонтово - Церковь преподобного Мартиниана.JPG|Šv. Martiniano bažnyčia (1641)
Ферапонтово - Святые ворота (вид из монастыря).JPG|Šventieji vartai su bažnyčia (1649)
Martinian Belozerskiy grave 002.jpg|Šv. Martiniano kapas


## Nuorodos

* Feraponto vienuolynas. UNESCO svetainė
* Feraponto vienuolyno paveldas
* Feraponto vienuolyno istorija
* Vienuolyno oficiali svetainė
* Dionisijaus freskų muziejus
Namaste

**Namaste** () – tradicinis hinduistinis pasveikinimas, paplitęs ne tik Indijoje, bet ir Pietryčių Azijoje bei tarp indų diasporos. Pasveikinimas palydimas tam tikro gesto (mudros): krūtinės lygyje delnai pilnai suglaudžiami pirštus nukreipiant į viršų bei lengvai linktelint į priekį. Šis gestas galimas atlikti į netariant paties žodžio „namaste“. Dabartinėje hindi kalboje dažniau sakoma ne „namaste“, bet „namaskār“. Kitose indų kalbose galimi kitokie pasveikinimai (, ,  ir pan.).

*Namaste* pobūdžio pasveikinimas yra formalus, skiriamas sutinkant svečius, labai gerbiamus asmenis. Taip pat taikomas atsisveikinant, dėkojant. *Namaste* atliekamas ir garbinant dievybes (vykdant pūdžą) – tikintysis taip pasveikina dievybės mūrtį.

Pats žodis kilęs iš junginio *namas* („nusilenkimas, pagarbinimas, pasveikinimas“) ir *te* („tau“). Tiek žodis *namas*, tiek junginys *namaste* sutinkamas jau seniausiuose indų religiniuose tekstuose („Rigvedoje“, „Atharvevedoje“, brahmanose), vėliau naudojamas epuose, apsčiai sutinkamas maldose (stotrose). *Namaste* pozoje kartais vaizduojamos dievybės šventyklų bareljefuose arba skulptūrose. Kai kurios Indo slėnio civilizacijos terakotinės skulptūrėlės taip pat interpretuojamos, kaip vaizduojančios *namaste* pozą.


The President, Shri Pranab Mukherjee meeting the former President of India, Smt. Pratibha Devisingh Patil, in Pune on June 25, 2015.jpg|Indijos prezidentai - Pranabas Mukherdži ir Pratibha Devisingh Patil - atlieka *namaste*
Nepali hindu bride.JPG|Nepalių nuotaka atlieka *namaste*
Group wai.jpg|Tajų moterys *namaste* pozoje
Namaste statue near a Hindu temple Karnataka India.jpg|Deivės Anapūrnos skulptūra *namaste* pozoje


## Šaltiniai
Andrei Cordoș

**Andrejus Kordošas** (; g. 1988 m. birželio 22 d.) – Rumunijos futbolininkas, rungtyniaujantis gynėjo pozicijoje. Buvęs Vilniaus „Žalgirio“ gynėjas.

## Karjera
Profesionalo karjerą pradėjo 2005 m. Beveik visą laiką praleido gimtinės klubuose. Žaidė Italijoje Frosinone Calcio bei Maldyvuose Maziya S&RC.

2019 m. vasarą tapo Vilniaus „Žalgirio“ nariu. Pasibaigus sezonui baigėsi ir jo sutartis su klubu. Buvo pranešta, kad sutartis nebus pratęsta ir žaidėjas palieka komandą. Per laiką, praleistą „Žalgiryje“, A lygoje sužaidė 10 rungtynių. Pasižymėjo vienu įvarčiu.

## Išnašos

## Nuorodos
* 
* romaniansoccer.ro svetainė
Pinigų padirbinėtojai (serialas)

**Pinigų padirbinėtojai** arba **Dideli pinigai** () – rusiškas serialas, kuris buvo filmuojamas 2016 m., o pasirodė TV ekranuose 2017 m. Jame vieną iš pagrindinių vaidmenų vaidina lietuvių kilmės aktorius Sergejus Puskepalis.

## Siužetas

Majoras Potapovas dirba policijoje ir yra padirbtų pinigų padirbinėtojas. Jo sūnus ruošiasi vesti ir šeimyna sugalvoja parduoti butą ir už tuos pinigus įsigyti du atskirus butus. Kolesnokovas, kuris padirbinėja pinigus, juos leidžia mažomis partijomis. Majoro sūnus nuėjo į banką, tačiau jame įvyko apiplėšimas ir susišaudymas. Vaikinas buvo sunkiai sužeistas, o pinigų į kasą neįnešė. Banko valdytojas atsisakė pripažinti pinigų perdavimo faktą. Šeimynai grėsė prarasti sumokėtus užstatus už du butus, maža to, buvo reikalinga skubi operacija. Tuo pat metu Kolesnikovo sūnėnas parduotuvėje atsiskaitė padirbu banknotu. Majoras atpažino nusikaltėlį, susirado ir patį padirbinėtoją, kuriam pasiūlė bendrabarbiauti (kartu pagaminti partiją padirbtų pinigų).

## Veikėjai
* majoras Potapovas (aktorius Sergejus Puskepalis, ) – pagrindinis serialo veikėjas, policijos kriminalistas, padirbtų pinigų ekspertas.
* Kolesnokovas (aktorius Aleksandras Jacko, ) – pagrindinis veikėjas, pinigų padirbinėtojas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* www.kinopoisk.ru
CS Luceafărul Oradea

**Oradijos „Luceafărul“**  – Rumunijos futbolo klubas iš Oradijos.

## Istorija
Klubas įkurtas 2001 m. žaisdavo žemesniuose divizionuose. 

Buvo iškopę į Liga II, tačiau antroje pakopoje neįsitvirtino.

## Pasiekimai
;Liga III
: Nugalėtojai (3): 2007–2008, 2010–2011, 2015–2016 m.

## Sezonai

|}

## Išnašos

## Nuorodos
* Globalsportsarchive
* RSSSF duomenų bazė
Valerija Valsiūnienė

**Valerija Liaudinskaitė–Valsiūnienė** (1907 m. gegužės 17 d. Žydeliai, Krekenavos vlsč. – 1955 m. rugsėjo 25 d. Vilnius) – Lietuvos poetė, rašytoja. Išleido poezijos knygelių vaikams, poezijos rinkinių.

## Biografija

Valerija Liaudinskaitė gimė 1907 m. vargingų valstiečių šeimoje. Su broliu ir motina nuo 1909 m. iki Pirmojo pasaulinio karo pabaigos gyveno Latvijoje, kur uždarbiavo tėvas Julius Liaudinskas. Mokėsi Liepojos lietuvių pradinėje mokykloje. 1919–1924 m. gyveno Radviliškyje. 1919–1922 m. mokėsi Radviliškio progimnazijoje. 1923 m. įstojo į Šiaulių mokytojų seminariją. Trečiame kurse ištekėjo ir mokslus tęsė Telšiuose, kur 1930 m. baigė Telšių mokytojų seminariją. 1930–1940 m. dirbo mokytoja Šiaulių apskrities ir miesto mokyklose.

1937–1940 m. buvo Tautininkų partijos narė, nuo 1938 m. buvo šios partijos valdybos narė ir sekretorė. 

1941 m. su šeima (su vyru Lietuvos kariuomenės puskarininkiu ir sūnumi) ištremta į Krasnojarsko kraštą. Neilgai kalėjusi paleista 1942 m. iš lagerio, dirbo Debiosuose (, Udmurtija) evakuotų lietuvių vaikų namuose. 1943 m. žuvo vyras. Kitų šaltinių teigimu (pati poetė rašė autobiografijoje) pedagoginį darbą pradėjo Krasnojarsko vidurinėje mokykloje (dėsčiusi karinį parengimą ir vokiečių kalbą), o į Debiosių vaikų namus ir lietuvių vidurinę mokyklą atvyko 1943 m. 

1945 m. pradžioje grįžo į Vilnių. Iki 1947 m. dirbo Rašytojų sąjungos klubo vedėja. 1948–1954 m. buvo Rašytojų sąjungos poezijos konsultantė, vaikų literatūros sekcijos pirmininkė.

Palaidota Vilniaus Antakalnio kapinėse. 

Rašytoja kūrė vaikams ir suaugusiems. Raštuose galima rasti ideologinio turinio eilėraščių, poemų, lyrika pagrįstų socialistinio gyvenimo interpretacijų. Be kitų, pokaryje parašė eilių, šlovinančių Lietuvos SSR aktyvistę, mokytoją Oną Sukackienę.

## Bibliografija

* Tėviškėle, tu graži. Kaunas: Šv. Kazimiero d-ja, 1938
* Gintaro lazdelė. Kaunas: Šv. Kazimiero d-ja, 1940
* Iš širdies. Vilnius: Valst. grožinės literatūros l-kla, 1948 
* Rinktiniai raštai, 2 t. Vilnius: Valst. grožinės literatūros l-kla, 1957
* Žemė audžia pavasario dainą. Vilnius: Valst. grožinės literatūros l-kla, 1962 
* Lėkite, gervės, namolio. Vilnius: Vaga, 1987 

## Įvertinimas

* Atminimo lenta Vilniuje, Vytauto gatvėje Nr. 3 (nukabinta 2019 m.).
* Radviliškio I vidurinė mokykla iki 1990 m. buvo vadinama V. Valsiūnienės vidurine mokykla.

## Kritika

Atskleisti dokumentai, įrodantys V, Valsiūnienės bendradarbiavimą su KGB.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Vilnijos vartai. Valerija Valsiūnienė
* Maironio muziejus. Valerija Valsiūnienė 
* Radviliškio biblioteka. Valerija Valsiūnienė 
* Lietuvių rašytoja ankstyvuoju sovietmečiu 
* Nevėžio krašto žmonės 2 - Panevėžio raj. savivaldybė
Manipūri

**Manipūri** (মৈতৈলোন্ = *Meeʁteilon*; t. p. *meitei*, *meithei*, *manipuri*) – kinų–tibetiečių kalbų šeimos kalba, paplitusi daugiausia šiaurės rytų Indijoje – Manipure, Asame, Tripuroje, Nagalande, Vakarų Bengalijos kalnuotose vietovėse, taip pat aplinkinėse Bangladešo ir Mianmaro srityse. Manipūri yra viena iš valstybinių Indijos kalbų, oficiali Manipuro valstijos kalba bei *[[lingua franca]]*. Kalbančiųjų skaičius – apie 1,7 mln. žmonių. Klasifikacija neaiški.

Kalba agliutinacinė. Turi 2 tonus – krentantįjį ir lygųjį. Manipūri turi du priebalsių posistemius – autentišką ir perimtą iš asamų ir bengalų kalbų (pirmojo tik duslūs ankštumos priebalsiai turi aspiruotus koreliatus, antrojo aspiruotų koreliatų yra tik skardžiųjų ankštumos priebalsių grupėje). Manipūri yra daiktavardžio ir veiksmažodžio šaknies morfema, taip pat visos afiksų morfemos dažniausiai būna vienskiemenės. Nėra giminės gramatinės kategorijos. Veiksmažodis turi tik priežastinius, veikslo, modalumo, neigimo afiksus. Žodžių tvarka: veiksnys–papildinys–tarinys (SVO).

Svarbiausios tarmės: čakpa, pangalas, kakčingas, nongmaikhongas. Bendrinės kalbos pagrindas – Imphalio regiono tarmės. Iki XVIII a. manipūri buvo užrašoma meitei majeko raštu, sukurtu ~XI a. (brahmi raštų kilmės). Vėliau įsigalėjo bengalų raštas (tiek Indijoje, tiek Bangladeše). Kartais naudojamas lotyniškas raštas. XVIII a. Angomas Gopis į manipūri išvertė „Bhagavadgytą“, „Mahabharatos“ epizodus. Manipūri kalba leidžiama spauda, literatūra, rengiamos radijo laidos, jos mokoma pradinėse mokyklose.

## Šaltiniai
FIFPro

**Fédération Internationale des Associations de Futballeurs Professionnels** (liet. ***Tarptautinė profesionalių futbolininkų federacija***), sutrumpintai vadinama **FIFPro**, – profesinė sąjunga, atstovaujanti 65 000 profesionalių futbolininkų visame pasaulyje. FIFPro būstinė yra Hofdorpe, Nyderlanduose, ją sudaro 63 nacionalinės žaidėjų asociacijos.

## Trumpa istorija
1965 m. gruodžio 15 d. Paryžiuje susitiko Prancūzijos, Škotijos, Anglijos, Italijos ir Olandijos žaidėjų asociacijos, siekiančios įsteigti tarptautinę futbolininkų federaciją. 1966 m. birželio antroje pusėje Londone, prieš pat pasaulio čempionato pradžią, įvyko pirmasis FIFPro kongresas.

## Nariai
Pastaraisiais metais FIFPro iš Europos organizacijos išaugo pasauliniu mastu. 2021 m. FIFPro priėmė naujausias nares – Slovakijos bei Bosnijos ir Hercegovinos, futbolininkų asociacijas. Viso FIFPro priklauso 66 šalys narės. Kandidatai į narius yra Islandija ir Uzbekistanas.

Lietuva nėra FIFPro nare; 2024 m. suteiktas kandidato statusas.

## Lietuva ir FIFPro
2018 m. FIFPro išplatino pranešimą apie Kauno Stumbro komandą, kad vėluoja futbolininkų atlyginimai, futbolininkų kontraktai yra vienpusiški ir neatitinka standartų, o žaidėjai, kalbėję su spaudos atstovais, yra grasinami nuobaudomis. FIFPro ragino UEFA bei LFF imtis rimtesnių priemonių, kad būtų išvengta netinkamo elgesio su žaidėjais, kurie dalyvauja šių organizacijų organizuojamose varžybose. Laikraštis „The New York Times“ apibūdino „FC Stumbras“ kaip klubą, kurio veikla sutvarkyta taip, kad vienintelis tikslas būtų pasipelnyti iš žaidėjų, o Lietuvos futbolą kaip futbolininkų perėjimų ekosistemos dugną.

Nuo 2015 m. lapkričio mėn. egzistuoja Lietuvos futbolo žaidėjų sąjunga (LFŽS), planavusi tapti Fifpro nare. Organizacijos prezidentu yra Gintautas Žemaitis.

2020 m. vasario mėn., buvusio futbolininko Arūno Klimavičiaus iniciatyva buvo įsteigta Profesionalių futbolininkų asociacija (PFA). Nariais jau tapo šalies vyrų didžiojo futbolo ir salės futbolo rinktinių atstovai, moterų nacionalinės rinktinės futbolininkės bei Lietuvos futbolo A lygos klubų žaidėjai. 2024 m. organizacijai suteiktas FIFPro kandidato į narius statusas.

## Apdovanojimai
Nuo 2005 m. FIFPro inicijavo geriausios metų viso pasaulio vienuolikės, pavadintos „FIFPro World XI“ rinkimus. Visi profesionalūs futbolo žaidėjai buvo prašomi išrinkti vieną vartininką, keturis gynėjus, tris saugus ir tris puolėjus. 2009 m. apdovanojimo pavadinimas pasikeitė į „FIFA FIFPro World XI“.

Nuo 2005 m. Iki 2008 m. FIFPro taip pat buvo renkamas FIFPro pasaulio metų žaidėjas. Nuo 2009 m. „FIFPro“ metų žaidėjo rinkimas susijungė su „FIFA pasaulio metų žaidėju“, o nuo 2010 m. su Prancūzijos futbolo „Ballon d'Or“ į vieną apdovanojimą – „FIFA Ballon d'Or“.

## Šaltiniai
Babitas

**Babitas** – alavo ir/arba švino lydinys su kitais metalais (stibiu, variu). Tai minkštas, baltos spalvos metalas, pasižymintis geromis antikorozinėmis ir antifrikcinėmis savybėmis. Pavadintas JAV mokslininko Aizeko Babito (*Isaac Babbitt*, 1799–1862), atradusio šį lydinį 1839 metais, garbei. Babito naudotos proporcijos – 89,3 % alavo, 7,1 % stibio ir 3,6 % vario. Kai kurie gamintojai iki šiol naudoja šią formulę. Toks lydinys vadinamas „autentišku babitu“ () ir žymimas „ASTM B-23 Grade 2 Babbitt“.

Babitas dėl savo savybių dažnai naudojamas mechaninių guolių gamyboje, įvairių besitrinančių detalių paviršiams dengti.

## Šaltiniai

* Babbitt metal, https://www.william-rowland.com/blog/babbitt-metal-we-use-it-for/
Krakinis (Molėtų r.)

**Krakinis** – ežeras Lietuvoje, Molėtų rajone, 4,5 km į šiaurės rytus nuo Toliejų, Poviliškio miške. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,15 km, plotis – iki 0,1 km. Altitudė 165 m. Krantai žemi, ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Į vakarus už 80 m nuo ežero telkšo mažesnis ežeriukas Krakinukas. Krakinio ežeras nenutekantis, priklauso Virintų ežero intako V-3 baseinui (Virintos upės baseinas).

## Šaltiniai
2019 m. liepos karščio banga Europoje

**2019 m. liepos karščio banga Europoje** vyko didelėje dalyje Vakarų Europos. Šios karščio bangos metu buvo pasiekti temperatūrų rekordai Belgijoje, Prancūzijoje, Vokietijoje, Liuksemburge, Nyderlanduose ir JK. Prieš tai birželis taip pat pasižymėjo ypač aukštomis temperatūromis ir to mėnesio karščio rekordais.

Šios karščio bangos susidarė dėl karšto, sauso oro Šiaurės Afrikoje. Šis oras susidarė dėl aplinkinių šaltų audrų. Aukšto karšto oro slėgio banga nusidriekė nuo Viduržemio jūros iki Skandivanijos ir buvo apsupta dviejų žemo slėgio bangų Rusijoje ir rytų Atlante.

Šios karščio bangos metu žuvo 6 žmonės (5 Prancūzijoje ir 1 Belgijoje). 

## Belgija
2019 m. liepos 24 d. Belgijoje buvo pasiekta aukščiausia išmatuota temperatūra – 40,2 °C Lježo Anglijo (*Angleur*) rajone. Tą pačią dieną buvo sustabdytas Eurostar traukinys ir iš jo evakuoti žmonės dėl per didelio karščio viduje. Liepos 25 d. buvo dar kartą pagerintas karščio rekordas – Flamandų Brabanto provincijoje buvo pasiekta 41,8 °C temperatūra.

## Prancūzija
Prancūzijoje karščio rekordai buvo gerinami du mėnesius iš eilės – birželį ir liepą. Galarg le Montiujo (*Gallargues-le-Montueux*) mieste buvo išmatuota 46,1 °C temperatūra.

Liepos 25 d. Paryžiuje buvo pagerintas karščio rekordas, kai termometrai pasiekė 42,6 °C temperatūrą.

Pietvakarinėje šalies dalyje buvo sustabdyti du atominiai reaktoriai dėl per aukštos upių temperatūros.

## Vokietija
Vakarų Vokietijos Lingeno mieste liepos 25 d. užfiksuota aukščiausia temperatūra šalies istorijoje – 42,6 °C. Taip buvo dar kartą pagerintas dieną prieš tai pasiektas 40,5 °C rekordas.

Liepos 26 d. vakare trijuose Badeno-Viurtembergo miestuose paskelbta purpurinės spalvos pavojus (aukštesnis nei raudonos) dėl ypatingai stiprių audrų.

## Nyderlandai
Aukščiausia šalies temperatūra iki šios bangos buvo užfiksuota 1944 m. (38,6 °C). Šis rekordas buvo pagerintas liepos 24 d., kai termometrai pasiekė 39,3 °C. Kitą dieną šalies pietuose buvo užfiksuota dar aukštesnė temperatūra – 40,7 °C. Vakarų Fryzų salos buvo vienintelis Nyderlandų regionas, kuriame nebuvo paskelbtas karščio pavojus, tačiau pirmą kartą istorijoje šioje vietoje užfiksuota karščio banga.

## Jungtinė Karalystė
Liepos 23 d. naktį Jungtinėje Karalystėje buvo užfiksuota 48 000 žaibų.

Liepos 25 d. Kembridže buvo pasiektas 38,7 °C karštis ir pagerintas 2003 m. šalies rekordas. Tą pačią dieną šalies traukinių kompanija *Network Rail* pradėjo riboti geležinkelio eismo greitį, nes bėgiai pasiekė 50 °C temperatūrą.

## Liuksemburgas
Liepos 25 d. visoje šalyje buvo paskelbtas raudonos spalvos karščio pavojus. Tą pačią dieną Šteinselio mieste buvo pasiektas šalies karščio rekordas – 40,8 °C. Šiomis dienomis šalyje padidėjo miškų gaisringumas, o vienas ugniagesių automobilis sprogo.

## Šaltiniai
Juozapas Kazlas

**Juozapas Kazlas** (, ; 1887 m. kovo 15 d. Utenos apskr. Vilniaus gubernija – 1965 m. rugsėjo 16 d. Leningrade, Rusijos federacija) – lietuvių kilmės Romos katalikų kunigas Latvijoje ir Rusijoje, latgalių dramaturgas ir publicistas.

## Biografija
Gimė ir augo valstiečių šeimoje. Baigęs gimnaziją Vilniuje, toliau mokėsi katalikų kunigų seminarijoje Sankt Peterburge. Dirbo sielovados darbą Latgaloje: nuo 1913 m. vikaravo Lyvanuose, vėliau paskirtas klebonu Rudzatuose (1918–1920), Berzgalėje (1920–1928), Bukmuižoje (1928–1944) ir Viškose (1944–1946). Buvo tarp 1917 m. Pirmojo Latgalos latvių kongreso () organizatorių. Nuo 1933 m. buvo Rezeknės aizsargų pulko vienas iš kapelionų. 1947 m. paskirtas klebonu į Švč. Lurdo Dievo Motinos bažnyčią Leningrade. Apleistą šventovės pastatą kun. Juozapas Kazlas suremontavo, ilgą laiką ji buvo vienintelė katalikiška bažnyčia pokario Leningrade.

Nuo 1920 m. bendradarbiavo latgalių spaudoje, rašė kultūros ir religijos tematika. Žurnale  „Zīdūnis“ išspausdino dvejas komedijas, žurnale  „Sauleite“ – pjesę bibliniais motyvais. Pasirašydavo slapyvardžiais *Ozeits*, *Bīdrs*, *Bēržgalīts*, *Nūvārotājs*. Tarpukaryje keli veikalai išleisti atskiromis knygomis, pjesės buvo pastatytos Latvijos teatruose.

Palaidotas Alantos kapinėse.    

## Bibliografija
*  „Betlejemas staleits“ (1924 m.) 
*  „Genovefa“ (1926 m.) 
*  „Bezdibiņa molā“ (1936 m.) 
*  „Aļberta“ (1939 m.)

## Šaltiniai
* Jāzeps Kazlass (Jezups Kazlas) // Latgales dati
* Jezups Kazlass // literatura.lv
* Erikas Jekabsonas. ''Lietuvių tautinė mažuma Latvijoje (nuo XIX a. pabaigos iki 1940 m.): lietuviai katalikų kunigai.'' – Lietuvos istorijos studijos. 2015. Nr. 35
* Священники прихода // Приход Матери Божией Лурдской Римско-католической Церкви в Санкт-Петербурге
Giedrė Dirvanauskaitė

**Giedrė Dirvanauskaitė** (g. 1976 m.) – lietuvių violončelininkė, Baltijos šalių kamerinio orkestro „Kremerata Baltica“ bendraįkūrėja.

## Biografija
Gimė 1976 m. Kaune, muzikų šeimoje. 1995 metais baigė Nacionalinę M. K. Čiurlionio menų mokyklą (mokytojo Romano Armono klasę), 1999 m. – studijas Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje (prof. S. Sondeckienės klasę). Ištekėjusi, sutuoktinis – Gidonas Kremeris.

## Kūrybinė veikla
Kelių nacionalinių konkursų laureatė, dalyvavo M. Rostropovičiaus, D. Geringo, G. Kremerio, V.Hagen ir kitų meistriškumo kursuose. Muzikavo Vilniaus kvarteto rengiamame cikle „Vilniaus kvartetas ir jaunieji talentai”, jaunimo festivalyje „Atžalynas”, kamerinės muzikos festivalyje Gštate (Šveicarija), kasmet dalyvauja G. Kremerio kamerinės muzikos festivalyje Lokenhauze (Austrija). Kaip solistė grojo su Lietuvos nacionaliniu simfoniniu, Lietuvos kameriniu, „Kremerata Baltica” orkestrais, su tarptautiniais orkestrais grojo Vokietijoje, Belgijoje, Japonijoje. Dalyvauja įvairių sudėčių kamerinės muzikos ansamblių projektuose, koncertuoja Lietuvoje ir už jos ribų. Tarp jos kamerinės muzikos partnerių yra tokie muzikantai kaip Martha Argerich, Haincas Holigeris, Jurijus Bašmetas, Sa Čen, Gidonas Kremeris, Danilas Trifonovas ir Chatija Buniatišvili.

2015 m. Dirvanauskaitė buvo nominuota „Grammy“ apdovanojimui už geriausią klasikinį rinkinį. 2017 m. Ji bendradarbiavo su Danilu Trifonovu ir Gidonu Kremeriu įrašinėjant Rachmaninovo trio, kurį 2017 m. išleido „Deutsche Grammophon“.

## Nuorodos
Prostracija

**Prostracija** – kūno pozicija, kai atsiklaupus ir pasilenkus žemė paliečiama galva arba atsigulus veidu žemyn žemė liečiama visu kūnu. Tai gali būti vertinama kaip galutinė nusilenkimo forma ir dažniausiai reiškia visišką nusižeminimą bei pagarbos atidavimą.

Prostracijos yra religinės praktikos dalis daugelyje religijų: islame, budizme, hinduizme, krikščionybėje ir kt. Prostracijos, vadinamos koutou, buvo atliekamos imperinės Kinijos laikotarpiu, rodant pagarbą politinei to meto valdžiai. Japonijoje prostracija vadinama dogeza ir atliekama kreipiantis į aukštesnio statuso asmenį su prašymu, atsiprašymu arba siekiant parodyti pagarbą. Prostracijos, kurios buvo atliekamos Senovės Persijoje, yra žinomos kaip proskinezė (nuo ).

## Galerija

Vaizdas:Mosque.jpg|Islame
Vaizdas:IMG 1016 Lhasa Barkhor.jpg|Tibeto budizme
Vaizdas:1 seda sertar 2013.jpg|Budistų vienuolis
Vaizdas:Pavel Konzbul, biskupské svěcení 02.jpg|Krikščionybėje
Vaizdas:Three people 'kowtowing' to an altar, one woman crying, othe Wellcome V0015171.jpg|Senovės Kinijoje
Vaizdas:Physical culture (1908) (14596103440).jpg|Prostracija, pavaizduota 20 a. pr. japoniškoje atvirutėje


## Šaltiniai
Kreivažeris

**Kreivažeris** – ežeras Lietuvoje, Molėtų rajone, 7 km į šiaurės rytus nuo Toliejų, Poviliškio miške. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,37 km, plotis – iki 0,12 km. Altitudė 154,1 m. Krantai daugiausia aukšti, ištisai apaugę medžiais. Iš rytų yra įsiterpęs pusiasalis. Ežeras nenutekantis, priklauso Stirnių ežero intako S-1 baseinui (Žeimenos upės baseinas).

## Šaltiniai
Krūmiškių ežeras

**Krūmiškių ežeras** – ežeras Lietuvoje, Molėtų rajone, 3 km į šiaurės rytus nuo Balninkų. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į rytus – 1,06 km, plotis – iki 0,18 km. Altitudė 121,2 m. Krantai aukšti, apaugę medžiais ir krūmynais, tik rytinis ir vakarinis galai žemi ir pelkėti. Pakrantėse auga miškeliai, krūmynai, plyti pievos. Iš rytų į vakarus prateka Karališkių ežero intakas K-1 (Plaštakos upės baseinas). Šalia įsikūrę Krūmiškių ir Juodpurvių kaimai. Šiaurrytinėje pakrantėje stūkso Perkalių piliakalnis.

## Šaltiniai
Krasaitis

**Krasaitis** arba **Grasaitis** – ežeras Lietuvoje, Molėtų rajone, 4,5 km į šiaurę nuo Dubingių. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,13 km, plotis – iki 0,11 km. Altitudė 155,7 m. Krantai žemi, plačiai užpelkėję, apaugę medžiais ir krūmais. Pakrantėse daugiausia plyti pievos, dirbami laukai. Šiaurės vakaruose išteka upelis link Limino ežero (Žverno ežero intako Ž-1 baseinas (Žeimenos upės baseinas). Šalia įsikūręs Murališkių kaimas.

## Šaltiniai
Palazzo Zuccari

**Palacco Cukkari** () – siauras namas Italijos sostinėje Romoje, stovintis *Via Gregoriana* ir *Via Sistina* gatvių sankryžoje. Pastate įsikūrusi vieno iš Makso Planko draugijos institutų biblioteka.

## Istorija
Dailininkas Federico Zuccari 1590 m. miesto centre pasistatė sau gyvenamąjį namą su kūrybinėmis dirbtuvėmis. Pirmame aukšte sienos buvo dekoruotos freskomis, išėjimo į sodą šoninių durų portalas papuoštas neatpažintos būtybės atvaizdu (maskaronu). F. Zuccari buvo sumanęs pastatą perduoti Šv. Luko meno akademijai, kurią pats ir buvo įkūręs. Tai neįvyko, nes 1609 m. dailininkas mirė, palikdamas neužbaigtą pastatą ir krūvas skolų.

Prancūzė Marie Casimire Louise de la Grange d’Arquien, ištekėdama už ATR valdovo Jono Sobieskio, tapo Lenkijos karaliene ir Lietuvos didžiąja kunigaikštiene. Po vyro mirties kartu su sūnumis Aleksandru ir Konstantinu ji pervažiavo į Romą ir 1701 m. įsikūrė šiuose rūmuse. Pastate svečiams būdavo rengiamos operos, muzikinės dramos ir kt. vaidinimai. *Via Sistina* gatvėje našlė liepė išmūryti *Karalienės Arką* (, neišliko), mūsų laikus pasiekė valdovų šeimos herbai su Lenkijos Ereliu ir Lietuvos Vyčiu, juos ant portalo iškalė skulptorius Filippo Juvarra. Po trylikos metų Sobieskių šeima išvyko į Prancūziją.

Vėliau Palazzo Zuccari buvo sudalintas į apartamentus ir išnuomotas, dažniausiai menininkams ir užsieniečiams. Vienas iš nuomininkų, Prūsijos karalystės generalinis konsulas Jakobas Liudvigas Salomonas Bartholdy, 1815 m. užsakė kampinį kambarį ištapyti biblinio Juozapo gyvenimo vaizdais. Šiuos dailininkų Peterio von Cornelius, Frydricho Overbeck, Vilhelmo von Schadow ir Filipo Veit sukurtus paveikslus 1867 m. Zuccari šeima pardavė Senajai nacionalinei galerijai Berlyne, jie įvardijami kaip pagrindiniai kūriniai Nazaretiškame mene.

1904 m. žinoma meno kolekcionierė ir mecenatė Henrietė Hertz įsigijo šiuos rūmus ir 1913 m. padovanojo *Kaizerio Vilhelmo draugijai* su sąlyga, kad juose bus atidaryta meno ir kultūros istoriją tirianti įstaiga. Įsteigto instituto ir bibliotekos vertybės Antrojo pasaulinio karo metais buvo perkeltos į Vokietiją, 1944 m. pastatą užėmė sąjungininkų kariuomenė. 1953 m. jis buvo perduotas Makso Planko draugijai, kuri čia įkurdino „Bibliotheca Hertziana“.

## Išnašos

## Literatūra
* *100 Jahre Bibliotheca Hertziana.*, Band 2: *Der Palazzo Zuccari und die Institutsgebäude 1590–2013.* – München: Hirmer Verlag, 2013 ISBN 978-3-7774-9041-0
Kuojinis (Molėtų r.)

**Kuojinis** – ežeras Lietuvoje, Molėtų rajone, 4,5 km į pietus nuo Kuktiškių. Ežeras ovalo formos, ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,17 km, plotis – iki 0,1 km. Altitudė 154,3 m. Krantai žemi, ištisai apaugę medžiais ir krūmynais. Pakrantėse plyti pievos ir dirbami laukai, tik į rytus stūkso miškelis. Į vakarus įsikūręs Gimtynių kaimas. Ežeras nenutekantis, priklauso Dumblės upelio baseinui (Aiseto ežero baseinas).

## Šaltiniai
Lainelis

**Lainelis** – ežerėlis Lietuvoje, Molėtų rajone, 2,5 km į šiaurės vakarus nuo Videniškių. Ežerėlis beveik apvalus, jo skersmuo ~ 0,08 km. Altitudė 124 m. Krantai žemi, užpelkėję. Pakrantės kalvotos. Iš šiaurės ir vakarų prieina Balsiukinės miškas, kitur plyti dirbami laukai, įsikūręs Bitlesių kaimas. Pietuose iš ežero išteka upeliukas link Siesarties upės.

## Šaltiniai
Lainys

**Lainys** – ežeras Lietuvoje, Molėtų rajone, 3,5 km į šiaurės vakarus nuo Videniškių, Šilo miške. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,41 km, plotis – iki 0,15 km. Altitudė 126 m. Krantai daugiausia aukšti, tik pietvakarinis žemesnis ir pelkėtas. Pakrantės apaugę medžiais, o vakarinėje pakrantėje įsikūręs Palainio kaimas. Veikia kaimo turizmo sodyba. Ežeras nenutekantis, priklauso Siesarties intako Mokios baseinui.

## Šaltiniai
Titas Milašius

**Titas Milašius** (g. 2000 m. gruodžio 12 d.) – Lietuvos futbolininkas, žaidžiantis saugas. Lenkų žiniasklaidos vadintas jaunuoju talentu.

## Karjera
Būdamas 11 metų išvyko į Varšuvą bei sėkmingai pasirodė „Barcelona“ filialo „Escola Varsovia“ jaunųjų žaidėjų atrankoje.

Po kelių metų trumpam buvo sugrįžęs į Lietuvą ir atstovavo Nacionalinei Futbolo Akademijai (NFA), bet vėliau grįžo į Lenkiją ir vėl tapo „FCB Escola“ nariu.

### Lenkijoje
2019 m. vasario 25 d. tapo Wisła Płock SSA nariu. 2019–2020 m. sezone atstovo Wisła Płock SSA (Lenkija). 

2019 m. liepos 26 d. debiutavo Ekstraklasa rungtynėse prieš Lech Poznan. 5 minutę užsidirbo geltoną koreltę, o 31 minutę buvo pakeistas. Plocko klubas pralaimėjo 0:4.

2020 m. vasario 11 d. Plocko klubas paskelbė, kad lietuvis bus paskolintas Mazovijos Novy Dvuro "Świt" klubui. Vyrų komanda žaidžia Lenkijos Trečioj lygoje (IV pakopa). Plocko „Wisla“ klubui priklausęs lietuvis 2020/21 m. sezone buvo paskolintas „Skra“ ekipai, su kuria sugebėjo pakilti iš trečios šalies lygos į antrąją lygą. „Skra“ gretose T.Milašius sužaidė 17 rungtynių ir pelnė vieną įvartį.

2021 m. pasirodė pranešimai, kad žaidėjas pereina į Podbeskidzie. „Podbeskidzie“ klubas 2020–2021 m. sezone žaidė Ekstraklasoje, bet užėmė paskutinę vietą ir iškrito į Pirmą lygą (*antroji pakopa*). 2021 m. lapkričio 20 d. pelnė pirmą įvartį Lenkijos Pirmoje lygoje.

2022 m. kovo 7 d. rungtynėse prieš „Skra“ pasirodė po keitimo 74 min., kai jo atstovaujama ekipa atsilikinėjo rezultatu 0:1. Titas Milašius išprovokavo varžovo pražangą ir buvo skirtas 11 metrų baudinys. Kamilis Bilinskis baudinio neįmušė pirmu smūgiu, tačiau varžovų vartininkas atmušė kamuolį tiesiai prieš save, o pakartotiniu smūgiu pavyko išlyginti rezultatą. Šios rungtynės baigėsi esant lygiam rezultatui 1:1.

2024 m. sausio 17 d. „Podbeskidzie“ klubas pranešė, kad abipusiu susitarimu nutraukta sutartis.

2024 m. sausio 30 d. pranešta, kad futbolininkas atstovaus Sedlcės „Pogoń“. 

2024 m. kovo 9 d. debiutavo klube prieš Naujojo Sončo „Sandecja“. Išvykoje rungtyniavę Sedlcės „Pogoń“ po permainingos kovos palaužė varžovus. 2025 m. vasarą futbolininkas paliko Sedlcės „Pogoń“.

### FK Sūduva
2025 m. rugsėjo 10 d. pranešta, kad futbolininkas prisijungė prie „Sūduvos“ klubo. 

2025 m. rugsėjo 12 d. debiutavo A lygos rungtynėse prieš FK Panevėžys. Susitikimą pradėjo kaip atsarginis, aikštėje pasirodė 83 min. vietoje Amar Haïdara ir žaidė iki finalinio švilpuko. Rungtynės baigėsi lygiosiomis (1-1).

2025 m. gruodžio 12 d. oficialiai tapo žinoma, kad pasirašyta nauja sutartis.

## Statistika
; A lygos statistika

Spalvų reikšmės: 
: rungtyniavo A lygoje;

## Žaidimas rinktinėje
Kviečiamas į jaunimo rinktines. Atstovavo U-17, U-18, U-19 ir U-21 rinktinėms.

2022 m. debiutavo Lietuvos nacionalinėje rinktinėje.

## Pasiekimai


## Išnašos

## Nuorodos
* toplyga.lt svetainė
* SOCCERWAY
* FLASHCORE
* Transfermarkt 
* lietuvosfutbolas.lt
Stanitas

**Stanitas** – mineralas, susidedantis iš vario, geležies, alavo ir sieros (todėl vadinamas sulfidiniu mineralu). Kartais vadinamas alavo piritu. Cheminė formulė Cu2FeSnS4. Gamtoje dažnai aptinkamas su cinko, retkarčiais – su germanio pėdsakais. Stanitas paprastai naudojamas kaip rūda alavui išgauti (alavas sudaro apie 28 % stanito masės).

Pavadinimas kilęs iš lotyniško alavo pavadinimo – *stannum*.
Blaivybės judėjimas Švedijoje

**Blaivybės judėjimas Švedijoje** – visuomeninis judėjimas Švedijoje, nukreiptas prieš alkoholinių gėrimų vartojimą. Itin galingas judėjimas buvo XIX a. – jis yra priskiriamas prie to meto trijų švedų tautos sąjūdžių (): darbininkų judėjimo, laisvanoriško tikėjimo pasirinkimo ir blaivybės judėjimo. Šiandieną abstinenciją propaguojančios organizacijos karalystėje jungia apie 250 000 narių.   

## Istorija
Apie 1800 m. švedų visuomenę gerokai vargino alkoholizmas. Daugiausiai buvo išgeriama degtinės ir mažai alaus, o vyną vertino tik turtingųjų sluoksnis. Spėjama, kad 1820 m. kiekvienas šalies pilietis per metus išgerdavo apie 40 litrų grynojo alkoholio arba penkis kartus daugiau nei dabartiniais laikais. Besaikis alkoholio vartojimas ne tik sukeldavo socialines ir etines problemas, bet ir nuolat destruktyviai bei slegiančiai veikė visuomenės sveikatą. Nors blaivybės judėjimas užgimė puritoniškoje religinėje bendruomenėje, jis greitai rado pritarimą mokslininkų, gydytojų ir politikų tarpe.

Pirmosios abstinentų draugijos pagal amerikietišką modelį ėmė kurtis apie 1830 m., o 1837 m. įsteigta bendranacionalinė organizacija *Svenska nykterhetssällskapet* įsteigta. Kai 1855 m. ir 1860 m. karalystėje buvo priimti įstatymai, leidžiantys virti degtinę saviems poreikiams, blaivybės judėjimas užgeso.

Senosios abstinentiško gyvenimo tradicijos buvo daugiau būdingos kilmingiesiems visuomenės nariams, bet apie 1870 m. gimė naujas, radikalus judėjimas, apėmęs platesnius gyventojų sluoksnius. Savo charakteriu jis buvo artimas šalyje plintančiam darbininkų judėjimui. 1879 m. Geteborge susikūrė pirmoji JAV veikiančio *Gerųjų tamplierių ordino* ložė, vėliau, britų pavyzdžiu – *Blåbandsrörelse*. Moterys jungėsi į *Vita Bandet*. Visos išvardintos draugijos turėjo religinį atspalvį, tačiau 1896 m. gimė nauja tarpkonfesinė organizacija *Verdandi*, kuri buvo artima socialdemokratams.

Visi šie laisvanoriški susivienijimai (1910 m. jungę pusę milijono narių) propagavo susilaikymą nuo alkoholio ir siekė jį uždrausti. 1909 m. už šį reikalavimą pasirašė 56 % suaugusių šalies gyventojų. Aukščiau išvardintos organizacijos ne tik kovojo su besaikiu alkoholio vartojimu, bet ir siekė formuoti blaivias kasdienio gyvenimo ir švenčių tradicijas. Šios nuostatos turėjo būti įteisintos ir įstatymiškai, jas į savo programas buvo įsirašiusios šalies liberalų ir socialdemokratų partijos. 1918 m. tarp ano meto Švedijos parlamento antrųjų rūmų narių net 64 % priklausė blaivybę propaguojančioms organizacijoms.

## Šaltiniai
* IOGT-NTO 
* JUNIS
* UNF
* Nykterhetsrörelsens Scoutförbunds
Šauška

**Šauška** arba **Šavuška** (, vėliau *Šawuška*) – huritų meilės ir vaisingumo deivė. Iš huritų panteono šią deivę perėmė hetitai. 

Deivės Ištarės atitikmuo, kartais hetitų dantiraštyje taip ir įvardijama. Būdingi ir kai kurie karo dievybės bruožai, atsiskleidžiantys hetitų „Giesmėje apie Ulikumį“. Buvo siejama su požemio pasauliu, buvo tikima, kad rūpinasi šeimos gerove, o ją supykdžius, iš vyrų galinti atimti jėgas. Šventasis gyvūnas – liūtas. Vaizduojama su dviem sparnais, šalia liūto, drauge su dviem tarnaitėmis. Vardas bandomas sieti su huritų žodžiu **šauri*, reiškiančiu ginklą. Brolis – huritų audros dievas Tešubas.

Apie Šaušką yra išlikę nemažai žinių, nes ji buvo hetitų valdovo Hatušilio III deivė globėja. Pastarasis buvo vedęs Šauškos vyriausiojo žynio dukterį Puduhepą. Minima viename iš XIV a. pr. m. e. Amarnos laiškų (EA 19), kuriame kalbama apie egiptiečiams siunčiamą deivės Šauškos statulą (taip siekiama padėti sergančiam faraonui).

Jazilikajos, šventovės prie istorinės hetitų sostinės Hatušo, bareljefuose pavaizduota dukart. Viename bareljefe Šauška vaizduojama tarp vyriškos lyties dievų, kitame – tarp deivių. Pasak hetitų tekstų, Šauška apsirengusi ir kaip vyras, ir kaip moteris, tarp jos atributų – kirvis ir ginklai. Kartais tai interpretuojama kaip šios dievybės androginiškumas.

Šauškos kulto centras buvo Lavazantijoje (Kizuvatnos valstybėje), taip pat Eufrato aukštupyje buvusiame hetitų Samuhos mieste.

## Šaltiniai
Patrik Bordon

**Patrikas Bordonas** (; g. 1989 m. balandžio 6 d.) – Slovėnijos futbolininkas, puolėjas.

## Karjera
Žaidė įvairiuose klubuose gimtoje Slovėnijoje. Rungtyniavo Albanijoje, Kipre.

### Panevėžio klubas
2019 m. vasarą atvyko į Lietuvą. Atstovavo „Panevėžio“ klubui. 

A lygoje sužaidė 13 rungtynių, per kurias pelnė šešis įvarčius. 

2020 m. sausio mėn. pranešta, kad žaidėjas palieka „Panevėžio“ klubą.

### Vėlesnė karjera
Išvyko į Indoneziją ir žaidė Persik Kediri. Vėliau persikėlė į SP Tre Fiori (San Marinas). 2022 m. rungtyniavo NK Dekani. Vėliau persikėlė į Akhaa Ahli Aley (Libanas). 

2023 m. atstovavo SSD Chieti (Italija). 2024 m. žaidė San Luca klube (Italija). Nuo 2025 m. rungtyniavo AVC Vogherese (Italija).

## Laimėjimai


## Išnašos

## Nuorodos
* Tranfermarkt
* nzs.si svetainė
* Globalsportsarchive
Nazaras Mocikas

**Nazaras Mocikas** (; g. 1993 m. spalio 23 d., Lvive) – futbolininkas, puolėjas. Turi Ukrainos ir Lenkijos pilietybes. 

## Karjera
Gimė, užaugo Lvive, kur baigė žinomo „Karpatai“ akademiją. Gimtinėje neveik nežaidė, tik trumpai buvo Kijevo „Dinamo B“ nariu.

Nazaras rungtyniavo Ispanijos, Prancūzijos, Čekijos (Králův Dvůr), Maltos, Slovakijos komandose.

2019 m. vasarą atvyko į Lietuvą ir atstovavo FK Panevėžys. A lygoje buvo registruotas vieną kartą, bet nesužaidė nė minutės.

2022 m. vasarą grįžo į Lietuvą. Atstovavo FK Jonava. Debiutavo A lygos rungtynėse 2022 m. liepos 31 d. prieš FC Hegelmann.

## Statistika
; A lygos statistika,

Spalvų reikšmės:
:  rungtyniavo A lygoje;

## Išnašos

## Nuorodos
* alyga.lt svetainė
* FLASHSCRE
* SOCCERWAY 
* worldfootball.net
* Transfermarkt 
* Globalsportsarchive
Agnia Grigas

**Agnia Grigas** (g. 1979 m. lapkričio 21 d. Kaune) – lietuvių kilmės JAV mokslininkė politologė, energetikos politikos ekspertė.

## Biografija
Būdama dešimties metų kartu su motina Virginija Šiaučiūnaite–Baranauskiene išvyko gyventi į Jungtines Amerikos Valstijas. 2002 m. Kolumbijos universitete įgijo politikos ir ekonomikos bakalauro laipsnį. Oksfordo universitete 2006 m. tapo tarptautinių santykių magistre, 2011 m. Brasenos koledže (Didžioji Britanija) apgynė filosofijos daktaro disertaciją.

2002 m. pradėjo dirbti Londono finansinių paslaugų įmonėje „JPMorgan Chase“, kuravo vyriausybinių ir korporacinių euroobligacijų išleidimo sritį. Po studijų magistrantūroje, nuo 2007 m. įsidarbino konsaltingo kompanijoje „Eurasia Group“ – patarinėjo gausiam klientų skaičiui Centrinėje ir Rytų Europoje, įskaitant ir Baltijos šalis.
   
2008–2009 m. buvo Lietuvos užsienio reikalų ministerijos patarėja ekonomikos ir energetinio saugumo klausimais – konsultavo ministerijos darbuotojus Klaipėdos suskystintų gamtinių dujų terminalo įrengimo ir Barclays technologijų centro Vilniuje įsteigimo klausimais. 2014 m. tapo Los Andželo Vakarų koledžo McKinnon centro vyresniąja moksline bendradarbe. Nuo 2015 m. priimta vyresniąja moksline bendradarbe analitinės įstaigos „Atlanto taryba“ Dinu Patriciu Eurazijos centre.

Yra ištekėjusi, su vyru Pauliumi Grigu augina du vaikus.

## Bibliografija
* The Politics of Energy and Memory between the Baltic States and Russia (New ed.) – Farnham: Ashgate, 2012 ISBN 9781409446538
* Beyond Crimea: The New Russian Empire – Yale University Press, 2016 ISBN 0300214502
* The New Geopolitics of Natural Gas – Harvard University Press, 2017 ISBN 9780674971837

## Šaltiniai
* Edvardas Šiugžda. ''Grėsmės Lietuvai ne tik informacinio karo frontuose'' // XXI amžius Nr. 45 (2262), 2017 m. lapkričio 24 d. 
* Agnia Grigas // Atlantic Council
*  Ana Vengrovskaja. ''Iš geriausių universitetų ir garsių kompanijų – atgal į Lietuvą'' (Tęsinys) // Anglija.lt 
* Agnia Grigas // trumanproject.org 
* About Agnia Grigas // www.grigas.net 

## Nuorodos
* Internetinė svetainė
Pirmas įspūdis

**Pirmas įspūdis** – susiformuojanti greita nuomonė apie pirmą kartą sutiktą asmenį, įtakojanti tolesnį šio asmens veiklos ir asmenybės vertinimą. Įspūdžio tikslumas skiriasi priklausomai nuo stebėtojo ir stebimo objekto (asmens, objekto, scenos ir pan.). Pirmieji įspūdžiai grindžiami įvairiausiomis savybėmis: amžiumi, rase, kultūra, kalba, lytimi, fizine išvaizda, akcentu, laikysena, balsu, esančių žmonių skaičiumi ir laiku, per kurį galima savybes tinkamai įvertinti. Pirmieji įspūdžiai, kuriuos individai sukuria kitiems, gali labai įtakoti tai, kaip su jais bus elgiamasi ir kaip į juos žiūrima daugelyje kasdienio gyvenimo aplinkybių.

Harvardo verslo mokyklos pirmojo įspūdžio tyrimai rodo, kad žmonės labiau teigiamai reaguoja į tuos, kurie aplinkiniams atrodo kaip patikimi, o ne įsitikinę. Geras pirmasis įspūdis leidžia kurti su žmonėmis norimus ar reikiamus ryšius, blogas – gali kainuoti naują darbą ar karjerą, sutrukdys užmegzti asmeninę draugystę. Pirmas įspūdis svarbus sukuriant socialinį kontaktą.

## Šaltiniai

## Nuorodos

*
Bernardo Rossellino

**Bernardas Roselinas** (it. *Bernardo Rossellino*, apie 1427–1464 m.) – italų ankstyvojo renesanso architektas ir skulptorius iš Florencijos.

## Biografija

Bernardas Roselinas gimė apie 1427 m. Setinjano kaime prie Florencijos. Tikroji jo pavardė buvo Džambarelis ir vėliau jam prigijo pravardė Roselinas („raudonplaukis“) pagal jaunesnio brolio, irgi skulptoriaus, Antonijo pravardę. Jis mokėsi pas Filipą Bruneleskį, buvo paveiktas Lukos dela Robijos ir Lorenco Giberčio meno. Jo reikšmingiausiu kūriniu yra humanisto Leonardo Brunio kapas Šv. Kryžiaus bažnyčioje Florencijoje, ties kurio projektu jis dirbo 1444–1450 m. Šis kūrinys vienijo architektūros ir skulptūros bruožus, tapo pavyzdžiu kitiems ankstyvojo renesanso sieniniams kapams. Tarp kitų kūrinių: tabernakulis Šv. Egidijo bažnyčioje (1449 m.), palaimintosios Vilanos dela Boti kapas Šv. Marijos Naujojoje bažnyčioje (1451–52 m.), Orlando de Medičio kapas Švč. Apreiškimo bažnyčioje (1456–57 m.).

1451–1453 m. popiežiaus Mikalojaus V kvietimu B. Roselinas dirbo Šv. Petro bazilikoje (senojoje) Romoje. Po to jis tarnavo popiežiui Pijui II ir dirbo popiežiaus gimtojo miestelio Korsinjano (dabar Pjenca) perstatyme, kur svarbiausiais jo statiniais (dabar UNESCO pasaulio paveldo dalis) yra miesto katedra ir Pikolominio rūmai (1460–63 m.). Bernardas Roselinas mirė 1464 m. rugsėjo 23 d. Florencijoje. Jis turėjo jaunesnį brolį Antonijų Roseliną, kuris tapo žymiu skulptoriumi. Taip pat kiti trys jo broliai irgi buvo skulptoriais ir jie tikriausiai dirbo visi kartu vadovaujami Bernardo.

## Darbų galerija


Vaizdas:Bernardo (e forse Antonio) Rossellino, monumento funebre di Leonardo Bruni, 1450, 02.jpg| Leonardo Brunio kapas
Vaizdas:Bernardo rossellino, san francesco e un devoto, 1460-61, 02.JPG| „Šv. Pranciškus su maldininku“
Vaizdas:Smn, navata dx, bernardo rossellino, monum. della beata villana de' botti, 1451, 02.JPG| Palaimintosios Vilanos de Boti kapas 
Vaizdas:Pienza - Duomo.jpg| Pjencos katedra



## Nuorodos

* Encyclopaedia Britannica, 2008
* treccani.it
* Oxford Reference
Valhala (pastatas)

**Valhala** () – germanų kultūrą atstovaujančių asmenybių šlovės halė. Paminklinis pastatas stovi *Donaustauf* vietovėje, 10 km į rytus nuo Bavarijos miesto Regensburgo (Vokietija), kairiajame Dunojaus krante.  

## Istorija
XIX a. pr. vokiečių valstybės pralaimėjo Napoleono Bonoparto vadovaujamai kariuomenei. Bavarijos karalaitis Liudvikas nusprendė pagerbti senovės herojus ir užsakė iškalti germanų (gotų, frankų, anglosaksų, langobardų, šveicarų) garsių asmenybių biustus, kurie gyveno pradedant viduramžiais ir baigiant naujaisiais laikais. (Šiuo projektu buvo siekiama stiprinti vokiečių ir kt. germanų tautų savimonę: skandinavų mitologijoje ''Valhala'' – tai kovose žuvusių didvyrių pomirtinė buveinė). Kai 1825 m. Liudvikas tapo karaliumi, rinkinyje jau buvo sukaupta 60 skulptūrų, jiems eksponuoti nuspręsta pastatyti rūmus. 

Architektui Leo fon Klencė pavyzdžiu pasitarnavo Atėnų Partenonas, naujojo pastato ilgis siekia 48,5 m, plotis – 14 m ir aukštis – 15,5 m. Pietiniame fasado frontone vaizduojama 1815 m. Vokiečių konfederacijos kūrimosi scena, šiauriniame – 9 metais vykusios Kautynės Teutoburgo miške.

Atidarymo metu 1842 m. halėje visuomenei buvo demonstruoti 96 biustai ir 64 atminimo lentos. Nuo mitologinės Valhalos naujasis pastatas skyrėsi: iškilusiuose rūmuose prieglobstį rado ne tik kariai, bet ir iškilūs dvasininkai, menininkai ir mokslininkai. Tarp jų buvo Frankų valstybės įkūrėjas Chlodvigas; Šv. Bonifacas; lenkų astronomas Mikalojus Kopernikas; flamandų tapytojas Peteris Paulius Rubensas; Saksonijos kurfiurstas, Lenkijos karalius ir Lietuvos didysis kunigaikštis Augustas II bei kt.

1847 m. Bavarijos valdžiai suteikta teisė išduoti leidimą Valhaloje pastatyti naują biustą, nuo to laiko atsirado 31 asmenybės skulptūros. Naciai memorialą ignoravo, piktindamiesi pernelyg laisvu vokiškumo traktavimu – parenkant kandidatūras pirmenybė atiduodama kalbinei, o ne rasinei priklausomybei. Taip jau po Antrojo pasaulinio karo įrengti Nobelio premijos laureato fiziko Alberto Einšteino, genetikos pradininko Gregoro Mendelio, karmelitės vienuolės Editos Štein ir kt. atvaizdai. 2014 m. duomenimis, Valhaloje buvo pagerbtos 195 asmenybės, įskaitant dvylika moterų.

## Asmenybių biustai (pasirinktinai)

Vaizdas:Ludwig-beethoven.jpg|Vienas žymiausių klasikinės muzikos kompozitorių Bethovenas
Vaizdas:Katharina II.Walhalla Donaustauf 20160927.jpg|Rusijos imperatorė, po Pirmojo ir Antrojo ATR padalijimų valdžiusi rytines LDK žemes, Jekaterina II
Vaizdas:Барклай де Толли 01.jpg|Pamūšyje (dab. Pakruojo raj.) gimęs Rusijos feldmaršalas Barklajus de Tolis
Vaizdas:Kant Walhalla Donaustauf 20160927.jpg|Prūsijos filosofas, klasikinės vokiečių filosofijos pradininkas Emanuelis Kantas


## Šaltiniai
* Valhalos internetinė svetainė (archyvas)
* Walhalla – Donaustauf (bei Regensburg) // www.schloesser.bayern.de
Valhala (reikšmės)

**Valhala** gali reikšti:

* Valhala – skandinavų mitologijoje minima mūšiuose kritusių karių buveinė;
* Valhala (pastatas) – šlovės halė Bavarijoje (Vokietija);
* Valhala – 1986 m. pieštinis danų filmas; 
* Valhala – danų dailininko Peterio Madseno komiksų serija;
* Valhala – teisinės literatūros leidykla Viurcburge (Vokietija);
* Valhala – asteroidas; 
* Valhala – Viurcburgo studentų draugija;
* Valhala – urvas Šveicarijoje;
* Valhala – miestas Pietų Karolinoje (JAV);
* Valhala – miestas Viktorijos valstijoje (Australija);
* Valhala – vietovė Šiaurės Dakotoje (JAV).
Giacomo Barozzi da Vignola

**Džakomas Barocis da Vinjola** (it. *Giacomo Barozzi da Vignola*, 1507–1573 m.) – XVI a. italų  architektas ir architektūros teoretikas. Vienas žymiausių vėlyvojo renesanso stilistikos, manierizmo, atstovų.

## Biografija
Džakomas Barocis gimė 1507 m. spalio 1 d. Vinjolos miestelyje netoli Bolonijos. Mokėsi Bolonijoje ir po 1530 m. persikėlė į Romą, kur ruošė antikinių liekanų piešinius naujam Vitruvijaus traktato leidimui. 1541–1543 m. jis pabuvojo Fontenblo ir Paryžiuje, kur Prancūzijos karaliui Pranciškui I dirbo grupė italų menininkų. Tikėtina, kad ten sutiko architektą Sebastianą Serlijų ir tapytoją Primatičą. Grįžęs į Italiją Džakomas suprojektavo Bokji rūmus Bolonijoje. Po to apie 1550 m. jis grįžo į Romą, kur buvo patvirtintas popiežiaus Julijaus III architektu. Kartu su Dž. Vazario ir B. Amanačio pagalba suprojektavo popiežiui vasaros Džulijos vilą Romoje (pastatyta 1551−55 m.). 1554 m. pagal jo projektą Flaminijos gatvėje pastatyta Šv. Andriejaus bažnyčia, pirmoji su ovaliniu kupolu, bet vis dar stačiakampio plano. Daug vėliau, 1572 m. pradėtos statyti Šv. Onos Jaunavedžių bažnyčioje jis ovalo formą pritaikė ir planui, kas buvo vėliau mėgiama baroko architektų. 

1555 m. po Julijaus III mirties Džakomas Barocis daugiausiai dirbo Farnezių giminei. 1562 m. jis publikavo teoretinį veikalą „Penkių architektūros orderių taisyklės“ (*Regola delli cinque ordini d’architettura*), kuris buvo pamatinis veikalas apie orderius Europoje trims šimtmečiams į priekį. Po jo mirties, 1583 m. išleistas menką įtaką turėjęs traktatas „Dvi praktinės perspektyvos taisyklės“ (*Le due regole della prospettiva pratica*). Svarbiausiu Džakomo Barocio statiniu tapo Švč. Jėzaus Vardo bažnyčia, jėzuitų ordino motininė bažnyčia. Ji buvo pradėta statyti 1568 m. ir nebaigta iki architekto mirties. Jos planas, iliuziškai pabrėžiantis vidaus didybę, vėliau buvo imituotas daugelyje kontrreformacijos statinių Europoje. Šią bažnyčią baigė statyti Džakomas dela Porta. Džakomas Barocis da Vinjola mirė 1573 m. liepos 7 d. Romoje. Jis su Dž. Romanu ir A. Paladijumi vertinamas vienu iš trijų reikšmingiausių manieristinės architektūros atstovų, prisidėjo prie baroko architektūros išsivystymo.

## Darbų galerija

Vaizdas:La façade extérieure de la Villa Giulia (Rome) (5883873496).jpg| Džulijos vila, Roma
Vaizdas:Palazzo Farnese (Caprarola).jpg| Farnezės rūmai, Kaprarola 
Vaizdas:Character of Renaissance Architecture 0121.jpg| Švč. Jėzaus Vardo bažnyčios planas, Roma
Vaizdas:1348VaticanoSAnnaPalafrenieri.jpg| Šv. Onos Jaunavedžių bažnyčia, Roma


## Nuorodos

* Encyclopaedia Britannica, 1998