open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Matutis

**Matutis** − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Matutienė (ištekėjusi moteris) ir Matutytė (mergautinė pavardė).

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

* Anzelmas Matutis (1923–1985) – mokytojas, rašytojas, vaikų literatūros kūrėjas, daugelio premijų laureatas;
* Juozas Matutis (g. 1899) – 1977 m. rugpjūčio 9 d. Klaipėdoje) – muzikos pedagogas ir chorvedys;
Algimantas Sakalauskas

**Algimantas Sakalauskas** (g. 1958 m. rugsėjo 22 d. Vilkaviškyje) – tautodailininkas, medžio skulptorius.

Tautodailės Asociacijos narys nuo 1991 metų, Asociacijos Norde Lietuva narys nuo 1998 metų. Drožybos centro "Meninė drožyba" direktorius.

Daugelio skulptūrų, paminklų, kryžių, koplytstulpių, bažnyčių bei koplyčių interjerų autorius. Sukūrė daugiau kaip 400 lauko paminklų (nuo 1,5 m iki 13,5 m aukščio). Nuo pirmosios asmeninės parodos 1986 m. Prienuose aktyviai dalyvauja medžio drožėjų ir skulptorių stovyklose, simpoziumuose, asmeninėse ir grupinėse parodose Lietuvoje ir kitose šalyse.

Kuria ir gyvena Prienuose.

## Žymesni darbai
* „Gabija“. H=3,4 m, kamparo medis. Inami, Japonija, 1999 m.
* Stogastulpis. H=3,2 m, ąžuolas. Prienai, 2006 m.
* „Patrimpas“ (parko skulptūra). H=3,1 m, ąžuolas. Ožnugaris, Tauragės raj., 2007 m.
* Prienų miškų urėdijos kryptastulpis. H=2,7, ąžuolas. Prienai, 2009 m.
* „Namų židinio sargas“. H=2,4 m, ąžuolas. Vilnius, 2010 m.
* Koplytstulpis LDK valdovui Vytautui. H=4,8 m, ąžuolas. Pelesa, Baltarusija, 2010 m.
* Mokolų parapijos kryžius. H=6,7 m, ąžuolas. Marijampolė, 2011 m.

## Nuorodos
* Algimantas Sakalauskas
* Meninė drožyba
Silamejė

**Silamejė** () – miestas šiaurės rytų Estijoje, Suomijos įlankos pakrantėje, prie Sytkės upės žiočių, 25 km į vakarus nuo Narvos. Chemijos, tekstilės, žuvies perdirbimo pramonė. Uostas prie Suomijos įlankos, kurortas.

## Istorija
Pirmieji Silamejės aprašymai randami 1502 m. raštuose. 1700 m. pastatytas malūnas ir tiltas. 1849 m. susiformavo kaip atskira gyvenvietė. XIX a. pab. iškilo kaip kurortas. Čia ilsėjosi garsūs to meto Rusijos žmonės (Piotras Čaikovskis, Ivanas Pavlovas). 1928 m. pradėta vystyti pramonė (įkurta skalūnų perdirbimo gamykla). 1946 m. Silamejėje pradėta urano gavyba iš vietinių telkinių. Miesto statusą gavo 1957 m. Sovietiniu laikotarpiu Silamejė buvo uždaras miestas, kadangi čia vystyta atominė pramonė. Manoma, kad pirmoji Tarybų Sąjungos atominė bomba pagaminta iš Silamejėje išgauto urano. Po 1990 m. miestas vėl tapo kurortu.

## [[Miestai-partneriai]]
*  Kerdla, Estija
*  Balvai, Latvija
*  Havr de Greisas, JAV
*  Nokija, Suomija
*  Kotka, Suomija
*  Biucovas, Vokietija

## Gyventojai
80 % miesto gyventojų – rusai, 3 % – ukrainiečiai, 3 % – baltarusiai, 3 % – estai. Beveik 7000 Silamiajės gyventojų – Rusijos Federacijos piliečiai.

## Sportas
* JK Sillamäe Kalev (futbolas)

## Galerija

File:Sillamäe 2008 2.jpg|Silamejės rotušė
File:Sillamae sej.jpg|Silamejės šiluminė elektrinė
File:Sillamäe sadam.JPG|Silamejės uostas
File:Sillamäe beach 1.jpg|Silamejės paplūdimys
File:Sillamae in winter.JPG|Silamejės žiemą
File:Sillamäe kultuurimaja 2012.jpg|Silamejės kultūros centras


## Šaltiniai

## Nuorodos
* Miesto oficiali svetainė
* Miesto puslapis rusų k.
Vaišvydava (Samylai)

**Vaišvydava** – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, į rytus nuo Vaišvydavos gyvenvietės, priklausančios Kauno miestui. Yra Kauno marių RP direkcija, žirgynas, karjeras.

## Etimologija
Pavadinimas kilęs nuo asmenvardžio **Vaišvydas*.

## Istorija
Vaišvydava šaltiniuose minima nuo 1694 m. XVIII a. buvo karališkasis kaimas. 1738 m. jį sudarė 9 kiemai. XIX a. pab. Vaišvydavos palivarkas pateko į Marijampolės apskrities Panemunės valsčių ir parapiją, Marvelės dvaro valdą. Sudarė 602 margai žemės.

1906 m. liepą Vaišvydavos dvaro darbininkai surengė streiką. 1958 m., pastačius Kauno hidroelektrinę, Vaišvydava perkelta iš Nemuno slėnio į dabartinę vietą. LTSR laikais buvo Rokų kolūkio ir Dubravos miškų ūkio pagalbinė gyvenvietė, veikė girininkija ir mokykla (įkurta kaip pradinė 1927 m.).

## Gyventojai

## Šaltiniai
Jehvis

**Jehvis** (arba **Jyhvis**, ) – miestas šiaurės rytų Estijoje, 50 km į pietvakarius nuo Narvos. Rytų Viru apskrities centras. XVI a. Šv. Mykolo bažnyčia (*Mihkli kirik*), 1875 m. neogotikinė bažnyčia.

## Istorija
Jehvis pirmą kartą minimas 1241 m. danų raštuose. XIII a. įkurta bažnyčia, kuri tapo parapijos centru. Vėliau sugriauta karo su rusais metu. 1491 m. pirmąkart minima Jehvio pilis, kuri iki šių dienų neišliko (1944 m. sugriauta vokiečių). 1938 m. Jehvis gavo miesto teises. 1960–1989 m. buvo Kohtla Jervės miesto dalis. Sovietmečiu į miestą atvyko daug imigrantų iš Tarybų Sąjungos. Ir dabar rusai sudaro 58 proc. gyventojų.

## Sportas
* JK Eesti Põlevkivi Jõhvi (futbolas) žlugo 1999 m.
* Jõhvi FC Lomomotiv

## Miestai partneriai
*  Loima, Suomija, nuo 1997
*  Udevala, Įvedija, nuo 1997
*  Kingisepas, Rusija, nuo 1999
*  Tistedas, Danija, nuo 2000
*  Šienas, Norvegija, nuo 2003
*  Oleckas, Lenkija, nuo 2006

## Galerija

File:Jõhvi church.jpg|Jehvio bažnyčia
File:Johvig peasissepaas.JPG|Jehvio gimnazija
File:Jõhvi promenaad.JPG|
File:Concert Hall in Jõhvi.jpg|Jehvio koncertų salė
File:Jõhvi Central Library.JPG|Jehvio centrinė biblioteka


## Šaltiniai

## Nuorodos
* Miesto oficiali svetainė
Mercedes-Benz

**Mercedes-Benz Group AG** – Vokietijos prabangių bei galingų automobilių gamintojas, kuriai priklauso 35 % Daimler AG koncerno. Mercedes-Benz gamina lengvuosius automobilius („Mercedes-Benz“, AMG, „Maybach“, „Smart“).

Firminį ženklą trikampę žvaigždę sukūrė Gottlieb Daimler siekdamas parodyti, kad jo motorai gali būti naudojami žemėje, ore ir jūroje. Ant automobilių ženklas pasirodė 1909 metais. Benz lauras buvo pridėtas 1926 metais simbolizuojantis dviejų firmų sąjungą. Žiedas, egzistuojantis iki dabar, pirmą kartą buvo panaudotas 1937 metais.

## Išnašos
Narva Jeesū

**Narva Jeesū** () – miestas pačiame šiaurės rytiniame Estijos pakraštyje, 14 km į šiaurės vakarus nuo Narvos, prie Suomijos įlankos ir Narvos upės žiočių, priešais Ust Narvos gyvenvietę Rusijoje. Pajūrio kurortas. Uostas. 71 proc. miesto gyventojų – rusai, 12 proc. – estai.

## Istorija
Iki 1918 m. vadintas *Hungerburg*.

## [[Miestai-partneriai]]
*  Bilundas, Danija

## Šaltiniai

## Nuorodos
* www.njlv.ee 
* Miesto oficiali svetainė
Saul Hudson

**Saul Hudson** (dar žinomas kaip **Slash**; 1965 m. liepos 23 d. Londone) hard roko grupės Guns N' Roses pagrindinis gitaristas.

Jis įsidėmėtinas savo ilgais juodais garbanotais plaukais, originalia kepure ir cigarete dantyse. 

## Biografija
### Ankstyvieji gyvenimo metai

Saul Hudson gimė 1965 metais liepos 23 d. Londone. Jo motina buvo afroamerikietė Ola Hudson, dirbusi kostiumų dizainere Davidui Bowie ir kitiems aktoriams bei muzikantams, jo tėvas britas Anthony Hudson buvo gyvo garso ansamblio atlikėjas, grojės su įžymiais muzikantais.

Slash užaugo Stoke prie Trento, Staffordšyre, o kai jam sukako 11 metų, išvyko į Los Andželą, Kalifornijoje. Jo tėvai gyveno atskirai, bet Slash’as gyveno su savo mama. Jam duoda pravardė „Slash“, kai jų šeimos draugas Seimūras Kaselis apie jį pasakė „Visada skubantis, nenustygstantis vietoje“

Jis nusprendė su savo draugu Styvenu Adleriu sukurti grupę, Slash nusprendė groti su bosine gitara. Styvenas tapo pagrindinis gitaristas. Slash nuvyko į Fairfokso Muzikos Mokyklą ir pasakė, kad nori groti bosine gitara, taip jis sutiko mokytoją Robertą Woliną. Robertas pasakė, kad norint groti bosine gitara, jam reikia asmeninės gitaros. Slash grįžo namo ir paprašė savo senelės. Ji jam davė sudėvėtą vienos stygos flamenko gitarą. Jis išgirdo, kaip Robertas groja „Brown Sugar“, suprato, kad gitara yra jo pašaukimas. Jis net buvo išmestas iš aukštosios mokyklos.

## Nuorodos

* Oficiali Velvet Revolver svetainė
* Slash online
* Slash'o oficiali gerbėjų svetainė
Umbrija

**Umbrija** () – centrinės Italijos regionas. Rytuose ir šiaurės rytuose ribojasi su Marke, vakaruose ir pietvakariuose su Toskana, pietuose su Lacijumi. Regione gyvena 0,8 mln. gyventojų, sostinė – Perudža. Umbrija plačiai garsėja aukštumose įsikūrusiais viduramžių miesteliais.

Umbrija pavadinta pagal čia gyvenusias senųjų italikų gentis umbrus.

## Geografija
Umbrijos rytinę dalį užima Umbrijos‑Markės Apeninų kalnų vakarinės šakos (aukščiausia vieta – Vetorės kalnas, 2476 m); kitur vyrauja aukštumos. Prie Gubijaus, Ternio yra duburių. Umbrija yra aktyvioje seisminėje zonoje.

Klimatas mediteraninis.

Per Umbriją teka Tibras ir jo intakai (Topinas, Nera ir kiti). Šiaurės vakaruose telkšo Trazimeno ežeras.

Iš dirvožemių vyrauja akmenuoti rudžemiai, į vakarus nuo Trazimeno ežero – molingi išplautžemiai. Prie Neros upės, netoli Ternio, yra hidroelektrinė.

## Ekonomika
Umbrijoje plėtrojama mašinų, ginklų gamyba, juodoji metalurgija, chemijos, cemento, tekstilės, medienos apdirbimo, maisto pramonė; vynininkystė (Orvjete). Dailieji amatai (keramikos dirbiniai, siuvinėjimas, medžio intarsijos).

Auginami kviečiai, kukurūzai, miežiai, cukriniai runkeliai, bulvės, daržovės, tabakas, vynmedžiai, alyvmedžiai, vaismedžiai. Veisiami galvijai, kiaulės, avys.

## Didžiausi miestai
Miestai, turintys daugiau nei 20 tūkst. gyventojų:




## Administracinis suskirstymas
Umbrija yra padalinta į 2 provincijas:

## Išnašos
Kivielis

**Kivielis** () – miestas šiaurės rytų Estijoje, į vakarus nuo Kohtla Jervės. Chemijos (skalūnų perdirbimo), tekstilės pramonė.

2011 m. 53,6 % miesto gyventojų buvo rusai, 38,7 % – estai, 1,9 % – ukrainiečiai, 1,7 % – suomiai, 1,4 % – baltarusiai.

## Istorija
Miesto statusą gavo 1946 metais. 1964–1990 m. Kivielis administraciškai įėjo į Kohtla Jervės savivaldybės sudėtį.

## Galerija

File:Kivioli chemical plant.JPG|Chemijos gamykla
File:Kivioli chemical plant (2).JPG|Chemijos gamykla
File:Ida-Viru Tuhamäed.JPG


## Šaltiniai

## Nuorodos
* Miesto oficiali svetainė
Markė (Italija)

**Markė** () – centrinės Italijos regionas. Ribojasi su Emilija-Romanija ir Toskana šiaurėje, Adrijos jūra rytuose, Abruciu bei Lacijumi pietuose ir Umbrija vakaruose. Regione gyvena beveik 1,5 mln. žmonių, sostinė – Ankona.

## Istorija
IV a. pr. m. e. didžiąją Markės srities dalį kolonizavo tremtiniai iš Graikijos. Ankstyvaisiais viduramžiais sritis žymėjo Šventosios Romos imperijos pakraštį. Taip kilo dabartinis srities pavadinimas (*march* reiškė pasienį). Sritis labai suklestėjo XV a. valdant Federikui da Montefeltrui, kurio rūmai Urbine tapo vienu svarbiausių Europoje kultūros centru.

## Geografija
Markės vidurinė ir vakarinė dalis kalnuota, ją užima Umbrijos‑Markės Apeninai (aukštis iki 2476 m, Vetorės kalnas Sibilinių masyve). Rytuose, prie Adrijos jūros plyti siaura pajūrio žemuma. Šiaurės vakarinėje ir vakarinėje dalyje yra karstinių reljefo formų, daug karstinių urvų, iš jų ilgiausias – Frasazio urvas, giliausias – Tesarės urvas.

Klimatas mediteraninis. Daug upių, giliais slėniais jos teka į Adrijos jūrą; didžiausios upės: Metauras, Čezanas, Ezinas, Potenca, Kjentis, Trontas. Aukštupiuose šios upės daug kur teka siaurais slėniais, kanjonais, o žemupiuose sudaro derlingas salpas. Dirvožemiai kalnuose kalciažemiai ir rudžemiai, kalnų slėniuose – verstžemiai, rytinėje dalyje – pradžiažemiai.

## Didžiausi miestai
Miestai, turintys daugiau nei 30 tūkst. gyventojų:

## Šaltiniai
Markė

**Markė** - moneta, piniginis vienetas ar metalo svorio matas, susijęs su monetų kaldinimu ir pinigų apskaita.

## Piniginiai ir matų vienetai
* Markė (pinigai):
* Esami
** Konvertuojamoji markė – Bosnijos ir Hercegovinos piniginis vienetas.
* Istoriniai
* Suomijos markė;
* Vokietijos markė.
Šiuos buvusius piniginius vienetus pakeitė euras.

## Geografinės vietos
* Markė – Italijos regionas.

## Kita
* **Markė** – prekės ženklas, rūšis, pvz., automobilio markė;
* **Markė** - taip tarmiškai pavadinamas pašto ženklas.
Piusis

**Piusis** () – miestas šiaurės rytų Estijoje, į pietvakarius nuo Kohtla Jervės, šalia Kivielio. Skalūnų perdirbimo pramonė.

## Istorija
1964–1990 m. buvo Kohtla Jervės miesto sudėtyje. Miesto statusą gavo 1993 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Miesto oficiali svetainė
Lyduokių seniūnija

**Lyduokių seniūnija** – administracinis-teritorinis vienetas Ukmergės rajono savivaldybės rytuose, Aukštaitijos etnografiniame regione. Centras – Lyduokiai.

Yra įsikūrusios trys medžio apdirbimo įmonės, asfaltbetonio bazė, veikia ŽŪB „Žiedas”, veterinarijos įmonė. Seniūnija garsi žymiu tautodailininku R. Zinkevičiumi ir dailininku A. Stiško, o Nuotekų kaime vasaroja ir ūkininkauja Lietuvos bitininkų sąjungos prezidentas, habilituotas agrarinių mokslų daktaras J. Balžekas. Lyduokių seniūnija turi nemažai lankytinų vietų – Juodausių piliakalnis, du gatviniai kaimai – Griežonių ir Jogvilų su senovinėmis sodybomis juose, Griežonių kaimo koplytstulpiai, buvusio Lyduokių dvaro parkas su tvenkiniais bei keliais išlikusiais pastatais ir kt.

## Geografija

Seniūnija užima 7575 ha plotą. Šiaurės vakariniu pakraščiu teka Šventoji, šiaurės rytiniu – jos intakas Siesartis. Paupiuose yra nedideli miškai. Gamtos paminklai – Lentvorų ąžuolas ir Felinkos ąžuolas.

Vakarine riba eina magistralė , pietine – kelias .


Lyduokių sen., Lithuania - panoramio (6).jpg | Kelias pro Lyduokių kraštovaizdžio draustinį
Lyduokiai, bažnyčia.JPG | Lyduokių bažnyčia


## Istorija

Seniūnija įsteigta 1995 m. vietoje Lyduokių apylinkės. 2020 m. patvirtintas Lyduokių herbas, kurį naudoja ir seniūnija.

|-
| 2001-04  || || 1183 || 1 miestelis (Lyduokiai), 25 kaimai, 1 viensėdis, 2 kaimų dalys
|-
| 2009-09-01  || || || 1 miestelis, 25 kaimai, 1 viensėdis
|-
| 2011 m.  || || 1004 || 1 miestelis, 25 kaimai, 1 viensėdis
|-
| 2016-08-13  || || || 1 miestelis, 25 kaimai, 1 viensėdis
|-
| 2021 m.  || 76 || 908 || 1 miestelis, 20 kaimų, 1 viensėdis
|}

## Gyvenvietės

Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):

|-
| Antakalnis I, k. || 156 || 98
|-
| Antakalnis II, k. || 10 || 27
|-
| Butkiškiai, k. || || 0
|-
| Griežionys, k. || 13 || 19
|-
| Inkilai, k. || 33 || 51
|-
| Janušiškė, k. || || 9
|-
| Jogvilai, k. || 55 || 58
|-
| Juknonys, k. || || 8
|-
| Juodausiai, k. || 30 || 65
|-
| Juodkiškiai, k. || 15 || 13
|-
| Juodžiūnai, k. || || 3
|-
| Kartėnai, k. || 15 || 19
|-
| Kurėjai, k. || 11 || 115
|-
| Lentvorai, k. || 21 || 31
|-
| Lyduokiai, mstl. || 256 || 142
|-
| Nuotekai, k. || 155 || 128
|-
| Paprėniškiai, k. || || 13
|-
| Pempiai, k. || || 3
|-
| Ramoniškė, k. || || 0
|-
| Rimeisiai, k. || 11 || 15
|-
| Siesartis, k. || || 0
|-
| Skominėliai, k. || || 9
|-
| Slabada, k. || || 43
|-
| Šeimyniškiai, k. || || 1
|-
| Vaisgėliškis, vs. || || 4
|-
| Vyliaudžiai, k. || || 10
|-
| Virkščiai, k. || 93 || 120
|}

## Seniūnaitijos

2009 m. įsteigtos 4 seniūnaitijos:
* **Inkilų** seniūnaitija: Inkilų k., Graužiečių k., II Antakalnio k., Juodkiškių k., Kartėnų k., Paprėniškių k., Pempių k., Skominėlių k.
* **Lyduokių** seniūnaitija: Butkiškių k., Griežionių k., Janušiškės k., Juknonių k., Kurėjų k., Lentvorų k., Lyduokių mstl., Ramoniškės k., Rimeisių k., Siesarties k., Slabados k.
* **Nuotekų** seniūnaitija: Nuotekų k., I Antakalnio k., Jogvilų k., Juodausių k., Vaisgėliškio k., Vyliaudžių k.
* **Virkščių** seniūnaitija: Virkščių k., Šeimyniškių k., Juodžiūnų k.

## Šaltiniai
Putinas (augalas)

**Putinas** (*Viburnum*) – tradiciškai laikoma sausmedinių (*Caprifoliaceae*) šeimos augalų gentis, kurioje yra apie 150 rūšių. Pagal naują klasifikaciją putinas priskiriamas ūksmininių augalų (*Adoxaceae*) šeimai. Priklauso krūmai su paprastais ištisiniais lapais. Žiedai sukrauti į skėčio formos kekę. Vaisius – kaulavaisis.

Lietuvoje auga viena rūšis – paprastasis putinas (*Viburnum opulus*), auginama:
  
* Sodinis putinas (*Viburnum lantana*)
* Kanadinis putinas (*Viburnum lentago*)


Vaizdas:Viburnum lantana0.jpg|Sodinis putinas
Vaizdas:Viburnum opulus a2.jpg|Paprastasis putinas
Šunobelė

**Šunobelė** (, ) – šunobeliečių (*Rhamnales*) eilės šunobelinių (*Rhamnaceae*) šeimos augalų gentis. 

Į šunobelės gentį įjungta šaltekšnių (*Frangula*) gentis.

## Rūšys
Gentyje yra ~100 krūmų ir nedidelių medžių rūšių. Žemiau pateikta keletas dažniausių atstovų.

*Italinė šunobelė (*Rhamnus alaternus*)
*Dygioji šunobelė (*Rhamnus cathartica*)
*Japoninė šunobelė (*Rhamnus japonica*)
*Paprastasis šaltekšnis (*Frangula alnus*, sin. *Rhamnus frangula*)
*Amerikinis šaltekšnis (*Rhamnus purshiana*)
Valgomasis krienas

**Valgomasis krienas** (*Armoracia rusticana*) – krienų genties (*Armoracia*) rūšis.

Valgomasis krienas kilęs iš Pietvakarių Azijos. Europoje auginamas nuo XII a. 

Prieskoninis ir daržovinis augalas. Tarkuoti šakniastiebiai valgomi su mėsos, kiaušinių patiekalais, jų dedama į padažus, tarkuoti krienai įmaišomi su burokėliais, jų dedama į salotų užpilus ar majonezą. Krienams išskirtinį karčiai aštrų skonį bei kvapą suteikia gliukozidas sinigrinas ir garstyčių aliejus. Jauni lapai naudojami salotoms, subrendusių dedama į raugiamus agurkus.

Šaknyse ir lapuose yra daug vitamino C (apie 290 mg kilograme šaknų) ir fitoncidų. Šaknys ilgos, storos, mėsingos. Šaknyse gausu mineralinių druskų (kalio, kalcio, magnio, sieros, vario, fosforo, ir kt.).

Izotiocianatas augalui gamtoje tarnauja kaip natūrali apsauga nuo kenkėjų. Kadangi ši medžiaga žalinga ir pačiam augalui, ji saugoma kaip du atskiri junginiai – gliukozinolatas ir mirosinazės fermentas, kurie susijungia kenkėjui graužiant augalą. Tai labai nestabilus junginys, skyla esant 37 °C temperatūrai, todėl švieži krienai žymiai stipresnio skonio.


Cochlearia armoracia — Flora Batava — Volume v4.jpg|Augalo iliustracija
Kren Verkauf.jpg|Šakniastiebiai
חזרת עם סלק.jpg|Tarkuoti krienai su burokėliais


## Šaltiniai
Anksta

**Anksta** (*Draba*) – dilenijažiedžių (*Dilleniidae*) poklasio  bastutinių (*Brassicaceae*) šeimos augalų gentis.
Ankstyvė

**Ankstyvė** (*Erophila*) – bastutinių (*Brassicaceae*) šeimos augalų gentis, kurioje vienintelė Lietuvoje auganti rūšis – pavasarinė ankstyvė (*Erophila verna*). 

Augalas iki 25 cm aukščio. Šaknis laiba, stiebas stačias arba kylantis. Lapai bekočiai, viršutinėje pusėje su plaukeliais. Žiedynas kekiškas. Žydi kovo – gegužės mėn. Sėklas išplatina vėjas.

Auga sausose smėlėtose vietose, pakelėse, dykvietėse, dirvonuose.
Barborytė

**Barborytė** (*Barbarea*) – bastutinių (*Brassicaceae*) šeimos augalų gentis.

Daugiamečiai, 30-90 cm dydžio augalai. Žiedai 7-9 mm skersmens, auksinės geltonos spalvos. Stiebas briaunotas, lapai lyriškai išpjaustyti. Dažna pievų ir ganyklų piktžolė.

## Rūšys

Lietuvoje auga 3 barborytės rūšys:
* Paprastoji barborytė (*Barbarea vulgaris*)
* Lenktavaisė barborytė (*Barbarea arcuata*)
* Stačioji barborytė (*Barbarea stricta*)
Kompiuterija (leidinys)

**Kompiuterija PC-World** – „Lietuvos ryto“ žurnalas informacinių technologijų tematika. Buvo leidžiamas 1997–2008 m. Vyr. redaktorius Bronislovas Burgis. Iš viso išėjo 136 numeriai. Prie žurnalo 126,127 ir 128 numerių viršelių sukūrimo prisidėjo grafikos dizaineris Aleksejus Kudinovas. 

## Išnašos

## Nuorodos
* Žurnalo „Kompiuterija PC-World“ 2008 metų 02 mėnesio 126 numerio skaitmeninė kopija
Čeriukas

**Čeriukas** (*Rorippa*) – bastutinių (*Brassicaceae*) šeimos augalų gentis.

Lietuvoje auga:
* Miškinis čeriukas (*Rorippa sylvestris*)
* Pelkinis čeriukas (*Rorippa palustris*)
* Pievinis čeriukas (*Rorippa x anceps*)
* Vandeninis čeriukas (*Rorippa amphibia*)
Čiužutė

**Čiužutė** (*Thlaspi*) – bastutinių (*Brassicaceae*) šeimos augalų gentis.

## Rūšys

Lietuvoje auga dvi čiužutės rūšys:
* Dirvinė čiužutė (*Thlaspi arvense*)
* Šlaitinė čiužutė (*Thlaspi perfoliatum*)
Engra

**Engra** (*Bunias*) – bastutinių (*Brassicaceae*) šeimos augalų gentis.

Dvimečiai, rečiau daugiamečiai žoliniai augalai išauga nuo 25 iki 120 cm. Mėgsta kalkingus dirvožemius, šviesą. Paplitę nuo Sibiro iki rytų ir pietryčių Europos.
Česnakūnė

**Česnakūnė** (*Alliaria*) – bastutinių (*Brassicaceae*) šeimos augalų gentis. Lietuvoje auga vaistinė česnakūnė.

## Botaninė charakteristika

Dvimetis arba daugiametis 20-100 cm aukščio augalas. Stiebas status, tvirtas, briaunotas, prie pagrindo apaugęs baltais, ilgais, atsilošusiais arba žemyn nulinkusiais plaukeliais. Lapai pliki, pamatiniai ilgakočiai, karbuoti, stiebiniai trumpakočiai, širdišku pamatu, nelygiai dantyti, nusmailėjusia viršūne. Žiedai smulkūs, balti, stiebo viršūnėje.

Žydi nuo balandžio iki birželio, kartais iki liepos mėnesio. Sėklos sunoksta liepos-rugpjūčio mėnesiais. Vaisiai – ankštaros. Sėklos pailgos, raukšlėtos, tamsiai rudos. Dauginasi sėklomis.

Auga šviesiuose lapuočių miškuose ir krūmuose, upių slėniuose, miškų pakelėse ir aikštelėse. Gana dažnas augalas Lietuvoje.
Judra

**Judra** (*Camelina*) – bastutinių (*Brassicaceae*) šeimos augalų gentis.

Natūralus arealas apima pietvakarinę Aziją, Pietų Europą.

## Išnašos
Kartenė

**Kartenė** (*Cardamine*) – bastutinių (*Brassicaceae*) šeimos augalų gentis.

### Rūšys
Lietuvoje auga
* Karčioji kartenė (*Cardamine amara*)
* Gauruotoji kartenė (*Cardamine hirsuta*)
* Jautrioji kartenė (*Cardamine impatiens*)
* Pievinė kartenė (*Cardamine pratensis*)
* Lanksčioji kartenė (*Cardamine flexuosa*)
ir kt.
Laibenis

**Laibenis** (*Alyssum*) – bastutinių (*Brassicaceae*) šeimos augalų gentis.

Genčiai priklauso vienmečiai ir daugiamečiai augalai. Ją sudaro 100-170 rūšių, daugiausiai paplitusių Viduržemio jūros srityje.

## Rūšys
Lietuvoje auga:

* Taurelinis laibenis (*Alyssum alyssoides*)
* Mažasis laibenis (*Alyssum desertorum*)
* Smiltyninis laibenis (*Alyssum montanum*). Įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą
* Lankstytasis laibenis (*Alyssum tortuosum*)


Image:Alyssum allyssoides eF.jpg|Taurelinis laibenis
Image:Alyssum desertorum sl6.jpg|Mažasis laibenis
Image:Alyssum montanum subsp. montanum sl2.jpg|Smiltyninis laibenis
Garstukas

**Garstukas** (*Sinapis*) – bastutinių (*Brassicaceae*) šeimos augalų gentis.

Genties augalai:
*Baltoji garstyčia (*Sinapis alba*)
*Dirvinis garstukas (*Sinapis arvensis*)
Ventė

**Ventė** – kaimas Šilutės rajono savivaldybės vakaruose, 10 km į pietvakarius nuo Kintų, prie Kuršių marių, kyšulyje, kuris vadinasi Ventės ragu. Priklauso Nemuno deltos regioniniam parkui. Seniūnaitijos centras. Yra Ventės švyturys, kempingas „Ventainė“, biblioteka, Ventės rage įsikūrusi ornitologijos stotis (nuo 1929 m.) su paukščių gaudyklėmis. Į kaimą veda kelias . Likusi Ventės bažnyčios vieta su liuteronų kapinėmis.

## Etimologija

Vokiečiai gyvenvietę vadino ***Vindenburgu*** ( – „vėjų pilis“), pabrėždami vietovę, kurią iš visų pusių čaižo vėjai. Gyvenvietė Vindeburgu vadinta iki XV a. pabaigos.

## Istorija

Ventė minima nuo XIV a. kryžiuočių kelių po Lietuvą aprašymuose. 1360 metais čia buvo pastatyta kryžiuočių pilis (*Windenburg*). Marių bangos skalavo ir nugriovė šią pilį, todėl 1409 m. buvo pastatyta nauja, kitoje Ventės Rago vietoje. Tačiau ilgainiui ir ją nuplovė marių vanduo. Ventės pilis vaizduojama 1539 m. Venecijoje išleistame Olaus Magnuso „Carta Marina“ žemėlapyje. Pilies akmenys panaudoti liuteronų bažnyčios statybai. 1705 m. ji buvo nugriauta ir pastatyta Kintuose.

1929 m. Ventėje biologas Tadas Ivanauskas įkūrė ornitologijos stotį, kur stebimi ir žieduojami paukščiai. Sovietmečiu Ventė priklausė Kintų žuvininkystės ūkiui. 1959 m. atidarytas felčerių ir akušerių punktas, pradinė mokykla, biblioteka.

## Gyventojai

## Literatūra

Ventė aprašoma V. Misevičiaus istoriniame romane „Jaunasis pagonis“ (1983 m.), kur aprašomi XII a. pradžios Ventės pilies kunigaikščio Vyginto gyvenimas, kovos su vikingų palikuonimis žuvėdais, Livonijos kalavijuočiais.

## Šaltiniai
Pakalniškiai

**Pakalniškiai** – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 7 km į rytus nuo Šeduvos, prie Daugyvenės upės. Yra Pakalniškių pagrindinė mokykla, biblioteka. Greta kaimo stūkso Pakalniškių piliakalnis. Išlikęs 1884 m. pastatytas vėjo malūnas.

Pušyne esančiame šalia kaimo, vasaromis vyksta etnografinės stovyklos, ir orientacinės varžybos. Kaimo pakraštyje stūkso Kleboniškių vėjo malūnas.

## Gyventojai

## Galerija

Vaizdas:Pakalniskiu panorama.jpg|Pakalniškių panorama, 2012
Vaizdas:Pakalniskiu malunas.jpg|Pakalniškių malūnas, 2012
Vaizdas:Pakalniskiu maluno durys.jpg|Pakalniškių malūno durys, 2012
Kabantys akmenys, Pakalniškiai.JPG|Kabantys akmenys, 2015


## Šaltiniai
Leukonija

**Leukonija** (, , ) – bastutinių (*Brassicaceae*) šeimos augalų gentis.

Gentis pavadinta italų gydytojo P. A. Matthiolus (1500–1577) vardu.

Genčiai priklauso vienamečiai arba daugiamečiai augalai, apaugę tankiais liaukingais plaukeliais. Vainiklapiai balti, rausvi, šviesiai violetiniai arba nešvariai gelsvi. Vaisius – ankštara. 

Gentyje yra apie 50 rūšių, Lietuvoje auga šios:
*Dviragė leukonija (*Matthiola longipetala*, sin. *Matthiola bicornis*)
*Pilkoji leukonija (*Matthiola incana*)
Kvetkai

**Kvetkai** – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 9 km į šiaurės rytus nuo Papilio, 3 km nuo Lietuvos sienos su Latvija, Nemunėlio kairiajame krante. Nutiestas Kvetkų tiltas. Seniūnaitijos centras. Stovi architektūros paminklas – medinė Kvetkų Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia su varpine, yra Kvetkų pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-41009).

## Istorija

Kvetkai pirmą kartą paminėti 1667 m. 1762 m. dvarininkai Kamarauskai Kvetkuose įkurdino atgailos kanauninkus ir pastatydino jiems vienuolyną, kurį Rusijos valdžia 1832 m. jį uždarė. 1769 m. įsteigta katalikų parapija. 1772 m. Pranas Kamarauskas pastatė medinę Kvetkų Šv. Jono Krikštytojo bažnyčią, ji perstatyta ir padidinta 1875 m., 1880 m. pastatyta bažnyčios varpinė. 1775 m. Kvetkai vadinami miesteliu.

1860 m. Kvetkų savininkas Feliksas Grincevičius, maršalkos paskirtas mokyklų kuratoriumi, paskyrė žemės sklypą ir miško medžiagos mokyklai statyti. Jo norus parėmė ir kiti dvarininkai, Petras Kamarauskas skyrė plytų, tačiau Rusijos valdžia mokyklą pavertė įsteigto Kvetkų valsčiaus namais. 1865 m. miestelyje įsteigta pradžios mokykla dėstomąja rusų kalba, 1947–1999 m. septynmetė, aštuonmetė, devynmetė, nuo 1999 m. Kvetkų pagrindinė mokykla.

Spaudos draudimo metais rusas mokytojas Blagoveščenskij važinėjo po parapijos kaimus ir atiminėjo iš lietuvių maldaknyges, jas degino ir įsakė mokiniams taip daryti; jeigu kuris atsisakydavo, išvarydavo iš mokyklos. Vyskupas Motiejus Valančius dėl to skundėsi rusų įstaigose. Draudžiamą spaudą platino Jonas Mulokas, padedamas brolio sūnaus Petro Muloko ir kitų jaunesniųjų. Darbas nebuvęs labai pavojingas, nes vietos uriadninkas Strikas buvo palankus knygnešiams ir dažnai, ištikus pavojui, perspėdavo.

1905 m. ūkininkai nušalino rusišką valsčiaus administraciją ir išsirinko lietuvišką. 1905 m. lapkričio 6 d. septintos apylinkės žemiečių viršininkas užantspaudavo kasą ir bylas bei nutraukė savo darbą. Valsčiaus viršaičiu išrinktas Švabas iš Metlonių kaimo, seniūnu – Stasys Šimonis iš Rimšių, teisėju – Petras Kujalis iš Skrebiškių. Pradžios mokykla buvo uždaryta, rusas mokytojas nušalintas ir išvažiavo. Tačiau rusai ginkluotomis pajėgomis atstatė savo administraciją.

1907 m. Kvetkuose surengtas pirmasis lietuviškas vakaras, kūrėsi lietuviškos organizacijos. Nepriklausomybės metais buvo pradžios mokykla, jos pastatas skaldytų akmenų, kooperatyvas, vaistinė, pieninė, kelios krautuvės.

1941 m. liepos mėn. nužudyta apie 30 žmonių, yra nacių aukų kapinės.

1863–1914 m. ir 1919 m. Kvetkų valsčiaus centras. 1950–1992 m. buvo kolūkio centrinė gyvenvietė. 1956 m. įkurta biblioteka.

|}

## Gyventojai

1775 m. smulkūs bajorai sudarė 17% visų parapijos gyventojų. 1923 m. buvo 56 kiemai.

### Žymūs žmonės

Kvetkuose gyveno:
* Petras Kalpokas, dailininkas tapytojas

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Lobuliarija

**Lobuliarija** (*Lobularia*) – bastutinių (*Brassicaceae*) šeimos augalų gentis, kurioje viena Lietuvoje plačiai auginama rūšis – **pajūrinė lobuliarija** (*Lobularia maritima*). Augalas auginamas kaip dekoratyvinis darželiuose, kapinėse. Aukštis apie 10-30 cm. Žydi nuo birželio mėn. iki vėlyvo rudens. Turi medžiagų, veikiančių prieš skorbutą ir kai kuriuos uždegimus.
Ruzgai

**Ruzgai** – kaimas Mažeikių rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurę nuo Bugenių, į vakarus nuo kelio . Yra Ruzgų pagrindinė mokykla, paštas (LT-89076). Vakariniame kaimo pakraštyje teka patvenkta Varduva, sudaranti Žibininkų tvenkinį, prie kurio yra Mažeikių elektrinė.

## Etimologija

Ruzgai tikriausiai yra asmenvardinis vietovardis, kilęs nuo asmenvardžio *[[Ruzgas]]*.

## Istorija

1917 m. Ruzguose įsteigta mokykla. Buvo Ruzgų dvaras, kuris iki karo priklausė Holzermanui.

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai

*
Miltinaitė

**Miltinaitė** (*Berteroa*) – bastutinių (*Brassicaceae*) šeimos augalų gentis, kurioje viena Lietuvoje gausiai paplitusi rūšis – pilkoji miltinaitė (, ). Augalas daugiametis, 20-60 cm aukščio, apaugęs plaukeliais. Stiebas stačias arba kylantis. Lapai lancetiški. Žydi nuo birželio iki rudens. Vaisiai – pailgos arba elipsiškos ankštarėlės. Vaisiai atsiranda liepos mėn. 

Auga smėlėtose vietose, pakelėse, dykvietėse. Plinta dažniausiai pakelėmis.
Mėlžolė

**Mėlžolė** (*Isatis*) – bastutinių (*Brassicaceae*) šeimos augalų gentis, kurioje yra apie 30 rūšių.

Lietuvoje labai reta auga viena užneštinė rūšis – **dažinė mėlžolė** (*Isatis tinctoria*). Šis augalas buvo plačiai naudojamas dažams, nes iš jo lapų buvo gaunami mėlyni dažai. Auga šlaituose, pakelėse, dykvietėse. Aukštis apie 50-80 cm. Stiebas, stačias, storas. Lapai melsvai žali, su lygiu arba dantytu pakraščiu. Žiedai sutelkti į šluotelės formos žiedyną. Vainiklapiai geltoni. Žydi gegužės – liepos mėn.
Žibartoniai

**Žibartoniai** – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 8 km į vakarus nuo Krekenavos. Seniūnaitijos centras. Yra Žibartonių pagrindinė mokykla, biblioteka, Žibartonių koplyčia, paštas (LT-38046), medicinos punktas, veikia žemės ūkio bendrovė. Pro kaimą teka Liaudė (čia ji patvenkta), telkšo Žibartonių I tvenkinys ir Žibartonių II tvenkinys.

Keliai į Krekenavą, Miegėnus, Gudžiūnus, Mitriūnus.

## Istorija

XVIII a. istoriniuose šaltiniuose minimas Žibartonių dvaras. 1968 m. prie kaimo prijungtas Žibartonių viensėdis. Tarybiniais metais buvo TSRS 60-mečio kolūkio centrinė gyvenvietė.

## Gyventojai

## Galerija

Žibartoniai1.JPG|Kaimo centras
Žibartoniai4.JPG|Kaimo centras
Zibartoniu I tvenkinys (Panevezio raj.) 2.jpg|Tvenkinys
Žibartonių kapinės.JPG|Kapinės 
Žibartoniai, bokštas.JPG|Bokštas


## Šaltiniai
Rimšoniai

:: *Apie kaimą Pašvitinio seniūnijoje žr. [[Rimšoniai (Pašvitinys)]]*.

**Rimšoniai** – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 9 km į pietus nuo Linkuvos. Ties šiuo kaimu Daugyvenės upė įteka į Mūšą. Technikos paminklas – siaurojo geležinkelio Rimšonių tiltas.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pašyšiai

**Pašyšiai** – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 6 km į rytus nuo Juknaičių. Pro kaimą teka Šyša (pagal ją ir kaimas pavadintas). Seniūnaitijos centras. Yra Pašyšių pagrindinė mokykla, paštas (LT-99323), medicinos punktas, biblioteka (nuo 1946 m.). Ties kaimu kertasi keliai , , .

## Istorija

Prieškaryje buvo gausi liuteronų evangelikų bendruomenė. Stovėjo raudonplytė Pašyšių evangelikų liuteronų bažnyčia, veikusi ir sovietmečiu, bet galiausiai uždaryta ir sunaikinta.

LTSR metais buvo tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė.

## Gyventojai

## Žymūs žmonės
* Vaiva Budraitytė, astrologė, būrėja

## Galerija

Fontanas Pašyšiuose.jpg|Fontanas Pašyšiuose
Pašyšiai.Tiltas.jpg|Tiltas Pašyšiuose
Parduotuvė Pašyšiuose.jpg|Parduotuvė Pašyšiuose


## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
* Pašyšių kaimo bendruomenės svetainė
Bliūdsukiai

:: *Apie kaimą Kretingos rajono savivaldybėje žr. [[Bliūdsukiai (Kretinga)]]*.

**Bliūdsukiai** – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 10 km į šiaurės rytus nuo Gardamo, 8 km į pietryčius nuo Švėkšnos; prie kelio Švėkšna-Šyliai; per kaimą teka Žvelesys (Ašvos kair. intakas), iš vakarų prieina Meiželių, iš pietryčių Būdviečių, iš šiaurės – Šiaudėnų miškai. Bliūdsukiai ribojasi su Pempiškių, Būdviečių, Ūtos, Pūzraviečių kaimais (visi Gardamo seniūnijoje). Seniūnaitijos centras. Bliūdsukiuose yra veikli kaimo bendruomenė, Šiaudėnų girininkija, senosios kaimo kapinės, koplytėlė prie medžio su Marijos Maloningosios skulptūra (1913 m.), kryžius, žymintis partizano Prano Juknio žuvimo vietą, nenaudojamas smėlio karjeras (plotas 0,4 ha).

## Istorija

Bliūdsukiai minimi 1644 m. Švėkšnos dvaro inventoriuje. Gyveno viena Jurgio Birbilo šeima . 1695 m. – 5 drevininkų šeimos. 1820–1861 m. priklausė Vilkėno dvarui, 1861–1950 m. – Švėkšnos valsčiui, 1950–1959 m. – Būdviečių apylinkei, 1959–1995 m. – Gardamo apylinkei, nuo 1995 m. – Gardamo seniūnijai.

1880–1882 m. vyko kaimo ir dvaro žemių atribojimas, kuriuo metu būta konfliktų su matininkais. Draudžiamosios Lietuviškos spaudos metu (1864–1904 m.) kaimo šviesuoliai K. Ignotas, K. Būdvytis buvo pakliuvę carinei valdžiai, kur pastarasis tik už vieną surastą lietuvišką maldaknygę gavo net 7 dienas arešto.

Prieš II pasaulinį karą kaime buvo pradžios mokykla (1934 m. atkelta iš Pempiškių kaimo), malūnas (vėliau perdirbtas į lentpjūvę), pora krautuvėlių, amatininkų.

Pokario metais apylinkėse veikė Kęstučio apygardos, Butigeidžio partizanų rinktinės Lietuvos partizanai. 1953 m. kovo 5 d. kaime nužudyti Kęstučio apygardos, Butigeidžio partizanų rinktinės partizanai: Pranas Juknius–Švyturys, Šlajus Vaclovas-Svajūnas, Tarvydas Pranas-Sakalas ir kt., ištremti į Sibirą A. Akumbakas, J. Beineris, V. Rupainis, Kurmių šeima ir kt.

Sovietmečiu Bliūdsukiuose buvo pradinė mokykla (1944–1959 m. – pradinė, 1959–1961 m. septynmetė, 1961–1969 m. aštuonmetė, nuo 1969 m. – vėl pradinė), Šiaudėnų meistrystė. 1959 m. mokyklai pastatytas medinis, 1963 m. – dviejų aukštų mūrinis pastatas. Bliūdsukių gyventojai daugiausia dirbo Šylių kolūkyje (vėliau tarybiniame ūkyje) ir miško ūkyje.

2004 m. Bliūdsukiuose dėl mažo mokinių skaičiaus uždaryta pradinė mokykla.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės

Bliūdsukiuose gimė:
* Vincas Beinoris (1890–1969), kunigas;
* Jonas Beinorius (1908–1985), kunigas;
* Juozas Šlajus (1909–1996), žurnalistas, Amerikos lietuvių bendruomenės veikėjas;
* Rimantas Šlajus (g. 1954), žurnalistas

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Šilutės rajono savivaldybės Fridricho Bajoraičio viešoji biblioteka. Šilutės kraštas. Enciklopedinis žodynas. Prūsija. Šilutė. 2000.
* V. Merkys. Draudžiamosios lietuviškos spaudos kelias 1864–1904; Vilnius, 1994.
Pašuolė

** Pašuolė** (*Teesdalia*) – bastutinių (*Brassicaceae*) šeimos augalų gentis, kurioje vienintelė Lietuvoje auganti reta rūšis – **smiltyninė pašuolė** (*Teesdalia nudicaulis*). Augalas 5-20 cm aukščio. Auga laukuose, šlaituose, smėlingose vietose. Žiedai smulkūs, sutelkti skėtiškoje kekėje. Vainiklapiai balti. Žydi balandžio – gegužės mėn.
Poklius

** Poklius** (*Descurainia*) – bastutinių (*Brassicaceae*) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso vienintelė Lietuvoje dažna rūšis – paprastasis poklius (*Descurainia sophia*). Piktžolė. Auga dykvietėse, pakelėse, patvoriuose. Žydi balandžio – rugsėjo mėn. Žiedai sutelkti skėtiškose kekėse. Vaisiai – ankštaros atsiranda gegužės antrojoje pusėje.
Pikulė

** Pikulė** (* Sisymbrium*) – bastutinių (*Brassicaceae*) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso įvairiamečiai augalai, apaugę plaukeliais. Jų lapai suskaldyti, kartais ištisiniai. Vainiklapiai geltoni. Vaisius – ankštara.

Gentyje priskaičiuojama iki 150 rūšių. Lietuvoje auga 5 rūšys:
* Aukštoji pikulė (*Sisymbrium altissimum*)
* Šiukšlyninė pikulė (*Sisymbrium irio*)
* Šiurkščioji pikulė (*Sisymbrium loeselii*)
* Vaistinė pikulė (*Sisymbrium officinale*)
* Melsvoji pikulė (*Sosymbrium polymorphum*)
Pipirnė

** Pipirnė** (* Lepidium*) – bastutinių (*Brassicaceae*) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso vienamečiai arba daugiamečiai augalai. Genties pavadinimas kildinamas iš graikų k. žodžio *lepis, lepidos* – žvynas; kai kurių rūšių vaisiai yra panašūs į žvynus. 

Gentyje yra apie 150 rūšių, Lietuvoje auga šios:
* Dirvinė pipirnė (*Lepidium campestre*)
* Tankiažiedė pipirnė (*Lepidium densiflorum*)
* Ankstinė pipirnė (*Lepidium draba*)
* Plačialapė pipirnė (*Lepidium latifolium*)
* Paprastoji pipirnė (*Lepidium ruderale*)
* Sėjamoji pipirnė (*Lepidium sativum*)
* Virgininė pipirnė (*Lepidium virginicum*)

Kitos:
* Peruvinė pipirnė (*Lepidium meyenii*)
Rėžiukas

**Rėžiukas** (*Nasturtium*) – bastutinių (*Brassicaceae*) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso vienintelė Lietuvoje labai reta rūšis – paprastasis rėžiukas (*Nasturtium officinale*). Augalas 15-60 cm aukščio, su šakniastiebiu. Šaknyse yra jodo. Auga upių ir upelių krantuose, grioviuose, kartais tekančiuose vandenyse. Lapai plunksniški, su blizgančia viršutine puse. Žydi gegužės – rugpjūčio mėn. Vaisiai – pailgos ankštaros.
Ablinga

**Ablinga** – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybės šiaurės vakarinėje dalyje, 4 km nuo Endriejavo, pakeliui į Kulius. Yra Ablingos memorialinis ansamblis (nuo 1972 m.), Ablingos lurdas. Prie kaimo yra Ablingos geomorfologinis draustinis. Naftos telkinys.

## Etimologija

Kaimo vardas tikriausiai kuršiškas, kadangi jų vietovardžiams būdinga priesaga *-ng-*.

## Istorija

Minima nuo XIV a. 1630 m. užrašyta Salantų klebonijai, 1842 m. Rusijos valdžios atimta iš bažnyčios, valstiečiai paversti valstybiniais. 1938 m. dalis gyventojų išsikėlė į vienkiemius.

Sovietų Sąjungai okupavus Lietuvą 1941 m. Ablingoje įsikūrė Raudonosios armijos 295-asis statybos batalionas.

TSRS-Vokietijos karo pradžioje Ablinga įėjo į vokiečių kariuomenės 291 pėstininkų divizijos 505-ojo pulko puolimo ruožą. 1941 m. birželio 23 d. vokiečių kariai trijose vietose sušaudė 42 kaimo žmones: 33 Ablingos, iš jų 20 vyrų ir 13 moterų, 6 Žvaginių kaimo vyrus, bei 2 vyrus ir 1 moterį, atvykusius iš kitur. Pretekstas žudyti gyventojus – sovietų kariai apšaudė vokiečių dviratininkų būrį, keli jų buvo nukauti. Vokiečiai kai kurių gyventojų namuose rado ginklų. Be to, vokiečių žvalgybos duomenimis, kai kurie gyventojai palaikę ryšius su sovietų kariais, teikę jiems pagalbą. Sušaudę žmones vokiečiai kaimą sudegino. Gyvi liko 20 gyventojų.

1972 m. šiai nelaimei atminti pastatytas Ablingos memorialinis ansamblis (25 autoriai).

## Memorialinis ansamblis

1972 m. ant Žvaginių piliakalnio vakarinio šlaito pastatytas Ablingos memorialinis ansamblis – 30 ąžuolo skulptūrų. Autoriai – 25 Lietuvos, daugiausia Žemaitijos, medžio drožėjai ir kalviai.

Stulpo pavidalo, 5–8 m aukščio paminklai su reljefinėmis žmonių figūromis, siužetinėmis scenomis, simboliais, įrašais, sugrupuoti pagal tematiką, stilistiką. Grupės išdėstytos laisvai. Skulptūrinės kompozicijos tradicinio liaudiško stiliaus, atskleidžia gyvenimo geismą, neapykantą prievartai. Tai pirmasis Lietuvoje kolektyviai sukurtas monumentaliosios liaudies skulptūrų paminklas. 1984–1993 m. veikė Ablingos memorialinis muziejus.

1985 m. A. Šiaulyčio pastangomis netoli piliakalnio atstatytas Ablingos Dievo Motinos lurdas.

Ansamblyje yra piršlio skulptūra (nelaimės dieną turėjo vykti vestuvės), baigiamoji skulptūra „Naujoji Ablinga“, stovi skulptūros gyventojams atminti:

## Gyventojai

## Šaltiniai

* 
* Ablingos ašaros: atsiminimai (sud. Alfonsas Šiaulytis). – Klaipėda: Žemaitijos spauda, 2009. – 76 p. – ISBN 978-9955-839-08-8

## Nuorodos
* Ablinga: paminklas tragiškoms aukoms atminti // Už laisvę, 2007-06-15, Nr.1 (8)
Adakavas

**Adakavas** – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 5 km į rytus nuo Skaudvilės. Seniūnaitijos centras. Per kaimą teka Trišiūkštė. Yra medinė Adakavo Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia (pastatyta 1793 m.), veikia Adakavo pagrindinė mokykla, senelių ir invalidų pensionatas (nuo 1945 m.), biblioteka (nuo 1953 m.), kultūros namai (nuo 1957 m.). Išlikęs Adakavo dvaras.

## Etimologija

Adakavas yra dvarininkinis vietovardis, pavadinimą gavęs nuo čia gyvenusių dvarininkų Adakauskų, kurie minimi 1725 m.

## Istorija

Tai viena seniausių Tauragės rajono gyvenviečių. Čia rasto akmeninės trinamosios girnos, kurias naudojo akmens, bronzos amžiuje. Adakave buvusi grupė II a.-III a. pilkapių, kuriuos XIX a. tyrinėjo Dionizas Poška. Aptikti granitiniai kapai su II–III a. papuošalais, jų tarpe dvi romėniškos segės. Šie radiniai buvo saugomi Kuršo muziejuje Jegavoje, o nuo 1963 metų, kai kurie išlikę radiniai saugomi Istorijos ir etnografijos muziejuje Vilniuje. XX a. šeštajame dešimtmetyje statant mechanines dirbtuves, pilkapiai buvo sunaikinti.

Gamtos ir kultūros paminklų sąraše yra Adakavo parkas su dvaro ansambliu. Dvaro ansamblis pradėjo formuotis XVIII a. viduryje, apie 1750 m. Jonas Adakauskis pastatė pirmuosius medinius dvaro rūmus, pradėjo kurti parką, o 1793 m. pastatė medinę bažnyčią. Sudegus mediniams dvaro rūmams 1858 m. Chlevinskis pastatė mūrinius. Tuomet ir susiformavo visas Adakavo dvaro ansamblis: rūmai, kuriuos supo 8 tarpusavyje sujungti tvenkiniai, apie 4 ha peizažinio tipo parkas, ūkiniai pastatai (svirnas, tvartai, daržinės, bravoras, malūnas, ledainė bei trys kumetynai). Viena iš dvaro sudėtinių dalių yra bažnyčia su jai priklausiusia klebonija, jos ūkiniais pastatais ir Špitole. 1812 metais joje gyveno 14 neturtingų išlaikomų parapijiečių.

XIX a. pabaigoje dvaro žemės buvo išdalintos rusų kolonistams, jie dvaro pakraštyje pastatė nedidelę cerkvę. 1906 m. įkurta pagrindinė mokykla. 1907 m. dvare buvo įsikūręs vienuolynas, vėliau našlaičių prieglauda. 1923 m. įkurta sentikių bendruomenė, kurie 1925 m. pastatė Šv. Jurgio cerkvę, kurią XX a. viduryje nusavino sovietai.

1925–1945 metais Adakavo dvare veikė žemesnioji mergaičių žemės ūkio mokykla. Pokariu miestelyje veikė Jūros srities partizanų štabas.

Sovietmečiu buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Arūnas Beišys
* Algirdas Ražauskas

## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
* Apie Adakavą
Adomynė

**Adomynė** – kaimas Kupiškio rajono savivaldybės pietryčiuose, į rytus nuo Šimonių, 8 km į šiaurę nuo Svėdasų, Adomynės kalvagūbryje (95–100 m virš jūros lygio). Seniūnaitijos centras. Stovi medinė Adomynės Švč. Mergelės Marijos Vardo bažnyčia, varpinė, veikia Adomynės pagrindinė mokykla, biblioteka (nuo 1950 m.), paštas (LT-40012), medicinos punktas, ryšių skyrius, laisvalaikio centras, kaimo bendruomenė (tarybos pirmininkė – Aldona Matarienė). Yra kapinės, kuriose palaidota fizikė Janina Vizbaraitė, seni dvaro pastatai, sodyba.

## Etimologija

XVI a. dabartinė Adomynės teritorija įėjo į Aluotų dvaro valdas ir minima kaip Aluotėlių dvaras. 1809 m. dvaro savininkas Adomas Pliateris įkeitė dvarą Mstislavlio iždininkui Jonui Žurauskiui, o po A. Pliaterio mirties dvaras atiteko iždininko sūnėnui Jonui Ipolitui Žurauskiui ir nuo tada Aluotėlės pradėtos vadinti ***Jonava***. 1880–1881 m. didžiąją dalį išparduodamų dvaro žemių su pastatais nupirko Adomas Vilėniškis, kuris vėliau Jonavą pavadino savo vardu – ***Adomyne*** (dvarininkinis vietovardis).

## Istorija

XVI a. dabartinė Adomynės teritorija įėjo į Aluotų dvaro valdas, minimo nuo 1555 m. kaip Aluotėlių dvaras. Nuo XVII a. Aluotos su Aluotėlių dvaru priklausė Pliateriams. 1809 m. dvaro savininkas Adomas Pliateris įkeitė dvarą Mstislavlio iždininkui Jonui Žurauskiui, o po A. Pliaterio mirties dvaras atiteko iždininko sūnėnui Jonui Ipolitui Žurauskui ir nuo tada Aluotėlės pradėtos vadinti *Jonava*.

1810 m. pradėti statyti klasicistiniai mediniai dvaro rūmai. 1826 m. pastatyta koplyčia, o jau 1855 m. pastatyta mūrinė Šv. Jono Nepomuko koplyčia. Po Jono Žurausko mirties dvarą paveldėjo seserys Sofija Koscialkauskienė ir Malvina Maksimova. Didžiąją dalį išparduodamų dvaro žemių su pastatais 1880–1881 m. nupirko Adomas Vilėniškis, kuris vėliau Jonavą pavadino savo vardu – *Adomyne*.

1910 m. pradėta statyti bažnyčia, kuri baigta tik po I pasaulinio karo. 1921 m. spalio 23 d. pašventinta Švč. Mergelės Marijos Vardo titulu. 1928 m. liepos 16 d. įkurta atskira Adomynės parapija.

1949 m. kaimo apylinkėse įkurti „Galybės“, „Vilties“, „Aluočio“, „Žaliakalnio“ ir „Rytmečio“ kolūkiai, kurie po pusmečio sujungti į vieną Adomynės kolūkį. 1975 m. prijungtas „Šetekšnos“ kolūkis, 1977 m. – „Bugailiškių“ ir tapo didžiausiu ūkiu Kupiškio rajone. 1985 m. gyvenvietės tvarkymo planas Sąjunginėje žemės ūkio parodoje Maskvoje apdovanotas bronzos medaliu. 1992 m. balandžio 1 d. kolūkio ribose susikūrė kelios žemės ūkio bendrovės, tačiau dauguma jų iš karto nustojo veikti.

1939 m. iš Naujikų atkeltas Punkiškių pradinės mokyklos filialas. 1946–1947 m. nacionalizuotame parapijos name atidaryta septynmetė mokykla. 1963 m. pristatytas priestatas su fizikos ir chemijos klasėmis, butu direktoriui ir bibliotekos patalpomis. Nuo 2000 m. mokykla dešimtmetė.

2005 m. kaime paminėtas minėjimo rašytiniuose šaltiniuose 450 metų jubiliejus.

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai

## Nuorodos
* „Į ADOMYNĖS DVARĄ – IŠ VISO PASAULIO“
Agluonai

**Agluonai** – kaimas Akmenės rajono savivaldybėje, 11 km į šiaurę nuo Akmenės, kelių  ir  sankryžoje. Į šiaurę nuo kaimo teka Vadaksties intakas Agluona, davusi kaimui pavadinimą. Seniūnaitijos centras. Veikia paštas (LT-85034), biblioteka (nuo 1956 m.), medicinos punktas, išlikęs Medemrodės dvaras.

## Istorija

Palivarkas yra minimas 1652 m. Nuo 1949 m. tarybinio ūkio, kolūkio centrinė gyvenvietė. 1955 m. įsteigta biblioteka. 1977 m. prie Agluonų kaimo prijungta Medemrodė.

## Mokykla

1895 m. prie dvaro įsteigta pradinė mokykla, 1961–1993 m. veikė septynmetė, aštuonmetė, devynmetė, nuo 1993 m. Agluonų Vladimiro Zubovo pagrindinė mokykla, 2006 m. reorganizuota į Akmenės gimnazijos Agluonų Vladimiro Zubovo skyrių, 2009 m. uždaryta. 2014 metais, buvusioje mokykloje atsidarė Akmenės rajono savivaldybės vaikų globos namai. 2017 metais, pakeitė pavadinimą į Akmenės rajono paramos šeimai centras.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės

Agluonuose gimė ir palaidotas visuomenės veikėjas, Medemrodės dvaro savininkas grafas Vladimiras Zubovas (1862–1933). Palaidotas senose kaimo kapinaitėse prie kelio link Suginčių. Pastatytas didelis paminklinis akmuo, ant kurio kažkas užrašė Veros Zubovienės pavardę, kuri 1941 m. buvo ištremta į Altajų ir negrįžo iš tremties.

Kaime gimė arba dirbo:
* Elena Baronienė, dvaro mokytoja
* Dalia Jurkevičienė, medicinos punkto vedėja
* Vladas Kurkauskas, Medemrodės dvaro paveldėtojas
* Sofija Zubovienė, Vladimiro Zubovo žmona

## Šaltiniai
Rudgrūdėlė

**Rudgrūdėlė** (*Iberis*) – bastutinių (*Brassicaceae*) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso vienamečiai augalai su lapuotais stiebais, apaugę plaukeliais. Iš pradžių žiedai būna sukrauti skėtiškoje kekėje. Vainiklapiai balti arba spalvoti. Vaisius – dvilizdė ankštarėlė. 

Gentyje yra apie 30 rūšių. Lietuvoje auga šios rūšys:
*Karčioji rudgrūdėlė (*Iberis amara*)
*Uolinė rudgrūdėlė (*Iberis saxatilis*)
*Visžalė rudgrūdėlė (*Iberis sempervirens*) 
*Skėtinė rudgrūdėlė (*Iberis umbellata*)
Šventoji (Baltija)

**Šventoji** () – upė šiaurės vakarų Lietuvoje ir pietvakarių Latvijoje, ilgis – 68,4 km (iš jų daugiau kaip 30 km eina valstybine siena tarp Lietuvos ir Latvijos). Prasideda Ledžių apylinkėse, už 9 km į šiaurės vakarus nuo Salantų. Aukštupys yra Skuodo rajono vakaruose, teka į šiaurę, šiauriau nuo Lenkimų upė pasuka į pietvakarius ir prie Šventosios gyvenvietės (Palangos mieste) įteka į Baltijos jūrą. Šventojoje 2008 m. įkurtas Šventosios valstybinis jūrų uostas.

Žymesni tiltai: Šventosios beždžionių tiltas, Kalgraužių tiltas.

Intakai:
* kairieji – Paraistupis, Laukupis, Plaušmirkis, Graumenalis, Įpiltis, Kulšė, Darba;
* dešinieji – Dunojėlis, Žioklanis, Skroblis, Luknė.

Upės vidutinis nuolydis – 65 cm/km.

## Istorija
Šventosios upė (*rivulum, qui Sanctus dicitur* – „upė, kurią Šventa vadina“) minima 1370 m. Hermano Vartbergiečio Livonijos kronikoje. Upės pavadinimas nusako jos sakralinę reikšmę senajame lietuvių tikėjime (kilmė iš žodžio *šventas*).

## Literatūra
* XX a. pr. Šventoji Brockhaus’o enciklopedijoje 
* Šventoji Brockhaus’o enciklopedijoje 

## Šaltiniai
Prožiklė

** Prožiklė** (*Neslia*) – bastutinių (*Brassicaceae*) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso vienintelė Lietuvoje dažna rūšis – **dirvinė prožiklė** (*Neslia paniculata*, ). Auga pasėliuose, pūdymuose, pakelėse. Augalas vienmetis, 15-80 cm aukščio. Stiebas stačias, plaukuotas. Žiedai sukrauti ilgose ir tankiose kekėse. Žydi nuo gegužės iki rugpjūčio mėn.
Akmenė II

**Akmenė II** – kaimas Akmenės rajono savivaldybėje, 1 km į rytus nuo Akmenės miesto, tarp Dabikinėlės ir Akmenupio. Kamanų rezervato direkcija. Bendrovės „Akmenės melioracija“ gamybinė bazė.

## Istorija

Sovietmečiu buvo kolūkio centrinė gyvenvietė. 2016 m. birželio 15 d. prie Akmenės II prijungta dalis Rūdupių kaimo.

## Gyventojai

## Šaltiniai