open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Simono Bolivaro viršukalnė

**Simono Bolivaro viršukalnė** () – kalnas šiaurės rytų Kolumbijoje, Siera Nevada de Santa Martos kalnų masyve, greta Kristupo Kolumbo viršukalnės. Aukštis – 5775 m (tačiau duomenys įvairūs – 5730 m ir kt.). Kartais laikomas aukštesniu už Kolumbo viršukalnę (tokiu atveju S. Bolivaro viršukalnė būtų aukščiausia šalyje).

Pavadinta šalies nacionalinio didvyrio Simono Bolivaro garbei. Nemaišytinas su Venesueloje esančia Bolivaro viršukalne.

## Šaltiniai
Antanas Kontrimas

**Antanas Kontrimas** (g. 1953 m. gruodžio 30 d. Biržuvėnuose) – stipriausios barzdos planetoje savininkas. Barzda kilnoja svorius (alaus statines, maišus su grūdais, televizijos žvaigždes).

1999 m. tiesioginėje televizijos laidoje buvo registruotas pirmasis tokiu būdu pakelto svorio rekordas Lietuvoje – 49,95 kg, išmatuotas barzdos ilgis – 32 cm. Barzda pakėlęs 54 kg svėrusią televizijos žvaigždę Eglę Bučelytę, tais pačiais metais Lietuvos rekordą pagerino.

2001 m. varžybose Joniškyje pasiekė pasaulio rekordą – barzda pakėlė 61,3 kg svėrusią merginą. Pirmasis kėlimo barzda pasaulio rekordas įrašytas į Gineso rekordų knygą. Savo paties rekordą gerino kelis kartus: 2007 m. – 63,2 kg.

2009 m. rugpjūčio 18 d. laimėjo konkursą į Degaičių seniūno pareigas.

## Išnašos


Image:Barzda2.jpg
Image:Barzda3.jpg
Kibdo

**Kibdo** () – miestas šiaurės vakarų Kolumbijoje, prie Atrato upės, 43 m aukštyje, apsuptas tropinių džiunglių. Čoko departamento centras.

Kalnakasybos (aukso, platinos) ir miškininkystės (kaučiuko, tagua riešutų, medienos) pramonės centras. Yra 3 universitetai.

Miestą 1654 m. įkūrė pranciškonų misija (nors tai bandė padaryti dar 1648 m.). Didelė miesto gyventojų dalis – indėnai. Kibdo – svarbus turistinis šalies centras.

Netoli Kibdo yra viena drėgniausių vietų Žemėje – Ljoro.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Aleksandras Litvinenka

**Aleksandras Valterovičius Litvinenka** (*Александр Вальтерович Литвиненко*; 1962 m. gruodžio 4 d. – 2006 m. lapkričio 23 d.) – buvęs KGB, vėliau FSB darbuotojas, rašytojas.

2000 m., bėgdamas nuo juridinio persekiojimo, pabėgo į Turkiją ir paprašė prieglobsčio Jungtinėje Karalystėje; persikėlė gyventi į Londoną, kur parašė ir išleido dvi knygas, kuriose A. Litvinenka atvirai kritikavo Vladimiro Putino politiką.

2006 m. lapkričio pradžioje A. Litvinenka stipriai apsinuodijo poloniu. Viena iš versijų – kad jį nunuodijo Rusijos specialiųjų tarnybų atstovai. A. Litvinenka mirė 2006 m. lapkričio 23 dieną Londono ligoninėje.

## Karjera Rusijos žvalgyboje
Jis buvo Valterio Litvinenkos sūnus. Gimė Rusijos mieste Voroneže. 1980 m. Nalčike baigė vidurinę mokyklą. Tarnavo vidaus pajėgose. Po metų buvo pasiųstas mokytis į Vladikaukazo aukštąją Kirovo vadų mokyklą. Baigęs mokyklą 1985 m. ėmė tarnauti vidaus karinėse pajėgose, konvojavusiose vertingus krovinius. 1986 m. tapo KGB agentu.

## Mirties aplinkybės
2006 m. lapkričio 1 d. Litvinenka staiga pasijuto blogai. Jis buvo hospitalizuotas. Po jo mirties 2006 m. lapkričio 23 d. Jungtinės Karalystės sveikatos apsaugos agentūra paskelbė, kad jis buvo nunuodytas radioaktyviu polonio izotopu Po-210. Litvinenka atvirame laiške paskelbė, kad jį nunuodyti sprendimą priėmė Rusijos pareigūnai. Tai susilaukė labai didelio dėmesio visame pasaulyje. Tyrimą pradėjęs Skotland Jardas nustatė, kad A. Litvinenka buvo nužudytas.

## Knygos
*Александр Литвиненко. '''Лубянская преступная группировка'''. 2002 .
*Александр Литвиненко, Юрий Фельштинский. '''ФСБ взрывает Россию'''. 2002–2011  (FSB sprogdina Rusiją)

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Iškauskas Č., ''A. Litvinenka – dar viena Kremliaus auka'', Geopolitika.lt
* ''Buvusio šnipo draugai dėl jo mirties kaltina „blogio jėgas“ Rusijoje'' „Reuters“-AFP-“Newsru.com“-BNS ir lrytas.lt inf. 2006-11-24 15:30
Valjeduparas

**Valjeduparas** () – miestas šiaurės rytų Kolumbijoje, Sesaro upės slėnyje, 180 m aukštyje, Siera Nevada de Santa Martos kalnų papėdėje. Sesaro departamento administracinis centras. Yra oro uostas, plentai į Bukaramangą, Riohačą. Žemės ūkio rajono centras (javų, kavos, galvijų auginimas ir prekyba). Maisto, chemijos, medienos apdirbimo, tekstilės, maisto pramonė, turizmas.

## Istorija
Valjeduparas įkurtas ispanų konkistadorų 1550 m.

## Sportas
* Alianza Valledupar FC – futbolo klubas; rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje.
* Valledupar FC – buvęs futbolo klubas;

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Mažuolė

**Mažuolė** (*Aphanes*) – erškėčiažiedžių (*Rosidae*) poklasio erškėtinių (*Rosaceae*) šeimos augalų gentis.

Gentyje 2 rūšys:
* Dirvinė mažuolė (*Aphanes arvensis*). Įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
* *[[Aphanes microcarpa]]*
Vytautas Petrulis (1930)

**Vytautas Petrulis** (g. 1930 m. rugpjūčio 18 d. Slavinčiškio k., Kupiškio raj.) – energetikas, nusipelnęs inžinierius.

## Biografija

1936–1941 m. mokėsi Kupiškio pradinėje mokykloje, 1941–1948 m. – Kupiškio gimnazijoje. 1953 m. su pagyrimu baigė KPI Elektrotechnikos fakultetą, įgydamas inžinieriaus elektrotechniko specialybę, ir tais pačiais metais atvyko dirbti į Klaipėdos valstybinę rajoninę elektrinę.

1953–1954 m. buvo elektrinės saugumo technikos inžinierius, 1954–1957 m. – Elektros cecho meistras, 1957–1959 m. – Elektros laboratorijos viršininkas, 1959–1962 – Elektros cecho viršininkas, 1962–1994 m. – direktorius, nuo 1994 m. iki dabar – generalinio direktoriaus patarėjas. 1979 m. suteiktas Lietuvos TSR nusipelniusio inžinieriaus vardas.

Dirbant direktoriumi buvo termofikuoti Klaipėdos, Tauragės, Palangos miestai, įrengta poilsio bazė energetikams Šventojoje, pastatyta gyvenamieji namai, valgykla bei sporto salė ir kt. įmonės dirbantiesiems, atidarytas įmonės muziejus.

Bendradarbiauja su Klaipėdos miesto spauda.
Tropas (muzika)

**Tropas** – trumpa liturginė daina. Atsirado pritaikius tekstą prie melodijos, dainuojant liturgines dainas.

Tropas atsirado VIII a.-IX a. Graikijoje. Pradžioje tropai buvo rašomi proza, o vėliau hegzametru arba garsais, ilgesniais už raidę, bet trumpesniais už žodį. Apie XI a. į tropus įvestas ritmas.

Seniausias lenkiškas tropas yra *[[Velykos]]* (lenkiškai – *Wielkanoc*, *Chrystus s martwych wstał je* – „Kristus prisikėlė“). Tai yra pirmasis lenkiškas užrašas, rastas „Plocko Graduale“ nuo XIV a.
Calo

**Calo** (orig. *Zincalo*) – kalba, kuria kalba čigonai (*Gitanos* arba *Zincarli*) kilę iš Ispanijos. Kartu su portugališkuoju – braziliškuoju *calao*, kataloniškuoju *romanó* ir braziliškuoju *errumantxela* sudaro iberišką čigonų kalbų grupę.

Kalba *calo* atsirado čigonų žodžiams taikant ispanų kalbos gramatiką ir palaipsniui išstūmė senąją čigonų kalbą. Ispanijos čigonai šią kalbą naudojo tarpusavio bendravimui, siekdami išlikti nesuprasti aplinkinių.

Kastilijoje rasti XVI a. ir XVII a. dokumentai rodo, kad čigonų kalba sutikta priešiškai ir vadinta nesuprantamu čigonų žargonu (*cingerionza*). Ispanų literatūroje Cervantes ir Luiso de Gongoro i Argotas kūriniuose vaizduojami čigonai, kurie dar nenaudoja *calo* kalbos. Iš to galima spręsti, kad calo dar nebuvo susiformavęs. Pirmi calo tekstai atsirado tik XVIII amžiuje.

Pagal Marcėlio Kaurthalio pasiūlytą sistemą, tai yra pogadialektas.

Nežiūrint čigonų kultūros uždarumo, calo žodžiai pateko į ispanų kalbą per flamenco dainas, Andalūzijos dialektą ir kalinių kalbą. XVII a. kastilietiška kalba naudojosi čigonų kalbos skoliniais.

Skolinių pavyzdžiai: *gacho* (*žmogus* iš romiško *gadjo*), *chaval* (*vaikinas*, anksčiau „sūnus“), *parnė* („pinigai“), *currelar* arba *currar* („darbininkas“), *fetén* („nuostabus“), *pinreles* („pėda“), *biruji* („šalta“), *churumbel* („vaikas“).

Dabar calo kalba domisi kalbos žinovai. Bandyta net išversti čigonų leksiką ir ispanų kalbos posakius pakeisti posakiais iš kitų čigonų dialektų.

## Nuorodos
* Calo kalba Ispanijoje
* Europos romai – dokumentas.pdf
*
Veiklos diagrama

**Veiklos diagrama** – vienas iš UML diagramų tipų. Šios diagramos artimos daugelio programuotojų naudojamoms programų blokinėms schemoms.

## Diagramos elementai
* **Pradinis mazgas** () – diagramos pradžios taškas, jis vaizduojamas dideliu juodu tašku. Pradinis mazgas nėra būtinas tuomet, kai diagrama yra nebejotinai lengvai suprantama.
* **Būsenos pabaigos mazgas** () – diagramos pabaigos taškas, žymimas juodu dideliu tašku su rėmeliu. Būsenos pabaigos mazgas gali turėti keletą pabaigos taškų, gali ir neturėti nė vieno pabaigos taško.
* **Veiksmas** () – apvalus stačiakampis reiškiantis vykdantį/įvyksiantį/atsitinkantį veiksmą.
* **Išsišakojimas** () – juodas užtvaras su įeinančiu vienu srautu ir išeinančiu keletą srautų.
* **Susijungimas** () – juodas užtvaras su keliais įeinančiais srautais ir vienu išeinančiu srautu.
* **Susiliejimas** () – rombas su keliais įeinančiais srautais ir vienu išeinančiu srautu.

## Nuorodos

* Activity Diagrams: What They Are and How to Use Them
* UML 2 Activity and Action Model
Sekos diagrama

**Sekos diagrama** – vienas iš UML diagramų tipų, vaizduojantis sistemoje vykstančių veiksmų seką. Sekų diagramoje fiksuojama metodų kvietimas kiekviename objekte ir kvietimų tvarka.

Sekų diagrama yra dvimatė. Horizontalioji ašis rodo vaizduojamo objekto gyvavimą, tuo tarpu vertikalioji ašis rodo šių objektų sukūrimo ar kvietimų seką.

Sekų diagramą sudaro objektai ir pranešimai. Objektai vaizduojami lygiai taip pat, kaip visose UML diagramose – kaip stačiakampiai su klasės pavadinimu stačiakampyje

## Diagramos elementai

### '''Objektas'''
Pirminis elementas sekų diagramoje yra klasės objektas. Sekų diagramą sudaro įvairių objektų sekos sąveikos. Objektas žymimas stačiakampiu su įrašytu pavadinimu. Pavadinimas gali būti sudarytas iš dviejų dalių, atskirtų dvitaškiu. Tokio pavadinimo kairiąją dalį sudaro objekto pavadinimas, o dešiniąją - klasės pavadinimas.

### '''Pranešimas'''
Sąveika tarp skirtingų objektų sekų diagramoje yra vaizduojama pranešimų pavidalu. Pranešimas žymimas nukreipta rodykle. Priklausomai nuo pranešimo rūšies, skiriasi ir žymėjimas. Sekų diagramoje galima vaizduoti paprastuosius pranešimus, specialiuosius pranešimus, skirtus objektams sukurti ar sunaikinti, ir atsakymus.

## Šaltiniai
Komponentų diagrama

Komponentų diagrama yra vienas iš UML diagramų tipų.
Komponentų diagramoje sistema padalinama į fizinius komponentus bei nurodoma sąveika tarp jų.
Atratas

**Atratas** () – upė šiaurės vakarų Kolumbijoje. Prasideda Vakarų Kordiljeroje, teka Čioko departamentu į šiaurę, tektoninio lūžio dugnu. Vietomis teka Antiokijos departamento pakraščiu. Įteka į Karibų jūros Darjeno įlankos Urabos įlanką. Suformuoja didelę pelkėtą deltą. Slėnis siauras, įsiterpęs tarp kalnų.

Svarbiausi intakai: Truandas, Susija ir Muris.

Atrato smėlyje randama aukso. Upę maitina labai gausios liūtys. Laivuojama nuo Kibdo, 560 km nuo žiočių. Aplink vagą gausu senvagių ir šlapynių.

Iki iškasant Panamos kanalą, buvo planuojama panaudoti Atrato upę sujungiant Ramųjį ir Atlanto vandenynus.

## Šaltiniai
Vakarų Kordiljera (Kolumbija)

**Vakarų Kordiljera** () – viena iš trijų pagrindinių Andų kalnų grandinių, kertančių Kolumbiją. Nusidriekusi šiaurės - pietų kryptimi nuo Kordobos iki Narinjo departamento. Rytinė kalnagūbrio dalis leidžiasi į Kaukos slėnį, o vakarinė – į Ramiojo vandenyno žemumą. Kalnai sulaiko gausias oro mases nuo Ramiojo vandenyno, todėl vakarinėje jų papėdėje iškrinta labai didelis kritulių kiekis. Aukščiausia vieta – *[[Farallones de Cali]]* kalnų masyvas, iškylantis į 4100 m aukštį. Išteka Kaukos, Atrato, Sinu upės. Vakarų Kordiljeroje yra 4 nacionaliniai parkai.
Sinu

**Sinu** () – trečia pagal svarbą (po Kaukos ir Magdalenos) Kolumbijos upė. Prasideda Antiokijos departamente, Paramiljo mazge. Teka į šiaurę per Kordobos departamentą, tarp Abibės ir San Cheronimo aukštumų. Įteka į Karibų jūros Sispaltos įlanką. Laivuojama nuo Monterijos, 200 km nuo žiočių.

Didžiausias intakas – Verde de Sinu.

Upės deltoje gausu šlapynių ir senvagių (bendras plotas ~345 km²).

## Šaltiniai
Karibų regionas (Kolumbija)

**Karibų regionas** () – vienas iš šešių gamtinių Kolumbijos regionų. Yra šalies šiaurėje, Karibų jūros pakrantėje. Apima 8 departamentus. Būdingi dideli gamtiniai kontrastai: aukštas Siera Nevada de Santa Marta masyvas, derlingos pakrantės lygumos ir upių slėniai, dykynės La Guachiros pusiasalyje. Dauguma gyventojų – baltieji ir metisai, yra indėnų (vajusų, aravakų gentys). Svarbiausi miestai: Barankilija, Kartachena, Monterija, Santa Marta, Valjeduparas, Rioača, Sinselechas.
Ramiojo vandenyno regionas (Kolumbija)

**Ramiojo vandenyno regionas** (isp. *Región Pacífica*) – vienas iš 6 gamtinių Kolumbijos regionų. Yra šalies vakaruose, nusidriekęs palei Ramųjį vandenyną, nuo sienos su Panama iki sienos su Ekvadoru. Apima visa Čioko departamentą ir vakarines Kaukos, Valje de Kaukos ir Narinjo departamentų dalis. Būdingas labai drėgnas (viena drėgniausių pasulio vietų) ir šiltas klimatas. Apaugęs sunkiai įžengiama selva. Apgyvendintas labai retai. Gyvena daugiausia indėnai ir afroamerikiečiai. Svarbiausi miestai: Kibdo, Buenaventura, Tumakas.
Andų regionas (Kolumbija)

**Andų regionas** (isp. *Región Andina*) – vienas iš 6 Kolumbijos gamtinių regionų. Yra šalies centrinėje dalyje. Apima net 20 departamentų (pilnai, ar iš dalies). Sudaro trys Andų kalnų grandinės (Centrinė, Rytų ir Vakarų Kordiljeros) ir jas skiriantys Kaukos ir Magdalenos upių slėniai. Susitelkusi dauguma šalies gyventojų. Didžiausi miestai: Bogota, Kalis, Medeljinas, Bukaramanga, Pereira, Manisalesas, Kukuta, Popajanas, Pastas.
Pijorai

:: *Apie kaimą Ukmergės rajone žr. [[Pijorai (kaimas)]]*.

**Pijorai** () – Šv. Juozapo Kalasanto įkurta vienuolija. Oficialiai pijorų konstitucijas 1622 m. patvirtino popiežius Grigalius XV. Pijorų tikslas buvo krikščioniškas jaunimo auklėjimas mokyklose. Ordino pavadinimas kilo nuo vienuolijos įsteigėjo įkurtos mokyklos, pramintos „pamaldžiąja“ (*Schola pia*). Labiausiai pijorai išgarsėjo XVIII a. antroje pusėje. Tada jie daug kur vadovavo kolegijoms bei seminarijoms, profesoriavo garsiuose universitetuose.

## Pijorai Lietuvoje
Į Lietuvą pijorai atsikėlė iš Lenkijos, kur juos įkurdino Vladislovas Vaza, 1641 m. prašęs patį ordino įkūrėją atsiųsti pijorus mokykloms. 1665 m. buvo įsteigta Lenkijos pijorų provincija.

1695 m. įkurta Lietuvos viceprovincija.

Padidėjus namų ir vienuolių skaičiui, 1736 m. įkurta Lietuvos provincija. Prie visų pijorų vienuolynų veikė kolegijos, o rezidencijose – bent pradžios mokyklos.

1831–1842 m. Rusijos caro valdžia uždarė visus pijorų vienuolynus ir mokyklas.

## Nuorodos
* Catholic encyclopedia – Clerks Regular of the Pious Schools
Salų regionas (Kolumbija)

**Salų regionas** (isp. *Región Insular*) – vienas iš 6 Kolumbijos gamtinių regionų. Apima San Andreso ir Providensijos salyną Karibų jūroje ir Malpelo salą Ramiajame vandenyne.
Orinoko regionas

**Orinoko regionas** (isp. *Región Orinoquía*) – viena iš 6 Kolumbijos gamtinių sričių. Yra šalies rytuose, Venesuelos pasienyje. Sudaro 5 departamentai (iš dalies, ar visiškai). Regionas apima Orinoko baseino *[[Los Llanos]]* lygumas. Svarbiausi miestai: Viljavisensijas, Arauka ir Jopalis.
Amazonės regionas (Kolumbija)

**Amazonės regionas** (isp. *Región Amazónica*) – vienas iš 6 Kolumbijos gamtinių regionų. Yra šalies pietryčiuose. Apima (iš dalies, ar pilnai) 6 departamentus. Regioną sudaro neįžengiama Amazonijos selva. Gyventojų labai reta. Gyvena daugiausia indėnų gentys. Svarbiausi miestai: Letisija, Florensija ir Mokoa.
Buga

**Buga** () arba **Bugos Gvadalachara** (*Guadalajara de Buga*) – miestas Kolumbijoje, Valje de Kaukos departamente, Kaukos slėnyje, 73 km nuo Kalio, 969 m aukštyje, prie Panamerikos plento.

Prekybinis centras (auginama kava, taip pat cukranendrės, ryžiai, tabakas, veisiami galvijai). Apylinkėse yra Kalimos hidroelektrinė. Yra Švč. Stebuklingojo Kristaus bazilika – svarbus piligrimystės centras.

## Istorija
Buga įkurta 1650 m.

## Šaltiniai
Turbas

**Turbas** () – miestas Kolumbijoje, Antiokijos departamente, Urabos įlankos (Darjeno įlankos dalis) pakrantėje, 373 km į šiaurės vakarus nuo Medeljino. Yra uostas. Plentai į Medeljiną, Monteriją (Panamerikos plento pabaiga ties Darjeno sritimi).

## Istorija

Turbas įkurtas 1840 m.

## Šaltiniai
Urabos įlanka

**Urabos įlanka** (isp. *Golfo de Urabá*) – Karibų jūros Darjeno įlankos dalis, įsiterpusi į šiaurinę Kolumbijos dalį ir skiria ją nuo Panamos sąsmaukos. Ilgis 87 km, gylis – 25–54 m. Pietiniame gale įsikūręs Turbo miestas. Įteka Atrato upė.

## Išnašos
Siauragalvė mamba

**Siauragalvė mamba** (*Dendroaspis angusticeps*) – aspidų (*Elapidae*) šeimos labai nuodinga gyvatė. Dar vadinama rytine žaliąja mamba. Mažesnė už juodają mambą, ne daugiau kaip 2 m ilgio. Tiek jaunikliai, tiek suaugusios gyvatės žaliais, su geltonais kraštais žvyneliais. Pilvas geltonai žalias.

Paplitusi Vakarų Afrikoje. Gyvena miškuose.
Darjeno įlanka

**Darjeno įlanka** () – pietvakarinė Karibų jūros dalis, besiribojanti su Kolumbijos ir Panamos krantais. Ilgis 165 km. Gylis nuo 70 m pakrantėje iki 1200–2000 m atviroje jūroje. Potvyniai iki 0,6 m aukščio. Pietinė Darjeno įlankos dalis įsiterpia į sausumą apie 100 km ir sudaro Urabos įlanką. Įteka Atrato upė. Svarbiausia pakrantės miestas – Turbas (Kolumbija).
Tux

**Tux** – pingvino personažas ir oficialus „Linux“ branduolio talismanas.

„Linux“ prekės ženklo personažo – pingvino – idėją pasiūlė „Linux“ kūrėjas Linus Torvalds. 1996 m. pirminio dizaino variantas, sukurtas Alan Cox ir L. Torvalds rastas FTP serveryje, stilistiškai priminė Nick Park kuriamus „Creature Comforts“ personažus. L. Torvalds norėjo linksmo ir simpatiško simbolio, tad dizainą kiek patobulino; jo manymu, kiek apkūnus pingvinas, sėdintis po sočių pietų, tam puikiai tinko. Galutinį ir originalų dizainą „Linux“ logotipo konkursui pateikė Larry Ewing, sukūręs jį pirmąja viešai išleistos laisvosios programinės įrangos GIMP 0.54 versija bei su tokia licencija:

Kadangi Tux nelaimėjo nė vieno iš trijų surengtų konkursų, jis oficialiai laikomas „Linux“ prekės ženklo personažu, o ne logotipu.

Sutinkamas kai kuriose „Linux“ distribucijose, pavyzdžiui, „Gentoo“, taip pat kompiuteriniuose žaidimuose, kaip antai „SuperTux“.

## Išnašos
Gvachiros departamentas

**Gvachiros departamentas** arba **La Gvachiros departamentas** () – departamentas Kolumbijos šiaurės rytuose, Venesuelos pasienyje ir Karibų jūros pakrantėje. Administracinis centras – Rioača.

## Geografija

Departamentas išsidriekęs didžiojoje La Gvachiros pusiasalio dalyje. Pačiuose šiaurės rytuose pasiekia Venesuelos įlanką. Departamento pietinėje dalyje iškilęs Siera Nevada de Santa Martos kalnų masyvas, apaugęs tropinėmis džiunglėmis. Tuo tarpu dižiąją pusiasalio dalį užima La Gvachiros dykuma. Klimatas karštas (vid. metinė temperatūra 27-30&nbsp;°C, tačiau gali pakilti iki 45&nbsp;°C, o kalnuose nukristi iki 3&nbsp;°C). Kalnuose pakankamai drėgna, tačiau didžiojoje departamento dalyje – sausa. Vyrauja spygliuotų krūmynų ir kaktusų augalija. Gvachiroje gyvena didelė indėnų vajų bendruomenė.

## Ekonomika

Anglies, gamtinių dujų, druskų gavyba. Žemės ūkis. Turizmas.

## Etninė sudėtis
* Metisai ir baltieji – 47,58 %
* Indėnai – 44,94 %
* Juodaodžiai – 7,48 %

## Pagrindiniai miestai
Didžiausi miestai 2018 m. (tūkst. gyv.):
* Rioača (126,1)
* Maikao (103,3)
* Fonseka (35,7)
* San Chuan del Sesaras (30,3)
* Barankasas (15,8)
* Albanija (15,7)
* Hatanuevas (11,9)


Cabo de la vela ( Guajira ).jpg|Velos kyšulys
Salinas de Manaure.JPG|Manaurės druskos kasyklos
SFF Los Flamencos.JPG|Flamingų draustinis
Maicaolaguajira.jpg|Maikao mečetė


## Šaltiniai
I Nikėjos susirinkimas

**Nikėjos I susirinkimas** – pirmasis Visuotinis Bažnyčios susirinkimas, įvykęs 325 m. Bitinijos mieste Nikėjoje (dabar Turkijos miestas Iznikas).

Šį susirinkimą sušaukė Romos imperatorius Konstantinas I tam, kad šis išspręstų klausimus, susijusius su arijonizmu (tikėjimu, kad Jėzus Kristus yra ne Dievas, o tik kūrinys). Susirinkimas prasidėjo 325 m. gegužės 20 d. Jame dalyvavo apie 300 vyskupų (kartais pateikiamas skaičius 318 gali būti gautas apvalinant, nes būtent tiek Abraomo tarnų mini Biblija). Dauguma jų buvo iš rytinės Romos imperijos dalies, bet buvo ir keletas iš Persijos, Kaukazo, penketas iš vakarinės Romos imperijos dalies. Popiežius kaip savo atstovus į susirinkimą nusiuntė du kunigus.

Susirinkime arijonizmas buvo pasmerktas kaip erezija. Buvo suformuluotas ir priimtas Nikėjos tikėjimo išpažinimas, teigęs, kad Sūnus (Jėzus Kristus) yra „vienos prigimties“ () su Tėvu. Susirinkimas taip pat nustatė visai Bažnyčiai bendrą Velykų datą, priėmė 20 kanonų (kai kurie šaltiniai teigia, kad kanonų buvo priimta daugiau), užbaigė Meletijaus schizmą. Priešingai nei teigia Dan Brown savo knygoje „Da Vinčio kodas“, Nikėjos I surinkimas nei svarstė, nei sprendė Biblijos kanono klausimo.

Susirinkimas baigėsi 325 m. birželio 19 d.

## Šaltiniai
* Philip Hughes „The Church in Crisis: The History of the General Councils: 325–1870“, Notre Dame du Lac, 1960 http://www.freivald.org/~jake/library/TheChurchInCrisis_html/index.html 
* Josef Lenzenweger, Peter Stockmeier, Karl Amon, Rudolf Zinnhobler „Katalikų Bažnyčios istorija“, „Katalikų pasaulis“, Vilnius, 1996, ISBN 9986-04-054-X
La Gvachiros pusiasalis

**La Gvachiros pusiasalis** (), **Goachira** (*Goajira*) – pusiasalis Pietų Amerikos šiaurėje, daugiausia Kolumbijoje (Guachiros departamente), bei Venesueloje (Sulijos valstijoje). Skalaujamas Karibų jūros. Rytuose ribojasi su Venesuelos įlanka. Plotas 14 600 km². Paviršius pietvakariuose žemas, šiaurės rytuose iškyla iki 853 m.

Tropinės pusdykumės (La Gvachiros dykuma). Klimatas pasatinis. Druskos gavyba. Šiaurinis pusiasalio galas – Galjinaso kyšulys, šiauriausia žemyno vieta.

## Išnašos
Los Katijoso nacionalinis parkas

**Los Katijoso nacionalinis parkas** () – saugoma gamtos teritorija šiaurės vakarų Kolumbijoje, Čoko ir Antiokijos departamentuose, vadinamojoje Darjeno srityje. Saugoma sunkiai įžengiama selva ir jos gyvūnija. Parką pasiekia Panamerikos plentas (tačiau per parko teritoriją nenutiestas).

1994 m. įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą. Panamoje šį nacionalinį parką pratęsia Darjeno nacionalinis parkas. Parku teka Atrato upė. Apie 25 % augalijos endeminė. Taip pat gausu retų gyvūnų rūšių.
MP3

**MP3** (*MPEG Layer3*)&nbsp;– srautinis formatas, skirtas skaitmeninėje formoje saugoti bei perduoti audio signalą.

## Istorija
Šis formatas buvo sukurtas Fraunhofer IIS ir Thomson korporacijų. Vėliau šis formatas tapo MPEG1 ir MPEG2 kodavimo formato dalimis. MPEG Layer3 formatas leidžia gerai suspausti audio signalą, beveik neprarandant įrašo kokybės. Tai lėmė šio formato populiarumą. Šiuo metu MP3 formatas plačiausiai naudojamas perduoti audio signalui tinklo kanalais realiame laike, bei Audio CD kodavimui.

## Šaltiniai
Skydauodegės gyvatės

**Skydauodegės gyvatės** (*Uropeltidae*) – gyvačių (*Serpentes*) šeima, kuriai priklauso rausiančios gyvatės. Jų kūnas smulkus, cilindriškas, 20-70 cm ilgio. Spalva juoda, raudona ar geltona. Juodos spalvos kūnas dažnai būna su metališku žvilgesiu. Galva nedidelė, nusmailėjusio kūgio formos. Uodega tarsi bukai nukirsta, su vienu ar keliais stambiais skydeliais. Tokia uodega tarnauja kaip atrama gyvatei raustis į dirvožemį. Be to, jos tokia uodega užverčia landą į urvą. 

Kaukolės kaulai tvirtai suaugę. Galva padengta stambiais skydeliais. Ypač stiprus tarpžandikaulinis skydelis, kuris sudaro nusmailėjusį snukį. Šis skydas atlaiko gana didelį krūvį gyvatei rausiantis gilyn dirvožemyje. Akys su stambiu vyzdžiu, silpnai išsivysčiusios.

Paplitusios Indijoje ir Šri Lankoje. Gyvena priekalnėse ir kalnuotose vietose. Minta sliekais ir kitais bestuburiais. Pagautos yra ramios, net nesistengia pabėgti, apsiriečia aplink pirštą ir susingsta. Gyvavedės. Atveda 3-8 jauniklius.

## Gentys
Šeimoje yra 8 gentys, 47 rūšys:

* *[[Brachyophidium]]* 
* *[[Melanophidium]]* 
* *[[Platyplectrurus]]* 
* *[[Plectrurus]]* 
* *[[Pseudotyphlops]]* 
* *[[Rhinophis]]* 
* *[[Teretrurus]]* 
* Skydauodegiai (*Uropeltis*)

## Galerija

Image:Melanophidium bilineatum.jpg|*[[Melanophidium bilineatum]]*
Image:Melanophidium punctatum.jpg|*[[Melanophidium punctatum]]*
Image:Plectrurus pulneyensis.jpg|*[[Plectrurus pulneyensis]]*
Image:Rhinophis microlepis.jpg|*[[Rhinophis microlepis]]*
Image:Silybura shortii.jpg|Ceiloninis skydauodegis (*Uropeltis ceylanicus*)
Image:Silybura liura.jpg| *[[Uropeltis liura]]*
Image:Silybura melanogaster.jpg|*[[Uropeltis melanogaster]]*
Pogatarmė

**Pogatarmė** – terminas romų kalbos kalbų klasifikacijoje.

Naują skirstymą pasiūlė savo publikuotų straipsnių serijoje nuo 1982 m. prancūzų kalbininkas, profesorius Marselis Kourthiadas 

Marselis Kourthiadas parėmė naują ištisoje teritorijoje vienu vardu pavadintų kalbų istorinio tyrinėjimo sistemą. Jisai savo tyrimus koncentravo į kalbos pasikeitimus, atskiriant eilinę teritorinę kalbos ekspansiją ir išskyrė fonologinius ir gramatinius pasikeitimus. Atidarė pirmą palyginimo kryptį – artimiausią Anatolijos romų tarmėms nuo XII a. Paskui nustatė dar dvi kryptis, kurios trečia buvo labiausiai išvystyta. Minimą „pogatarmę“ pavadino (britų romų *Pogadi* dialektu), kuri naudoja pakeistas gramatines struktūras ir žodžius.
Penatai

**Penatai** Romėnų mitologijoje – namų židinio dievai sergėtojai (genijų rūšis). Panašūs į larus, genijus ir larvus (lemūrus). Buvo manoma, kad kiekviena šeima turi du penatus, kurių atvaizdai buvo dedami virš židinio. Kulto klestėjimo viršūnėje jiems buvo aukojama Vestos šventykloje.
Receptorius

Terminas **receptorius** reiškia kelis dalykus:

* Receptorius – molekulė, kuri prisijungia hormono, neuromediatoriaus ar panašią molekulę ir taip priima signalą;
* Receptorius – specializuota ląstelė, kuri priima aplinkos dirgiklio poveikį ir transformuoja jį į nervinį signalą.
Substratas

Terminas **substratas** reiškia kelis dalykus:

* Substratas – molekulė, kurią perdirba fermentas;
* Substratas – medžiaga ir/ar paviršius, kurioje ar ant kurios auga organizmas. Augalams substratas būna dirvožemis, dirbtinai auginamiems pievagrybiams substratas yra specialiai paruoštas mišinys, sėsliam jūros gyvūnui substratas yra, pvz., akmuo, laivo dugnas, banginio oda, prie kurio prisivirtinęs gyvena, ir pan;
* Substratas – ankstesniųjų gyventojų kalba, daranti įtaką užkariautojų, kolonistų ir pan. kalbai.
Koncesija

**Koncesija** Unter **Konzession** ( = pripažinti, leisti; particip. perf. pasyv. - *concessum*) – valdžios ar valdymo institucijos suteiktas leidimas (administracinis aktas, dokumentas), kuriame nustatomos koncesininko (leidimą gaunančio asmens, organizacijos) ūkinės bei komercinės veiklos sąlygos bei įsipareigojimai.

Koncesija taikoma tose srityse, kurios svarbios valstybės bei gyventojų saugumui, paklausaus viešojo turto panaudojimą įtraukiančiose ir kitose specifininėse sferose, kur svarbu kokybiškai tenkinti viešąjį interesą ir išlaikyti kiek įmanoma didesnį prieinamumą. Koncesininkas už išskirtines teises verslo vykdymui moka valstybei fiksuotą arba procentinį mokestį.

## Sritys
Valstybė dažniausiai koncesijuoja bendrą įmonių turtą ar veiklą, kurios teršia aplinką, naudoja pavojingas technologijas, gamina pavojingus produktus, užtikrina visuomenės saugumą, pavyzdžiui:
* naujų naudingų iškasenų ieškojimas, gavyba, pervežimas, atliekų sandėliavimas.
* sprogstamų medžiagų, ginklų, amunicijos gamyba ir apyvarta.
* degalų, elektros gavyba, transportavimas, pardavinėjimas.
* asmenų ir turto apsauga.
* radijo ir televizijos programų transliavimas.
* aviaciniai pervežimai.

Įprastai valstybių įstatymai draudžia reglamentuoti visuomenės informavimo sferas.

## Nuorodos
* LR Koncesijų Įstatymas
Agros fortas

**Agros fortas** – XVI amžiaus statinių kompleksas Agroje, Indijoje. 1983 m. paskelbtas UNESCO pasaulio paveldo objektu. Jį statyti pradėjo Mogolų imperijos valdovas Akbaras Didysis, perkėlęs sostinę iš Delio. Tačiau savo dabartinę išvaizdą jis įgijo tik valdant jo anūkui šachui Džanachui (شاه ‌جهان).

Forto, supamo 21 m aukščio sienos, perimetras yra lygus 2,4 km. Sienos turi dvejus – Delio ir Lahoro vartus. Ši vieta labai reikšminga architektūros istorijai. Čia galima aptikti istoriškai įdomią hinduizmo ir islamo sintezę. Pavyzdžiui, kelete musulmoniškų dekoracijų vietoje tradicinės kaligrafijos įkomponuoti drakonų, paukščių, dramblių atvaizdai.


Agra-Fort-08-Suedtor-2018-gje.jpg|Pietiniai vartai
Agra-Fort-26-Moti Masjid-2018-gje.jpg|Moti mečetė
Agra-Fort-24-Diwan-i-Am-2018-gje.jpg|Diwan-i-Am
Agra-Fort-56-Jahangiri Mahal-2018-gje.jpg|Džahangiro rūmai
Agra-Fort-64-Inkrustation-2018-gje.jpg|Diwan-i-Khas
Agra-Fort-46-Anguri Bagh-2018-gje.jpg|Anguro sodas
Rinkos mechanizmas

**Rinkos mechanizmas** – procesas apimantis rinkos dalyvių veiksmus, kurio padarinyje atsiranda nauja rinkos pusiausvyra, taip pat nauja paklausa (D), pasiūla (S) ir kaina (P).

Tai pasiūlos ir paklausos svyravimas, kurio padarinyje pasikeičia atskirų produktų kaina ir galiausiai pasiūla susilygina su paklausa.

## Pasiūlos, paklausos ir kainos svyravimas

* Kyla paklausa. Tai skatina gamintojus kelti kainas ir daugiau gaminti ir taip patenkinti paklausą. Tokiu atveju galiausiai pakyla atskiro produkto kaina, jos vartojimas ir gamyba.
* Krenta paklausa. Tai skatina gamintojus mažinti kainą ir mažiau gaminti ir, taip sumažinus gamybą, panaikinti perprodukciją.
* Brangsta produktai. Tai skatina mažiau pirkti, o paklausos mažėjimas mažiną kainas ir gamybą.
* Pinga produktai. Tai skatina daugiau pirkti, o paklausos didėjimas didina kainas ir gamybą.
* Tolygiai auga vartotojų perkamumo pajėgumas ir kainos. To padarinyje vartojimas ir gamyba lieka tokio paties lygio, tik paauga kainos.
* Tolygiai mažėja perkamumo pajėgumas ir kainos. To padarinyje vartojimas ir gamyba lieka tokio paties lygio, tik sumažėja kainos.

Tyrinėjant ilgesnio laikotarpio paklausą, pasiūlą ir kainas pastebėtume, kad jos pastoviai keičiasi. Galimi paklausos, pasiūlos ir kainų svyravimai ar tendencijos. Taip pat galimas atsiradusio atskiro produkto tolygus kainos didėjimas, paskui mažėjimas, kol galiausiai produktas prapuola iš rinkos.

Dirbant rinkos mechanizmams praktiškai visada paklausa yra patenkinama. Taip pat praktiškai nelieka neparduotų produktų, nebent juos pradėtu pardavinėti nuostolingomis kainomis.

## Paklausos, pasiūlos ir kainų kitimo priežastys

Paklausos, pasiūlos ir kainų kitimo priežastys, keliančios ar mažinančios kainas, gali būti:
* Gamybos tobulėjimas;
* Gaminio techninės charakteristikos;
* Žaliavų, pusfabrikačių, produktų dalyvaujančių gamyboje kainų pokyčiai;
* Kitų substitucinių produktų kainų pokyčiai (produktai, kuriuos galima pakeisti vienas kitu. Augant dujų kainai, augs ir benzino paklausa);
* Kitų komplementarių produktų kainų pokyčiai (produktai, kurie turi būti naudojami kartu. Augant benzino kainai, mažės automobilių kaina);
* Žmonių perkamumo didėjimas;
* Atskirų prekių, gamintojų boikotas;
* Nustatymas, kad produktai naudingi ar žalingi sveikatai;
* Sėkminga ar nesėkminga rinkodara;
* Valstybinis kainų reguliavimas;
* Intervenciniai pirkimai;
* Mada.

## Rinkos mechanizmo kritika
Rinkos mechanizmas kritikuojamas dėl konkurencijos, kaip pagrindinio kontroliuojančio ir reguliuojančio mechanizmo, silpnėjimo:
# Įmonės siekia gauti maksimalų galimą pelną, stengdamosios išvengti konkurencijos, bei siekia to slaptais susitarimais, įmonių susiliejimais. 
# Konkurenciją mažina techninė pažanga visuomenėje. Naujos technologijos reikalauja didelio finansinio kapitalo ir išteklių, todėl gamyba atsiduria stambių įmonių rankose.
Europos stebuklo teorija

**Europos stebuklo teorija** () – koncepcija, kalbanti, kad Europa ir europiečiai jau prieš 1492 m. turėjo prielaidas, kurios sąlygojo atrasti Naująjį pasaulį, kapitalizmo atsiradimą ir savo politikos ir prekybos dominavimą pasaulyje.

Ji pateikiama Eric Jones knygoje *The European Miracle: Environments, Economies and Geopolitics in the History of Europe and Asia*. Jo priešininkas Maksas Vėberis, *Protestantiška etika ir kapitalizmo dvasia*, autorius, argumentuoja, kad protestantiška visuomenė turėjo prielaidas atsirasti kapitalistiniams santykiams. Europietiško stebuklo teoriją kartais laikoma vulgaraus Eurocentrizmo pavyzdžiu.

Erikas Džonsas šios teorijos pagrindu laiko europietišką šeimą. Jis nurodė, kad Europos moterys tekėjo vėliau ir turėjo mažiau vaikų, kai likęs pasaulis „dauginosi be saiko“. Džonsas taip pat gyrė europietiškų miestų specifiką, kurie, pasak jo, atsirado anksčiau ir geriau vystėsi. Labiausiai gyrė italų XV a. miestus-valstybes, kuriuose gimė bankininkystė. Dėl įgimto racionalumo europiečiai buvo gabūs revoliucinėms inovacijoms, kurie sąlygojo tai, kad visuomenė tapo labiau produktyvi ir sukūrė geresnius laivus, kas sąlygojo prekybos dominavimą.

Europietiško stebuklo teoriją laikė mitu vokiečių ekonomistas ir sociologas Andre Gunderis Frankas. Džeimsas Blautas ją pavadino „kultūriniu rasizmu“. Kritikai nurodo tai, kad XV a. kitos pasaulio dalys buvo taip pat išsivysčiusios. Pusė žmonių populiacijos, gyvenančios miestuose (daugiau kaip 10 000 žmonių) gyveno Kinijoje. Pagal Zhengas He šaltinius buvo galima manyti, kad kinų laivai buvo geresni, negu europiečių.

Priešininkų teorija tvirtina, kad europiečiai pradėjo greičiau vystytis, nes greičiau pasiekė Amerikos auksą ir sidabrą, o pasiekė greičiau, nes buvo arčiau.
Trintukas

**Trintukas** – kanceliarinė priemonė, skirta ištrinti pieštuku (kartais rašalu) ant popieriaus parašytus įrašus.

Paprastesni gaminami iš sintetinės gumos, brangesniems (profesionaliems) naudojami plastikai, pvz. vinilas.

Būna įvairiausių dydžių, formų ir spalvų. Kai kurie pieštukai, ant savo galo, irgi turi nedidelį trintuką.
Flomasteris

**Flomasteris** – kanceliarinė priemonė, skirta piešti ar spalvinti. Sudaryta iš rašalo talpos ir pluoštinio, t. y. nailoninio arba veltinio galiuko. Dažniausiai naudojama mokyklose bei biuruose.

1910 m. išrado ir užpatentavo Lee Newman.


Vaizdas:Caran d'Ache Filzstifte.JPG|Flomasteriai
Vaizdas:Marker1.jpg|Žymekliai
Vaizdas:Sharpie-fc.jpg


## Šaltiniai
Tušinukas

**Tušinukas**, *šratinukas* – kanceliarinė rašymo priemonė, rezervuare esančią rašalinę želę ant popieriaus perkelianti mažo metalinio rutuliuko (šrato) pagalba.

Nebrangus, patikimas ir nereikalaujantis priežiūros, tušinukas pakeitė parkerį kaip anksčiau buvusią populiariausią priemonę kasdieniam rašymui ir tapo pačia prieinamiausia rašymo priemone. Tušinukas su atspausdintu firmos logotipu yra populiari reklamos forma.
 
## Istorija
Tušinuką išrado 1938 m. Argentinoje gyvenęs vengrų kilmės, žurnalistas *László Bíró*. Argentinoje kasmet per Bíró gimtadienį, rugsėjo 29 d., švenčiama Išradėjo diena.

## Sandara
Tušinukas turi šerdelę, užpildytą klampaus aliejinio rašalo. Toks rašalas neįsiskverbia į popieriaus pluoštus, nesilieja, todėl nepersisunks i kitą popieriaus pusę. Rašalas džiūsta labai greit, po kontakto su popieriumi. Pagrindinis šios rašymo priemonės trūkumas – rašant reikalingas didesnis spaudimas į paviršių. Dauguma tušinukų turi kepurėlę, kuri apsaugo nuo išsitepimo, kai tušinukas nenaudojamas. Kiti turi mechaninius mechanizmus, valdomus tušinuko gale esančiu mygtuku arba sraigto pagalba. Būna su galimybe pasirinkti įsijungti norimą rašymo spalvą iš keleto.

## Šaltiniai
Venesuelos įlanka

**Venesuelos įlanka** () arba **Marakaibo įlanka** (*Golfo de Maracaibo*) – Karibų jūros dalis, įsiterpianti į šiaurės vakarų Venesuelą. Rytuose nuo jūros skiria Paraguanos pusiasalis, vakaruose – La Guachiros pusiasalis (Kolumbija). Ilgis 231 km, plotis ties įėjimu 98 km. Gylis 18-71 m. Pietuose 6,5-22 km pločio sąsiauriu jungiasi su Marakaibo ežeru. Naftos gavyba. Prie įlankos yra Punto Ficho uostamiestis.

Venesuelos įlanką 1499 m. atrado Alonso de Ochedos ekspedicija.

## Šaltiniai
Riohača

**Riohača** () – miestas šiaurės rytų Kolumbijoje, Karibų jūros pakrantėje, prie Rančerijos upės. La Gvachiros departamento centras. Jūrų uostas, oro uostas. Medienos apdirbimo, maisto pramonė, gaunama druska. Apylinkėse auginama kava, medvilnė, ryžiai, yra aukso, geležies rūdos, gamtinių dujų telkinių.

## Istorija
Miestas įkurtas 1535 m. Nikolauso Federmano. Iki tol čia gyveno indėnų vajų gentys. Kolonijiniu laikotarpiu Riohača buvo svarbus perlų rinkimo centras. Todėl miestą neretai užpuldavo piratai, jų tarpe Frensis Dreikas (1596 m.). XVIII a. inkorporuota į Naujosios Granados vicekaralystę. 1964 m. tapo departamento centru.

## Šaltiniai
Verona (JAV)

**Verona** – miestas Viskonsino valstijoje, JAV. Miestas yra Madisono priemestis.

2009 m. miestelyje gyveno 11 486 gyventojai.

## Nuorodos
* Verona
Monona

**Monona** – miestelis Viskonsino valstijoje, JAV. Miestas yra Madisono priemiestis.

2000 m. gyventojų surašymo duomenimis miestelyje gyveno 8018 gyventojai.

## Nuorodos
* mymonona.com
Vestportas (Viskonsinas)

**Vestportas** () – miestas Jungtinėse Amerikos Valstijose, Viskonsino valstijoje, šiaurės vakarinis Madisono priemiestis.

2020 m. 91,6 % gyventojų buvo baltieji, 5,9 % – mišrios kilmės, 1,6 % – azijiečiai, 0,8 % – afroamerikiečiai.

## Šaltiniai
Berkas

**Berkas** () – miestas Viskonsino valstijoje, JAV. Miestas yra Madisono priemiestis. 2000 m. gyventojų surašymo duomenimis miestelyje gyveno 2990 gyventojai, 2,9 proc. miestelio gyventojų gyveno žemiau skurdo ribos.
Dankerkas (Viskonsinas)

**Dankerkas** () – miestelis JAV, Viskonsino valstijoje.

2000 m. gyventojų surašymo duomenimis miestelyje gyveno 2053 gyventojai, 3 proc. miestelio gyventojų gyveno žemiau skurdo ribos.

## Šaltiniai
Maikao

**Maikao** () – miestas šiaurės rytų Kolumbijoje, Gvachiros departamente, Karibų jūros pakrantėje, Gvachiros pusiasalyje, 76 km į rytus nuo Rioačos. Jūrų uostas.

Svarbus prekybinis ir tranzitinis centras pasienyje su Venesuela. Maikao svarbiausias Kolumbijos arabų kultūros centras. 1997 m. pastatyta Omaro ibn al Džatabo mečetė yra didžiausia Pietų Amerikoje.

## Šaltiniai
Putumajas

**Putumajas** (), **Isa** () – upė Pietų Amerikoje; Amazonės kairysis intakas. Prasideda **Gvamueso** (*Guamués*) pavadinimu Anduose, Kočos lagūnoje, Kolumbijoje (netoli Pasto). Aukštupuje teka Kolumbijos–Ekvadoro siena. Toliau teka Putumajo pavadinimu į rytus Amazonės žemuma, lygiagrečiai su Kaketa. Vidurupyje sudaro Kolumbijos–Peru sieną. Žemupyje teka Brazilijos teritorija, kur vadinama Isa. Nuo pagrindinės Kolumbijos dalies atskiria „Amazonės trapeciją“. Įteka į Amazonę ties San Antonijo do Isos miestu.

Didžiausi intakai: San Migelis, Gvepi, Kumpuja, Algodonas, Igara-Parana, Jagvasas, Kotuhė, Parana de Žakurapa.

Žemupys laivuojamas. Vaga vingiuota, dažnai skaidosi į protakas. Prie Putumajo įsikūrę Puerto Asiso, Legisamo ir Arikos miestai.

Kolonijiniu laikotarpiu upės baseine vyko intensyvi kaučiuko gavyba.

## Šaltiniai
Ika

**Ika** (, ) – miestas pietinėje Peru dalyje, prie Ikos upės ir Panamerikos plento. Departamento ir provincijos centras. 261 tūkst. gyventojų (2007 m.). Svarbaus žemdirbystės regiono centras (medvilnė, vynuogės, šparagai, vaisiai). Maisto, vyno, tekstilės pramonė. Yra valstybinis universitetas.

## Istorija

Miestas įkurtas konkistadoro Gerónimo Luis de Cabrera 1563 m. kaip *Villa de Valverde*, vėliau pervadintas į *San Jerónimo de Ica*. 2007 m. rugpjūčio 15 d. miestas smarkiai nukentėjo nuo 8 balų pagal Richterio skalę žemės drebėjimo.

## Turizmas

Ika svarbus turistinis objektas. Pagrindiniai lankytini objektai:
* Kolonijinio stiliaus savivaldybės rūmai
* XVIII a. neoklasicistinio ir barokinio stiliaus katedra
* Akmenų muziejus įkurtas kolekcionieriaus Dr. Javier Cabrera. Jame eksponuojama raižytų, pasaptingų Ikos akmenų paroda
* Adolfo Bermudez Jenkins regioninis muziejus, kuriame saugomos ikikolumbinių kultūrų (Naskos, Parakaso, Vario, Inkų) radiniai, taip pat kolonistiniai baldai ir atributai
* *Casona del Marqués de Torre Hermoza* – kolonijinius laikus menantis pastatas, kuriame buvo apsistojęs Simonas Bolivaras
* Uakačinos oazė ir ežeras, telkšantis viduryje dykumos. Yra 5 km nuo Ikos.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Ikos savivaldybės svetainė
Puerto Narinjas

**Puerto Narinjas** () – miestas pietryčių Kolumbijoje, Amazonės departamente, Amazonės pakrantėje, 87 km nuo Letisijos.

Puerto Narinjuje vykdoma ekologinė programa, pagal kurią mieste draudžiama važinėti mašinoms ir motociklams. Vienintelė susisiekimo priemonė su Letisija – motorinės valtys. Turistinis centras. 

Miestas pavadintas Kolumbijos generolo Antonijo Narinjo (*Antonio Nariño*) garbei.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Danas (Viskonsinas)

**Danas** () – miestas Viskonsino valstijoje, JAV. 2000 m. gyventojų surašymo duomenimis miestelyje gyveno 5270 gyventojai, 1,7 proc. miestelio gyventojų gyveno žemiau skurdo ribos. Plotas 89.1 km².

## Nuorodos
* Svetainė: ''Town of Dunn''
Sogamosas

**Sogamosas** (, čibč. *Suamox*) – miestas Kolumbijoje, Bojakos departamente, 170 km į šiaurės rytus nuo Bogotos, Rytų Kordiljeroje, 2569 m aukštyje. Yra oro uostas. Maisto (malimo), alaus, tekstilės, odos, metalo apdirbimo pramonė. Apylinkėse auginama medvilnė, kviečiai, kukurūzai, bulvės, veisiami galvijai, kasamos akmens anglys, klintys, laužiamas marmuras.

Sogamosas – indėnų čibčų kultūros centras. Miesto pavadinimas čibčų kalba reiškia „Saulės miestą“. Yra rekonstruota Saulės šventykla, archeologinis parkas, kuriame vaizduojama tradicinė čibčų architektūra. Svarbus turistinis centras.

Veikia Kolumbijos pedagoginis ir technologijos universitetas (įkurtas 1953 m.).

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Vilja de Lejva

**Vilja de Lejva** () – miestas Kolumbijoje, Bojakos departamente, 40 km į vakarus nuo Tunchos, 2045 m aukštyje.

Miestas įkurtas 1572 m. ir pavadintas Naujosios Granados prezidento Andreso Diaso de Leivos garbei. Lejva išlaikiusi tradicinę kolonijinę architektūrą – akmenimis grįstą centrinę aikštę, apsuptą bažnyčios, savivaldybės ir kitų svarbių pastatų. Miesto apylinkėse yra senovinė akmenų observatorija. 15 km nuo Lejvos yra La Perikeros kriokliai. Taip pat yra *El Fósil* muziejus, kuriame saugomi beveik visiškai sveiki kronozauro griaučiai.

## Šaltiniai
Gvainijos departamentas

*Šis straipsnis yra apie departamentą. Apie upę žiūrėkite: [[Gvainija (upė)]].*

**Gvainija** () – departamentas Kolumbijos rytuose, Venesuelos ir Brazilijos pasienyje. Administracinis centras – Puerto Inirida.

## Geografija

Departamento šiaurinę dalį užima Ljanosų lygumos. Tuo tarpu pietinėje dalyje auga Amazonijos džiunglės, su iškilusiais tepui plokštikalniais. Svarbiausios upės – Gvavjarė, Gvainija, Inirida ir Isana.

## Ekonomika

Svarbiausia ekonomikos šaka – žemės ūkis. Taip pat užsiimama žvejyba, galvijų auginimu, miškininkyste Deimantų gavyba.

## Etninė sudėtis
* Metisai ir baltieji – 34,13 %
* Indėnai – 64,81 %
* Juodaodžiai – 1,06 %

## Pagrindiniai miestai
Didžiausi miestai ir gyvenvietės 2018 m. (tūkst. gyv.):
* Puerto Inirida (20,2)
* Koajarė (0,6)
* Koko Nuevas (0,5)
* Resgvardo Kakahual Rio Atabapas (0,5)
* San Felipė (0,2)


CERRO EL MICO Y PAJARO DESDE MAVECURE CON EL RIO INIRIDA.jpg|Mavekurės kalvos prie Iniridos upės
Ecosistema protegido de Sabanas de arenas blancas.jpg|Savanos
San Felipe, rio Negro, Guania - panoramio.jpg|Keltas per Negro upę ties San Felipe


## Nuorodos
* Švietimo Gvainijoje svetainė
Šuninė erkė

**Šuninė erkė**, **miškinė erkė** (*Ixodes ricinus*) – iksodinių (*Ixodidae*) šeimos erkė.

Kūnas ovalus, ant nugaros yra skydelis, kuris patinų dengia visą nugarą, o patelių, lervų ir nimfų nedidelis skydelis yra tik nugaros priekinėje dalyje. Patelių likusią kūno dalį dengia minkšta danga, dėl to jų kūnas gali padidėti. Patinai rudi, apie 2,5 mm ilgio. Alkana patelė taip pat ruda, bet kai prisisiurbia kraujo, jos spalva kinta nuo geltonos iki raudonai rudos. Be to, alkanos patelės ilgis apie 4 mm, o sočios – net iki 11 mm. 

Aptinkama miškuose, krūmais apaugusiose vietose.

Šuninė erkė gali parazituoti ant daugelio laukinių ir naminių gyvulių, taip pat ant žmogaus. Perduoda tuliaremijos sukėlėją žmogui ir naminiams gyvuliams.

## Gyvenimo ciklas
*I. ricinus* erkių gyvenimo ciklas, priklausomai nuo gyvenimo sąlygų, gali trukti nuo vienerių iki šešerių metų. Dažniausiai trunka 2-3 metus.  

*I. ricinus* gyvenimo ciklas prasideda, kai iš kiaušinių išsirita lerva, turinti tris poras kojų. Lervos maitinasi ant smulkių stuburinių (graužikų, paukščių, driežų). Pilnai pasimaitinusi lerva nukrenta ant žolės, išsineria ir tampa nimfa, turinčia keturias poras kojų, bet dar nediferencijuota lytiškai. Nimfos maitinasi ant smulkių stuburinių, kaip ir lervos, bet gali maitintis ir ant didesnių žinduolių. Pilnai pasimaitinusi nimfa nukrenta ant žemės, vėl neriasi ir tampa suaugėliu. Tiek patelės, tiek patinai maitinasi ant didelių žinduolių, taip pat ir žmogaus. Patinai ieško patelių apvaisinimui. Apvaisintos patelės turi pilnai pasimaitinti ir tada atsikabinusios nuo šeimininko pasiruošia dėti kiaušinius. Vienoje dėtyje gali būti nuo 1000 iki 3000 kiaušinių. Padėjusi kiaušinius patelė žūsta. 

## Maitinimasis
Erkės maitinasi prisitvirtinusios prie šeimininko, per pažeistą odą absorbuodamos kraują ir audinių skystį. Palyginus su uodais, maitinimasis yra labai lėtas, trunka nuo 2 iki 15 dienų, priklausomai nuo išsivystymo stadijos. Erkė, užlipusi ant šeimininko, išsirenka vietą, kurioje kapiliarai yra arti paviršiaus, pakelia kūną 450 kampu ir cheliceromis praduria epidermį, dažniausiai nesukeldama skausmo, nes išskiria seiles, turinčias nuskausminamųjų savybių. Cheliceromis padaromas tik pirminis epidermio pažeidimas, vėliau erkė išskiria seiles ir po truputį įstumia hipostomą. Tada kraujas ar audinių skystis hipostomo grioveliu įsiurbiamas į erkės skrandį. Seilių išskyrimas, kraujo siurbimas ir neaktyvumas yra periodiškai kartojamas. Erkė lieka prisikabinusi iki maitinimosi pabaigos. Per visą maitinimosi laikotarpį erkė pereina dvi fazes: lėtąją, trunkančią apie 7 dienas, kurios metu erkės masė padidėja apie 10 kartų, ir sparčiąją, trunkančią apie 24 valandas, kurios metu erkės masė dar padidėja apie 10 kartų.

## Išnašos
Galvinė utėlė

**Galvinė utėlė** (*Pediculus humanus capitis*) – utėlių (*Anoplura*) būrio vabzdys. Kūnas pilkos spalvos, šonuose su giliais įlinkimais. Galva su trumpais ir storais ūseliais. Patinas 2-3 mm, patelė – 3-4 mm ilgio. Patino užpakalinis kūno galas apvalus, patelės – dvišakas. Šios utėlės turi akis ir vengia šviesos (daugelis kitų *Anoplura* būrio vabzdžių akių neturi).

Maitinasi žmogaus krauju. Gali keletą dienų badauti. Kiaušiniai vadinami *[[glinda|glindomis]]*. Juos pritvirtina prie plaukų. Patelė per savo gyvenimą padeda iki 300 kiaušinių. Minimali vystymosi trukmė – 2-3 savaitės.

Gyvena plaukuotose kūno vietose, dažniausiai galvoje. Gyvenimo trukmė – 27-38 dienos.

Tai labai seni žmogaus parazitai. *Pedikuliozė* (utėlių turėjimas) senesnė už daugelį kitų ligų. Jų genomo tyrimai (archeogenetika) padeda suprasti, kaip evoliucijos metu keitėsi žmogaus populiacijos dydis. Utėlių genomas liudija maždaug prieš 100000 metų buvus „butelio kaklelio“ efektą, kuomet utėlių (matyt ir žmonių) buvo staiga labai sumažėję.

Galvinė utėlė genetiškai artima rūbų utėlei (*Pediculus humanus humanus*) ir laboratorijos sąlygomis su ja kryžminasi. Tačiau šios rūšys užima skirtingas nišas (rūbų utėlė prisitaikiusi pritvirtinti kiaušinius prie drabužių). Rūbų utėlė yra grįžtamosios šiltinės sukėlėjų pernešėja.

Galvinė utėlė neperneša jokių ligų. Tačiau žmogui kasantis įkąstas vietas, į galvos odą gali patekti išorinė infekcija.

## Glindos

Galvinės utėlės kiaušiniai vadinami glindomis. Subrendęs kiaušinis kiaušintakiu patenka į neporinį kanalą. Iš glindos priekinės dalies ant plauko išsiskiria lipni medžiaga, pritvirtinanti ją prie plauko. Galvinės utėlės patelė per gyvenimą padeda iki 300 glindų, kurios vystosi 2-3 savaites, o nepalankiomis sąlygomis ir ilgiau.

Dėl įvairių priežasčių žuvę kiaušiniai gali likti prikibę iki šešių mėnesių. Juos paprasta atskirti nuo pleiskanų, nes yra gerai pritvirtinti ir lengvai neatsiskiria. Saugantis utėlių plitimo, daugumoje šalių žmogus su glindomis nebus aptarnautas kirpykloje.

## Gydymas
Šiuo metu žinoma nemažai utėles ir glindas naikinančių cheminių preparatų. Visus parazitus paprasta pašalinti nukerpant plaukus, tačiau tai sudarko išvaizdą ir, pavyzdžiui, vaikui gali būti didelė psichologinė trauma.

Glindas galima iššukuoti specialiomis tankiomis šukomis. Gydant vien šiuo būdu, patariama šukuoti apie 14 dienų, kasdien ar kas antrą dieną (geriau šukuoti drėgnus plaukus). Šukos naudojamos ir glindoms aptikti (ligai diagnozuoti). Seniau žmonės glindas iš plaukų išrinkdavo rankomis, tačiau tai labai ilgas darbas.

Svarbu taip pat sunaikinti rūbuose ir kitur likusius parazitus – daiktai virinami, šaldomi ar dvi savaites laikomi nenaudojami maišeliuose (utėlės žūsta iš bado).