open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Barzdų seniūnija

**Barzdų seniūnija** – administracinis-teritorinis vienetas Šakių rajono savivaldybės pietuose, Suvalkijos etnografiniame regione. Centras – Barzdai.

## Geografija

Seniūnijos plotas 7056 ha, ji įsikūrusi lygumose. Pietine seniūnijos riba teka Višakis. Pagrindinis kelias – , einantis šiaurės–pietų kryptimi.

## Istorija

Seniūnija įsteigta 1995 m. vietoje Barzdų apylinkės. 1998 m. patvirtintas Barzdų herbas, kurį naudoja ir seniūnija.

|-
| 2001-04  || || 1184 || 1 miestelis (Barzdai), 25 kaimai, 1 kaimo dalis
|-
| 2009-09-01  || 71 || 1280 || 1 miestelis, 26 kaimai
|-
| 2011 m.  || || 937 || 1 miestelis, 25 kaimai
|-
| 2016-08-13  || || || 1 miestelis, 25 kaimai
|-
| 2021 m.  || || 804 || 1 miestelis, 18 kaimų
|}

## Seniūnai
* Remigijus Naujokaitis, 2007 m.
* Jurgita Didžiulienė, nuo 2021 m.

## Gyvenvietės

Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):

|-
| Ambrasai, k. || || 17
|-
| Baltrušiai, k. || 260 || 288
|-
| Barzdai, mstl. || 354 || 385
|-
| Buktiškiai, k. || 83 || 100
|-
| Geruliai, k. || || 15
|-
| Gražiškiai, k. || || 11
|-
| Kraujučiai, k. || || 7
|-
| Kriaučiukai, k. || || 0
|-
| Liputiškė, k. || || 1
|-
| Masiauskai, k. || || 0
|-
| Mergbūdis, k. || || 0
|-
| Miknaičiai, k. || || 18
|-
| Mozūrai, k. || || 11
|-
| Opšrūtai, k. || || 7
|-
| Pabalsupiai, k. || || 1
|-
| Pavišakiai, k. || || 4
|-
| Pupiai, k. || || 8
|-
| Sabijonai, k. || || 3
|-
| Simokai, k. || || 1
|-
| Skirkiškė, k. || || 0
|-
| Stainiškė, k. || || 0
|-
| Stugučiai, k. || || 3
|-
| Žardeliai, k. || || 15
|-
| Žečkalniai, k. || 12 || 19
|-
| Žiliai, k. || 27 || 23
|-
| Žvirbliškė, k. || || 0
|}

## Seniūnaitijos

2009 m. įkurtos 4 seniūnaitijos:
* **Baltrušių** seniūnaitija: Baltrušių kaimas, Gerulių kaimas, Pavišakių kaimas, Simokų kaimas, Ambrasų kaimas, Opšrūtų kaimas, Liputiškės kaimas, Pupių kaimas, Žvirbliškės kaimas, Miknaičių kaimas
* **Barzdų** seniūnaitija: Barzdų miestelis ir kaimas, Sabijonų kaimas, Mergbūdžio kaimas, Sraujučių kaimas
* **Buktiškių** seniūnaitija: Buktiškių kaimas, Žečkalnių kaimas, Skirkiškės kaimas, Stainiškės kaimas, Pabalsupių kaimas, Mozūrų kaimas, Kriaučiukų kaimas, Masiauskų kaimas
* **Žilių** seniūnaitija: Žilių kaimas, Žardelių kaimas, Gražiškių kaimas, Stugučių kaimas (dalis)

## Šaltiniai
Kalčių ežeras

**Kalčių ežeras** () – ežeras šiaurės vakarų Lietuvoje, Skuodo rajone, apie 9 km į šiaurę nuo Ylakių. Ežerą kerta valstybinė siena su Latvijos Respublika. Ilgis vakarų – rytų kryptimi 1,63 km, plotis iki 0,43 km. Altitudė 111,4 m. Gylis siekia 4,8 m. Lietuvos teritorijoje yra ~ 24,4 ha ežero. Ežeras susidaręs rininiame duburyje. Krantai žemi, rytinis ir vakarinis krantai užpelkėję. Dugnas padengtas moliu. Aplinkui plyti pievos ir dirbami laukai. Per ežerą iš rytų į pietus prateka Apšės intakas Kaltis. Pietiniame Kalčių ežero krante įsikūręs Skypsčio kaimelis.

Ant ežero kranto įsikūrusi tiek vasarą, tiek kitais metų laikais žmonių gausiai lankoma sodyba. Nuo ežero tilto atsiveria vaizdas į Latviją. Ežeras populiarus tarp žvejų.

## Šaltiniai
Juodkaičių ežeras

**Juodkaičių ežeras** – ežeras šiaurės vakarų Lietuvoje, Skuodo rajone, apie 8 km į šiaurę nuo Ylakių. Ežero ilgis šiaurės vakarų į pietryčius – 0,3 km, plotis – iki 0,12 km. Altitudė 114,7 m. Krantai aukštoki, sausi, apaugę siaura medžių juosta. Aplinkui daugiausia plyti dirbami laukai. Pietuose išteka upelis į Apšės upės intaką Kalties upę. Šalia įsikūręs Juodkaičių kaimas.

## Šaltiniai
Kamanų ežeras

**Kamanų ežeras** – ežeras šiaurės Lietuvoje, Akmenės rajone, apie 9 km į šiaurės vakarus nuo Akmenės, Kamanų aukštapelkėje, Kamanų rezervate. Ežero ilgis – 0,38 km, plotis – iki 0,24 km. Altitudė 83,4 m. Amžius ~11 tūkst. metų. Krantai apaugę retmiškiu, klampūs, vietomis durpių sluoksnis siekia 7 m. Šiaurrytiniame krante įrengtas medinis mokomasis takas. Rytuose išteka Paislės upelis link Agluonos upės.

## Šaltiniai
Desė

**Desė** (, *Dessye* arba *Dessie*) – miestas vidurio Etiopijoje, išsidėstęs 2300 m aukštyje virš jūros lygio, vakariniame Didžiojo riftinio slėnio šlaite. 117,3 tūkst. gyventojų (1994). Verslo ir susisiekimo centras, 25 km į šiaurės vakarus nuo Kembolčos – Adis Abebos, Asmaros ir Asebo kryžkelės. Yra didelis turgus, kuriame parduodama grūdai, sėklos, odos, kailiai, medus, bičių vaškas, importinės prekės. Taip pat išvystyta amatininkystė, miltų gamyba.

## Pavadinimo kilmė
Amhariškai žodis *Dese* reiškia „Mano džiaugsmas“ – 1882 m. Etiopijos imperatorius buvo sužavėtas pamatęs kometą ir nusprendė šioje vietoje pastatyti miestą.
Abrakadabra

**Abrakadabra** – burtažodis, senovėje naudotas kaip užkeikimas prieš uždegimus ir karštligę. Šiuo metu populiarus tarp magų – artistų. Pirmąkart paminėtas II a. Sereno Samoniečio knygoje *Liber Medicinalis* (dar vadinamoje *De Medicina Praecepta Saluberrima*). Serenas Samonietis buvo imperatoriaus Karakalos gydytojas; 52 skyriuje jis nurodo, kad kenčiantieji nuo maliarijos turėtų nešioti trikampio formos amuletą su įrašytu burtažodžiu:


A B R A C A D A B R A
A B R A C A D A B R
A B R A C A D A B
A B R A C A D A
A B R A C A D
A B R A C A
A B R A C
A B R A
A B R
A B
A


Sereno Samoniečio teigimu, šio amuleto galia įveikianti mirtinas ligas. Sereno Samoniečio mokymais sekė ir kiti Romos imperatoriai, tarp jų – Gera ir Severas Aleksandras, gali būti, kad jie naudojo ir šį užkalbėjimą.

Kaip maginę formulę, šį burtažodį naudojo gnostikai bazilidai, taip tikėdamiesi sulaukti palankių dvasių pagalbos ištikus ligai ir nelaimei. Burtažodis aptinkamas ant Abrakso akmenų, naudotų kaip amuletai. Paskui šis žodis paplito plačiau, jį naudoti ėmė ne tik gnostikai.

Puritonų dvasininkas Increase Mather teigė šį žodį neturint jokios galios. Tokios nuomonės laikėsi ir Daniel Defoe, rašęs apie londoniečius, kurie, šiuo žodžiu žymėdami duris, bandė apsisaugoti nuo ligos per Didįjį Londono marą.

## Išnašos
Medžialenkė

**Medžialenkė** – kaimas Mažeikių rajono savivaldybėje, 2–3 km į pietus nuo Užlieknės. Į pietryčius nuo kaimo telkšo Medžialenkės ežeras. Saugomas Medžialenkės ąžuolas, yra sapropelio telkinys.

## Gyventojai

## Šaltiniai

*
Gelgaudiškio seniūnija

**Gelgaudiškio seniūnija** – administracinis-teritorinis vienetas Šakių rajono savivaldybės šiaurėje, Suvalkijos etnografiniame regione. Centras – Gelgaudiškis.

## Geografija

Seniūnija įsikūrusi kairiajame Nemuno krante, ji užima 7234 ha plotą. Šiaurės rytinė dalis įeina į Panemunių RP teritoriją, šiaurėje ir pietryčiuose plyti miškai. Pagrindiniai keliai –  ir , pietvakariniame pakraštyje eina kelias .

## Istorija

Seniūnija įsteigta 1995 m. vietoje Gelgaudiškio apylinkės. 2003 m. patvirtintas Gelgaudiškio herbas, kurį naudoja ir seniūnija.

|-
| 2001-04  || || 1259 || 17 kaimų, 2 kaimų dalys
|-
| 2009-09-01  || 72 || 3366 || 1 miestas (Gelgaudiškis), 17 kaimų
|-
| 2011 m.  || || 2781 || 1 miestas, 17 kaimų
|-
| 2016-08-13  || || || 1 miestas, 17 kaimų
|-
| 2021 m.  || || 2417 || 1 miestas, 15 kaimų
|}

## Gyvenvietės

Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):

|-
| Bonkiškė, k. || || 4
|-
| Branduoliškiai, k. || 84 || 97
|-
| Dabitai, k. || 80 || 77
|-
| Daugerdiškiai, k. || || 2
|-
| Daukantiškiai, k. || 291 || 376
|-
| Dobilaičiai, k. || || 11
|-
| Elizava, k. || || 18
|-
| Gelgaudiškis, m. || 1572 || 1761
|-
| Jankūnai, k. || || 1
|-
| Jotyškiai, k. || 31 || 26
|-
| Narkūnai, k. || 10 || 11
|-
| Pajotijys, k. || 102 || 119
|-
| Pakalniškiai, k. || 50 || 72
|-
| Petraičiai, k. || || 1
|-
| Skaistakaimis, k. || 151 || 164
|-
| Stanaičiai, k. || || 20
|-
| Šimkai, k. || 13 || 21
|-
| Trakas, k. || || 0
|}

## Seniūnaitijos

2009 m. įkurtos 4 seniūnaitijos:
* **Daukantiškių** seniūnaitija: Daukantiškių kaimas, Dabitų kaimas, Pajotijo kaimas, Jotyškių kaimas, Stanaičių kaimas, Bonkiškės kaimas, Branduoliškių kaimas, Pakalniškių kaimas, Daugerdiškių kaimas
* **Mokyklos** seniūnaitija: Mokyklos gatvė, Suvalkiečių gatvė, Kosmonautų gatvė, Nendrių gatvė, Gerosios Vilties gatvė, Sodų gatvė, Vakarų gatvė, Lauko gatvė, J. Žemaitės gatvė, Medžiotojų gatvė, Taikos gatvės dalies Nr. 33-59, 38-86
* **Nemuno** seniūnaitija: Nemuno gatvė, Smėlio gatvė, Jaunimo gatvė, Kranto gatvė, Darbininkų gatvė, Draugystės tako gatvė, Tylos gatvė, Parko gatvė, Kranto gatvė, Taikos gatvės dalies Nr.1-31, 2-36
* **Skaistakaimio** seniūnaitija: Skaistakaimio kaimas, Elizavos kaimas, Jankūnų kaimas, Narkūnų kaimas, Šimkų kaimas, Mozūriškių kaimas, Trako kaimas, Petraičių kaimas, Dobilaičių kaimas

## Šaltiniai
Daukantiškiai

**Daukantiškiai** – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 2 km į pietryčius nuo Gelgaudiškio, greta kelių  ir  kryžkelės. Seniūnaitijos centras. Veikia Daukantiškių žemės ūkio bendrovė. Saugomas Daukantiškių dvaras, Gelgaudiškio pušis.

## Istorija

Daukantiškiai (anksčiau Daugerdiškiai) įkurti po I pasaulinio karo, 1923 m. įvykdytos žemės reformos išparceliavus M. Komaro dvaro žemes. 1950–1955 m. apylinkės centras, kolūkio centrinė gyvenvietė.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Skaistakaimis

**Skaistakaimis** – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Gelgaudiškio, kairiajame Nemuno krante, prie Lapymo upelio žiočių, šalia kelio . Seniūnaitijos centras. Nemuno pakrantėje yra senvagė Žiogas, tolėliau – Nemunaitis.

## Istorija

LTSR metais buvo „Didžiojo Spalio“ kolūkio pagalbinė gyvenvietė. Veikė Skaistakaimio pradinė mokykla.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Lietuvos raštija

**Lietuvos raštija** savo ištakomis remiasi į runų raštą naudotą su gotais susidūrusių prūsų. Runos Lietuvoje žinomos iš Mindaugo monetų, kuriose yra ir jo vardas parašytas runomis bei kt. Kita vertus, tam tikros simbolinės raštijos atitikmenų galima aptikti gerokai anksčiau – ir ant naujojo akmens amžiaus – neolito apeiginio antgalio aptikto prie Kretuono ežero bei keramikos. 

Su krikščionybės atėjimu runas palaipsniui pakeitė lotynų raštmenys, kuriais naudodamasis Mindaugas bei kiti kunigaikščiai rašydavo laiškus lotynų kalba į vakarų Europą bei slavų rašmenys. Kernavėje neseniai yra surasti du geležiniai stiliai, kuriais rašydavo raštus. Juos archeologas Aleksiejus Luchtanas priskiria Traidenio ar šiek tiek ankstesniam laikmečiui, tačiau kokie rašmenys buvo naudojami – kol kas yra neaišku. Slavų rašmenimis kunigaikščiai rašydavo raštus skirtus slavų apgyventomis ir prisijungusiomis su plačiomis autonomijos teisėmis ar prijungtomis prie LDK kunigaikštystėmis. 

Dviejų valstybių sąjungos laikotarpiu, kaip rodo pergamentai laikomi M. Mažvydo bibliotekoje, įvairiausiems reikalams buvo naudojami lotyniški, kanceliarinės slavų kalbos ir lenkų kalba rašyti suteikiantys privilegijas, dovanojantys, sprendžiantys ginčus, duodantys teises cechams, draudžiantieji raštai. 

Su Martyno Mažvydo ,,Katekizmu" ir Mikalojaus Daukšos ,,Postile" pradėjo plisti ir spauda lietuvių kalba – lotyniškais, o vėliau ir lietuviškais rašmenimis bei raštai. Vienas lietuvių raštijos pradininkų yra Abraomas Kulvietis (g. ~1510 – m. 1545). Baltarusijos istoriografijoje sutinkama neobjektyvių teiginių, suabsoliutinančių slavų kalbos raštiją LDK.

### Literatūra

A. Vilčinskis. Runos. // Lietuvių laikraštis Peterburge. 1905, Nr.40

E. Gudavičius. Runos Stanionių akmenyje. // MADA, t3., 1978, 73-81 psl.

### Nuorodos

* Lietuvos nacionalinėje M. Mažvydo bibliotekoje saugoma pergamentų kolekcija
Silenai

Graikų mitologijoje **silenai** arba **ipotanai** – pusiau arkliai, pusiau žmonės. Dažnai maišomi su satyrais, kurie buvo pusiau ožiai.

Tradiciškai silenai vaizduojami iki juosmens kaip žmonės, o akių, nosies ir apatinės kūno dalies kaip arklių. 

Silenai buvo dievo Dioniso pasekėjai. Pagal elgesį panašūs į satyrus, todėl dažnai maišomi. Mėgsta linksminti, svaigintis gėrimais. Silenų pavadinimas kilo nuo seniausio iš Dioniso pasekėjo, kurio vardas buvo Silenas (romėnų Silvanas). Minima, kad jis buvo jauno dievo Dioniso mokytojas. Jis mėgo vyną, dažniausiai buvo girtas, todėl jį prilaikydavo satyras arba nešdavo asilas. Silenas turėjo nepaprastą pranašystės galią ir išmintį.

## Silenas ir Midas
Pagal mitą, Frigijos karalius Midas troško Sileno išminties, todėl pagavo senį įpylęs į fontaną, iš kurios Silenas dažnai gerdavo, alkoholio. Kai Silenas užmigo, karaliaus tarnai sučiupo senį ir nuvedė pas savo šeimininką. Silenas su karaliumi pasidalino pesimistine filosofija: geriausia žmogui negimti, o jei gimė tai mirti kuo anksčiau.

Pagal kitą analogišką Sileno ir Mido mitą, Silenas, Dioniso mokytojas, pasiklydo Frigijoje. Mido tarnai išgelbėjo ir nuvedė Sileną pas karalių. Dionisas pasiūlė atlygį Midui už jo gerumą. Karalius Midas panorėjo, kad prie ko tik jis prisiliestų, tas pavirstų auksu.
Akis (ežeras)

Lietuvos ežerai, pavadinti **Akis**:

* Akis – ežeras Alytaus rajone;
* Akis – ežeras Kaišiadorių rajone;
* du ežerai Švenčionių rajone:
** Akis – ežeras Magūnų seniūnijoje;
** Akis – ežeras Pabradės seniūnijoje;
* keturi ežerai Trakų rajone:
** Akis – ežeras Trakų seniūnijoje, vyresnysis vandentakis Margis;
** Akis – ežeras Trakų seniūnijoje, vyresnysis vandentakis Lukna;
** Akis - ežeras Trakų seniūnijoje, Kasčiukiškių kaime;
** Akis - ežeras Aukštadvario seniūnijoje;
* Akis – ežeras Varėnos rajone;
* Akis – ežeras Vilniaus mieste;
* Akis – ežeras Vilniaus rajone.
Akis (reikšmės)

Žodis **akis** gali reikšti:

* akis – gyvūnų jutimo organas:
** žmogaus akis
* Akis (ežeras) – populiarus ežero pavadinimas Lietuvoje;
* Akis – automatizuota eilių valdymo sistema http://www.qms-akis.com/lt/;
* Akis (filmas) – 2008 m. JAV filmas.
* „Akis“ – Kaune leistas savaitraštis

Homonimai iš kitų kalbų:
* Akis (mitologija) – graikų mitologijos personažas, upės dievas;
* Akis – senoji Japonijos žemė;
* akis – D.Britanijos kaldinta moneta ().

Susiję terminai:
* Ūlos akis – šaltinis Lietuvoje;
* Auksinė Akis – filmas apie Džeimsą Bondą;
* Akis už akį;
* Horo akis – egiptietiškas simbolis, atseit, saugąs nuo blogio;
* Londono akis – apžvalgos ratas Londone.


Vaizdas:Provinces of Japan-Aki.svg|Akio žemė Japonijoje
File:Parc de Versailles, Bosquet des Dômes, Acis, Jean-Baptiste Tuby 02.jpg|Akis groja fleita
Vaizdas:Ulos akis.jpg|Ūlos akis
Vaizdas:London Eye 2011.jpg|Londono akis
Akis (Alytaus r.)

**Akis** – ežeras pietų Lietuvoje, Alytaus rajone, apie 9 km į pietvakarius nuo Alytaus. Ežero ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius – 0,2 km, plotis – iki 0,09 km. Altitudė 91 m. Krantai žemi, plačiai užpelkėję – plyti ~ 9 ha dydžio pelkė. Aplinkui driekiasi pievos ir dirbami laukai. Ežerą prateka Z-3 upelis (Zembrės intakas). Rytinėje pakrantėje įsikūręs Talokių kaimas.

## Šaltiniai
Akis (Kaišiadorių r.)

**Akis** – ežeras centrinėje Lietuvoje, Kaišiadorių rajone, apie 3 km į rytus nuo Kaišiadorių miesto centro, miesto rytinėje dalyje. Ežeras ovalo formos, ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,12 km, plotis – iki 0,09 km. Altitudė 85,4 m. Krantai apaugę medžiais ir krūmynais. Šalia įsikūrusi kolektyvinių sodų bendrija. Ežeras nenutekantis, priklauso Lomenos baseinui.

## Šaltiniai
Akis (Švenčionių r., Magūnų sen.)

**Akis** – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, Magūnų seniūnijoje, apie 8 km į šiaurės vakarus nuo Magūnų, Žaliašilio miške, 0,3 km į rytus nuo Žeimenos. Ežerėlio ilgis iš šiaurės į pietus – 0,09 km, plotis – iki 0,07 km. Altitudė 115 m. Krantai žemi, pelkėti. Ežerėlis užankantis, telkšo ~ 3 ha dydžio pelkės viduryje. Rytinėje pakrantėje nutiestas Vilniaus-Daugpilio geležinkelis, kiek tolėliau į rytus įsikūręs Družilių kaimas.

Ežeras nenutekantis, priklauso Žeimenos upės baseinui.

## Šaltiniai
Akis (Švenčionių r., Pabradės sen.)

**Akis** – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, Pabradės seniūnijoje, apie 8,5 km į šiaurės rytus nuo Pabradės, Pabradės miške. Ežerėlio ilgis iš šiaurės į pietus – 0,18 km, plotis – iki 0,04 km. Altitudė 141,7 m. Ežerėlis baigiantis užakti: krantai žemi, plačiai užpelkėję – supa ~ 7,5 ha dydžio pelkė, kurios pakrantės kalvotos, ištisai apaugę medžiais. Rytiniu pelkės pakraščiu iš šiaurės į pietus prateka Žeimenos upės intakas Bevara.

## Šaltiniai
Akis (Trakų r.)

**Akis** – ežeras pietryčių Lietuvoje, Trakų rajone, Trakų seniūnijoje, apie 6,5 km į pietvakarius nuo Trakų, Užutrakio miške. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,09 km, plotis – iki 0,07 km. Altitudė 151,4 m. Krantai žemi, vakaruose ir pietuose pelkėti. Vyresnysis vandentakis Margis (Strėvos upės baseinas). Greta Akies į rytus telkšo Skersabalio ežeras. Ežeras yra privačioje uždaroje teritorijoje.

## Šaltiniai
Akis (Varėnos r.)

**Akis** – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, apie 5,5 km į šiaurės vakarus nuo Perlojos gyvenvietės. Ežerėlio ilgis iš šiaurės į pietus – 0,17 km, plotis – iki 0,04 km. Altitudė 129,8 m. Krantai aukšti, ypač vakarinis, apaugę medžiais. Aplinkui plyti dirbami laukai. Šalia įsikūręs Kucakiemio kaimas. Ežerėlis nenutekantis, priklauso Merkio baseinui.

## Šaltiniai
Akis (Vilniaus m.)

**Akis** – ežeras pietryčių Lietuvoje, Vilniaus mieste, Verkių seniūnijoje. Telkšo Verkių regioniniame parke, šalia Verkių Riešės, 0,6 km į pietus nuo Balsio ežero. Akis telkšo giliame duburyje, supamame Verkių miško. Ežeras netaisyklingo apskritimo formos, 0,1 km skersmens. Altitudė 109,9 m. Ežeras nenutekantis, priklauso Riešės upės baseinui (Neries intakas).

Žuvys: karosai, lynai, saulažuvės, gružliai.

Ežerėvardis kildinamas nuo žodžio *akis* („aketė, kiaurymė beužaugančiame liūne“).


Vaizdas:Ežeras Akis.JPG| Vaizdas į ežerą iš vakarų


## Šaltiniai
Niutono gravitacijos dėsnis

**Niutono visuotinės traukos** apibūdina gravitaciją kaip jėgą teigdamas, kad kiekviena dalelė traukia visas kitas daleles visatoje jėga, proporcinga jų masių sandaugai ir atvirkščiai proporcinga atstumo tarp jų masės centrų kvadratui. dėsnis sako, kad bet kokie du Visatos kūnai veikia vienas kitą jėga, kurios modulis yra išreikštas čia:

F=G\frac{m_1 m_2}{r^2}

Du kūnai vienas kitą tik traukia, todėl

\vec{F}=G\frac{m_1 m_2\vec{r}}{r^3}

Čia F – jėga, m_1 ir m_2 – sąveikaujančių kūnų masės, r – atstumas tarp kūnų, G=6,67 \cdot 10^{-11} \frac{N m^2}{kg^2} – gravitacijos konstanta.

Dar pats Niutonas žinojo pagrindinį šio dėsnio trūkumą. Pagal Niutono teoriją jėga veikia akimirksniu. Dabar žinome, kad ribinis greitis yra šviesos greitis. Be to, Niutonas negalėjo paaiškinti, kodėl dėsnis yra būtent toks. Dabar žinome, kad masyvūs kūnai iškreipia erdvėlaikį.
 
## Nuorodos

* Bendroji reliatyvumo teorija
Akis (Vilniaus r.)

**Akis** – ežeras pietryčių Lietuvoje, Vilniaus rajone, apie 4 km į šiaurės vakarus nuo Mickūnų, Kairėnų kaime. Apskritas (skersmuo ~0,2 km). Altitudė 161,5 m. Krantai žemi, labai pelkėti, apaugę vandens augmenija ir krūmais. Aplinkui plyti pievos. Ežeras nenutekantis, priklauso Vilnios upės baseinui.

Ežerėvardis kildinamas nuo žodžio *akis* („aketė, kiaurymė beužaugančiame liūne“).

## Šaltiniai
Tigrinis pitonas

**Tigrinis pitonas**, arba **Birmos (''Mianmaro'') pitonas** (, , *Indian Rock Python*, ) – pitoninių (*Pythonidae*) šeimos roplys. Gyvena Pietų ir Pietvakarių Azijoje, Pakistane, Indijoje, Indokinijos pusiasalyje bei gretimose salose. Šis roplys dažniau už kitas rūšis laikomas zoologijos soduose.

Užauga iki 8 m ilgio; mėgsta miškų kirtavietes ir akmeningas, krūmotas priekalnes. Laikosi netoli vandens, kartais šliaužioja medžiais. Maistas – smulkūs žvėreliai, graužikai, makakos, karveliai, fazanai, antys.

## Dauginimasis
Pavasarį patelė padeda 8-100 kiaušinių. Dėties ji nepalieka, apsivijusi ją saugo, tampa agresyvi, gali užpulti net leopardą ar šakalą. Po 4 savaičių išsirita 50-60 cm ilgio jaunikliai, kurie greit auga ir trejų metų jau būna 4 m ilgio.

## Nuorodos
* BBC straipsnis apie tigrinio pitono bandymą suvalgyti aligatorių
Pitoniniai

**Pitoniniai**, **pitonai** (*Pythonidae*) – žvynaroplių (*Squamata*) šeima, kuri kartais priskiriama smauglinių (*Boidae*) šeimai ir yra jos pošeimis.

Pasaulyje yra 8 gentys, 33 rūšys:
*Pietiniai pitonai (*Antaresia*):
**Antilinis pitonas (*Antaresia perthensis*)
** Čildreno pitonas(*Antaresia childreni*)
**Dėmėtasis pitonas (*Antaresia maculosa*)
**Stimsono pitonas (*Antaresia stimsoni*)
*Papuasiniai pitonai (*Apodora*):
**Papuasinis pitonas (*Apodora papuana*)
*Juodagalviai pitonai (*Aspidites*):
**Juodagalvis pitonas (*Aspidites melanocephalus*)
**Voma (*Aspidites ramsayi*)
*Nykštukiniai pitonai (*Bothrochilus*):
**Bismarko žieduotasis pitonas (*Bothrochilus boa*)
*Baltažandžiai pitonai (*Leiopython*)
**Baltažandis pitonas (*Leiopython albertisii*)
*Vandeniniai pitonai (*Liasis*)
**Rudasis vandeninis pitonas (*Liasis fuscus*)
**Makloto vandeninis pitonas (*Liasis mackloti*)
**Žaliasis vandeninis pitonas (*Liasis olivaceous*)
**Savu vandeninis pitonas (*Liasis sawuensis*)
*Rombapitoniai (*Morelia*):
**Krūminis rombapitonis (*Morelia amethystina*)
**Boleno rombapitonis (*Morelia boeleni*)
**Bredlo rombapitonis (*Morelia bredli*)
***[[Morelia carinata]]*
**Malukinis rombapitonis (*Morelia clastolepis*)
**Australijos krūmų pitonas (*Morelia kinghorni*)
***[[Morelia macburniei]]* 
***[[Morelia mippughae]]*
***[[Morelia nauta]]*
***[[Morelia oenpelliensis]]*
**Australijos vandeninis pitonas (*Morelia spilota*)
***[[Morelia tracyae]]*
**Žaliasis medžių pitonas (*Morelia viridis*)
*Tikrieji pitonai (*Python*):
**Angolinis pitonas (*Python anchietae*)
**Trumpauodegis pitonas (*Python breitensteini*) 
**Raudonkraujis pitonas (*Python brongersmai*) 
**Margasis pitonas (*Python curtus*)
**Tigrinis pitonas (*Python molurus*)
**Uolinis pitonas (*Python natalensis*)
**Karališkasis pitonas (*Python regius*)
**Tinklinis pitonas (*Python reticulatus*)
**Hieroglifinis pitonas (*Python sebae*)
**Timorinis pitonas (*Python timorensis*)
Šungalvis smauglys

**Šungalvis smauglys** (*Corallus caninus*) – smauglinių (*Boidae*) šeimos roplys. Paplitęs Pietų Amerikos džiunglėse.
Geltonspalvė anakonda

**Geltonspalvė anakonda** (*Eunectes notaeus*) – smauglinių  (*Boidae*) šeimos roplys. Dar vadinama  *pietine* arba *paragvajine anakonda*. Kūnas iki 3 m ilgio. Panaši į anakondą, bet šoninėse dėmėse nėra baltų akučių.

Paplitusi Paragvajuje, Pietų Bolivijoje ir Argentinos šiaurėje. Reta rūšis. Nelaisvėje minta žuvimis, žiurkėmis ir pelėmis.
Amerikos smėlinis smaugliukas

**Amerikos smėlinis smaugliukas** (*Charina bottae*) – smauglinių (*Boidae*) šeimos roplys. Kūnas iki 60 cm ilgio, pilkai rudas. Galva nedidelė, iš viršaus padengta stambiais skydeliais ir palaipsniui pereina į liemenį. Uodega trumpa ir buka.

Amerikinis smėlinis smaugliukas ištikus pavojui susiriečia į kamuolį, kurio viduje paslepia galvą. Neretai taiko ir kitą apsauginę pozą: galvą prispaudžia prie žemės, o pakelia savo buką uodegą ir judina ją į vieną ir kitą šoną, šitaip išgąsdina savo priešininką, atrodytų, kad žvalgosi aplinkui.

Paplitęs JAV vakarinėje dalyje, nuo Kalifornijos iki Montanos, taip pat Kanados pietryčiuose.

Aptinkamas pušynuose, sausose vietose. Maitinasi graužikais, driežais, paukščiais. Gyvagimdis. Patelė kasmet atveda 3-4 15-20 cm ilgio jauniklius.
Matopo kalvos

**Matopo kalvos** arba **Matobo kalvos** – kalnų grandinė Zimbabvėje, į pietus nuo Bulavajo miesto.

Šis akmenuotas kraštas – tai griaučiai kraštovaizdžio, atsiradusio daugiau nei prieš 3300 milijonų metų, kai Žemė dar neturėjo atmosferos. Išsilydžiusių uolienų jūros vėso ir kietėjo, atsirado plyšiai. Ilgus amžius trukusi erozija tuos plyšius išplatino ir sukūrė nepaprastas granitinių Zimbabvės Matopo kalvų formas.

Mistinė Matopo atmosfera darė įtaką *[[Bušmėnai|bušmėnams]]* (*sanams*), žmonėms, kurie prieš 20 000–2000 metų buvo užėmę šių kalvų urvus. Dabar uolų sienos ir olos yra gamtinės pirmykščio meno galerijos. Akmens amžiaus pabaigoje bušmenai, naudodami molį sumaišytą su augaliniais riebalais ir karpažolės lateksu, ant granito riedulių piešė gyvūnus, gamtovaizdžius, dvasių pavidalus ir geometrinius galvosūkius. Viename piešinyje pavaizduoti gysloti skrendančio termito sparnai.


Image:Sunrise Matobo Zimbabwe.jpg|Saulėtekis nacionaliniame parke
Image:ZW Matobo Stones.JPG|Rieduliai
Image:ZW Matobo Rodds Tomb.JPG|Cecil Rhodes kapas
Parana (miestas)

**Parana** () – miestas šiaurės rytų Argentinoje, Paranos upės kairajame krante, priešais Santa Fė miestą. Entre Rioso provincijos sostinė.

## Istorija
XVI amžius a. dalis Santa Fė miesto gyventojų persikėlė per Paranos upę ir apgyvendino jos kairįjį krantą. Vietovė pavadinta *La Otra Banda del Paraná* („kita Paranos pusė“), tačiau nebuvo laikoma atskiru miestu ir lėtai augo kaip Santa Fė miesto palydovas. 1730 m. spalio 23 d. buvo pastatyta koplyčia. Nuo to laiko prasidėjo savarankiškas miesto gyvenimas. 1822 m. tapo provincijos sostine, o 1854–1861 m. buvo *Argentinos Konfederacijos* sostine. Nuo to laiko pradėjo sparčiai augti.

## Susisiekimas
Miestas yra 470 km į šiaurės vakarus nuo Buenos Airių. Keliai į Buenos Aires, Konkordiją, Korientesą. Geležinkeliai į Buenos Aires ir Posadasą. Su Santa Fė sujungtas povandeniniu *Hernandarias* tuneliu, pastatytu po Paranos upe 1969 m. *General Justo José de Urquiza* oro uostas, iš kurio vyksta reguliarūs reisai į Buenos Aires.

## Ekonomika
Cemento, baldų, keramikos, maisto pramonė. Per uostą prie Paranos upės transportuojami grūdai, galvijai, žuvis, mediena.

## Lankytinos vietos
Miesto centre gausu kolonijinės architektūros pastatų, pavyzdžiui, * 3 de Febrero* teatras, miesto katedra, vyriausybės rūmai. Urkizos parkas su paminklais (jų tarpe generolui Urkizai). Krantinės parkas, su puikiais kraštovaizdžiais į upę. Gamtos mokslų ir antropologijos, miesto muziejai.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* www.parana.gov.ar 
* www.eldiariodeparana.com.ar 
* www.parana.turismoentrerios.com
Okavangas

**Okavangas** () arba **Kubangas** () – upė pietvakarių Afrikoje, Botsvanoje, Angoloje ir Namibijoje. Prasideda Angolos aukštumose (Bijės plynaukštėje) kaip Kubangas. Kovo mėnesį patvinęs Kubangas, tekėdamas per slenksčius ir krioklius, srūva pietinės Angolos sienos link. Tada, jau vadinamas Okavangu, ties Botsvanos riba teka į Kalahario dykumą. Ten patenka į slenksčių ruožą, vadinamą Popos kriokliais. Nukreipiamas dviejų kalvagūbrių, esančių 15 km atstumu vienas nuo kito, Okavangas įsilieja į „Kaistuvo rankeną“ (80 km ilgio ir 16 km pločio salpa – magistralė, per kurią į Okavango deltą kasmet įteka daugiau nei 10 milijardų tonų vandens). Daugybė vandentakių, pelkių, salų ir smaragdinių nendrių guotų sudaro didžiausią žemyno deltą pasaulyje.

Didžiausias intakas – Kvitas (kairysis).

Sausuoju laikotarpiu didžioji drėgmės dalis išgaruoja. Lietinguoju laikotarpiu deltos pietinė šaka įteka į Ngamio ežerą, šiaurinė šaka – į Kvando upę, Botletlės šaka – į Makgadikgadžio druskopelkes ir Ksau ežerą. Okavangas liūčių laikmečiu smarkiai ištvinsta.

Botsvanoje prie upės sudarytas Moremio laukinės gamtos rezervatas, Namibijoje – Bvabvatos–Okavango nacionalinis parkas.


Namibia Okavango Popa Falls 3.jpg|Popos krioklys
Cuito and Okavango (2018) (cropped).jpg|Kvito ir Okavango santaka Angoloje
Okavango Sunset Bwabwata.jpg|Saulėlydis prie Okavango
Okavango delta - Botswana - panoramio (3).jpg|Okavango delta


## Taip pat skaitykite
* Okavango delta

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Okavango upės baseinas
Apvalasai

**Ãpvalasai** arba **Akmeno ežeras** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajono šiaurėje, apie 2,5 km į šiaurę nuo Onuškio, šalia Latvijos sienos. Ilgis šiaurės vakarų-pietryčių kryptimi 1 km, plotis iki 0,7 km. Giliausia vieta siekia 6,7 m. Krantai aukšti, apaugę medžiais, dugnas lėkštas. Pakrantėse plyti pievos, dirbami laukai, į pietus stūkso miškelis. Suteka 4 upeliai, šiaurės rytuose išteka vienas (į Garajo ežerą), priklausantis Mūšos-Nemunėlio baseinui. Šiaurine pakrante eina kelias .

Šalia ežero įsikūrę Ilzenbergo ir Alksnių kaimai.

## Šaltiniai
Ablainas

**Ablainas** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone, apie 2,5 km į šiaurės vakarus nuo Onuškio, Būdrinės miške. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,23 km, plotis – iki 0,06 km. Altitudė 102,9 m. Krantai apaugę krūmynais, žemi, pelkėti. Pietinėje pakrantėje plyti dirbami laukai. Ežeras nenutekantis, priklauso Vyžuonos intako Lakštenos baseinui.

## Šaltiniai
Eikiniškio ežeras

**Eikiniškio ežeras** arba **Baldūnų ežeras** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone, apie 5 km į šiaurę nuo Čedasų, Latvijos pasienyje. Ežeras ovalios formos, ilgis iš vakarų į rytus – 0,58 km, plotis – iki 0,5 km. Altitudė 90,3 m. Krantai žemi, pelkėti, apaugę krūmynais, link Latvijos pasienio stūkso miškelis. Ežeras gausiai užžėlęs vandens augalais. Į Eikiniškio ežerą suteka 2 upokšniai, pietuose ištekia upelis link Vyžuonos upės intako Minavos (Nemunėlio baseinas). Aplinkui plyti dirbami laukai.

Vakariniame ežero krante įsikūręs Eikiniškio kaimas.

## Šaltiniai
Armonių ežeras

**Armonių ežeras** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone, apie 5,5 km į pietryčius nuo Juodupės, Bakūriškio miško šiaurinėje dalyje. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,72 km, plotis – 0,32 km. Altitudė 119,5 m. Krantai žemi, vietomis pelkėti, ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Į pietvakarius plyti dirbami laukai. Vakaruose išteka upelis (Šeškynės upelio Š-1 intakas, Vyžuonos upės baseinas). Į šiaurę įsikūręs Armonių kaimas.

## Šaltiniai
Apija

**Apija** () – miestas Okeanijoje, Samoa valstybės sostinė, išsidėsčiusi Upolu salos šiauriniame krante, pietinėje Ramiojo vandenyno dalyje. Tai vienintelis miestas šalyje, tai pagrindinis uostas ir ekonominis centras. Pagrindinės eksporto prekės – kopra (džiovinta kokoso riešutų masė), bananai, kakava, kava. Netoli nuo Apijos – Faleolo vietovėje yra tarptautinis oro uostas. Apija valtimis susisiekia su Pago Pagu – Amerikos Samoa centru.

Apijoje yra daug istorinių vietų, todėl tai yra pagrindinis turistų, aplankančių Samoa, taškas. Nors kai kurie gyventojai ir pragyvena iš turizmo, tačiau dauguma užsiima žemdirbyste (ypač grūdų auginimu). Prie miesto yra automobilių dalių gamykla. 1977 m. Apijoje įkurtas Pietinio Ramiojo vandenyno žemės ūkio mokyklos filialas, o 1988 m. įsteigtas Nacionalinis Samoa universitetas. Yra meteorologijos ir okeanografijos observatorija. Apylinkėse įkurtas Vailimos nacionalinis rezervatas.

## Istorija

Apijos regione gyventa jau 1000 m. pr. m. e., kai polineziečiai pirmą kartą apsilankė šioje vešlioje saloje. Tai buvo nedidelis kaimas iki to, kai apie 1830 m. čia pasirodė Europos misionieriai ir prekeiviai. Tuomet miestas ėmė augti kaip europietiškas uostas. XIX a. pab. Vokietija, Anglija ir JAV ėmė rungtis, kuri kontroliuos Samoa salas, ir 1899 m. anglai su amerikiečiais sudarė sutartį prieš vokiečius, ir Apija, tuomet priklausiusi vokiečiams, buvo apšaudyta artilerijos sviediniais. Vėliau Apija tapo Vakarų Samoa administraciniu centru. Pirmojo pasaulinio karo metu (1914–1918 m.) Vakarų Samoa salas užėmė Naujoji Zelandija, po karo (1920 m.) gavusi Tautų Lygos mandatą valdyti šias salas, o nuo 1946 m., įkūrus Jungtines Tautas, salos tapo N. Zelandijos globojama teritorija. 1962 m. Vakarų Samoa gavus visišką nepriklausomybę, Apija tapo šios šalies sostine.

Apijos apylinkėse mirė škotų rašytojas Robert Louis Stevenson (1850–1894).

## Sportas

Mieste yra Samoa nacionalinis futbolo stadionas, talpinantis 3500 žiūrovų. Futbolo klubai:
* Kiwi FC (Vailima Kiwi),
* Lupe o le Soaga SC,
* Vaivase-tai.

## Šaltiniai
Jonavos ežeras

**Jonavos ežeras** – ežeras šiaurės Lietuvoje, Biržų rajone, apie 8 km į šiaurės vakarus nuo Biržų. Ežero ilgis – 0,31 km, plotis – iki 0,26 km. Altitudė 44,3 m. Krantai apaugę mišku, žemi, vakarinis krantas užpelkėjęs. Per ežerą iš pietvakarių į pietryčius prateka Šilinės (Šilinėlio) upelis (Apaščios intakas). Į šiaurę įsikūręs Jonavos kaimas.

## Šaltiniai
Paprastoji strėliukė

**Paprastoji strėliukė** (*Lestes sponsa*) – žaliųjų stėliukių (*Lestidae*) šeimos vabzdys. Pilvelis 25-30 mm ilgio, sparnų ilgis 18-22 mm. Patinas tamsiai metališkai žvilgantis. 

Paplitęs Europoje, Azijoje ir Šiaurės Amerikoje. Skraido augalais apaugusių vandens telkinių pakrantėse.
Raudonakė strėliukė

**Raudonakė strėliukė** (*Erythromma najas*) – strėliukių (*Coenagrionidae*) šeimos vabzdys. Išskėsti sparnai – apie 55 mm ilgio.

Raudonakės strėliukės arealas apima Europą (taip pat Lietuvą), išskyrus pietinius kraštus, Centrinę Aziją ir pietinį Sibirą.

## Išnašos
Kulionys

**Kulionys** – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, į šiaurės rytus nuo Toliejų, prie Želvų ežero. Įeina į Labanoro reg. parko teritoriją. Kaimo įžymybės – Lietuvos etnokosmologijos muziejus (su apžvalgos bokštu; įkurtas 1978 metais, nuo 1990 m. respublikinis muziejus, nuo 1997 m. su teleskopu) ir Molėtų astronomijos observatorija, senovinė dangaus šviesulių stebykla. Stūkso Kulionių piliakalnis. Kaime yra buvusios kapinaitės.

## Istorija

Kulionys 1373 m. užrašyti *Antazelve*. Antaželvės vardas išlaikytas iki XVII a. vidurio nelaimių, kai kaimas, atrodo, buvo visiškai sunaikintas; paskutinis užrašymas *Sioło Antozele* (1636 m.). Nuo XVII a. 2-osios pusės kaimas pagal gyventojus Kulionis pradėtas vadinti dabartiniu vardu, pirmąkart užrašytas Alantos metrikų knygoje (14v p.) *de Kulony* (1662 m.). XIV–XVI a. per kaimą ėjęs Utenos–Molėtų kelias. Nuo seniausių laikų iki Lietuvos 3-ojo padalijimo karališkasis kaimas.

XVI a. viduryje – XVII a. 1-oje pusėje 10 ūkių, XVII a. pabaigoje – XVIII a. po marų ir karų 4 ūkiai. XVII a. priklausė Čivylių vaitystei, XVIII a. Čivylių seniūnijai. XX a. pradžioje 15 ūkių, 60 gyv.

## Gyventojai

## Galerija

Dangaus stebykla Kulionyse.JPG|Dangaus šviesulių stebykla
Deivė Žemyna.jpg|Žemynos atvaizdas
Perkūno šventykla Kulionyse.JPG|Perkūno šventykla


## Šaltiniai

## Nuorodos
* Astronomijos observatorija 
* Etnokosmologijos muziejus
* Stulpų ratas Etnografinėje sodyboje 
* Lietuvos dangus, 1991.
* Archyvinė medžiaga.
Maldininkai

**Maldininkai** (*Mantodea*) – vabzdžių (*Insecta*) *[[Dictyoptera]]* būrio pobūris. Tai dieniniai plėšrūs vabzdžiai. Turi graužiamuosius burnos organus. Kūnas pailgas, galva labai judri, priekinės kojos ilgos, čiumpamosios. Sudėtinės akys labai didelės, turi 3 paprastas akis. Galvą gali pasukti į visas puses. Pilvelis ilgas ir plokščias, su nariuotais cerkais. Antsparniai pusiau permatomi, kartais sutrumpėję, sparnai skaidrūs. Vidurinės ir užpakalinės kojos bėgiojamosios. Priekinių kojų blauzda su išpjova, į kurią  gali įsistatyti priekinė šlaunis, panašiai kaip sulenkiamojo peilio ašmenys. Letenos penkianarės.

Metamorfozė nepilna. Kiaušinėlius deda dideliu kiekiu tam tikrose kapsulėse, kurios susidaro iš patelės išskyrų. 

Paplitę šiltuose ir tropiniuose kraštuose, tačiau pasitaiko ir vidutinių platumų regionuose. Būryje yra apie 2400 rūšių. 

Būryje yra šios šeimos:
* Maldininkai (*Mantidae*)
* Empuzidai (*Empusidae*)
ir kt.


Image:Mantis egg 2005 Spring 001.jpg|Kiaušinėliai
Image:Mantodea.JPG|Maldininko galva
Image:Praying mantis cleaning.jpg|„Besiprausiantis“ maldininkas


## Šaltiniai
Bengalinė lapė

**Bengalinė lapė** (*Vulpes bengalensis*) – šuninių (*Canidae*) šeimos žinduolis, gyvenantis šiaurinėje Himalajų teritorijoje, Nepale, Indijoje, Bangladeše.

## Išvaizda
Ilgis 44–61 cm, uodegos ilgis 25–36 cm. Svoris 2,3–4,1 kg. Kailis nuo pilkos iki pilkai rudos spalvos. Dažniausiai nugara pilkai ruda, šonai ir kojos rusvos, o pilvas šviesiai pilkas. Uodegos galas juodas. Snukis plonas. Ausys ilgos ir smailos.

## Mityba
Medžioja graužikus, roplius, driežus, krabus, termitus, vabzdžius, mažus paukščius, taip pat minta vaisiais. Jaunikliai ir jaunos lapės daugiausia ėda graužikus.

## Šaltiniai
Konkordija (Argentina)

**Konkordija** () arba** San Antonijo de Padua de la Konkordija** (*San Antonio de Padua de la Concordia*) – miestas šiaurės rytų Argentinoje, Entre Rioso provincijoje, uostas dešiniajame Urugvajaus upės krante, priešais Urugvajaus Respublikos miestą Saltą. Konkordijos departamento centras.

## Istorija
Miestas įkurtas 1831 m. lapkričio 29 d., buvusios indėnų gvaranių gyvenvietės vietoje. Pavadinimas *Concordia* reiškia „santarvė, susitarimas“. 1857–1859 m. į miestą atvyko daug imigrantų iš Europos (ypač švedų ir vokiečių).

## Susisiekimas
Konkordija yra 430 km į šiaurę nuo Buenos Airių. Keliais sujungta su Buenos Airėmis, Parana ir Korientesu. Per Salto Grandės užtvankos dambą eina geležinkelis į Saltą. Netoli miesto yra Konkordijos oro uostas.

## Ekonomika
Konkordija – žemės ūkio centras. Apylinkėse auginami ryžiai, bulvės, citrusai, uogos (šilauogės). Maisto (mėsos, malimo), odos pramonė, medžio apdirbimas. Gyvulininkystė, žvejyba. Netoli nuo miesto yra Salto Grandės užtvanka ant Urugvajaus upės.

## Lankytinos vietos
Pirmųjų jėzuitų misionierių įkurtų bažnyčių griuvėsiai, paplūdimiai prie Urugvajaus upės, sanatorijos ir poilsio namai prie Salto Grandės tvenkinio, sportinė žūklė, vandens pramogos, Konkordijos karnavalai.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* www.concordia.gov.ar
* TurismoEntreRios.com puslapis apie Konkordiją
Tibetinė lapė

**Tibetinė lapė** (*Vulpes ferrilata*) – šuninių (*Canidae*) šeimos žinduolis, gyvenantis Tibeto plynaukštėse, daugiau kaip 4000 m aukštyje. Nuo šalčio ją saugo labai storas kailis. Maitinasi graužikais, driežais, smulkiais gyvūnais.

## Išvaizda
Ilgis 60–70 cm, uodegos ilgis 29–40 cm. Svoris 4–5,5 kg. Kailis minkštas ir tankus, dažniausiai šviesiai rudas arba tamsiai rudas. Snukis siauras, uodega plati.

## Šaltiniai
Gvalegvaiču

**Gvalegvaiču** () – miestas Argentinoje, Entre Rioso provincijos pietryčiuose, prie Gvalegvaiču upės (netoli jos santakos su Urugvajaus upe). Gvalegvaiču departamento centras.

Miestas įkurtas 1764 m. Miesto pavadinimas kilo nuo upės, kurios pavadinimas indėnų gvaranių kalba *yaguar guazú*, reiškia „didžiojo jaguaro upė“. Mieste kasmet vyksta vienas didžiausių karnavalų visoje Argentinoje. Netoli nuo Gvalegvaiču yra karštosios versmės, paplūdimiai. Kazino ir kitos pramogos. Per *Libertador General San Martín* tiltą virš Urugvajaus upės, veda kelias į Urugvajaus miestą Mersedesą.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* www.gualeguaychu.gov.ar
* www.gualeguaychu.info
Narva (upė)

**Narva** (, ) – upė, tekanti Estijos ir Rusijos Federacijos (Leningrado sritis) pasieniu.

Išteka iš Peipaus ežero, teka šiaurės kryptimi, įsirėžusi į silūro klinties klodus, daug slenksčių. Įteka į Baltijos jūros Suomijos įlankos Narvos įlanką. Mityba mišri, daugiausiai sniego.

Ties Narva įrengtas 125 MW Narvos hidroelektrinės tvenkinys (191 km²). Upės plotis 200–300 m, o žemiau užtvankos 390 m. Vyraujantis gylis 3–4 m, užtvankoje – 11 m, o žiotyse – iki 15 m. Žiemą užšąla 5 mėn. Laivuojama žemiau Narvos HE.

Didžiausi intakai (dešinieji): Pliusa, Rosonė. Rosonė – pratakas jungiantis Narvą su Luga, įteka į Narvą ~700 m nuo žiočių. Tėkmės kryptis priklauso nuo vandens lygio upėse.

Prie Narvos upės išsidėstę miestai – kairiame krante Narva (Estija), dešiniame Ivangorodas (Rusija). Prie žiočių – klimato kurortas Narva-Joensu.

Upėje gausu žuvų: ešerių, karšių, lydekų, raudžių ir kt.

## Šaltiniai
Malkėstaitis

**Malkėstaitis** – ežeras rytų Lietuvoje, Molėtų rajono savivaldybės teritorijoje, į šiaurės vakarus nuo plento , 4,5 km į šiaurės rytus nuo Molėtų, į vakarus nuo Malkėsto ežero. Įsteigtas Malkėstaičio hidrografinis draustinis.

Ežeras termokarstinės kilmės. Krantai žemi, kai kur pelkėti, apaugę medžiais ir krūmais. Kranto linijos ilgis 1,7 km. Pakrantėse daugiausia plyti pievos ir dirbami laukai. Per ežerą iš vakarų į rytus teka Malkėstos upelis į Malkėstą. Malkėstaitis priklauso Šventosios baseinui. Ežero pratakumas 30 %. XX a. antroje pusėje iškasus kanalą tarp Malkėstaičio ir Malkėsto ežerų, Malkėstaičio vandens lygis pažemėjo. 2007 m. pakartotinių matavimų duomenimis, Malkėstaičio morfometriniai parametrai yra pakitę.

Plotas 15,7 ha. Ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus 640 m, didžiausias plotis 350 m. Paviršiaus altitudė 149 m. Didžiausias gylis 57 m – antras pagal gylį Lietuvos ežeras, po Tauragno, vidutinis gylis 13,8 m. Baseino plotas 2,5 km².

Prie ežero įsikūrę Rudilių, Malkėsto, Andrioniškio, Aiterados kaimai. Veikia kaimo turizmo sodyba.

Ežerėvardis kildinamas nuo žodžio *malkas, malka* („vienu ypu išgeriamas skysto kiekis, gurkšnis, maukas“), o toliau siejamas su galima pirmine reikšme „šlapia vieta, pelkė, klanas, valka“ (plg. tomis reikšmėmis , , sen. sl. **molka*).

## Šaltiniai
Amfora

**Amfora** (, ) – keraminis indas su dviem rankenomis, naudotas gabenti greitai gendantiems skystiems ir biriems produktams, rečiau skirtas mirusiųjų pelenams laikyti. Dauguma amforų buvo smailiu dugnu, kad indai galėtų stovėti vertikaliai, jų dugnus įbedus į smėlį ar minkštą žemę. Amforos plokščiais dugnais buvo naudojamos namų reikmėms. Pastarieji indai dažnai būdavo glazūruojami ir dekoruojami.

Amforas išrado senovės graikai, jas taip pat plačiai naudojo romėnai. Tai buvo pagrindiniai indai tokių prekių kaip vynas, aliejus, alyvuogės, grūdai, žuvis ir kt. laikymui ir gabenimui. Viduržemio jūros regione amforos buvo naudojamos iki pat XVI amžiaus.

*Amphora* yra lotynų kalbos žodis, kilęs iš graikų kalbos sudurtinio žodžio *amphoreus* (Αμφορέας) arba *amphiphoreus*, sudaryto iš *amphi-* („abejose pusėse“) ir *phoreus* („nešikas“).

Dabar molio keramikos paruošimo technologija praktiškai nesiskiria nuo akmens masės paruošimo technologijos. Suformuoti gaminiai džiovinami, apdailinami, dekoruojami engobomis ir degami pirmu degimu 850–920&nbsp;°C temperatūroje. Po pirmo degimo dekoruojami dažais, laku arba glazūromis. Dekoruoti gaminiai degami antru degimu 1000&nbsp;°C temperatūroje. Po antro degimo gaminiai išrūšiuojami, markiruojami, komplektuojami ir pakuojami.
Dryžuotosios pelės

**Dryžuotosios pelės** (*Lemniscomys*) – pelinių (*Muridae*) šeimos graužikų gentis. Kailis  retas ir labai šiurkštus. Nugara nuo tamsai rudos iki beveik juodos spalvos, su išilginėmis šviesiomis dėmėmis, kurios susiliedamos kartais sudaro juostas. Tokių juostų būna po 5-6 abiejuose šonuose. Pilvas  nuo gelsvos iki gelsvai pilkos spalvos.

Paplitusios  Afrikoje. Apsigyvena upių pakrantėse, krūmynuose, miškuose, pelkėtose vietose. Aktyvios dieną. Maitinasi augalų dalimis. Vadoje vidutiniškai būna 2-5 jaunikliai.

Gentyje yra 11 rūšių:

*Berberinė dryžuotoji pelė (*Lemniscomys barbarus*) 
**[[Lemniscomys bellieri]]* 
**[[Lemniscomys griselda]]* 
**[[Lemniscomys hoogstraali]]* 
**[[Lemniscomys linulus]]* 
**[[Lemniscomys macculus]]* 
**[[Lemniscomys mittendorfi]]* 
**[[Lemniscomys rosalia]]* 
**[[Lemniscomys roseveari]]* 
*Dryžuotoji pelė (*Lemniscomys striatus*) 
**[[Lemniscomys zebra]]*http://zipcodezoo.com/Animals/L/Lemniscomys_zebra.asp

## Nuorodos
Grioveliakaplės pelkiažiurkės

**Grioveliakaplės pelkiažiurkės** (*Pelomys*) – pelinių (*Muridae*) šeimos graužikų gentis. Kūnas 12,5-21,5 cm ilgio. Uodega 10-18 cm ilgio. Kailis gana šiurkštus. Nugarinė pusė tamsiai geltona, kartais su metališku blizgesiu. Pilvas pilkas ar balsvas. Kai kurioms rūšims nugaroje yra išilginė tamsi juosta. Ausys apaugusios retais plonais rusvais plaukais.

Paplitusios Afrikoje – nuo Mozambiko iki Ugandos, Viktorijos ežero salose. Apsigyvena vandens telkinių pakrantėse, šlapiose vietose. Gerai plaukia ir nardo. Maitinasi įvairiais pakrančių ir pelkių augalais. Urvų nerausia. Vadoje būna 2-3 jaunikliai.

Gentyje yra 5 rūšys:

* *[[Pelomys campanae]]*
* Pelkinė grioveliakaplė žiurkė (*Pelomys fallax*)
* *[[Pelomys hopkinsi]]*
* *[[Pelomys isseli]]*
* *[[Pelomys minor]]*

## Nuorodos
* http://www.floranimal.ru/pages/animal/k/4633.html , Pelkinės grioveliakaplės žiurkės (*Pelomys fallasx*) nuotrauka ir tekstas .
Agroklimatologija

**Agroklimatologija** – agrometeorologijos šaka, tirianti žemės ūkiui svarbias klimato sąlygas.

Agroklimatologijos tyrimų duomenys padeda parinkti žemės ūkio augalų auginimo, gyvulių ir paukščių laikymo vietą, nustatyti naujų agrotechninių priemonių efektyvumą, iš dalies apsisaugoti nuo nepalankių meteorologinių reiškinių.

Agroklimatologija naudojasi daugiamečiais agrometeorologiniais ir bendraisiais meteorologiniais stebėjimais. Iš jų duomenų sudaromi agroklimato žinynai, atliekamas agroklimatinis teritorijos rajonavimas, nustatomi bioklimatiniai rodikliai (kiek įvairiems ž. ū. augalams reikia šilumos, drėgmės, šviesos).
Nesokijos

**Nesokijos** (*Nesokia*) – pelinių (*Muridae*) šeimos graužikų gentis. Kailis trumpas ir šiurkštus. Nugarinė pusė geltonai ruda su rusvu atspalviu, pilvas – pilkas. Kūnas 14-22 cm ilgio, uodega yra 2/3 kūno ilgio. Snukutis bukas ir platus, akys mažos, ausys trumpos.

Paplitusios Vidurinėje Azijoje, Afganistane, vakariniuose Kinijos rajonuose, šiaurės Indijoje, Pakistane, Šiaurės Afrikoje, Mažojoje Azijoje.

Gyvena drėgnose vietose. Didesnę laiko dalį praleidžia pasislėpusios urve, kuris būna gana sudėtingos konstrukcijos, su daug įėjimo angų ir giliau esančia lizdo kamera. Aktyvios prietemoje ir naktį. Iš urvo išlenda retai ir gana netoli nuo jo pasitraukia. Maitinasi išimtinai požeminėmis augalų dalimis. Kaupia maisto atsargas (įvairias sėklas). Vadoje būna 3-5 jaunikliai.

Šios pelės apsigyvena ir pastatuose, sugadina maisto produktus, pašarus. Kenkia pasėliams ir vaismedžiams.

Gentyje dvi rūšys:
* *[[Nesokia bunnii]]*
* Nesokija (*Nesokia indica*)

## Nuorodos
* http://animaldiversity.ummz.umich.edu/site/accounts/specimens/Nesokia.html, nesokijos (*Nesokia indica*) kaukole ir dantų kauburėliai.
Paprastasis smauglys

**Paprastasis smauglys**, arba **boa** (*Boa constrictor*) – smauglinių (*Boidae*) šeimos roplys. Dydis 1.8-2.5 m., retais atvejais apie 3 m. Iš Meksikos regiono kilę smaugliai yra nykštukiniai ir išauga ne didesni nei 1.2-1.5 m. Paplitęs Amerikoje nuo Meksikos iki Argentinos. Gyvavedis.


Image:Boa constrictor.jpg|Paprastasis smauglys (*Boa constrictor*)
Image:Königsschlange (Boa constrictor).jpg
Retsina

**Retsina** () – graikiškas vynas į kurį įdėta sakų.

Pagrindinis yra baltasis vynas. Mažiau populiarus rožinis, gaminamas naudojant analogiškas technologijas. Stiprumas 11,5 % alkoholio tūrio.

## Istorija
Gamybos istorija siekia apie 2700 metų. Senovės Graikijoje indai, kuriuose buvo laikomas šis vynas (pvz., amfora) buvo užsandarinami pušies sakais, jie neleisdavo į indą patekti orui ir tuo pačiu gėrimui suteikdavo sakų aromatą. Sakų taip pat būdavo dedama dar vykstant fermentacijai.

## Vartojimas
Dėl egzotiško skonio Retsina tinka gerti su daug prieskonių turinčiais patiekalais, kurie būdingi Viduržemio jūros virtuvei. Patiekiama atšaldyta iki 7–9 °C temperatūros.

Tradiciškai retsinai gerti naudojami 0,25, 0,5 arba 1 litro talpos cilindriniai variniai puodeliai.
Boa

Žodis ***boa*** gali reikšti:

* Boa – bet kuris genties *Boa* smauglys, pvz., paprastasis smauglys
* boa – kartais reiškia ir bet kurį smauglinių šeimos *Boidae* ar šios šeimos pošeimio *Boinae* smauglį.
* Boa – atvirojo kodo žiniatinklio paslaugų serverio programa
* boa, plunksninis boa – šaliko tipo aksesuaras
* BoA – korėjiečių atlikėja;
* BoA – korėjiečių atlikėjos BoA albumas.


File:Boa constrictor (2).jpg|Boa, kitaip paprastasis smauglys (*Boa constrictor*)
File:Tissot Montmorand.jpg|Moteris su plunksniniu boa
Vaizdas:Kwonboa.jpg|Korėjietė dainininkė BoA
Kančendžanga

**Kančendžanga** () – trečias pagal aukštį kalnas pasaulyje. Kalnas išsidėstęs Indijos (Sikimo) ir Nepalo (Meči) pasienyje, Himalajuose. Tai yra didžiulis masyvas, sudarytas iš 5 viršūnių, iš kurių aukščiausia – 8586 m aukščio. Nuo 1838 iki 1852 m. Kančendžanga buvo laikoma aukščiausiu pasaulio kalnu. Iki 2010 m. į kalną buvo įkopę 243 alpinistai.

Sikimų žmonės šį kalną laiko šventu, todėl daugelis į kalną kopusių ekspedicijų, įskaitant ir pačias pirmąsias, gerbdamos vietinių žmonių tikėjimą sustodavo likus vos keliems žingsniams iki viršūnės.

## Pavadinimas
Kalno pavadinimas, sudarytas remiantis tibetiečių bei sanskrito kalbomis, reiškia *„Penki didžiojo sniego lobiai“* (*kang* – sniegas; *chen* – didelis; *zod* – lobis; *nga* – penki). Pavadinimas simbolizuoja penkias kalną sudarančias viršūnes.

## Geografija
Kančendžanga yra labiausiai į rytus nutolusi viršukalnė, kuri yra aukštesnė nei 8000 m. Kalnas išsidėstęs rytinėje Himalajų dalyje, Indijos ir Nepalo pasienyje. Kančendžangos masyvą sudaro 5 viršūnės:
* Pagrindinė Kančendžanga – 8586 m
* Vakarų Kančendžanga – 8505 m
* Pietų Kančendžanga – 8494 m
* Centrinė Kančendžanga – 8482 m
* Kanbačenas – 7903 m

Trys viršūnės – pagrindinė, centrinė bei pietinė yra išsidėsčiusios ties Indijos ir Nepalo pasieniu, o likusios dvi – priklauso Nepalui.

## Kopimai
Pirmasis bandymas įkopti į Kančendžangą įvyko 1905 m. Tuomet ekspedicija, vadovaujama Alisterio Kraulio, pasiekė maždaug 6500 m aukštį.

1929 m. vokiečių ekspedicija pasiekė 7390 m, tačiau galiausiai, dėl įsisiautėjusios pūgos, privalėjo grįžti atgal.

1955 m. gegužės 25 d. britams, Joe Brown ir George Band galiausiai pavyko pasiekti kalno viršūnę. Jau kitą dieną jų žygį pakartojo dar du tos pačios ekspedicijos nariai.

1979 m. anglai Doug Scott, Peter Boardman ir Joe Tasker pasiekė kalno viršūnę nesinaudodami deguonies balionais.

1983 m. prancūzas Pierre Beghin tapo pirmuoju, kuris į Kančendžangą užkopė vienas.

1986 m. lenkai Jerzy Kukuczka ir Krzysztof Wielicki pirmieji į Kančendžangą užkopė žiemą.

## Išnašos