open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Trygve Lie

**Triugvė Li** (, g. 1896 m. liepos 16 d. Osle, Norvegijoje – m. 1968 m. gruodžio 30 d. Geilo, Norvegijoje) – Norvegijos politikas, teisininkas, diplomatas. Buvo pirmasis Jungtinių Tautų Generalinis sekretorius (nuo 1946 m. iki 1952 m.).

## Biografija
Gimė Kristianijoje, kuri 1925 m. buvo pervadinta į Oslą. Triugvė Li tėvas 1902 m. emigravo į JAV ir negrįžo. 1919 m. baigė teisės studijas Oslo universitete. Tais pat metais tapo Darbo partijos nariu. Nuo 1919 m. iki 1921 m. buvo Norvegijos Darbo partijos leidinio redaktoriumi. Nuo 1922 m. iki 1935 m. dirbo Norvegijos profsąjungų susivienijimo teisės konsultantu. 1935 m. paskirtas Norvegijos Teisingumo ministru. Tais pat metais pritarė L. Trockiui Norvegijoje suteikti politinį prieglobstį, kuris 1933 m. buvo ištremtas iš SSRS. 1937 m. išrinktas į Norvegijos parlamentą. 1939 m. dirbo ir Prekybos ministro pareigose. Nuo 1939 m. rugsėjo paskirtas Tiekimo bei laivybos ministru. 1940 m. balandžio 9 d. Nacių Vokietijai užpuolus Norvegiją, įsakė visiems šalies laivams išplaukti į Sąjungininkų šalių uostus. Nuo 1940 m. birželio dirbo Jungtinėje Karalystėje veikusioje emigracinėje Norvegijos vyriausybėje. 1940 m. gruodį pradėjo eiti Norvegijos užsienio reikalų ministro pareigas, o nuo 1941 m. vasario – užsienio reikalų ministru. 1945 m. dar kartą išrinktas į Norvegijos parlamentą. 1945 m. vadovavo Norvegijos delegacijai San Francisko konferencijoje, kurioje buvo įsteigta Jungtinių Tautų organizacija. Dalyvavo rengiant Jungtinių Tautų Saugumo Tarybos nuostatus. 1946 m. vadovavo Norvegijos delegacijai Jungtinių Tautų Generalinėje asamblėjoje. 1946 m. vasario 1 d. išrinktas pirmuoju Jungtinių Tautų generaliniu sekretoriumi. Palaikė Izraelio ir Indonezijos įkūrimą. Siekė išspręsti 1948 m. kilusį Indijos ir Pakistano konfliktą dėl Kašmyro. Rėmė Kinijos Liaudies Respublikos narystę Jungtinėse Tautose. Korėjos karo metu Jungtinių Tautų Saugumo Taryba pasmerkė Šiaurės Korėjos veiksmus ir paragino Jungtinių Tautų nares padėti Korėjos Respublikai atremti agresiją.  Dėl to SSRS nepritarė 1950 m. lapkričio 1 d. Jungtinių Tautų Generalinės asamblėjos nutarimui vėl paskirti jį į Generalinio sekretoriaus pareigas. Dėl SSRS ir JAV spaudimo, 1952 m. lapkritį atsistatydino iš pareigų. Vėliau užėmė Akershuso gubernatoriaus pareigas. Nuo 1963 m. iki 1964 m. buvo Norvegijos pramonės, o nuo 1964 m. iki 1965 m. – prekybos ministras.

Buvo apdovanotas Norvegijos ir daugelio kitų šalių ordinais ir medaliais.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Triugvė Li biografija
Juozas Namikas

**Juozas Namikas** (1904 m. spalio 17 d. – 1940 m. lapkričio 30 d.) – Lietuvos karo lakūnas, aviacijos majoras.

## Biografija
Gimė 1904 m. spalio 17 d. Pradinį mokslą baigė Užpaliuose, po to mokėsi Utenos „Saulės“ gimnazijoje, bet mokslus baigė Kaune.

1921 m. savanoriu įstojo į Karo mokyklą. Pirmasis karininko – pėstininkų leitenanto laipsnis suteiktas 1923 m. Nuo 1925 m. rudens – Aviacijos kursų klausytojas. Karo lakūno kelią pradėjo Kaune, 2-ojoje eskadrilėje kaip oro žvalgas. 1934 m., minint Dariaus ir Girėno transatlantinio skrydžio metines iš Kauno pakilo 3 lietuviškos konstrukcijos ANBO-IV lėktuvų grupė skrydžiui per 15 Europos valstybių sostinių. Reprezentacinės eskadrilės vado A. Gustaičio lėktuvo oro žvalgo vieta buvo patikėta kapitonui J. Namikui.

1935 m. jam suteiktas majoro laipsnis, vėliau paskirtas Šiaulių 3-iosios eskadrilės vadu. Apdovanotas Lietuvos, Prancūzijos, Čekoslovakijos, Švedijos, Italijos ordinais ir medaliais.

Juozas Namikas neišaiškintomis aplinkybėmis žuvo 1940 m. lapkričio 30 d.; kūnas aptiktas Kauno Nemuno saloje.

1992 m. Užpalių kapinėse Juozui Namikui atidengtas standartinis Nepriklausomos Lietuvos karo lakūno paminklas.

## Įvertinimas
* 1923 m. Klaipėdos išvadavimo bronzos medalis,
* 1928 m. Lietuvos nepriklausomybės medalis,
* 1932 m. „Plieno sparnų" garbės ženklas,
* 1934 m. Vytauto Didžiojo 5 laipsnio ordinas,
* 1934 m. Karo lakūno žvalgo garbės ženklas,
* 1934 m. Prancūzijos Karo lakūno specialusis ženklas,
* 1934 m. Švedijos Kalavijo 5 laipsnio ordinas,
* 1935 m. Čekoslovakijos Baltojo liūto 5 laipsnio ordinas su kardais,
* 1935 m. Italijos Karūnos 4 laipsnio ordinas.

## Išnašos

## Šaltiniai
* Balčiūnas St., Kuliešienė V. „Užpaliai mūsų svajonių kraštas“. Vilnius, 1999, p. 287–288.
Trikotažas

**Trikotažas** () – megzta medžiaga arba gaminys iš siūlų, mezgimo mašina sujungtų kilpomis tam tikru pynimu; gaminamas iš natūralių (medvilnė, linai ir kt.) ir dirbtinių siūlų. Kilpinis trikotažas dažniausiai yra vidutinio storumo medžiaga, iš kurios siuvami laisvalaikio rūbai.
Phoebe Tonkin

**Fibė Tonkin** (; g 1989 m. liepos 12 d. Sidnėjuje) – Australijos modelis ir aktorė. 

## Biografija
Nuo 4 metų Fibė lankė įvairias šokių pamokas, sulaukusi 12 ėmė mokytis jaunimo teatre Wharf. Ji yra baigusi Kvynvudo mergaičių mokyklą, kuri žinoma savo teatro sekcija.

Fibė vaidino įvairiuose mėgėjiškuose teatruose, kol 2005 m. ją pastebėjo TV prodiuseriai ir pakvietė į serialą „H2O: Just Add Water“. Čia Fibė įkūnijo undinę Kleo ir vaidino seriale 3 metus. Vėliau ji gavo vaidmenis kituose populiariuose Australijos TV serialuose „Packed to the Rafters“ ir „Be namų negerai“.

Debiutas kine įvyko 2010 m. kariniame utopiniame filme „Rytoj, kai prasidėjo karas“. Po metų Fibė persikėlė į Los Andželą norėdama siekti tarptautinės karjeros. Pirmasis vaidmuo JAV buvo seriale „Slaptas ratas“. Vėliau sekė vaidmenys serialuose „Vampyro dienoraščiai“ ir „The Originals“, tačiau Fibė kartais kuria vaidmenis ir Australijoje (interneto televizijos serialas „Bloom“). 2019 m. ji režisavo trumpo metražo filmą „Furlough“.

Fibė yra reklamavusi Vauxhall Motors, jos nuotraukas spausdino žurnalai Elle, Girlfriend, Vogue ir kt. 2011 m. ji nusifilmavo Miles Fisher dainos „Don‘t Let Go“ vaizdo klipe.

## Filmografija

* H2O: Just Add Water (2006-2010)
* Packed to the Rafters (2009-2010)
* Rytoj, kai prasidėjo karas (2010)
* Be namų negerai (2010)
* Slaptas ratas (2011-2012)
* Bait 3D (2012)
* Vampyro dienoraščiai (2012-2013)
* The Originals (2013-2018)
* The Ever After (2014)
* Stalker (2015, TV)
* Billionaire Ransom (2016)
* Cul-de-sac (2016)
* Pillow Talk (2017, TV)
* Final Stop (2018)
* Safe Harbour (2018, TV)
* The Affair (2018, TV)
* The Place of No Words (2019)
* Bloom (2019-2020)
* Vakarų pasaulis (2020)

## Apdovanojimai
* AFI apdovanojimas (nominacija) – geriausia TV dramos aktorė (2008)
* Northeast filmų festivalis – (nominacija) – geriausia trumpametražio filmo aktorė (2017)
* Žurnalo Maxim „Hot 100“ Aktorių sąrašas (5 vieta) ir skaitytojų sąrašas (52 vieta) (2015)

## Nuorodos
* IMDb profilis
* Twitter profilis
## Šaltiniai
Laikas žudyti (filmas)

**Laikas žudyti** () – 1967 m. sukurtas vesternas. 

Nedidelį vaidmenį jame atliko aktorius Harrison Ford – tai pirmasis jo vaidmuo kine, kuomet pavardė buvo pažymėta titruose.

## Siužetas

Baigiantis JAV pilietiniam karui, grupė konfederacijos karių, vadovaujamų kapitono Bentlio, pabėga iš Sąjungininkų kalėjimo ir juda Meksikos sienos link. Pakeliui jie užpuola ir išžudo šiauriečių vilkstinę, su kuria keliauja ir kalėjimui vadovaujančio majoro Volkoto žmona. Kuomet Bentlį pasiekia žinia, kad karas baigėsi, jis tai nuslepia nuo savo vyrų, skatindamas juos toliau ginklu veržtis į priekį. Majoras Volkotas leidžiasi  jų persekioti taip pat nekreipdamas dėmesio į įsigaliojusias paliaubas.

## Pagrindiniai aktoriai
* Inger Stevens 
* Glenn Ford 
* Paul Petersen 
* Timothy Carey 
* Kenneth Tobey
* Harrison Ford
* George Hamilton

## Šaltiniai
Sekmadienio moteris

**Sekmadienio moteris** () – 1975 m. sukurtas kriminalinis filmas.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Marcello Mastroianni – komisaras Salvatorė Santamarija
* Jacqueline Bisset – Ana Karla
* Jean-Louis Trintignant – Masimas
* Claudio Gora – Garonė
* Lina Volonghi – Inesa
* Pino Caruso – De Palma
* Gigi Ballista – Voleras 

## Turinys

Policijos komisaras Santamarija tiria keistą architekto Garonės nužudymą – šis rastas negyvas sode po smūgio į galvą akmeniniu falu. Kadangi byla susijusi su kilmingais ir garsiais miesto žmonėmis, policija bylą nagrinėja labai atsargiai, o jos viršininkas, bijodamas dėl savo reputacijos, linkęs kai kurias garsias pavardes pašalinti iš įtariamųjų sąrašo. 

Greta šios žmogžudystės kitoje vietoje įvyksta dar vienas nusikaltimas – miršta savivaldybės darbuotojas Lelo, taip pat dalyvavęs tyrime. Aplinkybės susiklosto taip, kad visi pirmojo nusikaltimo įtariamieji tampa ir antrojo nusikaltimo įtariamaisiais.

## Šaltiniai
Veronique Vendell

**Veronika Vendel** (, g. 1942 m. liepos 21 d.) – prancūzų aktorė, karjeros pradžioje dėl savo išvaizdos vadinta „antrąja Brigitte Bardot“.

## Biografija
Daugiausia filmavosi gimtinėje bei Vokietijoje kuriamuose filmuose, taip pat sukūrė keletą vaidmenų ir JAV režisierių juostose, iš kurių žymiausia – Sam Peckinpah sukurtas filmas „Geležinis kryžius“. 

Buvo ištekėjusi už 23 metais vyresnio prodiuserio Wolfo C. Hartwigo (m. 2017).

## Filmografija
* Les menteurs (1961)
* Rencontres (1962)
* Victime Five (1964)
* Becket (1964)
* Aš ją gerai pažinojau (1965)
* Savaitgalis itališkai (1965)
* Martin Soldat (1966)
* Barbarella (1968)
* Le streghe (1967)
* The Night of the Generals (1967)
* Mayerling (1968)
* Der turm der verbotenen liebe (1968)
* Vedo nudo (1969)
* Die jungen Tiger von Hongkong (1969)
* Komisaras Pepe (1969)
* Per grazia ricevuta (1970)
* Hilfe, mich liebt eine Jungfrau (1970)
* The Adventures of Gerard (1970)
* Ich schlafe mit menem morder (1970)
* La supertestimone (1971)
* Die junge ausreisserinnen (1972)
* Zinksärge für die Goldjungen (1972)
* Geležinis kryžius (1977)
* Breakthrough (1979)

## Nuorodos

* IMDb profilis

## Šaltiniai
Cinzia Monreale

**Čincija Monrealė** (, g. 1957 m. birželio 22 d. Genujoje) – italų aktorė.

## Biografija
Čincijos motina – lyrinių dainų atlikėja Mirella Zaza. 

Kine debiutavo epizodiniu vaidmeniu Vittorio Sindoni komedijoje „Son tornate a fiorire le rose“ (1975), o po metų tas pats režisierius patikėjo jai vieną pagrindinių vaidmenų komiškoje dramoje „Perdutamente tuo...“. 

1978 m. ji nusifilmavo spageti vesterne „Sella d‘argento“ ir taip susipažino su režisieriumi Lucio Fulci. 1979 m. Čincija vaidino Joe D‘Amato siaubo filme „Buio Omega“, o 1981 m. – kultiniu laikomame Fulci siaubo filme „... E tu vivrai nei terroe! L‘aldila“, dar žinomame pavadinimu „The Beyond“. Vėliau ji sukūrė dar 2 vaidmenis Fulci filmuose („I Guerrieri dell‘anno 2072“ (1984) ir „La dolce casa degli orrori“ (1989)) bei viename D‘Amato („Frankenstein 2000“ (1992)).

## Filmografija
### Kinas
* Quel movimento che mi piace tanto (1976)
* Perdutamente tuo... mi firmo Macaluso Carmelo fu Giuseppe (1976)
* Per amore di Cesarina (1976)
* Sella d'argento (1978)
* Bermude: la fossa maledetta (1978)
* Buio Omega (1979)
* Dičkis Egipte (1980)
* ...E tu vivrai nel terrore! L'aldilà (1981)
* I guerrieri dell'anno 2072 (1984)
* Sotto il ristorante cinese (1987)
* La dolce casa degli orrori (1989)
* Ritorno dalla morte - Frankenstein 2000 (1992)
* Dov'era lei a quell'ora? (1992)
* Maniako dienoraštis (1993)
* Nel continente nero (1993)
* Kreola (1993)
* La sindrome di Stendhal (1996)
* Festival (1996)
* Il popolo degli uccelli (1999)
* La donna del delitto (2000)
* Quando una donna non dorme (2000)
* L'accertamento (2001)
* Mario Schifano Tutto (2001)
* Ilaria Alpi - Il più crudele dei giorni (2002)
* Ultimo stadio (2002)
* Kill Gil, volume 1 (2005)
* Kill Gil, volume 2 (2006)
* Everybloody's End (2019)

### Televizija
* Casa Vianello (1992)
* Caro maestro (1995-1996)
* Mamma per caso (1997)
* Commesse (1999)
* Turbo (1999/2000)
* La casa dell'angelo (2002)
* Madre come te (2004)
* Incantesimo 10 (2008)
* Rex (2009)
* Distretto di polizia 9 (2009, serialo 1 epizodas)
* Nebbie e delitti (2009)
* La mia casa è piena di specchi (2010)

## Nuorodos

* IMDb profilis

## Šaltiniai
Margaret Mazzantini

**Margareta Mazantini** (, g. 1961 m. spalio 27 d. Dubline) – airių-italų kilmės aktorė ir rašytoja. 2003 m. apdovanota Italijos ordinu „Už nuopelnus Italijos Respublikai“.

## Biografija
Margaretos tėvas buvo italų rašytojas Carlo Mazzantini, o motina – airė dalininkė Anne Donnelly. Šeimoje augo dar 3 dukterys, iš kurių dar viena (Giselda Volodi) tapo aktore.

Kai Margaretai buvo 3 metai, šeima iš Airijos persikėlė į Italiją ir apsistojo Tivolyje.

1982 m. ji baigė mokslus Silvio D‘Amico Nacionalinėje dramos akademijoje Romoje ir pradėjo dirbti teatre, kur pelnė Ubu apdovanojimą kaip geriausia nauja teatro aktorė.

1994 m. Margareta debiutavo kaip rašytoja su knyga „Il catino di zinco“ (liet. „Cinko baseinas“). Po metų kartu su vyru parašė pjesę „Manola“, kurioje pagrindinį vaidmenį teatro scenoje atliko Nancy Brilli (pjesė 1998 m. buvo išleista romano pavidalu).

2001 m. išleido romaną „Non ti muovere“ (liet. „Nejudėk“, 2005 m.), kuris tapo bestseleriu ir buvo apdovanotas prestižine Italijos literatūros premija „Strega“. 2008 m. knyga buvo ekranizuota, o filme pagrindinį vaidmenį atliko Penelope Cruz.

2009 m. romanas „Venuto al mondo“ pelnė „Campiello“ apdovanojimą. Viso jos romanai yra išversti į 35 pasaulio kalbas, 7 ekranizuoti.

## Šeima
1987 m. Margareta ištekėjo už italų režisieriaus ir aktoriaus Sergio Castellitto, su kuriuo susilaukė 4 vaikų. Jų sūnus Pietro Castellitto – taip pat aktorius ir režisierius.

## Kinas

### Filmografija

* Antropophagus (1980)
* La vocazione di Suor Teresa (1982)
* Un caso d’incoscienza (1984)
* Una fredda mattina di maggio (1989)
* Nulla ci può fermare (1992)
* Il sogno della farfalla (1992)
* Quando le montagne finiscono (1994)
* Il cielo è sempre più blu (1995)
* Festival (1996)
* Il barbiere di Rio (1996)
* Libero Burro (1999)

### Scenarijai
* Libero Burro (1999)
* Non ti muovere (2004)
* La bellezza del somaro (2010)
* Venuto al mondo (2012)
* Nessuno si salva da solo (2015)
* Fortunata (2017)

## Knygos
* Il catino di zinco (1994)
* Manola (1998)
* Non ti muovere (2001)
* Zorro. Un eremita sul marciapiede (2004)
* Venuto al mondo (2008)
* Nessuno si salva da solo (2011)
* Mare al mattino (2011)
* Splendore (2013)

## Pagrindiniai apdovanojimai
* David di Donatello (nominacija) – geriausias scenarijus (2004)
* Ciak d'oro (nominacija) – geriausias scenarijus (2004)
* Globo d'oro (nominacija) – geriausias scenarijus (2004)
* Goja (nominacija) – geriausias scenarijus (2005)
* Nastro d'argento – geriausias scenarijus (2005)
* Nastro d'argento (nominacija) – geriausias scenarijus (2017)

## Nuorodos

* IMDb profilis
* Interneto svetainė

## Šaltiniai
Tulpės, meilė, garbė ir dviratis

**Tulpės, meilė, garbė ir dviratis** () – 2017 m.  Nyderlandų režisieriaus Mike van Diem sukurtas filmas, kurio dalis scenų buvo filmuojamos Kaune.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Ksenia Solo – Ana
* Giancarlo Giannini – inspektorius Katarela 
* Gijs Naber – Gaukė
* Lidia Vitale – Imakulata
* Donatella Finocchiaro – Kjara
* Giorgio Pasotti – Pjeras
* Anneke Sluiters – Rija

## Turinys
 
Filmas sukurtas atsiminimų forma. Jauna mergina Ana atvyksta iš Kanados į Italijos provincijos miestelį, kad čia išbarstytų ją užauginusios Kjaros pelenus. Pati mergina taip pat gimusi šiame miestelyje, netrukus atpažįstama kelių vietinių gyventojų ir kartu su jais prisimena savo tėvo istoriją ir jo paslaptingą dingimą po motinos mirties. 

Olandas Gaukė, per 1953 m. potvynį netekęs savo ūkio, sėdo ant dviračio ir juo nuvažiavo į Italijos pietus. Pamatęs prie kelio užrašą „Vendesi“ (liet. Parduodama), jis pamanė, kad tai miestelio pavadinimas ir užsuko į jį. Kalbos nemokantis, tačiau tvirtas ir sąžiningas Gaukė vietinių buvo šitai priimtas, čia įsikūrė ir ėmė auginti tulpes. Po kurio laiko pas jį atvyko žmona Rija, jiedu susilaukė dukters Anos, tačiau tuomet jam teko susidurti su vietine mafija. Gaukė nusprendė nepaklusti jų reikalavimams atiduoti dalį pelno ir viešai pažemino šių vadeivą. Kai besilaukianti Rija netikėtai mirė, o jo tulpių laukas buvo nusiaubtas, Gaukė paliko Aną savo draugei Kjarai, o pats tą naktį dingo.

## Pagrindiniai apdovanojimai
* Auksinis veršis (nominacija) – geriausias režisierius
* Villammare filmų festivalis – geriausia muzika

## Šaltiniai
Zanavykų muziejus

**Zanavykų muziejus** – muziejus Tubelių kaime, Šakių rajone. Įkurtas 1928 m. Šakiuose, atkurtas – 1986 m. Girėnų kaime, 2014 m. perkeltas į Zyplių dvaro vežiminės patalpas. Renka, saugo, tiria ir eksponuoja zanavykų krašto archeologinę, etnografinę ir istorinę medžiagą, organizuoja parodas, renginius ir edukacijas.

## Istorija
Zanavykų muziejus įkurtas 1928 m. birželio 21 d.  Šakių „Žiburio“ gimnazijoje, minint jos įkūrimo dešimtmetį. Muziejaus įkūrėjai – ateitininkai. Pirmasis direktorius – studentas, medikas Antanas Pavalkis. Muziejuje buvo eksponuojami: darbo įrankiai, drabužiai, senoviniai pinigai,  įvairūs dokumentai. 1944-ųjų rugsėjį, gimnazijos pastatas ir jame įsikūręs muziejus sudegė. Vietos kraštotyrininkų iniciatyva 1986 m., Girėnuose buvo atkurtas kraštotyros muziejus, kuris 1992 m. buvo pavadintas Zanavykų krašto muziejumi.

2014 m. muziejus buvo perkeltas į restauruotas Zyplių dvaro vežiminės patalpas ir pervadintas Zanavykų muziejumi. Pirmas pastato aukštas skirtas zanavykų krašto istorijai, žymiems žmonėms ir svarbiausiems įvykiams. Antrajame aukšte – įrengta etnografinė ekspozicija, atspindinti, XVIII a. pab. – XX a. pr. zanavykų krašto buitį.

Muziejuje organizuojamos profesionalaus meno ir tautodailės  parodos. Vyksta  tradiciniai renginiai: „Margučių margintojų šventė“, „Tradicinių amatų diena“, „Duonos šventė“, „Padėkos vakaras muziejaus rėmėjams“. Vykdomi edukaciniai užsiėmimai: „Žvakių liejyba“, „Polimerinio molio edukacija“, „Tradicinių žaislų gamyba“, „Tautinis kostiumas“ ir kt.  Įgyvendinami įvairūs projektai, vykdoma leidybinė bei kita aktyvi kultūrinė, muziejinė veikla.

## Fondai
Muziejinės vertybės pradėtos kaupti nuo 1986 metų.  Šiuo metu Zanavykų muziejaus fonduose saugoma virš 51 000 įvairių eksponatų. Muziejaus rinkiniuose sukaupti eksponatai atspindinti XVIII a. pab. – XX a. pr. zanavykų krašto kultūrinį  paveldą, istoriją.

Zanavykų muziejaus fonduose kaupiamos šios eksponatų grupės: atspaudai ir atvirukai; etnografija; fonoteka ir videoteka; fotonuotraukos ir negatyvai; istorija; meno kūriniai; numizmatika; raštija.

Vertingiausią fondų dalį sudaro etnografijos rinkinys, kuris atspindi zanavykų etnines ypatybes, verslus, amatus, buitį. Tai namų apyvokos daiktai, susisiekimo priemonės, baldai, darbo įrankiai, drabužiai, namudiniai audiniai.  Unikaliausi etnografiniai eksponatai, pristatomi ekspozicijose, yra – XVIII a. pab. – XIX pr. kraitinis baldas – kraitlovis, ir 1800 m. pagaminta indauja, ištapyta žmonių figūromis.

Raštijos rinkinyje, greta Lietuvoje ir užsienyje leistos literatūros, įvairių dokumentų saugomas gausus, rašytojo kilusio iš zanavykų krašto, Vytauto Rimkevičiaus asmeninių daiktų ir rankraščių komplektas. Fondų darbuotojai rengia projektus papildomam finansavimui gauti, kurių dėka vertingiausi ir labiausiai sunykę eksponatai yra restauruojami, konservuojami ir viešinami Lietuvos integralioje muziejų informacinėje sistemoje (LIMIS).

## Atkurto muziejaus direktoriai
* 1986–1996 m. Bronė Sakalauskienė
* 1996–2013 m. Vidmantas Dėdynas
* Nuo 2013 m. Rima Vasaitienė

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Carlo Lizzani

**Karlas Licanis** (; 1922 m. balandžio 3 d. – 2013 m. spalio 5 d.) – italų kino režisierius ir scenarijų autorius, kurio karjera truko daugiau kaip 60 metų.

## Biografija
Savo karjerą Licanis pradėjo kaip scenaristas, prisidėjęs prie Roberto Rossellini juostos „Germania anno zero“ ir Alberto Lattuada „Il mulino del Po“ (1948 m.). 1949 m. jis kartu su Giuseppe De Santis parašė scenarijų filmui „Riso amaro“, kuris 1951 m. buvo nominuotas Oskarui geriausio scenarijaus kategorijoje.

1948 m. Licanis pradėjo režisuoti dokumentinius filmus, o pirmąjį vaidybinį sukūrė 1951 m. (juosta „Achtuing! Banditi!“). 1954 m. filmas „Cronache di poveri amanti“ pelnė jam pirmus apdovanojimus ir Lizzani ilgainiui pelnė solidaus režisieriaus, ypač kriminalinio žanro, reputaciją.

1987 m. jis buvo Venecijos kino festivalio, o 1994 m. – Berlyno kino festivalio žiuri nariu.

Licanis karjeros pradžioje taip pat dirbo kino kritiku, yra parašęs knygą apie Italijos neorealizmo ištakas.

Režisierius mirė iškritęs iš savo namo balkono, esančio 3 aukšte. Manoma, kad tai buvo savižudybė (Licaniui tuo metu buvo 91).

## Filmografija

* Atsargiai! Banditai! (1951)
* Ai margini della metropoli (1953)
* Cronache di poveri amanti (1954)
* Lo svitato (1956)
* Esterina (1959)
* Il gobbo (1960)
* Il carabiniere a cavallo (1961)
* Romos auksas (1961)
* Il processo di Verona (1963)
* La vita agra (1964)
* La ronda (1964)
* La Celestina P... R... (1965)
* La guerra segreta (1965)
* L'autostrada del sole (1965)
* Svegliati e uccidi (1966)
* Un fiume di dollari (1966)
* Ilsėkis ramybėje (1967)
* Milano banditai (1968)
* L'amante di Gramigna (1969)
* L'indifferenza (1969)
* Barbagia (1969)
* Puikioji Roma (1971)
* Juodasis Turinas (1972)
* Pašėlęs Džo (1974)
* Mussolini ultimo atto (1974)
* Gyvenimo ir nusikaltimo istorijos (1975)
* San Babilo aikštė, 20 valanda (1976)
* Klainhofo viešbutis (1977)
* Fontamara (1980)
* Namai su geltonu kilimu (1983)
* Mamma Ebe (1985)
* Caro Gorbaciov (1988)
* Cattiva (1991)
* Celluloide (1996)
* Operazione Appia Antica (2003)
* Hotel Meina (2007)
* Art. 1 (2008)
* Speranza (2011)

## Pagrindiniai apdovanojimai
* Oskaras (nominacija) – geriausias scenarijus (1951)
* Avelino neorealizmo festivalis – geriausias filmas (1965)
* Berlyno kino festivalis – Auksinis lokys (nominacija) (1968, 1969)
* Kanų kino festivalis – Grand Prix (nominacija) (1954)
* David di Donatello – geriausias režisierius (1968), geriausias scenarijus (1996), karjeros apdovanojimas (2007)
* David di Donatello (nominacija) – geriausias režisierius (1996)
* Globo d'oro  - geriausias filmas (1968), geriausias scenarijus (1996), specialus apdovanojimas (2008), karjeros apdovanojimas (2009)
* Nastro d'argento – geriausias scenarijus (1969), garbės apdovanojimas (2008)
* Venecijos kino festivalis – Pietro Bianchi apdovanojimas (1996)
* Venecijos kino festivalis – Auksinis liūtas (nominacija) (1959, 1985, 1988)

## Nuorodos
* IMDb profilis

## Šaltiniai
Olimpia Carlisi

**Olimpija Karlizi** (, 1946 m. gruodžio 29 d. Kampi Bizencijuje) – italų aktorė.

Jos pagrindinė veiklos scena buvo teatras, taip pat art stiliaus filmai. Filmavosi pas tokius režisierius kaip Roberto Rosselini, Federico Fellini, Ettore Scola, Roberto Benigni ir kt.

## Filmografija
* I visionari (1968)
* Po Skorpiono ženklu (1969)
* Giovinezza, Giovinezza (1969)
* Atti degli apostoli (1969)
* Olimpia agli amici (1970)
*Les yeux ne veulent pas en tout temps se fermer, ou Peut-être qu'un jour Rome se permettra de choisir à son tour (1970)
*Catch-22 (1970)
* La cavale (1971)
* Equinozio (1971)
* Faire la déménageuse (1972)
* Le Milieu du monde (1974)
* Irene, Irene (1975)
* Il Casanova (1976)
* Dalla nube alla resistenza (1979)
* La terrazza (1980)
* Outside In (1981)
* Il minestrone (1981)
* Seuls (1981)
* La tragedia di un uomo ridicolo (1981)
* Clodia - Fragmenta (1982)
* Strada Pia (1983)
* Tu mi turbi (1983)
* Prima del futuro (1985)
* Rendez-vous (1985)
* L'éveillé du pont de l'Alma (1985)
* Étoile (1988)
* Tolérance (1989)
* Alibi perfetto (1992)
* Três irmãos1994)
* Cartoni animati (1997)
* Giro di lune tra terra e mare (1997)
* Il dolce rumore della vita (1999)
* Animali che attraversano la strada (2000)
* Vipera (2001)
* Bimba - È clonata una stella (2002)
* Medicina i misteri (2002)
* La finestra di fronte (2003)
* Incompresa (2014)

## Apdovanojimai
* Globo d'oro – geriausia nauja aktorė (1976)
* BAFTA nominacija – geriausia nauja aktorė (1978)

## Nuorodos

* IMDb profilis

## Šaltiniai
Išmanioji apyrankė

**Išmanioji apyrankė** (angl. *Activity tracker*) – kompiuterizuota rankinė apyrankė, be standartinės laiko rodymo funkcijos turinti plačias funkcines galimybes, kurios beveik nenusileidžia išmaniajam telefonui. Apyrankės pagalba galima valdyti telefone įdiegtas programas, skaityti el. laiškus, trumpąsias žinutes, socialinių tinklų naujienas, valdyti skambučius. Išmaniąsias apyrankes gamina „Xiaomi“, „Samsung“, „Acme“, „Huawei“ bei „Apple“ technologijų komerciniai gamintojai.

## Funkcionalumas
Dažniausiai funkcijos veikia tuo atveju, jei šalia apyrankės yra telefonas ir bevielis Bluetooth ryšys.

Šiuo metu išmaniųjų apyrankių palaikomos svarbiausios funkcijos:
* turi vibracijos variklį, sensorinį ekraną, mini OS,
* sportavimą lydi išsamiais statistiniais duomenimis (kalorijos, atstumas, pulsas),
* rodo ateinančius į telefoną pranešimus,
* palaiko kalbos atpažinimą,
* atidaro socialinių tinklų naujienas,
* sinchronizuojasi su išmaniaisiais telefonais, veikiančiais su skirtingomis OS,
* bendradarbiauja su populiariausiomis Android, iOS, Windows,
* išmaniųjų apyrankių baterijos energiją išlaiko nuo 7 iki 14 d.
* yra atsparios vandens, dulkių ir mechaniniam poveikiui,
* turi paprastą valdymo sąsają ir meniu.
Donatella Damiani

**Donatela Damiani** (; g. 1958 m. birželio 3 d. Neapolyje) – italų aktorė, geriausiai žinoma vaidmeniu Federico Fellini juostoje „La città delle donne“ (1980). 

## Filmografija
* Liebes Lager (1976)
* Le calde notti di Caligola (1977)
* Kaip suvilioti mokytoją (1979)
* Non ti conosco più amore (1980)
* La città delle donne (1980)
* Miele di donna (1981)
* I carabbinieri (1981)
* Vigili e vigilesse (1982)
* Grog (1982)
* Hanna D. - La ragazza del Vondel Park (1984)
* Il peccato di Lola (1985)

## Nuorodos

* IMDb profilis
Kas yra kas (filmas)

**Kas yra kas** () – 1979 m. Prancūzijoje sukurta veiksmo komedija.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Jean-Paul Belmondo – Antonijas Čerutis
* Georges Geret – Teodoras
* Julie Jezequel – Šarlotė
* Jean-Francois Balmer – inspektorius Masardas
* Venantino Venantini – Mario
* Marie Laforet – Edmunda
* Michel Galabru – komisaras Grimas

## Turinys

Nicoje kartu su prostitute nužudomas policijos komisaras, žinomas dėl savo ryšių su nusikaltėlių gaujomis. Netrukus mieste pasirodo Antonijus Čerutis – ekstravagantiškai besirengiantis ir prabangiu automobiliu važinėjantis vyras, prisistatantis nužudytosios prostitutės broliu. Iš tiesų tai po priedanga dirbantis policijos komisaras Borovicas, atsiųstas iš Paryžiaus, kad galiausiai nutrauktų vietinės policijos savivalę. Ne visai teisėti komisaro metodai netrunka patraukti tiek nusikaltėlių, tiek policininkų dėmesį.

## Apdovanojimai
* Jupiterio apdovanojimas – geriausias užsienio aktorius (J.-P. Belmondo)
Šarūnas Meškinis

**Šarūnas Meškinis** (g. 1967 m. lapkričio 3 d. Kaune) – Lietuvos medžiagotyrininkas ir fizikas, technologijos mokslų daktaras.

## Biografija

1990 m. baigė Vilniaus universiteto fizikos fakultetą. 1997 m. Kauno technologijos universitete apgynė technologijos mokslų daktaro disertaciją.

Darbinė veikla: 1991–1994 m. Kauno Radijo matavimų technikos mokslinio tyrimo institutas ir Puslaidininkių mikroelektronikos mokslinis centras „Mikrolira“, 1994 – 2010 m. Kauno technologijos universiteto Fizikinės elektronikos institutas, nuo 2010 m. - Kauno technologijos universiteto Medžiagų mokslo institutas. Nuo 2014 m. Kauno technologijos universiteto Medžiagų mokslo instituto vyriausiasis mokslo darbuotojas.

## Mokslinė veikla

Tyrimų sritys – anglies nanomedžiagų (deimanto tipo anglies bei grafeno) auginimas, tyrimas ir taikymas saulės elementams, fotodiodams ir pjezoresistoriams. Parašė apie 100 mokslinių straipsnių.

## Įvertinimas
* 2019 m. – Lietuvos mokslo premija už darbų ciklą „Mikro- / nanostruktūros ir nanomedžiagos jutikliams, fotonikai ir energijos generavimui“ (2004–2018 m.)“, kartu su Rimantu Gudaičiu, Sigitu Tamulevičium ir Tomu Tamulevičium .  

## Šaltiniai
Šuniena

**Šuniena** – maistui naudojama šunų mėsa. Šiais laikais vartojama tradicinėse Azijos (Kinijos, Korėjos, Filipinų, Kambodžos ir kt.) bei Afrikos (Nigerijos, Ganos ir kt.) šalių virtuvėse, kai kur vertinama kaip turinti gydančių savybių. Istoriniai šaltiniai mini šunienos vartojimą ir Europos bei Lotynų Amerikos šalyse. Dėl daugelyje kultūrų paplitusio vertinimo, kad šunys yra žmogaus draugai ir pagalbininkai, šunų valgymas yra tapęs tabu, o šalys, kuriose tokia praktika egzistuoja, sulaukia kritikos.

## Istorija

Istoriniai dokumentai mini šunienos vartojimą maisto ar medicininiais tikslais Italijoje, Ispanijoje, Vokietijoje, Šveicarijoje. Šunų mėsa taip pat vartota badmečiu Rusijoje ir Ukrainoje po Pirmojo pasaulinio karo bei Lenkijoje Antrojo pasaulinio karo metu. Apie šunienos valgymą užsimena ir Džeimsas Kukas savo atsiminimuose apie maisto trūkumą išsilaipinus Tahityje.

## Gavyba

Maistui auginami šunys gali būti veisiami specialiose fermose, tam parenkamos tam tikros veislės. Tai praktikuojama Filipinuose, Kinijoje, Korėjoje. Pavyzdžiui, 2020 m. duomenimis, Pietų Korėjoje buvo apie 4000 oficialiai registruotų šunų auginimu besiverčiančių ūkių, kurie per metus užaugina 1,5 mln. maistui skirtų šunų. Kitose šalyse, kaip kad Nigerijoje, šunys gali būti parduodami maistui, kai jais, kaip naminiais gyvūnais, norima atsikratyti, arba į skerdyklas vežami sugaudyti benamiai šunys.

## Vertinimas

Dėl nevienodo šunų ir žmonių santykio vertinimo, skirtingose kultūrose šunienos vartojimas yra prieštaringas klausimas. Šalyse, kuriose šunys turi kompanjono (*„geriausio žmogaus draugo“*) statusą, šunų pjovimas maistui sulaukia kritikos, gali būti draudžiamas įstatymais. Pavyzdžiui, Korėja kritikos dėl šunienos sulaukė devintajame XX a. dešimtmetyje besiruošdama 1988 m. Seulo olimpinėms žaidynėms. Kinijos Guangsi provincijos Julino mieste vykstanti kasmetinė ličių ir šunienos šventė taip pat sulaukia daug tarptautinės kritikos.

Neretai šiuo klausimu būna pasidalinusi ir pačių šalių, kuriose vartojama šuniena, visuomenė. Pavyzdžiui, Japonijoje ir Pietų Korėjoje 2002 m. vykusio pasaulio futbolo čempionato metu pačios Korėjos viduje vyko protestai, kuriais siekta uždrausti šunienos vartojimą, o 2020 m. vykdyta Pietų Korėjos gyventojų apklausa parodė, kad uždraudimui būtų pritarę 58,6 % respondentų ir kad beveik pusė manė, kad šunienos valgymas nėra šiuolaikinės Korėjos kultūros dalis. Prieš Juline vykstančią šunienos šventę pasisako ir Kinijos gyventojai.

## Šaltiniai
2020 m. Lietuvos automobilių ralio čempionatas

**2020 m. Lietuvos automobilių ralio čempionatas (LARČ)** – ralio čempionatas, kurį organizavo Lietuvos automobilių sporto federacija (LASF). Čempionatą sudarė 6 etapai iš kurių vienas bendras Latvijos čempionato etapas. Dėl netinkamų oro sąlygų buvo atšaukti abu žiemos etapai – „Winter Rally“ ir Latvijos ralio etapas „Sarma“. Laimėjęs visus čempionato etapus, antrą kartą iš eilės, Lietuvos automobilių ralio čempionais tapo Vaidotas Žala ir Andris Mālnieks.

## Apžvalga

2020 m. sezonas prasidėjo Žemaitijos raliu, kuriame nugalėjo Vaidotas Žala pilotuodamas „Škoda Fabia R5“. Jis taip pat buvo greičiausias likusiuose etapuose – „Samsonas Rally Rokiškis“ ir „Rally Elektrėnai“ ir „Rally Around 7 Lakes“.

Čempionato dalyviai varžėsi 7 įskaitose. Po praėjusio sezono įskaitų skaičius liko toks pats, skiriasi tik tuo, kad „BMW Cup“ įskaita pervadinta į „LARČ7“ įskaitą. Čempionato įskaitoje taip pat varžėsi svečiai iš Latvijos, Lenkijos ir Jungtinė Karalystės.

Laimėjęs visus etapus Lietuvos čempionu tapo Vaidotas Žala, antroje vietoje palikęs Dominyką Butvilą su automobiliu „Škoda Fabia R5“. Trečias liko Jānis Vorobjovs vairuodamas „Mitsubishi Mirage“.

Viena ašimi varomų (2WD) automobilių įskaitoje, nugalėjo Deividas Gezevičius vairuodamas „Honda Civic Type R“. Antroje įskaitos vietoje liko Tadas Pupeikis su „BMW 323“, trečioje Justas Tamašauskas su „BMW M3“ automobiliu.

Komandinėje įskaitoje nugalėjo Vilniaus „Ralio draugai“ komanda.

## Etapai

## Rezultatai

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficialus Lietuvos automobilių sporto federacijos tinklalapis
Vidmantas Staniulis (1960)

**Vidmantas Staniulis** (g. 1960 m. birželio 9 d. Joniškyje) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija
1967–1978 m. mokėsi Joniškio 1-ojoje vidurinėje mokykloje. 1978 m. įstojo į Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos menų fakultetą. 1980 m. buvo pašauktas į sovietinę kariuomenę. 1982–1986 m. Joniškio kultūros rūmų meno kolektyvų vadovas. 1986–1987 m. Joniškio liaudies teatro pastatymų dalies vedėjas. 1987–1988 m. Joniškio kultūros rūmų metodininkas. 1988–1989 m. Joniškio kultūros rūmų direktorius.

1989–1991 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Joniškio tarybos atsakingasis sekretorius, Sąjūdžio steigiamajame suvažiavime išrinktas į Sąjūdžio Seimą. 1992–1996 m. Lietuvos Respublikos Seimo nario Romualdo Ozolo padėjėjas-sekretorius. 1993 m. dirbo kandidato į Respublikos Prezidentus Stasio Lozoraičio rinkimų štabe, tais pačiais metais su bendražygiais įkūrė Centro sąjungą, buvo šios politinės partijos atsakingasis sekretorius, pirmininko pavaduotojas. 1995–1996 m. politikos savaitraščio „Atgimimas“ redaktorius. 1995–1998 m. UAB „Informacinės technologijos“ direktoriaus pavaduotojas.

1998 m. kandidato į Respublikos Prezidentus Valdo Adamkaus rinkimų štabo vadovas. 1998–2000 m. Respublikos Prezidento patarėjas, Prezidentūros sekretorius. 2001–2009 m. UAB „Vilniaus bičiulių avilys“, UAB „Sava klasika“ direktorius. 2009–2012 m. VšĮ „Efektyvi politika“ direktorius. Nuo 2013 iki 2019 m. buvo Europos Parlamento nario Rolando Pakso padėjėjas.

Žmona Vida, sūnūs Matas, Domas, Lukas ir Simas.

## Įvertinimas
* 2000 m. Lietuvos nepriklausomybės medalis

## Šaltiniai
Vidmantas Staniulis

**Vidmantas Staniulis:**

* Vidmantas Staniulis (1950) – kultūros veikėjas, bibliofilas, kolekcininkas;
* Vidmantas Staniulis (1960) – politinis bei visuomenės veikėjas.
Inesa Tuškanova

**Inesa Vladimirovna Tuškanova** (, 1987 m. birželio 17 d. Verchniodniprovskas, Ukraina) – ukrainiečių ir rusų automobilių lenktynininkė ir modelis.

## Biografija

### Ankstyvieji metai
Gimė Verchniodniprovske. Į Dnepropetrovską persikėlė 1997 m., o 1999 m. persikėlė į Kijevą. Licėjuje mokėsi gidės-vertėjos specialybės, užsiėmė orientavimosi sportu. Kijeve mokyklą baigė eksternu. 2010 m. Kijeve baigė Tarpregioninę personalo vadybos akademiją, kurioje įgijo praktinės psichologijos išsilavinimą. Vaikystėje, Verchniodniprovske organizavo gyvūnų mylėtojų klubą, Kijeve valdė nedidelį grynaveislių kačių veislyną. Vėliau užsiiminėjo žirgų sportu, tapo kandidate į sporto meistres. 2007 m. atsisakė jojimo karjeros, kai mirė jos žirgas.

### Karjera automobilių ir motociklų sporte

Nuo 2004 m. I. Tuškanova užsiima modelio veikla, automobilių ir motociklų lenktynėmis. Europoje užsiiminėjo mėgėjiškomis ir žiedinėmis motociklų lenktynėmis, atstovaudama „Motorace“ komandą, bet laikui bėgant motociklų lenktynėms skyrė vis mažiau laiko. Automobilių lenktynininkės karjerą pradėjo 2006 m., mėgėjiškose lenktynėse su šturmane Tatjana Čaban lenktyniavo automobiliu „Daewoo Sens“. Andrejaus Aleksandrovo kvietimu tapo šturmane Ukrainos ralio čempionate, „N“ grupėje ir debiutavo Podolės Kameneco ralyje (debiutą pripažino nesėkmingu). 2007 m. persikėlė į Maskvą, kur tęsė šturmano karjerą, dirbdama kartu su Stepanu Mazuru. Šturmanavo 10 ralio varžybų (9 iš jų – Ukrainos ralio čempionate ir taurėje) iš kurių nei vienų nebaigė.

2011 m. I. Tuškanova iškovojo pirmąją pergalę Rusijos taurėje, „MitJet“ klasėje. Tais pačiais metais registruota Italijos „Top Run Motorsport“ komandoje 24 valandų lenktynėms Vila Fronteiroje, automobiliu Toyota Land Cruiser 200 T2. 2011 m. spalį, atstovaudama Rusijai, savo klasėje laimėjo ralį „Kotlina Mocy“. 2012 m. užėmė 13 vietą geriausių moterų ralio vairuotojų reitinge, atstovaudama Rusijai.

Nuo 2013 m. dalyvavo skirtinguose Europos ralio čempionatų etapuose Estijoje, Latvijoje, Lietuvoje, Lenkijoje, Airijoje. 2013 m. I. Tuškanova debiutavo „Arctic Lapland Rally“, vairuodama „Mitsubishi Lancer Evo IX“, atstovaudama savo pačios komandą „Tushkanova Motorsport“, tačiau patyrė avariją, sudėtingoje atkarpoje nuvažiavus nuo kelio. Daugkartinė „Rally Masters Show“ dalyvė.

### Modelio karjera
I. Tuškanova ne kartą pozavo žurnalui „Playboy“: 2008 m. rugsėjį jos nuotrauka buvo ant ukrainietiškos žurnalo versijos viršelio, 2011 m. lapkritį – ant čekiškos ir lietuviškos žurnalo versijos viršelių. Keturis kartus ji gavo „Mėnesio merginos“ titulą šiame žurnale. 2012 m. gavo titulą „Metų mergina“ ukrainietiškoje žurnalo versijoje. Be automobilių ir motociklų lenktynių, I. Tuškanova mėgsta jogą, banglenčių ir dviračių sportą, bėgimą.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Penktoji simfonija

**Penktoji simfonija** (Simfonija Nr. 5, c−moll, op. Nr. 67), dar vadinama „Likimo simfonija“ – vokiečių klasikinės muzikos kompozitoriaus Liudviko van Bethoveno simfonija, pirmąkart atlikta 1808 metais. Tai vienas žinomiausių L. van Bethoveno kūrinių, labiausiai dėl įsimintino keturių natų įžangos motyvo, populiariai apibūdinamo žodžiais „tai likimas beldžiasi į duris“.

L. van Bethovenas „Penktąją simfoniją“ pradėjo rašyti 1805 m. po to, kai baigė „Trečiąją“. Tuo pat metu jis dirbo ties keliais kūriniais vienu metu ir pradėjo „Šeštąją simfoniją“ („Pastoralinę“). Darbą ties „Penktąja“ L. van Bethovenas suintensyvino 1807−1808 m. ir abi simfonijas pabaigė bemaž tuo pačiu metu. Abiejų simfonijų premjera įvyko 1808 m. gruodžio 22 d. Vienos teatre diriguojant L. van Bethovenui. Pradinė publikos ir kritikų reakcija nebuvo ypatinga. Dėl prastai grojusio orkestro L. van Bethovenas vienu metu turėjo sustabdyti atlikimą ir buvo nusiskundimų dėl ilgiau nei 4 valandas užsitęsusio koncerto trukmės. Koncerte „Likimo simfonija“ buvo pristatyta šeštąja, o „Pastoralinė“ − penktąja. Iki pirmojo leidimo L. van Bethovenas sukeitė jų numeraciją. „Penktoji simfonija“ buvo publikuota 1809 m. Breitkopfo ir Hartelio Leipcige, dedikuota princui Lobkovicui ir grafui Razumovskiui.

Sekantis simfonijos atlikimas po pusantrų metų sulaukė entuziastingo atsiliepimo iš E. T. A. Hofmano „Bendrajame muzikos žurnale“ (*Allgemeine musikalische Zeitung*). Dar po apie 10 metų „Penktoji simfonija“ buvo pripažinta šedevru ir grojama pagrindinėse koncertų salėse. Jos įžanginiam keturių natų motyvui apibūdinti vienas kritikas paskelbė, esą L. van Bethovenas apie jas pasakė „*tai likimas beldžiasi į duris*“. Tuo metu plačiajai publikai buvo žinoma apie L. van Bethoveno kurtumą ir šis pasakymas netrukus buvo susietas su kompozitoriaus gyvenimu, o pati simfonija praminta „Likimo simfonija“. Jos kompozicijoje L. van Bethovenas atitrūko nuo klasicistinės muzikos statiškumo ir eiliškumo principų atsisakydamas simfonijos dalių nepriklausomumo ir taip atverdamas kelius romantizmo muzikai. Viena iš simfonijos ypatybių yra tai, kad trečioji jos dalis nėra atskirta pauze nuo ketvirtosios, o abi dalys susietos aukštomis styginių natomis.

## Simfonijos dalys

„Penktoji simfonija“ skirta orkestro atlikimui ir sudaryta iš keturių dalių:

# *Allegro con brio*.
# *Andante con moto*
# *Scherzo: Allegro*.
# *Allegro*.

## Šaltiniai

* Betsy Schwarm, ''Encyclopaedia Britannica'', 2016 m.
* Fandel, Jennifer. ''Beethoven’s Fifth Symphony'', The Creative Company, 2006

## Nuorodos
* [„Penktosios simfonijos“ įrašai, natos IMSLP projekte](https://imslp.org/wiki/Symphony_No.5,_Op.67_(Beethoven,_Ludwig_van))
FC Bayern München II

**FC Bayern München II** – Vokietijos futbolo klubas iš Miuncheno, „FC Bayern München“ dublerių komanda. Klubas žaidžia 4 lygio Bavarijos Regionalinės lygoje.

Pirmos komandos rungtynės įvyko 1901 m., kai „Bayern München“ sutriuškino dublerius 12-2.
 
Ilgą laiką FC Bayern München II žaidė žemesniuose divizionuose, bet 2018/2019 metų Bavarijos Regionalinės lygos sezone užėmė 1 vietą ir tai garantavo jiems vietą 3 lygoje. 2019/2020 sezone užėmė pirmą vietą (geriausias pasiekimas FC Bayern dublerių istorijoje), bet dėl lygos taisyklių negalėjo pakilti į 2 Bundeslygą. Po šio sezono jie vėl grįžo į 4 lygą, kai 3 lygoje užėmė 18 vietą.

## Istorija

## Pasiekimai

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
Kaviengas

**Kaviengas** () – miestas Papua Naujosios Gvinėjos šiaurėje. Didžiausias miestas, uostas Naujosios Airijos provincijoje ir saloje. Yra oro uostas, plentas į Namatanajų. 2012 m. užfiksuota 19849 žmonių. Plėtojamas turizmas.

## Istorija
1942 m. sausio 21 d. miestą subombardavo japonai ir buvo jį užėmę iki 1945 m.

## Šaltiniai
Balnadantė

**Balnadantė** (*Leucodon*) – balnadantinių (*Leucodontaceae*) šeimos samanų gentis. Lietuvoje auga viena rūšis – **voverinė balnadantė** (*Leucodon sciuroides*). Tai yra epifitinė samana, dažniausiai auganti ant senų lapuočių medžių kamienų. Stiebai 4–5 cm ilgio, lapai – apie 3 mm ilgio, begysliai. Stiebas prie substrato prisitvirtinęs tik savo apatine dalimi. Esant sausam orui, šios samanos lapai susiraito, suteikdami samanai specifišką, lengvai atpažįstamą vaizdą.

## Šaltiniai
Vidmantas Staniulis (1950)

**Vidmantas Staniulis** (1950 m. gegužės 13 d. Kiaulupiuose, Sintautų valsčiuje – 2021 m. sausio 2 d. Kaune) – lietuvių kultūros veikėjas, bibliofilas, kolekcininkas.

## Biografija
1968 m. baigė Sintautų vidurinę mokyklą. 1993 m. buvo vienas iš XXVII knygos mėgėjų draugijos atkūrėjų, o 1994 m. Kaune atidarė antikvarinį knygyną. Buvo surengęs daugiau kaip 20 parodų: Lietuviškos kontrafakcijos, Lietuvos kalendoriai, M. Mažvydo „Katekizmui“ 450, Lietuvos mokyklų 600 m., Spaudos draudimas 1864–1904, „Aušros“ kelias ir kitos.

Žmona Danutė, sūnus Nerijus.

## Bibliografija
* XXVII knygos mėgėjų draugijos metraštis, 2004 m. (su kitais, 3 tomai)
* Moterys, arba cherchez la femme. – Kaunas: Šviesa, 2007. – 132 p.
* Lietuvių kalbos istorija, 2008 m.
* Diagnozė: bibliofilija. – Kaunas: Vidmanto Staniulio knygynas, 2008. – 319 p. (su kitais)
* Tarpukario šeimos. – Kaunas: Šviesa, 2008. – 120 p. (albumas)
* Muziejus, kultūros vertybės, žmogus. – Kaunas: Vidmanto Staniulio knygynas, 2009. – 115 p. (su M. Puodžiukaitiene)
* Metai. – Kaunas: Vidmanto Staniulio knygynas, 2010. – 200 p. (faksimilinis 1918 m. leidinys)
* Šalis ta Lietuva vadinas: esė, straipsniai apie poetą Praną Vaičaitį. – Kaunas: Vidmanto Staniulio knygynas, 2014. – 227 p. (su kitais)

## Šaltiniai
Akotangas

**Akotangas** (, ) – užgesęs ugnikalnis Anduose, Bolivijos-Čilės pasienyje, aukščiausias Kimsačatos ugnikalnių grupėje. Aukštis 6052 m. Čilės pusėje papėdėje telkšo Čungaros ežeras. Ugnikalnis holoceno laikotarpio, 1985 m. stebėtos fumarolės (galėjo būti ir iš kaimyninio Gvaljatirio ugnikalnio. Čilėje įeina į Laukos nacionalinį parką, Bolivijoje – į Sachamos nacionalinį parką.

## Šaltiniai
Arinsalis

**Arinsalis** () – gyvenvietė vakarų Andoroje, La Masanos parapijoje, Pirėnų kalnų slėnyje, prie Arinsalio upelio, Koma Pedrosos kalno papėdėje. Yra romaninio stiliaus Šv. Andriaus bažnyčia ir varpinė. Kalnų kurortas. Vykdomi žygiai į kalnus, žiemą – slidinėjimas. Yra keltuvas į Koma Pedrosą.

## Šaltiniai
Abdalahas ibn Jasinas

**Abdalahas ibn Jasinas** (, gimimo metai nežinomi – mirė 1059 m.) – islamo teologas ir Almoravidų dinastijos įkūrėjas.

Abdalahas ibn Jasinas kilęs iš sanhadži genties ir buvo Maliki mokyklos teisės žinovas. 1046 m. Lemtunų vadas Jahija ibn Ibrahimas pakvietė Abdalahą skleisti islamo mokymo Vakarų Sacharos berberams. Šiame krašte islamas buvo silpnas ir Abdalahas galėjo čia propaguoti ortodoksinį sunitų tikėjimą.

Kartu su lemtunų genties vadovu Jahija ibn Ibrahimu jis subūrė lemtunų, masufų ir džudalų gentis, taip įkūrdamas Almoravidų dinastiją. 1054 m. nukariavo Sacharos sanhadži genties berberus ir užėmė transsacharinės prekybos centrą Sidžilmasą, 1055 m. užėmė Ganos imperijos miestą Audagostą. 1056 m. buvo užimta pietų Maroko Sūso regiono sostinė Tarudantas, po to – pietiniai Atlaso kalnai (netoli Marakešo) 1056 m.

1059 m. Jasinas žuvo mūšyje su Beregvarais į pietvakarius nuo Feso, Atlanto vandenyno pakrantėje. Jo kapas yra netoli Romanio miesto.

## Šaltiniai
Afrikinės naminės gyvatės

**Afrikinės naminės gyvatės** (*Lamprophis*) – žaltinių (*Colubridae*) šeimos roplių gentis.

Paplitusios Afrikoje ir Arabijos pusiasalyje.

2010 m. buvo išskiriamos 7 genties rūšys:
* Abisininė naminė gyvatė (*Lamprophis abyssinicus*)
* Naktinė naminė gyvatė (*Lamprophis aurora*)
* Etiopinė naminė gyvatė (*Lamprophis erlangeri*)
* Fisko naminė gyvatė (*Lamprophis fiskii*)
* Geltonpilvė naminė gyvatė (*Lamprophis fuscus*)
* Seišelinė naminė gyvatė (*Lamprophis geometricus*)
* Dėmėtoji naminė gyvatė (*Lamprophis guttatus*)

## Šaltiniai
1993 m. Brazilijos Grand Prix

**1993 m. Brazilijos Grand Prix** buvo Formulės 1 lenktynės, rengtos „Interlagos“ trasoje 1993 m. kovo 28 dieną. Tai buvo antrasis etapas 1993 m. Formulės 1 sezone.

## Lenktynių rezultatai
Pilotai rungtynes baigė tokia tvarka:

## Pastabos
* Pole pozicija: Alain Prost – 1:15.866
* Greičiausias ratas: Michael Schumacher – 1:20.024 61 rate.
* Šiose lenktynėse pirmą kartą panaudotas modernių laikų saugos automobilis po Aguri Suzuki ir Ukyo Katayama susidūrimo starto/finišo tiesiojoje skirtinguose incidentuose. Po kelių akimirkų, lyderis Alain Prost trenkėsi į besisukantį Christian Fittipaldi bolidą, palikdamas daugybę nuolaužų ant trasos. Prosto komandos draugas Damon Hill prarado atotrūkį ir buvo aplenktas Ayrton Senna iškart po restarto. Šiose lenktynėse Damon Hill iškovojo pirmuosius taškus ir podiumą.
* Šiose lenktynėse Alessandro Zanardi iškovojo vienintelį tašką karjeroje, be to tai paskutinis kartas, kai abu Lotus bolidai iškovojo taškus.
* Tai buvo paskutinis kartas, kai brazilas iškovojo pergalę namų Grand Prix, iki kol Felipe Massa laimės 2006 m. Brazilijos Grand Prix atstovaudamas Ferrari. Rubens Barrichello galėjo laimėti, tačiau jam nė karto nepasisekė to padaryti, nepasant šešių praleistų metų italų komandoje.
* Tai buvo šimtoji pergalė McLaren komandai.
* Tai buvo paskutinis kartas, kai Ivan Capelli bandė kvalifikuotis, bet jam nepavyko to padaryti vairuojant Jordan 193 su Hart varikliu, ir buvo pakeistas Thierry Boutsen iš Belgijos likusiam sezonui.

## Šaltiniai
Achurjanas

**Achurjanas** (, ) – upė Armėnijoje ir Turkijoje; Arakso kairysis intakas. Prasideda Armėnijos kalnyne, 1950 m. sudarytame Arpiličo tvenkinyje (seniau ten telkšojo Arpiličo ežeras). Pirmuosius 15 km teka drėgnomis pievomis į rytus, vėliau pasuka į pietus ir teka Širako plynaukšte. Ją kerta giliu (iki 400 m), uolingu tarpekliu. 2/3 savo ilgio sudaro Turkijos ir Armėnijos sieną.

Didžiausi intakai: Karchanas, Karsas, Čarjūnas, Aladžanas, Tekoras (dešnieji), Karangumas (kairysis).

Metinis upės nuotėkis 847 mln. m³. Upės vanduo naudojamas drėkinimui. Achurjano slėnyje įsikūręs Giumri miestas. Prie upės istorijos eigoje buvo įsikūrusios 4 iš 12 Armėnijos sostinių: Erazgavorsas, Ani, Bagaranas ir Jervandašatas.

## Šaltiniai
Jorge Sampaio

**Žoržė Fernandas Brankas de Sampajas** (; 1939 m. rugsėjo 18 d. Lisabonoje – 2021 m. rugsėjo 10 d. Karnašidėje) – Portugalijos teisininkas, politinis veikėjas, Portugalijos prezidentas (1996–2006 m.).

## Biografija
Šeima kelis metus gyveno tremtyje JAV ir Anglijoje, ten lankė ir mokyklas. 1961 m. baigė Lisabonos universiteto teisės fakultetą. 1960–1961 m. buvo Lisabonos studentų sąjungos lyderiu, o pradėjęs advokato veiklą, gynė politinius kalinius.

Po 1974 m. revoliucijos įkūrė „Kairįjį socialinį judėjimą“ (MES), nuo 1978 m. Socialistų partijos (PS) narys. 1979–1995 m. Lisabonos atstovas parlamente. 1979 m. ir 1984 m. buvo išrinktas Europos Žmogaus teisių komisijos nariu. 1989–1991 m. socialistų frakcijos parlamente vadovas, 1989 m. buvo išrinktas ir 1993 m. perrinktas Lisabonos meru.

1995 m. išrinktas ir 2001 m. perrinktas Portugalijos prezidentu daug dėmesio skyrė socialiniams ir kultūros reikalams, jo iniciatyva nepriklausomybė buvo suteikta Rytų Timorui. 2004 m. iškėlęs dešiniojo socialdemokrato Ž. Baroso kandidatūrą į Europos Komisijos pirmininko postą, sudarė galimybę PS laimėti parlamento rinkimus.

2006 m. kovo 9 d. Portugalijos prezidento postą užleido Anibalui Silvai, kurį iškėlė dešinioji Portugalijos socialdemokratų partija.

2007–2013 m. Jungtinių Tautų aukščiausiasis atstovas civilizacijų dialogo klausimais.

## Apdovanojimai
2003 m. Ž. Sampajui įteiktas Vytauto Didžiojo ordino Didysis kryžius.

## Šaltiniai