open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Medvėgalis

**Medvėgalis** – XIV a. lietuvių pilies, vėliau – piliakalnio ir greta esančios aukščiausios Žemaitijos kalvos (234,6 m) pavadinimas. Išsidėstęs Šilalės rajone, apie 8 km į šiaurės vakarus nuo Kaltinėnų, 12 km į pietus nuo Varnių, Karūžiškės dvaro laukuose. Tai didžiausias žemaičių piliakalnis. Į šiaurės rytus nuo jo yra kūlgrinda, į pietvakarius – kalva, vadinama Alka.

Medvėgalis – tai dvi viršūnės: aukštesniojoje yra aukščiausias Žemaitijos taškas, žemesniojoje (pietinė) – Medvėgalio piliakalnis (Pilies kalnas). Nuo 1960 m. Medvėgalio kraštovaizdžio istorinis draustinis. Piliakalnio aikštelė ovali, 120×50 m dydžio, viduryje kiek iškilusi. Jos galuose supilti pylimai. Pietrytiniame šlaite, apie 16 m žemiau aikštelės, yra pylimėlis. Piliakalnio pietvakarinėje papėdėje rasta I mūsų eros tūkstantmečio gyvenvietės liekanų. Į šiaurės rytus nuo piliakalnio yra pelkė, per kurią buvo nutiesta kūlgrinda.

## Etimologija

Aukščiausio Žemaičių kalno pavadinimas yra upėvardinės kilmės, sudarytas iš dviejų šaknų. Rėvomis tekėjusios sraunios skaidrios upelės *Medva*, *Medvė* (Meduva, Medava) pavadinimas, kalbininko A.Vanago nuomone, priskirtinas vandenvardžių, susijusių su lit. *medė, medis, medžias* „miškas, giria“, grupei

Anot padavimo, Medvėgalio vardas atsiradęs po to, kai pilyje apsuptus gynėjus išgelbėjo dvi narsios mergelės, žinojusios kelią per kūlgrindą. Kai reikėjo nuspręsti, kas praneš kitoms pilims apie Medvėgalio apsiaustį, merginos pasakė „Mudvi galiva“, o paskui išėjo ir pakvietė pagalbą. Pagal šiuos žodžius pilį imta vadinti Medvėgaliu.

## Istorija

Aukštesniojoje kalvoje XIX a. buvo laidojami vietos dvarininkai Bytautai. Jų kapai dabar yra krūmais apžėlusioje aikštelėje. Šiems dvarininkams priklausė Karūžiškės dvaras, jie garsėjo savo žiaurumu. Ši kalva dar vadinama *Kapinių kalnu*.

## Pilis
Istoriniuose šaltiniuose medinė Medvėgalio pilis minima nuo 1316 m., kai ją puolė kryžiuočiai. Čia stovėjusią pilį kryžiuočiai sudegino 1329 m. vasario 1 dieną. Medvėgalio gynėjai buvo priversti krikštytis, bet kryžiuočiams pasitraukus tuoj atsimetė nuo krikščionybės. Tuo metu teutonai kartu su Čekijos karaliumi Jonu užgrobė Medvėgalio pilį ir paėmė belaisvius. Vygandas Marburgietis mini, kad magistras norėjęs „juos išgalabyti“, tačiau karalius Jonas belaisvius išgelbėjo ir pakrikštijo. Lietuviai davė tvirtus įžadus laikytis katalikų tikėjimo, bet po kelių mėnesių ėmė bodėtis šito tikėjimo, kol galiausiai vėl grįžo prie pagonybės.

## Literatūra

Poetas Maironis parašė eilėraštį „Medvėgalio kalnas“, kuriame didingai aprašomas Medvėgalis:

## Galerija

Medvegalis.2009-05-21.jpg|Medvėgalis
Medvegalio kalnas.2009-05-21.jpg|Medvėgalio kalnas
Medvegalis.Pilioriu kalnas.2009-05-21.jpg|Piliorių kalnas
Medvegalis.Sumonu kalnas.2009-05-21.jpg|Sumonų kalnas
Medvegalis.Kapinaites.2009-05-21.jpg|Medvėgalio kapinaitės
Medvegalio kalnas 20100705.jpg|Vaizdas iš viršaus
Medvegalio piliakalnis.jpg|Medvėgalio piliakalnis nuo Medvėgalio kalno


## Išnašos

## Nuorodos
* Piliakalniai.lt
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
* Medvėgalio kalno panorama
Ožragė

**Ožragė** (*Trigonella*) – pupinių (*Fabaceae*) šeimos *Faboideae* pošeimio augalų gentis.

Vienamečiai, rečiau daugiamečiai žoliniai augalai su trilapiais lapais. Žiedai sukrauti į skėčius, galvutes ar kekes. Ankštys apvalios su snapeliu.

Gentyje yra apie 85 rūšis.

Lietuvoje auginamos dvi rūšys:
* Mėlynžiedė ožragė (*Trigonella coerulea*)
* Vaistinė ožragė (*Trigonella feonum - graecum*)

Dauguma rūšių turi kumarino. Kai kurios auginamos kaip prieskoniniai, vaistiniai ar medingi augalai.
Liucerna (Šveicarija)

**Liucerna** ( ; ; ; ;  ) – miestas vidurio Šveicarijoje. Tai Liucernos kantono ir to paties pavadinimo rajono centras. Liucerna yra didžiausias miestas centrinėje Šveicarijoje. Aglomeraciją sudaro 17 savivaldybių trijuose kantonuose, o bendra jos populiacija apie 200 tūkst.

Dėl greta esančio Keturių kantonų ežero bei Piloto ir Rigio vaizdų Liucerna laikoma svarbiausiu turistų tikslu Šveicarijoje. Vienas iš žymiausių miesto objektų yra Koplyčios tiltas (*Kapellbrücke*), medinis tiltas pastatytas XIV a.

## Sportas
* FC Luzern (futbolas)

## Išnašos
Pavištyčio kalnas

**Pavištytis** – kalva pietvakarių Lietuvoje, Vištyčio-Gražiškių aukštumoje (Sūduvos aukštuma), prie pat sienos su Lenkija, Vištyčio regioniniame parke. Viena aukščiausių Lietuvoje (282,4 m). Už kelių kilometrų į šiaurę yra Pavištyčio kaimas.

## Išnašos
Pavištytis

**Pavištytis** – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 6 km į pietryčius nuo Vištyčio, Vištyčio regioniniame parke, prie kelio . Seniūnaitijos centras. Stovi Lietuvos nepriklausomybės paminklas, trykšta Šventasis šaltinėlis.

Kaimo apylinkės labai vaizdingos – driekiasi Sūduvos aukštuma. Už kelių kilometrų į vakarus yra Vištyčio ežeras, į pietryčius – Pavištyčio piliakalniai ir Pavištyčio kalva (282 m), viena aukščiausių pietų Lietuvoje. Visos šios kalvos bei net 3 ežerai (Vištyčio, Pakalnių ir Grabausko) atsiveria nuo ant kalvos esančios regyklos. Prie kaimo telkšo nedidelis ežerėlis Ūdrinis. Yra žvyro telkinys. Iš rytų prieina Norvydų, Pavištyčio miškai, iš šiaurės – Vištytgiris.

## Etimologija
Priesagos *pa-* vedinys nuo ežero arba miestelio vardo *Vištytis*.

## Istorija

Kaimas pirmą kartą minimas 1744 m.

1950–1963 m. buvo apylinkės centras. LTSR laikais Pavištytyje veikė Virbalio sviesto gamyklos pieno separavimo skyrius, biblioteka (nuo 1948 m.).

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Juozas Šlivinskas (1950–2024) – dailininkas, skulptorius, pedagogas.

## Šaltiniai
Ožkabaliai II

**Ožkabaliai II** – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 9 km į šiaurės rytus nuo Bartninkų, išsibarstęs prie Lakštučių. Šalia yra išnykęs Ožkabalių kaimo kampas Šeimenos seniūnijoje. J. Basanavičiaus tėviškė Ožkabaliai I yra toliau pietuose, prie Bartninkų. Praeina kelias . Yra Ožkabalių I kaimo senosios kapinės, greta dar kitos Ožkabalių kapinės ir senkapis.

## Istorija

Iki 1950 m. priklausė Bartninkų valsčiui.

## Gyventojai

Pagal pirmąjį Lietuvos visuotinį gyventojų 1923 metų surašymą Ožkabalių kaime buvo 48 ūkiai ir 354 gyventojai.

### Žymūs žmonės
* Aleksandras Arminas (slp. *Venancijus Ališas*; 1908–1975) – poetas, Romos katalikų kunigas prelatas Brazilijoje;
* Albinas Arminas (1919–2008) – Romos katalikų kunigas, ilgametis kapelionas Italijoje ir Šveicarijoje.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Vištyčio regioninis parkas

**Vištyčio regioninis parkas** – regioninis parkas pietų Lietuvoje, Vilkaviškio rajono pietvakariuose, pasienyje su Lenkija ir Karaliaučiaus kraštu. Užima 108,33 km² plotą, iš jo 49 proc. užima miškai. Parko direkcija įsikūrusi Vištytyje.

Parko vakariniame pakraštyje telkšo Vištyčio ežeras, stūkso Pavištyčio kalva (282 m). Parkas įsteigtas 1992 m. rugsėjo 24 d., siekiant išsaugoti Suvalkų kalvyno kraštovaizdį, jo gamtinę ekosistemą ir kultūros paveldo vertybes.

## Gamtos vertybės

Vertingiausi parko gamtiniai objektai: skardis sufozinis cirkas, plokščiakalvės, suopkalnis, rieduliai.

Pavištyčio-Dunojaus ketera – tai pati aukščiausia Lietuvoje Suvalkų moreninės aukštumos dalis su Dunojaus, Pavištyčio, Stankūnų kalvomis nuo Vištyčio ežero iškilusi net 110 metrų. Labai vaizdingas ir Kylininkų kalvynas.

Vištyčio ežeras – ketvirtas pagal plotą Lietuvoje, jo pakrantėse esantis šaltinis dėl savo gydomųjų savybių pramintas Šventuoju šaltinėliu. Taip pat yra keletas mažesnių ežerėlių: Dunojavas, Piliakalnių ežeras, Vartelių ežeras, Pakalnių ežeras, Beržinis ir kt. Drausgirio ir Vištytgirio miškuose auga 300 metų senumo ąžuolynai su skroblo ir liepos priemaiša, 200 metų senumo pušynai ir eglynai, juose gausu retų augalų bei gyvūnų. Didysis Vištyčio akmuo, dar vadinamas pėduotuoju, stebuklinguoju, yra šeštas pagal dydį Lietuvoje.

Keliautojus kviečia aukščiausios šio krašto kalvos: Dunojaus kalnas (285 m), Janaukos kalnas (282 m), Pavištyčio kalnas, o pačiame pasienyje su Lenkija – Statkūnų kalnas (285,5 m), nuo kurių atsiveria raiškūs Sūduvos moreninio kalvyno vaizdai.

## Kultūros paveldas

Praeitį mena Dabravolės, Pavištyčio ir Vištyčio piliakalniai. Vištytis – tai viena gražiausiai tvarkomų Marijampolės apskrities gyvenviečių, miesto teises gavęs dar 1570 m. Vištyčio kraštas garsus knygnešiais. Apie juos ir kitus žymius kraštiečius surinkta medžiagos Vištyčio P. Kriaučiūno vidurinės mokyklos kraštotyros muziejuje.

## Laisvalaikis ir pramogos

Vištyčio ežeras puikiai tinka žvejybai ir maudytis. Parko lankytojai dažniausiai apsistoja „Viktorijos“ motelyje ar „Pušelės“ kempinge. Čia veikia valčių, vandens dviračių nuomos punktai. Yra šaudykla, biliardinė, lauko teniso, krepšinio, tinklinio aikštelės.

Vištyčio ežero dugnas gana švarus. Nors ežeras ir puikiai tinka buriavimui, tačiau buriuoti nerekomenduojama dėl neaiškaus valstybinės sienos pažymėjimo.

Parke švenčiamos Užgavėnės, Joninės, vyksta Tautodailininkų dienos.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Vištyčio regioninio parko svetainė
Zauropodai

**Zauropodai** (*Sauropodomorpha*) – didžiausi iš visų kada nors buvusių sausumos gyvūnų. Gyveno juros ir kreidos periodais. Mažiausi iš šių milžinų buvo 10 m ilgio, o didžiausi – iki 38 m. Būdinga nedidelė galva, ilgas kaklas, storos kojos, žemas kūnas. Vaikščiojo keturiomis ir tikriausiai buvo nerangūs.

Pobūris išskiriamas į 2 infrabūrius:
*Sauropoda
*Prozauropodai

## Filogenetinis medis
Kunioniai

**Kunioniai** – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 12 km į pietvakarius nuo Kėdainių, 5 km į pietus nuo Josvainių, prie kelio Josvainiai–Kampai I ir Šušvės upės. Seniūnaitijos centras.

Veikia Kunionių pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-58020), kaimo turizmo sodyba „Medžiotojų sostinė“. Tarybiniais metais išaugusi kaimo dalis yra pietuose, ten yra nemažai daugiabučių namų. Šiaurėje, prie kelio į Jasnagurką (Dvarkelio) yra senoji Kunionių dalis. Į vakarus nuo Kunionių, prie kelio į Maleikonius, yra daug fermų, žemės ūkio įmonių.

## Istorija

Minimi nuo 1593 m. (kaip *Kumiany*). Manoma, kad kaimas išaugo prie senojo vieškelio į Kauną, galimai priklausė Josvainių dvarui. Kaime gyveno nedidelė žydų bendruomenė, kuri vertėsi degtinės varymu, pyragų kepimu, turėjo smuklę. Ant Vikšrupio upelio buvo įrengtas vandens malūnas. Kunioniuose buvo 4 Vinco Svirskio kryžiai, bet iki šių dienų neišliko. 1933 m. Kunioniai išskirstyti į vienkiemius.

1950–1992 m. – kolūkio centrinė gyvenvietė. 1929 m. atidaryta pirmoji keturių skyrių pradinė mokykla, ilgainiui tapusi pagrindine mokykla. 1950 m. įsteigta biblioteka.

|}

## Gyventojai

1593 m. kaime buvo 11 valakų, 4 kiemai. 1923 m. buvo 141 gyventojas, 27 kiemai, o Kunionių viensėdyje – 114 gyventojai, 24 kiemai.
 

## Šaltiniai
Vainikai

**Vainikai** – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 9 km į pietvakarius nuo Kėdainių, Nevėžio ir Šušvės tarpupyje. Per kaimą eina Mantvilonių–Paliepių kelias. Seniūnaitijos centras.

## Etimologija
Tai XX a. pirmosios pusės dirbtinis pavadinimas, kilęs nuo žodžio *vainikas* „pynė; kas ratu sustoję, apsupę“. Galbūt pavadinimas duotas siejant su upių vingiais arba turėta omeny simbolinė prasmė.

## Istorija

Vainikai įkurti po žemės reformos Karūnavos dvaro žemėje. Tarybiniais metais priklausė Josvainių apylinkei, buvo paukštininkystės tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė. Veikė lentpjūvė (nuo 1959 m.), parduotuvė, felčerių ir akušerių punktas, pradinė mokykla (nuo 1957 m., vėliau Kunionių mokyklos skyrius), kultūros namai (nuo 1959 m.), biblioteka (nuo 1954 m.).

## Gyventojai

## Šaltiniai
Skaistgiriai (Kėdainiai)

**Skaistgiriai** – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 9 km į pietvakarius nuo Josvainių, šalia kelio , prie Aluonos upės ir jos intako Sakuonos. Seniūnaitijos centras. Yra Josvainių gimnazijos skyrius, biblioteka, girininkija.

## Istorija

Įkurtas kaimas XX a. viduryje, sovietmečiu priklausė Kunionių apylinkei ir buvo „Naujo Gyvenimo“ kolūkio centrinė gyvenvietė.

## Gyventojai

## Galerija

Skaistgiriai001.JPG|Pagrindinė kaimo gatvė
Skaistgirių mokykla.JPG|Skaistgirių mokykla
Aluona Skaistgiriuose.JPG|Aluona Skaistgiriuose
Skaistgiriai, girininkija.JPG|Skaistgirių girininkija


## Šaltiniai
Aluona

**Aluona** – upė Vidurio Lietuvoje; Nevėžio dešinysis intakas. Prasideda Kėdainių rajono pietvakariuose, Raseinių rajono paribyje, prie Dratkalnio. Teka į pietryčius, prateka Pernaravos-Šaravų miškų pietinę dalį. Žemupyje teka Kauno rajono šiauriniu pakraščiu. Įteka į Nevėžį 33 km nuo jo žiočių, ties Vitkūnais.

Intakai:
* kairieji: Mėlupis, Sakuona I, Sakuona II, Kriausupys;
* dešinieji: Žąsinas.

Vidutinis nuolydis 216&nbsp;cm/km. Žemupyje teka giliai išgraužtu, skardingu slėniu. Ten įtraukta į Aluonos hidrografinį draustinį. Prie Aluonos esantys kaimai: Paaluonys, Šaravai, Skaistgiriai, Bajėnai I.

## Etimologija

Upės pavadinimas kildinamas iš šaknies *al-* (alėti – „tekėti, varvėti“).

## Šaltiniai
Angiriai

**Angiriai** – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 8 km į šiaurės vakarus nuo Josvainių, prie Josvainių–Krakių kelio, Šušvės (Angirių tvenkinio) kairiajame krante. Seniūnaitijos centras. Veikia hidroelektrinė, parduotuvė.

## Istorija

Kaime rastas senovinis akmeninis kirvis.

Josvainių bažnyčios metrikose kaimas minimas nuo 1602 m., kaip bajorkaimis (okolica) minimas nuo XVIII a. antros pusės.

XX a. pr. Angiriuose buvo dvaras ir okolica, gyvenvietė pateko į Josvainių valsčių. Žemės priklausė Bogarevičių, Butkevičių, Galkų, Michelkevičių, Angirsčių, Polinovaičių, Pšmenecų, Pranevičių, Rakevičių, Rumševičių, Spandovičių, Sutkevičių ir Utkevičių giminėms.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Angirių tvenkinys

**Angirių tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Kėdainių rajone, Josvainių seniūnijoje, Šušvės slėnyje, 25,6 km nuo žiočių. Plotas 264 ha. Giliausia vieta 15,5 m. Tūris apie 15,5 mln. m³. Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius 9,2 km, plotis iki 0,65 km. Altitudė 63 m. Šiaurinės tvenkinio dalies krantai aukšti, šlaitai apaugę medžiais. Kranto linija labai vingiuota, yra daug nedidelių įlankų. Aplinkui plyti dirbami laukai.

Vanduo naudojamas laukams drėkinti, buitinėms reikmėms. Veikia mažoji Angirių 1,25 &nbsp;MW galios hidroelektrinė. Tai penktoji pagal instaliuotą elektros galią po Kavarsko hidroelektrinės vandens jėgainė Lietuvoje. Įeina į Šušvės landšaftinį draustinį. Ties Pilsupiais yra atodanga, piliakalnis ir dendrologinis parkas. Prie užtvankos – Angirių gyvenvietė, šiaurinėje pakrantėje įsikūrę Pilsupių, Diksių, Užvarčių kaimai, pietvakarinėje – Žostautų, Kupsčių, Grinių kaimai, rytinėje – Ruseinių kaimas. Aplink tvenkinį vystomas kaimo turizmas. Šiaurrytine pakrante eina kelias , pietine – .

Debitas:
* Upės – 6 m³/s
* Užtvankos skaičiuotinis: 342 m³/s

Užtvanka 690 m ilgio, 10 m pločio. Vandens pralaida – šachtinė. Įrengta 1980 m.

## Šaltiniai
* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Lęšis (optika)

**Lęšis** – skaidrus kūnas, apribotas 2 sferiniais arba kitokios formos (toks lęšis vadinamas asferiniu) paviršiais. Lęšiai skirstomi į glaudžiamuosius, sklaidomuosius ir bifokalinius. Glaudžiamųjų lęšių laužiamoji geba D>0. Sklaidomųjų D. Afokalinių D=0. Tokie lęšiai naudojami lęšių ydų kompensavimui.

## Lęšio laužiamoji geba

{D}=(n-1)\left(\frac{1}{R_1}+\frac{1}{R_2}\right)

Čia:
: *n* – medžiagos, iš kurios pagamintas lęšis, lūžio rodiklis;
: *R* – lęšio paviršių kreivumo spinduliai. Laikoma, kad R>0, kai paviršius yra iškilasis, ir R, kai paviršius yra įgaubtasis.

## Kitokie lęšiai
Taip pat lęšiais kartais vadinami ir įtaisai ar organai, laužiantys ir fokusuojantys garsą (akustinis lęšis, kokius turi banginiai), elektronų srautą (elektroniniame mikroskope) ir pan.
Pietų ašigalis

**Pietų ašigalis** – piečiausias Žemės taškas. Tai vienas iš dviejų taškų, kur žemės sukimosi ašis kertasi su paviršiumi. Greta įsikūrusi Amundseno-Skoto pietų ašigalio stotis.

## Istorija
Pirmieji bandymai tyrinėti pietų poliarines teritorijas prasidėjo XIX a. pradžioje. Laikoma, kad pirmoji pasaulyje Antarktidos žemyno krantą 1820 m. vasario 2 d. pasiekė F. Belingshauzeno vadovaujama ekspedicija. Nuo 1839 m. iki 1843 m. vykusios britų pietų poliarinės ekspedicijos metu Dž. K. Roso vadovaujama ekspedicija tyrinėjo Antarktidą, atrado Roso šelfinį ledyną bei ugnikalnius Erebusą ir Terorą. Kurį laiką pietų poliariniai kraštai nebuvo tiriami. Tik 1901 m. prasidėjo kitas brito R. Skoto vadovaujama Antarktidos tyrinėjimų etapas. Ekspedicijos metu buvo gauti svarbūs ir gausūs Antarktidos geografijos, biologijos, geologijos, meteorologijos duomenys. Pirmieji žmonės pasiekę geografinį pietų ašigalį buvo šunų kinkiniais vykusi norvegas Roalis Amundsenas ir jo grupė 1911 m. gruodžio 14 d. Beveik tuo pat metu – 1912 m. sausio 18 d. pietų ašigalį pasiekė ir pėsčiomis judėjusi R. Skoto ekspedicija, kuri grįždama tragiškai žuvo. Pirmasis 1928 m. lapkričio 29 d. virš pietų ašigalio lėktuvu praskrido amerikietis R. Berdas. 1956 m. spalį Jungtinių Valstijų karinių jūrų pajėgų grupė pietų ašigalyje pradėjo statyti pirmąją stacionarią Amundseno-Skoto pietų ašigalio stotį, kuri veikia nuo 1957 m.

## Klimatas
Žiemos metu (nuo kovo iki rugsėjo) pietų ašigalyje visiškai nešviečia Saulė, tuo tarpu vasarą (nuo rugsėjo iki kovo) ji visada yra aukščiau horizonto. Poliarinės nakties metu iki ir po Saulės patekėjimo bei nusileidimo, iš viso maždaug 15–16 parų, Antarktidoje stebimos baltosios naktys. Pietų ašigalyje Saulė nepakyla aukščiau 23,5° virš horizonto. Didžiąją dalį Saulės spindulių pietų ašigalyje atspindi sniegas. Pietų ašigalio absoliutus aukštis siekia 2804 metrus. Dėl aukščio, vėjų ir ledyno, klimatas pietų ašigalyje labai šaltas, atšiaurus ir sausas. Pietų ašigalyje beveik neiškrenta kritulių. Vidutinė metų temperatūra pietų ašigalyje yra −49 °C, vasarą ji svyruoja nuo −26 °C iki −29 °C, žiemą vidutiniškai siekia apie −58 °C.

## Pietų magnetinis polius
Pietų magnetinis polius yra taškas, kuriame geomagnetinio lauko linijos vertikaliai kerta Žemės paviršių. Magnetinio poliaus padėtis keičiasi, nes kinta geomagnetinis laukas.

## Taip pat skaitykite
* Šiaurės ašigalis

## Šaltiniai
Perluotis

**Perluotis** (*Anthyllis*) – pupinių (*Fabaceae*) šeimos *Faboideae* pošeimio augalų gentis.

## [[Augalų morfologija]]
Daugiamečiai žoliniai augalai.

Lapai neporiškai plunksniški.

Žiedai sutelkti galvutės pavidalo žiedynuose. Vainikėlis geltonas ar rausvas.

Ankštys suplotos, kiaušiniškos ir neatsidarančios.

## Rūšys
Gentyje yra apie 50-70 rūšių, daugybė formų, hibridų:

## Lietuvos perluočiai
Lietuvoje auga keturios rūšys:
* Smiltyninis perluotis (*Anthyllis arenaria*)
* Daugialapis perluotis (*Anthyllis macrocephala*)
* Pajūrinis perluotis (*Anthyllis maritima*)
* Paprastasis perluotis (*Anthyllis vulneraria*)

## Pritaikymas
Yra vertingų pašarinių augalų, tačiau žolė turi karčiųjų medžiagų, todėl gyvuliai iš pradžių ją blogai ėda. Šios medžiagos suyra žolei džiūstant.

Taip pat šioje gentyje yra augalų, turinčių dažinių ir rauginių medžiagų.
Aritmetinė progresija

Matematikoje **aritmetinė progresija** – tai tokia skaičių seka, kurios skirtumas tarp šalia esančių narių yra pastovus. Pavyzdžiui, seka 5, 7, 9, 11, 13, 15 … yra aritmetinė progresija, kurios skirtumas yra 2.

Jei pirmasis progresijos narys yra a_1, o skirtumas tarp šalia esančių narių lygus *d*, tai *n*-tąjį progresijos narį (a_n) galima apskačiuoti pagal formulę:
: \ a_n = a_1 + (n - 1)d,

o bendruoju atveju pagal formulę:

: \ a_n = a_m + (n - m)d.

čia dydis d = a_{n+1} - a_n vadinamas **aritmetinės progresijos skirtumu**.

Aritmetinė progresija, turinti ribotą kiekį narių, vadinama **baigtine aritmetine progresija**. Tokios progresijos narių suma vadinama aritmetine skaičių eilute.

Aritmetinės funkcijos savybės priklauso nuo skirtumo *d*. Jei skirtumas yra

* Teigiamas, nariai didėja teigiamos begalybės link (didėjanti).
* Lygus nuliui, visi progresijos nariai yra vienodi (pastovioji).
* Neigiamas, nariai didėja neigiamos begalybės link (mažėjanti).

Aritmetinės progresijos **charakteringoji savybė** - seka yra aritmetinė progresija tada ir tik tada, kai kiekvienas jos narys, išskyrus pirmąjį (ir paskutinįjį, kai progresija yra baigtinė), lygus gretimų narių aritmetiniam vidurkiui:
: \ a_n = \frac{a_{n-1} + a_{n+1}}{2}

## Suma
Baigtinės aritmetinės progresijos narių, esančių vienodu atstumu nuo jos galų, suma yra lygi kraštinių narių sumai:
: S_n =\frac{(a_1 + a_n)}{2} n,

kur *n* – sudedamų narių skaičius, o a_1 + a_n – pirmojo ir *n*-tojo narių suma.

Pavyzdžiui progresijos

: 2 + 5 + 8 + 11 + 14

suma randama:

: 2 + 5 + 8 + 11 + 14 = \frac{5(2 + 14)}{2} = \frac{5 \cdot 16}{2} = 40.

### Išvedimas
Tam, kad išvestume aukščiau pateiktą formulę, reikia parašyti progresijos sumą dviem skirtingais būdais:
:  S_n=a_1+(a_1+d)+(a_1+2d)+\cdots+(a_1+(n-2)d)+(a_1+(n-1)d)

:  S_n=(a_n-(n-1)d)+(a_n-(n-2)d)+\cdots+(a_n-2d)+(a_n-d)+a_n.

Sudėjus abi puses gaunama lygybė:

: \ 2S_n=n(a_1 + a_n).

Abi puses padalijus iš 2, gaunama įprasta formulės išraiška:

:  S_n=\frac{n(a_1 + a_n)}{2}.

Kitas formulės variantas gaunamas į lygybę įstačius *n*-tojo nario formulę a_n = a_1 + (n-1)d:

:  S_n=\frac{n(2a_1 + (n-1)d)}{2}.

Skaičių eilutės vidurkio radimas per formulę S_n / n:

:  \overline{n} =\frac{a_1 + a_n}{2}.

499 m. pr. m. e. žymus matematikas ir astronomas Aryabhata iš klasikinės Indijos matematikos ir astronomijos eros šį metodą pateikė savo veikale *[[Aryabhatiya]]* (2.18 skyrius).

## Taip pat skaitykite
* Geometrinė progresija

## Šaltiniai
Prožirnis

**Prožirnis** (*Genista*) – pupinių (*Fabaceae*) šeimos *Faboideae* pošeimio augalų gentis.

Priklauso žemi krūmai. Jų lapai paprasti, retkarčiais trilapiai. Žiedai geltoni, rečiau balti, sukrauti kekėse ar galvutės pavidalo žiedynuose. Ankštys pailgos, daugiasėklės.

Gentyje yra apie 90 rūšių:

Lietuvoje auga viena savaiminė rūšis ir kelios auginamos:
* Vokietinis prožirnis (*Genista germanica*)
* Spinduliškasis prožirnis (*Genista radiata*)
* Gulsčiasis prožirnis (*Genista tetragona*)
* Dažinis prožirnis (*Genista tinctoria*)
Šušvė

**Šušvė** – upė Vidurio Lietuvoje; Nevėžio dešinysis intakas. Prasideda Plekaičių apylinkėse (Kelmės raj.), 6 km į pietryčius nuo Tytuvėnų. Pačiame aukštupyje teka į šiaurę per Tytuvėnų tyrelį, vėliau suka į rytus ir teka pro Sulinkių pelkę (Radviliškio raj.), nuo santakos su Berže teka į pietus ir pietryčius. Įteka į Nevėžį 36 km nuo jo žiočių, netoli Graužų kaimo (Kėdainių raj.).

Intakai:
* kairieji: Šušvaitė, Beržutė, Malštovė, Beržė, Srautas, Krimslė, Paliūnys, Paupelys, Žiedupė;
* dešinieji: Šėta, Upytė, Gomerta, Žadikė, Vedreikė, Miegotas, Ažytė, Skardūnė, Raguva, Pečiupė, Cigoniškė, Žemėplėša, Liedas, Lapskojis, Vikšrupis, Grinčiupys, Putnupys.

Žymesni tiltai, pasroviui: Grinkiškio tiltas, Barkūniškio tiltas, Pašušvio tiltas, Josvainių kabamasis tiltas, Josvainių tiltas.

Slėnis aukštupyje ir vidurupyje daugiausia 2–3 km pločio, žemiau – 350–450 m. Šlaitai 6–15 m aukščio. Aukštupio vaga 8–10 m pločio, vidurupio ir žemupio – 10–16 m pločio. Salpos plotis 40–80 m. Srovės greitis 0,1–0,4 m/s. Užšalusi gruodžio – kovo mėn. Ledai vidutiniškai išsilaiko 91–99 dienas, ilgiausiai – 142–148 dienas. Ledo storis 83–100 cm. Ledonešis paprastai prasideda kovo pabaigoje (nors kartais ir balandžio viduryje) ir trunka 4-5 dienas (ilgiausiai – 27 d.). Metinė vandens svyravimų amplitudė aukštupyje 2,9 m, žemupyje 3,4 m. Pavasarinių potvynių aukštis (lyginant su vasaros lygiu) 2,6-3,1 m.

Aukštupio vaga sureguliuota. Šiaulėnuose ir Josvainiuose veikia vandens matavimo stotys. Upės slėnyje įrengti du tvenkiniai: Vaitiekūnų tvenkinys (61 km nuo žiočių, ties Vaitiekūnais) ir Angirių tvenkinys (19 km nuo žiočių, ties Angiriais). Aukštupyje įsteigtas Šušvės hidrologinis draustinis, žemupyje yra Šušvės kraštovaizdžio draustinis, kuriame saugomos šlaitų atodangos, reti augalai.

Didesnės gyvenvietės prie Šušvės: Šiaulėnai, Mėnaičiai, Pašušvys (Radviliškio raj.), Grinkiškis, Vaitiekūnai (Radviliškio r.), Pašušvys (Kėdainių raj.), Pajieslys, Angiriai, Sviliai, Josvainiai, Kunioniai (Kėdainių r.).

Ties Pilsupiais Šušvės krante yra Pilsupių atodanga (iš dalies užlieta Angirių tvenkinio), ties Vosbučiais – Vosbučių atodanga. Taip pat netoliese įkurtas Skinderiškio parkas (arboretumas). Upės pakrantėse stūkso nemažai piliakalnių – Vaitiekūnų piliakalnis, Plinkaigalio piliakalnis, Ambraziūnų piliakalnis, Vosbučių piliakalnis, Pilsupių piliakalnis, taip pat yra Ruseinių kapinynas.

Pavadinimo Šušvė (arba Šiušvė) etimologija kildinama nuo šaknies *šiuš-* (šiušinti, šiušėti, šiaušti), kuris, matyt, suteiktas dėl vandens tekėjimo ypatybių.


Šušvė (Lithuania).png|Šušvė Lietuvos žemėlapyje
Paveikslėlis(54).jpg|Šušvė tarp Angirių ir Josvainių
Šušvė003.JPG|Šušvė ties Pašušviu, Kėdainių raj.
Šušvė002.JPG|Senojo Pašušvio tilto liekanos Šušvėje 
SusveRiver001.JPG| Šušvė ties Josvainiais


## Šaltiniai
Pašušvys

**Pašušvys** – miestelis Radviliškio rajono savivaldybėje, į šiaurės vakarus nuo Grinkiškio, dešiniajame Šušvės krante (prie Žadikės žiočių). Seniūnaitijos centras. Stovi mūrinė Pašušvio Visų Šventųjų bažnyčia (su varpine, ansamblis su koplyčia), veikia Pašušvio pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-82037), medicinos punktas (nuo 1958 m.), kultūros namai (nuo 1958 m.). Išlikę dvaro sodybos fragmentų, XVIII a. pabaigos parkas (20 ha ploto). Dešiniajame Žadikės krante esančiose senosiose kapinėse yra unikalus grafo Artelio antkapinis paminklas, ant jo pavaizduotas save ryjantis žaltys.

## Istorija

XVI a. viduryje minimas Pašušvio dvaras, 1553 m. pastatyta pirmoji Pašušvio bažnyčia, 1589–1665 m. priklausiusi reformatams. XIX a. pradžioje – 1863 m. veikė parapinė mokykla. XIX a. pabaigoje veikė kraštotyros muziejus. Tuo metu Pašušvys buvo privatus miestelis ir dvaras Šiaulių apskrities Šiaulėnų valsčiuje.

1910 m. atidarytas Blaivybės draugijos skyrius. Tarpukaryje Pašušvyje veikė kooperatyvas, kelios parduotuvės.

1948 m. įkurta biblioteka. Sovietmečiu buvo „Šušvės“ kolūkio centrinė gyvenvietė.

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Sviliai

:: *Apie kaimą Biržų rajone žr. [[Sviliai (Biržai)]]*.

**Sviliai** – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Josvainių, prie Josvainių–Ariogalos kelio (), dešiniajame Šušvės krante. Per upę nutiestas Josvainių kabamasis tiltas. Į pietus nuo Svilių plyti Pernaravos-Šaravų miškai. Seniūnaitijos centras.

Kaimo šiaurinėje dalyje, ties Šušvės ir Žagrupio santaka, aptiktas kapinynas ir senovės gyvenvietė (dabar užarti). Yra Josvainių žydų senosios kapinės.

## Etimologija
Pavadinimas greičiausiai kilęs nuo asmenvardžio *Svilas, Svila, Svilis, Svilius* (plg. 1708 m. Mociūnų apylinkėse minima *Elisabeth Swilucia*). Anot liaudies etimologijos, Svilių kaimo žemė priklausiusi Josvainių dvaro ponui ir neturėjusi jokio pavadinimo. Vėliau kaimas buvo išdegęs, ir nuo tada prigijęs *Svilių* pavadinimas.

## Istorija

Sviliai istoriniuose šaltiniuose minimi nuo XVI a. antros pusės (1567, 1584 m.). 1820 m. kaime būta 13 kiemų. XX a. pr. ant Šušvės upės buvo vandens malūnas. Buvo Liudkevičių dvaro valda Josvainių valsčiuje. Tarybiniais metais buvo Svilių kolūkio pagalbine gyvenviete.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Juodkaimiai

**Juodkaimiai** – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, pietvakariniame Josvainių miestelio pakraštyje, Šušvės dešiniajame krante, abipus Aristavos–Cinkiškių plento. Stovi Josvainių tiltas. Per kaimą eina keliai į Ariogalą ir Kunionius. Seniūnaitijos centras. Yra Josvainių girininkija, antkapinių paminklų gamybos įmonė.

## Istorija

Minimi nuo XVII a. pr. kaip Jotkaičiai, Juodkaičiai, vėliau – dar ir Rizdikos vardu.

Kaimas vienkiemiais išskirstytas 1912 m.

Tarybiniais metais Juodkaimiai priklausė Josvainių apylinkei.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Plinkaigalis

**Plinkaigalis** – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 5 km į vakarus nuo Krakių, šalia plento . Veikia Krakių gimnazijos skyrius, medicinos punktas, biblioteka, kaimo turizmo sodyba „Šušvė“. Kaime telkšo Plinkaigalio ežeras, o tarp jo ir Šušvės upės stūkso Plinkaigalio piliakalnis.

## Kapinynas

Netoliese, Šušvės kairiajame krante, piliakalnyje yra Plinkaigalio kapinynas. Jame rasti 4 žirgų griaučiai, 361 nedegintų ir 8 sudegintų žmonių palaikai. Palaikai V-VII a. Taip pat rastos turtingos įkapės – peliai, pjautuvai, kirviai, kalavijai, žalvariniai ir sidabriniai papuošalai (segės, antkaklės, apyrankės, sidabru kaustyti geriamieji ragai).

## Istorija

Kaimas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1595 m. Plinkaigalyje 1638 m. gyveno 11, o 1662 m. – 6 šeimos. Vėliau (1713–1778 m.) kaimas nunyko ir buvo nebegyvenamas. Iki 1842 m. priklausė Žemaičių vyskupo Krakių dvarui. Tarybiniais metais Plinkaigalis buvo Pašušvio kolūkio centrine gyvenviete.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Ažytėnai

**Ažytėnai** – kaimas Kėdainių rajono savivaldybės šiaurės vakaruose, 9 km į šiaurės vakarus nuo Krakių. Per kaimą teka Ažytė (Šušvės intakas) ir Ažytėlė. Seniūnaitijos centras. Praeina kelias Mantviliškis–Vosiliškis.

Veikia Krakių gimnazijos skyrius, biblioteka (nuo 1953 m.), Ažytėnų žemės ūkio bendrovė, medicinos punktas, bendruomenės namai. Prie Barkūniškio tilto per Šušvę yra kaimo turizmo sodyba „Senas malūnas“ (Barkūniškio dvaro vandens malūne).

## Istorija

1863 m. balandžio 1 d. tarp Ažytėnų ir Lenčių vyko mūšis tarp Rusijos imperijos kariuomenės ir apie 600 sukilėlių būrių, kuriems vadovavo Boleslovas Kajetonas Koliška, K. Ciškevičius ir Boleslovas Dluskis. 1910 m. įsteigta valdinė pradžios mokykla. 1919 m. Mikalojus Katkus įsteigė pradžios mokyklą. Tarpukariu M. Katkus įkūrė laisvamanių kapines. 1953 m. įkurta biblioteka, kultūros namai.

Tarybiniais metais Ažytėnai buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.

|}

## Gyventojai

1923 m. buvo 54 ūkiai.

### Žymūs žmonės

Ažytėnuose gimė ir gyveno švietėjas, „Balanos gadynės“ autorius Mikalojus Katkus (1852–1944), savo ūkyje Ažytėnuose gyveno nuo 1885 metų (su pertraukomis), memuariniame pasakojime atspindi Ažytėnų valstiečių buitį. Palaidotas gretimame Lenčių kaime. Veikia memorialinis muziejus, įsteigtas 1965 m. Ekspozicija pasakoja apie rašytoją, liaudies švietėją Mikalojų Katkų, XX a. pradžios kaimo buitį. Rengiamos ekskursijos.

## Galerija

Ažytėnai 2.JPG|M. Katkaus sodybos klėtis
Ažytėnai, sodyba.JPG|Senovinė aukštaitiška sodyba
Ažytėnai, kryžius.JPG|Kaimo kryžius


## Šaltiniai
Pupa

**Pupa** (*Vicia faba*) – pupinių (*Fabaceae*) šeimos vikių (*Vicia*) genties augalas.

Vienmetis žolinis augalas, apie 40-120 cm aukščio. Turi ilgą liemeninę šaknį ir statų stiebą. Lapai poromis priešiškai plunksniški. Žiedai balti, ant papėdlapių juodomis aksominėmis dėmėmis, po 5-8 susitelkę kekėse. Vaisius – nuo 4 iki 20 cm ilgio ankštis iš pradžių stati, jauna žalia, mėsinga, prinokusi tampa tamsiai ruda. Ankštyse būna 3-5 stambios, plokščios, įvairių veislių skirtingų spalvų (šviesiai rožinės, žalios, rudos, tamsiai violetinės) sėklos.Žydi birželio – rugpjūčio mėn. 

Jos labai reiklios drėgmei, pakelia šalnas. Išvesta daug veislių.

## Kilmė
Pupa – labai sena kultūra. Centrinėje Europoje jų rasta bronzos ir geležies amžiaus iškasenose. Iš kur jos kilo, kol kas nėra gerai žinoma. Spėjama, kad kultūrinės pupos buvo auginamos prie Viduržemio jūros, o iš ten pateko į Europą, kur auginamos nuo viduramžių. Į Rusiją atvežtos iš Vakarų Europos, į Kaukazą – iš Mažosios Azijos. 

## Sudėtis
Pupose yra daug aminorūgščių, 55 % angliavandenių, iki 35 % baltymų, kurie labai gerai pasisavinami, fermentų, daug fosforo ir vitaminų A, B, C.

## Panaudojimas
Pupos ir jų stiebai naudojamas kaip baltymingas pašaras gyvuliams, tinkantis silosui. 

## Mityba
Maistui vartojamos virtos subrendusios ar nesubrendusios pupos. Negalima vartoti neišvirtų ar blogai išvirusių pupų, nes jose gali būti toksinių medžiagų, kurios suyra veikiant šilumai.

Iš pupų gaminami konservai. Jų miltai kartais dedami į kepamą kvietinę duoną.

## [[vaistiniai augalai|Vaistinės augalo savybės]]
Pupos **nepatartinos** sergantiems podagra, nes jose yra daug purinų.

Trintos virtos pupos ar jų nuoviras vartojamas kaip sutraukiantis ir uždegimą mažinantis vaistas, padeda viduriuojant. Piene virtos ir sutrintos sėklos dedamos ant pūlinių, kad greičiau subręstų. 

Žiedų antpilas ir nuoviras vartojamas veido odai valyti.
Pašušvys (Kėdainiai)

**Pašušvys** – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 6 km į vakarus nuo Krakių, Šušvės dešiniajame krante. Per kaimą eina kelias , atšaka į Pernaravą. Seniūnaitijos centras. Yra Krakių gimnazijos skyrius (nebeveikiantis, dabar – bendruomenės namai), girininkija (Skirgailinėje), Pašušvio dvaras ir parkas, vandens malūno liekanos, Pirmojo pasaulinio karo aukų kapinės. Didelė dalis kaimo namų pastatyta iš dvaro plytų. Stovi Pašušvio tiltas, šalia jo – senojo tilto griuvėsiai.

## Istorija

Netoli gyvenvietės aptiktas Pašušvio kapinynas ir (atskirai) 3 akmeniniai kirviai.

Pašušvio vietoje 1585 m. minimas ***Aklapuodžio*** kaimas, 1862 m. plečiant dvarą iškeltas. 1831 m. prie dvaro įvyko sukilėlių ir kazokų kautynės. XIX a. pabaigoje Pašušvio dvare buvo Šv. Joachimo koplyčia (Krakių parapija) ir vandens malūnas, kaimas buvo Kauno apskrities Krakių valsčiuje.

XX a. pokario metais apylinkėse veikė Vyčio apygardos, Žaliosios partizanų rinktinės partizanai.

Tarybiniais metais buvo kolūkio pagalbinė gyvenvietė Krakių apylinkėje. Veikė lentpjūvė, ryšių skyrius, pradinė mokykla (įkurta 1959 m.), kultūros namai.

|}

## Gyventojai

## Galerija

File:Pašušvys001.JPG|Pašušvio dvaro parko vartai, pastatyti 1890 m.
File:Pašušvys003.JPG|Paminklas I pasaulinio karo metu Dubysos mūšyje žuvusiems rusų kariams
Pašušvys, bendruomenės namai.JPG|Bendruomenės namai (buvusi mokykla)
2025, Pašušvys, bendruomenės centras.jpeg|Bendruomenės namai nuo gatvės
Pašušvys002.JPG|Pašušvio parkas


## Šaltiniai
Visterija

**Visterija** (*Wisteria*) – pupinių (*Fabaceae*) šeimos *Faboideae* pošeimio augalų gentis.

Gentyje yra 8 rūšys:
* *Wisteria brachybotrys*
* *Wisteria floribunda*
* *Wisteria frutescens*
* *Wisteria japonica*
* *Wisteria macrostachya*
* Kininė visterija (*Wisteria sinensis*)
* *Wisteria venusta*
* *Wisteria villosa*

Lietuvoje auga tik kininė visterija.

Vijoklinis krūmas, išaugantis iki 15-18 m aukščio. Jo šakos nusvirusios, o stiebai iki 30 cm skersmens. Žiedai melsvai violetiniai, sukrauti 15-30 cm ilgio kekėse. Žydi gegužės-birželio mėn.

Tai vieni iš puošniausių vijoklinių augalų. Auginami pastatų sienoms dekoruoti, pavėsinėms apželdinti.
AMule

**aMule** („all-platform Mule“) – multiplatforminis ed2k tinklo klientas, primenantis eMule programą Windows sistemoje. Pradedant 2.1.0 versija, atsirado Kademlia tinklo palaikymas. Skirtingai nuo savo pavyzdžio (eMule), nesunkiai pritaikoma kitoms operacinėms sistemoms ir nenaudoja nuosavybinių programinių bibliotekų.

Programa pradėta kurti 2003 m. rugsėjį kaip xMule atšaka, nes pastarosios kūrėjai ėmė nebesutarti tarpusavyje.
Pilsupiai

**Pilsupiai** – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 10 km į pietus nuo Krakių, prie Josvainių–Krakių kelio, kairiajame Šušvės (Angirių tvenkinio) krante. Per kaimą teka Pilsupys (Šušvės intakas), prie kurio žiočių yra archeologinis paminklas – Bakano piliakalnis. Šušvės krante yra Pilsupių atodanga – respublikinės reikšmės geologinis paminklas, toliau vakaruose – Skinderiškio dendrologinis parkas, įkurtas Kęstučio Kaltenio. Parkas užima 100 ha plotą.

## Etimologija
Pavadinimas kilęs nuo upėvardžio *Pilsupys*.

## Istorija

Kaimas rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą minimas 1596 m. Josvainių bažnyčios metrikose Pilsupiai minimi nuo 1602 m.

XIX a. pab. įkurta pradinė mokykla. Tarybiniais metais priklausė Pajieslio apylinkei.

## Gyventojai

## Galerija

Pilsupiai001.JPG|Pilsupiai žiemą
Pilsupiai006.JPG|Angirių tvenkinys prie Pilsupių
Pilsupiai002.JPG|Pilsupių piliakalnis
Pilsupiai009.JPG|Šiaurinė Pilsupių pusė


## Šaltiniai

## Nuorodos
* Skinderiškio parko nuotraukos
Vikis

**Vikis** (*Vicia*) – pupinių (*Fabaceae*) šeimos *Faboideae* pošeimio augalų gentis.

Priklauso laipiojančius stiebus turintys žoliniai augalai. Lapai poromis plunksniški, dažniausiai baigiasi ūseliu. Žiedai pavieniai ar po 2-3 išaugę lapų pažastyse. Taip pat žiedai sudaro ir daugiažiedes kekes. Ankštys daugiasėklės. Augalai kryžmadulkiai, juos apdulkina bitės.

Gentyje yra apie 140 rūšių:

Lietuvoje auga 15 rūšių:
*Siauralapis vikis (*Vicia angustifolia*)
*Vienažiedis vikis (*Vicia articulata*)
*Kašubinis vikis (*Vicia cassubica*)
*Mėlynžiedis vikis (*Vicia cracca*)
*Krūmelinis vikis (*Vicia dumetorum*) Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą
*Pupa (*Vicia faba*)
*Gauruotasis vikis (*Vicia hirsuta*)
*Pavasarinis vikis (*Vicia lathyroides*) Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą
*Žirnialapis vikis (*Vicia pisiformis*) Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą
*Sėjamasis vikis (*Vicia sativa*)
*Patvorinis vikis (*Vicia sepium*)
*Miškinis vikis (*Vicia sylvatica*)
*Smulkialapis vikis (*Vicia tenuifolia*)
*Ketursėklis vikis (*Vicia tetrasperma*)
*Ruginis vikis (*Vicia villosa*)

Vikių gentyje yra daug pašarinių, kultūrinių, taip pat ir medingų augalų. 


Image:Cow_vetch2.jpg|Mėlynžiedis vikis(*Vicia cracca*)
Image:Tuinboon bontbloeiend.jpg|Pupa(*Vicia faba*)
Image:Vicia hirsuta01.JPG|Gauruotasis vikis(*Vicia hirsuta*)
Image:Vicia pisiformis1 eF.jpg|Žirnialapis vikis(*Vicia pisiformis*)
Image:Vicia sativa ssp nigra.jpeg|Sėjamasis vikis(*Vicia sativa*)
Image:Vicia sylvatica.jpg|Miškinis vikis(*Vicia sylvatica*)
Image:Vicia tenuifolia1 eF.jpg|Smulkialapis vikis(*Vicia tenuifolia*)
Image:Vicia tetrasperma1 eF.jpg|Ketursėklis vikis(*Vicia tetrasperma*)
Image:Vicia dasycarpa2 eF.jpg|Ruginis vikis(*Vicia villosa*)
Lęšis

**Lęšis** – gali reikšti:

### Fizikoje
* Optinis lęšis;
* Gravitacinis lęšis;
* Elektromagnetinis lęšis;
* Akustinis lęšis – banginių ir delfinų echolokatoriaus dalis.

### Botanikoje
* Lęšis – pupinių (*Fabaceae*) šeimos augalų gentis.
Pelutava

**Pelutava** – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 3 km į rytus nuo Pernaravos. Seniūnaitijos centras. Yra biblioteka. Piečiau kaimo teka Liedas. Praeina kelias , atšaka Pernaravon.

## Istorija

Kaimas šaltiniuose minimas 1590 m. XVIII a. buvo Vilkijos seniūnijos karališkasis kaimas. 1738 m. Pelutavoje gyveno 4 šeimos. Tarybiniais metais kaimas priklausė Pernaravos apylinkei, buvo Salomėjos Nėries kolūkio centrinė gyvenvietė.

## Gyventojai

## Galerija

Pelutava3.JPG|Kaimas nuo Pernaravos pusės
Pelutava2.JPG|Pelutavos parduotuvė


## Šaltiniai
Berčiūnai

**Berčiūnai** – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, dešiniajame Nevėžio krante (ties Sanžilės kanalo žiotimis), 6 km į vakarus nuo Panevėžio, prie kelio . Seniūnaitijos centras. Stovi Berčiūnų tiltas, Berčiūnų Lietuvos Kankinių bažnyčia (pašventinta 1997 m.), veikia Berčiūnų pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-38052). Aptiktas Berčiūnų pilkapynas.

## Istorija

Berčiūnai žinomi jau nuo kryžiuočių laikų. Kai 1398 m. Ldk Vytautas Didysis užrašė Lietuvą kryžiuočiams iki pat Nevėžio, Berčiūnai buvo likę prie pat sienos.

XX a. pradžioje įkurta Berčiūnų geležinkelio stotelė, veikusi iki amžiaus pabaigos. XX a. tarpukariu Berčiūnai tapo vasarviete. Sovietmečiu veikė pionierių stovykla. Atkūrus nepriklausomybę, ši stovykla buvo atiduota ateitininkų žinion.

1939–1940 m. buvo statoma mūrinė bažnyčia, 1944 m. pašventinta, 1956 m. sunaikinta, vietoje jos 1996 m. pastatyta nauja Berčiūnų Lietuvos Kankinių bažnyčia.

Po II pasaulinio karo dabartinių Berčiūnų apylinkėse susikūrė „Pašvaistės“, „Lakštingalų“ ir LKP VI suvažiavimo kolūkiai. 1958–1960 m. imta kurti Naujųjų Berčiūnų gyvenvietė, kur įkurta kolūkio kontora, paštas, biblioteka, valgykla su konditerijos cechu. 1973 m. kaimas padalintas skirtoms apylinkėms ir kolūkiams – Senieji Berčiūnai už geležinkelio liko šiaurinėje dalyje ir prijungti prie Daukniūnų kolūkio, o Naujieji Berčiūnai išaugo sovietmečiu prie greitkelio ir prijungti prie M. Melnikaitės kolūkio, buvo kolūkio pagalbinė gyvenvietė. 1999 m. Naujieji Berčiūnai pripažinti gražiausia Panevėžio apskrities gyvenviete.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Kaime gimė istorikas Algis Povilas Kasperavičius (1942–2022).

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Vaitiekūnai

**Vaitiekūnai** – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 6 km į pietus nuo Grinkiškio, Šušvės dešiniajame krante. Ties Vaitiekūnais Šušvė yra patvenkta, todėl nuo Grinkiškio iki Vaitiekūnų Šušvė sudaro Vaitiekūnų tvenkinį. Į jį suteka Vendrės, Tarailio upeliai. Prie užtvankos 2000 m. rudenį pastatyta 350 kW hidroelektrinė, kuri prijungta prie VST tinklo. Šalia gyvenvietės stūkso Vaitiekūnų piliakalnis, yra rastas Vaitiekūnų pilkapynas. Veikia ŽŪB „Spindulys“.

Pro kaimą eina kelias , taip pat keliai į Vosiliškį, Ažytėnus, Vailainius.

## Etimologija
Kaimo pavadinimas kilęs iš asmenvardžio *[[Vaitiekūnas]]*.

## Istorija

Iki 1963 m. kaime buvo Vaitiekūnų apylinkės centras. Tarybiniais metais buvo „Spindulio“ kolūkio centrinė gyvenvietė.

2005 m. sausio mėnesį įsikūrė Vaitiekūnų kaimo bendruomenė.

2009 m. sausį–rugsėjį buvo seniūnaitijos centras, vėliau ji prijungta prie Grinkiškio seniūnaitijos. Iki 2009 m. veikė Grinkiškio mokyklos skyrius, biblioteka

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Vaitiekūnuose 1827 m. spalio 11 d. gimė kalbininkas, kunigas Mykolas Miežinis.

## Šaltiniai
Mikalavos ežeras

**Mikalavos ežeras**, **Mikalavo ežeras** arba **Ežeriukas** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Ignalinos rajone, apie 3,5 km į pietryčius nuo Naujojo Daugėliškio, Mikalavo kaimo pietiniame pakraštyje. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,36 km, plotis – iki 0,22 km. Altitudė 168,2 m. Krantai neaukšti, vakaruose pelkėti, pakrantės kalvotos. Aplinkui plyti dirbami laukai ir pievos. Rytuose išteka upelis link Dysnos intako Ringės.

## Šaltiniai
Lukošiškės ežeras

**Lukošiškės ežeras** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Ignalinos rajone, apie 7,5 km į šiaurės vakarus nuo Tverečiaus, Dysnos hidrografiniame draustinyje. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,53 km, plotis – iki 0,36 km. Altitudė 133,6 m. Krantai žemi, sausi, tik rytinis krantas aukštas. Šiaurinėje ir pietinėje pakrantėse auga miškeliai, kitose pakrantėse plyti pievos ir dirbami laukai. Šiaurėje išteka upelis link Dysnos upės. Rytinėje ežero pakrantėje įsikūręs Lukošiškių kaimas.

## Šaltiniai
Pakalniškių ežeras

**Pakalniškių ežeras** tai:

* Pakalniškių ežeras – ežeras Elektrėnų savivaldybėje, Pakalniškių kaime;
* Pakalniškių ežeras - ežeras Elektrėnų savivaldybėje, Rusatiškių kaime;
* Pakalniškių ežeras – ežeras Ignalinos rajone.
Pakalniškių ežeras (Ignalinos r.)

**Pakalniškių ežeras** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Ignalinos rajone, apie 5,5 km į vakarus nuo Tverečiaus, Dysnos hidrografiniame draustinyje. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,13 km, plotis – iki 0,09 km. Altitudė 137,6 m. Krantai žemi, pelkėti – ežerą supa ~ 3 ha dydžio pelkė. Aplinkui plyti pievos ir dirbami laukai, šiaurėje auga miškelis. Šiaurėje išteka upeliukas link Dysnos. Šalia įsikūrę Pakalniškių ir Kriaučiškės kaimai.

## Šaltiniai
Tverečius (ežeras)

**Tverečius** arba **Tverečiaus ežeras** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Ignalinos rajone, Tverečiaus miestelio šiaurvakariniame pakraštyje, ties Baltarusijos siena. Maža dalis ežero – 0,61 ha, yra Baltarusijos teritorijoje. Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius 0,86 km, plotis iki 0,61 km. Altitudė 127,5 m. Krantai žemi, pelkėti, vietomis apaugę medžiais. Pakrantėse plyti dirbami laukai ir pievos. Vakarinėje pakrantėje įsikūręs Daktorių kaimas. Pietvakarine pakrante eina kelias .

Ežeru iš šiaurės vakarų į šiaurę prateka Dysnos upė.

## Šaltiniai
Insekticidai

**Insekticidai** ( – vabzdys + *caedo* – žudau) – pesticidai žalingiems vabzdžiams naikinti. Jais naikinami augalų kenkėjai ir žmogaus bei gyvūnų parazitai.

Insekticidai gaminami drėkstančių ir tirpstančių miltelių, koncentruotųjų emulsijų, tirpalų, pastų, kietų dūminių mišinių, granulių ir kitokio pavidalo. Jie purškiami, sėjami į dirvą, jais apveliamos sėklos, fumiguojamos patalpos ir produktai. Daugelis insekticidų nuodingi žmogui, šiltakraujams gyvūnams ir naudingiems vabzdžiams bei žuvims, todėl atsargiai laikomi, gabenami ir naudojami.

## Skirstymas

Pagal veikimo būda skirstomi į vidinius, kontaktinius, sisteminius ir dujinius.

* **vidiniai insekticidai** – kai kurie chloro org. junginiai, metalų fluoridai – su maistu patenka į vabzdžių maitinamąjį traktą.

* **kontaktiniai insekticidai** – fosforo, sieros organiniai junginiai, piretroidai – patenka į vabzdžių organizmą per odą (pvz., chlorofosas, heksachloranas, karbofosas, metafosas).

* **sisteminiai insekticidai** – dažniausiai fosforo organiniai junginiai, įsiskverbia į augalo lapus, stiebus arba šaknis, susimaišo su augalo sultimis ir tam tikrą laiką naikina jomis mintančius vabzdžius (pvz., fosfamidas, antio).

* **dujiniai insekticidai** – patenka į vabzdžių organizmą pro kvėpavimo takus (pvz., metilo bromidas, sieros dioksidas).

Pagal cheminę sudėtį insekticidai skirstomi į neorganinius ir organinius.

* Iš **neorganinių insekticidų** dažniausiai naudojami sieros, fluoro, bario junginiai

## Insekticidai

## Nuorodos

* Insekticidų klasifikacija
Agarinis

Žodis **Agarinis** gali reikšti:

* Ežerai:
** Ignalinos rajone:
*** Agarinis (Ignalinos r., Didžiasalio sen.) – Didžiasalio seniūnijoje
*** Agarinis (Ignalinos r., Ignalinos sen.) – Ignalinos miesto seniūnijoje
** Zarasų rajone:
*** Agarinis (Zarasų r.) – Zarasų rajono savivaldybėje
Agarinis (Ignalinos r., Didžiasalio sen.)

**Agarinis** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Ignalinos rajone, Didžiasalio seniūnijoje, Didžiasalio gyvenvietės rytinėje dalyje. Ežeras lanko formos, ilgis pietvakarių-šiaurės rytų-šiaurės vakarų kryptimi – 0,71 km, plotis – iki 0,17 km. Altitudė 127,5 m. Krantai neaukšti, sausi, apaugę medžiais ir krūmynais. Vakarinė pakrantė apaugusi mišku, kitose pakrantėse plyti pievos, dirbami laukai. Pietvakariuose išteka upelis link Dysnos upės intako Birvėtos.

## Šaltiniai
Voltmetras

**Voltmetras** – prietaisas skirtas matuoti kintamąją ir nuolatinę įtampą tarp dviejų taškų elektros grandinėje. Jis gali būti įvairių konstrukcijų ir žymimas raide ** V**. *Voltmetras* įjungiamas į grandinę lygiagrečiai – jo gnybtai prijungiami prie tų grandinės taškų, tarp kurių reikia išmatuoti įtampą. Pastovios įtampos *voltmetro* gnybtas, pažymėtas pliuso ženklu, jungiamas su laidu einančiu iš teigiamojo šaltinio poliaus, minuso ženklą turintis gnybtas – su laidu, einančiu iš neigiamojo šaltinio poliaus.

Matuojant srovės šaltinio įtampą, *voltmetras* tiesiai prijungiamas prie šaltinio gnybtų. Tačiau tiksliems matavimams šis metodas netinka, nes šaltinis turi vidaus varžą ir dalis įtampos krenta ne ant *voltmetro*, o ant šaltinio. Todėl *voltmetras* rodo mažiau.
Elektroskopas

**Elektroskopas** – prietaisas krūviui aptikti. Kai įelektrintas kūnas pridedamas prie elektroskopo, krūvis nuteka į plokšteles (paveiksle pavaizduotos geltona spalva). Kadangi abi plokštelės įsielektrina to paties ženklo krūviu, plokštelės viena kitą pradeda stumti. Plokšteles veikia elektrostatinės stūmos jėga ir gravitacinės traukos jėga. Kuo didesnis krūvis susikaupia plokštelėse, tuo didesnė stūmos jėga veikia plokšteles, todėl plokštelės atsilenkia didesniu kampu. Šis prietaisas dabar naudojamas tik mokykliniuose bandymuose, kadangi yra labai netikslus. Šiuolaikinėje fizikoje paprasčiau naudoti labai didelės varžos voltmetrą.
Dumblys (Ignalinos r.)

**Dumblys** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Ignalinos rajone, apie 1 km į pietvakarius nuo Didžiasalio. Ilgis rytų – vakarų kryptimi 0,71 km, plotis iki 0,4 km. Altitudė 128,3 m. Šiaurinėje dalyje įsiterpia pusiasalis. Krantai žemi, pelkėti, apaugę medžiais ir krūmais. Pakrantėse plyti pievos ir dirbami laukai, tik pietinėje pakrantėje auga miškas. Rytuose išteka upelis link Dysnos upės intako Birvėtos.

Prie Dumblio šiaurrytinio kranto įsikūręs Didžiasalio miestelis.

## Šaltiniai