open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Sulos salos

**Sulos salos** () – salynas Indonezijoje, Šiaurės Molukų provincijoje, į rytus nuo Sulavesio, tarp Molukų jūros šiaurėje ir Bandos jūros pietuose. Bendras plotas – 4850 km².

Sulos salyną sudaro 3 pagrindinės salos – Taliabu (2913 km²), Mangolė (1228 km²) ir Sulabesis (kitaip Sanana, 558 km²). Jas supa keletas smulkių salų. Taliabu ir Mangolė, kurias skiria siauras Čapalulu sąsiauris, kalnuotos, miškingos ir retai gyvenamos. Aukštis iki 1157 m Taliabu saloje. Sanana tankiai apgyvendinta ir sukultūrinta. Tai, kad paukščiai Sulos salose ir Buru saloje panašūs, leidžia spėti, kad šias salas kadaise jungė sausumos tiltas.

Verčiamasi medienos kirtimu laivų statybai, damaro dervos rinkimas. Auginami ryžiai, kukurūzai, tabakas, cukranendrės (daugiausia Sananoje), renkamos sago palmės (daugiausia Taliabu ir Mangolėje). Sananoje yra anglies telkinių. Audžiami sarongai, pinami dembliai.

Sulos salos patenka į Šiaurės Molukų provincijos Sulos salų ir Taliabu regencijas. Gyventojai panašūs į Buru ir Seramo salų, greičiausiai atsikėlę iš rytų Sulavesio. Vartojamos sulų, taliabų, mangoliečių kalbos. Tikinčiųjų dauguma – musulmonai. Pagrindinės gyvenvietės – Sanana, Lekitobis, Auponhija.

Sulos salos pateko į Ternatės sultonatą, bet 1683 m. pateko į olandų įtaką. Sananoje ilgą laiką klestėjo piratavimas.

## Šaltiniai
Šilutės centro geležinkelio stotis

**Šilutės centro geležinkelio stotis** (sąlyginis pavadinimas, originaliai , dar žinoma kaip ***Šilutės siaurojo geležinkelio stotis***) – buvusi stotis Šilutės miesto centrinėje dalyje, buvusiuose Cintjoniškiuose. Išlikęs stoties pastatas Lietuvininkų g. 15, į vakarus nuo Šilutės karių kapinių.

## Istorija

1875 m. per Šilutę nutiestas Klaipėdos–Tilžės geležinkelis, tačiau Šilutės geležinkelio stotis įrengta rytiniame miesto pakraštyje, Žibuose. Prieš I pasaulinį karą nutiestas Šilutės–Kulėšų geležinkelis, atidarytas 1913 m. gruodį. Dar prieš Šilutės–Kulėšų ruožą, 1912 m. nutiesta 2 km atšaka nuo pagrindinės stoties Žibuose į vakarus iki Šilutės centro. Tais pačiais metais pastatyta ir stotis dabartinėje Lietuvininkų g. 15. Vietovė tuomet priklausė Šilutės dvarininkui Hugo Šojui, ji buvo žema, pelkėta, sklypą dvarininkas padovanojo bendruomenės reikmėms. Prieš statant pastatą, reikėjo supilti 2 metrus grunto žemei sutvirtinti. Šilutės centre įrengta stotis pavadinta  (pažodžiui „Šilokarčemos vietovė“ arba „Šilokarčemos gyvenvietė“). Vėliau, sutvarkius Šilutės uostą, apie 1918 m. už 2 km į vakarus nutiesta atšaka ir įrengta krovininė stotis prie Šilutės uosto.

Kadangi geležinkelio atkarpa priklausė ir ją eksploatavo siaurųjų geležinkelių kompanijos, ji klaidingai buvo vadinama siauruoju geležinkeliu. Stotis veikė iki II pasaulinio karo, 1944 m. uždaryta.

Stoties pastatas – mūrinis, nedidelio, laužyto tūrio, vieno-dviejų aukštų su nedideliu rūsiu, rytinėje pusėje yra du įėjimai į pastatą, pietvakariniame pastato kampe yra laiptinė, po pietine pastato dalimi yra rūsys. Pietinė pastato dalis dviejų aukštų. Pirmame stoties aukšte buvo tarnybinės patalpos, antrajame – tarnybiniai butai. Po II pasaulinio karo čia įrengti komunaliniai butai. Prie stoties šiaurinio fasado buvo pristatytas vieno aukšto fachverkinis sandėlys.

## Šaltiniai
Lietuvos lauko etmono grenadierių vėliava

**Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės lauko etmono janyčarų vėliava** () – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenės dalinys Abiejų Tautų Respublikos laikotarpiu (1717-1795 m.), pėstininkų vėliava.

## Organizacija, formavimas ir kaita
Dalinys buvo suformuotas 1717 m, kariuomenės reformos eigoje. Per savo egzistavimą dalinys buvo vadinamas janyčarų, vengrų (vengriška) arba grenadierių vėliava.

Funkciškai dalinys buvo tiesiogiai pavaldus Lietuvos didžiajam etmonui. Tradiciškai formaliu pulko vadu (šefu) visada buvo Lietuvos lauko etmonas (iš čia ir dalinio pavadinimas). Dalinys buvo dislokuotas Minske (nuo 1751 m.).

## Dalinio dydis
1776 m. Seimui nustačius naują kariuomenės struktūrą, LDK didžiojo etmono janyčarų vėliavoje buvo numatyta 80 karių etatų. Pagal 1777 m. „kovo tarifus“ tikrasis karių skaičius siekė 48.

Pagal 1789 m. patikslintus nuostatus vėliavą turėjo sudaryti 72 kariai, tais pačiais metais LDK didžiojo etmono janyčarų vėliavos sudėtyje užfiksuoti 73 kariai.

## Dalinio uniforma
Janyčsarų vėliavų, vėliau tapusių vengriškomis (organizuojamomis vengrų dalinių, skirtingai nei vokiško pavyzdžio dalinių) pagrindu, kariai dėvėjo uniformas, panašias į turkiškas ir vengriškas. Atskirų vėliavų karių švarkai skyrėsi spalva.

## Vadovybė
Kaip ir kitų to laikotarpio ATR karinių dalinių atveju, LDK didžiojo etmono janyčiarų vėliava turėjo du vadus – nominalųjį (šefą) ir faktinį (kapitono laipsnio karininką – rotmistrą)

### Šefai (nominalūs vadai)
Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didieji etmonai

### Rotmistrai (faktiniai pulko vadai)

* Antanas Talačka () (1751 m.)
* Motiejus Moračevskis () (1775–1777 m.)
* Jurgis Gžimala () (1777–1778 m.)
* Janas Lybė () (1778–1793 m.)
* Karolis Lozovskis () (1793 m.)

## Literatūra

* Gembarzewski Bronisław. Rodowody pułków polskich i wyławów równorędzychnych od r. 1717 m. 1831 m. – Warszawa, 1925 m.
* 
* 
* 

## Išnašos
Tėvai piligrimai

**Tėvai piligrimai** () – anglų persikėlėliai, kurie laivu „Mayflower“ 1620 m. lapkričio 21 d. pasiekė Naujosios Anglijos krantus. Čia jie įsteigė Plimutą, iki tol dabartinių JAV teritorijoje buvo tik viena tokia nuolatinė gyvenvietė – Džeimstaunas (dab. Virdžinija). Iš Plimuto ilgainiui išaugo Masačusetso kolonija. 35 iš 102 persikėlėlių buvo be suvaržymų savąjį tikėjimą siekiantys praktikuoti radikalūs puritonai, priklausę Anglijos separatistų bažnyčiai, prieš tai pasprukę į Nyderlandus, Leideną. Apie du trečdaliai atplaukusiųjų minėtai bažnyčiai nepriklausė (tarp jų John Alden ir Myles Standish), jie buvo pasamdyti kelionę finansavusios kompanijos, kad rūpintųsi šios interesais.

Tėvų piligrimų kolonijoje susiklostė tradicijos, neatskiriamai suaugusios su amerikietiškąja kultūra. Viena iš jų – Padėkos dienos minėjimas (pirmąsyk 1621 m.).

Šį žodžių junginį į vartoseną įvedė oratorius D. Webster 1820 m.

## Išnašos
Ratnyčėlės tiltas

**Ratnyčėlės tiltas**, dar vadinamas *Lenktuoju tilteliu* – lenktas, arkinės formos pėsčiųjų tiltas Druskininkuose, nutiestas per Ratnyčią prie santakos su Nemunu. Šalia pastatyta skulptoriaus B. Vyšniausko skulptūra „Ratnyčėlė“, laikoma Druskininkų simboliu. Tiltas stovi kurorto istorinėje dalyje, jungia populiarius pasivaikščiojimo takus abipus Ratnyčios. Kaip architektūros ir kraštovaizdžio paminklas, tiltas kartu su skulptūra nuo 2018 m. įrašytas į Kultūros vertybių registrą.

Tiltas pastatytas apie 1953-1954 m., projekto autorius nežinomas. 1962 m. šalia kairiojo prietilčio sienelės ant pakylos įtaisyta bronzinė dekoratyvinė skulptūra „Ratnyčėlė“, vaizduojanti sėdinčią, per liemenį pasisukusią merginą su kriaukle rankoje. Tilto ir skulptūros kompleksas užima 614 m². Arkinis, vieno tarpatramio tiltas yra 19,73 m ilgio, 3, 64 m pločio, atremtas į monolitines gelžbetonines krantines atramas.

2016 m. atlikus tilto techninę ekspertizę, nustatyta jo prasta būklė, buvo parengti dokumentai objekto ir prieigų rekonstrukcijos darbams. 

2022 m. buvo atnaujintas tiltas, išlaikant jo unikalią formą. Remiantis ikonografine medžiaga, atkurti metaliniai turėklai, atstatytas senasis grindinis piešinys. Tilto prieigose buvę siauri pandusai ir laiptai pakeisti į plačius, patogius nuolydžius. Atnaujinta „Ratnyčėlės“ skulptūros pakyla, išgrįstas takas naujomis, prie aplinkos derančiomis trinkelėmis, atnaujintas apšvietimas, sutvarkyti upės šlaitai.

## Išnašos

## Nuorodos

* Henrikas Kebeikis. Tiltai per Ratnyčią Druskininkuose *genealogy.lt* p. 296
Vetaras

**Vetaras** () – sala Indonezijoje, Molukų provincijoje, Bandos jūroje, 56 km į šiaurę nuo Timoro (kitapus Vetaro sąsiaurio). Plotas – 2652 km². Sala iš rytų į vakarus tęsiasi 130 km, plotis iki 45 km. Vetarą juosia koralų rifai ir giliavandenės jūros. Salos paviršius kalnuotas (iki 1412 m), miškingas. Klimatas karštas ir drėgnas, gausu kritulių. Telkšo Tihu ežeras.

Vetaras retai apgyvendintas. 2023 m. gyveno 11 109 žmonių. Gyventojai daugiausia papuasiškos kilmės. Vartojama vetariečių kalba taip pat Ambono malajų kalba. Dauguma gyventojų musulmonai. Verčiamasi žvejyba, vėžlių kiaukutų rinkimu, sago palmių surinkimu. Pagrindinės gyvenvietės: Masapunas, Ilvakis, Arvala, Liopa, Lalikis, Vesiris.

## Šaltiniai
Obis

**Obis** arba **Obira** () – sala Indonezijoje, Molukų salyno šiaurėje, Šiaurės Molukų provincijoje, tarp Halmaheros šiaurėje, Seramo pietuose, Sulos salų vakaruose. Plotas – 2542 km². Sala iš rytų į vakarus tęsiasi 84 km, plotis iki 47 km. Salos paviršius kalnuotas (iki 1611 m), pakrantėje plyti žemuma. Kartu su aplinkinėmis salomis (Bisa, Tobalajus, Obilatas, Tapatu ir kt.) sudaro Obio salyną.

2023 m. gyveno 37 409 žmonės. Pagrindinė gyvenvietė – Laivujis. Gyventojai daugiausia tobelai, butonai, galelai. Verčiamasi sago palmių krakmolo rinkimu.

1682 m. Obį užėmė olandai. II pasaulinio karo metais sala užimta japonų, 1949 m. grįžo Indonezijai.

## Šaltiniai
Oleksandras Černozubas

**Oleksandras Černozubas** (*Чернозуб Олександр Олександрович*, *Oleksandr Chernozub*; g. 2005 m. gegužės 18 d.) – Ukrainos futbolininkas, gynėjas.

## Karjera
Kitados priklausė įvairių klubų jaunimo ugdymo sistemoms. Iki 2022 m. vasaros atstovavo DVUFK jaunimo komandoms. 2022 m. vasarą persikėlė į SD Ponferradina ir žaidė šio klubo U19 komandoje.

2024 m. pradžioje persikėlė į FK Liepaja (Latvija). 2024 m. vasarą iki sezono pabaigos nuomos pagrindais buvo perleistas Uolainės AFA Olaine klubui.

2025 m. sausio 20 d. pranešta, kad Liepajos klubas nuomos pagrindais perleido žaidėją „Džiugo“ klubui.

2025 m. kovo 2 d. debiutavo A lygos rungtynėse prieš Vilniaus „Žalgirį“. Po permainingos kovos nugalėjo vilniečiai rezultatu 2-1.

2025 m. birželio 11 d. tapo žinoma, kad futbolininkas paliko klubą.

## Statistika
; A lygos statistika

Spalvų reikšmės:
:  rungtyniavo A lygoje;

## Išnašos

## Nuorodos
* alyga.lt svetainė
* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* lietuvosfutbolas.lt
* Globalsportsarchive
* „Džiugo“ svetainė
Rokas Bagdonavičius

**Rokas Bagdonavičius** (g. 2004 m. sausio 20 d.) – Lietuvos futbolininkas, vartininkas.

## Biografija
Futbolą pradėjo žaisti Tauragės mieste, atstovavo Tauragės Futbolo mokyklai. 2018 m. spalio mėn. persikėlė į Kauną ir tobulėjo tuometinėje Nacionalinėje futbolo akademijoje (NFA).

2023 m. pirmoje pusėje atstovavo italų Legnano klubui.

### FK Nevėžis
2023 m. vasarą grįžo į Lietuvą ir prisijungė prie Kėdainių „Nevėžio“. 2023 m. liepos 31 d. debiutavo Pirmos lygos rungtynėse prieš Riteriai B.

2024 m. sezone tapo pagrindiniu vartininku ir sužaidė 25 rungtynes Pirmoje lygoje.

### FC Hegelmann
2025 m. sausio 20 d. tapo žinoma, kad futbolininkas perėjo į Kauno rajono FC Hegelmann.

2026 m. kovo 11 d. oficialiai debiutavo klube TOPLYGA rungtynėse prieš FA Šiauliai. Susitikimą pradėjo startinėje sudėtyje ir žaidė iki finalinio švilpuko. Rungtynės baigėsi lygiosiomis 1–1.

## Statistika
; A lygos statistika

Spalvų reikšmės:
:  Ekipa žaidė A lygoje;

## Pasiekimai, įvertinimai
;  su FC Hegelmann
* TBA

## Rinktinės
### Jaunimo rinktinės
Buvo kviečiamas į Lietuvos U-17, U-19, U-21 rinktines. 

## Išnašos

## Nuorodos
* alyga.lt svetainė
* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* lietuvosfutbolas.lt
* Globalsportsarchive
Čerpės

**Čerpės** – medžiaga, skirta stogams dengti. Dažniausiai būna keraminės, cementinės, silikatinės, rečiau stiklinės; kai kada čerpėmis vadinamos ir plastikinės, bituminės, metalinės stogo dangos plokštelės. Čerpės yra nedegios, atsparios šalčiui, drėgmei, ilgaamžės, bet gana trapios. Čerpės jungiamos užleidžiant vieną ant kitos, apačios keteromis užkabinamos už stogo grebėstų. Kraiginėmis čerpėmis aptaisoma kraigai, briaunos, sąsparos. Čerpėmis paprastai dengiami 30–45° nuolydžio stogai.

## Čerpių skirstymas
Pagal medžiagą čerpės skirstomos:
* Keraminės čerpės būna falcinės (štampuotosios ir juostinės), plokščiosios, banguotosios (olandiškosios, arba S raidės pavidalo), lovinės (vadinama vienuolis ir vienuolė), kraiginės (pusapvalės). Gaminamos iš lengvai lydomo, šiek tiek riebesnio negu plytos molio. Paprastai formuojamos iš plastiškos tešlos. Suformuotos čerpės džiovinamos, po to degamos 950–1050 °C temperatūroje. Kartais glazūruojamos.
* Cementinės (paprastai plokščiosios) čerpės presuojamos iš cemento ir smėlio mišinio, kai sukietėja – dažomos.
* Silikatinės čerpės daromos iš kalkių ir smėlio mišinio, kietinamos autoklave.
* Stiklinės čerpės būna panašaus pavidalo kaip ir keraminės; presuojamos iš pusiau skaidrios stiklo masės. Stiklinėmis čerpėmis paprastai dengiama dalis stogo.

## Istorija
Keraminės čerpės buvo naudojamos jau III–I a. pr. m. e. Senovės graikų šventyklų čerpės būdavo gaminamos iš marmuro, senovės Romoje – iš bronzos. Anglijoje čerpėmis vadinamos akmeninės stogų plokštės, kitur – iš terakotos struktūriškai sudėti stogai.

Šiuolaikinės čerpės mažai skiriasi nuo antikinių, pasikeitęs tik jų gamybos procesas. Anglijoje ir vietomis Prancūzijoje nedidelių namų čerpių stogai dengiami taip, kad tvirtintųsi už lentjuosčių ir gegnių, o Italijoje, Ispanijoje, Graikijoje, Turkijoje dervuoti stogai padengiami įgaubtų čerpių sluoksniu su išgaubtomis čerpėmis ties sandūromis. Viduržemio jūros regione dažniausiai paplitusios S formos čerpės.

Lietuvoje čerpės ėmė plisti XV a. pradžioje. Jas gamindavo rankomis plytų cechuose. Seniausios yra lovinės čerpės. Iki XVII a. naudotos plokščiosios, nuo XVII a. – ir olandiškosios.

## Etimologija
Žodis *čer̃pė* – skolinys iš sen.  (plg.  = *črĕpь*,  'kaukolė, luitas, pluta, kiaukutas'). Vėlesnis skolinys *čerepyčia* iš dabartinės .


Genteng Merah.jpg|Čerpių stirta Indonezijoje
Feurs Musée Tegulae Imbrices.JPG|Romėniškos plokščios čerpės
Tejado. Asunción, Paraguay.jpg|Čerpinis stogas Asunsjone
La Maison du Chat (31).JPG|Stogas su plokščiomis čerpėmis
Přehořov 011.jpg|Stiklinių čerpių intarpas (Čekija)


## Šaltiniai
Pjuvenos

**Pjuvenos** – smulkios medienos dalelės, susidarančios medžio apdirbimo metu (pjaustant, obliuojant, dildant). Dalelių dydis priklauso nuo pjūklo ar dildės rūšies, apdirbimo ar medienos tiekimo greičio. Susidaro mechaninio medienos veikimo metu atplėšiant sumedėjusių ląstelių juostas. Kai išplėšiamos ląstelių juostos susidaro skiedros, o kai sutrinamos pačios ląstelės – smulkios, miltingos pjuvenos. Pavyzdžiui, medieną pjaustant ar frezuojant ląstelės tiek trupinamos, tiek išplėšiamos skiedromis, o dildant – tik trupinamos.

Pjuvenų dedama į glaistų, betonų, linoleumo užpildus, hidrolizės būdu iš pjuvenų gaunamos hidrolizinės mielės (pašarinės mielės), etanolis, furfurolas. Pjuvenos naudojamos kraikui, kurui (pjuvenų briketai), medienos plokštėms, medienos miltams gaminti, kaip plaušiena popieriui gaminti. Taip pat panaudojamos išsiliejusiems skysčiams sugerti.

Didelis smulkių pjuvenų kiekis ore kenkia kvėpavimo takams, ilgas buvimas tarp jų gali sukelti nosies vėžį. Be to, sausos pjuvenos labai degios, todėl jų laikymo vietose gali lengvai įsipliekti gaisras.


Брикеты из опилок.JPG|Pjuvenų briketai
Loading sawdust (31098060318).jpg|Pakraunamos pjuvenos (Juodkalnija)
Lake Stevens, WA - de Jong Sawdust & Shavings 01.jpg|Pjuvenų kaugiai medienos apdirbimo įmonėje (JAV)
Dyed Sawdust Carpet (Alfombra de Aserrin).JPG|Meno kūriniai iš spalvotų pjuvenų (Gvatemala)


## Šaltiniai
Justas Paštukas

**Justas Paštukas** (g. 2005 m. liepos 16 d.) – Lietuvos futbolininkas, atakuojančio plano žaidėjas, saugas. Atstovavo jaunimo rinktinėms.

## Biografija
Kitados tobulėjo tuometinėje Nacionalinėje futbolo akademijoje (NFA). 2018 m. atstovavo marijampolės FC, bei Sūduvos FK.

2021 m. antroje pusėje atstovavo FK Nadruvis.

2022 m. pradžioje persikėlė į Deinze klubą (Belgija). Rungtyniavo šio klubo U-21 komandoje.

### FK Banga
2024 m. pradžioje grįžo į Lietuvą ir prisijungė prie Gargždų „Bangos“. 2024 m. kovo 29 d. debiutavo A lygoje rungtynėse prieš Telšių „Džiugą“.

### FC Hegelmann
2025 m. sausio 20 d. tapo žinoma, kad futbolininkas perėjo į Kauno rajono FC Hegelmann.

2025 m. balandžio 27 d. debiutavo A lygos rungtynėse prieš Marijampolės „Sūduvą“. Marijampoliečiai namuose sutriuškino varžovus rezultatu 4-0. Futbolininkas susitikimą pradėjo ant atsarginių suolelio, o aikštėje pasirodė po keitimo pačioje rungtynių pabaigoje (88 min.) ir žaidė iki finalinio švilpuko.

2025 m. gegužės 6 d. pelnė įvartį LFF taurės turnyro antrojo etapo rungtynėse prieš VGTU Vilkai. Kauno rajono atstovai pirmavo rezultatu 1-0, o po Justo Paštuko įvarčio rezultatas tapo 2-0. Susitikimas baigėsi triuškinančia „Hegelmann“ klubo pergale rezultatu 6-0.

### FK Garliava
2026 m. kovo 3 d. pranešta, kad futbolininkas prisijungė prie „Garliavos“ klubo.

## Statistika
; A lygos statistika

Spalvų reikšmės:
:  rungtyniavo A lygoje;

## Pasiekimai, įvertinimai
;  su FC Hegelmann
* TBA

## Išnašos

## Nuorodos
* alyga.lt svetainė
* [ SOCCERWAY]
* Transfermarkt
* lietuvosfutbolas.lt
* Globalsportsarchive
Juozapas Jelenskis

**Juozapas Jelenskis** () – Lietuvos didžiosios kunigaikštystės bajoras (herbo „antinas“ atstovas), LDK karinis veikėjas, pulkininkas, 2-ojo lietuvių priešakinės sargybos pulko vadas (1778–1793 m.), Stanislovo Augusto Poniatovskio šambaljonas (kamerheras) nuo 1783 m., Blondajuvo seniūnas.

Kilęs iš neofitų žydų šeimos, kuriai po 1764 m. Seimo reformų buvo suteiktas bajoro titulas (nobilitacija). Tėvas – Raseinių apygardos teisėjas, Šiaulių apygardos raštininkas, Vilkijos pavieto kapitonas, 1786 m. Seimo narys, karaliaus kamerheras, Žemaitijos deputatas LDK vyriausiajame tribunole 1769–1770 ir 1783–1784 m. Jokūbas Jelenskis.

Žmona – Teresė Šulčiūtė (). Sūnūs: Martynas Tadas (), Aleksandras Jonas (), Adolfas (), Edvardas Ernestas (), Ignotas (), Jonas Medardas ().

## Bibliografija

* Herbarz polski, t. VIII, Warszawa 1905
* Teodor Jeske-Choiński, *Neofici polscy*, Warszawa 1904

## Išnašos
Kunigiškių tiltas

**Kunigiškių tiltas** – automobilių tiltas per Šventąją, stovintis Anykščių rajone, Svėdasų seniūnijoje, žvyrkelyje Kunigiškiai II – Vyžuonos, už 3 km į šiaurę nuo Vyžuonų (Utenos rajonas). Apylinkės mažai apgyvendintos, miškingos (Dvarašilio miškai).

Tiltas trijų tarpatramių, sijinis. Krantuose įrengti užpiltiniai ramtai, tarpinės atramos – du sieniniai taurai su lytlaužomis. Krantus jungia monolitinė perdanga, kurią sudaro briaunotoji plokštė su dviem laikančiosiomis išilginėmis sijomis, sustiprintomis skersiniais ryšiais. Statiniui suteiktas išgaubtas kontūras. Išlikę originalūs metaliniai turėklai, su kulkos paklydėlės pramušta skyle.

## Istorija

1784 m. surašytame Vyžuonų bažnyčios inventoriuje minimas kelias, vedantis į Svėdasus. Aprašyme pažymima ir tai, kad seniau Žemaitėliais, o dabar Kunigiškiais vadinamas kaimas, kunigaikščio Radvilos bažnyčiai dovanotas ir esąs prie to kelio, kuris yra dalis žiemos trakto į Rygos uostą. Viename ir kitame Kunigiškių žemių pakraštyje veikė dvi smuklės. Prie pat jau tuomet dirbusio vandens malūno buvęs tiltas, o šalia jo stovėjusi klebonijai priklausiusi smuklė. Kita, kaip pono Jalensko nuosavybė, stovėjo kiek tolėliau, pavažiavus iki Nasvės upelio, kur buvo dar vienas tiltelis.

Prie Kunigiškių malūno stovėjo medinis, kasmet nunešamas pavasarinių potvynių tiltas. Jis teikė daug vargo patogiai pasiekti malūną ir aplinkinius miestelius. Iš gretimų Vilkabrukių kilusio kelių inžinieriaus Leono Tuskelnio iniciatyva pastatytas modernus gelžbetoninis tiltas per Šventąją, sutrumpinęs kelią iš Svėdasų krašto į Vyžuonas. Kelio priežiūra tarpukaryje priklausė Ukmergės kelių rajonui. Šaltiniuose nurodoma, kad 1934 m. pastatytas gelžbetoninis tiltas per Šventąją ties Kunigiškių kaimu, statybos kaina – 43 193,27 lt.

Hidrologas Steponas Kolupaila tarpukaryje minėjo (plaukė Šventąja 1935 m.), kad upės vagos 140,1 km stovėjo gelžbetoninis vieškelio tiltas. Netoli, kairiojo upės kranto kanale buvo įrengtas vandens malūnas su 1,4 m aukščio užtvanka. Atgimimo metais sodyba su malūno liekanomis (250 m pasroviui nuo tilto), atiteko teisėtiems paveldėtojams.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Bridge in Lithuania. Kunigiškių kaimo tilto priežiūra... *youtube.com* 2018-11-03
Hosu

**Hosu**, **musių šluotelė** ( – 'gyvūnėlių šluota') – neilga medinė lazdelė su pritaisytu arklio arba jako vilnos kuokštu. Su savimi hosu turėdavo Indijos vienuoliai budistai. Idant nesumindžiotų, keliaudami jie nuo tako šiomis šluotelėmis nušluodavo smulkius gyvius. Hosu būdavo naudojamos ir Senovės Kinijos dzenbudistų vienuolynuose, tačiau vien mokytojų.

Bėgant laikui musių šluotelė virto perdavimo „iš širdies-proto į širdį-protą“ simboliu. Dzeno mokytojas hosu perleisdavo savo dharmos įpėdiniui. Iš koanų sprendžiama, jog kai kada dzeno mokytojai hosu panaudodavo per mondo ar hoseną, taukštelėdami ja pokalbininkui arba atlikdami gestą, perteikiantį sąvokomis neišreiškiamą tikrąją realybę.

## Išnašos
Augustinas Kadlubiskis

**Augustinas Kadlubiskis** () – Lietuvos didžiosios kunigaikštystės bajoras, XVIII a. antros pusės karinis ir politinis veikėjas.

Karinėje tarnyboje išsitarnavo iki pulkininko laipsnio, buvo 2-ojo LDK priešakinės sargybos pulko vadu.

Aktyviai dalyvavo politinėje veikloje, buvo LDK generalinės konferencijos narys, Targovicos konfederatas, 1793 m. Gardino konfederacijos narys, Baro konfederacijos narys, Breslaujos vaivadijos atstovas Gardino seime (1793). LDK policijos komisijos komisaras (1793 m.).

1794 m. (Kosciuškos) sukilimo metu areštuotas Vilniuje.

## Literatūra

* Mariusz Machynia, Valdas Rakutis, Czesław Srzednicki, Wojsko Wielkiego Księstwa Litewskiego, Kraków 1999.
* Volumina Legum, t. X, Poznań 1952.
* Żytkowicz, Leonid , Litwa i Korona w r. 1794, // Ateneum Wileńskie, rocznik XII, wilno 1937.

## Išnašos
Debí Tirar Más Fotos

**Debí Tirar Más Fotos** (iš ispanų k. „turėjau padaryti daugiau nuotraukų“) – šeštasis Puerto Riko atlikėjo Bad Bunny solinis studijinis albumas, išleistas 2025 m. sausio 5 d. Jam pristatyti išleisti trys singlai: „El Clúb“, „Pitorro de Coco“ ir „Baile Inolvidable“, taip pat ir to paties pavadinimo trumpametražis filmas.

Albumas susilaukė didžiulio kritikų pripažinimo ir buvo komerciškai sėkmingas. Per pirmąją savaitę JAV parduota per 122 tūkstančiai kopijų ir jis debiutavo antrojoje „Billboard 200“ reitingo vietoje. Sekančią savaitę parduota dar per 203 tūkstančiai kopijų ir albumas užkopė į pirmąją reitingo vietą, tapdamas ketvirtuoju atlikėjo įrašu, pasiekusiu šią viršūnę. „Debí Tirar Más Fotos“ taip pat pasiekė aukštas daugelio kitų šalių reitingų vietas, tarp jų – ir aštuntąją Lietuvoje.

## Dainų sąrašas
Visų dainų autorius Benito Martínez, išskyrus, kur išskirta.

## Išnašos
Tetrakoncha

**Tetrakoncha** – religinės paskirties statinys (paprastai bažnyčia), kuriam būdinga 4 simetriškai išdėstytos apsidės (jų planas pusapskritimis ar kitoks) ir centriškas apskritimo arba kvadrato planas. Vidurinę patalpą paprastai gaubia kupolas, ji aukštesnė nei šoninės.

Tetrakonchas pradėjo statyti ankstyvieji krikščionys, kaip antai Sirijoje jų jau būta apytikriai V a. V–VII a. tokie statiniai buvo pasklidę Kilikijoje, Gruzijoje, Armėnijoje. Pastarosiose dviejose šalyse pradėjo plisti panašiu metu – VI a. pab. – VII a. pr.

## Išnašos
Morotajus

**Morotajus** () – sala Indonezijoje, Molukų salyno šiaurėje, Šiaurės Molukų provincijoje, į šiaurę nuo Halmaheros. Plotas – 2418 km². Ilgis 80 km, plotis iki 42 km. Salos paviršius kalnuotas, iškyla virš 1250 m. Sala miškinga, pietvakariuose pelkėta.

Morotajuje 2020 m. gyveno virš 70 tūkst. gyventojų, daugiausia tobiloriečiai ir galegoriečiai iš Halmaheros. Daugiau nei pusė gyventojų yra musulmonai, likusieji daugiausia krikščionys. Pagrindinė gyvenvietė ir uostas – Daruba. Yra aerodromas. Kartu su gretima Rau sala sudaro Morotajaus regenciją. Verčiamasi daugiausia miškų kirtimu ir dervų rinkimu.

Ikikolonijiniais laikais Morotajus pateko į Ternatės sultonato įtakos sferą. II pasaulinio karo metais buvo svarbi japonų karinė bazė (sąjungininkų užimta 1944 m.). Iki pat 1974 m. Morotajuje laikėsi už Japoniją kovojęs taivanietis Teruo Nakamura.

## Šaltiniai
Plungės žydų senosios kapinės

**Plungės žydų senosios kapinės** – neveikiančios žydų kapinės Plungės mieste.

Iki Antrojo pasaulinio karo Plungės žydų senosiose kapinėse stūksojo 1500 mirties metais datuoti Restų giminės antkapiai. Sovietiniu laikotarpiu, nepaisant nedidelės vietos žydų bendruomenės protestų, valdžios sprendimu šių kapinių teritorijoje 1974–1975 m. iškilo tuometinė Plungės 4-oji vidurinė mokykla. Prieš darbų pradžią giminaičiams leista perlaidoti palaikus, tačiau tai padarė nedaugelis. Antkapiniai paminklai išgabenti į 1941 m. masinių žydų žudynių vietą Kaušėnuose, netoliese Plungės.

Lietuvai atgavus nepriklausomybę, plungiškio J. Bunkos (1923–2014), praminto Paskutiniuoju Plungės žydu, rūpesčiu antkapiai perkelti į neužstatytą senųjų kapinių pašalį. Greta mokyklos plytinčiame skverelyje išlikę antkapiai (iš viso 91) surikiuoti į keturias eiles. Jie nėra puošnūs. Seniausias datuojamas 1906 m. Išsiskiria antkapis, kurio žemutinė epitafijos dalis yra anglų kalba, taip pat savitas dvigubas antkapis, kurio forma vaizduoja Dešimties Dievo įsakymų lenteles.

## Išnašos
Aru salos

**Aru salos** () – salynas Indonezijos rytuose, Arafūros jūroje, į pietus nuo Naujosios Gvinėjos salos Paukščio Galvos pusiasalio, toliausiai į rytus nutolusi Molukų salyno dalis. Priklauso Molukų provincijai, sudaro regenciją. Salynas nusidriekęs 180 km iš šiaurės į pietus, 80 km iš rytų į vakarus.

Sudaro 6 pagrindinės salos, atskirtos siaurų vinguriuotų sąsiaurių: Tranganas (2148 km²), Kobrooras (1723 km²), Vokamas (1604 km²), Maikooras (398 km²), Koba (387 km²), Kola (270 km²), taip pat Vorkajus (152 km²), Penambulajus (124 km²), Baunas (104 km²). Iš viso salyną sudaro apie 90 salų, kurių bendras plotas 8563 km².

Aru salos žemos, miškingos, pakrantės pelkėtos. Būdingi pandanai, palmės, kanariai, mediniai paparčiai. Trangane yra savanų plotų. Gyvūnija artima Naujosios Gvinėjos salos faunai, pagrindiniai žinduoliai yra sterbliniai.

2023 m. Aru salose gyveno 108,8 tūkst. gyventojų. Jie yra mišrios papuasiškos ir malajietiškos kilmės. Gyvena Ambono–Timoro tautų atstovai – arujiečiai, dobajai. Beveik 70 % gyventojų krikščionys, 30 % – musulmonai. Pagrindinė gyvenvietė – Dobas (Vamaro saloje, ten yra ir uostas, oro uostas). Kaimai įsikūrę daugiausia salų pakrantėse. Rytinėse salose namai pastatyti tarp uolų. Auginamos sago palmės, ryžiai, kukurūzai, cukranendrės, tabakas, kokospalmės. Rankiojami jūros agurkai, perlai, vėžlių kiaukutai, perlinės kriauklės.

XVI a. vid. Aru salas pasiekė portugalų (galbūt Gomešo de Sekeiros) ir ispanų (Alvaro de Saavedros) ekspedicijos. 1606 m. salas pasiekė ir vėliau kolonizavo olandai. Aru salos buvo toli nuo olandų administracijos, dažnai prieš ją sukildavo. 1942 m. Aru salas užėmė japonai, vėliau susigrąžintos olandų, 1949 m. atiteko Indonezijai.


Aru Islands 2000.PNG|Palydovinė Aru salų nuotrauka
Aru txu-oclc-6558822-sb53-2+5.png|Salų žemėlapis
Yos_Sudarso_Seaport_Dobo.jpg|Dobo uostas
Aruislandsman.jpg|Arujietis


## Šaltiniai
Šambato tiltas

**Šambato tiltas** – tiltas per Nilo upę, jungęs Omdurmano ir Šiaurės Chartumo miestus (Sudanas).

## Istorija

Tiltą 1963–1966 m. pastatė Italijos „Recchi“ kompanija. Tai buvo pirmasis įtemptojo betono tiltas, kurį užsienio šalyje pastatė Italijos kompanija.

Tiltas sugriautas 2023 m. lapkričio 11 d., per Chartumo mūšį vykstant intensyviems susirėmimams. Dėl tilto sugriovimo Sudano ginkluotosios pajėgos (SAF) ir Greitojo reagavimo paramos pajėgos (RSF) apsikeitė abipusiais kaltinimais.

## Išnašos
Dusetų tiltas

**Dusetų tiltas**, anksčiau **Dusetų Dariaus ir Girėno tiltas** – automobilių tiltas per Šventąją, stovintis Zarasų rajone, kelyje  tarp Dusetų ir Užtiltės, 1 km į pietvakarius nuo Dusetų miesto centro.

Šventosios aukštupys nuo Dūkšto iki Sartų anksčiau vadintas Dusetos vardu. Užtiltėje prie kelio stovėjo sena sodyba su smukle, kuri išliko iki 1915 m. Jos žmonės keltu perkeldavo per Dusetos upę važiuojančius pirklius. Apie XVI – XVII a. per pelkėtą upės slėnį keliui supiltas ilgas pylimas. Vasarai būdavo pastatomas tiltas, kurį rudenį nuimdavo, kad pavasario potvyniai jo nenuneštų.
 
Pylime tarp Dusetų miesto ir pačios Dusetos buvo paliekama viena didelė anga reguliuoti potvyniams. 1928 m. pastatytas gelžbetoninis tiltas. Projekto autorius – Pranas Markūnas. Iki 1930 m. dar buvo paliktas medinis tiltas, kol jo anga nebuvo užpilta pylimu. Tarpukaryje tiltas vadintas lakūnų Stepono Dariaus ir Stasio Girėno vardu.

Šiuolaikinis tiltas pastatytas 1964 m. Tai trijų tarpatramių (11,36+11,36+11,36 m.) sijinis, karpytasis, 34 m ilgio tiltas. Skersiniame tilto pjūvyje sudėtos aštuonios tėjinės sijos su diafragmomis. Ant tilto nutiestos dvi eismo juostos su abiem šalitilčiais.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Dariaus ir Girėno tiltas Dusetose *europeana.eu*
Dariaus ir Girėno tiltas

**Dariaus ir Girėno tiltas** – tiltas, pavadintas lakūnų Stepono Dariaus ir Stasio Girėno vardu: Šį vardą turi (ar turėjo):

* Čiobiškio Dariaus ir Girėno tiltas per Musę (Širvintų raj.)
* Dusetų Dariaus ir Girėno tiltas per Šventąją (Zarasų raj.)
* Paliūniškio Dariaus ir Girėno tiltas per Lėvenį (Panevėžio raj.)
* Saločių Dariaus ir Girėno tiltas per  Mūšą (Pasvalio raj.)
* Kėdainių Dotnuvėlės tiltas per Dotnuvėlę (Kėdainiai)

## Šaltiniai
Lautas

**Lautas** () – sala Indonezijoje, Makasaro sąsiauryje, 169 km į rytus nuo Bandžarmasino, prie pietrytinių Borneo salos krantų. Priklauso Pietų Kalimantano provincijai. Plotas – 2056 km². Salos ilgis iš šiaurės į pietus 100 km, plotis iki 30 km. Lauto sala žema, išskyrus šiaurės rytus, kur paviršius iškyla iki maždaug 800 m. Salą daugiausia dengia kokospalmių, sago palmių miškai ir mangrovės. Klimatas karštas ir drėgnas, per metus iškrenta ~3800 mm kritulių (daugiausia tarp lapkričio ir gegužės).

2021 m. Laute gyveno 162 tūkst. gyventojų. Pagrindinis miestas – Kotabaru (salos šiaurėje). Iš jo kelias veda į Karambu, kur yra perkėla per Lauto sąsiaurį į Borneo. Daugiausia auginami prieskoniai (ypač pipirai), brazilinė hevėja, ruošiama kopra, kasamos akmens anglys.

## Šaltiniai
Konklava (filmas)

**Konklava** () – 2024 m. politinis trileris. Filmą režisavo Edward Berger, o scenarijaus autorius – Peter Straughan. Paremtas 2016 m. Robert Harris romanu. Vaidina Ralph Fiennes, Stanley Tucci, John Lithgow, Sergio Castellitto ir Isabella Rossellini.

Pasaulinė filmo premjera įvyko 2024 m. rugpjūčio 30 d. 51-ajame Teljuraido kino festivalyje. Lietuvos kino teatruose pasirodė 2025 m. sausio 31 d. Jis sulaukė teigiamų kritikų atsiliepimų, kurie gyrė vaidybą, režisūrą, scenarijų ir kinematografiją. Amerikos kino institutas šį filmą pripažino vienu iš 10 geriausių 2024 m. filmų. Be kitų apdovanojimų, buvo nominuotas šešiems „Auksiniams gaubliams“ (pelnė geriausio scenarijaus apdovanojimą) bei aštuoniems „Oskarams“ (laimėjo tik geriausio adaptuoto scenarijaus kategorijoje).

## Siužetas
Filme kardinolas Tomas Lorencas organizuoja konklavą, kad išrinktų kitą popiežių, ir tiria kiekvieno kandidato paslaptis bei skandalus.

## Vaidmenys

: *Aktorius – veikėjas*

* Ralph Fiennes – *Thomas Lawrence*
* Stanley Tucci – *Aldo Bellini*
* John Lithgow –  *Joseph Tremblay*
* Sergio Castellitto – *Goffredo Tedesco*
* Isabella Rossellini – *Agnes*
* Lucian Msamati – *Joshua Adeyemi*
* Carlos Diehz – *Vincent Benitez*
* Brían F. O'Byrne – *Raymond O'Malley*
* Jacek Koman – *Janusz Woźniak*

## Filmo gamyba
2022 m. gegužę paskelbta, kad Ralph Fiennes, John Lithgow, Stanley Tucci ir Isabella Rossellini vaidins naujame filme, kurį režisuos Edward Berger. Filmavimas prasidėjo 2023 m. sausį Romoje ir baigėsi kovą.

Rašydamas scenarijų Peter Straughan sakė, kad susitiko su vienu kardinolu aptarti konklavos logistikos klausimų. Jis taip pat dalyvavo privačioje ekskursijoje po Vatikaną ir teigė ten nepajutęs priešiškumo.

## Atsiliepimai
Recenzijų suvestinėje „Rotten Tomatoes“ 93 % iš 296 kritikų atsiliepimo yra teigiami, o vidutinis įvertinimas – 8,1/10. „Metacritic“, kuri naudoja svertinį vidurkį, remdamasi 54 kritikais, filmui skyrė 79 balus iš 100 galimų, o tai reiškia, kad vertinimai yra „iš esmės palankus“.

## Nuorodos
* 
* 
* 
## Išnašos
Kaušiai (Kašinas)

**Kaušiai** (, nuo 1946 m. ***Kašinas***, ) – buvęs kaimas Kaliningrado srityje, Nemano rajone, 4 km į pietryčius nuo Kraupiško, dešiniajame Eimenio upelio krante. Netoliese yra keli piliakalniai, apie kuriuos užrašyti padavimai.

## Istorija

Minimi nuo 1584 m. XX a. tarpukariu buvo nedidelis dvaras, vėjo malūnas. Sovietmečiu kaimas sunyko.

## Žymūs žmonės
* Kaušiuose mirė tautosakininkas Vilius Kalvaitis (1848–1914).

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Medukalniai

**Medukalniais** vadintos dvi gyvenvietės Kaliningrado srities Černiachovsko rajone:
* Medukalniai (Viazovka) pietuose,
* Medukalniai (Višniovojė) šiaurėje.
Medukalniai (Viazovka)

**Medukalniai** (, nuo 1938 m. *Rehwiese*, nuo 1946 m. ***Viazovka***, , taip pat ***Kolcovskojė***) – buvusi gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Černiachovsko rajone, 4 km į pietus nuo Pelininkų.

## Istorija

XVIII a. kaimas kūrėsi iškirstame plote tarp Įsros slėnio ir Užupėnų girios. XIX a. buvo šatulinis kaimas. Sovietmečiu kaimas sunaikintas.

## Žymūs žmonės
* Fridrichas Bajoraitis (1883–1909), poetas ir publicistas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Kašinas (reikšmės)

**Kašinu** vadinamos Rusijos gyvenvietės:
* Kaliningrado srities Nemano rajone:
** Kaušiai (Kašinas),
** Klišviečiai;
* Kašinas, miestas Tverės srityje.
2026 m. rugpjūčio 12 d. Saulės užtemimas

**2026 m. rugpjūčio 12 d. Saulės užtemimas** – artimiausias Saulės užtemimas, kuris bus matomas kai kuriose Europos dalyse, ypač Ispanijoje. Lietuvoje šis užtemimas bus stebimas kaip dalinis, uždengsiantis, priklausomai nuo vietovės, iki 70–82 % Saulės disko.

## Taip pat skaitykite

* Saulės užtemimai
* 2027 m. rugpjūčio 2 d. Saulės užtemimas

## Išnašos

## Nuorodos
* Saulės užtemimų sąrašas
Traupio tiltas

**Traupio tiltas** – automobilių transporto tiltas Anykščių rajone, Traupio miestelyje, paribyje su Klaibūnų kaimu, nutiestas per Nevėžį, 150 m aukščiau santakos su Liepeikos upeliu. Stovi už 0,6 km į pietvakarius nuo kelio , Klaibūnų gatvės tęsinyje, asfaltuotame kelyje, vedančiame į Balelius, Taujėnus. Tilto prieigose stūkso sodybiniai namai, Klaibūnų pusėje plyti pievos. Nevėžio vaga sutvarkyta, ištiesinta.

Duomenų apie Traupio „bažnytkaimio tiltą“ pateikiama hidrologo Stepono Kolupailos tarpukario tyrinėjimuose. Tuomet Nevėžio vaga ties Traupiu raitėsi smulkiais vingiais, vasarą priaugdavusi švendrų. Pavasarį ir rudenį upė išsiliedavo iki 200-300 m pločio, semdavo sodybas, lėtai sekdavo, tapdavo neįveikiama. Senajame vieškelyje į Taujėnus 1922 m. pastatytas gelžbetoninis tiltas buvo pirmasis pastovus tiltas per Nevėžį apylinkėje. Jis yra sijinės sistemos, su masyviais ramtais ant polių. Statinio bendras ilgis su ramtais – 15 m, plotis – 5,7 m. Tiltas vieno tarpatramio, kur angos ilgis – 10 m. Projektavo inžinierius Kazys Germanas, kainavo 14320 lt.

Tiltas palyginti siauras, su viena eismo juosta, be šalitilčių pėstiesiems. Kraštus riboja betoniniai bortai ir ant jų įtaisytos metalinės tvorelės.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Sąrašas:Tiltai per Nevėžį
* Lietuva senose fotografijose. Traupio miestelis 1940 m... Ant tilto į Klaibūnus... *facebook.com* (potvynio nuotrauka)
1999 m. rugpjūčio 11 d. Saulės užtemimas

**1999 m. rugpjūčio 11 d. Saulės užtemimas** – visiškas Saulės užtemimas, įvykęs 1999 m. rugpjūčio 11 d. Kadangi užtemimo šešėlis slinko per tankiai gyvenamas teritorijas, tai buvo vienas daugiausiai stebėtų visiškų Saulės užtemimų žmonijos istorijoje.

Žemę Mėnulio šešėlis pasiekė 9 val. 30 min. Grinvičo laiku šiauriniame Atlanto vandenyne, maždaug 300 km į pietus nuo Kanados krantų. Žemės paviršiaus zona, kurią dengė šešėlis, iš pradžių buvo siaura ir siekė 49 km, o užtemimas truko 47 sekundes.

Užtemimo šešėlis perskrodė Atlantą ir 10 val. 11 min. atslinko į pietvakarinę Anglijos pakrantę. Šešėlio zona buvo platesnė – 103 km, jos viduryje užtemimas tęsėsi 2 minutes. Nuo Anglijos krantų šešėlis nuslinko, praėjus 5 min., ir 10 val. 20 min. atsidūrė Prancūzijoje. Slinkdamas į rytus, Mėnulio šešėlis uždengė pietinius Belgijos ir Liuksemburgo pakraščius, o 10 val. 33 min. pasiekė Vokietiją.

Į Vengriją šešėlis atslinko 10 val. 47 min., į jo zoną buvo patekęs visas Balatono ežeras. Pietinis užtemimo zonos kraštas trumpam uždengė šiaurinį tuometinės Jugoslavijos pašalį, o po to kirto Rumunijos sieną. Praėjus dar 4 min., į šešėlį 2 min. 22 s paniro Rumunijos sostinė Bukareštas (jokia kita sostinė į šešėlio zoną nepateko). Paskui pietinis šešėlio sparnas uždengė nedidelį Bulgarijos pakraštį, o tada atsidūrė Juodojoje jūroje ir ėmė slinkti per Turkiją.

Užtemimo zonoje buvo atsidūręs nedidelis Sirijos pakraštys, tuomet šešėlis kirto Irako, o paskui – Irano sienas. Maždaug pusvalandį šešėlis keliavo retai gyvenamais kalnų ir dykumų rajonais, kol atslinko į Pakistaną.

Indijoje užtemimas prasidėjo 12 val. 28 min., likus nedaug laiko iki saulėlydžio, ir truko mažiau kaip minutę. Baigėsi 12 val. 36 min. Bengalijos įlankoje.

Mėnulio šešėlis per 3 valandas ir 7 minutes nuslinko maždaug 14 000 km kelią, į jo zoną pateko apytikriai 0,2 % Žemės paviršiaus. Likusioje Europos dalyje, didesnėje dalyje Azijos ir Šiaurės Afrikoje buvo matomas dalinis užtemimas.

## Išnašos
Bačanas

**Bačanas** () – sala Indonezijoje, Molukų salyno šiaurėje, Molukų jūroje, prie pietinio Halmaheros salos galo. Patenka į Šiaurės Molukų provinciją. Su Kasirutos, Mandiolio salomis vakaruose ir dar apie 80 smulkių salų aplink sudaro Bačano salyną. Plotas – 1899 km². Pietinė dalis kalnuota, iškyla iki 2111 m, vidurinė dalis gana žema, o šiaurinė vulkaninė, su veikiančiomis fumarolėmis.

Bačano sala miškinga, teka daug trumpų upokšnių. Sutinkama labai reta juodoji makaka, taip pat oposumai, sterbliniai skraiduoliai, didžiosios viveros, rojaus paukščiai, įvairūs šikšnosparniai, paprastieji loriai, mažosios loriketos, nektarinukės, paprastieji rojiniai tulžiai, lėliai, spalvingi karveliai.

2023 m. Bačane gyveno ~90 tūkst. gyventojų. Greta indoneziečių ir nykstančios Bačano malajų kalbos saloje vartojamos ir papuasiškos kalbos (galelų, torbelų, ternatiečių). Bačaniečiai greičiausiai atsikėlė iš Halmaheros. Taip pat yra makasariečių, malajų ir portugalų kilmės seranių. Pagrindinė gyvenvietė ir uostas – Labuha. Šalia yra oro uostas. Išvežami prieskoniai, mediena, kopra, perlamutras, vietiniam vartojimui auginamas tabakas, ryžiai.

Saloje nuo seno gyvavo Bačano sultonatas. 1513 m. portugalai Bačane įkūrė prekybinį postą. 1609 m. saloje įsitvirtino olandai ir įkūrė Barneveldo fortą. Sultonatas vasaliniu principu gyvavo iki XIX a. pab. Per II pasaulinį karą sala užimta japonų.


Masjid Sultan Bacan.jpg|Bačano sultono mečetė
Benteng Barneveld.jpg|Barneveldo fortas


## Šaltiniai
Dusetų vinkšna

**Dusetų vinkšna** – saugomas išskirtinis medis Sartų regioniniame parke, Zarasų rajone, Dusetose. Auga Skulptūrų parko pakraštyje prie medžių grupės, netoli Sartų ežero pakrantės. Pritaikyta lankymui: paženklinta informacine lentele, prieinama lentiniu taku su tilteliu.

Dusetų vinkšna – nuo 2017 m. valstybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas. Tai paprastoji vinkšna (*Ulmus laevis* Pall.), turinti suaugusius 4 kamienus, kurių bendra apimtis — 7,73 m. Iš jų storiausio kamieno apimtis – 2,90 m, medžio aukštis – 27,1 m. 

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Dusetų vinkšna *pamatyklietuvoje.lt*
* Pasipildė Sartų regioninio parko gamtos paveldo objektų sąrašas *dusetukrastas.info*
Spaliai

**Spaliai** – sumedėjusios pluoštinių augalų (linų, kanapių, kanapinių kinrožių, stepukų) stiebų dalys, gaunamos, kai pluoštas skiriamas nuo šiaudelių tuos augalus apdirbant (minant, brukant). Sudaro 65–70 % pluoštinių augalų stiebų masės. Pagrindiniai komponentai: celiuliozė (50–64 %), ligninas (21–29 %), pentozanai (23–26 %).

Iš spalių gaminamos statybinės plokštės, celiuliozė, popierius. Spaliai turi labai geras izoliacines savybes, todėl jie buvo naudojami namų šiltinimui (juos pildavo tarp sienų arba virš lubų, ant aukšto). Taip pat naudojami kraikui, kompostui, kaip adsorbentas.

Kadangi linų spaliai būdavo apdirbami rudenį, nuo jų kilo spalinio, spalio mėnesio pavadinimas. Taip pat – ir aplinkinėse kalbose: , . Pats žodis kilęs iš šaknies  „skirti, plėšti, drėksti“ (plg. sen. vok. aukšt. *spolten* „skelti“, *spale* „plokščia lazda“.  „rašymo lenta“, Eol.  „žirklės“,  „skeveldra“, sen.  „baslys“ ir kt.).

## Šaltiniai
Traupio kapinės

**Traupio kapinės** – civilinės kapinės, veikiančios Anykščių rajone, Maciūnų kaime, šalia Traupio miestelio, Laukagalių gatvėje. Užima 1,85 ha.

Traupio kapinės veikia nuo XIX a. vidurio vakariniame miestelio pakraštyje. XX a. pradžioje buvo apjuostos akmenine tvora su metaliniais vartais. Yra žinoma, kad 1873 m. stovėjo medinė kapinių koplyčia (neišlikusi). 1903 m. kapinės buvo išplėstos, vėliau jų sklypas padidintas XX a. antrojoje pusėje ir XXI a. pradžioje. Kapinėse gausu išlikusių XIX a. pabaigos ir XX a. pradžios antkapinių paminklų. 

Yra palaidotų (ar perlaidotų) Lietuvos partizanų, žuvusių kautynėse su NKVD kariuomenės daliniais. 2022 m. atidengtas paminklas Traupio partizanams Simonui Dailidėnui-Vėtyklei bei Jonui Bernatoniui-Melagiui, priklausiusiems Tado Kosciuškos būriui. Keletas kapinėse esančių antkapių paskelbti kultūros paveldo paminklais:
* Partizanų Edvardo Augulio ir Aniceto Paurazo kapai. 
* Partizanų Jono Dagelio-Gintaro, Antano Jagėlos-Ąžuolo (Ąžuoliuko), Danutės Dovydėnaitės Vosylienės-Laumės kapas.

Kiti palaidojimai:
* Izidorius Girčys (1903–1989), fotografas, žurnalistas
* Rolandas Šaduikis (1973–2007), ralio pilotas, baikeris
* Sigutis Obelevičius (1959–2024), gamtininkas, pedagogas, politikas

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Traupio miestelio kapinės. Senoji kapinių dalis *genocid.lt*
Žiurlių vėjo malūnas

**Žiurlių vėjo malūnas** – buvęs vėjo malūnas, išlikęs Anykščių rajone, Traupio seniūnijoje, Žiurlių kaime, šalia Traupio miestelio. Malūnas stovi priešingoje Nevėžio pusėje, 0,6 km į vakarus, pravažiavus Traupio tiltą. Kultūros paveldo paminklas. Pastaraisiais metais priklausė privatiems asmenims.

Malūnas neveikiantis, be sparnų. Statinys kūgio formos, turi 5 aukštus. Pirmojo aukšto sienos sudėtos iš akmenų ir raudonų plytų, aukščiau – tinkuotos. Šalia stovi malūnininko sodyba.

1910-1912 m. vėjo malūną Žiurliuose pastatė Traupio dvaro savininko Jono Kušnerevičiaus darbininkai. Malūne veikė piklius, dvejos girnos, pjūklas lentoms pjauti. Mechanizmus suko vėjas, vėliau pastatyta garo mašina, dar vėliau – dyzelinis variklis. 

Po Kušnerevičiaus malūną valdė Žitkus, Vanagas, Juozas Lukšė. Sovietmečiu malūnas buvo nacionalizuotas, o malūnininkas su šeima ištremtas į Sibirą. Nuo 1949 m. Žiurliuose veikė „Aušros“ kolūkis, vėliau kaimas priklausė „Vienybės“, Traupio kolūkiams. Naujoji valdžia prie malūno pristatė lentpjūvę, tačiau vėliau priestatą nugriovė. Apie 1958 m. nuardyta malūno kepurė. 

1994 m. malūnas grąžintas teisėtiems paveldėtojams – Lukšių šeimai. 1995 m. įrašytas į LR Kultūros vertybių registrą. 
 
## Šaltiniai

## Nuorodos

* Lietuvos vėjo malūnai.
Kumačiovas

**Kumačiovas** gali reikšti gyvenvietes Rusijoje:
* Kaliningrado srityje:
** Kumėnai Zelenogradsko rajone,
** Tropyčiai Gurjevsko rajone.
Kurortnojė

**Kurortnoje** vadinamos gyvenvietės:

## Rusija
* Kaliningrado srityje:
** Budlaukiai Černiachovsko rajone,
** Unsatrapis Pravdinsko rajone.

## Ukraina
* Kurortnė, miesto tipo gyvenvietė Kryme.
Leninskojė

**Leninskoje** vadinamos gyvenvietės:

## Rusija
* Pakriokiai, kaimas Kaliningrado srities Slavsko rajone;
* Leninskojė, miesto tipo gyvenvietė Kirovo srityje.

## Ukraina
* Pivdenė, miesto tipo gyvenvietė Donecko srityje;
* Leninskė, miesto tipo gyvenvietė Luhansko srityje.
2027 m. rugpjūčio 2 d. Saulės užtemimas

**2027 m. rugpjūčio 2 d. Saulės užtemimas** – būsimas Saulės užtemimas, įvyksiąs po 2026 m. rugpjūčio 12 d. Saulės užtemimo.

Tai bus ilgiausias XXI amžiaus visiškas Saulės užtemimas, jo trukmė sieks 6 minutes ir 23 sekundes. Šis reiškinys bus matomas Šiaurės Afrikos regione, įskaitant pietų Ispaniją, Gibraltarą, Maroką ir Saudo Arabiją. Iš viso apie 89 milijonai žmonių turės galimybę stebėti šį įvykį.

## Išnašos
Lermontovas

**Lermontovas** gali reikšti:

## Gyvenvietės
* Rusijoje:
** miestas Stavropolio krašte;
** Išdagai (Lermontovas) Kaliningrado srities Gusevo rajone.

## Žmonės
* Michailas Lermontovas (1814–1841), rusų rašytojas.
Aleknaičiai (Lanka)

**Aleknaičiai** (, nuo 1938 m. *Kurwensee*) – buvęs kaimas Kaliningrado srityje, 3 km į vakarus nuo Pakriokių.

## Istorija

Priklausė Joneikiškės parapijai. Sovietmečiu sunyko.

Kaime gimė ir augo Jurgis Lapinas (1856–1932), Mažosios Lietuvos kultūros veikėjas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Antalieptės tvenkinio tiltas

**Antalieptės tvenkinio tiltas**, taip pat **Degučių tiltas** – automobilių transporto tiltas, stovintis Zarasų rajone, Salako seniūnijoje, kelio  ruože tarp Šiukščių ir Galminių kaimų. Nutiestas per Antalieptės tvenkinį, 4 km į pietvakarius nuo Degučių (Zarasų raj.) arba 15 km į šiaurės rytus nuo Daugailių (Utenos raj.). Mariomis vadinamas tvenkinys telkšo abipus plento, kur vienoje siauriausių vietų, prie pusiasalio, pastatytas tiltas. Prieigose pastatyti upėvardžio ženklai „Šventoji“.

1930 m. Daugailių – Degučių ruože, 165 km nuo Kauno, pastatytas 66,90 m ilgio geležinis tiltas, kainavęs 205 348,21 Lt. Hidrologas Steponas Kolupaila tarpukario tyrinėjimuose 1935 m. plaukiant Šventąja užrašė, kad upės vagos 212,2 km stovėjo 67 m ilgio geležinis plento tiltas.

1957 m. ant Šventosios pradėtas tvenkti tvenkinys Antalieptės HE reikmėms, dėl ko vanduo apylinkėje pakilo keletą metrų. Prieš suformuojant tvenkinį, atlikta Degučių tilto rekonstrukcija, jį paaukštinant, supilant didesnį jungiamąjį pylimą.

1958 m. pastatytas naujas tiltas. Šis statinys gelžbetoninis, sijinis, karpytasis, keturių tarpatramių (16,95+19,30+19,30+16,95), 72,5 m ilgio. Perdangos konstrukcijoje panaudota monolitinio gelžbetonio briaunotoji plokštė. Kiekvienoje angoje sumontuota po keturias išilgines ir penkias skersines sijas. Krantinės atramos užpiltinės, įrengtos ant vienos eilės polių, viršuje apjungtų su monolitiniu rygeliu. Pastatytos tarpinės atramos yra skirtingų konstrukcijų: antra ir ketvirta – masyvios monolitinės, trečia – koloninė ant polinių pamatų.

Šalia tilto, Utenos pusėje, už pakelės medžių ir krūmų juostos pusiasalyje išlikęs senosios sargybinės pastatas. 1830–1836 m. nutiestame Kauno-Daugpilio kelio ruože kas 15 – 20 mylių pastatytose sargybinėse įsikūrę kareiviai, muitininkai tikrino keliautojus, rinko kelio mokestį. Istorinio plento priežiūra tarpukaryje priklausė Ukmergės kelių rajonui.

Apie 2015 m. rekonstruojant kelio ruožą nuo 156 iki 163 km, atnaujintas tiltas per tvenkinį.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Lietuva senose fotografijose. Šventosios upė ir tiltas kelio Kaunas-Zarasai-Daugpilis 162,1 km. *facebook.com* (1935 m. nuotrauka)
Uraltau

**Uraltau** () – vandenskyrinis Pietinio Uralo kalnagūbris, esantis Rusijoje, Baškirijoje ir Čeliabinsko srityje.

Iš pietvakarių į šiaurės rytus nusidriekęs 290 km, plotis siekia 10–20 km. Vidutinis aukštis neviršija 1000 m, aukščiausia vieta – Arviakriazio kalnas (1068 m). Vakaruose prie Uraltau šliejasi Miaso ir Uralo, o rytuose – Ajaus bei Belajos slėniai. Uraltau šlaitus dengia pušų ir maumedžių miškai, beržynai.

Uraltau yra didžiausias Uralo kalnuose antiklinorijus, susiformavęs iš metamorfinių skalūnų ir kvarcitų.

## Išnašos
Šavaša (Zarasai)

**Šavaša** – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 2 km į pietus nuo Antalieptės, miško plote. Šiaurės vakariniu pakraščiu prateka upelis Šavaša.

## Istorija

Kaimas įkurtas 2022 m. sausio 19 d.

## Šaltiniai
Geoidas

**Geoidas** (iš *geo...* ir  – 'pavidalas') – figūra, kurią sudarytų Pasaulinio vandenyno ir su juo susisiekiančių jūrų paviršius, jei būtų tam tikro vidutinio vandens lygio, tykus, nedrumsčiamas potvynių, bangų, srovių, atmosferos slėgio netolygumų. Pratęstas ir per žemynus, šis menamas lygis sudaro geometriškai netaisyklingą apskritimą geoidą, kurio paviršius Žemės gravitacijos jėgos linkmei statmenas visuose taškuose. Mechaniniu požiūriu geoidas yra svorio lygio paviršius, jį lemia masių pasiskirstymas Žemės viduje.

Geodeziniai Žemės paviršiaus matavimai turi remtis preciziniais matematiniais duomenimis, tačiau geoido atveju tai neįmanoma, todėl skaičiavimams imamas Žemės sukimosi elipsoidas, su kuriuo geoidas sutaptų, jei Žemės vidaus masių išsidėstymas būtų tolygus. Geoido forma sudėtinga, tad matematiškai neapibrėžiamas.

Prasidėjusi kosminių skrydžių era sudarė sąlygas dar tiksliau nustatyti Žemės formą.

Žemės figūrai apibūdinti terminą „geoidas“ į vartoseną įvedė vokiečių matematikas Johann Benedict Listing 1872 m.

## Išnašos