open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Šibalba

**Šibalba** () – požemio karalystė majų mitologijoje. Pavadinimas kilo nuo majų kalbos žodžio *xibil* – išnykti. Pasak mitų, Šibalbos valdovai žmonėms nešdavo ligas ir mirtį. Pavyzdžiui, Šikiripatas ir Kučiumakikas sukeldavo kraujosrūvas, Ach Alpuchas ir Ach Alkana – geltą, Šikas ir Patanas – gerklės kraujosrūvas su mirtinomis išskyromis.

Šibalba buvusi pilna spąstų ir pavojų. Netgi kelias į Šibalbą buvęs pavojingas: reikėję perbristi skorpionų pilną upę, paskui kraujo upę ir galiausiai pūlių upę. Paskui keliautojas patekdavęs į keturių kelių kryžkelę, kurios tikslas – apgauti ir įbauginti keliautoją. Kelionėje jį lydėjęs šuo, su kurio pagalba buvo lengviau įveikti kliūtis. Įveikęs visus pavojus keliautojas patekdavo į Šibalbos tarybą, kurios nariais buvo Šibalbos valdovai. Su jais eilėje sėdėdavo ir valdovų iškamšos, kurios būdavo skirtos pažeiminti atvykėlį, kai šis per klaidą jas sveikindavo. Paskui atvykėlis būdavo sodinamas ant suolo, kuris iš tiesų buvęs krosnimi maisto gamybai. Taip Šibalbos valdovai linksmindavosi iš svečių prieš siunčiant juos į mirtinus išbandymus.

Pasak mito, Šibalbą sudaro 9 sluoksniai, yra gyvatiškame urve arba grotoje su skardžio formos įėjimu. Jos viduje yra išbandymų kambarys, kur patekusysis būdavo kankinamas. Pati Šibalbos esmė buvo atskirti žmogaus sielą nuo kūno. Epiniame kičių padavime *[[Popol Vuh]]* aprašoma, kad Šibalbos valdovus nugalėjo legendiniai dvyniai Šbalankė ir Hunahpu.

Archeologai, vadovaujami Guillermo de Anda, Jukatane aptiko požemių labirintą, jungiantį 14 urvų, kuris galėjęs simbolizuoti kelią į Šibalbą. Mokslininkų manymu labirintas galėjęs būti įrengtas klasikiniu majų civilizacijos laikotarpiu (250–900 m.). Seniausi urvo radiniai datuojami 1900 m. senumo, tačiau kiti vėlesni. Manoma, kad požeminiuose urvuose galėję vykti žmonių aukojimo ir luošinimo ritualai, siekiant patenkinti dievus. Tai liudija požeminiuose urvuose randami nužudytų žmonių palaikai.

## Šaltiniai
* Požeminiai Jukatano urvai 
* „Iliustruotasis Mokslas“, 2009 m. kovas
Rimantas Matulis

**Rimantas Matulis** (g. 1941 m. vasario 19 d. Kaune) – Lietuvos visuomenės ir politinis veikėjas, istorikas.

## Biografija
Už dalyvavimą Vėlinių demonstracijoje – minėjime Kaune 1957 m. trumpai kalintas. 

### Studijos
1960 m. įstojo į Vilniaus universiteto istorijos – filologijos fakultetą, su kitais įkūrė Pabaltijo turistų sąjungą. Dėl tautinių pažiūrų persekiotas KGB, 1962 m. priverstas iš universiteto išstoti. 1962 m. apsigyveno Kaukaze (Karačiajų-Čerkesų autonominė sritis), dirbo geologijos ekspedicijoje. 1970 m. Vilniaus universitete baigė anglų kalbą. 

### Veikla Tarybų Sąjungoje
Su kitais 1969 m. organizavo lakūno S. Dariaus gimtinės liekanų gelbėjimą nuo sunaikinimo, pilkapio jam netoli Judrėnų supylimą. 1969 m. vienas žygeivių judėjimo Lietuvoje steigėjų. Su B. Burauskaite 1971 m. įkūrė liaudies dainų klubą „Raskila“. TSRS saugumo iniciatyva 1972 m. jam nebuvo leista rašyti disertacijos iš Lietuvos istorijos. Dalyvavo Lietuvos Helsinkio grupės veikloje. 1970–1980 m. dirbo Lietuvos istorijos ir etnografijos muziejuje, 1980–1990 m. Lietuvos hidrogeologijos ekspedicijoje. 

### Lietuvai išsilaisvinus
1989 m. vienas Lietuvių tautininkų sąjungos atkūrėjų, 1989–1990 m. – pirmininkas. Nuo 1989 m. Mažosios Lietuvos reikalų tarybos veikėjas. 1990–1995 m. Lietuvos kultūros fondo direktorius. 1996–1998 m. dirbo Lietuvos pedagogų kėlimo kvalifikacijos institute, nuo 1999 m. – anglų k. mokytojas.

Vytauto Šilo ir Henriko Samboros parengtai knygai „Mažosios Lietuvos kultūros pėdsakai Kaliningrado srityje“ (1990 m.) sudarė tenykščių piliakalnių sąrašą ir žemėlapį.

## Bibliografija
* Istoriniai akmenys, 1990 m.
* Lietuvių tautos kilmė, 1990 m.
* Rimantas Matulis – asmeninė svetainė internete.
* Rimanto Matulio raštų bibliografija
* Rimanto Matulio raštų internete rodyklė

## Šaltiniai
Juros kantonas

**Jura** () – Šveicarijos kantonas šiaurės vakarinėje šalies dalyje. Tai yra pats naujausias (26-asis), 1979 m. nuo Berno kantono atsiskyręs Šveicarijos kantonas.

## Geografija

Juros kantonas įsikūręs šiaurės vakarinėje Šveicarijos dalyje, prie Prancūzijos sienos. Per kantoną driekiasi Juros kalnai pietuose bei šiaurėje Juros plokščiakalnis, kuris yra kalvotas.

## Istorija
Burgundijos karalius 999 m. dabartines Juros žemes atidavė Bazelio vyskupui. Daugiau nei 800 metų Jura buvo suvereni teritorija Šventosios Romos imperijos sudėtyje. Po Vestfalijos taikos sutarties 1648 m. Jura turėjo itin glaudžius ryšius su Šveicarija, o po Vienos kongreso 1815 metais Jura buvo priskirta Šveicarijos konfederacijos Berno kantonui. Berno kantone vyravo vokiečių kalba ir protestantizmas, o Juroje – prancūzų kalba ir katalikybė, todėl Juros gyventojai reikalavo savo kantono.

Po Antrojo pasaulinio karo Juros separatistai kovojo už atsiskyrimą nuo Berno kantono. Po ilgos ir iš dalies karinės kovos, kurios dalis buvo jaunimo organizacijos *Les Béliers* sukelti padegimai, 1977 m. buvo priimta konstitucija. 1978 m. atskyrimą patvirtino referendumas. Taigi 1979 metais Jura tapo 26-uoju Šveicarijos kantonu. Jura švenčia savo nepriklausomybę nuo Berno kantono birželio 23 d. Pietinė prancūziškai kalbanti, bet protestantiška Juros dalis liko Berno kantono sudėtyje. Ši sritis vadinama Berno Jura. Turistiniuose leidiniuose Jura vadinama bendra Juros kantono ir Berno Juros teritorija.

2017 m. birželio 17 d. Moutier miestas balsavo už Berno kantono palikimą ir prisijungimą prie Juros kantono. 2017 m. rugsėjo 17 d. Belprahon ir Sorvilier savivaldybės balsavo už pasilikimą Berno kantone. Moutier balsavimas buvo pripažintas negaliojančiu.

## Išnašos
Henry Domercant

**Henry Domercant** (g. 1980 m. gruodžio 30 d.) – profesionalus krepšininkas, žaidžiantis atakuojančio gynėjo pozicijoje Rusijos Kazanės Unics klube.

Gimęs Čikagoje (JAV), Domerkantas žaidė krepšinį Naperville aukštesniojoje mokykloje. Vėliau žaidė Rytų Ilinojaus universitete. Po sėkmingų sezonų, kuriuose universiteto komandai pelnė daugiau negu 20 taškų, Domerkantas išvažiavo į Turkiją ir pasirašė kontraktą su Karsjakos „Pynar“. Po dar vieno sėkmingo sezono, kuriame vidutiniškai pelnė 23 taškus, atkovojo 6 kamuolius ir rezultatyviai perdavė 3 kamuolius, Turkijos stipriausias klubas Efes Pilsen pakvietė jį. Po dviejų sezonų, Domerkantas sužaidė Oympiacos ir Dinamo klubuose. 2008 m. liepos 22 d. perėjo į Montepaschi klubą. 2010 m. rugpjūčio 5 d. persikėlė į Sankt Peterburgo „Spartak“ klubą, su kuriuo pasirašė trejų metų sutartį. 2011 m. pasirašė sutartį su Kazanės klubu.

## Pasiekimai
* 2004–2005 m. Turkijos čempionatas (Efes Pilsen)
* 2006 m. Turkijos nacionalinė taurė (Efes Pilsen)
* 2007–2008 m. Europos taurės sezono naudingiausias žaidėjas
* 2008, 2009 m. Italijos Supertaurė (Sienos Montepaschi)
* 2009 m. Italijos nacionalinė taurė (Sienos Montepaschi)

## Krepšinio rinktinė
Henris Domerkantas žaidė Bosnijos ir Hercegovinos komandoje per 2005 metų Europos čempionatą. Jis turi Bosnijos ir Hercegovinos pasą. Jo komanda nelaimėjo nei vienose rungtynėse, ir turnyre užėmė penkioliktą vietą. Domerkantas per 32 minutes vidutiniškai pelnė 11 taškų, atkovojo 5 kamuolius ir rezultatyviai perdavė 1 kamuolį.

Henry Domercant į Bosnijos rinktinę grįžo 2011 m. Europos čempionate, kuris vyko Lietuvoje. Jo rinktinė Alytuje iškovojo dvi pergales (prieš Kroatiją ir Juodkalniją) ir liko per plauką nuo antrojo etapo varžybų Vilniuje.  Natūralizuotas amerikietis pelnydavo po 13 taškų, atkovodavo 3.5 kamuolio ir vidutiniškai atiduodavo po 2 rezultatyvius perdavimus.
Šiuo metu krepšininkas sėkmingai rungtyniauja Kazanės "Unics" klube. Būtent čia jis pasiekė savo karjeros rekordą (2011-10-19 mače su Sienos "Montepaschi" surinko 35 naudingumo balus). 2012 m. pripažintas naudingiausio Eurolygos sausio mėnesio žaidėju. Aikštelėje vidutiniškai praleisdavo po 35 minutes, rinkdavo 18,5 taško, atkovodavo po 4 kamuolius, atlikdavo 2,5 rezultatyvaus perdavimo ir perimdavo 1,5 kamuolio.

## Nuorodos

* Apie žaidėją (lietuviškai)
* Eurolygos puslapis
Blokinė schema

**Blokinė schema** – grafinis algoritmų vaizdavimo būdas, kai atskiros operacijos vaizduojamos įvairiais blokais, o operacijų vykdymo eiliškumas nurodomas ryšiais tarp blokų.

Laikoma, kad blokines schemas išrado Herman H. Goldstine su John von Neumann, Adele Goldstine ir Arthur W. Burks 1946–1947 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* 1966 m. IBM instrukcija "Flowcharting techniques"
Romain Sato

**Romenas Sato** (*Romain Sato*, g. 1981 m. kovo 2 d.) – Centrinės Afrikos Respublikos krepšininkas.

Gimė Centrinės Afrikos Respublikoje mieste Bimbo, išvyko į JAV ir žaidė Xavier koledže Ohajo valstijoje. 2004 metais, buvo išrinktas San Antonio Spurs klubo, kuriame nežaidė nei vienos rungtynės. Toliau, Sato išvyko į Italiją ir sudarė kontraktą su Džesi Aurora klubu. 2006 metais, persikėlė į Barcelonos „Barcelona“ klubą. Grįžęs į Italiją tais pačiais metais, Sato pasirašė kontraktą su Sienos „Montepaschi“ klubu. 2010 m. liepos 10 d. pasirašė trejų metų sutartį su Atėnų „Panathinaikos“ klubu.

## Laimėjimai
* Eurolyga: 2011 m.
* Europos taurė: 2014 m.
* ACB lyga 2017 m.
* Ispanijos krepšinio supertaurė: 2017 m.
* Italijos krepšinio lyga: 2007, 2008, 2009, 2010 m.
* Italijos krepšinio taurė: 2009, 2010 m.
* Italijos krepšinio supertaurė: 2007, 2008, 2009 m.
* Italijos lygos MVP: 2010 m.
* Italijos supertaurės MVP: 2009 m.
* Graikijos krepšinio lyga: 2011 m.
* Graikijos krepšinio taurė: 2012 m.
* Turkijos krepšinio taurė: 2013 m.

## Šaltiniai
Lietuvių mokslo draugystė

**Lietuvių mokslo draugystė**, **Lietuvių mokslo draugystė Amerikoje** – viena pirmųjų JAV lietuvių kultūros organizacijų, veikusi 1886–1896 m. Baltimorėje.

## Istorija
Steigėjai Amerikos aušrininkai. Draugija skatino JAV lietuvių švietimą ir mokslą lietuvių kalba, spausdino ir platino mokslines ir kt. knygas. 1891 m. Filadelfijoje, Pitstone, Plymute, Šenandoa ir kitur veikė draugijos kuopos. 1891–1892 m. Lietuvių mokslo draugystė turėjo apie 100–120 narių, aktyviausi Juozas Andziulaitis-Kalnėnas, Vincas Karalius, Jonas Šliūpas.

Sušaukė 3 suvažiavimus (seimus). Leido žurnalus „Apšvieta“, „Nauja gadynė“, knygas, 1891 m., 1892 m. metinius pranešimus. Steigė lietuvių mokyklas, bibliotekėles, dramos būrelius, rengė minėjimus, paskaitas apie įžymius žmones – Simoną Daukantą, Motiejų Valančių, Jurgį Zauerveiną, Volterą, organizavo visuomenines politines akcijas: 1891 m. protesto mitingus prieš Rusijos valdžios politiką Lietuvoje, 1894 m. – dėl Kražių skerdynių.

## Pirmininkai
* 1886–1891 m. Jonas Šliūpas 
* 1892–1896 m. I. Bubelis 

## Bibliografija
* Jonas Šliūpas. Lietuviškieji raštai ir raštininkai, 1890 m.
* Jonas Basanavičius. Apie senovės Lietuvos pilis, 1890 m.
* Metinis praneszimas „Lietuvių mokslo draugystės“ Amerikoje, parengė J. Šliūpas: 1891 m. ataskaita. Antras metas. Plymouth (Pa): Spausdinta kasztais „Lietuvių mokslo draugystės“, 1892 m. Spaustuvėje Juozo Paukszczio.

## Šaltiniai
Lietuvių moterų globos draugija

**Lietuvių moterų globos draugija**, iki 1936 m. **Lietuvių moterų globos komitetas** – Lietuvos vaikų socialinės globos organizacija, 1919–1940 m. veikusi Kaune.

## Istorija
Viena pirmųjų socialinės globos organizacijų Lietuvos Respublikoje, įkurta 1919 m. gegužės 27 d. D. Šleževičienės iniciatyva. Globojo našlaičius (pirmiausia vaikus tėvų, nukentėjusių per Lietuvos nepriklausomybės kovas) bei neturtingų šeimų vaikus. Lietuvos moterų globos komitetas išlaikė 2 vaikų prieglaudas su vidurine amatų mokykla ir administravo valstybinę Raudondvario vaikų prieglaudą su 280 vaikų, pradžios mokyklas, bendrabutį. Gabesni auklėtiniai buvo leidžiami į vidurines mokyklas bei gimnazijas. Didelė piniginė parama pirmaisiais veiklos metais gauta per švedų „Organizacijos gelbėkit vaikus“ (*Forenningen Radda Barnen*) atstovę ir Baltijos komiteto pirmininkę Švedijoje Aną Lindhagen ir iš JAV lietuvių. 1923 m. Lietuvių moterų globos komiteto pirmininkė D. Šleževičienė ir T. Vencienė JAV surinko apie 10 000 dolerių. 1923 m. Komitetui perduotas Gelgaudiškio dvaras, kuriame įkurta vaikų našlaičių prieglaudą.

Lietuvių moterų globos draugija buvo Lietuvos motinoms ir vaikams globoti organizacijų sąjungos bei Lietuvos moterų tarybos kolektyvinė narė. Draugijos narės dalyvavo tarptautinėse motinos ir vaiko globos konferencijose. TSRS okupavus Lietuvą 1940 m. rugpjūčio mėn. Liaudies vyriausybės uždaryta.

* Pirmininkės: Elena Čiurlienė, B. Novickienė, L. Raupienė, D. Šleževičienė.
* Garbės nariai: daktaras J. Alekna, Jonas Makauskis.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Prašymas Kauno miesto valdybai
Lietuvių moterų sąjunga

**Lietuvių moterų sąjunga** – Lietuvos moterų organizacija, veikusi 1908–1915 m. Vilniuje.

## Istorija
Lietuvių moterų sąjungą įkūrė dalis 1907 m. spalio mėn. Lietuvos moterų suvažiavime Kaune išrinkto organizacinio komiteto narių. Aukščiausia institucija – valdyba. Tikslas – rūpintis moterų teisėmis, kultūros reikalais, puoselėti blaivybę. Svarbiausios moterų problemos buvo aptariamos, tautinė savimonė ugdoma straipsniuose „Lietuvos žiniose“, „Viltyje“, kituose leidiniuose.

Žymiausios veikėjos: Felicija Bortkevičienė, Joana Griniuvienė, Gabrielė Petkevičaitė-Bitė, Sofija Kymantaitė-Čiurlionienė, Celestina Leonienė, Ona Pleirytė-Puidienė, Marija Putvinskaitė, Julija Smetonaitė, Žemaitė.

Pirmasis pasaulinis karas sąjungos veiklą nutraukė.

## Šaltiniai
Eric Djemba-Djemba

**Erikas Džemba-Džemba** (g. 1981 m. kovo 4 d.) – buvęs Kamerūno futbolininkas, Kamerūno rinktinėje.

## Karjera
Rungtyniavo Prancūzijoje, Anglijoje, Katare, Danijoje ir Izraelio Hapoel Tel Aviv klube.

2013 m. persikėlė į FK Partizan (Serbija). 

Nuo 2014 m. vasario 5 d. atstovavo Saint Mirren (Škotija). 

Netrukus persikėlė į Chennaiyin (Indija). 2024 m. spalio mėn. sudarė trumpalaikę sutartį su Superlygoje rungtyniaujančiu klubu.

2015 m. perėjo į Bhayangkara Presisi Lampung (Indonezija).

2016 m. grįžo į Prancūziją ir prisijungė prie penktojoje pakopoje besivaržiusio Voltigeurs de Châteaubriant.

## Rinktinė
Su Kamerūno rinktine dalyvavo 2002 m. pasaulio futbolo čempionate, 2003 m. Konfederacijų taurėje, 2002, 2004, 2006 Afrikos Tautų taurėse.

## Dalyvavimas čempionatuose

|}

## Išnašos

## Nuorodos
*
Cugas

**Сugas** (, ; ; ; ) – Šveicarijos miestas centrinėje šalies dalyje, Cugo kantono sostinė. Miestas įsikūręs prie Cugo ežero.

## Sportas
* Zug 94 (futbolas)
Gubernija (reikšmės)

Žodis **gubernija** reiškia:

* gubernija – administracinis vienetas;
* Gubernija – Šiaulių miesto dalis;
* Gubernija – Šiaulių futbolo klubas;
* Gubernija – alaus darykla Šiauliuose.
Gureliai

**Gureliais** vadinama:

* kaimai:
** Jonavos rajone;
** Kaišiadorių rajone;
** Molėtų rajone;
** Šalčininkų rajone:
*** Dieveniškių seniūnijoje;
*** Turgelių seniūnijoje;
* Vilniaus miesto dalis;
** Gudijoje:
*** Ašmenos rajone;
*** Breslaujos rajone;
*** viensėdis Ašmenos rajone.
Jonas Matusas

**Jonas Matusas** (1899 m. spalio 26 d. Vaiguviškiai, Plokščių valsčius – 1962 m. birželio 29 d. Niujorkas) – Lietuvos istorikas, kunigas.

## Biografija
1924 m. Gižuose baigė Seinų kunigų seminariją, 1930 m. – Vytauto Didžiojo universiteto (VDU) Teologijos-filosofijos fakultetą. 1936 m. istorijos daktaras. Kaip nemaža Lietuvos istorikų grupė (Bronius Dundulis, Kučinskas, Zenonas Ivinskis, Povilas Pakarklis, Remeika, Adolfas Šapoka, Simas Sužiedėlis ir Šležas, dauguma jų studijavo VDU TFF) priklausė aktyviai visuomeninei katalikų organizacijai – ateitininkams.

1936–1940 m. VDU dėstytojas; nuo 1940 m. docentas. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1945–1946 m. mokytojavo Regensburgo lietuvių tremtinių gimnazijoje. Nuo 1948 m. gyveno JAV, įvairiose vietose dirbo pastoracinį darbą.

## Mokslinė veikla
Išsamiai nagrinėjo pirminius šaltinius. Pripažino, kad Vokiečių ordino svarbiausias tikslas buvo ne skleisti krikščionybę, o užkariauti baltų žemes ir jose sukurti savo kolonijinę valstybę. Pabrėžė, kad ordino jėgas sutelkė krikščionybės idėja.

Parašė straipsnių iš lietuvių kultūros istorijos, etnografijos, apie istoriką Albertą Kojalavičių-Vijūką, Motiejų Valančių kaip istoriką, apie Lietuvos rusinimą per pradžios mokyklas nuo XIX a., apie Lietuvos kariuomenę.

## Bibliografija
* Švitrigaila, Lietuvos didysis kunigaikštis, 1938 m.
* Lietuvių kultūra senais laikais, 1939 m.
* Senovės prūsų žemės nukariavimas, 1940 m.
* Šaulių sąjungos istorija, 1939 m., 2 leid. 1966 m.
* Vidurinių amžių istorija, 1946 m.
*  Dailidžių Supraslio kultūra lietuviškumo ir rusiškumo perspektyvoje

## Šaltiniai
Algimantas Matusevičius

**Algimantas Matusevičius** (g. 1936 m. gegužės 20 d. Medvišiuose, Balbieriškio valsčius) – Lietuvos veterinarijos gydytojas, parazitologas helmintologas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija
1965 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją. 1986 m. veterinarijos mokslų daktaras.

1966–1987 m. dirbo Veterinarijos institute, 1987–1988 m. Gyvulininkystės ir veterinarijos instituto Veterinarijos skyriaus vedėjas. Nuo 1988 m. Lietuvos veterinarijos akademijos dėstytojas, kartu Eksperimentinės ir klinikinės farmakologijos laboratorijos vadovas; nuo 1993 m. profesorius. Nuo 1998 m. Lietuvos valstybinės vaistų kontrolės tarnybos Veterinarinių preparatų komisijos pirmininkas.

Tyrinėjo mišrias helmintų invazijas kiaulininkystės ūkiuose, antihelmintinių vaistų taikymą. Paskelbė apie 130 mokslinių straipsnių. Užpatentavo 2 išradimus.

## Bibliografija
* Lietuvos veterinarinių vaistų, biologinių produktų ir pašarų priedų katalogas, su kitais, 2000 m.
* Veterinarijos gydytojo vadovas, sudarytojas ir vienas autorių, 1991 m., 1998 m.

## Šaltiniai
Andrius Matusevičius

**Andrius Matusevičius** (, 1760 m. Gardinas – 1816 m. balandžio 6 d. Vilnius) – Vilniaus universiteto profesorius, akušeris, ginekologas, medicinos daktaras.

## Biografija

Buvo kilęs iš Gardino karališkosios ekonomijos valstiečių.

1777–1781 m. mokėsi Gardino medicinos mokykloje, ją uždarius studijas tęsė Vilniaus universitete, kurį baigė 1785 m. 1797 m. tapo medicinos daktaru.

Baigęs studijas, Vilniaus universitete dirbo akušerijos profesoriaus asistentu, dėstė akušerijos, patologijos, teorinės chirurgijos kursą, buvo Mykolo Renjė padėjėjas.

Nuo 1800 m. Andrius Matusevičius tapo teorinės chirurgijos ir akušerijos profesoriumi.

1798–1799 m. tobulinosi Vienoje. 1803 m. Vilniaus universitete įsteigė Akušerijos katedrą, 1815 m. – Akušerijos kliniką. Vilniaus medicinos draugijos narys.

## Šaltiniai

## Literatūra
* Początki nauki położniczej, Wilno 1806;
* O zapaleniu krtani, krup zwanem, Dziennik Wileński, t. 11, 1805.
Izabelė Matusevičiūtė

**Izabelė Matusevičiūtė** (1906 m. gruodžio 7 d. Geisteriškiai, Bartninkų valsčius – 1967 m. balandžio 13 d. Torontas) – Lietuvos kalbininkė, Kanados lietuvių visuomenės veikėja.

## Biografija
1933 m. Vytauto Didžiojo universitete baigė lituanistiką, germanistiką ir pedagogiką bei psichologiją. 1937–1939 m. Berlyno universiteto Slavistikos institute, 1938 m. – Hamburgo fonetikos institute studijavo slavistiką ir literatūrą. 1947–1949 m. Getingeno universitete studijavo lyginamąją kalbotyrą.

1932–1937 m. mokytojavo Lazdijų ir Kybartų gimnazijose, 1939–1941 m. Kaune, 1941 m. perkelta į Vilnių. TSRS okupavus Lietuvą iš mokytojos pareigų atleista. 1941–1944 m. dirbo Lietuvių kalbos instituto lietuvių kalbos žodyno redakcijoje. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1945–1947 m. mokytojavo Eichštato lietuvių karo pabėgėlių gimnazijoje. Nuo 1949 m. gyveno Kanadoje. Nuo 1953 m. Kanados lietuvių bendruomenės Krašto tarybos narė, 1954–1958 m. šios bendruomenės kultūros fondo pirmininkė. 1953–1956 m. Toronto lituanistinių kursų vedėja. 1957–1964 m. redagavo žurnalą „Moteris“.

## Mokslinė veikla
Tyrinėjo S. M. Slavočinskio 1646 m. giesmyną, dėl to 1938 m. ir 1939 m. lankėsi Lenkijoje. Fotografuotinį giesmyno leidimą 1958 m. išleido Jurgis Lebedys. Parašė lietuvių kalbos istorijos straipsnių. Surinko lietuvių liaudies dainų ir pasakų iš Lazdijų ir Vilkaviškio apylinkių, savo gimtosios kapsų tarmės žodžių Lietuvių kalbos žodynui.

## Bibliografija
* Kiek naujos medžiagos prūsų vardynui, studija, 1939 m.

## Šaltiniai
Graubiundenas

**Graubiundenas** (, , , ) – kantonas pietryčių Šveicarijoje. Tai didžiausias Šveicarijos kantonas pagal plotą, tačiau tik 14-as pagal gyventojų skaičių. Kantono sostinė – Kūras.

## Geografija

Graubiundeno kantonas – didžiausias Šveicarijoje, jo plotas yra 7105 km². Naudinga žemė sudaro tik trečdalį kantono teritorijos, miškai – apie penktadalį. Kantonas yra labai kalnuotas. Daug vaizdingų vietovių priklauso Šveicarijos nacionaliniui parkui.
Graubiundene labai daug aukštų viršukalnių, tokių kaip Tödi (3614 m) arba aukščiausia kantono viršūkalnė Berninos kalnas (4049 m).
Daug ledynų – tokių kaip Adula, Albula, Silvretta, Bernina, Bregaglia ir Rätikon. Kalnuose slėniai labai gilūs ir ilgi – vieni ilgiausių Europoje.
Graubiundenas šiaurėje ribojasi su Lichtenšteinu, šiaurėje ir rytuose – su Austrija, pietuose ir pietryčiuose – su Italija, su Urio ir Glaruso kantonais vakaruose, Sankt Galeno kantonu šiaurės vakaruose ir su Tičino kantonu pietvakariuose.
Graubiundene įsikūrę daug pasaulinio garso slidinėjimo kurortų, tokių kaip *[[Davosas]]*, *Klosters*, *[[Sankt Moricas]]*.

## Istorija
Dauguma dabartinio Graubiundeno kantono teritorijos priklausė Romos imperijos provincijai Retijai (*Raetia*).
1367 m. susikūrė vadinamoji *Dievų Namų Lyga* (), siekiant pasipriešinti Kūro vyskupo valdžiai. Vėliau tokiu pat tikslu susikūrė ir *Pilkoji Lyga* (). Pagal šią organizaciją atsirado Graubiundeno pavadinimas. Trečioji lyga atsirado 1436 m. Jos pavadinimas – *Dešimties Jurisdikcijų Lyga* ).
Pirmieji Graubiundeno kaip kantono žingsniai prasidėjo, kai susivienijo *Dešimties Jurisdikcijų Lyga*, *Dievų Namų Lyga*, o vėliau ir *Pilkoji Lyga*. 1498 m. trys lygos susijungė su senąja Šveicarijos konfederacija. Habsburgai išprovokavo Svėbų karą, kurį laimėjo šveicarai.
Kūro vyskupas galutinai neteko galių 1526 m. Po konflikto su Milano kunigaikštyste, trys Lygos dar priartėjo prie Konfederacijos. Galiausiai 1798 m. Trijų Lygų žemės prisijungė prie Šveicarijos konfederacijos kaip Retijos kantonas.
Dabartinį Graubiundeno herbą sudaro trijų Lygų: Pilkosios, Dievų Namų bei Dešimties Jurisdikcijų herbai.

## Gyventojai

Daugumą Graubiundeno gyventojų sudaro vokiečiai, gyvenantys kantono šiaurėje (68 %). Pietiniuose kantono slėniuose gyventojai kalba itališkai (apie 10 % visų kantono gyventojų), o retoromaniškai kalbantys gyventojai gyvena vakarinėje bei rytinėje kantono dalyje. Jų yra apie 16 %. Graubiundenas – vienintelis Šveicarijos kantonas, kuriame įteisintos trys oficialios kalbos.
Marija Matušakaitė

**Marija Matušakaitė** (1924 m. kovo 9 d. Vareikoniuose, Babtų valsčiuje – 2016 m. birželio 24 d. Kaune) – Lietuvos dailėtyrininkė, architektė, drabužių dizainerė, humanitarinių mokslų daktarė.

## Biografija
1948 m. baigė architektūrą Kauno universitete, 1965 m. meno istoriją – Lietuvos dailės institute. 1970 m. humanitarinių mokslų daktarė.

1948–1949 m. Vilniaus miesto vykdomojo komiteto architektūrinių dirbtuvių, 1949–1953 m. Architektūros reikalų valdybos Respublikinio planavimo ir projektavimo tresto Kaune architektė, 1953–1959 m. Projektavimo instituto prie Lietuvos Ministrų Tarybos vyr. architektė, 1959–1961 m. Miestų ir kaimo statybos projektavimo instituto architektė. 1961–1963 m. Vilniaus modelių namų meno vadovė, 1963–1965 m. Kauno Mados fabriko vyr. dailininkė; sukūrė drabužių modelių. 1963–1983 m. Kauno politechnikos instituto dėstytoja, nuo 1974 m. docentė. Nuo 1983 m. dailėtyrininkė, tyrinėjimų sritis – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės XVI–XVIII a. dailė: senoji medžio skulptūra, drožyba, antkapiai, portretai, istorinis kostiumas. Lietuvos dailės istorikų draugijos narė.

## Projektai
Sukūrė vaikų kambario (1947 m.) ir šiuolaikinio buto baldų projektų (1959 m., pelnė respublikinių konkursų premijas), kaimo tarybos (1950 m.), kolūkiečio gyvenamojo namo (su V. Antanaitiene, 1954 m.), Panevėžio dramos teatro (su archit. A. Kačerauskaite, 1960 m.; neįgyvendintas) projektą.

## Bibliografija
* Portretas XVI-XVIII a. Lietuvoje, 1984 m.
* Senieji Lietuvos kunigaikščių portretai, 1997 m.
* Procesijų altorėliai Lietuvoje, 1998 m.
* Senoji medžio skulptūra ir dekoratyvinė drožyba Lietuvoje, 1998 m.
* Apranga XVI–XVIII a. Lietuvoje, 2003 m.
* Karalienė Barbora ir jos atvaizdai, Versus aureus, 2006 m. ISBN 9955-601-83-3
* Lietuvos skulptūra iki XVII a. vidurio, Aidai, 2007 m. ISBN 978-9955-656-38-8
* Išėjusiems atminti, Vilniaus dailės akademijos leidykla, 2009 m. ISBN 978-9955-854-19-7

## Įvertinimas
* 1998 m. Lietuvos Vyriausybės meno premija
* 2007 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Riterio kryžius
* 2009 m. Lietuvos nacionalinė kultūros ir meno premija

## Šaltiniai
Vasilijus Matuševas

**Vasilijus Matuševas** (1945 m. spalio 18 d. Žagarynė, Salako valsčius – 1989 m. spalio 24 d. Vilnius) – Lietuvos tinklininkas, treneris.

## Biografija
1974 m. baigė Charkovo pedagoginį institutą. 1967-1971 m. TSRS vyrų tinklinio rinktinės narys. 1974-1989 m. Vilniaus „Kuro aparatūros“ tinklinio komandos treneris.

## Sportiniai pasiekimai
* Daugkartinis Lietuvos tinklinio čempionas
* 1968 m. vasaros olimpininės žaidynės – aukso medalis
* 1969 m. pasaulio tinklinio taurė – bronzos medalis
* 1970 m. universiada – sidabro medalis
* 1970 m. 5 žemynų tinklinio taurės čempionatas – bronzos medalis

## Šaltiniai
Tudhalijas I

**Tudhalijas I** (kituose šaltiniuose vadinamas **Tudhalijas II** arba **Tudhalijas I/II**) – hetitų karalius, valdė nuo 1450 – 1420 m. pr. m. e..

Hetitų karalių Tudhalijų eiliškumas yra problematiškas. Šiame hetitų valdymo laikotarpyje šiuo vardu egzistuoja daug įrašų ir gali būti, kad kai kurie iš jų nebuvo karaliais.

Mokslininkai nesutaria dėl hetitų Naujosios karalystės eros pradžios. Vieni pradžią lygina su Tudhalijumi I, kiti su Supiluliumu I.

Tudhalijas tikriausiai buvo Huzijaus II anūkas. Į valdžią atėjo nuvertęs Muvatalį I. Jis hetitams sugrąžino Mažosios Azijos pietvakariuose esančią Assuvą, į kurios konfederaciją įėjo: Arcavą, Lukką ir Mysiją. Palaikė draugiškus santykius su Vilusija ( Troja).

Šiaurėje kariavo su kaškų gentinis, o pietryčiuose užėmė Kicuvatą ir iš Egipto kontrolės perėmė miestus–valstybes: Alalahą  ir Jamchado karalystės sostinę Halabą. Kada Jamchado karalius pradėjo derybas su Mitanija, Tudhalijas puolė Siriją ir užėmė šiaurės Siriją.

* Kituose šaltiniuose Tudhalijo I–jo valdymo metai yra nurodyti 1460–1440 m. pr. m. e., 1442–1418 m. pr. m. e ir 1420–1400 m. pr. m. e .

## Taip pat skaitykite
* Hetitai
* Mažosios Azijos istorija

## Šaltiniai

|-
Vincentas Matusevičius

**Vincentas Matusevičius** (1801 m. balandžio 5 d. Ausieniškėse, Trakų valsčiuje – 1862 m. ten pat) – Lietuvos 1830–1831 m. sukilimo veikėjas, Trakų apskrities sukilėlių būrio vadas.

## Biografija
Baigė Vilniaus universitetą. Buvo Trakų pilies teismo pirmininkas.

1831 m. balandžio mėn. Trakuose nuginklavo Rusijos imperijos kariuomenės įgulą, Žasliuose prisidėjo prie G. Oginskio sukilėlių dalinio. 1831 m. balandžio 17-24 d. dalyvavo Vilniaus puolime, kovėsi prie Ausieniškių. Su K. Zaluskio sukilėlių korpusu pasitraukęs į Jonavą V. Matusevičiaus būrys prisidėjo prie M. Prozoro dalinio. Pasižymėjo balandžio 29 d. Kėdainių ir gegužės 5 d. Baisogalos kautynėse. Birželio 19 d. V. Matusevičiaus būrys kovėsi Panerių kautynėse, liepos 9 d. Kuršėnuose prisidėjo prie generolo H. Dembinskio dalinio, su juo prasiveržė į Lenkijos karalystę. Sukilimui pralaimint jis pasitraukė į Prūsiją, vėliau emigravo į Prancūziją. Priklausė emigrantų organizacijoms. 1858 m. po amnestijos grįžo į Lietuvą. Palaidotas Paparčių kapinėse.

## Šaltiniai
Papartynė (Panevėžys)

**Papartynė** – viensėdis Panevėžio rajono savivaldybėje, 8 km nuo Velykių.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Gegužinis

**Gegužinis** (arba ***Zykai***) – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje. Išsidėstęs Nemuno ir Viekšnios upės santakos trikampyje – apie 600 metrų nuo jos, viršutinėje Nemuno slėnio dalyje.

Kaimą vietiniai gyventojai vadina Zykų kaimu, nes čia nuo senų laikų gyveno gyventojai kilę iš Zykų giminės, ir beveik visi turėjo pavardę Zykus. 2008 m. Vita Zykutė sudarė Zykų giminės geneologinį medį, kurio šaknys siekia apie 1700 metus.

## Gyventojai

Gegužinio (Zykų) kaime yra gimę Lietuvai nusipelnusių žmonių. Turbūt garsiausias iš jų – Pranas Zykus. Jis yra garsiausias krašto knygnešys.

## Šaltiniai
Silkių karalius

**Silkių karalius** (*Regalecus glesne*) – vėduokliažuvių (*Lampriformes*) būrio žuvų rūšis. Gyvena visuose pasaulio vandenynuose 300–1000 m gylyje. Žuvies ilgis gali siekti iki 8 m, nepatvirtintais duomenimis iki 11 m, o svoris 272 kg.

Silkių karalius yra ilgiausia pasaulyje kaulinė žuvis. Galva ir kūnas sidabrinės spalvos su melsvais ruožais bei juodomis dėmėmis. Nugaros pelekas tamsiai raudonas, su 10-12 aštrių, bei 400 minkštų spyglių. Pilvo pelekas išilgėjęs, primena juostą. Minta kriliumi, mažomis žuvimis, kalmarais. Kūnas netvirtas, plaukioja nerangiai.

Neršia liepos-gruodžio mėnesiais. Lervos laikosi netoli vandens paviršiaus, bet žuviai augant, ši leidžiasi į gilesnius sluoksnius. Dideli individai vandens paviršiuje pasirodo retai ir tik tuomet, kai vanduo ramus. Silkių karaliaus mėsa minkšta, primena drebučius, todėl nėra labai vertinama.
Virginija Diana Matuzevičienė

**Virginija Diana Matuzevičienė** (g. 1948 m. sausio 23 d. Naujamiestyje) – Lietuvos kino režisierė.

## Biografija
Vyras Kornelijus Matuzevičius. 1963–1964 m. lankė J. Miltinio dramos studiją Panevėžyje, 1967–1968 m. mokėsi keramiką Kauno Stepo Žuko dailės technikume, 1984–1985 m. studijavo režisūrą Leningrado teatro, muzikos ir kinematografijos institute.

1969–2003 m. dirbo Lietuvos kino studijoje vaidybinių, mokslo populiarinamųjų, dokumentinių filmų grupėse, režisierių A. Aramino, L. Lazėno, V. Starošo, H. Šablevičiaus, R. Vabalo, R. Verbos ir kitų asistentė. Nuo 1990 m. su vyru kuria dokumentinius filmus.

## Filmografija
* Iliuzijos, 1993 m., apie J. Josadę, Piarnu dokumentinių ir antropologinių filmų, Nyono dokumentinių filmų festivalių, abu 1993 m., Krokuvos „Artfilm“ trumpametražių filmų, Leipcigo dokumentinių ir animacinių filmų, San Francisko kino festivalių, visi 1994 m., prizai
* Už slenksčio, 1995 m., „Gyoro Mediawave-96“ Vizualiųjų menų festivalio prizas
* Laukimas, 1997 m.
* Būti, 1999 m., Bilbao kino festivalio prizas
* Šičionykštė, 2001 m., „Cinéma du Réel“ kino festivalio Paryžiuje prizas
* Ar tebėra tas ilgas kelias?, 2002 m.
* Šiandien, 2003 m.
* Horizontai, arba gyvenimas luvruose, 2005 m.
* Nueinančios vasaros teatrai, 2006 m., apie E. Bukelienę
* Dienų tėkmėj, 2007 m.
* Pensijų diena, 2008 m.

## Šaltiniai
Kornelijus Matuzevičius

**Kornelijus Matuzevičius** (g. 1944 m. lapkričio 3 d. Joniškyje) – Lietuvos kino režisierius, operatorius.

## Biografija
Tėvai Eugenijus Matuzevičius ir Dana Rutkutė, žmona Virginija Diana Matuzevičienė. 1963-1970 m. studijavo Kinematografijos institute Maskvoje. Dirbo Lietuvos kino studijoje: 1962-1963 m. kino operatoriaus asistentas, 1970-1989 m. – dokumentinio kino operatorius, dirbo daugiausia su rež. H. Šablevičium. Nuo 1990 m. – dokumentinio kino režisierius ir operatorius, kuria filmus su D. Matuzevičiene. Nuo 2001 m. Lietuvos muzikos akademijos (nuo 2004 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademija) dėstytojas.

Nufilmavo apie 70 dokumentinių filmų, kuriuose daugiausia nagrinėjamos būties problemos, pasakojami netradiciniai žmonių likimai, kultūra iškeliama kaip dvasios atgaiva.

## Filmografija
* Aš – vargšas karalius, 1971 m.
* Kelionė ūkų lankomis, 1973 m.
* Liuob šokt, liuob dainuot, 1974 m.
* Oranžinė legenda, 1975 m.
* Kretingos medinukai, 1976 m.
* Iliuzijos, 1993 m., apie J. Josadę, Piarnu dokumentinių ir antropologinių filmų, Nyono dokumentinių filmų festivalių, abu 1993 m., Krokuvos „Artfilm“ trumpametražių filmų, Leipcigo dokumentinių ir animacinių filmų, San Francisko kino festivalių, visi 1994 m., prizai
* Už slenksčio, 1995 m., „Gyoro Mediawave-96“ Vizualiųjų menų festivalio prizas
* Laukimas, 1997 m.
* Būti, 1999 m., Bilbao kino festivalio prizas
* Šičionykštė, 2001 m., „Cinéma du Réel“ kino festivalio Paryžiuje prizas
* Ar tebėra tas ilgas kelias?, 2002 m.
* Šiandien, 2003 m.
* Horizontai, arba gyvenimas luvruose, 2005 m.
* Nueinančios vasaros teatrai, 2006 m., apie E. Bukelienę
* Dienų tėkmėj, 2007 m.
* Pensijų diena, 2008 m.

## Įvertinimas
* 1989 m. Lietuvos nacionalinė kultūros ir meno premija, su H. Šablevičium.

## Šaltiniai
Raudonmedžio rojus

**Raudonmedžio rojus** – 1981 m. kūrybiniame susivienijime „Lietuvos telefilmas“ (LTV) sukurtas penkių serijų videofilmas pagal Vytauto Sirijos Giros to paties pavadinimo romaną. Filmo trukmė – 375 min.

## Kūrybinė grupė
* Režisierius statytojas – Bronius Talačka
* Scenarijaus autoriai – Vytautas Sirijos Gira, Algirdas Kratulis, Bronius Talačka
* Kompozitorius – Algimantas Apanavičius
* Dirigentas – Aloyzas Končius
* Operatorius statytojas – Jonas Botyrius
* Dailininkas statytojas – Romualdas Lukšas
* Kostiumų dailininkė – Dalia Kernagienė

## Vaidina
* Valentinas Masalskis – *Karolis Tuleikis*
* Remigijus Sabulis – *Čarlis Kuperis / Kazys Kuprys*
* Inesa Paliulytė – *Viktė Stasiukaitytė*
* Rimantas Bagdzevičius – *Petras Starkus*
* Ina Kartašova – *Aldona-Julija Palionytė*
* Jūratė Onaitytė – *Anita Reslerytė*
* Leonardas Zelčius – *Karolio tėvas*
* Ona Zališauskaitė - *Karolio mama*
* Algis Kybartas – *Tadas Stasiukaitis*
* Robertas Vaidotas – *Volteris Kuperis*
* Nijolė Oželytė – *Airini Kuperytė*
* Vytautas Grigolis – *Džimas*
* Rūta Staliliūnaitė – *Kuperienė*
* Vladas Bagdonas – *Robertas Haberlandas*
* Algis Pociūnas - *Viktės meilužis*
* Stasė Ivanauskaitė - *Cilė, Karolio sesuo*
* Algirdas Pintukas - *vaistininkas, Cilės vyras*
* Margarita Pivarauskaitė - *Agnė*
* Nijolė Lepeškaitė – *medicinos seselė*
* Stasys Radzevičius - *Agnės kavalierius*
* Regina Varnaitė – *buto šeimininkė*
* Dalia Kernagienė - *Valė*
* Petras Venslovas, Vytautas Balsys - *Karolio bendramoksliai*
* Viktoras Valašinas – *profesorius Palionis*
* Danutė Juronytė - *Palionio žmona*
* Antanas Barčas - *vienkiemio šeimininkas*
* Algirdas Vrubliauskas - *policininkas*
* Marija Dailidienė - *kavinės savininkė*
* Algirdas Jacunskas - *kalėjimo prižiūrėtojas*
* Vilhelmas Vaičekauskas - *Aloyzas*
* Algimantas Voščikas - *kalinys*
* Milė Šablauskaitė - *buto šeimininkė*
* Antanas Tarasevičius - *medicinos katedros vedėjas*
* Antanas Žekas - *kaimynas*
* Vytautas Puodžiukaitis - *saugumo agentas*
* Ona Šauleckaitė - *kiemo kaimynė*
* Teodora Liaugaidaitė - *teta Antosė*
* Vladas Žirgulis - *teismo medicinos ekspertas*
* Gintautas Ūzas
* Vytautas Eidukaitis - *namo šeimininkas*
* Birutė Raubaitė – *Agota*
* Renata Vagnerytė - *sergančio berniuko mama*
* Antanas Gabrėnas - *profesorius Volfgangas Haberlandas*
* Antanina Mackevičiūtė - *profesoriaus Haberlando žmona*
* Gražina Balandytė - *Ausma*
* Sigitas Račkys - *Albertas Haberlandas*
* Aldona Kumpytė - *Ada, Alberto žmona*
* Rimantas Štaras - *pogrindininkas*
* Albinas Budnikas
* Julija Kavaliauskaitė - *prostitutė iš kavinės*
* Steponas Kosmauskas - *Airini dėdė*
* Vincas Kamantas - *durpyno savininkas*
* Danguolė Baukaitė - *durpyno savininko žmona*
* Egidijus Paulauskas - *policijos inspektorius*
* Antanas Mackevičius
* Antanas Kurklietis - *gydytojas*
* Romualdas Vitkauskas - *kaimietis*
* Aleksandras Ribaitis - *partizanas*
* Algirdas Lapėnas
* Otonas Laniauskas – *komisaras*.

## Siužetas
Veiksmas vyksta tarpukario Kaune. Paprastos šeimos vaikas Karolis Tuleikis sunkiai skinasi kelią į gyvenimą, tampa gydytoju. Skirtingai susiklosto jo pažįstamų ir draugų likimai.
Calyptogena magnifica

***Calyptogena magnifica*** – *[[Veneroida]]* būrio dvigeldžių moliuskų rūšis. Gyvena vandenynų dugne, 2500 m gylyje, prie karštųjų versmių.

Užauga iki 30 cm ilgio ir yra kur kas didesnė už giminingas rūšis. Kiautas porcelianiškai baltas. Virškinimo sistema pakitusi. Minta žiaunose gyvenančių ir sierą oksiduojančių bakterijų tiekiama energija. Dėl sieros oksidacijos nuo moliusko sklinda nemalonus kvapas. Organizmo vidus ryškiai raudonas dėl hemoglobino, kuris greičiausiai palengvina deguonies įsisavinimą.

## Šaltiniai
* „Iliustruotasis Mokslas“, 2009 m. kovas
Leonardas Matuzevičius

**Leonardas Matuzevičius** (1923 m. sausio 3 d. Krinčinas – 2000 m. gruodžio 18 d. Viečiūnai, palaidotas Druskininkuose) – Lietuvos poetas.

## Biografija
Brolis Eugenijus Matuzevičius. 1941 m. baigė Biržų gimnaziją. 1944 m. dirbo mokytoju Panevėžyje, Papilio progimnazijoje. 1945 m. suimtas už pogrindinę veiklą ir nuteistas 10 metų lagerio ir 5 m. tremties, palaidodamas viltis mokytis aukštojoje mokykloje. Kalėjo Intos lageriuose (Archangelsko sritis). 1956 m. grįžo į Lietuvą. Baigė Kauno technologijos technikumą. Dirbo elektriku, meistru verpimo fabrike. Gyveno Viečiūnuose. Lietuvos kaimo rašytojų sąjungos narys.

## Kūryba
Skelbti eilėraščius pradėjo ketvirtame dešimtmetyje žurnaluose „Ateities spinduliai“, „Ateitis“, „Karys“, karo metais – laikraštyje „Biržų žinios“. 1993 m. išleido eilėraščių rinkinį „Tu toli“. Tremtyje – Intos lietuvių literatų būrelio narys, rankraštinių antologijų „Benamiai“ (1955 m.), „Saulėtekio link“ (1956 m.) vienas autorių (slapyvardis *Linas*). Poezijoje asmeniniai išgyvenimai siejami su dramatiška tautos būtimi, žadinama teikianti laisvės vilties tautos istorijos atmintis, vyrauja kalinių buities vaizdai, tėvynės ilgesio, tremties, partizanų kovų motyvai. Humoristinių eilėraščių rinkinyje „Šaukštas ir vandenynas“ pašiepiamos gyvenimo realijos. Paskelbė atsiminimų, dvasines vertybes keliančių pjesių, parašė eilėraščių vaikams.

Krinčine 1994 m. atidarytas Eugenijaus ir Leonardo Matuzevičių memorialinis muziejus.

## Bibliografija
* Tu toli, 1993 m.
* Rimo miškas, eilėraščiai vaikams
* Gaidys Kakaryko, eilėraščiai vaikams
* Šaukštas ir vandenynas, 1994 m.
* Senojo Juozapo vakaras, rinktinė, 1999 m.
* Rinktiniai raštai, 2 t. Jonava, 2003 m.

## Šaltiniai
Lyguo

**Lyguo** ( arba *Līgo svētki*) – tradicinė latvių liaudies šventė, švenčiama per vasaros saulėgrįžą (naktį iš birželio 23 d. į 24). Šią šventę atitinka lietuvių Rasos, švedų Midsomaras, rytų slavų Ivano Kupalos diena. Šventės pavadinimas *Līgo* siejamas su latvių veiksmažodžiu *līgot* (skaityti *lyguot*) 'linguoti, suptis'.

Lyguo šventė susiformavo I tūkstantmečio antrojoje pusėje. Šventės papročiuose esama daug elementų, susijusių su senovės žemdirbių ir gyvulių augintojų tikėjimu gamtos jėgomis. Dvi savaites prieš Lyguo šventę ir penkias dienas po jos (iki Petrinių ir Povilinių) būdavo dainuojamos dainos, turinčios priedainį „lyguo“.

Šventės išvakarėse būdavo renkamos žolės ir gėlės, pinami vainikai, naktį aukštose vietose kūrenamos ugnys, šokinėjama per laužus, ieškoma paparčio žiedo.

Šventės dieną po stogu kaišiojamas kvapnusis ajeras. Jis smulkiai pjaustomas ir barstomas gryčioje bei lauke prieš duris. Tikėta, kad kvapniojo ajero panašumas į kardą atbaido raganas. Namai kaišomi kiečiais, merginos jais susijuosia liemenį, kas, kaip buvo manoma, apsaugo nuo piktųjų dvasių.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Filmas „Lyguo“
Poliariniai rykliai

**Poliariniai rykliai** (*Somniosus*) – ryklių miegalių (*Dalatiidae*) šeimos kremzlinių žuvų gentis. Daugiausia paplitę arktinių vandenų gelmėse.

Gali užaugti iki 7,5 m ilgio, sverti ~1 toną. Yra tamsiai mėlynos spalvos su juoda nugara ir dėmėmis. Minta įvairiais jūrų gyvūnais (tarp jų ruoniais), dvėsena. Būdingas kanibalizmas. Gali panerti iki 2000 m gylio. Auga lėtai. Jauniklius veda gyvus. Poliarinių ryklių mėsa nepaklausi, nes joje yra nuodingos šlapimo rūgšties.

2010 m. Norvergijoje buvo sugautas rekordinis poliarinis ryklys, jis svėrė 880 kg.

## Rūšys
* Arktinis ryklys (*Somniosus microcephalus*)
* Rytinis poliarinis ryklys (*Somniosus pacificus*)
* Ilgasnukis poliarinis ryklys (*Somniosus rostratus*)

## Šaltiniai

* „Iliustruotasis Mokslas“, 2009 m. kovas
Mauderodės spaustuvė

**Mauderodės spaustuvė** – Mažosios Lietuvos spaustuvė, 1881–1944 m. veikusi Tilžėje.

## Istorija
Steigėjai – broliai Otas (1852–1909 m.) ir Hugas (1856–1915 m.) fon Mauderodės. Įmonės plėtrai įtakos turėjo Oto von Mauderodės santuoka su turtingo Smalininkų ūkininko K. Albušaičio dukterimi. Nuo 1909 spaustuvės savininkas – Oto sūnus Egonas fon Mauderodė (1889–1927 m.), po jo mirties – našlė Mina ir sūnus Otas (g. 1917 m.).

Steigėjas O. von Mauderodė aukštą kvalifikaciją ir verslo organizatoriaus įgūdžių įgijo Vokietijos, Austrijos, Mažosios Lietuvos spaudos įmonėse. Spaustuvė buvo viena pajėgiausių Mažojoje Lietuvoje. Įmonę sudarė leidykla, spaustuvė, litografija, cinkografija, knygrišykla ir knygynas-leidykla. 1913 m. spaustuvė turėjo 4 linotipus, 3 rotacines, 5 knygų spausdinimo, 3 litografijos spaudos, 14 pagalbinių mašinų ir apie 200 darbininkų. Spaustuvėje dirbo daug lietuvių, tarp viduriniosios grandies vadovų – D. Tulevaitis, broliai J. ir M. Kiošiai. Mauderodės spaustuvė per Antrąjį pasaulinį karą sunaikinta.

## Leidyba
Spausdinta daug vertingų visuomeninių, politinių ir kultūros leidinių: liberalus laikraštis *„Tilsiter Allgemeine Zeitung“* (1884–1943 m.), pirmasis Mažojoje Lietuvoje mokslinis leidinys *„Mitteilungen der Litauischen Literarischen Gesellschaft“* (1881–1912 m.), Mažajai Lietuvai skirtų 12 periodinių ir 330 neperiodinių leidinių gotiškomis raidėmis, tarp jų didžiausias ir įtakingiausias Mažosios Lietuvos laikraštis „Nauja lietuviška ceitunga“ (1890–1925 m.; tiražas 1910 m. – 3550 egz.). Skelbė Lietuvių literatūros draugijos narių tyrimus, leido Vydūno knygas, „Lietuviškas kalendras“ (1885–1923 m.). Paskutinė išspausdinta lietuviška knyga – Vydūno filosofijos veikalas „Žmonijos sąmoningumas tikybiniuose jos padavimuose, šventraščiuose ir tikybiniuose žymženkliuose“ 1941 m. nacių cenzūros sunaikinta sandėlyje.

Didžiajai Lietuvai 1889–1905 m. lotyniškomis raidėmis spausdino laikraščius ir žurnalus „Žemaičių ir Lietuvos apžvalga“, „Ūkininkas“, „Varpas“. Mauderodės spaustuvė – didžiausia knygų spaudos Didžiajai Lietuvai leidykla, iš viso iki 1919 m. išspausdinusi daugiau kaip 800 knygų, tarp jų 1884–1893 m. – J. Basanavičiaus 5 knygas, J. Šliūpo veikalą „Lietuviškieji raštai ir raštininkai“ (1891 m.), lietuvių rašytojų kūrinių, bet daugiausia – spaustuvės savininkams pelningų katalikų maldaknygių, giesmynų. Rusijos imperijoje 1904 m. panaikinus lietuviškos spaudos draudimą, lietuviškų leidinių ji spausdino vis mažiau, po 1933 m., Vokietiją pradėjus valdyti naciams, beveik nespausdino. Siekiant pelno 1928–1932 m. išspausdinta 20 komunistinių knygų ir 2 žurnalai. 

## Literatūra
* Leidinys apie Oto fon Mauderodės poligrafijos įmonę. Knygotyra, 1993 m., t. 19.

## Šaltiniai
Majordomas

**Majordomas** ( 'rūmų vyresnysis') – aukštas valstybės pareigūnas; rūmų arba dvaro valdytojas. V a. pab.–VIII a. vid. Frankų valstybėje, kurią valdė Merovingai, majordomu (arba rūmų meru) vadintas aukščiausias pareigūnas. Pradžioje majordomą skirdavo karaliai. Laikui bėgant, majordomai tapo stambiais žemvaldžiais. Nuo VII a. vid. (vadinamųjų tingiųjų karalių laikais) majordomai pavertė karalius nominaliais valdovais, patys tapo faktiškais valstybės valdytojais. Labiausiai įsigalėjo majordomai, kilę iš Pipinidų giminės; Pipinas Trumpasis 751 m. užgrobė sostą ir pradėjo Karolingų dinastiją.

Vėlesniais amžiais majordomu pradėtas vadinti bet kurio feodalinio ar kapitalistinio magnato dvaro arba rūmų valdytojas (prievaizdas).

## Šaltiniai
Nikolajus Podgornas

**Nikolajus Podgornas** (, , 1903 m. vasario 18 d. – 1983 m. sausio 11 d.) – tarybinis partinis ir valstybės veikėjas.

## Biografija
* 1921–1923 m. – komjaunimo rajono komiteto sekretorius;
* 1923–1926 m. – mokėsi Kijevo politechnikos instituto darbininkų fakultete;
* 1931 m. – baigė Kijevo maisto pramonės technologijos institutą, dirbo cukraus pramonės įmonėse;
* 1938–1940 m. ir 1944–1946 m. – Ukrainos TSR Maisto pramonės ministro pavaduotojas;
* 1940–1942 m. – TSRS Maisto pramonės ministro pavaduotojas;
* 1942–1944 m. – Maskvos maisto pramonės technologijos instituto rektorius;
* 1946–1950 m. – Ukrainos TSR Ministrų tarybos nuolatinis atstovas prie TSRS Ministrų Tarybos;
* 1950–1953 m. – Ukrainos KP Charkovo srities komiteto I sekretorius;
* 1953 m. – Ukrainos KP CK 2-asis sekretorius;
* 1957 m. – Ukrainos KP CK I sekretorius, faktinis respublikos vadovas;
* 1963 liepos mėn. – paskirtas TSKP CK sekretoriumi, atsakingu už lengvąją pramonę;
* 1964–1965 m. – TSKP CK 2-asis sekretorius;
* 1965 m. gruodžio 9 d. – 1977 m. birželio 16 d. – TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo pirmininkas.

* 1956–1981 m. – TSKP CK narys;
* 1960–1977 m. – TSKP CK Politinio biuro narys;
* Dukart Socialistinio darbo didvyris (1963 ir 1973 m.).

Palaidotas Maskvos Novodevičės kapinėse.
Makama

**Makama** ( – sueiga, pasakojimas sueigoje) – avantiūrinės novelės žanras, susiformavęs arabų literatūroje IX–X a., vėliau išpopuliarėjęs persų, tadžikų bei žydų literatūroje. Makamos herojus – klajojantis išprusęs literatas ar filosofas, kuris sugeba išsisukti iš keblių padėčių. Makamos buvo rašomos ritmine proza, remiantis griežtomis taisyklėmis. Šiame novelės žanre gausu sinonimų, homonimų, archaizmų, citatų, literatūrinių užuominų, alegorijų; todėl paprastam skaitytojui makamos sunkiai suprantamos.

Žymiausi makamų kūrėjai: arabų literatūroje – Badi az Zamanas (969–1007 m.), al Charijus (1054–1122 m.), persų – Chamidas ad Dinas Balchis (mirė 1164 m.), žydų – Jehuda al Harizis.

## Šaltiniai
GG

**GG** gali reikšti:

* Gernsio – ISO 3166-1 standartu apibrėžtas šalies dviejų raidžių kodas;
* ISO 3166-2:GG – ISO 3166-2 standarto sudėtinė dalis apibrėžianti Gernsio padalijimą į regionus;
* Vokietijos Konstitucija – ().
* „Good game“ () – internetinis slengas. Naudojamas kompiuterinių žaidimų žaidėjų.
Tuno ežeras

**Tuno ežeras** () – ežeras centrinėje Šveicarijoje, Berno kantone. Pavadintas pagal pakrantėje esančio miesto Tuno pavadinimą.

Ežeras yra maitinamas iš Brienco ežero, iš kurio išteka Arė ir įteka į Tuno ežerą. Brienco ežeras yra tik 6 metrais aukštesnis, o Tuno ežeras kadaise buvo Brienco ežero dalis.

2001 metais Tuno ežere buvo pagauta 53 tonos žuvies.
Maudžiorų kapinynas

**Maudžiorų kapinynas** – kapinynas Kelmės rajono savivaldybės Maudžiorų kaime (Užvenčio seniūnija), Ušnos upelio dešiniajame krante.

## Tyrimai
1929 kapinyną kasinėjo matininkai, vėliau Telšių kraštotyros muziejaus archeologai: 1964, 1966 – vadovas Vitas Valatka, 1978–1980, 1983–1984 – vadovė Laimutė Valatkienė. Ištirta 2334 m², rasti 383 nedeginti ir vienas degintas kapai. Daugelis kapų apiplėšta. Įkapės – darbo įrankiai (peiliai, ylos, peikena, kirviai, verpstukas), ginklai (ietigaliai, kovos kirviai, kalavijai, pentinai), papuošalai (antkaklės, segės, smeigtukai, kaklo vėriniai, apyrankės, žiedai, antgalvio plokštelė), rasta geriamojo rago liekanų, daug keramikos. Kapai datuojami IV a. – VI a. ir VIII a. – X a. amžiais. Kapinynas naudotas ilgą laiką, priskiriamas senovės žemaičiams. Radinius saugo Žemaičių muziejus „Alka“, pavienius IX a. – XII a. – Vytauto Didžiojo karo muziejus ir Šiaulių Aušros muziejus.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Maudžiorų kapinynas. Vito Valatkos rašytinis palikimas.
Švico kantonas

**Švicas** () – kantonas Centrinėje Šveicarijoje tarp Alpių pietuose, Keturių Kantonų ežero šiaurėje bei Ciuricho ežero šiaurėje. Pavadintas pagal Švico miesto pavadinimą.

## Geografija

Švico kantonas įsikūręs centrinėje Šveicarijoje. Zihlo bei mažesnė Muotos upė kerta kantoną skersai. Apie trys ketvirtadalius teritorijos yra derlinga bei naudojama. Dauguma žemės yra labiau kalvota negu kalnuota. Švyco miškų užimamas plotas yra apie 240 km². Ežerai sudaro užima 65 km² plotą. Į plotą įeina ir Ciuricho ežero bei Keturių Kantonų ežero dalys. Mažesni Zihlo ežeras bei Lauerzo ežerai pilnai yra kantono teritorijoje.

Aukščiausias Švico kantono taškas – Bös Fulen viršūnė, esanti 2802 metrų aukštyje, žemiausia vieta – 406 metrų aukštis prie Ciuricho ežero.

## Istorija
Pirmosios alemanų gentis Švico kantono teritorijoje apsigyveno maždaug prieš 1400 metų. Krikščionybė į šį regioną atkeliavo VII a. pabaigoje. Tuo metu bažnyčios stovėjo Tugeno bei Švico miestuose.

X a. Ainzydelno vyskupija tapo vis galingesnė. Ji valdė labai daug žemių, kai kurios yra už dabartinių kantono ribų. Pajamas rinkdavo iš muitų per tranzitą per Gotardą. Tai traukė kitas jėgas, tokias kaip Habsburgai.

1291 m. rugsėjo 1 d. Švico, Urio bei Untervaldeno kantonai įkūrė Šveicarijos konfederaciją. Švicas tapo pagrindiniu kantonu. Beje, pats vokiškas Šveicarijos pavadinimas *Schweiz* yra sukurtas iš Švico kantono pavadinimo *Schwyz*. Be to, Švico herbe vaizduojamas kryžius raudoname fone tapo nacionaliniais Šveicarijos simboliais – vėliava bei herbu.