open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Somatofilaksas

**Somatofilaksas** ( 'kūno sargybinis', dgs. *σωματοφύλακες*) – asmens sargybinis Senovės Graikijoje. Istorijoje žinomiausios somatofilaksų grupės priklausė Pilypui II ir Aleksandrui Didžiajam

Aleksandro Didžiojo asmens sargybinių grupę sudarė 7 vyrai, parinkti iš Makedonijos kilmingųjų. Aleksandro somatofilaksai kartu buvo ir aukšto rango karininkai, užėmę generoliškus (chiliarchų) postus.

Po Malio apgulties Aleksandras Didysis paskyrė Peukestą aštuntuoju somatofilaksu.

## Aleksandro Didžiojo somatofilaksai
* 336–334 m. pr. m. e. – Aristonojas, Lisimachas, Peitonas, Arybas, Balakras, Demetrijus, Ptolemėjas.
* 333 m. pr. m. e. – Aristonojas, Lisimachas, Peitonas, Arybas, Balakras, Demetrijus, Hefestionas, Ptolemėjas.
* 332 m. pr. m. e. – Aristonojas, Lisimachas, Peitonas, Arybas, Menesas, Demetrijus, Hefestionas.
* 331 m. pr. m. e. – Aristonojas, Lisimachas, Peitonas, Leonatas, Menesas, Demetrijus, Hefestionas.
* 330–327 m. pr. m. e. – Aristonojas, Lisimachas, Peitonas, Leonatas, Perdikas, Ptolemėjas I Soteras, Hefestionas.
* 326–324 m. pr. m. e. – Aristonojas, Lisimachas, Peitonas, Leonatas, Perdikas, Ptolemėjas I Soteras, Hefestionas, Peukestas
* 323 m. pr. m. e. – Aristonojas, Lisimachas, Peitonas, Leonatas, Perdikas, Ptolemėjas I Soteras, Peukestas.
Nabatija

**Nabatija**( = *Nabaṭīya*) – miestas rytų Libane, Nabatijos muchafazos sostinė. Miestas svarbus tiek ekonominiu, tiek kultūriniu atžvilgiu.

Kiekvieną pirmadienį miesto centre vyksta turgus, į kurį suvažiuoja žmonės iš aplinkinių kaimų ir miestų. Nabatijoje yra keleto bankų filialai, ligoninės, restoranai ir turistų lankytinos vietos.


File:Chateau de Beaufort.jpg|Beauforto kryžiuočių pilis netoli Nabatijos
File:Nabtiyet.jpg|76 centimetrų ilgio indas vandeniui, pagamintas Nabatijoje 1961 m.

## Šaltiniai
Hesburger

**„Hesburger“** – suomiškas greito maisto restoranų tinklas.

2023 m. bendrovė valdė 278 restoranus Suomijoje ir 161 restoraną Baltijos šalyse: 60 Lietuvoje, 51 Latvijoje ir 50 Estijoje. „Hesburger“ tinklas taip pat veikia Bulgarijoje, Ukrainoje ir Vokietijoje. Visą tinklą pasaulyje sudaro daugiau nei 450 restoranų.

Kompanijos vardas yra kilęs nuo žodžio *Haese* – bendrovės įkūrėjo, Heikki Salmela, pravardės.

## Istorija
„Hesburger“ restoranų tinklo istorija siekia 1966 m. Tuo metu būsimas kompanijos įkūrėjas Heikki Salmela, kartu su savo žmona Kirsti, atidarė pirmąjį grilio kioską „Kievarin grilli“ Nantalio miestelyje Suomijoje. Salmela šeimos karjera maitinimo verslo srityje tęsėsi 8-ajame praėjusio amžiaus dešimtmetyje Turku mieste ir jo apylinkėse, kai vietinių gyventojų tarpe ypač išpopuliarėjo „Puutorin Grilli“.

9-ajame praėjusio amžiaus dešimtmetyje, kai greito aptarnavimo maisto įmonių paslaugų kultūra Suomijoje pradėjo įgauti vis didesnę paklausą, rinkoje pasirodė ir pirmieji greito aptarnavimo restoranai. 1980 m. Turku mieste, naujajame „Hansakortteli“ prekybos centre, buvo atidarytas pirmasis „Hesburger“ pavadinimo restoranas. 1988 m. Salmela pardavė restoranų tinklą, kartu su pora viešbučių, už beveik 200 mln. Suomijos markių. Vėliau, po trejų metų, dėl recesijos jis susigrąžino savo turtą už 25 mln.

Kompanija, turėdama tik 12 restoranų 1992 m., per dešimtmetį sugegebėjo išplėtoti savo tinklą iki daugiau nei 200 restoranų 60 skirtingų miestų Suomijoje. 2002 m. bendrovė įsigijo kitą suomių greito maisto restoranų tinklą „Carrols“.

1995 m. restoranų tinklas pradėjo veiklą Vokietijoje, 1996 m. – Estijoje, 2004 m. – Latvijoje, 2007 m. – Lietuvoje, 2010 m. – Rusijoje, 2014 m. – Turkijoje (vėliau veikla nutraukta), 2015 m. – Ukrainoje, 2016 m. – Baltarusijoje ir Bulgarijoje.

2020 m. „Hesburger“ atidarė 500-ąjį restoraną Kijeve, Ukrainoje. 2022 m. dėl Rusijos invazijos į Ukrainą nutraukė veiklą Rusijoje ir Baltarusijoje. 2022 m. duomenis Rusijoje veikė 38 restoranai, Baltarusijoje – 4. Rusijoje franšizės valdytojo restoranai tebetęsia veiklą „Hesburger“ ar kitu pavadinimu.

## Produkcija

Visų pirma „Hesburger“ restoranų tinklas užsiima įvairių mėsainių, salotų, skrudintų bulvyčių, gaiviųjų gėrimų, pieno kokteilių ir desertų pardavimu. „Hesburger“ taip pat turi restoranų, kuriuose (be įprasto meniu) yra tiekiami kebabai, pastos patiekalai, dešrainiai.

Suomijoje taip pat egzistuoja kavinės „HeseCafe“, kuriose parduodamos įvairių rūšių kavos ir konditerijos gaminiai. Kai kuriuose restoranuose yra įrengtos ir lankytojams skirtos mašinų plovyklos. Visuose restoranuose yra bevielio interneto prieiga.

Trečiame pagal dydį Suomijos mieste Turku veikia „Hesburger“ viešbutis su visą parą dirbančiu greito maisto restoranu, kuris kartu yra ir viešbučio vestibiulis.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Jonas Platūkis

**Jonas Platūkis** (1929 m. gegužės 13 d. Alytuje – 2024 m. gruodžio 4 d. Kaune) – Lietuvos chirurgas, pedagogas, partinis veikėjas.

## Biografija
1952 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1955–1961 m. Kauno 3-osios ligoninės vyr. gydytojas. 1961–1980 m. dėstė Kauno medicinos institute, 1972–1974 m. fakultetinės chirurgijos katedros vedėjas, 1972 m. docentas. 1968 m. medicinos mokslų kandidatas. 1980–1989 m. LSSR sveikatos apsaugos ministras.

Nuo 1983 m. LSSR AT deputatas, nuo 1983 m. LKP CK narys.

Parašė mokslinių straipsnių apie neatidėliotiną chirurginę pagalbą, profilaktikos ir dispanserizacijos metodologiją, mokslo, mokymo ir gydymo centrų raidą Lietuvoje.

## Šaltiniai

|-
Ibrahimas (upė)

**Ibrahimas** (), dar žinoma kaip *Adonis* – nedidelė upė, tekanti Kalnų Libano muchafazoje, Libane. Prieš įtekėdama į Viduržemio jūrą, prateka pro miestą, kurio pavadinimas kilęs iš pačios upės – Nahr Ibrahimas (*Nahr* reiškia upė Arabijoje). Šiomis dienomis, tai yra viena iš labiausiai lankytinų turistų vietų Libane.

Remiantis graikų mitologija, šalia šios upės buvo nužudytas meilės ir grožio dievas Adonis. Pasak legendos, jį nužudė šernas, pasiųstas karo dievo Arėjo (kitur teigiama, kad šernas ir buvo pats Arėjas), tuomet Adonio kraujas nutekėjo į upę, nudažydamas ją raudonai amžiams.
Hasbani

**Hasbani** () arba **Sniras** () – upė Libane ir Izraelyje; vienas iš didžiausių Jordano upės intakų. Pagrindinės Hasbani ištakos yra iš dvejos versmės Libane – Vazanio ir Hakzbiecho. Prieš kirsdamas Izraelio sieną, Hasbani teka 25 km Libane, o pasiekęs šiaurės Izraelį, jungiasi su Baniaso ir Dano upėmis, suformuodamas Jordano upės intaką.
Litani

**Litani** () – upė vidurio Libane, vienas iš svarbiausių vandens išteklių šalyje. Upė prasideda derlingame Bekos slėnyje, vakarų Baalbeke ir įteka į Viduržemio jūrą vakarų Tyre. Siekianti 140 km ilgį, Litani yra ilgiausia upė Libane, kurioje per metus vidutiniškai prateka 920 milijonų kubinių metrų vandens. Litani yra labai svarbi geriamojo vandens gavybai ir hidroelektrinei, esančiai pietų Libane.
Francesco Solimena

**Frančeskas Solimena** (, 1657 m. spalio 4 d. – 1747 m. balandžio 3 d.) – italų baroko tapytojas. Savo kūryboje derino baroko stilistiką su klasikinės dailės bruožais, visų pirma paimtais iš Rafaelio. Lietuvos dailės muziejaus rinkiniuose yra jo paveikslas „Rožinio Švč. Mergelė Marija“ (nuolatinėje ekspozicijoje Radvilų rūmuose).

## Biografija

Frančeskas Solimena gimė 1657 m. spalio 4 d. Kanalė di Serino kaime netoli Avelino, menininkų šeimoje. Pirmuosius dailės mokslus išėjo pas tėvą Andželą Solimeną. Apie 1670 m. jis tėvui padėjo atlikti tapybą Nočera Inferiorės katedroje ir Salerno mieste. 1674 m. jis persikraustė į Neapolį, kur tapo vienu žymiausių miesto dailininkų. Buvo paveiktas neapolitiečių dailininkų L. Džordano ir M. Prečio. Daug elementų ėmė iš praeities klasikinio baroko ir renesanso dailininkų: Pjetro da Kortonos, Rafaelio, Dž. Lanfranko.

F. Solimena įsteigė savas dailės dirbtuves Neapolyje, buvo remtas įtakingų neapolitiečių aristokratų ir katalikų bažnyčios klierikų. F. Solimena visą gyvenimą praleido Neapolyje, dažnai lankė gimtąsias Nočerės apylinkes netoli Neapolio. Nepaisant pastovios darbo vietos Solimena tapo vienu populiariausių to meto Europos dailininkų. Jam paveikslus užsakinėjo princas Eugenijus Savojietis ir Prancūzijos karalius Liudvikas XIV. Solimenos rangas buvo pakeltas į baronus. Pats gyveno nuosavuose rūmuose (šiuo metu Solimenos rūmai Neapolyje). Jo dirbtuvės aprūpino vietos ir apylinkių bažnyčias religiniais paveikslais. Po L. Džordano mirties (1705 m.) Solimena tapo svarbiausiu Neapolio dailininku. Garsėjo kaip žymus kitų dailininkų mokytojas. Frančeskas Solimena mirė 1747 m. balandžio 3 d. Baros miestelyje prie Neapolio (šiuo metu Neapolio dalis)

## Darbų galerija


Image:Francesco Solimena - Allegory of Reign - WGA21618.jpg| „Valdžios alegorija“ (1690, Ermitažas, Sankt Peterburgas)
Image:Francesco Solimena - The Martyrdom of Sts Placidus and Flavia - WGA21630.jpg| „Šv. Placido ir Flavijos nužudymas“ (1697−1708, Szépművészeti muziejus, Budapeštas)
Image:Francesco Solimena - Dido Receiving Aeneas and Cupid Disguised as Ascanius - WGA21623.jpg| „Didonė priima Enėją ir Kupidoną, kaip Askanijų“ (apie 1720, Londono nacionalinė galerija)
Image:Francesco Solimena - Emperor Charles VI and Gundacker, Count Althann - Google Art Project.jpg| „Imperatorius Karolis VI ir Altano grafas Gundakeris“ (1718, Meno istorijos muziejus Vienoje)
Image:Francesco Solimena - The Deposition - Google Art Project.jpg| „Nuėmimas nuo kryžiaus“ (1729, Meno istorijos muziejus Vienoje)
Image:Francesco Solimena - The Annunciation - Google Art Project.jpg| „Geroji naujiena“ (Valstybinis Kopenhagos meno muziejus)


## Išnašos

## Nuorodos

* Francesco Solimena WGA tinklalapyje
* Francesco Solimena settemuse.it tinklalapyje 
* Francesco Solimena J. P. Getty muziejaus tinklalapyje
* [treccani.it](http://www.treccani.it/enciclopedia/solimena_(Enciclopedia_Italiana)/)
Monica Bellucci

**Monika Beluči** (pilnas vardas – *Monica Anna Maria Bellucci*; g. 1964 m. rugsėjo 30 d. Čita di Kastele) – italų aktorė ir modelis.

## Biografija

Monika Beluči yra vienintelis Brunellos Briganti ir Pasquale Bellucci vaikas. Ji augo San Džiustine, vėliau įstojo į Perudžos universitetą, kur studijavo teisę.

### Modelio karjera
Dar vaikystėje ji pozuodavo vietiniam fotografui įvairioms reklaminėms nuotraukoms, o studijų metais modelio darbas tapo lėšų susimokėti už mokslą šaltiniu.

1988 metais Monika persikėlė į mados sostinę Milaną, kur pasirašė sutartį su modelių agentūra „Elite“. Jau po metų ji tapo žinoma manekene Paryžiuje ir Niujorke, o jos nuotraukos buvo spausdinamos įvairiuose žurnaluose.

Per savo karjerą ji dirbo su tokiomis modelių agentūromis kaip „Elite“ ir „Storm Model Management“.

2006–2010 metais Monika Beluči buvo kompanijos „Dior“ reklaminis veidas, o nuo 2012 – „Dolce & Gabbana“.

Yra laikoma Italijos sekso simboliu.

### Aktorės karjera

1989 metais Monika pradėjo lankyti vaidybos pamokas, susižavėjusi tokiomis aktorėmis kaip Sofija Loren ir Klaudija Kardinale.

Pirmieji vaidmenys buvo epizodiniai italų kuriamuose filmuose, tačiau jau 1992 metais ji debiutavo garsaus JAV režisieriaus Frensio Fordo Kopolos siaubo filme Bremo Stokerio „Drakula“, kuriame atliko nedidelį vampyro Drakulos žmonos vaidmenį.

1996 metais Beluči buvo nominuota Cezario apdovanojimui kaip geriausia antrojo plano aktorė už darbą filme „Apartamentai“, tačiau išgarsėti jai padėjo 2000 metų drama „Malena“ apie moters išlikimo siekį Antrojo pasaulinio karo metais Sicilijoje.

Vėliau sekę filmai „Vilko brolija“ (2002), „Nesugrąžinamas laikas“ (2002) padėjo jai įsitvirtinti ne tik Europos, bet ir JAV kino industrijoje, kur Beluči vaidino tokiuose populiariuose filmuose kaip „“, „“, „Kristaus kančia“ ir daugelis kitų.

Jos balsą galima girdėti 2005 metų animaciniame filme „Robotai“ bei video žaidime „Prince of Persia: Warrior Within“.

Beluči turėjo vaidinti Miną Harker 2003 metų juostoje „Ekstraordinarių džentelmenų lyga“, tačiau nesutarė dėl sąlygų ir vaidmuo atiteko Petai Wilson.

2006 ji buvo Kanų filmų festivalio žiuri nare, o jos vaškinė statula yra Grevino muziejuje.

## Asmeninis gyvenimas
1990–1994 metais buvo ištekėjusi už mados fotografo Claudio Carlos Basso.

Nuo 1999 metų yra ištekėjusi už prancūzų aktoriaus Vincent Cassel, turi 2 dukteris: Deva (2004) ir Léonie (2010).

Kad išvengtų rutinos, su vyru dažniausiai gyvena atskirai: ji Romoje, o jis – Paryžiuje.

2013 m. rugpjūčio pabaigoje pora paskelbė apie skyrybas.

## Apdovanojimai

### Titulai

### Kino apdovanojimai

#### Laimėti apdovanojimai

#### Nominacijos

## Filmografija

## Šaltiniai

## Nuorodos

* IMDb profilis
Burdž Hamudas

**Burdž Hamudas** () – priemiestis šiaurės rytų Beirute, Libane, Metno rajone. Didžiąją dalį čia gyvenančių žmonių sudaro armėnai, išgyvenę po armėnų genocido. Burž Hamudas yra pramonės centras bei vienas iš tankiausiai apgyvendintų rajonų Viduriniuose Rytuose.

## Ekonomika
Burdž Hamudas yra amatų ir rankų darbo daiktų, tokių kaip juvelyrika, odos gaminių ir rūbų centras. Ši vieta laikoma viena svarbiausių Libano apsipirkinėjimo vietų.

## Religija
* Armėnų apaštalinės bažnyčios: Šv. Vartano Bažnyčia, Keturiasdešimties Kankinių Bažnyčia ir Asdvadadzino Bažnyčia.
* Armėnų katalikų bažnyčios: Šv. Saugotojo Bažnyčia.
* Armėnų evangelikų bažnyčios: Nor Marašo Armėnų Evangelikų Bažnyčia, Amano Armėnų Evangelikų Bažnyčia ir Dievo Evangelikų Bažnyčia.
Ne armėniškos kilmės nominalai taip pat turi savo bažnyčias, t. y. maronitai, Graikų stačiatikiai bei Graikų katalikai.
Beitedino rūmai

**Beitedino rūmai** () – XIX a. Beit ed Dine, Libane pastatyti rūmai. Juose vyksta kasmetinis Beitedino festivalis, yra muziejus.

## Istorija
Rūmus 1788–1818 m. pastatė emyras Bašir Šihabas II. Iki 1840 m. tai buvo jo rezidencija. Po to pastatą, kaip valdžios rezidenciją, naudojo Osmanų imperija. Vėliau, prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, rūmai naudoti vietoje administracinio centro. Beitedino rūmai buvo atkurti 1934 m. iškart po to, kai buvo paskelbti istoriniu paminklu. Po šalies nepriklausomybės pripažinimo 1943 m. rūmai tapo respublikos prezidento vasaros rezidencija.
Darius Sužiedėlis

**Darius Sužiedėlis** (g. 1968 m. rugpjūčio 9 d. Vašingtone, JAV) – JAV lietuvių diplomatas, aktorius, politologas, vertėjas.

Priklausė Pasaulio Lietuvių jaunimo kongresui, buvo Amerikos lietuvių jaunimo organizacijos pirmininkas , per 1991 m. Sausio įvykius dirbo vertėju savanoriu Aukščiausioje Taryboje. Vėliau buvo Aukščiausiosios Tarybos pirmininko Vytauto Landsbergio padėjėjas – tvarkė korespondenciją su Vakarų šalimis, palaikė ryšius su žiniasklaida. Grįžęs į JAV dirbo Lietuvos ambasadoje su Stasiu Lozoraičiu, 1991–1995 m. Lietuvos misijoje prie Jungtinių Tautų.

## Įvertinimas
* 2003 m. Sausio 13-osios atminimo medalis 

## Šaltiniai
Pilypas III Narsusis

**Pilypas III** (1245 m. balandžio 30 d. – 1285 m. spalio 5 d.), vadinamas **Narsiuoju**, buvo Prancūzijos karalius 1270-1285 m.

Jo tėvas Liudvikas IX mirė Tunise per Aštuntąjį kryžiaus žygį. Pilypas jį lydėjo ir grįžus į Prancūziją buvo karūnuotas Reimse 1271 m. Jis prijungė daug įvairių teritorijų, iš kurių didžiausia buvo Tulūzos grafystė.

Po Sicilijos mišparų, kuriuos Petras III Aragonietis sukėlė prieš Pilypo dėdę Karolį I, Pilypas III surengė nesėkmingą Aragono kryžiaus žygį, kad jį paremtų. Pilypas III turėjo atsitraukti ir mirė nuo dizenterijos Perpinjane, karaliumi tapo jo sūnus Pilypas IV Gražusis.

## Šeima ir vaikai

* 1-ji žmona: (nuo 1262 gegužės 28) **Izabelė Argonietė** (1247–1271), Aragono karaliaus Chaime I duktė. Turėjo 4 sūnus, du iš kurių mirė kūdikystėje:
*# Liudvikas (1264 – 1276 gegužis).
*# Pilypas IV Gražusis (1268–1314), Prancūzijos karalius nuo 1285 m., Navaros karalius pagal savo žmoną Žaną I Navarietę
*# Robertas (1269–1276).
*# Karolis (1270–1325), Valua grafas.

* 2-ji žmona: (nuo 1274 rugpjūčio 21) **Marija Brabantė** (1256–1321), Brabanto hercogo Henriko III duktė. Turėjo 3 vaikus:
*# Liudvikas d'Evrio (1276–1319), d'Evrio grafas. 
*# Blanka (1278–1306), Austrijos hercogo  Rudolfo III Habsburgo (1282–1307), po to Čekijos karalius (Rudolfas I)  žmona nuo 1300. 
*# Margarita Prancūzė (1282–1318), Anglijos karaliaus Eduardo I (1239–1307) 2-ji žmona nuo 1299.

## Nuorodos

## Galerija

|-

|-
Aleksandro sarkofagas

**Aleksandro sarkofagas** – vėlyvojo IV a. pr m. e. helenizmo epochos marmurinis sarkofagas, papuoštas Aleksandro Didžiojo bareljefais. Įvertintas senovės meistrų darbas puikiai išsilaikęs, yra vienas iš vertingiausių eksponatų Stambulo archeologijos muziejuje Turkijoje.

Sarkofagas buvo rastas 1887 m. nekropolyje Sidone (dab. Libane). Mokslininkų manymu, jis buvo skirtas Aleksandrui Makedoniečiui. Tačiau vėliau išsiaiškinta, kad tai buvo Sidonijos karaliui skirtas sarkofagas. Vienoje jo pusėje pavaizduota Isos mūšio scena, kitoje – medžioklės vaizdai, galimai dalyvaujant Aleksandrui ir Sidonijos karaliui.

## Nuorodos

* Aleksandro sarkofagas (Stambulo archeologijos muziejaus svetainėje)
* Aleksandro sarkofagas (''efoto.lt'')
Cezario apdovanojimas

**Cezario apdovanojimas** () – nacionalinis Prancūzijos kino apdovanojimas. Pirmą kartą įteiktas 1976 m. Kandidatus apdovanojimo nominacijai skiria Prancūzijos Kino meno ir technikos akademijos (*Académie des arts et techniques du cinéma*) nariai.

Visos šalies mastu per televiziją transliuojama apdovanojimų teikimo ceremonija kasmet vasario mėnesį rengiama Paryžiaus „Châtelet“ teatre.

Apdovanojimas pavadintas skulptoriaus César Baldaccini (1921–1998), kuris ir sukūrė apdovanojimo trofėjų, garbei. Trofėjų sudaro menininko skulptūrų fragmentai.

## Apdovanojimų kategorijos

## Laureatai

### Filmai
Filmai, pelnę 5 ar daugiau Cezario apdovanojimų:

### Režisieriai
Režisieriai, pelnę 2 ar daugiau Cezario apdovanojimų:

### Aktoriai
Aktoriai, pelnę 7 ar daugiau nominacijų:

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
Francesco Albani

**Frančeskas Albanis** (, 1578  – 1660 m. spalio 4 d.) – italų baroko tapytojas. Akademistinės Karačių Bolonijos dailės mokyklos auklėtinis. Šiaulių „Aušros“ muziejaus rinkiniuose yra paveikslas „Europos pagrobimas“, priskiriamas Frančeskui Albaniui.

## Biografija

Frančeskas Albanis gimė 1578 m. Bolonijoje šilko prekiautojo šeimoje. Būdamas dvylikos metų, jis įstojo mokytis pas Bolonijos dailininką-manieristą Denisą Kalvartą, kurio dirbtuvėse sutiko Gvidą Renį. Greitu laiku abu būsimieji dailininkai perėjo mokytis į įtakingą Bolonijos Karačių dailės mokyklą, studijavo pas Anibalę Karačį. 1600 m. kartu su A. Karačiu ir didele grupe mokinių jis persikėlė į Romą studijuoti klasikinio meno pavyzdžių ir padėti Karačiams nutapyti didelius freskų užsakymus Farnezės rūmuose. Atliko freskų liunečių Aldobrandini rūmuose (dabar Dorija Pamfili galerijos dalis).

1602−1606 m. Frančeskas Albanis dirbo *San Giacomo degli Spagnoli* bažnyčioje, 1606−1609 m. atlikinėjo darbus *Mattei di Giove* ir *Giustiniani* rūmuose. Jau susikūręs garsaus dailininko vardą, F. Albanis dirbo 1609−1612 m. Kvirinalo rūmuose kartu su Gvidu Reniu. F. Albanis buvo G. Renio konkurentas, nors niekuomet neįgavo tokios šlovės kaip Gvidas. 1612−1614 m. F. Albanis atliko freskų *[[Santa Maria della Pace]]* bažnyčioje. Vėliau dirbo ne vien Romoje, bet ir Bolonijoje, Mantujoje, Riminyje ir Florencijoje. 

Frančeskas Albanis mirė 1660 m. spalio 4 d. Bolonijoje. Jis buvo tipiškas Bolonijos akademistinės mokyklos auklėtinis, tačiau kai kurių figūrų traktavimas jo paveiksluose rodo, kad jis buvo nevisiškai atsisakęs manieristinio vaizdavimo bruožų. F. Albanis daugiausiai tapė religines ir alegorines scenas antikinės mitologijos motyvais.

## Darbų galerija


Image:Francesco Albani - Winter (The Triumph of Diana) - WGA00104.jpg| „Žiema“ arba „Dianos triumfas“ (1616-17, Borgezės galerija, Roma)
Image:Francesco Albani - TOilet of Venus - WGA0112.jpg| „Veneros tualetas“ (1621−1633, Luvras, Paryžius)
Image:Francesco Albani - Diana and Actaeon - WGA00107.jpg| „Diana ir Akteonas“ (apie 1625-30, Senųjų meistrų paveikslų galerija Dresdene)
Image:The Annunciation, by Francesco Albani.jpg| „Geroji naujiena“ (XVII a., Ermitažas, Sankt Peterburgas)
Image:Albani, Francesco - Madonna - Google Art Project.jpg| „Madona“ (XVII a., Dalvičo paveikslų galerija, Londonas)
Image:Francesco Albani - Penitent Magdalene - Google Art Project.jpg| „Atgailaujanti Magdalena“ (XVII a., Kapitolijaus muziejai, Roma)


## Išnašos

## Nuorodos

* Francesco Albani WGA tinklalapyje
* Francesco Albani Encyclopaedia Britannica tinklalapyje
* Francesco Albani Uficių galerijos tinklalapyje
Beit ed Dinas

**Beit ed Dinas**() – nedidelis miestas Kalnų Libano muchafazoje, Libane, apytiksliai 50 km nuo Beiruto. Artimiausias miestas Deir el Kamaras, juos skiria tik status slėnis. Miestas žymus dėl didingų Beitedino rūmų, kuriuose kasmet vyksta Beitedino festivalis. Šiame mieste taip pat įsteigtas Libano Raudonojo Kryžiaus pirmos pagalbos centras.
Džezinas

**Džezinas** () – miestas Libane, esantis 22 km atstumu nuo Sidono, 40 km į pietus nuo Beiruto. Apsuptas kalnų viršūnių, pušynų. Vidutinis aukštis 950 m, tai pagrindinė vasarvietė ir lankomiausia turistų vieta Pietų Libane. Libane miestas žymus rankų darbo tradiciniais stalo įrankiais bei įmantriomis mozaikomis puoštais durklais.

## Demografija
Didžiąją dalį gyventojų sudaro Maronitų Katalikiškosios bei Graikų Melkitų Katalikų Bažnyčių pasekėjai. Džezinas yra Tumat Nihos šlaite, apsuptas pušynų, vynuogynų ir sodų. Nuo kalnuoto kyšulio viršaus, vietinių vadinamo al Širu, lankytojai gali mėgautis kvapą gniaužiančiu apylinkių, apsuptų kalnais, vaizdu.
Teresa Orlowski

**Teresa Orlovski** (tikras vardas – *Teresa Orlowska*g. 1953 m. liepos 29 d. Vroclavas) – lenkų kilmės buvusi Vokietijos pornografinių filmų aktorė ir prodiuserė.

## Biografija
Teresa Orlovski gimė Vroclave, po metų jos tėvai persikėlė į Krokuvą. Čia gimė dar du jos broliai.

Teresa mokėsi veterinarijos ir net svarstė galimybę tapti vienuole.

1979 metais ji emigravo į Vakarų Vokietiją ir įsikūrė Bohume. Čia ji dirbo padavėja įvairiuose baruose, o 1981 metais, susipažinusi su fotografu Peter Filip, pradėjo pozuoti suaugusiems skirtiems žurnalams, kurių leidėjas buvo vienas didžiausių Europos pornografijos kūrėjų Hansas Moseris. Netrukus Teresa asmeniškai susipažino su Hansu, o po metų už jo ištekėjo.

Metusi kitus darbus, 1982 metais Teresa Hanoveryje įkūrė kompaniją VTO (Video Teresa Orlowski), pradėjusią ne tik suaugusiems skirtų žurnalų leidybą, bet ir porno filmų kūrimą.

1983 metais, sulaukusi 30, Teresa pirmą kartą išmėgino save aktorės amplua filme „Go For It“. Po dvejų metų pasirodė pirmasis filmas iš serijos „Foxy Lady“, pavertęs ją didžiausia Vokietijos pornografinių filmų žvaigžde.

Per 6 metus trukusią aktorės karjerą Teresa Orlowski nusifilmavo 14 juostų, tačiau to pakako pasiekti didžiulį populiarumą visoje šalyje.

Nustojusi filmuotis, Teresa toliau vystė savo kompanijos veiklą, leisdama erotinio pobūdžio žurnalus ir kurdama filmus suaugusiems. 

1990 metais VTO buvo įkūrusi palydovinį pornografinį kanalą, tačiau po kurio laiko jis buvo uždraustas.

## Šeima
1982 – 1989 buvo ištekėjusi už Hanso Moserio. Tai buvo jos antroji santuoka.

Šiuo metu gyvena Ispanijoje, Marbeloje.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* IMDb profilis
Dinderas

**Dinderas** () – dešinysis Žydrojo Nilo intakas. Upės ilgis 480 km, teka pro Etiopiją ir Sudaną.

Dinderas kyla iš Etiopijos kalnyno, nuo Tanos ežero į vakarus, Etiopijoje. Teka šiaurės vakarų kryptimi, kol ištekėjusi iš aukštumų, pasiekia vieną iš Sudano valstijų – Senarą. Vinguriuoja per lygumas, netoli Senaro miesto įteką į Žydrąjį Nilą.

Į pietus nuo upės esantis nacionalinis parkas taip pat pavadintas upės vardu – Dindero nacionalinis parkas. Kiek seniau šioje vietoje gyveno Afrikos hieniniai šunys, tačiau augant žmonių populiacijai, jie atsidūrė ant išnykimo ribos.

## Išnašos
Lietuvos sporto enciklopedija

**Lietuvos sporto enciklopedija** (**LSE**) – enciklopedinis Lietuvos sporto informacijos centro leidinys apie sportą.

## Apimtis
Per 5 000 biografinių ir 800 bendrųjų straipsnių.

Enciklopedijoje pateikiama informacija apie svarbiausius Lietuvos sporto reiškinius ir įvykius. Bendrųjų straipsnių turinį sudaro svarbiausi kūno kultūros, sporto terminai, sąvokos, sporto įstatymų, valstybinių ir visuomeninių sporto organizacijų, sporto klubų (ir išeivijos lietuvių), miestų, rajonų sportinės veiklos, sporto šakų, tradicinių varžybų, žymių sporto komandų, sporto mokyklų, aukštųjų mokyklų, rengiančių kūno kultūros, sporto specialistus, periodinių sporto leidinių, sporto bazių aprašymas. Biografiniuose straipsniuose pateikiamos pagrindinės žinios apie žymiausius sportininkus, trenerius, sporto šakų teisėjus, kūno kultūros mokytojus, sporto mokslininkus, medikus, organizatorius, žurnalistus. Skiriamas visiems, kas domisi kūno kultūra, sportu, jo istorija. 

## Leidimas
Enciklopediją nuo 2006 metų leido Lietuvos sporto informacijos centras. Vyriausieji redaktoriai: S. Stonkus (iki 2012 m.), Z. Motiekaitis (2012–2015 m.), nuo 2017 m. R. Mizeras.

## Tomai
* 1 tomas, A-K (2010 - 724 p.)
* 2 tomas, L-Ž (2013 - 1072 p.)

## Nuorodos
* Internetinė Lietuvos sporto enciklopedija
Alejus

**Alejus** () – miestas Kalnų Libano muchafazoje, Libane.

Vietiniai gyventojai daugiausia drūzai, nors pasitaiko ir maronitų bei krikščionių melkitų ir stačiatikių. Daug žmonių iš Arabų šalių, ypač iš Persijos įlankos, čia yra įsigiję nekilnojamojo turto, norėdami vasarą išvengti karščio ir drėgmės savo šalyse.

## Šaltiniai
Anglų-Egipto Sudanas

**Anglų-Egipto Sudanas**, taip tarp 1899 ir 1956 m. vadinosi dabartinio Sudano teritorija, kuri buvo Egipto ir Jungtinės Karalystės kondominiumas.

## Anglų-Egipto kondominiumas (1899–1956 m.)
Atėjus Abasui Pašai į valdžią, britai nusprendė įsitvirtinti Sudane. Nuo 1896 iki 1898 m. bendros Britų-Egipto pajėgos, vadovaujamos Herbert Horatio Kitchener, malšino vietos gyventojų sukilimą. Pasinaudodami kariniu pranašumu, britai privertė Abasą leisti britams įsitvirtinti Sudane. Kadangi britų įtaka Egipte oficialiai buvo patariamoji, britai nusprendė, kad jų vaidmuo Sudane turi būti oficialiai įteisintas. Taigi, 1899 m. buvo pasiektas susitarimas, kuris nustatė, jog Sudanas turi būti valdomas generalgubernatoriaus, kurį paskirtų Egipto ir britų susitarimu. Iš tikrųjų, daug Egipto ir Sudano nacionalistų piktinosi, jog Sudanas buvo laikomas Britų imperijos dalimi. Naudodamiesi „skaldyk ir valdyk politika“, britai buvo pasiryžę sužlugdyti visas pastangas, kuriomis siekta nuo Muhamedo Pašos laikų suvienyti abi šalis. Per Pirmąjį pasaulinį karą prie Anglų-Egipto Sudano britai prijungė Darfūrą.

Dėl šios politikos Sudane augo įtampa tarp etninių grupių. 1924 m. britai faktiškai padalino Sudaną į dvi atskiras teritorijas: šiaurinę, kuri daugiausiai buvo apgyvendinta arabiškai kalbančių musulmonų, ir pietinę, kurią daugiausia sudarė animistai ir krikščionys, kurie buvo raginami kalbėti anglų kalba.

Netgi, kai 1936 m. Egipte baigėsi britų okupacija (išskyrus Sueco kanalą), britai išlaikė savo pajėgas Sudane. Vėlesnės Egipto vyriausybės reiškė, kad Didžiosios Britanijos valdymas Sudane yra neteisėtas bei reikalavo, jog būtų panaikintas kondominiumo susitarimas.

1954 m. Egipto ir Didžiosios Britanijos vyriausybės pasirašė sutartį, kuria užtikrino Sudano nepriklausomybę. 1956 m. sausio 1 d. įsigaliojo susitarimas ir Sudanas tapo nepriklausoma, suverenia valstybe. Tuo pasibaigė 136 metų trukusi sąjungą su Egiptu ir 55 metų priklausomybė Didžiajai Britanijai.

## Šaltiniai
Jonas Rimša (1903)

**Jonas Rimša** (; g. 1903 m. birželio 12 d. – m. 1978 m. gegužės 13 d.) – lietuvių dailininkas, didžiąją dalį gyvenimo praleidęs Pietų Amerikoje ir kūręs paveikslus indėnų, taitiečių gyvenimo tematika.

## Biografija
Gimė Svėdasuose, 1914 m. su šeima išvyko į Charkovą, kur lankė meno mokyklą ir gimnaziją. 1920–1925 m. Rimša gyveno Kaune, bet vėliau išvyko į Paryžių, iš ten – į Braziliją. Ten jis dirbo įvairius darbus (Mato Grose, San Paule), o laisvalaikiu piešė. 1929 m. persikėlė į Argentiną, 1931–1934 m. studijavo tapybą Buenos Airių dailės akademijoje, bet jos nebaigė.

1936 m., susidomėjęs senųjų indėnų kultūrų civilizacija, išvyko į Boliviją, kur tyrinėjo aimarų istoriją, kultūrą. Gyveno tai Argentinoje, tai Bolivijoje, tačiau būtent pastarojoje šalyje Jonas Rimša susilaukė didžiausio pripažinimo. 1943 m. Sukrėje jis įkūrė meno mokyklą ir jai vadovavo, tačiau dėl finansų stygiaus 1944 m. ją paliko ir įkūrė privačią meno mokyklą La Pase (veikė iki 1950 m.). Rimšos kūryba Bolivijoje buvo labai vertinama, paskelbta nacionaline vertybe, jis 1948 m. sukūrė kompoziciją „La Paso įkūrimas“, kuri tebėra išlikusi La Paso rotušėje. Rimšai buvo įteiktas „Andų Kondoro ordinas“ (*El Condor de los Andes*) bei suteikta Bolivijos garbės pilietybė.

1950–1965 m. gyveno daugiausia Argentinoje, tačiau keliavo po Čilę, Peru. 1965 m. persikėlė į Santa Moniką (JAV), kur daugiausia ir gyveno iki pat mirties. 1966 m. lankėsi Taityje, kur sėmėsi idėjų kūrybai.

## Kūryba
Ankstyvieji kūriniai sodraus, tamsių spalvų kolorito; vėlesniesiems būdinga egzotiški motyvai, dekoratyvumas, ekspresyvios stilizuotos formos, raiškus kontūras, kontrastingos spalvos. Atradęs dvi seniausias indėnų gimines – aimarus ir kečujus, ir įsigilinęs į jų gyvenimą, papročius, atmetė įsigalėjusį europocentristinį požiūrį į ispanų užkariautus vietinius gyventojus. Dailininkas išreiškė tapyboje naują, tuo metu neįprastą koncepciją – iškėlė jų dvasingumą, atkreipė dėmesį į indėnus, kaip gilių kultūros tradicijų saugotojus ir tęsėjus.

Pirmoji J. Rimšos personalinė paroda buvo surengta Buenos Airėse 1935 m. Vėliau dailininko darbai 1937, 1950 ir 1975 m. buvo eksponuojami La Pase (Bolivija), 1951 m. – San Paule ir Rio de Žaneire (Brazilija), 1954 m. – Čilėje ir Peru, 1964 m. – vėl Buenos Airėse, 1965 m. – Klivlende (JAV) ir 1966 ir 1974 m. – Čikagoje (JAV). Jo kūrinių parodos surengtos Lietuvoje – pirmieji darbai eksponuoti Kaune 1938 m., vėliau Vilniuje 1977, 1999 ir 2010 m.

## Šaltiniai

## Literatūra
* Aurelija Almonė Akstinienė. *Užbūrė Alauše nuskendę varpai*: dailininko Jono Rimšos atminimui. Vilnius: Petro ofsetas, 2013.

## Nuorodos
* Jonas Rimša (daile.lt)
Peukestas

**Peukestas** (; gyveno IV a. pr. m. e.) – Aleksandro Makedoniečio asmens sargybinis (somatofilaksas), satrapas, karvedys.

Gimė Makedonijoje, Miezos mieste.

Pirmą kartą paminėtas kaip vienas iš paskirtųjų triremų Hidaspo upėje vadų. Nėra žinoma, ar iki tol jis buvo užėmęs kokį reikšmingą postą. Tačiau galima nuspėti, kad jis pasižymėjo narsa ir išmanymu, nes jį Aleksandras pasirinko kautynėse nešti šventą skydą, kurį jis paėmė iš Atėnės šventyklos Trojoje. Kaip skydnešys jis kartu su Aleksandru dalyvavo Malvos sostinės šturme 325 m. pr. m. e. Visi autoriai sutinka, kad šios kautynėse Peukestas pasižymėjo išgelbėdamas Aleksandro gyvybę.

Už nuopelnus Aleksandras Makedonietis apdovanojo beveik visais būdais, kokie tik jam buvo prieinami. Atvykęs į Persepolį Aleksandras paskyrė Peukestą svarbios Farso provincijos satrapu. Dar iki tol Aleksandras buvo jį paskyręs somatofilaksu (karaliaus asmens sargybiniu). Į šį garbingą postą Aleksandras jį paskyrė padidinęs iki tol pastovų somatofilaksų skaičių. Sūzuose Peucestą pirmą apdovanojo aukso vainiku už ankstesnius nuopelnus. Valdydamas kaip satrapas Peukestas ėmė atstovauti ne tik Aleksandro, bet ir pavaldinių persų interesus, ėmė dėvėti nebe makedoniečių, o aapersų drabužius.

323 m. pr. m. e. pavasarį Peukestas su 20 tūkst. persų karių Babilone prisijungė prie Aleksandro kariuomenės. Peukestas minimas kaip vienas iš tų, kurie slaugė paskutinį kartą susirgusį Aleksandrą. Manoma, kad jis nebuvo svarbus diskusijų po Aleksandro mirties dalyvis, tačiau susitarus dalintis buvusių Aleksandro valdų provincijas jo valdžia Persijoje buvo patvirtinta. Dar kartą ji buvo patvirtinta 321 m. pr. m. e. *Triparadisus* sutartyje.

Manoma, kad visas Peukesto dėmesys buvo nukreiptas į jo valdžios Persijoje stiprinimą ir jo galios ir įtakos plėtojimą. Ir tai jam sekėsi – kai jam teko aktyviai dalyvauti kare tarp Antigono I Monoftalmo bei Eumeno (*Eumenes*) (317 m. pr. m. e.), jis bendru sutarimu tapo visų pajėgų, kurias išskyrė rytinės satrapijos (ryčiau Tigro upės), vyriausiuoju vadu. Tik su didelėmis pastangomis jį paveikė, kad jis atsisakytų vadovauti visam šiam karui. Eumenas diplomatiškai sugebėjo nuraminti Peukesto nepasitenkinimą ir išlaikė jį tvirtu savo sąjungininku ir dar dviejose vėlesnėse kampanijose.
Satrapas Peukestas pasitenkino surinkęs visas armijas savo Persijoje, o Eumenas atliko bendrą vadovavimą karo veiksmams.

Pralaimėjimas Gabienės mūšyje prie Gadamartos (316 m. pr. m. e.), kai priešas užgrobė gurguolę, o argyraspidai sugavo Eumeną, aiškinamas Peukesto neklusnumu ir aplaidumu. Peukesto elgesys kampanijų metu rodo, kad jis norėjo tiek vadovauti, tiek galimybės pasirinkti, paklusti ar ne vyresnės vadovybės įsakymams. Matyt, kad Antigonas įvertino ambicingą Peukesto charakterį, nes nušalino nuo vadovavimo satrapijai ir laikė faktiniu belaisviu, nors lyg ir teikė vilčių, kad grąžins jam valdžią.

## Nuorodos

* Smith, William (editor); *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*, „Peucestas (2)“ , Boston, (1867)
Žvinkliškės (Kretinga)

**Žvinkliškės**
išnykusi sėda  (sodyba) dabartinėje šiaurės vakarų Kretingos rajono savivaldybės dalyje, 7 km į šiaurės rytus nuo Darbėnų miestelio, Nausėdų kaimo teritorijoje.

## Istorija
Sėda susikūrė kuršių gyvenamose vietose, Mėguvos žemėje, jos pavadinimas asmenvardinis. Spėjama, kad Žvinkliai čia apsigyveno XVI a. pradžioje, atvykus į šiuos kraštus vienam iš Johann Ulrich Zwingli (Sent Galeno, Šveicarija, magistrato nario) ir Maria Bruggmann šeimos palikuonių.

Valakų reformos metu XVI a. II pusėje suformavus Nausėdų kaimą, kuris priklausė Palangos seniūnijos Darbėnų dvarui, sėda pamažu nunyko.

XVII a. pabaigoje, tikėtina, po "Švedų tvano" kilusio bado ir maro epidemijų, Žvinkliai pasitraukė į gretimą Platelių seniūnijos Klausgalvų kaimą, o iš ten į Mosėdžio parapijos Daukšių kaimą. 1756 metų Palangos seniūnijos inventoriuje yra minima Nausėdų kaimo Žvinkliškių sėda (obrąb Zwinkliszki) tačiau Žvinkliai čia jau nebegyveno. Vėliau Žvinkliškių sėdos pėdsakų nebeaptinkama.
Bint Džbeilas

**Bint Džbeilas** () – antras pagal dydį miestas Nabatijos muchafazoje, pietų Libane.

Mieste gyvena apytiksliai 30 000 gyventojų. Tikslus skaičius nežinomas, nes Libanas neatliko gyventojų surašymo nuo 1932.
Jonas Rimša

**Jonas Rimša** gali reikšti:
* Jonas Rimša – lietuvių kilmės Pietų Amerikos tapytojas;
* Jonas Rimša – choro dirigentas.
Bešaris

**Bešaris** () – miestas 1 500 m aukštyje, Kadišos slėnyje, šiaurės Libane.

Bešaris yra vienintelis miestas, kuriame auga originalusis Libano kedras, taip pat čia gimė garsus poetas, tapytojas ir skulptorius Chalilis Džibranas. Jo garbei mieste įrengtas muziejus.

Bešaryje yra Libano Raudonojo Kryžiaus pirmos pagalbos centras, Maronitų skautų, kurie savo veiklą pradėjo 2000 m., būstinė.


Image:Bsharri - Apple Trees (Autumn).jpg|Obelys (pagrindinė žemės ūkio šaka Bešaryje) rudenį
Image:Bsharri - Cemetery.jpg|Bašario panorama netoli kapinių
Image:Bsharri - Walnut Trees (Winter).jpg|Graikiškų riešutų medžiai žiemą
Image:Bsharri - Alcohol Extraction ('Arak).jpg|Arako brendžio gavimas (tradicinis Bešario alkoholinis gėrimas)
Image:Bsharri - Winter.jpg|Bešario panorama žiemą
Image:Bsharricathedral.jpg|Viena iš Bešario katedrų
Image:Cedars, Lebanon.jpg|Sniegas Bešaryje


## Šaltiniai
Madhouse

**Madhouse** () – Japonijos animacijos studija.

Studija sukūrė tokius žymius anime TV serialus, kaip „Ace o Nerae!“, „Ninja Scroll“, „Vampire Hunter D: Bloodlust“, „Trigun“, „Di Gi Charat“, „Death Note“, „Monster“, „Hunter × Hunter“ ir daugelį kitų.

## Istorija
„Madhouse“ 1972 m. spalio 17 d. įkūrė bankrutavusios „Mushi Productions“ studijos nariai, Masao Maruyama, Osamu Dezaki, Rintaro ir Yoshiaki Kawajiri. Iki XX a. 10-ojo dešimtmečio studija specializavosi animacinių filmų ir OVA kūrime. 1989 m. studija pelnė Japonijos animacijos festivalio prizą už didelį įnašą OVA kūrime.

Šiai rinkos nišai nustojus nešti pajamas, studija pradėjo kurti televizijos serialus, skirtus transliavimui kabeliniais ar palydoviniais kanalais.

2011 m. vasario 8 d. „Nippon Television“ tapo pagrindine studijos akcininke, įsigijusi 128 667 naujų akcijų per trečios šalies tarpininkus už apytiksliai 12,4 mln. JAV dolerių ir padidino turimų akcijų dalį nuo 10,4 % iki 84,5 %.

## Šaltiniai
Vilniaus miesto kredito draugijos pastatas

**Vilniaus miesto kredito draugijos pastatas** – pastatas Senamiestyje, Vilniuje. Projekto autorius – M. Cholemas.

## Istorija

1930 m. sudarytas projektas, 1930–1931 m. vyko statyba. 1938 m. statinys rekonstruotas (projekto autorius – Izaokas Smorgonskis).

1940 m. nacionalizuotas, įkurdinta Valstybės draudimo įstaiga. 1944 m. įsikūrė taupomoji kasa ir Visasąjunginio kapitalinių įdėjimų finansavimo banko Lietuvos respublikinė kontora.

1990 m. įkūrus Lietuvos banką, pastatas tapo jo nuosavybe ir jame įkurtas Lietuvos banko Naujamiesčio skyrius. 1992 m. reorganizavus Lietuvos banką ir sukūrus Lietuvos valstybinį komercinį banką, pastarojo būstinė įsikūrė šiame pastate. 1996 m. rūmuose ėmė veikti Lietuvos banko Bankų priežiūros (vėliau – Kredito įstaigų) departamentas.

2012 m. šį departamentą panaikinus, patalpos perduotos Konkurencijos tarybai.

## Šaltiniai
Vandenmėgė trapiabudė

**Vandenmėgė trapiabudė** () – tai pievagrybinių šeimos nevalgomas grybas.

**Sinonimai**:

* * Agaricus piluliformis* BULL. 1783 ,
* *Agaricus hydrophilus * BULL. 1792,
* *Hypholoma piluliforme* (BULL.) GILLET 1878,
* *Drosophila piluliformis* (BULL.) QUÉL. 1886,
* * Psathyrella hydrophila * (FR.) MRE 1938 ,
* *Drosophila appendiculata var. pilulaeformis* (Bull.) Kühner & Romagn., 1953,
* *Drosophila hydrophila* (Bull.) Quél., 1886,
* *Drosophila subpapillata* (P. Karst.) Kühner & Romagn., 1953,
* *Hypholoma hydrophila* (Bull.) Quél., 1872,
* *Hypholoma subpapillatum* P. Karst., 1879,
* *Psathyrella appendiculata var. piluliformis* (Bull.) Svrček & Kubička, 1964,
* *Psathyrella subpapillata* (P. Karst.) Schulm.

## Išvaizda

Kepurėlė 2 -5 cm skersmens, plona nemėsinga, iš pradžių varpeliška, vėliau iškili arba paplokščia, kraštai permatomai rievėti sutrūkinėję, padengti apvalkalo liekanų. Luobelė dažniausiai lygi ir sausa, kartais šiek tiek raukšlėta. Kotas 4 – 10 cm ilgio ir 0,5–0,8 cm storio, cilindriškas kreivas trapus tuščiaviduris, paviršius aksiomiškai lygus. Lakšteliai tankūs ploni priaugintiniai, tamsiai rudi, pakraščiai balti. Trama trapi, be jokio ypatingo skonio ir kvapo. Sporos rudos spalvos ir yra 5,5-6,5 x 3-3,5 µm.
 
Spalvos ir formos kaita: kepurėlės spalva įvairuoja nuo tamsiai rudos iki rusvai alyvinės. Lakšteliai iš pradžių šviesiai rudi, vėliau tamsiai rudi. Kepurėlės ir apatinės koto dalies trama ruda, likusi dalis balta.

## Augavietė

Vandenmėgė trapiabudė sutinkama lapuočių miškų drėgnose vietose arba ant kelmų ir šaknų, dažnai didelėmis kolonijomis.

Sezonas: rugpjūtis – lapkritis.

Panašios rūšys: Jį galima supainioti su kisliąja kelmiuke (*** Kuehneromyces mutabilis***), kuri išsiskiria rudais žvyneliais apžėlusiu kotu.

## Literatūra

* Didysis gamtos vadovas „Grybai“, išsamus grybų ir jų rinkimo žinynas, „Mūsų knyga“, 2004 m., (148 psl.) ISBN 9955-573-65-1
Gamal Abdel Nasser

**Gamalis Abdelis Naseras** (, 1918 m. sausio 15 d. – 1970 m. rugsėjo 28 d.) buvo antrasis Egipto prezidentas, kuris valdė nuo 1956 m. iki mirties.

## Biografija
Būdamas Egipto armijos pulkininku, Naseras suplanavo ir įvykdė 1952 m. revoliuciją ir nuvertė karalių Faruką I. Pareigūnai valdė per Revoliucinę tarybą, Muhammad Naguib tapo pirmuoju Egipto prezidentu. 1953 m. Naseras įvykdė žemės reformą. 1954 m. Musulmonų Brolija pasikėsino į Nasero gyvybę. Jis liepė sutramdyti broliją, Naguibas atsidūrė namų arešte. Naseras buvo nominuotas prezidentu, o 1956 m. birželį, kai laimėjo referendumą, inauguruotas.

Dėl Egipto neutralumo per Šaltąjį karą, Didžioji Britanija ir Prancūzija nusprendė neberemti Asuano užtvankos statybos. Kad gautų pinigų, Naseras 1956 m. nacionalizavo Sueco kanalą. Šis žingsnis buvo populiarus tarp egiptiečių. Po to Didžioji Britanija, Prancūzija ir Izraelis užėmė Sinajų ir Sueco kanalą. Spaudžiant tarptautinei bendrijai, sąjungininkai atsitraukė iš Egipto ir Nasero autoritetas pakilo. Jo įtaka regione didėjo, Nasero vadovaujamas panarabizmas pavirto Jungtine Arabų Respublika (1958–1961 m.). 1962 m. Naseras pradėjo socialines reformas švietimo ir šeimos teisės srityse. Nepaisant trukdžių, Nasero sąjungininkai atėjo į valdžią Sirijoje, Irake, Alžyre ir Šiaurės Jemene. Vėliau jis įsivėlė į Šiaurės Jemeno pilietinį karą. 1964 m. lapkritį buvo priimta nauja konstitucija, garantavusi universalų gydymą, išplėtusi moterų teises. Tais metais jis tapo Neprisijungimo judėjimo, kurio buvo vienu iš įkūrėjų, vadu. 1965 m. kovą, jis antrąkart tapo prezidentu be opozicijos. Įtampa tarp Izraelio ir arabų sukėlė Šešių dienų karą 1967 m., pasibaigusį Izraelio pergale. Naseras atsistatydino, bet po liaudies protestų, grįžo į valdžią.

Po Arabų lygos susirinkimo, kuriame Naseras tarpininkavo susitaikant Jordanijai ir Palestinos išsivadavimo organizacijai, jis patyrė širdies smūgį ir mirė. Į jo laidotuves atėjo 5 mln. gedinčiųjų. Iki šių laikų Naseras laikomas nacionaliniu pasididžiavimu ir laisvės herojumi. Jam prezidentaujant suklestėjo Egipto kultūra. Kritikams nepatiko Nasero autoritarizmas, žmogaus teisių pažeidinėjimai.

## Šaltiniai
Piedruja

**Piedruja** () – kaimas rytų Latvijoje, Kraslavos savivaldybėje, administracinis Piedrujos valsčiaus centras. Įsikūręs už 25 km nuo Kraslavos, dešiniajame Dauguvos krante. Upės vaga praeina valstybinė siena su Baltarusija. Veikia keltas. Priešingoje pusėje yra Drujos pasienio punktas, per kurį vyksta dvišalis supaprastintas sienos kirtimas.

## Istorija

Gyvenvietę įsteigė Jonas Petras Sapiega, nuo 1611 valdė LDK didikų Sapiegų giminė. 1759 m. pastatyta Švč. Mergelės Marijos katalikų bažnyčia, 1885 m. – Šv. Nikolajaus cerkvė. XIX a. minimas kaip ***Pridruiskas***, miestelis Drisos apskrityje, Piedrujos valsčiaus centras.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Piedruja Vietovardžių bazėje
* Turizmas Piedrujoje 
* Piedruja – Druja
Indra (Latvija)

**Indra** () – kaimas Rytų Latvijoje, Kraslavos savivaldybėje, administracinis Indros valsčiaus centras. Įsikūręs už 32 km nuo Kraslavos, už 7 km praeina valstybinė siena su Baltarusija. Telkšo dirbtinis Šniokovos ežeras (*Šņokovas ezera*).

2025 m. duomenimis, Indroje gyveno 444 žmonės.

Indroje yra geležinkelio pasienio punktas, seniūnijos administracija, mokykla, muzikos ir meno mokykla, bendruomenės centras, biblioteka, paštas, greitosios pagalbos punktas, katalikų ir liuteronų bažnyčios.

## Istorija

Kaimas (anksčiau *Balbinova*) kūrėsi prie geležinkelio linijos, vedančios iš Daugpilio į Drisą Baltarusijoje. 1925 m. gavo gyvenvietės teises. Sovietmečiu buvo apylinkės ir dviejų kolūkių centras; veikė Kraslavos sausojo pieno gamyklos cechas, buitinio aptarnavimo kombinato dirbtuvės, malūnas, vidurinė mokykla, ligoninė.

## Žymūs žmonės

Gretimame Mateikių kaime (*Mateiki*) gimė lietuvių vienuolė Margarita Rimkevičaitė (1875–1969).


Vaizdas:Indra, administracija.jpg|Administracijos pastatas
Vaizdas:Balbinovas katoļu baznīca Indrā 2002-08-11.jpg|Katalikų bažnyčia


## Šaltiniai
Indra (reikšmės)

**Indra** – ši sąvoka reiškia:

* Indra – hinduistų dievas
* Indra (Latvija) – kaimas Rytų Latvijoje
Anabasis Alexandri

**Anabasis Alexandri** ( 'Aleksandro žygis') – romėnų istoriko Ariano veikalas apie Aleksandrą Didįjį, vienas svarbiausių istorinių šaltinių apie šį istorinį veikėją.

Graikiškas terminas *anabasis* reiškia 'ekspedicija ar žygis nuo kranto į žemyno gilumą'. Šio žodžio antonimas yra *katabasis* 'žygis iš žemyno ar salos gilumos link pakrantės'. Veikalo pavadinimas į anglų kalbą tradiciškai verčiamas kaip  'Aleksandro kampanijos'.

Šis veikalas apie Aleksandrą yra vienas iš kelių visiškai išlikusių darbų, kuriuose aprašytas Aleksandro užkariaujamasis žygis. Arianas rėmėsi šaltiniais, kurie iki šių dienų neišliko, pvz., veikalais, kuriuos buvo parašę Aleksandro amžininkai Kalistenas (*Callisthenes*; Aleksandro mokytojo Aristotelio sūnėnas), Onesikritas (*Onesicritus*), Nearchas (*Nearchus*) ir Aristobulas (*Aristobulus*) bei kiek vėliau gyvenę autoriai kaip kad Kleitarchas (*Cleitarchus*). Svarbiausia, kad Arianas rėmėsi Aleksandro biografija, kurią parašė Ptolemėjas, vienas pagrindinių Aleksandro karvedžių.

Šis veikalas yra daugiausia karo istorijos veikalas, jame labai mažai rašoma apie Aleksandro asmeninį gyvenimą, jo vaidmenį Graikijos politikoje, priežastis, dėl ko pradėta kampanija prieš Persiją.
Dameras

**Dameras** ( = Ad Dāmr) – Nilo Upės vilajeto sostinė Sudane, esanti tarp Nilo ir Atbaros upių. Mieste gyvena apytiksliai 123 000 gyventojų. Svarbiausia vieta Damere – Soug Al sabito turgus.
Argyraspidai

**Argyraspidai** ( 'sidabriniai skydai') – Aleksandro Didžiojo kariuomenės dalinys, taip vadintas dėl naudotų sidabruotų skydų.

Argyraspidai buvo elitinis dalinys, kuriam vadovavo Nikanoras Makedonietis ir kurį labai vertino Aleksandras Didysis. Tai buvo hipaspistų dalinys, kuriems argyraspidų vardą suteikė kampanijos Indijoje metu. (Arr. Anab. 7.11.3). 323 m. pr. m. e. mirus Aleksandrui, argyraspidai pakluso Eumenui. Tai buvo veteranų dalinys, ir nors daug jų jau buvo apie 60 m. amžiaus, jų bijojo ir juos gerbė dėl jų patirties ir kovinių gebėjimų.

Gabienės mūšyje argyraspidai perėjo į Antigono pusę, kai šis sugebėjo užgrobti gurguolę, kurioje buvo jų šeimos ir visas turtas, kurį šie gebėjo sukaupti per 40 m. kovų. Argyraspidai atgavo savo gurguolę, bet Antigonui perdavė suimtą Eumeną (316 m. pr. m. e.).

Netrukus Antigonas šį dalinį ėmė išsklaidyti, nes jis buvo pernelyg neklusnus. Antigonas argyraspidus perdavė Arachosijos satrapijos satrapui Sibirtijui, kad šis nedidelėmis grupelėmis išsiuntinėtų į pavojingas misijas ir taip greitai sumažintų jų skaičių.

## Seleukidų argyrospidai
Siriją valdę seleukidai turėjo falanginių pėstininkų dalinį, kuris irgi vadinosi *argyraspidai*. Rafijos mūšyje (217 m. pr. m. e.) jie buvo užėmę pozicijas prieš Ptolemėjo falangą. Polibijus rašė, kad šie argyrospidai buvo ginkluoti makedonietišku stiliumi. (Polyb. 5.79.4, 82.2). Jų vieta Magnezijos mūšyje greta karaliaus liudija, kad šie argyraspidai galbūt buvo aukštos klasės pėsčioji gvardija seleukidų kariuomenėje. Karius į šį dalinį rinko visoje karalystėje (Polyb. 5.79.4), Rafijos mūšio metu jų buvo apie 10 000 vyrų. Dafnės parade, kurį 166 m. pr. m. e. surengė Antiochas IV buvo apie 5 tūkst. argyraspidų. Tačiau Polibijus aprašė dar 5 tūkst. vyrų dalinį, ginkluotą ir šarvuotą romėnišku stiliumi. Bar-Kochva iškėlė mintį, kad šis dalinys irgi buvo argyraspidai, todėl bendras argyraspidų skaičius tebebuvo 10 tūkst.

Romėnų imperatorius Aleksandras Severas, imituodamas Aleksandrą Didįjį, savo kariuomenėje turėjo dalinius, kuriuos vadino *argyroaspides* ('sidabriniai skydai') ir *chrysaspides* ('auksiniai skydai').

Livijus minėjo kavalerijos dalinį, vadintą *sidabriniais skydais*, jis buvo Antiocho III armijos dalis Magnezijoje.

## Nuorodos

* Smith, William (editor); *Dictionary of Greek and Roman Antiquities*, „Argyraspides“, Boston, (1870)
Dongola

**Dongola** ( = Dunqulā) – Šiaurės vilajeto sostinė Sudane, Nilo pakrantėje. Dažnai painiojamas su Senąja Dongola, esančia 80 km atstumu nuo Dongolos, kitoje Nilo pusėje.

Mieste yra viešasis Dongolos universitetas.
Kaduklis

**Kadukdlis** () – Pietų Kordofano vilajeto sostinė Sudane, esanti 240 km atstumu į pietus nuo Obeido, šiauriniame Baltojo Nilo lygumų pakraštyje, Nubijos kalnuose.

## Istorija
XIX a. pradžioje Kaduklis priklausė Egiptui ir buvo vergų, skirtų Egipto armijai, įdarbinimo centras. Dabar tai pagrindinis arabiškos gumos ir gyvulių mainų centras. Pramonei taip pat priklauso tekstilės, muilo gamyklos bei odos apdirbimas. Kaduklyje taip pat įrengta Jungtinių Tautų misijų Sudane (*UNMIS*) ketvirtojo sektoriaus būstinė, kurioje yra MI-17 sraigtasparniai.
Geneina

**Geneina** (; ) – Vakarų Darfūro vilajeto sostinė Sudane.

## Populiacija
Šiuo metu mieste gyvena apytiksliai 169 259 gyventojai (2010 m. duom.)