open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
José Mujica

**Chosė Albertas Muchika Kordanas** (*José Alberto Mujica Cordano*, dar žinomas kaip ***El Pepe***, 1935 m. gegužės 20 d. – 2025 m. gegužės 13 d.) – Urugvajaus politikas, buvęs kovotojas, žemdirbys, buvęs šalies prezidentas (2010–2015 m.).

Gimė 1935 m., baskų kilmės Demetrijo Muchikos ir italų kilmės Liusi Kordano šeimoje. Apie 1960-uosius Chosė Muchika tapo komunistinio judėjimo „Tupamaros“ kovotoju, dalyvavo 1969 m. Pando miesto užėmime. Vėliau buvo suimtas, įkalintas. 1971 m. kartu su kitais politiniais kaliniais pabėgo iš *Punta Carretas* kalėjimo. 1972 m. apšaudytas policijos. Po 1973 m. JAV inspiruoto karinio perversmo į valdžią atėjęs režimas nuteisė Muchiką 14-ai metų nelaisvės.

1985 m. grįžus demokratiniam valdymui, Muchika buvo amnestuotas, kartu su kitais „Tupamaros“ nariais įkūrė partiją „Judėjimas už liaudies dalyvavimą“ (*Movimiento de Participación Popular*). 1994 m. rinkimuose Muchika išrinktas deputatu, o 1999 m. – senatoriumi. Palaipsniui jis tapo vienu pagrindinių „Plačiojo Fronto“ (Urugvajaus kairiųjų partijų koalicijos) lyderių. 2004 m. jis perrinktas į Senatą, o prezidentu tapus kairiųjų kandidatui Tabarei Vaskesui – paskirtas Žemės ūkio ministru.

2010 m. Chosė Muchika laimėjo „Plačiojo Fronto“ rinkimus tapti koalicijos atstovu prezidento rinkimuose. Muchika laimėjo pirmąjį prezidento rinkimų turą, tačiau daugumos balsų surinkti nepavyko (47,96 %). Antrajame ture jis 9 % balsų persvara nugalėjo (surinko 52,39 % balsų) Nacionalinės partijos kandidatą Luisą Albertą Lakalję.

Nors jaunystėje Muchika buvo nuožmus socializmo šalininkas, vėliau jo politika buvo nuosaikesnė, artimesnė Čilės ir Brazilijos, o ne Bolivijos ar Venesuelos valdymo modeliui.

2005 m. Chosė Muchika vedė buvusią „Tupamaros“ narę, vėliau senatorę Liusiją Topolanski. Jie vaikų neturėjo, gyveno paprastame užmiesčio ūkyje. Muchika praktikavo paprastą, kuklų gyvenimo būdą, ūkyje vertėsi gėlininkyste, vairavo seną „Volkswagen Beetle“, buvo vegetaras, ir ~90 % savo prezidento atlyginimo skyrė labdarai.

## Šaltiniai
Verslo trikampis

**Verslo trikampis** – Vilniaus rajonas, esantis kairiajame Neries krante ir ribojamas Geležinio Vilko, J. Jasinskio ir A. Goštauto gatvių. Priklauso sostinės Naujamiesčio seniūnijai.

Buvusioje pramoninėje 5,8 ha teritorijoje XX a. pab.-XXI a. pr. susiformavo daugiafunkcinis verslo centras. Čia įsikūrė apie 200 įmonių, kuriose darbuojasi keli tūkstančiai darbuotojų.

Užlenkto trikampio formos rajonas (iš čia kilo pavadinimas *Verslo trikampis*) yra prie svarbių Lietuvos sostinės magistralinių gatvių, todėl į jį lengva patekti tiek visuomeniniu, tiek ir nuosavu transportu. Kaimynystėje išsidėstęs Gedimino prospektas, kuriame dirba šalies Seimas ir Vyriausybė, ministerijos bei įvairios įstaigos.

## Nuorodos
* Vaizdas iš palydovo
* Verslo centras Victoria
Konstantas Bražėnas

**Konstantas (Konstantinas) Bražėnas** (1894 m. liepos 25 d. Vosgėliai, Utenos valsčius – 1933 m. sausio 6 d. Jasionių dvaras. Palaidotas senosiose Utenos kapinėse.) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija
1916 m. baigė Peterburgo gimnaziją prie Šv. Kotrynos bažnyčios, įstojo į Karo medicinos akademiją, kurioje mokėsi iki 1918 m.

1918 m. grįžęs į Lietuvą išrinktas į Utenos apskrities komitetą. Kovų su bolševikais metu dirbo Utenos ligoninėje, bolševikų atleistas. Išvadavus Uteną iš bolševikų, dirbo Utenos apskrities viršaičio padėjėju, o nuo 1919 m. gruodžio 15 d. užėmė apskrities viršininko pareigas. Utenoje aktyviai dirbo „Pavasarininkų“ ir „Saulės“ draugijose.

1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas VI (Utenos) rinkimų apygardoje, pagal Krikščionių demokratų sąrašą. Seime priklausė LKDP frakcijai, įėjusiai į Lietuvos krikščionių demokratų partijos bloką.

Vėliau dirbo notaru Utenoje, buvo Utenos "Saulės" gimnazijos mokytojas, nuo 1930 m. Panevėžio  II notaras. Dalyvavo katalikiškų organizacijų veikloje.

## Literatūra
* Bražėnas Konstantas, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 12.
* Blažytė-Baužienė D., Bražėnas Konstantinas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 109–110.

## Šaltiniai
Kering

**Kering** (iki 2013 m. **Pinault-Printemps-Redoute**, trumpiau *PPR*) – Prancūzijoje įsikūręs holdingas, antra didžiausia pasaulyje prabangos prekių įmonių grupė. „Kering“ grupė valdo tokius prestižinius prekės ženklus, kaip „Gucci“, „Yves Saint Laurent“, „Bottega Veneta“, „Boucheron“ ir kitus. Tačiau 2007 m. ši bendrovė netikėtai nusitaikė į „Puma“ – masinio vartojimo prekės ženklą. Šiuo metu jai priklauso 70% „Pumos“ akcijų. Pagrindiniai „Kering“ konkurentai yra „Moët Hennessy Louis Vuitton“ ir „Richemont“.

## Nuorodos
* 
* Versus: Privalai toliau kurti svajonę
Richemont

**„Compagnie Financière Richemont SA“** – Šveicarijos holdingo bendrovė, valdanti keletą pasaulyje pirmaujančių prabangos prekių gamintojų – daugiausia juvelyrinius dirbinius, prabangius laikrodžius ir vertingus aksesuarus gaminančias bendroves. Grupei priklauso apie 20 prekių ženklų, visų pirma „Cartier“ Prancūzijoje, „Montblanc“ Vokietijoje ir „Panerai“ Italijoje. „Richemont“ yra trečioji po LVMH ir „Kering“ prabangos prekių bendrovių pasaulyje pagal grynąsias pardavimo pajamas.

## Nuorodos
* Versus: Tradicijų rezervate – nauji vėjai ir iššūkiai
* Versus: Privalai toliau kurti svajonę 

## Išnašos
Oskaras Biuchleris

**Oskaras Biuchleris** (1881 m. Pušagrodo dvaras, Panemunės-Pažaislio valsčius – 1937 m. vasario 16 d. Heydekrugas, Klaipėdos kraštas) – vokietis, Lietuvos teisininkas, politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija
1895 m. baigė Frydricho kolegiją (Karaliaučiaus gimnazija), tais pačiais metais įstojo į Karaliaučiaus universiteto Teisės fakultetą.

Nuo 1903 m. taikos teisėjas, valstybės gynėjo padėjėjas, apygardos teismo narys. Nuo 1919 m. Kauno apygardos teismo valstybės gynėjo padėjėjas.

Į Steigiamąjį Seimą kandidatavo pagal Lietuvos vokiečių rinkimų sąrašą, tačiau išrinktas nebuvo. Nuo 1920 m. rugsėjo 15 d., mandato atsisakius Rudolfui Kinderiui, iki 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, vienintelis vokiečių mažumos atstovas Seime. Pasibaigus kadencijai persikėlė į Klaipėdos kraštą.

## Literatūra
* Büchleris Oskaras, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 12.
* Tamošaitis M., Biuchleris Oskaras, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 97-98.

## Šaltiniai
Antanas Bulionis

**Antanas Bulionis** (1881 m. gegužės 24 d. Jiesia, Garliavos parapija – 1943 m. gegužės 19 d. Kaunas, palaidotas Eigulių kapinėse) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija
Tėvas geležinkelio tarnautojas. Iki 15 metų lankė Šmidto fabriko ir Garliavos pradinę mokyklą. Mokyklą baigęs dirbo Šmidto fabrike. Kauno – Šančių lietuvių darbininkų Šv. Juozapo draugijos steigėjas. Taip pat dalyvavo įkuriant „Saulės“ draugiją, jos mokyklą ir „Blaivybės“ skyrių Šančiuose.

Pirmojo pasaulinio karo metais gyveno Peterburge, veikė lietuvių draugijos nukentėjusiems nuo karo šelpti įstaigose. Po karo grįžo į Lietuvą, įsitraukė į Lietuvos krikščionių demokratų partijos veiklą, Kauno miesto tarybos, (nuo LKDP), jos valdybos narys.

Aktyviai dalyvavo įkuriant Lietuvos darbo federaciją. 1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas II (Kauno) rinkimų apygardoje LDF sąraše. Priklausė Lietuvos darbo federacijos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos krikščionių demokratų partijos bloką. Pasibaigus kadencijos laikui, politiniame gyvenime nedalyvavo. Dirbo Kauno geležinkelio stotyje konduktoriumi, raštininku.

## Literatūra
* Bulionis Antanas, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 12.
* Veilentienė A., Bulionis Antanas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 112–113.

## Šaltiniai
Vidkiemio ąžuolų alėja

**Vidkiemio ąžuolų alėja** arba **Smalininkų ąžuolų alėja** – per Smalininkus einanti pagrindinė Nemuno gatvė, pamažu pereinanti į kelią Viešvilėn. Ties Vidkiemiu jį apgobia ąžuolų alėja. Tai įspūdingas gamtos paminklas, vienintelis toks Lietuvoje. Alėja tęsiasi 1,3 km. Šiuo metu alėjoje auga 186 drūti ąžuolai, kurių kamienų apimtis siekia 4 m. Šie medžiai sodinti maždaug XVIII a. pr. – XIX a. pabaigoje.

## Nuorodos
* Saugomų teritorijų valstybės kadastras
Krahulė

**Krahulė** (; ) – gyvenvietė Slovakijos vakaruose. Savivaldybėje kartu su slovakų, oficialiai įteisinta ir vokiečių kalba. Tai vienintelė šalies savivaldybė suteikusi tokį statusą šiai kalbai.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Liūdas Brokas

**Liūdas Brokas** (1872 m. gruodžio 11 d. Alvito valsčius, Vilkaviškio apskritis – 1950 m. balandžio 15 d. Kiršai netoli Alvito) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija
Tėvai buvo dvaro darbininkai. Nuo 7 iki 16 metų tarnavo pas ūkininkus, išmoko siuvėjo amato. 1918 m. Alvito valsčiaus komiteto narys. 1919 m. sausio 16–23 d. dalyvavo II valstybės konferencijoje Kaune, išrinktas į Valstybės Tarybą.

Lietuvos darbo federacijos narys. Į Steigiamąjį Seimą iškeltas II (Kauno) rinkimų apygardoje LDF sąraše, tačiau išrinktas nebuvo. 1922 m. birželio 20 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas. Priklausė Lietuvos darbo federacijos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos krikščionių demokratų partijos bloką.

## Šaltiniai
Jurgis Vilemas

**Jurgis Vilemas** (g. 1938 m. lapkričio 20 d. Klaipėdoje) – Lietuvos mokslininkas, branduolinės energetikos inžinierius.

## Biografija
Gimė inžinieriaus šeimoje. 1939 m. persikėlė į Zapyškio valsčių, 1946 m. apsigyveno Kaune. 1956 m. baigė Kauno 6-ąją vidurinę mokyklą. 1956–1958 m. studijavo Kauno politechnikos instututo Elektrotechnikos fakultete.

1958–1962 m. Maskvos energetikos institute (pervestas Vyriausybės sprendimu) įgijo branduolinės inžinerijos specialybę. 1966 m. ten pat apgynė technikos mokslų kandidato disertaciją branduolinių reaktorių šilumos mainų srityje.

1966 m. LSSR mokslų akademijos jaunesnysis mokslo darbuotojas, nuo 1985 m. narys-korespondentas, nuo 1987 m. gruodžio 30 d. tikrasis narys. Nuo 1998 m. žurnalo „Energetika“ vyr. redaktorius ir žurnalo „Mokslas ir technika“ redakcijos kolegijos narys.

1966–1973 m. LMA Fizikinių-techninių energetikos problemų instituto vyr. mokslo darbuotojas, 1973–1981 m. linijos vedėjas, 1981–2004 m. direktorius, nuo 2004 m. vyr. mokslo darbuotojas, Tarybos pirmininkas. 1993–2008 m. Lietuvos branduolinės saugos konsultacinio komiteto pirmininkas. 2000–2008 m. AB „Lietuvos energija“ valdybos pirmininkas.

1975–1983 m. dėstė Kauno politechnikos institute, 1983 m. profesorius. 1980 m. apgynė technikos mokslų daktaro disertaciją branduolinės energetikos srityje. 1989–1990 m. Vytauto Didžiojo universiteto rektorius (Atkūrimo tarybos sprendimu), 1989–1993 m. Atkūrimo tarybos ir Atkuriamojo senato pirmininkas, 2000–2010 m. Kauno medicinos universiteto Tarybos ir 2001–2006 m. VDU Tarybos narys, VDU Senato narys, 2008–2010 m. – pirmininkas. Nuo 2010 m. – VDU Tarybos pirmininko pavaduotojas.

Sportinio buriavimo rėmėjas, daugkartinis Lietuvos buriavimo čempionas. 1989–1990 m. ir 1995–2000 m. Lietuvos buriuotojų sąjungos prezidentas.

## Įvertinimas
* 1985 m. LTSR nusipelnęs mokslo veikėjas
* 1994 m. Vytauto Didžiojo universiteto garbės profesorius 
* 1996 m. Lietuvos valstybinė mokslo premija
* 1998 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Komandoro kryžius 
* 1998 m. Kauno technologijos universiteto garbės daktatas 
* 2003 m. akademiko Algirdo Žukausko premija
* 2007 m. Baltarusijos mokslų akademijos A. V. Lykovo premija

## Šaltiniai
Puma (įmonė)

**Puma** – vienas didžiausių pasaulio sporto prekių ir aprangos, laisvalaikio drabužių ir avalynės gamintojų.

## Istorija
Bendrovės ištakos siekia 1924 m., kai įmonę Bavarijoje (Hercogenauracho mieste) įkūrė broliai Adolfas ir Rudolfas Dassleriai.

Pašlijus santykiams tarp brolių 1948 m. ankstesnė jų bendrovė skilo į dvi atskiras įmones – „Puma“ bei „Adidas“. 

Pagrindinis „Puma AG“ akcininkas yra „Kering“ prabangos prekių grupė.

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
* Puma-Konzernwebseite
* „Puma Ocean Racing“
Talamankos Kordiljera

**Talamankos Kordiljera** () – Kordiljerų kalnų sistemai priklausantis kalnagūbris, besidriekiantis Kosta Rikos ir Panamos teritorijomis. Tai aukščiausia kalnų grandinė abiejose šalyse, jos aukščiausios viršukalnės yra Čiripo (3820 m), Kamukas (3554 m), Sera de la Muertė (3451 m), Baru (3475 m).

Talamankos Kordiljeros šlaitus dengia drėgnieji atogrąžų miškai (dėl didelės drėgmės daug kur susidarę rūko miškai). Virš 3000 m aukščio miškus keičia krūmynai, o virš 3400 m aukščio – aukštikalnių pievos paramai. Kalnai pasižymi didele biologine įvairove, gausu endeminių rūšių. Čia gyvena stambūs žinduoliai, kurie didžiojoje savo arealo dalyje yra nykstantys (jaguarai, pumos, Centrinės Amerikos tapyrai ir kt.).

Kalnų gamta saugoma Čiripo nacionaliniame bei La Amistado tarptautiniame parkuose.
Bokas del Toro salynas

**Bokas del Toro salynas** () – salų grupė Karibų jūroje, prie šiaurės vakarinių Panamos krantų. Priklauso Panamai, Bokas del Toro provincijai. Atskiria Čiriki lagūną ir Almirantės įlanką nuo Karibų jūros. Plotas – 399 km². Salos žemos, plokščios, labai raižytomis krantų linijomis. Tarp salų daugybė (>200) mažų salelių, uolų, seklumų (52).

Svarbiausios salos:
* Kolonas
* Kristobalis
* Bastimentosas
* Popa
* Kajo Agva
* Kareneras
* Sapatilijos seklumos
* Solartė

Salyne gyvena 9916 gyventojų (2000 m.), Kolono saloje įsikūrusi provincijos sostinė Bokas del Toras. Salos pasiekiamos valtimis, vandens taksi, o Kolono saloje yra tarptautinis oro uostas. Dalis salyno patenka į Isla Bastimentos nacionalinį jūrinį parką.
Kolono sala

**Kolono sala** ( – „Kolumbo sala“) – sala šiaurės vakarų Panamoje, didžiausia ir nutolusi toliausiai į šiaurę Bokas de Toro salyne. Plotas – 61 km². Salą iš pietų skalauja Almirantės įlanka. Vakaruose Boka del Drago sąsiauriu atskirta nuo žemyno, rytuose Bokas del Toro kanalu atskirta nuo Bastimentoso salos.

Kolono salos pietryčiuose įsikūręs Bokas del Toro miestas. Greta jo yra tarptautinis oro uostas. Sala taip pat pasiekiama keltais, vandens taksi. Svarbus Panamos turistinis objektas.
Isla Bastimentos nacionalinis jūrinis parkas

**Isla Bastimentos nacionalinis jūrinis parkas** () – jūrinis parkas šiaurės vakarų Panamoje, Bokas del Toro salyne, apima centrinę Bastimentoso salos dalį, ją supančias saleles, seklumas, bei atokiau esančias Sapatilijos seklumas. Plotas – 13 226 ha.

Parke saugomi koraliniai rifai, aktinijos, pintys, jūrų ežiai, jūrinių vėžlių perimvietės. Parke sutinkami krokodilai, lamantinai, kaimanai, įvairios žuvys ir kt. Isla Bastimentos nacionalinis jūrinis parkas apima keletą ekosistemų: mangroves, pelkes, koralų rifus, smėlio paplūdimius.
Bokas del Toro provincija

**Bokas del Toro provincija** () – provincija, esanti Panamos rytuose, Karibų jūros pakrantėje bei Kosta Rikos pasienyje. Administracinis centras – Bokas del Toras.

## Geografija

Didžioji provincijos dalis labai kalnuota, apaugusi tropinėmis džiunglėmis. Pietinę dalį užima Talamankos Kordiljera, kurios didžioji dalis įtraukta į La Amistado tarptautinį parką (pasaulio paveldo objektas). Jūros pakrantė pelkėta, apaugusi mangrovių sąžalynais. Provincijos šiaurės rytuose, Almirantės įlankoje yra Bokas del Toro salynas, kurio didžiausioje, Kolono saloje, įsikūrusi provincijos sostinė. Salos įtrauktos į Isla Bastimentos nacionalinį jūrinį parką. Provincijos vakariniu pakraščiu teka Siksaolos upė.

## Administracinis suskirstymas
 
Provincija padalinta į 3 apygardas (skliaustuose – administracinis centras):
* Bokas del Toro apygarda (Bokas del Toras)
* Čanginolos apygarda (Čanginola)
* Čiriki Grandės apygarda (Čiriki Grandė)

## Šaltiniai
2011 m. Turkijos Grand Prix

**2011 m. Turkijos Grand Prix** buvo ketvirtosios 2011 m. Formulės 1 sezono lenktynės. Jos vyko gegužės 6-8 dienomis Stambulo trasoje.

## Kvalifikacija

Pastabos:**
*[[Jérôme d'Ambrosio]] gavo penkių starto pozicijų baudą už geltonų vėliavų treniruotėse ignoravimą.
*[[Kamui Kobayashi]] nesugebėjo nuvažiuoti greito rato kvalifikacijoje dėl kuro pompos gedimo. Tiesa, jam buvo leista startuoti lenktynėse, nes treniruotės japonas parodė geresnį laiką už 107 %.

== Lenktynės ==


== Čempionato įskaitos ==


;Lenktynininkų įskaita


;Komandų įskaita



* <small>**Pastabos:''' pateikti tik penki geriausi rezultatai.

## Šaltiniai
Bokas del Toras

**Bokas del Toras** () – miestelis šiaurės vakarų Panamoje, Bokas del Toro salyne, siaurame pusiasalyje Kolono salos pietryčiuose. Bokas del Toro provincijos administracinis centras. Beveik pačioje gyvenvietėje yra tarptautinis oro uostas, į kurį skrenda lėktuvai iš kitų Panamos miestų bei Kosta Rikos. Yra jūrų uostas, kuriame švartuojasi keltai, vandens taksi, per jį eksportuojami bananai.

Verčiamasi daugiausia turizmu – sala pasižymi gerais paplūdimiais, populiarios vandens pramogos, vykdomos keliones į kitas salas, ypač Isla Bastimentos nacionalinį jūrų parką. Veikia viešbučiai, kavinės, naktinis klubas, yra ligoninė, Jehovos liudytojų bažnyčia, katalikų bažnyčia. Netoliese įkurta Bokas del Toro tyrimų stotis.

Didelė dalis Bokas del Toro namų pastatyta ant polių.
Čanginola

**Čanginola** () – miestelis šiaurės vakarų Panamoje, Bokas del Toro provincijoje, pelkėtoje lygumoje netoli Čanginolos upės ir Karibų jūros kranto. Yra lėktuvų pakilimo takas, kelias į Kosta Riką. Pagrindinis verslas – bananų auginimas. Yra ligoninė.

Dauguma Čanginolos gyventojų – indėnai ir metisai.
Užunevėžis

**Užunevėžiu** vadinami kaimai:

* Užunvėžiai Anykščių rajone;
* Užunevėžiai Panevėžio rajone.
Siksaola

**Siksaola** () – upė Kosta Rikoje ir Panamoje. Prasideda Limono provincijos pietryčiuose, Talamankos Kordiljeroje. Pradžioje teka rytų kryptimi tarpukalnių slėniu. Žemupyje teka į rytus ir šiaurės rytus per lygumą, smarkiai vingiuoja. Šiame ruože upė sudaro Panamos–Kosta Rikos valstybinę sieną. Įteka į Karibų jūrą.

Intakai:
* dešinieji – Jorkinas, Skui, Kaci, Urenas;
* kairieji – Banana, Telirė, Koenas, Lari, Urjonas.

Tarp Gubaito ir Siksaolos gyvenviečių yra neveikiantis geležinkelio tiltas ties kuriuo yra sienos perėjimo postas.

1540 m. dešiniajame Siksaolos krante konkistadorai įkūrė Badachoso miestą, iš jo vykdė ekspedicijas po regioną. 1610 m. miestas sugriautas indėnų antpuolio.

## Šaltiniai
Pfizer

**„Pfizer“** – didžiausia pasaulyje farmacijos kompanija, įsikūrusi Niujorko mieste. Savo veiklą kompanija pradėjo 1849 m.

2009 m. „Pfizer“ sumokėjo didžiausią baudą per visą JAV istoriją: 1,19 mlrd. dolerių, nes siūlė vaistus vartoti tokiais atvejais, kurie nebuvo patvirtinti JAV maisto ir vaistų administracijos. Tais pačiais metais „Pfizer“ už 68 mlrd. dolerių perėmė konkurentą „Wyeth“.

Lietuvoje kompanijos veiklą vykdo „Pfizer Luxembourg SARL Filialas“. Pfizer veiklą Lietuvoje vykdo nuo 1996 metų, biuras įsikūręs Vilniuje (A. Goštauto g. 40A).

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali „Pfizer“ svetainė
Merck Sharp & Dohme

**Merck & Co., Inc.**, už JAV ir Kanados ribų žinoma kaip **Merck Sharp & Dohme** (MSD) – viena iš didžiausių pasaulyje vaistų gamintojų, įsikūrusi Niudžersio mieste.

2009 m. „Merck“ už 41,1 mlrd. dolerių įsigijo kitą JAV farmacijos įmonę „Schering-Plough“.

## Išnašos
Čanginola (upė)

**Čanginola** () – upė vakarų Panamoje, Bokas del Toro provincijoje. Prasideda Centrinėje Kordiljeroje, teka į šiaurę, šiaurės vakarus pradžioje kalnais, o žemupyje žemuma, kur smarkiai meandruoja. Įteka į Karibų jūrą ties Čanginolos miestu.

Kolonijiniais laikais upės baseinas priklausė Kosta Rikai. 1563 m. Chuano Vaskeso de Koronado ekspedicija atrado, kad indėnai upėje plauna auksą, tačiau ispanai čia jokių kasyklų neįkūrė. Konkistadorai upę pavadino ***Estrelja*** (*río de la Estrella*, „Žvaigždžių upe“), šis pavadinimas naudotas iki XIX a. Dabar upė vadinama vietinių indėnų teribių kalba.

## Šaltiniai
Nedeliščė

**Nedeliščė** – kaimas šiaurinėje Kroatijoje, 3 km nuo Čakoveco, pasienyje su Slovėnija. Savivaldybės centras. Geležinkelio stotis.

## Istorija

Minima nuo 1226 m.

## Sportas
* NK Belišće (futbolas)
Ričardas Tamutis

**Ričardas Tamutis** (1927 m. gruodžio 22 d. Krikonyse, Mielagėnų valsčiuje – 2015 m. kovo 7 d. Vilniuje) – Lietuvos choreografas.

## Biografija
Gimė mokytojų šeimoje. Vėliau, šeimai persikėlus į Vilnių, mokėsi šešiaklasėje lenkų mokykloje, po kurios įstojo į Vytauto Didžiojo gimnaziją. Ją baigęs nuo 1942 iki 1946 m. Vilniaus politechnikume baigė elektrotechniką, buvo priimtas į Vilniaus universiteto (VU) Fizikos ir matematikos fakultetą.

Nors liaudies šokiais susižavėjo dar mokyklos laikais, tačiau rimčiau į šią veiklą įsitraukė tik pirmuosiuose studijų kursuose, kartu su bendraminčiais įkurdamas šokių būrelį. 1947 m. priimtas į prestižinį centrinį VU šokių kolektyvą.

Baigęs du kursus VU, nuo 1947 m. Kauno universiteto Technikos fakultete nuo antro kurso studijavo elektrotechniką. Tuo metu KU centriniam šokių kolektyvui vadovavo valstybinio liaudies ansamblio šokėjas Alfonsas Mileišis, kuris, gerai pažinodamas Ričardą Tamutį, pasiūlė jam vadovauti kolektyvui 1950 m. Kauno universitetą suskaldžius į du institutus – Medicinos ir Politechnikos, ansamblis pradėjo vadintis Kauno politechnikos instituto studentų dainų ir šokių ansambliu. Vėliau jam buvo suteiktas „Nemuno“ vardas. Šiame kolektyve Ričardas išdirbo 25 metus kaip vadovas ir choreografas. Be „Nemuno“ Ričardas tuo metu vadovavo ir Kauno žemės ūkio projektavimo instituto šokių ansambliui, įkurtam 1976 m. bei vėliau gavusiam „Rasos“ vardą.

Po 25 metų grįžo atgal į Vilnių. Tuo metu Vilniaus inžineriniame statybos institute (VISI) buvo formuojama Estetikos katedra. Tamutis joje užėmė VISI šokių ansamblio, įkurto 1962 m., meno vadovo pareigas. Kartu kolektyve dirbo orkestro vadovas Antanas Jonušas, vokalo – Antanas Pūgžlys, choreografai Gintautas Vėžauskas ir Vilija Bukėnaitė.

Tamutis aktyviai dalyvavo ir visuomeninėje veikloje: kuravo respublikos miestus ir rajonus, buvo nuolatinis meno komisijos narys, vadovas konsultantas, skiriamas respublikinių švenčių šokių dienos, ansamblių vakaro, „Gaudeamus“ baletmeisteriu. Buvo Kauno ir Vilniaus miesto choreografijų sekcijų pirmininkas. Vedė rajoninius ir zoninius šokių seminarus, dalyvavo švenčių repertuarų sudarymo komisijoje, dalyvavo ruošiant ir atkuriant Lietuvos choreografų sąjungą. Mokė baletmeisterio amato Vilniaus kultūros mokykloje.

Sukūrė per 200 šokių bei ratelių.
Tamutis vadinamas produktyviausiu choreografu Lietuvoje. Jo šokiams būdinga savita šokėjų laikysena. Dauguma judesių, žingsnių yra tik Ričardui Tamučiui būdingos manieros. Pats Ričardas prisipažino, jog jam lengviau penkis šokius sukurti, negu vieną aprašyti.

## Šaltiniai
Prancūzijos kantonai

**Prancūzijos kantonai** yra Prancūzijos administracinio suskirstymo smulkesnis administracinis vienetas, nei departamentai ir apskritys. Prancūzijoje kantonai dar suskirstomi į komunas.

Prancūzijoje kantonai vaidina svarbu vaidmenį tam tikrais organizacinių vienetų aspektais, teikiant viešąsias paslaugas ir teisingumo administravime. Be to dabar kantonų pagrindinis tikslas yra atstovauti kiekvieno kantono rinkėjams atstovaujamojoje asamblėjoje (Generalinėje taryboje). Dėl šios priežasties tokie rinkimai į Generalinę tarybą Prancūzijoje žinomo kaip „kantonų rinkimų“.

Šiuo metu yra 4032 kantonai Prancūzijoje. Dauguma jų sudaro kelios komunos (mažiausias administracinis padalinys Prancūzijoje), nors didesnę komuną gali sudaryti ir keletą kantonų. Skirstant į kantonus, jie yra sudaromi atsižvelgiant į gyventojų skaičių. Todėl visuose kantonuose gyventojų skaičius yra apytiksliai lygus, skirtingai nuo komunų, kuriose yra gyventojų skaičius yra skirtingo dydžio nuo daugiau kaip du milijonai gyventojų Paryžiuje iki vieno asmens Rochefourchat ().

Kantono pagrindinis vaidmuo yra departamentų rinkimuose. Kiekvienas kantonas kelia asmenį, kuris juos atstovautu atstovaujamojoje asamblėjoje ( – Generalinėje taryboje).

Kantonai Prancūzijoje kaip administracinis vienetas buvo įkurti 1790 m., kai kartu buvo įkurti ir departamentai. Tuo metų kantonų skaičius buvo didesnis ir buvo 40-60 kantonų kiekviename departamente. Tuomet kantonai buvo jungiami į apylinkes. Po 1800 m. apylinkių panaikinimo, jos buvo reorganizuotos į apskritis (). Remiantis 1801 m. sausio 28 d. „įstatymu dėl apylinkės teismų skaičiaus mažinimo“ () kantonų skaičius buvo smarkiai sumažintas (paliekant nuo 30 iki 50 kantonų departamente).

## Nuorodos
* Prancūzijos kantonų sąrašas pagal departamentus
Kjongdžu

**Kjongdžu** () – Pietų Korėjos miestas Šiaurės Kiongsango provincijoje. 2012 m. mieste gyveno 265 tūkst. žmonės.
## Sportas

### Lengvoji atletika
Nuo 1993 m. mieste kasmet vyksta Kjongdžu tarptautinis maratonas, kuris nuo 2010 m. turi IAAF sidabrinį statusą.

### Tekvondo
Mieste vyko 2011 m. pasaulio tekvondo čempionatas.

## Nuorodos
* Oficiali svetainė 

__NOTOC__
Rohullah Nikpai

**Rohullah Nikpai** (g. 1987 m. birželio 15 d. Vardake) – Afganistano tekvondo sportininkas. Pasaulio ir Azijos čempionatų prizininkas, olimpietis.

2008 m. vasaros olimpinių žaidynių metu pelnė bronzos medalį ir tapo pirmuoju šalies olimpiniu prizininku.

## Pasiekimai

## Šaltiniai
Kostas Daunora

**Kostas (Konstantinas) Daunora** (1886 m. sausio 10 d. Ličišvėnai, Jiezno valsčius, Rusijos imperija – 1941 m.) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija
Gimė neturtingų valstiečių šeimoje. Mokėsi privačiai. Įgijo buhalterio išsilavinimą. Nuo 1915 m. dalyvavo lietuvių visuomeniniame gyvenime. Nepriklausomybės kovų savanoris.

1920 m. balandžio 14–16 d. kandidatavo Steigiamojo Seimo rinkimuose, tačiau išrinktas nebuvo. Atsistatydinus V. Čarneckiui, 1921 m. lapkričio 11 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas. Priklausė Lietuvos krikščionių demokratų partijos frakcijai.

## Literatūra
* Daunora Kastas, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 16.
* Bukaitė V., Daunora Konstantinas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 129.

## Šaltiniai
Jurgis Deksnys

**Jurgis Deksnys** (1872 m. Šiauliai – ?) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija
Darbininkas. Priklausė Lietuvos darbo federacijai. 1920 m. gegužės 15 d. – 1921 m. balandžio 4 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas V (Panevėžio) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos darbo federacijos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos krikščionių demokratų partijos bloką. Seimo nario mandato atsisakė.

## Literatūra
* Deksnys Jurgis, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 18.
* Blažytė-Baužienė D., Deksnys Jurgis, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 130.

## Šaltiniai
2011 m. pasaulio tekvondo čempionatas

**2011 m. [[pasaulio tekvondo čempionatas]]** – 20-ais pasaulio tekvondo čempionatas, kuris vyko Kjongdžu, Pietų Korėjoje.

## Medalių lentelė

## Rezultatai

### Vyrai

### Moterys

## Lietuvos dalyvavimas
Lietuvai čempionate atstovavo du sportininkai.

## Dalyvaujančios šalys

*  (5)
*  (3)
*  (6)
*  (6)
*  (4)
*  (3)
*  (15)
*  (6)
*  (16)
*  (2)
*  (2)
*  (9)
*  (2)
*  (2)
*  (2)
*  (7)
*  (15)
*  (5)
*  (2)
*  (9)
*  (16)
*  (2)
*  (9)
*  (16)
*  (16)
*  (15)
*  (7)
*  (3)
*  (2)
*  (10)
*  (2)
*  (10)
*  (4)
*  (12)
*  (4)
*  (13)
*  (5)
*  (14)
*  (3)
*  (3)
*  (3)
*  (16)
*  (3)
*  (7)
*  (14)
*  (4)
*  (10)
*  (16)

*  (2)
*  (7)
*  (1)
*  (2)
*  (5)
*  (6)
*  (13)
*  (5)
*  (3)
*  (11)
*  (14)
*  (12)
*  (5)
*  (2)
*  (6)
*  (12)
*  (2)
*  (8)
*  (10)
*  (15)
*  (14)
*  (2)
*  (3)
*  (2)
*  (2)
*  (6)
*  (2)
*  (5)
*  (2)
*  (4)
*  (3)
*  (2)
*  (2)
*  (7)
*  (1)
*  (16)
*  (2)
*  (11)
*  (2)
*  (13)
*  (11)
*  (4)
*  (2)
*  (12)
*  (3)
*  (1)
*  (8)
*  (1)

*  (6)
*  (6)
*  (3)
*  (3)
*  (2)
*  (1)
*  (2)
*  (1)
*  (11)
*  (6)
*  (4)
*  (13)
*  (6)
*  (3)
*  (16)
*  (2)
*  (2)
*  (2)
*  (7)
*  (8)
*  (5)
*  (2)
*  (5)
*  (3)
*  (16)
*  (16)
*  (8)
*  (3)
*  (10)
*  (3)
*  (1)
*  (7)
*  (12)
*  (2)
*  (4)
*  (5)
*  (4)
*  (16)
*  (11)
*  (5)
*  (2)
*  (16)
*  (13)
*  (2)
*  (15)
*  (11)
*  (2)
*  (2)

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Stasys Černiauskas

**Stasys Černiauskas** (1882 m. gruodžio 2 d. Bešoniai, Klovainių valsčius – po 1940 m.) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija
Kilęs iš valstiečių šeimos; tėvai turėjo apie 22 ha žemės. Iki 1896 m. mokėsi tėvų namuose, vėliau pradžios liaudies mokykloje. Gyvendamas tėvų ūkyje buvo įsitraukęs į lietuviškos spaudos platinimo veiklą. 1904-1905 m. Rusijos – Japonijos karo dalyvis.

1910 m. grįžo į Lietuvą, vertėsi staliaus ir dailidės amatu. 1910-1918 m. dalyvavo įvairių lietuviškų draugijų ir organizacijų veikloje, buvo renkamas į savivaldos organus.

Kandidatavo į Steigiamąjį Seimą, rinkimuose išrinktas nebuvo, bet K. Bizauskui atsisakius mandato, 1922 m. kovo 14 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas. Priklausė Lietuvos krikščionių demokratų partijos frakcijai.

1922–1923 m. leido ir redagavo laikraštį „Tiesos žodis“. 

## Literatūra
* Černiauskas Stasys, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 16.
* Bukaitė V., Černiauskas Stasys, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 126.

## Šaltiniai
Stasys Sčesnulevičius

**Stasys Sčesnulevičius** (1905 m. kovo 24 d. Voroneže, Rusija – 1979 m. liepos 7 d. Kaune) – Lietuvos inžinierius statybininkas, dailininkas, pedagogas.

## Biografija
Gimė Voroneže. Tėvas tarnavo valstybiniame Žemės ūkio banke buhalteriu. Ten lankė realinę mokyklą. 1918 m. visa šeima grįžo į Lietuvą, Valkininkų valsčių.

Mokėsi Vilniaus ir Alytaus gimnazijose. 1939 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. 1939–1940 m. lankė Kauno meno mokyklą.

Iki 1950 m. dėstė Kauno valstybiniame universitete. 1944–1947 m. architektūros kompozicijos, 1949–1950 m. architektūros įvado katedros vedėjas. 1949–1950 m. dar ir Architektūros fakulteto dekanas, 1949 m. docentas. 1944–1951 m. dar dėstė Kauno taikomosios ir dekoratyvinės dailės institute, 1945–1948 m. Dekoratyvinės architektūros fakulteto dekanas. 1951–1979 m. dėstė Kauno politechnikos institute, 1951–1956 m. architektūros pagrindų, 1956–1969 m. statybinių medžiagų katedros vedėjas, 1951–1962 m. dar ir Statybos fakulteto dekanas.

Sukonstravo aparatą statybinių medžiagų šilumos laidumui tirti. Parašė vadovėlį „Statybinės madžiagos“ (1966 m.). Išvertė architektūros knygų. 1965 m. LSSR nusipelnęs inžinierius. 1970 m. technikos mokslų kandidatas.

## Šaltiniai
Virginija Volskienė

**Virginija Volskienė** (g. 1965 m. Murmose, Švenčionių rajonas) – teisininkė, Lietuvos vyriausiojo administracinio teismo (LVAT) teisėja.

## Biografija
1983 m. baigė Švenčionėlių 1-ąją vidurinę mokyklą, 1988 m. – Vilniaus universiteto Teisės fakultetą, įgijo teisininko kvalifikaciją.

Nuo 1987 m. gegužės Švenčionių valstybinės melioracijos įmonės juriskonsultė, nuo 1991 m. rugsėjo Švenčionių muitinės vyresn. juriskonsultė, nuo 1992 m. rugpjūčio iki Švenčionių rajono prokuratūros vyr. prokuroro padėjėja, nuo 1992 m. spalio Ignalinos rajono apylinkės teismo, nuo 1998 m. vasario Vilniaus apygardos teismo, nuo 2011 m. gegužės 16 d. LVAT teisėja.

Moka rusų, lenkų, vokiečių kalbas.

## Sąsajos su EBSW byla

Prezidentas Valdas Adamkus siūlė Volskienę į Lietuvos apeliacinio teismo teisėjos pareigas, tačiau po Piliečių Santalkos raginimo LR Seimas į šias pareigas neskyrė, dėl ko Teisėjų taryba viešai pasipiktino. Piliečių Santalka rėmėsi Seimo laikinosios komisijos koncerno EBSW veiklai ištirti surinkta medžiaga, pagal kurią Volskienė susijusi su daug žalos valstybei ir piliečiams padariusio koncerno EBSW veikla, kuomet būdama Vilniaus apygardos teismo Civilinių bylų skyriaus teisėja, Volskienė 2004 m. lapkričio 8 dienos nutartimi panaikino EBSW grupės narių Valdo Krasnicko, Jolantos Barysienės, Kęstučio Armaičio ir Daivos Kuncaitienės turto areštą (turtas, sudaręs 54,047 mln. Lt, buvo areštuotas Vilniaus apygardos teismo nutartimi 2002 m. balandžio 16 d.). Seimo laikinoji tyrimo komisija EBSW veiklai ištirti konstatavo, kad teisėja Virginija Volskienė tokiu sprendimu greičiausiai pažeidė procesines normas, reglamentuojančias tokių bylų nagrinėjimą.

## Šaltiniai
Blogger

**„Blogger“** – „Google“ nemokamo tinklaraščio įrankis, skirtas dalytis mintimis su visu pasauliu. „Blogger“ supaprastina teksto, nuotraukų ir vaizdo įrašų publikavimą asmeniniame ar grupės tinklaraštyje.

## Istorija
„Blogger“ buvo paleistas 1999 metais rugpjūčio 23 dieną Pyra Labs kompanijos. Tai buvo vienas iš pirmųjų tinklaraščio tipo projektų. Pyra Labs 2003 metais vasario mėnesį Google nusipirko „Blogger“ projektą ir visas funkcijas padarė nemokamas, ko nebuvo anksčiau.2004 metų spalį „Pyra Labs“ įkūrėjas paliko Google. Taip pat Google 2004 nusipirko Picasa ir integravo Picasa su Blogger platformą. 2004 metais Blogger gavo dizaino atnaujinimus ir pagrindines tinklapio funkcijas.
Podolės Skalos pilis

**Podolės Skalos pilis** – viduramžių laikais pastatytas uždaras gynybinių statinių kompleksas Podolės Skaloje (Ternopilio sritis, Ukraina).

Seniau šioje vietoje stovėjo Kijevo Rusios medinė pilaitė, kurią 1240 m. sudegino totoriai. 1331 m. Podolės valdytojai broliai Karijotaičiai pastatė akmeninę pilį, kurią 1393 m. užėmė Vytautas Didysis. Ją kurį laiką valdė ir Švitrigaila. Po 1430 m. *Skala* (taip anksčiau vadinosi dabartinis miestas) buvo seniūnijos centras, nuo 1434 m. priklausė Lenkijos karalystei. 1515 m. pilis buvo atiduota valdyti Kremenecio seniūnui Stanislovui Lianckronskiui, po trejų metų miestui buvo suteiktos Magdeburgo teisės.

Totoriai nuolat puldinėjo Skalos pilį, tai įvyko 1502, 1503, 1507, 1515 metais. Nors 1513 m. S.Lianckronskis pilį sustiprino, bet tai nepadėjo – 1516 m. totoriai ją iki pamatų sugriovė. XVI a. antrojoje pusėje pilis buvo pastatyta naujai, pagal paskutinius to meto fortifikacinius reikalavimus. Aplink buvo iškastas gilus griovys ir pripildytas Zbučės vandeniu, patekti piliavietėn buvo galima tik pakeliamu tiltu, parakui laikyti iškilo storasienis bokštas. Pilis atlaikė 1620 m. Turkijos kariuomenės apgultį, bet 1648 m. ją užėmė sukilę Bogdano Chmelnickio kazokų būriai. 1672 m. turkai pilį visgi užėmė ir sugriovė. XVIII a. Skalos seniūnas Adomas Tarlo ant griuvėsių pastatė barokinius rūmus, kurie 1765 m., pataikius į juos žaibui, sudegė. Rūmus atkūrė grafai Goluchovskiai, jie šalia užveisė ir parką. Išlikę pilies griuvėsiai buvo nuolat ardomi, tašyti akmenys naudojami kitiems pastatams. Per Antrąjį pasaulinį karą galutinai sunyko ir šalia stovėję rūmai.

## Šaltiniai
* Ukraina: Lietuvos epocha, 1320–1569. – Mokslo ir enciklopedijų leidybos centras, Vilnius, 2010

## Nuorodos
* Skalos pilis (ukr.)
* Andrijus Bondarenko. Skala prie Zbručės (ukr.)
Ozeris Finkelšteinas

**Ozeris Finkelšteinas** (1863 m. rugsėjo 20 d. Kaunas – 1932 m. rugsėjo 28 d. Kaunas. 1984 m. perlaidotas Vilniaus žydų kapinėse.) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija
1884 m. baigė Kauno gimnaziją. 1888 m. baigė Sankt Peterburgo universiteto Teisės fakultetą.

1889–1905 m. prisiekusiojo advokato padėjėjas Kaune. 1905 m. ištremtas iš Kauno už aktyvią visuomeninę veiklą ir nelegalios literatūros platinimą. 1918 m. grįžo į Lietuvą, Kaune vertės advokato praktika, advokatų tarybos vicepirmininkas.

1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas III (Raseinių) rinkimų apygardoje. Priklausė žydų frakcijai, nuo 1920 m. liepos mėn. jos seniūnas. 1923 m. birželio 5 d. – 1926 m. birželio 2 d. Antrojo Seimo, 1926 m. birželio 2 d. – 1927 m. balandžio 12 d. Trečiojo Seimo atstovas.

Bendradarbiavo lietuvių ir žydų spaudoje, domėjosi ir publikavo žydų folkloro kūrinius. 1938 m. išleista jo publikuotų straipsnių ir kalbų rinkinys.

## Literatūra
* Finkelšteinas Ozeras, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 18.
* Finkelšteinas Ozeris, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1955, t. 6, p. 269.
* Bendikaitė E., Finkelšteinas Ozeris, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 140–142.
* Bendikaitė E., Finkelšteinas Ozeris, Lietuvos Lietuvos Respublikos Seimų I (1922–1923), II (1923–1926), III (1926–1927), IV (1936–1940) narių biografinis žodynas, sud. Aivas Ragauskas, Mindaugas Tamošaitis, Vilnius, 2007, p. 254–256.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Nina Finkelštein, Ozerio Finkelšteino šeima
The Third Twin

**The Third Twin** – prancūzų elektroninės muzikos grupė, kurią sudaro Yvan and Virgile de Homem-Christo. Jie yra kito garsaus elektroninės muzikos kūrėjo, grupės Daft Punk nario Guy-Manuel de Homem-Christo, sūnėnai. Grupės nariai teigia, kad jie yra filosofinis muzikos projektas, kurio tikslas – tobulinti žmones bei kurti globalinę visuomenę.

Grupė susikūrė 2010 m., tačiau ilgą laiką buvo žinoma tik tarp Paryžiaus klubų. Grupė išgarsėjo, kai jie klaidingai buvo palaikyti grupe Daft Punk. Mat grupė Daft Punk, kuri 2010 m. sukūrė garso takelį filmui „“, manoma, susipyko, nes „The Walt Disney Company“ atmetė keletą jų dainų. Todėl abu grupės nariai prisidengdami vieno iš nario sūnėnais paleido į viešumą atmestus kūrinius. Tačiau vėliau tai paneigė Daft Punk, Disney ir patys Third Twin. Tačiau į vieną dalyką abi grupės vis dėlto neatsako, kodėl The Third Twin atsirado labai nedaug laiko prabėgus nuo pastarojo filmo išleidimo.

Grupė save laiko filosofiniu muzikos projektu, kuris remia ir pasisako už globalizaciją, aplinkosaugą, tautų ir valstybių bendradarbiavimą, taip pat pasisako, jog tiki nežemiškomis būtybėmis.

## Išnašos
Kazys Gencevičius

**Kazys Gencevičius** (g. 1882 m. Vilkaviškis – ?) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija

1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas II (Kauno) rinkimų apygardoje. Seime priklausė Lietuvos socialistų liaudininkų demokratų partijos frakcijai.

## Literatūra
* Gencevičius Kazys, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 20.
* Selenis V., Gencevičius Kazys, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 150.

## Šaltiniai
Jonas Giniūnas

**Jonas Giniūnas** (g. 1887 m. Rudamina (?) – m. ?) – Lietuvos politinis ir visuomenės veikėjas.

## Biografija

Kilęs iš darbininkų šeimos. Buvo įgijęs dailidės specialybę. Rudaminoje suorganizavo Lietuvos darbo federacijos skyrių.

1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. vasario 24 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas I (Marijampolės) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos darbo federacijos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos krikščionių demokratų partijos bloką. Seimo nario mandato atsisakė.

## Literatūra
* Giniūnas Jonas, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 22.
* Blažytė-Baužienė D., Giniūnas Jonas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 151–152.

## Šaltiniai
Vincas Grajauskas

**Vincas Grajauskas** (1868 m. balandžio 20 d. Pajeviečiai, Alvito valsčius, Vilkaviškio apskritis, Rusijos imperija – 1953 m. Pocvietis (?), Vilkaviškio rajonas) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija
Kilęs iš valstiečių šeimos. Ilgą laiką gyveno ir dirbo tėvų ūkyje. Pradinį išsilavinimą gavo namuose. Tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje. 1918 m. dirbo Alvito valsčiaus savivaldybėje ir Vilkaviškio apskrities taryboje.

Steigiamojo Seimo rinkimuose kandidatavo Lietuvos ūkininkų sąjungos (LŪS) sąraše, tačiau išrinktas nebuvo. 1922 m. kovo 17 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas. Priklausė Lietuvos ūkininkų sąjungos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos krikščionių demokratų partijos bloką. Pasibaigus Steigiamojo Seimo kadencijai grįžo į gimtinę ir ūkininkavo. Turėjo seklyčios, klojimo teatrus, statė spektaklius apie šventųjų gyvenimus.

## Literatūra
* Grajauskas Vincas, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 22.
* Veilentienė A, Grajauskas Vincas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 153.

## Šaltiniai
Oleskos pilis

**Oleskos pilis** () – XIV–XVII a. statyta gynybinė pilis Oleskos gyvenvietėje Lvovo srityje (Ukraina).

## Architektūra
Pilis stovi atokiau nuo gyvenvietės, ant maždaug 50 m aukščio kalvos. Viduramžiais ją supo gynybinis griovys su pilimu, aukšta medinių tašų tvora. Pati pilis plane yra
ovalo formos, apmūryta akmenine siena. Piliavietėn patenkama per įvažos vartus, virš kurių iškilęs triaukštis bokštas. Piliakalnis apaugęs lapuočiais medžiais.

## Istorija
Oleskos vietovė nuo seno traukė prekybininkų ir užkariautojų dėmėsį: čia kirtosi keliai iš Valakijos ir Vengrijos į Volynę. Pirmą kartą 1327 m. kaip Haličo-Volynės kunigaikščio Jurijaus valda. 1340 m. čia stovėjusią pilį valdė lietuvių kunigaikštis Liubartas, o 1366 m. ją atkovojo Lenkijos karalius Kazimieras III Didysis. Po Krėvos unijos Oleska tampa pavaldi Lenkijos ir Lietuvos valdovo Jogailos brolis Švitrigailai. Kai tarp giminaičių kilo konfliktas, prasidėjo karas. Karaliaus pasiųstas kunigaikštis Kazimieras Mazovietis apgulė pilį ir 1432 m. galiausiai ją užvaldė.

XV–XVI a. kraštą niokojo totoriai: jie griovė pilį 1402, 1453 ir 1512 metais. Pagal santuokinius ryšius Oleskos pilis 1605 m. pereina į rusėnų kunigaikščio Ivano Danilovičiaus rankas. Jo valdymo laikais pilis įgavo renesansinių bruožų: buvo įrengtos koklinės krosnys ir balto akmens židiniai, nupirkti baldai ir paveikslai. I. Danilovičiaus duktė Teofilė, ištekinta už didiko Jokūbo Sobieskio, 1629 m. pagimdė sūnų, kuriam buvo lemta tapti ATR karaliumi Jonu Sobieskiu.

1648 m. Bogdano Chmelnickio kazokai užėmė Oleską, o jo sąjungininkai totoriai apgriovė pilį. 1681 m. Jonas Sobieskis, tąkart jau Lietuvos-Lenkijos valdovas, išpirko skolų apimtą Oleską ir 1684–1687 m. pilį iš pagrindų suremontavo. Tuo metu pasodintas parkas, iškilo ūkiniai pastatai. Karo tarp ATR ir Švedijos metu pilyje penkerius metus buvo dislokuota Rusijos kariuomenė. 1716 m. pilis parduota Stanislovui Ževuskiui, kuris ja mažai rūpinosi, vertingesnius baldus pervežė į gretimas valdas. Nuo 1796 m. pilis kelis kartus keitė savininkus, ją valdė Zelinskiai ir Litinskiai. 1838 m. kraštą sudrebino netikėtas žemės drebėjimas, bet piliai labiausiai pakenkė ne jis, o lobių ieškotojai. Bedaužant sienas ir ieškant slėptuvių užgriuvo rūsys, o vėliau ir kai kurios sienos.

1882 m. pilies griuvėsius nupirko tuometinė Austrijos-Vengrijos valdžia. Buvo atliktas kapitalinis remontas, buvusioje pilyje įsikūrė mokykla, kuri veikė iki Antrojo pasaulinio karo. Pokaryje Oleskos pilis buvo užmiršta, joje 1951 m. kilo paskutinis didelis gaisras. 1970–75 m. ji buvo suremontuota, čia įsikūrė Lvovo meno muziejaus filialas su turtinga LDK laikų portretų galerija.
   

## Šaltiniai
* Ukraina: Lietuvos epocha, 1320–1569. – Mokslo ir enciklopedijų leidybos centras, Vilnius, 2010

## Nuorodos
*
Olykos pilis

**Olykos pilis** () – vėlyvaisiais viduramžiais statyta pilis Olykoje, Voluinės sritis (Ukraina). Viena iš pirmųjų bastioninių tvirtovių Ukrainoje.
 
## Istorija

Kai 1514 m. Olykos dvaro paveldėtoja Ona Kiškaitė ištekėjo už Lietuvos Didžiosios Kunigaikštijos didiko Jono Radvilos, Olyka tapo Radvilų giminės dvaru. Radvilos vertino šią vietovę, ne veltui 1547 m. Mikalojus Radvila Juodasis išrūpino iš imperatoriaus Karolio V paveldimą titulą *Olykos ir Nesvyžiaus kunigaikštis*. Jį vėliau patvirtino ir Lenkijos karalius-Lietuvos didysis kunigaikštis Žygimantas Augustas.

1564 m. buvo pastatyta kvadratinė pilis, kurią juosė pylimas. Jos išmatavimai buvo maždaug 100 х 120 m; pietinėje dalyje buvo gyvenama, o kitos naudojamos gynybiniams poreikiams. Sienos atlaikė Turkijos kariuomenės apgultį; 1702 m. Olykos miestelį buvo užėmę švedai, bet į pilį patekti jiems nepavyko. Vėliau tvirtovė neteko savo karinės reikšmės, Radvilos ėmėsi ją pritaikyti dvaro rūmams. Atsirado balkonai, buvo pastatytas trečias aukštas ir įrengta atvira galerija, o stogas įgavo baroko bruožų.

1812 m. karo su Napoleonu metu Rusijos imperijos kariuomenė pilyje buvo įrengusi ligoninę. Ji veikė ir po karo iki pat 1840 m, vėliau pastatai buvo apleisti ir iki 1882 m. juose niekas negyveno. Vėliau prasidėjęs remontas užtruko net trisdešimt metų. Pirmojo pasaulinio karo metu pilis vėl buvo apgriauta ir Radvilų dar kartą atstatoma. Po Antrojo pasaulinio karo įrengta psichiatrinė ligoninė.

## Šaltiniai
*  Ukraina: Lietuvos epocha, 1320-1569. - Mokslo ir enciklopedijų leidybos centras, Vilnius, 2010 

## Nuorodos
* Fotoreportažas apie buvusios pilies kiemą (ukr.)
Adolfas Grajevskis

**Adolfas Grajevskis** (, 1878 m. sausio 17 d. Maksvų dvaras, Kvėdarnos valsčius, Tauragės apskritis, Rusijos imperija – 1967 m. spalio 1 d. Ornetėje, Varmijos Mozūrų vaivadija, Lenkija) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija
Kilęs iš dvarininkų šeimos. Mokėsi Palangos progimnazijoje ir Mintaujos gimnazijoje. 1896 m. įstojo į Peterburgo universiteto Matematikos ir fizikos fakultetą, vėliau perėjo į Teisės fakultetą, kurį baigė 1902 m.

1902–1904 m. Juozapo Montvilos Žemės ūkio banko darbuotojas, nuo 1905 m. vertėsi advokato praktika Kaune, Tauragėje.

1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas III (Raseinių) rinkimų apygardoje. Priklausė Seimo lenkų frakcijai.

Pasibaigus seimo kadencijai, vertėsi advokato praktika Tauragėje, gyveno Papinaujos dvare. Po Antrojo pasaulinio karo išvyko į Lenkiją. Senatvėje rašė poeziją.

## Literatūra
* Grajevskis Adolfas, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 22.
* Stravinskienė V., Grajevskis Adolfas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 154–156.
* Mieczysław Jackiewicz. Polacy na Litwie 1918–2000. Warszawa 2003
* Krzysztof Buchowski. Polacy w niepodległym państwie litewskim 1918–1940. Białystok 1999

## Šaltiniai
Čiriki provincija

**Čiriki provincija** () – provincija, esanti Panamos rytuose, Ramiojo vandenyno (Čiriki įlankos) pakrantėje bei Kosta Rikos pasienyje. Administracinis centras – Davidas.

## Geografija

Šiaurinę provincijos dalį užima kalnai (Talamankos Kordiljera, Centrinė Kordijera), ten stūkso aukščiausia šalies viršukalnė – Baru ugnikalnis (3474 m), bei kiti aukšti kalnai: Horketa, Fabrega (3335 m), Pikačas (2874 m), Pandas (2468 m) ir kt. Nuo kalnų link vandenyno teka daug vandeningų upių (Čiriki, Davidas, Čikas, Palo Altas, Kaldera, Čiriki Nuevas, Papajalis, Fonseka, Tabasara ir kt.). Kranto linija išraižyta upių estuarijų. Greta kranto yra keletas salų: Boka Brava, Palenkė, Parida, Seko salos. Įsteigtas Čiriki įlankos jūrinis nacionalinis parkas bei Baru ugnikalnio nacionalinis parkas.

## Administracinis suskirstymas
 
Provincija padalinta į 13 apygardų (skliaustuose – administracinis centras):
* Alanchės apygarda (Alanchė)
* Baru apygarda (Puerto Armueljesas)
* Bokerono apygarda (Bokeronas)
* Boketės apygarda (Bacho Boketė)
* Bugabos apygarda (La Konsepsjonas)
* Davido apygarda (Davidas)
* Dolegos apygarda (Dolega)
* Gualakos apygarda (Gualaka)
* Remedijoso apygarda (Remedijosas)
* Renasimjento apygarda (Rio Serenas)
* San Felikso apygarda (Las Lachasas)
* San Lorenso apygarda (Horkonsitosas)
* Tolės apygarda (Tolė)


Image:Homemade Bridge Boquete jquarns.jpg|Tiltas per kalnų upę
Image:Image-Cerro punta PARA WIKI.jpg|Sero Puntos gyvenvietė
Image:Barriles.jpg|Barileso vietovė


## Šaltiniai
Pranas Grėbliūnas

**Pranas Grėbliūnas** (1870 m. kovo 10 d. Nemajūnai, Šventežerio valsčius, Seinų apskritis, Rusijos imperija – 1947 m.) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija
Mokėsi gimtinės pradžios mokykloje. Buvo išvykęs į JAV, kur gyveno 4 metus. Grįžęs į Lietuvą ūkininkavo. Paskelbus Nepriklausomybę išrinktas į Šventežerio valsčiaus savivaldybę, 1918 m. lapkričio pabaigoje nuo parapijos komiteto – į Seinų apskrities tarybą.

Kandidatavo į Steigiamąjį Seimą, tačiau išrinktas nebuvo. Tik seimo kadencijos pabaigoje, 1922 m. kovo 7 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas. Priklausė Lietuvos krikščionių demokratų partijos frakcijai.

## Literatūra
* Grėbliūnas Pranas, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 24.
* Blažytė-Baužienė D., Grėbliūnas Pranas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 157.

## Šaltiniai