open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Julius Čaplikas

**Julius Čaplikas** (1888 m. birželio 20 d. Ryliškiuose – 1941 m. liepos 30 d. Maskvoje, SSRS) – pedagogas, Lietuvos valstybės, visuomenės ir karinis veikėjas, brigados generolas.

## Biografija
Baigė Nedzingės valstybinę mokyklą. 1909 m. baigė Sankt Peterburgo dvasinę seminariją, tačiau kunigu netapo. Dirbo privačiu mokytoju. 1913 m. prie Charkovo universiteto išlaikęs provizoriaus padėjėjo egzaminus dirbo vaistinėje.

1914 m. prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, mobilizuotas į armiją, 1915 m. baigė Vilniaus karo mokyklą. 1915–1917 m. tarnavo Rusijos imperijos kariuomenės 6-ajame grenadierių Tauridės pulke, poručikas, grenadierių kuopos vadas, vėliau tarnavo IV armijoje. Dalyvavo kovose su Austrija-Vengrija. 1917–1918 m. tarnavo Vitebsko lietuvių batalione.

Nuo 1918 m. lapkričio mėn. Lietuvos kariuomenės savanoris, 1-ojo pėstininkų pulko vado adjutantas, štabo viršininkas. Dalyvavo Alytaus kautynėse, žuvus pulko vadui Antanui Juozapavičiui ėjo jo pareigas. Nuo 1919 m. spalio mėn. Ukmergės bataliono, vėliau 8-ojo pėstininkų pulko vadas. Jo pulkas 1920 m. vasario 23 d. malšino Kauno įgulos maištą, dalyvavo kovose su Raudonąja armija ir Lenkijos kariuomenės junginiais. 1920 m. trumpam pateko į lenkų nelaisvę.

1921 m. Generalinio štabo operacijų skyriaus viršininkas. 1921–1922 m. Kėdainių apskrities, 1922 m. trumpai – Trakų apskrities karo komendantas. 1922–1923 m. 7-ojo pėstininkų pulko vadas.

1923 m. išėjo į atsargą, mokytojavo Žiežmariuose, vėliau – Žiežmarių vidurinės mokyklos direktorius. 1925–1927 m. Trakų apskrities viršininkas, 1927–1928 m. Kauno miesto ir Kauno apskrities viršininkas.

1928 m. grįžo į kariuomenę, 1928–1934 m. 2-ojo pėstininkų pulko vadas, nuo 1934 m. 2-osios divizijos vadas ir Kauno įgulos viršininkas. 1930 m. baigė Aukštųjų kariuomenės viršininkų kursus. 1935 m. brigados generolas. 1935 m. rugsėjo 6 d. – 1938 m. kovo 24 d. Juozo Tūbelio XVII Ministrų kabineto vidaus reikalų ministras. 1936–1940 m. Seimo narys. Vienas Savanorių sąjungos steigėjų, 1927–1928 m. valdybos pirmininkas. Su kitais 1927 m. įsteigė Lietuvos aeroklubą.

Užėjus bolševikams, išvažiavo į savo ūkį netoli Ramygalos. Jis turėjo galimybę pasitraukti į Vokietiją, bet atsisakė. 1940 m. liepos 18 d. areštuotas ir išvežtas į Rusiją. Kalintas Maskvos kalėjime. Po metų sušaudytas Butyrkų kalėjime.

## Įvertinimas
* 1919 m. Vyčio kryžiaus 5 laipsnio ordinas;
* 1928 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas;
* 1933 m. Vytauto Didžiojo 3 laipsnio ordinas.

## Šaltiniai
Pranas Liatukas

**Pranas Liatukas** (1876 m. sausio 29 d. Padievaitis, Kvėdarnos valsčius, Tauragės apskritis – 1945 m. rugsėjo 9 d. Vilnius) – Lietuvos visuomenės ir karinis veikėjas, generolas leitenantas.

## Biografija
 
Mokėsi Palangos progimnazijoje ir Rygos Nikolajaus I gimnazijoje. Dalyvavo slaptuose moksleivių būreliuose, kovojo už pamokslus lietuvių kalba lietuviams moksleiviams. 1902 m. Rusijos imperijos kariuomenės savanoris. 1905 m. baigė Vilniaus karo mokyklą. Paskirtas į Naugardo guberniją. 1908 m. perkeltas į 178-ąjį Vendeno pėstininkų pulką Liepojon, dalyvavo vietos lietuvių kultūriniame gyvenime. 1909 m. gavo poručiko laipsnį ir perkeltas į Penzą. 

1914 m. perkeltas į 318-ąjį Černojarsko pėstininkų pulką. Kuopos vadu dalyvavo Pirmajame pasauliniam kare prie Krokuvos, pakeltas kapitonu. 1915 m. sunkiai sužeistas, gydėsi Kijevo sanatorijoje, pasveikęs vėl pasiprašė į frontą. 1915 m. papulkininkis. 1916 m. vėl sužeistas, išvežtas į Rostovą prie Dono, vėliau į Kislovodską. 1917 m. grįžo į savo pulką, suteikus pulkininko laipsnį perkeltas į kitą pulką, tačiau netrukus vėl sužeistas, gydėsi Maskvos bajorų ligoninėje.

1918 m. rugpjūčio pradžioje bolševikai jį evakavo į Lietuvą, grįžęs į Padievaičius išrinktas parapijos komiteto pirmininku.

Nuo 1918 m. gruodžio mėn. Lietuvos kariuomenės savanoris. 1918 m. gruodžio 24 d. – 1919 m. kovo 4 d. Apsaugos Ministerijos Štabo viršininkas. 1919 m. kovo 4 d. paskirtas 2-ojo pėstininkų pulko vadu, gegužės 4 d. 3-ojo pėstininkų pulko vadu, vėliau – 1-osios brigados vadu. Kovojo fronte su bolševikais ir su bermontininkais Kuršėnuose. 1919 m. generolas leitenantas. 1919 m. spalio 7 d. – 1920 m. vasario 23 d. Vyriausiasis kariuomenės vadas. Be to, 1919 m. spalio 10 d. – 1920 m. vasario 23 d. – Krašto apsaugos ministerijos valdytojas.

Per 1920 m. vasario mėn. Kauno įgulos maištą nuvyko į svarbiausią maištininkų rajoną – Panemunę atkurti tvarką ir buvo suimtas. Išlaisvintas atsistatydino iš pareigų. 1920–1924 m. dirbo Valstybės ižde, Lietuvos banke. 1924–1926 m. Šakių apskrities viršininkas.

1945 m. sausio 30 d. NKVD apkaltintas priklausymu Lietuvos laisvės armijai ir suimtas. Neatlaikęs kankinimų mirė Lukiškių kalėjimo ligoninėje. Palaikų užkasimo vieta nežinoma.

## Įvertinimas
* 1914 m. – IV laipsnio Šv. Anos ordinas;
* 1915 m. – III laipsnio Šv. Stanislovo ordinas;
* 1915 m. – III laipsnio Šv. Anos ordinas;
* 1916 m. – II laipsnio Šv. Stanislovo ordinas;
* 1919 m. Vyčio kryžiaus 5 laipsnio ordinas.

## Šaltiniai
Gintautas Surgailis. Lietuvos kariuomenės vadai. Vilnius: Mintis, 1992, 191 p.
Karlis Goperis

**Karlis Goperis** (, 1876 m. balandžio 2 d. Planų pagastas – 1941 m. kovo 25 d. Ulbroka miškas) – Latvijos valstybės, visuomenės ir karinis veikėjas, generolas.

## Biografija
1896 m. baigė Vilniaus karo mokyklą, tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje Varšuvoje, 1905 m. 183-ojo pulko štabskapitonas Lenkijoje, vėliau Kostromoje. 1912 m. kapitonas, vadovavo kuopai. Pirmojo pasaulinio karo dalyvis, bataliono vadu Galicijos fronte kovojo su Austrija-Vengrija. 1916 m. gegužės 20 d. paskirtas rezervinio latvių šaulių bataliono vadu. Ties Baranovičiais sužeistas, gydėsi Maskvos ligoninėje. Pasveikęs paskirtas 7-ojo Bauskės šaulių pulko vadu. 1917 m. latvių šaulių 1-osios brigados vadas, 1924 m. Vidžemės divizijos vadas, Rygos įgulos vadas. 1934 m. išėjo į atsargą.

1921 m. Latvijos skautų ir seklių organizacijos (*Latvijas Skautu un Gaidu Centrālā Organizācija*) steigėjas ir vadovas.

1940 m. TSRS okupavus Latviją slapstėsi, tačiau buvo susektas ir nušautas miške netoli Rygos. 1944 m. perlaidotas Rygos Brolių kapuose.

## Šaltiniai
Dovydaitis

* Heinrich Davideit – aktorius, dainininkas;
* Jonas Dovydaitis – lakūnas, rašytojas;
* Juozapas Silvestras Dovydaitis – rašytojas, pedagogas;
* Jurgis Dovydaitis – tautosakininkas, kraštotyrininkas;
* Pranas Dovydaitis – signataras, visuomenės veikėjas;
* Vytautas Dovydaitis (1920) – žurnalistas, aviatorius;
* Vytautas Dovydaitis (1929) – agronomas, žemės ūkio teoretikas.
Urubamba

**Urubamba** () – upė Peru. Prasideda Andų kalnuose, Kunuranos kalno šlaite, į pietryčius nuo Kusko, netoli Agvas Kaljenteso. Aukštupyje vadinama ***Vilkamaju*** (, ). Teka į šiaurę-šiaurės vakarus giliais tarpukalnių kanjonais. Nuo vidurupio išsilieja į Amazonijos lygumas (tekėdama Torontojaus slėniu per 32 km nusileidžia nuo 3400 m iki 2400 m). Ties Atalaja susilieja su Apurimaku (Tambu) ir suformuoja Ukajalio upę (viena Amazonės ištakų).

Didžiausi intakai: Laresas, Salka, Javeras, Kamisea, Lukumajas, Kusičaka, Kačimajas, Inuja, Vilkabamba, Koširenis.

Urubamba aukštupyje sudaro Šventąjį inkų slėnį, kuriame klestėjo Inkų imperija (prie jo įsikūręs Maču Pikču). Žemupyje teka mačigengų ir ašaninkų žemėmis.

Pagrindiniai miestai prie upės: Sikuanis, Urkosas, Urubamba, Kiljabamba.

## Šaltiniai
William Sealy Gosset

**Viljamas Gosetas** (, 1876 m. birželio 13 d. – 1937 m. spalio 16 d.) – anglų statistikas. Geriausiai žinomas Student (Studento) slapyvardžiu, kuriuo pasirašinėdavo savo mokslinius straipsnius. Pagrindinis nuopelnas – Stjudento skirstinys ir Stjudento statistinio reikšmingumo testas.

## Šaltiniai
∫

Simbolis **∫** naudojamas matematikoje integralui žymėti. Šią notaciją XVII a. pabaigoje sukūrė vokiečių matematikas Gotfridas Leibnicas.

Ženklas ∫ atsirado pakeitus ženklą ſ (Ilgoji s), kuris buvo pasirinktas todėl, kad integralas yra sumų riba.

Simbolis ∫ Unikode žymimas U+222B, Lateche - `\int`. HTML žymimas `&amp;#x222b;` (šešioliktainis), `&amp;#8747;` (dešimtainis) ir `&amp; int;` (vardinis).

Simbolis ∫ yra labai panašus į simbolį ʃ (vadinamą eš).

## Šaltiniai
* 

## Nuorodos
* http://www.fileformat.info/info/unicode/char/222b/index.htm
Antanas Stapulionis

**Antanas Stapulionis** (1893 m. gruodžio 6 d. Gustoniai, Joniškėlio valsčius – 1978 m. Florida) – Lietuvos visuomenės ir karinis veikėjas, pulkininkas.

## Biografija

Mokėsi Joniškėlio žemės ūkio mokykloje ir Kauno „Saulės“ mokytojų seminarijoje. 1914 m. prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui mobilizuotas, 1915 m. baigė Irkutsko karo mokyklą. Dalyvavo kovose Daugpilio, Rumunijos ir Austrijos frontuose.

1918 m. grįžo į Lietuvą ir lapkričio 23 d. įsijungė į slaptą Joniškėlio partizanų organizaciją. 1919 m. balandžio 5 d. tapo Joniškėlio partizanų organizacijos štabo viršininku. 1919 m. gegužės 14 d. išrinktas Atskirojo partizanų bataliono vadu. Batalionas kartu su Panevėžio grupės daliniais kovėsi su bolševikais prie Vabalninko, Pušaloto, Saločių, Dauguvos. Batalionui įsijungus į Lietuvos kariuomenės sudėtį ir tapus Joniškėlio batalionu, perkeltas į 3-ąjį pėstininkų pulką vado padėjėju. Vėliau tarnavo 6-ojo ir 7-ojo pėstininkų pulkų vadų padėjėju. Lietuvos kariuomenėje tarnavo iki 1940 m.

1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1949 m. atvyko į JAV, apsigyveno Bostone.

## Įvertinimas
* Vyčio kryžiaus 5 laipsnio ordinas

## Šaltiniai
Dinozaurų evoliucija

**Dinozaurų evoliucija** prasidėjo maždaug prieš 230&nbsp; milijonų metų vidurinio ir vėlyvojo triaso periodu, apie 20 milijonų metų po permio-triaso masinio rūšių išnykimo, kurio metu išnyko apie 95 % visų Žemės organizmų rūšių. Apie tai sprendžiama iš radiologinių absoliutaus amžiaus nustatymo metodų, panaudotų tyrinėjant uolienas, kuriose randami ankstyvųjų dinozaurų genties eoraptorių fosilijos.

Vienas iš ankstyvųjų dinozaurų protėvių buvo didelis archozauras *[[Saurosuchus]]*, tačiau didžiausio tyrinėtojų susidomėjimo nusipelnė kitas gyvūnas. *[[Lagosuchus]]*, Argentinoje atrastas 30 cm ilgio gyvūnas, laikomas panašiausiu į dinozaurus archozauru. Ilgą laiką jis laikytas tiesioginiu visų dinozaurų protėviu. Nesutarimai šiuo klausimu tęsėsi iki 1994 m., kai Paul Sereno pakartotinai ištyrė *Lagosuchus* radinį. Sereno nustatė, kad pirmasis kaip *Lagosuchus* aprašytas skeleto fragmentas galėjo būti "chimera", t. y. kaulų fragmentai galėjo priklausyti skirtingiems gyvūnams. Dėl to kitas *Lagosuchus* radinys buvo pervadintas į *[[Marasuchus]]*. Dabartiniu paleontologų manymu *eoraptorius* yra bendras visų dinozaurų protėvis. Fosilijų analizė rodo, kad tai buvo nedideli dvikojai plėšrūnai.

Seniausiais tikraisiais dinozaurais laikomi keletas radinių iš vidurinio triaso (225 mln. metų senumo) sluoksnių Ischigualasto ir Santa Maria formacijose (Argentinoje ir Brazilijoje): *[[Herrerasaurus]]*, *[[Staurikosaurus]]* ir *[[Eoraptor]]* buvo vikrūs plėšrūnai, o *[[Pisanosaurus]]* - žolėdis. Tarp to laikotarpio gyvūnijos dinozaurai dar buvo reti ir anaiptol nedominuojanti grupė.

Situacija pasikeitė po kelių milijonų metų, perėjime iš Karnio į Norį, kai masiškai išmirė pirmykščiai ropliai ir amfibijos, kurie dar vadinami paleotetrapodais. Išmirė 42 proc. tetrapodų šeimų. Vadinamieji neotetrapodai, tarp jų ir dinozaurai, užėmė atsilaisvinusias ekologines nišas. Triaso - juros sandūroje prieš 202 mln. metų įvyko dar vienas masinis rūšių išmirimas, po kurio paleotetrapodai visiškai išnyko, o juros periodu praktiškai visi (žinomi) sausumos gyvūnai, didesni nei 1 m, buvo dinozaurai.

Kreidos periodo pabaigoje, masinio rūšių išnykimo laikotarpiu prieš maždaug 65 mln. metų, visos dinozaurų rūšys išnyko, išskyrus vieną šaką, iš kurios išsivystė pirmieji paukščiai. Kitos diapsida poklasio rūšys, susijusios su dinozaurais, taip pat pergyveno masinį rūšių išnykimo laikotarpį.
Keralos istorija

**Keralos istorija** – Keralos regiono Pietų Azijoje (dar vadinamo **malajalamu**), gyvenamo malajalių tautos, istorija. Šis regionas gana ilgą laiką turėjo savarankišką istoriją, ir į Indijos sudėtį įjungtas tik XX a.

## Tamilakamo dalis

Savarankiška Keralos istorija, lyginant su kitų Pietų Azijos subregionų istorijomis, yra palyginti nesena. Iki VIII a. ji buvo Tamilakamo istorijos dalis, ir buvo valdomas kaip Čeros valstybės (kurios centras buvo Tamilnade) provincija. Nuo III a. čia įsigalėjo kalabharai.

## Antroji Čera

IX a. pradžioje Keralos teritorijose susikūrė Antroji Čera, kurios valdovai kildino save iš senosios Čeros dinastijos. Valdant Kulasecharų dinastijai, Čera valdė visą Keralos pajūrį iš sostinės Kodungaluro. Atrodo, tuo metu ji valdė ir pajūrio Karnataką (Kanaros regioną). Čera aktyviai kovojo su galingomis to meto tamilų imperijomis Pandija ir Čola.

Antrosios Čeros valstybėje ėmė formuotis malajalių tautybė, kuri atsiskyrė nuo kitų tamilų. Kristalizavosi atskiras malajalių identitetas, kultūra. Susiformavo savarankiška kalba, raštas, netgi kalendorius. Vėliau *Čera* imta tarti kaip *Kera*, kas dar vėliau išsivystė į žodį *Kerala*.

Tuo metu Valstybė kontroliavo didelę dalį Indijos vandenyno prekybos, čia apsistojo daug arabų pirklių.

## Svarupamai

Nuo Čolos antpuolių valstybė silpo ir apie XI a. suskilo į daugybę smulkių feodalinių valdų, vadinamų svarupamais (സ്വരൂപം), valdomų iš sostinių *kovilakamų*. Juos valdė valdovai, kurie tarpusavyje kariavo. Iškilo karių nairų sluoksnis. Stipriausi svarupamai buvo Kolathunadas, Kožikodė, Kočis ir Venadas.

## Kolonijinis laikotarpis
Nuo XV a. pabaigos čia įtaką įgijo portugalai, vėliau olandai, britai.

Nuo XVIII a. vidurio vyko konsolidacija, kuomet pietiniuose svarupamuose įsigalėjo Travankoro ir Kočio karalystės. Šiaurinė Kerala buvo nukariauta tamilų Maisoro karalystės.

Britų Indijos laikais buvo išlaikyta karalysčių savivalda.

## Keralos nepriklausomybė
Po Indijos nepriklausomybės Travankoras ir Kočinas buvo sujungti į vieną valstiją. 1956 m. prie jų buvo prijungtas Madrasas, taip suformuojant Keralos valstiją.
Kolathunadas

**Kolathunadas** (malajalių kalba:), dar vadinamas **Mušaka karalyste** – vienas iš didžiausių ir stipriausių svarupamų (feodalinių karalysčių) Keraloje, egzistavęs nuo viduramžių Čeros subyrėjimo XII a. iki XVI a.

Ši karalystė valdė teritorijas šiaurės Keraloje (dab. Kasaragodo ir Kanuro rajonai). Jos sostinė (*kovilakam*) buvo Čirakalis (6 km nuo dabartinio Kanuro miesto). Valdovai buvo tituluojami *kolathiriais*.

## Istorija
Ši karalystė atsirado suirus Čeros imperijai. Ji buvo viena stipriausių ir labai konkuravo su Kožikode pietuose.

1505 m. portugalas F. de Almeida netoli sostinės pastatė San Angelo fortą, kuris buvo viena pirmųjų Portugalijos kolonijinių valdų Indijoje. Iš pradžių kolathiriai draugiškai įsileido portugalus, tačiau vėliau 1558 m., įtikinti Kožikodės zamorinų, pradėjo karus ir 1564 m. netgi užėmė San Angelą.

Portugalai vis tiek išlaikė įtaką regione ir susigrąžino savo fortą, kurį 1663 m. užėmė olandai. Šie pardavė fortą savo sąjungininkams arakaliams, kurie užėmė Kolathunadą, taip pabaigdami jo egzistenciją.
Kanados vyrų ledo ritulio rinktinė

**Kanados vyrų ledo ritulio rinktinė** – komanda, atstovaujanti Kanadai tarptautinėse ledo ritulio varžybose. 2007 m. ji yra 2 vietoje Tarptautinės ledo ritulio federacijos reitinge. Kanados vyrų ledo ritulio rinktinė laimėjo 8 olimpines žaidynes ir 18 pasaulio čempionatų.

## Sudėtis (2019 m.)

## Nuorodos

* Kanados ledo ritulio federacijos oficiali svetainė (anglų ir prancūzų k.)

## Išnašos
Kožikodės karalystė

**Kožikodės karalystė** (arba ***Nedirijipu karalystė***) – vienas iš didžiausių ir stipriausių svarupamų (feodalinių karalysčių) Keraloje (Pietų Indijoje), egzistavęs nuo viduramžių Čeros subyrėjimo XII a iki XVIII a.

Didžiausio suklestėjimo laikais ši karalystė valdė teritorijas vidurio Keraloje. Jos sostinė (*kovilakam*) buvo Kožikodė. Valdovai buvo tituluojami *samothiri* (*zamorinais*).

## Istorija

Ši karalystė aplink Kožikodės miestą atsirado suirus Čeros imperijai ir iš pradžių vadinosi Eranadu. Tai buvo mažytis svarupamas, kuris XIV a. pradžioje nugalėjo savo priešus Polanadą bei Nedunganadą ir pradėjo ekspansiją. Tuo metu dėl gamtinių sąlygų smuko senovinis uostas Kodungaluras, iki tol garsėjęs prekyba. Tai leido iškilti Kožikodei kaip prekybos centrui.

1353–1361 m. tęsėsi ekspansijiniai karai, kurių metu Kožikodė kovojo su Valuvanado ir Perumpadapo karalystėmis, labai jas nusilpnindama. Perumpadapas buvo priverstas perkelti sostinę į pietus, į Kočio miestą.

Atplaukę Portugalai iš pradžių draugavo su zamorinais, tačiau greitai prasidėjo karai. Pralaimėję zamorinai buvo priversti leisti portugalams įkurti prekybos postą savo valdose 1509 m.

Pasirodžius olandams, Kožikodė sudarė su jais sąjungą ir išvijo portugalus XVII a. viduryje.

1766 m. Kožikodės karalystę užėmė kanadų Maisoro karalystė vakaruose. Vėliau Maisorui pralaimėjus britams, Kožikodė tapo Britų Indijos dalimi.
Arabijos dykuma

: *Apie dykumą Egipte žr. [[Rytų dykuma]].*

**Arabijos dykuma** () – tuščia dykuma Vakarų Azijoje, užimanti beveik visą Arabijos pusiasalį. 2020 m. duomenimis, dykumos plotas siekė 1,855 mln. km² Pagrindinė Arabijos dykumos dalis – Rub el Chalis, esantis pietuose. Šiaurėje plyti Didysis Nefudas. Šias dykumas skiria Dechnos dykuma. Centrinėje dalyje iškilęs Tuvaiko masyvas. Omane yra keletas smėlio baseinų, jų tarpe lakiojo smėlio sritis – Um al Samimas.

Klimatas hiperaridinis; per metus vidutiniškai iškrenta 35 mm kritulių (50 % žiemą, 15 % vasarą). Vasaros dienomis temperatūra pakyla iki 40-50&nbsp;°C, žiemą nukrenta iki 5-15&nbsp;°C, pasitiko ir neigiamų temperatūrų. Dideli dienos ir nakties temperatūrų svyravimai. Dykumoje yra gausūs naftos, gamtinių dujų, fosfato, sieros telkiniai.

Augalija ir gyvūnija labai skurdi. Arabijos dykumoje suskaičiuotos tik 37 augalų rūšys. Tai daugiausia rūgtinių, burnotinių, viksvuolinių šeimos augalai. Iš medžių auga tik arabinis algarobas (*Prosopis cineraria*) ir *Acacia ehrenbergiana*.

## Šaltiniai
Romas Sakadolskis

**Romualdas** (**Romas**) **Sakadolskis** (1947 m. gegužės 31 d. Fuldoje, Vokietija – 2016 m. vasario 25 d. Niujorke) – JAV ir Lietuvos žurnalistas, tarptautinės radijo stoties „Amerikos balsas“ reporteris.

## Biografija
1968–1972 m. Čikagos lietuvių radijo programos „Margutis“ diktorius, reporteris. 1971–1973 m. JAV lietuvių TV programos „Lietuviai televizijoje“ darbuotojas. 1974 m. baigė Merilando universiteto (*University of Maryland at College Park*) RTV ir kino fakultetą.

1969–2004 m. dirbo radijo kompanijoje „Amerikos balsas“ (*Voice of America*): 1973–1977 m. lietuvių redakcijos Vašingtone bendradarbis, 1977–1986 m. Čikagos biuro korespondentas, 1986–1995 m. lietuvių redakcijos vedėjas, 1995–2004 m. naujienų skyriaus redaktorius. Rengė reportažus iš JAV, Kanados, Europos, Pietų Amerikos, Australijos. 1987–1991 m. rengė laidas apie Lietuvos nepriklausomybės atkūrimą.

1993 m. Vilniaus universitete skaitė paskaitų ciklą „Radijo žurnalistikos pagrindai“. 1994–1999 m. organizacijos Amerikos mokytojų pagalba Lietuvos mokyklai (*American Professional Partnership for Lithuanian Education*, *A.P.P.L.E.*) kursų lektorius. 2005–2012 m. VU Komunikacijos fakulteto Žurnalistikos instituto lektorius, 2012–2014 m. dėstytojas valandininkas. Bakalauro studijų programos studentams dėstė informacinę žurnalistiką ir interviu techniką. Nuo 2014 m. VDU Politikos mokslų ir diplomatijos fakulteto Viešosios komunikacijos katedros lektorius.

Mokslo interesai: žurnalistikos sociologija, žiniasklaidos atskaitingumas ir etika, medijų raštingumas.

1966 m. Pasaulio lietuvių jaunimo 1-ojo kongreso darbuotojas, 1972 m. 2-ojo kongreso pirmininkas. Nuo 1968 m. rašė JAV lietuvių spaudoje. Nuo 1968 m. organizacijos „Santaros-Šviesos federacija“ narys. 1969–1972 m. JAV lietuvių bendruomenės Tarybos narys. 1975–1985 m. Lituanistikos seminaro komiteto narys. 1977–1979 m. žurnalo „Pasaulio lietuvis“ redkolegijos narys. 1977–1981 m. Pasaulio lietuvių bendruomenės valdybos narys.

Nuo 1995 m. JAV žurnalistų draugijos (*Society of Professional Journalists*), nuo 2011 m. JAV žurnalistikos ir masinės komunikacijos švietimo draugijos (*Association for Education in Journalism and Mass Communication*) narys. Gži internetinio portalo, siekiančio aukštesnių žurnalistinės etikos standartų, draugijos narys. Visuomeninės organizacijos Piliečių Santalka tarybos narys. 2006–2009 m. Lietuvos nacionalinio radijo ir televizijos tarybos narys.

## Įvertinimas
* 2000 m. DLK Gedimino 4 laipsnio ordinas 

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Pasivaikščiojimai su Romu Sakadolskiu, 2014 m.
* In memoriam. Romas Sakadolskis: „Užaugau su mintimi, kad grįšiu į Lietuvą“, 2016-02-25
Tosa

**Tosa** () – miestas Kočio prefektūroje, Japonijoje. Čia gyvena apie 29,8 tūkst. gyventojų.

## Istorija

Miestas įkurtas 1959 m. sausio 1 d.

## Geografija

Tosa įsikūrusi centrinėje Kočio prefektūros dalyje. Iš šiaurės miestą supa Šikoku kalnynas, pietuose turi priėjimą prie Ramiojo vandenyno. Tosa ribojasi su Susakiu, Inu, Harunu, Sakava ir Hidaka.

## Miesto simboliai
Oficiali miesto gėlė – lelija, medis – dviskiautis ginkmedis, paukštis – *Sturnus cineraceus*.

## Nuorodos
* Oficiali Tosos svetainė
Valensijos gatvių trasa

**Valensijos gatvių trasa** () – iš miesto gatvių ir kelių sudaryta Formulės 1 trasa Valensijos mieste Ispanijoje. Čia nuo 2008 m. liepos 24 d. vyksta Formulės 1 Europos Grand Prix lenktynės.

2007 m. birželio 1 d. trasos šeimininkai pasirašė 7 metų kontraktą su Formulės 1 teisių savininku Bernie Ecclestone.

Suplanuota trasa yra 5 419 m ilgio ir turi 25 posūkius (11 dešiniųjų ir 14 kairiųjų). 2009 m. trasos rekordą pasiekė vokietis Timo Glock su Toyota – 1:38.683.

## F1 statistika

## Išnašos

## Nuorodos
* Trasos svetainė 1 
* Trasos svetainė 2
* Trasa Google maps tinklalapyje
Kočis (Japonija)

**Kočis** () – miestas pietų Japonijoje, Šikoku saloje, prie Tosos įlankos; Kočio prefektūros sostinė. Tai didžiausias miestas Kočio prefektūroje, čia gyvena 40 % visos prefektūros gyventojų.

Yra Urado jūrų uostas ir oro uostas. Verčiamasi žvejybinių laivų statyba, abrazyvų gamyba, maisto (žuvų apdorojimo), tekstilės, cemento, chemijos, popieriaus, metalo ir medienos apdirbimo pramone, žvejyba, turizmu. Daržovių auginimo regiono prekybos centras. Veikia 2 universitetai, svarbiausias – Kočio universitetas (1949 m.). Taip pat yra XII–XIII a. sodai ir paviljonai, botanikos sodas, Čikurindži, Sekeidži šventyklos, Kočio pilis (XVII a.).

## Istorija
Kočis įkurtas 1603 m. Miesto teisės suteiktos 1889 m. 1946 m. Kočis nukentėjo nuo cunamio.

## Sportas
* Kochi United SC – futbolo klubas;

## Miesto simboliai

Oficiali miesto gėlė – lazdenis (*Corylopsis*), medis – kininė melija (*Melia azedarach*), paukštis – japoninė kielė (*Motacilla grandis*).

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali Kočio svetainė (japonų k.)
* Oficiali Kočio svetainė  
* Oficiali Kočio pilies svetainė  (japonų k.)
* Kochi Asakura svetainė  (japonų k.)
Kočis

Žodžio **Kočis** reikšmės:
* Kočis (Indija) – miestas Keraloje, Indijoje;
* Kočis (Japonija) – miestas Kočio prefektūroje, Japonijoje;
* Kočis (Hirosima) – miestas Hirosimos prefektūroje, Japonijoje.
Rusijos I lyga

**Rusijos I lyga** () – antrasis pagal pajėgumą Rusijos futbolo sistemos divizionas. Du aukščiausias vietas užėmę klubai pakyla į Rusijos Premjer lygą, o 5 žemiausias vietas užėmę klubai nukrenta į II lygą.

## Istorija

Divizionas buvo suformuotas 1992 m. po Tarybų Sąjungos žlugimo. Du pirmuosius sezonus komandos buvo suskirstytos į regionus, bet 1994 m. nuspręsta nebenaudoti tokio formato. Iki 2010 m. imtinai varžybas organizavo Profesionalų futbolo lyga ir vadinosi I lyga. 2012–2013 metų sezone oficialus pavadinimas buvo „SUPRA-Rusijos futbolo čempionatas tarp FNL ekipų“. 2015–2016, 2016–2017 ir 2017–2018 sezonais „FONBET-Rusijos futbolo čempionatas tarp FNL ekipų“. Nuo 2018–2019 m. sezono vadinta "OLIMP - Rusijos futbolo čempionatas tarp Nacionalinės futbolo lygos klubų komandų". Nuo 2022 m. birželio mėn. divizionui grąžintas istorinis I lygos pavadinimas.


Nacionalinė futbolo lyga (Rusija).jpg | Senesnioji emblema


Pagal rėmėjus lyga vadinta:
* 2012–2013 m. SUPRA-Первенство России по футболу среди команд клубов ФНЛ
* 2015–2018 m. ФОНБЕТ-Первенство России по футболу среди команд клубов ФНЛ
* 2018–2022 m. ОЛИМП — Первенство России по футболу среди команд клубов Футбольной национальной лиги
* nuo 2022 m. МЕЛБЕТ-Первая лига

## Čempionai

*  – Zemcuzina Soci, KAMAZ Nabereznye Celny, Luc Vladivostok
*  – Cernomorec Novorossijsk, Lada Tolatti, Dinamo-Gazovik Tumen
*  – Cernomorec Novorossijsk
*  – Baltika Kaliningrad
*  – Dinamo-Gazovik Tumen
*  – Uralan Elista
*  – Saturn Ramenskoe
*  – Anzi Mahackala
*  – Sokol Saratov
*  – Sinnik Aroslavl
*  – Rubin Kazan
*  – Amkar Perm
*  – Terek Groznyj
*  – Luc-Energia Vladivostok
*  – FK Himki
*  – Sinnik Aroslavl
*  – FK Rostov
*  – Anzi Mahackala
*  – Kuban Krasnodar
*  – Mordovia Saransk
*  – Ural Ekaterinburg
*  – Mordovia Saransk
*  – Kryla Sovetov Samara
*  – Gazovik Orenburg
*  – Dinamo Moskva
*  – FK Orenburg
*  – FK Tambov
*  – Rotor Volgograd
*  – Kryla Sovetov Samara
*  – Torpedo Moskva
*  – Rubin Kazan
*  – FK Himki


## Nuorodos
* 
* Russia First League (Soccerway.com)
Valuvanadas

**Valuvanadas** (malajalių kalba: വള്ളുവനാട്) - vienas iš svarupamų (feodalinių karalysčių) Keraloje, egzistavęs nuo viduramžių Čeros subyrėjimo XII a iki XVIII a.

Ši karalystė valdė teritorijas vidurio Keraloje (dab. Malapuramo rajone į šiaurę nuo Bharathapužos upės). Jos sostinė (*kovilakam*) buvo Angadupuramas (prie dabartinio Perinthalmanos miesto). Valdovai buvo tituluojami *valuvakonathiriais*.

## Istorija
Ši karalystė atsirado suirus Čeros imperijai. Iš pradžių ji buvo viena stipriausių. Tačiau XIV a. šiaurėje ėmė augti Kožikodės karalystė, siekusi pajungti Valuvanadą. Dėl to labai ilgai truko karai su Kožikode, kurių pasekmė buvo tai, kad Valuvanadas neteko beveik visų teritorijų, tačiau išsaugojo nepriklausomybę.

Užėmę senąją Valuvanado sostinę Thirunavają, Kožikodės zamorinai ėmė tituluotis *rakšapuruša* (t. y. liaudies gynėjais) ir pradėjo rengti mamankamo šventes, kas iki tol buvo Valuvanado privilegija. Jos, rengiamos kas 12 metų, buvo ypatingos tuo, kad buvo leidžiama nužudyti valdovą zamoriną, kurį saugodavo tūkstančiai karių. Valuvanado valdovai ne kartą siuntė savo karius į šią misiją, tačiau niekam nepavyko to padaryti. Dauguma karių priklausė savižudžių būriams *čaver* ir šias misijas atlikdavo dėl kraujo keršto *kudipaka*.

Po Maisoro karalystės invazijos į Kožikodės karalystę, paskutinysis valuvakonathiris pabėgo iš šalies, ir karalystė buvo panaikinta.
Suomijos vyrų ledo ritulio rinktinė

**Suomijos vyrų ledo ritulio rinktinė** – komanda, atstovaujanti Suomijai tarptautinėse ledo ritulio varžybose. Suomijos vyrų ledo ritulio rinktinė dalyvavo trylikoje olimpinių žaidynių nuo 1952 m. (neskaitant 1956 m). Suomijos vyrų ledo ritulio rinktinės geriausias pasiekimas – 1988 ir 2006 m. iškovota 2 vieta, o 1994 ir 1998 m. iškovota 3 vieta Žiemos olimpinėse žaidynėse.

2020 m. ji buvo 3 vietoje Tarptautinės ledo ritulio federacijos reitinge.

## Žiemos olimpinių žaidynių pasiekimai

* 1952 m. 7 vieta
* 1956 m. nedalyvavo
* 1960 m. 7 vieta
* 1964 m. 6 vieta
* 1968 m. 5 vieta
* 1972 m. 5 vieta
* 1976 m. 4 vieta
* 1980 m. 4 vieta
* 1984 m. 6 vieta
* 1988 m. 2 vieta
* 1992 m. 7 vieta
* 1994 m. 2 vieta
* 1998 m. 2 vieta
* 2002 m. 6 vieta
* 2006 m. 2 vieta
* 2010 m. 3 vieta

## Pasaulio taurės pasiekimai

* 1996 m. pralaimėjo ketvirtfinaliuose
* 2004 m. pralaimėjo finaluose

## Šaltiniai
Kočino karalystė

**Kočino karalystė** (malajalių kalba: കൊച്ചി), dar vadinamas **Kočio karalystė**, **Perumpadapas** (malajalių kalba: പെരുമ്പടപ്പ) - vienas iš svarbiausių ir stipriausių svarupamų (feodalinių karalysčių) Keraloje (Pietų Indijoje), egzistavęs nuo viduramžių Čeros subyrėjimo XII a iki XX a.

Ši karalystė valdė teritorijas vidurio Keraloje (nuo dab. Malapuramo rajono iki Kočino rajono), tačiau vėliau neteko didelių teritorijų šiaurėje. Ji keletą kartų keitė sostines, ir tačiau bene svarbiausia iš jų buvo Kočinas. Jos valdovai buvo tituluojami *velija thampuranais*.

## Istorija
Ši karalystė atsirado suirus Čeros imperijai, ir tradiciškai jos valdovų dinastija save kildina iš paskutiniojo Čeros valdovo *Ramavarma Kulasecharos* sesers. Ji buvo viena stipriausių, drauge su Valuvanadu. Jos pirmoji sostinė buvo Vaneris.

XIV a. pradžioje, šiaurėje augant Kožikodės karalystei, per ilgus karus ši apkarpė daug Kočino teritorijų šiaurėje. Tada Perumpadapas neteko Vanerio ir buvo priverstas perkelti sostinę į pietus, į Kodungalorą.

1402 m. vėl prasidėjo Kožikodės ekspansija. Kožikodės sienos grėsmingai priartėjo prie sostinės, todėl ji vėl buvo perkelta piečiau, į Kočiną. Tam buvo ir kitų priežasčių: po XIV a. potvynio Kodungaloras tapo nebetinkamas geram uostui, o prie Kočino atsirado puikiausios tam sąlygos.

Nuo XVI a. be Kočino svarbios sostinės buvo ir Trisuras bei Tripunitura. Pastarojoje nuo XVIII a. vidurio rezidavo valdovai. XVII-XVIII a. valstybės valdyme labai didelį vaidmenį vaidino *paliath ačanai*, savotiški ministrai pirmininkai, visi kilę iš vienos šeimos.

1503 m. portugalai Kočine įsteigė pirmąją koloniją Indijoje: čia buvo pastatytas Kočio fortas. Jie persekiojo čia nuo seno gyvenusią žydų bendruomenę. 1663 m. olandai, sudarę sąjungą su Kočino priešais Kožikode ir Kolathunadu, išvijo portugalus ir įsigalėjo Kočine.

1773 m. auganti Maisoro karalystė pavertė Kočiną savo vasalu, o vėliau įsigalėjo britai.

Britų Indijos laikais Kočino karalystė išlaikė savivaldą. Po Indijos nepriklausomybės 1947 m. Kočinas buvo sujungtas su Travankoru, tokiu būdu suformuojant naują valstiją. Senosios dinastijos nariai yra išlikę iki dabar.
Venadas

**Venadas** (malajalių kalba: വേണാട്) – vienas iš didžiausių ir stipriausių svarupamų (feodalinių karalysčių) Keraloje, egzistavęs nuo viduramžių Čeros subyrėjimo XII a iki XVIII a., kol jį pakeitė Travankoro karalystė.

Ši karalystė valdė teritorijas pietų Keraloje (dab. Kolamo ranjonas ir Tiruvananthapuramo rajonas). Jos sostinė (*kovilakam*) buvo Kolamas.

## Istorija
Ši karalystė atsirado suirus Čeros imperijai, ir iš pradžių laikė save tiesioginiais Čeros paveldėtojais, nes, pasak tradicijos, paskutinysis Čeros karalius perkėlė sostinę į Kolamą.

Didžiausias Venado suklestėjimas buvo 1311-14 m., valdant Ravivarmanui Kulasecharai. Iki 1311 m. buvęs Pandijų vasalas, šis valdovas vedė Pandijų valdovo dukrą. Po šio mirties, Pietų Indiją siaubiant Delio sultonato armijai, Ravivarmanas pasinaudojo padėtimi ir pasiskelbė Pandijų sosto paveldėtoju. Jis trumpam užkariavo visą Tamilakamą, sukurdamas didžiausią istorijoje iš Keralos kilusią imperiją. Joje klestėjo menas, mokslas, ekonomika.

Po šio valdovo mirties svarupamas prarado savo reikšmę. Jo viduje įsigalėjo aštuonių šeimų (*pilai*) valdžia.

1730 m. karališkos giminės atstovas Marthanda Varma nugalėjo aštuonias šeimas ir panaikino jų valdžią. Jis Venade sukūrė galingą Travankoro karalystę.

## Valdovai
* Kodai Kerala Varma
* Udaya Martanda Varma (1175–1195)
* Vira Rama Kerala Varma
* Ravi Kerala Varma
* Ravivarman Kulasekhara (1299–1314).
Svarupamai

**Svarupamai** (malajalių kalba: സ്വരൂപം) – feodalinės karalystės, egzistavusios Keraloje apie XI–XX a., jos susiskaldymo laikotarpiu.

## Atsiradimas
Svarupamai radosi silpstant Viduramžių Čeros karalystei, kuomet kilo karinių feodalų nairų sluoksnis, o atskirų sričių valdytojai įgijo vis didesnę valdžią. Svarupamų ištakomis galima laikyti Čeros valstybės administracinius vienetus, kurie įgijo savarankiškumą.

994 m. Čera pralaimėjo augančiai Čola imperijai, kas sukėlė valstybės nusilpimą. Paskutinis jos valdovas buvo Čeramanas Perumalis, kuris, anot padavimų, priėmė islamą ir išvyko iš šalies. Metraščiai teigia, kad jis padalino Čeros imperiją į 34 sritis.

## Sąrašas

Svarbiausi svarupamai buvo:
* Kolathunadas – vienas svarbiausių svarupamų šiaurinėje Keraloje su sostine Čirakaliu. Jos valdovai tituluoti *kolathirikaliais*.
* Kožikodė – vienas svarbiausių svarupamų vidurio Keraloje, seniau vadintas *Eranadu*. Jos valdovai tituluoti *zamorinais*.
* Perumpadapas (Kočis) – vienas svarbiausių svarupamų pietų Keraloje.
* Venadas – vienas svarbiausių svarupamų pietų Keraloje su sostine Kolamo mieste. Jos valdovai tituluoti *venatadikaliais*. Iš jos XVIII a. susiformavo Travankoro karalystė.
* Elayidathu (sostinė Kotarakara)
* Čempakaseris (sostinė Ambalapuža)
* Pandalamas
* Kajamkulamas
* Odanadas
* Purakadas
* Polanadas – buvęs netoli Kožikodės miesto. Jo valdovai tituluoti *porlathiriais*. XIV a. pradžioje užkariautas Kožikodės.
* Nedunganadas (sostinė Palipuramas)
* Karapuram Kaimalis
* Kuthiravatamas
* Kavalapara
* Venganadas
* Thekumkuras (sostinė – Kotajamas)
* Vadakumkuras (sostinė – Vaikamas)
* Alengadas
* Paruras
* Thalapilis
* Valuvanadas (sostinė Angadipuramas)
* Kadathanadas
* Pundžaras
* Kumbala
* Nilesvaramas
Tererė

**Tererė** () – gėrimas, matės variantas, populiarus Paragvajuje, taip pat Brazilijos pietuose ir šiaurės Argentinoje. Nuo matės skiriasi tuo, kad užpilama ne karštu, bet šaltu vandeniu. Be to, į *tereré*, be *[[matės žolė|yerba mate]]*, dar dedama kitų augalų: mėtų, citrinžolių. Kai kuriuose regionuose vietoje šalto vandens dedamos citrinų, ananasų, apelsinų sultys („rusiška tererė“ – *tereré rusa*). Toks pavadinimas kilo dėl to, jog su sultimis *tereré* geria slavų kilmės imigrantai, tačiau gvaranų kilmės gyventojai geria *tereré* tik su šaltu vandeniu. Tereré, priešingai nei matė, geriama ne iš kalabasos, bet iš guampos, kuri gaminama iš jaučio ragų.

Tererė Paragvajuje labai populiarus gėrimas. Ja gaivinamasi karštomis vasaros dienomis, darbovietėse daromos *tereré* pertraukos.
Marius Pociukonis

**Marius Pociukonis** (g. 1982 m. balandžio 1 d. Alytuje) – buvęs Lietuvos krepšininkas, rugtyniaujantis atakuojančio gynėjo, pozicijoje.

Anksčiau žaidė už Alytaus „Alitos“, Sumų "Sumychiprom",  2006 m. liepos mėn. Marius Pociukonis pasirašė vienerių metų sutartį su Panevėžio "Panevėžys" komandoje, o 2007 m. su LKL naujoke Alytaus "Alytus" komanda.

2011 m. rugpjūčio 21 d. pratesė sutartį su Utenos "Juventus" klubu vieneriems metams, tačiau 2011 m. lapkričio 15 d. paliko Utenos klubą. 2011 m. gruodžio 9 d. iki sezono galo pasirašė sutartį su Vilniaus "Šarūno Marčiulionio Krepšinio Akademija".

2013 m. liepos pradžioje pasirašė vienerių metų sutartį su Prancūzijos ketvirtajame divizione rungtyniaujančiu "Pays des Olonnes Basket" klubu.

## Pasiekimai

* 2011 m. BBL pirmos vietos laimėtojas (Iššūkio taurė).
	
LKL trečiosios vietos laimėtojas 2002 ir 2003 metais.

## Išnašos
Trečiasis dragūnų Geležinio Vilko pulkas

**Trečiasis dragūnų Geležinio Vilko pulkas**, Dragūnų pulkas, Geležinio Vilko pulkas – 1920–1940 m. Lietuvos kariuomenės lengvosios kavalerijos karinis dalinys.

## Istorija
Pulko pradžia – 1920 m. spalio mėn. pradėta formuoti savanorių raitelių šimtinė „Geležinis Vilkas“. 1920 m. lapkričio mėn. ji performuota į 3-ąjį raitelių „Geležinio Vilko“ pulką. 1921 m. sausio mėn. – 1923 m. kovo mėn. pulkas saugojo demarkacinę linija su Lenkija. 1922 m. balandžio 1 d. gavo oficialų vardą „3-asis dragūnų Geležinio Vilko pulkas“. Pulke tarnavęs Kazys Binkis parašė eiles populiariam „Geležinio Vilko maršui“.

Dragūnais kavaleristai pavadinti prisimenant garbingą lietuvių dragūnų pulkų ir eskadronų istoriją. Taip vadinosi Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės raitosios gvardijos pulkas ir keturi samdytos kariuomenės dragūnų pulkai, kuriuose 1650 m. buvo 1,660 karių, Prūsijos kariuomenės Lietuvos dragūnų pirmasis pulkas, įsteigtas 1717 m. ir 1917 m. pabaigoje – 1918 m. pavasarį Rusijos kariuomenėje buvęs Valkos lietuvių dragūnų divizionas, kuriame buvo du eskadronai.

Pulkas 1924 m. sausio mėn. buvo išformuotas, bet 1935 m. gegužės mėn. iš naujo suformuotas iš kai kurių 1-ojo ir 2-ojo kavalerijos pulkų eskadronų ir pavadintas 3-uoju kavalerijos pulku.

1936 m. birželio 4 d. grąžintas oficialus vardas. 1937 m. rugpjūčio 15 d., pulko šventės dieną, pulkui iškilmingoje rikiuotėje įteikta vėliava su įrašu „Kovon dėl Lietuvos laisvės ir garbės“. 1939 m. pulkas dalyvavo Lietuvos kariuomenės žygyje į Vilnių, vėliau priklausė Vilniaus įgulai. Tuo metu pulkas turėjo 4 raitelių, 1 kulkosvaidžių, 1 technikos eskadronus ir šarvuočių būrį.

Pulko dislokacijos vietos keitėsi, buvo: Aukštoji Panemunė (Kaunas), Raudondvaris, Utena, Vilkaviškis, Anykščiai, Tauragė (ilgiausiai), Klaipėdos kraštas, Vilnius.

Sovietams okupavus Lietuvą, 1940 m. liepos 25 d. pulkas pavadintas 3-uoju dragūnų pulku, 1940 m. rugpjūčio mėn. išformuotas.

## Pulko vadai
* Vincas Natkevičius, „Geležinio Vilko“ šimtinės vadas
* J. Litvinas
* 1921 m. rugpjūtis – 1922 m. balandis Konstantinas Remišauskas
* Mykolas Gedgaudas
* 1934 m. vasario 15 d. – 1940 m. liepos 25 d. Antanas Simanas Rėklaitis
* 1940 m. liepos 25 d. Povilas Žilys

## Šaltiniai

## Nuorodos
* III dragūnų „Geležinio Vilko“ pulkas
Vincas Žilys

**Vincas Žilys** (1898 m. vasario 2 d. Pakruostėje, Panevėžio apskritis – 1972 m. spalio 9 d. Kaune) – Lietuvos visuomenės ir karinis veikėjas, brigados generolas.

## Biografija

### Išsilavinimas

1915 m. baigė penkias Panevėžio realinės gimnazijos klases. 1916 m. už Vokietijos okupacinės valdžios nurodymų nevykdymą suimtas, nuteistas 5 metus kalėti. Iki 1918 m. kovo mėn. kalintas Kupiškio ir Panevėžio kalėjimuose. Išėjęs į laisvę tęsė mokslus. 1919 m. vasario 17 d. baigė Panevėžio gimnaziją. 1919 m. liepos 6 d. baigė Kauno karo mokyklą. 1923 m. spalio 16 d. baigė Aukštuosius Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Vytauto karininkų kursus, suteiktas kapitono laipsnis. 1929 m. vasario 10 d. baigė Aukštųjų karininkų DLK Vytauto kursų artilerijos skyrių. 1929 m. rudenį išlaikė kandidato į Užsienio karo akademiją egzaminus, pasiųstas mokytis į Belgiją, Briuselio karo akademiją. Besimokydamas gavo majoro laipsnį. 1940 m. vasario 28 d. – kovo 29 d. tobulinosi Paryžiaus karo akademijos taktikos kursuose. 1941 m. tobulinosi Maskvos Felikso Dzeržinskio artilerijos akademijoje.

### Tarnyba
1918 m. atvykęs į Kauną, savanoriu įstojo į Lietuvos kariuomenę. Tarnavo eiliniu Kauno komendantūroje, 2-ojoje baterijoje, dalyvavo kovose dėl Lietuvos laisvės. 1922 m. spalio 19 d. 2-ojo artilerijos pulko būrio vadas, leitenantas, vėliau vyresnysis leitenantas.

Baigęs Briuselio karo akademiją, 1934 m. kariuomenės inspekcijos artilerijos skyriaus viršininkas, nuo 1935 m. artilerijos inspektorius. Suteikus pulkininko leitenanto laipsnį, perkeltas vadu į 3-ąjį artilerijos pulką. 1936 m. suteiktas artilerijos pulkininko laipsnis.

1940 m. vasarą SSRS okupavus Lietuvą, liko tarnauti Liaudies kariuomenėje. Jam buvo suteiktas Raudonosios armijos generolo majoro laipsnis. Prasidėjus SSRS–Vokietijos karui, suimtas, išvežtas į Sibirą. 1955 m. rugsėjo 1 d. paleistas iš tremties. 1955 m. spalio 2 d. grįžo į Lietuvą.

## Įvertinimas
* 1928 m. gegužės 14 d. Lietuvos kariuomenės kūrėjų savanorių medalis
* 1928 m. gegužės 15 d. Lietuvos Nepriklausomybės 10-mečio jubiliejinis medalis
* 1928 m. lapkričio 23 d. Gedimino 4 laipsnio ordinas
* 1936 m. Latvijos III laipsnio Trijų žvaigždžių ordinas
* 1939 m. rugsėjo 8 d. Vytauto Didžiojo 3 laipsnio ordinas

## Šaltiniai
Kovelis

**Kovelis** () – srities pavaldumo miestas Ukrainoje, Voluinės srities viduryje, į šiaurę nuo Lucko. Rajono administracinis centras. Įkurtas 1310, Magdeburgo teisė – nuo 1518-ųjų, miesto statusas nuo – 1795-ųjų. 66 400 gyventojų, gyv. tankumas – 1 403 žm./km². Plotas – 47,3 km². Miestas išsidėstęs prie Turijos upės. Mieste yra 28 paminklai, kuriuos saugo valstybė. Svarbus geležinkelio mazgas. Kovelį kerta tarptautiniai greitkeliai  sutampantis su europiniu  (Kijevas-Liublinas) bei  sutampantis su europiniu  (Klaipėda-Aleksandropolis).

## Istorija
Pavadinimas *Kovel* kilęs iš slavų kalbos žodžio, reiškiančio kalvis, todėl miesto herbe yra pasaga.

Kovelis pirmą kartą paminėtas 1310 m. Miesto statusą gavo 1518 m. iš Lenkijos karaliaus Žygimanto I Senojo. 

1547 m. miesto savininke tapo Lenkijos karalienė Bona Sforza.

1566–1795 m. buvo Voluinės vaivadijos dalis. Tuo metu Kovelis buvo karališkasis Lenkijos miestas.

Po Lenkijos padalijimo (1795 m.) miestas atiteko Rusijos imperijai ir išbuvo rusų valdžioje daugiau nei šimtmetį. 

Pirmojo pasaulinio karo metais netoli Kovelio  įvyko susirėmimas tarp Ašies valstybių ir Rusijos imperijos pajėgų.

Tarpukariu Kovelis buvo Lenkijos Voluinės vaivadijos Kovelio apskrities sostinė. Buvo dilokuotas Lenkijos kariuomenės garnizonas, čia buvo 27-osios Volynės pėstininkų divizijos štabas. Be to, gretimame kaime buvo didelis Lenkijos kariuomenės sandėlis. 1924 m. pradėta statyti Šv. Stanislovo vyskupo ir kankinio Romos katalikų bažnyčia.

1944 m. kovo ir balandžio mėn. per sovietų puolimą Kovelyje vyko įnirtingos kovos tarp 5-osios SS tankų divizijos Wiking ir Raudonosios armijos. 

1944 m. liepą Kovelį užėmė Raudonoji armija. 

1945 m. Didžioji Britanija, JAV ir Sovietų Sąjunga nustatė naujas sienas Lenkijai; lenkų gyventojai buvo priverstinai iškeldinti, o Kovelis buvo įtrauktas į Ukrainos Sovietų Socialistinę Respubliką. 

Nuo 1991 m. miestas yra suverenios Ukrainos dalis.

## Transportas

Kovelis yra Ukrainos geležinkelių sistemos šiaurės vakarų mazgas, kuriame iš miesto driekiasi šešios geležinkelio linijos. 

1873 m. geležinkelis sujungė miestą su Lietuvos Brasta ir Rivne. 

1877 m. Kovelis sujungtas geležinkeliu su Liublinu ir Varšuva.

## Miestai partneriai
Kovelis yra užmezgęs partnerystės ryšius su:
*  Chelmas, Lenkija
*  Barzinhauzenas, Vokietija
*  Bžeg Dolny, Lenkija
*  Krasnystavas, Lenkija
*  Legionovas, Lenkija
*  Lenčna, Lenkija
*  Pinskas, Baltarusija
*  Rževas, Rusija
*  Utenos rajono savivaldybė, Lietuva
*  Valsrode, Vokietija

## Žinomesni miestelėnai
*  Romanas Romančukas – buvęs futbolininkas, 2009 ir 2010 m. atstovavęs „Žalgirio“ klubui (tuometiniam VMFD Žalgiriui); baigęs karjerą tapo „Kovelio“ futbolo klubo prezidentu.

## Taip pat skaitykite
* Voluinės sritis
* Voluinė

## Išnašosos

## Nuorodos
* Oficiali svetainė  
* Miesto portalas „Alternatyva“  
* Miesto nuotraukos
Paromatės Krušonys

**Paromatės Krušonys** – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Palomenės. 1 km į pietryčius yra Klampiniai Krušonys. Kaime yra užakęs ežeras – Akis.

## Etimologija

Vietovardis *Paromatė* yra kilęs nuo Romato upelio (Lomenos intakas).

Pasak padavimo, kaimo pavadinimas kilęs iš dviejų brolių vardų – Romo ir Mato, kuriuos užklupo labai didelė kruša.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Legenda apie Narajamą

**Legenda apie Narajamą** (jap.:楢山節考; *Narayama Bushiko*) – 1983 m. japonų režisieriaus Šohejaus Imamuros filmas, pastatytas pagal Šičiro Fukdzavos (*Shichiro Fukuzawa*) knygą ir to paties pavadinimo 1958 m. sukurtą filmą.

Veiksmas vyksta atokiame Japonijos kaimelyje XIX a. Kiekvienas septyniasdešimtmetį perkopęs žmogus pagal tradiciją turi iškeliauti į kalnus ir ten mirti (paprotys, vadinamas *ubasuteyama*). Pagrindinė veikėja – 69-erių sulaukusi Orin – su tuo susitaiko ir paskutinius gyvenimo metus praleidžia tvarkydama šeimos ir kaimo reikalus. Galiausiai Orin išeina į kalnus.

„Legenda apie Narajamą“ buvo apdovanota Kanų kino festivalio Auksine palmės šakele, gavo tris Japonijos kino akademijos apdovanojimus.
Kairiūkštis

* Jonas Kairiūkštis – gydytojas terapeutas;
* Juozas Kairiūkštis – pedagogas, visuomenės veikėjas;
* Jurgis Povilas Kairiūkštis – diplomatas, vertėjas;
* Klemensas Kairiūkštis – žurnalistas, redaktorius;
* Leonardas Kairiūkštis – miškininkas;
* Tomas Kairiūkštis – gydytojas patologas fiziologas;
* Vytautas Kairiūkštis (1890) – tapytojas, dailėtyrininkas;
* Vytautas Kairiūkštis (1930) – kompozitorius, pedagogas.
Chen Kaige

**Chen Kaige** (**Čen Kaige**, ; g. 1952 m. rugpjūčio 12 Pekine) – kino režisierius iš Kinijos.

## Biografija ir kūryba
Čen Kaige gimė Pekine, vaikystėje draugavo su kitu būsimuoju režisieriumi Tian Džuangdžuangu. Prasidėjus Kultūrinei revoliucijai, paauglys prisijungė prie chunveibinų. Kaip ir daug kitų vaikų, Čen Kaige išsižadėjo savo tėvo, ko vėliau labai gailėjosi. Kultūrinės revoliucijos įvykių įtaka jaučiama jo kaip režisieriaus kūryboje.

Pasibaigus revoliucijai, Čen Kaige 1978 m. įstojo į Pekino kino akademiją ir ją baigė 1982 m. Drauge su kitais šios laidos absolventais, buvo priskirtas vadinamajai „penktajai kartai“.

Pirmasis Čen Kaige režisuotas, Džang Imou (*Zhang Yimou*) nufilmuotas filmas – „Geltona žemė“ (1984 m.) vadinamas „penktosios kartos“ eros pradžia ir padarė didelę įtaką vėlesniems kūrėjams. Vakaruose ypač išgarsėjo 1993 m. sukurtas filmas „Sudie, mano sugulove“, apdovanotas Auksine palmės šakele ir susilaukęs dviejų Oskaro nominacijų. 1999 m. nemažos sėkmės susilaukė grandiozinis epinis filmas „Imperatorius ir žudikas“ pagal garsią legendą apie imperatorių Čin Šihuangą. 2002 m. Čen Kaige sukurė pirmąjį filmą anglų kalba („Nužudyk mane švelniai“).

1996 m. Čen Kaige vedė aktorę Čen Hong (*Chen Hong*).

## Filmai

### Režisuoti
* 1984 m. – „Geltona žemė“ (黃土地 *Huáng tǔdì*)
* 1986 m. – „Didysis paradas“ (大阅兵)
* 1987 m. – „Vaikų karalius“ (孩子王 *Háizi wáng*)
* 1991 m. – „Eidamas dainuoju“ (边走边唱 *Biān zǒu biān chàng*; arba „Life on a String“)
* 1993 m. – „Sudie, mano sugulove“ (霸王别姬 *Bàwáng Bié Jī*)
* 1996 m. – „Vilioklis mėnuo“ (风月 *Fēng yuè*; „Temptress Moon“)
* 1999 m. – „Imperatorius ir žudikas“ (荊柯刺秦王; *Jīng Kē cì Qín Wáng*)
* 2002 m. – „Nužudyk mane švelniai“ (*Killing Me Softly*)
* 2002 m. – „Ten Minutes Older: The Trumpet“
* 2002 m. – „Kartu su tavimi“ (和你在一起 *Hé nǐ zài yìqǐ*)
* 2005 m. – „Bekraštis“ (无极 *Wújí*; arba „The Promise“)
* 2008 m. – „Mei Lanfang“ (梅兰芳)

### Vaidmenys
* 1987 m. – „Paskutinis imperatorius“ (imperatoriaus apsaugos viršininkas)
* 1999 m. – „Imperatorius ir žudikas“ (Liu Buvei)
* 2002 m. – „Kartu su tavimi“ (Ju Šifengas)

### Prodiusuoti
* 2002 m. – „Kartu su tavimi“

### Scenarijai
* 1984 m. – „Geltona žemė“
* 1991 m. – „Eidamas dainuoju“
* 1996 m. – „Vilioklis mėnuo“
* 1999 m. – „Imperatorius ir žudikas“
* 2002 m. – „Kartu su tavimi“
* 2005 m. – „Bekraštis“

## Nuorodos
* imdb puslapis
Ascidijos

**Ascidijos** (*Ascidiacea*) – gaubtagyvių (*Urochordata*) gyvūnų klasė.

Pavienės ascidijos kūnas panašus į pailgą maišelį. Pamatine dalimi prisitvirtina prie substrato. Laisvajame gale yra burnos sifonas, pro kurį vanduo nuolat patenka į vidų. Kiek žemiau yra kloakos sifonas, pro kurį šalinamas iškoštas vanduo.

Kūną gaubia odos epidermio darinys – stora ir spalvinga tunika.

Virškinimo ir kvėpavimo funkcijas atlieka žiaunaryklė. Pro ją yra košiamas vanduo su maisto medžiagomis. Kraujotakos sistema atvira, ji išnešioja maisto medžiagas. Nervų sistema redukuota iki nedidelio nervinio mazgo.

Ascidijos yra hermafroditės. Tačiau apsivaisina tik kryžminiu būdu. Po apvaisinimo išsivysto laisvai plaukiojanti lerva, panaši į buožgalvį, kuris turi chordą ir nervinį vamzdelį. Daugelis ascidijų gali daugintis nelytiškai: pumpuruodamos arba apatinės dalies išaugomis - stolonais. Ant jų formuojasi pumpurai sudarydami dukterinių organizmų - zooidų - kolonijas.

Gyvena tiek šiaurės, tiek atogrąžų jūrose. Gyvena seklumose, tačiau pasitaiko ir gilesniuose vandenyse. Baltijos jūroje yra tik pietvakarinėje dalyje.