open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Europos jūrų saugumo agentūra

**Europos jūrų saugumo agentūra** arba **EMSA** () įkurta 2002 m. Lisabonoje, Portugalija. Agentūros tikslas užtikrinti aukštą, vienodą ir veiksmingą jūrų saugumą, apsauga jūroje ir taršos ir laivų prevencijos bei mažinimo lygį Europos Sąjungoje.
Agentūra teikia techninę ir mokslinę pagalbą bei aukšo lygio specialiąsias žinias valstybėms narėms ir Europos Komisijai.
2011 m. agentūros biudžetas siekė 56 mln. EUR. Europos jūrų saugumo agentūroje dirba apie 250 darbuotojų.

Nuo 2019 m. sausio 1 d. vykdomasis agentūros direktorius – krotas Maja Markovčić Kostelac.

## Veikla
Agentūra rengdama įvairius seminarus, padeda valstybėms narėms keistis informacija. Dėka agentūros sukurta pavojingus krovinius gabenančių laivų stebėjimo sistema „SafeSeaNet“.
Europos jūrų saugumo agentūra bendradarbiauja su daugeliu suinteresuotųjų šalių: (i) Europos Sąjungos institucijomis; (ii) valstybių narių valdžios institucijomis; (iii) tarptautinėmis organizacijomis; (iv) jūrų laivybos sektoriumi. 
Nuo 2004 m. agentūra teikia paramą valstybėms narėms didelės jūrų taršos atveju. Agentūra frachtuoja jūrose išsiliejusią naftą surenkančius laivus, kurie yra pasirengę padėti bet kurioje Europos dalyje. 2007 m. agentūra pradėjo naudotis palydovinė priežiūros sistema "CleanSeaNet". 

## Šaltiniai

## Nuorodos
* http://europa.eu/agencies/regulatory_agencies_bodies/policy_agencies/emsa/index_lt.htm
Ellen Pompeo

**Elen Pompeo** (*Ellen Pompeo*, gimė 1969 m. lapkričio 10 d.) – JAV aktorė. Pripažinimo sulaukė suvaidinusi pagrindinę rolę seriale „Grei anatomija“. Remiantis statistikos duomenimis, 2011 metais ji užėmė 11 vietą tarp daugiausiai uždirbusių televizijos žvaigždžių (uždirbo apie 7 mil. dolerių).

## Biografija

Ellen Kathleen Pompeo, Joseph ir Kathleen Pompeo duktė, gimė Everete, Masačiusetse. Airių ir italų kilmės. Motina Kathleen mirė perdozavusi nuskausminamųjų vaistų, kai Ellen buvo ketveri. Jos tėtis netrukus vedė dar kartą. Ellen turi tris seseris ir du brolius.

Vėliau Ellen dirbo barmene Majamyje, kur susitikinėjo su mados fotografu Andrew Rosenthal. Nuo 1996 metų pradėjo filmuotis reklamuose, pasirodydavo įvairių serialų epizodiniuose vaidmenyse.

## Filmografija

### Filmai

### Televizija

## Apdovanojimai ir nominacijos
Tulčos apskritis

**Tulčos apskritis** () – apskritis rytų Rumunijoje, Dobrudžos regione. Tai 4-a pagal plotą ir 40-a pagal gyventojų skaičių šalies apskritis. Administracinis centras – Tulča.

## Geografija

Apie trečdalį apskrities teritorijos užima Dunojaus delta: Dunojus išsiskaido į Kilijos, Sulinos ir Šv. Jurgio protakas, tarp kurių gausybė salų, senvagių, pelkynių, ežerų. Iš rytų skalauja Juodoji jūra, kurios pakrantėje įsiterpia didelės lagūnos – Razelmas ir Sinoė. Centrinę dalį užima senovės kalnų liekana – Mečino masyvas.

## Gyventojai

2011 m. tautinė sudėtis:
* rumunai – 90,0 %
* rusai ir lipovanai – 6,37 %
* turkai – 1,29 %
* romai – 0,88 %
* graikai – 0,65 %

## Administracinis suskirstymas

Apskritis suskirstyta į 1 savivaldybę, 4 miestelius ir 46 bendruomenes.

* Miestai (savivaldybės):
** Tulča

* Miesteliai:
** Babadagas
** Isakča
** Mečinas
** Sulina


Image:Denube Delta Bank.JPG|Dunojaus delta
Image:Măcin Mountains - On The Way Back.jpg|Kelias pro Mečino masyvą
File:Cetatea Enisala.jpg|Enisalos pilies griuvėsiai
File:Pelicani din Delta Dunarii.PNG|Pelikanai Dunojaus deltoje
Jonas Balčiūnas

**Jonas [[Balčiūnas]]**:

* Jonas Balčiūnas (1921) – aviacijos istorikas, kraštotyrininkas
* Jonas Balčiūnas (1951) – archeologas
Déjà Vu (Beyonce daina)

**„Déjà Vu“** – pirmasis R&B atlikėjos Beyoncé Knowles singlas kartu su reperiu Jay-Z iš antrojo albumo „B'Day“.
## Topai
### Savaitės topai

## Šaltiniai
Kimpulungas

**Kimpulungas** () – miestas Rumunijoje, Ardžešo apskrityje, Pietų Karpatų priekalnėse, Tirgulujaus slėnyje, į pietryčius nuo Brašovo. Per miestą eina Brašovo-Piteščio plentas (E574). Mašinų (žemės ūkio mašinų gamyba) ir metalo apdirbimo, elektrotechnikos, medienos apdirbimo, statybinių medžiagų gamybos, tekstilės, odos, maisto pramonė. Apylinkėse kasamos rusvosios anglys, klintis, dolomitas. Vystomas turizmas (klimato kurortas, žygiai į kalnus).

Veikia miesto muziejus. Kimpulunge yra 1215 m. įkurtas Negru Vodės vienuolynas, XIV a. bažnyčia, XVII a. kunigaikščių rūmai. Vyksta kasmetiniai folkloro festivaliai.

## Istorija

Kimpulungas buvo viena pirmųjų Transilvanijos saksų gyvenviečių Valakijoje. Šaltiniuose ji minima nuo XII a. Kimpulungas buvo pirmąja Valakijos sostine ir ja išliko iki XIV a. (tada perkelta į Kurtia de Ardžešą). Pro miestą ėjo svarbus kelias tarp Valakijos ir Transilvanijos (per netoliese esančią Brano perėją).

Miesto pavadinimas rumunų kalba reiškia „ilgas laukas“.

## Galerija

Image:CladireManastire.JPG|Negru Vodės vienuolynas
Image:Câmpu-Lung 1910.jpg|Miestas 1910 m.
Image:Nicolae Grigorescu 028.jpg|Katalikų bažnyčia XIX a.


## Šaltiniai
Sulina

**Sulina** () – miestas rytų Rumunijoje, Tulčos apskrityje, Juodosios jūros pakrantėje, Dunojaus deltoje, prie Sulinos protakos žiočių. Yra uostas, sausumos keliais miestas nepasiekiamas. Tai toliausiai į rytus nutolusi Rumunijos bei žemyninės Europos Sąjungos vieta. Yra švyturys, Šv. Mykolo cerkvė. Verčiamasi žvejyba, turizmu (poilsis pajūryje, lankoma į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą įtraukta Dunojaus delta).

## Istorija

Sulina ilgą laiką buvo svarbi laivų statykla, 1856–1939 m. čia veikė Dunojaus komisija. Vėliau miesto reikšmė sumenko dėl sudėtingo susisiekimo.


Image:Sulina, Orthodox church.jpg|Cerkvė
Image:Lighthouse in Sulina.jpg|Švyturys
Image:RO TL Sulina Danube Comission palace.jpg|Dunojaus komisijos rūmai
Bronius Šablevičius

**Bronius Šablevičius** (g. 1946 m. sausio 18 d. Deveniuose, Anykščių rajone) – Lietuvos biologas, literatas, gamtininkas publicistas, biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija
1953–1960 m. mokėsi Dabužių (Anykščiųr.) septynmetėje mokykloje, 1961–1966 m. Buivydiškių (Vilniaus r.) žemės ūkio technikume, įgijo sodininko ir daržininko specialybę.

Atlikęs privalomąją karinę tarnybą sovietinėje kariuomenėje, 1970–1975 m. studijavo Vilniaus universiteto Istorijos fakultete, įgijo istoriko išsilavinimą.

1975–1977 m. dirbo Anykščių rajono Vykdomojo komiteto Kultūros skyriuje kultūros ir istorijos paminklų apsaugos metodininku.

Nuo 1977 m. iki šiol gyvena Ignalinoje ir dirba Aukštaitijos nacionalinio parko administracijoje. 1977–1999 m. jis buvo parko mokslinis bendradarbis, vyriausiasis mokslo darbuotojas.

1977–1993 m. buvo Aukštaitijos nacionalinio parko administracijos leisto laikraščio „Nuo Ledakalnio“, paskui „Ladakalnis“ redaktorius.

1977–1983 m. neakivaizdžiai baigė studijas Vilniaus pedagoginio instituto Biologijos fakultete, įgijo biologijos dėstytojo išsilavinimą.

1992–1993 m. Ekologijos institute ir Vilniaus universitete parengė ir 1993 m. apsigynė disertaciją „Erelio žuvininko veisimasis, ekologija, elgsena ir apsaugos Lietuvoje strategija“, yra biomedicinos mokslų daktaras.

1999–2009 m. buvo Aukštaitijos nacionalinio parko vyriausiasis ekologas, Gamtos skyriaus vedėjas. Po parkų reorganizacijos nuo 2010 m. iki šiol jis yra Aukštaitijos nacionalinio parko ir Labanoro regioninio parko Gamtos skyriaus vyriausiasis specialistas.

Jis taip pat yra Lietuvos ornitologų draugijos, Lietuvos entomologų draugijos, Lietuvos biologinės įvairovės draugijos narys.

## Bibliografija
* 1982 m. „Pelėdos ir plėšrieji paukščiai“
* 1983 m. „Paklausyk griežlės“
* 1988 m. „Erelis žuvininkas“
* 1990 m. „Aukštaitijos nacionalinis parkas: svarbiausios žinios“
* 1997 m. „Dugne pasaulis kitoks“
* 1998 m. „Retieji augalai : Aukštaitijos nacionalinis parkas“
* 1999 m. "Retosios augalų rūšys Aukštaitijos nacionaliniame parke 1978–1998 m. "; „Miško paukščiai“; „Varliagyviai ir ropliai“
* 2001 m. „Vabalai“ (papildytas leidimas – 2011 m.).
* 2003 m. „Biologinei įvairovei svarbios teritorijos Aukštaitijos nacionaliniame parke“
* 2004 m. „Sfinksai“
* 2006 m. „Aukštaitijos nacionalinio parko paukščių įvairovė. Birds of Aukštaitija National Park“
* 2013 m. – „Lututė: gyvenimas drevėje“ (monografija-albumas)
* 2014 m. – „Lietuvos paukščiai Aukštaitijos nacionalinio parko gamtoje“ (monografija)
* 2015 m. – „Nematomoji žmogaus pusė : memuarai“
* 2018 m. – „Pakalbėkime naktimis“ (memuarai)
* 2019 m. – „Lyg žemuogės ant smilgos šiaudo“ (eilėraščiai)
* 2020 m. – „Mudviejų vakaras. Nesušukuotieji haiku“ (eilėraščiai)
* 2020 m. – „Per orchidėjų pievas ir miškus“ (monografija)
* 2021 m. – „Jei laimingai nubusiu. Laiškai iš Elegijų šalies“ (eilėraščiai)
* 2022 m. – „Lietuvos pievų, pelkių ir miškų orchidėjos“ (antrasis leidimas)
* 2024 m. – „Anykščių krašto gamta“

## Nuorodos
* Anykštėnų biografijos žinynas
Emil Cioran

**Emilis Čoranas** (*Emil Cioran/E. M. Cioran*; g. 1911 m. balandžio 8 d. Rešinaryje – m. 1995 m. birželio 21 d. Paryžiuje) – Rumunijos filosofas, nuo 1937 m. gyvenęs Paryžiuje ir turėjęs Prancūzijos pilietybę.

## Biografija

Gimė nedideliame Rešinario miestelyje tuometinėje Austrijoje-Vengrijoje, stačiatikių popo šeimoje. Sulaukęs 17-os praėjo filosofijos studijas Bukarešto universitete, ten susipažino su kitais žymiais rumunų filosofais ir rašytojais – Mirča Eliade, Konstantinu Noika, Eudženu Jonesko. 1933 m. Čoranas gavo Berlyno universiteto stipendiją ir išvyko į Vokietiją. Ten tapo fašizmo ir nacionalsocializmo idėjų šalininku. 1934 m. Rumunijoje išleido savo pirmą knygą „Nevilties viršūnėje“, už kurią gavo geriausio jaunojo rašytojo apdovanojimą. Vėliau išleido dar kelias knygas. 1936 m. baigęs studijas Berlyne, Čoranas ėmė dėstyti Brašovo aukštojoje mokykloje, tačiau kitais metais išvyko į Paryžių. Ten jis atsižadėjo savo nacionalistinių pažiūrų. Nuo 1949 m. pradėjo rašyti prancūzų kalba. Jo pirmasis prancūziškas kūrinys „Trumpa nuosmukio istorija“ apdovanotas Rivarolio premijai. Vėliau Čoranas atsisakė visų jam skiriamų premijų, gyveno atsiskyrėliškai Paryžiaus Lotynų kvartale ir susitikdavo tik su keletu artimų draugų. Palaidotas Monparnaso kapinėse.

## Kūryba

Čorano filosofijai būdingas pesimistinis būties ir pasaulio suvokimas. Kūriniuose vyrauja Dievo, laiko, meilės, mirties, kančios, blogio apmąstymai. Laikėsi absurdizmo, nihilizmo filosofinių idėjų, teigė, kad absurdiškame pasaulyje gyvenantis žmogus yra pasmerktas kančioms ir nevilčiai, jo egzistencija neturi prasmės. Stilius lakoniškas, aforistinis.

## Bibliografija

* „Nevilties viršūnėje“ (*Pe culmile disperării*, esė rinkinys, 1934 m.)
* „Ašaros ir šventieji“ (*Lacrimi şi Sfinţi*, 1937 m.)
* „Kartėlio silogizmai“ (*Syllogismes de l’amertume*, 1952 m.)
* „Būties pagunda“ (*La tentation d’exister*, 1956 m.)
* „Istorija ir utopija“ (*Histoire et utopie*, 1960 m.)
* „Nelaimė būti gimusiam“ (*De l’inconvénient d'être né*, 1972 m.)
* „Prisipažinimai ir prakeikimai“ (*Aveux et anathèmes*; 1987 m.)
  
## Šaltiniai
Kimpina

**Kimpina** () – miestas pietinėje Rumunijoje, Prahovos apskrityje, Pietų Karpatų priekalnėse, Prahovos slėnyje, į šiaurės vakarus nuo Ploješčio. Miestas yra prie svarbaus Brašovo-Bukarešto geležinkelio ir plento, jungiančio Valakiją su Transilvanija.

Naftos gavybos įrengimų gamybos ir metalo apdirbimo, elektronikos ir elektrotechnikos, chemijos (sieros rūgšties), naftos perdirbimo, medienos apdirbimo, statybinių medžiagų gamybos, tekstilės, maisto pramonė. Kimpinos apylinkėse vykdoma naftos gavyba, nutiestas naftotiekis į Konstancą. Vystomas turizmas. Yra dailininko Nikolajės Grigoresku, rašytojo Bodano Hasdeu muziejai, Hasdeu pilis. Apylinkėse gausu kurortų.

## Istorija

Kimpina seniau buvo vienas iš prekybinių centrų kelyje tarp Valakijos ir Transilvanijos. Nuo XIX a. pab. – XX a. pr. tapo svarbiu pramoniniu centru. 1897–1898 m. Kimpinos naftos perdirbimo gamykla buvo didžiausia Europoje.

## Galerija

Image:S5300024hasedu.JPG|Hasdeu pilis
Image:Romania Campina city hall.jpg|Rotušė
Image:Grigorescu statue.jpg|N. Grigoresku paminklas


## Šaltiniai
Rumunijos ginkluotosios pajėgos

**Rumunijos ginkluotosios pajėgos** () – Rumunijos karinės pajėgos, kurias sudaro trys pagrindinės šakos (sausumos pajėgos, oro pajėgos ir jūrų pajėgos).

Dabartinis ginkluotųjų pajėgų vadas yra generolas majoras *Ștefan Dănilă*. Ginkluotąsias pajėgas tvarko Rumunijos nacionalinės gynybos ministerija. Karo metu vyriausiasis vadas yra Rumunijos prezidentas.

Šiuo metu Rumunijos ginkluotosiose pajėgose tarnauja apie 90 000 žmonių:
* kariškiai – 75 tūkst. žmonių:
** 60 tūkst. – aktyvioji tarnyba,
** 15 tūkst. – aktyvusis rezervas.
* civiliai – 15 tūkst. civilių.

2010 m. ginkluotųjų pajėgų personalas pasiskirstęs taip:
* Sausumos pajėgos – 43 000,
* Oro pajėgos – 9 700,
* Jūrų pajėgos – 7 150,
* Jungtinės pajėgos – 13 500.
Pagal 2011 m. Baltąją knygą ginkluotųjų pajėgų dydis 2011–2014 m. turi sumažėti iki 65 000 (įskaitant aktyviąją tarnybą ir aktyvųjį rezervą.
Šasu

**Šasu** - semitų, pusiau klajoklių gyvulių augintojų etninė grupė, gyvenusi II tūkst. pr. m. e. II pusėje Sirijoje. Ji žinoma iš Senovės Egipto tekstų. 

Pats pavadinimas kildinamas iš egiptiečių žodžių *šȝsw*, kuri reiškia "klajoti", arba *šȝs* ("eiti") arba semitų kalbos žodžio reiškiančio "grobti" (pvz., ). Tai greičiausiai nebuvo lingvistiškai apibrėžta grupė, o grupė, įvardinama pagal gyvenimo būdą, kaip beduinai dabartiniame arabų pasaulyje. Kita panaši semitų grupė tuometinėje Sirijoje buvo hapiru.

Ankstyviausias šasu paminėjimas yra XV a. pr. m. e., tarp Užjordanės tautų. Vėliau šasu yra minimi kaip priešai arba vergai Rečenu šalyje Tutmozio III ir kitų faraonų ataskaitose. XIII a. pr. m. e. šaltiniuose minimos šešios šasu grupės: *S'rr, Lbn, Sm't, Wrbr, Pysps, Yhw*. Pastarieji, dėl panašumo su hebrajų dievo vardu Jahvė, kai kurių mokslininkų tapatinami su hebrajais.

Šasu nebeminimi nuo XII a. pr. m. e.
Kudžiras

**Kudžiras** () – miestas Rumunijoje, Albos apskrityje, Pietų Karpatų (Šurianu masyvo) papėdėje, prie Kudžiro upės, 45 km į pietvakarius nuo Alba Julijos. Mašinų (staklių, siuvamųjų, žemės ūkio mašinų) gamybos, elektrotechnikos, statybinių medžiagų, siuvimo, avalynės, maisto (malimo) pramonė.

## Istorija

Apylinkėse yra bronzos amžiaus archeologinių vietovių. Senovės laikais Kudžiras (*villa Kunentum*) buvo svarbus metalų gavybos centras ir trakų tvirtovė.

## Šaltiniai
Dežas

**Dežas** () – miestas šiaurinėje Rumunijoje, Transilvanijoje, Klužo apskrityje, prie Didžiojo Somešo ir Mažojo Somešo santakos (Somešo pradžios), 60 km į šiaurę nuo Klužo-Napokos. Transporto mazgas: geležinkeliai į Klužą, Brašovą, Satu Marę, plentai į Klužą, Satu Marę, Sučavą, Zaleu.

Mašinų (traktorių ir kt.) gamybos, popieriaus ir celiuliozės, medienos apdirbimo, statybinių medžiagų gamybos, siuvimo, maisto (vaisių ir daržovių konservų, pieno) pramonė. Sodininkystė. Dežo apylinkėse kasama akmens druska.

Yra istorijos muziejus, XV a. vengrų reformatų bažnyčia, XVII a. pranciškonų vienuolynas, sinagoga.

## Istorija

Dežas istoriniuose šaltiniuose minimas nuo XIII a., tačiau dar Romos laikais čia kasta druska. 1214–1235 m. miestas įtvirtintas. Čia įsikūrė daugiausia vokiečiai. 1876–1920 m. Dežas buvo Solnoko-Dobokos apskrities Vengrijos karalystėje centras.

## Sportas
* FC Unirea Dej – futbolo klubas;

## Galerija

Image:Town hall dej.jpg|Rotušė
Image:Dej synagogue.jpg|Sinagoga
Image:Biserica catolica dej.jpg|Katalikų bažnyčia ir vienuolynas


## Šaltiniai
Dinogetija

**Dinogetija** () – senovės getų-dakų, o vėliau romėnų tvirtovė ir gyvenvietė dabartinėje Rumunijoje, Dunojaus senvagės saloje, 8 km į rytus nuo Galacio.

Getų-dakų gyvenvietė buvo užkariauta romėnų ir paversta atraminiu pasienio punktu. I a. pab.–III a. pr. pastatyta mūrinė tvirtovė, apjuosta mūro siena su 14 bokštų. IV a. pab. Dinogetijos tvirtovę sugriovė Bizantijos kariuomenė. Vėliau (iki VI a. pab.) ne kartą sugriauta ir atstatyta. VI a. pab.–VII a. pr. nuniokota slavų genčių. IX–XII a. čia buvo Bizantijai priklausanti gyvenvietė. Po 1186 m. klajoklių antpuolio Dinogetija galutinai sugriauta.

Griuvėsiai 1868 m. lokalizuoti, nuo 1947 m. juos pradėjo tirti Rumunijos nacionalinio senienų muziejaus archeologai. Rastos I–III a. romėnų akmeninės tvirtovės ir bokštų bei akmeninių pastatų (bazilikos, pirčių, gyvenamųjų namų) liekanos, IX–XII a. pastatų ir dirbtuvių liekanos. Rasta įvairių Bizantijos, Kijevo Rusios ir vietos gamybos archeologinių radinių.


Image:Ziduri Romane si bizantine 4-7-2006 9-52-14 AM 360x640.JPG|Įtvirtinimų liekanos
Image:Dinogetia IMG 7348.JPG|Rastas bizantiškas kryžius
Image:Dinogetia Turn decopertat.1.JPG|Bokštas


## Šaltiniai
Odorheju Sekujeskas

**Odorheju Sekujeskas** (, ) – miestas Rumunijoje, Transilvanijoje, Hargitos apskrityje, Rytų Karpatų papėdėje, prie Didžiosios Tirnavos upės. Pro miestą eina Mierkuria Čuko–Tirgu Murešo kelias, taip pat kelias į Sigišoarą. Net 95,7 % miesto gyventojų yra vengrai.

## Istorija
Miestas šaltiniuose minimas nuo 1334 m. Odorheju Sekujeskas yra vienas iš Sekejų krašto svarbiausių centrų. Vengrijos karalystės laikais buvo Udvarhejo apskrities centru.

## Galerija

Image:RO HR Odorhei Secuiesc city hall 1.jpg|Rotušė
Image:RO HR Odorheiu Secuiesc RomCat cathedral.jpg|Katalikų katedra
Image:RO HR Odorheiu Secuiesc church.jpg|Reformatų bažnyčia


## Šaltiniai
Irbidas

**Irbidas** () – miestas Jordanijos šiaurėje, 70 km į šiaurę nuo Amano, Gileado masyve. Muchafazos centras. Plentų mazgas. Žemės ūkio regiono prekybinis centras (javai, alyvuogės). Amatinė gamyba. Irbidas yra svarbus mokslo ir technologijų centras Jordanijoje – veikia Jordanijos mokslo ir technologijų, Jarmuko universitetai. Yra archeologijos muziejus.

## Istorija

Vietovė gyvenama nuo bronzos amžiaus. Irbido tele rasti radiniai datuojami XXXIII a. pr. m. e. Graikų laikais miestas buvo žinomas kaip ***Arabela*** ir buvo svarbus prekybinis centras. Ikiislaminiais laikais čia buvo svarbi vyno gamybos sritis. Vėliau buvo persiorientuota į alyvuogių aliejaus gamybą. 636 m. netoliese įvyko Jarmuko mūšis tarp Bizantijos ir Rašidunų kalifato.

## Sportas
* Al-Jalil Club – futbolo klubas; rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje.

## Šaltiniai
Zarka

**Zarka** () – miestas šiaurinėje Jordanijoje, 25 km į rytus nuo Amano, Zarkos upės slėnyje. Muchafazos centras. Geležinkelio stotis prie Hidžazo geležinkelio. Žemės ūkio regiono prekybinis centras. Veikia naftos perdirbimo, cemento gamyklos. Taip pat odos ir avalynės, chemijos, farmacijos, maisto pramonė. Veikia Hašemitų, Al Balkos, Zarkos universitetai.

## Istorija

Zarka įkurta 1902 m. kaip čečėnų imigrantų gyvenvietė. Nutiesus geležinkelį, miestas pradėjo sparčiai vystytis. 1926 m. britai Zarkoje įkūrė karinių bazių kompleksą.

## Galerija


Zarqa trade center.jpg|
Jabal Tariq2.JPG|
Zarqa11.jpg|
Zarqa34.JPG|
Jabal Tariq22.JPG|


## Šaltiniai
Zarka (upė)

**Zarka** () – upė šiaurinėje Jordanijoje; Jordano kairysis, antras pagal dydį (po Jarmuko) intakas. Prasideda tuoj į šiaurės rytus nuo Amano, Gileado masyvo rytuose, Ain Gazalio versmėje. Pradžioje teka į šiaurę, vėliau pasuka į vakarus. Vietomis teka kanjonais.

Į Zarką sueina du vadžiai. Nors upe vanduo teka ištisus metus, jo režimas labai nevienodas. Vasarą per mėnesį upe nuteka 2-3 mln. m³ vandens, o žiemos liūčių metu 5-8 mln. m³. Liūčių metu upė smarkiai patvinsta. Žemupyje upė patvenkta Karaliaus Talalio užtvanka, susidaręs tvenkinys.

Zarkos pakrantės ir slėnis gyvenamas nuo akmens amžiaus laikų. Dabar jame įsikūrusi Jordanijos sostinė Amanas, svarbūs Zarkos, Džarašo miestai. Upės vanduo naudojamas pasėlių drėkinimui. Vanduo daug kur užterštas buitinėmis nuotėkomis.

Upės pavadinimas arabų kalba reiškia „mėlynoji“. Žydų šaltiniuose upė vadinama ***Jaboku*** (), šis pavadinimas kilęs nuo žodžio, reiškiančio tekėjimą. Biblijoje minima, kad Jokūbas kirto Jaboką, iš Harano grįždamas į Kanaaną.
Radio Studio 54 Network

**Radio Studio 54 Network** – Italijos radijo stotis. Transliuojama nuo 1985 m. birželio 6 d. iš Lokrio, Kalabrijoje. Transliuoja transliacijas FM dažniais visoje Italijos, taip pat ir internete.

Radijo stoties šūkis − „Il Bello della musica è che quando ti colpisce non senti dolore!“

## Programos
* *54 News*, l’informazione in tempo reale, dalle 7 alle 21.00, ogni punto ora.
* *Soundtracks – il cinema alla radio*, alle 8.40, 15.10, 23.
* *Promodisco*, alle 12.40, alle 17.40 ed alle 19.40.
* *History Time* su Luciano Procopio, alle 13.30, 23.30 e alle 5.10
* *Area 54 – All days*, alle 14,30 e alle 21.30.
* *Pezzi da 90*, alle 22.
* *Rock Italia*, alle 8.40, 9.45, 21.20, 23.45.
* *Italia in Prima Pagina*, informazione ed approfondimenti, dalle 6 alle 10.00.
* *Rock Collection*, alle 14 ed alle 21.
* *54 Disco Hit*, alle 7.30, 13, 18 ed alle 22.
* *Rock a Mezzanotte*, dopo le 24.00.
* *Action Parade*, alle 9.45 ed alle 22.20.
* *The Ultimate Ipod Collection*, alle 10.20 ed alle 2.20.
* *Edizione Limitata*, alle 20.40 ed alle 3.40.
* *Concerto Impossibile*, alle 3.20 e alle 20.40.
* *Emozioni*, dalle 23.30.
* *Dejà vu*, alle 12.30.
* *Celebrity*, alle 10.10 e alle 21.30.
* *Storie*, alle 14.00 e alle 18.40.

## Radijo laidų vedėjai
* *Luciano Procopio*
* *Rossella Laface*
* *Enzo DiChiera*
* *Marika Torcivia*
* *Demetrio Malgeri*
* *Franco Siciliano*
* *Paolo Sia*
* *Mara Rechichi*

## Nuorodos
* Studio 54 Network oficiali svetainė
* Transliacija internetu
Naugardiškių parkas

**Naugardiškių parkas** – parkas, esantis Naugardiškėje, Kauno miesto pietinėje dalyje Aleksoto seniūnijoje, iš vienos pusės netoli judrios Veiverių gatvės, iš kitos – šalia Kauno tvirtovės 2-ojo forto. 2,3 ha dydžio parko teritorija yra ištęstos stačiakampės formos, ribojamos Mokolų, Aukštažio ir Valtapilės gatvių.

## Istorija

Anksčiau Naugardiškė buvo priskiriama Kauno rajonui. Kaime buvusi žemė priklausė tuometiniam Mičiurino tarybiniam ūkiui-technikumui. Kai 1959 m. technikumas parengė šios vietovės planą, jame dabartinės parko teritorijos vietoje buvo projektuojami žalieji plotai. Dabartinis parko plotas buvo paliktas vietos gyventojams rūpintis ir prižiūrėti. Čia naujakuriai pasodino daugybę medelių, iškasė tvenkinį. Dalį sodinukų parūpino technikumas, o vėliau juos pirko ir sodino patys gyventojai. Nepaisant sovietinės ir kitų valdžių užmojų panaudoti teritoriją kitiems tikslams (gretimo Narsiečių kvartalo projektavimas, sprendimas grąžinti parko teritoriją žemės savininkui ir pan.), vietos bendruomenės pastangomis parkas buvo išsaugotas. Oficialų statusą įgijo 2001 m.

## Parkas
Gyventojai ypač didžiuojasi ketvirčio amžiaus senumo 70 ąžuolų grupe. Taip pat auga maumedžiai, kaštonai ir kiti medžiai. Yra keli nedideli tvenkiniai, ypač mėgstami vandens paukščių. Įrengti modernūs sporto treniruokliai, kultūrinių renginių aikštelė su pakyla. Pastatyta medinė skulptūra „Dainuoju Lietuvai" Lietuvos tūkstantmečio vardui paminėti (aut. tautodailininkas Algirdas Sakalauskas).

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Naugardiškių parko renginiai
* Kova dėl Naugardiškių parko išsaugojimo
* Parkas ''efoto.lt'' portale
Džarašas

**Džarašas** () – miestas šiaurinėje Jordanijoje, 48 km į šiaurę nuo Amano, netoli Zarkos upės. Muchafazos centras. Verčiamasi žemės ūkiu ir prekyba (alyvuogių auginimas). Vystomas turizmas.

Džerašas garsus savo antikinių laikų archiktūriniu paveldu. Yra Korintinės kolonos, Adriano arkos, hipodromo, Dzeuso ir Artemidės šventyklų, ovalaus forumo, kolonų apsuptos gatvės (*cardo*), dviejų teatrų, pirčių, miesto gynybinių sienų liekanos. Taip pat yra IV–VII a. bažnyčių ir sinagogų, puoštų mozaikomis, griuvėsiai.

## Istorija

Miestas gyvenamas nuo bronzos amžiaus (3200 m. pr. m. e.). Antikiniais laikais miestas vadintas ***Gerasa*** ir buvo vienas svarbiausių regiono miestų (įėjo į Dekapolį). Miestas ypač suklestėjo I a. antroje pusėje – Trajanas nutiesė kelius į miestą, 130 m. čia lankėsi imperatorius Adrianas, kurio apsilankymo garbei pastatyta triumfo arka. 614 m. Gerasą nuniokojo persų antpuolis. Kryžininkų laikais senovinio miesto liekanos panaudotos tvirtovių įrengimui. Vėliau miesto reikšmė sumenko.

1806 m. pradėti senovinio miesto kasinėjimai. 

## Galerija

Image:Hadrian Arc Pan.jpg|Adriano arka
Image:Jerash Oval Plaza.jpg|Forumo aikštė
Image:Artemis Temple Pan 2 touched.jpg|Artemidės šventykla
File:Jerash cardo-maximus.jpg|Gatvės kolonada
Cardo maximus, Jerash, Jordan6.jpg|Cardo maximus
South Theater, Jerash, Jordan7.jpg|Ovalus
The Cathedral, Jerash, Jordan1.jpg|Katedra
Karakas (reikšmės)

**Karakas** gali reikšti:

* Karakas – burlaivis;
* Karakas – miestas Jordanijoje;
* Karakas – kryžiuočių pilis dab. Jordanijoje;
* Karakas – miestas Pakistane;
* Karakas – miestas Malaizijoje;
* Karakas – vienas iš senųjų Busano pavadinimų.
Madaba

**Madaba** () – miestas Jordanijoje, 30 km į pietvakarius nuo Amano. Muchafazos centras. Žemės ūkio regiono prekybinis centras. Verčiamasi amatais (ypač tekstile), turizmu. Veikia universitetas. Miestas žymus karštosiomis versmėms, Bizantijos laikų mozaikomis (vienoje jų pavaizduotas VI a. Šventosios Žemės žemėlapis), senovinių bažnyčių liekanomis. Yra VI a. graikų stačiatikių bazilika.

## Istorija

Madaba gyvenama nuo ankstyvos senovės (randama viduriniojo bronzos amžiaus paminklų). Vėliau tapo moabitų pasienio miestu. II–VII a. miestas buvo valdomas romėnų ir bizantiečių, per jį ėjo Karalių kelias, kūrėsi bažnyčios. Vėliau Madaba užkariauta Omejadų kalifato. Archeologiniai kasinėjimai pradėti 1880 m.

## Galerija

Image:Madaba BW 7.JPG|Graikų Šv. Jurgio bazilika
Image:Madaba map.jpg|Mozaika – Madabos žemėlapis
Image:Madaba P1090258.JPG|Miesto mečetė
File:20100924 madaba69.JPG|Parduotuvė

## Miestai partneriai
Madabos miestai partneriai:
*  Betliejus, Palestinos autonomija 
*  Dentonas, JAV
## Išnašos
Tafila

**Tafila** () – miestas pietinėje Jordanijoje, 183 km į pietvakarius nuo Amano. Muchafazos centras. Žemės ūkio regiono prekybinis centras (alyvuogės, vynuogės, figos), verčiamasi amatais, turizmu. Cemento pramonė. Miesto apylinkėse yra svarbūs fosfatų telkiniai. Veikia universitetas.

Tafilos apylinkėse trykšta mineralinės versmės, į vakarus nuo miesto driekiasi vaizdingas Vadi Arabos tektoninis slėnis (įkurtas Danos gamtos rezervatas). Netoliese yra Edomo karalystės sostinės Bozros griuvėsiai.

## Istorija

Tafilos apylinkės gyvenamos nuo akmens amžiaus. Seniausia žinoma miestą valdžiusi valstybė buvo Edomas. Biblijoje miestas vadinamas ***Tofelu*** (). Vėliau Tafilą užkariavo nabatėjai. Romėnų laikais buvo pavaldus Gasanidams.
Mafrakas

**Mafrakas** () – miestas šiaurinėje Jordanijoje, 80 km į šiaurės rytus nuo Amano. Muchafazos centras. Svarbus transporto mazgas (plentai į Amaną, Damaską, Irbidą, Bagdadą, stotis prie Hidžazo geležinkelio). Veikia universitetas.
Kasr Amra

**Kasr Amra** () – senovės kalifų rezidencija dabartinėje Jordanijos rytinėje dalyje. Jis laikomas vienu iš svarbiausių ankstyvojo islamo meno ir architektūros pavyzdžių.

Pastatų kompleksas dykumoje buvo pastatytas VIII a. ir puikiai išsilaikė iki šių dienų. Vienu metu jis buvo ir tvirtovė, turinti savo karinę įgulą, ir kalifų, iš Omejadų dinastijos, rezidencija. Labiausiai vertingi šiuose nedideliuose rūmuose yra priėmimo salė ir pirtis − hamamas. Abu šie objektai yra dekoruoti figūrinės tapybos ornamentais, atspindinčiais to meto islamo meną.

1985 m. Kasr Amra įtrauktas į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.

## Nuorodos

* Kasr Amra  (anglų k.)
Zimbabvės demografija

Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie **[[Zimbabvė]]s demografiją**.

**Gyventojų skaičius:** 12 619 600 (2012 m. apskaičiavimai)

**Struktūra pagal amžių:**
* *0–14 m.:* 41,9 % (2 555 916 vyrai/2 504 947 moterys)
* *15–64 m.:* 54,3 % (3 063 580 vyrų/3 500 366 moterys)
* *65 m. ir daugiau:* 3,8 % (193 380 vyrų/266 115 moterų) (2011 apsk.)
 
**Amžiaus [[mediana]]:**
* *bendra:* 18,3 m.
* *vyrų:* 17,4 m.
* *moterų:* 19,2 m. (2011 m. apsk.)

**Metinis populiacijos prieaugis:** 4,357 % (2011 m. apsk.)

**[[Gimstamumas]]:** 32,19 gimimų/1000 gyv. (2011 m. apsk.)

**[[Mirtingumas]]:** 12,38 mirčių/1000 gyv. (2011 m. apsk.)

**[[Migracijos indeksas]]:** 23,77 migrantų/1000 gyv. (antra vieta pasaulyje) (2011 m. apsk.)

**[[Urbanizacija]]:**
* *mieste gyvenančių žmonių skaičius:* 38 % (2010 apsk.)
* *mieste gyvenančių žmonių procento metinis kitimas:* 3,4 % (2010–15 m. apsk.)

**Lyčių santykis**:
**Gimimo metu:* 1,03 vyro vienai moteriai
**Jaunesniems nei 15 metų:* 1,02 vyro vienai moteriai
**15–64 metų:* 0,92 vyro vienai moteriai
**65 metų ir vyresniems:* 0,7 vyro vienai moteriai
**Visai populiacijai:* 0,95 vyro vienai moteriai (2011 m. apsk.)

**Kūdikių [[mirtingumas]]:**
**bendra:* 28,23 mirčių/1000 gimimų
**vyrų:* 30,67 mirčių/1000 gimimų
**moterų:* 25,73 mirčių/1000 gimimų (2011 m. apsk.)

**[[Vidutinė gyvenimo trukmė]]:**
* *bendra:* 51,82 m.  
* *vyrų:* 51,95 m.
* *moterų:* 51,68 m. (2011 m. apsk.)

**[[AIDS]]/[[ŽIV]]:**
**paplitimas tarp suaugusiųjų:* 14,3 % (penkta šalis pasaulyje)
**bendras skaičius:* 1 200 000
**mirčių skaičius:* 83 000 (2009 m. apsk.)

**Vyresnių nei 15 metų žmonių [[raštingumas]]:**
* *bendras:* 90,7 %
* *vyrų:* 94,2 %
* *moterų:* 87,2 % (2003 m. apsk.)

**[[Religija]]:**
* *sinkretizmas (krikščionybės ir tenykščių religijų):* 50 %
* *krikščionys:* 25 %
* *tenykščių religijų:* 24 %
* *musulmonai ir kiti:* 1 %

## Šaltiniai

* Zimbabvė CŽV faktų knygoje (anglų kalba)
Maanas

**Maanas** () – miestas pietinėje Jordanijoje, 218 km į pietvakarius nuo Amano. Muchafazos centras. Geležinkelio stotis prie Hidžazo geležinkelio. Žemės ūkio regiono prekybinis centras. Veikia universitetas.

## Istorija
Miestą IV–II a. pr. m. e. įkūrė iš Jemeno atsikėlę minėjai. Antikiniais laikais pro Maaną ėjo Karalių kelias. Omejadų kalifato laikais tai buvo nedidelis miestelis dykumos pakraštyje. Čia buvo karavansarajus, ėjo piligrimų kelias į Meką. Ibn Batuta rašė, kad Maanas yra paskutinė Sirijos gyvenvietė einant į Hidžazo miestą Akabą.

## Sportas
* FC Ma'an (*[[futbolo klubas]]*); žaidė elito divizione, Pro lyga pirmenybėse;
* *Princesės Hajos vardo* stadionas, kurio talpa 1 tūkst. Žiūrovų.

## Šaltiniai
Industria Aeronautică Română

**Industria Aeronautică Română**, **IAR**, **IAR S.A. Brasov** () – Rumunijos aviacijos pramonės kompanija, įkurta 1925 m.

Įsikūrusi Gimbave, netoli Brašovo. Kompanija turi apie 1200 darbuotojų, iš jų virš 170 yra inžinieriai. Veiklos sritis – sraigtasparnių ir lengvųjų lėktuvų modifikavimas, perdarymas į tobulesnę versiją ir kapitalinis remontas.

## Istorija
Tarpukario metais Rumunijos vyriausybė, siekdama kad Rumunijos karališkosios oro pajėgos () būtų aprūpintos lėktuvais be priklausomybės nuo užsienio gamintojų, subsidijavo trijų stambių aviacijos pramonės įmonių kūrimą:
* *Societatea pentru Exploatări Tehnice* (*SET*). Įkurta 1923 m. Bukarešte.
* *IAR*. Įkurta 1925 m. Brašove.
* *ICAR* (*Întreprinderea de Construcţii Aeronautice Româneşti*). Įkurta 1932 m. Bukarešte. Brašove turėjo gamyklą *ICA-Brasov* (*Întreprinderea de Construcţii Aeronautice – Brasov*).

4-ojo dešimtečio pradžioje vienas inžinierių, konstravusių lėktuvus IAR kompanijoje, buvo *[[Elie Carafoli]]*.

Antrojo pasaulinio karo metais IAR kompanija sukonstravo ir gamino naikintuvus IAR 80 ir IAR 81.

1945 ir 1947 m., koordinuojant *[[Radu Manicatide]]* ir *[[Radu Mărdărescu]]*, IAR kompanija sukonstravo mikroautomobilį *M.R.* ir automobilį.

Nuo 1968 m. IAR pagamino daugiau kaip 370 sraigtasparnių IAR 316 ir IAR 330), 830 sklandytuvų (dalis jų – motoriniai), 140 lėktuvų.

2000 m. IAR kartu su *[[Eurocopter]]* įmonę *Eurocopter Romania*, turi 49% akcijų paketą joje.

## Products

Originali produkcija
* IAR CV 11
* IAR 12
* IAR 13
* IAR 14
* IAR 15
* IAR 16
* IAR 23
* IAR 24
* IAR 37
* IAR 38
* IAR 39
* IAR 79
* IAR 80
* IAR 81

Pagal licencijas
* Morane-Saulnier MS 35
* Potez 25
* IAR P11F
* IAR P11E
* Fleet 10G

Pokario eros lėktuvai
* IAR 46
* IAR 818
* IAR 821
* IAR 822
* IAR 823
* IAR 824
* IAR 825
* IAR 826
* IAR 831

Sraigtasparniai
* IAR 316
* IAR 317
* IAR 330 Puma
* IAR 330L SOCAT
* Kamov Ka-126

Sklandytuvai
* ICA IS-3
* ICA IS-8
* ICA IS-10
* ICA IS-11
* ICA IS-12
* ICA IS-13
* ICA IS-28 „Lark“
* ICA IS-28M
* ICA IS-29
* ICA IS-30
* ICA IS-31
* ICA IS-32
* ICA IS-33

## Nuorodos
Netikrosios dirvablakės

**Netikrosios dirvablakės** (*Stenocephalidae*) blakių pobūrio () šeima.
Lietuvoje gyvena tik viena šios šeimos atstovė.

**Vikrioji dirvablakė** (*Dicranocephalus agilis*) (Scopoli, 1763)

Tai viena didesnių blakių – jos pailgo kūno ilgis yra 12-14 mm ilgio. Spalva varijuoja nuo tamsios bordo iki geltonai rudos. Antenos ir kojos išmargintos plačiomis juodai-baltomis juostomis. Trikampis skydelis baigiasi balta viršūnėle.

Vikrioji dirvablakė dažniausiai sutinkama smėlio kopose, kur auga karpažolės ().
Šios rūšies blakės poruojasi gegužę, o nauja karta pasirodo rugpjūčio mėnesį. Žiemoja suaugusios blakės.

Paplitusi visoje Europoje.
Valakija

**Valakija** () − istorinė sritis Rumunijos pietuose, tarp Karpatų kalnų, Dunojaus ir Sireto upių.

Olto upė skiria Valakiją į 2 dalis: Munteniją (centras − Bukareštas) ir Olteniją (centras − Krajova). Į Valakijos sudėtį įeina Ardžešo, Breilos, Buzėjaus, Dimbovicos, Dolžo, Goržo, Jalomicos, Mehedincio, Olto, Prahovos, Teleormano, Vilčos apskritys.

## Istorija
106−271 m. Valakijos teritorija, kurioje gyveno dakų gentys, buvo Romos provincijos Dakijos dalis.

III a. pabaigoje čia buvo įsiveržę gotai ir gepidai, IV−VI a. − hunai ir avarai. VI a. Valakijoje įsikūrė slavai.

VIII a. pabaigoje − X a. didesnioji Valakijos dalis įėjo į pirmąją Bulgarijos valstybę. XIII a. dalis Valakijos priklausė Aukso ordai. Nuo 1324 m. Valakija tapo nepriklausoma feodaline kunigaikštyste. XV a. ji pripažino Turkijos sultono siuzerenitetą, mokėjo jam duoklę, o XVI a. buvo prijungta prie Osmanų imperijos.

Po 1716 m. Valakijos kunigaikščiais buvo graikai fanariočiai. XVIII a. sustiprėjo kova su svetimšaliais ir vietos feodalais; XIX a. ji virto nacionaliniu išsivadavimo sąjūdžiu. Po 1821 m. Valakijos sukilimo graikų fanariočių valdžia žlugo.

1829 m. Adrianapolio taika Valakija gavo autonomiją. 1829−1834 m. ją valdė Rusija. 1859 m. Valakija susijungė su Moldavijos kunigaikštyste į Jungtines Moldavijos ir Valakijos kunigaikštystes. Iš jų 1862 m. sudaryta Rumunijos kunigaikštystė.

## Nuorodos

* Viduramžių Moldovos ir Valakijos pinigai (anglų ir rumunų k.)
Pentinblakės

**Pentinblakės** (*Alydidae*) blakių pobūrio () blakių šeima.
Lietuvoje gyvena tik viena šios šeimos atstovė.

**Paprastoji pentinblakė** (*Alydus calcaratus*) (Linnaeus, 1758)

Blakės ilgis 10-12 mm. Kūnas pailgas, pilkai rudos, juosvos spalvos. Ant pilvelio (iš viršaus) yra stačiakampio formos oranžinės spalvos dėmė, kuri gerai matoma kai blakė skrenda. Pilvelio kraštai papuošti baltomis dėmėmis. Antenos pilkai rudos arba juodos, paskutinis (ketvirtas) segmentas yra išlenktas. Ant užpakalinių kojų poros blauzdų yra po 3 spyglius. Suaugėliai pamėgžioja vorus medžiojančias vapsvas - pompidus (), ypač kai šokinėja žeme ieškodamos maisto.

Šios blakės yra fitofagai (augalėdės), dažniausiai minta ankštiniais () augalais, ypač prožirniais (), nors yra pastebėtos maitinantis ir dvėseliena. Šios blakės ypač gerai ir greitai skraido. Dažniausiai randamos smėlėtuose viržynuose, sausose pievose su retais krūmokšniais.

Žiemoja suaugusios blakės, pavasarį poruojasi, deda kiaušinėlius. Nimfos suauga iki vidurvasario. Vėlesnių stadijų nimfos panašios į skruzdėles ir yra pastebėtos gyvenant kartu su skruzdėmis skruzdėlynuose. Kol kas dar neaišku, kodėl jos taip daro. Kai kurie mokslininkai mano, kad nimfos skruzdėlynuose žiemoja. Suerzintos ar besigindamos blakės skleidžia labai nemalonų kvapą.

Paplitusi visoje Europoje, Azijoje ir Šiaurės Amerikoje.


Vaizdas:Alydus calcaratus Larve 080622.jpg|Nimfa
Vaizdas:Alydus calcaratus mounted.jpg|Oranžinė dėmė ant pilvelio
Jordanijos muchafazos

**[[Jordanija]]** administraciškai padalinta į 12 **muchafazų** (). Šios grupuojamos į 3 neoficialius regionus: šiaurės, vidurio ir pietų. Muchafazos padalintos į 52 nahijas.

## Muchafazos

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Jordan: Administrative Division (Citypopulation.de)
* Provinces of Jordan (Statoids.com)
Mihailo Kogelničanu tarptautinis oro uostas

**Mihailo Kogelničanu tarptautinis oro uostas** () – oro uostas pietryčių Rumunijoje, Mihailo Kogeličanu komunoje, 26 km į šiaurės vakarus nuo Konstancos. Statistics Jis yra pagrindinis Dobrudžos regiono oro uostas, pro jį keliaujama į Konstancos apskritį, Konstancos jūrų uostą ir Rumunijos Juodosios jūros kurortus. Oro uostas daugiausia keleivių pervežė 1979 m. (778 766 žmonės), kai į Rumunijos pajūrio kurortus keliavo daugiausia užsienio turistų.

Nuo 1999 m. JAV kariuomenė naudojo šį oro uostą kaip bazę. Neseniai pasklido informacija, kad šiame oro uoste buvo slaptas CŽV kalėjimas, kur vyko neteisėti tardymai.

## Aviakompanijos ir skrydžių punktai

Oro uostas gali aptarnauti ir plačiafiuzeliažius lėktuvus, ant jo 2500 m ilgio ir 45 m pločio kilimo ir tūpimo tako gali leistis ir sunkieji krovininiai lėktuvai.

### Veikiantys oro maršrutai

### Nebeveikiantys maršrutai

## Antžeminis susisiekimas

### Autobusai
Konstancos geležinkelio stotį su oro uostu sieja kelios miesto autobusų linijos. Yra dar ir kelios privačios autobusų linijos, vežančios iš oro uosto į žemutinę Konstancos miesto dalį ar kitus Juodosios jūros pakrantės kurortus.

### Taksi
Taksi priima keleivius už terminalo ribų. Nuvežimas į Konstancą kainuoja apie $30. Autobuso bilietas į Konstancą kainuoja apie $1,50.

### Parkuotė
Prie pat MKTOU ribos yra nemokamos automobilių stovėjimo aikštelės, viena trumpalaikė, kitas – ilgalaikė.

### Geležinkelis
MKTOU su kitais gyvenamaisiais punktais geležinkelis nejungia.

## Karinis panaudojimas

Oro uoste anksčiau buvo Rumunijos oro pajėgų ROP 57-oji oro bazė, kurioje vienintelėje bazavosi naikintuvai MiG-29. 2004 m. balandį oro bazė buvo panaikinta, o visi 18 MiG-29 liko stovėti aerodrome. Oro bazę nuo 1999 m. naudojo JAV kariuomenė. 2003 m. ji tapo viena iš keturių bazių, kurias JAV naudojo kaip kariuomenės telkimo tašką ruošiantis įsiveržimui į Iraką, o po to – kovojant su sukilėliais Irake. Šioje JAV bazėje veikė JAV 458-oji oro ekspedicinė grupė. Ketinama šią oro bazę padaryti viena iš USAREUR (*United States Army Europe*) Jungtinių vykdymo pajėgų „Rytai“ bazių.

iki 2009 m. spalio mėn. JAV išleido 48 mln. JAV dolerių bazės modernizavimui. Planuota, kad pradžioje bazėje įsikurs 1700 JAV ir Rumunijos karinio personalo.

## Nuorodos
Irbido muchafaza

**Irbido muchafaza** () – muchafaza Jordanijos šiaurės vakarinėje dalyje, Izraelio, Golano aukštumų, Sirijos ir Vakarų Kranto pasienyje. Administracinis centras – Irbidas.

## Geografija

Paviršius kalvotas, plyti Hurano plynaukštė, šiaurėje pereinanti į Golano aukštumas. Vakaruose paviršius leidžiasi į Jordano slėnį. Muchafazą giliu kanjonu kerta Jarmuko upė.

## Administracinis suskirstymas

Muchafaza padalinta į 9 nahijas (skliaustuose – administracinis centras).

* Kasabeho nahija (Irbidas)
* Beni Obeido nahija (Hisnas)
* Mazar al Šamalio nahija (Mazar al Šamalis)
* Ramtos nahija (Ramta)
* Beni Kinanės nahija (Sama Alrusanas)
* Kuros nahija (Der Abi Saedas)
* Agvar al Šamalijos nahija (Šunė)
* Taibės nahija (Taibė)
* Vasatijos nahija (Kufr Asadas)

## Didžiausios gyvenvietės

* Irbidas (325 996 gyv.)
* Ramta (105 944)
* Bait Rasas (28 774)
* Hušunas (27 605)
* Aidunas (25 215)
* Šarihas (25 054)
* Mašarija (24 152)
* Deir Ab Saidas (22 979)

## Galerija


Image:Ein Fiq, Golan Heights - 20040223-03.jpg|Kraštovaizdis
Image:Umm Qais-20.jpg|Um Kaiso šventyklos paveldas
Image:Byzantine Basilica.jpg|Pelos griuvėsiai


## Šaltiniai
Balkos muchafaza

**Balkos muchafaza** () – muchafaza Jordanijos šiaurės vakarinėje dalyje, Vakarų Kranto pasienyje. Administracinis centras – Saltas.

## Geografija

Muchafazos teritorija yra Gileado aukštumose, o vakaruose leidžiasi į Jordano slėnį. Pietuose siekia Negyvosios jūros pakraštį.

## Administracinis suskirstymas

Muchafaza padalinta į 5 nahijas (skliaustuose – administracinis centras).

* Kasabos nahija (Saltas)
* Šuna al Džanubijos nahija (Šuna al Džanubija)
* Deir Alos nahija (Deir Ala)
* Ain al Bašos nahija (Ain al Baša)
* Mahiso ir Fuheiso nahija (Mahisas)

## Didžiausios gyvenvietės

* Saltas (101 761 gyv.)
* Baka (74 078)
* Ain al Baša (63 892)
* Mahisas (15 016)
* Fuheisas (14 708)
* Safutas (11 594)

## Galerija


Image:Fuheis2.JPG|Fuheiso gyvenvietė
Image:Planning&Management.jpg|Balkos universitetas
Image:Jordan232.jpg|Salto apylinkės


## Šaltiniai
Madabos muchafaza

**Madabos muchafaza** () – muchafaza Jordanijos centrinėje dalyje, Vakarų Kranto pasienyje. Administracinis centras – Madaba.

## Geografija

Muchafazos teritorija yra kalnuota, čia iškilęs žymusis Nebo kalnas. Vakaruose paviršius leidžiasi į tektoninį slėnį ir pasiekia Negyvosios jūros pakrantę.

## Administracinis suskirstymas

Muchafaza padalinta į 2 nahijas (skliaustuose – administracinis centras).

* Kasabos nahija (Madaba)
* Dibano nahija (Dibanas)

## Didžiausios gyvenvietės

* Madaba (94 606 gyv.)
* Mulaihas (8 915)
* Mainas (7 685)
* Dibanas (7 373)
* Mamunija (6 746)

## Galerija


Image:Hammamat Ma'in.jpg|Maino karštosios versmės
Image:---Sunset over Dead Sea---.JPG|Negyvosios jūros pakrantė
Image:Nebo04(js).jpg|Nebo kalnas


## Šaltiniai
Sofija Smetonienė

**Sofija Chodakauskaitė-Smetonienė** (1884 m. gruodžio 29 d. Gavenoniai (dabar Šiaudiniai), Pašvitinio valsčius, Šiaulių apskritis – 1968 m. gruodžio 28 d. Klivlendas, JAV) – Lietuvos visuomeninė veikėja, 1-ojo Lietuvos prezidento Antano Smetonos žmona, 1919–1920 m. ir 1926–1940 m. pirmoji valstybės dama.

## Biografija
Gimė dvarininkų Antano Chodakausko (1850-1925) ir Marijos Joanos Chodakauskaitės-Chodakauskienės (1852-1910) šeimoje. Sofijos krikšto motina buvo tėvo sesers dukra – Gabrielė Petkevičaitė-Bitė. Mokslus ėjo Mintaujos gimnazijoje. Baigusi mokslus apsigyveno pas tėvus naujai įgytame dvare Sebentiškyje, N. Radviliškio valsčiuje Biržų apskrityje. Čia 1903 m. per Kalėdas įvyko A. Smetonos ir Sofijos sužieduotinės. A. Smetona ir prieš tai buvo artimas Chodakauskų šeimai. Nuo 1895 m. jis keletą vasarų dirbo pas juos namų mokytoju.

1904 m. po vestuvių apsigyveno Vilniuje. Čia greit pelnė lietuvių liaudies ir inteligentų simpatijas. I pasaulinio karo metu vadovavo šalpos ir globos organizacijai.

1919 m. persikėlė gyventi į Kauną, dalyvavo labdaros veikloje. Kai A. Smetona buvo išrinktas Lietuvos prezidentu, tapo pirmąja valstybės dama, buvo aktyvi moterų judėjimo veikėja, Vytauto Didžiojo muziejaus statybų komiteto iždo globėja, V. Kudirkos mokyklos statybos fundatorė.

Po Tarybų Sąjungos ultimatumo, 1940 m. birželio mėn. kartu su vyru pabėgo į Vokietiją, vėliau – į Šveicariją ir pagaliau – į Klivlendą (JAV), kur gyveno jų sūnus Julius.

## Šeima
1904 m. rugpjūčio 14 d. Pašvitinio bažnyčioje Sofija Smetonienė ištekėjo už Antano Smetonos. Jie susilaukė trijų vaikų:

* dukra Marija (1905–1992 m.) – ištekėjo už Aloyzo Valušio.
* dukra Birutė (1906–1909 m.).
* sūnus Julius (1913–1974 m.) – buvo vienas geriausių tarpukario Lietuvos tenisininkų. Žmona Birutė Nasvytytė.

## Nuorodos
*S. Smetonienė: neįmintos pirmosios ponios mįslės 

## Šaltiniai
Pranciškus II

**Pranciškus II** (; 1544 m. sausio 19 d. Fontenblo – 1560 m. gruodžio 5 d.) – Prancūzijos karalius, nuo 1559 m. liepos 10 d. iki pat mirties 1560 m.

## Biografija

Kilęs iš Valua dinastijos. Vyresnysis Henriko II sūnus. Kai Pranciškui II buvo vos ketveri, buvo nutarta jį sutuokti su Škotijos karaliaus Jokūbo V dukterimi Marija Stiuart. Judviejų vestuvės įvyko 1558 m. balandžio 24 d. Po santuokos, Pranciškus II tapo Škotijos princu konsortu. 1559 m. liepos 10 d. surengtame riterių turnyre, dvikovos metu Henrikas II buvo mirtinai sužeistas ietimi. Rugsėjo 21 d. Pranciškus II Reimse buvo karūnuotas naujuoju Prancūzijos valdovu. Nors pagal Prancūzijos įstatymus Pranciškus II buvo laikomas pilnamečiu, regente tapo jo motina Kotryna Mediči, kuri valdant valstybę, rėmėsi Marijos Stiuart dėdžių Gizų parama. Gizų vykdytos represijos hugenotų atžvilgiu, paskatino pastarųjų rėmėjus 1560 m. pradžioje surengti vadinamąjį Ambuazo sąmokslą. Hugenotai tikėjosi pagrobti karalių ir hercogą Fransua de Gizą, priversti Pranciškų II atsisakyti persekioti hugenotus bei Gizų paramos. Tačiau sąmokslas buvo atskleistas ir karalius su svita pasislėpė Ambuazo pilyje. Tuo pat metu Pranciškus II, būdamas silpnos sveikatos, susirgo ausies uždegimu ir nuo prasidėjusių komplikacijų 1560 m. gruodžio 5 d. Orleane mirė. Palaidotas Paryžiaus Sent Deni katedroje. Kadangi Pranciškus II vaikų neturėjo, Prancūzijos karaliumi tapo jo jaunesnysis brolis Karolis IX Maksimilijonas.

## Nuorodos
Tamsiaūsė skydblakė

**Tamsiaūsė skydblakė** (*Carpocoris fuscispinus*) – skydblakių () šeimos blakių rūšis.

Blakės ilgis 10-14 mm. Kūno spalva varijuoja nuo purvinai geltonos iki rudai raudonos. Antenos juodos, tik pirmas antenos narelis rudai raudonas su juodu dryželiu. Krūtinės skydelio priekiniai kampai smailūs, pakilę ir ištempti į priekį. Šoniniai skydelio kraštai apvesti plačia juoda juosta. Ant krūtinės skydelio yra 4 juodos links sparnų blankstančios juostos. Kvapiųjų liaukų skylutės ištemptos, elipsės formos. Kojos rausvos.

Polifagas, dažniausiai pastebima maitinantis ant astrinių (), salierinių () šeimos augalų.

Dažniausiai sutinkama birželio-spalio mėnesiais lapuočių ir mišrių miškų zonose.

Paplitusi visoje Europoje.

Panašios rūšys: Rausvasparnė skydblakė
Džarašo muchafaza

**Džarašo muchafaza** () – muchafaza Jordanijos šiaurės vakarinėje dalyje, pati mažiausia šalyje. Administracinis centras – Džarašas.

## Geografija

Praktiškai visą paviršių sudaro Gileado aukštumos, iškylančios iki 1300 m aukščio. Jose per metus iškrenta 400–500 mm kritulių. Muchafazos teritorija teka Zarkos upė.

## Administracinis suskirstymas

Muchafaza padalinta į 1 nahiją (skliaustuose – administracinis centras).

* Džarašo nahija (Džarašas)

## Didžiausios gyvenvietės

* Džarašas (48 259 gyv.)
* Muhajam Džaza (16 972)
* Sufas (14 690)
* Sakibas (13 689)
* Muhajam Sufas (13 689)

## Galerija


|Sakibo apylinkių kraštovaizdis 
Image:Mountains of Sakib 1.jpg|Būdingas kalvotas kraštovaizdis
Image:Allsouf.jpg|Sufo gyvenvietė


## Šaltiniai
Adžluno muchafaza

**Adžluno muchafaza** () – muchafaza Jordanijos šiaurės vakarinėje dalyje, viena mažiausių šalyje. Administracinis centras – Adžlunas.

## Geografija

Praktiškai visą paviršių sudaro aukštumos, iškylančios daugiau nei į 700 m aukštį. Žiemą jose neretai sninga.

## Administracinis suskirstymas

Muchafaza padalinta į 2 nahijas (skliaustuose – administracinis centras).

* Adžluno nahija (Adžlunas)
* Kufrandžos nahija (Kufrandža)

## Didžiausios gyvenvietės

* Kufrandža (29 811 gyv.)
* Andžara (24 049)
* Šahra (13 741)
* Ain Džana (11 182)
* Abinas (9 717)
* Adžlunas (8 885)
* Hašimija (8 822)
* Halava (8 128)

## Galerija


Image:Ajlun Green.jpg|Miškai Adžluno apylinkėse
Image:Al Wahadina.jpg|Vahadinos gyvenvietė
Image:Maiser View2.jpg|Alyvuogių giraitė prie Hašimijos


## Šaltiniai