open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Andrés Iniesta

**Andresas Iniesta Luchanas** (; g. 1984 m. gegužės 11 d.) – futbolininkas, Ispanijos rinktinės saugas.

## Karjerą
Karjerą pradėjo „Barcelona“ futbolo klube. Vėlesniais metais buvo pagrindinės komandos kapitonas. Laikomas vienu geriausiu visų laikų Ispanijos saugu. Iniesta prie Barselonos komandos prisijungė 2002 metais, kai jam buvo 18 metų. 2018 m. balandžio 27 d. išreiškė ketinimą po sezono baigti karjerą.

2018 m. persikėlė į Vissel Kobe (Japonija), o nuo 2023 m. atstovavo Emirates Club (JAE).

## Rinktinė
2006 m. debiutavo . Su rinktine dalyvavo . 2008 m. laimėjo Europos futbolo čempionatą. 2010 m. pasaulio futbolo čempionato finale, per pridėtinį laiką, įmušė pergalingą įvartį į Olandijos rinktinės vartus. 2012 m. su rinktine laimėjo Europos čempionatą ir buvo pripažintas geriausiu čempionato žaidėju.

## Pasiekimai
* Ispanijos supertaurė (2006 m., 2007, 2011 m.)
* UEFA čempionų lyga (2006 m., 2009, 2011, 2015 m.)
* La Liga (2005 m., 2006 m., 2009, 2011 m.)
* Copa del Rey (2009 m., 2012 m.)
* Europos futbolo čempionatas (2008, 2012 m.)
* Pasaulio futbolo čempionatas (2010 m.)

## Dalyvavimas čempionatuose

|}

## Išnašos

## Nuorodos

* SOCCERWAY
* Transfermarkt
Didžioji Lietuva

**Didžioji Lietuva** − rytų baltų etninės teritorijos dalis, kurioje susiformavo Lietuvos valstybė (Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė). Didžioji Lietuva dažnai tapatinama su **Tikrąja Lietuva** () – teritorija, kur istoriškai gyveno lietuviai. Kitos tautos LDK gyvavimo laikais įvardydamos Tikrąją Lietuvą – t. y. Vilniaus ir  Trakų vaivadijas – išskirdavo Žemaitijos kunigaikštystę (žr. žemėlapį), tačiau supratimas nuo XIX a įvairavo.

Didžiosios Lietuvos sąvokos raidą ypač paskatino XVI a. susidariusi Mažoji Lietuva. Paprastai lietuvininkais vadinami Mažosios Lietuvos lietuviai XIX–XX a. sankirtoje dar vadinti mažlietuviais, o Didžiosios Lietuvos – didlietuviais.

## Išnašos
Bull Ring

**Bull Ring** – Anglijos miesto Birmingamo prekybinis rajonas. Tai svarbiausia komercinė miesto dalis nuo viduramžių laikų, kai čia pradėtas rengti turgus (1154 m.). Dabar čia įsikūręs vienas didžiausių JK prekybos centrų (priklauso „Selfridges“ tinklui), kurį aplanko 36,5 mln. lankytojų per metus. 3 aukštų moderniosios architektūros pastatas atidarytas 2003 m. Plotas 110 000 m².
Edmílson Gomes

**José Edmílson Gomes de Moraes** (g. 1976 m. liepos 10 d.) – futbolininkas, Real Zaragoza klubo gynėjas, iki 2007 m. rungtyniavęs Brazilijos rinktinėje.

## Karjera
2010 m. vasario 1 d. su Ispanijos Zaragoza klubu pasirašė vienerių metų kontraktą su galimybe jį pratęsti.

## Rinktinė
 žaidė nuo 1995 m. Su rinktine dalyvavo , kur laimėjo čempiono titulą.

## Pasiekimai
* Pasaulio futbolo čempionatas (2002 m.)
* Campeonato Paulista (1998, 2000 m.)
* CONMEBOL taurė (1994 m.)
* Recopa Sudamericana (1994 m.)
* Rio-São Paulo turnyras (2001 m.)
* Ligue 1 (2002, 2003, 2004 m.)
* Trophée des Champions (2002, 2003 m.)
* Prancūzijos Lygos taurė (2001 m.)
* La Liga (2005, 2006 m.)
* Ispanijos supertaurė (2005 m.)
* UEFA čempionų lyga (2006 m.)

## Dalyvavimas čempionatuose

|}

## Išnašos

## Nuorodos
*
Sylvinho

**Silvio Mendešas Kamposas Žunioras** (; g. 1974 m. balandžio 12 d.) – buvęs Brazilijos futbolininkas, gynėjas.

## Karjera

2009 m. rugpjūčio 24 d. pasirašė vienerių metų sutartį su Manchester City klubu. 2010 m. birželio 8 d. paliko "Manchester City" klubą. 2011 liepos 8 d. paskelbė baigiantis profesionalią karjerą.

## Rinktinė

2010–2011 m. atstovavo nacionalinei rinktinei. Sužaidė šešerias rungtynes .

## Laimėjimai
### Corinthians
* Campeonato Paulista (1995, 1997, 1999 m.)
* Campeonato Brasileiro Série A (1998, 1999 m.)
* Copa do Brasil (1995 m.)

### Barcelona
* La Liga (2005, 2006, 2009 m.)
* UEFA Čempionų Lyga (2005, 2009 m.)
* Copa del Rey (2009 m.)
* Supercopa de España (2006, 2007 m.)

## Išnašos

## Nuorodos
* 
*
SuperBASIC

**SuperBASIC** – patobulintas BASIC programavimo kalbos variantas, kuriame buvo įtraukta nemažai priemonių, skirtų struktūriniam programavimui. 

SuperBASIC XX a. devinto dešimtmečio pradžioje sukūrė Jan Jones, tuo metu dirbusi Sinclair Research kompanijoje. Kūrimo metu SuperBASIC buvo ketinta naudoti asmeniniame kompiuteryje *SuperSpectrum* kodiniu pavadinimu, tačiau šis projektas buvo nutrauktas. Vėliau SuperBASIC buvau įtrauktas Sinclair QL kompiuterio, išleisto 1984 metų sausį, pastoviosios atminties programinę įrangą. Jis taip pat buvo naudojamas kaip komandų interpretatorius QL kompiuterio Qdos operacinėje sistemoje.

## Nuorodos
* SuperBASIC
Giovani dos Santos

**Džiovanis dos Santosas** (*Giovani Alex dos Santos Ramírez*; g. 1989 m. gegužės 11 d.) – brazilų kilmės Meksikos futbolininkas, Meksikos rinktinės ir LA Galaxy klubo saugas.

 žaidžia nuo 2007 m.

Džiovanis dos Santosas yra brazilų futbolininko, rungtyniavusio Meksikoje, Zizinjo (*Zizinho*) sūnus. Džiovanio brolis Džonatanas – taip pat žymus futbolininkas.

## Pasiekimai
* FIFA U-17 pasaulio čempionatas (2005 m.)
* FIFA U-17 pauaulio taurė: „sidabrinis kamuolys“ (2005 m.)
* FIFA U-20 pasaulio taurė: „bronzinis kamuolys“ (2007 m.)
* Vasaros olimpinės žaidynės: auksas (2012 m.)

## Dalyvavimas čempionatuose

|}

## Išnašos

## Nuorodos
*
Kizil Irmakas

**Kizil Irmakas** arba **Kyzylyrmakas** ( 'Raudonoji upė'; antikoje – , ) – ilgiausia Turkijos upė. Prasideda Armėnijos kalnyne, teka į pietvakarius, po to plačiu lanku pasuka į šiaurę, kerta Ponto kalnus ir įteka į Juodają jūrą, suformuoja deltą.

Didžiausi intakai – Devresas, Giok Irmakas (kairieji), Delidžė (dešinysis).

Naudojama drėkinimui, hidroenergijos gamybai, nelaivuojama. Upė vandeningiausias pavasarį. Minta lietaus ir sniego tirpsmo vandeniu.

Didžiausi miestai prie Kizil Irmako – Sivasas ir Bafra.

Hetitai upę vadino *Marsantija*, upės lankas ribojo Hetitų valstybės branduolį iš vakarų ir pietų. Antikoje upė žymėjo ribą tarp Mažosios Azijos ir likusios Azijos dalies.

## Šaltiniai
Sargybinė

**Sargybinė** – statinys, kuriame sargybos metu įsikuria sargybos padalinys. Paprastai specialiai pritaikytas sargybos funkcijai. Sargybinėje ilsisi nebudinti pamaina, budi postuose nestovintys kareiviai.

Sargybinę paprastai sudaro:
* bendrasis sargybinių kambarys
* sargybos viršininko ir jo padėjėjo kambarys
* pamainos poilsio kambarys
* valgomasis
* ginklų užtaisymo patalpa

Sargybinė gali turėti aptvertą sargybinės kiemą, kuris naktį ir neretai dieną saugojamas specialaus sargybinio.

Sargybinės dažnai įkuriamos prie įėjimo (įvažiavimo) į saugojamą teritoriją. Visa postų sistema organizuojama taip, kad centras yra sargybinė.

## Šaltiniai
Sargyba

**Sargyba** – kariuomenės tarnybos dalis, kai ginkluotas padalinys saugo paskirtus objektus – įtvirtinimus, sandėlius, karinius dalinius, artilerijos ir kitus technikos parkus, areštines, tiltus ir panašius objektus.

Sargybos ėjimas laikomas kovos užduoties vykdymu. Sargybą vykdo paskirtas padalinys, tuo metu vadinamas *sargybos padaliniu*. Padalinys sargybos metu įkuriamas sargybinėje.

Žygyje vykdoma sargyba vadinama *[[sauga]]*.

## Šaltiniai
FK Plungės SM

**Plungės SM** – Lietuvos futbolo klubas iš Plungės.

## Istorija

Plungės kompleksinė vaikų ir jaunių sporto mokykla įkurta 1964 m. – įkūrėjai Antanas Jadziauskas ir Vitalius Vladas Andriušaitis. Tada dirbo 4 treneriai, užsiemimus lankė 121 mokinys, veikė trys sporto skyriai: krepšinis, šachmatai, futbolas.

2007 m. Plungės sporto mokykla vietoje „Babrungo“ klubo žaidė II lygoje, kur užėmė 7-ąją vietą tarp 11 komandų.

## Sezonai

|}

## Šaltiniai

## Nuorodos
Atlanto–Baltijos mažoji rasė

**Atlanto-Baltijos mažoji rasė** – viena iš europidų didžiosios rasės mažųjų rasių. Dar vadinama *Atlanto-Baltijos antropologiniu tipu*.

## Arealas
Pagrindinis arealas – Skandinavija, Britų salos, Vakarų ir Rytų Europos šiauriniai rajonai, tai yra maždaug Europos dalis į šiaurę, šiaurės vakarus ir šiaurės rytus nuo Alpių kalnų. Šios rasės atstovai sudaro svarbią švedų, norvegų, danų, islandų, fareriečių, suomių, karelų, estų, lyvių, vodų, vepsų, komių, frizų, anglų, vokiečių, olandų, flamandų, šveicarų, austrų, škotų, airių, valų, latvių, lietuvių, rusų, baltarusių dalį. Taip pat, mažiau nei 50 % aptinkama tarp prancūzų, čekų, vengrų, ukrainiečių. Negausiai aptinkama kitose likusiose Europos tautose.

K. Kuno nuomone, ši mažoji rasė yra buvusios Viduržemio rasės dalis, patyrusi depigmentaciją.

## Požymiai
Šio mažosios rasės arealo populiacijoms būdinga:
* oda – šviesi
* akys – šviesios (iki 75 % gyventojų)
* plaukai:
** šviesūs (iki 50 % gyventojų)
** plačiai banguoti ar tiesūs, minkšti
* barzdos augimas – vidutinis ar gausesnis nei vidutinis
* tretinis kūno plaukuotumas – nuo silpno iki vidutinio
* galva:
** gana stambi, tarpinė tarp dolichocefalinės ir mezocefalinės,
** veidas aukštesnis nei platesnis
** nosis paprastai tiesi, siaura, su aukšta nosies šaknimi

Tai yra, šiuos požymius nurodytoje teritorijoje turi daugelis žmonių.

## Taip pat skaitykite
* Arijai

## Nuorodos
* http://www.racialcompact.com/index.html
* Хрисанфова Е.Н., Перевозчиков И.В. (1991) Антропология. Изд-во Московского университета. 320 с.
* § 4. ГЕОГРАФИЧЕСКАЯ ЛОКАЛИЗАЦИЯ И КРАТКОЕ ОПИСАНИЕ ОСНОВНЫХ АНТРОПОЛОГИЧЕСКИХ ТИПОВ (iš Хрисанфова Е.Н., Перевозчиков И.В. Антропология. Учебник. 2-е изд. – М.: Изд-во МГУ, 1999. – 400 с.)
* Морфологические варианты Homo sapiens  (nuotraukos)
* Морфологические варианты Homo sapiens. ЕВРОПЕОИДЫ. Северные европеоиды. Атланто-балтийская малая раса (или тип).
Balašicha

**Balašicha** () – miestas Maskvos srityje (Rusija), prie Pechorkos upės (kairysis Maskvos upės intakas), 20 km į rytus nuo Maskvos; Miesto apygardos centras. 468,2 tūkst. gyventojų (2018). Geležinkelio stotis. Išvystyta mašinų, chemijos, medvilnės, maisto pramonė. Yra žemės ūkio universitetas.

Mieste išlikę dvarų pastatai, parkai, cerkvė, yra sanatorija.

## Istorija

Miestas įkurtas prie keleto fabrikų. 1824 m. *Горенки* sodyboje įkurtas popieriaus fabrikas (dirbo apie 1000 baudžiauninkų). 1830 m. Balašichos dvare įsteigtas audimo fabrikas-manufaktūra. 1847 m. vietoje malūnų prie upės pastatytas dar vienas audimo fabrikas (2600 darbuotojų). Prie visų šių fabrikų kūrėsi darbininkų gyvenvietės, kurios susijungė su gretimais kaimais. XIX a. viduryje visos gyvenvietės susijungė į vieną Balašichą. 1939 m. ji gavo miesto teises.

Vienas kaltinamųjų Rainių žudynių baudžiamojoje byloje Nr. 09-2-024-88 – Petras Raslanas po 1990 m. kovo 11 d. pasislėpė Balašichoje, kuri jį Rusija dangstė iki mirties.
Bataiskas

**Bataiskas** () – miestas Rostovo srityje (pietų Rusija), 15 km į pietvakarius nuo Rostovo prie Dono, prie Batyjsu upės. 110,0 tūkst. gyventojų (2007). Geležinkelio mazgas. Išvystyta energetikos, statybų, maisto, lengvoji pramonė.

## Istorija

Įkurtas 1769 metais kaip gynybos postas kovai prieš Krymo chanatą. Miesto teisės nuo 1938 m.
Rytų Baltijos mažoji rasė

**Rytų Baltijos mažoji rasė** – viena iš europidų didžiosios rasės mažųjų rasių (antropologinis tipas), išskiriama kai kurių XX a. I pusės antropologų. Šiuolaikinėje antropologijoje toks tipologinis skirstymas atmetamas.

## Sąvokos atsiradimas ir naudojimas

„Rytų Baltijos rasės“ terminą XX a. trečiajame dešimtmetyje įvedė suomių-švedų antropologas Rolfas Nordenstrengas.
Vėliau šį terminą vartojo vokiečių antropologas Hansas Giunteris, švedų antropologas Bertilas Lundmanas, taip pat amerikiečių antropologai K. Kunas ir R. Makalokas. Analogiškas antropologinis tipas, pavadintas „Rytų Europos“, buvo išskirtas I. Denikerio ir E. F fon Eikštedto. Vėliau ši sąvoka vartota sovietų antropologų, kurie laikėsi populiacinės rasės koncepcijos: V. P. Eleksejevo klasifikacijoje (1974 m.) išskiriama „Rytų Baltijos populiacijų grupė“, M. G. Abdušelišvilio klasifikacijoje (1990 m.) – „Rytų Baltijos tipas“.

## Arealas
Pagrindinis arealas sutampa su Atlanto-Baltijos mažosios rasės arealu – Skandinavija, Britanijos salos, Vakarų ir Rytų Europos šiauriniai rajonai, bet šio tipo žmonės dažniausiai sutinkami teritorijose tarp Baltijos bei Baltosios jūrų.

Šios mažosios rasės atstovai sudaro didelę dalį šiaurinių rusų, baltarusių, lietuvių, latvių, estų, karelų, vepsų, nemažai komių.

Yra įrodymų, kad šis tipas – tiesioginiai senųjų Vidurio ir Šiaurės Europos gyventojų palikuonys.

## Požymiai
Šio mažosios rasės arealo populiacijoms būdinga:
* oda – šviesi, tai šviesiausios odos žmonės.
* akys – šviesios (daugiau kaip 75 % gyventojų)
* plaukai:
** šviesūs (daugiau kaip 50 % gyventojų)
** plačiai banguoti ar tiesūs, minkšti
* barzdos augimas – vidutinis ar gausesnis nei vidutinis
* tretinis kūno plaukuotumas – nuo silpno iki vidutinio, silpnesnis negu Atlanto-Baltijos mažosios rasės.
* galva:
** gana stambi, brachicephalinė ar mezocefalinė
** veidas platesnis ir žemesnis, nei Atlanto-Baltijos mažosios rasės žmonių
** nosis trumpesnė negu Atlanto-Baltijos mažosios rasės žmonių, gana dažnai riesta (nugarėlė įdubusi) – iki 30-40 % atstovų.
* Ūgis mažesnis, nei Atlanto-Baltijos tipo atstovų.

## Tipiški atstovai

Image:Edgar Savisaar 2005.jpg|Edgar Savisaar, Estijos ministras pirmininkas 1990-1992 m.
Image:Evdokimov-portrait.JPG|Michailas Jevdokimovas (), Rusijos politikas
Image:John Wayne Gacy 1978 mugshot.jpg|John Wayne Gacy, amerikiečių serijinis žudikas
Image:Леоніда Кучми, 2019, 2 (cropped).jpg|Leonidas Kučimas, Ukrainos politikas
Image:Tapio Wilska-Wacken2005.png|Tapio Wilska, suomių dainininkas


## Išnašos

## Nuorodos
* Хрисанфова Е.Н., Перевозчиков И.В. (1991) Антропология. Изд-во Московского университета. 320 с.
* § 4. ГЕОГРАФИЧЕСКАЯ ЛОКАЛИЗАЦИЯ И КРАТКОЕ ОПИСАНИЕ ОСНОВНЫХ АНТРОПОЛОГИЧЕСКИХ ТИПОВ (iš Хрисанфова Е.Н., Перевозчиков И.В. Антропология. Учебник. 2-е изд. – М.: Изд-во МГУ, 1999. – 400 с.)
* East Europid – HumanPhenotypes.net
Hormizdas VI

**Hormizdas VI** buvo dvidešimt aštuntas Sasanidų dinastijos atstovas. Jis buvo vienas iš aristokratų, iškilusių po Khosrau II (590–628 m.) nužudymo 628 m. Jis valdė apie dvejus metus ir iš visos Persijos jam pakluso tik Nisibio sritis.

Taip pat buvo uzurpatorius Hormizdas V. Jis valdė trumpai 593 m.
Azarmidokta

**Azarmidokta** buvo dvidešimt septinta Sasanidų Persijos valdovė, Khosrau II dukra. Ji valdė imperiją po sesers Purandoktos.

Po jos tėvo Khosrau II mirties šalyje išplito anarchija. Tuomet valdę valdovai tik trumpam užsibūdavo soste ir apie daugumą neišliko jokių žinių išskyrus vardą. Be to išlikę užrašai yra nepatikimi ir prieštaringi, tad negalima tiksliai datuoti Azarmidoktos valdymo. Kadangi moteris soste buvo Persijoje neįprastas dalykas, ji galėjo valdyti kaip regentė.

Pagal Tabarį, ji valdė kelis mėnesius 630 m. Tačiau tai prieštarauja nuomonei, kad jos sesuo Purandokta mirė 631 m. Jos abi tikriausiai valdė kelis mėnesius 631–632 m. Tabaris teigia, kad generolas Farukas (*Farrukh*) jai pasipiršo, bet Azarmidokta jį nužudė. Generolo sūnus užėmė Ktesifoną, apakino Azarmidoktą ir nužudė. Pagal Tabarį šis sūnus buvo Rostamas Farrokhzādas, Jazdgerdo III generolas, kuris pralaimėjo mūšį arabams.

Po Azarmidoktos imperiją trumpai valdė Hormizdas VI ir Khosrau IV. Tik Jazdgerdui III valdant padėtis šalyje stabilizavosi iki arabų įsiveržimo 636 m.
Čulymas

**Čulymas** () – upė Rusijoje, Sibire; Obės dešinysis intakas. Prasideda Chakasijoje, Kuznecko Alatau kalnuose, susiliejus Juodojo ir Baltojo Ijuso upėms. Aukštupyje (iki Ačinsko) Čulymas – kalnų upė (srauti, slenkstėta). Už Ačinsko teka į šiaurę Čulymo-Jenisejaus dubuma, toliau į vakarus per Čulymo žemumą. Žemupio vaga labai vingiuota. Įteka į Obę ties Mogočinu.

Didžiausi intakai: Kemčiugas, Čičkajulas, Ulujulas (dešinieji), Uriupas, Četė, Kija, Jaja, Didžioji Juksa (kairieji).

Upė užšąla nuo spalio pabaigos iki gegužės pradžios. Laivuojama 1173 km nuo žiočių. Prie Čulymo įsikūrę miestai: Nazarovas, Ačinskas, Asinas.

## Šaltiniai
Chatanga

**Chatanga** () – upė Rusijoje, Krasnojarsko krašte, Taimyro autonominėje apygardoje. Susidaro susiliejus Chetos ir Kotujo upėms, ištekančioms iš Putorano plynaukštės. Teka į šiaurės rytus pelkėta Šiaurės Sibiro žemuma. Išsiskaido į atšakas, žemupio vagoje daug salų. Įteka į Laptevų jūros Chatangos įlanką; sudaro estuariją. Upės baseine yra ~112 tūkst. ežerų.

Chatanga užšąla nuo rugsėjo arba spalio iki birželio pradžios. Nuo gegužės iki rugpjūčio patvinsta. Žvejyba (omulės, šalviai, taimeniai). Upė laivuojama. Svarbiausia gyvenvietė prie upės – Chatanga.

## Šaltiniai
Belgorodas

**Belgorodas** () – miestas Rusijoje, dešiniajame Šiaurinio Doneco krante, 695 km į pietus nuo Maskvos; srities centras. 345,3 tūkst. gyventojų (2007). Geležinkelio ir automobilių kelių mazgas, oro uostas. Statybinių medžiagų, mašinų, metalo, chemijos, baldų, radioelektronikos, siuvimo, maisto pramonė, veikia šiluminė jėgainė, eina dujotiekis. Apylinkėse išgaunama geležies rūda (90 proc. visos Kursko anomalijos), kreida, molis.

Pedagogikos universitetas, žemės ūkio akademija, statybų technologijos akademija. Teatrai (dramos, lėlių), muziejai (dailės, kraštotyros). Dievo Motinos Užtarėjos cerkvė (1711 m.), Smolensko soboras (1767 m.), buvusi katalikų bažnyčia (XIX a. pradžia), Spaso-Preobraženskij soboras (1813 m.).

## Istorija
Gyvenvietės būta dar X amžiuje. Dabartinis miestas įkurtas 1593 m., čia pradėjus statyti pilį ir pylimus. XVIII–XX a. buvo gubernijos ir apskrities centras. 

II pasaulinio karo metu apie Belgorodą vyko įnirtingi mūšiai. 1941 m. spalį vokiečiai okupavo Belgorodą. 1943 m. vasarį miestas buvo išvaduotas, bet po mėnesio vėl vokiečių okupuotas. Galutinai sovietų išvaduotas 1943 m. rugpjūtį per Kursko mūšį. Nuo 1954 m. srities centras.

Prasidėjus Rusijos karui su Ukraina mieste padažnėjo incidentų.

## Sportas
* FK Saliut Belgorod (futbolo klubas);
* „Saliuto“ stadionas (), kurio talpa 11 456 žiūrovai;

## Šaltiniai
Jazdgerdas III

**Jazdgerdas III** (Yazdegerd ar Yazdiger, persų kalba: یزدگرد سوم, "sukurtas Dievo" m. 651 m. Merve) – dvidešimt devintas ir paskutinis Sasanidų dinastijos valdovas, Khosrau II (590–628 m.), kurį nužudė jo sūnus Kavadas II 628 m., anūkas. Jo tėvas buvo Šarijaras (*Shahryar*), kurio motina buvo Miriam, Bizantijos imperatoriaus Mauricijaus dukra. Jazdgerdas III užėmė sostą 632 m. birželio 16 d. po pilietinių karų.

Jazdgerdas III buvo per jaunas valdyti, už jį tai darė patarėjai. Pirmais jo valdymo metais į Persiją įsiveržė arabai ir 636 m. jiems pralaimėtas Kadisijos mūšis nulėmė Sasanidų imperijos likimą. Kad gautų paramos iš seno Sasanidų priešo Bizantijos, jis vedė Bizantijos imperatoriaus Heraklijaus jauną anūkę Manijaną (*Manyanh*), Konstantino III ir princesės Gregorijos dukrą. Jie susilaukė vaiko.

Arabams užėmus Ktesifoną, jaunasis karalius pabėgo į Mediją. Po to jis bėgo vis toliau, kol 651 Merve jį nužudė malūnininkashttp://p2.www.britannica.com/oscar/print?articleId=106324&fullArticle=true&tocId=9106324 .

Likusieji persų didikai labai prisidėjo prie persų kultūros ir kalbos paplitimo Centrinėje Azijoje ir Samanidų dinastijos, siekusios atgaivinti Sasanidų tradicijas, įkūrimo.

Zoroastrizmo kalendoriuje, naudojamame ir dabar, metai skaičiuojami nuo Jazdgerdo III karūnacijos 632 m.

Jazdgerdo III sūnus Piroozas pabėgo į Kiniją.

Manoma, kad jo dukra Šar Banu buvo Huseino ibn Ali žmona.

## Išnašos
Purandokta

**Purandokta** (taip pat **Buran** ar **Poran**) buvo Khosrau II (590–628 m.) dukra. Ji buvo viena iš dviejų moterų sėdėjusių Sasanidų Persijos soste (kita buvo jos sesuo Azarmidokta. Ji buvo dvidešimt šeštoji Sasanidų valdovė ir valdė 630–631 m. Užėmusi sostą po generolo Šarbarazo, nužudžiusio jos brolį Ardaširą III, žmogžudystės, ji norėjo sugrąžinti Persijai stabilumą. To ji siekė sudarydama taikos sutartį su Bizantija, įgyvendindama teisingumą, atkurdama infrastruktūrą, mažindama mokesčius, ir kaldama monetas. Jei praktiškai nepavyko atstatyti centrinės valdžios galią, kurią susilpnino pilietiniai karai ir ji greitai atsistatydino ar buvo nužudyta.

Ferdousi mini Purandoktą savo epinėje poemoje „Šachnamė“. Ji daug skyrė dėmesio atgaivinti tėvo prestižą, kuriam valdant Sasanidų imperija valdė didžiausią teritoriją.
Šilka

**Šilka** () – upė Rusijoje, Užbaikalėje; Amūro upės ištaka. Susidaro susiliejus Onono ir Ingodos upėms. Teka į šiaurės rytus Užbaikalės krašto teritorija, giliu slėniu tarp Šilkos ir Amazaro kalnagūbrių šiaurėje ir Borščiovo kalnagūbrio pietuose. Kinijos pasienyje susilieja su Argūne ir sudaro Amūrą.

Didžiausi intakai: Nerčia, Kuenga, Čiornaja (kairieji).

Šilka užšąla paprasta nuo spalio iki balandžio. Liepos – rugpjūčio laikotarpiu patvinsta; dažni poplūdžiai. Laivuojama. Prie upės įsikūrę miestai: Šilka, Nerčinskas, Sretenskas.

## Šaltiniai
Tazas

**Tazas** () – upė Rusijoje, Jamalo Nencų autonominėje apygardoje. Prasideda Sibiro skliautkalvėse, teka į šiaurę, šiaurės vakarus pelkėta Vakarų Sibiro lyguma. Sudaro daugybę atšakų, protakų, meandrų. Įteka į Karos jūros, Obės užutekio Tazo užutėkį.

Didžiausi intakai: Didžioji Širta, Chudosejus (dešinieji), Tolka, Časelka (kairieji).

Tazas užšąla nuo spalio iki birželio. Žemupys (450 km ruožas) laivuojamas. Žvejyba. Prie Tazo žiočių įsikūrusi Tazovskio gyvenvietė.

## Šaltiniai
Ardaširas III

**Ardaširas III** (g. apie 621 m. – m. 630 m. balandžio 27 d.) – dvidešimt ketvirtas Sasanidų valdovas, valdęs Persiją 628-630 m.

Jis tapo valdovu septynerių metų po tėvo Kavado II (628 m.) mirties, bet po 18 mėnesių jį nužudė jo generolas Šarbarazas, kuris trumpai valdė 630 m.

## Išnašos
Šarbarazas

**Šarbarazas** (ar **Šarvarazas**, jo vardas buvo *Farokanas*, *Farrokhan*, o **Šarbarazas** buvo titulas, jis reiškia „Imperijos šernas“; m. 630 m. liepos 9 d.) buvo Persijos generolas, Eran Spahbodo rango, tarnavęs Sasanidų valdovui Khosrau II (590–628 m.).

Tokį titulą jis gavo už karvedžio gabumus ir karingą charakterį. Be to Zoroastrizme šernas siejamas su Vahramu, pergalės įsikūnijimu.

Kare su Bizantija Šarbarazas užėmė Damaską 613 m. ir Jeruzalę 614 m. ir Šventasis kryžius buvo su triumfu išgabentas. Tačiau per Heraklijaus (610–641 m.) karą su persais po dešimt metų tarp Khosrau II ir Šarbarazas atsirado abipusis nepasitikėjimas. Bizantijos agentai parodė Šarbarazui Khosrau II laiškus, kurie leidžia teigti, kad jis planavo generolo egzekuciją. Tad viena didžiausių Persijos armijų ir geriausias jos generolas buvo neutralūs lemiamu karo epizodu, kuris baigėsi Bizantijai pergalingu Ninevės mūšiu.

Po persų pasidavimo Šarbarazas labai įsipainiojo į Sasanidų rūmų intrigas. 630 m. balandžio 27 d. m. jis nužudė Ardaširą III (628–630 m.) ir tapo dvidešimt penktu Sasanidų imperijos valdovu. Jis sudarė taikos sutartį su Heraklijumi ir grąžino Šventojo kryžiaus relikviją. 630 m. balandžio mėnesį jis nesusitvarkė su kazarų ir gokturkų, vadovaujamų Chorpano Tarkhano, invazija į Armėniją. 630 m. liepos 9 d. Šarbarazas buvo nužudytas, o sostas atiteko Purandoktai.
Piasina

**Piasina** () – upė Rusijoje, Krasnojarsko krašte, Taimyro pusiasalio vakaruose. Išteka iš Piasino ežero, teka į šiaurę Šiaurės Sibiro žemuma. Žemupyje prasiveržia pro Byrangos kalnus. Įteka į Karos jūros Piasinos įlanką; sudaro estuariją. Didžiausi intakai: Dudypta (dešinysis), Agapa (kairysis).

Piasina užšąla nuo spalio iki birželio pradžios. Vasarą patvinsta. Laivyba.

## Šaltiniai
Dvina

**Dvina** () gali reikšti:
* Vakarinė Dvina (Dauguva) – upė Rusijoje, Baltarusijoje ir Latvijoje;
* Šiaurės Dvina – upė Rusijoje;
* R-12 Dvina – taktinė sovietų raketa;
* S-75 Dvina – sovietų raketa „žemė-oras“.
Šiaurės Dvina

**Šiaurės Dvina** () – upė Rusijoje, europinės dalies šiaurėje. Teka Vologdos ir Archangelsko sritimis. Susidaro susiliejus Suchonos ir Jugo upėms ties Didžiojo Ustiugo miestu. Teka į šiaurės vakarus Rytų Europos lyguma. Iki santakos su Vaga teka plačiu slėniu, skaidosi į atšakas. Toliau slėnis smarkiai susiaurėja. Nuo santakos su Pinega vėl slėnis išplatėja, o vaga skaidosi į protakas, kurios suteka ties Archangelsku. Įteka į Baltosios jūros Dvinos užutėkį, sudaro deltą (plotas 900&nbsp;km²).

Didžiausi intakai: Vyčegda, Uftiuga, Pukšenga, Pinega (dešinieji), Vaga, Jemca (kairieji).

Upė užšąla nuo spalio arba lapkričio iki balandžio. Suchonos upe, Kubenos ežeru Šiaurės Dvina sujungta su Baltijos-Baltosios jūrų kanalu. Pinegos upe ir kanalu jungiasi su Kulojumi. Laivuojama. Prie Šiaurės Dvinos įsikūrę miestai: Didysis Ustiugas, Kotlasas, Novodvinskas, Archangelskas.

## Šaltiniai
Budelio kalavijas

**Budelio kalavijas** – tam tikros konstrukcijos kalavijas, priklausęs miestams, turėjusiems teisę vykdyti teisingumą, kuriuo būdavo vykdomos mirties bausmės nukertant galvą kalaviju. Seniausi tokie kalavijai žinomi nuo XIII a., jų geležčių forma nekito iki XVIII a. Šiuos kalavijus naudodavo treniruoti budeliai.

Budelio kalavijo geležtė labai plati, vienodo pločio per visą ilgį, jos šonai iškili, be briaunų. Neturi smaigalio, baigiasi pusapvaliu galu. Prie galo gana dažnai būdavo skylė, kurią naudodavo kalavijui ant sienos pakabinti. Geležtė dažnai būdavo padaryta iš itin aukštos kokybės plieno, aštriais ašmenimis. Tipiško europinio budelio kalavijo geležtė būdavo 1 m ilgio, 5 cm pločio.

Kai kurie autoriai praneša, kad kai kurių budelio kalavijų geležtės viduje turėdavo išilgai einančią tuštumą, dalinai pripiltą gyvsidabrio. Kertant gyvsidabris pertekėdavo link kalavijo galo, pasislinkdavo kalavijo masės centras, ir kirčio galia padidėdavo.

Daugelio budelio kalavijų geležtės turėjo įrašus ir simbolius, rodžiusius tokių kalavijų baudžiamąją paskirtį. Ant geležčių būdavo vaizduojamos kartuvės, ešafotai, ketvirčiavimo ratas, nukryžiavimo scenos, įvairūs šventieji, Temidė su svarstyklėmis, miesto herbas. Įrašuose būdavo tinkamos citatos iš Biblijos, posmai su morale.

Kalavijo rankena paprastai būdavo dvirankė, ankstyvųjų pavyzdžių – kartais su skambalėliais. Kai kurie budelių kalavijai turėjo makštis. Tokiose makštyse galėdavo būti papildomi skyriai peiliams, kuriais vykdydavo ypatingas mirties bausmes.

## Nuorodos
* Castle of the Counts – Swords 
* The Chopping Block
Vidurio Europos mažoji rasė

**Vidurio Europos mažoji rasė** () – viena iš europidų didžiosios rasės mažųjų rasių. Dar vadinama *Vidurio Europos antropologiniu tipu*.

## Arealas
Šio tipo žmonės paplitę visoje Europoje, tačiau pagrindinis arealas – Šiaurės Europos lyguma nuo Atlanto iki Volgos.

Šios rasės atstovai dažniausia pasitaiko pietų vokiečių, čekų, slovakų, lenkų, austrų, vengrų, šiaurės italų, šiaurės ukrainiečių, pietų baltarusių, rusų tarpe. Šio tipo žmonės vyrauja Europoje.

## Požymiai
Ši mažoji rasė daugeliu požymių artima Atlanto-Baltijos mažajai rasei bei Baltosios jūros – Baltijos mažajai rasei.
Šio mažosios rasės atstovams būdinga:
* oda – šviesi
* akys – šviesios arba mišrios
* plaukai:
** rusvi (todėl jų užimama teritorija retkarčiais vadinama šatenų juosta)
* barzdos augimas – vidutinis ar gausesnis nei vidutinis
* tretinis kūno plaukuotumas – vidutinis
* galva:
** saikingai brachicefalinė
** veido proporcijos vidutinės
** nosis paprastai tiesi, siaura, su aukšta nosies šaknimi, ilgis įvairus
* ūgis vidutinis ar aukštas

Rytiniai šio tipo variantai būna šviesesni.

## Nuorodos
* Хрисанфова Е.Н., Перевозчиков И.В. (1991) Антропология. Изд-во Московского университета. 320 с.
* § 4. ГЕОГРАФИЧЕСКАЯ ЛОКАЛИЗАЦИЯ И КРАТКОЕ ОПИСАНИЕ ОСНОВНЫХ АНТРОПОЛОГИЧЕСКИХ ТИПОВ (iš Хрисанфова Е.Н., Перевозчиков И.В. Антропология. Учебник. 2-е изд. – М.: Изд-во МГУ, 1999. – 400 с.)
* Морфологические варианты Homo sapiens  (nuotraukos)
* Морфологические варианты Homo sapiens. ЕВРОПЕОИДЫ. Среднеевропейская малая раса.  (nuotraukos)
Whitney Houston

**Vitnė Elizabet Hiuston** (*Whitney Elizabeth Houston*,  1963 m. rugpjūčio 9 d. – m. 2012 m. vasario 11 d.) – amerikiečių atlikėja, aktorė, filmų prodiuserė bei filantrope. Laimėjusi daugybę prestižinių apdovanojimų („Grammy“, Amerikos muzikos apdovanojimų, „MTV“, „oskarų“ ir kt.) bei laikoma žmogumi, sulaužiusiu lyties ir rasės barjerus popkultūroje. 2023 m. žurnalas „Rolling Stone“ jai skyrė antrąją vietą savo visų laikų geriausių atlikėjų sąraše.

1963 m. JAV gimusi Whitney Elizabeth Houston užaugo ganėtinai muzikalioje šeimoje – jos motina Emily Houston, geriau žinoma kaip Cissy, buvo gospelo atlikėja, pelniusi dvi „Grammy“ statulėles. Ji taip pat buvo pritariančioji Elvio Presley ir Arethos Franklin vokalistė.  Whitney Houston dar vaikystėje pradėjo dainuoti Naujosios Vilties baptistų bažnyčioje, Niuarke. Paauglystėje tapo modeliu ir 1981 m. buvo pirmoji juodaodė moteris, atsidūrusi ant žurnalo „Seventeen“ viršelio. Būdama devyniolikos pasirašė kontraktą su „Arista Records“ įrašų kompanija, o pirmieji jos studijiniai albumai „Whitney Houston“ (1985 m.) ir „Whitney“ (1987 m.) abu pasiekė pirmąsias „Billboard 200“ reitingo vietas ir yra laikomi vienais geriausiai parduodamų muzikos įrašų visame pasaulyje.

Debiutinis Houston vaidmuo filme įvyko 1992 m., romantiniame trileryje „Asmens Sargybynis“. Tais pačiais metais susituokė su atlikėju Bobby Brown, o 1993 m. susilaukė dukters Bobbi Kristinos Houston-Brown. 2007 m. po keturiolikos metų pora oficialiai nutraukė santuoką. 2012 m. Houston rasta nuskendusi vonioje „Beverly Hilton“ viešbutyje Bervli Hilse. Per savo gyvenimą atlikėja išleido septynis studijinius albumus, o jos turtas įvertintas 250 milijonų JAV dolerių.

## Diskografija
* *Whitney Houston* (1985)
* *Whitney* (1987)
* *I'm Your Baby Tonight* (1990)
* *My Love Is Your Love* (1998)
* *Just Whitney* (2002)
* *One Wish: The Holiday Album* (2003)
* *[[I Look to You]]* (2009)

## Filmografija
* *The Bodyguard* (1992)
* *Waiting to Exhale* (1995)
* *The Preacher's Wife* (1996)
* *Cinderella* (1997)
* *Sparkle* (2012)
* *Whitney: Can I Be Me* (2017)
* *Whitney* (2018)

## Išnašos

## Nuorodos
* 
*
Uda

**Uda** gali reikšti:
* Uda – Čiunos upės aukštupio pavadinimas;
* Uda – Selengos intakas;
* Uda – upė Chabarovsko krašte;
* Uda – upė Rusijoje ir Ukrainoje;
* Uda – miestas Japonijoje;
* Imperatorius Uda – japonų imperatorius.
Čiuna

**Čiuna** () – upė Rusijoje, Irkutsko srityje ir Krasnojarsko krašte; Tasejevos ištaka. Prasideda Rytų Sajane, kur teka į rytus siauru tarpukalnių tarpekliu. Upė aukštupyje vadinama **Uda** (*Уда*). Teka į šiaurę, šiaurės vakarus Vidurio Sibiro plokščiakalniu, sudaro slenksčius. Susilieja su Biriusa ir sudaro Tasejevą (Angaros intakas).

Užšąla nuo spalio iki balandžio. Vidurupyje, 189 km ruože, laivuojama. Prie Udos įsikūręs Nižneudinsko miestas.

## Šaltiniai
Balkanų-Kaukazo mažoji rasė

**Balkanų-Kaukazo mažoji rasė** () – viena iš europidų didžiosios rasės mažųjų rasių. Kitas pavadinimas – *Balkanų-Kaukazo antropologinis tipas*.

Šią mažąją rasę išskyrė tarybinis antropologas Nikolajus Čeboksarovas (1951 m.).. Taip pat šią rasę išskyrė Valerijus Aleksejevas (1974 m.). Tačiau pagal Viktoro Bunako schemą (1980 m.) Balkanų mažoji rasė priklauso Viduržemio šakai, o Kaukazo rasė – Vidžemio šakai (*средиземная ветвь*).

## Arealas
Pagrindinis arealas – Eurazijos kalnų juostoje. Paplitę Kaukaze, kuriame vyrauja, Balkanų varianto atstovai paplitę buvusios Jugoslavijos teritorijoje, Austrijos pietuose, Šiaurės Italijoje (Tirolis), Šiaurės Graikijoje ir kaimyninėse šalyse. Artimosios Azijos variantui priklauso kai kurios vakarų Irano tautos (lurai, bachtiarai, asirai, Chorasano persai).

## Požymiai
Kitose klasifikacijose jai priskiria Alpių, Dinarų, armėnoidų ir kitas mažąsias rases. Šio mažosios rasės arealo populiacijoms būdinga:
* oda – šviesi
* akys – tamsios ar mišrios (vienoda tikimybė). Šviesių akių atstovų skirtingose grupėse būna nuo 2 % iki 20 %.
* plaukai:
** tamsūs
** tiesūs ar banguoti
* barzdos augimas – vidutinis ar gausesnis nei vidutinis
* tretinis kūno plaukuotumas – stiprus. Kai kuriose grupėse – pasaulinis maksimumas.
* galva:
** brachicefalinė
** veido proporcijos įvairios, bet veido plotis kinta vidutinio iki didesnio nei vidutinio
** nosis paprastai stambi, su iškila nugarėle. Kai kuriuose variantuose nosies galiukas nuleistas.
* Ūgis – vidutinis ar aukštesnis nei vidutinis

Arealo pakraščių atstovai labiau skiriasi nuo vidurkinių variantų. Alpinio potipio atstovai turi palyginti nedideles nosis, o nugarėlė gali būti įdubusi. Pamyro ir Hindukušo kalniečių nosys taip pat ne tokios didelės, o tretinis plaukuotumas silpnesnis.

## Rasiniai potipiai
Balkanų-Kaukazo mažojoje rasėje išskiria dar smulkesnius diskrečius potipius, pvz.,:
* *[[Alpinė rasė]]* – brachicefalai, pasižymi šviesesne pigmentacija lyginant su kitomis kalniečių grupėmis ir tamsesne lyginant su lygumų grupėmis, nedideliu ūgiu. Paplitusi Alpėse.
* *[[Dinarinė rasė]]* – brachicefalai, pasižymi labai dideliu ūgiu, stambiais veido bruožais, labai plačiu veidu. Paplitę Balkanuose.
* *[[Kaukasionio rasė]]* – šviesesnėmis akimis, lyginant su kitomis kalniečių grupėmis, aukštu ūgiu. Paplitusi Šiaurės Kaukaze.
* *[[Armėnoidų rasė]]* – brachicefalai, pasižymi itin dideliu tretiniu kūno plaukuotumu, labai išsikišusia nosimi su iškila nugarėle, vidutiniu ūgiu, žemu ir palyginti plačiu veidu. Paplitusi Mažojoje Azijoje, pietryčių Gruzijoje, Sirijoje, Libane ir kitur.

## Nuorodos

* Хрисанфова Е.Н., Перевозчиков И.В. (1991) Антропология. Изд-во Московского университета. 320 с.
* § 4. ГЕОГРАФИЧЕСКАЯ ЛОКАЛИЗАЦИЯ И КРАТКОЕ ОПИСАНИЕ ОСНОВНЫХ АНТРОПОЛОГИЧЕСКИХ ТИПОВ (iš Хрисанфова Е.Н., Перевозчиков И.В. Антропология. Учебник. 2-е изд. – М.: Изд-во МГУ, 1999. – 400 с.)
* Морфологические варианты Homo sapiens  (nuotraukos)
* Морфологические варианты Homo sapiens. ЕВРОПЕОИДЫ. Южные европеоиды. Балкано-кавказская малая раса  (nuotraukos)
Akmuo Milžinas

**Akmuo Milžinas** – saugomas riedulys Tauragės rajono savivaldybėje, Tamošaičių kaimo apylinkėse, 1,2 km į šiaurę nuo Lylavos ir Šakos upių santakos, apie 750 m į vakarus nuo Lylavos dešiniojo kranto, apie 400 m į šiaurės rytus nuo Kernušupio kairiojo kranto.

Pagal petrologinę sudėtį sudarytas iš kataklazuoto granito, pailgas (rytų – vakarų kryptimi), plokščias, apie 5 m ilgio, 3,5–4 m pločio, 1,5 m virš žemės iškilęs, per vidurį įdubęs akmuo.

Įdubusiame akmens paviršiuje yra trys duobutės, 3 cm gylio, manoma, natūralios kilmės duburys primena didelę kojos pėdą (ilgis apie 60 cm, plotis 20–25 cm).

Akmuo ledyno atgabentas iš Skandinavijos.

Nuo 1964 m. geologinis gamtos paminklas.


AkmensMilžinoPėda.JPG|„Pėda“ ant akmens
Tamošaičiai, akmuo.JPG|Prieiga prie akmens
2. Tamošaičių akmuo.JPG|Akmuo nuo miško pusės


## Išnašos
Vaitimėnų Velnio stalas

**Velnio stalas** – mitologinių akmenų grupė Mažonų seniūnijoje, 2 km į pietus nuo Vaitimėnų, apie 900 m į pietvakarius nuo kanalizuoto Žalpės upelio dešiniojo kranto, apie 500 m į šiaurės rytus nuo kanalizuotos Irtuonos kairiojo kranto, Naujojo Obelyno girininkijos *Stabgirės* 53 kvartale. Iki šių akmenų nėra jokio ryškesnio kelio, ar takelio.

Stabinė – tai pailga rytų – vakarų kryptimi ištįsusi kalvelė, iškilusi vos 1 metru aukščiau už aplinkines. Ši pakiluma yra baigiančio užakti Stabo ežero salelė. Stabinėje yra apie 30 didesnių ar mažesnių akmenų. Labiausiai žinomas – Velnio stalas, aplink jį – Velnio kėdės. Vietiniai gyventojai šiuos akmenis vadina tiesiog *Velnių sostine*.

Velnio stalas – pusiau perskeltas, iš žemės kyšo 2,15 su 1,5 m akmens dalis, jame iškalta pasaga (pusmėnulis). Šalia šio akmens yra du plokšti akmenys vadinamos *Velnio kėdės*. Šalia Velnio stalo yra dar kelios akmenų grupės – *[[Krivis|Krivio]] sostas*, dvi *[[vaidilutė]]s* ir du *[[kryžiuočiai]]*, kiek toliau yra *Žalčių [[Alka (religijotyra)|alka]]*, *[[Aukuras]]* ir *Velnio stabas*. Visi akmenys išsidėstę rytų – vakarų kryptimi.

## Išnašos
Pilypas III Habsburgas

**Pilypas III Habsburgas** (, 1578 m. balandžio 14 d. Madridas, Ispanija – 1621 m. kovo 31 d. ten pat, palaidotas Eskorialo vienuolyno karalių kriptoje) – Asturijos princas, Ispanijos, Neapolio, Sicilijos ir Portugalijos karalius (Pilypas II).

## Biografija
Kilęs iš Habsburgų dinastijos ispaniškosios šakos, tėvas Ispanijos karalius Pilypas II, motina Šventosios Romos imperijos imperatoriaus Maksimiliono II duktė Ona Austrė.
## Šeima
1599 m. balandžio 18 d. Valensijoje vedė Šventosios Romos imperijos imperatoriaus Ferdinando II dukterį Margaritą Austrę. Jiems gimė:
* Ona Marija Mauricija (1601-1666 m.), Prancūzijos karaliaus Liudviko XIII žmona.
* Marija (gimė ir mirė 1603 m.),
* Pilypas (1605-1665 m.), būsimasis sosto įpėdinis
* Marija Ona (1606-1646 m.), Šventosios Romos imperijos imperatoriaus Ferdinando III žmona,
* Karolis Austras (1607-1632 m.)
* Fernandas (1609-1641 m.),
* Margarita (1610 m.), Alfonsas (1611 m.)

## Valdymas

Iš prigimties buvo tingus, prietaringas ir mėgstantis prabangą. Paveldėjęs iš tėvo daugiau, kaip 140 mln. dukatų valstybės skolą, jis ne tik jos nesumažino, bet jau 1612 m. skola pasiekė net 27,5 mln. dukatų. Stengdamasis pataisyti sosto finansinę būklę, didino mokesčius, tačiau, nors valdiniai skurdo, karaliaus dvaras skendėjo prabangoje. Šalies ekonominę padėtį ypač pablogino 1609 m. rugsėjo 22 d. Valensijos arkivyskupo Ribeiros įtakoje išleistas įsakas, kuriuo iš Ispanijos buvo ištremta apie pusė milijono moriskų, buvusių užkariautojų arabų palikuonių, garsėjusių savo turtais ir darbštumu.

## Nuorodos

## Genealogija



## Literatūra
* Allen, Paul C."Felipe III y la Pax Hispánica, 1598-1621 : el fracaso de la gran estrategia". Madrid: Alianza, D. L. 2001. ISBN 84-206-6772-2
Laponoidų mažoji rasė

**Laponoidų mažoji rasė** () – samių antropologinė mažoji rasė. Dar vadinama *laponoidų antropologiniu tipu*.

## Arealas
Šio tipo žmonės gyvena šiaurinėse Skandinavijoje ir Suomijoje. Manoma, kad senovėje šio tipo žmonės gyveno daugelyje Šiaurės Europos rajonų.

## Požymiai
Šios mažosios rasės atstovų požymiai pakankamai saviti, todėl daug antropologų mano, kad jie sudaro savarankišką žmonių šaką, tiek pat savitą, kaip ir europidų, mongolidų ir negridų didžiosios rasės. Kiti antropologai mano, kad jų savitumo priežastis yra jų tarpinė padėtis tarp europidų ir mongolidų. Dar dalis mano, kad laponoidai yra senovinis europidų variantas.

Šio mažosios rasės atstovams būdinga:
* oda – šviesi, su tamsių atspalvių priemaiša.
* akys – vyrauja tamsios akys, bet iki 30-40 % atstovų turi mišrių atspalvių akis. Šviesios akys labai retos.
** nedidelis kiekis atstovų turi epikantą.
* plaukai:
** paprastai tamsūs,
** tiesūs ar plačiai banguoti, minkšti
* tretinis kūno plaukuotumas – silpnas.
* galva palyginti stambi, veidas žemas, skruostikauliai išsikišę,
** nosis paprastai trumpa, per šnerves plati. Nosies nugarėlė įlinkusi.
** tarpuakis platus
* ūgis žemas, kojos palyginti trumpos, rankos ilgos, korpusas platus

## Nuorodos
* Хрисанфова Е.Н., Перевозчиков И.В. (1991) Антропология. Изд-во Московского университета. 320 с.
* § 4. ГЕОГРАФИЧЕСКАЯ ЛОКАЛИЗАЦИЯ И КРАТКОЕ ОПИСАНИЕ ОСНОВНЫХ АНТРОПОЛОГИЧЕСКИХ ТИПОВ (iš Хрисанфова Е.Н., Перевозчиков И.В. Антропология. Учебник. 2-е изд. – М.: Изд-во МГУ, 1999. – 400 с.)
Tasejeva

**Tasejeva** () – upė Rusijoje, Krasnojarsko krašte; Angaros kairysis intakas. Susidaro susiliejus Čiunos ir Biriusos upėms, prasidedančioms Sajanuose. Teka į šiaurės vakarus Vidurio Sibiro plokščiakalnio pakraščiu. Užšąla nuo spalio pabaigos – lapkričio pradžios iki balandžio. Laivuojama.

## Išnašos
Indijos–Viduržemio jūros mažoji rasė

**Indijos – Viduržemio jūros mažoji rasė** – viena iš europidų didžiosios rasės mažųjų rasių. Dar vadinama *Indijos – Viduržemio jūros antropologiniu tipu*.

## Arealas
Šio tipo žmonės paplitę pietiniuose Europos kraštuose, Šiaurės Afrikoje, Arabijoje ir pietiniuose Azijos kraštuose iki Indijos.

Šios rasės atstovai dažnai pasitaiko tarp ispanų, portugalų, pietų italų, marokiečių, alžyriečių, libių, egiptiečių, iraniečių, irakiečių, afganų, Vidurinės Azijos tautų bei indų.

## Požymiai
Šio mažosios rasės atstovams būdinga:
* oda – tamsi, bet būna ir šviesių variantų, ypač Europoje.
* akys:
** daugiausia tamsios, daugelyje populiacijų pasitaiko iki 10-25 % mišrių akių atspalvių, šviesios akys labai retos.
** akies obuolys plačiai atvertas
** viršutinio voko klostė menka
* plaukai:
** tamsūs
** dažniausiai banguoti
* tretinis kūno plaukuotumas – vidutinis, kai kur – kiek mažesnis.
* galva:
** dolichocefalai ir mezocefalai
** vyrauja vidutinė veido dalis
** nosis paprastai tiesi, siaura, su aukšta nosies šaknimi.
* ūgis vidutinis ar žemesnis
* kūnos sudėjimas dažnai gana leptosominis

Atlanto – Viduržemio jūros ir Irano-Afganistano variantų atstovai pasižymi aukštu ūgiu, o Irano-Afganistano varianto atsotvų nosies nugarėlė paprastai iškila, o barzda – gausiai auganti.

## Nuorodos
* Хрисанфова Е.Н., Перевозчиков И.В. (1991) Антропология. Изд-во Московского университета. 320 с.
* § 4. ГЕОГРАФИЧЕСКАЯ ЛОКАЛИЗАЦИЯ И КРАТКОЕ ОПИСАНИЕ ОСНОВНЫХ АНТРОПОЛОГИЧЕСКИХ ТИПОВ (iš Хрисанфова Е.Н., Перевозчиков И.В. Антропология. Учебник. 2-е изд. – М.: Изд-во МГУ, 1999. – 400 с.)
* Морфологические варианты Homo sapiens  (nuotraukos)
* Рис. 5.19. Индо-средиземноморская малая раса  (nuotrauka)
Ktesifonas

**Ktesifonas** (, , ) buvo vienas didžiausių senovės Persijos miestų. Jis buvo rytiniame Tigro krante.

Ktesifonas buvo Persijos imperijos sostinė valdant partams ir jų įpėdiniams Sasanidams. Daugiau nei 800 metų Mesopotamija buvo senovės Persijos provincija Kvarvaranas. Dabar Ktesifono griuvėsiai yra Irake, apie 35 km į pietus nuo Bagdado. Ktesifonas pirmąkart minimas Ezros knygoje (Senasis Testamentas) kaip Kasfija (pavadinimas kilo iš kasų tautos, kaip ir *[[Kaspijos jūra]]*). VI a. Ktesifonas buvo didžiausias pasaulio miestas.

Lotyniškas pavadinimas Ktesifonas kilo iš gr. *Tesiphon* ar *Ethesiphon*. Sasanidų laikotarpio šaltiniuose *tyspwn*, o naujojoje persų kalboje *Tisfun* (تيسفون). Viduramžių arabų tekstuose Ksesifonas yra *Taysafun* (طيسفون) ar *Qataysfun* (قطيسفون), šiuolaikinėje arabų kalboje *Madain*, *Maden* ar *Al-Mada’in* (المدائن). Pagal Yaqut originalus pavadinimas buvo *Tusfun*, kurį suarabino į *Taysafun*.

## Istorija

Ktesifonas iškilo I a. pr. m. e. Partų imperijoje ir buvo sostinė daugumai partų valdovų. Dėl savo svarbos miestas buvo Romos imperijos vadų taikinys karuose su priešais rytuose. Roma ir Bizantija per Ktesifono gyvavimo istoriją buvo užėmusi miestą penkis kartus, vien II a. tris kartus. Imperatorius Trajanas užėmė Ktesifoną 116 m., bet jo įpėdinis Adrianas miestą grąžino persams 117 m. pagal taikos sutartį. Romos generolas Gajus Avidijus Kasijus užėmė miestą per karą su partais 164 m., bet apleido, kai buvo sudaryta taika. Imperatorius Septimijus Severas 197 m. nusiaubė Ktesifoną ir tūkstančius jo gyventojų pardavė į vergiją.

III a. pabaigoje, kai partus pakeitė Sasanidai, Ktesifonas vėl tapo nesantaikos židiniu. 295 m. Galerijus buvo nugalėtas persų prie miesto sienų. Pažemintas jis sugrįžo kitais metais ir Romos armija ketvirtą ir paskutinį kartą užėmė Ktesifoną. Jis grąžino miestą Narsei mainais už Armėniją. Apie 325 m. ir 410 m. miestas ar graikų kolonija kitoje upės pusėje buvo Rytų bažnyčios susirinkimų vieta.

Imperatorius Julianas buvo nužudytas prie Ktesifono sienų 363 m. kare su Šapuru II. 627 m. Heraklijus apsupo miestą, bet neužėmė, kai persai patenkino jo taikos sąlygas.

Musulmonai, vadovaujami Sa’ad Ibn Abi Waqqas, užėmė miestą 637 m., bet miesto gyventojai nenukentėjo. Tačiau Ktesifonas patyrė nuosmukį, o kai Abasidai įkūrė Bagdadą VIII a., jis ištuštėjo.

Per Pirmąjį Pasaulinį karą 1915 m. lapkritį Ktesifono griuvėsiuose vyko mūšis tarp Osmanų imperijos ir Didžiosios Britanijos pajėgų, kurios norėjo užimti Bagdadą. Turkai nustūmė anglus atgal ir privertė pasiduoti.

## Išnašos
Hutongai

**Hutongai**, **hutunai** () – siauros gatvelės, būdingos Pekinui (Kinija). Šiose gatvelėse stovi tradicinės kinų architektūros namai su vidiniais kiemais – sihejuaniai (四合院, *sihueyuan*). Daug hutongų buvo išgriauta pastaraisiais dešimtmečiais, tiesiant naujus kelius, statant naujus rajonus.

## Hutongai praeityje
Statydami Pekiną, imperatoriai miesto planą kūrė atsižvelgdami į Džou dinastijoje susiformavusias praktikas. Miesto centre buvo Uždraustasis miestas (imperatoriaus rezidencija), aplink jį koncentriškais apskritimais dėstėsi Vidinis miestas ir Išorinis miestas. Kuo aukštesnis miestiečio statusas, tuo arčiau rato centro jis galėjo gyventi.

Aristokratai gyvendavo imperatoriaus rūmų rytinėje ir vakarinėje pašonėse. Aukšto rango pareigūnai, turtingi pirkliai turėdavo dideles sihejuanių tipo rezidencijas su įmantriai puoštais stogais, kolonomis, gerai įrengtais sodais. Šių sihejuanių sudaryti hutongai buvo tiesūs ir tvarkingi. Toliau nuo rūmų, taip pat šiaurinėje ir pietinėje jų pusėse gyveno paprasti piliečiai, pirkliai, amatininkai bei darbininkai. Jų sihejuaniai buvo daug mažesni ir paprastesni, o hutongai – siauresni.

Beveik visų sihejuanių pagrindinių pastatų vartai buvo atsukti į Pietus (dėl šviesos), todėl dauguma hutongų ėjo iš Rytų į Vakarus. Be pagrindinių hutongų, iš Šiaurės į Pietus ėjo daug mažyčių pagalbinių perėjimų ir pasažų.

Hutongas taip pat vienu metu buvo naudojamas kaip smulkiausias administracinis-geografinis miesto vienetas. Sistema vadinta „paifang“ (牌坊): didžiausias vienetas mieste buvo fangas (坊) – teritorija, aptverta tvora, kurios vartai buvo uždaromi ir saugomi naktimis. Fangai dalyti į keletą pai (牌), o šiuos sudarė keletas hutongų. Ming dinastijos laikais Pekinas buvo padalintas į 36 fangus.

## Hutongai XX amžiuje
XX a. pradžioje, silpstant Čing dinastijos valdžiai, pasikeitė tradicinis hutongų išsidėstymas. Miesto pakraščiuose atsirado daug naujų hutongų, suardžiusių senąjį griežtą planą, senieji taip pat nebebuvo tokie tvarkingi. Ėmė nykti senoji socialinės stratifikacijos sistema, atskyrusi skirtingų sluoksnių žmones per jų gyvenamąją vietą.

Kinijos Respublikos metais šalį purtė pilietinis karas, karas su Japonija. Pekinas prarado senąjį veidą, sąlygos hutonguose prastėjo. Sihejuaniai, kuriuose kadaise gyveno viena didelė šeima, buvo padalyti į keletą namų valdų, prie namų statomi priestatai (jei būdavo tam medžiagų). Todėl išaugo hutongų skaičius (nuo 978 Čing laikais iki 1330-ties 1949 m.).

Po Kinijos Liaudies Respublikos įkūrimo 1949 m. pranyko daug senųjų hutongų. Senieji gyventojai išsikraustė į naujus daugiabučius, o hutongų vietose atsirado naujų plačių gatvių bei dangoraižių. Tačiau nemažai hutongų dar likę, dalis paskelbta saugomomis teritorijomis. Geriausiai išsaugoti hutongų rajonai prie Varpų bokšto (*Zhonglou*) ir Šičahai (*Shichahai*) ežero.

## Nuorodos
* Iain Masterton nuotraukos 
* Fabio Sabatini nuotraukos 
* Sean Gallagher nuotraukos 
* Hutong to Highrise portalas
Jehova

**Jehova** - hebrajiško יְהֹוָה Yəhōwā, vieno iš tetragramatono יהוה (YHWH), Izraelio Dievo vardo hebrajiškoje Biblijoje/Senajame Testamente, lotynizacija. Tetragramatonas יהוה judaizme laikomas vienu iš septynių Dievo vardų, o krikščionybėje - Dievo vardo forma.

Tarp tyrėjų sutariama, kad istorinis tetragramos tarimas Toros redagavimo metu (VI a. pr. m. e.) beveik be abejonės yra *[[Jahvė]]*. Šis istorinis pavadinimas laikui bėgant sunyko, kadangi Antrosios šventyklos judaizme, III–II a. pr. m. e., buvo vengiama tetragramos tarimo, ši buvo pakeista žodžiu *Adonai* („mano Viešpats“). Ankstyvaisiais viduramžiais hebrajų Biblijos tekstas buvo vokalizuotas, tetragramai JHVH perkeltos žodžio *Adonai* balsės ir taip sudarytas hibridas *Jehova*. Hebrajų kalbos *Adonai* balsių ženklus į tetragramą  maždaug XII a. įtraukė mazoretai.

Lietuviškuose Biblijos vertimuose paprastai vartojamas žodis Jahvė, išskyrus Jehovos liudytojų ir mormonų bendruomenės naudojamus vertimus. Anglų kalboje tetragramos *Jehova* vokalizaciją pirmą kartą įvedė Viljamas Tindeilas, pavartodamas ją Išėjimo knygos 6:3 vertime. Šią formą vartojo ir kai kurie kiti ankstyviausi vertimai į anglų kalbą, įskaitant Ženevos Bibliją ir Karaliaus Jokūbo versiją. XVI a. Senojo Testamento vertime į lotynų k. šią formą taip pat vartojo Imanuelis Tremelijus, dar anksčiau (XIII a.) ši forma vartojama religinėje literatūroje lotynų k., pvz., *Pugio Fidei*.

## Šaltiniai