open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Skiauterinis papartis

**Skiauterinis papartis** (*Dryopteris cristata*) – papartinių (*Dryopteridaceae*) šeimos augalas, priklausantis sporinių induočių grupei. Randamas pelkėse, tarpinėse pelkėse, pelkiniuose juodalksnynuose ir miškuose. Auga ant kupstų, aplink medžius ar jų kelmus. Siauros ekologinės amplitudės augalas. Dažnas.

## Morfologija

Šakniastiebis kyla arba besidriekia. Lapai gali išaugti iki 0,1–0,7 m. Lapalakštis 0,05 – 0,15 m pločio. Lapalakštis perpus ilgesnis už lapkotį, jį apaugę rusvi plėviškis žvynai, jis yra odiškas, standus, gelsvai žalias, vieną arba du kartus plunksniškai suskaldytas, dukart suskaldytas pasitaiko rečiau. Lapalakšis pailgai lacentiškas, turi 13–20 segmentų poras. Kraštai būna dantyti, o dantelių viršūnės turi standžius šerelius. Viršutinėje lapalakščio pusėje ryškios vagelėse išsidėsčiusios gyslelės. Lapalakštis 2,5–4 kartus ilgesnis už jo plotį. Šviesiai žalios spalvos. Vegetatyviniai ir sporifikuojantys lapai skiriasi vienas nuo kito. Sporifikuojantys yra didesni, gali siekti iki 1 m aukštį, lapkotis tvirtesnis, vienodo ilgio su lapalakščiu. Segmentų pora esantį apačioje trumpa, plačiai trikampiška, paprastai nutolusi nuo kitų, ant jos sorų nėra. Sporifikuojantys lapai dažnu atveju persisukę sorais viršun. Dideli sorai išsidėsto dviem tankiomis, kartais net besiliečiančiomis eilėmis apatinėje lapalakščio pusėje. Skarelės (induzijos) nėra didelės, neturi liaukų, lygiais kraštais. Tamsiai rudos spalvos sporos. Sporangės su skiautere ir vienasluoksne sienele. Būdingos izosporos.

## Anatomija
Ašinės struktūros neturi brazdo, antriniu būdu storėti negali. Paparčiams būdinga diktiostelė. Turi 5–7 indų kūlelius.

## Gyvenimo ciklas
Lytiškai subręsta per 10–20 metų. Vasaros pradžioje, apatinėje lapalakščių pusėje, ant šoninių atsišakojimų ir gyslų, atsiranda sporangių telkiniai – sorai. Sorai pridengti skarelėmis – induzijomis – kurios jaunos yra beveik baltos, o bręstant sudžiūna ir pasidaro rudos. Sporos neturi chloroplastų, jos gali ilgą laiką išgyventi net ir esant ekstremalioms sąlygoms. Palankiomis sąlygomis sporos gali sudygti be ramybės periodo. Iš sporų per 2–3 mėnesių laikotarpį išauga lytinė karta – gametofitas. Gametofitas, dar vadinamas polaiškiu, yra autotrofai, širdiškos formos, 0,5–1,0 cm skersmens. Tvirtinasi prie substrato apatinėje pusėje išaugusiais rizoidais. Ant gametofitos susidaro vyriškos gametangės – anteridžiai ir moteriškos gametangės – archegonės. Gametangės susidaro skirtingu metu, kad neįvyktų savivaisa. Po apvaisinimo, ant gametofito liekanų išauga daigas – nelytinės kartos individas – sporofitas. Sporofitas yra dominuojanti karta.

## Paplitimas
Skandinavijoje, Atlantinėje ir Vidurio Europoje, Balkanuose, nuo Karelijos–Laplandijos ir Dvinos–Pečioros iki Juodosios jūros, Vakarų Sibire, Šiaurės Amerikoje.

## Šaltiniai
Plaukuotasis papartuolis

**Plaukuotasis papartuolis** (*Phegopteris connectilis*) – papartinių (*Dryopteridaceae*) šeimos rūšis, priskiriama sporinių induočių grupei. Daugiamečiai vasaržaliai žoliniai augalai, augantys drėgnuose ūksmėtuose miškuose. Sporifikuoja liepą–rugpjūtį. Lietuvoje apyretis.

## Morfologija

Augalas iki 30 (50) cm aukščio, šliaužiančiu stiebu.

Būdinga makrofilija – stambialapiškumas. Lapo lakštas vienąkart plunksniškai skaldytas, plaukuotas, pailgai trikampiškas, viršūnė nusmailėjusi, ilgis 1,5 karto viršija plotį. Apatinė lapelių pora atokiau nuo kitų, palinkusi žemyn. Likusios lapelių poros pagrindais viena kitą liečia, link lapalakščio viršūnės staigiai trumpėja. Apatinė lapo pusė apaugusi trumpais plaukeliais. Sorai pliki, be induzijų.

## Gyvenimo ciklas ir paplitimas
Gyvenimo ciklas susideda iš gametofito ir sporofito kartų. Dominuoja sporofitas. Sporos sudygsta per 2–3 mėnesius. Iš sporos išsivysto širdiškos formos gametofitas, kuris vadinamas polaiškiu. Prie substrato polaiškis tvirtinasi rizoidais, kurie yra jo apatinėje puseje. Skirtingo polaiškio brandos stadijose formuojasi anteridžiai su spermatozoidais ir archegonės su kiaušialąstėmis. Susijungus gametoms susiformuoja zigota, o iš jos sporofitas. Sporofitas prisitvirtina prie substrato pridėtinėmis šaknimis, auga. Atėjus laikui suformuoja sorus, kuriose yra sporangės su sporomis

## Paplitimas
Paplitęs Europos, Šiaurės Amerikos ir Azijos žemynų šalyse.

## Panaudojimas
Didelės ekonominės reikšmės neturi, dažniausiai naudojamas kaip maistas gyvūnams.

## Nuorodos
* https://wildadirondacks.org/adirondack-ferns-long-beech-fern-phegopteris-connectilis.html

## Šaltiniai
Žalioji kalnarūtė

**Žalioji kalnarūtė** (*Asplenium viride*) – kalnarūtinių (*Aspleniaceaee*) šeimos kalnarūtės (*Asplenium*) genties augalas.

Įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

## Paplitimas
Paplitusi visame šiauriniame pusrutulyje, vidutinėse platumose.
Šerinė kalnarūtė

**Šerinė kalnarūtė** (*Asplenium trichomanes*) – kalnarūtinių (*Aspleniaceaee*) šeimos kalnarūtės (*Asplenium*) genties augalas. Labiausiai paplitęs Europos ir Šiaurės Amerikos kalnuotose vietovėse (lygumose retas), kitur randamos tik nedidelio arealo dalys.

## Biologija

Augalas daugiametis, visžalis, 10–20 cm, su šakniastiebiu. Lapai 3–25 cm ilgio, plunksniški. Dauginasi sporomis (birželio–rugpjūčio mėnesiais) bei vegetatyviniu būdu (šakniastiebiais). Įsikuria ant uolingų substratų ar šlaitų.

## Populiacija Lietuvoje

Rūšis 1981 m. įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą. Šerinė kalnarūtė – kalnų augalas, o kalnų Lietuvoje nėra, todėl augalas dažniausiai įsikuria ant senų tvorų, kurias statant naudotos kalkės. Dažniausiai tai – kapinių, kulto statinių, senosios miestelių tvoros.

Ši rūšis pirmą kartą aptikta Lietuvoje 1941 m. Vilniaus apylinkėse, Verkių (Kalvarijų) miške, ant apirusios kapinių tvoros. Ji čia augo iki 1957 m., vėliau neberasta. Iki pat XX a. pabaigos buvo žinoma vienintelė gyvybinga šerinės kalnarūtės augavietė – Žibikai (Akmenės raj.), ant akmeninės kapinių tvoros. XX a. paskutiniajame dešimtmetyje gerokai suaktyvėjus biologinės įvairovės tyrimams, į juos įsitraukus didesniam skaičiui tyrėjų, buvo rastos dar 4 naujos šerinės kalnarūtės augavietės. Šiuo metu jos dar žinomos Balkasodyje (Alytaus raj.), Daujėnuose (Pasvalio raj.), Saldutiškyje (Utenos raj.), Traupyje (Anykščių raj.), kur augalas pavaizduotas Traupio herbe, įamžintas stogastulpyje prie kapinių tvoros.

## Šaltiniai

## Nuorodos
Vudsijiniai

**Vudsijiniai** (*Woodsiaceae*) – šertvūnų (*Polypodiophyta*) skyriaus šertvainių (*Polypodiopsida*) klasės augalų šeima. Priklauso sporinių induočių grupei.

Lietuvoje auga šios rūšys:
* Gentis. Blužniapapartis (*Athyrium*)
** Rūšis. Paprastasis blužniapapartis (*Athyrium filix - femina*)
* Gentis. (*Cystopteris*)
** Rūšis. Trapioji sprakšė (*Cystopteris fragilis*)
* Gentis. (*Gymnocarpium*)
** Rūšis. Trikampis tikrapapartis (*Gymnocarpium dryopteris*)
* Gentis. Jonpapartis (*Matteuccia*)
** Rūšis. Paupinis jonpapartis (*Matteuccia struthiopteris*)
Driežlieliniai

**Driežlieliniai** (*Ophioglossaceae*) – driežlielainių (*Ophioglossopsida*) klasės driežlieliečių (*Ophioglossales*) eilės augalų šeima.

Lietuvoje auga šios rūšys:
* Gentis. Driežlielė (*Ophioglossum*)
** Rūšis. Vienalapė driežlielė (*Ophioglossum vulgatum*)

Driežlieliniai
Karstas (reiškinys)

**Kárstas** – geologinių procesų ir reiškinių visuma, susijusi su uolienų tirpinimu, požeminių tuštumų ir specifinių paviršinių karstinio reljefo formų susidarymu. Tirpinamos uolienos gali būti klintis, dolomitas, kiek mažiau paplitęs gipso ar sulfatinis karstas. Terminas kilo iš vokiško Slovėnijos regiono Karsto pavadinimo.

## Karsto formavimasis
Karbonatinis karstas formuojasi dėl šiek tiek rūgštaus lietaus, kuris susidaro lietaus vandenyje ištirpus anglies dioksidui. Lietaus vanduo palaipsniui tirpina karbonatines uolienas – klintį, dolomitą ir panašias. Ištirpusi karbonatinė uoliena požeminiais vandenimis pernešama. Palaipsniui formuojasi tuštumos: urvai, grotos.
Panašus procesas vyksta ir sulfatinio karsto metu. Skirtumas yra tas, kad sukarstėjusios uolienos yra sulfatinės (gipsas, anhidritas).

## Karsto formos

### Paviršinės formos
* Karstinė įgriuva
* Smegduobė
* Karstinė įsmuka
* Karstinė įslūga
* Karstinė mulda

### Požeminės formos
* 

## Nuorodos
Smegduobė pasvaliečio name
Jokūbas Stanišauskas

**Jokūbas Stanišauskas** (1892 m. sausio 24 d. – 1943 m. balandžio 14 d.) – prieškario nepriklausomos Lietuvos susisiekimo ministras, geodezijos inžinierius, profesorius. Lietuvių tautininkų sąjungos narys.

## Biografija
Gimė 1892 m. sausio 24 d. Pašlūžmio kaime (Švėkšnos valsčius, Raseinių apskritis; dabar Veiviržėnų seniūnija, Klaipėdos rajonas).

Dėdės kunigo globojamas, mokėsi Papilės pradžios mokykloje, 1903–1910 m. – Liepojos komercinėje mokykloje. 1910–1912 m. dirbo raštininku Liepojos Bekerio fabrike. 1912-1917 m. studijavo Maskvos Konstantino matininkų institute, kuriame įgijo geodezijos inžinieriaus specialybę. 1917–1918 m. dirbo Maskvos–Tverės žemės ūkio ir valstybės turtų valdyboje, 1918–1920 m. – Maskvos–Bresto geležinkelių valdyboje, – tyrė durpynus Oršos apskrityje.

1920 m. grįžo į Lietuvą. 1920–1921 m. Žemės tvarkymo departamento melioracijos ir matavimo skyrių vedėjas, 1921 – 1922 m. – Dotnuvos matininkų kursų vadovas, 1922–1924 m. – Dotnuvos žemės ūkio technikumo vicedirektorius, 1924–1926 m. – Dotnuvos žemės ūkio akademijos bei matininkų kursų dėstytojas, 1926–1927 m. – Žemės tvarkymo departamento direktorius, žemės reformos valdybos pirmininkas. 1927 m. jo pastangomis įkurta Kėdainių aukštesnioji kultūrtechnikų mokykla. 1927–1934 m. Kėdainių aukštesniosios kultūrtechnikų mokyklos direktorius.

1934 m. birželio 12 – 1938 m. gruodžio 5 – Juozo Tūbelio, Vlado Mirono Ministrų kabinetuose susisiekimo ministras. 1939 m. pradžioje paskirtas specialinio mokslo departamento direktorium ir pakviestas docentu į Žemės ūkio akademiją Kaune dėstyti geodezijos. Kai 1940 m. spalio 1 d. Žemės ūkio akademijos miškų skyrius buvo perkeltas į Vilniaus universitetą, profesoriavo Vilniuje.

J. Stanišauskas parengė ir išleido du vadovėlius kultūrtechnikams, parašė daug straipsnių geodezijos ir kultūrtechnikos klausimais į leidinius „Žemėtvarka ir melioracija“, „Žemės ūkis“, „Savivaldybė”, „Technika ir ūkis“, „Kosmos“, „Sąsieka“ ir kitur.

1941 m. birželio 14 d. sovietų valdžios suimtas ir nuvežtas į Krasnojarsko lagerių valdybos Rešiotų skyriaus 7-ą režimo lagerį. Jokūbas Stanišauskas buvo paskirtas geležinkelininkų brigados Nr.45, kurie tiesė geležinkelį miškui išvežti, brigadininku. 1941 m. spalio mėnesio vidury Jokūbas Stanišauskas kartu su kitais buvusiais ministrais ir kitais aukšto rango žmonėmis (jų buvo apie 38) išvežtas į senelių lagerį Buriatkoje, kuriame mirė nuo bado 1943 m. balandžio 14 d. Kapo vieta nežinoma.
Uoslės nervas

**Uoslės nervas** () – galvinių nervų (*nervi cranalis)* I -oji nervų pora. Sudarytas iš keliolikos plonų nervinių pluoštų, kurie praeina pro akytkaulio akytąją plokštelę į kaukolės ertmę ir pasibaigia uoslės stormenyje. Nosies uodžiamojoje gleivinėje yra bipolinės ląstelės, kurių aksonai susijungia į uoslės nervinius pluoštus.
Tafijus

Graikų mitologijoje **Tafijus** – Poseidono, jūros dievo, ir Hipotojės, Nestoro duktės, sūnus. Jis laikomas Tafos miesto įkūrėju, valdovu. Tafijaus garbei pavadinta jo valdyta sala.

Tafijus turėjo sūnų Pterelają.
Luodis

**Luodis** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone (Ignalinos rajono paribyje), 12 km į vakarus nuo Visagino; vienas didžiausių Lietuvos ežerų (6-asis pagal dydį).

## Geografija

Ežero ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius 6,32 km, plotis iki 4,73 km. Altitudė 149,4 m. Ežero gylis siekia 18,4 m. Luodyje yra 2 didelės salos – Juodasis Astravas (10 ha) (arba Krutamoja – pasakojama, kad anksčiau čia gyvenę žmonės daug dirbo) ir Sadausko (7,86 ha) – ir 4 mažesnės: Pilelė (0,2 ha), Kanapinė (0,05 ha) ir 2 bevardės (0,19 ha ir 0,15 ha). Bendras salų plotas – 18,45 ha. Kranto linija (jos ilgis su salų kranto linijomis 33,43 km) vingiuota, gausu didelių įlankų (pietinėje dalyje Raudonojo tiltelio, Kanapinio, Juodoji, šiaurinėje – Dumblynės), pietryčiuose yra siaura ir ilga įlanka (Plavėjų arba Kopto). Iš pietų pusės link ežero centro įsiterpia Žvėrinčiaus rago kyšulys. Ežero krantai daugiausia aukšti ir statūs, ardomi vandens, tik įlankų galai žemi ir pelkėti. Luodis telkšo ledyninės kilmės duburyje, kurio dugne yra daubų ir seklumų. Palei salas ežeras visai negilus – apie 1–1,5 m, kitur gilesnis. Dugną dengia sapropelingas ir karbinatingas dumblas, o įlankose – gėlavandenė klintis. Plati atabrado juosta padengta smėliu ir gargždu.

Pro ežerą prateka Šventosios upė, į ežerą įtekanti šiaurės rytuose ir čia pat, už kelių šimtų metrų, iš jo ištekanti ir įtekanti į Luodykštį. Protakoje stovi Žagarinės pėsčiųjų tiltas.

## Biologija
Luodžio atabrade auga meldų, nendrių juostos, prie įlankų veši vandens lelijos, pietrytinėje įlankoje – maurabragiai ir elodėjos. Praktiškai iš visų pusių ežerą supa Alaunės, Giteniškės, Dumblynės, Tumiškės, Sausašilio miškai. Pietinėje pakrantėje vietomis plyti pievos ir dirbami laukai.

Ežere pagaunama stambių lydekų ir karšių. Karšius dažniausiai gaudo prie salų. Lydekos gerai kimba ant gylių perkritimų ir netoli Šventosios intako. Taip pat pagaunama stambių kuojų bei raudžių, tinkamiausia vieta joms gaudyti 3 m gylyje, didžiausi laimikiai pagaunami aplink vandens augalų sąžalynus, esančius toliau nuo kranto.

## Reikšmė

K. Būgos nuomone, Luodžio pavadinimas sėliškos kilmės. Ežeras patenka į Gražutės regioninį parką. Ežero vakarinėje pakrantėje yra Salako miestelis; kiti kaimai prie Luodžio: Sabalunkos, Luodžiai, Luodkos, Paluodė, Plavėjai, Žagarinė, Marceliškis, Dumblynė. Veikia 3 kaimo turizmo sodybos. Pietine pakrante eina kelias . Rytiniu krantu eina riba su Ignalinos rajonu.

Ežerėvardis laikomas finizmu iš  'rutulys' ar  'šiaurės vakarai'. Panašaus pavadinimo ežerų yra, pvz., Estijoje (*Loodi järv*).

## Šaltiniai
Junona

Romėnų mitologijoje **Junona** () – Jupiterio žmona, dievų motina ir karalienė. Ji buvo santuokos, motinystės, moterų ir vaisingumo deivė. Kaip vaisingumo deivė, Junona buvo siejama su Faunu. Graikų mitologijoje Junonos atitikmuo – deivė Hera, Dzeuso žmona.

Kadangi Junona buvo tapatinama su graikų Hera, jos tėvu laikytas Saturnas, o Jupiteris – broliu.

Junona vaizduota aukšta, stotinga, rūsčiu veidu, ant jos galvos – diadema arba vainikas.

## Kultas
Junonos kultas paplito Romai užvaldžius Italiją. Junona, Jupiteris ir Minerva sudarė vad. Kapitolijaus triadą, kuriai buvo skirta šventykla Kapitolijuje.

Kiekvienais metais kovo 1 d. Romos moterys švęsdavo Matronalijos šventę. Liepos 7 d. Kaprotinos šventę kartu su laisvomis moterimis švęsdavo ir vergės. Buvo manoma, kad birželio mėnuo (*June*) – pavadintas Junonos garbei – yra pats tinkamiausias metas vedyboms, kadangi Junona buvo santuokos globėja. Buvo tikima, kad kiekviena moteris turi savo Junoną (kaip kad kiekvienas vyras – savo genijų).

## Epitetai
* **Junona Regina** („karalienė“), kaip dievų karalienė;
* **Junona Moneta** („patarėja“ ar „perspėjančioji“), saugodavo Romos imperijos finansus. Jos šventykloje buvo kalami pinigai;
* **Junona Lucina** („šviesioji“), vaikų lydėtoja į šviesą, padėdavo gimdyvėms;
* **Junona Sospita** („gelbėtoja“);
* **Junona Rumina** („žindyvė“);
* **Junona Osipaga** („būsimo vaiko skeleto formuotoja“);
* **Junona Fulgura** („žaibasvaidė“);
* **Junona Populona** ir Kuretidė buvo karingosios Junonos „versijos“, kurios buvo vaizduojamos karo vežime, įsisupusios į ožkos kailį, ginkluotos kalaviju ir skydu. Šis karingasis deivės aspektas buvo asimiliuotas iš graikų deivės Atėnės.
* **Junona Kuretidė**;
* **Junona Kalendarija**, ji buvo pirmosios mėnesio dienos deivė.

## Šaltiniai
Medija

**Medija** (senovės persų: *Māda*; graikiškai Μηδία *Media*) – senovinis regionas ir vėliau valstybė dabartiniame šiaurės vakarų Irane. Medai į regioną atsikraustė su pirmąja iranėnų genčių banga, II tūkst. pr. m. e. VI a. pr. m. e., po to, kai kartu su babiloniečiais nugalėjo Naujosios Asirijos imperiją, medai patys sukūrė didžiausią tų laikų imperiją, kuri gyvavo apie 60 metų, nuo Ninevijos užėmimo 612 m. pr. m. e. iki 549 m. pr. m. e., kai Kiras Didysis sukūrė Achemenidų imperiją, nugalėjęs Medijos karalių Astjagą. Medai laikomi vienais iš kurdų protėvių.

Islamiškaisiais laikais šiaurinė Medija imta vadinti Azerbaidžanu, o pietinė – Persijos Iraku.

## Istorija
Medijos regionas senovėje apėmė šiaurės vakarų Iraną ir dabartinį Azerbaidžaną. Tai buvo kalvotas kraštas su nedidelėmis derlingomis lygumomis.

IX a. pr. m. e. medai yra minimi Asirijos metraščiuose kaip viena vasalinė tauta. Tuo metu visas regionas buvo padalintas tarp atskirų kunigaikštukų. Spėjama, kad tuo metu medai jau išpažino zoroastrizmą.

### Valstybė

Medijos valstybės su sostine Ekbatanoje įkūrėju laikomas Deiokas. Jis suvienijo smulkius kunigaikštukus ir sukūrė valstybę. Pirmųjų Medijos valdovų laikai nėra labai aiškūs. Tuo metu, gali būti, medai buvo susivieniję su giminingais skitais.

Valdant Kiaksarui (624-585), Medija iš pradžių užkariavo karalystę vakaruose – Maną. 612 m. pr. m. e. jie užėmė Urartu, o vėliau sutriuškino Asiriją, įsiveržė į Kapadokiją. Tokiu būdu Medija tapo pirmąja imperija Irano teritorijoje, kuri savo galybės laikotarpiu driekėsi nuo Mažosios Azijos, dabartinio Azerbaidžano iki Afganistano.

### Persijos satrapija
553 m. pr. m. e. sukilo viena Medijos imperijos provincija – Persija, kurią valdė Astjago anūkas Kyras. Persai, vadovaujami Kyro, įvykdė perversmą imperijoje ir įkūrė Achemenidų dinastiją, stipriai praplėsdami imperijos teritorijas. Medai joje užėmė gana aukštas pareigas.

Medija Achemenidų imperijoje buvo padalinta į dvi satrapijas. Pietinė Medija su centru Ekbatanoje, buvo vadinama Didžiąja Medija (XI satrapija), o šiaurinė dalis buvo sujungta su Asirija bei Armėnija.

Persų imperijoje medai susimaišė su kitomis Irano tautomis, ypač persais. Dėl to daugelis šiandieninio Irano gyventojų yra medų palikuonys, nors medų palikuonimis save laiko ir kitos vakarų Irano plokščiakalnio tautos – kurdai, lurai, isfahanai ir azeriai.

### Atropatena

Po Aleksandro užkariavimų, šiaurinė Medija buvo dovanota vienam Darijaus generolui, Atropatui, kuris ilgainiui įsitvrtino šioje teritorijoje ir sukūrė nepriklausomą valstybę – Atropateną. Ji užėmė šiaurės vakarų Iraną ir Azerbaidžaną, ir buvo Azerbaidžano pirmtakė.

Pietinė Medija tuo tarpu priklausė Seleukidų imperijai, vėliau – Partų imperijai, dar vėliau – Sasanidų imperijai.
Rubikių ežeras

**Rubikių ežeras** arba **Anykštis** – ežeras Aukštaitijoje, vienas iš stambesnių Lietuvos ežerų. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus apie 5,2 km, plotis 3,8 km, didžiausias gylis 16,1 m (rytinėje dalyje). Altitudė 124 m.

Ežero centre yra seklumų. Kranto linija labai vingiuota, jos ilgis 25,35 km. Pietiniame ir vakariniame krantuose yra siaurų ir ilgų įlankų. Didžiausia ežero puošmena 17 salų, esančių daugiausia šiaurinėje ir centrinėje ežero dalyse – Didžioji (13,8 ha), Būčinė (3,81 ha), Pertako (1,5 ha, stūkso Rubikių piliakalnis), Pakriūtinė (0,96 ha), Karklinė (0,63 ha), Jurginų (0,62 ha), Liepinė (0,6 ha), Varnagrotė (0,48 ha), Tinklinė (0,46 ha), Aukštoji (0,43 ha), Avietinė (0,29 ha), Česnakinė (0,21 ha), Palšinė (0,18 ha), Ąžuolėlis (0,11 ha) ir 3 bevardės (0,23 ha, 0,05 ha ir 0,05 ha). Krantai daugiausia neaukšti, lėkšti, kai kur pelkėti, apaugę miškeliais. Iš rytų prieina Gečionių miškas. Atabradas platus ir apžėlęs nendrėmis.

Rubikių ežeras, paskelbtas hidrografiniu draustiniu, protakomis susijungęs su Dusyno, Limino ir Mūšėjaus ežerais. Į ežerą įteka keletas upelių (Smulkė, Kriokšlis, Šilaupis), išteka Šventosios intakas Anykšta (anksčiau pats ežeras vadinosi Anykščiu).

Prie Rubikių ežero įsikūrusios gyvenvietės: Rubikiai, Aniūnai, Kriokšlys, Paežeriai, Mačionys,Terpežeriai, Klykūnai, Pagraužiai. Šiaurinėje pakrantėje stūkso Piliakalnio piliakalnis, pietinėje – Bijeikių piliakalnis. Pietine pakrante eina kelias , šiaurvakarine – .

## Poilsis

Šiaurinės ir pietinės Rubikių pakrantės tinkamos rekreacijai. Aplinkui ežerą įrengtos 9 poilsiavietės (kaimo turizmo sodybos), galima išsinuomoti vandens dviračius, pasistatyti palapines, iškeliauti 2 dienoms vandens maršrutu per keturis ežerus, švariame ir skaidriame vandenyje malonu išsimaudyti. Jau tapo tradicija kiekvienais metais per Jonines rengti „Joninių regatą“. 2017 m. vyko 33-oji Joninių buriavimo regata.

## [[Žvejyba]]

Ežere gausu lydekų, ešerių, karšių ir kuojų. Lydekos ypač gerai kimba prie salų ir pakrančių. Neblogų laimikių galima tikėtis velkiaujant.

## Etimologija

*Rubìkių* ežerėvardis kilęs nuo Rubikių gyvenvietės pavadinimo. Pavadinimas *Anýkštis* neaiškios kilmės, galimai vedinys iš  „vanduo“.

## Šaltiniai
Serbų kalba

**Serbų kalba** – slavų kalbų grupei priklausanti kalba, kuria daugiausia kalbama Serbijoje. Ši kalba valstybinė: Serbijoje bei Bosnijoje ir Hercegovinoje. Iš viso serbiškai šnekančiųjų yra beveik 12 mln. žmonių. Serbų kalba nežymiai skiriasi nuo kroatų kalbos (skiriasi iš esmės tik tuo, kad serbų kalba naudoja kirilicą, o kroatų – lotynų rašmenis), ir jos kartais vadinamos vienu serbų-kroatų kalbos pavadinimu. Juodkalnijoje valstybinė kalba yra juodkalniečių. Kai kurie kalbotyrininkai šią kalbą laiko serbų kalbos tarme. 

Serbiškai kalba taip pat dalis gyventojų Albanijoje, Bosnijoje ir Hercegovinoje (apie 400 tūkst. žm.), Rumunijoje (27 tūkst.), Rusijoje (5 tūkst.), Turkijoje (20 tūkst.).

Serbų kalba – viena iš retų kalbų, kur oficialiai naudojamos dvi rašto sistemos (kirilica ir lotynų rašmenys). Serbų kalbos abėcėlę sudaro 30 raidžių.

## Išnašos

## Nuorodos
* 
*
Kroatų kalba

**Kroatų kalba** – pietų slavų kalba, kuria daugiausia kalbama Kroatijoje (4,8 mln. kalbančiųjų). Valstybinė kalba: Kroatijoje ir Bosnijoje ir Herecegovinoje. Nežymiai skiriasi nuo serbų kalbos (pagrindinis skirtumas – naudojami lotyniški rašmenys, o ne kirilica).

Austrijoje kroatiškai kalba apie 103 tūkst. žm. (dauguma – dvikalbiai su vokiečių kalba), Bosnijoje ir Hercegovinoje 469 tūkst., Vengrijoje 32 tūkst., Italijoje 3,5 tūkst., taip pat kroatiškai kalbama Serbijoje  ir Slovėnijoje.

## Nuorodos
*
Joninių regata

**Joninių regata** – kasmet Joninių savaitgalį organizuojama buriavimo regata. Ši regata organizuojama Rubikių ežere esančiame Anykščių rajone. Regatą organizuoja Panevėžio jachtklubas. Ši regata rengiama kasmet nuo 1984 metų. Regata nemokama ir atvira visiems norintiems dalyvauti.

Regatoje varžomasi šiose klasėse:
* Burlentės (iki 40 metų)
* Burlentės (virš 40 metų)
* Lazer klasė
* Laisvoji jachtų klasė
* 470 jachtų klasė

## Šaltiniai
470 (jachtų klasė)

**470 klasės burvaltė** (šnek. angl. four-seventy arba “*keturi–septyniasdešimt“* nes jos ilgis yra 4 m ir 70 cm) – viena iš greičiausių burinių sportinių burvalčių, patenkanti į „high performance boat“ kategoriją, kuria gali plaukti tiek mėgėjai, tiek profesionalūs sportininkai.

470 dabar yra seniausia olimpinė sportinė buriavimo klasė, kurią pripažino ISAF (World Sailing). Ja sportuoja tiek vyrų, tiek moterų komandos, o nuo 2024 metų olimpiados - mišrios. Ji buvo sukurta 1963 m. pagal prancūzo *[[Andre Cornu]]* projektą kaip moderni stiklaplastiko burvaltė.

1969 m. klasei buvo suteiktas tarptautinis statusas, ir ji kaip olimpinė klasė startavo Monrealio olimpinėse žaidynėse 1976 m.
1988 m. pirmą kartą šia klase olimpiadoje startavo ir moterų komanda.

Į 470 įrangos sudėtį įeina spinakeris ir trapecija, todėl plaukianti įgula turi būti tarpusavyje susiderinus. 470 olimpinė klasė yra išlikusi iki dabar.

470 yra burvaltė su įstumiama šliūže (šverbotas, kuris neturi sunkaus balansinio falškylio), pasipriešinimas vėjo jėgos vertimui yra reguliuojamas įgulos kūnų svorio pagalba.

Įgulą sudaro du žmonės – vairininkas bei burininkas. Vairininkas (angl. helm) atsakingas už burvaltės valdymą bei laviruotes ir pagrindinės burės (didburės) valdymą, taip pat spinakerio pakėlimą bei nuleidimą. Burininkas (angl. crew) – už atsvarą vėjo jėgos vertimui trapecijos pagalba, taip pat už priešakinės burės (stakselio) bei spinakerio valdymą.

**Techniniai duomenys:**

* Ilgis: 4,7 m
* Vaterlinijos ilgis: 4,4 m.
* Masė: 120 kg.
* Stiebo aukštis: 6,76 m.

Pagrindinių burių plotas: 12,7 m².

* Stakselis (priešakinė): 3,58 m².
* Grotas (pagrindinė): 9,12 m².
* Spinakeris (pūslė): 13 m².

## Nuorodos
* 470 burvalčių klasė Lietuvoje
Regata

**Regata** – plaukimų serija buriavimo, irklavimo, motorlaivių varžybose.

## Pasaulyje

Pasaulyje populiariausios yra šios **regatos**:

* Vendée Globe
* Swedish Match
* The Europe 1-Star
* Romo kelias (The Rum Route)
* Mini transantlantinės (The Mini-Transat)
* Kvebeko-Sen-Malo transatlantinės (Quebec-Saint-Malo Transat)
* Žako Vabre transatlantinės (Jacques Vabre Transat)
* Volvo arba Whitbread lenktynės (The Volvo Ocean Race (former Whitbread))
* Admirolo Taurė (Admiral's Cup)
* America's Cup

## Lietuvoje
Lietuvoje vienos iš populiariausių regatų:
* Kuršių marių regata, vienas iš didžiausių Nidoje organizuojamų renginių,
* Joninių regata, Joninių savaitgalį organizuojama buriavimo regata Rubikių ežere (Anykščių rajone),
* Galvės regata, tradicinė baidarių ir kanojų irklavimo regata Trakuose,
* „Rudens vėjas“, populialiausia tarptautinė švertbotų regata Lietuvoje, vykstanti Kauno mariose,
* „Marių burės“, Nemuno deltos burinių laivų regata, vykstanti rudenį Nemuno deltoje ir Kuršių mariose.
* Kapitono Stepono Kudzevičiaus regata (iki 2016 m. „Rudeninė Baltija“)

## Distancijos
Skiriamos tokios regatų varžybų distancijos:

* 250 m: sprintas, organizuojama labai retai,
* 300 m: sprintas, labai retai,
* 400 m: sprintas, sporto pirmenybėse,
* 500 m: sprintas, dažniausia atkarpa.

## Šaltiniai
Panevėžio jachtklubas

**Panevėžio jachtklubas** – jachtklubas, įkutas 1990 m. Panevėžio buriavimo entuziastų. Vienijantis Panevėžio ir jo apylinkių buriuotojus. Kasmet organizuoja „Joninių regatą“. Priklauso Lietuvos buriuotojų sąjungai.

## Šaltiniai
Laser

**Laser** – viena populiariausių pasaulyje burvalčių klasių, nuo 1996 m. naudojama olimpinėse žaidynėse vyrų ir moterų vienviečių burvalčių klasėje kaip ILCA 7 ir ILCA 6 atitinkamai.

Tarybų Sajungoje ši klasė buvo nukopijuota kaip „Luč“ (). Visame pasaulyje rengiamos šios klasės burvalčių regatos, įskaitant olimpines žaidynes.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*Tarptautinė Laser asociacija
Kuršių marių regata

**Kuršių marių regata** – populiariausia Kuršių mariose, Lietuvoje vykstanti regata.

Kuršių marių regata tapo vienu iš didžiausių Nidoje organizuojamų renginių. Regata atidaroma ir uždaroma įspūdingomis šventėmis, kiekvieną regatos vakarą organizuojami regatos etapų nugalėtojų ceremonijos, vieši koncertai bei tos regatos dienos filmuotos medžiagos – dienoraščio – peržiūros.

Kuršių marių regatos istorija prasidėjo 1954 m., kuomet įvyko regata, pavadinta „Aplink Kuršių marias“. Vėliau ji vyko su pertraukomis, nes Lietuva buvo Sovietų Sąjungoje, todėl rusai ribojo plaukiojimą, kaip ir dabar. Lietuvoje rengiama daug buriavimo varžybų, bet Kuršių marių regata vadinama rimčiausiu išbandymu buriuotojams. Ji vyksta septynias dienas, per kurias buriuotojai turi įveikti penkis etapus. Bendras visos regatos distancijos ilgis siekia apie 200 jūrmylių. 2016 m. Liepos 30–rugpjūčio 7 d. Lietuvos pajūryje vyks 49-oji Kuršių marių regata. Jachtos, kurių įgulas sudaro 4-5 nariai, varžosi aštuoniose klasėse. Tradiciškai šios didžiausios Lietuvos regatos dalyviai apdovanojami savo jachtų klasėse, o bendrojoje įskaitoje išaiškinami du absoliutūs nugalėtojai – pagal realiai sugaištą laiką ir pagal perskaičiuotą laiką, atsižvelgiant į jachtų klases.

= Regatos nugalėtojai =

! Regata (metai)
! Vieta
! Jachta
! Kapitonas
|-
| 40 (2007)
| I
| Evelyn III
| Andres Tomm
|-
| 40 (2007)
| II
| Katarina JEE
| Mart Tamm
|-
| 40 (2007)
| III
| Arabela-Tele2
| Raimondas Šiugždinis
|-----
| 39 (2006)
| I
| Arabela
| Raimondas Šiugždinis
|-----
| 39 (2006)
| II
| Raganosis
| Saulius Pajarskas
|-----
| 39 (2006)
| III
| Argo
| Paulius Jeršovas
|-
| 37 (2004)
| I
| Raganosis
| Saulius Pajarskas
|-
| 37 (2004)
| II
| Vėtra
| Linas Baublys
|}

## Šaltiniai
Buriavimo varžybos

**Buriavimo varžybos** skirstomos į tris pagrindines kategorijas: regatos Olimpinio tipo trasoje, lenktynės vandenyne ir lenktynės su bendru startu. Nors laivai ir trasos skirtingi, visų varžybų tikslas vienas – pirmam pasiekti finišą. Varžybose dalyvauja ir vyrai ir moterys, išskyrus kai kurias Olimpinių žaidynių specifines kategorijas. Lenktynių vandenyne metu vadovaujamasi ne tik varžybų, bet ir tarptautinėmis laivų susidūrimo prevencijos taisyklėmis. Iš viso yra 9 Olimpinės laivų klasės, lenktynės vyksta trikampio pavidalo Olimpinėje trasoje, kurios ilgis nustatomas atsižvelgiant į vandens plotą, kurį galima panaudoti, vyraujančią vėjo kryptį, oro sąlygas ir dalyvių skaičių. Trasa nužymima plūdurais, kuriuos reikia apiplaukti tam tikra tvarka aštriu beidevindu, buku beidevindu ir fordevindu. Atstumai tarp plūdurų priklauso nuo laivų klasės.
Jupiteris (mitologija)

Romėnų mitologijoje **Jupiteris** () – dangaus, dienos šviesos, audros dievas. Vyriausias panteono dievas, Romos imperijos globėjas. Jupiterio atitikmuo graikų mitologijoje – Dzeusas, o etruskų – Tinia. Daugiausia vadinamas Jupiteriu Optimu Maksimu (*Jupiter Optimus Maximus*), kas reiškia Jupiteris aukščiausias ir didingiausias. Vardas kildinamas iš *Jove* ir *pater* („tėvas“).

Romėnų dievo Jupiterio vardu pavadintas didžiausia Saulės sistemos planeta.

## Kultas
* Jupiteris buvo viršiausias archajiškos triados dievas, kurią taip pat sudarė Marsas ir Kvirinas. Triados kultas buvo paplitęs ankstyvojoje Romoje.
* Vėliau, imperialistiniu laikotarpiu, imperatoriai Klaudijus ir Domitijanas pasiskolino Jupiterio bruožus, taip siekdami pabrėžti viešpatavimą visame pasaulyje.
* Didžiausia šventykla Romoje, Kapitolijuje, buvo skirta Jupiteriui Optimui Maksimui. Jis buvo garbinamas kartu su Junona ir Minerva, įėjo į Kapitolijaus triadą. Kapitolijaus triadai skirtos šventyklos buvo statomos naujų romėnų miestų ar kolonijų centre.
 
## Epitetai
* *Jupiter Caelestis* („dangiškas“);
* *Jupiter Fulgurator* („iš žaibo“);
* *Jupiter Latarius* („lotynų dievas“)
* *Jupiter Lucetius* („iš šviesos“)
* *Jupiter Pluvius* („lietaus siuntėjas“)
* *Jupiter Stator* („stovintis“)
* *Jupiter Terminus arba Jupiter Terminalus* („sienų gynėjas“).
* *Jupiter Tonans* („griausmavaldis“)
* *Jupiter Victor* (vedė romėnų armijas į pergales)
* *Jupiter Summanus* („naktinio griausmo siuntėjas“)
* *Jupiter Feretrius* („nunešantis šalin (karą)“)
* *Jupiter Optimus Maximus* („aukščiausias ir didingiausias“)

## Išnašos
Klajoklinis nervas

**Klajoklinis nervas**, arba **nervas klajoklis** () – ilgiausias galvinis nervas. Tai 10-oji galvinių nervų pora. Jį sudaro juntamosios, motorinės ir parasimpatinės skaidulos. Juntamosios skaidulos inervuoja vidaus organus, motorinės – ryklės, minkštojo gomurio ir gerklų raumenis, parasimpatinės – vidaus organus: širdį, plaučius, virškinimo ir kitus organus.
Atitraukiamasis nervas

**Atitraukiamasis nervas** () – galvinių nervų VI poros motorinis nervas. Prasideda tilto dangtyje. Skaidulos išeina į smegenų paviršių tarp tilto ir piramidės. Po to per akiduobės plyšį įeina į akiduobę ir inervuoja akies šoninį tiesųjį raumenį.
Veidinis nervas

**Veidinis nervas** () – galvinių nervų VII poros mišrus nervas, kurį sudaro motorinės (judinamosios), parasimpatinės ir juntamosios skaidulos. Motorinės skaidulos inervuoja mimikos raumenis, specifinės skonio juntamosios skaidulos – liežuvio priekinės dalies skonio svogūnėlius, parasimpatinės – kai kurias veido liaukas.

Veidinis nervas prasideda tilto dangtyje, išeina į smegenų paviršių, įeina į vidinę klausomąją angą. Iš čia veidinis nervas eina į veidinį kanalą ir galiausiai pasiekia paausio liauką, kur suskyla į daugelį šakų, sudarydamas **paausinį nervinį rezginį**.
Judinamasis akies nervas

**Judinamasis akies nervas** () – galvinių nervų III poros motorinis (judinamasis) nervas. Prasideda vidurinių smegenų dangtyje. Šio nervo skaidulos išeina į smegenų paviršių, o po to pro akiduobės plyšį patenka į akiduobę ir inervuoja daugelį akies obuolio raumenų: viršutinį, apatinį, vidinį tiesiamąjį, apatinį įstrižinį ir viršutinio voko keliamąjį.
Revolveris (2005 filmas)

:*Šis straipsnis yra apie 2005 m. filmą. Apie [[The Beatles]] albumą skaitykite straipsnyje [[Revolver (albumas)]].

*'Revolveris''' () – 2005 metų kriminalinis filmas, kurį režisavo Guy Ritchie. Scenarijaus autorius Guy Ritchie. Vaidina Jason Statham, Ray Liotta, Andre Benjamin. Filmuotas Jungtinėje Karalystėje ir Prancūzijoje.

## Aktoriai
* Jason Statham – Jake 
* Ray Liotta – Macha 
* Vincent Pastore – Zach 
* André Benjamin – Avi 
* Terence Maynard – French Paul 
* Andrew Howard – Billy 
* Mark Strong – Sorter 
* Francesca Annis – Lily Walker 
* Anjela Lauren Smith – Doreen 
* Elana Binysh – Rachel 

## Siužetas

Džeikas Grynas (aktorius. Jason Statham) – prisiekęs lošėjas pagrindinis veikėjas. Lošėjas įsivelia į pats išnaudoja kitus žmones lošimo machinacijose, tačiau pats tampa tampoma marionete savo buvusių kalėjimo draugų sumanytame plane.
Skridininis nervas

**Skridininis nervas** () – galvinių nervų IV poros motorinis (judinamasis) nervas. Prasideda vidurinių smegenų dangtyje. Jo skaidulos iš galvos smegenų paviršiaus patenka per akiduobės plyšį į akiduobę ir inervuoja akies viršutinį įstrižinį raumenį.
Fantastiškasis ketvertas (2005 filmas)

**Fantastiškasis ketvertas** () – 2005 m. JAV mokslinės fantastikos veiksmo filmas, kurį režisavo Tim Story. Filmo siužetas paremtas „Marvel Comics“ komiksu „Fantastiškasis ketvertas“. Filmą prodiusavo ir išleido „20th Century Fox“. Scenarijaus autoriai – Michael France ir Mark Frost. Filmo biudžetas – 100 mln. JAV dolerių.

## Aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Ioan Gruffudd – Misteris Fantastika (Reed Richards)
* Jessica Alba – Nematoma moteris (Susan Storm)
* Michael Chiklis – Padaras (Ben Grimm)
* Chris Evans – Žmogus fakelas (Johnny Storm)
* Julian McMahon – Daktaras pražūtis (Victor von Doom)
Galviniai nervai

**Galviniai nervai** () – periferinės nervų sistemos dalis.

* I pora. Uoslės nervas, arba uodžiamasis nervas (*nervus olfactorius*)
* II pora. Regos nervas (*nervus opticus*)
* III pora. Judinamasis akies nervas (*nervus oculomotorius*)
* IV pora. Skridininis nervas (*nervus trochlearis*)
* V pora. Trišakis nervas (*nervus trigeminus*)
* VI pora. Atitraukiamasis nervas (*nervus abducens*)
* VII pora. Veidinis nervas (*nervus facialis*)
* VIII pora. Prieangio ir sraigės nervas (*nervus vestibulocochlearis*)
* IX pora. Liežuvinis ryklės nervas (*nervus glossopharyngeus*)
* X pora. Klajoklinis nervas (*nervus vagus*)
* XI pora. Priedinis nervas (*nervus accessorius*)
* XII pora. Poliežuvinis nervas (*nervus hypoglossus*)
Baubis

**Baubis** (*Jaučiabaubis, Jaučių Baubis*) – vakarų lietuvių ir prūsų gyvulių bei galvijų dievas. Jo pagalbos buvo prašoma atjunkant veršius, šventinant karves. Baubiui aukodavo galvijus.

## Šaltiniai
Baubį 1666 m. Danieliaus Kleino giesmyno įžangoje mini Vilhelmas Martinas kaip vieną iš jau nebegarbinamų dievų. XVII a. pab. Jaučiabaubį mini Matas Pretorijus. Felikso Kuršaičio žodyne (1883 m., II d.) vadinamas piemenų globėju Jaučių Baubiu.

## Aiškinimai
Vardas kildinamas nuo žodžio „baubti“.

Jokūbas Brodovskis Jaučių Baubį lygina su Panu, apie jį užsimena ir Pilypas Ruigys.

Pagal A. J. Greimą, Jaučių baubis – gyvulių ir piemenų globėjas, gyvenantis balose ir kituose vandens telkiniuose. Jis galintis pasirodyti jaučio ar jaučio balsu baubiančio paukščio pavidalu.

## Literatūra
Sutvaras

**Sutvaras** – senovės lietuvių mitologijoje buvo galvijų bandos dievas. Dievą mini M. Strijkovskis, teigdamas, kad jam buvo aukojami margaspalviai kaplūnai, kad galvijai būtų skirtingų spalvų. Vardas kildinamas nuo „aptvaras“ (gyvulių) arba „sutverti“, todėl Sutvaras galėjo būti aukščiausiojo Dievo efemistinis vardas. Pagal sąsajas su gyvuliais tautosakoje Sutvarui artimas Velnias, kuris buvo ir piemenų dievas. Sutvaras minimas sąraše kuriame yra ir aukščiausiasi Dievas Prakorimas, taigi Gintaras Beresnevičius jį sieja su Velniu.

## Literatūra
Šventpaukštinis

**Šventpaukštinis** - senovės lietuvių paukščių dievas. Jis globojo tiek laukinius, tiek naminius paukščius. Jam nebuvo aukojama, kadangi jis buvo lakiojantis dievas. Šventpaukštinį mini M. Strijkovskis. Pagal A. Briuknerį dievo vardas buvo netiksliai užrašytas, galėjo būti **Svečpaukštinis**, remiantis vardo kildinimu nuo „svetimas“ ir „spausti“ (dėti kiaušinį). Pastaroji etimologija laikoma labai pritempta.

## Literatūra
Ūsinis

**Ūsinis** () – dievybė senovės latvių mitologijoje, siejama su pavasariu ir šviesa. Pirmasis dievą paminėjo Stribingas 1606 m. pranešime kolegijai, kad latviai turintys arklių dievą. Senasis Stenderis Ūsinį įvardija kaip bičių dievą, nors tuo labai abejojama.

## Šaltiniai
Javinė

**Javinė** – senovės lietuvių mitologijoje buvo deivė globojusi klojime sukrautus javus. Deivę mini J. Brodovskis. Gali būti vėlyvoji deivė, atsiradusi susiliejus javus ir jų lauką globojusių dievų įvaizdžiams.

## Literatūra
Poliežuvinis nervas

**Poliežuvinis nervas** () – galvinių nervų XII poros motorinis (judinamasis) nervas. Jo skaidulos prasideda pailgosiose smegenyse, iš kur išeina į jų paviršių, po to iš kaukolės, iš priekio kryžiuoja miego arteriją ir įeina į liežuvį. Šis nervas inervuoja liežuvio raumenis ir kai kuriuos kaklo raumenis.
Priedinis nervas

**Priedinis nervas** () – galvinių nervų XI poros motorinis (judinamasis) nervas. Jis susidaro iš dviejų šaknelių – nugarinės ir galvinės. Nugarinės šaknelės skaidulos prasideda nugaros smegenyse. Per pakauškaulio didžiąją angą ši šaknelė įeina į kaukolės ertmę. Galvinė šaknelė prasideda iš IX ir X nervų judinamojo branduolio. Ji kaukolėje susijungia su nugarine šaknele į vieną kamieną, kuris išeina į kaklą. Šis nervas inervuoja trapecinį ir galvos sukamąjį raumenį.
Girstis

**Girstis** (**Giraitis**) senovės lietuvių mitologijoje - giraitės dievas. Dievą mini M. Pretorijus, jis Girstį vadina miško dievu ir gretina su Silvanu. Analogškai kaip ir M. Pretorijus jį apibūdina ir J. Brodovskis, o P. Ruigys teigia, kad tai „pagonių miško dievas“ ir gretina su faunu, satyru. Vardas kildinamas nuo „giria“, „giraitė“.

## Literatūra
Liežuvinis ryklės nervas

**Liežuvinis ryklės nervas** () – galvinių nervų IX poros mišrus nervas. Prasideda pailgosiose smegenyse, išeina iš kaukolės ertmės ir pasiekia liežuvio šaknį, kur suskyla į galines šakas. Motorinės (judinamosios) skaidulos inervuoja ryklės raumenis, parasimpatinės – pausinę seilių liauką. Dar yra skaidulos, kurios inervuoja liežuvio gleivinės užpakalinę dalį, kur yra pyliminiai speneliai. Šis nervas iš kaukolės ertmės per jungo angą išeina kartu su klajokliniu ir priediniu nervais.
Logotipas

**Logotipas** (dažnai vadinamas **logo**) – grafinis ženklas, kurį gali sudaryti:
* Specialiai parinktu šriftu parašytas pavadinimas ar santrumpa (pvz., Google, CNN);
* Pavadinimas ar santrumpa, sudaranti visumą su grafiniu elementu ar simboliu (pvz., Vikipedija, UPS);
* Tik grafinis elementas arba simbolis be teksto ar santrumpos (pvz., Apple obuolys).

Logotipo kūrimo esmė – įkūnyti kompanijos dvasią, išskirti ją iš konkurentų tarpo, būti lengvai suvokiamu bei atpažįstamu bei lengvai pritaikomu visuose media kanaluose (nuo spaudos iki interneto). Logotipai neretai derinami su kompanijų šūkiais (pvz., Nike „Just do it“). Logotipas ir firminis stilius – sudėtinė kompanijos, produkto ar institucijos komunikacijos ir rinkodaros dalis.

## Logotipų kūrimas
Logotipų kūrimui dažniausiai naudojamos programos: Adobe Illustrator, Corel Draw, Adobe PhotoShop.

Techniškai geras yra vektorinis (*.ai*, *.eps*, *[[SVG|.svg]]*, *.cdr* formatų) logotipas. Rastriniai (pikseliniai) logotipai dažniausiai būna skirti ne spaudai, o, pvz., talpinimui internete.


|AB Stumbras
Vaizdas:Sanitas logo.jpg|Sanitas
Vaizdas:Klaipėdos nafta logo.jpg|Klaipėdos nafta
RokiškioSūrisLogo.jpg|Rokiškio sūris

File:Logo NIKE.svg|NIKE
Apple logo black.svg|Apple
File:Caterpillar logo.svg|Caterpillar
File:Sony logo.svg|Sony


## Nuorodos
* Vektorinių logotipų bazė internete (anglų k.)
* Logotipų dizaino istorija 1 (anglų k.) 
* Logotipų dizaino istorija 2 (anglų k.) 
* Garsių logotipų evoliucija (anglų k.)
Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos administracinių teisės pažeidimų kodeksas

**Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos administracinių teisės pažeidimų kodeksas** – teisės aktas, numatęs asmens teisinę atsakomybę už administracinius teisės pažeidimus; administracinių nusižengimų kodeksas. Tai administracinės teisės aktas, kuriame išvardijamos veikos, už kurių padarymą grėsė administracinė teisinė atsakomybė bei sankcijos, jei padarytos veikos nėra kvalifikuojamos pagal LTSR baudžiamojo kodekso nuostatas.

1984 m. gruodžio 13 d. priėmė Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos Aukščiausioji Taryba. Įsigaliojo nuo 1985 m. balandžio 1 d. ir galiojo iki 2011 metų gruodžio 31 d.

## Sankcijos
Buvo skiriamos kelios administracinių nuobaudų rūšys. Už administracinių teisės pažeidimų padarymą gali būti skiriamos šios administracinės nuobaudos:

# įspėjimas
# bauda
# daikto, kuris buvo administracinio teisės pažeidimo padarymo įrankis arba tiesioginis objektas, ir pajamų, kurios buvo gautos administracinio teisės pažeidimo padarymu, konfiskavimas
# suteiktos asmeniui specialiosios teisės (teisės vairuoti transporto priemones, teisės skraidyti orlaivio įgulos nariu, atlikti orlaivių techninę priežiūrą, dirbti skrydžių vadovu, teisės medžioti arba užsiimti žvejyba, teisės vairuoti vidaus vandenų transporto priemonę, teisės naudoti arba įvežti aparatūrą, įrenginius, radijo siuntimo arba radijo stebėsenos įrenginius, naudoti elektroninių ryšių išteklius, užsiimti radijo mėgėjų ir kitų radijo stočių naudotojų veikla, teisės eiti tam tikras pareigas jūrų laive) atėmimas
# administracinis areštas
# nušalinimas nuo darbo (pareigų).

## Šaltiniai
Blizgulis

**Blizgulis** lietuvių mitologijoje – sniego dievas.

## Šaltiniai
Dievą mini tik Jokūbas Brodovskis kaip *Schnee Gott Blizgulis*.

## Nuorodos
Lietuvonis

**Lietuvonis** (**Lytuvonis**) senovės lietuvių mitologijoje – dievas, teikiantis lietų. Galimas Perkūno eufemizmas, naudotas XVI a. Dievas minimas M. Strijkovskio 1582 m. bei Danielio Kleino 1666 m. „Geisminyne“ seniau lietuvių garbintų dievų sąraše.

## Šaltiniai
Žieduotasis verpikas

**Žieduotasis verpikas** (*Malacosoma neustria*) – verpikų (*Lasiocampidae*) šeimos drugys. Tai vienas iš pavojingiausių sodų kenkėjų. Išskleisti sparnai apie 32-42 mm, šviesiai rudai gelsvi ar rausvi. Ant priekinių sparnų yra dvi tiesios skersinės rudos ar šviesiai geltonos linijos. Užpakliniai sparnai šviesesni be piešinio. Drugys kiaušinėlius deda ant plonų šakučių grandinėle.

Vikšras iki 55 mm ilgio, apaugęs retais plaukeliais. Nugara rudai rausva, su šviesiomis linijomis. Vikšrai pasirodo skleidžiantis pumpurams. Jie iš pradžių gyvena kartu ir apgraužia pumpurus, jaunus lapelius, žiedus. Vėliau jie lapus apgraužia tiek, kad palieka tik stambios gyslos. Vikšrai paprastai maitinasi tik naktimis, o dieną slepiasi voratinklinėse gūžtose, kurios įrengtos lapų pažastyse. Paaugę vikšrai išsiskirto ir gyvena kas sau. Po 6-8 savaičių jie virsta lėliukėmis. Drugiai skraido nuo liepos pradžios iki rugpjūčio vidurio. Generacija metinė. 

Kenkia vaismedžiams ir kitiems lapuočiams medžiams.
Pievinis verpikas

**Pievinis verpikas** (*Euthrix potatoria*) – verpikų (*Lasiocampidae*) šeimos stambus drugys, kuris skraido liepos – rugpjūčio mėn. Patelių kūno spalva gelsvai ochrinė, o patinų – rausvai ruda. Priekinio sparno viduryje yra dvi sidabriškai baltos akutės. Nuo sparno viršūnės iki užpakalinio krašto vidurio eina tamsiai ruda skersinė linija; lygiagrečiai jai yra kita banguota linija. Ant užpakalinių sparnų yra blyški skersinė juostelė. 

Vikšras tamsiai rudas. Kūno šonais eina baltos juostos ir eilė baltų plaukų kuokštelių. Vikšras žiemoja. Lėliuke virsta žemės paviršiuje

Kenkia migliniams augalams. Lietuvoje dažnas.
Kolera

**Kolera** senovės lietuvių mitologijoje – epideminės ligos deivė, Maro palydovė. Apibūdinama kaip „juodai apsirėdžiusi ponia“, kuri važinėjasi karieta kartu su Maru. Karietoje įkintyti keturi juodi žirgai. Sakmėse minima, kaip „baisiai didelė boba“, neretai jojanti raita. Jei žmogus jai padeda, parodo kelią, ji nekliudanti to žmogaus ar viso jo kaimo. Sakoma, kad Kolera „baisiai bjauri, nuplyšusi, sustirusi“ bei smirdinti. Tam, kad sulaikytų Kolerą, žmonės ties kaimo ribom kūrendavo laužus, statydavo kryžius. Kolera panaši į Maro deives, tačiau pasižymi bjauresne išvaizda, ir jai paslaugą padaręs žmogus gali tikėtis likti gyvas.

Tikėtina, kad Koleros vardas kilęs nuo choleros ligos, kuri kartu su maru buvo viena dažniausių epideminių ligų. 

## Šaltiniai
Pūkapilvis verpikas

**Pūkapilvis verpikas** (*Eriogaster lanestris*) – verpikų (*Lasiocampidae*) šeimos drugys. Skraido balandžio mėn. pamiškėse, proskynose, aukštapelkių pakraščiuose. Vikšrai gyvena tankiame šilkinių siūlų lizde, kuris būna beržų, liepų, gluosnių šakučių gale. Lietuvoje reta rūšis.
Maras (mitologija)

**Maras** – senovės lietuvių mitologijoje buvo maro epidemijos sukėlėjas, kartais įgaunantis savarankiško dievo statusą. Kolera buvo Maro palydovė. 1638 m. Maras minimas Įsruties bažnyčios vizitacinėje medžiagoje. Jam ypač aukojama maro metu. Kartais, sakoma, kad Maras - Giltinės tarnas. Maras apibūdinamas kaip žydas nešinas maišu ant kupros ir keliaujantis po kaimus. Pvz., „Tas žydas nešnekęs nieko, nevalgęs nieko, tik vaikščiojęs. Ne tik užėjimu naikino, ale kad ir į katrą pusę papaūtęs dvasią - per devynias mylias nieko nelikę“. Gali būti Maras ganėtinai vėlai susietas su konkrečia epidemiologine liga. Slavų mitologijoje Mara - dvasia, vaiduoklis, mirties ir ligų deivė.

## Šaltiniai
Astrocitas

**Astrocitai** – žvaigždės pavidalo centrinės nervų sistemos ląstelės, priskiriamos neuroglijai – iš įvairių ląstelių sudarytam užpildui, gaubiančiam neuronus. Astrocitai yra didžiausios ir gausiausios neuroglijos ląstelės. Jie sudaro apie 90 procentų žmogaus smegenų masės. Žvaigždės pavidalą astrocitams suteikia jų ataugėlės, kurios baigiasi praplatėjimais, vadinamais *galinėmis pėdomis* (). Jais astrocitai sąveikauja su kraujagyslėmis ir neuronais. Išskirtinė astrocitų savybė, žymuo, leidžiantis atskirti juos nuo kitokių ląstelių, yra glijos skaidulinis rūgštinis baltymas (GFAP, ). Astrocituose ypač daug tarpinių gijų, sudarytų iš šio baltymo.

## Klasifikacija
Astrocitai tradiciškai skirstomi į du tipus – protoplazminius () ir skaidulinius () astrocitus. Protoplazminiai astrocitai paplitę smegenų pilkojoje medžiagoje. Jie turi šakotas ataugėles, trumpesnes ir storesnes nei skaiduliniai. Skaiduliniams astrocitams būdingos ilgos, plonos, nešakotos ataugėlės ir ypač daug GFAP baltymo, todėl jie ir vadinami skaiduliniais. Skaiduliniai astrocitai paplitę smegenų baltojoje medžiagoje. Iš jų kyla apie 80 procentų suaugusių žmonių smegenų navikų. Neseniai aptikta ląstelių, kurios turi tiek protoplazminių, tiek ir skaidulinių astrocitų savybių, todėl minimoji klasifikacija tik sąlyginė.

## Funkcijos
Astrocitai labai svarbūs normaliai centrinės nervų sistemos veiklai. Jų funkcijų žinoma daug ir įvairių, daugelis jų nustatytos neseniai. Astrocitai sudaro atramą neuronams, tinkamai orientuoja jų ir kitų centrinės nervų sistemos ląstelių migraciją vystymosi metu. Jie ima iš kraujo gliukozę ir perdirba ją į laktatą, kurį neuronai vartoja kaip pagrindinę maisto medžiagą. Kad energijos neuronams nepritrūktų ir kai jie ypač aktyvūs, astrocitai turi sukaupę šiek tiek glikogeno, kuris prireikus skaidomas į gliukozę. Astrocitai padeda endotelio ląstelėms, gaubiančioms smegenų kraujagysles, suformuoti kraujo-smegenų barjerą ir reguliuoja jo laidumą. Jie dalyvauja imuniniame atsake: geba fagocituoti, pateikti antigenus, sintetina įvairius citokinus. Galiausiai, astrocitai ypač svarbūs nervinio impulso perdavimo neuronais reguliacijai. Astrocitai gamina ir išskiria keletą augimo veiksnių, taip reguliuodami neuronų augimą ir sinapsių formavimąsi. Aktyvios ir pasyvios pernašos sistemomis jie šalina K<sup>+</sup> jonų perteklių iš neuronų tarpląstelinės ertmės, taip padėdami neuronams atgauti pradinę būseną po veikimo potencialo perdavimo. Savo ataugėlėmis astrocitai šliejasi prie daugelio sinapsių ir geba iš jų šalinti neuromediatorius / neurosiuntiklius, taip pat ir kai kuriuos, ypač glutamatą, sintezuoti. Todėl jie gali pasirinktinai aktyvinti arba slopinti nervinio impulso perdavimą per sinapses.

## Šaltiniai
# Voltera A., Meldolesi J. (2005). Astrocytes, from brain glue to communication elements: the revolution continues. Nature Rev. Neurosci. 6: P. 626–638.
# Gee J.R., Keller J.N. (2005). Astrocytes: regulation of brain homeostasis via apolipoprotein E. Int. J. Biochem. Cell Biol. 37: P. 1145–1150.