open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Ešerinės

**Ešerinės** (*Percidae*) – ešeržuvių (*Perciformes*) šeima. Kūnas kuprotas, apaugęs ktenoidiniais žvynais. Analiniame peleke yra 2 ar daugiau kietų spindulių. Nugariniai pelekai 2, kurie dažnai susijungę; iš jų pirmasis yra su kietais spinduliais. Žiauninio dangtelio užpakalinis kraštas dantytas. Uodegos peleko užpakalinis kraštas iškirptas. Dantys šepečio formos.

Žuvys paplitusios Šiaurės pusrutulio gėluose ir apysūriuose vandenyse

Lietuvoje gyvena:
*Pūgžlys (*Gymnocephalus cernuus*)
*Ešerys (*Perca fluviatilis*)
*Starkis (*Sander lucioperca*)

## Gentys
*Smėliniai darteriai (*Ammocrypta*)
**[[Crystallaria]]*
*Paprastieji darteriai (*Etheostoma*)
*Pūgžliai (*Gymnocephalus*)
*Gėlavandeniai ešeriai (*Perca*)
*Perkarinos (*Percarina*)
*Percinos (*Percina*)
*Plerniniai ešeriai (*Romanichthys*)
*Starkiai (*Sander*)
*Verpstiniai pūgžliai (*Zingel*)
II pasaulio futbolo čempionatas

**II pasaulio futbolo čempionatas** – pasaulio futbolo čempionatas, vykęs 1934 m. gegužės 27 d.–birželio 10 d. Italijoje (Bolonija, Florencija, Genuja, Milanas, Neapolis, Roma, Triestas ir Turinas). Jame dalyvavo 16 komandų, kurios pateko į turnyrą įveikusios atrankinį barjerą. Ankstesnis čempionas – Urugvajaus rinktinė – čempionate dalyvauti atsisakė.

Čempionato metu įmušta 70 įvarčių (vidutiniškai po 4,12 per rungtynes), iš viso rungtynes stebėjo 363 tūkst. žiūrovų (po 21,4 tūkst. per rungtynes).

## Stadionai

Pirmenybės vyko 8 stadionuose, kurie buvo išsidėstę 8 miestuose.

## [[II pasaulio futbolo čempionato atranka|Atrankos varžybos]]

Atrankos varžybose dėl 16 kelialapių kovojo 32 rinktinės, įskaitant ir turnyro šeimininkę – Italiją. Praėjusio čempionato nugalėtojas Urugvajus varžybose dalyvauti atsisakė.

## Rezultatai
### Aštuntfinalis

----

----

----

----

----

----

----

### Ketvirtfinalis

----

----

----

----

Pakartotinės rungtynės:

### Pusfinalis

----

### Dėl 3-osios vietos

### Finalas

## Rezultatyviausi žaidėjai
* Oldržichas Nejedly (*Oldrich Nejedlý*, Čekoslovakija) – 5 įvarčiai
* Edmundas Konenas (*Edmund Conen*, Vokietija) – 4
* Andželas Skiavijas (*Angelo Schiavio*, Italija) – 4
* Raimondas Orsis (*Raimondo Orsi*, Italija) – 3
* Leopoldas Kilholcas (*Leopold Kielholz*, Šveicarija) – 3

## Nuorodos
* FIFA informacija 
* World Cup 1934 finals (Rsssf.com)
Starkis

**Starkis** (*Sander lucioperca*) – ešerinių (*Percidae*) šeimos žuvis. Paplitusi vakarų Eurazijos gėluose ir lengvai druskinguose vandenyse.

Kūno ilgis iki 1,5 m (paprastai 35–55 cm), sveria iki 20 kg (paprastai 0,5–2,5 kg). Smailiagalvė, verpstės formos žuvis. Nugara žalsvai pilka. Šonai gelsvi su 8-12 pailgų skersinių dėmių. Pilvas baltas. Akys šviesios. Žvynai vidutinio dydžio. Pelekai pilkšvi.

Mėgsta seklius vandenis, kur laikosi pavieniui arba būreliais. Nerštas būna gegužę. Starkis neršia ant vandens augalų, žvirgždėto dugno. Mailius minta planktonu, o suaugusios žuvys aukšlėmis, stintelėmis, kitų žuvų mailiumi.

Lietuvoje paplitęs gėluose vandenyse, taip pat ir Baltijos jūroje, įveistas daugiau nei 50-yje šalies ežerų. Dažna verslinė žuvis.

## Šaltiniai
III pasaulio futbolo čempionatas

**III pasaulio futbolo čempionatas** – pasaulio futbolo čempionatas, vykęs 1938 m. birželio 4 d.–19 dienomis Prancūzijoje (Antibas, Bordo, Havras, Kolombas, Lilis, Marselis, Paryžius, Reimsas, Strasbūras ir Tulūza). Jame dalyvavo 15 komandų, kurios pateko į turnyrą įveikusios atrankinį barjerą. Dar viena rinktinė – Austrijos – nors per atrankines varžybas ir pateko į turnyrą, tačiau dėl 1938 metų pavasarį Austriją ištikusio Vokietijos anšliuso turnyre nedalyvavo, kadangi jos žaidėjai buvo įtraukti į Vokietijos rinktinę. Čempione antrąkart iš eilės tapo Italija.

Čempionate įmušti 84 įvarčiai (vidurkis – 4,67 per rungtynes), stadionuose apsilankė 376 tūkst. žiūrovų (vidurkis – 20,9 tūkst. per rungtynes).

## Stadionai

## [[III pasaulio futbolo čempionato atranka|Atrankos varžybos]]

Atrankos varžybose dėl 14 kelialapių kovojo 34 rinktinės.

## Rezultatai
### Aštuntfinalis

----

----

----

----

----

----

----

Pakartotinės rungtynės:

----

### Ketvirtfinalis

----

----

----

Pakartotinės rungtynės:

### Pusfinalis

----

### Dėl 3-osios vietos

### Finalas

## Čempionai

Nugalėtojais tapo Italijos rinktinė finale 4-2 nugalėjusi Vengrijos rinktinę.

## Rezultatyviausi žaidėjai

* Leonidas da Silva (*Leónidas*, Brazilija) – 7 įvarčiai
* Djerdė Šarošis (*Gyorgy Sárosi*, Vengrija) – 5
* Djula Žengeleris (*Gyula Zsengellér*, Vengrija) – 5
* Silvijas Piola (*Silvio Piola*, Italija) – 5
* Džinas Kolausis (*Gino Colaussi*, Italija) – 4
* Ernestas Vilimovskis (*Ernest Wilimowski*, Lenkija) – 4
* Perasijas (*Perácio*, Brazilija) – 3
* Romeu (Brazilija) – 3
* Andrė Abeglenas (*Andre Abegglen*, Šveicarija) – 3
* Torė Keleris (*Tore Keller*, Švedija) – 3
* Gustavas Veterstrėmas (*Gustav Wetterström*, Švedija) – 3
* Arnė Niubergas (*Arne Nyberg*, Švedija) – 3

## Nuorodos
* FIFA informacija 
* World Cup 1938 finals (Rsssf.com)
Eneada

**Eneada** (graik. *eunea*, reiškia devyni) egiptiečių mitologijoje – Heliopolio šventikų religinio spekuliatyvinio mokymo dievų devynetas. Didžioji dievų devyniukė (*paut neteru*) suvokiama kaip visų būties aspektų archetipinis modelis.

Pirmasis eneadoje yra Saulės dievas Ra (*Ra Atumas*) – aukščiausias antbūtiškas pradas, pats save sukūręs iš pirmykščio okeano ir chaoso iš Nuno nebūties personifikacijos. Vėliau Ra masturbuodamasis iš savo sėklos sukūrė pirmąją dievų porą – orą Šu ir vaisingimo deivę Tefnut. Iš šios poros gimė žemės dievas Gebas ir dangaus deivė Nut, o iš jų atsirado dievų poros: Ozyris ir Izidė, Setas ir Neftidė.

Eneada sudaro genetiškai ir funkciškai vieningą sistemą, įkūnijančią ir palaikančią kosmoso bei sociumo tvarką ir stabilumą. Heliopolio eneados pavyzdžiu kiti miestai kopijuodami kūrė savo eneadas. Kitose kultūrinių centrų eneadose dievai kito ir susiliedavo tarpusavyje.
Ešerys

**Ešerys** (*Perca fluviatilis*) – ešerinių (*Percidae*) šeimos žuvis.

Kūnas iki 50 cm ilgio, aukštas, kuprotas, apaugęs kietais žvynais. Nugara tamsiai žalsva. Šonai žalsvai gelsvi su 5-9 tamsiomis skersinėmis juostomis. Pilvas baltas.

Lietuvoje gana dažna žuvis, paplitusi gėluose vandenyse. Paprastai sugaunama 15-18 cm, 70-500 g, 4-9 metų.


YellowPerch.jpg|
BaarsVoedselnijd.jpg|
Perca fluviatilis Prague Vltava 4.jpg


## Taip pat skaityti
* Lietuvos žuvys

## Nuorodos

* Ešerys
* Ešerys (Perca fluviatilis)
* Ešerys
IV pasaulio futbolo čempionatas

**IV pasaulio futbolo čempionatas** – pasaulio futbolo čempionatas, planuotas ir 1942 m., ir 1946 m., tačiau neįvyko dėl Antrojo pasaulinio karo. Galų gale, 1950 m. birželio 24 – liepos 16 d. turnyras įvyko Brazilijoje (Belo Horizontė, Kuritiba, Porto Alegrė, Rio de Žaneiras ir San Paulas). Jame dalyvavo tik 13 komandų, kadangi daug rinktinių atsisakė dalyvauti turnyre dėl pokario problemų. Pasaulio čempionu antrąkart tapo Urugvajus.

Tai vienintelis čempionatas, kuriame nebuvo numatytos vienerios finalinės rungtynės – dėl pirmosios vietos kovojo 4 rinktinės vienoje grupėje.

## Stadionai

## [[IV pasaulio futbolo čempionato atranka|Atrankos varžybos]]

Atrankos varžybose dėl 14 kelialapių kovojo 32 rinktinės. Dėl karo atrankos varžybose, o vėliau ir finaliniame turnyre atsisakė dalyvauti daug Europos rinktinių. Dėl to čempionato dalyvavo tik 13 rinktinių, nors buvo planuota 16.

## Rezultatai
### 1 grupė

----

----

----

----

----

Galutinė rikiuotė:
#  – 5 tšk.
#  – 4 tšk.
#  – 3 tšk.
#  – 0 tšk.

### 2 grupė

----

----

----

----

----

Galutinė rikiuotė:
#  – 6 tšk.
#  – 2 tšk.
#  – 2 tšk.
#  – 2 tšk.

### 3 grupė

----

----

Galutinė rikiuotė:
#  – 3 tšk.
#  – 2 tšk.
#  – 1 tšk.

### 4 grupė

Galutinė rikiuotė:
#  – 2 tšk.
#  – 0 tšk.

### Finalinė grupė

----

----

----

----

----

Galutinė rikiuotė:
#  – 5 tšk.
#  – 4 tšk.
#  – 2 tšk.
#  – 1 tšk.

## Čempionai

Finalą laimėję Urugvajaus futbolininkai: Roque Máspoli, Matías González, Eusebio Tejera, Schubert Gambetta, Obdulio Varela (kapitonas), Víctor Rodríguez Andrade, Alcides Ghiggia, Julio Pérez, Óscar Míguez, Juan Alberto Schiaffino, Rubén Morán.

## Rezultatyviausi žaidėjai
*  Ademiras (*Ademir*) – 9 įvarčiai
*  Oskaras Migesas (*Oscar Miguez*) – 5
*  Šikas (*Chico*) – 4
*  Estanislao Basora – 4
*  Sara (*Zarra*) – 4
*  Alsidesas Džigija (*Alcides Ghiggia*) – 4
*  Karlas Erikas Palmeris (*Karl-Erik Palmer*) – 3
*  Stigas Sunkvistas (*Stig Sundqvist*) – 3
*  Chuanas Skiafinas (*Juan Schiaffino*) – 3

## Nuorodos

* FIFA informacija
Fokas (mitologija)

Graikų mitologijoje **Foko** vardu – du personažai.

# Eginos karaliaus Ajako ir nereidės Psamatės sūnus. Jis buvo puikus atletas ir jo sugebėjimai sukėlė jo netikrų brolių Telamono ir Pelėjo pavydą. Juos dar pakurstė jų motina Endeidė. Telamonas ir Pelėjas užmušė Foką ir paslėpė kūną miške. Daugiausia nusikalto Telamonas, kuris nužudė Foką ir inscenizavo nelaimingą atsitikimą. Pasak kitų šaltinių Fokas buvo nužudytas atsitiktinai. Foko tėvas Ajakas sužinojęs apie nužudymą ištrėmė abu savo sūnūs.
# Poseidono sūnus, kuris įkūrė miestą. Miestas buvo pavadintas įkūrėjo garbei po šio mirties.

## Šaltiniai
Grifonas

**Grifonas** (, ankstyv. forma *γρύψ, grýps*; ) , *grifas* – chimerinė fantastinė būtybė keleto senovės kultūrų mitologijoje. Grifono priekinė dalis yra erelio, o užpakalinė dalis – liūto.

Graikų mitologijoje *grifonai* – baisūs paukščiai su erelio snapais ir liūto kūnais. Herodotas mini grifonus greta pasakiškų šiaurės gyventojų isedonų, arismaspų, hiperborėjų. Pagal istorijas grifonai kaip ir arismapai yra kilę iš tolimos Skitijos, Hiperborėjos, netoli Borėjo olos. Minima, kad grifonai suka lizdus kaip ereliai, bet vietoje kiaušinių deda agatus. Pagrindinė grifų užduotis buvo saugoti aukso kasyklas ir paslėptus lobius (nuo vienaakių arismaspų) ir būti arklių priešais.

Nepaprastai reti arklių ir grifonų palikuonys yra vadinami hipogrifais. Grifai buvo saulės palydovai, senoviniuose piešiniuose vaizduojama Saulė tempiama grifų. Taip pat minimi kaip „Dzeuso šunys“.

Grifonas yra neretai sutinkama centrinė simbolinė figūra heraldikoje – kai kurių valstybių, regionų ar didikų herbuose. Jis simbolizuoja tokias fizines savybes kaip jėga, greitis ir akylumas, o politine prasme – galią ir valdžią.


File:Griffin protome Louvre Bj39.jpg|Elektrumo sagė su grifonu (625–600 m. pr. m. e.). Rasta nekropolyje Rode.
File:Chalice-crater Louvre CA491.jpg|Grifonas ant taurės kraterio
File:Heraldic figures - Griffin.svg|Heraldinė figūra šėlstantis grifonas
Vaizdas:Coat of arms of the President of Lithuania (2).svg|Grifonas Lietuvos prezidento herbe
Grifas

Žodis **grifas** gali reikšti:
* grifas – Graikų mitologijoje chimerinės būtybės erelio galvomis, krūtinėmis sparnais ir priekinėmis kojomis bei likusia užpakaline liūto kūno dalimis;
* grifas – vanaginių paukščių pošeimio paukštis;
* grifas () – kalavijo, durklo, peilio rankena;
* grifas – styginio muzikos instrumento dalis.
* grifas ():
** antspaudas su parašu ar kitokiu rankraštiniu tekstu; to parašo ar teksto atspaudas dokumente; 
** įrašas dokumente, žymintis įslaptintą informaciją
Taukžuvinės

**Taukžuvinės** (*Pholidae*) – ešeržuvių (*Perciformes*) šeima. Jūrinės žuvys, kurių kūnas žemas ir ilgas, iš šonų plokščias, apaugęs labai mažais žvynais. Dantys maži, kūginiai, burnos ertmėje išsidėstę 1-2 eilėmis. Nugarinis pelekas 1 su trumpais kietais spinduliais. Jo pamatas labai ilgas – nuo galvos iki uodegos. Analinio peleko pamatas ilgas, šio peleko pradžioje 1-2 kieti spinduliai. Nugarinis ir analinis pelekai jungiasi su uodeginiu. Uodeginio peleko užpakalinis kraštas apvalus. Krūtininiai pelekai labai maži. Šonkaulių nėra.

Baltijos jūroje ties Lietuvos krantais randama taukžuvė (*Pholis gunellus*).

## Gentys
* Bekojės taukžuvės (*Apodichthys*)
* Paprastosios taukžuvės (*Pholis*)
* *[[Rhodymenichthys]]*
Taukžuvė

**Taukžuvė** (*Pholis gunnellus*) – taukžuvinių (*Pholidae*) šeimos žuvis.

Kūnas 25-30 cm ilgio, gelsvai rusvas, link pilvo šviesėjantis. Šonai išmarginti tamsiais, šakotais ir susisiekiančiais ruoželiais. Tarp akių ir žiočių kampų – tamsios juostelės. Galva maža, buka.

Randama Baltijos jūroje ties Lietuvos pakrantėmis, bet reta.
Vėjažuvinės

**Vėjažuvinės** (*Belonidae*) – vėjažuvių (*Beloniformes*) būrio žuvų šeima. Kūnas ilgas ir plonas, apaugęs labai smulkiais žvyneliais. Galva ilga su labai pailgėjusiais žandais, ypač apatiniu. Dantys aštrūs, ilčių formos.

Lietuvoje Baltijos jūroje dažnai aptinkama vėjažuvė arba **vėjo tobis** (*Belone belone*).

Šeimoje 9 gentys, 45 rūšys.
## Gentys
*Strėliauodegės vėjažuvės (*Ablennes*)
*Paprastosios vėjažuvės (*Belone*)
*Australinės vėjažuvės (*Lhotskia*)
*Plokščiauodegės vėjažuvės (*Platybelone*)
**[[Stenocaulis]]*
*Storauodegės vėjažuvės (*Strongylura*)
*Thalassosteus
*Ilčiuotosios vėjažuvės (*Tylosurus*)
*Gėlavandenės vėjažuvės (*Xenentodon*)
Krotopas

Graikų mitologijoje **Krotopas** – Argo karalius, Psamatės tėvas. Krotopas nužudė Psamatę. Keršydamas už savo mylimosios mirtį dievas Apolonas pasiuntė Argui kūdikius žudantį marą.
Glaukė

Graikų mitologijoje **Glaukės** („žydras“ arba „žalsvas“ reiškia vandens spalvą) vardu vadinti du personažai:
# Nerėjo ir Doridės duktė, viena iš nereidžių.
# Korinto valdovo Kreono duktė, argonauto Jasono sužadėtinė, kurią pavydėdama nužudė Medėja. Medėja padovanojo Glaukei užnuodytą apdarą. Užsivilkusi apdarą, Glaukė sudegė kartu su Jasonu (ar tėvu), kuris bandė ją gelbėti.
IrDA

**IrDA** () - belaidžio ryšio standartas, aprašantis duomenų keitimąsi nedideliu atstumu infraraudonaisiais spinduliais.
IrDA naudojamas sujungiant tarpusavyje įvairius įrenginius: asmeninius ar delninius kompiuterius, mobiliuosius telefonus, periferinę įranga. Veikimo nuotolis - iki 7 m. Veikimo zonoje tarp įrenginių neturi būti jokių kliūčių.
Psamatė

Graikų mitologijoje **Psamatės** vardu – du personažai.

# Nerėjo ir Doridės duktė, viena iš nereidžių. Ji buvo Ajako mylimoji, Foko motina. Ovidijus XI, 398.

# Argo karaliaus Krotopo duktė, Lino motina nuo Apolono. Ji išsigando kūdikio tėvo ir atidavė mažylį piemenims. Liną suplėšė į gabalus šunis, kai jis sulaukė pilnametystės. Psamatę užmušė tėvas, už tai Apolonas pasiuntė Argui kūdikius žudantį marą.
Topazas

**Topazas** – silikatų klasės mineralas, aliuminio silikatas. Pavadinimas kilęs iš Topazo (*Topazios*) salos Raudonojoje jūroje, kur pirmąsyk rastas (dabar tai – Zebergeno sala). 

Gali būti įvairiausių spalvų – nuo rudos, iki mėlynos. Spalvą suteikia geležies, titano, chromo, vanadžio priemaišos. Melsvas topazas yra labai retas, bet jis gali būti gautas pakaitinus bespalvį mineralą. Rožinis – dar retesnis, jį pakaitinus, gaunamas oranžinis ar rudas. Ilgai laikant šviesoje, topazas blunka.

## Radimvietės
Slovakija, Vokietija, Norvegija, Švedija, Japonija, Meksika, JAV, Šri Lanka, Mianmaras, Pakistanas, Rusija.

## Naudojimas
Juvelyrikoje labiausiai naudojama oranžinė ar geltona atmaina („imperial“ topazas).

Topazas naudojamas stiklo pramonėje ir kaip abrazyvinė priemonė.

## Variacijos

* „Precious“ klasės topazas – terminas vartojamas, norint atskirti nuo menkaverčių klastočių, panašių į citriną 
* „Imperial“ topazas – blizgantis oranžinis (su atspalviu nuo geltonos iki rudos) 
* „Sidabrinis“ topazas – bespalvis 
* „Sherry“ topazas – oranžiškai-rudas 
* „Londono mėlynasis“ – vaiskiai mėlynas 
* „Šveicariškas mėlynasis“ – vaiskiai mėlynas, šviesesnis už Londono 
* „Paraiba“ topazas – jūros spalvos
* „Braziliškas rubinas“ – raudonas, kasamas Brazilijoje.

## Didžiausi topazai
* „Braganca“ – šlifuotas 1680 ct (dabar Portugalijos karūnoje)
* Mėlynas 5890 ct mineralas saugomas Čikagoje
* „Santa Rosa“ – geltonas mineralas, masė – 117 kg (dydis 43x41x40 cm)
* Amerikos gamtos istorijos muziejuje, Niujorke saugomas 300 kg (dydis 80x60x60 cm) mineralas
* „Brazilijos princesė“ – šlifuotas 22000 ct (Amerikos gamtos istorijos muziejus, Niujorkas)
* „Auksinis miškas“ – šlifuotas 5,38 kg (Fersmano muziejus, Maskva)
Fomalhautas

**Fomalhautas** (α PsA, Alpha Piscis Austrini) – 18-a pagal ryškį naktinio dangaus žvaigždė, ryškiausia Pietų Žuvies žvaigždyne. Nors geriausiai žvaigždė matoma iš pietinio pusrutulio, gana daug kur ją galima matyti ir iš šiaurinio. Dėl savo padėties bei ryškio žvaigždė net ir dabar tebenaudojama navigacijai. Lietuvoje matomas rudens naktimis neaukštai virš pietų horizonto. Tai balta pagrindinės sekos žvaigždė, kiek didesnė ir karštesnė už Saulę. 

Pavadinimas kilo iš arabų k. *fum al-ħūt* – „Banginio (arba Žuvies) gerklė, nasrai“. Kitas arabiškas pavadinimas – *Difda al Auwel* („Pirmoji varlė“).

Kituose kataloguose – HR 8728, HD 216956.

Žvaigždę supa dujų ir dulkių diskas, kurio skersmuo – keli šimtai a.v. Šis diskas – proplanetinė medžiaga. Prie žvaigždės nufotografuota planeta Fomalhaut b. 

Tai apie 440 mln. metų senumo žvaigždė, astronomų vadinama „jauna“. 2023 m. Džeimso Vebo kosminis teleskopas aptiko tris dulkių bei asteroidų žiedus, kurių buvimas rodo, jog, tikėtina, esama planetų (žiedus sukuria planetų gravitacija). Tokius žiedus galėtų sukurti maždaug Neptūno didumo planetos.

## Šaltiniai
Kerės

**Kerės** ( (dgs.), iš  'pražūtis') – graikų mitologijoje demoniškos būtybės, destrukcinės dvasios, pagal Hesiodą Erebo ir Niktės dukterys. Jos yra juodos ir sparnuotos pražūties, mirties dvasios, nešančios žmonėms nelaimes ir mirtį. Kartais kerės gretinamos su erinijomis. Kerių romėniškas ekvivalentas – *Letum* arba *Tenebrae*.

Neretai jos reiškia individualaus žmogaus mirtį, pvz., Homero „Iliados“ 22 knygoje Dzeusas pasveria Achilo ir Hektoro keres. Heraklio hesiodiškame skyde jos vaizduojamos kaip kraują siurbiančios pabaisos, kurios tempia mūšio lauke kritusių kūnus į Požemio pasaulį. Atikos šventėje Antesterijose, jos įvardinamos kaip dvasios išvarytos iš namų, todėl kai kurie tyrėjai, mano, kad nuo to kilo žodžio reikšmė.. Antesterijų metu kerės vejamos šalin.
Bebrikai

Graikų mitologijoje **bebrikai** – gentis Bitinijos regione. Kai bebrikus užkaravo Likas padedamas Heraklio, bebrikų žemė buvo pervadinta į Heraklėją. Likas ir Heraklis nugalėjo tuo metu valdžiusį bebrikų karalių Migdoną.
Andy Kaufman

**Endis Kaufmanas** (*Andy Kaufman*, 1949 m. sausio 17 d. – 1984 m. gegužės 16 d.) – amerikiečių komikas ir kompozitorius. Vienas garsiausių antihumoristų, nemėgdavo, kai jį vadindavo komediantu. Jo žodžiais, „aš gyvenime nesu nė karto pajuokavęs“.

## Ankstyvieji darbai
Pirmą sykį publikos dėmesį Endis Kaufmanas patraukė dar 1970-aisiais su veikėju, pavadintu „*Užsienietis*“ (*A Foreign Man*) – asmuo iš Kaspiaro (išgalvota sala Kaspijos jūroje). Jis vaidindavo komedijų klubuose, dažnai šaipydavosi iš žinomų personažų – Niksono ir kitų. Dirbtinu akcentu sakydavo, pavyzdžiui: „Aš norėčiau imituoti misterį Karterį, Jungtinių Amerikos Valstijų prezidentą“. Tada, tuo pačiu balsu: „Sveiki, aš esu Džimas Karteris, Jungtinių Valstijų prezidentas. Labai jums ačiū.“ (*I would like to imitate Meester Carter, de President of de United States. Hello, I am Meester Carter, de President of de United States. Thenk you veddy much*). 
Po tokios apgailėtinos vaidybos žmonėms mažiausiai norėdavosi juoktis. Tačiau iškart po to jis persirengdavo Elviu Presliu ir jį vaidindavo taip gerai, kad pats Preslis vėliau pripažino, kaip savo mėgstamiausią „antrininką“. Žiūrovai suprasdavo, kad ankstesnė prasta vaidyba buvo tyčinis išsidirbinėjimas. Tokie išsidirbinėjimai netruko tapti Kaufmano prekiniu ženklu.

1975 m. Endis Kaufmanas, kaip kviestinis svečias, pradėjo dalyvauti NBC televizijos laidoje *[[Saturday Night Live]]*. Ten taip pat išdarinėdavo keistus ir ne visiems juokingus dalykus bei vaidindavo savo *Užsienietį*.

## Latka
*Latka Gravas* buvo kitas Endžio Kaufmano personažas situacijų komedijoje „Taxi“ 1978 metais. Pats Kaufmanas situacijų komedijų nemėgo, su juo dažnai būdavo sunku susitarti dėl vaidinimo.

Kartais jo pasirodymuose audiencija reikalaudavo pamatyti *Latką*. Atsakydamas į vieną tokį reikalavimą, jis paskelbė, kad dabar ketina perskaityti visą Skoto Ficdžeraldo knygą „*[[Didysis Gatsbis (knyga)|Didysis Gatsbis]]*“. Žiūrovai prapliupo juokais, manydami, kad čia pokštas. Tačiau tai nebuvo pokštas – Kaufmanas iš tiesų prieš salę garsiai perskaitė visą knygą nuo pradžios iki galo. Publika liko šokiruota.

## Tonis Kliftonas
Tonis Kliftonas (*Tony Clifton*) – užgaulus ir grubus dainininkas – buvo garsiausias Endžio Kaufmano įsikūnijimas. Iš pradžių jis tik „apšildydavo“ publiką ir pristatydavo Kaufmaną prieš šio pasirodymus, vėliau pradėjo rengti savo koncertus. Kliftoną vaidindavo ne tik pats Kaufmanas – kartais tai būdavo jo brolis Maiklas (*Michael*), kartais – draugas Bobas Zmuda. Labai ilgą laiką beveik nieks nežinojo, kad Tonis Kliftonas nėra realus asmuo. Žinių ir kitos laidos imdavo iš jo interviu kaip iš Kaufmano padėjėjo. Prabilus apie Kaufmaną, Kliftonas kalbėdavo įžeidžiančiai ir užgauliai, kaltindavo Endį, kad yra jo išnaudojamas.

Endžio Kaufmano iniciatyva Tonis Kliftonas gavo kviestinio svečio rolę komedijoje *Taxi*. Tačiau pademonstravęs ten nesugyvendinamą charakterį ir beveik sukėlęs muštynes, Kliftonas apsaugos darbuotojų buvo išmestas iš ABC studijos. Šis incidentas buvo plačiai aprašytas vietos laikraščiuose.

## Nuorodos
* IMDB informacija
Vėjažuvė

**Vėjažuvė** arba **vėjo tobis** (*Belone belone*) – vėjažuvinių (*Belonidae*) šeimos žuvis. Kūnas labai žemas, ilgas, iki 94 cm. Galva su labai ilgais smailiais žandais, ypač apatiniu. Nugara melsvai žalia, šonai sidabriški. Akys didelės.

Dažna žuvis Baltijos jūroje ties Lietuvos pakrantėmis. Paprastai sugaunama 70-75 cm, apie 300 g.
Sakoma, kad kaulai žalios spalvos, nes turi labai daug fosforo, tačiau tokia spalva kaulus nudažo pigmentas **Biliverdinas**

## Šaltiniai
Jogailaičių dinastija

**Jogailaičiai** – Gediminaičių dinastijos atšaka, pradėta Jogailos, kurios atstovai 1377–1392 bei 1440–1572 valdė LDK, 1386–1572 Lenkijos karalystę, 1471–1526 Čekijos karalystę, 1440–1444 bei 1490–1526 metais Vengrijos karalystę.

## Raida
Dinastijos ir giminės įkūrėjas buvo Jogaila iš Gediminaičių dinastijos.

Dinastija ypač išsiplėtė didžiajam Lietuvos kunigaikščiui Kazimierui su žmona Elzbieta (Šv. Romos imperatoriaus Alberto II Habsburgo dukra) susilaukus šešerių sūnų ir septynerių dukrų:
* Vladislovas II, Čekijos ir Vengrijos karalius;
* Jadvyga, Bavarijos kunigaikščio Jurgio žmona;
* Kazimieras (1458–1484), 1602 metais paskelbtas šventuoju;
* Jonas Albertas, Lenkijos karalius;
* Aleksandras, valdės LDK ir Lenkiją;
* Zofija, Branderburgo kunigaikščio Fridriko Hohencolerio žmona, paskutiniojo Vokiečiu magistro ir pirmojo Prūsijos hercogo Alberto motina;
* Elzbieta;
* Zigmantas Senasis, LDK ir Lenkijos valdovas;
* Fridrikas, Krokuvos vyskupas, Gniezno *arkivyskupas*, kardinolas;
* Elzbieta;
* Ona, Pamario kunigaikščio Boguslavo X žmona;
* Barbora, Saksonijos kunigaikščio Jurgio žmona;
* Elzbieta, Legnicos kunigaikščio Fridriko II žmona.
Vladislovo II dukra Ona ištekėjo už Šv. Romos imperatoriaus Ferdinando I, abi jų dukros(Elzbieta ir Kotryna) vėliau tapo Zigmanto Augusto žmonomis. Zigmanto Senojo dukra Ona ištekėjo už Stepono Batoro, o Kotryna – už Švedijos karaliaus Jono III Vazos (jų sūnus Zigmantas III Vaza – Abiejų Tautų Respublikos ir Švedijos valdovas).

## Valdovai

Jogailaičių dinastijos valdovai:
Savaitgalis

**Savaitgalis** – savaitės pabaiga. Savaitgalį sudaro dvi paskutinės savaitės dienos. Krikščioniškose šalyse savaitgaliu laikomas šeštadienis ir sekmadienis, Musulmonų – penktadienis ir šeštadienis arba ketvirtadienis ir penktadienis. Izraelyje savaitgalis yra penktadienio popietė ir šeštadienis.

## Istorija
Nuolatinis septynių dienų ciklas, nekreipiant dėmesio į Mėnulio fazes ir turint nustatytą poilsio dieną, greičiausiai pirmą kartą buvo praktikuojamas judaizme, ne vėliau kaip VI a. pr. m. e.

## Šaltiniai
Menkė

**Menkė**, arba **atlantinė menkė**, **Atlanto menkė** (*Gadus morhua*) – menkinių (*Gadidae*) šeimos žuvis, kurios porūšis *Gadus morhua callarias* vadinamas **Baltijos menke**. 

Kūnas verpstiškas. Galva didelė. Žiotys gilios, galinės. Ant apatinio žando ilgas ūsas. Kūnas žalsvai pilkas ar žalsvai rudas, išmargintas rudomis dėmėmis. Žvynai maži. Šoninė linija pilka, šviesi, priekinėje dalyje iškilusi į viršų. Gali užaugti iki 2 m ilgio ir sverti iki 96 kg.

Baltijos jūros pakrantėse dažna. Sugaunamos 30-50 cm. 

## Šaltiniai
Juodadėmė menkė

**Juodadėmė menkė**, arba **pikša** (*Melanogrammus aeglefinus*) – menkinių (*Gadidae*) šeimos žuvis. Kūnas verpstiškas, uodegos stiebelis plonas. Nugara pilkai violetinė, šonai sidabriški, pilvas baltas. Šoninė linija pilna, juoda. Kūno šonuose žemiau šoninės linijos, ties nugariniu peleku būna po 1 didelę juodą dėmę. Viršutinis žandas ilgesnis už apatinį. Yra vienas trumpas ūselis.

Baltijos jūroje prie Lietuvos krantų labai reta. Dažniausiai sugaunama 50-70 cm. Žuvis gali užaugti iki 1,0-1,2 m ir iki 19 kg svorio.

## Šaltiniai
XV pasaulio krepšinio čempionatas

**[[2006]] m. [[Pasaulio vyrų krepšinio čempionatas]]** vyko Japonijoje, rugpjūčio 19 d.– rugsėjo 3 d. Renginio organizatoriai: Tarptautinė krepšinio federacija (FIBA), Japonijos krepšinio asociacija (JABBA) ir Japonijos FIBA Pasaulio čempionato 2006 organizacinis komitetas. Pirmą kartą Pasaulio čempionate dalyvavo 24 nacionalinės rinktinės, kurios buvo suskirstytos į 4 grupes. Į tolesnį atkrintamąjį etapą pateko pirmas keturias vietas užėmusios komandos. Atkrintamajame etape buvo žaidžiama po vienerias rungtynes, o nugalėjusi komanda pateko į tolesnį etapą. Pusfinalyje pralaimėjusios rinktinės žaidė rungtynes dėl trečios vietos. Pirmą vietą iškovojo Ispanijos rinktinė laimėjusi prieš Graikijos rinktinę rezultatu 70:47. Bronzos medalį iškovojo JAV rinktinė kuri iškovojo pergalę prieš Argentinos rinktinę rezultatu 96:81.

## Kvalifikacija

Automatiškai pateko čempionato šeimininkė Japonija.

Dalyvės pagal žemynus:
* Europa – 6 vietos: Ispanija, Graikija, Lietuva, Prancūzija, Slovėnija, Vokietija.
* Amerika – 5 vietos: Venesuela, Panama, JAV, Brazilija, Argentina (pateko kaip 2004 m. Olimpiados nugalėtoja).
* Afrika – 3 vietos: Angola, Senegalas, Nigerija.
* Azija – 3 vietos: Kinija, Libanas, Kataras.
* Okeanija – 2 vietos: Australija, Naujoji Zelandija.

2005 m. lapkričio mėn. FIBA įteikė vardinius kvietimus Italijai, Puerto Rikui, Serbijai ir Juodkalnijai, Turkijai.

## Sporto arenos

## Grupės
:: *Visų rinktinių sudėtys – [[XV pasaulio krepšinio čempionato ekipos]]*
Komandos buvo suskirstytos į keturias gupes:

### A grupė
: *[[XV pasaulio krepšinio čempionatas/Rezultatai/A grupė|A grupės rungtynių rezultatai]]*

### B grupė
:*[[XV pasaulio krepšinio čempionatas/Rezultatai/B grupė|B grupės rungtynių rezultatai]]*

### C grupė
:*[[XV pasaulio krepšinio čempionatas/Rezultatai/C grupė|C grupės rungtynių rezultatai]]*

### D grupė
:*[[XV pasaulio krepšinio čempionatas/Rezultatai/D grupė|D grupės rungtynių rezultatai]]*

## Atkrintamosios varžybos
:*[[XV pasaulio krepšinio čempionatas/Rezultatai/Atkrintamosios varžybos|Atkrintamųjų varžybų rungtynių rezultatai]]*

### Dėl 5-8 vietų

## Teisėjai
FIBA Pasaulio čempionatui teisėjavo 40 arbitrų:

## Nuorodos
* Visų rungtynių rezultatai.
* Oficiali čempionato svetainė
Ledjūrio menkė

**Ledjūrio menkė**, arba **saida** (*Pollachius virens*) – menkinių (*Gadidae*) šeimos žuvis, kuri užauga iki 115–120 cm ilgio ir 32 kg svorio. Kūnas verpstiškas. Apatinis žandas ilgesnis už viršutinį su trumpu ūseliu. Akys didelės. Nugara plieno ar rusvai žalsvos spalvos. Šonai pilkai gelsvi. Pilvas pilkšvas. Šoninė linija šviesi.

Baltijos jūros Lietuvos pakrantėse labai reta.
Menkinės

**Menkinės** (*Gadidae*) – menkiažuvių (*Gadiformes*) šeima. Tai jūrinės žuvys. Kūnas apaugęs cikloidiniais žvynais. Būna 2-3 nugariniai ir 1-2 analiniai pelekai. Pilviniai pelekai po galva. Nugarinis pelekas nesijungia su uodeginiu ir analiniu. Pelekai be kietų spindulių. Ant apatinio žando yra 1 ūselis.

Dauguma menkinių paplitusios Šiaurės pusrutulyje, tik nedaug rūšių gyvena Pietų pusrutulyje.

Baltijos jūroje ties Lietuvos krantais paplitusios šios menkinės žuvys:
* Menkė (*Gadus morhua*)
* Juodadėmė menkė arba pikša (*Melanogrammus aeglefinus*) 
* Ledjūrio menkė arba saida (*Pollachius virens*) 

Šeimoje 14 genčių, 24 rūšys.
## Gentys
* Arktinės menkės (*Arctogadus*)
* Poliarinės menkės (*Boreogadus*)
* Navagos (*Eleginus*)
* Didžiaakės menkytės (*Gadiculus*)
* Menkės (*Gadus*)
* Juodadėmės menkės (*Melanogrammus*)
* Merlangai (*Merlangius*)
* Amerikinės menkytės (*Microgadus*)
* Žydrieji merlangai (*Micromesistius*)
* Ledjūrio polakai (*Pollachius*)
* Varliagalvės vėgėlės (*Raniceps*)
* Rudagalvės menkės (*Therargra*)
* Menkutės (*Trisopterus*)
* Amerikinės siūlapelekės vėgėlės (*Urophycis*)
Vėgėlinės

**Vėgėlinės** (*Lotidae*) – menkiažuvių (*Gadiformes*) šeima. Žuvys su 2 nugariniais ir 1 analiniu peleku. Apie burną 3 ar daugiau ūsų.

Lietuvoje gyvena:
* Vėgėlė (*Lota lota*)
* Keturūsė vėgėlė (*Enchelyopus cimbrius*)

Šeimoje 6 gentys, 23 rūšys.
## Gentys
* Paprastosios brosmės (*Brosme*)
* Penkiaūsės vėgėlės (*Ciliata*)
* Keturūsės vėgėlės (*Enchelyopus*)
* Triūsės vėgėlės (*Gaidropsarus*)
* Vėgėlės (*Lota*)
* Molvos (*Molva*)


Image:Brosme brosme.jpg|Paprastoji brosmė (*Brosme brosme*)
Image:Enchelyopus cimbrius.jpg|Keturūsė vėgėlė (*Enchelyopus cimbrius*)
Image:Gaidropsarus ensis.jpg|Šiaurinė triūsė vėgėlė (*Gaidropsarus ensis*)
Image:Molva molva.jpg|Paprastoji molva (*Molva molva*)
Vėgėlė

**Vėgėlė** (*Lota lota*) – vėgėlinių (*Lotidae*) šeimos žuvis. Galva didelė, plokščia iš viršaus. Kūnas buožgalviškas. Nugara tamsi, juodai ar rudai pilka. Šonai gelsvai žalsvi, išmarginti netaisyklingomis šviesiomis dėmėmis. Pilvas šviesiai pilkas. Oda gleivėta, stora su giliai įaugusiais labai smulkiais redukuotais žvynais. Pelekai minkšti, tamsūs, išmarginti šviesiomis dėmėmis. Ant apatinio žando 1 ilgas ūsas, ant viršutinio ties šnervėmis – 2 trumpi.

Vėgėlė – plėšri žuvis. Kartais vadinama gėlavandene menke. Medžioja tamsiu paros metu, nepastebimai prisėlinusi prie aukos puola ir lėtai ryja. Aktyviausia būna šaltuoju metų laiku, kai vanduo jau atšalęs, itin mėgsta prastą orą ir tamsą, vasarą, esant aukštai oro temperatūrai, nesimaitina, neretai įminga įsiraususi į dumblą
netoliese šaltinio. Laikosi giliau ir kur akmenuotas dugnas.

Lietuvoje draudžiama gaudyti vėgeles nuo gruodžio 15 d. iki sausio 31 d. bei mažesnes nei 45 cm.

Lietuvoje paplitusi ežeruose ir upėse. Dažna verslinė žuvis. Jos mėsa skani, gana riebi, be ašakų, o kepenys yra laikomos delikatesu.

## Išnašos
Pergrubrijus

**Pergrubrijus** (*Pergrubrė*, *Grubytė*, *Pergrubius*, *Pergrubii*, *Pergrubrij*, *Pergrubrius*) – prūsų ir lietuvių pavasario ir augmenijos dievas.

Pergrubrijus siejamas su žemės dirbimu, darbo šventėmis, dirvos pergubrijimu (pergubryti, išgubryti, gūbrys, gūbriuota dirva, kurią įdirbdavo ir išlygindavo kapliu arba medine kūle). Pagrindinė jos funkcija buvo gerai išgubrintoje dirvoje dauginti žalumynus, o vėliau ir žiedus. Pergrubijui skirtos šventės buvo švenčiamos nuo Jurginių iki rugpjūčio – apima visą augumo ciklą nuo dygimo, augimo iki javapjūtės.

Pergrubijų šaltiniuose mini Jonas Maleckis (1563 m.), „Sūduvių knygelė“ (XVI a.), Jonas Lasickis (1615 m.), Jonas Bretkūnas (1588 m.), Matas Pretorijus (XVII a.).

* J. Malecijus ir J. Lasickis teigia, kad jis – augmenijos dievas;
* V. Toporovas kildina jo vardą nuo „grūbaus“, nelygaus paviršiaus;
* A. J. Greimas jį susieja su Perkūnu – pavasario žiemos išvarymo šventėm.

Dievybė vadinta ir Grubyte. Nočios apylinkėje „gruba“ vadintas vaismedžių daržas. Išlikę dainos ir maldos: „Duok mums žiedų, duok, Grubyte!/ Padaryt gražiai vainikus;/ Duok šventa dovana tava, /Te red marčios plaukus sava“.

Su Pergubrijumi siejama pirmoji pavasario šventė (Jurginės, Jorė) – jos metu dievo garbei gertas alus, giedotos giesmės, puotauta. Jo buvo meldžiama globoti javus, naikinti piktžoles.

Pergubrijus savo paskirtimi artimas slavų Jarilo, krikščionybės laikais sutapatintas su žemės „atrakintoju“ Šv. Jurgiu, Jurijumi. Tikėtina, kad tai su pavasariniu žemės grubos, gruodo, ledo pralaužimu susijęs Perkūno epitetas.

## Literatūra
Jievaras

**Jievaras** – gyvybės medis, simbolizuojantis auginamų javų dygimo bei augimo nesibaigiamumą, amžinumą. Gyvybės medis Jievaras dinamiškosios jėgos gyvastingumo pasireiškimas. Tai nuolat gimdančio, moteriško prado simbolis. Kai kada Jievaras javų dvasia, kuriai aukos atnašaujamos po rugiapjūtės. Jievaras buvo vaizduojamas su moteriškais atributais – su kasa ar plaukų kuokštu, o tai būdinga deivei moteriai.

## Apeigos Jievarui
Jievarui apeigos buvo atliekamos per rugiapjūtės pabaigtuves. Svarbus apeigų momentas, kad žemė netaptų bevaisė, buvo aukojimas duonos, kartais sūrio, kuriuos užkasdavo į žemę toje vietoje, kur buvo nupjauti paskutiniai rugiai sakant: „Davei man, žemele, duodam ir tau“. Paprastai moterys, baigdamos pjauti, su prijuostėmis ar skarelėmis, bet ne plika ranka (kuri laikoma nešvaria) ravėdavo paliktą rugių kuokštą. Nenupjautus ir išravėtus rugius supindavo į kasą, į kurią dėdavo duonos su druska, o varpas nulenkdavo į sodybos pusę. Vienose vietose iš palikto nenupjautų rugių plotelio – Jievaro – varpų pindavo vainiką, kitose jas palikdavo dirvoje javų dvasiai. Pinant vainiką, buvo dainuojamos vadinamosios Jievaro dainos.

## Mitologija
Gyvybės medis lietuvių, kaip ir kitų indoeuropiečių mitologijoje, buvo siejamas su dinamiškąja varomąja jėga Saule arba šviesa, turinčia nepaprastos reikšmės žemės auginamiems javams ir visai augalijai.
Keturūsė vėgėlė

**Keturūsė vėgėlė** (*Enchelyopus cimbrius*) – vėgėlinių (*Lotidae*) šeimos žuvis. Kūnas žemas ir ilgas, iki 38-41 cm. Galva buka. Nugara tamsi, rausvai ar pilkai ruda. Šonai pilkvai rusvi, išmarginti stambių dėmių. Šoninė linija punktyrinė, ties analine anga įlinkusi į apačią. Pilvas baltas su rusvais taškais. Žiotys didelės. Viršutinis žandas bukas, atsikišęs į priekį.

Baltijos jūros pakrantėse ties Lietuva reta.
Najadės

**Najadės** () – šaltinių ir upelių nimfos sen. graikų mitologijoje.

Laikomos Okeano ir Tetijos dukterimis, kurių iš viso yra apie 3 tūkstančius (kartu su okeanidėmis) arba Dzeuso dukterys. Najadės – gėlo vandens, tuo tarpu okeanidės – sūraus vandens nimfos. Šaltinių najadės buvo susietos su savo šaltiniu, jei jų kūno vanduo išdžiūdavo jos mirdavo. Jos yra senos dievybės, stovinčios ant vienos pakopos su kitomis menkesnėmis chtoniškomis dievybėmis, dažniausiai minimos šalia satyrų, kuretų, koribantų, telchinų ir kt. Najadės buvo vandenų saugotojos, atliko teigiamas funkcijas. Žmogus išsimaudęs najadės šaltinio vandenyje galėjo išsigydyti ligas. Jų gyvenamų šaltinių vandenys taip pat galėjo apvalyti, suteikti pranašavimo galių ar net nemirtingumą.

## Najadės
# Minto (Minta, Menta)
# Aiglė
# Aretusa
# Kastalija
# Lilaja
# Melitė
# Nomija
# Periboėja
# Lara
# Salmakidė (Salmacija)

## Nuorodos
*Encyclopaedia Britannica
Lauksargis

**Lauksargis** senovės lietuvių mitologijoje – lauko dievas, dirbamų laukų ir gyvulių globėjas. Jam meldžiamasi, einant sėti ar arti. Lauksargis sergsti laukus nuo nederliaus ir nelaimių (lietaus, krušos). Lauksargį mini Martynas Mažvydas, kuris ją lygina su latvių Lauka mate.

Vėliau dar minimas Jono Lasickio kaip **Laukpatis** (*Laukpatimo*) ir įvardijamas lauko, pasėlių ir javų dievu.

## Literatūra
Tenenys

**Tenenys** – vakarų Lietuvos upė, Šilalės ir Šilutės rajonuose, kairysis Minijos intakas.

Išteka iš Kupsčio ežero, 3 km į šiaurės vakarus nuo Pajūrio (Šilalės raj.). Teka į vakarus. Įteka į Miniją 10 km nuo žiočių, ties Vabalais, 3 km į rytus nuo Kintų (Šilutės raj.).

Vidutinis nuolydis 106&nbsp;cm/km. Debitas ties Miestaliais (15 km nuo žiočių): didžiausias 20,2 m³/s, vidutinis 2,58 m³/s, minimalus vasarą 0,20 m³/s, minimalus žiemą 0,23 m³/s. Vidutinis debitas žiotyse 3,46 m³/s. Pavasarį upė nuplukdo 29 %, vasarą 8 %, rudenį – 28 %, žiemą 35 % viso metinio nuotėkio. 24 km nuo žiočių, ties Ramučiais (Šilutės raj.) yra 54 ha drėkinimo tvenkinys (nuo 1976).

Žymesni tiltai: Ramučių tiltas.

Tenenys žemiau Tenenių yra smarkiai užterštas (2006 m. duomenimis; V kokybės klasė).

Intakai:
* Dešinieji – Šiaudė, Ringys, Šiūšis, Melmentas, Velnupis.

Upėvardis siejamas su žodžiais *tenėti* („tirštėti, stingti“), *tenė* („upės vieta, kur vanduo nejuda“).

## Šaltiniai
Šiūšis

**Šiūšis** – vakarų Lietuvos upė, Šilutės rajone, dešinysis Tenenio intakas.

Prasideda Šilininkų k., netoli vieškelio į Ž. Naumiestį, teka į šiaurės vakarus, paskui į vakarus pro Paičius, Labatmedį, Virkytus (visi kaimai Švėkšnos seniūnijoje), toliau pasuka į pietus ir ties Bružais (Saugų seniūnija) įteka į Tenenį. Klaipėdos krašte ties Virkytais vadinamas Šuste, taip žymimas ir kai kuriuose žemėlapiuose.

XX a. I-oje pusėje Virkytuose ant jos kranto yra buvęs vandens malūnas.

## Intakai
* kairieji – Bisa.
* dešinieji – Žlagatas, Alksna.

## Pavadinimo kilmė
Šiūšies vardo kilmė nelabai aiški. Galbūt sietinas su žodžiais „šiušenti“ – šlamenti, šiušinti, šlaminti, gal žodžio „šiaušti“ (taršyti, velti) šaknies variantas.

## Šaltiniai
Šalpė

**Šalpė** – vakarų Lietuvos upė Klaipėdos ir Šilutės rajonuose, kairysis Veiviržo intakas.

Prasideda 3 km į pietvakarius nuo Endriejavo. Iki santakos su Graumena teka į pietus ir pietvakarius, toliau iki žiočių – į šiaurės vakarus. Įteka į Veiviržą 31 km nuo jo žiočių, 3 km į pietvakarius nuo Veiviržėnų. Vidutinis nuolydis 232&nbsp;cm/km.

2004 m. rugsėjo 8 d. Lietuvos respublikos vyriausybės nutarimu, visa Šalpės upė įtraukta į ekologiniu ir kultūriniu požiūriu vertingų upių sąrašą. Visoje Šalpės upėje Lietuvos respublikos įstatymų saugomi upėtakiai, šlakiai, paprastieji kūjagalviai, kirtikliai, srovinės aukšlės ir nėgės.

Intakai:
* kairieji – Šalpalė, Lunguris, Graumena.
* dešinieji – Purlė.

Manoma, kad upėvardis padarytas iš **Šal-upė*, taigi, reikšmė būtų „šalta upė“.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Stigrė

**Stigrė** – vakarų Lietuvos upė, Šilalės ir Šilutės rajonuose, Ašvos kairysis intakas, Minijos baseinas.

Prasideda prie Paskarbiškių (10 km į vakarus nuo Šilalės), 0,5 km į šiaurę nuo aukščiausio kaimo kalvos (110,7 m; netoli versmių prasideda Jūros dešinysis intakas Šlaunis). Teka į vakarus Stigralinės miško šiauriniu pakraščiu, pro Rudlaukį, Stigrėnus, tarp Radviečio ir Volmierinės miškų, pro Nasvytalius, Šerlaukį. Nuo santakos su savo dešiniuoju intaku Juodupiu, pasuka į šiaurę, teka Šilutės ir Šilalės rajonų riba, žaliosios mišku. Įteka į Ašvą 36 km nuo jos žiočių, į šiaurės vakarus nuo Stemplių.

Nuostabus Stigrės ir Ašvos santakos kraštovaizdis yra būdingas vakarų Žemaičių pietinėms moreninėms lygumoms ir jis paskelbtas Stemplių draustiniu (1992).

Intakai (abu kairieji) – Juodupys (iki žiočių 3,8 km; 3,3 km ilgio, baseino plotas 4,1&nbsp;km²), S-1 (iki žiočių 9,5&nbsp;km).

Spėjama, kad upėvardis gali būti su determinantu *r* padarytas iš *stig-* (*stigti, stygti* – „rimti, nurimti“).

## Šaltiniai
Javų dvasios

**Javų dvasios** – javus saugančios dvasios ir dievybės, kurių pačios seniausios vaizduotos gyvūnais – buvusiais totemais.

**Rugių boba** – matriarchato laikų javų dievybė.

Patriarchato laikotarpiu, kai siekta suvyriškinti moteriškas dievybes ir dvasias, lygiagrečiai susiformavo vyriškų dievų įvaizdžiai: *Svečias*, *Šeimininkas iš ano pasaulio*, *Keleivis*, *Gaspadorius*. Šiais vardais buvo vadinamas sudievintas per rugiapjūtę pirmasis ir paskutinis supjauti rugių pėdai. Su pirmuoju buvo atliekamos pradėtuvių apeigos, paskutinis – iškilminga procesija lydimas namo per pabaigtuves.

Javams vilnijant, žmonės sakydavo, jog einančios dvasios. Kitur kalbėjo, kad velnias vestuves keliantis arba pietauti lekiantis. Dažnai būdavo minimas aitvaras: lekiantis Aitvaras, važiuojančios Aitvaro vestuvės, Aitvaras imantis derlių. Kai kuriuose kraštuose po rugius lakstantis Kaukas arba laumė vaikus supančios, ragana rugius karpančios, kad avys bėgančios ar dievaitis jas ganantis. Kitur manyta, kad rugiuose gyvenančios gyvulio pavidalo dvasios – *Nuogalis*, *Kiškis*, *Meška*, *Lapė*, *Katinas*, *Bubis*, *Bubas*, *Bubė*, *Baubas*, *Babaužis*, *Bobas*, *Maumas*, *Raudongalvis*, *Raudongerklis*, *Žaliaakis*, *Paplėštakis*, *Guda*, *Dizikas*, *Smauglys*, *Ruginis*, *Papiokė*, *Pypalas*, *Zebris*, *Arklys*, *Vilkas*.
Dyglinės

**Dyglinės** (*Gasterosteidae*) – dygliažuvių (*Gasterosteiformes*) būrio žuvų šeima, paplitusi beveik visame šiauriniame pusrutulyje.

Gyvena gėlame arba netoli kranto esančiame jūros vandenyje.

Tai nedidelės žuvelės, kurių kūno ilgis 3,5-20 cm. Kūnas iš šonų plokščias, verpstiškas. Uodeginė kūno dalis plona, dažniausiai su šoniniu kyliu. Kūnas apaugęs kaulinėmis plokštelėmis. Prieš nugarinį peleką būna 3-16 dyglių. Pilviniuose pelekuose yra 1 ar daugiau kietų spindulių. Patelė ikrus išneršia į lizdą. Jį saugo patinas.

Lietuvoje randamos šios rūšys:
* Devynspyglė dyglė (*Pungitius pungitius*)
* Jūrinė dyglė, arba stegis (*Spinachia spinachia*)
* Trispyglė dyglė (*Gasterosteus aculeatus*). **Pav.**

Šeimoje yra 5 gentys ir 16 rūšių.

## Gentys
* Keturspyglės dyglės (*Apeltes*)
* Penkiaspyglės dyglės (*Culaea*)
* Trispyglės dyglės (*Gasterosteus*)
* Daugiaspyglės dyglės (*Pungitius*)
* Jūrinės dyglės (*Spinachia*)
Trispyglė dyglė

**Trispyglė dyglė** (*Gasterosteus aculeatus*) – dyglinių (*Gasterosteidae*) šeimos žuvis. 

Nugara tamsiai žalsva arba pilkšva, šonai gelsvi. Užauga iki 9 cm ilgio

Lietuvoje labai dažna žuvis, paplitusi gėluose vandenyse. Gyvena ir Baltijos jūroje.
Devynspyglė dyglė

**Devynspyglė dyglė** (*Pungitius pungitius*) – dyglinių (*Gasterosteidae*) šeimos žuvis. Nugara gelsvai žalsva arba melsva. Šonai išmarginti mažomis tamsiomis dėmelėmis. Pilvas žalsvai ar pilkai baltas. Pelekai pilkšvi. Kūnas 5-6 cm ilgio.

Ūkinė reikšmė menka. Pasižymi mažu jautrumu prastoms aplinkos sąlygoms.

Lietuvoje reta, gyvena ežeruose, upėse.
Jūrinė dyglė

**Jūrinė dyglė**, arba **stegis** (*Spinachia spinachia*) – dyglinių (*Gasterosteidae*) šeimos žuvis.

Kūnas žemas, 15-20 cm ilgio. Nugara ir uodeginė kūno dalis žalsvai rusvos, šonai auksinės spalvos. Nugarinio ir analinio pelekų priekiniai kraštai juosvai rusvi. Kūno šonais, nugara ir uodegos stiebelio apačia eina keterėtų raginių plokštelių eilės.

Paplitusi Vakarų Europos jūrų pakraščiuose. Lietuvos pajūryje reta žuvis.
Aleksandras (reikšmės)

**Aleksandro** vardu vadinami:
* Antikos valdovai;
** Makedonijos karalius Aleksandras Makedonietis (356-323 m. pr. m. e.);
** Romos imperatorius Aleksandras Severas (208–235);
** Egipto valdovas Aleksandras IV Makedonietis;
* Europos valdovai;
** Lietuvos didysis kunigaikštis Aleksandras Vytautas;
** Olelkaičių dinastijos pradininkas Aleksandras (Olelka) (XV a. pr. – 1454);
** Lietuvos didysis kunigaikštis ir Lenkijos karalius Aleksandras (1460–1506);
** Vladimiro didysis kunigaikštis Aleksandras Neviškis (1220–1263);
** Tverės didysis kunigaikštis Aleksandras Michailovičius (1301–1339);
** Moldovos valdovas Aleksandras Gerasis (m. 1432);
** Bulgarijos kunigaikštis Aleksandras I Batenbergas (1857–1893);
** Serbijos kunigaikštis Aleksandras Karadžiordževičius (1806–1885);
** Serbijos karalius Aleksandras Obrenovičius (1876–1903);
** Serbų, kroatų ir slovėnų karalystės karalius Aleksandras I Karadžiordževičius (1888–1934);
* Rusijos imperatoriai;
** Rusijos imperatorius Aleksandras I (1777–1825);
** Rusijos imperatorius Aleksandras II (1818–1881);
** Rusijos imperatorius Aleksandras III (1845–1894);
* Popiežiai.
** Popiežius Aleksandras I (106–115);
** Popiežius Aleksandras II (1061–1073);
** Popiežius Aleksandras III (1159–1181);
** Popiežius Aleksandras IV (1254–1261);
** Popiežius Aleksandras VI (1492–1503);
** Popiežius Aleksandras VII (1655–1667);
** Popiežius Aleksandras VIII (1689–1691).
Talėja

Graikų mitologijoje **Talėjos** arba **Talijos** („gera nuotaika“) vardu – trys personažai:
* **Talėja** () – komedijos ir kaimiškos poezijos mūza. Ji buvo Dzeuso ir Mnemosinės dukra. Talėja buvo žemės ūkio deivė, vaizduojama su komedijų kauke rankoje ir piemens lazda. Jai ir Apolonui gimė koribantai. Pasivertęs pesliu, Dzeusas vedė Talėją. Išsigandusi Heros keršto Talėja pasislėpė žemės gelmėse, kur pagimdė demoniškas būtybes – palikus (pagal Etnos nimfos mitą).
* **Talėja** – viena iš charičių.
* **Talėja** – viena iš nereidžių, Trojos kare su Achilu ir kitomis nereidėmis apraudojo Patroklą.
Graumena

**Graumena** – vakarų Lietuvos upė Klaipėdos ir Šilutės rajonuose, kairysis Šalpės intakas. Priklauso Minijos baseinui.

Prasideda Uždvario miške ir Užvėnų k. apyl. (Klaipėdos raj.), 7 km į vakarus nuo Kvėdarnos. Nuo ištakos iki Kančaičių k. (Šilutės raj.) teka į pietvakarius, toliau į šiaurės vakarus. Įteka į Šalpę, 11 km nuo jos žiočių, ties Jonikais. Vidut. nuolydis 237&nbsp;cm/km.

1992 m. įkurtas Hidrografinis Graumenos draustinis, su tikslu išsaugoti negilaus salpinio slėnio stipriai vingiuotą Graumenos žemupį. Graumenoje, 21 km ilgio ruože nuo Šalpės ir Graumenos santakos Lietuvos respublikos įstatymų saugomi upėtakiai, šlakiai ir kirtikliai.

Intakai:
* kairieji – Letupis (iki žiočių 14,2&nbsp;km), Kerupis (12,1&nbsp;km), G-1 (8,3&nbsp;km), Pjaunys (5,1&nbsp;km).
* dešinieji – G-2 (20,9&nbsp;km), Judrė (5,7&nbsp;km), Alkupis (3,3&nbsp;km).

## Etimologija

Graumenos vardas kilęs nuo žodžių *graumuo* („miško gelmė, tankumynas“), *graumenys* („medžių pripuvęs tankus miškas“).

## Šaltiniai
Kasiopėja

Graikų mitologijoje **Kasiopėja** – Etiopijos karalienė, Kefėjo žmona, Andromedos motina. Ji gyrėsi, esanti gražesnė už nereides, vandens nimfas. Tai sužinojęs Poseidonas keršydamas pasiuntė potvynį ir vandens pabaisą naikinti žemių. Tai matydamas Kefėjas nuvyko pasitarti su Dzeuso-Amono orakulu. Jam išpranašauta, kad jis turi paaukoti savo ir Kasiopėjos dukterį jūrų pabaisai, tada negandos baigsis. Karalius Kefėjas labai gailėjosi savo dukters, bet žmonės reikalavo, kad pranašystės žodžiai būtų įvykdyti ir Etiopija būtų išgelbėta nuo sunaikinimo. Tačiau pasirodė Persėjas ir jos grožio pakerėtas išgelbėjo Andromedą. Vėliau Kasiopėja buvo paversta žvaigždynu.
Alytaus apskrities herbas

**Alytaus apskrities herbas** – pagrindinis Alytaus apskrities heraldikos atributas (kitas – Alytaus apskrities vėliava). Labai panašus į Dzūkijos herbą, tik turi mėlyną apskričių herbų bordiūrą.

## Aprašymas

Herbo mėlyname lauke vaizduojamas sidabrinis šarvuotas karys, laikantis dešinėje rankoje auksinę alebardą ant sidabrinio koto, o kaire ranka atsirėmęs į sidabrinį baltišką skydą, su paauksuota galva ir papėde. Herbo skydą juosia mėlynas bordiūras su 10 dvigubų auksinių kryžių.

## Istorija

Herbo simbolikos buvo ieškota Trakų žemės heraldikoje – tai istorinis regionas, didele dalimi sutapęs su Alytaus apskrities teritorija. Alytaus apskrities herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas dekretu Nr. 70 patvirtino 2004 m. rugsėjo 15 d. Herbo etalono autorius – Arvydas Každailis.

## Šaltiniai
Nunadievis

**Nunadievis** (**Nanadievis**, **Nonadievis**, **Numadievis**) – pirmasis lietuvių dievas, minimas Hipatijaus metraštyje.

Voluinės metraštyje, rašant apie Lietuvos karaliaus Mindaugo krikštą 1252 m. pažymima, kad tas krikštas buvo apgaulingas – Mindaugas slapta aukojo savo dievams: pirmajam – *Nonadieviui* (rankraščiuose minima *Нънадѣеви*, *НонадЂеви*), *[[Teliavelis|Teliaveliui]]* ir *Diverikzui* (šaltiniuose *Диверикъзоу, Деверикзу, Дивирикса*), *Kiškių dievui*, *Medeinai (Medeinui)* (Мѣидѣиноу, Медѣиноу). Mindaugas ir toliau garbino senuosius dievus, pirmiausia namų dievą, t. y. savo šeimos, savo dinastijos, o ano meto supratimu, ir visos valstybės dievą. Tokių dinastijos dievų turėjo ir kiti indoeuropiečiai.

Nonadievio vardo kilmė spėjama įvairiai: iš lietuviško žodžio „numas“ (namas) – reiškė namų dievas. Tuomet turėjo būti Namadievis, tik per apsirikimą vietoj raidės m buvo parašyta raidė n. J. Lasickis (XVI a.) šį dievą vadina Namadieviu, arba Numadieviu. N. Vėlius šį dievą pakrikštijo Nunadieviu. Dainius Razauskas dievavardį Nunadievis siejo su žodžiu *nūnai* – t. y., nūnainykštis, dabartinių laikų dievas.

Nunadievis tikriausiai – eufemistinis kito lietuvių Dangaus dievo vardas, tapatinamas su Andajumi, Aukštėju Visagisčiu ir pan.

## Literatūra

* Dainius Razauskas. Andajas, Nunadievis (ir Perkūnas): dar viena interpretacija. *Tautosakos darbai*, 1999, t. 11 (18), p. 105–117.
Nosolus

**Nosolus** (**Nosolius**) (*Nosolum*) – senovės lietuvių javų dievas. Dievas 1605 m. minimas jėzuitų pranešimuose.
Jam būdavo aukojami ožiai, kurių kraują išpildavo upėn, kad būtų geras derlius. Nosoliaus kultas siejosi su žeme ir vandeniu kaip ir deivės Dirvoliros. Kartais jis laikomas tokiu pačiu sodybos dievu kaip Dimstipatis.

## Literatūra