open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Skaudvilės herbas

**Skaudvilės herbas** – pagrindinis Skaudvilės miesto ir Skaudvilės seniūnijos (Tauragės rajono savivaldybė) heraldinis atributas.

## Aprašas

Raudoname skydo lauke du sukryžiuoti auksiniai svertuvai svarais žemyn, kabliais viršuje, nukreiptais į išorę.

## Simbolika

Svertuvas (bezmėnas) simbolizuoja Skaudvilės turgus – mieste iki pat XX a. buvo dideli turgūs, buvo išvystyti amatai. Simboliai:
* Svertuvas – pusiausvyros, teisingumo, tvarkos ir viešosios teisės emblema. Krikščioniškame mene labai paplitęs arkangelo Mykolo, svertuvu sveriančio sielas, paveikslas. Saliamono išminties knygoje sakoma „Klaidingos svarstyklės – atgrasios Viešpačiui, o teisingas svoris – priimtinas Jam“;
* Raudonas skydo laukas – drąsa, narsa ir meilė.

## Istorija

Skaudvilė istorinio herbo niekada neturėjo. Heraldikos komisijoje kartu su seniūnijos atstovais buvo nuspręsta naujajame herbe pavaizduoti svertuvą. Tai įrankis ne viename Lietuvos regionų dar ir šiandien vadinamas iš baltarusių kalbos kilusiu žodžiu „bezmėnas“, kuriuo turguose ir dabar tebesveriamos prekės. Šiuo simboliu norima parodyti, jog miestas augo ir vystėsi prekybos dėka.

Herbą patvirtino Lietuvos Respublikos Prezidentas dekretu Nr. 479. Etalono autorius – Alfonsas Čepauskas.

## Šaltiniai
Pagramančio herbas

**Pagramančio herbas** – pagrindinis Pagramančio miestelio (Tauragės rajonas) heraldinis atributas.

## Aprašas

Žaliame skydo lauke penki auksiniai ietigaliai su smaigaliais į viršų, išdėstyti dviem eilėmis (apatinėje trys, viršutinėje du). Žalia papėdė nuo pagrindinio lauko atskirta trimis sidabrinėmis banguotomis juostelėmis.

## Simbolika

Ietigaliai sietini su Pagramančio apylinkėse veikusiais 1863 m. sukilėliais. Herbe gamtos turtus simbolizuoja žalia skydo spalva. Sidabras rodo vandenį, o trys banguotos juostelės – tris Pagramančio apylinkių upes ir kartu legendinę gražuolę Gramančią.

## Istorija

Herbą 2010 m. gruodžio 7 d. dekretu Nr. 1K-548 patvirtino prezidentė Dalia Grybauskaitė. Herbo dailininkas – Arvydas Každailis.

## Šaltiniai
Mažonų herbas

**Mažonų herbas** – pagrindinis Mažonų kaimo ir Mažonų seniūnijos (Tauragės rajono savivaldybė) heraldinis atributas.

## Aprašas

Herbo skydo žaliame lauke du sidabriniai lyros formos elnio ragai. Auksinė skydo papėdė nuo viršutinės dalies atskirta stilizuota liepų lapų linija.

## Simbolika

Simbolių kalba ragai reiškia jėgą, galybę, o lyros formos ragai – dvasinės brandos, pusiausvyros ženklas. Žalia spalva reiškia vietos gamtos turtus, o geltona lapų linija nurodo jų svarbą Mažonų gyventojams.

## Istorija

Herbą 2005 m. rugpjūčio 1 d. patvirtino Lietuvos Respublikos Prezidentas dekretu Nr. 396. Etalono autorius – Arvydas Stanislovas Každailis.

## Šaltiniai
Lietuvos vietinės kiaulės

**Lietuvos vietinės kiaulės** veislė, kilusi iš Lietuvos. Ši veislė susiformavo lietuvių etninėse žemėse, veikiamos natūralios atrankos ir kai kurių į Lietuvos dvarus įvežtų kiaulių.

## Istorija
Tai archajinė kiaulių veislė, kuri yra viena seniausių Europoje. Jos archajiškumo bruožas – karoliukai po kaklu. Nors po Antrojo pasaulinio karo jų dar buvo gana daug (ypač krašto pietryčiuose), tačiau iš stambių fermų, platinant Lietuvos baltųjų paršelius, sparčiai nyko ir XX a. pabaigoje jų buvo likę tik pavieniai gyvuliai, kurie ir toliau kryžminami su kitų veislių kiaulėmis. Todėl 1993 m. Lietuvos gyvulininkystės instituto organizuotų prof. J. Šveisčio vadovaujamų ekspedicijų metu pavyko ne tik aptikti, bet ir surinkti negiminingų su vietinių kiaulių požymiais paršelių, iš kurių buvo suformuota pilnos genealoginės struktūros banda ir atkurta Lietuvos vietinių kiaulių mini populiacija Lietuvos gyvulininkystės institute. Iki tol joks veislinis-selekcinis darbas nebuvo vykdomas. Tačiau nuo pat pirmų Lietuvos vietinių kiaulių vadų, atvestų Lietuvos gyvulininkystės institute, visi gyvuliai identifikuojami, registruojami, vykdoma jų produktyvumo kontrolė tiek Instituto fermoje, tiek ir kiaulių kontrolinio penėjimo stotyje.

Remiantis Institute sukauptais duomenimis, 1998 m. buvo parengtas Lietuvos vietinių kiaulių veislinis-selekcinis planas, Lietuvos vietinių kiaulių vertinimo taisyklės. Lietuvos gyvulininkystės instituto vietinių kiaulių banda pripažinta Lietuvos vietinių kiaulių veislynu, kuriame palaikomas stabilus 150–200 vietinių kiaulių skaičius, tačiau tai vienintelė vietinių kiaulių banda. Pas gyventojus galima aptikti tik pavienių vietinių kiaulių, kurių dalis yra gaunamos skaidantis veisiamų kiaulių požymiams arba yra įsigytos jau iš Gyvulininkystės instituto bandos. Nors jau yra sukaupti kelių Lietuvos vietinių kiaulių kartų kilmės ir produktyvumo duomenys, kilmės knyga kol kas neparuošta. Dėl mažo identifikuotų-registruotų vietinių kiaulių skaičiaus, nuolatinio monitoringo ir tiesioginės Lietuvos gyvulininkystės instituto priežiūros, Lietuvos vietinių kiaulių būklę galima laikyti kritine-palaikomąja su stabiliai palaikomu minimaliu gyvulių skaičiumi.

## Apie veislę
Lietuvos vietinės kiaulės yra vidutinio ilgio, tvirto kūno sudėjimo, nereiklios laikymo ir šėrimo sąlygoms, ramaus būdo. Jos įvairių spalvų – baltos, juodos, rusvos, bet daugiausia – deglos, tiek ilgų, tiek trumpų ausų. Ryškiausias skiriamasis morfologinis požymis – karoliukai po kaklu. Vietinės kiaulės yra lašininio tipo, mažiau reiklios šėrimo ir laikymo sąlygoms, nejautrios tiesioginiams saulės spinduliams, todėl tinka ganyti. Jų oda storesnė ir apaugusi ilgesniais šeriais negu Lietuvos baltųjų. Tačiau Lietuvos vietinės kiaulės yra smulkesnės už Lietuvos baltąsias.

## Taip pat skaityti
* Šernas
* Lietuvos naminių paukščių ir gyvulių senosios veislės

## Šaltiniai

## Nuorodos
* http://www.manoukis.lt/?m=1&s=1754&z=81
* Lietuvos vietinė 
* Lietuvos vietinė
Monkaljeris

**Monkaljeris** () – miestas Italijoje, Pjemonte, Turino provincijoje. Miestas yra 8 km į pietus nuo Turino. Miestą garsina XII a. pilis, išplėsta XV a., vėliau tapusi mėgstama Italijos karaliaus Viktoro Emanuelio II ir jo dukters Marijos Kotildės rezidencija. Pilis priklauso UNESCO Pasaulio paveldo sąrašui kaip viena iš Savojiečių dinastijos rezidencijų.

## Istorija
Monkaljerį įkūrė 1228 m. Testonos gyventojai, čia apsistoję po Kjerio antpuolio. Lengvas priėjimas prie Po upės ir tiltas, kuris ilgą laiką priklausė Tamplieriams, suteikė klestėjimą miestui, tapusiam laisva komūna.

XVII a. miestas atiteko Savojiečių dinastijai ir jos nariai dažnai netoli esančioje pilyje apsistodavo vasaros metu.

## Miestai partneriai
*  Baden Badenas, Vokietija
*  Argiropulijas, Graikija
Esparsa

**Esparsa** () – miestelis vakarų Kosta Rikoje, Limono provincijoje. Kantono centras. Praeina Panamerikos plentas, atsišakoja keliai į Puntarenasą ir Kalderą. Yra 2 bažnyčios, parkas, kultūros namai.

## Istorija

1879–1974 m. gyvenvietė vadinta ***Esparta***.

## Šaltiniai
Miramaras (Kosta Rika)

**Miramaras** () – miestelis vakarų Kosta Rikoje, Puntarenaso provincijoje, 28 km į šiaurės rytus nuo Puntarenaso. Montes de Oro kantono centras. Pasiekia nuo Panamerikos plento atsišakojantis kelias. Veikia bažnyčia, klinika. Apylinkėse išgaunamas auksas. Verčiamasi žemės ūkiu, turizmu.

## Istorija

Pradžioje gyvenvietė vadinta ***Los Kemadosu*** (*Los Quemados*), bet 1897 m. pervadinta Miramaru ir tapo kantono centru.
Miramaras

**Miramaras** ( – „pažvelk, jūra“) gali reikšti:

* Miramaras – miestas JAV, Floridoje;
* Miramaras – miestas Argentinoje, Buenos Airių provincijoje;
* Miramaras – miestas Argentinoje, Kordobos provincijoje;
* Miramaras – miestas Kosta Rikoje;
* Miramaras – Havanos kvartalas;
* Miramar Misiones – Urugvajaus futbolo klubas.
Keposas

**Keposas** () – miestelis vakarų Kosta Rikoje, Puntarenaso provincijoje, 60 km į pietus nuo San Chosė, Ramiojo vandenyno pakrantėje. Agirės kantono centras. Praeina Puntarenaso–Siudad Korteso kelias, yra La Managvos oro uostas. Verčiamasi žvejyba, amatais, svarbus turistinis centras (paplūdimiai, Manuelio Antonijo nacionalinis parkas).

## Istorija

Gyvenvietė pavadinta pagal seniau čia gyvenusią indėnų keposų gentį. 1563 m. Chuanas Vaskesas de Koronadas čia įkūrė *San Bernardino de Quepo* gyvenvietę. 1746 m. likę indėnai buvo perkelti į Osos pusiasalį. 1948 m. Keposas tapo kantono centru.
Paluknio herbas

**Paluknio herbas** – pagrindinis Paluknio kaimo ir Paluknio seniūnijos (Trakų rajono savivaldybė) heraldinis atributas.

## Aprašas

Žaliame lauke sidabrinė banguota juosta iš penkių banguotų juostelių.

## Simbolika
* Žalia skydo spalva – gamtos (augmenijos), grožio, laisvės ir vilties spalva.
* Sidabrinė banguota juosta – vanduo, konkrečiai – Luknos upelį, tekantį ne tik per bažnytkaimį, bet ir per Paluknio seniūniją. 

## Istorija

Herbą 2011 m. vasario 25 d. dekretu Nr. 1K-618 patvirtino prezidentė Dalia Grybauskaitė. Etalono autorius – Jokūbas Zovė.

## Šaltiniai
Grendavės herbas

**Grendavės herbas** – pagrindinis Grendavės kaimo ir Grendavės seniūnijos (Trakų rajono savivaldybė) heraldinis atributas.

## Aprašas

Mėlyname lauke šėlstanti sidabrinė fantastinė būtybė – vilko galva, krūtinė ir priekinės kojos, toliau žuvies uodega – su auksiniu liežuviu ir ginklais (iltimis ir nagais). Tai primena Vilkokšnio ežero, prie kurio yra įsikūręs Grendavės kaimas, legendą.

## Istorija

Herbą 2012 m. sausio 16 d. dekretu Nr. 1K-929 patvirtino prezidentė Dalia Grybauskaitė. Etalono autorius – Juozas Galkus.

## Šaltiniai
Penktoji kolona

**Penktoji kolona** () – generolo Franko agentūra, veikusi Ispanijoje 1936–1939 m. vykusio pilietinio karo metais.

## Termino kilmė

Generolas Emilijus Mola, vadovavęs Madridą puolančiai frankistų armijai, 1936 m. spalio mėn. per radiją kreipdamasis į gyventojus pranešė, kad jo daliniai miestą puls keturiomis kolonomis, o Madride esantys jo šalininkai, kaip penktoji kolona, smūgiuos iš užnugario, kels sumaištį ir organizuos diversijas.

II pasaulinio karo metais „penktąja kolona“ pradėta vadinti nacių agentūra, įvairiose šalyse padėjusi vermachtui jas užgrobti.

Vėliau plačiąja prasme taip pradėtos vadinti žmonių grupės ar organizacijos, vykdančios priešišką ir kenkėjišką veiklą valstybės viduje, taip pat slaptieji agentai, diversantai, provokatoriai ar teroristai.

## Šaltiniai
Taujėnų herbas

**Taujėnų herbas** – pagrindinis Taujėnų miestelio ir Taujėnų seniūnijos (Ukmergės rajono savivaldybė) heraldinis atributas.

## Aprašas

Sidabriniame lauke juodasis gandras raudonais snapu ir kojomis laiko koja primynęs žalią besirangančią gyvatę. Žalioje skydo galvoje trys sidabriniai kolonų kapiteliai.

## Simbolika
* Sidabrinis skydas – turtas, dora, skaistumas ir nekaltybė.
* Gandras – laimės paukštis todėl, kad naikina gyvates. Tai jį sieja ir su Kristumi, ir jo apaštalais, kurie naikino šėtono padarus. Vienoje antikinių legendų pasakojama, kaip gandras maitino savo senus tėvus taip, kaip maitina savo vaikus. Daugelyje pasaulio kultūrų jis simbolizuoja vaikų meilę tėvams. Rytų šalyse gandras – ilgaamžiškumo, kitur – orumo, tyrumo ir budrumo simbolis.
* Kolonos – dieviška jėga, žemiško gyvenimo energija, pastovumas ir tvirtumas.

Taujėnų apylinkėse suka lizdus reti, pagal Europos Sąjungos standartus I kategorijos saugotini paukščiai, tarp jų – juodasis gandras. Kadangi dvaro rūmų ir Taujėnų bažnyčios fasaduose yra dorėninės kolonos, buvo nuspręsta vienu iš simbolių pasirinkti kolonas, kitu – juodąjį gandrą.

## Istorija

Taujėnai istorinio herbo neturėjo. Heraldikos komisija jį aprobavo 2005 m. sausio 27 d. (komisijos posėdžio protokolas Nr. 3-17). 2005 m. kovo 21 d. herbas patvirtintas LR prezidento dekretu Nr. 238. Etalono autorius – Rolandas Rimkūnas.

## Šaltiniai
Deltuvos herbas

**Deltuvos herbas** – pagrindinis Deltuvos miestelio ir Deltuvos seniūnijos (Ukmergės rajono savivaldybė) heraldinis atributas.

## Aprašas

Raudoname lauke iš dešinės kaspiniškai išdėstytos trys sidabrinės barzdinių kirvių galvos.

## Simbolika

Svarstant miestelio herbo motyvus ir turint omenyje vietovės istoriją, siekiančią Lietuvos valstybės kūrimosi laikotarpį, nutarta herbo simbolių ieškoti praeities palikime. Iš regiono archeologinių radinių bene įspūdingiausi ir mažai Lietuvos heraldikoje naudoti plačiaašmeniai kovos kirviai. Jie mena senąsias kovas, valstybės kūrimosi etapą, kuriame Deltuvos žemė vaidino nemažą vaidmenį. Kita vertus, ginklai gali rodyti ir vėlesnes kovas, simbolizuoti 1812 m. Deltuvos mūšį tarp Napoleono kariuomenės ir Rusijos dalinių, taip pat partizaninį pasipriešinimą pokario metais.

Raudona simbolizuoja drąsą, narsą, pralietą kraują kovose už krašto laisvę, sidabras (balta spalva) – dorą ir turtą, krašto žmonių dvasingumą.

## Istorija

Herbą 2009 m. lapkričio 2 d. dekretu Nr. 1K-191 patvirtino prezidentė Dalia Grybauskaitė. Etalono autorius – kraštietis dailininkas Albertas Gurskas.

## Šaltiniai
Svyruoklinė viksva

**Svyruoklinė viksva** (*Carex limosa*) – viksvuolinių (*Cyperaceae*) šeimos žolinis augalas.

Lapai ryškiai žali, 3–4 mm pločio, plokšti. Žiedynlapis beveik tokio pat ilgio kaip žiedynas. Maišeliai 2,5–3 mm ilgio, žali arba rudi, begysliai arba tik prie pamato neryškiai gysloti. Auga šlapiuose miškuose, šaltiniuotose pelkėse, liūnuose. Lietuvoje svyruoklinė viksva labai reta, saugoma.


Image:436 Carex limosa, C. panicea.jpg|Požymiai
Image:ZPK Carex limosa kwiatostan 04.07.10 p.jpg|Žiedynas
Image:TrojmeziOstriceBazinna.jpg|Augavietė (Čekija)


## Šaltiniai

* A. Lekavičius „Vadovas augalams pažinti“
Raudonpetis žvitražygis

**Raudonpetis žvitražygis**, sin. ***Agonum dorsale***, ***Idiochroma dorsalis*** – žygių (*Carabidae*) šeimos vabalas.

Kūnas 6 - 8 mm. Priešnugarėlė metališkai žalia, kojos ir antenos oranžinės spalvos. Antsparniai juodi, su oranžinėmis dėmėmis.

Dažnas soduose, laukuose, pievuose. Dažnai randamas kartu su Miulerio žvitražygiu (*Agonum muelleri*).
Setimo Torinezė

**Setimo Torinezė** () – miestas Italijoje, Pjemonte, Turino provincijoje. Jis yra apie 7 romėniškas mylias nuo Turino, todėl taip ir pavadintas.

Svarbiausias miesto objektas yra Setimo bokštas, likęs iš XIII–XIV a. pilies, kuri buvo sugriauta per XVI a. karus.

## Miestai partneriai
*  Kavarcerė, Italija
*  Šavilis, Prancūzija
*  Valsas, Ispanija
Gižų herbas

**Gižų herbas** – pagrindinis Gižų kaimo ir Gižų seniūnijos (Vilkaviškio rajono savivaldybė) heraldinis atributas.

## Aprašas

Mėlyname lauke iš auksinės papėdės augantis auksinis medis, kurio viena rankos pavidalo šaka laiko sidabrinį ąsotį, iš kurio liejasi sidabrinis vanduo.

## Simbolika

Liepa – daugiareikšmis simbolis, lietuvių tautosakoje apdainuotas moters atitikmuo, taip pat protėvių dvasių buveinė, kurios žiedai gerai žinomi dėl savo vaistinių savybių. Ypač vertinamas iš liepžiedžių suneštas medus. Tokiu būdu liepa tampa gausos, dvasinio ir materialaus turtingumo simboliu. Vanduo – gyvybės, vaisingumo, atsinaujinimo ženklas. Mėlyna skydo spalva pabrėžia gižiečių ištikimybę savo kalbai ir kultūrai, auksinė liepos spalva – kilnumą. Sidabrinė ąsočio ir vandens spalva simbolizuoja ne tik vandenį, bet ir dar kartą sustiprina šio krašto žmonių turtingumo reikšmę.

## Istorija

Herbą 2012 m. sausio 23 d. dekretu Nr. 1K-935 patvirtino prezidentė Dalia Grybauskaitė. Gižų herbo etaloną sukūrė dailininkas Arvydas Každailis.

## Šaltiniai
Kopiniai mėšlavabaliai

**Kopiniai mėšlavabaliai** (*Aegialiidae*) – vabalų (*Coleoptera*) šeima. Vabalai smulkūs, kiek panašūs į mėšlavabalius.

Šeima dar nėra pakankamai ištirta. Ilgai buvo laikoma kaip *[[Scarabaeidae]]* pošeimis (*Aegialiinae*). Lietuvoje atrastos trys retos rūšys:
Sartininkų herbas

**Sartininkų herbas** – pagrindinis Sartininkų kaimo (Tauragės rajonas) heraldinis atributas.

## Aprašas

Sidabrinis laukas su raudonu banguotu kairiuoju kaspinėliu, abiejose lauko pusėse dvi raudonos nukirstos žirgų galvos raudonais kamanomis ir pavadžiais. 

## Simbolika

Sartininkai gavo pavadinimą nuo Sartės upelio, o šis taip pavadintas dėl rusvo (sarto) vandens, tokios spalvos arkliai vadinami sarčiais. Be to, Sartininkai garsėjo arklių turgumis.

## Istorija

Nors Sartininkai nėra seniūnijos centras ar miestelis, jam sukurtas herbas kaip istorinio valsčiaus centrui. Herbą 2011 m. spalio 28 d. dekretu Nr. 1K-844 patvirtino prezidentė Dalia Grybauskaitė. Etalono dailininkas – Rolandas Rimkūnas.

## Šaltiniai
Kupstinė kūlingė

**Kupstinė kūlingė** (*Trichophorum caespitosum*) – viksvuolinių (*Cyperaceae*) šeimos žolinių augalų rūšis.

Augalai trumpomis palaipomis, auga pavieniui arba grupelėmis. Stiebas bukai tribriaunis, šiurkštus. Apyžiedžio šereliai balti, vaisiams atsiradus pailgėja iki 15-20 mm ilgio ir toli kyšo iš pažiedžių. Auga pelkėtose pievose, durpynuose, paežerių liūnuose. Lietuvoje ši rūšis apyretė.


Image:361 Scirpus caespitosus L.jpg|Požymiai
Image:Trichophorum cespitosum (Rasen-Haarbinse) IMG 2929.jpg|Žiedai
Image:Trichophorum cespitosum (Rasen-Haarbinse) IMG 2947.jpg|Augavietė (Austrija)


## Šaltiniai

* A.Lekavičius „Vadovas augalams pažinti“
Delta II

**Delta II** buvo JAV kosminė raketa, iš pradžių projektuota ir kurta bendrovės „McDonnell Douglas“. Tai viena iš Delta raketų šeimos, buvo eksploatuota nuo 1989 m. iki 2011 m. lapkričio 1 d. 

Po to, kai 1997 m. „McDonnell Douglas“ susijungė su „Boeing“, Delta II raketos buvo gaminamos „Boeing Integrated Defense Systems“ padalinio iki 2006 m. gruodžio 1 d., kai raketų gamyba tapo „United Launch Alliance“ (ULA) atsakomybe.

Pasirodžius pirmiesiems daugkartiniams erdvėlaiviams buvo planuota palaipsniui nutraukti visų JAV kosminių raketų eksploataciją, tačiau po 1986 m. Challenger katastrofos Delta programa buvo atnaujinta. 2007 m. duomenimis, Delta II raketos sėkmingai pradėjo 125 projektus, įskaitant keletą NASA misijų į Marsą.

## Žymūs kroviniai

* 2001 Mars Odyssey
* CONTOUR
* Dawn
* *[[Deep Impact]]*
* Deep Space 1
* GLAST
* GRAIL
* Gravity Probe B
* Iridium
* Mars Climate Orbiter
* Mars Exploration Rovers
* Mars Global Surveyor
* Mars Pathfinder
* Mars Phoenix
* Mars Polar Lander
* MESSENGER
* NEAR
* Jason-2
* Polar
* ROSAT
* Spitzer kosminis teleskopas (SIRTF)
* STEREO
* Swift
* THEMIS
* USA 193 (NROL-21)
* WIND
* WISE
* Kepler
* STSS-ATRR
* Genesis
Pilkasis kardinolas

**Pilkasis kardinolas** – viešai nesirodantis ir formaliai neutralus bei aukštų postų neužimantis privatus asmuo, vaidinantis svarbų vaidmenį bei darantis reikšmingą ar net lemiamą įtaką atskiros institucijos arba šalies politikoje ar gyvenime.

## Termino kilmė
Karaliaus Liudviko XIII laikais Prancūziją iš tiesų valdė kardinolas Rišelje. Jo kanceliarijos vadovas ir artimiausias bendražygis buvo Fransua Lekler diu Tremble, kapucinas, dar vadintas Tėvu Žozefu. Raudonos spalvos sutaną dėvintis Rišelje pradėtas vadinti raudonuoju kardinolu, o pilkus vienuolio rūbus vilkintis tėvas Žozefas – pilkuoju kardinolu.

Šis terminas išpopuliarėjo A. Diuma išleidus romaną „Trys muškietininkai“.

## „Pilkieji kardinolai“

„Pilkaisiais kardinolais“ buvo vadinami:
* rašytojas ir istorikas Konstantinas Pobedonoscevas (dėl savo įtakos carui Aleksandrui III)
* lenkų ir britų politikas Jozefas Retingeris (Europos Tarybos įkūrėjas)
* buvęs JAV Valstybės sekretorius Henris Kisindžeris
* Hitlerio asmeninis sekretorius Martinas Bormanas
* TSKP CK sekretorius, buvęs TSRS ideologas Michailas Suslovas ir kiti.

## Šaltiniai
Pragaištingasis morimas

**Pragaištingasis morimas** (*Morimus funereus*) – ūsuočių (*Cerambycidae*) šeimos vabalas, aptinkamas Europos pietinėje dalyje.

## Išvaizda
20 – 38 mm ilgio. Juodas, tačiau apaugęs trumpais šviesiais plaukeliais, dėl ko vabalas atrodo kaip šviesiai pilkos spalvos. Ant antsparnių po dvi dideles juodas dėmes. Antenos iš 11 narelių, ilgos. Patinų antenos viršija kūno ilgį, patelių antenos siekia kūno ilgį arba trumpesnės.

## Biologija
Lerva vystosi senų medžių, daugiausia buko, medienoje. Generacijos trukmė nuo 2 iki 4 metų.

## Taksonomija
Kai kurie autoriai pragaištingojo morimo neišskiria į atskirą rūšį, o laiko *[[Morimus asper]]* porūšiu – *Morimus asper funereus*.

## Paplitimas
Aptinkamas Belgijoje, Čekijoje, Vokietijoje, Vengrijoje, Moldavijoje, Juodkalnijoje, Rumunijoje, Serbijoje, Slovakijoje ir Ukrainoje.

## Apsauga
1986 m. buvo įrašytas į Tarptautinę raudoną knygą kaip grėsmingai nykstanti (Endangered) rūšis. 1996 m. statusas pakeistas į pažeidžiamus (Vulnerable).

Taip pat įrašytas į ES Buveinių Direktyvos II-ą priedą.

## Šaltiniai
Alpinė rozalija

**Alpinė rozalija** (*Rosalia alpina*) – ūsuočių (*Cerambycidae*) šeimos vabalas, aptinkamas Europos pietinėje dalyje.

## Išvaizda
Dydis svyruoja nuo 15 iki 38 mm, patinai šiek tiek mažesni už pateles. Juodas, bet apaugęs tankiais plaukeliais, dėl kurių vabalo spalva varijuoja nuo pilkos iki mėlynos ir tarnauja kaip kamufliažas. Antsparniai su 3 juodom dėmėm. Antenos iš 11 narelių, ilgos, su juodų plaukų kuokšteliais. Patinų antenos dvigubai viršija kūno ilgį, patelių antenos siekia kūno ilgį.

## Biologija
Lerva daugiausia vystosi po džiūstančių bukų (kartais guobų, skroblų, liepų, kaštainių) žieve ir medienoje. Generacijos trukmė nuo 2 iki 3 metų.

Suaugėliai birželio – rugsėjo mėnesiais, minta medžių sula, kartais tupia ant įvairių žiedų. Trindami galines kojas į antsparnius leidžia čirškiantį garsą.

## Paplitimas
Vakarinė ir pietinė Europa, Kaukazas, Užkaukazė, Artimieji Rytai.

## Apsauga
1986 m. buvo įrašytas į Tarptautinę raudoną knygą kaip grėsmingai nykstanti (Endangered) rūšis. 1996 m. statusas pakeistas į pažeidžiamus (Vulnerable).

Taip pat įrašytas į ES Buveinių Direktyvos II-ą priedą kaip prioritetinė rūšis.

## Šaltiniai
Valstybinė saugomų teritorijų tarnyba

**Valstybinė saugomų teritorijų tarnyba** – viešojo administravimo įstaiga, atsakinga už valstybės saugomų teritorijų priežiūrą ir plėtrą.

## Istorija
1945 m. LSSR įsteigti pirmieji 8 gamtiniai draustiniai, sukurti medžiojamosios faunos atkūrimo tikslu. 1948 m. draustiniai transformuoti į medžioklės rezervatus arba panaikinti.
 
1959 m. priimtame pirmajame Gamtos apsaugos įstatyme įteisintos pagrindinės LTSR saugomų teritorijų kategorijos ir jų režimai. 1960 m. atsirado pirmieji konservacinių tikslų siekiantys gamtiniai ir kompleksiniai draustiniai (apie 100, 2% šalies ploto). Išplėstas gamtinių rezervatų tinklas, suformuluota gamtinio karkaso idėja, kompleksinių saugomų teritorijų samprata bei jų teritorinės plėtros koncepcija, įteisinta gamtos paminklų kategorija.

### Atkūrus Nepriklausomybę
1993 m. ir 2001 m. priimtas Saugomų teritorijų įstatymas, pradėjęs naują etapą saugomų teritorijų raidoje.

Sukurta saugomų teritorijų administravimo sistema, įsteigtos visų nacionalinių ir regioninių parkų direkcijos.

1991 m. baigtas formuoti Lietuvos nacionalinių parkų tinklas. 1992 m. įteisinta regioninių parkų sistema bei išplėstas valstybinių draustinių tinklas. 2002 m. įsteigtas pirmasis biosferos rezervatas, pradėtas formuoti NATURA 2000 teritorijų tinklas.

## Saugomos teritorijos

* Aukštaitijos saugomų teritorijų direkcija
** Aukštaitijos nacionalinis parkas
*** Labanoro regioninis parkas
* Dzūkijos-Suvalkijos saugomų teritorijų direkcija
** Dzūkijos nacionalinis parkas
*** Čepkelių valstybinis gamtinis rezervatas
* Mažosios Lietuvos saugomų teritorijų direkcija
** Kuršių nerijos nacionalinis parkas
* Žemaitijos saugomų teritorijų direkcija
** Žemaitijos nacionalinis parkas

## Vadovai
* 2002–2014 m. geografė Rūta Baškytė
* 2014–2023 m. miškininkas Albertas Stanislovaitis
* 2023–2027 m. geografė Agnė Jasinavičiūtė

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Saugomų teritorijų valstybės kadastras
Klaipėdos regiono aplinkos apsaugos departamentas

**Klaipėdos regiono aplinkos apsaugos departamentas** – viešojo administravimo įstaiga, kuri buvo atsakinga už aplinkos apsaugos politikos įgyvendinimą Klaipėdos regione.

2018 04 06 įstaiga buvo reorganizuota į Lietuvos respublikos aplinkos ministerijos aplinkos apsaugos departamento Klaipėdos valdybą .

Valdybos viršininkė – Ramunė Lukaševičienė.

## Veikla
Departamentas užtikrina teisėtumą ir teisėtvarką aplinkos apsaugos ir gamtos išteklių naudojimo srityje, vykdo aplinkos apsaugos valstybinę kontrolę, išskyrus aplinkos apsaugos valstybinę kontrolę cheminių medžiagų ir preparatų tvarkymo srityje.

Veiklos teritorija apima Klaipėdos miesto, Klaipėdos rajono, Kretingos rajono, Neringos miesto, Palangos miesto, Pagėgių, Skuodo rajono, Šilutės rajono, Šilalės rajono, Tauragės rajono savivaldybių teritoriją, Lietuvos Respublikos teritorinę jūrą ir išskirtinę ekonominę zoną.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Departamento interneto svetainė
Pėnemiundė

**Pėnemiundė** () – kaimas su uostu Vokietijoje, išsidėstęs Baltijos jūros pakrantėje esančios Uznamo salos šiaurės vakarinėje dalyje, labiausiai į vakarus nutolęs nerijos taškas. Netoliese yra oro uostas.

## Istorija
Antrojo pasaulinio karo metu čia buvo įkurtas poligonas, kuriame gamintos V-2 raketos, vėliau produkcija perkelta į Nordhauseną. Kaimo prieplauka naudojosi laivai, kurie Baltijos jūroje surinkinėdavo V-2 nuolaužas. 1945 m. gegužės 5 d. visa sala buvo užimta Sąjungininkų. Dujų fabriko, kuriame buvo gaminamas suskystintas deguonis, griuvėsiai yra išlikę lig šiol šalia įvažiavimo į Pėnemiundę.

Po karo gyvenvietės uoste buvo įkurta sovietų karinė jūrų bazė, 1952 m. perduota Rytų Vokietijos ginkluotosioms pajėgoms. Iš pradžių uosto infrastruktūra naudojosi Rytų Vokietijos vandens policija (*seepolizei*). 1956 m. gruodžio 1 d. Pėnemiundėje įkurta Rytų Vokietijos laivyno pirmosios flotilės būstinė.

1992 m. atidarytas Pėnemiundės istorinis ir technikos informacinis centras, Antrojo pasaulinio karo muziejus, kuriame saugomas Europos pramonės paveldas bei teritorija apie jėgainę, kurioje eksponuojamos V-1 ir V-2 raketos.


Vaizdas:Peenemuende, Hafen, U461.JPG|Uostas
Vaizdas:Peenemuende, UBB-Bahnhof.JPG|Pėnemiundės geležinkelio stotis
File:Bundesarchiv Bild 141-1880, Peenemünde, Start einer V2.jpg|V-2 raketos paleidimas Pėnemiundėje (1943 m.)


## Išnašos
Andrius Rožickas

**Andrius Rožickas** (g. 1970 m. spalio 19 d. Kaune) – televizijos laidų ir renginių vedėjas, reklamų kūrėjas, režisierius, filmų įgarsintojas, šoumenas, humoristas. Vienas iš kadaise populiarios humoro laidos „Bentski šou“ kūrėjų, charizmatiškojo dueto – Andrius Rožickas ir Aušrys Kriščiūnas-Tynta – narys, projekto „Meškiukai“ autorius.

## Profesinė karjera

Muzikos prodiuserių studijos „Garso architektūra“ garsinimo režisierius.

Režisavo televizijos laidas „Tegyvuoja karalius“, „Šapro šou“, „Išsipildymo akcija“, taip pat vedė laidas „Stresas“, „Penktokų iššūkis“, „Nerealieji, Lietuvos šeimų lyga“, „Penktadienio fiesta“, „Dainuoju Lietuvą“, dirbo radijo stotyje „Ultra vires“ ir kt. Pokalbiai su laidos svečiais, muzikinės programos, linksmi žaidimai ir netikėtos improvizacijos – Andriaus Rožicko arkliukas.

Režisavo filmų „Princesė ir varlius“ „Garfildas“, „Ledynmetis 2“, „Ratai“ ir kitų garsinimo dubliavimą, dalyvavo lietuviškų trumpametražių filmų festivalių AXX komisijose, TV naujų sezonų pristatymuose, apdovanojimų ceremonijose („Vaikų balsas“, M.A.M.A.).

## Įgarsintojo filmografija

* „Mikė pūkuotukas“ (dubliuotas lietuviškai), 2011 m., animacinis
* „Alvinas ir burundukai 2“ (dubliuotas lietuviškai), 2009 m., animacinis
* „Hortonas“ (dubliuotas lietuviškai), 2008 m. animacinis
* „La troškinys“ (dubliuotas lietuviškai), 2007 m., animacinis
* „Garfildas 2“ (dubliuotas lietuviškai), 2006 m., komedija

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Andrius Rožickas ''imdb.lt'' svetainėje
* Andrius Rožickas ''cinema.lt'' svetainėje 
* Andrius Rožickas ''music.lt'' svetainėje
Aplinkos projektų valdymo agentūra

**Aplinkos projektų valdymo agentūra** – įstaiga, administruojanti aplinkosaugos projektus, finansuojamus iš ES fondų.

## Veikla
2002 m. prie LR Aplinkos ministerijos įkurta ISPA programos įgyvendinimo agentūra, kuri prižiūrėjo ISPA lėšų panaudojimą ir programų įgyvendinimą. 2004 m. agentūra pervadinta į Aplinkos projektų valdymo agentūrą

Lietuvai įstojus į ES, APVA administruoja aplinkosaugos projektus finansuojamus iš ES Sanglaudos fondo ir struktūrinių fondų, taip pat toliau prižiūri, kaip vykdomi ISPA fondo finansuojami projektai.

## Šaltiniai
Golfitas

**Golfitas** ( – „įlankėlė“) – miestelis pietvakarių Kosta Rikoje, Puntarenaso provincijoje, prie Golfito užutėkio (Dulsės įlankos dalis). Kantono centras. Pasiekiamas Panamerikos plento atšaka. Yra jūrinis uostas, vietinis oro uostas, veikia keltas į Puerto Chimenesą. Verčiamasi žvejyba, žemės ūkiu, vystomas turizmas. Greta yra Golfito nacionalinis draustinis.

2002 m. gruodžio 4 d. miestelio pakrantėje netikėtai mirė jachtininkas Zigmas Žilaitis.

## Istorija

XX a. viduryje Golfitas buvo pagrindinis bananų eksporto uostas pietų Kosta Rikoje. Vėliau pradėtos auginti aliejinės palmės, o dabar svarbiausias verslas yra turizmas.

## Šaltiniai
Puerto Chimenesas

**Puerto Chimenesas** () – miestelis pietvakarių Kosta Rikoje, Puntarenaso provincijoje, Osos pusiasalyje, Dulsės įlankos pakrantėje. Pasiekiamas keliu iš Čakaritos, taip pat keltu iš Golfito. Yra nedidelis oro uostas, ligoninė, keletas viešbučių. Turistinis centras. Netoliese prasideda Korkovado nacionalinis parkas.

## Istorija

Seniau Puerto Chimenesas buvo svarbus kalnakasybos ir miškų kirtimo centras, bet vėliau pradėtas vystyti turizmas.
Vakarinis trumpakaklis vėžlys

**Vakarinis trumpakaklis vėžlys** (*Pseudemydura umbrina*; ) – trumpakaklė Australijos gėlų vandenų vėžlių rūšis.

## Aprašas
Suaugę patinai nebūna ilgesni už 155 mm ir sunkesni už 550 g. Patelės būna smulkesnės, jų karapakso ilgis neviršija 135 mm, masė – 410 g. Ką tik išsiritusių vėžliukų karapaksai būna 24-29 mm ilgio ir sveria 3,2–6,6 g.

Jų spalva priklauso nuo amžiaus ir gyvenamosios aplinkos. Išsiritę vėžliukai paprastai būna pilka nugara ir skaisčiai kremine bei juoda apačia. Suaugėlių spalva priklauso nuo pelkės, kurioje gyvena, ir kinta nuo geltonrudės molingose pelkėse iki beveik juodos su kaštoniniu atspalviu pelkėse su juodos kavos spalvos vandeniu.
Plastrono spalva kinta nuo geltonos iki rudos, kartais – juodos. Dažnai turi juodų dėmelių, o skydelių siūlės juodos.
Kojos trumpos ir padengtos žvyniškais skydeliais, nagai gerai išvystyti. Trumpas kaklas padengtas raginiais gumburėliais, o viršugalvį dengia vienas didelis skydelis. Tai smulkiausia Australijoje gyvenanti žalčiakaklių rūšis.

Pietvakarinėje Vakarų Australijos dalyje gyvena dar viena gėlavandenių vėžlių rūšis *Chelodina oblonga*. Jos kaklas lygus karapakso ilgiui ar dar ilgesnis, todėl šias dvi rūšis atskirti lengva.

## Istorija
Pirmas vakarinio trumpakaklio vėžlio individas buvo sugautas Liudvigo Preiso (*Ludwig Preiss*) 1839 m. ir nusiųstas į Vienos muziejų. Ten jo kilmės vieta buvo nurodyta Naujoji Olandija, o rūšis 1901 m. Seibenbroko (*Seibenrock*) aprašyta kaip *Pseudemydura umbrina*. Daugiau šios rūšies atstovų aptikto tik 1953 m. 1954 m. Glauertas juos aprašė kaip *Emydura inspectata*, bet 1958 m. Ernestas Viljamsas (*Ernest Williams*) iš Harvardo universiteto aptiko, kad ši nauja rūšis tėra *P. umbrina* sinonimas.

## Paplitimas
Vakarinis trumpakaklis vėžlys buvo aptiktas tik retai išbarstytose vietose Svono pakrantės lygumoje () Vakarų Australijoje, nuo Perto oro uosto iki Australijos KOP oro bazės () Bulsbruke. Didelė šios teritorijos dalis yra naudojama intensyviam žemės ūkiui ar urbanizuota.

## Nuorodos
Montesuma (Kosta Rika)

**Montesuma** () – miestelis šiaurės vakarų Kosta Rikoje, Puntarenaso provincijoje, Nikojos pusiasalio pietiniame gale, Nikojos įlankos pakrantėje. Praeina Nikojos–Kabo Blanko kelias. Svarbus turistinis centras. Montesuma pasižymi savo paplūdimiais, netoliese esančiu Kabo Blanko gamtos rezervatu, Montesumos kriokliu. Veikia sveikatingumo, jogos centrai, viešbučiai, kalbų mokykla, vyksta kasmetinis filmų festivalis.

## Istorija

Maždaug iki 1980 m. Montesuma tebuvo mažas žvejų kaimas.
Lietuvos paraplegikų asociacija

**Lietuvos paraplegikų asociacija, LPA** – visuomeninė organizacija, vienijanti neįgalius asmenis, kurie dėl sunkių nugaros smegenų pažeidimų ar traumų (*tetraplegija* ir *paraplegija*) bei kitokios fizinės negalios juda neįgaliojo vežimėliu. Savo gretose LPA jungia apie 600 narių.

Asociacijos buveinė – Kauno rajonas, Karmėlavos seniūnija, Rykštynė, Vieškelio g. 9.

## Istorija

LPA veiklą pradėjo 1995 m. Jos sumanytoju ir įkūrėju buvo dr. Stanislovas Kutkevičius. Nuo pat įkūrimo dienos LPA narių skaičius sparčiai didėjo. 1996 m. asociacijoje buvo tik 89 asmenys, 2001 m. – 316 asmenų, 2006 m. – 552 asmenys, 2010 m. ši organizacija jungė 595 neįgaliuosius iš visos Lietuvos. Jos narių amžiaus vidurkis – 32 metai. Asociacija aktyviai veikia Kaune, Vilniuje, Šauliuose, Kėdainiuose, kituose miestuose.

## Veikla

LPA atstovauja paralyžiuotiems po stuburo traumos, taip pat ir kitos fizinės negalios žmonėms, kurių pagrindinė judėjimo priemonė – neįgaliojo vežimėlis. LPA tikslai – aplinkos pritaikymas, buitinių ir mokymosi sąlygų gerinimas, pagalba gaunant reabilitacinį gydymą, persikvalifikuojant. Asociacija ieško būdų sudaryti sąlygas neįgaliems žmonėms realizuoti savo gebėjimus. Organizuoja savarankiško gyvenimo įgūdžių ugdymo stovyklas, mokymus, konsultuoja kompensacinės technikos ir naujausių informacinių technologijų pritaikymo bei naudojimo klausimais.

Lietuvos paraplegikų asociacijos veikloje svarus vaidmuo tenka „Landšafto terapijos ir rekreacijos centrui“  (LTRC), įkurtam 1996 m. pajūryje, netoli Šventosios esančiose Monciškėse. LTRC padeda neįgaliesiems kuo greičiau socialiai ir fiziškai prisitaikyti gyvenime. Čia rengiamos įvairios kūrybines stovyklos, kursai.

## Vadovai

* Stanislovas Kutkevičius (1995–2008 m.)
* Juozas Bernatavičius (nuo 2008 m.)

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
* Asociacijos įkūrėjo Stanislovo Kutkevičiaus atminimo renginys
Korkovado nacionalinis parkas (Kosta Rika)

**Korkovado nacionalinis parkas** () – nacionalinis parkas pietvakarių Kosta Rikoje, Osos pusiasalyje, Puntarenaso provincijoje. Įsteigtas 1975 m. ir skirtas apsaugoti unikalius, savo didele bioįvairove pasižyminčius tropinius miškus.

Parkas apima lygumų džiunglių ir kalnų rūko miškų plotus, pasižyminčius labai didele bioįvaiove. Čia gyvena ~140 žinduolių rūšių (Centrinės Amerikos tapyras, jaguaras, ocelotas, ilgauodegė katė, jaguarundis, puma, raudonnugaris saimiris, paprastasis kapucinas, Žofrua koata, nykštukinė skruzdėda, Meksikos skruzdėda ir kt.), taip pat yra ~400 paukščių rūšių (tarp jų reta raudonoji ara, harpija), didelė vabzdžių, varliagyvių, roplių įvairovė (įvairios stiklavarlės, medlaipės, amerikinis krokodilas, krokodilinis kaimanas).

Parke taip pat yra Salsipuedeso urvas, kuriame Anglijos keliautojas ir korsaras Frensis Dreikas buvo paslėpęs savo lobius. Jo ekspedicija buvo apsistojusi 1579 m. Seniau parko teritorijoje veikė aukso kasykla.


Image:DirkvdM corcovado-palmtrees.jpg|Palmės
Image:Margay cat.jpg|Ilgauodegė katė parke
Image:DirkvdM sensual flower.jpg|*Psychotria poeppigiana*
File:Malacoptila panamensis -Corcovado National Park, Osa Peninsula, Costa Rica-8.jpg|Panaminė malakoptila (*Malacoptila panamensis*)


## Šaltiniai
Manuelio Antonijo nacionalinis parkas

**Manuelio Antonijo nacionalinis parkas** () – saugoma gamtos teritorija vakarų Kosta Rikoje, Puntarenaso provincijoje, Ramiojo vandenyno pakrantėje, į pietus nuo Keposo. Įsteigtas 1972 m. ir apimdamas 16,24 km² teritoriją yra mažiausias nacionalinis parkas šalyje.

Parke saugomas smėlio paplūdimių ruožas ir tropinės džiunglės, pasižyminčios didele bioįvairove. Nepaisant mažos teritorijos, čia sutinkamos net 109 žinduolių (tripirščiai, Hofmano tinginiai, 4 beždžionių rūšys) ir 184 paukščių rūšys. Yra žaliųjų ir juodųjų iguanų, paprastųjų baziliskų, pakrantėse lankosi delfinai, banginiai.

Manuelio Antonijo nacionalinis parkas yra vienas lankomiausių Kosta Rikoje.


Image:Manuel Antonio Aug2008 03.JPG|Saulėlydis pakrantėje
Image:Common basilisk in Costa Rica.jpg|Paprastasis baziliskas
Image:Procyon cancrivorus 3, Costa Rica.JPG|Krabaėdis meškėnas
File:White-tailed Deer, female, Costa Rica.jpg|Baltauodegis elnias
Gvanakastės saugoma teritorija

**Gvanakastės saugoma teritorija** () – saugomų teritorijų grupė Kosta Rikos šiaurės vakarinėje dalyje, daugiausia Gvanakastės Kordiljeros kalnuose. Sukurta 1994 m., o 1999 m. įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą kaip svarbi ekologinė buveinė ir vienas svarbiausių sausųjų miškų plotų Centrinėje Amerikoje. Užima 1470 km² teritoriją.

Gvanakastės saugomą teritoriją sudaro:
* Santa Rosos nacionalinis parkas
* Gvanakastės nacionalinis parkas
* Rinkon de la Vjechos nacionalinis parkas
* Chunkiljalo įlankos laukinės gamtos rezervatas

Teritorijoje gyvena šios retos, saugomos gyvūnų rūšys: kolumbinis staugūnas, mažoji karingoji ara, Žofrua koata, žaliasis vėžlys, didysis kraksas, amerikinis krokodilas, kietaodis vėžlys, bisa, sakalas kvatoklis, jaguaras, ridlėja, Centrinės Amerikos tapyras, baltabarzdis pekaris ir kt.
Chako

**Chako** () – miestelis vakarų Kosta Rikoje, Puntarenaso provincijoje, Ramiojo vandenyno pakrantėje ties Nikojos įlankos žiotimis. Garabito kantono centras. Praeina Puntarenaso–Siudad Korteso plentas. Verčiamasi daugiausia turizmu. Netoli miesto ir Kararos ir Manuelio Antonijo nacionaliniai parkai.

## Šaltiniai
Tamarindas (Kosta Rika)

**Tamarindas** () – gyvenvietė šiaurės vakarų Kosta Rikoje, Gvanakastės provincijoje, Nikojos pusiasalyje, Ramiojo vandenyno pakrantėje, prie nedidelės įlankos. Išvystytas turizmas. Netoliese yra Las Baulaso nacionalinis jūrinis parkas, nedidelė estuarija su kylančiomis priešsrovinėmis bangomis, driekiasi balto smėlio paplūdimiai, kuriuose kiaušinius deda kietaodžiai vėžliai.
Gruljaskas

**Gruljaskas** () – miestas Italijoje, Pjemonte, Turino provincijoje. Jis yra apie 9 km į vakarus nuo nuo Turino. Greta yra šios savivaldybės: Turinas, Rivolis, Kolenjas.

## Gyventojų skaičiaus kaita

Colors=
  id:lightgrey value:gray(0.9)
  id:darkgrey  value:gray(0.8)
  id:sfondo value:rgb(1,1,1)
  id:barra value:rgb(0.6,0.7,0.8)

ImageSize  = width:455 height:303
PlotArea   = left:50 bottom:50 top:30 right:30
DateFormat = x.y
Period     = from:0 till:45000
TimeAxis   = orientation:vertical
AlignBars  = justify
ScaleMajor = gridcolor:darkgrey increment:10000 start:0
ScaleMinor = gridcolor:lightgrey increment:2000 start:0
BackgroundColors = canvas:sfondo

BarData=
  bar:1861 text:1861
  bar:1871 text:1871
  bar:1881 text:1881
  bar:1901 text:1901
  bar:1911 text:1911
  bar:1921 text:1921
  bar:1931 text:1931
  bar:1936 text:1936
  bar:1951 text:1951
  bar:1961 text:1961
  bar:1971 text:1971
  bar:1981 text:1981
  bar:1991 text:1991
  bar:2001 text:2001

PlotData=
  color:barra width:20 align:left

  bar:1861 from: 0 till:2531
  bar:1871 from: 0 till:2651
  bar:1881 from: 0 till:2832
  bar:1901 from: 0 till:3201
  bar:1911 from: 0 till:3399
  bar:1921 from: 0 till:4461
  bar:1931 from: 0 till:5012
  bar:1936 from: 0 till:5583
  bar:1951 from: 0 till:6945
  bar:1961 from: 0 till:13664
  bar:1971 from: 0 till:30688
  bar:1981 from: 0 till:34572
  bar:1991 from: 0 till:41115
  bar:2001 from: 0 till:38725

PlotData=

  bar:1861 at:2531 fontsize:XS text: 2531 shift:(-8,5)
  bar:1871 at:2651 fontsize:XS text: 2651 shift:(-8,5)
  bar:1881 at:2832 fontsize:XS text: 2832 shift:(-8,5)
  bar:1901 at:3201 fontsize:XS text: 3201 shift:(-8,5)
  bar:1911 at:3399 fontsize:XS text: 3399 shift:(-8,5)
  bar:1921 at:4461 fontsize:XS text: 4461 shift:(-8,5)
  bar:1931 at:5012 fontsize:XS text: 5012 shift:(-8,5)
  bar:1936 at:5583 fontsize:XS text: 5583 shift:(-8,5)
  bar:1951 at:6945 fontsize:XS text: 6945 shift:(-8,5)
  bar:1961 at:13664 fontsize:XS text: 13664 shift:(-8,5)
  bar:1971 at:30688 fontsize:XS text: 30688 shift:(-8,5)
  bar:1981 at:34572 fontsize:XS text: 34572 shift:(-8,5)
  bar:1991 at:41115 fontsize:XS text: 41115 shift:(-8,5)
  bar:2001 at:38725 fontsize:XS text: 38725 shift:(-8,5)

TextData=
  fontsize:S pos:(20,20)
  text:Duomenys iš ISTAT
Venarija Realė

**Venarija Realė** () – Italijos miestas Pjemonte, Turino provincijoje. Jis yra 8 km į šiaurės vakarus nuo Turino.

## Turistiniai objektai
* Venarijos karališkieji rūmai, įtraukti į UNESCO paveldo sąrašą 1997 m.
* Senamiestis, suprojektuotas Amedėjo di Kastelamontės 1667–1690 m.
* La Mandrijos regioninis parkas
Saimalu Tašas

**Saimalu Tašas** ( – 'dekoruoti akmenys') – archeologinė vietovė vidurio Kirgizijoje, Džalal Abado srityje, į pietus nuo Kazarmano gyvenvietės, Ferganos kalnagūbryje (3200 m aukštyje). Čia rasta virš 10 tūkst. akmenų su išraižytais paveikslėliais (petroglifais). Raižiniai datuojami nuo 3-2 tūkstantmečio pr. m. e. iki viduramžių. Manoma, kad Saimalu Tašas turėjo sakralinę reikšmę.

Vietovė atrasta 1902 m., bet labiau tyrinėti pradėta tik nuo 1950 m. Saimalu Tašas įtrauktas tarp kandidatų į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

## Šaltiniai
Dunganai

**Dunganai** (savivardis *Хуэйзў*) – etninė grupė, gyvenanti Vidurinėje Azijoje. Šiuo etnonimu buvusioje TSRS vadinti kinų kilmės musulmonai, tačiau patys dunganai save laiko daug gausesnės kinų musulmonų etninės grupės, hujų, dalimi. Dunganus taip pat išskiria ir vakarų Kinijos tiurkų tautos. Bendra dunganų populiacija buvusios TSRS teritorijoje sudaro ~110 tūkst. žmonių. Gyvena daugiausia šiaurės Kirgizijoje (Sokulukas, Miljanfanas, Yrdykas) bei pietryčių Kazachstane (Šortiubė, Masanči). Kalba dunganų kalba, kuri užrašoma kirilicos raštu.

Dunganai į Vidurinės Azijos sritis perkelti tiurkų valdymo laikotarpiu, dauguma jų buvo pagrobti iš vakarų Kinijos miestų kaip vergai. Dunganai buvo priversti trauktis į vakarus dėl XIX a. kilusios dunganų revoliucijos ir hujų vidinių karų.

Dunganai verčiasi daugiausia žemės ūkiu (ryžių, cukrinių runkelių auginimu), augina gyvulius, verčiasi prekyba opijumi. Nešioja spalvingus drabužius, rengia dideles šventes. Iki pat XX a. vid. dalis dunganų praktikavo kojų bintavimą (deformavimą). Dėl savo nutolimo nuo kitų kinų, dunganai dalį papročių išlaikė ilgiau nei Kinijos kinai.
Jonas Lauriūnas

**Jonas Laurusevičius-Lauriūnas** (1924 m. kovo 8 d. Šilelyje, Raudondvario valsčius – 1991 m. liepos 26 d. Linkmenyse, Ignalinos rajonas) – Lietuvos kunigas, jėzuitas, švietėjas.

## Biografija
Raudondvaryje užbaigęs pradžios mokslus, nuo 1939 m. mokėsi Kauno jėzuitų gimnazijoje (tuo metu Kauno 9-oji vidurinė mokykla). 1944 m. spalio 2 d. įstojo į jėzuitų naujokyną Pagryžuvyje. 1946 m. rudenį, baigęs noviciatą, padarė Jėzaus Draugijoje pirmuosius amžinuosius įžadus ir netrukus įstojo į Kauno kunigų seminariją. Po pirmo semestro sovietų valdžios įsakymu kaip vienuolis buvo atleistas.

Dirbo zakristijonu Kauno šv. Pranciškaus Ksavero bažnyčioje, kur kunigavo tėvai jėzuitai. 1948 m. vėl priimtas į tą pačią kunigų seminariją, tačiau ir šįkart studijų baigti saugumiečiai neleido. Ketverius metus dirbo kūriku ligoninėje, Kauno meteorologijos stotyje meteorologu-stebėtoju. 1952 m. trečią kartą įstojo į Kauno kunigų seminariją. 1954 m. rugsėjo 12 d. vyskupo Kazimiero Paltaroko Kauno arkikatedroje bazilikoje buvo įšventintas kunigu.

Dirbo Valkininkų parapijoje garsaus Vilnijos kunigo P. Bieliausko vikaru, nuo 1955 m. pabaigos – Reškutėnų parapijos (Švenčionių r.) administratoriumi, nuo 1962 m. Švenčionių parapijos vikaru. 1964 m. paskirtas į Kabelių parapiją Varėnos rajone. 1972 m. rugsėjo 30 d. slaptai, pogrindyje, davė paskutiniuosius vienuolinius įžadus.

Daug dirbo intelektinėje srityje: vertė įvairią religinę ir teologinę literatūrą iš prancūzų, vokiečių, anglų, lenkų kalbų. Parašė keliasdešimt tomų pamokslų „Žodžiai broliams“, kurie savilaidos būdu, spausdinti mašinėle, paplito po visą Lietuvą. 1983 m. kunigas atvyko dirbti į Linkmenų Švč. Trejybės parapiją. Turėdamas gausią biblioteką, aprūpindavo knygomis vietinius inteligentus. Drąsiai skelbė tautines vertybes, skleidė blaivybės idėjas, aukštino gimtąją kalbą.

Leidus mokyklose dėstyti tikybą, tapo pirmuoju tikybos mokytoju Linkmenyse. Buvo išrinktas į Vilniaus arkivyskupijos kunigų Tarybą, vyskupo Julijono Steponavičiaus paskirtas Vilniaus arkivyskupijos konsultoriumi. Tėvas Lauriūnas buvo įtrauktas į Respublikinę komisiją stalinizmo nusikaltimams tirti, skaitė paskaitas garsiame „Gaublio“ diskusijų klube Vilniuje, buvo „Katalikų pasaulio“ žurnalo redakcinės kolegijos narys, skyriaus redaktorius.

Mirė 1991 m. liepos 26 d. Linkmenyse, palaidotas Kauno Petrašiūnų kapinėse.

## Bibliografija

2001 m. išleista jo pamokslų rinktinė „Nueisim ten, kur žiūrim“ (Vilnius, Katalikų pasaulis).

## Apdovanojimas

2001 m. rugpjūčio 22 d. apdovanotas Vyčio Kryžiaus ordino Riterio kryžiumi (po mirties).

## Nuorodos
* Nueisim ten, kur žiūrim. – Vilnius: Katalikų pasaulis, 2001.
* Gražina Mackonienė. Kunigą Joną Lauriūną prisiminus // XXI amžius, 2006-07-21 https://archyvas.xxiamzius.lt/numeriai/2006/07/21/atmi_03.html
* Kęstutis Palikša. Jonas Lauriūnas SJ: Mes išliekame… // Žemaičių saulutė, 2004-03-12, p. 3.
* Viktoras Trofimišinas. Maldos gyvenimo riteris, 2005-10-19
Pasivaikščiojimai

**Pasivaikščiojimai** – Lietuvoje rodoma laida. Pirmą sezoną buvo rodoma 2010 metais per TV1 kanalą. Nuo 2014 m. transliuojama per Info TV. Kūrėjas – Rytis Zemkauskas. Laida rodoma kas dvi savaites, pasikeisdama eterį su kita, tų pačių režisierių kuriama laida, Alchemija. Laidoje pakviečiama vis po kitą įžymybę, su ja kartu vaikštant po miesto gatves ir kalbama apie aktualias temas.
2013 m. pabaigoje išleista to paties pavadinimo knyga. Knygoje „Pasivaikščiojimai“ publikuojami pokalbiai iš 20 laidų.

## Serijos

### 1 sezonas

### 2 sezonas

### 3 sezonas

### 4 sezonas

### 5 sezonas

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Kalero sala

**Kalero sala** () – upinė sala šiaurės rytų Kosta Rikoje, Limono provincijoje, San Chuano upės deltoje, iš rytų skalaujama Karibų jūros. Plotas – 151,6 km². Drauge su gretima Bravos sala sudaro Bara del Kolorado nacionalinį miško faunos draustinį. Į tą pačią deltą dar įeina Portiljoso sala. Iš šiaurės salą riboja ir nuo Nikaragvos skiria pagrindinė San Chuano vaga, o iš pietų supa Kolorado atšaka.

Paviršius lygus, padengtas aliuvinėmis nuogulomis. Vietomis yra pelkių, šlapynių. Paviršius apaugęs tropinėmis džiunglėmis, pakrantėse – mangrovėmis. Čia prieglobstį randa įvairios retos, saugomos gyvūnų rūšys. Kalero sala negyvenama.

Sala atrasta 1539 m. ir pavadinta ispanų laivo kapitono Alonso Kalero garbei. Dėl į šiaurę nuo Kalero salos esančio Portiljoso salelės 2010 m. kilo diplomatinis Nikaragvos–Kosta Rikos konfliktas.
Michalovo žydų kapinės

**Michalovo žydų kapinės** () – žydų kapinės, įkurtos XIX a. Michalovo mieste. Kapinių teritorija 0,1 ha, kurioje išlikę 25 betoniniai antkapiai. Kapinės yra apie 1 km nuo miesto, šalia Krinicos kaimo.

## Literatūra

* Przemysław Burchard: Pamiątki i zabytki kultury żydowskiej w Polsce. Warszawa: 1990 m., s. 62.   
 
## Nuorodos

* Aprašymas apie kapines I (lenk.)
* Aprašymas apie kapines II (lenk.) ;
* Aprašymas apie kapines ir kapinių nuotraukos (lenk.).
Lukošiūnas

;Lukošiūnas
* Marius Aleksas Lukošiūnas – žurnalistas, pedagogas;
* Saulius Lukošiūnas – politikas;
* Virginijus Lukošiūnas – politikas;
* Karolis Lukošiūnas – krepšininkas;
* Oskaras Lukošiūnas – futbolininkas;

Pavardė dažna visoje Lietuvoje, ypač, šiaurėje (Rokiškis, Linkuva, Dusetos, Pandėlys, Kupiškis, Antazavė ir kt.). Kilusi iš krikšto vardo *Lukõšius* <  < .

## Šaltiniai
Kupediniai

**Kupediniai** (*Archostemata*, sin. *Cupedina*) – mažiausias vabalų pobūris, kuriam priklauso apie 50 rūšių, suskirstytų į 5 šeimas. Tai primityvūs vabalai, panašūs į pirmuosius vabalus, žinomus iš fosilijų.

Šiame pobūryje yra ir vienintelė vabalų rūšis, kuriai būdinga pedogenezė (dauginimasis lervinėje stadijoje) – *[[Micromalthus debilis]]*.

*Archostemata* pobūrio vabalai gana reti. Permo fosilijos rodo, kad kadaise šie vabalai buvo plačiai paplitę.

## Šeimos
* *[[Crowsoniellidae]]*
* *[[Cupedidae]]*
* *[[Jurodidae]]*
* *[[Micromalthidae]]*
* *[[Ommatidae]]*
Ploska (upė)

**Ploska** () – upė šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės apskrityje; kairysis Supraslio upės intakas. Upė išteka šalia Tatarovcės kaimo. Įteka į *Supraslį* šalia Kžemienės kaimo. Upės vidutinis plotis 2-5 metrai ir vidutinis gylis 0,5 m. Į upę įteka *Švinobrudkos* upelis. Upė teka per Zaimos, Pžechodų ir Krulovi Mosto kaimus. Vietomis upė sudaro meandras.


Vaizdas:Podlaskie - Grodek - Krolowy Most - Ploska bridge - W.JPG|Tiltas per upę šalia Krulovi Mosto kaimo
Vaizdas:Podlaskie - Gródek - Płoska - Kołodno - most - v-ESE.JPG|Upė šalia Kolodno kaimo
Vaizdas:Podlaskie - Michałowo - Zajma - N - Most - Płoska - v-W.JPG|Prie Zaimos kaimo
Vaizdas:Zajma 1.JPG|Prie Zaimos kaimo
Vaizdas:Podlaskie - Michałowo - Zajma - N - Most - Płoska - Nuphar lutea.JPG