open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Vytautas Jurgis Meška

**Vytautas Jurgis Meška** (1930 m. birželio 1 d. Marijampolėje – 2015 m. gegužės 8 d. Birštone) – Lietuvos gydytojas kurortologas ir fizioterapeutas, reabilitologas, biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija
Mokėsi Giedraičių progimnazijoje, baigė Ukmergės 1-ąją berniukų gimnaziją. 1956 m. baigė Vilniaus universiteto Medicinos fakultetą.

1957–1958 m. Birštono sanatorijos Nr. 2 vyr. gydytojas. 1958–1968 m. „Tulpės“ sanatorijos Birštone vyr. gydytojo pavaduotojas. 1963 m. medicinos mokslų kandidatas. 1964–1968 m. dar dirbo Eksperimentinės ir klinikinės medicinos institute Vilniuje. 1968–1990 m. Kurortologijos laboratorijos Vilniuje vadovas. 1978–1992 m. Lietuvos fizioterapeutų ir kurortologų mokslinės draugijos pirmininkas. 1990–1992 m. Birštono miesto tarybos pirmininkas. 1990–2005 m. bendradarbiavo Kanados lietuvių savaitraštyje „Tėviškės žiburiai“.

## Mokslinė veikla
Tyrė kurortinių veiksnių veikimo mechanizmus, kurortinę psichologiją. Sukūrė elektroninį prietaisą skausmui ir emocinei įtampai matuoti, uždegiminių ir sąnarių ligų diferencinės diagnostikos metodų.

## Bibliografija

* Kurortai ir poilsiavietės / Vytautas Kirsnys, Vytautas Meška, Audra Mikšytė. - Vilnius: Mintis, 1979. - 127 p.: iliustr.
* Funkcinių centrinės nervų sistemos sutrikimų diagnostika ir sanatorinis-kurortinis gydymas. - Vilnius: Kurortologijos mokslinio tyrimo laboratorija, 1991. - 104 p.: iliustr.
* Streso malšinimas / Vytautas Meška, Algirdas Juozulynas. - Vilnius: Pradai, 1996. - 175 p.: iliustr. - ISBN 9986-776-05-8
* Kurortinė medicina / Vytautas Meška, Algirdas Juozulynas. - Vilnius: Litimo leidykla, 1999. - 306 p.: iliustr. - ISBN 9955-401-19-2
* Laiškai iš Birštono. - Kaunas: Naujasis amžius, 2002. - 278 p. - ISBN 9955-426-23-3
* Kurortologo atsiminimai: jaunystė, studijos, mokslas. - Kaunas: Naujasis amžius, 2005. - 364 p.: iliustr. - ISBN 9955-426-36-5


## Įvertinimas
* Garbės ženklo ordinas
* 1976 m. LSSR nusipelnęs gydytojas 
* 2010 m. Birštono savivaldybės garbės pilietis 

## Šaltiniai
Majų skaitmenys

**Majų skaitmenys** – senovės majų naudota skaičiavimo ir skaičių užrašymo sistema. Ji yra dvidešimtainė pozicinė, ir jai užrašyti naudojami tik trys simboliai: vienetas, penketas ir nulis.

## Rašymas

Skaitmenys užrašomi, kaip parodyta dešinėje esančioje lentelėje. Iki devyniolikos nulis nenaudojamas. Savoka „dvidešimt“ užrašoma vienetą parašius su nuliu (1x20). Vėliau abiejų pozicijų skaitmenys yra didinami, kol pasiekiama 400 (20x20), kurie rašomi kaip vienetas su dviem nuliais. Didesnių skaičių užrašymo pavyzdžiai nurodyti kairėje.

Kalendoriaus sistemoje yra viena išimtis. Ten vienetas su dviem nuliais žymi ne 400, o 360 (t. y. 1x18). Tai susiję su kalendoriniais metais.

Skirtingai nei dauguma pasaulio senųjų civilizacijų, majai naudojo nulį ir pozicinę skaičiavimo sistemą. Seniausi nulio užrašymo pavyzdžiai yra iš I a. pr. m. e. Gali būti, kad nulio išradėjai buvo olmekai, tačiau tai dar nėra įrodyta.

Be šio skaitmenų užrašymo būdo majai turėjo ir vadinamąjį galvų rašymą. Jis naudojamas akmens paminkluose ir dažniausiai kalendorinėse datose. Tokiu atveju kiekvienam skaitmeniui iki 20 yra skirtingas užrašymo simbolis (galvos pavidalo), kuris simbolizuoja skirtingą dievą – globėją.

## Skaičių pavadinimai

## Nuorodos
* Maya Mathematics  Majų skaitmenų kalkuliatorius.
* Anthropomorphic Maya numbers Majų skaitmenų kilmė.
Nijolė Meškauskaitė

**Nijolė Meškauskaitė** (1943 m. gegužės 6 d. Šeimatis, Tauragnų valsčius – 1990 m. balandžio 19 d. Vilnius) – Lietuvos grafikė.

## Biografija
1967 m. baigė Lietuvos dailės institutą, mokytojai Vytautas Jurkūnas, Antanas Kučas. Nuo 1968 m. dalyvavo parodose Lietuvoje ir užsienyje; 1995 m. pomirtinė individuali paroda surengta Vilniuje.

## Kūryba
Daugiausia kūrė linoraižinio, litografijos ir oforto technika. Sukūrė grafikos ciklų – „Dainuojančios kopos“ 1971 m., „Tauragnų krašto žmonės“ 1972 m., „Fantazija kosmine tema“ 1974 m., „Liaudies pasakos“, S. Nėries poezijos motyvais, abu 1986 m., „Neringos legenda“, „Skiriama lietuvių liaudies rašytojams“, abu 1987 m., „Palikti namai“ 1988 m., estampų – „Pranciškus Smuglevičius ir Jonas Rustemas“ 1979 m., „Adomas Mickevičius su mūza“ 1983 m., „Gegužės rytas“ 1984 m., „Atsisveikinimas“, „Tolima artima. I, II“, abu 1987 m., ekslibrisų – „Algis Čiurinskas“, „S. L.“, abu 1969 m., piešinių ciklą „Renesanso poetams“ 1987 m.

Iliustravo knygas Vincas Mykolaitis-Putinas. „Būties valanda“, 1966 m., Adomas Mickevičius. „Meilės sonetai“, 1977 m. ir kitas. Kūrybai būdinga emocionalumas, dramatiškumas, metaforiškumas, ekspresyvus, deformuotas piešinys, laužytos formos, diagonaliosios kompozicijos, kuriose ryšku juodų dėmių ir virpančių raizgių plonų linijų kontrastas. Jos kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus.

## Šaltiniai
Česlovas Meškauskas

**Česlovas Meškauskas** (g. 1932 m. gegužės 9 d. Diktariškiuose, Šiaulėnų valsčius) – Lietuvos veterinarijos gydytojas, biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija
Baigė Šiaulėnų vidurinę mokyklą. 1961 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją. 1967 m. biologijos mokslų kandidatas.

1961–1979 m. dirbo Gyvulininkystės institute, 1972–1979 m. Gyvulių kraujo grupių laboratorijos vedėjas. 1963 m. stažavo Čekoslovakijos genetikos institute. 1979–1999 m. dirbo Paukštininkystės bandymų stotyje; 1979–1992 m. Imunologijos laboratorijos vedėjas, 1992–1999 direktorius.

Mokslinių tyrimų sritis – gyvulių ir paukščių genetika ir selekcija. Paskelbė apie 80 mokslinių straipsnių.

## Bibliografija
* Gyvulių kraujo grupių genetika, su Z. Vagoniu, monografija, 1975 m.

## Įvertinimas
* 1977 m. – LTSR valstybinė premija

## Šaltiniai
Darius Meškauskas

**Darius Meškauskas** (g. 1964 m. rugsėjo 26 d. Vilniuje) – Lietuvos teatro ir kino aktorius.

## Biografija
Baigė Vilniaus Simono Daukanto vidurinę mokyklą. 1988 m. baigė Lietuvos konservatoriją. 1988–1990 m. Marijampolės dramos teatro, nuo 1990 m. Klaipėdos dramos teatro aktorius. 1993–1995 m. Lietuvos muzikos akademijos, nuo 2004 m. Klaipėdos universiteto dėstytojas.

Sukūrė vaidmenų miuzikluose, kino ir televizijos filmuose. Vaidyba temperamentinga, įtaigi, būdinga improvizacija, vidinė ekspresija, virtuoziškas persikūnijimas.

## Įvertinimas
* 2018 m. Lietuvos nacionalinė kultūros ir meno premija

## Vaidmenys
* Jasonas – Saulius Šaltenis. Jasonas, 1993 m.
* Ruprechtas – Henrikas fon Kleistas Sukultas ąsotis, 1994 m.
* Haris – Viljamas Sarojanas Geriausias gyvenimo laikas, 1994 m.
* Benediktas – Viljamas Šekspyras. Daug triukšmo dėl nieko, 1997 m.
* Matis – Bertoldas Brechtas. Ponas Puntila ir jo tarnas Matis, 2001 m.
* Impresarijus – pagal Moljerą, Ožys, 2001 m.
* Špylmanas – Gintaras Grajauskas. Komiksas, arba Žmogus su geležiniu dančiu, 2002 m., Klaipėdos pilies teatras
* Kajuga – Gintaras Grajauskas. Rezervatas, 2004 m.
* Heningas – Marius fon Majenburgas. Šaltas vaikas, 2004 m.
* Konferansjė – Džonas Kanderis. Kabaretas, 2004 m., Kauno muzikinis teatras
* Urvinis – Robas Bekeris. Urvinis žmogus, 2005 m.
* Cezaris – Augustas Strindbergas Kelias į Damaską, 2007 m.
* Fredas Grehemas / Petručijus – Kolas Porteris. Bučiuok mane, Keit, 2007 m., Kauno muzikinis teatras
* Hamletas – Viljamas Šekspyras. Hamletas, 2008 m.

## Filmografija
* Ir jis pasakė jums sudie, rež. Andrius Šiuša, 1993 m.
* Lietuviškas tranzitas (Литовский Транзит), rež. Evaldas Kubilius, 2003 m.
* Vienui vieni, 2004 m.
* Nebijok: Popiežiaus Jono Pauliaus II gyvenimas (*Have No Fear: The Life of Pope John Paul II*), Five Mile River Films, Lietuva/JAV, 2005 m.
* Ertgenas. Vilniaus getas, 2006 m., rež. Audrius Juzėnas
* Moterys meluoja geriau, TV serialas, 2008 m.
* Prof. Augustinas Voldemaras - Laisvės kaina. Savanoriai, TV serialas, 2016 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Iš Klaipėdos teatralų kūrybos vakarų ciklo „Vieninteliai ir nepakartojami“
Hieroglifinė majų kalba

**Hieroglifinė majų kalba**, dar vadinama **klasikine majų kalba** – mirusi kalba, kuria kalbėta I mūsų eros tūkstantmetyje (t. y. Klasikiniu laikotarpiu), Mezoamerikos Majos regione, ir kuria palikta daugybė įrašų hieroglifiniu majų raštu.

Lingvistinėje klasifikacijoje ši kalba priklauso majų kalbų vakarų pošakiui, čolų kalbų šakai, kuomet nuo šios I tūkst. pr. m. e. viduryje atsiskyrė celtalinės kalbos. Klasikinės majų kalbos tiesioginė palikuonė yra **čolti kalba** (irgi mirusi). Iš gyvųjų kalbų jai artimiausios palikuonės yra čorti kalba, čolų kalba ir čontalų kalba.

## Raštas

Klasikinė majų kalba yra labai gerai dokumentuota, nes ja palikta daug įrašų vadinamuoju majų raštu. Kadangi šis raštas leido perteikti gramatines kategorijas (galūnes, priešdėlius), kalbos sistemą galima atkurti gana tiksliai.

## Fonetika
Klasikinė majų kalba turėjo 21 priebalsį, tarp kurių gerkliniai priebalsiai žymimi '.

Priebalsių sąrašas yra: ', P, T, K, P', T', K', B', TZ, CH, TZ', CH', S, X, J, H, L, M, N, W, Y.

Balsių yra 5 (A, E, I, O, U), bet jie gali įgauti ir papildomų bruožų, t. y. tapti ilgaisiais (AA), gerkliniais (A') ar reartikuliuotais gerkliniais (A'A). Šios balsių savybės rašte nėra atspindimos, bet gali būti atkurtos mokslininkų.

## Gramatika

Majų kalbai, kaip ir moderniosioms majų kalboms, būdinga sakinio struktūra yra tarinys – papildinys – veiksnys (VOS), kas labai neįprasta indoeuropietiškoms kalboms (čia dažniausiai paplitusi struktūra yra veiksnys – tarinys – papildinys). Laiko nuoroda (data) eina prieš šią konstrukciją.

Veiksmažodis (jų dabartiniams mokslininkams žinoma apie 100) gali būti asmenuojamas ir kaitomas veikslais, rūšimis. Asmenį parodo atitinkamas priešdėlis ar priesaga. Dažniausiai pasitaikantis yra trečiojo asmens priešdėlis *u*. Kalbai būdinga ypač sudėtinga rūšių sistema, mat be įprastinių veikiamosios ir neveikiamosios rūšies čia dar naudojamos ir kitokios rūšys. Pavyzdžiui, žodis „tzutz“ („pabaigti“) gali būti kaitomas taip:

* Utzutzu’w – jis jį pabaigė
* Tzuhtzaj – jis buvo pabaigtas
* Tzutzuuy – jis pasibaigė
* Tzutzuuw – jis pabaigė
* Tzutzuul – baigėsi

Daiktavardis nekaitomas nei linksniais, nei giminėmis.

## Nuorodos
* 
* 
*
Juozas Meškauskas (1889)

**Juozas Meškauskas** (1889 m. balandžio 16 d. Panevėžys – 1957 m. lapkričio 30 d. Niujorkas) – Lietuvos kunigas, karo kapelionas.

## Biografija
1913 m. baigė Žemaičių kunigų seminariją, 1914 m. įšventintas kunigu. 1917 m. baigė Dvasinę akademiją Sankt Peterburge, teologijos magistras.

Per Pirmąjį pasaulinį karą nuo 1917 m. Revelio karo pabėgėlių ir belaisvių kapelionas, vėliau – Rusijos kariuomenės Rumunijos fronto lietuviškų dalinių karo kapelionas, nuo gruodžio mėn. fronto 4-osios armijos lietuvių karių tarybos, netrukus – ir tos armijos karių komiteto pirmininkas. 1918 m. Odesoje padėjo lietuvių karo pabėgėliams grįžti į Lietuvą. 1918 m. pab. grįžęs į Lietuvą Panevėžyje dalyvavo telkiant Lietuvos kariuomenės savanorius. 1919 m. sausio mėn. paskirtas Kauno kunigų seminarijos profesoriumi ir dvasios tėvu, 1922–1940 m. dar dėstė Lietuvos universiteto (nuo 1930 m. – Vytauto Didžiojo universitetas) Teologijos – filosofijos fakultete, nuo 1928 m. docentas, kartu – Kauno arkivyskupijos kurijos sinodinis teisėjas, religinių knygų cenzorius. Lietuvos krikščionių demokratų partijos veikėjas. 1940 m. kanauninkas. Per nacių okupaciją 1941 m. spalio mėn. paskirtas Kauno karinės komendantūros kapelionu, nuo 1942 m. vasario mėn. – Kauno įgulos bažnyčios rektorius, Lietuvių statybos dalinių vyr. kapelionas. 1944 m. rugsėjo mėn. savanoriu stojo į Lietuvių karinių dalinių inspekciją (buv. Tėvynės apsaugos rinktinė), paskirtas į Spaudos ir švietimo skyrių. Pasitraukė į Austriją, vėliau – į Vokietiją. 1949 m. persikėlė į JAV, kunigavo lietuvių bendruomenėje, buvo Lietuvos skautams remti draugijos vicepimininkas.

## Šaltiniai
Nikolajus Tichonovas

**Nikolajus Tichonovas** (, 1905 m. gegužės 14 d. Charkove – 1997 m. birželio 1 d. Maskvoje) – tarybinis partinis ir valstybės veikėjas, 1980–1985 m. – TSRS Ministrų Tarybos Pirmininkas.

## Biografija
* 1930 m. – baigė Dnepropetrovsko metalurgijos institutą, technikos mokslų daktaras (1961 m.);
* Nuo 1930 m. dirbo inžinieriumi, 1941–1947 m. – gamyklos vyriausiasis inžinierius, 1947–1950 m. – gamyklos direktorius;
* 1950 m. – TSRS juodosios metalurgijos ministerijos valdybos viršininkas, nuo 1955 m. – ministro pavaduotojas, atsakingas už vamzdynų pramonę;
* 1957–1960 m. – Dnepropetrovsko liaudies ūkio tarybos pirmininkas;
* 1960–1963 m. – TSRS Ministrų Tarybos valstybinės mokslinės – ekonominės tarybos pirmininko pavaduotojas (TSRS ministro teisėmis);
* 1963 m. – TSRS Valstybinio plano komiteto (Gosplanas) pirmininko pavaduotojas-TSRS ministras;
* 1965 m. – TSRS Ministrų Tarybos Pirmininko pavaduotojas, nuo 1976 m. – pirmasis pavaduotojas, 1980–1985 m. – TSRS Ministrų Tarybos Pirmininkas. Po atsistatydinimo iki TSRS žlugimo buvo TSRS Aukščiausiosios Tarybos prezidiumo valstybės patarėjas:
** TSRS Aukščiausiosios Tarybos 5-11 šaukimų deputatas;
** dukart Socialistinio darbo didvyris (1975 ir 1982 m.), dukart Stalino premijos laureatas (1943 ir 1951 m.):
** 1966–1989 m. – TSKP CK narys, 1979–1985 m. – TSKP CK Politinio biuro narys.

## Papildoma informacija
* Dirbdamas Dnepropetrovske susipažino su L. Brežnevu, šiam atėjus į valdžią N. Tichonovas pradėjo sparčiai kopti karjeros laiptais;
* TSRS Ministrų Tarybos pirmininku buvo vadovaujant keturiems TSKP CK Generaliniams sekretoriams – L. Brežnevui, J. Andropovui, K. Černenkai bei M. Gorbačovui;
* Kitaip, nei Aleksejus Kosyginas, N. Tichonovas neturėjo savo ekonominės programos, buvo ūkininkas – praktikas, nesidomėjo politiniais klausimais, gana tiesmukas, asmeniškai padorus žmogus. Nevengė pasiginčyti nei su N. Kosyginu, nei su L. Brežnevu. Reikalavo griežtai vykdyti priimtus nutarimus, prieštaravo egzistuojančiai "telefoninei teisei". Kritikavo sprendimą dėl tarybinės kariuomenės įvedimo į Afganistaną;
* Palaikė M. Gorbačiovo išrinkimą TSKP CK Generaliniu sekretoriumi, nežiūrint į nuolatinius nesutarimus J. Andropovo ir K. Černenkos valdymo laikotarpiu;
* Buvo vienas vyriausių vyriausybės vadovų pokarinėje Europoje (juo buvo nuo 75 iki 80 metų amžiaus, rekordas šioje srityje priklauso K. Adenaueriui, kuris atsistatydino būdamas 87 metų);
* Palaidotas Maskvos Novodevičės kapinėse.
Merkinės tarpledynmetis

**Merkinės tarpledynmetis** – šilto klimato laikotarpis pleistocene, skyręs Medininkų ir Nemuno ledynmečius.

Tarpledynmetis prasidėjo prieš 130 tūkst. metų, baigėsi prieš 90 tūkst. metų. Klimatas buvo švelnus. Oro vidutinė metinė temperatūra buvo 2 °C aukštesnė, per metus iškrisdavo apie 200&nbsp;mm daugiau kritulių negu dabar. Skiriami penki laikotarpiai su skirtingomis miškų cenozėmis ir klimatu:
* I – spygliuočių ir beržų miškų, vėsoko klimato
* II – mišriųjų miškų
* III – plačialapių miškų ir klimato optimumo, šilčiausias Merkinės tarpledynmečio laikotarpis
* IV – mišriųjų miškų
* V – spygliuočių miškų ir vėsoko klimato.

Nuosėdas sudaro ežerų, pelkių ir upių facijos. Merkinės tarpledynmečio nuosėdų lęšių ir sluoksnių daugiausia rasta Lietuvos rytinės ir pietinės dalies gręžiniuose ir upių atodangose. Nuosėdų storis nuo kelių iki 20 metrų. Merkinės tarpledynmečio stratotipinis pjūvis yra Varėnos rajono savivaldybės teritorijoje, apie 3&nbsp;km į vakarus nuo Merkinės, prie Nemuno. Jonionių ir Maksimonių apylinkėse.

Flora artima dabartinei, bet daug egzotinių rūšių. Būdinga augalija: sidabrinė liepa, trakinis klevas, sibirinė eglė, pūkuotasis ąžuolas, paprastasis skroblas, agaras, plūduriuojančioji plūstis. Veisėsi titnagdumblainiai, kai kurių rūšių pilvakojai, dvigeldžiai moliuskai.

Merkinės tarpledynmetis gretinamas su Mikulino tarpledynmečiu Rytų Europos lygumoje, su Emio tarpledynmečiu Vakarų Europoje ir Lenkijoje, su Felicianovos tarpledynmečiu Latvijoje, su Muravos tarpledynmečiu Baltarusijoje. Augalijos raidą tyrinėjo Ona Kondratienė, Marija Riškienė, Dalia Kisielienė ir kiti.

## Šaltiniai
Kazimieras Meškauskas

**Kazimieras Meškauskas** (1917 m. spalio 19 d. Leliūnuose, Vilkmergės apskrityje – 2011 m. vasario 28 d. Vilniuje) – Lietuvos ekonomistas.

## Biografija
Žmona Malvina Meškauskienė. 1930 m. baigė Leliūnų pradžios mokyklą. 1936–1938 m. mokėsi Salų žemės ūkio mokykloje. 1942 m. Švietimo ministerijos komisijoje išlaikė vidurinės mokyklos egzaminus. 1947 m. baigė Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultetą. 1962 m. ekonomikos mokslų daktaras. 1962 m. Lietuvos mokslų akademijos tikrasis narys.

1935–1938 m. viešųjų darbų darbininkas, 1939–1940 m. kūrikas Kaune. 1940–1941 m. Marijampolės apskr. prokuroro padėjėjas. 1942–1943 m. Vilniaus tuberkuliozės mokslinio tyrimo instituto buhalteris. 1944–1946 m. dėstė Aukštuosiuose kursuose prie Lietuvos Ministrų Tarybos. 1945–1947 m. Valstybės kontrolės kontrolierius. 1947–1985 m. Lietuvos mokslų akademijos Ekonomikos instituto mokslo darbuotojas, 1952–1953 m. pramonės ekonomikos sektoriaus vadovas, 1953–1956 m. instituto direktoriaus pavaduotojas moksliniam darbui, 1956–1981 m. direktorius, 1981–1985 m. Ekonominės minties sektoriaus vadovas; nuo 1967 m. profesorius. 1958–1983 m. Lietuvos valstybinio plano komiteto narys. 1959–1974 m. LTSR Aukščiausios Tarybos Plano ir biudžeto komisijos pirmininkas. 1962–1986 m. Lietuvos mokslų akademijos Prezidiumo vyr. mokslinis sekretorius.

## Mokslinė veikla
Mokslinių darbų pagrindinės sritys: Lietuvos pramonės raida, ūkio plėtros kompleksinis prognozavimas, gamybinių jėgų išdėstymas, pramonės ekonomika. Paskelbė daugiau kaip 300 mokslinių straipsnių. 28 monografijų autorius ir bendraautoris, kai kurie veikalai išversti į rusų, lenkų, anglų, vokiečių ir kitas kalbas.

## Bibliografija
* Tarybų Lietuvos industrializavimas, 1960 m.
* Lietuva, 1966 m., anglų k.
* Lietuvos pramonė ikisocialistiniu laikotarpiu, su M. Meškauskiene, V. Puronu, J. Jurginiu, 1976 m.
* Lietuvos pramonė socializmo laikotarpiu, su M. Meškauskiene, 1980 m.
* Lietuvos ūkis, d. 1 1900–1940 m., 1992 m., d. 2 1940–1990 m., 1994 m.

## Įvertinimas
* 1966 m. LTSR valstybinė premija
* 1967 m. Utenos miesto Garbės pilietis
* 1982 m. Utenos raj. Garbės pilietis
* Nuo 2003 m. jauniesiems mokslininkams ekonomistams už mokslinius darbus teikiama Lietuvos mokslų akademijos Humanitarinių ir socialinių mokslų skyriaus įsteigta Kazimiero Meškausko premija.

## Literatūra
* Kazimieras Meškauskas: literatūros rodyklė, Vilnius, 1987 m.

## Šaltiniai
Simona Kulakauskaitė

**Simona Kulakauskaitė** (g. 1987 m. gruodžio 16 d. Šiauliuose) – viena geriausių Lietuvos šaškininkų.

Klubų „Fintas", *Damgenootschap Het Noorden* narė. 2006 m. Simona Kulakauskaitė baigė Šiaulių J. Janonio gimnaziją, studijuoja ekonomiką, Stokholmo ekonomikos mokyklos Rygoje (*[[SSE Riga]]*).

## Pasiekimai
Pasiekimai (paprastos šaškės):
* 2006 m. Lietuvos moterų čempionė
* 2008 m. Lietuvos moterų čempionė
* 2008 m. Lietuvos studentų čempionė.

## Bibliografija
* Tadas Varpučinskas. „Studentijos grumtynės prie 64 langelių lentos“. „Savas“, 2009 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos, šaltiniai
* Biografija (estų k.)
Malvina Meškauskienė

**Malvina Meškauskienė-Raščiūtė** (1933 m. kovo 10 d. Gilvydžiuose, Viešintų valsčius – 2020 m. Vilniuje; palaidota Antakalnio kapinėse) – Lietuvos ekonomistė, habilituota socialinių mokslų daktarė.

## Biografija
Vyras Kazimieras Meškauskas. 1958 m. baigė Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultetą. 1964 m. apgynė disertaciją „Ekonominė Lietuvos padėtis pirmojo pasaulinio karo išvakarėse (1900–1912 m.)“, ekonomikos mokslų kandidatė, 1984 m. apgynė disertaciją „Lietuvos pramonė monopolistinio kapitalizmo laikotarpiu (1900–1939)“, ekonomikos mokslų daktarė.

1958–1985 m. dirbo Lietuvos mokslų akademijos Ekonomikos institute, nuo 1973 m. vyriausioji mokslo darbuotoja. Mokslinių tyrimų pagrindinė sritis: Lietuvos ekonomikos raida.

## Bibliografija
* Ekonominė Lietuvos padėtis pirmojo pasaulinio karo išvakarėse (1900–1913 m.), 1963 m.
* Lietuvos pramonė ikisocialistiniu laikotarpiu, su K. Meškausku, V. Puronu, J. Jurginiu, 1976 m.
* Lietuvos pramonė socializmo laikotarpiu, su K. Meškausku, 1980 m.
* Tarybinio Pabaltijo respublikų ekonomikos raida, su kitais, 1980 m., rusų k.
* Lietuvos pramonė monopolinio kapitalizmo laikotarpiu, 1981 m., rusų k.

## Šaltiniai
Povilas Meškėla

**Povilas Meškėla** (g. 1964 m. birželio 29 d. Vilniuje) – Lietuvos roko dainininkas, grupės „Rojaus tūzai“ vokalistas.

## Biografija
1984 m. baigė Vilniaus J. Tallat Kelpšos aukštesniąją muzikos mokyklą, G. Narijausko trombono klasę. 1986–1991 m. studijavo Lietuvos konservatorijos G. Narijausko trombono klasėje, 2004–2006 m. – S. Sasnausko džiazo dainavimo klasėje. Nuo 2006 m. studijuoja Vilniaus kolegijos A. Noviko džiazo ir pramoginio dainavimo klasėje.

1986–1991 m. grupės „Katedra“ vokalistas. Vėliau subūrė roko grupę „Rojaus tūzai“, kuri 2001 m. pripažinta geriausia Lietuvos roko grupe. Dainavo muzikos spektakliuose – K. Antanėlio „Meilė ir mirtis Veronoje“ (1996 m.), „Peras Giuntas“ (1998 m.), V. Ganelino „Velnio nuotaka“ (2003 m.) bei "Paryžiaus katedra" (2009 m.), dalyvavo projektuose „Klasikos metamorfozės“, „Roko klasikos metamorfozės“ ir kituose.
Televizijoje 2006 m. buvo LNK muzikinio realybės šou „Kelias į žvaigždes“ dalyvių mokytojas, 2007 m. dalyvavo šou „Kelias į žvaigždes. Mokytojų turnyras“, kartu su Rusų dramos teatro vadove Tatjana Rinkevičiene dalyvavo LNK muzikiniame šou „Žvaigždžių duetai“, o 2008 m. su žurnaliste Živile Vaškyte – LTV muzikiniame šou „Lietuvos dainų dešimtukas“.

## Albumai
Su „Katedra“
* *Mors Ultima Ratio*, 1989 m. (LP)
Su „Rojaus tūzais“:
* *Vodk'N'Roll*, 1993 m. (MC)
* *Tikras Garsas*, 1996 m. (CD, MC)
* *Drugys*, 1998 m., singlas (CD, MC)
* *Russkij albom*, 2001 m. (CD)
* *Nepasiduok*, 2012 m. (CD)

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė 
*
Lituoklis

**Lituoklis** – įtaisas, kuris įkaitusiu antgaliu ištirpina lydmetalį tam, kad sujungtų dvi metalines detales.

Lituoklis sudarytas iš įkaitinamo metalinio antgalio ir izoliuotos rankenos. Dažniausiai kaitinama naudojantis elektra, perduodant jos srovę, tiekiamą elektros laidais ar baterija, per kaitinimo elementą. Kitas kaitinimo metodas apima tinkamų dujų sudegimą, kurias galima tiekti per baką, įmontuotą ant lituoklio, arba per išorinę liepsną.

Dalis lituoklių įkaista ir atvėsta per kelias sekundes, bet kitiems tai užtrunka minutes.

## Lituokliai elektriniam ir elektroniniam darbui
Elektriniam darbui laidai paprastai lituojami prie spausdintų schemų, kitų laidų arba mažų terminalų. Tam yra tinkamas žemos įtampos (15-30 voltų) lituoklis. Anksčiau laidai dažnai būdavo lituojami į didelę važiuoklę, pagamintą iš sunkiojo metalo, tačiau šiandien šis aukštos įtampos reikalavimas pasitaiko retai. Aukšta įtampa yra naudojama neelektriniam darbui su metalu.

Maži baterija valdomi arba dujiniai lituokliai yra naudingi, kai nėra patogaus elektros šaltinio.

Kai kurie lituokliai turi keičiamus antgalius skirtingoms darbo rūšims. Piramidiniai antgaliai su plokščiais trikampiais šonais naudingi lituojant lakštinį metalą.

Apvalūs arba kálto formos antgaliai paprastai naudojami elektroniniam darbui.
Juozas Meškauskas (1926)

**Juozas Meškauskas** (1926 m. rugpjūčio 1 d. (kituose šaltiniuose – 1929 m. kovo 1 d.) Kaliekiuose, Vyžuonų valsčiuje – 2019 m. birželio 12 d. Vilniuje) – Lietuvos teatro ir kino aktorius, režisierius.

## Biografija
1946–1951 m. studijavo Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultete.

1947–1992 m. LSSR valstybinio dramos teatro (nuo 1955 m. LSSR valstybinis akademinis dramos teatras) aktorius, 1946–1949 m. lankė šio teatro vaidybos studiją, kuriai vadovavo aktorius Juozas Rudzinskas. 1958–1963 m. ir Vilniaus universiteto teatro režisierius, šio teatro studijos vadovas. 1960–1970 m. LSSR teatro draugijos pirmininko pavaduotojas. 1965–1975 m. Respublikinių profsąjungų kultūros rūmų (Vilniuje) liaudies teatro režisierius. Sukūrė per 100 vaidmenų teatre, kine, televizijos spektakliuose. Vaidmenys teatre daugiausia charakteriniai ir komediniai.

## Kūryba

### Vaidmenys teatre
* 1948 m., 1975 m., 2000 m. Tamošius, Alfonsas Rūta, Žaldokas – Borisas Dauguvietis. Žaldokynė
* 1957 m. Silva – Kazys Saja. Silva studentauja
* 1973 m. Kolenatas – Karelas Čapekas. Makropulo receptas
* 1974 m. Piteris Tižias – Ričardas Brinslis Šeridanas. Intrigų mokykla
* 1975 m. Aktorius – Maksimas Gorkis. Dugne
* 1977 m. Kalvaitis – Vincas Krėvė. Žentas
* 1978 m. Firsas – Antonas Čechovas. Vyšnių sodas
* 1978 m. Kreontas – Žanas Anujis. Antigonė
* 1979 m. Jogaila – Balys Sruoga. Milžino paunksmė
* 1981 m. Šveikas – Jaroslavas Hašekas. Juozapas Šveikas prieš Pranciškų Juozapą
* 1984 m. Mamajevas – Aleksandras Ostrovskis. Kiekvienam gudruoliui pakanka kvailumo

### Filmografija
* 1956 m. Tiltas, rež. Borisas Šreiberis, LKS
* 1974 m. Anupras – Velnio nuotaka, pagal Kazį Borutą, rež. Arūnas Žebriūnas
* 1975 m. Atpildo diena, rež. Algimantas Puipa, Stasys Motiejūnas
* 1977 m. Kelinas – Visų švenčiausia, rež. Irena Bučienė, Lietuvos televizija
* 1979 m. Klibas – Kaimynai, rež. Vidmantas Bačiulis, Lietuvos televizija
* 1979 m. Mažos mūsų nuodėmės, rež. Henrikas Šablevičius, LKS
* 1980 m. Mainai, rež. Raimondas Vabalas, LKS
* 1982 m. Juokdarys – Barbora Radvilaitė, rež. Vidmantas Bačiulis, LTV
* 1984 m. Miežis – Girių kirtėjai (pagal Vytautą Rimkevičių), rež. Mamertas Karklelis, LTV
* 1984 m. Kunigas sekretorius – Devyni nuopuolio ratai, rež. Bronius Talačka
* 1986 m. Kristijonas – Benjaminas Kordušas, rež. Vidmantas Bačiulis, LTV
* 1988 m. Kaimynas – Gyvenimas po klevu, rež. Kazimieras Musnickas, LTV
* 1988 m. Žarckus – Žarckai, pagal Antaną Vienuolį, rež. Bronius Talačka, LTV
Televizijos spektaklis „Diskoteka“ tėvo vaidmuo

## Įvertinimas
* 1979 m. LTSR nusipelnęs artistas
* 2006 m. LDK Gedimino ordino medalis 

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Šaunusis teatro kareivis Juozas Meškauskas // Lietuvos žinios, 2009-11-19 
* Juozas Meškauskas. Pramogos Lietuvoje
* www.vyzuonos.lt
Filipas Aridajas

**Filipas III Aridajas** (Γ' ὁ Ἀρριδαῖος}}; 359 m. pr. m. e. – 317 m. pr. m. e. gruodžio 25 d.) – antrasis makedoniečių kilmės valdovas Egipte.

## Gyvenimas

Šis makedonietis karalius buvo karaliaus Filipo II Makedoniečio bei Filinos Larisos sūnus bei Aleksandro Didžiojo įbrolis. Pavadintas Arhidaeus gimimo metu, jis priėmė vardą Filipas, kai užėmė sostą. Plutarcho pranešime teigiama, kad jis buvo fiziškai ir protiškai suluošintas po to, kai jį bandė nunuodyti Filipo II žmona, karalienė Olimpija, kuri norėjo pašalinti galimą konkurentą jos sūnui Aleksandrui. Tačiau, tai gali būti tik piktos paskalos nes nėra jokio įrodymo, kad Olimpija iš tikrųjų sukėlė jos posūnio ligas. Aleksandras labai mėgo jį, ėmė į savo kampanijas. Po Aleksandro pirmalaikės mirties Babilone, Aridajų paskelbė karaliumi Makedonijos kariuomenė Azijoje. Tačiau, jis buvo tik nominalus vadovas, priklausomas nuo galingų generolų. Jo viešpatavimas ir jo gyvenimas truko neilgai.

Jo vardu yra pavadintas Aridajaus krateris Mėnulyje.

## Filipas Aridajas populiariojoje kultūroje

Aleksandro tragiškasis įbrolis trumpai pasirodo Mary Renault knygoje „Persijos berniukas“ ir tampa vienu iš pagrindinių charakterių. O taip pat knygos tęsinyje „Laidotuvių žaidimuose“. Jos įvykių versijoje, Kasandras sustabdo jo maršą į Makedoniją, kad leistų Olimpijai pakankamai laiko užmušti Aridają ir Euridikę.

## Nuorodos

* Livius.org: Arridaeus  by Jona Lendering
* Wiki Classical Dictionary: Arrhidaeus 
* Page about coinage during his reign
* An archaeological report about his grave and remains 
* A National Geographic article about the group of tombs, one of which is now said to be his (April 2008)
Elvyra Žebertavičiūtė

**Elvyra Žebertavičiūtė** (g. 1933 m. sausio 7 d. Bartninkuose, Vilkaviškio apskritis) – Lietuvos teatro ir kino aktorė.

## Biografija
Nuo 1940 m. su tėvais gyveno Kaune, Aleksote, lankė 2-ąją mergaičių gimnaziją. 1956 m. baigė LSSR konservatoriją, I aktorių laidos absolventė.

1956–1960 m. Kapsuko dramos teatro aktorė. 1961–1965 m. Vilniaus kultūros ir švietimo technikume dėstė režisūrą ir aktorių meistriškumą. Nuo 1965 m. Jaunimo teatro aktorė. Dėl malonaus ir neįprasto balso tembro daug dirbo radijo spektakliuose, įgarsinant filmus, buvo poezijos skaitovė.

## Filmografija
* Janina – Vienos dienos kronika, 1963 m., rež. Vytautas Žalakevičius, Lietuvos kino studija (LKS)
* Medicinos sesuo – Beprotybė, 1968 m., rež. Kaljo Kiisk, Tallinnfilm
* Laima – Birželis, vasaros pradžia, 1969 m., rež. Raimondas Vabalas, LKS
* Indėnė – Smokas ir Mažylis, 1975 m., rež. Raimondas Vabalas, Algirdas Šemeškevičius, LKS
* Rumšienė – Nesėtų rugių žydėjimas, 1978 m., rež. Marijonas Giedrys, LKS
* Bona – Juozas Grušas. Barbora Radvilaitė, 1982 m., rež. Vidmantas Bačiulis, Lietuvos telefilmas
* Našlė – Michaila Lomonosovas, 1984 m., rež. Aleksandras Proškinas, Mosfilm
* Susidūrimas, 1984 m., rež. Isaakas Fridbergas, LKS
* Melija – Mesje!, 1986 m., rež. Michailas Jevdokimovas, LKS
* Nauji Robino Hudo nuotykiai, 1997 m., rež. Zacharijus Vaintraubas, Lietuva, JAV, Prancūzija
* Paskutiniai žaislai, 2000 m., rež. G. Bendoriūtė
* Hunas Atila, 2001 m., rež. Dick Lowry, JAV, Lietuva
* Žiurkės, 2004 m., rež. Jorg Luhdorff, Lietuva, Vokietija
* Arjė, 2004 m., rež. Roman Kačanov, Rusija, Izraelis, Lietuva
* Imperijos žlugimas, 2005 m., rež. Vladimiras Chotinenka, Mosfilm
* Nekviesta meilė, serialas, 2007 m., rež. Alvydas Šlepikas
* Gėlė, 2009 m., rež. Darius Jarašiūnas
* Anelė Palubinskas – Mano mylimas prieše, 2010 m., rež. Šarūnas Mikulskis
* Kai ji vaikšto šalia, 2011 m., rež. Algina Navickaitė
* Aš, veteranė, 2011 m., rež. Darius Jarašūnas
* Miestelio mokytoja – Vardas tamsoje, 2012 m., rež. Agnė Marcinkevičiūtė
* Komisaro Ginto motina – Piktųjų karta, 2022 m., rež. Emilis Vėlyvis

## Įvertinimas
* 1983 m. LSSR nusipelniusi artistė

## Šaltiniai

## Nuorodos
* E. Žebertavičiūtė: drąsos ir įžūlumo man jaunystėje netrūko, 2012-06-04
Birželis, vasaros pradžia

**Birželis, vasaros pradžia** – 1969 m. Lietuvos kino studijoje sukurtas meninis filmas. Filmo trukmė – 87 min.

## Kūrybinė grupė
* Režisierius statytojas – Raimondas Vabalas
* Scenarijaus autorius – Icchokas Meras, Raimondas Vabalas
* Kompozitorius – Algimantas Apanavičius
* Operatorius statytojas – Algirdas Araminas, Jonas Abaronas
* Montažo režisierė – Mingailė Murmulaitienė
* Dailininkė statytoja – Juzefa Čeičytė
* Kostiumų dailininkas – Valentinas Antanavičius
* Filme atliekamas Vytauto Kairiūkščio romansas Algimanto Baltakio žodžiais „Aš viską viską užmiršau“
* Dirigentas – Saulius Sondeckis

## Vaidina
* Vytautas Tomkus – Stasys Jurgaitis
* Gediminas Karka – jo tėvas
* Elvyra Žebertavičiūtė – Laima
* Kazimiera Kymantaitė – jos motina
* Danutė Juronytė – Angelė
* Juozas Budraitis – Naujokaitis
* Audris Mečislovas Chadaravičius – Balys
* Aldona Jodkaitė – Liuda
* Julija Kavaliauskaitė – Sigutė, jos duktė
* Algimantas Masiulis – kunigas
* Steponas Kosmauskas – režisierius
* Lilija Mulevičiūtė – Jonė, sekretorė
* Povilas Gaidys – Balčiūnas, radijo korespondentas
* Algirdas Šemeškevičius – Stepas Kežys
* Juozas Jaruševičius – Povilas
* Rimgaudas Karvelis – teatro administratorius
* Stasys Paska, Stasys Čaikauskas, Algis Kybartas, Algirdas Kubilius, Benas Puskunigis, Vytautas Eidukaitis, Henrika Hokušaitė, Vladas Jurkūnas, Antanas Mackevičius, Algimantas Mažuolis, Stasys Ratkevičius, Juozas Urmanavičius, Tomas Vaisieta, Regina Varnaitė

## Siužetas
Provincijos miestelis, įsikūręs Nemuno pakrantėje. Beveik visi jo gyventojai susiję su sena lentpjūve, kurią reikia rekonstruoti. Tačiau tam priešinasi į miestelį atvykęs ministerijos atstovas, kuris norėtų čia matyti milžinišką kombinatą. Lentpjūvę gina inžinierius Stasys. Jis čia užaugo ir nori apsaugoti miestą nuo didžiulių statybų. Stasys sutinka gimtinėn užsukusią jaunystės meilę Laimą – ji atvažiavo kartu su teatru, kuriame vaidina.
Berznyko Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į Dangų bažnyčia

**Berznyko Švenčiausios Mergelės Marijos Dangun Ėmimo bažnyčia** – Romos katalikų bažnyčia Lenkijoje, Berznyko kaime. Bažnyčia priklauso Berznyko Švč. M. Marijos Dangun Ėmimo parapijai.

## Parapijos istorija
Parapija įkurta 1447 m. 1905 m. klebonas Tomas Kedys ir vikaras Antanas Staniukynas pabandė įvesti papildomas pamaldas lietuvių kalba. Lietuviškai besimeldę buvo užpulti, nukentėjo Žagarių kaimo gyventojai Juozas Gadliauskas ir Steponas Machavičius. Dėl kraujo praliejimo Berznyko bažnyčia buvo dvejiems metams uždaryta. 1905 m. spalio mėnesio įvykusios muštynės Berznyko bažnyčioje privertė parapijiečius lietuvius statyti naują Šv. Kazimiero bažnyčią Kučiūnuose. Šiuos įvykius „Šaltinyje“ 1906 m. analizavo Juozas Damijonaitis.

Vikarais kurį laiką tarnavo Antanas Brundza, Antanas Kudirka, Juozapas Galeckas. 1917 m. bažnyčios klebonas Adomas Lastauskas dalyvavo Vilniaus konferencijoje, išrinkusioje Lietuvos Tarybą, kuri paskelbė atkurianti šalies valstybingumą. Parapija pavadinta žolinės garbei. Liturginės mišios vyksta rugpjūčio 15 dieną.

## Architektūra
Bažnyčia vienanavė, su XIX a. viduryje statytomis medinėmis varpinėmis, tuo pačiu metu įrengtas bažnyčios šventorius su vartais ir dviem medžio-mūro koplytėlėmis.


Vaizdas:Berżniki - Kościół Wniebowzięcia NMP - Msza Św..JPG|Bažnyčios vidus


## Šaltiniais

## Nuorodos
* Algimantas Katilius. Apie XX a. pradžios įvykius Berznyko bažnyčioje (Straipsnis „Aušros“ žurnale) ;
* Parapijos tinklalapis (lenk.).
Klaus Nomi

**Klaus Nomi** (tikrasis vardas – *Klaus Sperber*, 1944 m. sausio 24 d. – 1983 m. rugpjūčio 6 d.) – vokiečių kontertenoras, pasižymėjęs ypatingais vokaliniais sugebėjimais ir neįprasta išvaizda bei elgesiu scenoje.

Atlikėjas buvo žinomas dėl savo keistų, teatrališkų pasirodymų. Jo dainos taip pat buvo neįprastos; aprėpiančios sintezatorių prisotintas klasikinės operos interpretacijas ir 1960-ųjų pop muzikos standartus atitinkančius koverius, tokius kaip Chubby Checker „The Twist“ ir Lou Chirstie „Lightnin' Strikes“. Žinomiausias atlikėjo pasirodymas įvyko 1979 m., kai jis atliko vokalo partiją David Bowie „Saturday Night Live“ pasirodyme.

Klaus Nomi mirė 1983 m. (būdamas 39 metų) nuo AIDS.

## Diskografija

### Albumai
* *Klaus Nomi* 1981
* *Simple Man* 1982
* *Encore* 1983
* *In Concert* 1986
* *Za Bakdaz* 2007

### Singlai
* „You Don’t Own Me“ / „Falling in Love Again (Can’t Help It)“ (1981)
* „Nomi Song“ / „Cold Song“ (1982)
* „Lightnin' Strikes“ / „Falling in Love Again (Can’t Help It)“ (1982)
* „Simple Man“ / „Death“ (1982)
* „Ding-Dong! The Witch Is Dead“ / „ICUROK“ (1982)
* „ICUROK“ / „Ding-Dong! The Witch Is Dead“ (Canadian 12")
* „Za Bak Daz“ / „Silent Night“ (CD single, 1998)
* „After the Fall“

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
* Dokumentinis filmas apie Klaus Nomi gyvenimą
Vladas Meškėnas

**Vladas Meškėnas** (g. 1916 m. vasario 17 d. Baku – 2020 m.) – Lietuvos ir Australijos tapytojas.

## Biografija
1924 m. su tėvais grįžo į Lietuvą. Studijavo Kauno meno mokykloje, 1936 m. konkurse už Felikso Vaitkaus pašto ženklus laimėjo III premiją. 1944 m. emigravo į Austriją, 1949 m. persikėlė į Australiją.

## Kūryba
Ankstyvuoju periodu kūrė daugiausia ekspresionistinius portretus („Veveris Haukinsas“ 1961 m., „Viljamas Dobelis“ 1964 m., „Donaldas Grantas“ 1976 m.). Lankėsi JAV, sukūrė portretų (Valdas Adamkus, Alma Adamkienė, Adomas Varnas, visi 1978 m.). Kūriniams būdingos sodrios spalvos, energingi potėpiai, ryškus modeliavimas. Aštuntame dešimtmetyje suformavo savitą vadinamąjį dvigubo įvaizdžio (*doubleimage*) stilių: dalis portreto užtapoma įvairių spalvų potėpiais („Elvynas Lynas“ 1973 m., „Autoportretas“ 1979 m.). Vėlesnė kūryba realistiškesnė, sukūrė ir žanrinių paveikslų („Dvi seserys“ 1984 m., „Bondi“ „Pajūris“ 1990 m.). Nupiešė daug piešinių, škicų pastele („Meno pirklys“ 1958 m., „Džonas Olsenas“ 1962 m., „Draugas Donaldas“ 1985 m.). Parodose dalyvavo nuo 1953 m. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus.

## Literatūra
* Rutkauskienė R. Australijos lietuvių dailės kolekcija Dailės muziejaus rinkiniuose. Lietuvos dailės muziejus. Metraštis 2.-V.-1998.-P.129-132.

## Šaltiniai
Metai (žurnalas)

**Metai** – Lietuvos mėnesinis literatūros ir kultūros žurnalas, einantis nuo 1991 m. Vilniuje.

## Istorija
Leidžiamas vietoje žurnalo „Pergalė“. Leidžia Lietuvos rašytojų sąjunga. Tiražas 1991 m. – 15 500 egz., 1997 m. – 2000 egz., 2007 m. – 1250 egz., 2018 m. – 1000 egz.

Žurnalas spausdina originalią ir verstinę literatūrą, eseistiką, literatūros mokslo ir kritikos straipsnius, recenzijas, publicistiką. Skelbia debiutuojančių autorių kūrybą, tremties ir rezistencijos atsiminimus, literatūrinį palikimą.

## Redaktoriai
* Juozas Aputis – 1991–1994 m.
* Danielius Mušinskas – 1994–2015 m.
* Antanas Šimkus – nuo 2015 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*Oficiali svetainė
Seinų Šv. Kazimiero Karalaičio dekanatas

**Seinų Šv. Kazimiero Karalaičio dekanatas** pavaldus Luko vyskupijai. Dekanatui priklauso šios parapijos:

* Berznyko Švč. M. Marijos Dangun Ėmimo parapija – Berznykas
* Gibų Šv. Onos parapija – Gibai
* *Karolino Šv. Šeimynos parapija* – Karolinas
* Krasnapolio Dievo Atsimainymo parapija – Krasnapolis
* Punsko Švč. M. Marijos Dangun Ėmimo parapija – Punskas
* Seinų Švč. M. Marijos Apsilankymo parapija – Seinai
* *Smalėnų Šv. Izidoriaus Artojo parapija* – Smalėnai

## Kaimyniniai dekanatai
Augustavo, Suvalkų Šv. Dvasios, Suvalkų Dievo gailestingumo, Suvalkų Šv. Benedikto ir Šv. Romualdo dekanatai.

## Dekanato istorija
1875 m. *Pamiatnaja knyžka Suvalkskoj gubernii* nurodo, kad tuometiniam Seinų dekanatui priklausė: Berznyko, Kapčiamiesčio, Krasnapolio, Leipūnų, Liškiavos, Lazdijų, Metelių, Miroslavo, Seinų katedros, Šventežerio, Stšelcoviznensko, Veisiejų parapijos. Du pasauliniai karai ir pasikeitusios valstybių sienos iš esmės pakeitė dekanato sudėtį.
Nadymas

**Nadymas** () – miestas Rusijoje, Tiumenės srities šiaurėje, Jamalo Nencų autonominėje apygardoje, Nadymo kairiajame krante, 290 km į pietryčius nuo apygardos sostinės Salechardo. Rajono centras. 47,6 tūkst. gyventojų (2009 m.).

Svarbus gamtinių dujų gavybos centras. Miesto apylinkėse išgaunama 11 % Rusijos gamtinių dujų. Dujotiekių link Europos pradžia. Yra neveikiantis geležinkelis į Salechardą (Transpoliarinės magistralės dalis, planuojama atnaujinti). Veikia keleto universitetų ir institutų filialai.

## Istorija

Nadymas rašytiniuose šaltiniuose minimas jau 1146 m., žemėlapiuose žymimas nuo XVII a. pab., vėliau gyvenvietė nunyko. 1968 m. atradus Medvežjės dujų telkinį, Nadyme įkurta darbininkų gyvenvietė. 1972 m. Nadymui suteiktas miesto statusas.


Image:MosqueNadym.jpg|Mečetė
Image:ParkNadym.jpg|Miesto parkas
Image:ProspektLeningradskiy.jpg|Leningrado prospektas
Čaniai

**Čaniai** – aravakų kilmės indėnų gentis, gyvenusi Gran Čako regione, dabartinėje Argentinoje ir Bolivijoje. Čaniai drauge su kita grupe aravakų genčių prieš 2500 m. paliko Gvianą ir patraukė į pietus. Gran Čake jie suformavo neolitinę kultūrą, augino kukurūzus, žemės riešutus, medvilnę, moliūgus, išvystė keramikos amatą, taip pat gamino medines kaukes, drabužius. Čanių genčiai priskiriamas Samaipatos fortas.

Čaniai buvo taiki gentis, ir vertėsi prekyba su kitomis aravakų gentimis bei inkais, tačiau kariavo su gvaraniais. Iki ispanų kolonizacijos gvaraniai nugalėjo čanius ir privertė juos migruoti į skurdžius pietryčius. Didelė dalis genties narių vėliau asimiliavosi su gvaraniais bei europiečiais.

Yra išlikę keletas čanių bendruomenių pietryčių Bolivijoje (aplink Isosogo pelkynus) bei Argentinoje, netoli Tartagalio. Kalba gvaraniškai ir ispaniškai, čanių kalba išnykusi.

## Šaltiniai
Karakolis (Belizas)

**Karakolis** () – senovinio majų miesto liekanos dabartiniame Belize, Kajo rajone, netoli San Ignasijo miesto, Majų kalnų papėdėje.

## Istorija

Vietovė buvo apgyvendinta apie 1200 m. pr. m. e., tačiau ypač suklestėjo majų klasikiniu laikotarpiu, kuomet pastatyta virš 40 pastatų, datuojamų 485–889 m. Senasis Karakolis, tuomet vadintas **Ošuica** (*Oxhuitza*), buvo vienas didžiausių majų miestų: jis užėmė 168 km² plotą, gyveno 120–180 tūkst. gyventojų. 562 m. Karakolis laimėjo mūšį prieš Tikalį, kurio valdovas buvo paaukotas.

Karakolis atrastas 1937 m. Išlikęs akropolis, stelos su glifais ir raižiniais. Pagrindinis objektas – masyvi Dangaus šventykla *Caana*.

## Žinomi valdovai
Nežinomų tarimų valdovų vardai žymimi kursyvu.

* 331–349: Te' Kab' Chaak
* apie 470: K’ak' Ujol K’inich I
* 484–514: Yajaw Te' K’inich I
* 531–534: K’an I
* 553–593: Yajaw Te' K’inich II (Lord Water)
* 599–613: *Mazgas-Valdovas*
* 618–658: K’an II
* 658–680: K’ak' Ujol K’inich II
* apie 700: *vardas nežinomas*
* VII a. vid.: *vardas nežinomas*
* 793: Tum Yohl K’inich
* 798: K’inich Joy K’awiil
* 810–830: K’inich Toob’il Yoaat
* 835–849: K’an III
* 859: *vardas nežinomas*
Karakolis

**Karakolis** gali reikšti:

* Karakolis – majų miesto liekanos dab. Belize;
* Karakolas – miestas Kirgizijoje;
* Karakolis – miestelis Meksikoje, Mičoakane.

## Taip pat skaitykite
* Karakulis.
Nadymas (upė)

**Nadymas** () – upė Rusijoje, Tiumenės srities šiaurėje, Jamalo Nencų autonominėje apygardoje. Prasideda Numto ežere, Sibiro skliautagūbrių šiaurinėje pašlaitėje. Teka daugiausia į šiaurę pelkėta Vakarų Sibiro lyguma. Prateka taigos ir miškatundrės gamtines sritis. Įteka į Karos jūros Obės užutėkio pietinį galą, sudaro didelę užpelkėjusią deltą.

Upės baseine gausu pelkių, ežerų, upių. Priskaičiuota virš 2800 upių ir 44 800 ežerų. Didžiausi intakai: Kairioji Cheta, Cheigijaka, Jarudėjus (kairieji), Tatliagajacha, Simijeganas, Tanlova, Dešinioji Cheta, Didysis Jarudėjus (dešinieji). Upė užšąla nuo lapkričio iki gegužės pabaigos ar birželio pradžios. Ledas laikosi 225–230 dienų, jo storis 90 cm (kovą-balandį). Nadymas laivuojamas 105 km nuo žiočių ruože, nuo vienintelio miesto prie upės – Nadymo.

Pavadinimas kilęs iš nencų kalbos žodžio *неидэм*, reiškiančio „pelkėtą vietovę“.

## Šaltiniai
Metalo lydymo krosnelė

**Metalo lydymo krosnelė**, **rudnelė** – nupjauto kūgio formos statinys iš akmenų ir molio su šachta viduje metalui iš rūdos lydyti.

## Įranga
Metalo lydymo krosnelės aukštis paprastai siekė apie 1 m, skersmuo 30–40&nbsp;cm, sienelių storis 12–15&nbsp;cm. Metalo lydymo krosnelės šachtoje sluoksniais buvo kraunamos medžio anglis ir degta geležies rūda. Šachtos apačioje buvo įtaisomi pūstuvai orui pūsti į krosnelės žaizdrą, kur 1200-1350 °C temperatūroje iš rūdos redukuojama geležis. Galutinis produktas buvo kritė – geležies luitas su šlako intarpais. Kokybiškas geležies ruošinys buvo gaunamas kritę kalant ir pašalinant šlaką. Žinomos 3 tipų metalo lydymo krosnelės:
* dubens formos metalo lydymo krosnelė – statinys iš akmenų ir molio pusapvalėje duobėje geležiai iš rūdos lydyti (oras pučiamas dumplėmis į žaizdrą)
* metalo lydymo krosnelė su šlakduobe – statinys, kurio antžeminę dalį sudaro iš akmenų ir molio nulipdyta šachta, o požeminę – po šachta iškasta duobė šlakui nubėgti
* metalo lydymo krosnelė su šlako išleidimo angomis – krosnelė, kurią sudaro antžeminė šachta, nulipdyta iš molio ir akmenų, su angomis šachtos sienelėse šlakui išleisti į duobę ar ant žemės.

## Lietuvoje
Lietuvoje geležį pradėta lydyti apie IV a. pr. m. e. Žinoma daugiau kaip 200 radaviečių. Lietuvoje metalo lydymo krosnelėse iš balų rūdos buvo lydoma tik geležis. Geriausiai išlikusios metalo lydymo krosnelės atrastos:
* Žardės gyvenvietė, Klaipėda, IV a. pr. m. e. 
* Paplienijos gyvenvietė, Telšių raj., III a. – IV a. 
* Lieporių gyvenvietė, Šiauliai, IV a. – VI a. 
* Virbaliūnų gyvenvietė, Kauno raj., IV a.– V a. 
* Kerelių piliakalnis, Kupiškio raj., V a. – VI a.

## Literatūra
*Jonas Navasaitis. Lietuviška geležis. Kaunas, 2003 m.
* Pranas Kulikauskas, Regina Kulikauskienė, Adolfas Tautavičius. Lietuvos archeologijos bruožai, Vilnius, 1961 m., p.&nbsp;254-255
* P. Kulikauskas. Nemenčinės piliakalnis, Iš lietuvių kultūros istorijos, I, Vilnius, 1958 m.

## Šaltiniai
Samnitai

**Samnitai** – senovinė italikų tauta, kalbėjusi oskų grupės kalba. Pradžioje gyveno Samnijuje – Vidurinės Italijos kalnuose į pietus nuo Lacijaus, Kampanijos ir Apulijos pasienyje.

Samnitai sudarė genčių sąjungą, kuri vadinosi *Samnitų federacija*. Federaciją sudarė mažiausiai keturios gentys:
* *pentrai* (*Pentri*) – svarbiausia gentis, kurios sostinė buvo *Bovianum*.
* *karacenai* (*Caraceni*). Jų pagrindiniai miestai buvo Kliuvijė (*Cluviae*; dabar tai *Kasolis* (*Casoli*)) ir *Juvanas* (*Juvanum*; iš jo liko tik griuvėsiai).
* *kaudinai* (*Caudini*). Jų sostinė buvo *Kaudijus* (*Caudium*; dabar tai *Montesarchio*).
* *hirpinai* (*Hirpini*, oskų kalba šis žodis reiškė 'vilkas')). Jų sostinė buvo Beneventas.
** *frentanai* (*Frentani*). Manoma, kad jie prisijungė prie hirpinų. Frentanų sostinė buvo *Larinas* (*Larinum*; dabar vadinamas *Larino*).

Visos genčių sąjungos sostinė buvo *Bovianum* miestas. Trumpą laiko tarpą tarp IV ir III a.p.m.e. sostinė buvo *Akvilonija* (*Aquilonia*), kurią 293 m. pr. m. e. sunaikino romėnai ir kuri dabar taip ir vadinasi *Akvilonija* (Avelino provincijoje Kampanijoje).

Nusilpus etruskams samnitai Italijos pietuose užsigrobė plačias žemes. Didžiąją dalį savo istorijos samnitai gyveno neturėdami jūros pakrantės, bet vėliau trumpą laiko tarpą jie turėjo žemių abiejose Italijos pakrantėse.
423 m. pr. m. e. samnitai užpuolė etruskų koloniją Kapują, 421 m. pr. m. e. – graikų miestą Kumus. Su Didžiosios Graikijos miestais ryšius palaikę samnitai elinizavosi.
Vėliau samnitai susidūrė su Roma. Samnitai 354 m. pr. m. e. kaip tauta paminėti sutartyje su romėnais. Pagal šią sutartį romėnai ir samnitai pripažino turintys sieną pagal Lirio (*Liri*) upę. Netrukus po to kilo Samnitų karai (343–290 m. pr. m. e.), ir samnitai 321 m. pr. m. e. laimėjo svarbų mūšį prieš romėnų kariuomenę. Samnitų valstybė pasiekė viršūnę 316 m. pr. m. e., kai padidino savo teritoriją romėnų sąskaita. 290 m. pr. m. e. romėnai įveikė samnitų galią, ir samnitai buvo priversti paklusti romėnams.
Samnitai buvo paskutinė grupė, besipriešinusi romėnams 91–88 m. pr. m. e. Sąjungininkų kare. 82 m. pr. m. e. Romos diktatoriaus Liucijaus Kornelijaus Sulos paliepimu samnitai buvo išžudyti, o kas liko gyvi – išvaikyti. Samnitų pralaimėjimas buvo toks smarkus, kad tuo metu rašė, jog „Samnijaus miestai tapo kaimais, o kai kurie visiškai išnyko“.

Teodoras Momzenas samnitų kilmę siejo su umbrais.
Samnijus

**Samnijus** (; ; oskų kalba *Safinim*) – istorinis Italijos regionas pietinėje centrinių Apeninų dalyje, kuriame gyveno samnitai. Samnitai Samnijuje viešpatavo 600–290 m. pr. m. e. Šiaurėje Samnijus turėjo sieną su Lacijumi, pietuose – su Lukanija, vakaruose – su Kampanija, rytuose – su Apulija.

Šiuo pavadinimu vadinosi ir vienas iš 11 Italijos administracinių regionų Romos imperijoje, egzistavęs iki imperijos egzistavimo pabaigos.

Pagrindiniai Samnijaus miestai buvo:
* *Bovaiamom*, kurį romėnai jį pervadino į *Bovianum*, o dabar jis vadinasi *[[Bojanas]]* (*Bojano*);
* *[[Izernija]]*
* *Malventum*, kurį romėnai vėliau pervadino į *Beneventum*, o šiandien jis vadinasi *[[Beneventas]]* (*Benevento*).

Samnijus buvo silpnai išvystyta sritis su kalnuotu reljefu ir nedideliu derlingų žemių kiekiu. Dėl to Samnijaus ekonomikos pagrindas buvo gyvulininkystė.
Jekaterina Furceva

**Jekaterina Furceva** (,  1910 m. gruodžio 7 d. Kalinino srityje – m. 1974 m. spalio 24 d. Maskvoje ) – tarybinė partinė ir valstybės veikėja, buvusi TSRS Kultūros ministrė, viena iš nedaugelio moterų TSRS aukščiausioje valdžioje.

## Biografija
* 1924 m. – įstojo į komjaunimą;
* 1928–1930 m. – dirbo audėja fabrike;
* 1930–1933 ir 1935–1937 m. – komjaunimo funkcionierė: rajono komiteto sekretorė Kursko srityje, Feodosijos miesto komiteto sekretorė, VLKJS CK aparate;
* 1933–1935 ir 1937–1941 m. – studijavo Maskvos M. Lomonosovo vardo cheminės technologijos institute, buvo šio instituto partijos komiteto sekretore;
* 1942 m. – TSKP Maskvos miesto Frunzės rajono komiteto sekretorė, II sekretorė, I sekretorė;
* 1950 m. – TSKP Maskvos miesto komiteto II sekretorė, 1954–1957 m. – I sekretorė;
* 1956 m. vasario mėn. – TSKP CK sekretorė, kandidatė į Politinio biuro narius, 1957–1961 m. – TSKP CK Politinio biuro narė;
* 1960–1974 m. – TSRS Kultūros ministrė.

## Papildoma informacija
* Viena prieštaringiausiai vertinamų tarybinio laikotarpio veikėjų: padėjo įkurti Tagankos teatrą, organizavo dailininkų – abstrakcionistų puolimą, kai kada leisdavo teatruose statyti aštresnius kūrinius, jos iniciatyva Lužnikuose pastatytas didžiulis sporto kompleksas, jos pastangomis savaitei į Maskvą buvo atvežta Leonardo da Vinčio "Mona Lisa", amerikiečių milijonieriui A. Hameriui padovanojo K. Malevičiaus paveikslą "Juodas kvadratas";
* 1956 m. V. Molotovui, L. Kaganovičiui, G. Malenkovui bandant nušalinti nuo pareigų N. Chruščiovą, pasiprašiusi iš Politinio biuro posėdžio tariamai į tualetą, telefonu sukvietė į Kremlių N. Chruščiovo šalininkus ir išgelbėjo jo politinę karjerą;
* Jos kabinete kabėjo D. Britanijos karalienės padovanotas portretas su užrašu "Jekaterinai nuo Elžbietos";
* Aistringai žvejojo, dėl savo charakterio ir užimamų pareigų buvo daugelio to meto anekdotų herojė;
* Atleista iš TSKP CK sekretoriaus posto bandė nusižudyti, persipjaudama venas.