open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Bekerelis

**Bekerelis** (str. Bq) – SI vienetas statistiškai atsitiktinių reiškinių dažniui aprašyti (įprastai naudojamas radioaktyvaus skilimo greičiui matuoti). Griežtai periodiškiems reiškiniams aprašyti vartojamas hercas, kurio formalus apibrėžimas („kartai per sekundę“) yra toks pats. Bekerelis taip pavadintas fiziko Antuano Anri Bekerelio garbei.

Bekerelis nusako, kiek nestabilių branduolių suskyla per vieną sekundę. Vienas bekerelis parodo, kad per vieną sekundę suskilo vienas nestabilus branduolys. Tai reiškia, kad 1Bq = 1s-1. Jeigu vyksta 1000 skilimų per sekundę, medžiagos aktyvumas yra šimtą kartų didesnis lyginant su medžiaga, kurios aktyvumas 10 skilimų per sekundę. 

Bekerlis yra labai mažas vienetas: kilogramo įprastos kavos aktyvumas yra apie 1000 Bq, toks pats ir granito. Vartojami stambesni vienetai, sukuriami pridedant įprastines mega-, giga- ir tera- priesagas su jų įprastinėmis reikšmėmis. Kilogramas uranas urano turi 25 MBq aktyvumą kas palyginus su kilogramu net ir senų jau (50 metų) radioaktyvių atliekų, 10 000 000 MBq, vis dar nebūtų daug.

Iki 1975 metų radioaktyviųjų medžiagų aktyvumui matuoti buvo naudojamas vienetas kiuris (Ci). 1 Ci = 3,7×1010 Bq, 1 Bq = 3,7×10−11 Ci.

## Šaltiniai
Bronius Radzevičius

**Bronius Radzevičius** (1940 m. gruodžio 24 d. Radviliškyje – 1980 m. spalio 10 d. Vilniuje) – aštuntojo XX a. dešimtmečio Lietuvos prozininkas.

## Biografija
Rašytojo vaikystė prabėgo Utenos rajono Vyžuonų miestelyje, į kuriuos jo šeima persikėlė 1941 m., prasidėjus Antrajam pasauliniam karui. Motinos neteko karo metu, tėvas nuskendo 1959 m. Likęs našlaitis dvejus metus gyveno internate. 1960 m. B. Radzevičius baigė vidurinę mokyklą. Įstojo į Vilniaus universitetą studijuoti fizikos ir matematikos, bet, pasijutęs „sėdįs ne savo rogėse“, studijas metė. Dėl sunkios materialinės padėties gausioje pamotės šeimoje B. Radzevičius kurį laiką dirbo gamyklose, įsigijo tekintojo specialybę. Vėliau įstojo į Vilniaus universitetą, studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą. 1968 m. baigęs universitetą, metus mokytojavo, vėliau dirbo redaktoriumi. Mokytojavo, dirbo „Šluotos“, „Komjaunimo tiesos“, „Girių“ redakcijose, moksliniame metodiniame kultūros centre. 1972 m. vedė Genę Radzevičienę. Sūnus – Kostas Radzevičius (g. 1973). 

1980 m. spalio 10 d. nusižudė, palikęs priešmirtinį atsisveikinimo laišką. Surastas Vilniuje, Neryje, prie Žirmūnų tilto. Buvo palaidotas Vyžuonų kapinėse. 

Rašytojo kūryba – pirmasis sovietiniu laikotarpiu ryškus moderniosios prozos proveržis, skausmingai atskleidęs pokario kartos egzistencinę aklavietę, savitai reiškęs niūrią laiko dvasią ir žmogaus bejėgiškumo totalitarinės sistemos gniaužtuose. Pirmą kartą lietuvių literatūroje atsiranda toks sudėtingas žmogus, jo komplikuotas dvasinis pasaulis, gili savianalizė. Jis paženklintas nuolatinio nepasitenkinimo savimi ir aplinka. Tai – „nervinga literatūra“, uždaros, įkalintos sąmonės reiškinys, simptomiškas, laikotarpiui būdingas psichikos bruožas.

## Bibliografija
* Link debesijos: [apsakymų rinkinys]. Vilnius: Vaga, 1984. 383 pp.
* Balsai iš tylos: [novelių rinkinys]. Vilnius: Vaga, 1970
* Priešaušrio vieškeliai: [romanas]. Vilnius: Vaga, 1979
* Raštai. 3 tomai. Vilnius: Vaga. 1984–1985
* Žolė po šerkšnu: [apysaka, novelės]. Kaunas: Varpas, 1994
* Vakaro saulė: [apsakymų rinkinys]. Vilnius: Baltos lankos, 1996
* Proza. Vilnius: Žaltvykslė, 2006

## Įvertinimas

* Žemaitės literatūrinė premija už romaną „Priešaušrio vieškeliai“, 1980 m.
* Lietuvos nacionalinė kultūros ir meno premija, po mirties, 1991 m.

## Atminimas

* Paminklas Vyžuonų seniūnijos ir mokyklos skvere (2007 m., skulpt. Henrikas Orakauskas).
* Rašytojų kalnelyje Vyžuonose pastatytos dvi skulptūros, skirtos pagerbti rašytoją Bronių Radzevičių ir poetą Antaną Masionį (2000 m., skulpt. Henrikas Orakauskas).

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Novelės iš knygos „Žolė po šerkšnu“
Jonas Kiška

**Jonas Kiška** (1547 m. – 1592 m.) – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės valstybės ir karinis veikėjas, 1579–1589 m. Žemaičių seniūnas, 1588–1591 m. Vilniaus kaštelionas, Bresto vaivada.

## Biografija

Kilęs iš Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ir Abiejų Tautų Respublikos lenkų ir čekų kilmės lietuvių didikų giminės. Tėvas Stanislovas Kiška II, motina Ona Radvilaitė. Žmona kunigaikščio Konstantino Ostrogiškio duktė Elžbieta Ostrogiškė, vaikų neturėjo.

1554 m. mirus tėvui paveldėjo didžiulį turtą – apie 70 miestų ir 400 kaimų. Motina, išauklėta kalvinizmo dvasia, stengėsi, kad ir sūnus propaguotų abiejų valstybę sudarančių tautų brolybę. Nuo 1563 m. studijavo Bazelio universitete, jo pasaulėžiūrai poveikį darė humanistas, reformacijos šalininkas S. Curione. Jaunystėje aplankyta Italija, Prancūzija ir Ispanija.

## Valstybės tarnyba

Nuo 1569 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio dvaro raikytojas. 1579–1588 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio dvaro taurininkas ir Žemaitijos seniūnas. Maskvos didžiosios kunigaikštystės kariuomenei 1579–1780 m. šturmuojant Velikije Lukų tvirtovę, į kovos lauką atvedė 400 raitelių ir 120 pėstininkų dalinį. Nuo 1588 m. Vilniaus kaštelionas, Žemaitijos seniūno pareigų atsisakė.

Jo valdose ir jo remiamos veikė beveik visos žinomos LDK antitrinitorių bendruomenės. Jis įsteigė ir išlaikė jų mokyklą Vijoje. Kiškos Lasko dvaro (Valažino apskritis) spaustuvėje 1573–1589 m. buvo išspausdinta apie 20 knygų, tarp jų Vijos mokyklos rektoriaus (1585–1592 m.) arijono Jono Licinijaus Namislovijaus (*Namyslowski*) dorinių sentencijų rinkinys „Sentencijos bendram visų naudojimui“ (, 1589 m.), Cicerono, A. Volano, E. Hofmano, A. F. Modrzevskio ir kt. autorių veikalų. Savo dvare priiminėjo ir finansiškai rėmė žymius rašytojus bei poetus.

## Šaltiniai

## Nuorodos

|-
Kinijos Liaudies Respublikos vėliava

**[[KLR|Kinijos]] vėliava** (Trad. kin. k. – 五星红旗, pinyin – *wǔ xīng hóng qí*; dar vad. – *Penkiakampių žvaigždžių raudonoji [[vėliava]]*) – stačiakampė, raudonos spalvos, su kairiame viršutiniame kampe prie flagštoko įkomponuota auksine penkiakampe žvaigžde, aplink kurią puslankiu įkomponuotos dar keturios mažesnės penkiakampės auksinės žvaigždės.

## Istorija
Vėliavą suprojektavo ekonomistas ir aktorius Zeng Liansong iš Džedziango provincijos. 1949 m. spalio 1 d. tokią vėliavą įteisino Kinijos liaudies politinė konsultacinė taryba.

## Simbolika
Raudona spalva – komunizmo spalva, didžioji auksinė žvaigždė simbolizuoja Kinijos komunistų partiją. Likusių keturių žvaigždžių simbolika nėra tiksli. Manoma, kad jos simbolizuoja keturias klases: darbininkų, valstiečių, miestiečių (pagal kitą nuomonę – inteligenciją) ir patriotinių kapitalistų.

## Nuorodos
* vexilla – mundi.com
Aliaskos teritorija

**Aliaskos teritorija** (angl. *Territory of Alaska*) buvo inkorporuota JAV teritorija nuo 1912 m. iki 1959 m. sausio 3 d., kai tapo Aliaskos valstija. Sostinė – Džunas.

## Atsiradimas
1899 m. priėmus Baudžiamąjį kodeksą, kuriame, be kita ko, buvo numatytas alkoholio mokestis, vis dažniau buvo reikalaujama Aliaskos atstovavimo Kongrese. Derybos galutinai baigėsi 1912 m. rugpjūčio 24 d., kai Aliaskos apygarda tapo organizuota ir inkorporuota Jungtinių Valstijų teritorija.

1912 m. „Antruoju Organiniu aktu“ apygarda pervadinta į „Aliaskos teritoriją“. 1916 m. joje gyveno apie 58 000 gyventojų. Kongreso delegatas James Wickersham pateikė pirmąjį Aliaskos valstybingumo įstatymo projektą, tačiau jis žlugo dėl nepakankamo aliaskiečių susidomėjimo. Netgi precedento neturintis prezidento Warren G. Harding vizitas 1923 m. (likus kelioms dienoms iki jo mirties) nesukėlė visuotinio susidomėjimo valstijos statusu. Pagal „Antrojo organinio akto“ sąlygas Aliaska buvo suskirstyta į keturias dalis. Daugiausiai gyventojų turintis padalinys, kurio sostinė buvo Džuno, svarstė, ar galėtų tapti atskira valstija nuo kitų trijų. Svarbiausias rūpestis buvo vyriausybės kontrolė, nes teritoriją valdė 52 federalinės agentūros.

## XX amžius
Aliaskos tyrinėjimas ir apgyvendinimas nebūtų buvęs įmanomas be lėktuvų, kurie leido į valstijos gilumą pritraukti naujakurių ir greitai gabenti žmones bei atsargas. Tačiau dėl nepalankių valstijos oro sąlygų ir didelio pilotų ir gyventojų skaičiaus santykio jos teritorijoje yra išsibarsčiusios daugiau kaip 1 700 lėktuvų nuolaužų. Daugybė lėktuvų nuolaužų taip pat yra kilusios iš valstijos karinio susitelkimo Antrojo pasaulinio ir Šaltojo karo metais.

Aliaskos strateginė svarba Jungtinėms Valstijoms tapo dar akivaizdesnė Antrojo pasaulinio karo metais. 1942 m. balandį daugiau kaip 200 japonų kilmės žmonių iš šios teritorijos buvo prievarta išvežti ir išsiųsti į kalinių stovyklas šalies gilumoje dėl Vykdomojo įsakymo 9066, kuriuo vyriausybė buvo įgaliota iškeldinti ir įkalinti visus japonų kilmės asmenis iš Ramiojo vandenyno pakrantės. 1942 m. birželį – 1943 m. rugpjūtį japonai per Aleutų salų grandinę įsiveržė į JAV Aleutų salų mūšio metu. Tai buvo pirmas kartas nuo 1812 m. britų ir amerikiečių karo, kai Amerikos žemę okupavo priešai iš užsienio. Galiausiai, japonus iš Aleutų salų išstūmė 34 000 amerikiečių karių pajėgos.

## Gubernatoriai

* Walter E. Clark (1912–1913 m.)
* J.F.A. Strong (1913–1918 m.)
* Thomas Riggs Jr. (1918–1921 m.)
* Scott C. Bone (1921–1925 m.)
* George A. Parks (1925–1933 m.)
* John W. Troy (1933–1939 m.)
* Ernest Gruening (1939–1953 m.)
* B. Frank Heintzleman (1953–1957 m.)
* Waino Hendrickson (1957 m.)
* Mike Stepovich (1957–1958 m.)
* Waino Hendrickson (1958–1959 m.)

## Išnašos
Louis de Broglie

**Louis-Victor-Pierre-Raymond, 7-asis de Broglie hercogas** (1892 m. rugpjūčio 15 d. – 1987 m. kovo 19 d.) – prancūzų fizikas teoretikas, Nobelio premijos laureatas, Prancūzijos mokslų akademijos narys.

## Biografija
De Broilis gimė Dieppe mieste, Pajūrio Senos apskrityje. Jis yra jaunesnysis Viktoro, 5-ojo de Broilių hercogo sūnus. 1960 m. po jo brolio Mauriso, 6-ojo de Broilių hercogo (irgi fiziko), kuris neturėjo įpėdinių, mirties, Luisas tapo 7-uoju de Broilių hercogu. Nebuvo vedęs. Po jo mirties jo pasekėju buvo tolimas pusbrolis Viktoras-Fracua, 8-asis de Broilių hercogas.

Iš pradžių de Broilis norėjo tapti humanitaru ir pirmąjį savo mokslinį laipsnį įgijo istorijos srityje. Vėliau savo dėmesį sutelkė į matematiką ir fiziką. Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui 1914 m., jis pasiūlė armijai savo paslaugas radijo komunikacijų srityje.

## Šaltiniai
Petras Kiška II

**Petras Kiška** (1519-1550 m.) – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir Abiejų Tautų Respublikos valstybės ir karinis veikėjas, Vladimiro seniūnas, Vitebsko vaivada.

## Biografija

Kilęs iš Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės lenkų ir čekų kilmės lietuvių didikų Kiškų giminės. Tėvas Petras Kiška, broliai Stanislovas Kiška, Mikalojus Kiška. Antroji žmona Jurgio Radvilos duktė, Barboros Radvilaitės sesuo Ona Elžbieta Radvilaitė. Petrui mirus ji ištekėjo už Alšėnų ir Dubrovicų kunigaikščio Simono Jurjevičiaus Alšėniškio.

## Valstybės tarnyba

Nuo 1548 m. Voluinės žemės maršalka ir Vladimiro seniūnas. 1550 m. Vitebsko vaivada.

## Šaltiniai

## Nuorodos

|-
Mikalojus Kiška

**Mikalojus Kiška** (1520-1588 m.) – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir Abiejų Tautų Respublikos valstybės ir karinis veikėjas, Palenkės vaivada.

## Biografija

Kilęs iš Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės lenkų ir čekų kilmės lietuvių didikų Kiškų giminės. Tėvas Petras Kiška, broliai Stanislovas Kiška, Petras Kiška. Antroji žmona Jeronimo Chodkevičiaus ir Onos Šemetaitės duktė Barbora.

Nuo 1552 ar 1553 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio dvaro raikytojas, nuo 1555 m. – taurininkas. Nuo 1556 m. Drohičino seniūnas. Kaip Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės delegacijos narys dalyvavo rengiant 1569 m. Liublino unijos dokumentus 1563 m. Varšuvos, 1565 m. Petrakavo, 1569 m. Liublino seimuose. Dėl Lenkijos ponų siūlomų nepriimtinų unijos sąlygų daugumai Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės delegacijos narių išvykus iš Liublino, jis ir Lietuvos vicekancleris Eustachijus Valavičius liko Liubline. Po unijos Palenkę prijungus prie Lenkijos kaip Drohičino seniūnas prisiekė jai ištikimybę. Už tai, kad rėmė uniją buvo paskirtas Palenkės vaivada ir Bielsko seniūnu.

## Šaltiniai

## Nuorodos

|-
Stanislovas Kiška

**Stanislovas Strumila** (pravarde **Kiška**, m. 1513 m. pabaigoje ar 1514 m. pradžioje) – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės valstybės ir karinis veikėjas, diplomatas, Gardino seniūnas, Lietuvos didysis etmonas, Lietuvos didysis maršalka.

## Biografija

Kilęs iš Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės lenkų ir čekų kilmės lietuvių didikų giminės, Kiškų giminės pradininkas. Giminės vardas kilo iš jo pravardės. Tėvas Petras Strumila. 
## Šeima
Žmona Sofija Mantigirdaitė, sūnus Petras Kiška. Duktė Barbora ištekėjo už Jurgio, Ona – už Jono Radvilos.

## Valstybės tarnyba
1488 m. LDK pastalininkis, 1492 m. – Lydos vietininkas ir didžiojo kunigaikščio dvaro maršalka. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Aleksandro valdymo metais (1492–1506 m.) dalyvavo Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės pasiuntinybėse į Maskvą ir pasitinkant Maskvos pasiuntinius Vilniuje. 1494 m. pasitiko didžiąją pasiuntinybę, 1495 m. – atvykstančią Ldk Aleksandro žmoną Eleną. 1498 m. ir 1500 m. vadovavo Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės pasiuntinybei į Maskvą. 1492 m. rugpjūčio mėn. jis ir Vaitiekus Narbutas Ldk Aleksandrui atstovavo Petrakavo elekciniame seime Lenkijoje ir perdavė LDK didžiojo kunigaikščio ir Ponų Tarybos pritarimą, kad lenkai, remdamiesi mirusio valdovo Kazimiero valia, savo karaliumi išrinktų Joną Albrechtą. Su Ldk Aleksandro įgaliojimais jis į Lenkiją vyko ir 1495 m. rudenį, o 1496 m. lapkričio mėn. drauge su juo Parčeve susitiko su išrinktuoju Lenkijos karaliumi Jonu Albrechtu.

1499 m. sausio 9 d. su kitais Ponų Tarybos nariais pasirašė Aleksandro įgaliojimą Žemaičių vyskupui Martynui bei LDK maršalkai Jonui Zaberezinskiui vykti į Lenkiją ir Lietuvos didžiojo kunigaikščio vardu derėtis dėl unijos. Pritarė 1501 m. Mielniko aktui. Nuo 1499 m. Smolensko vietininkas, pradėjo Smolensko tvirtovės stiprinimo darbus. 1502 m. birželio mėn. vadovavo Smolensko gynybai nuo Maskvos didžiosios kunigaikštystės kariuomenės. 1502–1507 m., Konstantinui Ostrogiškiui patekus į maskvėnų nelaisvę – Lietuvos didysis etmonas. Konfliktavo su Ldk Aleksandro favoritu kunigaikščiu Mykolu Glinskiu, jo intrigomis 1505 m. laikinai pašalintas iš Ponų Tarybos. 1506 m. sausio 6 d. vadovavo vykstančiai į Liublino seimą Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės delegacijai. Nuo 1508 m. Gardino seniūnas, padėjo malšinti 1508 m. Glinskio maištą. Nuo 1512 m. Lietuvos didysis maršalka. 1508 m. ir 1511 m. dalyvavo komisijoje sienoms su Lenkija ir Mazovija patikrinti.

## Šaltiniai

## Nuorodos

|-
Emba

**Emba** () – upė vakarų Kazachstane. Prasideda pietinėje Uralo kalnų atšakoje. Teka į pietryčius per stepes ir pusdykumes, Kaspijos jūrą pasiekia tik vandeningais metais. Ši upė laikoma riba tarp Europos ir Azijos, pirmą kartą pasiūlyta Filipo Stralenbergo (*Philip Johan von Strahlenberg*).

Maitinasi daugiausia sniego tirpsmo vandenimis, vandeningiausia birželio – gegužės mėnesiais. Sausuoju periodu išdžiūva, suskyla į atskirus ežerėlius. Vanduo stipriai mineralizuotas: aukštupyje 150–200&nbsp;mg/l pavasarį, iki 800&nbsp;mg/l vasarą; žemupyje 1500–2000&nbsp;mg/l pavasarį ir 3000–5000&nbsp;mg/l vasarą. Pagrindiniai intakai (taip pat sezoniniai) – Temiras (dešinys) ir Atsaksi (kairysis).

Žemupyje išgaunama nafta ir dujos.
Keturi Kampai

**Keturių kampų valstijos** () – tai Jungtinių Amerikos Valstijų regionas, kuriame viename taške susiduria keturių JAV valstijų - Jutos, Kolorado, Naujosios Meksikos ir Arizonos (*žr. pav.*) teritorijų kampai.

Susikirtimo vietoje yra paminklinė žymė.

## Taip pat skaitykite
*Keturių sienų sankirta
Rusenimas

**Rusenimas** – beliepsnis kietų degių medžiagų degimas, kuomet medžiaga intensyviai oksiduojasi. Rusenimo pavyzdys yra žarijos lauže ar krosnyje, degantis tabakas cigaretėje.

## Rusenimo esmė
Esminis skirtumas tarp dviejų degimo rūšių – rusenimo ir liepsnojimo – yra tas, kad rusenanti medžiaga dega pačioje kietoje medžiagoje, tuo tarpu liepsnojant išsiskiria degios dujos, kurios ir dega (tai ir yra *liepsna*). Rusenant degimo temperatūra būna žemesnė, negu liepsnojant (~600 °C prieš ~1500 °C). Rusenimo zona slenka lėtai (apie 0,1 mm/s), apie 10 kartų lėčiau negu liepsnojimo zona. Nežiūrint to rusenimas saugumo požiūriu yra nė kiek ne mažiau pavojingas:
* Rusenimas gali trukti ilgai, ir tik po kurio laiko įsiliepsnoti. Atrodo, užgesintas gaisras gali vėl pradėti degti atvira liepsna.
* Rusenant išsiskiria nuodingos dujos (pvz., smalkės), kurios liepsnojant beveik visiškai sudega.

## Rusenančios medžiagos
Daug įvairių medžiagų palaiko rusenimą, pvz., akmens anglis, tabakas, sveika ir dūlanti mediena, pjuvenos, miško paklotė, durpės, audeklai, putplasčiai ir kt. Rusenančios medžiagos dažnai yra akytos ar sudaro agregatus:
* Tokia struktūra dažnai sudaro pakankamai didelį paviršių, kad deguonis prieitų prie degios medžiagos ir užtikrintų neslopstančią oksidaciją (degimą).
* Be to, tokia medžiaga veikia kaip šiluminė izoliacija, mažinanti šilumos nuostolius ir neleidžianti rusenimo zonai pernelyg ataušti.
Laužas

**Laužas** – kontroliuojama ugnis (liepsnojanti ar rusenanti), paprastai deginama atviroje vietoje ir uždegta žmogaus.

## Laužų paskirtis
Laužai deginami dėl įvairių priežasčių:
* Apsišildymas – kad žmonės sušiltų. Tam laužus degina žiemą ar kitokiu šaltu oru. Tokį laužų deginimą tobulinant atsirado krosnys, židiniai.
* Pasišvietimas – laužas naktį sudaro apšviestą zoną.
* Džiovinimas – laužo skleidžiama šiluma naudojama įvairioms medžiagoms džiovinti (drabužiams, mėsai ir kt.).
* Maisto gaminimas – lauže kepama, verdama ir kitaip termiškai apdorojamas maistas.
* Maisto konservavimas – mėsos, žuvies rūkymas.
* Dūmijimas – laužo dūmai naudojami dūmų uždangai sudaryti (maskuotei karyboje; šalnoms sumažinti sodininkystėje; uodams nubaidyti).
* Apdeginimas – stulpams, kuolams apdeginti. Apdeginta mediena lėčiau pūva, todėl anksčiau statant tvoras tvorų stulpus aopdegindavo, kad ilgiau laikytų. Senovėje apdegindavo nelanksčias kartis, ir apdegęs galas būdavo primityvios ieties smaigalys (čia deginimas – ir smailinimo ir smaigalio sukietinimo būdas).
* Žemės atšildymas:
** Kasybos darbams – laužais žiemą atšildydavo įšalusią žemę, kad ją būtų galima kasti.
** Nakvynei – žiemą rengdamiesi nakvynei deginto laužo vietoje darydavo vietą atsigulti, kad neperšaltų gulėdami ant šaltos žemės.
* Signalizavimas – dienomis laužo dūmais, naktį – laužo šviesa perduodavo signalus (pvz., apie priešo antpuolį).
* Žvėrių baidymas – daug žvėrių bijo ugnies, dūmų kvapo. Tam laužus degindavo nakvynės vietoje net tada, kai nereikia pasišildyti ar pasišviesti. Laužus naudodavo žvėrių medžioklėse, kad nukreiptų žvėris norima kryptimi.
* Ritualai:
** Apvalymo ritualai – apvalymas laužo liepsna, dūmais ir kt.
** Laidojimo ritualai – nemažai tautų savo mirusiuosius sudegindavo.
** Deginimas kaip neapykantos, sunaikinimo ženklas – uždraustų knygų deginimas ir kt.
* Mirties bausmei vykdyti – kažkada degindavo raganas.
Huverio užtvanka

**Huverio užtvanka** (, kartais vad. *Boulder Dam*) – unikalus hidrotechninis statinys, 221 m aukščio betoninės konstrukcijos užtvanka (damba), esanti JAV, ant sienos su Arizona ir Nevada, Juodajame slėnyje, pastatyta ant Kolorado upės.

JAV kelias 93 () eina ant užtvankos viršūnės, sujungiantis Arizoną ir Nevadą. Yra hidroelektrinė.

Užtvanka pradėta statyti 1931 m., o baigta 1935 m., dvejais metais anksčiau nei planuota. Pavadinta 31-ojo JAV prezidento Herberto Huverio, kuris daug prisidėjo prie užtvankos statybos įgyvendinimo, garbei.

## Statistika
* Statybos metu žuvo 112 žmonių.
* Aukštis – 221,4 m (2-a pagal aukštį JAV).
* Ilgis – 379,2 m.
* Sunaudota 3,33 mln. m³ betono.
* Užtvenkto vandens telkinio (vad. ežeras Midas) plotas – 639 km², tūris – 35,2 km³.
* Maksimali hidroelektrinės galia – 2074 MW.

Elektros energijos dalis atitenka (proc.):
* Arizonos valstijai – 18,95 %
* Nevados valstijai – 25,14 %
* Los Andželo miestui – 15,42 %
* kiti Kalifornijos valstijos el. energijos vartotojai – 40,49 %

## Nuorodos
* Oficialus užtvankos tinklalapis
Midas (tvenkinys)

**Midas**, **ežeras Midas** () – JAV esantis dirbtinis ežeras, susidaręs pastačius Huverio užtvanką ant Kolorado upės.

Užtvenkto vandens telkinio plotas – 637,05 km², tūris – 38,2962 km³.

Naudojamas aprūpinti geriamuoju vandeniu apie 25 mln. žmonių.

## Išnašos
Laužas (reikšmės)

Žodis **laužas** reiškia:

* laužas – specialiai deginama, kontroliuojama atvira ugnis;
* laužas – sukrauta krūva šakų, sulaužytų medžių ar kitokių daiktų;
* laužas – labai sudėvėtas statinys, mašina ar kitoks pakankamai didelis įtaisas ar įrengimas;
* Laužas – kaimas Tauragės rajone.
Stanislovas Kiška III

**Stanislovas Kiška** (1549-1619 m.) – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės valstybės veikėjas, vienas turtingiausių Lietuvos didikų.

## Biografija
Kilęs iš Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir Abiejų Tautų Respublikos lenkų ir čekų kilmės lietuvių didikų Kiškų giminės. Tėvas Stanislovas Kiška, motina Ona Radvilaitė. Broliai Jonas Kiška, Petras Kiška, sesuo Elžbieta Kiškaitė.
## Šeima
Žmona Povilo Sapiegos duktė Elžbieta Sapiegaitė, vaikai Stanislovas Kiška, Mikalojus Kiška, Kristupas Kiška, Jonušas Kiška. Dukra Ona 1606 m. ištekėjo už Kristupo Radvilos (1585-1640 m.) ir Kėdainiai vėl atiteko Radvilų valdoms.

Buvo kurčnebylis, po tėvo mirties mažametį auklėjo tėvo pusbrolis Mikalojus Radvila Rudasis. Perėjęs į katalikybę 1614 m. savo dvare Musninkuose pastatė bažnyčią.

## Šaltiniai

## Nuorodos
Lineage III

**Lineage III** (*Lineage Eternal*) – kuriamas MMORPG žanro kompiuterinis žaidimas, priklausantis Pietų Korėjos kompiuterinių žaidimų gamintojai „NCsoft“. „Lineage II“ tęsinys.

Žaidimas pirmą kartą viešai rinkoje pristatytas dar 2011 m. lapkritį, tačiau išleidimo data nekartą buvo nukelta. 2016 m. Korėjoje vyko beta testavimas, trukęs nuo lapkričio 30 iki gruodžio 4 d.

## Kūrimas
2007 m. balandžio 27 d. Seulo policija pranešė, kad septyni buvę „NCsoft“ darbuotojai yra įtariami „Lineage III“ išeinamojo kodo pardavimu vienai didžiausių Japonijos kompiuterinių žaidimų kompanijų. Pasak „NCsoft“, nuostolis gali viršyti 1 milijardą JAV dolerių.

Iš pradžių buvo nuspręsta žaidime naudoti Unreal Engine 3, bet vėliau vienas „NCsoft“ atstovas paskelbė, kad „NCsoft“ kurs nuosavą varikliuką.

## Šaltiniai
Kristupas Kiška

**Kristupas Kiška** (1590–1646 m.) – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės valstybės ir karinis veikėjas, Mstislavlio vaivada, Vitebsko vaivada, Lietuvos vyriausiojo tribunolo maršalka, vienas turtingiausių Lietuvos didikų.

## Biografija

Kilęs iš Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir Abiejų Tautų Respublikos lenkų ir čekų kilmės lietuvių didikų Kiškų giminės. Tėvas Stanislovas Kiška, motina Elžbieta Sapiegaitė. Broliai Stanislovas Kiška, Mikalojus Kiška, Jonušas Kiška.

Būdamas Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės valdovo dvariškis, nuo 1609 studijavo Ingolštadto universitete Vokietijoje. Nuo 1619 m. Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės dvaro taurininkas, 1636–1639 m. Mstislavlio vaivada, 1639–1646 m. Vitebsko vaivada, nuo 1638 m. dar ir Lietuvos vyriausiojo tribunolo maršalka.
## Šeima
Buvo vedęs du kartus. Jo pirmoji žmona buvo kunigaikštytė Regina Holovčinska (? − 1640), Minsko kašteliono, kunigaikščio Ščesno Holovčinskio (? − 1610) duktė ir Minsko vaivados Petro Tiškevičiaus Logoiskio (1571−1631) našlė. Vaikai nuo pirmos santuokos: 

* Elžbieta, kunigaikščio Tomo Žižemskio žmona 
* Katerina, Jokūbo Kerlos žmona 
* Ana Konstancija, vienuolė 

Po savo pirmos žmonos mirties vedė antrą kartą kunigaikštytę Kateriną Žilinską (m. apie 1646), nuo santuokos su kuria vaikų neturėjo.

## Šaltiniai

## Nuorodos

|-
1997 m. Formulės 1 sezonas

**1997 Formulės 1 sezonas** buvo 48-tas FIA rengiamas Formulės 1 čempionato sezonas, kuris prasidėjo kovo 9 d. ir baigėsi spalio 26 d. įvykus 17 etapų.

## Sezono apžvalga
Viso sezono metu vyko įnirtinga kova tarp Jacques Villeneuve iš Williams-Renault ir Michaelio Schumacherio, atstovavusio Scuderia Ferrari.

Didžiausia kova vyko paskutiniame etape Ispanijos GP. Etapas prasidėjo trijų pilotų vienodais kvalifikacijos rezultatais - Villeneuvo, M. Schumacherio ir H. H. Frentzeno. Pirmajam buvo skirta pirmoji vieta, mat jis rezultatą pasiekė pirmasis. Tai buvo jo paskutinė pole pozicija karjeroje. M. Schumacheris sugebėjo starte aplenkti savo priešininką. Tačiau 48 rate Villeneuvas pasivijo varžovą ir bandė lenkti. Tačiau lenkimo metu Schumacheris savo bolidą pasuko į varžovą, todėl Ferrari atstovas baigė lenktynes, o Villeneuvas sugebėjo finišuoti 3 vietoje ir gauti 4 taškus, o to pakako laimėti 1997 m. pasaulio čempiono titulą. Po lenktynių Michaelis Schumacheris buvo nubaustas FIA teisėjų už tyčinę avariją, o visi taškai atimti iš sezono pasiekimo (į oficialią statistiką taškai įskaičiuoti).

## Sezono dalyviai

## 1997 sezono konstruktorių rezultatai

## 1997 sezono pilotų įskaita

## Šaltiniai
Jonušas Kiška

**Jonušas Kiška** (1586 m. – 1654 m. sausio 13 d. Krivyčiai, Ašmenos apskritis) – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės valstybės ir karinis veikėjas, Polocko vaivada, Lietuvos lauko etmonas, Lietuvos didysis etmonas, vienas turtingiausių Lietuvos didikų.

## Biografija

Kilęs iš Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir Abiejų Tautų Respublikos lenkų ir čekų kilmės lietuvių didikų Kiškų giminės. Tėvas Stanislovas Kiška, motina Elžbieta Sapiegaitė. Broliai Stanislovas Kiška, Mikalojus Kiška, Kristupas Kiška. Žmona Kristina Druckaitė-Sakalinskaitė, vaikų neturėjo.

Studijuodamas Vilniaus universitete iš kalvinizmo perėjo į katalikybę. Su 16 raitelių būriu 1604 m. dalyvavo didžiojo etmono J. K. Chodkevičiaus vadovaujamame Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenės žygyje į Livoniją. Per karą su Švedija pasižymėjo 1605 m. Salaspilio, 1609 m. – Baltakmenio ir Parnavos mūšiuose Latvijoje, už nuopelnus Abiejų Tautų Respublikos valdovas Zigmantas Vaza 1610 m. jį paskyrė Piarnu seniūnu.

Dalyvavo ir 1609–1618 m. Abiejų Tautų Respublikos kare su Rusija. 1611 m. pasižymėjo Smolensko tvirtovės apgultyje, su J. K. Chodkevičiaus vadovaujama Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomene žygiavo į Maskvą, už tai valdovo 1621 m. paskirtas Polocko vaivada. 1622 m. su 200 karių dalyvavo Mituvos apgultyje, kuriai vadovavo Lietuvos lauko etmonas Kristupas Radvila Jaunasis.

1620 m. Salose, (Ašmenos apskritis) pastatydino ev. reformatų Šv. Kryžiaus Pakylėjimo bažnyčią. Nuo 1624 m. studijavo Paduvos universitete. Nuo 1635 Lietuvos lauko etmonas, nuo 1646 m. balandžio 17 d. Lietuvos didysis etmonas. Būdamas per senas vadovauti karui su kazokais, kariuomenę patikėjo Lietuvos lauko etmonui Jonušui Radvilai.

## Šaltiniai

|-
Mikalojus Kiška II

**Mikalojus Kiška** (1588–1644 m. kovo 23 d.) – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės valstybės ir karinis veikėjas, Mstislavlio vaivada, Tartu vaivada, Trakų kaštelionas, Lietuvos vyriausiojo tribunolo maršalka, Lietuvos didysis iždininkas, vienas turtingiausių ir įtakingiausių to meto Lietuvos didikų.

## Biografija

Kilęs iš Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir Abiejų Tautų Respublikos lenkų ir čekų kilmės lietuvių didikų Kiškų giminės. Tėvas Stanislovas Kiška, motina Elžbieta Sapiegaitė. Broliai Stanislovas Kiška, Kristupas Kiška, Jonušas Kiška. Buvo vedęs Mikalojaus Radvilos Juodojo sūnaus Alberto dukterį Barborą Radvilaitę.

## Valstybės tarnyba

Būdamas Lietuvos didžiojo kunigaikščio dvaro dvariškis 1609–1611 m. dalyvavo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenės žygyje į Smolenską. 1615–1617 m. Vilkmergės pavieto teismo seniūnas. 1617 m., 1623–1626 m. ir 1637–1638 m. Lietuvos vyriausiojo tribunolo maršalka. 1617–1626 m. Tartu vaivada, 1626–1636 m. Mstislavlio vaivada, nuo 1636 m. Trakų kaštelionas.

Susigiminiavęs bei suartėjęs su Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės didikais Sapiegomis ir Radvilomis tapo vienu artimiausių Abiejų Tautų Respublikos valdovo Zigmanto Vazos patarėjų ir vienu įtakingiausių Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės didikų. 1632 m. su kitais rengė Vladislovo Vazos karūnaciją. Per 1633 m. žygį į Smolenską priklausė artimiausių valdovo patarėjų grupei. Nuo 1640 m. Lietuvos didysis iždininkas.

Administravo Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės pavietus: 1622–1638 m. Vilkmergės seniūnas, nuo 1637 m. Valkavisko seniūnas, nuo 1641 m. Geranainių ir Lipnicko seniūnas, 1644 m. Mogiliavo seniūnas. Buvo Alytaus ir Šiaulių ekonomijų administratorius. Rūpinosi brolio Jonušo valstybine karjera.

## Šaltiniai

## Nuorodos

|-
Artūras Katulis

**Artūras Katulis** (g. 1981 m. rugpjūčio 8 d. Elektrėnai) – ledo ritulio žaidėjas, žaidžiantis Lietuvoje, Elektrėnų "Energijos" komandoje. Jis taip pat Lietuvos vyrų ledo ritulio rinktinėje. Žaidžia gynėjo pozicijoje.

Jo ūgis 178 cm, o svoris 79 kg.
Stanislovas Kiška IV

**Stanislovas Kiška** (1584 m. – 1626 m. vasario 13 d. Varniai, palaidotas Vilniuje) – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės valstybės ir Katalikų bažnyčios veikėjas.

## Biografija

Kilęs iš Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir Abiejų Tautų Respublikos lenkų ir čekų kilmės lietuvių didikų Kiškų giminės. Tėvas Stanislovas Kiška, motina Elžbieta Sapiegaitė. Broliai Mikalojus Kiška, Kristupas Kiška, Jonušas Kiška. Buvo vedęs Mikalojaus Radvilos Juodojo sūnaus Alberto dukterį Barborą Radvilaitę.

Mokydamasis Vilniaus universitete apie 1596 m. iš kalvinizmo perėjo į katalikybę, o jo pastangomis tikėjimą pakeitė ir visa šeima, vėliau tapo kontrreformacijos veikėju. Kovai su reformacija skyrė daug lėšų ir pastangų.

Nuo 1605 m. kunigas, nuo 1608 m. Vilniaus kapitulos kanauninkas. 1608 m. Adutiškyje pastatydino naują bažnyčią, aprūpino ją žemės valda. Nuo 1608 m. gruodžio mėn. tobulinosi Paduvos universitete. Grįžęs 1609 m. Vilniaus vyskupijos kapitulai užrašė Adutiškio valdą, 1614 m. Musninkų bažnyčiai paskyrė Draučių, Karionių, Vaitkūnų kaimus, Paparčių bažnyčiai paskyrė Panerių kaimą. Nuo 1615 m. dvasinis Lietuvos referentas, nuo 1618 m. Žemaičių vyskupas.

Jo nurodymu pastatyta koplyčia Garduose, vėliau čia pastatydino parapinę bažnyčią. Pastatyta koplyčia Lieplaukėje. Paskyrė klebonus Pavandenės bažnyčiai, neseniai pastatytoms Klovainių, Laukuvos, Naujosios Žagarės, Pamūšio bažnyčioms. Savo lėšomis pastatydino bažnyčią Girkalnyje. Iš viso 1619-1626 m. Žemaičių vyskupijoje buvo pastatyta 10 katalikų bažnyčių, o Kurtuvėnų, Kuršėnų ir Raseinių bažnyčios atgautos iš evangelikų reformatų. 1621 m. vyskupijoje įsteigė vyskupo sufragano pareigybę. Savo dvare Daukšiškėse (Ašmenos apskritis) finansavo katalikų bažnyčios ir mokyklos statybą. Dvarą 1621 m. užrašė Žemaičių katedrai ir steigiamai Žemaičių sufraganijai. Varniuose savo lėšomis išlaikė du jėzuitus, pastatė kunigams rengti mokyklą. Katalikams buvo grąžinti Šiluvos bažnyčios turtai.

Per religines kovas kartais griebdavosi kraštutinių priemonių, dėl to kildavo vietos gyventojų pasipiktinimas. 1620 m. liepos 21 d., grįždamas iš vizitacijos Ariogaloje, su tarnais puolė Sebastijono Kenstaro našlės pastatytą evangelikų reformatų bažnyčią Geluvoje. Jo sukurstyta minia sudegino bažnyčią, primušė atskubėjusius gesinti gaisro bajorės K. Kenstartienės dvariškius, nusiaubė pamokslininko ir mokytojo namus, sumušė pastarojo žmoną. Be to, vyskupas nusiėmė varpus, pasiėmė klebonijos ir mokyklos turtą ir išsivežė. Gėluviškiai iškėlė vyskupui bylą. Kelerius metus vyko teismo procesas. Vilniaus vyskupas Jurgis Tiškevičius įsakė katalikams, kad šie netrukdytų melstis, o vyskupui S. Kiškai atsiprašyti savininkės, sumokėti 3000 auksinių, grąžinti varpus, leisti atstatyti bažnyčią ir nubausti užpuolikus.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Žemaičių vyskupystės muziejus
Gvaranių kalbos

**Gvaranių kalbos** – tupių-gvaranių kalbų šeimos pošeimis. Jį sudaro nuo 4 iki 10 kalbų, vartojamų centrinėje Pietų Amerikoje.

# guajaki (ačų) [guq]
# kaivų [kgk]
# šeta (praktiškai išnykusi) [xet]
# Gvaranių kalba
#* Paragvajaus gvaranių [gug]
#* čiripa [nhd]
#* mbija [gun]
#* čiriguano (Rytų Bolivijos gvaranių) [gui]
#* simba (Vakarų Bolivijos gvaranių) [gnw]

Daugelis etninių grupių, kalbančių šiomis kalbomis save laiko gvaraniais, be to, kalbos tarpusavyje panašios, dėl to kyla skirstymo painiava.

## Nuorodos
* 
* Ethnologue informacija
Tupių kalbos

**Tupių kalbos** – indėnų kalbų šeima, sudaryta iš apie 70 kalbų, vartojamų Pietų Amerikos centrinėje dalyje (daugiausia Brazilijoje, Bolivijoje ir Paragvajuje). Jai priklauso plačiai vartojama gvaranių kalba.

Kai kurios šios kalbų šeimos kalbos buvo stipriai paveiktos kolonijiniu laikotarpiu Pietų Amerikoje veikusių jėzuitų. Jie standartizavo vietinius dialektus į bendrą kalbą, kuria skleisdavo Dievo žodį (senoji tupių kalba, šiuolaikinė gvaranių kalba). Tupių kalbų šeimai priklauso ir nedidelės kalbos, kuriomis kalba vos viena kita indėnų bendruomenė.

## Klasifikacija

Skirstomos į 10 atšakų:
* arikenų: †arikenų, karitianų, kabišjanų
* avetų
* mavių(-saterių)
* mondžių:
** mondžių(-sanamajų)
** sururių
** arua: aruašių, sinta–largų, gavjau, kopų
* mundurukų: kuruajų, mundurukų
* puroborosų
* ramaramų: karų (ararų, ramaramų, urukų, itogvapukų), †urumių
* tuparių: makurapų, tuparių, vainorų, mekenšų (kanojų, amniapių), †kepkirivatų, sakirambjatų
* tupių-gvaranių (įtraukia 8 grupes, tarp jų tupių ir gvaranių kalbas)
* žurunų: žurunų (jurunų), †manicavų, šipajų

Jukių kalbõs, priskiriamos tupių kalboms, klasifikacija neaiški.

## Nuorodos
* 
* Ethnologue informacija
Italijos regionai

**Italijos regionai** (arba ***Italijos sritys***) – didžiausi administraciniai teritoriniai vienetai Italijos Respublikoje. Kiekvienas regionas turi išrinktą tarybą ir vykdomąjį komitetą (*Giunta Regionale*), kuriam vadovauja regioninis prezidentas. Komitetai yra renkami kiekvieno regiono gyventojų, išskyrus Aostos slėnį ir Trentiną-Alto Adidžę, kuriuose komitetus išrenka tarybos.

## Regionų statusai

Kiekvienas regionas turi tam tikrą statusą, numatytą šalies konstitucijoje. 15 regionų turi įprastą statusą, 5 – specialų.

### Įprasto statuso regionai

Įprasto statuso regionai įkurti 1970 m. Šie regionai turi administracines ir įstatymų leidybos teises. Tačiau jų finansinės galios yra mažos – šie regionai sau panaudoti gali tik iki 20 % surinktų mokesčių.

### Specialaus statuso regionai

Šalies konstitucija suteikia penkiems Italijos regionams (Sardinijai, Sicilijai, Trentinui-Alto Adidžei, Aostos slėniui ir Friuliui-Venecijai Džulijai) autonomines teises ir specialų statusą. Pagal šį statusą šiems regionams suteikiamos daug didesnės įstatymų leidybos, administracinės ir finansinės teisės. Šie regionai gali pasilikti nuo 60 iki 100 % surinktų mokesčių. Už tokį statusą šie regionai turi remti sveikatos apsaugos, mokslo sistemas bei rūpintis visuomeninėmis paslaugomis. Sicilija papildomai gauna visas lėšas iš Italijos vyriausybės visoms paslaugoms.

## Nuorodos
* Italy: Administrative Division (Citypopulation.de)
* Regions of Italy (Statoids.com)
Italijos herbas

**[[Italija|Italijos]] herbas** () – socialistinės respublikos tipo herbas, kurio centre yra pilkas penkių stipinų krumpliaratis, kurio viduryje balta penkiakampė žvaigždė su raudonu apvadu. Krumpliaratį ir žvaigždę supa iš kairės pusės alyvmedžio šakelė, o dešinės – ąžuolo šakelė. Apatinėje herbo dalyje yra raudonas kaspinas, ant kurio baltomis didžiosiomis raidėmis užrašyta: *REPVBBLICA ITALIANA*.
Balta žvaigždė yra pasaulietinis Italijos simbolis, vadinamas *Stellone d’Italia*. Krumpliaračio viršutinė dalis primena mūrų karūną (*corona muralis*), kuri būdinga Italijos miestų heraldikai. Ąžuolas ir alyvmedis yra tipiški Italijos gamtovaizdžio medžiai. Ąžuolas simbolizuoja Italijos liaudies stiprybę ir orumą, o alyvmedžio šakelė – Italijos respublikos taikos siekį, harmoniją šalies viduje ir brolybę užsienyje.

Šis herbas tapo valstybės simboliu nuo 1948 m. gegužės 5 d. Tokie socialistinio tipo herbai neatitinka klasikinės heraldikos taisyklių, tačiau interpretuojama, kad jų pagrindinė dalis yra apvalus skydas, apsuptas vainiku.

## Dabartinio herbo istorija

Sprendimas Italijos respublikai įgyti naują herbą buvo priimtas 1946 m. spalio mėn. Buvo paskelbtas viešas konkursas herbui sukurti pagal pateiktus reikalavimus, pagal kuriuos uždrausta naudoti partijų simbolius, o reikalaujama panaudoti *Stellone d’Italia* ('Italijos žvaigždę'). Buvo išrinkti penki geriausi variantai, iš kurių nugalėtoju 1947 m. vasarį tapo *Paolo Paschetto*, Romos Dailiųjų menų instituto profesoriaus, projektas. Jis kartu su kitais keturiais finalininkais buvo viešai eksponuotas *Via Margutta* gatvėje Romoje, tačiau nesusilaukė viešuomenės pritarimo.
Po to sekė naujas konkursas, kurį vėl laimėjo *Paolo Paschetto* projektas. Šį 1948 m. gegužės mėn. Italijos respublikos prezidentas *Enrico De Nicola* patvirtino valstybės herbu.
Tehuantepeko sąsmauka

**Tehuantepeko sąsmauka** – sąsmauka Šiaurės Amerikoje, Meksikos teritorijoje. Tai siauriausia vieta tarp Meksikos įlankos ir Ramiojo vandenyno.

Sąsmaukos plotis – 215–240 km. Sąsmaukos vietoje kalnų grandinė pertrūkusi, didžiausias aukštis tik 650 m. Į vakarus nuo sąsmaukos išsidėstę Pietų Siera Madrės kalnai, į rytus – Čiapaso Siera Madrė.

Nuo 1888 iki 1907 skersai sąsmaukos buvo nutiesta geležinkelio linija, pastatyti uostai, sąsmauka pritaikyta prekybai.
Sportininkas

**Sportininkas** – žmogus, sistemingai besitreniruojantis, dalyvaujantis sporto varžybose, siekiantis kuo geresnių sporto rezultatų, nuosekliai didinantis savo sportinį meistriškumą.

## Rūšys
Pagal sportavimo profesionalumą – sportininkas mėgėjas ir sportininkas profesionalas.

Pagal sporto šakas – krepšininkas (krepšinis), futbolininkas, rankininkas ir t. t.

## Sportininkas profesionalas

Sportininkas profesionalas – sportininkas, už rengimąsi varžyboms ir dalyvavimą jose gaunantis atlygį iš sporto organizacijos, su kuria jis yra sudaręs sportinės veiklos sutartį.

## Sportininkų ugdymas

Sportininkus ugdo specialūs jų ugdymo centrai. Tai gali būti sporto mokymo įstaiga, sporto centras, specializuota vienos ar kelių sporto šakų įstaiga, kuri gali vykdyti neformalųjį vaikų bei suaugusiųjų švietimą, rengia tam tikros kvalifikacijos sportininkus ir sportuotojus, taip pat atlieka kitas steigėjų jiems priskirtas funkcijas.

## Šaltiniai
Chlodionas Ilgaplaukis

**Chlodionas Ilgaplaukis** (*Chlodio*, *Cloio*, *Clodio*, *Clodius*, Chlogio, apie 395 m. – 448 m.) – salijų frankų karalius iš Merovingų dinastijos.

Gyveno prie Tiuringijos sienos, vietoje, vadinamoje Dispargu. Iš ten jis 428 m. įsiveržė į Romos imperiją ir įsikūrė šiaurės Galijoje, kur jau gyveno salijų frankų bendruomenės. Nors jį buvo užpuolę romėnai, jis atsilaikė ir 431 m. išplėtė savo karalystės valdas į pietus iki Somos upės. 448 m. romėnų generolas Flavijus Etijus nugalėjo Chlodioną nenustatytoje vietoje, vadinamoje *Vicus Helena*.

Kaip visi frankų karaliai, jis turėjo ilgus plaukus pagal ritualinę tradiciją. Jo įpėdinis tikriausiai buvo Merovingas, kurio vardu pavadinta dinastija. Viena legenda teigia, kad jo tėvas buvo Faramondas. Vieninteliai Chlodiono istorijos šaltiniai yra Gregorijus iš Tūro ir Sidonijus Apolinaris.

Didysis frankų genčių vienytojas karalius Chlodvigas buvo vadinamas „Le Chevelu” – Ilgaplaukiu (nuo to ir kilęs liaudiškas pavadinimas „ševeliūra”), ir pagal regione vyravusį senovinį germanišką paprotį niekas kitas negalėjo turėti plaukų, ilgesnių nei šio didiko.

## Išnašos
Durpynas

**Durpynas** – vieta, kur yra durpių; durpinė pelkė. Tai biologinis objektas, ekosistema, apimanti kompleksą augmenijos ir jos likučių, susidarančių esant padidėjusiai drėgmei. Dažniausiai formuojasi reljefo pažemėjimuose. Skirtingose geomorfologinėse sąlygose išskiriami  žemapelkinių, pereinamųjų  ir aukštapelkinių durpynų tipai, besiskiriantys pagal rūšių sudėtį. Durpių kaupimosi procese, sumažėjus mineralinei mitybai, durpynas gali kisti nuo žemutinio iki viršutinio tipo. 

## Lietuvos durpynai

Lietuvoje durpynu laikomas didesnio nei 30 cm storio durpių klodas. Lietuvoje durpynai užima apie 9,9 proc. (650 tūkst. ha) šalies ploto, iš jų durpių įmonės naudoja tik apie 0,2 proc. šalies ploto, arba 2,16 proc. (14 tūkst. ha) nuo visų ištirtų durpių telkinių ploto.  Įvairiu detalumu yra tirti 6685 durpynai, tačiau iš jų tik 830, t. y. 12,5 proc., yra pripažinti durpių telkiniais, kurių ištekliai gali būti panaudoti.

## Šaltiniai
Aldona

**Aldona Ona Gediminaitė** (apie 1309 m. – 1339 m. gegužės 26 d. Krokuva, pirmoji moteris, palaidota Vavelyje) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kunigaikštytė, Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino duktė, Lenkijos karalienė 1333-1339 m.

## Biografija

To meto istoriniai šaltiniai mini tik krikščionišką Onos vardą. Aldonos vardą nurodė XVI a. kronikininkas Motiejus Strijkovskis.

Ištekėjo už Lenkijos karaliaus Vladislovo I Lokietkos sūnaus Kazimiero, kuris 1333 m. tapo karaliumi, prieš vedybas pakrikštyta Onos vardu. Jos vedybos sustiprino 1325 m. sudarytą Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ir Lenkijos sąjungą, nukreiptą prieš Vokiečių ordiną. Kazimierui vedybų metu buvo 15 ar 16 metų. Nuotaka buvo apytiksliai to paties amžiaus. Santuoka įvyko 1325 m. balandžio 30 d. ar spalio 16 d.

Apie 1326 m. Aldonai ir Kazimierui gimė dukra Elžbieta (mirė 1361 m.), kuri 1343 m. ištekėjo už Boguslavo V Pamariečio. Elžbietai ir Boguslavui gimė sūnus Kazimieras Slupskis ir duktė Elžbieta Pamarietė. Elžbieta Pamarietė tapo ketvirtąja žmona Šventosios Romos imperijos imperatoriui Karoliui IV Liuksemburgiečiui.

Po Vladislovo I Lokietkos mirties 1333 m. balandžio 30 d. Aldona Ona, nepaisant anytos, Jadvygos Kališietės prieštaravimo, buvo paskelbta Lenkijos karaliene. 1335 m. gegužės 16 d. karališkajai porai gimė antroji duktė, Kunigunda (mirė 1357 m.), kurios vyras buvo Šventosios Romos imperijos imperatoriaus Liudviko IV sūnus Brandenburgo elektorius  Liudvikas VI. Kunigunda ir Liudvikas palikuonių nesusilaukė.

Aldona pasižymėjo pamaldumu ir meile muzikai, ją visur kelionėse lydėjo dvaro orkestro muzikantai. Janas Dlugošas netgi manė, kad cimbolai, kurių ji mėgo klausytis, turėjo kažkokį ryšį su lietuvių pagoniškomis tradicijomis. Aldona mirė netikėtai 1339 m. gegužės pabaigoje ir buvo palaidota Krokuvoje, karalių pilies požemyje. Manoma, kad jos mirtis, kaip ir vedybos buvo susiję su politiniais įvykiais. Jos vyras po Aldonos mirties vedė dar tris kartus.

## Politinė reikšmė

Aldonos vedybos buvo tiktai politinis manevras, kad sustiprintų pirmąją Lenkijos ir Lietuvos koaliciją prieš kryžiuočius. Nors sutarties sąlygos nėra žinomos,
tačiau žinoma, kad po jos Gediminas išlaisvino visus, apie 25 000 lenkų belaisvių, paimtų ankstesniuose mūšiuose. Jau tų pačių metų vasarą jungtinės Lietuvos ir Lenkijos kariuomenės surengė didelį žygį į Brandenburgą.

Koalicija nebuvo stipri ir žlugo apie 1330 m., tačiau ji buvo įžanga 1385 m. Krėvos unijai ir 1569 m. Liublino unijai, sukūrusiai naują valstybę, Abiejų Tautų Respubliką.

Lenkijai jos valdovo santuoka su Lietuvos dinastijos atstove, suteikė tam tikrą teisėtumą Piastų dinastijai, 1289 m. pakeitusiai Pšemyslio dinastiją.

## Nuorodos

## Šaltiniai
Durpių įmonė

**Durpių įmonė** – įmonė, kuri eksploatuoja durpynus, kasa ir perdirba durpes. Durpių įmonių produkcija naudojama žemės ūkio reikmėms (durpių kaip organinės trąšos naudojimas), apšildymui (kaip kuras šildymo katiluose) ir panašioms reikmėms.

Durpių daugiausiai buvo iškasama maždaug 1950–1980 m., nes tuomet durpės plačiai naudotos kaip kuras. Vėliau jas ėmė išstumti akmens anglis, dujos. Nuo tada durpynų eksploatavimas mažėja, kadangi sumažėjusi durpių paklausa, o ir patogiausios durpių atsargos daug kur išnaudotos.

Durpių įmonėms tenka kovoti su durpynų gaisrais, kurie yra sunkiai gesinami ir nesuvaldyti gali degti mėnesius, kelerius metus ir ilgiau.

## Produkcija

Durpių įmonės paprastai eksploatuoja pramoninių durpynų plotus, kur durpių sluoksnis pakankamai storas. Kasamos durpės džiovinamos ir iš jų gaunamos įvairios paskirties (kurui, dirvos gerinimui, kraikui) skirtingų formų durpės:
* gabalinės – iškastų durpių luiteliai
* trupininės – smulkių gabalėlių pavidalo palaidos durpės
* presuotos (briketai, pusbrikečiai) – į gabalus supresuotos durpės

Iš durpių ir kitų medžiagų (trąšos, mikroelementai) gaminami durpiniai substratai, naudojami žemės ūkyje, gėlininkystėje augalams auginti.

## Lietuvoje

Lietuvoje durpių gamybos įmonės susivienijusios į Lietuvos durpių įmonių asociaciją „Lietuviškos durpės“. 

## Literatūra
* Durpių įmonių asociacija „Lietuviškos durpės“ / Daiva Letukaitė, Juozas Daukantas, Inga Šerstniovaitė. – Vilnius: Kriventa, 2007. – 89 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-526-30-8

## Šaltiniai
Chrysler Imperial

**Chrysler Imperial** buvo didelės klasės prabangus automobilis, kurį koncenas Chrysler pristatė 1926 metais. Automobilis buvo gaminamas iki 1954 metų, kai modelis tapo atskira marke Imperial. Automobilis grįžo į prekyba Chrysler pavadinimu 1990 metais ir buvo gaminamas iki 1993 metų. 2006 metais buvo pristatyta automobilio kocepcija, tačiau koncernas patvirtino, kad parodoje pristatyto automobilio negamins.

## 2006

2006 metų Šiaurės Amerikos tarptautinėje automobilių parodoje buvo pristatytas Chrysler Imperial koncepcinis automobilis. Koncepcija naudojo Chrysler LX platfomą. Kai kurios automobilio detalės priminė 7-dešimtmečio Imperial modeliais. Po to kai automobilis buvo pristatytas parodoje koncernas turėjo planų išleisti sierijinės gamybos modelį, tačiau 2007 metų liepos 17 diena, koncernas oficialiai paskelbė, kad nebegamins parodoje pristatyto Imperial automobilio, iš esmės dėl to, kad automobilis negalėtų atitikti naujai priimtų kuro suvartojimo standartų.
Chrysler Town and Country (iki 1990)

**„Chrysler Town and Country“** buvo didelės, vėliau vidutinės klasės universalas, kurį gamino „Chrysler“. Automobilis debiutavo 1941 metais. Vykstant Antrajam pasauliniam karui universalų gamyba buvo sustabdyta. Per 1941 ir 1942 metus buvo pagaminta vos 1 000 automobilių. Tarp 1946 ir 1950 metų buvo gaminami „Town and Country“ sedanai, kupė ir kabrioletai. Universalas buvo gaminamas iki 1988 metų pabaigos.
InterRail

**InterRail** – Europos traukinių sistema, leidžianti žmonėms keliauti po Europos šalis žymiai mažesnėmis kainomis, nei perkant atskirus traukinių bilietus. Už vieną kainą leidžiama vykti visais traukiniais, išskyrus super greitus ir kai kuriuos naktinius reisus.

Nuo 2007 m. balandžio 1 d. įsigaliojo naujos kainos ir tvarka.

## Global Pass
Global Pass - InterRail bendras bilietas, leidžiantis keliauti visose sistemoje dalyvaujančiose šalyse traukiniais nuo 5 dienų iki mėnesio. Šios šalys yra: Austrija, Belgija, Bosnija ir Hercegovina, Bulgarija, Čekija, Danija, Kroatija, Suomija, Vokietija, Prancūzija, Jungtinė Karalystė, Graikija, Vengrija, Italija, Liuksemburgas, Juodkalnija, Nyderlandai, Norvegija, Lenkija, Airija, Portugalija, Makedonija, Rumunija, Serbija, Slovakija, Slovėnija, Ispanija, Šveicarija, Švedija ir Turkija.

## Vienos šalies bilietas

Vienos šalies bilietas (One Country Pass) leidžia keliauti pasirinktoje šalyje nuo 3 iki 8 dienų mėnesio laikotarpyje. Taip pat galima sudėti kelias šalis. Šalys paskirstytos taip:

1 lygio šalys (brangiausias):
* Prancūzija, Vokietija, Jungtinė Karalystė, Airija, Norvegija, Švedija
2 lygio šalys:
* Austrija, Belgija, Nyderlandai, Suomija, Italija, Ispanija, Šveicarija
3 lygio šalys:
* Kroatija, Danija, Graikija, Vengrija, Lenkija, Portugalija, Rumunija
4 lygio šalys:
* Bosnija ir Hercegovina, Bulgarija, Čekija, Makedonija, Serbija, Slovakija, Slovėnija, Turkija

## Istorija
* 1972: Pradėta programa. Limituotas keleivių amžius iki 21 m. Jame dalyvavo 21 šalis: Austrija, Belgija, Danija, Suomija, Prancūzija, Vakarų Vokietija, Graikija, Vengrija, Airija, Italija, Liuksemburgas, Nyderlandai, Norvegija, Lenkija, Portugalija, Ispanija, Švedija, Šveicarija, Jungtinė Karalystė ir Jugoslavija.
* 1976: amžiaus limitas pakletas iki 23 m.; dar kartą jis pakeltas iki 26 m. 1979 m.
* 1982: buvo prijungtas šešių mėnesių gyvenimo Europoje reikalavimas.
* 1985: jūrų keltai buvo prijungti prie sistemos.
* 1991: Sovietų sąjungos žlugimas praplėtė InterRail sistemą.
* 1994: visos dabartinės šalys (išskyrus Bornija ir Hercegovina) sudaro InterRail sistema - septynias zonas su tam tikrom šalim kiekvienoje.
* 1998: InterRail sistema tapo prieinama visų amžių žmonėms.
* 2005: Bosnija ir Hercegovina prijungiama prie InterRail.
* 2007: nuo balandžio 1 d. nebeliko zonų, į sistemą įsijungia buvę Eurodomino bilietai.

## Nuorodos
* Kelionių traukiniu po Europą su InterRail vadovas