open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Raimondas Sviackevičius

**Raimondas Sviackevičius** (g. 1975 m.) – akordeonistas.

## Biografija

1999 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje baigė studijas (mokėsi docentės Zitos Abromavičiūtės klasėje), magistras. Nuo 1998 iki 1999 m. stažavosi Lodzės muzikos akademijos (Lenkija) prof. Bogdan Dowlasz klasėje, nuo 1999 iki 2000 m. Sibelijaus muzikos akademijoje Helsinkyje (Suomija) prof. Matti Rantanen klasėje, nuo 1999 iki 2001 m. studijavo Karališkosios konservatorijos aspirantūroje Hagoje (Nyderlandai) prof. Fridrich Lips (Rusija) ir Johan De Witho (Nyderlandai) klasėse.

## Koncertinė veikla

Raimondas Sviackevičius yra daugelio Lietuvoje rengiamų akordeonininkų konkursų laureatas (1988, 1990, 1992, 1994 m.). Nuo 1996 m. tarptautinių akordeonistų konkursų („Citta di Castelfidardo“, „Pianello Val Tidone“ , „Premio Internazionale per fisarmonica Stefano Bizzarri“, Italija) prizinių vietų laimėtojas.

## Pasiekimai
„Premio Internazionale per fisarmonica Stefano Bizzarri“, IX tarptautinis akordeonistų konkursas, I vieta ir „Auksinė lyra“, 2000 m.

## Šaltiniai
VĮ Lietuvos muzikos atlikėjų informacijos centro (LMAIC) informacija
Smiltyninė dirsė

**Smiltyninė dirsė** (*Bromus tectorum*) – miglinių (*Poaceae*) šeimos žolinis vienmetis augalas.

Aukštis 40–90 cm. Auga daugiausia smėlingose vietose.

## Šaltiniai
Švelnioji dirsė

* *Bromus mollis <small>L.</small>

*'Švelnioji dirsė*' (*Bromus hordeaceus*) – [[Migliniai|miglinių]] (*Poaceae'') šeimos žolinis vienmetis augalas.

Aukštis 20–100 cm. Žiedynas – šluotelė, sudaryta iš 4-10 žiedų. Žydi gegužę-liepą. Auga daugiausia smėlingose vietose.

## Šaltiniai
Nacionalinė Lesoto Asamblėja

**Nacionalinė Lesoto Asamblėja** – žemesnieji Lesoto parlamento rūmai. Jį sudaro 120 narių, kurie renkami 5 metams.

2007 m. vasario 17 d. rinkimų rezultatai lėmė, kad daugumą Asamblėjoje turi Lesoto Demokratijos Kongreso partija (62 vietos). Asamblėjos pirmininke išrinkta Ntloi Motsamai. Ji laikoma jauniausiu Asmablėjos pirmininku visoje Afrikoje (gimusi 1963 m.).

**Nacionalinė Lesoto Asamblėja po 2007 m. rinkimų:**

## Nuorodos
* Oficialus Nacionalinės Lesoto Asamblėjos tinklalapis
Lesoto parlamentas

**Lesoto parlamentas** - pagrindinė įstatymų leidžiamosios valdžios institucija Lesote, nacionalinis parlamentas. Jį sudaro 2 rūmai - Senatas (aukštesnieji rūmai), juose - 22 vietos) ir Nacionalinė Asamblėja (žemesnieji rūmai, 120 vietų).
Vario kanjonas

**Vario kanjonas** () – šešių kanjonų grupė Meksikoje, Čihuahua valstijos pietvakariuose, Vakarų Siera Madrės kalnuose. Šiuos kanjonus suformavo 6 upės, savo vandenis plukdančios į Rio Fuerte upę, kuri įteka į Kalifornijos įlanką. Šiame Kanjone yra daug vaizdingų kalnų, uolų, tarpeklių bei slėnių. Vario kanjone taip pat gausu karštųjų versmių bei įspūdingų krioklių. Ši kanjonų sistema yra ilgesnė ir gilesnė nei Didžiojo Kolorado kanjono, tačiau jis yra ilgesnis negu bet kuris iš sistemos kanjonų atskirai. Kadaise Vario kanjone plytėjo vario kasyklos, kurios vėliau buvo apleistos – iš čia ir kilęs kanjono pavadinimas. Teritorija saugoma Vario nacionaliniame parke.

## Turizmas
Vario kanjoną patogiausia apžiūrėti keliaujant per jį nutiestu geležinkeliu, *Chihuahua al Pacífico*, arba *El Chepe*, kurio linija driekiasi daugiau nei 650 km. Šis vienas vaizdingiausių pasaulio maršrutų vinguriuoja pro 80 tunelių ir kerta apie 40 tiltų, kabančių virš bedugnių. Visa kelionė trunka apie 15 valandų, jos metu traukinys rieda ne tik pro kvapą gniaužiančias vietoves, kalnus, tarpeklius bei slėnius, bet ir pro autentiškus meksikiečių miestukus, pasislėpusius atokiose vietovėse. Įspūdingiausia kelionės dalis – pro *Siera Madres* kalnus, kertant gausybę tunelių ir tiltų. Be kelionės traukiniu, Vario kanjone populiarūs žygiai pėsčiomis, dviračiais ar net žirgais. Lankytojams dažnai siūloma traukiniu vykti iki *Creel* miestelio, įsikūrusio maždaug 2200 m aukštyje virš jūros lygio. Iš *Creel* galima leistis į žygius po vaizdingas apylinkes, aplankant *Recowata* karštąsias versmes, *Cusarare* krioklius ar vaizdingus slėnius, kuriems prigiję tokie vardai kaip *Vienuolių slėnis*, *Varlių slėnis* ar *Grybų slėnis* – ir visa tai dėl keistų juose esančių uolų, savo forma primenančių šiuos dalykus.

## Vietiniai gyventojai
Vario kanjone gyvena vietiniai indėnai – tarahumarai. Ši tautelė yra viena iš labiausiai izoliuotų pasaulyje, mat jų išlikimo strategija yra įsikurti pačiose nepatraukliausiose vietose, kur neužklysta kitų žmonių kojos bei interesai. Tarahumarai garsėja ypatinga ištverme – jie pratę daug keliauti kalnuotomis vietovėmis, neretai bėgant ristele ištisas valandas. Patys save tarahumarai vadina raramuri, kas išvertus į lietuvių kalbą reiškia „bėgantys žmonės“.

## Nuorodos

* www.kelioniumanija.lt
Sedroso sala

**Sedroso sala** arba **Kedrų sala** () – sala Ramiajame vandenyne, prie šiaurės vakarinių Meksikos krantų, Sebastiano Viskaino įlankoje. Nuo žemyno (Kalifornijos pusiasalio, Euchenijos kyšulio) skiria 22 km sąsiauris. Sala priklauso Žemutinės Kalifornijos valstijai. Plotas 348,3 km² (ketvirta pagal dydį Meksikos sala). Netoli Sedroso yra San Benito salelių grupė. Salos ilgis 38 km, plotis iki 17 km. Paviršius kalnuotas, iškyla iki 1205 m (Sedroso kalnas). Pietuose būdingos pusdykumės ir dykumos, šiaurėje ir kalnuose auga pušys, kadagiai ir endeminiai Sedroso ąžuolai (*Quercus cedrosensis*).

2005 m. Sedroso saloje gyveno 1350 gyventojų. Pagrindinė gyvenvietė – Sedrosas, įsikūręs pietrytinėje pakrantėje. Verčiamasi žvejyba, laivų aptarnavimu.
Anchel de la Guardos sala

**Anchel de la Guardos sala** (), **Ksasl Iimtas** (ser. *Xazl Iimt*; 'pumų namai') – sala Kalifornijos įlankos šiaurinėje dalyje, priklauso Meksikai, Žemutinės Kalifornijos valstijai. Baljemaso kanalu atskirta nuo Kalifornijos pusiasalio. Į pietryčius nuo Anchel de la Guardos salos yra Tiburono sala. Plotas 931 km². Ilgis šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi 69 km. Paviršius kalnuotas, aukščiausia vieta siekia 1300 m. Sala sausa, nėra gėlo vandens telkinių, plyti dykumos, skurdūs krūmynai ir kaktusų sąžalynai.

Negyvenama, yra įsteigtas gamtos rezervatas.
Balceriškės (Kaišiadorys)

**Balceriškės** – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 14 km į pietus nuo Kaišiadorių. Stūkso Balceriškių piliakalnis, ant kurio yra kapinės. 1995 m. pastatytas medinis kryžius, skirtas benykstančiam kaimui atminti.

## Istorija

Balceriškių piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu. Senolių minima, kad toje vietoje palaidotas kunigaikštis Narimantas, žuvęs Strėvos mūšyje 1348 m. vasario 2 d. Vėliau toje vietoje imta laidoti ir paprastus žmones. Taip toje vietoje įsikūrė kapinės.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Benediktinas

Žodis **benediktinas** reiškia:

* benediktinai – katalikų vienuolių ordinas;
* bendiktinas – vienuolių sukurtas likeris.
Sovietų Sąjungos invazija į Lenkiją

**Sovietų invazija į Lenkiją** – 1939 m. rugsėjo 17-spalio 5 d. Raudonosios armijos vykdyta karinė operacija, kurios metu siekta užimti rytinę Lenkijos dalį. Sovietinėje istoriografijoje vadinta **1939 m. išlaisvinamuoju žygiu į Vakarų Ukrainą ir Vakarų Baltarusiją**.
Krokuvos Švč. Marijos bazilika

**Švč. mergelės Marijos dangun ėmimo bazilika** (, sutrumpintai ) – plytų gotikos bažnyčia, atstatyta XIV a. (pirmoji bažnyčia čia buvo pastatyta XIII a. pradžioje) šalia Pagrindinės Turgaus aikštės Krokuvoje, Lenkijoje. Aukštis – 82 m.

1477−1489 m. dailininkas Vitas Štosas sukurė iš dažytos liepos medienos sukūrė altorių. Teigiama, kad tai yra didžiausias gotikinis altorius.
Mantsebo Amelia Matsaba

** Mantsebo Amelia Matsaba Sempe Nkuebe** (1902-1964) – Basutolando valdytoja nuo 1941 m. sausio 28 d. iki 1960 kovo 12.

Mantsebo Amelia Matsaba Sempe Nkuebe buvo pirmoji Simon Seeiso Griffith žmona. Jos sūnus Moshoeshoe II buvo karaliumi nuo 1960 iki 1988 ir nuo 1990 iki 1996.
Sebastiano Viskaino įlanka

**Sebastiano Viskaino įlanka** () – Ramiojo vandenyno įlanka, įsiterpianti į Kalifornijos pusiasalio šiaurinę dalį (Meksika). Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius siekia 130 km, o plotis iš rytų į vakarus – 100 km. Įlankos pietvakariuose yra Sedroso, Natividado, San Benito salos.

## Išnašos
Ki Vestas

**Ki Vestas** () – miestas JAV, Floridos valstijoje, saloje Meksikos įlankoje; Florida Kiso salyne. 25,4 tūkst. gyventojų (2000 m.). Ki Vestas yra klimatinis kurortas, čia gerai išvystytas turizmas. Per metus salą aplanko 4 mln. turistų. Yra tarptautinis oro uostas.

## Istorija

Miestas buvo įkurtas 1825 m.

## Geografija

Pagrindinė miesto dalis yra Ki Vesto saloje, o kitos miesto dalys yra kitose keturiose salose. Šiek tiek nuo vakarinės pakrantės yra nutolusi Sunset Ki sala, kurią galima pasiekti tik laivu. Šiaurėje esančios Sigsbi Park ir Fleming Ki salos, kartu su dar dvejomis į šiaurę nutolusiomis salomis priklauso Ki Vesto bendruomenei. Abi salos yra naudojamos Jungtinių Valstijų karinių jūrų pajėgų ir yra sujungtos tiltais su pagrindine sala. Taip pat Ki Vestui priklauso šiaurinė Stock Island dalis, kuri yra Ki Vesto rytuose.

Ki Vesto sala yra 13,64 km², o visas miesto plotas yra 19,2 km² dydžio.

Miestas yra padalintas į šias dalis:

Ki Vesto sala:
* Bahama Village
* Casa Marina
* Duval Street
* Historic Seaport
* The Meadows (Key West)
* Midtown (Key West)
* New Town (Key West)
* Old Town (Key West)
* Poinciana Plaza
* Truman Annex
* Trumbo Point
* Upper Duval
* White Street Gallery District

Kitos salos:
* Fleming Key
* Stock Island (tik šiaurinė Key West Golf Club dalis priklauso Ki Vesto miestui.)
* Sigsbee Park
* Sunset Key

### Klimatas

Klimatas yra tropinis, todėl ištisus metus yra šilta. Statistiškai lyja labai trumpai ir tik vasarą. Dienos temperatūra nuo gegužės iki spalio mėnesių yra apie 32 °C. Nuo gruodžio iki vasario mėnesių yra šalčiausias metų laikas. Didžiausia vidutinė temperatūra yra apie 24 °C.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Miesto svetainė
Letsie II Lerotholi

**Letsie II Lerotholi** (**Letsienyane**, 1867 m. – 1913 m.) – Basutolando valdytojas (1905–1913 m.).

Letsienyane buvo Lerotholi Letsie sūnus. Sostą perėmė po tėvo Lerotholi Letsie mirties..

## Šaltiniai
Velso deklaracija

**Velso deklaracija** (angl. *Welles Declaration*) – deklaracija, kurią paskelbė einantysis JAV valstybės sekretoriaus pareigas Sumneris Velsas 1940 m. liepos 23 d. Deklaracija laikoma Tarybų Sąjungos įvykdytos Baltijos šalių okupacijos nepripažinimo JAV politikos pradžia. Velso deklaracija žymi Stimsono doktrinos taikymą Baltijos šalių atžvilgiu. JAV pripažino 51 metus Tarybų Sąjungos įvykdytą agresiją ir palaikė Baltijos šalių nepriklausomybės siekį.

## Deklaracijos tekstas
Deklaracijos tekstas:

Šiomis dienomis išryškėjo ydinga įvykių raida, sparčiai artėjanti prie atomazgos, kai trijų nedidelių Baltijos valstybių – Estijos, Latvijos ir Lietuvos – politinė nepriklausomybė ir teritorinis vientisumas sąmoningai ir nuosekliai gali būti sunaikintas vienos iš galingesnių kaimynių.

Nuo tos dienos, kai šių šalių tautos sukūrė nepriklausomas ir demokratines valstybes, Jungtinių Amerikos Valstijų žmonės su giliu prielankumu stebi jų ženklią pažangą kuriant valstybingumą.

Mūsų Vyriausybės politika žinoma visiems. Jungtinių Amerikos Valstijų žmonės prieštarauja bet kokiems grobuoniškiems veiksmams, nepriklausomai nuo to, ar jie yra tiesioginio jėgos panaudojimo, ar tiktai grasinimo ją panaudoti rezultatas. Jungtinių Amerikos Valstijų žmonės taip pat prieštarauja bet kokiam vienos valstybės, kad ir kokios galingos, kišimuisi į kitos suverenios, nors ir silpnesnės, valstybės vidaus reikalus.

Šie principai sudaro 21 suverenios Naujojo Pasaulio valstybės tarpusavio santykių pagrindą.

Jungtinės Amerikos Valstijos ir toliau laikysis šių principų, nes Amerikos žmonės yra įsitikinę, kad jeigu santykiai tarp tautų nebus grindžiami tikėjimu šiais principais, nebus įmanomas ir proto, teisingumo bei teisės viešpatavimas, – kitaip tariant, – negalėsime apsaugoti šiuolaikinės civilizacijos pagrindų.


## Šaltiniai
Kiškeliškės

**Kiškeliškės** – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 2 km į rytus nuo Kašonių; ribojasi su Pečiauskų ir kitais kaimais. Yra nedidelis to paties pavadinimo Kiškeliškių ežeras, kitoje pusėje kaimas ribojasi su Kašonių ežeru.

## Istorija

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Kiškeliškėse gimė inžinierius energetikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras Bronius Vytautas Bieliauskas (1943–2000).

## Šaltiniai
VAZ-2104

**VAZ-2104** (LADA NOVA) – lengvasis Tarybų Sąjungos automobilis su universalo tipo kėbulu. Serijiniu būdu gamintas Volgos automobilių gamykloje nuo 1984 metų.

----
VAZ automobiliai

VAZ-2101 ; VAZ-2102 ; VAZ-2103 ; VAZ-2104 ; VAZ-2105 ; VAZ-2106 ; VAZ-2107 ; VAZ-2108 ; VAZ-2109

----
Nokia 3310

**Nokia 3310** – dviejų diapazonų (GSM 900/1800) firmos „Nokia“ korinis mobilusis telefonas. Išleistas 2000 metų ketvirtame ketvirtyje. Pakeitė modelį Nokia 3210. Nokia 3310 – vienas iš labiausiai pasisekusių modelių istorijoje: buvo parduota daugiau kaip 100 milijonų aparatų.
Nikolajus Ignatovas

**Nikolajus Ignatovas** (,  1901 m. gegužės 3 d. Dono srityje – 1966 m. lapkričio 14 d. Maskvoje) – tarybinis partinis ir valstybės veikėjas, buvęs TSKP CK Politinio biuro narys. Išskirtinis Ignatovo partinės karjeros bruožas – dažna pareigų kaita: triskart netekęs turėtų aukščiausių postų vėl grįždavo į aukštas pareigas.

## Biografija
Ignatovo išsilavinimas – minimalus: 1934 m. baigė TSKP CK marksizmo-leninizmo kursus.
Nuo 1917 m. – Raudonojoje Armijoje, 1921–1932 m. buvo VČK-GPU darbuotojas Dono srityje ir Vidurinėje Azijoje. Dalyvavo represijose prieš kazokus, „nacionalistus“ ir basmačius; nuo 1934 m. – Leningrado fabriko „Goznak“ partinis sekretorius; nuo 1937 m. – VKP(b) Leningrado miesto Lenino rajono komiteto 1-asis sekretorius;
nuo 1938 m. – VKP(b) Kuibyševo (dabar – Samara) srities 1-asis sekretorius; kandidatas į VKP(b) CK narius (1939 m.), tačiau 1940 m. pašalintas iš pareigų, o 1941 m. – iš kandidatų į CK narius.

1941 m. – VKP(b) Oriolo srities komiteto skyriaus vedėjas, sekretorius, 2-asis sekretorius, nuo 1943 m. – I sekretorius. Vadovavo partizaniniam judėjimui srityje; nuo 1949 m. – Krasnodaro rajono komiteto 1 -asis sekretorius; nuo 1952 m. spalio mėn. – TSKP CK narys, TSKP CK sekretorius, kandidatas į CK Politinio biuro narius; nuo 1952 m. gruodžio mėn. TSRS paruošų ministras (kartu ir CK sekretorius).

1953 m. kovo 6 d. (po Stalino mirties) N. Ignatovas neteko iškart visų savo pareigų bei narystės CK. Nuo 1953 m. kovo mėn. per metus spėjo užimti šias pareigas – TSKP Leningrado srities komiteto 2-asis sekretorius, Leningrado miesto komiteto 1-asis sekretorius, TSKP CK inspektorius, Voronežo srities komiteto 1-asis sekretorius;
nuo 1955 iki 1957 m. – TSKP Gorkio srities (dabar – Nižnij Novgorodo sritis) komiteto I sekretorius.

Nuo 1957 m. iki 1960 m. (vėl) TSKP CK sekretorius, nuo 1959 m. balandžio iki lapkričio mėn. – tuo pačiu ir RTSFR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo pirmininkas; nuo 1957 m. birželio mėn. iki 1961 m. spalio mėn. – TSKP CK Politinio biuro narys; nuo 1960 iki 1962 m. TSRS Ministrų tarybos pirmininko pavaduotojas, o nuo 1961 m. iki 1962 m. tuo pat matu TSRS Ministrų tarybos valstybinio paruošų komiteto pirmininkas; nuo 1962 m. gruodžio mėn. vėl RTSFR Aukščiausiosios Tarybos prezidiumo pirmininkas, TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo pirmininko pavaduotojas.

TSRS Aukščiausiosios Tarybos 1–7 šaukimų deputatas, Socialistinio darbo didvyris (1961 m.).

Aktyviai dalyvavo partinėse vidaus intrigose. 1957 m. partinės vadovybės krizės metu (V. Molotovo-L. Kaganovičiaus-M. Malenkovo „antipartinės grupuotės" bandymas nušalinti nuo valdžios N. Chruščiovą) vadovavo vadinamajam „dvidešimtukui" – grupei įtakingų TSKP CK narių, kurie atvyko į Kremliuje vykstantį Politinio biuro posėdį ir pareikalavo, kad N. Chruščiovo likimą spręstų ne Politbiuras, o visi CK nariai. 1964 m. buvo vienas svarbiausių N. Chruščiovo nušalinimo nuo TSRS vadovo pareigų, organizatorių. Mirė grįžęs iš valstybinio vizito Čilėje, kur jam įkando nenustatytas nuodingas gyvis.

Palaidotas prie Kremliaus sienos Maskvoje.
Vaskonai

**Vaskonai** (lot. vns. *vasco*, dgs. *vascones*) - senovinė tauta, kuri, regioną pasiekus romėnams, gyveno teritorijoje, atitinkančioje šių dienų Navarą, Žemutinę La Riochą, šiaurės vakarų Aragoną. Manoma, kad jie gali būti šių dienų baskų protėviai. Baskai paveldėjo ir jų pavadinimą.

## Romos laikotarpis
Atrodo, kad vaskonai, skirtingai negu akvitanai ar kantabrai, buvo išsiderėję aukštesnį statusą Romos imperijoje.
Sertorijaus karo metu Gnėjus Pompėjus vaskonų teritorijoje įkūrė savo štabą, tapusį Pompela (), kuri tapo šių dienų Pamplona. Vaskonų žemėse romanizacija buvo intensyvi Ebro slėnyje (tada vadintame *Ager Vasconum*), o kalnuotose srityse ji buvo silpna. Vaskonų - emės romėnams buvo svarbios kaip grandis, jungianti Šiaurės Ispaniją su pietvakarių Galija.

IV-V a. vaskonų žemėse vyko neramumai, ką liudija sudegintų romėnų vilų likučiai, monetų kalyklų, kaldinusių monetas įgulų algoms mokėti, gausa. Šiuos neramumus daug istorikų sieja su bagaudų maištais. Tuo metu atskirti vaskonų genties narius nuo kitų baskiškai kalbėjusių žmonių, irgi vadintų *vaskonais*, praktiškai neįmanoma.

## Ankstyvieji viduramžiai
407 m. vaskonų kariuomenė, vadovaujama romėnų vadų Didimo (*Didimus*) ir Veriniano (*Verinianus*), atrėmė vandalų, alanų ir svebų puolimą. 409 m. germanai ir sarmatai netrukdomi praėjo į Ispaniją. Dėl šio įvykio ir vaskonų neramumų romėnai Akvitanijos Galiją (*Gallia Aquitania*) ir Tarako Ispaniją (*Hispania Tarraconensis*) perdavė vizigotams už šių kaip sąjungininkų tarnybą. Vizigotai netrukus išstūmė vandalus į Afriką.

## Nuorodos
Sokoro sala

**Sokoro sala** () – vulkaninė sala Ramiajame vandenyne, didžiausia Reviljachichedo salų grupėje. Yra ~600 km nuo vakarinių Šiaurės Amerikos krantų, pavaldi Meksikai, Kolimos valstijai. Plotas 132 km². Ilgis 16,5 km, plotis iki 11,5 km. Paviršių sudaro skydinis ugnikalnis, iškylantis iki 1050 m. Ugnikalnis aktyvus, paskutinis jo įsiveržimas įvyko 1993 m. Būdingi vulkaniniai kraštovaizdžiai – krateriai, lavos kupolai, lavos laukai. Auga krūmų, kaktusų sąžalynai, nedideli medeliai. Yra nemažai endeminių augalų, driežų, paukščių rūšių.

1533 m. gruodžio 25 d. negyvenamą Sokoro salą atrado ispanų keliautojas Ernandas de Grichalva. Dabartinį vardą 1608 m. jai suteikė keliautojas Martín Yañez de Armida. Dabar Sokoro saloje yra jūrų laivyno stotis ir nedidelė ją aptarnaujanti gyvenvietė su ~250 gyventojų. Yra bažnyčia, lėktuvų pakilimo takas, meteorologinė stotis. Salą lanko povandeninio nardymo mėgėjai.
Reviljachichedo salos

**Reviljachichedo salos** () – keturių vulkaninių salų grupė Ramiajame vandenyne, 386 km į pietvakarius nuo Kalifornijos pusiasalio pietinio kyšulio. Pavaldžios Meksikai, Kolimos valstijai (tačiau turi atskirą statusą). Salos išsidriekusios 420 km ruože rytų – vakarų kryptimi. Bendras plotas 157,81 km².

Sudaro šios salos:
* Sokoro sala – 132,06 km²
* Klarjono sala – 19,8 km²
* San Benedikto sala – 5,94 km²
* Roka Partida – 0,014 km²

Reviljachichedo salos pasižymi savo unikalia, endemine augalija ir gyvūnija. Salos praktiškai negyvenamos, Sokoro saloje yra jūrų laivyno bazė su ~250 gyventojų bei 9 žmonių personalas gyvena jūrų laivyno garnizone Klarjono saloje.

Salos pavadintos Naujosios Ispanijos vicekaraliaus Reviljachichedo grafo Juan Vicente de Güemes Padilla Horcasitas y Aguayo garbei.
Šipė Totekas

**Šipė Totekas** (*Xipe Totec*) – actekų mitologijos mirštanti ir vėl prisikelianti dievybė, žemdirbystės, augalijos, metų laikų dievas. Actekų dar vadintas **Raudonuoju [[Teskatlipoka]]**, kurio regionas ten, kur pateka saulė. Tai visatos vyriškasis pradas, aušros, jaunystės, derlingumo, aukojimo simbolis. Auksakalių globėjas. Jo vardas reiškia „Mūsų valdovas, Nudirtasis“, kadangi buvo manoma, kad Šipė Totekas nusilupa savo odą, kad pamaitintų žmoniją kaip kad kukurūzo grūdas praranda apvalkalą prieš subręsdamas. Vaizduotas kaip suaugęs, tvirtas vyras, aukso ar obsidiano spalvos oda, su taure dešinėje rankoje ir skydu kairėje, apsirengęs paaukotųjų odomis.

Šipė Toteko garbei kasmet Tlakašipehualistlio (*Tlacaxipehualiztli*) šventės buvo atliekami kruvini žmonių aukojimo ritualai. Aukomis buvo parenkami vergai ir jiems gyviems buvo nulupama oda (prieš tai buvo išdažoma geltonai). Ji žynių naudota vaisingumo ritualuose. Rasta nemažai piešinių ir molio raižinių, kuriuose vaizduojami skirtingi odos nulupimo būdai ir odos panaudojimas. Dievui aukotos ir paaukotųjų širdys. Kitos aukos būdavo nužudomos užlaidant strėlėmis, kad nutekėjęs kraujas atneštų gausias pavasario liūtis. Šipė Totekui buvo skiriamas himnas *Yoalli Tlauana* („naktinis gėrėjas“), kaip padėka dievui už liūtis ir Kecalkoatlio, simbolizuojančio sausrą, nugalėjimą.

Šipės kultas įvestas valdant imperatoriui Ašajakatliui (1469–1481 m.).
Vaina

**Vaina** − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Vainienė (ištekėjusi moteris) ir Vainaitė (mergautinė pavardė).

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

*Abraomas Vaina, Vilniaus vyskupas;
*Benediktas Vaina, Vilniaus vyskupas;
*Juozas Vaina (g. 1916 m.), mokytojas ir kraštotyrininkas, Lenkijos lietuvių visuomenės veikėjas, Elenos Vainienės vyras ir Rimo Vainos tėvas;
*Laurynas Vaina, Lietuvos didysis iždininkas;
*Rimas Vaina (1944–2007), dėstytojas, Lenkijos lietuvių visuomenės veikėjas, Elenos Vainienės ir Juozo Vainos sūnus;
*Stanislovas Vaina, Kulių Šv. Vyskupo Stanislovo bažnyčios statytojas.
Pasyvus namas

**Pasyvusis namas** () – pastatas (paprastai – gyvenamasis namas), kurio šildymo ar vėsinimo energetinės sąnaudos yra minimalios (maždaug apie 10 % įprastinių šiuolaikinių pastatų sąnaudų). Pasyviųjų namų konstrukcija siejama su griežtu, gerai apgalvotu, vokiškuoju *Passivhaus* standartu pastatų energijos vartojimo efektyvumui pagerinti.

Pasyviajam pastatui šildyti arba vėsinti reikia ypatingai mažai energijos. Panašus standartas *[[Minergie|MINERGIE-P]]* naudojamas Šveicarijoje . Šis standartas nėra skirtas vient tik su gyvenamiesiems namams; keletas biurų pastatų, mokyklų, vaikų darželių ir prekybos centrų taip pat buvo buvo įtraukti į standartą.

Pasyviojo pastato savybės gaunamos ne kaip įprastinio projekto patobulinimas ar papildymas, bet projektuojant tokį pastatą nuo pradžios. Pasyviojo namo idėja dažniausiai naudojama projektuojant naujus pastatus, bet ja remiamasi ir pastatus renovuojant (atnaujinant).

Pagal paskaičiavimus pasyviųjų namų visame pasaulyje yra nuo 15000 iki 20000.
 Didžioji dauguma pastatų yra pastatyti vokiškai kalbančiose šalyse arba Skandinavijoje.

2009 m. Lietuvoje įgyvendintas pirmasis pasyvaus namo projektas.

## Nuorodos
Kirilas Mazurovas

**Kirilas Mazurovas** (,  1914 m. balandžio 7 d. Gomelio srityje Baltarusijoje – 1989 m. gruodžio 19 d. Maskvoje) – tarybinis partinis ir valstybės veikėjas, buvęs TSKP CK Politinio biuro narys.

## Biografija
1933 m. baigė Gomelio automobilių kelių technikumą, 1947 m. – VKP(b) CK Aukštąją partinę mokyklą. Nuo 1933 m. kelių technikas, nuo 1936 iki 1938 m. ir nuo 1941–1942 m. tarnavo Raudonojoje Armijoje, Karo metais – karinių veiksmų dalyvis (buvo sužeistas), bataliono politrukas, vadas, armijos politinio skyriaus instruktorius. Baltarusijos KP CK ir Centrinio partizaninio judėjimo štabo įgaliotinis ir pogrindinio darbo organizatorius vokiečių armijos okupuotose teritorijose.

Nuo 1938 m. Baltarusijos geležinkelių politinio skyriaus instruktorius Gomelyje, nuo 1939 m. komjaunimo funkcionierius. Nuo 1940 iki 1941 m. Bresto srities komiteto I sekretorius, nuo 1942 m. Baltarusijos komjaunimo CK sekretorius, II sekretorius, nuo 1946 iki 1947 m. CK I sekretorius, nuo 1947 m. Baltarusijos KP CK aparato darbuotojas, partijos Minsko miesto komiteto II ir I sekretorius, nuo 1950 iki 1953 m. Minsko srities komiteto I sekretorius, nuo 1953 iki 1956 m. Baltarusijos TSR Ministrų Tarybos pirmininkas, nuo 1956 iki 1965 m. Baltarusijos KP CK I sekretorius.

Nuo 1965 iki 1978 m. TSRS Ministrų tarybos pirmininko pirmasis pavaduotojas. Nuo 1986 m. Sąjunginės karo ir darbo veteranų tarybos pirmininkas, nuo 1956 iki 1981 m. TSKP CK narys, nuo 1957 iki 1965 m. kandidatas į TSKP CK Politinio biuro narius, nuo 1965 iki 1978 m. Politinio biuro narys. TSRS Aukščiausiosios Tarybos 3-9 šaukimų deputatas, nuo 1989 m. TSRS Liaudies deputatas.

Mirė 1989 m. Palaidotas Novodevičės kapinėse Maskvoje.

## Apdovanojimai
Socialistinio darbo didvyris (1974 m.).
Vainienė

**Vainienė** – lietuviška moteriškos giminės pavardė (ištekėjusi moteris).

Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Vainaitė (mergautinė pavardė).

Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Vaina.

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

* Elena Vainienė (1921–2003) - Lenkijos lietuvių mokytoja, Juozo Vainos žmona ir Rimo Vainos motina;
* Rūta Vainienė - ekonomistė, LLRI prezidentė.
Jurijus Jechanurovas

**Jurijus Jechanurovas** (; g. 1948 m. rugpjūčio 23 d.) – Ukrainos ministras pirmininkas 2005–2006 m. ir gynybos ministras Julijos Tymošenko vyriausybėje. Pagal tautybę – buriato-lenkas.

|-
Interjero dizainas

**Interjero dizainas** – dizaino sritis, susijusi su viskuo, kas yra pastato vidaus erdvėje: sienos, langai, durys, apdaila, tekstūra, apšvietimas, apstatymas ir baldai. Interjero dizaineriai naudoja visus šiuos elementus siekdami suformuoti funkcionalią, saugią ir estetiškai malonią erdvę klientui.

Interjero dizaine remiamasi daugeliu disciplinų – aplinkos psichologija, architektūrą, prekių ir pramoniniu dizainu bei tradicinį dekoravimu.
Interjero dizaineriai planuoja erdvę kone kiekvieno tipo pastatams – tai viešbučiai, biurai, mokyklos, ligoninės, gyvenamieji būstai, parduotuvės, restoranai, teatrai ar oro uosto terminalai. Šiandien interjero dizaineriai turi būti susipažinę su architektūrinio projektavimo detalėmis – aukštų planais, pastatų renovacija, ir statybos normomis. Kai kurie architektai taip pat kartais dirba interjero dizaineriais.
Packuaro ežeras

**Packuaro ežeras** () – ežeras vakarų Meksikoje, Mičoakano valstijoje, 62 km į vakarus nuo Morelijos, 2035 m aukštyje virš jūros. Ilgis 17 km, plotis iki 10 km. Ežere gyvena daug endeminių žuvų rūšių. Vystoma žvejyba.

Packuaro ežeras – svarbi Mičoakano turistinė vieta. Pakrantėse ir salose gyvena vietiniai indėnai purepečai (taraskanų palikuonys), išlaikę unikalius Mirusiųjų dienos papročius.

## Šaltiniai
Panukas

**Panukas** () – upė rytų Meksikoje. Susidaro San Luis Potosi valstijoje susiliejus Tampaono (Tamuino) ir Moktesumos upėms, ištakas gaunančioms Meksikos kalnyne. Panukas teka į rytus Verakruso valstijos šiaurine dalimi, žemupyje sudaro ribą tarp Verakruso ir Tamaulipaso valstijų. Įteka į Meksikos įlanką šalia Tampiko.

Nors upės ilgis 120 km, tačiau su ištakomis, siekiančiomis Meksiko slėnį (Moktesuma ir Tula) sudaro ~450 km ilgio vandens sistemą.

Didžiausias intakas – Tamesi (kairysis).

Upė laivuojama. Prie Panuko įsikūrę miestai: Panukas, Vilja Kuautemokas, Tampikas.

## Šaltiniai
Atsiprašau (filmas)

„**Atsiprašau**“ – 1982 metais Lietuvos kino studijoje sukurtas meninis filmas. Filmo trukmė – 96 min.

## Apie filmą
9-ojo dešimtmečio pradžioje, kai Lietuvos periferijoje išties pakilo elementarus pragyvenimo lygis, pasirodęs filmas „Atsiprašau“ neveltui filmuotas parodomojoje Juknaičių gyvenvietėje, pavyzdinio sovietinio ūkio centre. Ją noriai lankydavo visokio rango ir plauko „tikrintojai“. Tai viena iš ironiškų detalių filme.
Herojus susitinka su vaikystės draugais, atranda naujus. Miestelio gyvenimas kupinas savų paslapčių, beužsimezgančių meilės istorijų ir intrigų.

## Siužetas

Į nedidelį miestelį, savo tėvų namus, grįžta žinomas kompozitorius ir dainininkas, patiriantis kūrybinę krizę. Nelengvai klostosi jo santykiai su giminėmis ir artimaisiais – sunkiai sergančia mama, tėvuku, vaikystės draugais.
Filme sudėtinga, neįprasta V. Žalakevičiui maniera, ironiškai, įdomiais dialogais ir personažų charakterių pagalba nagrinėjama, kaip dažnai ir lengvai mes tariame atsiprašymo žodžius, nesusimąstydami apie jų prasmę.

## Kūrybinė grupė
* Scenarijaus autorius ir režisierius – Vytautas Žalakevičius;
* Kompozitorius ir dainų atlikėjas – Vytautas Kernagis;
* Dainų tekstų autoriai – Sigitas Geda, Marcelijus Martinaitis, Antanas Vienažindis;
* Operatorius statytojas – Donatas Pečiūra;
* Dailininkas statytojas – Vytautas Kalinauskas;
* Kostiumų dailininkė – Dalia Kernagienė.

## Vaidina
* Eugenija Šulgaitė – motina;
* Vaclovas Blėdis – tėvukas;
* Aleksandras Kaidanovskis – Pranas, jų sūnus;
* Nijolė Oželytė – Inga;
* Regimantas Adomaitis – „Prezidentas“ Ačas;
* Jelena Solovej – Rožė, Ačo žmona;
* Kostas Smoriginas – gydytojas Jonas;
* Donatas Banionis – Donatas, svečias iš Vilniaus;
* Antanas Barčas – kitas svečias iš Vilniaus;
* Saulius Balandis, Algimantas Mažuolis, Juozas Koskus, Vita Žalakevičiūtė, Vytautas Kalinauskas ir kt.

## Nuorodos
* Filmo aprašymas
* Apie filmą
Vabala

**Vabala** – upė Šiaurės Lietuvoje, Biržų rajone; Tatulos dešinysis intakas. Priklauso Mūšos pabaseiniui. Prasideda Kuprių miške, į Šiaurės Rytus nuo Kuprių kaimo, Vabalninko seniūnijoje. Įteka į Tatulą į Vakarus nuo Vabalninko.

Didžiausi intakai: Ištakys, Tatula-Vabala, Gojus (dešinieji).

## Pavadinimas

Upėvardis kildinamas nuo gyvūno pavadinimas *vabalas*. Nuo Vabalos pavadinimo kilo ir miesto Vabalninkas pavadinimas.

Vabalos pavadinimas taip pat naudojamas organizacijų pavadinimuose, pavyzdžiui: Lukavičių ir Bernotų šeimų ansamblis „Vabala”, Panevėžio krašto vabalninkiečių klubas „Vabala“.

## Šaltiniai
Jausmai (filmas)

„**Jausmai**“ – 1968 m. Lietuvos kino studijoje sukurtas meninis filmas latvių rašytojo Egono Lyvo romano „Velniakaulio dvyniai“ motyvais. Drama. Filmo trukmė – 90 min.

## Kūrybinė grupė
* Scenarijaus autoriai – Egonas Lyvas, Vytautas Žalakevičius;
* Režisieriai – Algirdas Dausa, Almantas Grikevičius;
* Kompozitorius – Vytautas Barkauskas;
* Dirigentas – Jonas Aleksa;
* Operatorius statytojas – Jonas Tomaševičius;
* Dailininkai statytojai – Jeronimas Čiuplys, Vytautas Žilius;
* Kostiumų dailininkė – Nijolė Klišiūtė;
* Filmo meno vadovas – Vytautas Žalakevičius.
 

## Vaidina
* Regimantas Adomaitis – *Kasparas*
* Juozas Budraitis – *Andrius*
* Regina Paliukaitytė – *Agnė*
* Bronius Babkauskas – *Vaitkevičius*
* Eugenija Bajorytė – *Morta* ir *Janė*
* Algimantas Masiulis – *Ferdinandas*
* Laimonas Noreika – *inteligentas*
* Vytautas Paukštė – *mokytojas*
* Kazimieras Valaitis – *Vytautas*
* Gediminas Karka – *karininkas*
* Aurelija Mikušauskaitė- *Gertrūda*
* Balys Barauskas – *rusų kareivis*
* Juozas Jaruševičius – *Monkus*
* Gediminas Girdvainis – *Valdas*
* taip pat Algirdas Kuraitis, Juozas Baužinskas, Nijolė Mirončikaitė, Povilas Stankus, Rimgaudas Karvelis.

## Siužetas
Filme pasakojama dvynių brolių Kasparo ir Andriaus gyvenimo istorija. Baigiantis karui vienoje Kuršių marių pusėje šeimininkauja vokiečiai, kitoje – sovietai. Pamario žvejo Kasparo žmona Morta gimdydama miršta. Jaunas našlys, likęs su dvyniais, keliasi per įlanką pas brolį Andrių, gyvenantį su buvusia Kasparo mergina Agne. Pastaroji neslepia nepasitenkinimo, įduoda atvykėlį milicininkui. Persipina herojų jausmai: Kasparo, jo brolio Andriaus, pačios Agnės, vis dar puoselėjančios aistrą Kasparui, Janės, simpatizuojančios Kasparui, tačiau ištekėjusios ir susisaisčiusios su protestuojančiais prieš sovietų valdžią.

## Apdovanojimai
* 1969 m. – X-tojo Pabaltijo, Baltarusijos ir Moldavijos kino festivalio Minske diplomas už geriausią moters vaidmenį R. Paliukaitytei ir už geriausią operatoriaus darbą J. Tomaševičiui;
* 1975 m. – Specialus žiuri prizas San Remo tarptautiniame kino festivalyje;
* 1995 m. – Kino 100-mečio proga lietuvių kino kritikų išrinktas geriausiu visų laikų lietuvių vaidybiniu filmu.
* 1997 m. – kino forume „Dešimt“, kino kritikų, kino režisierių ir žurnalistų „Jausmai“ pripažinti visų laikų geriausiu lietuvišku filmu.

## Papildoma informacija
Filmą buvo uždrausta rodyti visoje Tarybų Sąjungoje, išskyrus Lietuvą (išleistos tik penkios filmo kopijos). Po keleto metų filmo kūrėjams pavyko išsiaiškinti, kad taip padaryta reikalaujant vienam generolui – filme rodoma, kaip valtimi vienas herojų pabėga į Švediją, o to negali būti… Filmavimo metu kaip Kasparas ir Janė susipažino aktoriai R. Adomaitis ir E. Bajorytė. Sukūrus filmą, jie susituokė.

## Išnašos

## Nuorodos
* Filmo ištraukos
Elsa Pinilla

**Elsa Pinilla Osuna** (g. 1985 m. spalio 2 d., Madridas) – Ispanijos aktorė, dainininkė ir dainų autorė.

Elsa yra pirmas vaikas María’os Osuna ir įrašų prodiuserio Pablo Pinilla šeimoje. Ji studijavo kelias meno rūšis kaip baletas, grojimas pianinu, dainavimas ir vaidyba.

Jau nuo mažens aktorė filmavosi TV reklamose ir madų šou. 1999 m. laimėjo „El Corte Inglés“ 'Modelių fotografijų konkurse'. Ji taip pat pasirodė ant kažkokios ispanų muzikos grupės albumo viršelio ir nusifilmavo David’o DeMaría’os dainų vaizdo klipuose: „Sin miedo a perder“ ir „El perfume de la soledad“.

2004 m. Pinilla buvo viena iš vedėjų ispanų muzikos TV programoje „Musica Uno“.

Ji buvo įkūrėja, dainų autorė ir „Tess“ muzikos grupės narė kartu su Úrsula Sebastián ir Laura Pinto.

2000 m. pradėjo aktorės karjerą. Vaidinti *Elsa*, sėkmingame ispanų televizijos seriale „Al salir de clase“, kartu su grupės narėms, o serialas padėjo išleisti pirmąjį grupės albumą.

2002–2003 m. Elsa vaidino vieną iš dingusių mergaičių ispanų miuzikle „Peter Pan“.

2006 m. aktorė išvažiavo į Argentiną ir ten praleido pusantrų metų. Ten ji vaidino *Marilyn* televizijos serialuose „Alma Pirata“, kartu su Benjamin Rojas, Luisana Lopilato bei kitais, ir *Barbara* „Romeo y Julieta“.

2007 m. ji grįžo į Ispaniją ir čia tęsė savo aktorės karjerą. Suvaidino keliuose televizijos serialų „Cuestión de sexo“ ir 2008 m. „Sin tetas no hay paraíso“ epizoduose.

2008 m. pasirodė „Antena 3“ TV filme antrame epizode apie Marisol, vaidino buvusią aktorę jos paauglystėje.

Nuo 2009 m. vaidina *Susana* Ispanijos televizijos seriale „Dieciocho“.

## Filmografija

## Įrašų sarašas

### Garso takeliai
* 2001: Al Salir de Clase
* 2006: Alma Pirata
* 2006: Romeo y Julieta
* 2009: Dieciocho

### Tess

* A Nuestra Edad (2000)
* De carne y hueso (singlų remiksai) (2001)
* Quiero Ser Yo (2002)
* Amor Libre (2004)
* Amor Libre (singlų cd) (2004)


Image:Tess-A_Nuestra_Edad-Frontal.jpg‎|"A Nuestra Edad" (2000)
Image:Quiero_ser_yo_tess_grande.jpg‎|"Quiero Ser Yo" (2002)
Image:Amor_libre_tess_grande.jpg‎|"Amor Libre" (2004)


## Grupės dainų video klipai
* Tess – amor libre

## Nuorodos
Oficialus Elsa Pinila puslapis
Senovinės bitininkystės muziejus

**Senovinės bitininkystės muziejus** – 1984 metais įkurtas muziejus Šiaurės rytų Lietuvoje, Aukštaitijos nacionaliniame parke, Ignalinos raj. Stripeikių kaime, Vinco Bikaus sodyboje. Muziejaus teritorija yra 3 ha. Steigėjas – bitininkas Bronius Kazlas. Muziejų sudaro 5 pastatai su turiniu, apie 200 eksponatų (muziejus save pristato LIMIS sistemoje), 25 skulptūros iš medžio (pvz., atvaizduotos lietuvių dievybės Babilas, Austėja, skulptūriniai aviliai, šešios bičių šeimos ir stiklinis avilys su gyvomis bitėmis ir kt.). 

Siūlomos edukacinės programos: „Kvapų palėpė“ bičių produktų aromaterapija, „Nuo žolyno iki korio“ ir „Radvilų desertas“ bičių produktų degustavimo programos, „Bitelės žvakelė“ žvakių liejimo programa. Muziejuje kartu gyvena keturios prezidentinės bičių šeimos, prezidento V. Adamkaus bitės (prezidentui bites dovanojo Ukrainos prezidentas V. Juščenka) ir prezidentės D. Grybauskaitės.

Muziejus veikia nuo gegužės iki spalio. Nuo spalio mėnesio priimamos ekskursijos užsakius iš anksto. Tradiciškai, rugpjūčio 15 d. (per Žolinę) rengiama medkopio pabaigos šventė.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Museums-Webseite (lietuvių, anglų, vokiečių, prancūzų k.)
* Muziejus  
* Laura Piškinaite-Kazlauskiene: *The Beekeeper’s Spiritual World in Museum Objects* in: Pro Ethnologia 6 http://www.erm.ee/?node=148
Papaloapanas

**Papaloapanas** () – upė Meksikoje. Prasideda Oašakos valstijos šiaurėje, netoli Tustepeko, susiliejus iš Pueblos atitekančiai Santo Domingo upei ir Oašakoje prasidedančiai Valje Nasjonalio upei (kitur pradžia nurodoma Santo Domingo ir Tonto santaka). Teka į šiaurės rytus lygumomis per Verakruso valstiją, sudaro meandras. Įteka į Meksikos įlanką, jungiasi su Alvarado lagūna. Nors paties Papaloapano ilgis tėra 122 km, tačiau drauge su Santo Domingo, Salado, Tehuakano upėmis sudaro ~900 km ilgio vandens sistemą.

Didžiausi intakai: Tontas (kairysis), Tesečoakanas, San Chuanas (dešinieji).

Upės žemupyje dažnai kyla smarkūs potvyniai, todėl jiems sustabdyti pastatytos dvi didelės užtvankos su vienais didžiausių tvenkinių šalyje (Migelio Alemano ir Sero de Oro) ant Papaloapano intakų: Tonto ir Santo Domingo. Iki pat XIX a. Papaloapanas buvo svarbi laivybinė arterija, tačiau vėliau dėl miškų kirtimo ir užterštumo nuseko vandens lygis ir upė neteko savo navigacinės reikšmės.

Pagrindiniai miestai prie upės: Tustepekas, Kosamaloapanas, Tlakotalpanas, Alvaradas.

Pavadinimas Papaloapanas nahuatlių kalba reiškia „drugelių upė“.

## Šaltiniai
Believe (kvepalai)

**Believe** – moterims skirti kvepalai sukurti Elizabeth Arden kompanijos, tai yra penktieji Jungtinių Amerikos Valstijų dainininkės Britney Spears vardiniai kvepalai. 

## Informacija
2007m. rugsėjo 24 d., bendradarbiaujant su kvepalų gamybos gigantais – bendrove „Elizabeth Arden“ – buvo išleisti penktieji Britney kvepalai, optimistiškai pavadinti „Believe“ („Tikėk“). Daugelis žmonių šių kvepalų išleidimą vertina kaip visiško Britney pasveikimo ir jos sugrįžimo į normalų gyvenimą požymį. Beje, apie tai byloja ir visa reklaminė kvepalų kampanija, kurios šūkis yra „Didžiausia laisvė – tikėti savimi“. Gėlių ir vaisių kvapo kvepalai „Believe“ yra idealūs esant rūškanam rudens orui. Šiuose kvepaluose sumaišyti mandarino ir guavos minkštimo kvapai, palengva pereinantys į nestiprius liepos bei rožių ir pačulės kvapus. Į sudėtį taip pat įeina gintaras. 

Po išleidimo kompanija susilaukė kritikos dėl reklamos. Pirmiausiai, reklaminėse nuotraukose buvo panaudotas tik Britney veidas, tačiau kūnas priklausė kitai merginai. O logotipas labai priminė Vankuveryje įsikūrusios labdaros "Mondonation" logotipą bei šūkį. 

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficialus "Believe" Kvepalų internetinis puslapis 
* Britney Spears Beauty
* Britney Spears Oficiali Svetainė
* Parfumerija Britney.lt
Sony Music Entertainment

**Sony Music Entertainment, Inc.** yra stambi pasaulinė įrašų kompanija, kurią kontroliuoja Sony Corporation of America. Ši įrašų kompanija yra viena iš keturių stambiausių įrašų kompanijų pasaulyje. 
## Istorija

### Susijungimas BMG
2004 m. Sony Music Entertainment sukūrė su BMG bendrą įmonę Sony BMG Music Entertainment; tačiau Sony Japonijoje toliau dirbo atskirai nuo Sony BMG.

### Atnaujinimas Sony Music Entertainment
2008 m. spalio 2 d. Sony nusipirko Bertelsmann 50 % dalį Sony BMG bendros įmonės, ir Sony BMG buvo pervadinta Sony Music Entertainment.

## Sąrašas:Sony Music Entertainment įrašų kompanijos

## Sąrašas:Sony Music Entertainment atlikėjai

## Subsidiarinės įmonės
### Dabartinės
*Columbia Records 
*Columbia Nashville
*Epic Records
*GOOD Music
*Legacy Recordings
*RCA Records
*Sony Masterworks
*Zomba Label Group

### Buvusios
*Sony BMG Masterworks (2006-2008)
*Sony BMG Nashville
*Sony Wonder (1991-2007) (tapo Sony Pictures Home Entertainment dalimi)

## Taip pat skaitykite
*Sony Music Entertainment Japan
*Sony/ATV Music Publishing
*Sony Urban Music

## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
* Yahoo! - Sony Music Entertainment Kompanijos Profilis
* Sony Music Entertainment Youtube portale.
Lietuvos sporto universiteto biblioteka

**Lietuvos sporto universiteto biblioteka** – Lietuvos aukštosios mokyklos, Lietuvos sporto universiteto biblioteka.

## Istorija
1945 m. įkurta Lietuvos kūno kultūros instituto biblioteka, nuo 1999 m. vadinama dabartiniu pavadinimu. Pradinį fondą sudarė 1250 egz. spaudinių. Veikia dvi skaityklos. Nuo 2002 m. Lietuvos mokslinių bibliotekų asociacijos narė.

## Fondai
Lietuvos kūno kultūros akademijos biblioteka daugiausia kaupia ir saugo sporto ir medicinos mokslo sričių literatūrą. Fondus sudaro 160 070 egz., 39 220 pavadinimų knygų, iš jų 155 250 knygų ir serijinių leidinių, 4715 rankraščių, 60 garso ir vaizdo, 15 elektroninių ir kitokių dokumentų (2007 m.). Turi G. Vokietaitytės-Amonas ir A. Vokietaičio knygų kolekciją apie šiuolaikinio šokio mokyklas ir istoriją, A. Vakselio Šiaurės Amerikos lietuvių laikraščio „Sportas“ kolekciją, A. Vietrinio lengvosios atletikos periodinių leidinių ir knygų, K. Labanausko sporto medicinos knygų kolekcijas.

## Direktoriai
* H. Misevičius – 1945–1948 m.;
* V. Steponaitis – 1949–1959 m.;
* Birutė Federavičienė – 1960–1970 m.;
* Adelija Baltrūnienė – 1971–1994 m.;
* Asta Charževskienė – 1994–2015 m.;
* Asta Zarauskienė – nuo 2015 m.

## Šaltiniai
Lietuvos laisvės komitetas

**Lietuvos laisvės komitetas** () – JAV lietuvių politinė organizacija, veikusi 1952-1990 m. Nariai buvo asmenys, išlaikę Lietuvos Respublikos pilietybę.

## Įstorija
Įkurta 1952 m. Laisvosios Europos komiteto (National Committee Free Europe) iniciatyva. 1951 m. Lietuvai atstovaujantis nepaprastasis ir įgaliotasis ministras Vašingtone P. Žadeikis, pasitaręs su Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto atstovais, pasiūlė Laisvosios Europos komitetui pirmuosius kandidatus į komiteto narius. Patvirtinti aštuoni: Juozas Audėnas, Kipras Bielinis (iždininkas), Martynas Brakas, Bronius Nemickas, Antanas Trimakas (sekretorius), Vaclovas Sidzikauskas (pirmininkas), Pranas Vainauskas, Vytautas Vaitiekūnas. 1951 m. prie Laisvosios Europos komiteto buvo įkurta vadinamoji Patariamoji lietuvių grupė. Tokias pat organizacijas įkūrė latviai ir estai. 1952 m. spalio mėn. Patariamoji lietuvių grupė pervadinta Lietuvos laisvės komitetu. 1990 m. Lietuvai atkūrus nepriklausomybę komitetas veiklą nutraukė.

## Veikla
Lietuvos laisvės komitetas bendradarbiavo su Amerikos lietuvių taryba, Vyriausiuoju Lietuvos išlaisvinimo komitetu, Pasaulio lietuvių bendruomene, palaikė ryšius su Lietuvos diplomatine tarnyba. Stebėjo TSRS okupuotos Lietuvos padėtį, teikė informaciją apie tai valstybinėms, tarpvalstybinėms ir tarptautinėms organizacijoms, pvz., 1953-1954 m. rėmė JAV Kongreso Kersteno komiteto veiklą. Komitetas dažniausiai veikė per Pavergtųjų Europos tautų asamblėją, dalyvavo įvairiose asamblėjos komisijose ir delegacijose. Europos Tarybos, Jungtinių Tautų, NATO organizacijoms, Vakarų Europos valstybių, JAV vadovams teikdavo memorandumus, pranešimus, pareiškimus, prašymus, protestus dėl Lietuvos okupacijos fakto ir dėl TSRS administracijos Lietuvoje vykdomų žmogaus teisių pažeidimų. Kartu su latvių ir estų komitetais 1952 m. sudarė jungtinę Baltijos valstybių laisvės tarybą (*Baltic States Freedom Council*), naudojosi bendra raštine Niujorke, įkurta Baltijos laisvės namų pavadinimu. Anglų, prancūzų, ispanų kalbomis leido „Baltic Review I“, skelbė bendras deklaracijas, pvz., 1960 m. paskelbė Sovietų agresijos prieš Baltijos valstybes dvidešimtmečio manifestą. 1952-1956 m. komitetas lietuvių kalba leido neperiodinį politinį žurnalą „Lietuva“. Telkiant lietuvių išeivių politines jėgas, komitetas su VLIK, ALT ir PLB 1974 m. dalyvavo konferencijoje Niujorke. Nuo XX a. devintojo dešimtmečio vidurio komitetas atnaujino lietuvių atstovavimą Pavergtųjų Europos tautų asamblėjoje, nes 1973 m. mirus V. Sidzikauskui atstovavimas buvo nutrūkęs.

## Pirmininkai
* Vaclovas Sidzikauskas – 1952–1973 m.
* Bronius Nemickas – 1973–1990 m.

## Šaltiniai
Lietuvos laisvės kovų invalidų draugija

**Lietuvos laisvės kovų invalidų draugija** – Lietuvos per 1918–1920 m. Nepriklausomybės karą sveikatos netekusių ir neįgaliaisiais tapusių karių organizacija, iki 1934 m. Lietuvos karo invalidų vyčių brolija.

## Istorija

Steigėjai Jonas Karutis, J. Kiaunė ir kiti. Veikė 1923–1944 m. (su pertrauka) Lietuvoje, nuo 1946 m. – emigracijoje. Tikslas – prisidėti prie Lietuvos nepriklausomybės stiprinimo, supažindinti visuomenę su Nepriklausomybės karo istorija, prižiūrėti žuvusių karių kapus, eiti garbės sargybą prie paminklo žuvusiesiems Karo muziejaus sodelyje Kaune, rūpintis draugijos narių sveikata ir gerove.

1934 m. draugija turėjo 160, 1957 m. – 197 narius. 1940 m. birželio mėn. TSRS okupavus Lietuvą, uždaryta, 1941 m. veikla atgaivinta, 1944 m. vėl nutrūko. Dalis į Vakarus 1944 m. pasitraukusių draugijos narių veiklą atkūrė Vysbadene (Vokietija), nuo 1951 m. – Filadelfijoje (JAV), čia 1957 m. turėjo 19 narių. Išleido leidinį „Vyčio ženklas“.

## Pirmininkai
* Jonas Karutis – 1923–1930 m., 1933–1935 m.;
* Jonas Viliušis – 1935–1940 m., 1941–1944 m.;
* Bronius Tvarkūnas – 1946–1954 m. ir nuo 1958 m.;
* Adolfas Eigelis – 1954–1958 m.

## Šaltiniai
Lietuvos leidėjų asociacija

**Lietuvos leidėjų asociacija** – 1993 m. įsteigta Lietuvos leidyklas vienijanti visuomeninė organizacija.

## Veikla
Gina autorių teisių principus, rūpinasi narių profesinės kvalifikacijos kėlimu, atstovauja ir gina jų interesus valstybės institucijose, šalies ir tarptautinėse organizacijose, derina knygų leidėjų interesus, tarpininkauja sprendžiant jų tarpusavio ginčus, savo nariams teikia informaciją. Kartu su Kultūros ministerija ir bendrove „Lietuviškos knygos“ rengia ir remia Lietuvos leidybos, lietuvių autorių knygų pristatymus tarptautinėse knygų mugėse, atsako už nacionaliniame stende eksponuojamų knygų atranką ir teminius parodų katalogus.

2026 m. Lietuvos leidėjų asociacija vienija 55 narius.

### Narystė
* Nuo 1995 m. Tarptautinės leidėjų asociacijos (*International Publishers Association*)
* Nuo 2003 m. – Europos leidėjų federacijos (*Federation ofthe European Publishers*).

## Valdybos prezidentai
* 1990–1992 m. Juozas Vaitkus
* 1992–1999 m. Vincas Akelis
* 1999–2001 m. Aleksandras Krasnovas
* 2001–2002 m. Saulius Žukas
* 2002–2006 m. Arvydas Andrijauskas
* 2006–2009 m. Eugenijus Kaziliūnas
* 2009–2012 m. Lolita Varanavičienė
* 2012–2021 m. Remigijus Jokubauskas
* 2021–2025 Lolita Varanavičienė
* 2025–dabar Dovilė Zaidė

## Šaltiniai
Mainai (filmas)

„**Mainai**“ – 1980 m. Lietuvos kino studijoje sukurtas meninis filmas Jurijaus Trifonovo apysakos motyvais. Filmo trukmė – 89 min. Filmas pastatytas 1977 m.

## Kūrybinė grupė
* Scenarijaus autorius – Raimondas Vabalas , Pranas Morkus
* Režisierius – Raimondas Vabalas
* Kompozitorius – Viačeslavas Ganelinas
* Operatorius – Jonas Gricius
* Dailininkas – Vincas Kisarauskas
* Kostiumų dailininkė – Irena Vabalienė.

## Vaidina
* Girtis Jakovlevas – Vytautas Liutkus
* Valentina Titova – Lina, jo žmona
* Regina Zdanavičiūtė – Liutkuvienė, motina
* Leonidas Obolenskis – daktaras Ignas Didžiulis, Vytauto senelis
* Algimantas Masiulis – Aleksandras Žilius, Linos tėvas
* Vija Artmane – Jadvyga, jo žmona
* Regina Razuma – Stasė
* Uldis Dumpis – Jonas, jos brolis
* Ona Valiukevičiūtė – Olia, Jono žmona
* Vaiva Mainelytė – Eugenija
* Rūta Staliliūnaitė – moteris iš Katyčių
* Povilas Stankus – Feliksas
* Elena Griciūtė – Kristė
* Vladimiras Basovas – Liova
* Antanas Barčas – kolūkio pirmininkas
* Rimgaudas Karvelis – baldų parduotuvės administratorius
* Eduardas Kunavičius, Vytautas Dumšaitis, Rimantas Geniušas, Juozas Meškauskas, Olga Mažeikytė, Jonas Pakulis, Juozas Rygertas, Regina Varnaitė, Antanas Žekas, Albertas Šulcas, Feliksas Einas ir kiti.

## Siužetas
Jaunuolis, inteligentų šeimos atžala, veda merginą iš šeimos, „mokančios gyventi“. Naujoji šeima bando išgauti naudą net iš sergančios žento mamos, pradėdami buto mainus…
Lietuvos-Lenkijos įdauba

**Lietuvos-Lenkijos įdauba** – Baltijos sineklizės antrosios eilės stambi nugrimzdusi tektoninė struktūra, pietinė jos dalis.

## Geografija
Lietuvos-Lenkijos įdaubos ilgis – 400&nbsp;km, plotis 250&nbsp;km. Įdaubos pietuose ir rytuose – Baltarusijos-Mozūrijos anteklizė, vakaruose – Vidurio Baltijos įdauba, šiaurėje – Liepojos-Rygos lūžių zona. Ašinė (giliausia) Lietuvos-Lenkijos įdaubos dalis eina nuo Gdansko iki Palangos ir suka į rytus.

## Geologija
Kristalinis pamatas slūgso 500–2200 m gylyje. Nuosėdinėje dangoje yra 4 struktūriniai kompleksai (baikalinis, kaledoninis, hercininis, alpinis). Lietuvos-Lenkijos įdauba pradėjo formuotis mezozojaus pabaigoje per alpinę kalnodarą. Lietuvos-Lenkijos įdauboje išskiriamos mažesnės struktūros. Bendras kreidos darinių storis Lenkijos-Lietuvos įdaubos šiaurės rytinėje dalyje siekė 200–300 m, o pietvakarinėje – 1000–1500 m. Lenkijos įdauboje jų storis viršija 2000 m.

## Literatūra
* Valentinas Kadūnas. Lenkijos-Lietuvos įdaubos tektoninių sąlygų poveikis viršutinio permo litogenezei. Geologija, 36. 2001 m. P. 36–43. ISSN 1392–110X
* Valentinas Kadūnas, Alfredas Radzevičius. Mikroelementų anomalinių kiekių pasiskirstymas Lietuvos-Lenkijos įdaubos permo-mezozojaus uolienose. Litosfera. Nr. 5. Vilnius, Geologijos institutas, Vilniaus universitetas. 2001 m. P. 108–115. ISSN 1392–334X

## Šaltiniai