open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kūgeliai (Šilutė)

**Kūgeliai** – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 6 km į pietryčius nuo Juknaičių, prie kelio  ir Šilutės–Pagėgių geležinkelio atkarpos.

## Istorija

XIX a. nutiestas Klaipėdos–Tilžės geležinkelis, prie kurio buvo Kūgelių geležinkelio stotelė.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Komių jazvinų kalba

**Komių jazvinų kalba** (*Коми-Ёдз көл*) – viena iš trijų pagrindinių komių kalbų, kuria kalba komiai jazvinai, gyvenantys Permės krašte. Tai Uralo kalbų šeimos finougrų kalbų permių grupės kalba.

Kalbėtojų yra apie 2000, jie kompaktiškai gyvena keturiose Permės krašto Krasnovišersko rajono kaimų administracijose: Antipino, Paršakovo, Byčino ir Aukštutinio Jazvino (*Антипинская, Паршаковская, Бычинская, Верх-Язьвинская сельские администрации*).

Dėl ypatingų balsių buvimo, fonetikos ir kirčių sistemos specifiškumo suomių kalbininkas A. Genetcas (*А.Генетц*), 1889 m. tyrinėjęs jazvinus, ir pasaulinio garso finougrų kalbų specialistas V. Lytkinas (*В. И. Лыткин*), 1949–1953 m. triskart aplankęs jazvinų kraštą, išskyrė komių jazvinų kalbą kaip atskirą kalbą. Dalis tyrinėtų komių jazvinų kalbą laiko komių permių kalbos dialektu.

## Raštas
2003 m., remiant Permės krašto administracijai, buvo išleistas pirmas komių jazvinų kalbos raidynas, kurios autorius – mokytoja Ana Paršakova. Tai pirmoji knyga, išleista šia kalba.

## Nuorodos
Calvin Harris

**Adamas Ričardas Vilsas** (*TAdam Richard Wiles*, g. 1984 m. sausio 17 d.), geriau žinomas savo sceniniu slapyvardžiu **Calvin Harris** (arba kartais – **Love Regenerator**) – britų elektroninės muzikos atlikėjas, prodiuseris ir dainų autorius. 2024 m. duomenimis, atlikėjas yra išleidęs septynis albumus, iš kurių naujausiasis, „96 Months“, išleistas 2024 m. rugpjūtį.

## Diskografija
* *I Created Disco* (2007)
* *[[Ready for the Weekend]]* (2009)
* *[[18 Months]]* (2012)
* *Motion* (2014)
* *Funk Wav Bounces Vol. 1* (2017)
* *Funk Wav Bounces Vol. 2* (2022)
* *96 Months* (2024)

## Išnašos

## Nuorodos
*  
*
Gertrūda Helftietė

**Gertrūda Helftietė** (arba **Šventoji Gertrūda Helftietė**, 1256 m. sausio 6 d. Eislėbene, Tiuringijoje – 1302 m. lapkričio 17 d. Helftoje, Saksonijoje) – cistersų vienuolė, mistikė, šventoji.

Gertrūda gimė 1256 m. sausio 6 d. Eislėbene, Tiuringijoje. Apie jos tėvus nėra nieko žinoma. Manoma, kad ji buvo našlaitė. Įstojo į cistersų vienuolyną Saksonijoje. Atsidavė mokslams. Studijavo literatūrą ir filosofiją.

Gertrūda mirė 1302 m. lapkričio 17 d. Helftoje, Saksonijoje.

Ji formaliai niekada nebuvo kanonizuota, tačiau Popiežius Klemensas XII paskelbė lapkričio 16 d. šventine jos garbei.
Kalnakasyba

**Kalnakasyba** arba **Kasyba** – vertingų mineralinių medžiagų ar kitokių medžiagų išgavimas iš žemės, paprastai iš rūdos kūno, gyslos ar sluoksnio. Kalnakasybos metodais išgaunami netaurieji metalai, brangieji metalai, metalų rūdos, akmens anglis, deimantai, klintys, naftos skalūnai, akmens druska ir kalis. Bet kuri medžiaga, kuri negali būti auginama taikant žemės ūkio procesus, arba būti dirbtinai sukurta laboratorijoje ar gamykloje, paprastai yra kasama. Kalnakasyba apima visų neatsinaujinančių išteklių eksploatavimą (pvz., nafta, gamtinės dujos ar net vanduo), taip pat kai kurių atsinaujinančių gamtos išteklių eksploatavimą (durpės).

Uolienų ir metalų kasyba prasidėjo dar priešistorės laikotarpiu. Į šiuolaikinę kalnakasybą įeina išteklių žvalgyba, paklausos ir pelno analizė, išgavimo būdo parinkimas, pats išgavimo procesas ir žemės rekultivacija, kad po išteklių išgavimo būtų tinkama panaudoti kitiems tikslams.

## Lietuvoje

Lietuvoje plėtojama šių naudingųjų iškasenų kalnakasybos pramonė: požeminis gėlas ir mineralinis vanduo, klintis, dolomitas, molis, smėlis, žvyras, durpės, nafta, akmens skalda, siera.

## Šaltiniai
Suomijos Karelija

**Suomijos Karelija** (, , dar vadinama **Švedijos Karelija**, **Vakarų Karelija**) – istorinis Europos regionas, istorinės Karelijos vakarinė dalis, susiformavusi XVII a. padalijus Kareliją į dvi dalis. Nuo tada ji pripažįstama kaip viena iš Švedijos karalystės (Suomijos) tradicinių provincijų – **Karelijos provincija** ().

Rytinės ir Vakarinės Karelijos atsirado po to, kai 1617 m. Stolbovo taika iki tol Rusijai (Maskvos Didžiajai Kunigaikštystei) priklausiusios Karelų žemės buvo padalintos: Vakarinę Kareliją užvaldė Švedijos karalystė, o rytinė liko Rusijai. Šiuo padalinimu buvo nustatytos apytikrės sienos tarp Rusijos ir vėliau atsiradusios Suomijos.

## Teritorija

Vakarinė Karelija šiuo metu yra padalinta tarp Suomijos ir Rusijos. Suomijoje ji maždaug sutampa su administraciniais regionais Pietų Karelija ir Šiaurės Karelija. Rusijoje jis sudaro dalį Leningrado srities ir dalį Karelijos Respublikos.

Vakarinę Kareliją sudarė šie smulkesni kultūriniai subregionai: Pietinė Karelija, Šiaurinė Karelija ir Tikroji Karelija.

## Raida
Vakarinės Karelijos istorija yra ypač sudėtinga. Dėl įvairių istorinių kataklizmų jos administacija keitėsi daug kartų.

Precedentai Karelijos padalijimui egzistavo nuo XIII a. Jau tada pirmą kartą Pietinė Karelija atiteko Švedija ir vystėsi jos sudėtyje. Tai buvo Suomijos Karelijos užuomazgos, kurias užtvirtino 1322 m. Orechovo sutartis, pripažinusi Pietinę Kareliją Švedijai. Tuomet ir suformuota tradicinė Švedijos karalystės Karelijos provincija, priklausiusi Osterlando žemei.
 
XVI a. pabaigoje per Livonijos karą Švedija užvaldė visą Šiaurinę Kareliją, kuri buvo sparčiai kolonizuota suomių kolonistų. Čia suformuota istorinė sritis Ostrobotnija, o dalis prijungta prie Karelijos provincijos. Po 1617 m. Rusijos pralaimėjimo, Švedija okupavo ir Tikrąją Kareliją ir dar labiau išplėtė šią savo provinciją. Tai buvo didžiausias jos išsiplėtimo laikotarpis.

1635 m. visoje Švedijos karalystėje vykdant administracinę reformą, provincijos teritorijoje suformuota keletas administracinių vienetų (grafysčių): Keksholmo grafystė ir Vyborgo ir Nysloto grafystė.

1721 m. ir 1743 m. Rusijos imperija atkariavo iš Švedijos dalį Karelijos provincijos ir taip užtvirtino šio istorinio regiono padalinimą į dvi dalis. Rusiškoji dalis pavadinta **Senoji Suomija**, administraciškai čia įkurta Vyborgo gubernija. Švedijai likusioje Karelijos dalyje dvi senosios grafystės sujungtos ir 1721 m. įkurta Savolakso ir Kymenegordo grafystė.

1812 m. Senoji Suomija atiteko naujai įkurtai Suomijos Kunigaikštystei, taip vėl sujungiant istorinį regioną. Suomija visą teritoriją išlaikė iki 1940 m. (kaip Vipurio provinciją). Tada istorinė Vakarų Karelija vėl padalinta: didžioji jos dalis atiteko TSRS. Jos sudėtyje iš pradžių ji prijungta prie Suomijos-Karelijos TSR, bet vėliau iš jos suformuota Leningrado sritis. Suomijai likusioje dalyje sukurti administraciniai vienetai Šiaurės Karelija ir Pietų Karelija.
Posūkis (filmas)

**Posūkis** – 1967 m. Lietuvos kino studijoje sukurtas meninis filmas. Drama. Nespavotas, plačiaekranis. Filmo trukmė – 81 min.

## Kūrybinė grupė
* Scenarijaus autoriai – Levas Kazarinskis, Borisas Jermolajevas
* Režisierius statytojas – Borisas Jermolajevas
* Antrasis režisierius – Vitalis Gruodis
* Kompozitorius – Algimantas Bražinskas
* Operatorius statytojas – Jonas Tomaševičius
* Antrasis operatorius – Vladas Kriaunevičius
* Montažo režisierė – Mingailė Murmulaitienė
* Garso operatorius – Petras Lipeika
* Dailininkė statytoja – Juzefa Čeičytė
* Kostiumų dailininkė – Viktorija Bimbaitė.

## Vaidina
* Steponas Kosmauskas – *mokytojas*
* Valentina Lysenko – *Valia*
* Vytautas Tomkus – *vairuotojas*
* Leonidas Nevedomskis – *karininkas Dubrovinas*
* Jonas Pakulis – *rusų vairuotojas*
* Saulius Liauksminas – *Rimas*
* Algis Kligys – *Vladas*
* S. Petrauskas – *Andrius*
* Linas Kriščiūnas – *Teodoras*
* A. Kavoliūnas – *Vytas*
* Birutė Kazlauskaitė – *Birutė*
* Danutė Kazlauskaitė – *Danutė*
* P. Cibulskas – *Jeronimas*
* Stasys Dimbelis – *Peliukas*
* V. Saldžiūnas – *Niūrusis*
* taip pat Juozas Barysas, Galina Dauguvietytė, Balys Juškevičius ir kiti.

## Siužetas

Lietuvos moksleiviai autobusu grįžta iš ekskursijos į Rusiją. Netoli Minsko pradeda sproginėti bombos – karas. Trylikamečiai susiduria su rusų mergaite Valia, apakusiu seržantu, suimamas mokytojas. O autobusas vis važiuoja į kitą pusę, nei minios karo pabėgėlių…

## Apdovanojimai
* 1968 m. – IX Pabaltijo, Baltarusijos ir Moldavijos kino festivalio Rygoje diplomas „Už geriausią filmą vaikams ir jaunimui“.

## Nuorodos
* Filmo svetainė
SELL studentų žaidynės

**SELL studentų žaidynės** (*Suomi Eesti Latvija Lietuva studentų žaidynės*) – kasmet vykstančios įvairių sporto šakų žaidynės tarp Suomijos, Estijos, Latvijos ir Lietuvos studentų.

## Rungtys
Lengvoji atletika, plaukimas, orientavimosi sportas, dziudo, šachmatai, krepšinis, tinklinis, futbolas, tenisas, badmintonas, imtynės, ledo ritulys, gimnastika, grindų riedulys ir ultimeitas.

## Nuorodos į tinklapius:
2014 m. - https://www.facebook.com/SELLStudentGames/

2016 m. - https://www.facebook.com/SELLStudentGames2016/

2017 m. - https://www.facebook.com/sellgames2017/

2018 m. - https://www.facebook.com/sellgames2018/

2019 m. - https://lssa.lt/sell2019/news/lietuvos-studentu-sporto-festivalis-2018-2

2022 m. - https://sellgames2022.com/  ir https://www.facebook.com/sellgames2022/

## SELL vasaros žaidynės

## SELL žiemos žaidynės

### SELL šachmatų turnyrai

## Šaltiniai
Kadavu

**Kadavu** – ketvirta pagal dydį Fidžio salyno sala. Ji yra apie 80 km į pietus nuo Viti Levu salos, didžiausia Kadavu salų grupėje. Plotas 411 km². Salos ilgis 93 km, plotis nuo 0,3 iki 13 km. Sala per vidurį susmaukta, abi jos dalis jungia Namalatos sąsmauka. Kadavu yra vulkaninės kilmės, kalnuota. Aukščiausia vieta – Nabukelevu (arba Vašingtono) kalnas, kurio aukštis 822 m. Pakrantėse gausu nedidelių salelių, iš pietų supa Didysis Astrolabijos rifas. 75 % salos ploto dengia drėgnieji atogrąžų miškai, kuriuose gausu paukščių (4 rūšys endeminės).

Kadavu saloje gyvena 10,2 tūkst. gyventojų (2007 m.). Sudaro vieną iš Rytų Fidžio padalinio provincijų. Pagrindinė gyvenvietė – Vunisea. Verčiamasi žemės ūkiu, turizmu, žvejyba.

Pirmasis europietis, pasiekęs Kadavu buvo britų jūrininkas William Bligh (1792 m.).
Janonys (Molėtai)

**Janonys** – kaimas Molėtų rajono savivaldybės šiaurės vakarų dalyje, apie 10 km į šiaurės vakarus nuo Alantos.

## Istorija

Ukmergės pilies teismo knygoje 1605 m. minimas Janonių arba Janoniškių kaimas Kurklių lauke. XX a. viduryje priklausė Skiemonių parapijai.

1962 m. liepos 13–14 d. vienai šio kaimo merginai – 18 metų Romai Matiukaitei pasirodžiusi Šv. Mergelė Marija. Žmonės ėmė gausiai lankyti tą vietą, o sovietinė valdžia ilgą laiką visaip trukdydavo maldininkams ten patekti. Dabar pasirodymo vietoje pastatyta nedidelė Janonių koplyčia, kurioje pasirodymo dieną kiekvienais metais laikomos mišios.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Anelė Biliūnaitė – muzikos mokytoja ir chorvedė.

## Šaltiniai
Bronius Saveikis

**Bronius Saveikis-Klajūnas** (, slapyvardis *Tułacz*, *Bronek*; g. 1920 m. kovo 21 d. Kuciuliškių kaime, Alytaus apskritis – m. (?)) – ginkluoto pasipriešinimo komunistiniam režimui Lietuvoje ir Lenkijoje dalyvis, Lenkijos valstybės saugumo ir MGB agentas.

## Biografija
Po Antrojo pasaulinio karo įstojo į partizanų būrį, buvo Dainavos apygardos Šarūno rinktinės vado Juozo Gegužio-Diemedžio adjutantas. 1948 m. rudenį kartu su apygardos štabo žvalgybos viršininku Jurgiu Krikščūnu-Rimvydu nelegaliai perėjo Tarybų Sąjungos-Lenkijos valstybinę sieną. Slapstėsi šiaurės Lenkijoje, nuo 1949 m. įstojo į J. Sadovskio ir P. Burdyno vadovaujamą lenkų Suvalkijos partizanų būrį (jame kovojo ir kitas lietuvis Antanas Kvedaravičius). 1950 m. liepos 2 d. per apsuptį prie Plocišino kaimo (Kukavos valsčius, Suvalkų apskritis) Saveikiui buvo sužeistos kojos ir jis buvo suimtas Lenkijos valstybės saugumo darbuotojų.

Nors jam ir buvo amputuota viena koja, bet Br. Saveikis pagijo. Buvo tardomas, palaužtas ir užverbuotas. Išdavė 56 partizanų rėmėjus Lenkijoje. Tuo pačiu metu per ryšininkus susirašinėjo su savo buvusiu vadu J. Gegužiu-Diemedžiu. Kai Lenkijos saugumas B. Saveikį pilnai panaudojo, jį perdavė Tarybų Lietuvos valstybės saugumo darbuotojams.

1951 m. rugsėjo mėn. MGB inscenizavo valstybinės sienos perėjimą B. Saveikiui-Klajūnui ir keturiems lydintiems asmenims. Jie į Lietuvą atvyko persirengę lenkų partizanų uniformomis, tarpusavyje kalbėjo lenkiškai. 1951 m. rugsėjo 27 d. per J. Gegužį-Diemedį buvo suorganizuotas grupės susitikimas su Dainavos apygardos partizanais. Per susitikimą kilo susišaudymas, nuo atvykėlių iš Lenkijos kulkų žuvo: Pietų Lietuvos srities vado pavaduotojas J. Gegužis-Diemedis, jo pavaduotojas ir Šarūno rinktinės vadas Bronius Šalaševičius-Žilvitis, partizanai Boleslovas Vandenis-Narsuolis, Algirdas Salinis-Skirmantas, Stasys Krukonis-Žvaigždikis, apygardos vado adjutantas Pavasaris. Sužeistas tėvonijos vadas Juozas Karpavičius-Medelis buvo areštuotas, tardomas palūžo, buvo užverbuotas ir toliau veikė kaip agentas *Juozas*.

Pagal Br. Saveikio parodymus MGB suėmė 13 ryšininkų ir rėmėjų, buvo nukauta 15 partizanų. Nepaisant to Bronius Saveikis buvo teisiamas ir jam paskirta 15 metų praleisti lageryje. Tolimesnis likimas nežinomas.

## Šaltiniai
* Kostas Leončikas. Slėniais ir kalvomis, Suvalkietis, 2008/1.
* Mindaugas Pocius. MVD-MGB specialiosios grupės Lietuvoje (1945-1959)

## Literatūra
* Bartłomiej Rychlewski. Po dolinach i po wzgórzach. Monografia oddziału Jana Sadowskiego i Piotra Burdyna 1949–1952. Warszawa, AK-CES, 2007
Gaidamoniai

**Gaidamoniai** – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurės vakarus nuo Alantos, prie Gaidamonių ežero. 

## Istorija

Gaidamoniai senas bajorkaimis, kuriame gyveno bajorai Gaidamoniai. Minimas Ukmergės pilies teismo knygoje 1605 metais: Gaidamonių kaimas Kurklių lauke. 1623 metais Gaidamonių giminė turėjo baudžiauninkų Mokylių kaime Kurklių lauke. 1654 m. kaime minimas Juozapas Gaidamonis. 1658 m. ir 1733 m. (atkreiptinas dėmesys į tokį vėlyvą lauko paminėjimą) Alantos bažnyčios metrikų knygose minimas *Gaidamonių laukas* (campus Gaydamance).

Atrodo, kad vienas iš „Varpo“ žurnalo steigėjų, gydytojas Jonas Gaidys–Gaidamavičius (1860–1911), palaidotas Alantoje, yra kilęs iš Gaidamonių giminės.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pietinė Karelija

**Pietinė Karelija** – Karelijos istorinis subregionas, esantis istorinės Karelijos pietvakarinėje dalyje. Jis susiformavo XII–XIII a., kuomet Tikroji Karelija liko padalinta tarp Švedijos ir Naugardo žemės. Nuo tada Švedijos valdyta Tikrosios Karelijos dalis pavadinta Pietine Karelija, o Novgorodo valdyta – dažniausiai žinoma kaip Ladogos Karelija.

Šiuo metu padalintas tarp Suomijos ir Rusijos: Suomijoje jis administruojamas kaip Pietų Karelija, o Rusijoje – kaip dalis Leningrado srities (Vyborgo rajonas).

## Gamta
Pietinę Kareliją šiaurėje riboja Vuoksa upė, kuri ją atskiria nuo Ladogos Karelijos. Pietuose ją supa Suomijos įlanka, bet pietryčiuose per Karelijos sąsmauką ji siekiasi su Ingrija, rytuose ji susisiekia su Usima, o šiaurės vakaruose – su Savonija.

## Istorija
### Padalinimas ir Švedijos valdymas
Iki XIII a. Pietinė Karelija buvo neatskiriama Tikrosios Karelijos dalis, gyvenama korelų genčių, kurios čia sukūrė stambias gyvenvietes. 1293 m. korelų Viipuri užgrobė Švedija, o galutinės sienos tarp provoslaviško Naugardo ir katalikiškos Švedijos nustatytos 1323 m. Orechovo taika. Ji galutinai formalizavo Tikrosios Karelijos padalinimą ir Pietinės Karelijos suformavimą.

Pietinėje Karelijoje švedai aktyviai diegė katalikybę neseniai suprovoslavintų karelų tarpe. Kai kuriais atvejais jiems tai pavykdavo, tačiau kai kurie karelai masiškai bėgo į Ladogos Kareliją. Išsikėlusių karelų tarpe buvo apgyvendinami pietvakarių suomijos gyventojai, dėl ko vietos karelai pamažėle asimiliuoti. Nepaisant to, vietos gyventojai išlaikė daug kalbos ir kultūros bruožų iki XX a. Jie kalba specifine suomių kalbos tarme ir save vadina karelais.

Administraciškai Pietinėje Karelijoje suformuota Karelijos provincija, prie kurios vėliau būdavo prijungiamos kitos užkariautos karelų žemės (Šiaurinė Karelija, Ladogos Karelija). XVII a. čia suformuota Vyborgo ir Niusloto grafystė.
 

### Rusijos ir Suomijos sudėtyje
Per XVIII a., iki 1743 m. Abo sutarties, Rusijos imperija susigrąžino Pietinę Kareliją (buvo praėję beveik 500 metų švedų valdymo). Ji buvo administruojama kaip Vyborgo gubernija (drauge su Ladogos Karelija), ir joje Rusija užtikrino religines laisves bei švediškus įstatymus. 1809 m. prie Rusijos prijungus Suomiją ir suformavus Suomijos Didžiąją Kunigaikštystę, Vyborgo gubernija 1812 m. prijungta prie jos.

1917 m. Suomijai iškovojus nepriklausomybę, buvusios Vyborgo gubernijos žemės išlaikytos jos sudėtyje. Tačiau 1939-45 m. vyko Žiemos karas ir Suomijos-Rusijos karas, kurio metu iškilo Pietinės Karelijos klausimas. Nors Suomija apgynė nepriklausomybę, Pietinė Karelija vėl buvo padalinta: Vyborgo miestas atiteko TSRS (čia vėliau suformuotas Vyborgo rajonas), tuo tarpu vakarinė dalis liko Suomijai (čia suformuotas administracinis regionas Pietų Karelija). Visi vietos gyventojai (suomiai-karelai) buvo masiškai evakuoti iš TSRS į Suomiją, o Vyborgo rajono teritorija apgyvendinta rusais.
Alfonsas Mielkus

**Alfonsas Mielkus** (slapyvardis *Mielko*, gimimo data ir vieta nežinoma – m. 1948 m. lapkričio 16 d. prie Teklinavo kaimo, Krasnapolio valsčius, Lenkija) – Lietuvos policininkas, ginkluoto pasipriešinimo komunistiniam režimui Lietuvoje ir Lenkijoje dalyvis. Lietuvos partizanų rezidentas Lenkijoje.

## Biografija
Tarpukaryje tarnavo Kauno miesto vyresniuoju policininku. Vedęs Lietuvos Respublikos ministro pirmininko Antano Merkio augintinę, iš tarnybos policijoje pasitraukė ir apsigyveno žmonos dvare. Antrojo pasaulinio karo metais buvo Lapių miestelio policijos nuovados viršininkas. Raudonajai Armijai užėmus Lietuvą, šeima buvo suimta ir ištremta į Sibirą. A. Mielkus slapstėsi, vėliau įstojo į partizanų būrį. Ilgai gyvendamas drėgname bunkeryje, susirgo plaučių liga.

1945 m. nelegaliai kirto Tarybų Sąjungos-Lenkijos valstybinę sieną ir su fiktyviais dokumentais apsigyveno Žvikelių kaime. Toliau palaikė ryšius su Lietuvos partizanais. 1947 m. pavasarį gavęs užduotį, iš Lietuvos per valstybinę sieną pervedė du partizanų karininkus. Paskirtas Lietuvos partizanų rezidentu Lenkijoje, buvo atsakingas už valstybinės sienos nelegalų perėjimą. Žuvo apsuptas Lenkijos valstybės saugumo kareivių.

## Šaltiniai
* Kostas Leončikas. Slėniais ir kalvomis, Suvalkietis, 2008/1.

## Literatūra
* Bartłomiej Rychlewski. Po dolinach i po wzgórzach. Monografia oddziału Jana Sadowskiego i Piotra Burdyna 1949–1952. Warszawa, AK-CES, 2007
Aurelijus

**Aurelijus** – vyriškas vardas. Žymesni asmenys:
* Aurelijus Atkočiūnas (g. 1964 m.), Pakruojo rajono politinis veikėjas
* Markas Aurelijus (121–180), Romos imperatorius
* Marc Aurel Stein (Markas Aurelijus Steinas; 1862–1943), vengrų archeologas, orientalistas
* Marc Aurel Stein (Markas Aurelijus Steinas; 1862–1943), vengrų archeologas, orientalistas
* Aurelijus Daraškevičius (g. 1971 m.), baleto artistas
* Aurelijus Katkevičius (g. 1962 m.), žurnalistas, verslo dienraščio žurnalo „Verslo klasė“ redaktorius
* Aurelijus iš Kartaginos, Kartaginos arkivyskupas ir Afrikos bažnyčios primas (~391–430 m.), šv. Augustino amžininkas ir draugas
* Aurelijus Skarbalius (g. 1973 m.) futbolininkas
* Aurelijus Umantas (g. 1968 m.), gydytojas, Kupiškio rajono politinis veikėjas
* Aurelijus Veryga, gydytojas psichiatras,
* Aurelijus Viktoras (Aurelius Victor arba Victorinus), IV a. istorikas
Taveunis

**Taveunis** () – trečia pagal dydį Fidžio salyno sala, esanti 6,5 km į rytus nuo Vanua Levu, nuo jos atskirta Somosomo sąsiauriu. Salos plotas 435 km². Ilgis 42 km, o plotis nuo 10 iki 14 km. Taveunio paviršius – skydinis ugnikalnis. Saloje yra net apie 150 vulkaninių kūgių, iš kurių aukščiausias – Uluigalau (1241 m). Istoriniais laikais yra įvykę keletas nemažų išsiveržimų, kurie paliko lavos laukus. Saloje yra kraterinis Tagimausijos ežeras, Boumos krioklys. Pakrantėse yra rifų, iš kurių žymiausias – Vaivorykštės rifas. Dalį Taveunio salos dengia džiunglės, kuriose yra retų augalų ir gyvūnų.

Taveunio saloje gyvena apie 9000 gyventojų (1996 m.), iš kurių 75 % yra vietiniai fidžiai. Sala priklauso Šiauriniam Fidžio padaliniui. Pagrindinė gyvenvietė – Vaijevas (*Waiyevo*). Verčiamasi kopros gavyba, taro, vanilės, kavamedžių, tropinių vaisių, svaigiųjų pipirų auginimu, turizmu.

## Šaltiniai
Nelly Furtado diskografija

Kanados/Portugalijos atlikėjos **[[Nelly Furtado]] diskografija** susidaro iš keturių studijinius albumų, dvidešimt trijų singlų, šešiolikos vaizdo klipų ir vieno DVD albumo bei vieno EP.

Furtado yra pardavus daugiau nei 18 milijonų albumų kopijų pasauliniu mastu.

Furtado pelnė sėkmę su debiutiniu albumu „Whoa, Nelly!“ ir pirmuoju singlu „I'm like a Bird“, kuris laimėjo 2001 m. „Juno Award“ ir 2002 m. „Grammy“ apdovanojimus. Paskui buvo išleisti du tarptautinę sėkmę pelnę singlai: „Turn off the Light“ ir „Shit on the Radio (Remember the Days)“.

Antrasis Nelly albumas „Folklore“ buvo ne toks populiarus, kaip pirmasis tačiau singlai „Powerless (Say What You Want)“, „Try“,
ir „Força“ (2004 m. Europos futbolo čempionato daina) buvo komerciškai sėkmingi.

2006 m. Furtado išleido trečiąjį studijinį albumą pavadinimu „Loose“. Tai yra kol kas sėkmingiausias albumas. Iš albumo buvo išleisti hitai, kaip „Promiscuous“, „Maneater“, „Say It Right“ ir „All Good Things (Come to an End)“.

2009 m. Nelly išleido pirmąjį savo albumą ispanų kalba pavadinimu „Mi Plan“.

## Albumai

### Studijiniai albumai

### Pardavimų atestacijos

## Singlai

**Pastabos:**
1„Hey, Man!“ buvo išleistas kaip singlas tik Vokietijoje ir Jungtinėje Karalystėje.

2„The Grass Is Green“ buvo išleistas kaip singlas tik Vokietijoje.

### Bendradarbiavimo singlai

## Vaizdo klipai

## DVD
**
* Pirmasis gyvo koncerto DVD
* Išleistas: 2007 m.
* Formatas: DVD

## EP
*[[Sessions@AOL (Nelly Furtado EP)]]*
* Pirmasis gyvo koncerto EP
* Išleistas: 2004 m.
* Formatas: Atsiuntimas

## Turai

## Šaltiniai
Šaltabarščiai

**Šaltabarščiai** – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje.

## Istorija

Šaltabarščiai minimi 1584 m. *od Soltoborſcȝow*. 1706 m. – *Šaltabarščiškiai*.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Mokyliai (Alanta)

**Mokyliai** – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 10 km į šiaurės vakarus nuo Alantos. Kaimo vardas kilęs iš asmenvardžio *Mokylis*.

## Istorija

1623 m. Ukmergės pilies teismo knygoje kirilica užrašytas Mokylių kaimas (*v sele Makiliach*), kuris buvo Kurklių lauke. To kaimo gyventoja, Gaidamonių baudžiauninkė, taip lietuviškai užkalbėjo vienos šeimos sūnų: „Žynoki, ku nežydėsi ilkgai ant sia sveta“ (rašyta kirilica). Tai, atrodo, seniausias lietuviškas Molėtų krašto rašytinis tekstas.

## Gyventojai

## Šaltiniai

* Jablonskis K. Kelios XVII amžiaus lietuviškos priesaikos ir kitos lietuvių kalbos liekanos Didžiosios Lietuvos Kunigaikštystės aktuose. – *Archivum Philologicum*, VI, 1937, p. 143.
Grįžtė (heraldika)

**Grįžtė**, *bureletė* ( 'grįžtė; patinimas') – herbo elementas, iš audeklo susuktas žiediškas žiužis ant šalmo, prilaikantis šalmaskraistę.

Heraldikoje grįžtė paprastai būna dvispalvė, herbo spalvų, jos spalvos paprastai sutampa su šalmaskraistės spalvomis. Šalmų grįžtės būdavo daromos susukant dviejų spalvų audeklo juostas. Spalvos paprastai būdavo pagrindinės herbo spalvos, viena emalė, kita – metalas.

Kryžiuočiai tradiciją nešioti šalmų grįžtes perėmė iš beduinų, kurie grįžtes naudojo galvos skraistėms prilaikyti.


File:Heraldique meuble haume 03.svg|Heraldinis šalmas su šalmaskraiste, kurią laiko grįžtė.
File:Hełm gentilhomme.png|Heraldinis šalmas su grįžte
File:Coat of arms of Buonaparte.svg|Buonaparčių giminės herbas. Grįžtė - auksas su raudona. 
File:Coat_of_arms_of_the_Pitcairn_Islands.svg|Pitkerno salų herbas su žaliai auksine grįžte.
Šileikėnai

**Šileikėnai** – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 7 km į pietvakarius nuo Suginčių.

 

## Istorija

1554 m. Martynų kaime (*Mertynie*) gyveno Bartkus Šileikėnas. Kaimo vardas *Šileikiai* minimas 1657 m. Alantos bažnyčios metrikų knygoje, 1662 m. ten pat užrašytas Stanislovas Židonis iš Šileikėnų. XVIII a. Šileikėnai priklausė Toliejų seniūnijai. 1765 m. 7 ūkiai. XX a. pradžioje Šileikėnai dar buvo vadinami *Putnomis*, nes gyveno daug Putnų.

Sovietmečiu veikė Šileikėnų pradinė mokykla.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Algis Žiūraitis

**Henrikas Algis Žiūraitis** (1928 m. liepos 27 d. Raseiniuose – 1998 m. spalio 25 d. Maskvoje) – Lietuvos ir Rusijos dirigentas.

## Biografija
Nuo 1947 m. LSSR konservatorijos Operos studijos koncertmeisteris. 1950 m. baigė LSSR konservatoriją (Stasio Vainiūno fortepijono klasę). Nuo 1950 m. LSSR operos ir baleto teatro koncertmeisteris, nuo 1951 m. dirigentas. Debiutavo diriguodamas Stanislovo Moniuškos operai „Halka“.

1955–1960 m. SSRS Visasąjunginio radijo Didžiojo simfoninio orkestro dirigentas-asistentas. 1958 m. Maskvos konservatorijoje baigė Nikolajaus Anosovo dirigavimo klasę. Nuo 1958 m. „Moskoncerto“ dirigentas. 1960–1998 m. Maskvos didžiojo teatro dirigentas. Dirigavo Romos ir Paryžiaus operos teatrų spektakliams. Palaidotas netoli Maskvos, Aksinjino kaimo kapinėse.

## Papildoma informacija
* 1978 m. kovo 11 d. A. Žiūraitis SSKP oficioze „Pravda“ paskelbė straipsnį, nukreiptą prieš Jurijaus Liubimovo, Alfredo Šnitkės ir Genadijaus Roždestvenskio statomą operą „Pikų dama“ Paryžiaus Grand-Opera. Šis straipsnis sukėlė tarptautinį skandalą, sužlugdė numatytą premjerą, daugelis Vakarų koncertinių organizacijų paskelbė SSRS kultūrinių renginių boikotą.

* Pirmoji žmona Valerija Žiūraitienė (1925–2002), trečioji Jelena Obrazcova (1939-2015), garsi rusų operos dainininkė (mecosopranas, SSRS liaudies artistė).

## Įvertinimas
* 1968 m. tarptautinio dirigentų konkurso Šv. Cecilijos muzikos akademijoje (Romoje) laureatas
* 1976 m. Rusijos SSFR liaudies artistas
* 1977 m. SSRS valstybinė premija

## Šaltiniai

## Literatūra
* Algis Žiūraitis: laiškai, prisiminimai / Audronė Žiūraitytė. – Vilnius: Lietuvos muzikų sąjunga, 2005. – 127 p.: iliustr. + 1 garso diskas (CD). – ISBN 9986-429-28-5
Jasavos salos

**Jasavos salos** () – salų grandinė Fidžio salyne, į šiaurės vakarus nuo Viti Levu salos. Salyną sudaro apie 20 vulkaninių salų, išsidriekusių šiaurės rytų kryptimi 80 km ilgio linija. Plotas 135 km². Salos kalnuotos, 250–600 m aukščio. Salas skiria labai siauri sąsiauriai, kai kurias jungia nerijos. Didžiausia sala – Jasava (32 km²), kitos didesnės salos – Nakula, Matakava Levu, Nanuja Levu, Jangeta, Navitis, Vaja, Vajaseva.

Jasavos salos įeina į Vakarinį Fidžio padalinį. Jasavos saloje yra lėktuvų pakilimo takas. Administracinis salyno centras – Jasavairara (Jasavos saloje). Verčiamasi turizmu, žemės ūkiu.

1789 m. salas pasiekė britų jūrininkas William Bligh. XIX a. Jasavos salos kentėjo nuo Tongos piratų antpuolių.
Laplandija (reikšmės)

Žodis **Laplandija** reiškia:

* Laplandija – istorinis regionas (dar vadinamas *sapmi*), kraštas, kuriame gyvena (ar istoriškai gyveno) samiai, samių kraštas;
* Laplandija, šiuo metu administraciškai valdoma atskirų valstybių:
** Norvegijos Laplandija
** Švedijos Laplandija
** Suomijos Laplandija (arba Laplandijos regionas)
** Rusijos Laplandija
* Laplandija (istorinė provincija) – egzistavusi Švedijos ir Suomijos teritorijoje, Norlando dalis
Nasorolevu

**Nasorolevu** – aukščiausia Fidžiui priklausančios Vanua Levu salos viršukalnė, esanti pietrytinėje šios salos dalyje. Aukštis – 1032 m (ketvirtas pagal aukštį šalyje). Šlaitai apaugę tropikų miškais.

## Išnašos
Raliavimas

**Raliavimas** – lietuvių liaudies daina su savitu priedainiu (pvz., „ralio“, „rido“, „ėdro“, „generalia“). Raliavimuose apdainuojama piemenų buitis, gamta, reiškiami nesudėtingi išgyvenimai. Atliekami balsu arba lamzdeliu. Raliavimai improvizaciški: didžiosios jų dalies sandara – astrofinė. Daugiausiai paplitę rytų Aukštaitijoje, taip pat – rytų Dzūkijoje, Suvalkijoje.

Raliavimai skirti raminti gyvuliams, netgi magiškai juos apsaugoti, paveikti, kad sočiau priėstų, karvės duotų daugiau pieno. Aukštaičių raliavimai dažniausiai improvizaciniai, neturintys nusistovėjusios poetinės ir muzikinės formos, jų melodijos – laisvos formos ir ritmo, kuris dažniau nereguliarus, rubatiškas, melodijos rečituojamos, šūksnius keičia meloso elementai. Raliavimai sudaryti iš trumpų tercijos arba kvartos, kvintos apimties melodinių intonacijų darinių: Aukštaitijoje mažorinio, Dzūkijoje – minorinio kolorito. Kiekvieno darinio pradžioje ir pabaigoje atliekamas šūksnis, kuris pasižymi ritmo formule su užtęstu paskutiniuoju arba priešpaskutiniu skiemeniu (gaida). Kai kuriais atvejais pabaigoje dar nuūkiama. Dalis raliavimų vienbalsiai, kiti – dvibalsiai, tribalsiai (aukštaitiški). Dzūkų raliavimams būdingas griežtesnis ritmas, pastovesnės formos melodijos. Taip pat dzūkų raliavimams būdingesnis priedainis „generalia“.

## Šaltiniai
Sodas (etnografija)

**Sodas** – iš suvertų ant siūlo šiaudelių surištas papuošalas, tradicinis interjero elementas, paplitęs Šiaurės ir Rytų Europos šalyse.

Paprotys puošti patalpas sodu yra arba istoriškai buvo paplitęs Lietuvoje (sodas dar vadinamas *liktoriumi*, *voru*, *žarondeliais*), Latvijoje (), Estijoje (), Šiaurės šalyse ir Vokietijoje (, , , /*halmkrone*), Lenkijoje () bei kituose slavų kraštuose (, , ).

## Sodas Lietuvoje

Šiaudiniai sodai – viena įspūdingiausių lietuvių paprotinės dekoratyvinės dailės rūšių, gyvybingų iki šių dienų. Tai tūriniai griežtai geometrinės formos šiaudų dirbiniai. Lietuvoje vyrauja keturšlaitės piramidės silueto ir iš jos kilusių sudėtingesnės struktūros sodai. Labiausiai mėgstamą sodų pavidalą sudaro oktaedras – dvigubos to paties keturkampio pagrindo piramidės, kurių viršūnės simetriškai nukreiptos į priešingas puses – viršų ir apačią.

Būdavo kabinamas virš vestuvinio stalo. Sugrįžę iš jungtuvių vestuvininkai rasdavo stalą apsėstą persirengėliais, todėl pabroliai turėdavo vietas „išpirkti“. Sodas, o kartu ir vietos prie stalo būdavo išperkami atitinkamo turinio dainomis, saldainiais, degtine. Paprotys buvo paplitęs visoje Lietuvoje, bet ilgiausiai išsilaikė Aukštaitijoje (iki XX a. pradžios).

Pats paprasčiausias sodas sudarytas iš dviejų piramidžių su bendru pagrindu. Prie keturių kampų ir apatinės piramidės viršūnės tvirtinami mažesni tokios pat formos pakabukai. Kad papuošalas suktųsi, jį kabindavo ant vaškuoto siūlo ar ašuto. Būdavo ir kitokios formos sodai: ritiniai, kubai, rutuliai, bet jie mažiau paplitę. Sodo viduje galėdavo patalpinti papuošalą (*lėlytę*, *obuoliuką*, *paukščiuką* ir kt.). Kartais sodą rišdavo iš eglutės arba kadugio. Etnografas Jonas Vaiškūnas mano, kad šis paprotys yra senesnis.

Dėl savo svarbos Lietuvos kultūroje 2018 m. šiaudinių sodų rišimo tradicija buvo įtraukta į Lietuvos Nematerialaus kultūros paveldo vertybių sąvadą. 2023 m. Lietuvos šiaudinių sodų tradicija įtraukta į UNESCO Reprezentatyviojo žmonijos nematerialaus pasaulio kultūros paveldo sąrašą.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Lietuva internete: žinių talka
Lau salos

**Lau salos** – salų grupė, priklausanti Fidžio valstybei. Yra Koro jūros rytiniame pakraštyje. Salyną sudaro apie šimtą salų ir salelių, kurių trečdalis negyvenamos. Plotas 188 km². Šiaurinę Lau salų grupę sudaro vulkaninės salos, o pietinę – koralinės.

Svarbiausios šiaurinės salos:
* Vanua Balavu (53 km²)
* Sisija (34 km²)
* Mangas (22 km²)
* Kaibu (20 km²)
* Tuvuka
* Najau

Svarbiausios pietinės salos:
* Lakemba (60 km²)
* Kambara (31 km²)
* Fulanga (18,5 km²)
* Ongea Ndriki (91 km², atolas su lagūna)
* Ongea Levu (13,3 km²)
* Vuangava (8,1 km²)
* Namuka
* Mosė
* Moka

Lau saloms taip pat priskiriama toliau į pietvakarius nutolusi Moalos salų grupė, bei pavienės atokiau esančios salos – Vatoa (4,45 km²), Ono i Lau (7,9 km²), Januka ir kt.

Lau salose gyvena 10,7 tūkst. gyventojų (2007 m.). Priklauso Rytiniam Fidžio padaliniui. Administracinis centras – Tubou kaimas Lakembos saloje. Saloms būdinga tarpinė kultūra tarp melanezietiško Fidžio ir polinezietiškos Tongos. Lau gyventojai žymūs savo medžio raižyba ir tapos audinių gamyba. Verčiamasi kopros gamyba, turizmu. Lau salos itin populiarus kriketas, priešingai nei pagrindinėje Fidžio dalyje, kur dominuoja regbis ir futbolas.
Lenkijos-Lietuvos ūkio rūmai

**Lenkijos-Lietuvos ūkio rūmai**,   - nevalstybinė, pelno nesiekianti organizacija, vienijanti Lietuvos ir Lenkijos verslininkus. Tikslai: informacijos apie kitos šalies rinkos sąlygas, bendrų įmonių steigimo skatinimas, nacionalinių produktų eksporto į kitą šalį didinimas, verslo teisinė apsauga.

## Istorija
Rūmai buvo įkurti 1991 metais sugriuvus dviejų kaimyninių valstybių planinei ekonomikai, Lietuvos ir Lenkijos verslininkų bendrame suvažiavime. Žaibiškai atsirado poreikis pačioms įmonėms apsirūpinti žaliavomis, įrengimais, produkcijos realizavimu. Subyrėjus Tarybų Sąjungai, lietuviai vieni pirmųjų ėmėsi privataus verslo, bet lenkai šioje srityje jau buvo gerokai labiau patyrę. Lenkijoje dar 1988 m. buvo priimtas įstatymas, leidęs atsirasti privačioms įmonėms. Lietuvoje tai įvyko tik po keleto metų, todėl lietuvių verslininkams teko mokytis iš kaimynų. Kontaktus lengvino 1988 m. liepos 1 d. atidaryta Lenkijos-Tarybų Sąjungos sienos perėja Aradnykai-Lazdijai.

Lietuvos-Lenkijos ūkio rūmai įsikūrė Suvalkuose, vėliau jų filialas atsirado Marijampolėje. 2003 m. jose dirbo 35 darbuotojai, o nariais buvo 250 įmonių, tarp jų 50 iš Lietuvos. Buvo pradėtas leisti verslininkams skirtas leidinys lietuvių kalba „Pirklys“. Rūmai rengė Punsko tarptautines verslininkų muges, *Baltijos ekonomikos forumą*, „Polexpo“ parodas Kaune. Pastarasias parodas rėmė Lenkijos vyriausybė, šios šalies verslininkams buvo apmokama parodos stendų nuoma ir 50 % eksponatų transportavimo išlaidų. Surengtomis vienuolika parodų buvo patenkinti ir kauniečiai, jos globėjui Lenkijos prezidentui Aleksandrui Kvasnevskiui suteikdami miesto garbės piliečio vardą. Rūmų įkūrimo iniciatorius Henrikas Ovsiejevas () buvo apdovanotas Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Karininko kryžiumi, o už pastangas vystant veiklą Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Riterio kryžiaus ordinai įteikti Lenkijos ūkio rūmų generaliniam sekretoriui Marekui Kločko (), Lenkijos-Lietuvos ūkio rūmų prezidentui Augustinui Majauskui, direktorei Boženai Vroblevskai () ir Seinų valsčiaus seniūno pavaduotojui Romui Vitkauskui. 2002 m. rūmai pranešė, kad Lietuvoje veikė 735 lenkiško kapitalo įmonės. 

Vėliau veikla ėmė blėsti, Lietuvos įmonės vis dažniau atsisakydavo tarpininkų paslaugų ir pačios ieškojo tiesioginių verslo kontaktų Vakaruose. Lietuvai ir Lenkijai įstojus į Europos Sąjungą, nutrūko ekonominė pagalba parodoms. Lenkijos pusei pasidarė nebeįdomi ir nedidelė kaimynų rinka, todėl verslo žmonės ėmė žvalgytis į Rusiją, Ukrainą, Baltarusiją. Rūmai pervadinti į *Rytinių rinkų ūkio rūmus* (). Vis dėlto kontaktai su šių šalių verslininkais nebuvo tokie sėkmingi kaip su lietuviais, o ir įstatymai stipriai varžė verslo veiklą buvusiose tarybinėse respublikose. 

2006 m., nepajėgdami sumokėti 407 tūkst. zlotų skolos, rūmai paskelbė, kad užsidaro.

## Šaltiniai
* Petras Maksimavičius. „Lenkijos-Lietuvos ūkio rūmai Suvalkuose bankrutavo“
Rankiojimas

**Rankiojimas**, **rinkimas** – viena iš pirmykščio ūkio formų, gamtoje aptinkamų augalų valgomų sėklų, vaisių, šaknų ir kitų augalų dalių, valgomų dumblių, grybų vaisiakūnių, gyvūnų (moliuskų, varliagyvių, kai kurių vabzdžių, paukščių jauniklių ir kiaušinių), medaus rinkimas maistui. 

Akmens amžiaus pradžioje kartu su medžiokle, vėliau ir su žvejyba buvo pagrindinis pragyvenimo šaltinis. Dėl pirmykščio darbo pasidalijimo daugiausia rankiojo moterys ir vaikai. Rankiota rankomis bei naudojant paprasčiausius specialius įrankius, tokius kaip kasamoji lazda, ar specialios mentelės dvigeldžiams moliuskams nulupinėti (tasmanų gentys). 

Kartais augalinio maisto rankiojimas buvo susijęs su sudėtingesne veikla. Kai kurios gentys prieš liūčių sezoną padegdavo žolę, kad liūčių sezono metu augalai vešliau augtų. Kai kur drėkindavo sklypus su savaime augančiais maistiniais augalais. Vėliau panaši tobulinama augalų rankiojimo technologija virto rankine žemdirbyste. 

Kaip pagrindiniu verslu, rankiojimu iki XIX a. ir vėliau vertėsi tropinių kraštų Pietų Amerikos indėnai ir Australijos aborigenai; kitur, po to, kai buvo pradėta kultivuoti žemdirbystė ir gyvulininkystė, rankiojimas tapo pagalbine ūkio šaka.

Ir dabar populiarūs grybavimas, riešutavimas bei uogavimas yra iki dabar išlikusi rankiojimo forma. 

## Šaltiniai
Ladynų kalba

**Ladynų kalba** – indoeuropiečių kalbų šeimos romanų grupės retoromanų pogrupio kalba, kuria kalba Dolomitinėse Alpėse šiaurės rytų Italijoje gyvenantys ladynai.

Ladynų kalba labai artima kaimyninėje Šveicarijoje vartojamai romanšių kalbai. Ladynų kalba vyrauja La Valio, San Martin de Toro, Badijos, Mareo, Santa Cristina Valgardenos ir kt. savivaldybėse (>90 % vartotojų). Ši kalba yra oficiali Pietų Tirolio provincijoje ir mažumų kalba Trento provincijoje.

Kalba susidarė iš šnekamosios lotynų kalbos tarmių. XIX a. patyrė didelę vokiečių kalbos įtaką. XX a. ladynai italinti, o jų kalba laikyta italų kalbos tarme. 1972 m. Pietų Tirolyje jai suteiktas oficialios kalbos statusas.

## Šaltiniai
Skydininkas

**Skydininkas** – herbo dalis, gyvūnų, žmonių ar kitokios figūros, esančios už herbo ribų ir laikančios pagrindinę herbo dalį skydą. Paprastai skydą iš kairės ir dešinės laiko du skydininkai.

Skydininkai būna realūs, mitiniai ar grynai heraldiniai gyvūnai, žmonių figūros, labai retai – augalai ar negyvi objektai. Skydininkai neretai simbolizuoja skydo turėtojo gamtą ar istoriją, profesiją ar polinkius.

Žmonės skydininkai dažniausiai būna apibendrintos figūros, rečiau – alegorinės figūros, o rečiausiai – konkretūs žmonės. Pvz., Blumenau miesto (Santa Katarinos valstija, Brazilija) skydininkai yra gydytojas baltu chalatu ir medkirtys su kirviu. Figūra baltu chalatu yra dr. H. Blumenau, kuris laikomas miesto įkūrėju.

Skydininkai gyvūnai paprastai būna šėlstantys (stovintys piestu).

## Skydininkų skaičius
Paprastai skydą laiko du skydininkai, tačiau yra ir kitokių herbų:
* Vienas skydininkas. Retkarčiais skydą laiko vienintelis skydininkas, tuomet jis paprastai stovi už skydo. Tokie pavieniai skydininkai dažniausiai yra ereliai (pvz., Egipto herbas).
* Trys skydininkai. Pvz., škotų *Dundas* giminės herbas turi tris skydininkus – du raudonus liūtus ir salamandrą.
* Keturi skydininkai. Pavyzdžiui, Islandijos herbas.


Coat of arms of Egypt.svg|Egipto herbas, skydininkas - vienintelis erelis už skydo. 
Coat of arms of Iceland.svg|Islandijos herbas su keturiais skydininkais.
File:Brasão do Rio Grande do Norte.svg|Skydininkai medžiai *Rio Grande do Norte* valstijos (Brazilija) herbe
Coat of arms of Tanzania.svg|Tanzanijos herbas, skydininkai - dvi moterys.
Coat of Arms of Latvia.svg|Latvijos herbas, skydininkai - raudonas liūtas ir sidabrinis grifonas.
Coat of arms of Tristan da Cunha.svg|Tristano da Kunjos salos herbas, skydininkai - langustai.
Greater coat of arms of Lithuania Minor.svg|Mažosios Lietuvos herbas, skydininkai – kurėnai. 


## Nuorodos
Diurokai

**Diurokai** – kiaulių veislė išvesta JAV, kilmė ne visai aiški. Manoma, kad gali būti išvesta iš į JAV patekusių Gvinėjos kranto rusvai rudų ar ispanų bei portugalų atvežtų kiaulių, ar rusvo tipo berkšyrų, iš kurių pirmiausia susiformavo du rudų kiaulių tipai. Toliau vykdant šių tipų selekciją buvo sukurta diurokų veislė. 

Kiaulės stambios, stiprios konstitucijos. Jų šeriai – nuo šviesiai auksinės iki tamsiai rudos spalvos, ausys - nulėpusios. Kiaulės labai intensyviai auga, yra labai raumeningos. Diurokų lašiniai nestori, todėl tai viena perspektyviausių tėvinių veislių, nes gauti mišrūnai pasižymi aukštos kokybės skerdenomis ir mėsa. Norint padidinti hibridinių paršavedžių ištvermingumą, diurokus bandoma panaudoti kaip tarpinę veislę ar įterpti jų genų į motinų linijas. Diurokai vertinami dar ir todėl, kad jų raumenyse esantys riebalai pagerina mėsos kokybę. Aukštos veislinės vertės diurokus augina Kanada ir JAV. Šiuo metu yra išvesta ir baltų diurokų, pagal DNR testą išskyrus homozigotinius individus, nes pramonė labiausiai pageidauja baltos spalvos kiaulių, bet balti diurokai plačiau nepaplito. Lietuvoje veisiamų diurokų vidutinis paros prieaugis 2005 m. – 815 g, sunaudojant 2,68 p.v., lašinių storis – 12 - 15 mm, o raumeningumas - 58,8 %.
Abelkis

**Abelkis** − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Abelkienė (ištekėjusi moteris) ir Abelkytė (mergautinė pavardė).

Šią pavardę turi šie garsesni asmenys:
* Juozas Abelkis (g. 1953 m.), Lietuvos ir Kretingos rajono ūkio, politinis bei visuomenės veikėjas;
* Petras Abelkis (g. 1933 m.), imtyininkas, imtynių treneris ir teisėjas, Lietuvos imtynių federacijos prezidentas;
* Povilas Abelkis (1906–1957), prozininkas, leidėjas.
Abarius

**Abarius** − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Abarienė (ištekėjusi moteris) ir Abariūtė (mergautinė pavardė).

Šią pavardę turi šie garsesni asmenys:

* Gintautas Abarius (1959–2010) – pianistas, kompozitorius;
* Mykolas Abarius (1926–2022) – inžinierius, visuomenės veikėjas;
* Lionginas Abarius (1929–2022) – choro dirigentas, pedagogas, kompozitorius.
Abramovas

**Abramovas** − rusiška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos Lietuvoje yra: Abramovienė (ištekėjusi moteris) ir Abramovaitė (mergautinė pavardė).

Šią pavardę turi šie garsesni asmenys:
* Aleksandras Ivanovičius Abramovas (1900–1985), rusų tarybinis rašytojas prozaikas, kino scenaristas, žurnalistas, teatro kritikas;
* Fiodoras Abramovas (1920–1983), rusų rašytojas;
* Sergejus Abramovas, Rusijos rašytojas fantastas, žurnalistas, visuomeninis veikėjas;
Abramovičius

**Abramovičius** − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Abramovičienė (ištekėjusi moteris) ir Abramovičiūtė (mergautinė pavardė).

Šią pavardę turi šie garsesni asmenys:
* Adomas Abramovičius  (1881 - 1969 ) – katalikų kunigas, kanauninkas, bažnyčių statybininkas Balstogės apylinkėse.
* Adomas Abramavičius  (Abramowicz;  1710  – m. po 1753 m.) – pamokslininkas.
* Andžejus Abramovičius (g. 1926 m.), Lenkijos archeologas ir istorikas, daktaras;
* Liudvikas Abramovičius (1879–1939), lenkų žurnalistas, Lietuvos kultūros istorikas;
* Romanas Abramovičius (g. 1966 m.),– Rusijos žydų kilmės milijardierius, tituluojamas vienu iš Rusijos oligarchų. 2003 m. buvo turtingiausias žmogus Jungtinėje Karalystėje;

## Nuorodos
Šeršėliafam

**Šeršėliafam** – tarptautinis moterų kino festivalis, vykstantis nuo 2006 m. Festivalio organizatoriai siekia parodyti moteriškosios lyties kūrėjų žvilgsnį į įvairias temas ir jų kūrybinę raišką.

## Istorija

### 2009 m.

Festivalio metu buvo pristatyti žinomų kūrėjų darbai iš 9 skirtingų šalių. Festivalį atidarė pradedančios lietuvių režisierės Giedrės Beinoriūtės filmas „Gyveno senelis ir bobutė“, o uždarymui buvo pasirinktas 16 apdovanojimų pelnęs ispanų režisierės Isabel Coixet filmas „Paslaptingas žodžių gyvenimas“.

Festivalio metu žiūrovai turėjo galimybę susitikti su kino kūrėjomis. Į renginį atvyko filmo „Grynas oras“ (Vengrija) režisierė Agnes Kocsis bei juostos „Dabar aš“ (Lenkija) kūrėja Anna Jadowska.

Kino festivalio „Šeršeliafam“ programą galėjo pamatyti Vilniaus, Kauno, Palangos bei Ukmergės žiūrovai.

## Šaltiniai
Adamkavičius

**Adamkavičius** − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Adamkavičienė (ištekėjusi moteris) ir Adamkavičiūtė (mergautinė pavardė).

Šią pavardę turi šie garsesni asmenys:
* Edvardas Adamkavičius (1888–1957), Lietuvos karinis veikėjas, divizijos generolas;
* Ignas Adamkavičius (1896–1987), vienas pirmųjų Lietuvos karo lakūnų, Lietuvos prezidento Valdo Adamkaus tėvas, Edvardo Adamkavičiaus brolis;
* Valdas Adamkus (*Adamkavičius*, g. 1926 m.), politikas, Lietuvos Respublikos Prezidentas (iki 2009 m.), aplinkosaugininkas, JAV lietuvių visuomenės veikėjas;
Adleris

**Adleris** − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Adlerienė (ištekėjusi moteris) ir Adlerytė (mergautinė pavardė).

Šią pavardę turi šie garsesni asmenys:
* Alfredas Adleris (1870–1937), austrų gydytojas, psichiatras, individualiosios psichologijos pradininkas, 1902–1911 Z. Froido bendradarbis. Nuo 1932 m. dirbo JAV, D. Britanijoje. Padarė didelį poveikį šių laikų asmenybės teorijai ir psichoterapijai;
* Fridrichas Adleris (1879–1960), fizikas teoretikas, žurnalistas, Austrijos politinis veikėjas, subjektyviojo idealizmo šalininkas;
* Viktoras Adleris (1852–1918), gydytojas, Austrijos visuomenės ir politinis veikėjas;

Kiti:
* Adleris (Sočis) – Juodosios jūros kurortas prie Sočio.
Čekijos futbolas 1993–1994 m.

**[[Čekija|Čekijos]] futbolo varžybos [[1993]]–[[1994]] m.**
*  prasidėjo 1993 m. rugpjūčio 14 d., baigėsi 1994 m. birželio 15 d.
* s turnyras prasidėjo 1993 m. rudenį, finalas įvyko 1994 m. birželio 13 d.

## 1993–1994 m. Pirma lyga
* **Čekijos futbolo Pirmoji lyga** () – aukščiausia futbolo lyga.
* Sparta Praha tapo čempionais.

### Galutinė lentelė


## 1993–1994 m. [[Čekijos futbolo taurė]]
* **[[Čekijos futbolo taurė]]** – pagrindinis taurės turnyras Čekijoje.
* Vyksta kasmet nuo 1939 metų.
#### Finalo ir pusfinalio rungtynės

## Išnašos

## Nuorodos
* RSSSF duomenų bazė:
: Čekijos čempionų sąrašai
: Čekijos futbolo taurės turnyrai
: 1993/94 m. sezonas
* Foot.dk archyvas (arch.)
Adomonis

;Adomonis
* Arvydas Adomonis (g. 1959 m.) – choro dirigentas;
* Juozas Adomonis (1932–2022) – dailininkas keramikas;
* Tadas Adomonis (1910–1987) – dailėtyrininkas, meno istorikas, prozininkas.
;Adomonienė
* Brigita Adomonienė (1931–2026) – baldų dizainerė;
;Adomonytė
* Janina Adomonytė (g. 1928 m.) – muzikos mokytoja ir dirigentė;

Pavardė kilusi iš hebrajiškos kilmės vardo *Adomas* (plg. , , ).

## Šaltiniai
Abromavičius

;Abromavičius
* Aleksas Abromavičius – disko metikas
* Juras Abromavičius – SKAT savanoris, VSD darbuotojas
* Kazys Abromavičius – dailininkas akvarelininkas
* Liudvikas Abromavičius (1888) – pedagogas, politikas
* Stanislovas Abromavičius – prozininkas, poetas, dramaturgas

;Abromavičienė
* Birutė Abromavičienė-Gudelionytė (g. 1944 m.), choro dirigentė ir pedagogė;
 
Taip pats skaitykite:
* Abramavičius

Pavardė kilusi iš biblinio vardo *Abrõmas, Abraõmas*.

## Šaltiniai
Abukevičius

**Abukevičius** − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Abukevičienė (ištekėjusi moteris) ir Abukevičiūtė (mergautinė pavardė).

Šią pavardę turi šie garsesni asmenys:
* Petras Abukevičius (1928–1997), lietuvių kino režisierius, operatorius;
* Ramūnas Abukevičius (g. 1959 m.), Lietuvos teatro aktorius, režisierius;
Adomėnas

* Mantas Adomėnas – filosofas, politikas
* Petras Gailius Adomėnas – informatikas, pedagogas
* Vincas Adomėnas – prozininkas, dramaturgas, vertėjas

## Etimologija
Pavardė dažna šiaurės rytų Aukštaitijoje. Su patronimine priesaga padaryta iš krikšto vardo *Adomas* (<  'žmogus').

## Šaltiniai
Akelaitis

**Akelaitis** − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Akelaitienė (ištekėjusi moteris) ir Akelaitytė (mergautinė pavardė).

Šią pavardę turi šie garsesni asmenys:
* Gediminas Akelaitis (1953–2025), gydytojas, Lietuvos ir Marijampolės savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas;
* Gintautas Akelaitis (1949–2020), Lietuvos kalbininkas, humanitarinių mokslų daktaras;
* Juozas Akelaitis (1880–1949), valstietis, knygnešys. 1990 m. rugpjūčio 18 d. perlaidotas Kaune, Petrašiūnų kapinėse;
* Mikalojus Akelaitis (1829–1887), iškilus lietuvių kultūros veikėjas, prozininkas, publicistas, kalbininkas, tautosakininkas.
Viskanta

**Viskanta** − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Viskantienė (ištekėjusi moteris) ir Viskantaitė (mergautinė pavardė).

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

* Eduardas Viskanta (1902−2002) − vertėjas, pedagogas lituanistas, žurnalistas, redaktorius;
* Raimondas Viskanta (1931−2021) − inžinierius, šiluminės fizikos ir šilumos mainų specialistas.

## Taip pat skaitykite
Viskantas
Čekijos futbolas 2004–2005 m.

**[[Čekija|Čekijos]] futbolo varžybos [[2004]]–[[2005]] m.**
*  prasidėjo 2004 m. rugpjūčio 7 d., baigėsi 2005 m. gegužės 28 d.
* s turnyras prasidėjo 2004 m. liepos 25 d., finalas įvyko 2005 m. gegužės 31 d.

## 2004–2005 m. Gambrinus liga
* **Gambrinus liga arba Gambrinus lyga** – aukščiausia futbolo lyga.
* Sparta Praha tapo čempionais.

### Galutinė lentelė


## 2004–2005 m. [[Čekijos futbolo taurė]]
* **[[Čekijos futbolo taurė]]** – pagrindinis taurės turnyras Čekijoje.
* Vyksta kasmet nuo 1939 metų.
#### Finalo ir pusfinalio rungtynės

## Išnašos

## Nuorodos
* RSSSF duomenų bazė:
: Čekijos čempionų sąrašai
: Čekijos futbolo taurės turnyrai
: 2004/2005 m. sezonas
* Foot.dk archyvas (arch.)
* SOCCERWAY