open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kvintas Fabijus Maksimas Rulianas

**Kvintas Fabijus Maksimas Rulianas** () – žymus romėnų valstybės veikėjas ir karvedys, penkis kartus – 322, 310, 308, 297 ir 295 m. pr. m. e. – tapęs konsulu.

Marko Fabijaus Ambusto sūnus. Pirmą kartą Livijaus aprašomas kaip diktatoriaus Lucijaus Papirijaus Kursoriaus dešinioji ranka trečiajame kare su samnitais, 325 m. pr. m. e. drąsiai sumušęs juos prie Imbrinijaus. Veikdamas be diktatoriaus žinios, jis sukėlė jo pyktį. Iš Livijaus aprašymo matyti, kad Kursoriaus reikalavimo nubausti Rulianą nepalaikė nei Senatas, nei paprasti žmonės, tačiau tuo pačiu Senatas nemanė esant protinga šitokiu būdu paneigti diktatoriaus autoritetą. Galiausiai suprasdamas susidariusią padėtį, Rulianas puolė Kursoriui po kojomis ir paprašė atleidimo. Taip baigėsi šis epizodas.

315 m. pr. m. e. Rulianas pats iškyla kaip diktatorius. Apgulė Satikulą, bet pralaimėjo samnitams ties Lautulais (dab. Teračina). 310 m. pr. m. e. apgynė nuo etruskų Sutrijus ir, nepaisydamas Senato draudimo, nusekė paskui besitraukiančią kariuomenę į Kiminijos mišką, kuris skyrė Romą ir Etruriją, ir išblaškė etruskų būrius. 308 m. pr. m. e., tapęs konsulu trečią kartą, užėmė Peruziją (dab. Perudža) ir Nukeriją Alfaterną (dab. Nočera Inferiorė).

304 m. pr. m. e. tapo cenzoriumi.

Konsulaudamas ketvirtą kartą, nugalėjo samnitus ties Tifernu (dab. Čita di Kastelas). 295 m. pr. m. e., išrinktas konsulu paskutinį kartą, sutriuškino dvigubai didesnę už romėnų jungtinę etruskų, samnitų ir galų kariuomenę lemiamame Sentino mūšyje, iš esmės palauždamas žymesnį samnitų pasipriešinimą Trečiajame kare.

Kvinto Fabijaus Maksimo Gurgo tėvas, Fabijaus Maksimo Kunktatoriaus prosenelis.
Artūras Bakšinskas

**Artūras Bakšinskas** (1960 m. rugpjūčio 8 d. Dobilyniuose, Vilkaviškio rajone – 2022 m. birželio mėn.) – Lietuvos teisininkas, politikas.

## Biografija
Gimė 1960 m. rugpjūčio 8 d. Dobilyniuose. 1984–1990 m. studijavo VU Teisės fakultete, 1997–1999 m. – KTU Vadybos fakultete. 1984–1991 m. Lietuvos leidybos įmonės „Spauda“ prekių žinovas. 1991–1994 m. Vilniaus miesto valdybos (VMV) Rasų seniūnijos vyr. juriskonsultas, seniūno pavaduotojas, VMV Juridinio skyriaus vedėjo pavaduotojas, 1994–1995 m. LR finansų ministerijos Valstybinės mokesčių inspekcijos (VMI) Juridinio skyriaus vyr. juriskonsultas, VMI Mokesčių išieškojimo ir prevencijos skyriaus viršininkas, VMI viršininko pavaduotojas mokesčių išieškojimui ir prevencijai. 1995–1997 m. VMI prie LR finansų ministerijos viršininko pavaduotojas. 1997–1998 m. Vilniaus miesto VMI viršininkas, 1999 m. Vilniaus apskrities VMI viršininkas. 1999–2000 VMI prie LR finansų ministerijos viršininkas, 2000–2001 m. LR finansų viceministras, nuo 2002 m. buvo Lietuvos gyvybės draudimo įmonių asociacijos prezidentas.

## Šaltiniai
Lucijus Emilijus Paulas

**Lucijus Emilijus Paulas** (; m. 216 m. pr. m. e.) – romėnų karvedys ir konsulas.

Pirmą kartą tapo konsulu 219 m. pr. m. e. kartu su Marku Livijumi Salinatoriu. Tais metais jis įveikė Demetrijaus Fariečio vedamus ilyrų sukilėlius. Grįžęs į Romą buvo apdovanotas triumfu.

Per Antrąjį pūnų karą antrąkart pasiūlytas į konsulus kaip patricijų atstovas. Jo kolega tapo plebėjų kandidatas Gajus Terencijus Varonas. Jie abu vadovavo Kanų mūšiui. Tą dieną, kai Hanibalas sutriuškino romėnų kariuomenę, jai vadovavo Varonas. Jis nepaklausė Paulo patarimo nestoti į atvirą kovą, nepaisant didelės romėnų karių persvaros. Vėliau mūšyje Lucijus Emilijus Paulas iš svaidyklės su akmeniu buvo sužeistas į galvą. Karo tribūnas Gnėjus Lentulas, pamatęs konsulą, pasiūlė jam savo žirgą, kad galėtų atsitraukti iš kautynių, bet tas atsisakė ir galiausiai žuvo. Paulo mirtis apdainuota vienoje Horacijaus odėje.

Jo sūnus buvo Lucijus Emilijus Paulas Makedonikas, o duktė Emilija Tercija vėliau ištekėjo už Scipiono Afrikiečio.

## Nuorodos
Borisas Vachtinas

**Borisas Vachtinas** (; 1930 m. lapkričio 30 d., Rostove prie Dono – 1981 m. lapkričio 12 d., Leningradas) – rusų rašytojas, dramaturgas, scenaristas, filosofas ir orientalistas.

## Biografija
Tėvas – Borisas Vachtinas, žurnalistas, 1935 m. žuvo lageryje, mama – žurnalistė, būsimoji rašytoja Vera Panova.

1954 m. pabaigė Sankt Peterburgo valstybinio universiteto Kinijos skyrių, vėliau studijavo doktorantūroje, tačiau dėl atsisakymo liudyti prieš disidentus negavo daktaro laipsnio.

## Kūryba

Parašė kelis darbus apie Senovės Kinijos ir Korėjos literatūrą, vertėjavo.

Kelių scenarijų vaidybiniams filmams autorius. Nuo 1950-ųjų rašė prozą. „Vienas absoliučiai laimingas kaimas“ – rašytoją išgarsinęs apsakymas, kurio 26-iuose epizoduose perduodamas minčių eiga, būdinga paprastai liaudžiai. Parašė kelias pjeses, kurios tik 2000 metais pradėtos statyti teatruose, taip pat ir Vilniuje. Be grožinės literatūros rašė socialinius-istorinius ir filosofinius straipsnius.

## Visuomeniniai darbai

Buvo populiarus tarp jaunų to meto rašytojų, vedė populiarią televizijos laidą „Rusų kalba“, nuo kurios vėliau buvo pašalintas už pasisakymą eteryje apie būtinumą išsaugoti tradicinius toponimus. Buvo artimas žmogaus teisių gynimo judėjimui, pasisakė palaikydamas J. Brodskį.

## Nuorodos
* Страница памяти Бориса Вахтина 

## Šaltiniai
Vienas absoliučiai laimingas kaimas

***Vienas absoliučiai laimingas kaimas*** () – rusų rašytojo, dramaturgo ir scenaristo Boriso Vachtino garsiausias apsakymas, pagal kurį pastatyta spektaklių.

## Kūrinys

Apsakymas „Vienas absoliučiai laimingas kaimas“ – tai 26 epizodai iš vienos Rusijos valstietės, kurios vyras žūsta kare, gyvenimo; epizoduose perduodama minčių eiga, būdinga paprastai liaudžiai. Dialogams būdingas natūralus komizmas, kuris kaitaliojasi su siurrealistiniais daiktų monologais (pavyzdžiui, šulinio). Autoriaus išlaikoma ironiška distancija nesumažina siužeto tragizmo.

## Teatro pastatymai

B. Vachtinas Parašė kelias pjeses, kurios, kartu su scenai pritaikytu apsakymu „Vienas absoliučiai laimingas kaimas“, tik 2000 metais pradėtos statyti teatruose. Apsakymą, kaip tinkamą scenai, išgarsino žymus rusų režisierius P. Fomenko (Пётр Нау́мович Фоме́нко). Lietuvoje pagal šį apsakymą 2013 m. pastatytas spektaklis ir Vilniaus teatre MI11.

## Šaltiniai
Jonas Algimantas Paužolis

**Jonas Algimantas Paužolis** (g. 1954 m. gegužės 1 d. Lazdyniškiuose, Lietuvos TSR) – karininkas, pulkininkas, politikas.

## Biografija

1972 m. baigė Joniškio vidurinę mokyklą, 1977 m. artilerijos mokyklą Kijeve.

Iki 1986 m. tarnavo artileristu Sovietinėje armijoje Vokietijos Demokratinėje Respublikoje, Vilniuje.

1990–1991 m. Lietuvos Respublikos Krašto apsaugos departamento I skyriaus viršininkas, direktoriaus pavaduotojas. 1991–1992 m. krašto apsaugos viceministras. 1992–1994 m. Valstybės sienos apsaugos tarnybos viršininkas. 1994–1996 m. Pasienio policijos departamento vyriausiojo pasienio policijos komisaro pavaduotojas kadrų klausimams.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Joniškio krašto kalendorius
* Dėl J. A. Paužolio paskyrimo Krašto apsaugos ministro pavaduotoju
Jeronimas Jonušas Sanguška

**Jeronimas Jonušas Sanguška** (; 1743 m. kovo 4 d., Kolbušova – 1812 m. gruodžio 18 d., Slavuta) – Lenkijos kunigaikštis, ponas Slavute, Belgorodke, Kornice, Antoninuose, Iljincuose, Šepetovke ir Poliachove, Tarnuvo grafas, Čerkaso, Kazimiro seniūnas, Lietuvos didysis ginklininkas nuo 1775 metų, paskutinis Voluinės vaivada (1775–1795 m.).

Lietuvos didžiojo maršalkos ir Ostrogiškių ordinato, kunigaikščio Povilo Karolio Sanguškos (1680–1750) sūnus nuo trečios santuokos su Barbora Sanguška (1718–1791).

## Biografija

1775 metais kunigaikštis Jeronimas Jonušas Sanguška gavo Lietuvos didžiojo ginklininko ir paskutinės Voluinės vaivados pareigybę.

Lenkijos ir Rusijos armijos generolas. Nuolatinės tarybos prie karaliaus Stanislovo Augusto narys ir naujos konstitucijos, priimtos 1791 metų gegužės 3 dieną, priešininkas.

1792 metais įėjo į Targovicos konfederacijos sudėtį. 

1785 m. birželio 9 d. gavo Austrijos imperijos kunigaikščio titulą. Šv. Huberto (1768), Šv. Stanislavo (1777) ir Baltojo erelio (1777) ordinų kavalierius.

## Šeima ir vaikai

1767 m. vasario 2 d. Radzine vedė Uršulę Sesiliją Potockytę (1747–1772), Lietuvos artilerijos generolo Eustachijaus Potockio (1720–1768) ir Marianos Kontskos (m. 1768) jaunesnę dukterį. Vaikai:

* Eustachijus Erazmas Sanguška (1768–1844), Lenkijos generolas.
* Marija Sanguškaitė, 1-mas vyras nuo 1794 metų generolas-leitenantas Stanislavas Mokronovskis, 2-as vyras Lenkijos armijos pulkininkas Benediktas Zelionka
* Dorotė Sanguškaitė (m. 1829), kunigaikščio Karolio Sanguškos (1779–1840) žmona

1772 metų vasarį dar kartą vedė Aną Teofilę Sapiegaitę (1758–1813), Lietuvos lauko etmono, kunigaikščio Aleksandro Mykolo Sapiegos (1730–1793) ir Magdalenos Agnieškos Liubomirskaitės (1739–1780) dukterį. 1778 metais sutuoktiniai išsiskyrė, neturėdami bendrų vaikų.

1779 metais vedė trečią kartą Aną Pružinskaitę (m. 1816). Vaikai:

* Teklė Sanguškaitė (m. 1870), 1-mas vyras nuo 1808 metų grafas Vladimiras Potockis (1789–1812), 2-ras vyras kamerdineris Tomašas.

Nuo 1790-ųjų metų kunigaikštis Jeronimas Jonušas Sanguška pastoviai gyveno savo rezidencijoje Slavute.
1812 metų gruodį mirė nuo apopleksijos (insulto), buvo palaidotas jo paties įkurtoje bažnyčioje, Belogorodke.

## Literatūra
* Jerzy Dunin Borkowski. Genealogie żyjących utytułowanych rodów polskich. Lwów, 1895.
* Jerzy Dunin Borkowski. Almanach błękitny: genealogia żyjących rodów polskich. Lwów – Warszawa, 1908.

## Nuorodos

|-
Civilių pozicija

**Civilių pozicija** () – Ukrainos politinė partija, įkurta 2005 m. kovo 24 d. (tuo laikotarpiu buvo žinoma kaip **Galingoji Ukraina** (). Savo veikloje vadovaujasi konservatyvizmo ir proeuropietiškumo ideologijomis.

## Istorija

**Galingoji Ukraina** () buvo įkurta 2005 m. kovo 24 d. (partijos pavadinimas pakeistas 2010 m.). Pats pirmas partijos lyderis buvo Oleksandras Chubatenko. 2010 m. vasario mėnesį partijos pavadinimas pakeistas į **Civilių pozicija** (), tuo pačiu metu buvo pakeistas ir partijos lyderis Oleksandras Chubatenko į Anatolijų Hrycenka.
Kavajės apygarda

**Kavajės apygarda** () – viena iš 36-ių Albanijos apygardų, esanti Vakarų žemumoje (viename iš Albanijos geografinių regionų). Skalaujama Adrijos jūros. Ribojasi su Duresio, Tiranos, Pekinio ir Liušnės apygardomis. Priklauso Tiranos apskričiai. 117 152 gyventojai (2013 m. duomenys). Plotas – 414 km². Administracinis centras – Kavajė.

## Savivaldybės
Kavajės apygarda sudaryta iš dviejų savivaldybių: Kavajės ir Rogožinės bei 65-ių kaimų.


Harta e Rrethit Kavajë (v.2014).svg|Apygardos žemėlapis
Bago.jpg|Kalvos šalia Bago
Dainoras Bradauskas

**Dainoras Bradauskas** (g. 1965 m. gruodžio 16 d. Telšiuose) – Lietuvos ekonomistas, politikas.

## Išsilavinimas

1989 m. baigė Vilniaus universitetą, įgijo ekonomisto kvalifikaciją.

## Veikla
1990 m. Vilniaus miesto Valstybinės mokesčių inspekcijos Kitų įmonių mokesčių skyriaus, vyresnysis mokesčių inspektorius.

1990–1991 m. Vilniaus miesto Valstybinės mokesčių inspekcijos Kitų įmonių mokesčių skyriaus, vyriausiasis valstybės mokesčių inspektorius. 1991–1993 m. Vilniaus miesto Valstybinės mokesčių inspekcijos Personalinių įmonių mokesčių skyriaus vyriausiasis valstybės mokesčių inspektorius.

1993–1997 m. Vilniaus miesto Valstybinės mokesčių inspekcijos Personalinių įmonių mokesčių skyriaus vyriausiasis valstybės mokesčių inspektorius – grupės vadovas.

1997 m. Vilniaus miesto Valstybinės mokesčių inspekcijos Mokesčių išieškojimo skyriaus viršininko pavaduotojas.

1997–1999 m. Vilniaus miesto Valstybinės mokesčių inspekcijos Nepriemokų išieškojimo skyriaus viršininko pavaduotojas.

1999–2001 m. Vilniaus apskrities valstybinės mokesčių inspekcijos Nepriemokų išieškojimo skyriaus viršininko pavaduotojas.

2001–2010 m. Vilniaus apskrities valstybinės mokesčių inspekcijos viršininko pavaduotojas.

2010–2013 m. Vilniaus apskrities valstybinės mokesčių inspekcijos Mokestinių prievolių departamento direktorius.

2013–2015 m. Valstybinės mokesčių inspekcijos prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos viršininko pavaduotojas.

2015–2017 m. Valstybinės mokesčių inspekcijos prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos viršininkas. Atleistas iš VMI viršininko pareigų 2017 m. sausio 20 d. nurodžius tarnybinio nusižengimo priežastį.

2024 m. išrinktas į Lietuvos Respublikos Seimą.

## Šeima
D. Bradausko mama – Kazė Bradauskienė – pedagogė, vokiečių kalbos mokytoja, tėvas – Bronius Bradauskas – politikas. 

D. Bradauskas yra vedęs, turi sūnų ir dukrą.

## Laisvalaikis
Praktikuoja Rytų kovos menus. Būdamas studentas pelnė kandidato į karatė meistrus vardą ir ušu sporto meistro vardą.  

Nuolat gilina profesines ekonomikos žinias. Domisi JAV ir Europos finansų rinkų analize, tendencijomis, rizikomis, jų poveikiu nacionalinei ekonomikai.
## Nuorodos

*VMI vadovo konkursą laimėjo Dainoras Bradauskas  
*A. Butkevičius: Kas gali paneigti, kad prieš D. Bradauską kovoja interesų grupės?

## Šaltiniai
Alfonsas Grigaitis

**Alfonsas Grigaitis** (1929 m. sausio 22 d. Padubysyje – 2004 m. birželio 15 d. Alytuje) – politikas, Alytaus miesto meras 1977-1984 m., pirmasis Alytaus garbės pilietis.

## Biografija

Gimė 1929 m. sausio 22 d. Padubysyje. Nuo 1977 m. balandžio 11 d. iki 1984 m. lapkričio 30 d. buvo Alytaus miesto meras. A. Grigaičio pastangų dėka išsiplėtė miesto pramonė, įsikūrė stambiausios Alytaus pramonės įmonės, pradėti statyti pirmieji gyvenamieji mikrorajonai. 2000 m. tapo pirmuoju miesto garbės piliečiu.

## Nuorodos

* Alytaus miesto vadovai 

## Šaltiniai
Algirdas Genevičius

**Algirdas Genevičius** (g. 1952 m. birželio 21 d. Dovainonyse, Lietuvos TSR) – Lietuvos politikas, ekonomistas, nuo 2014 m. iki 2016 m. LR aplinkos ministerijos viceministras. Buvęs partijos Tvarka ir teisingumas narys, vėliau Lietuvos socialdemokratų darbo partijos (LSDDP) narys. Nuo 2022 m. Demokratų partijos "Vardan Lietuvos" narys.

## Biografija

Gimė 1952 m. birželio 21 d. Dovainonyse. Iki 1967 m. mokėsi Dovainonių aštuonmetėje mokykloje, 1967–1970 m. – Kauno technikos mokykloje. 1991 m. baigė Vilniaus universiteto Pramonės ekonomikos ir valdymo fakultetą, įgijo ekonomisto kvalifikacinį laipsnį. Nuo 1992 m. statybinės firmos UAB "Laigirda" savininkas ir vykdomasis direktorius. Nuo 2014 m. iki 2016 m. LR aplinkos ministerijos viceministras. Sulaukęs pensinio amžiaus tapo aktyviu Demokratų partijos "Vardan Lietuvos" nariu.

## Nuorodos

* Biografija
* Naujasis aplinkos viceministras Algirdas Genevičius kuruos atliekų sektorių
Tatjana Sorokko

**Tatjana Sorokko** (; g. 1971 m. gruodžio 26 d.) – Rusijos ir JAV supermodelis ir žurnalistė.

## Karjera

Karjerą pradėjo būdama 18 metų. Vėliau išvyko į Paryžių dirbti kaip podiumo modelis. Ji bendradarbiavo su daugeliu mados pasaulyje žinomų kūrėjų, tokiais, kaip:  Chanel, Christian Dior, Dolce & Gabbana, Donna Karan, Calvin Klein, Marc Jacobs, Givenchy, Alexander McQueen, Ungaro, Prada, Versace, Valentino, Karl Lagerfeld, Christian Lacroix, Jean Paul Gaultier, Gianfranco Ferre, Azzedine Alaia, Oscar de la Renta, Armani ir Yves Saint Laurent. Fotografavosi aukštosios mados žurnalų *[[Glamour]]*, *[[Vogue]],* *[[Harper's Bazaar]],* *[[Cosmopolitan]]* ir *[[Elle]]* viršeliams.

## Nuorodos
* Tatjana Sorokko *[[Internet Movie Database]]*
* Tatjana Sorokko *Fashion Model Directory*
Pirognomiškumas

**Pirognomiškumas** () – kaitinamos medžiagos (mineralo, metalo) savybė imti švytėti, nors įkaitimo temperatūra tebėra žema, žemesnė, negu daugelio kitų medžiagų, kai šios ima švytėti nuo įkaitimo. Šis reiškinys susijęs su medžiagos struktūros persitvarkymu, kurio metu išsiskiria papildoma šiluma. Švytėjimas būna vienkartinis, nes po struktūros persitvarkymo medžiaga nebeturi sukauptos energijos.

Pirognominiai mineralai () yra, pvz., alanitas ir gadolinitas. 

Terminą *pirognominis* 1840 m. įvedė vokiečių chemikas ir mineralogas *Theodor Scheerer* (1813-1873). Terminas *pirognominis* mineralogijoje vartojamas labai retai.
Pirognomiškumą dar anksčiau buvo stebėję *William Hyde Wollaston* ir *Jöns Jacob Berzelius*.

## Nuorodos
* Theodor Scheerer, *Erörterung der plutonischen Natur des Granits und der damit verbundenen krystallinischen Silikate (nach einer Übersetzung von Frapolli)* / *Discussion sur la nature plutonique du granite et des silicates qui s′y rallient (traduit de l′allemand par L. Frapolli)*, Bulletin de la Société géologique de France, 2e série, IV, p. 468-498, 1847
* Pabst A. (1952) The metamict state. In: The American Mineralogist. Vol. 37, Nr.3-4.
* Pyrognomity of minerals. In: Mindat.org.
Kolonės apygarda

**Kolonės apygarda** () – viena iš 36-ių Albanijos apygardų, esanti šalies pietryčiuose. Priklauso Korčės apskričiai. 14 318 gyventojų (2010 m. duomenys). Plotas – 805 km². Administracinis centras – Ersekė, įsikūręs Gramo papėdėje. Ribojasi su Permečio, Korčės ir Devolio apygardomis. Rytuose turi pasienio ruožą su Graikija (Kastorijos ir Janinos nomais).

## Savivaldybės
Kolonės apygarda sudaryta iš 8-ių savivaldybių:
* Barmašas
* Klirimas
* Ersekė
* Leskovikas
* Molas
* Piskal Novoselė
* Kendėr Ersekė
* Kendėr Leskovikas
Korčės apygarda

**Korčės apygarda** () – viena iš 36-ių Albanijos apygardų, esanti šalies pietryčiuose. Priklauso Korčės apskričiai. 138 898 gyventojai (2010 m. surašymo duomenys). Plotas – 1 752 km². Tai antra pagal dydį šalies apygardų. Administracinis centras – Korčė. Šiaurėje ribojasi su Pogradecio apygarda ir Makedonija, rytuose su Graikija (Florinos nomu, Vakarų Makedonijos periferija), pietryčiuose su Devolio apygarda, pietvakariuose su Kolonės ir Permečio apygardomis bei vakaruose su Gramšio ir Skrapario apygardomis.

## Savivaldybės
Korčės apygarda sudaryta iš 16-os savivaldybių:
* Drenovė
* Gorė
* Korčė
* Lekas
* Libonikas
* Likenas
* Pustecas
* Malikas
* Molajus
* Pirgas
* Pojanas
* Kendėr Bulgarecas
* Vitkukas
* Voskopas
* Voskopojė
* Vreštazas
Krumė

**Krumė** () – miestelis ir savivaldybė šiaurės Albanijoje. Haso apygardos administracinis centras. 6 682 gyventojai (2011 m. duomenys). Nutolęs 10 km į vakarus nuo pasienio su Kosovu. Įsikūręs šiaurės vakarinėje *Krumės kalno* (), iš kurio ištrykšta miestelio gyventojų naudojamas požeminis vanduo, vadinamas „Vrella“, papėdėje.
Kristupas Zaviša

**Kristupas Zaviša** (apie 1600–1670 m. sausio 23 d.) – LDK valstybinis veikėjas, Lietuvos didysis medžioklis (1629–1637 m.), Lietuvos didysis raštininkas (1637–1649 m.), Lietuvos dvaro maršalka (1649–1654 m.) ir Lietuvos didysis maršalka (1654–1669 m.), Vilniaus kaštelionas (1669–1670 m.), Minsko (1631–1645 m.) ir Breslaujos seniūnas (nuo 1645 m.).

## Biografija

Bajorų Zavišų giminės atstovas, herbo „Łabędź“ savininkas. Lietuvos didžiojo iždininko Andriaus Zavišos (apie 1557–1604) sūnus.

Užėmė keletą stambių valstybinių pareigybių Lietuvos didžiojoje kunigaikštystėje. 1639 metais – Lietuvos tribunolo maršalka. 1642 metais Kristupas Zaviša buvo išrinktas maršalka į ATR seimą. 1646 metais – pasiuntinys į seimą.

1649 metais Kristupas Zaviša gavo Lietuvos dvaro maršalkos pareigybę, o 1654 metais tapo Lietuvos didžiuoju maršalka. 1655 metais Kristupas Zaviša tapo Tišovecko konfederacijos, nukreiptos prieš Švediją, dalyviu. 1669 metais buvo paskirtas Vilniaus kaštelionu.

1659 ir 1661 metais buvo renkamas deputatu nuo Lietuvos tribunolo senato.

## Šeima ir vaikai

Žmona – Katerina Tiškevičiūtė, Minsko vaivados Petro Tiškevičiaus Logoiskio (1571–1631) ir kunigaikštytės Reginos Holovčinskaitės (?–1640) duktė.

Vaikai:

* Andrius Kazimieras Zaviša (apie 1618–1678), Minsko seniūnas, Lietuvos didysis raštininkas (nuo 1650 m.);
* Janas Jurgis Zaviša (apie 1620–1671), Breslaujos seniūnas;
* Ana Konstancija Zavišaitė, Lietuvos didžiojo pakamario Felikso Jono Paco (apie 1615–1700) žmona.

## Išnašos

* В. Насевіч. Завішы // Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. Т.1: Абаленскі – Кадэнцыя / Рэдкал.: Г. П. Пашкоў (гал.рэд.) і інш.; Маст. З. Э. Герасімовіч. – Мн.: БелЭн, 2005. −688 с.: іл. С. 639. ISBN 985-11-0315-2 ISBN 985-11-0314-4 (т. 1)

|-
Krujės apygarda

**Krujės apygarda** () – viena iš 36-ių Albanijos apygardų, esanti šalies centre. Priklauso Duresio apskričiai. 67 698 gyventojai (2010 m. duomenys). Plotas – 333 km². Administracinis centras – Krujė. Ribojasi su Kurbinio, Mačio, Tiranos ir Duresio apygardomis.

## Savivaldybės
Krujės apygarda sudaryta iš 7-ių savivaldybių:
* Bubkas
* Cudis
* Fuše Krujė
* Kodėr Tumanė
* Krujė
* Nikėlis
* Hasanis
Kutnohoritas

**Kutnohoritas** (, iš vietovardžio  ) – retas kalcio ir mangano karbonatų mineralas su magnio ir geležies priemaišomis. Priklauso dolomitų grupei, sudaro seriją su dolomitu ir ankeritu. Gryno mineralo formulė yra CaMn2+(CO3)2,. Tačiau paprastai Mg ir Fe2+ pakeičia Mn2+ (mangano kiekis svyruoja nuo 38% iki 84%), tad mineralo formulė Ca(Mn2+,Mg,Fe2+)(CO3)2 geriau atspindi dalyvaujančius cheminius atmainius. 

Mineralą 1901 m. pavadino profesorius Bukovskis (*Bukowsky*) pagal vietovė Kutná Hora Bohemijoje. Pradinis pavadinimo variantas buvo *kutnahorite*, bet dabartinis pavadinimas yra *kutnohorite*.

## Dolomito grupė
*Dolomitas, CaMg(CO3)2
*Ankeritas, CaFe2+(CO3)2
* Kutnohoritas, CaMn2+(CO3)2
*Minrekorditas, CaZn(CO3)2

## Optinės savybė
Kutnohoritas būna baltas, blyškiai rausvas ar šviesiai rudas. Mineralas būna rausvesnis, jei turi daugiau mangano, ir rudesnis, jei turi daugiau geležies. Mineralas pusskaidris, brėžiamas sudaro baltą ar rausvoką brūžį. Blizgesys nuo stikliško iki blausaus. Jų spindulių laužimas vienašis, o lūžio rodikliai yra No = 1,710-1,727 ir Ne = 1,519-1,535, panašūs kaip dolomito.  Paprastasis lūžio rodiklis (*ordinary refractive index*) No yra didelis, maždaug lygus špinelio indeksui (1,719).

## Fizikinės savybės
Kutnohoritas aptinkamas agregatais iš sukibusių kristalų, nuo baltų ir rausvų iki šviesiai rudų. Jis yra trapus, su kriauklišku skilimu. Gana minkštas, kietumas pagal Moso skalę nuo 3,5 iki 4,0 (tarp kalcito ir fluorito). Savitasis tankis yra 3,12, didesnis, nei dolomito ar kalcito. Tirpsta rūgštyse kaip ir visi karbonatai. 

## Radavietės
Kutnohoritas tipiškai aptinkamas manganingose nuosėdose, asocijuojasi su rodochrozitu, aragonitu ir kalcitu. 
Žymios radavietės yra Toskanoje (Italija) ir Kutna Hora (Čekija).
Manoma, aptinkami Trepčos ir *Stari Trg* kasyklose (Kosovas). 

## Nuorodos
Aleksandras Masalskis

**Aleksandras Grigorijus Masalskis** (m. 1643 m.) – LDK valstybinis veikėjas, Kauno maršalka (nuo 1617 metų), Josvainių seniūnas (nuo 1625 metų), Dorpato (1627–1631 m.) ir Smolensko kaštelionas (1631–1638 m.), Minsko vaivada (1638–1643 m.).

## Biografija
Kunigaikščių Masalskių giminės atstovas. Riurikaitis XXII kartos. Gardino pakamario Grigorijaus Afanasjevo Masalskio (m. 1595 m.) ir Marijos Račkaitės sūnus.

Nuo 1617 metų – Kauno maršalka, 1627 metais gavo Dorpato kašteliono pareigybę, 1631 metais buvo paskirtas Smolensko kaštelionu, o 1638 metais tapo Minsko vaivada.

1643 metais gegužės 19 d. kunigaikštis buvo palaidotas.

## Šeima ir vaikai

Prieš 1604 m. vedė Apoloniją Jasinskytę, Lietuvos didžiojo raštininko Mikalojaus Jasinskio dukterį.

Vaikai:
* Stanislavas Masalskis (m. 1630), Josvainių laikytojas
* Aleksandras Masalskis, mirė vaikystėje
* Klara Masalskytė, vienuolė bernardinė

## Literatūra
* Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. / рэд. Г. П. Пашкоў і інш. Т. 2: Кадэцкі корпус – Яцкевіч. – Мінск: Беларуская Энцыклапедыя, 2005. – 788 с.: іл. ISBN 985-11-0378-0.
* Kamuntavičienė, Vaida; Vasiliauskienė, Aušra. Sugrįžusi atmintis. Kauno bernardinių istorija ir vienuolyno ansamblis XVI a. pab. - XIX a. Kaunas: Vytauto Didžiojo universitetas, 2023. 

## Išnašos
* Kunigaikščiai Masalskiai (kunigaikščio Boriso Michailovičiaus palikuonys – II Gardino linija)

|-
Plazmodezma

**Plazmodezma** – mikroskopinis kanalas augalinėse ląstelėse (ir kai kuriose dumblių ląstelėse), kuris kerta jų ląstelės sienelę. Plazmodezmos leidžia augalinėms ląstelėms komunikuoti ir transportuoti medžiagas.

Priešingai negu gyvūninėse ląstelėse, kiekviena augalinė ląstelė yra apsupta polisacharidine ląstelės sienele. Todėl kaimyninės augalinės ląstelės yra atskirtos pora ląstelės sienelių ir įsiterpiančia vidurine lamele, taip suformuojamas apoplastas – užląstelinė sritis. Nors ląstelės sienelė yra pralaidi tik mažiems tirpiems proteinams ir kitiems tirpiniams, plazmodezma leidžia tiesioginį, reguliuojamą, simplastinį tarpląstelinį medžiagų transportą tarp ląstelių.

Yra dvi plazmodezmų formos: pirminė plazmodezma, kuri susidaro ląstelės dalijimosi metu ir antrinė plazmodezma, kuri gali susidaryti tarp brandžių ląstelių.

Kitos panašios ląstelės struktūros yra: plyšinės jungtys, ląstelės nanovamzdeliai.

## Šaltiniai
Piroliuzitas

**Piroliuzitas** (*pyrolusite*; iš  'ugnis +  'plauti') – mineralas, kurio pagrindinė medžiaga yra mangano dioksidas (MnO2), svarbi mangano rūda. Tai juodas, amoprfiškos išvaizdos mineralas. dažnai pasižymintis granuline, pluotiška ar koloniška struktūra, kartais sudaro inksto pavidalo plutas. Jo blizgesys metališkas, brėžis juodas ar mėlynai juodas (suodina pirštus). Tankis apie 4,8. 

Graikiškos kilmės pavadinimas paremtas piroliuzito panaudojimu stiklo gamyboje, kur jis panaikino stiklo atspalvius.

## Radavietės
Piroliuzitas ir romanešitas yra vieni dažniausių mangano mineralų. 

Piroliuzitas randamas asocijuotai su tokiais mineralais, kaip manganitas, holanditas, hausmanitas, braunitas, chalkofanitas, getitas ir hematitas hidroterminiuose kloduose su oksidacinėmis sąlygomis. Taip pat aptinkami ir pelkėse, kaip manganito kitimo produktas.

## Panaudojimas
* Manganas iš oksido gaunamas redukuojant natriu, magniu, aliuminiu arba elektroliziškai. Piroliuzitas plačiai naudojamas gaminti feromanganą ir *spiegeleisen*, kitus mangano lydinius, pvz., mangano bronzas. 
* Kaip oksidatorius piroliuzitas naudojamas chloro gavyboje. Chloras pirmą kartą buvo aprašytas 1774 m. *[[Carl Wilhelm Scheele]]* stebint piroliuzito ir druskos rūgšties reakcijos produktus.
* Natūralus piroliuzitas buvo naudojamas galvaninėse baterijose, bet aukštos kokybės baterijose naudojamas sintetinis mangano dioksidas. 
* Iš piroliuzito gaminamas dezinfektantas permanganatas.
* Naudojamas stiklų gamyboje stiklų spalvai naikinti. Išlydytame stikle piroliuzitas oksiduoja dvivalenčius geležies jonus į trivalenčius, dėl ko stiklas išblunka, nyksta žalias ir rudas stiklo atspalvis. 
* Naudojamas kaip dažiklis:
** juo marginamas ir dažomas kartūnas,
** jis stiklui ir keraminėms medžiagoms suteikia violetinę, gintarinę ir juodą spalvas,
** iš jo gaminami žali ir violetiniai dažai.


Pyrolusite dendritic on felsite.jpg|Piroliuzito dendritai ant felzito
Pyrolusite radiating.jpg|Piroliuzito darinys iš adatiškų kristalų
Pyrolusite-204190.jpg|Adatiški piroliuzito kristalai ant granito paviršiaus
Pyrolusite - USGS Mineral Specimens 857.jpg|Piroliuzitas


## Nuorodos
Boomo tarpeklis

**Boomo tarpeklis** () – tarpeklis šiaurės Kirgizijoje, 112 km į rytus nuo Biškeko. Driekiasi Ču upės slėnyje, tarp Kirgizijos Alatau ir Kungėjaus Alatau kalnagūbrių. Ilgis ~30 km. Šlaitų aukštis iki 1500 m. Šiuo tarpekliu eina plentas ir geležinkelis, jungiantys Ču slėnį ir Isyk Kulio duburį.

## Šaltiniai
Kučovės apygarda

**Kučovės apygarda** () – viena iš 36-ių Albanijos apygardų, esanti šalies centre. Priklauso Beračio apskričiai. 34 907 gyventojai (2010 m. duomenys). Plotas – 84 km². Administracinis centras – Kučovė. Ribojasi su Elbasanio, Beračio ir Liušnės apygardomis.

## Savivaldybės
Apygarda sudaryta iš 3-jų savivaldybių:
* Kozarė
* Kučovė
* Perondis
Bobrynecas

**Bobrynecas** () – miestas vidurio Ukrainoje, Kirovohrado srityje, 53 km į pietus nuo Kropivnyckio; rajono centras. Praeina Kropivnyckio–Mykolajivo kelias, veikia geležinkelio stotis. Maisto pramonė. Yra soboras (1912 m.), cerkvė. Stovi paminklai Markui Kropivnyckiui, Tarasui Ševčenkai.

## Istorija

Bobrynecas šaltiniuose minimas nuo 1767 m. Suteiktas miesto statusas 1828 m.

## Šaltiniai
Gajus Mucijus Scevola

**Gajus Mucijus Scevola** () – legendinis romėnų didvyris romėnų karų su etruskais laikotarpiu.

Jaunas aristokratas iš Mucijų giminės, pirmas žinomas jos atstovas. 509 m. pr. m. e. etruskų karaliui Porsenai apgulus Romą, Scevola įsibrovė į jo stovyklą, ketindamas jį nužudyti, tačiau per klaidą užmušė panašiai apsirengusį karaliaus raštininką. Tada jis įkišo savo dešinę ranką į ugnį ir laikė tol, kol ji apanglėjo. Egzistuoja skirtingos Tito Livijaus ir Aurelijaus Viktoro versijos apie tai, kodėl Scevola taip pasielgė. Anot Livijaus, Scevola taip atsakė į Porsenos grasinimus kankinimais ir mirtimi, norėdamas parodyti, kad neturi ko bijoti. Aurelijus Viktoras rašo, jog Scevola tokiu būdu nubaudė save už savo klaidą. Po šio įvykio Porsena paleido Scevolą ir atsitraukė nuo Romos. Nuo to laiko Gajui Mucijui buvo suteiktas Scevolos prievardis, reiškiantis kairiarankį. Manoma, jog iki tol Mucijus turėjo Kordo prievardį.

Senatas Mucijui Scevolai dešiniajame Tiberio krante suteikė dirbamos žemės, kurios vėliau pradėtos vadinti Mucijaus pievomis.

## Įamžinimas

Hans Baldung 020.jpg|Hansas Baldungas. „Mucijus Scevola“ (1531)
'Mucius Scaevola in the Presence of Lars Porsenna', oil on canvas painting by Matthias Stomer, early 1640s, Art Gallery of New South Wales.jpg|Matijas Stomas. „Mucijus Scevola Porsenos akivaizdoje“
Scaevola Porsenna Romanelli decoration Louvre.jpg|Dž. F. Romanelio freska Luvre


## Nuorodos
Europos Integracijos Komitetas

**Europos Integracijos Komitetas** – įkurtas 1996 m. spalio 1 d. Lenkijos valstybinė institucija, atsakinga už Lenkijos integracijos į Europos Sąjungą koordinavimą. Ši institucija buvo panaikinta 2010 m. sausio 1 d. ir ją pakeitė Europos Reikalų Komitetas, kuris buvo prijungtas prie Lenkijos užsienio reikalų ministerijos.

## Europos integracijos komiteto pirmininkai
* nuo 1996 m. spalio 15 d. iki 1997 m. spalio 31 d. – Włodzimierz Cimoszewicz (Lenkijos demokratinė kairioji sąjunga), Ministras Pirmininkas
* nuo 1997 m. spalio 31 d. iki 1998 m. liepos 27 d. – Ryszard Czarnecki (AWS)
* nuo 1998 m. liepos 27 d. iki 2001 m. spalio 19 d. – Jerzy Buzek (AWS), Ministras Pirmininkas
* nuo 2001 m. spalio 19 d. iki 2004 m. gegužės 2 d. – Leszek Miller (Lenkijos demokratinė kairioji sąjunga), Ministras Pirmininkas
* nuo 2004 m. gegužės 2 d. iki 2005 m. spalio 31 d. – Marek Belka (Lenkijos demokratinė kairioji sąjunga), Ministras Pirmininkas
* nuo 2005 m. spalio 31 d. iki 2006 gegužės 9 d. – Stefan Meller (Nepriklausomas kandidatas), Užsienio reikalų ministras
* nuo 2006 m. gegužės 9 d. iki 2006 m. liepos 14 d. – Kazimierz Marcinkiewicz (Teisė ir Teisingumas), Ministras Pirmininkas
* nuo 2006 m. liepos 14 d. iki 2007 m. lapkričio 16 d. – Anna Fotyga (Teisė ir Teisingumas), Užsienio reikalų ministras
* nuo 2007 m. lapkričio 16 d. iki 2009 m. gruodžio 31 d. – Donald Tusk (Piliečių platforma), Ministras Pirmininkas

## Taip pat skaitykite
* Lenkija
* Lenkijos tarptautiniai santykiai
* Europos Sąjungos plėtra
* Europos Sąjunga

## Šaltiniai ir išnašos
Bobrovas

**Bobrovas** () – miestas Rusijoje, Voronežo srityje, 97 km į pietryčius nuo Voronežo, prie Bitiugo upės; rajono centras. Geležinkelio stotis prie Liskų–Povorino linijos. Maisto (aliejaus, grūdų, mėsos, paukštininkystės), muzikos instrumentų, asfalto gamybos pramonė. Stovi Šv. Mergelės Marijos Ėmimo Dangun cerkvė (1857 m.), yra Pokrovo cerkvės (1711 m.) liekanos.

## Istorija

Nuo 1685 m. minima Bobrovo tiurkų jurta prie Bitiugo, čia verstasi bebrų gaudymu. 1698 m. pradėjo augti gyvenvietė, kuri 1779 m. tapo miestu ir apskrities centru.


File:Покровская церковь в Боброве.jpg|Pokrovo cerkvės liekanos
File:Commercial bank building Bobrov front.jpg|Paminklas Leninui


## Šaltiniai
Danuta Szaflarska

**Danuta Šaflarska** (; 1915 m. vasario 20 d. Kosaržyskose – 2017 m. vasario 19 m. Varšuva) – lenkų aktorė. Kurį laiką gyveno ir vaidino Vilniuje.

## Biografija
Danuta Szaflarska gimė 1915 m. Lenkijoje. Tuo metu bovo populiari H. Senkevičiaus knygelė „Kryžiuočiai“, iš kurios paimtas ir jai duotas lietuviškas Danutės vardas. 1939 m. pabaigė Varšuvos teatro institutą (*Państwowy Instytut Sztuki Teatralnej*). Vėliau iki 1941 m. vaidino Vilniuje Lenkų teatre (*[[Pohuliankos teatras|Teatr na Pohulance]]*) J. Basanavičiaus gatvėje. Vėliau išvyko atgal į Lenkiją, dirbo daugelyje teatrų, filmavosi.

2007 m. už vaidmenį filme „Laikas mirti“ (*Pora umierać*) gavo apdovanojimą už geriausią vaidmenį. Anksčiau gavusi apdovanojimų už geriausią antraplanį vaidmenį (1991 ir 1993 m.), taip pat pripažinta viena geriausių XX amžiaus lenkų kino aktorių.

Filmavosi viename su lietuviška tematika susijusiame filme: rež. T. Konvickio „Isos slėnis (filmas)“, pagal Č. Milošo to paties pavadinimo apsakymą.

Susilaukė dviejų dukrų.

## Atsiminimai apie Vilnių
Gyvendama Vilniuje pramoko lietuviškai. Teigiamai atsiliepia apie Vilniaus žydus, kurie buvo vieni didžiausių teatro gerbėjų ir mėgstamiems aktoriams savo parduotuvėse duodavo nuolaidų. Matė, kaip iš N. Vilnios geležinkelio stoties buvo tremiami į Sibirą žmonės. Ji prisiminė, kad Vilniuje, kur ji turėjo net 19 premjerų tuo metu buvo daugiau galimybių vaidinti, nei Varšuvoje. Mokėjo parodijuoti vilnietišką akcentą. Daugiau Vilniuje niekada nebesilankė.

Kurį laiką gyveno Žvėryne.

## Nuorodos
* Danutos Szaflarskos aktorinis portretas

## Šaltiniai
Lucijus Cecilijus Metelas

**Lucijus Cecilijus Metelas** (; m. 221 m. pr. m. e.) – romėnų valstybės veikėjas ir karvedys, 251 ir 247 m. pr. m. e. konsulas, vyriausiasis pontifikas 243–221 m. pr. m. e., diktatorius 224 m. pr. m. e.

251 m. pr. m. e. Panormo mūšyje nugalėjo Hasdrubalo vadovaujamus kartaginiečius. Iš esmės pakeitė Pirmojo pūnų karo eigą ir leido romėnams įsitvirtinti Sicilijoje. Pagerbtas triumfu, kurio metu romėnai pirmą kartą stebėjo po mūšio perimtus Kartaginos dramblius. Šie drambliai tapo Metelų atšakos simboliu.

241 m. pr. m. e. Vestos šventykloje kilo gaisras. Stengdamasis apsaugoti Romos relikvijas, pats ėmėsi jį gesinti. Po šio įvykio Metelas apako ir imtas laikyti vienu iš Romos globėjų. Kapitolijuje jam iki gyvos galvos buvo paskirta statula, o į Senatą galėjo atvykti važiuotas.

Kvinto Cecilijaus Metelo ir Marko Cecilijaus Metelo tėvas.
Bibrka

**Bibrka** () – miestas vakarų Ukrainoje, Lvovo srityje, Peremyšlianų rajone, 22 km į vakarus nuo rajono centro, prie Boberkos upės. Keliai į Lvovą, Peremyšlianus, Bugo Kamianką. Maisto (paukštininkystė), statybinių medžiagų (plytų) pramonė, verčiamasi žemės ūkiu (gyvulininkystė, javų, linų, cukrinių runkelių auginimas). Yra Šv. Mykolo bažnyčia (1405 m.).

## Istorija

Nuo 1211 m. minima Bibrkos gyvenvietė arba upė. XIV a. pateko į Liubarto valdomas žemes. 1469 m. suteiktos Magdeburgo teisės. Vėliau miestą nuniokojo gaisras, totorių antpuoliai. Bibrka atsigavo tik XIX a., kai čia veikė tekstilės pramonė.

## Šaltiniai
Bobrovycia

**Bobrovycia** () – miestas šiaurės Ukrainoje, Černihovo srityje, prie Bystrycios upės, į šiaurės rytus nuo Kijevo; rajono centras. Geležinkelio stotis prie Maskvos–Kijevo linijos. Maisto (duonos, pieno, cukraus) pramonė. Veikia kino teatras, krašto muziejus, kultūros namai. Šalia miesto yra II–I tūkstm. pr. m. e. kurganai bei XI–XIII a. piliakalnis.

## Istorija

Bobrovycia gyvenama bent nuo XI a., šaltiniuose minima nuo XIV a. Vėliau priklausė LDK, bet 1664 m. buvo sunaikinta totorių. 1807 m. pastatyta cukraus gamykla (vėliau darbuotojų sunaikinta), 1868 m. gyvenvietę pasiekė geležinkelis. 1923 m. Bobrovycia tapo rajono centru, 1958 m. gavo miesto statusą.

## Šaltiniai
Darsūniškio mineralinis šaltinis

**Darsūniškio mineralinis šaltinis** (*Liutikos šaltinis*) – hidrogeologinis gamtos paveldo objektas, esantis Kaišiadorių rajone, Kruonio seniūnijoje, Darsūniškyje. Valstybės saugomu paskelbtas 1999 m.

Šaltinis liejasi gyvenvietės rytiniame pakraštyje, prie miestelio riboženklio nuo Užgirėlio pusės. Netoli stovi Šv. Jurgio vartai. Vieta pažymėta nuorodomis, pritaikyta lankymui, įrengta atokvėpio vieta. Informaciniame stende pateikiami išsamūs duomenys apie šaltinį.

## Duomenys
Mažai mineralizuotas vanduo, jame ištirpusių mineralinių medžiagų yra 2-3 g/l. Daugiausia yra ištirpusių:
* chloridų: 640–720 mg/l
* sulfatų: 170–270 mg/l
* natrio: 300 mg/l
* kalcio: 200 mg/l
* magnio: 100 mg/l

Iš šaltinio vidutiniškai išteka apie 4 kubiniai metrai vandens per parą.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras  
* Darsūniškio šaltinis ''Kaišiadorių enciklopedijoje''
Baltoji knyga Lenkija–ES

**Baltoji knyga Lenkija–ES** – Europos Komisijos ekspertų 1993–1996 m. sukurtas dokumentas. Kanuose 1995 m. birželio mėn. Europos Vadovų Taryba patvirtino Lenkijos Baltąją knygą. Joje buvo apibrėžta Lenkijos teisės aktų adaptacija ir jų rengimas, kad jie atitiktų Europos Sąjungos reikalavimus. Baltojoje knygoje buvo daugiausia kalbama apie vidaus rinkos reguliavimą. Lenkijos Vyriausybė pasirašė Baltąją knygą ir todėl 1997 m. sausio mėn. priėmė Nacionalinę integracijos strategiją.

Baltojoje knygoje buvo kalbama apie teisę, ekonomiką, mokslą ir technologijas. Ši knyga turėjo daugiau nei 70 tomų. Visos derybų sritys aprašytos Baltojoje knygoje buvo pabaigtos 2002 m. gruodžio 13 d.  Kopenhagos aukščiausiojo lygio susitikime ir tai reiškė, kad Lenkija tą dieną pabaigė derybas dėl ES narystės.

## Šaltiniai ir išnašos

## Nuorodos
* EUR-Lex Prieiga prie Europos Sąjungos teisės
Bogdanovičius (miestas)

**Bogdanovičius** () – miestas Rusijoje, Sverdlovsko srityje, 99 km į rytus nuo Jekaterinburgo, prie Kunaros upės. Pro miestą eina Jekaterinburgo–Tiumenės plentas, geležinkelių mazgas (į Jekaterinburgą, Tiumenę, Čeliabinską, Serovą). Veikia maisto (duonos, mėsos), nedegių medžiagų, pabėgių, statybinių medžiagų gamybos įmonės. Yra krašto muziejus, poeto Šipačiovo namas-muziejus, netoliese stūkso Kašino piliakalnis.

## Istorija

Bogdanovičius įkurtas 1885 m. kaip geležinkelio stotis ir pavadintas generolo Jevgenijaus Bogdanovičiaus garbei. Iki revoliucijos netoliese veikė moterų vienuolynas. 1947 m. Bogdanovičiui suteiktas miesto statusas. 1973–2010 m. mieste veikė viena didžiausių Rusijos porceliano gamyklų.

## Šaltiniai
Didysis Bogdo

**Didysis Bogdo** () – kalnas šiaurinėje Pakaspijo žemumos dalyje, aukščiausia jos vieta. Stūkso Rusijoje, Astrachanės srityje, prie pietinio Baskunčako ežero kranto. Aukštis virš jūros lygio – 149,6 m (virš ežero lygio – 171 m). Tai druskos kupolas, smarkiai paveiktas vėjo erozijos, dėl kurios susidarę įvairių savitų geologinių darinių, pvz., „dainuojančios uolos“. Gausu karstinių lūžių, prarajų, kurių gylis siekia 1,5 km. Tai vienintelė vieta Europoje, kur į paviršių išeina triaso nuosėdinės uolienos, gausios paleontologinių radinių.

Kitame Baskunčako krante stūkso Mažasis Bogdo (37 m). Didysis Bogdo patenka į Bogdo–Baskunčako draustinį. Šis kalnas yra kalmukų šventvietė, kaip tikima, palaiminta Dalai Lamos. XX a. pr. ant Didžiojo Bogdo stūksojo budistų obo ir Baltojo išminčiaus skulptūra.

## Galerija

File:Mount Bolshoye Bogdo, 2009.JPG|Kalno šlaitas
File:Поющие скалы.jpg|Dainuojančios uolos
File:Богдо1.jpg|Didysis Bogdo
File:Вершина Богдо. Обо..jpg|Obo kalno viršūnėje
File:ПещераБогдо.jpg|Vienas ir urvų


## Taip pat skaitykite
* Mažasis Bogdo
* Baskunčakas

## Šaltiniai
Obo

**Ovo** arba **Obo** (, mongolų raštas: , ,  „krūva, šūsnis“) – Vidurinės Azijos mongolų tautų (mongolų, kalmukų, buriatų, tuvių, chakasų ir kt.) šventvietė. Dažniausiai tai būna sukrauta krūva akmenų arba pagalių ir papuošta spalvotomis lentelėmis ar vėliavėlėmis, aprišta šalikais *[[khata]]*. Neretai jie puošiami gyvulių kaukolėmis.

## Istorija
Nėra iki galo aišku dėl ovo kilmės. Seniausiai ši tradicija rašytiniuose šaltiniuose užfiksuota XVI a., tačiau yra mokslininkų menančių, jog jie yra senojo mongolų tengrizmo reliktai, įsilieję į budizmo tradiciją. XIX a. tyrėjas Dorži Banzarov buvo šios teorijos proponentas. Tačiau iki šiol nėra rasta įrodymų, jog iki XVI a. ovo būtų statomi kaip šventvietės. Lygiai taip nesutariama ir dėl ovo sąsajų su korėjietiškais sonangdangais (), kurie yra labai panaši tradicija. Viena teorija teigia, kad XIII a. mongolų užkariavimų metu ovo tradicija buvo perduota Korėjai. Tačiau yra įrodymų, jog Korėjos sonangdangai yra gerokai senesnė tradicija.

Ovo užima svarbų vaidmenį tiek mongolų šamanizme tiek budizme. Jie įrengiami pakelėse, ties kalnų perėjomis, ant viršukalnių, upių, ežerų pakrantėse, prie šaltinių. Sutinkami tiek pavieniai ovo, tiek jų grupės. Kai kurie ovo yra išsivystę į kompleksiškus darinius, primenančius šventyklas.

## Ritualai

Ovo tai vieta, kur pagerbiamos tos vietos dvasios, šeimininkai – mirusių šamanų, protėvių dvasios, dangiškos būtybės. Tikima, kad ovo dvasios suteikia sėkmę kelionėje, įsileidžia į savo žemes. Pakeleiviai paprastai sustoja šventvietėje ir atlieka apeigą. Apeigos metu ovo apšlakstomas tarasunu, ten atnešama papildomai akmenų, vėliavėlių, monetų, saldumynų, aplink apeinama 3 kartus. Jeigu pakeleivis neturi laiko sustoti prie ovo atlikti ritualo, jis praeidamas gali išreikšti pagarbą papūsdamas į ragą. Šventvietėse negalima palikti jokių šiukšlių, netgi laužo pelenų.

Prie ovų specialiomis progomis (pvz. vasaros pabaigoje) vyksta visuotiniai dangaus (tengri) garbinimo ritualai. Jų metu susirinkusieji užriša mėlynus šilkinius šalikus khata, simbolizuojančius dangų. Užkuriami laužai, aukojamos aukos (gyvuliai, pieno produktai), giedama ir vaišinamasi. Dažnai ritualus lydi tradicinės mongoliškos imtynės.

Komunistų valdymo laikais Mongolijoje ovo garbinimas ir statymas buvo uždraustas, kaip ir kultūros perdavimas. Todėl jis labai sparčiai nyko iš mongolų kultūros ir gyvenimo. Po 1990 m. ši kultūra po truputį atgimė. 1995 m. Prezidento dekretu buvo skatinamas tradicijos atgaivinimas. 2017 m. tradicinės šventviečių garbinimo praktikos mongolijoje buvo pripažintos kaip nematerialusis pasaulio paveldas, kuriam reikia skubios apsaugos.
## Giminingos tradicijos
* Kernas 
* Sonangdangas (Korėja)

## Išnašos
Mykolas Zamoiskis

**Mykolas Zdislavas Zamoiskis** (apie 1679–1735 m. kovo 7 d.) – ATR valstybinis veikėjas, Lenkijos magnatas, Karūnos didysis medžioklis (nuo 1714 metų), 6-tas Zamoiskių ordinatas (1725–1735 m.), Smolensko vaivada (1732–1735 m.), Gnevo, Bratiansko, Lemborko ir Bolimovsko seniūnas. Baltojo erelio ordino kavalierius (1732 m.).

## Biografija
Lenkijos magnatų Zamoiskių giminės atstovas, herbo „Jelita“ savininkas. Braclavo ir Liubelsko vaivados, Karūnos didžiojo iždininko Martyno Zamoiskio (apie 1637–1689) ir Anos Pranciškos Gninskaitės (m. 1704) trečiasis sūnus. Broliai – Ploskirovsko ir Gardino seniūnas Juozapas Tomas, Bolimovo seniūnas Jonas Pranciškus, Ploskirovsko seniūnas Martynas Leopoldas.

1714 metais gavo Karūnos didžiojo medžioklio pareigybę. 1725 metais iš savo bevaikio vyresniojo brolio Tomo Juozapo Zamoiskio Mykolas Zdislavas paveldėjo Zamoiskių ordinaciją. 1732 metais buvo paskirtas tituluotu Smolensko vaivada ir tapo Baltojo erelio ordino kavalieriumi.

## Šeima
Buvo vedęs du kartus. 1703 metais vedė Aną Dzialinskaitę (m. 1719), Chelmo vaivados Tomo Dzialinskio (m. 1714) ir Terezos Belinskaitės dukterį, iš santuokos turėjo vaikų:

* Liudvika Zamoiskaitė, Braclavo vaivados Felikso Ignoto Vielhorskio žmona.
* Ana Tereza Zamoiskaitė, Karūnos didžiojo iždininko Jono Ansarijaus Čapskio žmona.
* Tomas Antonis Zamoiskis (m. 1751), 7-tas Zamoiskių ordinatas (1735), Liublino vaivada (1744–1751)
* Elena Zamoiskaitė (m. 1761), žmona nuo 1733 metų Poznanės vaivados Stanislavo Potockio (1698–1760)
* Jonas Jokūbas Zamoiskis (m. 1790), 9-tas Zamoiskių ordinatas (1751), Podolės vaivada (1770)
* Andžejus Jeronimas Zamoiskis (1716–1792), 10-tas Zamoiskių ordinatas (1790), Inovroclavo vaivada (1757), Karūnos didysis kancleris (1764–1767)

1722 metais vedė antrą kartą kunigaikštytę Elžbietą Višnioveckaitę (1701–1770), Lietuvos didžiojo kanclerio ir Lietuvos didžiojo etmono, kunigaikščio Mykolo Servacijaus Višnioveckio (1680–1744) dukterį nuo pirmos santuokos su Katerina Dolskyte (m. 1725). Vaikai:

* Katerina Zamoiskaitė (m. 1771), nuo 1741 metų Lietuvos didžiojo pakamario Jono Karolio Mnišeko (1716–1759) žmona.

## Nuorodos

|-
Obo (miestas)

**Obo** () – miestas pačiuose Centrinės Afrikos Respublikos rytuose, Aukštutinio Mbomu prefektūros administracinis centras. Ties Obo yra Afrikos nepasiekiamumo polius (toliausiai nuo jūrų nutolusi vieta). Yra vietinis lėktuvų tūpimo takas, keliai veda į Bangasu, Jambiją (Pietų Sudanas). Yra apleista krikščioniška misija. Obo įtrauktas į Centrinę ir Rytų Afriką siaubiančius konfliktus.

## Galerija


File:Obo Mission Main House.JPG|Obo misija gale.
File:Obo Mission Airfield, Central Africa Republic.JPG|Obo misijos aerodromas sausojo sezono pradžioje
File:Headstone of Mission Donald Lindquist at Obo Mission, Central African Republic.JPG|Misionieriaus Donald E. Linquist kapo akmuo.
Martynas Zamoiskis

**Martynas Zamoiskis** (; apie 1637–1689 m. liepos 17 d.) – Lenkijos karalystės valstybinis veikėjas, Karūnos didysis iždininkas nuo 1685 metų.

## Biografija

Lenkijos magnatų Zamoiskių giminės, jaunesnės linijos atstovas, herbo „Jelita“ savininkas. Lvovo pastalininkio ir Černigovo kašteliono Jono Zdislavo Zamoiskio (m. 1670) ir Anos Sofijos Lanskoronskaitės sūnus.

1676 metais po kelerių metų teisinių ginčų tapo 4-tu Zamoiskių ordinatu – 1-muoju ordinatu iš Zamoiskių jaunesnės linijos.

Užėmė keletą svarbių valstybinių pareigybių. Buvo karaliaus rotmistras (1656 m.), nuo 1677 m. – pastalininkis, o po to Lvovo kaštelionas, nuo 1678 iki 1682 m. – Braclavo vaivada, Podolės (1682 m.), Liublino vaivada (1683 m.).

Be to, buvo Belzo, Ploskirovo, Bolimuvo ir Rostocko seniūnas.

Po jo mirties Zamoiskių ordinacija perėjo jo žmonai Anai.

## Šeima
1675 metais vedė Aną Prancišką Gninskaitę (m. 1704), nuo santuokos turėjo dukterį ir keturis sūnus:

* Mariana Tereza Zamoiskaitė (1686–1751), Karūnos didžiojo žirgininko Jurgio Stanislavo Dzialinskio (1670–1730) žmona nuo 1704 m.
* Tomas Juozapas Zamoiskis (apie 1678–1725), 5-tas Zamoiskių ordinaras (1689 m.), Ploskirovo, Grodecko seniūnas, karaliaus pulkininkas
* Mykolas Zdislavas Zamoiskis (apie 1679–1735), 6-tas Zamoiskių ordinatas (1725 m.), Karūnos didysis medžioklis, Smolensko vaivada
* Martynas Leopoldas Zamoiskis (apie 1680–1718), Bolimovo, Ploskirovo, Rostocko seniūnas

## Literatūra
* Malinowska Aneta, «Historia Janowa Lubelskiego od 1640 do 1866», Biłgoraj. 2007

## Nuorodos
* Martynas Zamoiskis 

|-
Vilis Normanas

**Vilis Normanas** (tikras vardas **Povilas Senūta**; 1985 m. rugpjūčio 29 d., Alytuje – 2014 m. spalis, Kaune)&nbsp;– rašytojas, publicistas, socialinis aktyvistas ir kritikas.

## Biografija
2008 m. Vytauto Didžiojo universitete baigė filosofijos studijas, vėliau ėmė domėtis kultūrine–socialine antropologija, studijavo VDU Politikos mokslų ir diplomatijos fakulteto Socialinės ir politinės teorijos katedros doktorantūroje.
Jis gilinosi į prancūzų psichoanalitiko Žako Lakano filosofiją, domėjosi Slavojaus Žižeko studijomis.
Mėgstamiausias rašytojas Per Olov Enquist.

Būdamas aštuoniolikos metų, Vilis Normanas parašė pirmąjį savo romaną („Šnabždesys“). Iš viso parašė 6 romanus, iš jų du su bendraautoriumi, ir vieną knygą su psichoanalitiku Raimondu Milašiūnu. Knygų „Meilė nugali viską“, „Nostradamo kapas“ ir „Froidiškai marksistiniai ir konservatoriškai anarchistiniai skrydžiai ant kušetės virš gegutės lizdu virstančio pasaulio" bendraautoris.

Vėliau rašė tekstus Lietuvos anarchistų svetainėje anarchija.lt, pats būdamas radikalių kairiųjų pažiūrų nevengė kritikos kitiems kairiesiems, ypač *[[Naujoji Kairė|Naujajai Kairei]]*. Vėliau, 2013-2014 m., autoriaus kritiniuose straipsniuose vyrauja palankesnis liberalizmui diskursas.
Gyveno su tėvais Kalvių kaime (Kaišiadorių rajonas). 2014&nbsp;m. spalio 1 d. išvyko į Kauną, į universitetą, ir namo negrįžo. 2014&nbsp;m. spalio 9 d. Kaune, Nemuno upėje ties Žalgirio arena, buvo rastas vyro kūnas.

## Romanai
* Šnabždesys. „Tyto alba“ http://www.rasyk.lt/knygos/snabzdesys/2488.html
* Pavojingas protas
* Beprotnamis http://www.rasyk.lt/knygos/beprotnamis/4395.html
* Šventumas http://www.rasyk.lt/knygos/sventumas/2521.html
* Masturbacija. Leidykla „Kitos knygos“

## Šaltiniai
Jurgis Palaima

**Jurgis Palaima** (1914 m. spalio 18 d. Aukštakaimyje - 2009 m. spalio 21 d. Kaunas) – Lietuvos sporto psichologas, Lietuvos sporto universiteto rektorius 1954-1961 metais. Laikomas Lietuvos sporto psichologijos mokslo tėvu.

## Biografija

Gimė 1914 m. spalio 18 d. Aukštakaimyje. 1948 m. baigė Kūno kultūros institutą. 1954-1958 m. dėstė Leningrade. 1962 m. parašė disertaciją tema *Krepšininkų iniciatyvumo, savarankiškumo ir ryžtingumo ugdymas sporto treniruotės procese*. 1950-1979 m. KKI pedagogikos ir psichologijos skyriaus vedėjas. 1979-1994 m. KKI profesorius.

## Nuorodos
* Sukakčių kalendorius 
* vle.lt

## Literatūra
* Jurgis Palaima. Jonavos krašto žmonės, 2000. Linotipas.

## Šaltiniai