open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Paberžės šv. Stanislavo Kostkos gimnazija

**Vilniaus rajono Paberžės Šv. Stanislavo Kostkos gimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Paberžėje (Vilniaus raj.), Mokyklos g. 1, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas rusų ir lenkų kalba. Įstaigos kodas 191316354.

## Istorija
1903 m. pastatytas naujas, mūrinis, raudonų plytų pastatas. Lėšas ir žemę šiai mokyklai skyrė Zagurskų šeima ir žydas Heim Hendler. Iki Pirmojo pasaulinio karo mokymas vyko rusų kalba. Tarpukario metu mokykloje buvo 7 klasės, kuriose mokėsi nuo 200 iki 250 mokinių. Tuo metu mokyklai buvo suteiktas šv. Stanislavo Kostkos (1550–1568) vardas. Mokyklai vadovavo direktorius Kazimieras Mušalskis, mokytojavo Liudmila ir Juzefas Konečniai, Ana Kurlanuvna, Zofija Kačanovska ir kiti; iš viso dirbo 9 mokytojai. Mokyklai priklausė trys pastatai. Pagrindinis pastatas – mūrinis, jame šiuo metu yra atidarytos dirbtuvės. Prie jo šliejosi medinis pastatas, kuris 1944 m. sudegė.

Po Antrojo pasaulinio karo mokykla buvo pradinė, po to septynmetė, nuo 1952 m. vidurinė. Iš pradžių mokymas vyko rusų kalba. Pirmoji Paberžės vidurinės mokyklos laida, baigusi ją rusų kalba, išleista 1955 m., o laida, baigusi lenkų kalba – 1973 m. Taip pat buvo 8 klasės, kuriose mokymas vyko lietuvių kalba. Po karo pradinė mokykla užėmė vieną mūrinį pastatą. Augo mokinių skaičius, todėl reikėjo plėsti ir pačią mokyklą. 1957 m. pastatytas medinis pastatas, kuriame tilpo trys klasės, 1964 m. pastatytas naujas mūrinis baltų plytų pastatas, kuriame tilpo 5 klasės. 1965 m. pastatytas pastatas, kuriame tilpo dvi klasės ir biblioteka. Tačiau to buvo per maža, nes mokinių skaičius siekė 800. Todėl 1974 m. pastatytas naujas, mūrinis, erdvus pastatas, šviesiomis ir erdviomis klasėmis, naujais baldais ir nauja mokomaja medžiaga. Mokykloje buvo įrengti biologijos, fizikos ir chemijos kabinetai, yra aktų ir sporto salės, valgykla ir biblioteka. Tuo metu mokymas vyko rusų-lenkų-lietuvių kalbomis.

Nuo 1991 m. Paberžėje veikia dvi mokyklos: lenkų-rusų mokykla, kuriai grąžintas šv. Stanislavo Kostkos vardas ir Paberžės Verdenės vidurinė mokykla, kurioje mokymas vyksta lietuvių kalba. Paberžės šv. Stanislavo Kostkos vidurinėje mokykloje 2000 m. įvestas profiliuotas mokymas. Nuo 2014 m. gegužės 30 d. mokykla pertvarkyta į gimnaziją.

2013–2014 mokslo metais mokykloje mokėsi 183 mokiniai (iš jų 20 Pikeliškių pagrindinio ugdymo skyriuje), buvo 13 klasių komplektų ir 3 klasių komplektai Pikeliškių pagrindinio ugdymo skyriuje. Mokykloje dirbo 39 pedagoginiai darbuotojai: 6 mokytojai metodininkai, 29 – vyresnieji mokytojai, 4 – mokytojai.

## Direktoriai
* 1964–1984 m. Eugenijus Martyncevas
* Antanas Akulavičius
* 1984–1992 m. Eugenijus Martyncevas
* 1992–2007 m. Jurijus Pliavgo
* nuo 2007 m. Jolanta Driukienė

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Gimnazijos svetainė
1960 m. žiemos olimpinės žaidynės

**1960 m. žiemos olimpinės žaidynės** arba **VIII olimpinės žiemos žaidynės** – aštuntosios žiemos olimpinės žaidynės, kurios vyko 1960 m. vasario 18 – 28 d. Skvo Valio mieste JAV.

## Žymūs faktai
* Prancūzijos atstovas Jean Vuarnet tapo pirmuoju kalnų slidininku, kuris dalyvavo su metalinėmis slidėmis ir net laimėjo aukso medalį kalnų nusileidimo rungtyje.
* Suomijos slidininkas Veikko Hakulinen iškovojo tris medalius: aukso, sidabro ir bronzos.
* Australijos vyrų ledo ritulio komanda pirmą ir paskutinį kartą dalyvavo žiemos olimpinėse žaidynėse.
* Žaidynėse pirmą kartą vyko biatlono varžybos.
* Sportininkai iš Rytų Vokietijos ir Vakarų Vokietijos varžėsi kaip vieningos Vokietijos komanda.
* Žaidynėse pirmą kartą dalyvavo Pietų Afrikos Respublika.

## Sporto šakos
* Kalnų slidinėjimas
* Biatlonas
* Slidinėjimas
* Dailusis čiuožimas
* Ledo ritulys
* Šiaurės dvikovė
* Šuoliai su slidėmis
* Greitasis čiuožimas

## Dalyvavusios šalys

## Medalių lentelė

## Šaltiniai
Apulėja

**Apulėja** (*Apuleia*) – pupinių (*Fabaceae*) šeimos medžių gentis, paplitusi tropinėje Amerikoje.

## Rūšys
Spėjama, kad gentyje – 7 rūšys, tarp jų:

* Lipnioji apulėja (*Apuleia leiocarpa*)
* *[[Apuleia ferrea]]*

## Šaltiniai
Šventasis stogenis

**Šventasis stogenis** (*Tabernanthe iboga*) – stepukinių (Apocynaceae) šeimos krūmas, augantis drėgnose atogrąžų Vakarų ir Centrinės Afrikos srityse. 

Auga iki 1,5–2 m aukščio. Lapai smulkūs, žalios spalvos. Žiedai balti arba rožiniai. Vaisiai saldūs, oranžinės spalvos, ištįsusio ovalo arba ovalūs rutulio formos, ant šakelių dažniausiai auga poromis. Šakniavaisiai geltonos spalvos, kartaus skonio.
 
Augalo šakniavaisiuose kaupiasi daug indolo grupės alkaloidų. Ibogainas sudaro maždaug 80 % visų alkaloidų. Didžiausia šio alkaloido koncentracija (5–6 proc.) nustatoma šakniavaisių žievėje. Šakniavaisiai arba jų žievė sutrinama, sumalama į miltelius ir suvalgoma užgeriant vandeniu, kartais arbata. Būna kartaus ir nemalonaus skonio. Gali būti keletą valandų išmirkyta tiek šviežia, tiek džiovinta palmių vyne bei pašalinta prieš gėrimą ir vartojama kaip afrodiziajakas. 6–10 g džiovintų šaknų pakanka sukelti haliucinacijoms.

Šis augalas pradėtas vartoti vietinių genčių (Gabono, Kongo, Zairo) per religinius ritualus, kurių tikslas buvo susisiekti su protėvių dvasiomis, iniciacijų ir kitų apeigų metu. Laikomas afrodiziajaku, stimuliantu. Taip pat vartojamas įvairiems kūno negalavimams gydyti.

## Išnašos
Ibogainas

**Ibogainas** – indolo grupės alkaloidas, priskiriamas prie psichoaktyviųjų alkaloidų grupės. Ibogainas išgaunamas iš šventojo stogenio krūmo šakniavaisių žievės, turi haliucinogeninį poveikį. Preliminariais duomenimis įrodyta, kad šis alkaloidas mažina priklausomybę nuo opiatų, lengvina abstinencijos požymius bei mažina potraukį į alkoholį.

## Išnašos
Tuniso vyrų futbolo rinktinė

**Tuniso vyrų futbolo rinktinė** – futbolo komanda, atstovaujanti Tunisui. Rinktinė dalyvavo šešiuose pasaulio čempionatuose, bet niekad neįveikė grupių lygmens. 1978 metų pasaulio čempionate tapo pirmąja Afrikos žemyno komanda, iškovojusia pasaulio čempionate pergalę. 2002 metais Tunisas iškovojo Afrikos Nacijų taurę, 1965 ir 1996 metais iškovojo antrąją vietą.

## Dalyvavimas čempionatuose

### Pasaulio čempionatas

### [[Afrikos Tautų taurė]]

* 1957–1959 – 
* 1962 –  3 vieta
* 1963 – I etapas
* 1965 –  2 vieta
* 1968 – 
* 1970–1974 – 
* 1976 – 
* 1978 – 4 vieta
* 1980 – 
* 1982 – I etapas
* 1984–1992 – 
* 1994 – I etapas
* 1996 –  2 vieta
* 1998 – ketvirtfinalis
* 2000 – 4 vieta
* 2002 – I etapas
* 2004 –  **1 vieta**
* 2006 – ketvirtfinalis
* 2008 – ketvirtfinalis
* 2010 – I etapas
* 2012 – ketvirtfinalis
* 2013 – I etapas
* 2015 – ketvirtfinalis
* 2017 – ketvirtfinalis
* 2019 – 4 vieta
* 2021 – ketvirtfinalis
* 2023 – I etapas
* 2025 – aštuntfinalis

### FIFA Konfederacijų taurė
* 1992–2003 – 
* 2005 – I etapas
* 2009–2017 – 

## Žymiausi žaidėjai

* Sadokas Sasi (1963–1978)
* Adelis Selimi (1991–2002)
* Mochtaras Duibas (1974-?)
* Zubijeras Baja (1994–2002)
* Žozė Kleitonas (1998–2006)
* Mehdi Ben Slimanas (1994–1998)
* Hatemas Trabelsi (1998–2006)
* Ali Kaabi (1973–1982)
* Chalidas Badra (1995–2006)
* Imedas Ben Junesas (1995–2002)
* Ali Bumniželis (1991–2007)
* Šokri el Vajeras (1993–2002)
* Jusefas Msakni (2010–)
* Riadas Buazizis (1995–2006)
* Radi Džaidi (1996–2009)
* Ziadas Džaziris (1999–2007)
* Frančileudas Santosas (2004–2008)
* Isamas Džemaa (2005–2014)
* Vahbi Chazri (2013–)
* Raufas Buzajenas (1992–2003)
* Skanderas Suajachas (1994–2002)
* Kajisas Godbanas (1995–2006)
* Tarekas Dijabas (1974–1990)

## Treneriai


*  Rachid Turki (1956–1957)
*  Habib Draoua (1957–1960)
*  Milan Kristić (1960–1961)
*  Frane Matošić (1961–1962)
*  André Gérard (1963–1965)
*  Mokhtar Ben Nacef (1965–1968)
*  Radojica Radojičić (1968–1970)
*  Sereta Begović (1969)
*  Ameur Hizem (1970–1974, 1978–1979)
*  André Nagy (1974–1975)
*  Abdelmajid Chetali (1975–1978)
*  Hmid Dhib (1979–1980)
*  Ryszard Kulesza (1981–1983)
*  Youssef Zouaoui (1984–1986, 1993–1994)
*  Jean Vincent (1986–1987)
*  Taoufik Ben Othman (1987–1988)
*  Antoni Piechniczek (1988, 1989)
*  Mokhtar Tlili (1988–1989)
*  Mrad Mahjoub (1990–1993)
*  Faouzi Benzarti (1994, 2009–2010, 2018, 2024)
*  Henryk Kasperczak (1994–1998, 2015–2017)
*  Francesco Scoglio (1998–2001)
*  Eckhard Krautzun (2001)
*  Henri Michel (2001–2002)
*  Ammar Souayah (2002)
*  Roger Lemerre (2002–2008)
*  Humberto Coelho (2008–2009)
*  Bertrand Marchand (2010)
*  Sami Trabelsi (2010–2013, 2025–)
*  Nabil Maâloul (2013, 2017–2018)
*  Ruud Krol (2013)
*  Georges Leekens (2014–2015)
*  Alain Giresse (2018–2019)
*  Mondher Kebaier (2019–2022)
*  Jalel Kadri (2022–2024)


## Šaltiniai
Astrofotometrija

**Astrofotometrija** – astrofizikos šaka, kuri fotometrijos metodais nagrinėja kosminių kūnų ryškį. Ji tiria žvaigždžių ryškį arba poliarizaciją įvairaus spektro srityse. Kosminių objektų ryškis iš Žemės gali būti išmatuotas 0,5–1 % (0,005–0,01 ryškio) tikslumu.

Pagal matavimo pobūdį skirstoma į absoliučiąją ir santykinę. Absoliučioji astrofotometrija lygina dangaus kūnų spindesį su laboratorinių šaltinių atitinkamais dydžiais ir reiškia jį energiniais vienetais. Santykinė astrofotometrija matuoja spindesių santykį, kuris išreiškiamas ryškių skirtumu. Pagal matavimo metodą astrofotometrija skirstoma į vizualinę, fotografinę ir fotoelektrinę.

## Šaltiniai
AL-7

**AL-7** () – eksperimentinis rusiškas automatas, sukurtas Jurijaus Aleksandrovo. Santrumpa *АЛ* reiškia *автомат легкий* ('lengvasis automatas').

Pirmiau 1969 m. buvo sukurtas modelis AL-4, kurio buožė buvo nejudama, dėtuvė buvo oranžinio plastiko. Jo tobulinimas buvo baigtas 1972 m. VėliauTobulinant AL-4 buvo sukurtas naujasis variantas, pavadintas AL-7.

Automatuose AL-4 ir AL-7 panaudotas subalansuotos atatrankos principas, 1965–1966 m. sukurtas Tiksliųjų mašinų gamybos Centriniame mokslinio tyrimo institute (). Subalansuotos atatrankos sistema sudėtingesnė negu Kalašnikovo automatuose panaudota paprasta dujų nukreipimo sistema, tačiau kompensuoja atatranką ir didina automatinės ugnies taiklumą.

Nežiūrint sėkmingų bandymų AL-7 į ginkluotę priimtas nebuvo. Jis konkuravo su tuo metu sukurtu AK-74. AK-74 buvo mažiau taiklus, bet pigesnis ir reikalavo ne tokios sudėtingos gamybos. Baigėsi tuo, kad dėl ekonominių sunkumų ginkluotėn buvo priimtas AK-74.

J. Aleksandrovas kuriant AL-7 įgytą patirtį panaudojo perdirbant Kalašnikovo automatą AK-101 į AK-107 ir AK-108.

Be AL-7 ir AK-107/108 subalansuotos atatrankos principą naudoja automatas AEK-971.

## Šaltiniai
Amga

**Amga** (, ) – upė Rusijoje, Jakutijoje; dešinysis Aldano intakas. Prasideda Aldano kalnyne, kur sudaro siaurą, gilų slėnį su akmenuota vaga. Teka į šiaurės rytus. Žemiau Tiogjule Tiordio gyvenvietės slėnis išsiplečia. Įteka į Aldaną ties Chandyga.

Didžiausi intakai: Sylgylyras, Titiktjachas, Munduruču, Borulachas (kairieji), Bijelimė (dešinysis).

Upę maitina daugiausia lietaus ir sniego tirpsmo vandenys. Pavasario potvynių aukštis – virš 7 m. Vasarą dažni poplūdžiai. Žiemą labai nusenka. Spalio–gegužės mėnesiais laikosi užšalusi. Laivuojama 472 km nuo žiočių.

## Šaltiniai
Abell 1835 IR1916

**Abell 1835 IR1916** (taip pat žinoma kaip **Abell 1835**) – galaktika, kuri, kaip manyta, buvo pati tolimiausia iš visų žinomų. Visgi, vėlesni tyrimai jos egzistavimo nepatvirtino.

Šią galaktiką atrado prancūzų ir šveicarų astronomai Roseris Pelo, Johanas Ričardas, Žanas Fransua Le Bornjė, Danielis Šėreris ir Žanas Polis Kneibas, 1835 m. dirbę Europos Pietinėje observatorijoje. Galaktika nutolusi nuo Žemės ~13,2 milijardo šviesmečių, kas reikštų, kad ji matoma tokia, kokia ji buvo prieš 13,2 milijardų metų, t. y. praėjus tik 470 milijonų metų nuo Didžiojo Sprogimo. Vėlesnė duomenų analizė ir stebėjimai parodė, kad šis atstumas iki Abell 1835 IR1916 gali būti ginčytinas.

## Šaltiniai
Mažasis Vilkas

**Mažasis Vilkas** (šaj. *Ó'kôhómôxháahketa*, 'Mažasis Kojotas', ~1820–1904 m.) – indėnų šajenų karvedys indėnų karų metu.

Mažasis Vilkas gimė dabartinėje Montanoje ir tapo karvedžiu, su savo karių būriu dalyvavo šiaurinių lygumų karuose. 1866–1868 m. jis kovojo „Raudonojo Debesies“ kare dėl Bozmano trasos. 1868 m. dalyvavo pasirašant Fort Laramio sutartį.

1876 m. Mažojo Vilko ir jo sąjungininko Aušrožvaigždžio šajenų būriai, stovyklaujant prie Pauderio upės, buvo apsupti. 1877 m. jie ištremti į Indėnų teritoriją.

Apie 1878 m. Mažasis Vilkas ir Aušrožvaigždis su beveik 300 šajenų būriu paliko rezervaciją dėl nepakenčiamų gyvenimo sąlygų. Per Kanzasą, Nebraską ir Dakotą jie grįžo į savo protėvių žemę Montanoje, pakeliui išvengdami JAV kariuomenės pasalų.

Mažajam Vilkui galiausiai leista gyventi Montanoje. Paskutinius metus praleido Šiaurės Šajenų indėnų rezervacijoje.

## Šaltiniai

## Nurodos
* Prisiminimai apie Mažąjį Vilką (anglų kalba)
Bajanas (upė)

**Bajanas** () arba **Čepas** (*Río Chepo*) – upė rytų Panamoje, Panamos provincijoje bei Madugandi komarkoje. Prasideda San Blaso Kordiljeroje, teka vakarų, pietvakarių kryptimi. Įteka į Ramųjį vandenyną ties Sabaneta.

Didžiausi intakai: Mamoni, Ipeti, Čararė ir Machė.

1976 m. upės aukštupyje suformuotas didelis tvenkinys – Bajano ežeras.

Upės pavadinimas kilęs nuo XVI a. juodaodžių sukilėlių (simaronų) vado Bajano.

## Šaltiniai
Donatas Slanina

**Donatas Slanina** (g. 1977 m. balandžio 23 d. Šiauliuose) – buvęs Lietuvos krepšininkas, treneris.

Karjerą pradėjo gimtajame Šiaulių mieste. Vėliau žaidė Kauno „Žalgiryje“, su kuriuo tapo LKL čempionu, o nuo 2006 m. tęsė karjerą užsienyje (Ispanijos, Lenkijos, Italijos klubuose). Su Lietuvos rinktine dalyvavo pergalingame 2003 m. Europos krepšinio čempionate.

Baigęs krepšininko karjerą, 2015 m. tapo Emilijos Redžo „Grissin Bon“ vyr. trenerio asistentu. 2020 m. tapo „Šiaulių“ klubo direktoriumi.

## Pasiekimai
* 2000, 2002 m. LKL vicečempionas
* 2001 m. LKL čempionas
* 2001 m. LKL „Visų žvaigždžių“ dienos tritaškių konkurso nugalėtojas
* 2003 m. Europos čempionas
* 2003 m. Ispanijos Visų Žvaigždžių rungtynių dalyvis
* 2007 m. Lenkijos čempionas
* 2007 m. Lenkijos lygos naudingiausias finalo serijos žaidėjas
* 2012 m. Antrojo Italijos diviziono nugalėtojas

## Šaltiniai
Amerikinė cyplė

**Amerikinė cyplė** (*Mareca americana*, sin. *Anas americana*) – žąsinių (*Anseriformes*) būrio paukštis.

Rūšis peri beveik visoje Kanadoje ir Aliaskoje, išskyrus pačią šiaurę, taip pat JAV pagrindinės dalies šiaurės vakaruose (Aidahe, Dakotose, Minesotoje, Oregone ir kt.). Žiemą migruoja į įpiečiau esančius JAV kraštus (daugiausia šalies centrinę dalį, pietus, rytų ir vakarų pakrantes), taip pat į Meksiką, Centrinę Ameriką, Karibus, Pietų Amerikos šiaurinę dalį. Retsykiais nuklysta į Europą, šie paukščiai reguliariai pastebimi Britų salose. Lietuvoje aptinkama atsitiktinai per migracijas (pirmą kartą pastebėta 1991 m. Nemuno deltoje).

Suaugusio paukščio kūno ilgis 42–59 cm, išskleistų sparnų plotis 76–91 cm, masė 512–1330 g. Patinas pavasarį panašus į eurazinę cyplę, tačiau labiausiai skiriasi galva, kurios kakta balta, dėmė už akių tamsiai žalia, žvilganti, šonai pilkai gelsvi. Kūno šonai ir krūtinė rožiškai pilki. Patelė labai panaši į mūsišką cyplę, tik šiek tiek pilkesne galva, ryškesne juosva dėme apie akis, ryškesniais rudais kūno šonais ir baltomis, o ne pilkomis pasparnės dengiamosiomis plunksnomis, kurios matomos paukščiui skrendant.

Amerikinė cyplė laikosi atvirose šlapynėse, drėgnose pievose. Maitinasi vandens augalais, želmenimis, dobilais, grūdais.

## Šaltiniai
5 tūkstantmetis pr. m. e.

**Penktasis tūkstantmetis prieš mūsų erą** – tūkstantmetis, trukęs nuo 5000-ųjų m. pr. m. e. iki 4001-ųjų m. pr. m. e.

6-ajame tūkstantmetyje prasidėjęs spartus žmonijos populiacijos augimas (neolito revoliucija) ėmė mažėti. Skaičiuojama, kad apie 5000-uosius m. pr. m. e. pasaulyje gyveno ~40 milijonų žmonių.

## Svarbiausi įvykiai

* Maltoje prasidėjo Ghar Dalamo kultūros periodas.
* Kinijoje suklestėjo Jangšao kultūra. Manoma, kad ten tuo laikotarpiu prijaukintos kiaulės.
* Rytų Kinijoje Hemudu kultūros žmonės pradėjo auginti ryžius.
* Tesalijoje įsigalėjo Diminio kultūra.
* Prancūzijoje statyti menhyrai.
* Nauja imigracijos banga iš Sicilijos į Maltą, pradėtos statyti megalitinės šventyklos (Džgantija ir kt.).
* Dabartinėje Estijoje, Latvijoje, Lietuvoje, Rytų Prūsijoje, gretimose Lenkijos ir Pskovo sritise susiformavo ankstyvojo ir vėlyvojo neolito, o šiaurinėje dalyje ir Bronzos amžiaus pradžios archeologinė Narvos kultūra arba Narvos-Nemuno kultūra. Pietvakariuose Narvos kultūros raidą siejama su ankstyvuoju baltiškos indoeuropietiškos kultūros paplitimu.

## Kiti laikotarpiai
Tūkstantmečiai: 6 tūkstantmetis pr. m. e. – **5 tūkstantmetis pr. m. e.** – 4 tūkstantmetis pr. m. e.

## Šaltiniai
1946 m. Europos krepšinio čempionatas

**1946 m. [[Europos krepšinio čempionatas|Europos vyrų krepšinio čempionatas]]** – ketvirtasis vyrų Europos krepšinio čempionatas, vykęs Ženevoje (Šveicarija). Dėl Antrojo pasaulinio karo pirmenybės nevyko nuo 1939 m. Į Ženevą atvažiavo dešimties Europos valstybių rinktinės.

Čempionato žiūrovai išvydo svarbią naujovę – metimą pašokus, kurio pradininku buvo Italijos rinktinės krepšininkas Džiuzepė Stefaninis (*Giuseppe Stefanini*).

## Galutinė rikiuotė
#  Čekoslovakija
#  Italija
#  Vengrija
#  Prancūzija
#  Šveicarija
#  Olandija
#  Belgija
#  Liuksemburgas
#  Lenkija
#  Anglija

## Rezultatai

### Grupės varžybos
Pirmajame turnyro etape komandos buvo suskirstytos į tris grupes. Vienoje grupėje buvo keturios rinktinės, o kitose dviejose – po tris. Kiekviena rinktinė sužaidė po vienerias rungtynes su visomis savo grupės komandomis. Po vieną geriausią iš trijų komandų grupių bei pirmąsias dvi vietas keturių komandų grupėje užėmusios ekipos pateko į čempionato pusfinalius. Antrąsias vietas trijų komandų grupėse užėmusios komandos varžėsi dėl 5-6 vietų, o likusios rinktinės kovojo dėl 7-10 vietų. Už pergalę grupėje buvo skiriami 2 taškai, už pralaimėjimą – 1 taškas.

#### A grupė

Rungtynių **nugalėtojai** paryškinti

#### B grupė

#### C grupė

### Kova dėl 5-10 vietų
Ketvirtąją vietą A grupėje užėmęs Liuksemburgas žaidė su trečiąja B grupėje likusia Anglija, o lenkai, A grupėje buvę treti, turėjo kovoti su paskutinę C grupės vietą užėmusiais Belgijos krepšininkais. Mačų nugalėtojai žaidė dėl 7-8 vietų, o pralaimėjusios ekipos turėjo kovoti dėl 9-10 vietų. Dėl 5-6 vietų žaidė olandai ir šveicarai, savo grupėse užėmę antrąsias vietas.

#### Dėl 9-10 vietų

#### Dėl 7-8 vietų

#### Dėl 5-6 vietų

### Pusfinaliai
Pusfinaliuose susigrūmė Čekoslovakijos – Vengrijos ir Italijos – Prancūzijos komandos. Rungtynių nugalėtojai pateko į pirmenybių finalą, o pralaimėjusios ekipos turėjo tenkintis kova dėl trečiosios vietos.

### Mažasis finalas

### Finalas

## Šaltiniai
Pasiūlymas (parlamentinė procedūra)

**Pasiūlymas** parlamentinėje procedūroje – susirinkimui pateiktas pasiūlymas, rekomendacija, ką nors padaryti ar išreikšti kažkokią poziciją.

„Robert's Rules of Order“ klasifikuoja pasiūlymus į pagrindinius ir antrinius. Antriniai pasiūlymai, savo ruožtu skirstomi į priklausomuosius, lygiagrečiuosius ir privilegijuotuosius. Be to, „Robert's Rules of Order“ mini keletą pasiūlymų, kurie sunkiai suklasifikuojami.

Pagrindiniais pasiūlymais susirinkimas raginamas svarstyti kokį nors jo sprendžiamą reikalą. Galimi originialieji pagrindiniai pasiūlymai, kuriais susirinkimui pateikiamas koks nors naujas reikalas, paprastai rezoliucijos forma, ir lygiagretieji pagrindiniai pasiūlymai, kurie susiję su esama ar būsima susirinkimo veikla, pavyzdžiui, kai siūlomi įstatų keitimai, komiteto ataskaitų tvirtinimas ar pan.

Priklausomieji pasiūlymai taikomi kitiems pasiūlymams, siekiant, kad su pastaraisiais būtų tinkamai apsieita. Tokių pasiūlymų pavyzdžiai yra pasiūlymai apriboti ar prailginti debatams skirtą laiką, priimti siūlomos rezoliucijos pataisą, perduoti klausimo svarstymą komitetui.

Lygiagretieji pasiūlymai yra tiesiogiai nesusiję su svarstomu klausimu kaip tokiu. Lygiagrečiųjų pasiūlymų pavyzdžiai yra kreipimaisi dėl vedimo tvarkos, pasiūlymai dėl balsavimo.

Privilegijuotieji pasiūlymai yra tokie svarbūs, kad, nors tiesiogiai nesusiję su svarstomu klausimu, bet turi būti svarstomi iškart. Tokių pasiūlymų pavyzdžiai yra pasiūlymai padaryti pertrauką ar grįžti prie darbotvarkėje numatytų klausimų.

## Išnašos
Mama (upė)

**Mama** () – upė Rusijoje, Irkutsko srities šiaurės rytuose; Vitimo kairysis intakas. Ilgis (nuo Kairiosios Mamos ištakų) 406 km. Susidaro susiliejus Kairiosios ir Dešiniosios Mamos upėms, prasidedančioms Angaros kalnuose, Buriatijoje. Teka į šiaurę Šiaurės Baikalo kalnynu; įteka į Vitimą ties Mamos gyvenviete.

Laivyba prasideda 110 km nuo žiočių. Laikosi užšalusi nu spalio pabaigos iki gegužės. Upę maitina daugiausia lietaus ir sniego tirpsmo vandenys.

Vietovardis kildinamas iš evenkiško žodžio *мома* (*мо* – 'medis' + *ма* – priesaga, nurodanti medžiagą ar spalvą) ir reišktų „miškinga, miškinė“.

## Šaltiniai
Ananda Marga

**Ananda Marga** ('Palaimos kelias'), oficialiai ***Ananda Marga Pračaraka Sangha*** (*Ánanda Márga Pracáraka Saḿgha* – 'Palaimos kelio plėtros susivienijimas') – hinduistinės kilmės naujasis religinis judėjimas, 1955 m. įkurtas Šri Šri Anandamurčio (Prabhato Randžano Sarkaro). Pagrindinis centras yra Anandanagare (Vakarų Bengalija). Organizacija skelbiasi propaguojanti savasties išlaisvinimo ir tarnavimo žmonijai idėjas. Savo padalinius „Anada Marga“ turi apie 180 pasaulio šalių.

Organizacijos ir atskirų jos narių veikla susilaukė prieštaringų vertinimų. XX a. 7-ajame dešimtmetyje organizacija sparčiai plėtojosi ir pradėjo konfrontuoti su Bengalijos komunistų partija. Sarkaras aršiai kritikavo valdžią. 1971 m. Sarkaras, apkaltinus žmogžudyste, buvo nuteistas ir uždarytas į kalėjimą, o 1973 m. bandytas nunuodyti. Protestuodami, organizacijos nariai rengė susideginimo akcijas. 1978 m. jam visi kaltinimai atšaukti, jis paleistas iš kalėjimo.

1978 m. keletas Ananda Marga narių Australijoje, Sidnėjuje bandė sprogdinti „Hilton“ viešbutį, kuriame vyko Tautų Sandraugos viršūnių susirinkimas. Buvo nuteisti du australai.

Ananda Margos nariai įsivėlė į daugelį smurtinių susidūrimų Bengalijoje: tiek patys rengė pasikėsinimus (pvz., į geležinkelių ministrą L. Mišrą), tiek nukentėjo nuo antpuolių (1982 m. Bidžon Setu antpuolio metu nužudyta 17 vienuolių), sklido kalbos apie organizacijos dalinių ginklavimąsi.

Ananda Marga pabrėžia sistematinės meditacijos praktikos svarbą, asketišką gyvenimo būdą. Pasiryžę siekti dvasinio tobulėjimo raginami tapti vienuoliais ir priimti skaistybės įžadus. Laikoma, kad santuoka skirta vaikų gimdymui.

## Šaltiniai
Alazėja

**Alazėja** (, ) – upė Rusijoje, Jakutijos šiaurės rytuose. Susidaro susiliejus Nelkano ir Kadylčiano upėms Alazėjos plokščiakalnyje. Teka daugiausia į šiaurę Kolymos žemuma. Vaga vingiuota, daug pratakų. Įteka į Rytų Sibiro jūrą.

Didžiausias intakas – Rosocha (kairysis).

Alazėjos baseine yra daugiau nei 24 tūkst. ežerų. Upę maitina daugiausia lietaus ir sniego tirpsmo vandenys. Ledai laikosi nuo rugsėjo pabaigos–spalio pradžios, iki gegužės pabaigos–liepos pradžios. Gruodžio–gegužės mėnesiais peršąla kiaurai.

## Šaltiniai
Aganas (Rusija)

**Aganas** () – upė Rusijoje, Sibire, Chantų Mansijoje; Tromjėgano kairysis intakas (kartais laikomas dešiniuoju Obės intaku). Prasideda Sibiro Uvaluose, teka Vakarų Sibiro lyguma.
 
Užšalusi nuo lapkričio pabaigos iki gegužės. Laivuojama 400 km nuo žiočių.

Prie Agano įsikūręs Radužno miestas.

## Šaltiniai
Aldanas

**Aldanas** () – upė Rusijoje, Jakutijoje; dešinysis, didžiausias Lenos intakas (sudaro net 30 % jos nešamo vandens). Prasideda Stano kalnagūbrio šiauriniame šlaite. Teka į šiaurę ir rytus Aldano kalnynu, akmenuota ir slenkstėta vaga. Tarp Učiuro ir Majos žiočių teka į šiaurės rytus plačiu slėniu, vėliau pasuka į vakarus, teka pietiniu Verchojansko kalnagūbrio šlaitu, tarpukalnių lyguma. Žemupyje skaidosi į protakas. Įteka į Leną >100 km į šiaurę nuo Jakutsko.

Aldano baseine yra apie 114 tūkst. upių ir 51 tūkst. ežerų. Aldanas turi 275 intakus, ilgesnius nei 10 km. Svarbiausi:
* dešinieji – Timptonas, Učiuras, Maja, Alach Junis;
* kairieji – Amga, Notora, Tata.

Patvinsta gegužės–liepos mėnesiais, kai vandens lygis pakyla 7–10 m, o debitas pasiekia 30–48 tūkst. m³/s. Rugpjūčio–rugsėjo mėnesiais dažni polūdžiai. Žiemą upė nuneša tik 4 % metinio vandens kiekio. Debitas vasario–balandžio mėnesiais 230–300 m³/s. Ledai laikosi iki 7 mėnesių – nuo spalio pabaigos iki gegužės.

Gausūs žuvų resursai (lašišinės, lydekos, ešeriai). Laivuojamas nuo Tomoto (1753 km nuo žiočių). Upe gabenamos kalnakasybos žaliavos (žėrutis, auksas) į Lenos upę. Svarbiausios prieplaukos: Tomotas, Ust Maja, Chandyga.

## Šaltiniai
Čelarevas

**Čelarevas** () – kaimas šiaurės Serbijoje, Voivodinos autonominėje provincijoje, Pietų Bačkoje, Bačka Palankos savivaldybėje. Veikia alaus gamykla (įkurta 1892 m., nuo 2003 m. priklauso „Carlsberg“). Apylinkėse yra archeologinis objektas – VIII–IX a. avarų nekropolis.

2002 m. 81 % gyventojų buvo serbai, 8,5 % – slovakai, 2,5 % – vengrai.

## Istorija
Iki 1946 m. gyvenvietė buvo vadinta Čibu. Pervadinta partizanų vado Zdravko Čelaro (1917–1942) garbei.

## Sportas
* FK ČSK Čelarevo (futbolas)
* ČSK-Pivarne stadionas (talpa 3 000 žiūrovų).

## Šaltiniai
Usolka

**Usolka** () – upė Rusijoje, Krasnojarsko krašte; didžiausias kairysis Tasejevos intakas. Upės ilgis – 356 km, baseino plotas – 10 800 km².

Teka pietvakariniu Vidurio Sibiro plokščiakalnio pakraščiu. Užšąla antroje spalio – pirmoje lapkričio pusėje, atitirpsta antrojoje balandžio – pirmojoje gegužės pusėje.

Debitas 69 km nuo žiočių – 21,7 m³/s. Vasaros liūtys dažnai sukelia potvynius.

Didžiausi: Bobrovka, Brjakičius, Jakovlevka, Murma, Glinaja, Chandala, Bakčetas, Kolonas, Abanas, Topolis, Kaytušas.

## Šaltiniai
1 tūkstantmetis pr. m. e.

**Pirmasis tūkstantmetis prieš mūsų erą** – tūkstantmetis, besitęsęs nuo 1000-ųjų m. pr. m. e. iki 1-ųjų m. pr. m. e.

Skaičiuojama, kad per šį tūkstantmetį žmonijos populiacija padvigubėjo nuo ~100 mln. iki ~200–250 mln. Manoma, kad tūkstantmečio pabaigoje ~90 % pasaulio gyventojų gyveno Senajame pasaulyje (Romos, Partų imperijose, graikų ir indų valstybėse bei Hanų Kinijoje). ~20 mln. gyventojų galėjo gyventi Amerikoje (daugiausia Mezoamerikoje), Užsachario Afrikoje – mažiau, nei 10 mln., o Okeanijoje – nė milijono.

Šiuo laikotarpiu civilizacijos gyveno geležies amžiaus epochoje. Artimųjų Rytų istoriografijoje I tūkstantmečio pr. m. e. laikotarpiu prasideda klasikinis periodas.

Artimuosiuose Rytuose tuo metu viešpatavo Naujoji Asirijos imperija, kol VI a. pr. m. e. ją pakeitė Achemenidų Persija. Egipto civilizacija išgyveno nuosmukį ir taip pat buvo nugalėta persų (525 m. pr. m. e.).

Plėtojosi graikų įtaka – užkariauta Didžioji Graikija, prasidėjo vadinamoji antika. Tūkstantmečio pabaigoje įvyko Aleksandro Makedoniečio užkariavimai, sunaikinę Achemenidų imperiją. Heleniškosios kultūros sferoje prasidėjo heleninis laikotarpis.

Vietoje Apeninų pusiasalyje viešpatavusių etruskų įsigalėjo lotynai, įkūrę Romos respubliką. Ji atlaikė kartaginiečių antpuolį, o tūkstantmečio pabaigoje peraugo į Romos imperiją. Vidurio ir Vakarų Europoje klestėjo keltai.

Rytų Afrikoje iškilo Nubijos imperija ir Aksumas. Centrinėje Amerikoje įsiviešpatavo majų civilizacija.

Pietų Azijoje pamažu baigėsi Vedų laikotarpis ir iškilo Maurijų imperija. Vidurinėje Azijoje viešpatavo skitai. Kinija didžiąją tūkstantmečio dalį buvo susiskaldžiusi (vadinamasis Pavasarių ir rudenų laikotarpis). Artėjant tūkstantmečiui į pabaigą, iškilo Činų dinastija ir Hanų dinastija. Japonijos istoriografijoje Džiomon laikotarpį pakeitė Jajoi laikotarpis.

Pirmasis tūkstantmetis prieš mūsų erą patena į Karlo Jasperso „ašinį amžių“, kai iškilo visuotinės religijos – budizmas (VI a.), džainizmas (VI a.), konfucianizmas (V a.), zoroastrizmas, plėtojosi judaizmas, hinduizmas; taip pat plėtojosi graikų, kinų, indų filosofija. Taip pat šiuo laikotarpiu plėtota epinė mitopoetinė indoeuropiečių literatūra (Homero „Iliada“ ir „Odisėja“, Hesiodo „Teogonija“, indų „Mahabharata“, ir kt.).

## Kiti laikotarpiai
Tūkstantmečiai: 2 tūkstantmetis pr. m. e. – **1 tūkstantmetis pr. m. e.** – 1 tūkstantmetis

Šimtmečiai: I amžius pr. m. e. – II amžius pr. m. e. – III amžius pr. m. e. – IV amžius pr. m. e. – V amžius pr. m. e. – VI amžius pr. m. e. – VII amžius pr. m. e. – VIII amžius pr. m. e. – IX amžius pr. m. e. – X amžius pr. m. e.

## Šaltiniai
2 tūkstantmetis pr. m. e.

**Antrasis tūkstantmetis prieš mūsų erą** – tūkstantmetis, besitęsęs nuo 2000-ųjų m. pr. m. e. iki 1001-ųjų metų pr. m. e.

Skaičiuojama, kad II tūkstantmečio pr. m. e. metu žmonijos populiacija tolydžio augo, maždaug nuo 80 iki 100 mln.

Didžiuma antrojo tūkstantmečio patenka į vėlyvąjį bronzos amžių. Pabaigoje įvyko bronzos amžiaus suirutė, ir prasidėjo geležies amžius. Daug kur Eurazijoje senąsias miestų civilizacijas pakeitė mobilios (karybai pritaikiusios žirgus) ir karingos indoeuropiečių bendruomenės.

Egipte tęsėsi Vidurinės karalystės laikotarpis, vėliau ją pakeitė Naujoji Egipto karalystė. Mesopotamijoje klestėjo Asirijos karalystė ir Babilonijos II dinastija, vėliau įsiveržė kasitai, juos pakeitė Naujoji Asirijos karalystė, tūkstantmečio pabaigoje išaugo Elamas. Nuo tūkstantmečio vidurio, po Artimuosius Rytus plito indoeuropiečiai, Mažojoje Azijoje įsikūrė Hetitų imperija.

Pietų Azijoje tolydžio silpo Indo slėnio civilizacija. Jos vieton hegemoniją užėmė indoarijai, atnešę vedinę kultūrą. Kinijoje gyvavo Šangų ir Džou dinastijos. Vidurinėje Azijoje – vėlyvasis Baktrijos–Margianos laikotarpis ir Andronovo kultūros įsivyravimas.

Viduržemio jūros regione tebegyvavo Egėjo civilizacija, tačiau tūkstantmečio pabaigoje ją pakeitė indoeuropiečiai (dorėnų įsiveržimas).

Mezoamerikoje viešpataujančia kultūra buvo olmekai.

Šio tūkstantmečio laikmečiu išplėtotas geležies lydimas ir kalyba, pradėti naudoti žirgų traukiami karo vežimai su stipinuotais ratais. Plėtotos rašto sistemos – atsirado finikiečių raštas, iš kurio išsivystė didelė dalis Senojo Pasaulio rašto sistemų, iš šio laikmečio žinomi seniausi užrašai mikėnų kalba, hetitų kalba, ugaritų kalba ir kt. II tūkstantmetyje pr. m. e. susiklostė seniausi žinomi mitopoetiniai indoeuropiečių tekstai – „Rigveda“ ir „Avesta“.

## Kiti laikotarpiai
Tūkstantmečiai: 3 tūkstantmetis pr. m. e. – **2 tūkstantmetis pr. m. e.** – 1 tūkstantmetis pr. m. e.

## Šaltiniai
Biorioliochas

**Biorioliochas** (, ) – upė Rusijoje, Jakutijoje; kairysis Indigirkos intakas. Prasideda susiliejus Čamyga-Okatyno ir Kemelkan-Okato upėms, teka į šiaurės rytus Janos-Indigirkos žemuma.

Didžiausi intakai: Uese Kylachas (kairysis), Ulachan Kylachas (arba Tijitas), Selganachas, Ary Majė (kairieji).

Baseine >9000 ežerų (ežeringumas 9,5 %). Žiemomis peršąla iki dugno.

Upės pavadinimas kilęs iš jakutų kalbos žodžio „бөрөлөөх” („pilna vilkų”). Kolymos baseine yra labai panašaus pavadinimo upė – Bereliochas.

## Šaltiniai
Tomė

**Tomė** () – upė Rusijoje, vakarų Sibire; Obės intakas. Upės ištakos Abakano kalnagūbrio šlaite. Upės ilgis 827 km, slėnio plotis iki 3 km, baseino plotas 62 tūkst. km². Vidutinis daugiametis debitas: 1100 m³/s. Įteka į Obę žemiau Tomsko.

Svarbiausi intakai: Aba, Belė-Su, Kondoma, Mras-Su, Tutujas, Usa.

Užšalusi lapkričio–balandžio mėnesiais. Laivuojama nuo Tomsko; vandeningu sezonu – nuo Novokuznecko (643 km).

Miestai prie Tomės upės: Meždurečenskas, Novokuzneckas, Kemerovas, Jurga, Tomskas, Severskas.

## Šaltiniai
Kodeksas

**Kodeksas** ( 'kodeksas', iš  'medžio kamienas; atskelta medienos lenta; vašku padengta medinė lentelė rašymui') – senovinė (laikų iki atsirandant spaudai) rankraštinė knyga, kurią sudaro įrišti lapai ar sąsiuviniai. Kodeksas yra šiuolaikinių knygų prototipas.

Senovės Romoje atsiradę kodeksai pakeitė rašymui nepatogius ritinius. Kartu su kodeksais atsirado ir viršeliai, į sąsiuvinis susegti lapai, apipavidalinimo būdai. Kodeksai buvo patogesni už ritinius, nes juose buvo galima greitai surasti reikalingą tekstą, kompaktiškesni. Vienoje tokioje knygoje tilpdavo ištisi tekstai. Kodeksuose buvo galima rašyti ant abiejų lapo pusių, nesunkiai pergabenti. Kodeksai išsivystė iš romėnų naudotų vaškinių lentelių.

Kodeksų sklaida sutapo su krikščionybės plėtra, kadangi krikščionys pritaikė kodeksų technologiją užrašinėti Bibliją. VI a. kodeksai graikų-romėnų kultūrinėje erdvėje galutinai išstūmė ritinius.

## Šaltiniai
Kārlis Zāle

**Karlis Zalė** (, 1888 m. spalio 28 d. Mažeikiuose – 1942 m. vasario 19 d. Inčukalnis) – Latvijos skulptorius.

Gimė (kaip *Johanas Karlis Leonhardas Zalite*) Mažeikiuose dirbusio mūrininko šeimoje. Augo Liepojoje. 1909–1913 m. mokėsi Kazanės dailės mokykloje, 1916 m. – Dailės skatinimo draugijos piešimo mokykloje Sankt Peterburge, 1917–1920 m. – Peterburgo dailės akademijoje. 1921–1923 m. studijavo Berlyne.

Po mokslų Rusijoje ir Vokietijoje grįžo į Rygą, kur dėstė skulptūrą (1936–1942 m. Latvijos dailės akademijoje, nuo 1936 m. – profesorius) ir ją kūrė.

Žymiausi darbai – Laisvės paminklas ir Brolių kapai Rygoje. Taip pat sukūrė monumentalių paminklų, skulptūrinių portretų (J. Rainio, 1927 m.), figūrinių kompozicijų („Žvejas“, 1939 m.). Mokydamasis Berlyne patyrė konstruktyvizmo ir kubizmo įtaką. Kūriniams būdingas herojiškumas, patriotiškumas, monumentalumas, simboliškumas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Domas Šidlauskas-Visuomis

**Domas Šidlauskas**, žinomas slapyvardžiu ***Visuomis*** (1878 m. rugpjūčio 17 d. – 1944 m.) – Lietuvos visuomenės veikėjas, redaktorius, filosofas. Savo darbuose ir veikloje bandė apjungti baltų savasties puoselėjimą su krikščionybės elementais.

## Biografija
1898 m. baigė Liepojos gimnaziją, mokėsi Leipcigo prekybos mokykloje.

Visuomio ir kitais slapyvardžiais nuo 1897 m. rašė „Ūkininkui“, „Vienybei lietuvninkų“, „Kovai“, „Vilčiai“, „Jaunimui“, „Kultūrai“ ir kituose leidiniuose, kur be kooperatinių straipsnių spausdino ir eilėraščių. Savo straipsniuose taip pat plėtojo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės atkūrimo istorinėse baltų žemėse idėją.

Dirbo „Lietuvos ūkininko“, „Lietuvos žinių“ redakcijose, 1910 m. redagavo „Patarėją“, buvo lietuvių kooperatyvų instruktorius. 1910 m. persikėlė į Rygą, ten redagavo „Rygos garsą“, dirbo „Rygos naujienose“. Rygoje buvo kooperatinių ir liberalių lietuvių draugijų veikėjas.

1937 m. emigravo į Jungtines Amerikos Valstijas. 1944 m. mirė, palaidotas Pakempinių kapinėse.

## Veikla
Domas Šidlauskas teigė, kad pasaulyje kovoja gerasis Dievas ir blogasis Pikulas, žmoguje – geroji ir blogoji siela. Žmonijos istorijoje gėris reiškia pažangą, blogis – regresą. Fizinį grožį laikė pažangos požymiu. Visuomybės tikėjimo apmatus D. Šidlauskas sudarė apie 1912 m., pagrindu imdamas savaip suprastą senąjį lietuvių tikėjimą ir dorovę, bet papildydamas dar senovės indų tikėjimu, iš dalies budizmu, Visuomybės centras turėjo būti Romuva.

Nuo 1931 m. Dusetų apylinkėse įsteigtoje „Romuvoje“ ėmėsi organizuoti vasaros stovyklas, kursus, pritraukdamas nemažai stovyklautojų, Bradesiuose rengdavo Kupolines. 1930 m. gyvendamas prie Dusetų miesto Visuomis įkūrė J. Basanavičiaus vardo liaudies universitetą su 15 lektorių. Kas sekmadienį universitete susirinkdavo po 550 klausytojų.

Propagavo idėją buvusiose baltų žemėse įkurti Jungtines Lietuvos Valstijas ir susijungus su skandinavais – Baltoskandiją.

Domėjosi kraštotyra, rinko senienas, pats bandė kasinėti senkapius. Buvo vienas K. Būgos kraštotyrinės draugijos steigėjų.

## Slapyvardis

Slapyvardį Visuomis veikiausiai „pasiskolino“ iš Vydūno, kurio dramoje „Prabočių šešėliai“ tokiu vardu vadinasi pagrindinis veikėjas – žynys, tautos dvasios sergėtojas. Kiek anksčiau būdvardines formas „visuomiai“ buvo užrašęs Simonas Daukantas.

## Bibliografija

* *Visuomybė, naujos, tyros tikybos mokslas, dorovė, apeigos ir organizacija* (1926 m.)
* *Visuomiečių religija* (1931 m.)
* *Kokie lietuvių bei lietuvninkų uždaviniai* (1937 m.)

## Šaltiniai
Karavykas

**Karavykas**, **Karavakos kryžius** ar **Karavaka** – kryžius, pakartojantis bazilikoje, esančioje Karavaka de la Kruso mieste, Ispanijoje, saugomo relikvijoriaus formą – kryžių su dviem skersiniais (Patriarcho kryžius).

Karavykai išpopuliarėjo po Tridento susirinkimo, kai, išplitus marui, Ispanijos kardinolai meldėsi naudodamiesi Karakavos kryžiumi. Susirinkime dalyvavęs Antiochijos vyskupas Leonardas dar papildė karavyką šv. Zacharijo palaiminimą sudarančių maldų pirmosiomis raidėmis (ir kryželiais, kai malda prasideda kryžiaus paminėjimu): „+Z+DIA+BIZ+SAB+Z+HGF+BFRS“ (patys pirmieji žodžiai: „Crux“, „Zelus“, „Crux“, „Deus“, „In manus“, „Ante“, „Crux“, „Bonum“, „Inclinabo“, „Zelavi“, „Crux“, „Salus“, „Abyssus“, „Beatus“, „Crux“, „Zelus“, „Crucis“, „Haeccine“, „Gutturi“, „Factae“, „Crux“, „Beatus“, „Factus“, „Respice“, „Slavis“). Pastarasis priskiriamas šv. Zacharijui, benediktinui vienuoliui ir popiežiui, gyvenusiam VIII a.

## Išnašos
Trakas (miškas)

**Trãkas** – miško žemėje augančių krūmų visuma.

Trake dažniausiai plinta šaltekšnis, lazdynas, kadagys, šermukšnis, ieva. Trakas apsaugo miško dirvožemį nuo erozijos, gerina humusą, suteikia prieglobstį ir maistą miško gyvūnijai. Retas ir vidutinio tankumo trakas sudaro palankias sąlygas miškui atželti. Gausus trakas trukdo pomiškio savaiminukams vystytis, stabdo medynų žėlimą. Trake gali augti rūšys, platinančios grybines ligas ir rūgštinančios humusą.

Lietuvoje inventorizuojant mišką aprašoma trako rūšinė sudėtis (dažniausiai nurodomos 3 krūmų rūšys), gausumas ir išsidėstymas medynuose. Saugomose teritorijose, įvertinant biologinę įvairovę, aprašomos visos traką sudarančios krūmų rūšys.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* LR aplinkos ministerija. Miško savininko elementorius
NKL 2020–2021 m. sezonas

**[[NKL]] 2020–2021 metų sezonas** – tai jau 16-asis lygos sezonas, kuriame dalyvauja 15 klubų. Dėl pasaulį apėmusios COVID-19 pandemijos ir galimų jos pasekmių NKL vadovų susitikime buvo nuspręsta trumpinti reguliarųjį sezoną, 2020–2021 m. sezone paliekant tik pirmojo etapo kovas ir mėnesiu trumpinti visą čempionatą.

Nutarta, jog pirmenybės startuos 2020 m. spalio mėnesį, o finišuos – 2021 m. kovą. Taip pat, buvo nuspręsta, jog 15 komandų NKL čempionate rungtyniaus dviejų ratų sistema, t. y. kiekviena sužais po 28 rungtynes.

Iš karto po reguliaraus sezono prasidės atkrintamosios varžybos: pirmiausia aštuntfinalyje kovos 5–12 vietas užėmusios komandos, po to vyks ketvirtfinalio susitikimai ir čempionato pabaigą vainikuos finalo ketvertas.

Nacionalinėje krepšinio lygoje paskutinę vietą po nutraukto sezono užėmusią Tauragės KK komandą 2020–2021 m. pirmenybėse keičia Vilkaviškio „Perlo“ klubas, kuris, nutraukus Regionų krepšinio lygos sezoną, buvo paskelbtas nugalėtoju.

## Reguliarusis sezonas

## Atkrintamosios varžybos

### Aštuntfinaliai

### Ketvirtfinaliai

### Finalo ketvertas

## Nuorodos
Liaudies statybos muziejus Olštyneke

**Liaudies statybos muziejus** () – etnografinis muziejus po atviru dangumi vakarų Lenkijoje: Varmijos Mozūrų vaivadijos Olštyneko mieste. Didžiausias dėmėsys skiriamas liaudiškiems pastatams ir statiniams, o taip pat buitiniams daiktams ir namų ūkiui iš Mozūrijos, Varmijos bei Mažosios Lietuvos. Muziejaus adresas: 
11-015 Olsztynek, ul. Leśna 23. Direktorė Eva Vrochna (2021 m. duomenys). 

## Istorija
Šios kultūros įstaigos ištakos siekia 1909 m., kai Karaliaučiuje buvo įkurtas *Rytprūsių tėviškės muziejus*. Į Karališkojo zoologijos sodo teritoriją iš įvairių Rytprūsių regionų buvo suvežti trobesiai, bylojantys apie krašto sakralinę, buitinę, pramoninę ir ūkinę veiklas. 1910–1913 m. naujai iškilo apie dvidešimt XVIII–XIX a. statytų objektų, taip pat atkurti du archeologiniai paminklai. Netrukus naujiems eksponatams ėmė trūkti vietos, tad 1937 m. nuspręsta muziejų perkelti prie Olštyneko (). 

Eksponatus perkėlinėjo 1938–1942 m., procesas vyko ir Antrojo pasaulinio karo metu, tad nemažai jų dėl to meto pervežimo sunkumų nukentėjo ir kelionės tikslą pasiekė tik dvylika pastatų.

## ''Rytprūsių tėviškės muziejaus'' vaizdai

Vaizdas:Кёнигсберг Этническая деревня в зоопарке.jpg|Puošni klėtis iš Lankupių (Klaipėdos apskr.)
Vaizdas:Зоопарк в Кёнигсберге 27.jpg|Lietuvininkų sodybos pastatai
Vaizdas:Зоопарк в Кёнигсберге 26.jpg|Atkurta bažnyčia
Vaizdas:Зоопарк в Кёнигсберге 28.jpg|Apie savo ašį pasisukantis malūnas (*paltrokas*)
Vaizdas:Зоопарк в Кёнигсберге 6.jpg|*Rytprūsių tėviškės muziejaus* fragmentas

Pokaryje jais menkai rūpintasi, tik 1949 m. paskirtas sargas ir pradėta restauracija. Priklausė Olštyno *Mozūrijos muziejui*, 1969 m. įkurtas atskiras muziejus dabartiniu pavadinimu. 1985 m. prijungti du miesto centre esantys pastatai: buv. evangelikų bažnyčia (joje įrengta parodų salė) ir gynybinės sienos bokštas, kuriame įkurdinta lenkų teisių gynėjui Vokietijoje Kšyštofui Celestynui Mrongovijui () skirta nuolatinė ekspozicija. 

2008 m. Muziejus įrašytas į Valstybinį rejestrą (), kuriam priklauso svarbiausios šios srities kultūros įstaigos šalyje.

## Šiuolaikinio muziejaus nuotraukos

Vaizdas:Olsztynek Park Etnograficzny chałupa z Pempiai, Litwa XVIII-XIXw..JPG|Pelkininkų sodyba iš Pempių kaimo (Klaipėdos apsk.) 
Vaizdas:MBL Olsztynek - 20b. Spichlerz dworski ze Skandawy.jpg|Dvaro sandėlis iš Skandavos (Girdavos apsk.)
Vaizdas:MBL Olsztynek - 32. Zagroda z Małej Litwy (01).jpg|Sodyba iš Mažosios Lietuvos: viduryje džiovykla iš Pempių, kiti pastatai iš Gilijos
Vaizdas:MBL Olsztynek - 32c. Budynek gospodarczy rybaka z Gilge.jpg|Žvejo iš Gilijos ūkinis pastatas (Labguvos apsk.)
Vaizdas:Poland. Olsztynek. Open air museum. (Skansen) 037.jpg|Atkurta geležies amžiaus kapavietė iš prūsų Sembos žemės 

## Šaltiniai

* W. Chodkowska, K. Głowniak, M. Poniewski. *Muzeum Budownictwa Ludowego – Park Etnograficzny w Olsztynku* – Olsztynek: wyd. MBL-PE w Olsztynku, 2008
* Martynas Purvinas. ''Muzeum Budownictwa Ludowego'' // Mažosios Lietuvos enciklopedija, trečias tomas – Vilnius: Mažosios Lietuvos fondas, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006; 186 psl.

## Nuorodos
* Muziejaus internetinė svetainė
Agidelis

**Agidelis** (, , ) – miestas Baškirijos respublikoje, Rusijoje, netoli sienos su Tatarstanu. Miestas pavadintas pagal Baškirijoje tekančią Agidelio upę („Baltoji upė“), Kamos intaką.

2010 m. 53,6 % miesto gyventojų buvo totoriai, 22,2 % – baškirai, 16,2 % – rusai, 4,3 % – mariai, 1,5 % – udmurtai.

## Istorija

Agidelis įkurtas 1980 m. kaip Baškirijos atominės elektrinės statytojų miestas. Miesto statusas suteiktas 1991 m.

## Šaltiniai
Skėtinis bėžis

**Skėtinis bėžis** (*Butomus umbellatus*) – Dumblialaiškiažiedžių (*Alismatidae*) poklasio dumblialaiškiečių (*Alismatales*) eilės monotipinės **bėžinių** () šeimos ir monotipinės **bėžio** () genties augalas.

Lapai pamatiniai, stiebas belapis. Žiedai taisyklingi, dvilyčiai, sukrauti skėtiškuose žiedynuose. Apyžiedį sudaro du ratai: išorinis iš 3 rausvų arba žalsvų, odiškų taurėlapių, o vidinis – vainikėlinis iš 3 didesnių, plonų, rožinių arba balsvai rožinių vainiklapių.

Užauga iki 40-150 cm aukščio. Auga upių, ežerų pakrantėse, pelkėse ir pelkėtose vietose, stovinčiame ir tekančiame vandenyje. Augale yra baltymų, riebalų, beazotinių ekstraktyvių medžiagų ir kt. Šaknyje yra krakmolo. Augalo šakniastiebiai vartojami maistui. Bėžiais minta bebrai, briedžiai, paukščiai. Lapai tinkami krepšiams, dembliams, takeliams pinti.

Skėtinis bėžis kilęs iš Eurazijos, introdukuotas į Šiaurės Ameriką, auga ir Lietuvoje.


Vaizdas:Butomus umbellatus1 (1).jpg|Skėtinis bėžis
Vaizdas:Butomus umbellatus ziedynas1.jpg
Vaizdas:Butomus umbellatus ziedai.JPG


## Šaltiniai
Ankštenė

**Ankštenė** (*Scleroderma*) – ankšteninių (*Sclerodermataceae*) šeimos grybų gentis.

Lietuvoje auga:
* Leopardinė ankštenė (*Scleroderma areolatum*)
* Rudoji ankštenė (*Scleroderma bovista*)
* Paprastoji ankštenė (*Scleroderma citrinum*)
* Karpotoji ankštenė (*Scleroderma verrucosum*)

## Šaltiniai
Asuriniai

**Asuriniai** arba ***Šingu asuriniai, avaetai*** () – Brazilijos indėnų gentis. Gyvena Amazonijoje, Šingu upės baseine, Paros valstijoje, netoli Igarape Ipiasavos vietovės, Koatinemo indėnų žemėje. 2014 m. populiaciją sudarė 182 žmonės. Kalba asurinių kalba, priklausančia tupių-gvaranių šeimos tupių kalbų grupei.

Žodis „asuriniai“ (*Asonéri*) kilęs iš žurunų kalbos ir reiškia 'raudoni'. Patys save vadina *Awaeté*, kas reiškia maždaug 'tikri žmonės'.

Minimi nuo XIX a. pab. Gyveno prie Bakažos upės. Taip pat kaimų buvo prie Ipiasavos ir Piranjakvaros upių. Aršiai priešinosi prieš baltuosius, puldinėjo jų laivus. 1970 m. buvo pasiekta žemė, jų valdose lankėsi misionierius Antonas Lukešas, kuris aprašė asurinius gyvenant visiškai pirmykštėmis sąlygomis.

Išlaikę prigimtinę tikybą (šamanizmą). Verčiasi žemdirbyste (ypač, manijokų auginimu), medžiokle, žvejyba.

## Šaltiniai
Bolesław Leszczyński

**Boleslavas Leščynskis** (, 1837 m. rugpjūčio 14 d. Tiomnoleskojė, Krasnodaro kraštas – 1918 m. birželio 12 d. Varšuva. Palaidotas Povonzkų kapinėse) – Lenkijos teatro aktorius. Vienas žymiausių lenkų tragikų.

## Biografija

Gimė tremtyje, 1831 m. sukilimo dalyvio Hipolito Leščynskio ir aktorės Anos Leščynskos šeimoje; sesuo – aktorė Vanda Leščynska. Jo žmonomis buvo Ana Pacevič-Leščynska, Juzefa Leščynska ir Honorata Leščynska-Rapacka, su kuria susilaukė sūnaus Ježio.

1857 m. įstojo į Varšuvos Dramos mokyklą. Nuo 1858 m. vaidino T. Chelchovskio trupėje Plocke, Suvalkuose, Gardine, Kaune. 1859–1864 m. Vilniaus miesto teatro aktorius. 1866–1912 m. (su pertraukomis) Lenkijos teatrų aktorius, vaidino Sankt Peterburgo, Odesos, Prahos teatruose.

Sukūrė dramatinių ir komedinių vaidmenų.

## Žymiausi vaidmenys

* Otelas, Makbetas, Karalius Lyras, Antonijus – Viljamas Šekspyras. „Otelas“, „Makbetas“, „Karalius Lyras“, „Antonijus ir Kleopatra“.
* Vaivada, Vernychora – Julijus Slovackis. „Mazepa“, „Sidabrinis Salomėjos sapnas“
* Petručijus – Viljamas Šekspyras. „Užsispyrėlės sutramdymas“.

## Šaltiniai
Tikrieji vanagai

* *Hieraspiza* Kaup, 1844

**Tikrieji vanagai** (*Accipiter*) – vanaginių (*Accipitridae*) šeimos paukščių gentis.

Šios genties paukščiai paplitę visame pasaulyje. Mažiausias šios genties atstovas yra mažasis paukštvanagis (*Accipiter minullus*), siekiantis vos 20 cm, o didžiausias – paprastasis vištvanagis (*Accipiter gentilis*), kurio kūno ilgis gali siekti 64 cm.

Iš viso gentyje išskiriama 51 rūšis. Lietuvoje savaime gyvena dvi rūšys:
* Paprastasis vištvanagis (*Accipiter gentilis*)
* Paprastasis paukštvanagis (*Accipiter nisus*)

## Šaltiniai
Jazo paplūdimys

**Jazo paplūdimys** () – žvyro paplūdimys Budvos opštinoje (Juodkalnija), už 2,5 km į vakarus nuo Budvos, vienas didžiausių Juodkalnijos paplūdimių.

Paplūdimys susideda iš dviejų dalių – 400 m ir 200 m ilgio ruožų. Trumpesnysis anksčiau buvo nudistų paplūdimys. Palei ilgąją dalį yra stovyklavietė (maždaug 2 tūkst. vietų).

Jazas populiarus kaip saulės vonių ir stovyklavimo vieta, o tarptautiniu mastu žinomas ir kaip vieta, kur paskutiniais metais vyksta koncertai ir hepeningai.

Palei Jazo paplūdimį yra daug nenaudojamos teritorijos, kurią ketinama panaudoti turizmo sferai Juodkalnijoje plėsti (kartu su Buljarica, Velika Plaža ir Ada Bojana).

## Šaltiniai
Blanskas

**Blanskas** (, ) – miestas Pietų Moravijos krašte, Čekijoje. Blansko rajono administracinis centras. Per miestą teka Svitava. 20 484 gyventojai (2020 m. duomenys). Mieste įsikūrusios chemijos ir statybos įmonės. Žinomas dėl jame esančio Moravijos karsto ().

## Istorija
1136 m. pirmą kartą paminėta Blansko pilis. Kaip miestelis pradėjo vystitis nuo 1277 m. Po 1766 m. priklausė Salmo šeimai.

## Sportas
* FK Blansko (futbolo klubas);
* „Stadion na Údolní“ (futbolo stadionas, kuris talpina 3,5 tūkst. žiūrovų)

## Šaltiniai
Dimitrovgradas (Bulgarija)

**Dimitrovgradas** () – miestas Chaskovo srityje, vidurio pietų Bulgarijoje, netoli srities administracinio centro – Chaskovo. Dimitrovgrado savivaldybės administracinis centras.

Per Dimitrovgradą eina Sofijos–Stambulo geležinkelis. Vystoma chemijos pramonės įrangos gamyba, chemijos (sieros rūgšties, azoto ir fosforo trąšų), statybinių medžiagų (cemento, asbesto), tekstilės, siuvimo, odos, baldų, maisto (vaisių ir daržovių konservavimo) pramonė. Netoli Dimitrovgrado yra akmens skaldykla. Veikia teatras, statybų muziejus.

Mieste yra trys parkai, kuriuose yra daugiau nei 10 ežerų, daug retų medžių, krūmų ir gėlių, skulptūrų, pavėsinių ir fontanų.

## Istorija
Įkurtas XX amžiaus 5-ajame dešimtmetyje. Pavadintas bulgarų komunisto Georgijaus Dimitrovo garbei.

Dabartinio miesto teritorijoje buvo trys kaimai: Rakovskis, Marijnas ir Černokonjovas. Sujungus šiuos kaimus buvo įkurtas Dimitrovgrado miestas. Oficialiai įkurtas 1947 m. rugsėjo 2 d. Pagrindinė miesto įkurimo idėja buvo įkurti pavyzdinį socialistinį pramoninį centrą. 1987 m. atidarytas poeto Penjo Penevo memorialinis muziejus.

## Miestų partnerystė
*  Dimitrovgradas, Rusija
*  Kalamarija Graikija
*  Grosetas, Italija

## Šaltiniai