open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Stolypino reforma

**Stolypino reforma** – XX a. pradžioje Rusijos imperijoje įvykdyta žemės reforma, kuria keista valstiečių skirtinė žemėtvarka. Inicijavo Rusijos ministras pirmininkas Piotras Stolypinas. Oficialiai pradėta 1906 m. lapkričio 22 d., išleidus Rusijos imperatoriaus Nikolajaus II įsaką, reformą įtvirtino Valstybės Dūmos 1910 m. birželio 11 d. išleistas įsakymas, o reforma vykdyta iki pat 1917 m. liepos 11 d., kai Laikinoji vyriausybė reformą sustabdė.

## Reformos tikslai
Pagrindiniu Stolypino žemės reformos tikslu buvo siekis pakeisti tuo metu Rusijoje dominavusią bendruomeninės žemės valdymo formą valstiečiams priskiriant žemę, kuri tapdavo jo asmenine nuosavybe. Taip pat reforma siekta sukurti efektyviau funkcionuojantį žemės ūkį; skatinti valstiečius, pasinaudojant Valstiečių banko kreditais, išpirkti žemės sklypus iš dvarininkų; suformuoti didelį vidutinių žemės savininkų visuomenės sluoksnį. Reforma buvo vykdoma 47 europinės Rusijos dalies gubernijose. Ją vykdė apskričių žemėtvarkos komisijos. Reforma nepalietė kazokų žemėvaldos. Stolypino reformos metu valstiečiai skatinti iš centrinių gubernijų keltis į Sibirą, Vidurinę Aziją, suteikiant jiems naujose vietose žemės sklypus, pinigines išmokas ir keliems metams atleidžiant nuo mokesčių.

## Lietuvoje
Lietuvoje reforma vykdyta 1907–1914 m., jos metu įteisinti anksčiau neteisėtai pradėti kaimų skirstymai į vienkiemius, naikinta Valakų reforma nustatyta žemėtvarka – rėžiai, tarpurėžiai, laukų išmėtymas. Reformos metu vienkiemiais išskirstyta 1713 kaimų Kauno gubernijoje bei 717 kaimų Vilniaus gubernijoje, daugiausiai kaimų skirstyta prie Latvijos, taip pat Švenčionių apskrities vakaruose, į šiaurės rytus nuo Alytaus.

Reforma sudarė palankesnes sąlygas valstiečių socialinei diferenciacijai, savarankiškam ūkininkavimui, taip pat naujų žemės ūkio kultūrų auginimui.

## Šaltiniai
Kazys Giedrys

**Kazys Giedrys** (1890 m. kovo 15 d. Salose, Rokiškio raj. – 1926 m. gruodžio 27 d. Kaune) – revoliucionierius.

## Biografija

Nuo 1908 m. Petrapilyje dirbo fabrike, dalyvavo socialdemokratų veikloje. 1910 m. emigravo, 1911–1917 m. dirbo JAV baldų fabrikuose Bostone, Arlingtone, Filadelfijoje. Dalyvavo Amerikos lietuvių socialistų sąjungos (ALSS) veikloje, bendradarbiavo laikraštyje „Kova“.

1917 m. balandžio mėn. vėl atvyko į Petrapilį ir įstojo į RSDDP(b), dalyvavo revoliuciniuose įvykiuose. Nuo 1918 m. vadovavo RSDDP Petrapilio lietuvių sekcijai. 1919 m. buvo Lietuvos bolševikų vyriausybės atstovas prie Rusijos vyriausybės.

Nuo 1919 m. rugsėjo iki 1920 m. balandžio dirbo pogrindyje Vilniuje, buvo suimtas, 1921 m. keičiantis politiniais kaliniais išvyko į Maskvą. 1921–1923 m. – RKP(b) CK lietuvių sekcijos sekretorius, dirbo LKP CK sekretoriate, 1921 m. – LKP delegacijos narys Komunistų Internacionalo III kongrese.

## Pogrindinė veikla

1923 m. spalio mėn. atvyko į Lietuvą ir iki 1924 m. balandžio mėn. dirbo pogrindyje Kaune. Policijai išaiškinus, buvo suimtas, nuteistas 4 metams, bet 1926 m. birželio mėn. Lietuvos socialdemokratų partijos ir Valstiečių liaudininkų vyriausybės amnestuotas. Dirbo Raudonosios pagalbos komitete. Po 1926 m. gruodžio 17 d. valstybės perversmo suimtas ir sušaudytas kartu su Karoliu Požėla netoli VI forto.
1918–1919 m. žemės reforma

**1918-1919 metų žemės reforma** – po pirmojo pasaulinio karo susikūrusioje Lietuvos tarybinėje respublikoje pradėta vykdyti reforma. Reformos pradžia – 1918 metų gruodžio 16 d. manifestas, kuriuo nutarta nacionalizuoti išnaudotojų (dvarininkų, bažnyčių ir vienuolynų) žemę. 1919 m. sausio 14 d. išleistas Žemės dekretas, nustatęs reformos tvarką.

Reforma numatė palikti žemę mažažemiams ir vidutiniams valstiečiams, panaikinti jų skolas, uždrausti prekybą žeme, taip pat žemės nuomą ar užstatymą. Konfiskuoti dideli dvarai paversti liaudies ūkiais ir komunomis. Mažesni dvarai laikinai palikti savininkams.
Reforma tik šiek tiek sumažino baudžiavos liekanas, nepadėjo bežemiams ar mažažemiams valstiečiams, nes žemė nebuvo dalijama.

Išstūmus bolševikus iš Lietuvos, reforma sustabdyta, vėliau vykdyta 1919–1939 m. žemės reforma.
Vikšralesiniai

**Vikšralesiniai** (*Campephagidae*) – žvirblinių (*Passeriformes*) būrio tropinių paukščių šeima.

## Išvaizda
Priklauso maži ir vidutinio dydžio spalvingi paukščiai. Kūnas 13-35 cm, svoris - 6-180 g. Snapas prie pamato platus, šiek tiek lenktas žemyn, su danteliais, pritaikytas gaudyti ore skraidančius vabzdžius. Patinai raudoni ir juodi, o patelės geltonos ar oranžinės su juoda ir pilka spalva. Be to, daugelio rūšių patelėms apie snapo pagrindą auga šeriai. Sparanai ilgi, gale susiaurėjantys. Uodega vidutinio ilgio, užapvalinta. 

## Biologija
Gyvena medžiuose, dažniausiai viršutiniame arde. Dauguma rūšių mėgsta miškų giraites, kitos - atviras vietas.
  
### Lizdas
Lizdus krauna aukštai medžiuose. Deda 2-5 kiaušinius. 

## Mityba
Minta vabzdžiais, plaukuotais vikšrais, taip pat smulkiais stuburiniais, vaisiais, sėklomis ir kt.
 
## Paplitimas
Paplitę Afrikoje, pietryčių ir pietų Azijoje, Ramiojo vandenyno salose, Australijoje.

Šeimoje 8 gentys, 85 rūšys.
 
## Gentys
* Australiniai vikšralesiai (*Pteropodocys*) Gould, 1846
* Medšarkiniai vikšralesiai (*Coracina*) Vieillot, 1816
* Auksiniai medšarkiniai vikšralesiai (*Campochaera*) Sharpe, 1878
* Treliuojantieji vikšralesiai (*Lalage*) Boie, 1826
* Raštuotieji vikšralesiai (*Lobotos*) Reichenbach, 1850
* Afrikiniai vikšralesiai (*Campephaga*) Vieillot, 1816
* Ilgauodegiai vikšralesiai (*Pericrocotus*) Boie, 1826
* Musinukiniai vikšralesiai (*Hemipus*) Hodgson, 1845
Jurgis Gudas

**Jurgis Gudas** (*Jurgelis*, 1868 m. balandžio 22 d. Kumžaičiuose, Plungės r. – 1941 m. gruodžio 7 d. nužudytas Kvecių miškelyje, Kretingos r.) – knygnešys, Lietuvos politinis veikėjas, Kretingos rajono Garbės pilietis.

## Biografija
Vaikystėje netekęs tėvų, gyveno pas gimines Kuliuose. Anksti išmoko skaityti lietuviškai ir rusiškai. Nuo 1890 m. knygnešys, iš Mažosios Lietuvos į Kulius, Žemaičių Kalvarijos, Kartenos, Kretingos, Plungės, Alsėdžių apylinkes, Mažeikius gabeno lietuvišką spaudą, nuo 1892 m. ir socialdemokratinę spaudą. Aprūpindavo spaudiniais Juozą Tumą, tuo metu dirbusį vikaru Kuliuose. Jo pagrindiniais bendradarbiais buvo Jurgis Bielinis, Adomas Mika, Morta Zauniūtė.

Turėjo patikimų spaudos platintojų, todėl jo nepavykdavo susekti. Tiktai kartą, einant per sieną apšaudė pasienio sargybinis. Buvo sužeista akis ir ta akimi prarado regėjimą. Bet ir toliau gabeno ir platino lietuvišką spaudą. Rusų persekiojamas turėjo apie 3000 rublių nuostolių, nors sprukdamas niekados knygų nebuvo pametęs.

Kūrė kuopeles knygoms ir laikraščiams skaityti ir pats labai daug skaitė.

1905 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys, Didžiojo Vilniaus Seimo dalyvis. Už Seimo nutarimų vykdymą policijos persekiotas, iki 1913 m. slapstėsi. Socialdemokratinės spaudos dar parnešdavo ir po spaudos draudimo panaikinimo.

Nepriklausomoje Lietuvoje gavo 75 litų knygnešio pensiją. Vokiečių okupacinės administracijos įsakymu sušaudytas Kvecių miške.

## Šaltiniai
Paukščiai-apaštalai

**Paukščiai-apaštalai** (*Corcoracidae*) – žvirblinių (*Passeriformes*) būrio tropinių paukščių šeima, kuriai priklauso tik dvi endeminės rūšys, paplitusios Australijoje.
Vireoniniai

**Vireoniniai** (*Vireonidae*) – žvirblinių (*Passeriformes*) būrio paukščių šeima. Apdaras blyškiai žalios spalvos, per akį eina plati juosta. Minta vabzdžiais, vaisiais.

Šeimoje yra 52 rūšys, paplitusios Šiaurės ir Pietų Amerikoje. Gyvena plačialapių ar mišriuose miškuose.

## Gentys
* Vireonai (*Vireo*) 
* Vireoninės žaliukės (*Hylophilus*) 
* Vireoninės medšarkės (*Vireolanius*) 
* Skardžiabalsiai vireonai (Cyclarhis)
Artaminiai

**Artaminiai** (*Artamidae*) – žvirblinių (*Passeriformes*) būrio paukščių šeima

## Išvaizda
Vidutinio dydžio paukščiai. Kūnas 15-20 cm ilgio. Paukščių sparnai smailūs, turi stiprų lenktą snapą. Kojos trumpos, pirštai stiprūs. Plunksnos juodos, baltos ir pilkos. 

## Biologija
Mėgsta atviras vietas, krūmynus. Tai labai bendruomeniški paukščiai. Kai kurios rūšys nakčiai susitelkia i kompaktišką krūvelę ir miega. Peri kolonijomis.
  
### Lizdas
Lizdą suka arba aukštai medžiuose arba prie pat žemės. Dėtyje 2-4 kiaušiniai.

## Mityba
Minta vabzdžiais.

## Paplitimas
Paplitę Azijoje, Naujojoje Gvinėjoje, Australijoje ir Ramiojo vandenyno salose.

Šeimoje 4 gentys, 20 rūšių.

## Gentys
* Artamai (*Artamus*) Vieillot, 1816
* Fleitininkai (*Cracticus*) Vieillot, 1816
* Fleitinės varnos (*Strepera*) Lesson, 1831
* Peltopsai (*Peltops*) Wagler, 1829
Holocenas

**Holocenas** ( 'visiškai' + *καινός* naujas) – geologinė epocha, prasidėjusi maždaug prieš 11650 metų (skaičiuojant nuo XXI a. pradžios). Ši epocha tęsiasi iki šių dienų. Formali holoceno riba – paskutinio ledynmečio epochos pabaiga (prieš 10 000 metų), kada ledynai pradėjo trauktis iš Pietų Suomijos. Skirtingai nei kitose epochose, paleontologai holocene neišskiria jokių faunos vystymosi stadijų. Skiriamas ankstyvasis (prasidėjo prieš 10 000 m.), vidurinis (prieš 7800 m.) ir vėlyvasis (prieš 2500 m.) holocenas. Pagal klimato pobūdį skiriami 5 periodai: 

* Preborealis ir borealis;
* Atlantis ir subborealis;
* Subatlantis.

Holocenas, kaip ir pleistocenas, priklauso kvartero periodui. Holoceną 1882 m. išskyrė norvegų geologas A. Blytas ir švedų geologas R. Sernanderis. Žemynų judėjimas per pastaruosius 10 000 metų buvo nereikšmingas – ne daugiau kaip kilometras (mažiau nei 100 mm per metus). O jūros lygis dėl tirpstančių ledynų kaip tik pakilo apie 35 metrus.

## Šaltiniai
Jonas Jaks-Tyris

**Jonas Jaks-Tyris** (1877 m. sausio 27 d. Dabikinėje, Mažeikių apskritis – 1938 m. sausio 24 d. Kėdainiuose) – chemikas, matematikas, knygnešys, spaudos darbuotojas, politinis veikėjas.

## Biografija
Kilęs iš senos totorių giminės. 1895 m. baigė Šiaulių gimnaziją, 1900 m. – Maskvos universiteto Chemijos fakultetą. Mokydamasis Maskvoje priklausė Maskvos lietuvių draugijai.

1901–1905 m. dirbo Vilniaus žemės banke. 1901–1906 m. jo namuose Šnipiškėse buvo Lietuvos socialdemokratų partijos štabas, 1905 m. – spaustuvė. 1905–1907 m. revoliucijos dalyvis. 1906 m. „Naujosios Gadynės“ leidėjas ir redaktorius, taip pat kurį laiką leido ir redagavo laikraščius „Žarija“, „Echo“. Buvo LSDP spaudos administratorius, nuo 1894 m. palaikė nuolatinius ryšius su knygnešiais, pats parsigabendavo draudžiamos socialdemokratinės spaudos. Studijuodamas aprūpindavo laikraščiais „Varpas“, „Ūkininkas“, „Naujienos“ ir kt. Maskvoje gyvenusius lietuvių studentus.

1906 m. už pernelyg aktyvią politinę veiklą jam policijos liepta išvykti iš Lietuvos. Išvažiavo į Turkestaną, Taškente dirbo mokesčių inspektoriumi.

1922 m. grįžo į Lietuvą ir dirbo Valstybės kontrolėje, vėliau – Kėdainių mokesčių inspekcijoje. 1926 m. liepos mėn. paskirtas Finansų ministerijos finansų departamento direktoriumi, po 1926 m. gruodžio 17 d. valstybės perversmo grįžo į Kėdainius, į buvusias pareigas.

## Šaltiniai
Aukštoji islandų kalba

**Aukštoji islandų kalba** (*Háfrónska*) yra itin išgryninta šiuolaikinės islandų kalbos forma. Ji buvo pavadinta pagal *høgnorsk*, konservatyvią norvegų kalbos formą. Žodis *frónska* kilęs iš *frón*, poetinio Islandijos pavadinimo, kuris buvo vienas iš Žemės vardų, minimų „Edose“. Aukštojoje islandų kalboje ypatingai pabrėžiamas “málgjörhreinsun” (ypatingas purizmas), pati aukščiausia kalbos gryninimo forma. Aukštosios islandų kalbos judėjimo prezidentas yra Pétur Þorsteinsson. Islandijoje ši kalbos forma neturi oficialaus statuso.

## Nuorodos
* Aukštosios islandų kalbos centras
Vainotiškiai

:: *Apie kaimą Raseinių rajone žr. [[Vainotiškiai (Raseiniai)]]*.

**Vainotiškiai** – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, į vakarus nuo Akademijos miestelio, nuo kurio skiria Dotnuvėlės upė ir Akademijos tvenkinys ant jos. Iš vakarų atiteka Dotnuvėlės intakas Kačupys. Seniūnaitijos centras. Keliai į Akademiją, Žemaičius, Siponius. Aptiktas senkapis.

Vainotiškiai yra viena didžiausių rajono gyvenviečių, gyventojų skaičiumi nusileidžianti tik Kėdainiams, Josvainiams ir Vilainiams.

## Istorija

Tarybiniais metais priklausė Dotnuvos apylinkei.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Viečiūnų seniūnija

**Viečiūnų seniūnija** (1995–2000 m. ***Ratnyčios seniūnija***) – administracinis-teritorinis vienetas Druskininkų savivaldybės rytinėje dalyje, Dzūkijos etnografiniame regione, dešiniajame Nemuno krante (kairiajame yra Leipalingio seniūnija), pasienyje su Baltarusija. Centras – Viečiūnai.

## Geografija

Seniūnijos plotas yra 19 770 ha, miškai sudaro 90,9 %, žemės ūkio naudmenos 7,2 %, vandenys 1,7 %, kiti plotai 0,2 %. Beveik visą seniūnijos plotą dengia Dainavos giria. Vakariniu pakraščiu teka Nemunas, o per seniūniją – jo intakai (Ratnyčia, Kubilnyčia, Grūta, Mašnyčia). Telkšo keli ežerai (Latežeris, Grūtas, Ilgis, Dubas, Randamonių ežeras, Ašarėlis), sudaryta keletas tvenkinių (Neravų tvenkinys, Mašnyčių tvenkinys ir kt.). Seniūnijos pietvakariuose yra unikalus Raigardo slėnis.

Pagrindinės saugomos teritorijos – Raigardo kraštovaizdžio draustinis, Cimakavo ornitologinis draustinis. Pietvakarių–šiaurės rytų kryptimi seniūniją kerta kelias .

## Istorija

Įkurta 1995 m. vietoje Ratnyčios apylinkės kaip Varėnos rajono savivaldybės Ratnyčios seniūnija su centru Ratnyčios kaime. 1995 m. pasikeitus Druskininkų miesto ir Varėnos rajono administracinėms-teritorinėms riboms, dalis Neravų kaimo (Šiltnamių gatvė ir Neravų gatvės dešinioji pusė iki Neravų g. 35 imtinai) ir Ratnyčios kaimo teritorijos buvo priskirta Druskininkų miestui. 2000 m. vykdant LR administracinę-teritorinę reformą, Ratnyčios seniūnija buvo priskirta Druskininkų savivaldybės teritorijai, o 2000 m. balandžio 28 d. savivaldybės tarybos sprendimu Nr. 21 ji pavadinta Viečiūnų seniūnija, centrą perkeliant į Viečiūnus.

2016 m. patvirtintas Viečiūnų herbas, kurį naudoja ir seniūnija. 

|-
| 2001-04  || || 3372 || 13 kaimų
|-
| 2009-09-01  || 188 || || 13 kaimų
|-
| 2011 m.  || || 3671 || 13 kaimų
|-
| 2016-08-13  || || || 13 kaimų
|-
| 2021 m.  || 198 || 3998 || 1 miestelis (Viečiūnai), 11 kaimų
|}

## Gyvenvietės

Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):

|-
| Grūtas, k. || 159 || 166
|-
| Jaskonys, k. || 406 || 310
|-
| Kermušija, k. || || 11
|-
| Latežeris, k. || 47 || 35
|-
| Mašnyčios, k. || 35 || 36
|-
| Naujasodė, k. || 81 || 55
|-
| Neravai, k. || 1124 || 965
|-
| Randamonys, k. || 50 || 64
|-
| Ratnyčia, k. || || 4
|-
| Švendubrė, k. || 268 || 293
|-
| Timakavas, k. || || 0
|-
| Viečiūnai, mstl. || 1788 || 1708
|-
| Žiogeliai, k. || 19 || 24
|}

## Seniūnaitijos

2009 m. įkurtos 4 seniūnaitijos:
* **Ilgio** seniūnaitija (2293 gyventojai): Viečiūnai, Grūtas, Mašnyčios, Žiogeliai, Randamonys;
* **Neravų** seniūnaitija (1039 gyventojai): Neravai;
* **Raigardo** seniūnaitija (432 gyventojai): Švendubrė;
* **Ratnyčėlės** seniūnaitija (471 gyventojas): Naujasodė, Jaskonys, Latežeris, Kermušija, Ratnyčia, Timakavas.

## Šaltiniai
Vilainiai

**Vilainiai** – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, šiaurės rytiniame Kėdainių miesto pakraštyje, kairiajame Nevėžio krante. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Kelias  skiria Vilainių gyvenvietę nuo Kėdainių miesto dalies, vadinamos Vilainiais. Pietinėje dalyje stovi Vilainių tiltas. Kelias į Šventybrastį. Yra LŽŪU Vandens ūkio institutas, mokykla-darželis „Obelėlė“, Kėdainių sporto mokykla (su krepšinio komandos „Nevėžis“ sale), kultūros namai, biblioteka, paštas (LT-58001).

Į gyvenvietę užsuka 4 nr. „Kėdbuso“ autobusai.

## Etimologija

Vietovardis kildinamas iš spėjamo asmenvardžio **Viláinis* (plg. *Vi̇̀las, Vilei̇̃kis*).

## Istorija

Vilainiai minimi 1744 m. XIX–XX a. sandūroje buvo palivarkas Kauno apskrityje, veikė vandens malūnas. Iki 1940 m. buvo Vilainių dvaras.. LTSR metais išaugo kaip melioracijos instituto gyvenvietė.

|}

## Gyventojai

1902 m. palivarke buvo 22, kumetyne – 57 gyventojai.

## Šaltiniai
Šlapaberžė

**Šlapaberžė** – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurę nuo Dotnuvos, prie Kruosto upės. Seniūnaitijos centras. Stovi Šlapaberžės Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia (nuo 1861 m.), veikia Akademijos mokyklos skyrius, biblioteka, paštas (LT-58050), girininkija. Anksčiau veikė profesinė technikos mokykla, į kurią 2007 m. pabaigoje iš Apytalaukio dvaro buvo perkeltas Kėdainių pensionatas. Išlikęs Šlapaberžės dvaro pastatas ir parkas. Svarbiausia įmonė – Šlapaberžės ŽŪB. Keliai į Akademiją, Kalnaberžę, Vincgalį, Zacišius.

## Istorija

Šlapaberžė (*Slappiberze*) minima nuo 1371 m., kai buvo užpulta ir apiplėšta kryžiuočių. 1562 m. kaime buvo 19 ūkių, kurie sudarė 44 valakus. XVIII a. buvo karališkuoju kaimu. 1711 m. maro metu visi Šlapaberžės gyventojai žuvo. 1861 m. pastatyta Šlapaberžės bažnyčia. Išliko XIX a. pradžioje statyto Gintautų-Dziaveltovskių dvaro rūmų fragmentai ir parkas. Rūmų būta dviejų aukštų su trijų aukštų rizalitu. 1863 m. sukilimo metu rusų armija sugriovė kairį rūmų sparną, o už dalyvavimą sukilime dvaras buvo nusavintas. Apie 1870 m. dvarą nusipirko Vladislovas Kvinta, o jį valdė jo vyresnysis sūnus Mykolas. Jis atstatė apgriautą dvarą, vietoj sugriauto sparno įrengė verandą su baliustrada viršuje. 1918 m. Šlapaberžėje vyko valstiečių, dvaro darbininkų sukilimas, buvo užimtas dvaro centras. Dvarininkai su vokiečių kareivių pagalba sukilimą numalšino.

Tarybiniais metais buvo „Tiesos“ kolūkio centrinė gyvenvietė.

|}

## Gyventojai

1923 m. kaime buvo 241, bažnytkaimyje – 122 gyventojai.

### Žymūs žmonės
* Albertas Vasiliauskas (1935–2024) – miškininkas, fitopatologas, politinis veikėjas.

## Galerija

Slapaberze Kedainiu rajonas.jpg|Koplyčia
Šlapaberžė1.JPG|Bažnyčia
Šlapaberžės dvaras 1.JPG|Dvaras
Šlapaberžė, pamiškė.JPG|Apleistos sodybos prie Šlapaberžės miško (šiaurės vakaruose)
Kruostas ties Šlapaberže.JPG|Kruostas prie Šlapaberžės
Šlapaberžės koplyčia.jpg|Koplytėlė


## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
* 
* Šlapaberžės žemėlapiai
Sausgalviai

**Sausgalviai** – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, Nemuno deltos regioniniame parke, 8 km į pietus nuo Šilutės, Leitės (Rusnės intakas) dešiniajame krante. Eina vieškeliai į Žalgirius, Paleičius, Tatamiškius, Juknaičius, kurie per pavasario potvynius yra tarpais apsemiami Rusnės vandens. Kaimas priskirtas pasienio ruožui. Ribojasi su Tatamiškių, Vileikių, Užlieknių kaimais. Iš šiaurės prieina Žalgirio, iš pietryčių – Kūlynų miškai.

Sausgalviuose yra trys polderiai, vandens kėlimo stotis (pastatyta 1961), aptarnaujanti 2365 ha plotą, pievų botaninis zoologinis draustinis (įsteigtas 2005 m., saugomi stulgiai, meldinės nendrinukės), evangelikų liuteronų senosios kapinės (1997 m. įtrauktos į Lietuvos Respublikos kultūros paveldo registrą; 1995 m. jos buvo apvogtos metalo prekeivių).

Pavasariais polderiuose poilsiui apsistoja daug migruojančių paukščių, o ypač gulbės, antys, brastiniai ir krantiniai tilvikai ir kt. Polderiai naudojami verslinei žuvininkystei. 1997 kaime buvo 59 ūkiai, 2003 m. galvijus laikė 26 ūkiai (212 vienetų).

## Etimologija

Senasis vietovardis siejamas su gal XVI amžiaus žmogumi Pauliumi Sausgalviu – tą pravardę gavusiu ar paveldėjusiu esą dėl nelabai gudrios galvos. Tačiau šis vietovardis stebėtinai tiksliai atspindi vietovės ypatumą – toje saloje galėjai likti sausas per didelius potvynius.

## Istorija

XX a. pirmoje pusėje Sausgalviai priklausė Šakūnėlių valsčiui, Rusnės parapijai: II pasaulinio karo metu – Tatamiškių valsčiui. Iki 1945 m. Leitės žemupys iki Sausgalvių buvo naudojamas laivybai. Po karo Sausgalviuose iš esmės pasikeitė gyventojai.

## Gyventojai

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Šilutės kraštas. Enciklopedinis žodynas. Šilutė. 2000.
* LR kultūros paveldo registras 
* valstybinių draustinių planai
* ŽŪIKVC informacijos puslapis 
* Rusnės parapija ir gyventojų skaičius (1905)
* Šilutės apskrities kaimų sąrašas (1910) 
* Šilutės apskritis kaimų sąrašas (1925)
* Nemuno žemupio potvynio eiga 2004 
* Nemuno žemupio potvynio eiga 2002 
* paukščių migracija Nemuno deltoje
Skeletonas

**Skeletonas** ( 'skeletas, karkasas') – žiemos sporto šaka, įtraukta į žiemos olimpinių žaidynių programą. Yra rengiamos vyrų ir moterų skeletono varžybos.

## Varžybų eiga
Varžybų tikslas – kuo greičiau nusileisti ledo trasa ant specialių rogučių, kurios taip pat yra vadinamos *skeletonu*.

Sportininkas pradeda slysti trasa, gulėdamas žemyn veidu ant skeletono rogučių, remiasi į jas tiktai sulenktomis rankomis, perkeldamas ant jų visą kūno svorį. Greitojo nusileidimo metu sportininkas čiuožia galva į priekį. Rogučių judėjimo kryptis yra valdoma kūno judesiais arba batais, kurių priekinės dalys gali būti spygliuotos.

## Skeletono įranga
Skeletono įrangą sudaro greitojo nusileidimo trasa, rogutės ir sportininko ekipiruotė, kurios svarbiausia dalis – apsauginis šalmas.

### Trasa
Greitasis slydimas (arba važiavimas) skeletonu atliekamas išgaubtoje ledo trasoje. Šiai rungčiai paprastai naudojama ta pati trasa, kaip ir bobslėjuje ar rogučių sporte. Pagrindiniai reikalavimai trasai: ji turi būti ne trumpesnė nei 1200 metrų, trasos pabaiga turi baigtis pakylėjimu, užtikrinančiu saugų sportininko sustojimą finiše. Skeletono trasoje yra pasiekiamas didelis greitis – iki 131 km/h.

### Rogutės
Skeletone naudojamos žemos plieninės vienvietės lenktynių rogutės. Iš plieno yra gaminamas tik rogučių rėmas ir pavažos. Viršutinė skeletono dalis, ant kurios guli sportininkas, yra dengta minkšta medžiaga.

Pagrindiniai skeletono rogučių gabaritai:
: **ilgis** – 80-120 cm;
: **plotis** – 34-38 cm;
: **aukštis** – 8-20 cm;
: **pavažos diametras** – 16 mm.

Vyrų varžybose naudojamo skeletono svoris neturi viršyti 33 kg, o moterų – 29 kg ribos.

## Istorija
Skeletono ištakos siekia XIX amžių. Tuomet Šveicarijoje ir buvo sukonstruotos pirmosios skeletono rogutės. Čia Alpėse nuo seno buvo populiarus nusileidimas rogutėmis, rengiamos šios rungties varžybos.

Pirmą kartą į olimpinių rungčių sąrašą skeletonas buvo įtrauktas 1928 metais, Šveicarijos Sankt Morico mieste vykusioje žiemos olimpiadoje. Vėlesnėse žaidynėse šios ekstremalios rungties buvo atsisakyta.

Į olimpinį sportą skeletonas sugrįžo po ilgo periodo. Jis buvo įtrauktas į 2002 metais Solt Leik Sityje (JAV) vykusių žiemos olimpinių žaidynių programą ir iki šiol išlieka tarp olimpinių rungčių.

## Lietuvoje
2013 m. įsteigta Lietuvos bobslėjaus ir skeletono sporto federacija. Federacija dar neturi nei tarptautinio, nei LTOK pripažinimo.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Ukrainos portalas, skirtas olimpinėms žaidynėms (RUS)  – Skeletono istorija, taisyklės ir pasiekimai.
Tilžės aktas

**Tilžės pareiškimas**– Prūsų lietuvių tautos tarybos 1918 m. lapkričio 30 d. Tilžėje priimtas Pareiškimas, remiantis tautų apsisprendimo teise reikalavęs prijungti Mažąją Lietuvą prie Lietuvos valstybės. Tilžės akto originalas saugomas Vytauto Didžiojo karo muziejuje.

## Istorinės aplinkybės
1918 m. lapkritį Vokietijos imperijai pralaimėjus Pirmąjį pasaulinį karą, žlugus Vokietijos monarchijai ir valdžią Berlyne perėmus kairiosioms jėgoms, visoje Vokietijoje, įskaitant ir Rytų Prūsiją, prasidėjo politinė suirutė. Tuo metu Lietuvos valstybėje jau veikė laikinoji vyriausybė, kuri siūlė Prūsijos lietuvių veikėjams jungtis prie gimstančios Lietuvos valstybės. Spaudimą didino ir Tilžės spaudoje paskelbta žinia, esą JAV prezidentas Woodrow Wilson Amerikos lietuvių delegacijai pažadėjęs pasirūpinti, jog Mažoji Lietuva iki pat Karaliaučiaus būtų įjungta į atkuriamą Lietuvos valstybę.

Penkiasdešimt Prūsijos lietuvių atstovų beveik iš visos Mažosios Lietuvos 1918 m. lapkričio 16 d. Tilžėje įkūrė naują politinę organizaciją – *Prūsų lietuvių tautos tarybą*, kurios nariais tapo Prūsijos landtago narys kunigas prof. Vilius Gaigalaitis, kunigas Mikelis Reidys,taip pat Martynas Jankus, Viktoras Gailius, Erdmonas Simonaitis, Adomas Brakas, Kristupas Lekšas, Jonas Vanagaitis ir kt. Vos įsisteigusi, tą pačią dieną taryba 100 tūkst. vnt. tiražu išplatino atsišaukimą „Lietuvninkai! Pabuskit, klausykit, padabokit!“. Daugeliui tarybos narių buvus palankiais Lietuvai, iš jos pirmininko pareigų galiausiai atsistatydino Vilius Gaigalaitis. Po dviejų savaičių, lapkričio 30 d., susirinkusi spaustuvininko Enzio Jagomasto namuose Tilžėje, taryba paskelbė tokį Pareiškimą:

**Pareiškimas**

*Atsižvelgiant į tai, kad viskas, kas yra, turi teisę gyventi, ir tai, kad mes lietuviai čionai Prūsų Lietuvoj gyvenantieji, sudarome šito krašto gyventojų daugumą, reikalaujame mes remdamies Vilsono Tautų paties apsisprendimo teisės, priglaudimą Maž.* [Mažosios] *Lietuvos prie Didž.* [Didžiosios] *Lietuvos. Visi savo parašu šitą pareiškimą priimantieji pasižada, visas savo jėgas už įvykdinimą minėtojo siekio pašvęsti.*

*Tilžėje, lapkr.* [lapkričio] *mėn. 30 d. 1918 metų.*

*Prūsų Lietuvos Tautinė Taryba.*

Nuorašas iš Jonas Vanagaitis (1869 - 1946). Kovos kelias. 1938, psl. 156.

Pasirašė: Jonas Vanagaitis, Viktoras Gailius, Martynas Jankus, Mikelis Deivikas, Mikas Banaitis, A. Smalakys, Kristupas Paura, Mikelis Lymantas, D. Kalniškys, Fridrikas Zubaitis, Kristupas Kiupelis, Enzys Jagomastas, Jurgis Arnašius, Jurgis Lėbartas, Liudvikas Deivikas, Jonas Užpurvis, Jurgis Gronavas, Mikelis Mačiulis, Emilis Bendikas, Mikelis Reidys, Valteris Didžys, Jokūbas Juška, Mikelis Klečkus, Jurgis Margys.

1919 m. pradžioje Lietuvos valstybei atstovavusi delegacija Paryžiaus taikos konferencijoje šį Pareiškimą naudojo kaip lietuvininkų politinio apsisprendimo įrodymą.

## Literatūra
* Tilžės akto šviesa (sud. Algimantas Liekis). – Vilnius: Mokslotyros institutas, 2009. – 160 p.: iliustr. – ISBN 978-9986-795-60-5
* Mažoji Lietuva. Lietuvininkų kovos (sud. Vytautas Šilas). Vilnius: Mažosios Lietuvos reikalų taryba, 2010. - 152 p. : iliustr. - ISBN 978-9986-37-058-1

## Šaltiniai
Jonas Božimovskis (vyresnysis)

**Jonas Božimovskis** (vyresnysis, 1610 m. spalio 11 d. Lietuvoje – 1673 m. sausio 8 d. Kėdainiuose) – religinių raštų rengėjas, Biblijos vertėjas.

Mokėsi Kėdainiuose, Slucke, 1632-37 m. studijavo Utrechto, Leideno universitetuose. 1638-52 m. Naujamiesčio, 1653–73 m. Kėdainių evangelikų reformatų kunigas ir Žemaičių superintendentas, nuo 1663 m. – Vilniaus superintendentas.

Su Samueliu Minvydu iš lenkų kalbos išvertė pagrindines stambiausio XVII a. lietuviškos raštijos paminklo *Knygos nobažnystės krikščioniškos* (1653) dalis – katekizmą, maldyną ir pamokslus. Kaip sinodo atstovas sykiu su kitais pripažinęs B. Chilinskio Biblijos vertimą netinkamu, pats ėmėsi versti, pradėdamas nuo Naujojo Testamento. Po mirties šį darbą tęsė sūnus Jonas Božimovskis (jaunesnysis).

## Nuorodos
Lietuvių literatūros enciklopedija 

## Literatūra

Vaclovas Biržiška. Aleksandrynas. T. I, Čikaga, 1960, p. 308–310.
Uvarovitas

**Uvarovitas** silikatų klasės mineralas, chromo granatas: Ca3Cr2(SiO4)3. Atrastas 1832 m ir pavadintas rusų grafo ir mineralų kolekcionieriaus Sergėjaus Semenovičiaus Uvarovo garbei.

Uvarovitas yra rečiausiai sutinkamas iš granatų ir randamas tik skaisčiai žalios spalvos. Mineralas turi ryškų blizgesį ir spalvą todėl turi paklausą kolekcionierių tarpe.

Randamas chromo rūdų kasyklose Ispanijoje, Rusijoje, Kvebeko provicijoje Kanadoje, taip pat Suomijoje, Norvegijoje ir PAR.

## Šaltiniai
Sergejus Uvarovas

**Sergejus Semionovičius Uvarovas** (rus. *Сергей Семёнович Уваров*, 1786 m. rugpjūčio 25 d. Maskvoje – 1855 m. rugsėjo 4 d. Maskvoje) – grafas, Rusijos valstybės veikėjas ir mokslininkas bei ilgametis Rusijos Mokslų Akademijos prezidentas.
Maroko dirhamas

**Dirhamas** – Maroko karalystės piniginis vienetas. Tarptautinis kodas **MAD**. Smulkesnis Maroko piniginis vienetas – sentimai. Šimtas centimų sudaro dirhamą.
Dotnuvėlė

**Dotnuvėlė** – upė Vidurio Lietuvoje, Kėdainių ir Radviliškio rajonuose, Nevėžio dešinysis intakas. Ištakos netoli Baisogalos. Teka pietryčių kryptimi per Skėmius, Gudžiūnus, Akademiją, Dotnuvą (netoli jos įkurtas Dotnuvėlės kraštovaizdžio draustinis). Įteka į Nevėžį Kėdainiuose, 59 km nuo žiočių.

Žymesni tiltai, pasroviui: Minareto tiltas, Kėdainių užtvankos tiltas, Kėdainių Dotnuvėlės tiltas.

Intakai:
* kairieji – Stabė, Trasinė;
* dešinieji – Rimšupys, Virgupis, Srautas, Lielupys, Kačupys.

Slėnis 350–500 m pločio. Aukštupio vaga sureguliuota. Sausomis vasaromis vietomis vidurupis ir intakai išdžiūsta, žiemą dažnai užšąla iki dugno. Srovės greitis 0,2-0,9 m/s, vidutinis nuolydis 121&nbsp;cm/km. Keturiose vietose patvenkta: ties Pilioniais (Mantviliškio tvenkinys, 75 ha), Bokštais, Dotnuva (Akademijos tvenkinys, 35 ha) ir Kėdainiais (5 ha).

Anksčiau upė vadinosi *Dotnava*. Jos etimologija neaiški, siejama su indoeuropietiška šaknimi **dā-* („skystas, takus, tekėti“) bei su ja susiję  („skystis, varvėjimas, rasa“), av. *dā-nu-* („upė, srovė“),  („vanduo, upė“), taip pat vediniai arm. *tamuk* („drėgnas, šlapias“), het. *dame(n)k-* („apie pliaupiantį lietų“). Baltų kalbų vandenvardžiai, prasidedantys *da-, do-*, gali būti taip pat šios šaknies variacijos.


Image:Dotnuvele002.JPG|Dotnuvėlės tvenkinys Kėdainių Centriniame parke
image:Dotnuvėlė3.JPG|Dotnuvėlė ties Babėnų pakraščiu
image:Mantviliškio tvenkinys1.JPG|Dotnuvėlė ties Pilioniais
image:Dotnuvele1.jpg|Dotnuvėlė ties Dotnuva


## Šaltiniai
Havajų gėlinukės

**Havajų gėlinukės** (*Drepanididae*) – žvirblinių (*Passeriformes*) būrio  endeminių paukščių šeima, paplitusi Havajuose. Kai kurie autoriai šią šeimą laiko kikilinių šeimos (*Fringilidae*) pošeimiu. Išskiriamos trys tribos:
* *Psittirostrini*  – snapas storas (panašiai kaip kikilių); 
* *Hemignathini* – su žaliomis plunksnomis, snapas plonas, minta nektaru ir vabzdžiais;
* *Drepanidini* – raudonomis plunksnomis, minta nektaru.

Patinai yra spalvotesni nei patelės, tik *Hemignathini* tribos yra vienodi. Gana didelė snapo formos įvairovė – nuo galingo sėklas triuškinančio iki labai plono, nusmailėjusio ir užlinkusio žemyn nektarui rinkti.

Šeimoje yra 34 rūšys, tačiau paukščiai labai nyksta, beveik pusė rūšių yra prie išnykimo ribos. Manoma, kad tam įtakos turėjo paukščių maliarija, kurią sukėlė moskitai. 

Gyvena drėgnuose kalnų miškuose, augančiuose vulkanų šlaituose iki 3000 m aukštyje. Nemigruoja, tačiau ieškodamos žydinčių medžių, Havajų gėlinukės skrenda toliau. Peri nuo vasario iki birželio mėn.

## Gentys
* *[[Telespiza]]*
* *[[Loxioides]]*
* Papūgasnapės gėlinukės (*Pseudonestor*)
* Havajiniai pjautuviasnapiai (*Hemignathus*)
* *[[Oreomystis]]*
* *[[Paroreomyza]]*
* Havajiniai medlaipiai (*Loxops*)
* Aivos (*Vestiaria*)
* Kuoduotieji havajiniai gėlinukai (*Palmeria*)
* Ugniaspalviai gėlinukai, arba apapanės (*Himatione*)
* Juodaburiai havajiniai medlaipiai (*Melamprosops*)
Smilga (upė)

**Smilga** – upė Kėdainių rajone; Nevėžio dešinysis intakas. Prasideda greta Patranio kaimo, 5 km į pietus nuo Krakių. Teka į pietryčius, daugiausia Josvainių mišku. Vaga labai vingiuota. Įteka į Nevėžį Kėdainiuose, 58 km nuo žiočių. Netoli santakos su Nevėžiu stovi Smilgos pėsčiųjų tiltas.

Intakai:
* dešinieji – Smilgaitis, Klamputis;
* kairieji – Tranys, Graisupis, Jaugila, Vištupis.

Aukštupio ir vidurupio slėnis nežymus, žemupio – gilokas. Žemupio slėnyje trykšta geležingos artezinės versmės, ten įrengta Kėdainių vandenvietė. Vaga aukštupyje ir prie žiočių reguliuota. Baseinas miškingas. Pavasarį patvinsta, vasarą nusenka. Vidutinis nuolydis – 165 cm/km.

Gyvenvietės šalia Smilgos: Medininkai, Palainiškiai, Šiukštuliškiai, Lipliūnai, Stasiūnai, Tubiai, Kėboniai, Bartkūniškiai, Pasmilgys, Kėdainiai.

## Etimologija

Upėvardis kildinamas iš augalo *[[smilga]]* pavadinimo (plg.  nuo *smilga*). Tiesa, ankstyvuose šaltiniuose vyrauja užrašymas **Eismilga, *Eismilgis, *Esmilga, *Išmilga* (XVI a. antroje pusėje užrašyta *Ейсмильгисъ, Есмильгисъ*, XVII a. pr. – *nad Eysmilgą; Eismilgis; Eyss-Smilga; nad eÿſmilgą*). Galbūt pavadinimas sietinas su šaknimi *ei(s)-* (plg. *eiti*; *eislus* „mėgstantis vaikščioti, kas greitai eina“, *eisa* „eisena“).


Smilga002.JPG|Smilga Kėdainiuose žiemą
Smilga004.JPG|Smilga prie Bartkūniškių
Smilga003.JPG|Smilga Kėdainių apylinkėse
Beaver dam on Smilga.JPG|Bebrų užtvanka Smilgoje
Smilga (upė)..jpg|Smilga šalia santakos su Nevėžiu


## Šaltiniai
Miegėnai

**Miegėnai** – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 9 km į rytus nuo Gudžiūnų, 10 km į šiaurės vakarus nuo Surviliškio. Seniūnaitijos centras. Pro kaimą teka Liaudės intakas Nykis. Yra Miegėnų pagrindinė mokykla, paštas (LT-58044), biblioteka (nuo 1950 m.), veikia žemės ūkio bendrovė „Nemunas“.

## Istorija
Miegėnai (*Megene*), kaip minima Hermano Vartbergiečio Livonijos kronikoje, 1372 m. buvo nuniokoti kryžiuočių.

1820 m. paminėtas Miegėnų kaimas ir dvaras.

XIX a. pabaigoje buvo Skėmių valsčiuje. XX a. pradžioje priklausė Surviliškio valsčiui. Buvo Bajarūnų, Domanščių, Gaščevičių, Alševičių, Račisavų, Šikšnevičių, Šurkų valdos.

Sovietmečiu – kolūkio centrinė gyvenvietė. 1942 m. įsteigta pradžios mokykla, 1957–2003 m. septynmetė, aštuonmetė, devynmetė mokykla. Veikė medicinos punktas.

2020 m. prijungtas Senkonių kaimas.

## Gyventojai

1738 m. kaime buvo 10 kiemų.

## Galerija

Miegėnai1.JPG|Paminklas pirmajam kaimo paminėjimui 1372 m.
Miegėnai6.JPG|Kryžius kaimo parke
Miegėnai5.JPG|Miegėnų malūnas
Miegėnai3.JPG|Stogastulpis kaimo centre


## Šaltiniai
Strazdai mėgdžiotojai

**Strazdai mėgdžiotojai** (*Mimidae*) – žvirblinių (*Passeriformes*) būrio paukščių šeima, kuriai priklauso ilgauodegiai, baltos, pilkos ar rudos spalvos paukščiai. Beveik visos rūšys žinomos dėl savo giesmių, kai kurios moka puikiai pamėgdžioti kitus giesmininkus. Veisimosi sezono metu daugelis rūšių gieda naktimis. 

Gyvena ant žemės, krūmuose ir brūzgynuose. Suka puodelio formos lizdą, panašų kaip mūsų strazdai. Deda 2-5 kiaušinius. Gana inirtingai gina savo lizdą.

Šeimoje yra 10 genčių, 34 rūšys. Paplitę Šiaurės, Centrinėje ir Pietų Amerikoje, Galapagų salose. 

## Gentys
* Cinclocerthia
* Pamėgdos (*Dumetella*)
* Allenia
* Margarops
* Melanoptila
* Melanotis
* Mimodes
* Tikrosios pašaipos (*Mimus*)
* Nesomimus
* Oreoscoptes
* Ramphocinclus
* Plonasnapės triukšmuolės (*Toxostoma*)


Image:GreyCatbird23.jpg|Pamėgda (*Dumetella carolinensis*)
Image:Margarops fuscatus1.jpg|*Margarops fuscatus*
Gudžiūnų miškas

**Gudžiūnų miškas** – miškas vidurio Lietuvoje, Radviliškio rajono (didžioji dalis) pietuose, į pietus nuo Baisogalos. Miškingas plotas užima apie 11,80 km². Priklauso Radviliškio miškų urėdijai, Gudžiūnų ir Baisogalos girininkijoms.

Paviršius lygus. Būdingi vėlėniniai priemolio ir molio dirvožemiai. Mišku teka Liaudės upė su intaku Garduva (vagos sureguliuotos).

Sudėtis:
* beržynai 41 %,
* eglynai 39 %,
* uosynai 6 %,
* juodalksnynai 5 %,
* drebulynai, ąžuolynai ir kt. 9 %.

Medynų vidutinis amžius apie 50 metų, skalsumas 0,79, tūris 210 m³/ha.

Vakariniu pakraščiu eina Vilniaus-Šiaulių geležinkelis. Mišką kerta kelias . Prie Gudžiūnų miško įsikūrę Skomaičiukai, Šašėnai, Simoniškiai, Pašakiai.

## Šaltiniai
Apytalaukis

**Apytalaukis** – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurę nuo Kėdainių, prie Nevėžio ir jo intako Alkupio (ties pastarojo žiotimis). Išlikęs Apytalaukio dvaras ir parkas, stovi barokinė Apytalaukio Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia (pastatyta 1635 m.), šalia bažnyčios – parapijos kapinės. Vystoma sodininkystė (kolektyviniai sodai), yra biologinis tvenkinys.

## Etimologija

Vietovardis hidronimiškas. Dar 1848 m. Alkupis, tekantis pro gyvenvietę, vadintas Talaukiu , todėl Apytalaukis reiškia vietovė *apie Talaukį*.

## Istorija

Gyvenvietėje rasti geležies dirbiniai iš XI a.-XIII a. Pirmą kartą Apytalaukis (*Opitelake*) paminėtas H. Vartbergės Livonijos kronikoje 1371 m. Nuo XV a. minimas Apytalaukio dvaras, kuriam priklausė dalis Kėdainių žemių. 1635 m. pastatyta pirmoji Apytalaukio bažnyčia. 1802 m. dvare įsteigta mokykla, kurioje 1811 m. mokėsi 28 mokiniai.

Apytalaukio dvaras XIX a. priklausė Zabieloms ir Tiškevičiams.

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai

* 

## Nuorodos
* Istorija ir žemėlapiai
Nykštukai

**Nykštukai** ( arba *dwarves*) – protingų humanoidų rūšis skandinavų mituose ir maginėje fantastikoje. Jie laikoma arba ypatinga mažaūgių kresnų žmonių rase, arba ypatinga humanoidų rūšimi (kartais galinčia turėti palikuonių su žmonėmis, kartais – su žmonėmis visiškai nesikryžminančia). 

## Nykštukai maginėje fantastikoje
Nykštukai laikomi kita protingų būtybių grupe negu gnomai, koboldai ir kitos žemaūgės protingos humanoidų rūšys (rasės).  Vaidmenų žaidimuose, romanuose neretai sutinkami tiek nykštukai, tiek gnomai – ir tai yra skirtingos būtybės.

Gyvena kalnuose ir kalnų požemiuose. Maginės fantastikos kūriniuose teigiama, kad nykštukai mato tamsoje (vadinamoji *infrarega*) ir yra kitaip prisitaikę gyventi požemiuose. Jie žemesni už žmones, bet tvirti, stambaus sudėjimo. Barzdoti, neretai teigiama, kad nykštukės taip pat barzdotos, tik jų barzdos menkesnės. Dažnai aprašoma, kad jie prasti bėgikai, jojikai ir plaukikai.

Pasižymi ilgu amžiumi – iki 250 m, bet lėtai dauginasi, nes vaikai gimsta retai, o ir nykštukų bendruomenėse moterų yra mažiau nei pusė (pagal Tolkino „Žiedų valdovą“ - mažiau trečdalio). Todėl vaikus nykštukai itin brangina.

Jie mėgsta kaupti brangiuosius metalus ir brangakmenius, yra puikūs kalnakasiai, akmens ir metalų amatininkai, garsėjantys savo akmeniniais statiniais, puikios kokybės ginklais ir šarvais. 

Laikomi puikiais kariais (mėgstamiausias ginklas – sunkus dvirankis kovos kirvis), o nykštukų sunkiųjų pėstininkų rikiuotė hirdas laikoma praktiškai neįveikiama. Kartais laikoma, kad nykštukai sugeba sukurti galingus magiškus daiktus, nors šiaip magija ir neišsiskiria. 

Anglų kalboje žodžio *dwarf* daugiskaita yra *dwarfs*. XIX a. šiuo žodžiu medicinoje vadino žemaūgius suaugusius žmones (<140 cm) su pakitusiomis kūno proporcijomis. Tuo tarpu Tolkinas savo kūryboje atgaivino mitologinę *dwarf* prasmę ir naudojo alternatyvią daugiskaitinę formą *dwarves*. 

Nykštukų kalba Tolkino pasaulyje vadinama *Khuzdul*. Buvo siūlyta nykštukų runas įtraukti į Unicode standartus.

## Skandinavų mitologija

Skandinavų mitologijoje nykštukai, dar vadinami dvergais, pagamino daug įvairių stebuklingų daiktų, tarp jų ir stebuklingąsias milžiniško vilko Fenrio grandines. Nykštukas Dvalinas pagamino deivės Sivės auksinį peruką, dievo Odino ietį Gungnirą, dievo Freiro laivą Skidbladnį bei magišką kalaviją Tirfingą. Dvalinas kartu su nykštukais Alfriku, Berlingu ir Greru pagamino deivės Frėjos nepakartojamą vėrinį Brisingameną (Frėja užmokėjo praleisdama po naktį su kiekvienu amatininku, iš viso keturias naktis). 

Žymiausi skandinavų mitologijos nykštukai: Rumpelstiltskinas, Snoris, Dvalinas, Litas, Fjalaras, Galaras, Alvis, Brokas, Hreidmaras, Alfrikas, Mimis, Berlingas, Greras, Fafniras, Otras, Reginas, Alberichas (vers. Andvaris).

## Nuorodos
Nykštukai (reikšmės)

**Nykštukas** arba daug. **nykštukai** gali reikšti:
* Biologijoje nykštukai (*Regulus*) – nykštukinių (*Regulidae*) šeimos paukščių gentis.

Skirtingų tautų mituose ir folklore aprašyti įvairūs žemo ūgio humanoidai, kuriuos lietuviškai dažnai vadina *nykštukais*:
* Skandinavų mitologijoje – dvorfai (*dwarfs*) nykštukai – mitinių būtybių rasė;
* Įvairiose Europos tautose – gnomai (*gnomes*);
* Vokiečių folklore – koboldai (*kobolds*);
* Anglijos ir Škotijos folklore – brauniai (*brownies*);
* Airių mituose – leprekonai (*leprechauns*).

ir daug kitokių. Tiek tautosakoje, tiek fantasy subkultūroje tai nėra tos pačios būtybės, nors neretai daug jų bruožų sutampa.
Lazdijų miesto seniūnija

**Lazdijų miesto seniūnija** – administracinis-teritorinis vienetas Lazdijų rajono savivaldybės šiaurės vakaruose, Dzūkijos etnografiniame regione, apimantis tik Lazdijų miestą. Seniūnijos administracija įsikūrusi savivaldybės administracijos pastate, čia veikia ir Lazdijų seniūnija.

## Geografija

Seniūnija yra savivaldybės centrinėje dalyje, čia susikerta keliai , , . Pietuose telkšo ežeras Baltajis.

## Istorija

1994 m. patvirtintas Lazdijų herbas, kurį naudoja ir seniūnija.

|-
| 2009-09-01  || || || 1 miestas (Lazdijai)
|-
| 2011 m.  || || 4531 || 1 miestas
|-
| 2016-08-13  || || || 1 miestas
|-
| 2021 m.  || || 4016 || 1 miestas
|}

## Seniūnaitijos

2009 m. įsteigtos 5 seniūnaitijos:
* **Draugystės** seniūnaitija: Draugystės g., Energetikų g., Gėlyno g., J. Janonio g., Kauno g., Paupio g., Rasos g., Tiesos g.
* **Dzūkų** seniūnaitija: Alyvų g., Dzūkų g., Kalnų g., Laukų g., Meškakalnio g., Mokyklos g., Pasieniečių g., Ryto g., Tylioji g., Vytauto g., Žvejų g.
* **M. Gustaičio** seniūnaitija: Dainavos g., Gegužės g., M. Gustaičio g., Liepų g., Nepriklausomybės a., Saulėtekio g., Vilties g.
* **Parko** seniūnaitija: Audros g., Ateities g., Ąžuolų g., Čiurlionio g., Dariaus ir Girėno g., Grybų g., Klevų g., Kranto g., Lazdijos g., Maironio g., Parko g., Ramybės g., Senamiesčio g., Siauroji g., Stoties g., Vilniaus g.
* **Sodų** seniūnaitija: Ežero g., Pievų g., Pramonės g., Seinų g., Sodų g., Šilo g., Taikos g., Turistų g.

## Šaltiniai
Veisiejų miesto seniūnija

**Veisiejų miesto seniūnija** – buvęs administracinis-teritorinis vienetas Lazdijų rajono savivaldybės pietinėje dalyje, apėmęs tik Veisiejų miestą.

## Istorija

Įkurta 1995 m. 2000 m. patvirtintas Veisiejų herbas, kurį naudojo ir seniūnija. 2014 m. spalio 1 d. panaikinta prijungiant prie Veisiejų seniūnijos.

|-
| 2009-09-01  || || || 1 miestas (Veisiejai)
|-
| 2011 m.  || || 1430 || 1 miestas
|}

## Seniūnai
* Juozas Rutkauskas, ~2010 m.

## Seniūnaitijos

2009 m. įsteigtos 3 seniūnaitijos:
* **Paplūdimio** seniūnaitija: Leipalingio g., V. Montvilos g. nuo Nr. 1 iki Nr. 16, Radvilų g., Turgaus g., Vytauto g. nuo Nr. 53 iki 66, L. Zamenhofo g.
* **Pusiasalio** seniūnaitija: Aušros g., Ančios g., Dariaus ir Girėno g., Dzūkų g., Ežero g., Gėlių g., J. Janonio g., Jaunimo g., Kapčiamiesčio pl., Kreivoji g., Liepų g., J. Neimonto g., Parko g., Pievų g., Pušyno g., Rasos g., Rūdos g., Santarvės g., Saulėtekio g., Tulpių g., Vytauto g. nuo Nr.1 iki Nr. 51
* **Šaltinėlio** seniūnaitija: Alyvų g., Ateities g., V. Montvilos g. nuo Nr. 18 iki Nr. 34, Smėlyno g., Statybininkų g., Žvejų g., Žvejų Mažoji g.

## Šaltiniai
Nilo karštinė

**Nilo karštinė** – virusinis susirgimas, pirmą kartą aptiktas Ugandoje 1937 m. Labiau išplitęs šiaurinėje Afrikoje. Būdingas islamiškiems kraštams. Europoje retas, tačiau nuo 1999 m. atsirado ir JAV (Niujorke registruoti 62 atvejai ir 7 mirtys), ir kelia problemų. Perneša uodai, užkratas plinta paukščių ekosistemoje. Kanadoje, JAV nuo šio viruso krito šimtai žirgų. 2003 m. vasarą Baltųjų Rūmų sode aptikta 12 nuo šios ligos kritusių paukščių.

## Nuorodos

* Pasaulio sveikatos organizacija apie vakarų Nilo karštinę
* Informacija apie vakarų Nilo karštinę
* Europa ir vakarų Nilo karštinė
Bioterorizmas

**Bioterorizmas** () – terorizmas, kai tyčia naudojamas biologinis ginklas (bakterijos, virusai, biologinės kilmės toksinai, taip pat kiti biologiniai agentai), siekiant sukelti mirtį ar susargdinti žmones, gyvūnus ar augalus. Agentai gali būti tiek gamtiniai, tiek modifikuoti gamtiniai, siekiant padidinti jų patogeniškumą, atsparumą vaistams, gebėjimą plisti. Biologiniai agentai gali būti platinami per orą, vandenį ar maistą.

Teroristai gali panaudoti biologinį ginklą dėl to, kad jis yra labai sunkiai aptinkamas. Po panaudojimo būna laikotarpis, kada liga dar nepasireiškia, trunkantis nuo kelių valandų iki kelių dienų.
Vienas pastaruoju metu nuskambėjusių bioterorizmo atvejų – juodligės () ataka JAV 2001 m. rugsėjo mėn.

Bioterorizmo galimybės valstybių lygmenyje ribojamos tarptautiniais susitarimais, konvencijomis dėl biologinio ginklo. Pvz., 1972 m. priimtoje Biologinio ginklo draudimo konvencijoje yra apie 100 straipsnių. Valstybių viduje kova su bioterorizmu užsiima tų šalių jėgos struktūros.

## Nuorodos
Biologinis ginklas

**Biologinis ginklas** – masinio naikinimo ginklų rūšis. Jis apima ligas sukeliančius organizmus bei bakterijas, virusus, toksinus, aptinkamus gamtoje ar jų genetinėmis priemonėmis modifikuotus analogus, įgijusius didesnę biologinio poveikio galią. Biologinis teroras, naudojant biologinius ginklus yra ir ekstremistinių organizacijų, kai kurių specialiųjų tarnybų arsenale.

## Nuorodos
* Apsigynimui nuo biologinio ginklo
Sovietas

**Taryba** (arba ***sovietas***) turi dvi galimas reikšmes:
* Iki Spalio revoliucijos taryba reiškė valdančią gamyklos ar kito panašaus padalinio struktūrą, susidedančią  iš joje dirbančių darbininkų. Taryboms negalėjo priklausyti šių gamybos priemonių savininkai ar aukštas pareigas užimantys vadovai. Tokios tarybos ėmė formuotis paskutiniais imperinės Rusijos gyvavimo metais.
* Po Spalio revoliucijos tarybomis vadinamos struktūros tapo pagrindine valdymo forma visuose lygiuose: įmonėje, mieste, srityje, visą šalį valdant vadinamajai Aukščiausiajai Tarybai. Aukštesnių lygių tarybose dirbantys (juoba joms vadovaujantys) žmonės darbininko darbo nebedirbdavo, nors propaganda ir labai stengėsi pabrėžti jų „darbininkišką kilmę“. Vien tik kilmė ne visada apsaugodavo nuo neprotingų sprendimų ar represijų organizavimo (pavyzdžiui, iš darbininkų buvo kilęs itin aršus stalinistas Nikolajus Ježovas).

Pastaruoju metu socializmo ar Spalio revoliucijos išvakarių laiko taryba neretai vadinama rusišku žodžiu Совет („sovietas“), kurio originali reikšmė yra ta pati. Šis žodis buvo vartojamas už Tarybų Sąjungos ribų arba jos pogrindyje (oficialiai buvo vartojamas „tarybos“ terminas). Terminas „sovietas“ oficialiai rusicizmu nelaikomas. 

Terminas „sovietai“ ir jo junginiai – „Sovietų Rusija“, „sovietų valdžia“, taip pat jų vediniai – „sovietinis“, „sovietiškas“ lietuvių kalboje gali būti vartojami kaip ir kitose kalbose. 1940 m. okupavus Lietuvą, terminas „sovietai“ buvo pakeistas į „tarybos“. Šiuo metu laikoma, kad terminai „sovietai“, „sovietinis“ yra neutralūs terminai kaip ir kitų tautų valdymo formą ar režimą reiškiantys žodžiai..  
    
## Taip pat skaitykite

* TSRS Aukščiausioji Taryba
* TSRS Ministrų Taryba
* Liaudies deputatų taryba

## Literatūra
* Valstybinės Lietuvių kalbos komisijos paaiškinimas  dėl termino „sovietas“ naudojimo

## Šaltiniai
Neravai

**Neravai** – kaimas Druskininkų savivaldybėje, dešiniajame Nemuno krante, prie kelio iš Druskininkų į Viečiūnus. Neravų seniūnaitija. Faktiškai Druskininkų priemiestis. Yra biblioteka, veikia parduotuvė.

## Etimologija
Vietovardis galbūt pravardinis, sietinas su *nẽravoti* 'pašiepti, juoktis iš ko; erzinti', *nãravas* 'užsispyrimas, nirtulys; kaprizas, aikštis; mokėjimas patogiai prisitaikyti (dirbant), kad būtų spartu, lengva', *naravùs* 'atsargus, patyręs, įgudęs'.

## Istorija

Neravai rašytiniuose šaltiniuose yra minimi nuo 1604 m. Kaimas gatvinis, susiformavęs Valakų reformos metu.

XIX a. kartografinėje medžiagoje šiaurinėje kaimo žemių dalyje minimas *Veselovo* dvaras. XIX a. pab. įėjo į Trakų apskrities Merkinės valsčių, buvo Veselovo dvaro valda ir kaimiškosios apylinkės centras. ~1866 m. buvo 19 ūkių, kuriuose gyveno 176 žmonės (175 katalikai ir 1 stačiatikis).

Nuo 1920 m. iki 1939 m. rugsėjo 17 d. Neravai priklausė Lenkijai, nuo 1939 m. rugsėjo pabaigos – Baltarusijai, 1940 m. lapkričio 25 d. grąžinti Lietuvai. 1928–1935 m. kaime veikė „Ryto“ draugijos pradinė mokykla. 1930 m. kaimas išskirstytas vienkiemiais.

Nuo 1925 m. kaimas buvo Druskininkų valsčiaus Neravų seniūnijos, o 1940–1941 m. ir nuo 1944 m. iki 1954 m. gegužės 25 d. – Neravų apylinkės administracinis centras. LTSR metais Neravai buvo daržininkystės tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė. 1973 m. įkurta biblioteka.

2000 m. iš Varėnos rajono kaimas perduotas Druskininkų savivaldybei.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės

Gimė:
* Antanas Kalpokas (1901–?), karys savanoris, 1919–1921 m. Nepriklausomybės kovų dalyvis, Lietuvos kariuomenės kūrėjų savanorių medalio kavalierius (1928 m.).
* Juozas Kalpokas (1918–1946), pedagogas, Dainavos apygardos partizanų ryšininkas, pogrindinės organizacijos narys, 1946 m. vasario 13 d. suimtas Viečiūnų mokykloje ir nužudytas NKVD Druskininkų valsčiaus poskyryje.
* Danutė Kvietkevičiūtė (1939–2023), dailininkė tekstilininkė.

## Kultūros paveldas
* Neravų senosios kapinės (XVI–XVIII a.)
* Namas (Gojaus g. 10), kuriame gimė, gyveno ir dirbo pedagogas, lietuvybės puoselėtojas, rezistentas Juozas Kalpokas (1918–1948).

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Versmė. Lietuvos kariuomenės kūrėjai savanoriai (1918–1922)
* Paminklai. Druskininkų savivaldybė, Neravų kaimas. – Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo centras
Vikaičiai

**Vikaičiai** – kaimas Kėdainių rajono savivaldybės šiaurėje, 5 km į rytus nuo Gudžiūnų, prie Liaudės intakų Nykio ir Druskalnio. Iš šiaurės prieina Balsių miškas, iš pietų – Serbentynės miškas. Seniūnaitijos centras. Kaimą kerta Devynduonių–Gudžiūnų kelias. Veikia Gudžiūnų mokyklos skyrius, biblioteka.

## Istorija

Kaimas įkurtas išparceliuoto Antomyro dvaro žemėse.

Vikaičiai tarybiniais metais priklausė Gudžiūnų apylinkei, buvo „Žemaitės“ kolūkio centrinė gyvenvietė.

2020 m. prijungtas Pasiekų kaimas.

## Gyventojai

## Šaltiniai