open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Jakštaičių senosios kapinės

**Jakštaičių senosios kapinės**, vadinamos *Senkapiais, Maro kapeliais, Maro kapais, Markapiais*  – neveikiančios kapinės šiaurinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Jakštaičių kaime (Imbarės seniūnija), 0,6 km į šiaurės vakarus nuo kelio Jakštaičiai–Narmantai tilto per Juodupį, 150 m į šiaurę nuo upelio, kaimo šiaurės vakarinėje dalyje.

## Kapinės
Įrengtos kaimo laukuose, aukštumoje. Ovalo plano, apie 22 m skersmens, apjuostos lauko akmenų tvora, kurioje iš rytų pusės įrengti mediniai varteliai. Pakraščiuose apaugusios medžiais. Laidojimo žymių nesimato. Arčiau vakarinio pakraščio stovi betoninis antkapinis paminklas, raudonų plytų mūro koplytėlė ir tipinis kario savanorio antkapinis kryžius.  

Teritorijos plotas – 0,04 ha.

### Koplytėlė
Neogotikinė, mūrinė, stačiakampė stačiasienė, vienkamarė, atvira iš trijų pusių, kryžminiu stogeliu. Pamatai betoniniai. Sienos raudonų plytų mūro. Priekyje įrengtos medinės vienvėrės durelės, šonuose – po langelį. Virš stogo centre kyla stačiakampis bokštas su smaile ir kryžiumi, o virš kampų – po stačiakampį bokštelį su smaile ir kryželiu. Viduje stovi medinės, polichromuotos Švč. Mergelės Marijos Maloningosios, Šv. Barboros ir Šv. Juozapo skulptūros.

### Antkapiniai paminklai
Pirmasis paminklas stovi į kairę nuo koplytėlės. Jis betoninis, tipinis, trijų tarpsnių, užsibaigiantis kryžiumi su metaline Nukryžiuotojo figūrėle. Priekinėje plokštumoje yra 1980 m. data.

Antrasis paminklas stovi į dešinę nuo koplytėlės. Tai betoninis, plokščias, tipinis kario savanorio kapo kryžius, kurio stiebo apatinė dalis išplatinta, o kryžmą juosia daugiakampės žvaigždės pavidalo nimbas. Apačioje pritvirtinta stačiakampė juodo akmens plokštė su iškaltu užrašu: „PARTIZANAS / ADOMAS / SKERSIS / „ĄŽUOLAS“ / 1918 – 1947 / ŽUVĘS NUO BUDELIO / RANKOS“.                   

## Istorija
Veikė XVII–XIX a., laidoti Jakštaičių kaimo gyventojai. XIX–XX a. pr. buvo pakasami savižudžiai, nekrikštyti mirę kūdikiai. Vadinamos *Senkapiais, Maro kapais, Markapiais, Maro kapeliais*. XIX a. apjuostos akmenų aptvaru. Pasakojama, kad prie kapinių seniau vaidendavosi, pasirodydavo  liepsnelės.

Nuo seno kapinėse stovėjo medinė koplytėlė ir 3 aukšti ąžuoliniai kryžiai. 1938 m. sunykusios koplytėlės vietoje kaimo pavasarininkai pastatė mūrinę, 1980 m. vietoje nuvirtusių kryžių Kazimieras ir Magdalena Maksvyčiai – betoninį antkapinį kryžių. 

1947 m. čia palaidotas prie Daukšių žuvęs Kardo rinktinės Tautvaišo kuopos partizanas Adomas Skersys–Ąžuolas. Jam atminti 2004 m. pastatytas tipinis kario savanorio antkapinis kryžius. 

1959 m. žvalgė Juozas Mickevičius, 1995 m. – Kultūros paveldo centras (istorikės Loreta Kazlavickienė, Jadvyga Verksnienė), 2005 m. – Julius Kanarskas.

Kapinės – saugotinas, o koplytėlė su skulptūromis – registrinis kultūros paveldo objektas.

## Šaltiniai
Lipinai (reikšmės)

**Lipinais** () vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:

* Lipinai (Augustavo apskritis);
* Lipinai (Semiatičės apskritis);
* Lipinai (Hainuvkos apskritis);
* Lipinai (Pžesmikų valsčius).
Vigoda (reikšmės)

**Vigoda** () vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:

* Vigoda (Hainuvkos apskritis);
* Vigoda (Lomžos apskritis);
* Vigoda (Losicės apskritis);
* Vigoda (Palenkės Januvo valsčius);
* Vigoda (Višnicės valsčius).
Aleksander Zawadzki

**Aleksandras Zavadskis** (, 1899 m. gruodžio 20 d. Bendzine – 1964 m. rugpjūčio 7 d. Varšuvoje) – Lenkijos politinis ir valstybės veikėjas, 1952–1964 m. buvęs LLR Valstybės tarybos pirmininkas.

## Biografija
Pogrindiniame komunistiniame judėjime dalyvavo nuo 1922 m., keletą kartų už tai buvo areštuotas ir kalėjime praleido 11 metų.

Okupavus Lenkiją, gyveno Tarybų Sąjungoje, Antrojo pasaulinio karo metais čia organizavo „Lenkų patriotų sąjungą“ bei Lenkijos liaudies kariuomenę. 1944 m. paskirtas visiškai Stalino kontroliuojamo Lenkų komunistų centrinio biuro TSRS vadovu. 1944–1945 m. buvo Lenkijos partizaninio judėjimo štabo viršininkas bei kariuomenės vado pavaduotojas politiniam darbui.

Po karo 1945–1948 m. buvo Vyriausybės įgaliotiniu Silezijoje, vėliau – Silezijos vaivadijos vaivada. 1948 m. gruodžio mėn. tapo LJDP CK Politinio biuro nariu bei CK sekretoriumi.

1949–1952 m. buvo LLR Ministrų tarybos pirmininko pavaduotojas, 1949–1950 m. – kartu ir Lenkijos profesinių sąjungų centrinės tarybos pirmininkas.

1952 m. lapkričio 20 d. išrinktas LLR Valstybės tarybos pirmininku (Valstybės taryba atliko kolektyvinio šalies prezidento funkcijas), 1956 m. – ir Visos Lenkijos nacionalinės vienybės fronto pirmininku. Šias pareigas užėmė iki mirties 1964 m.

## Šaltiniai

|-
Minženinas (reikšmės)

**Minženinu** () vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:

* Minženinas (Zambruvo apskritis);
* Minženinas (Lomžos apskritis);
* Minženinas (Mazovijos vaivadija).
Nove Kževas (reikšmės)

**Nove Kževu** () vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:

* Nove Kževas (Balstogės apskritis);
* Nove Kževas (Lomžos apskritis);
* Nove Kževas (Zambruvo apskritis).
Šumovas (reikšmės)

**Šumovu** () vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:

* Šumovas (Zambruvo apskritis);
* Šumovas (Sokulkos apskritis).
Stare Zalesiai (reikšmės)

**Stare Zalesiais** () vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:

* Stare Zalesiai (Zambruvo apskritis);
* Stare Zalesiai (Bielsko apskritis);
* Stare Zalesiai (Čiževo valsčius);
* Stare Zalesiai (Klukovo valsčius).
Dembovas (reikšmės)

**Dembovu** () vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:

* Dembovas (Lomžos apskritis);
* Dembovas (Suvalkų apskritis);
* Dembovas (Augustavo apskritis);
* Dembovas (Bielsko apskritis).
Olševas (reikšmės)

**Olševu** () vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:

* Olševas (Bočkų valsčius);
* Olševas (Bransko valsčius);
* Olševas (Semiatičės apskritis);
* Olševas (Lomžos apskritis);
* Olševas (Palenkės Sokoluvo apskritis).
Švobiškio evangelikų reformatų bažnyčia

**Švobiškio evangelikų reformatų bažnyčia** − evangelikų reformatų bažnyčia Švobiškyje, prie Mūšos, Pasvalio rajone.

## Istorija

1606 m. liepos 22 d. Švobiškio savininkas Martynas Švoba testamentą savo turtus ir žemę užrašė Švobiškio bažnyčiai. Martyno Švobos testamento, liečiančio Švobiškį, turinys: *„Aš, Martynas Švoba, dovanoju dvarą Švobiškį, stovintį ant upės Mūšos, su miesteliu Švobiškiu, su bažnyčia, visais kaimais, žeme ir valdiniais: su kaimais Žydoniais, Bonžoniais, Pivovarais, Narykoniais, Janiūnais (dabar [[Joniškėlis]]), Parobkais, – su visais trobesiais, gyvuliais, arkliais ir kumelėmis, su javais iškultais ir svirnuose sukrautais, su pievomis ir su ariama žeme, su tvenkiniais ir malūnais, su pusčia – giria prie Joniškiu ir miškais, su gojais, su aviliais ir bitėmis, su bajorais, žmonėmis, su bernais ir jų žmonomis ir vaikais – visa tai duodu, dovanoju ir amžiniems laikams užrašau Dievo garbei ir Švobiškio bažnyčios naudai. Švobiškyje turi būti pastatyta nauja bažnyčia, senosios bažnyčios vietoje… "*.

Tuo metu evangelikų reformatų dvarininkas Bialozoras pralaimėjo teismą Žemaičių katalikų vyskupui Merkeliui Giedraičiui ir Upytės teismo sprendimu turėjo grąžinti Linkuvos bažnyčią katalikams, o evangelikų parapija buvo perkelta į Švobiškį.

1773 m. Švobiškio bažnyčia buvo sena, medinė, dengta šiaudais, viduje buvo įrengtas naujas vargonų choras.

1784 m. kunigas Adomas Močiulskis Švobiškyje pastatė naują kleboniją, buvo sutvarkyti kiti apleisti bažnytiniai trobesiai, bet pati bažnyčia buvo medinė ir labai pasenus. Todėl bažnyčios sinodas 1785 m. birželio 24 d. nutarė Švobiškyje statyti naują, mūrinę bažnyčią. Sinodas bažnyčios statybai skyrė 13,9 tūkst. auksinų. Buvo surinkta ir aukų. Bažnyčios statyba ir jos įrengimas kainavo apie 15 tūkst. auksinų.

Apie 1858 m. Švobiškio kunigo Konstantino Jungo (1829–1868 m.) dėka, vietoj medinės tvoros, bažnyčia buvo apmūryta akmens mūro šventoriumi.

1918 m. Švobiškyje apsigyveno generalinis senjoras kunigas Vilius Meškauskas. Jo rūpesčiu 1919 m. Švobiškyje buvo sušauktas pirmasis valstybingumą atkūrusioje Lietuvoje evangelikų reformatų bažnyčios sinodas.

## Išnašos

## Nuorodos

* Maldos namai Lietuvoje. Evangelikų reformatų bažnyčios
* Parapijos svetainė 
* Reformatų parapija
Matilde Camus

**Matilde Camus** (1919 m. rugsėjo 26 d. – 2012 m. balandžio 28 d.) – ispanų XX a. poetė ir menotyrininkė.

## Tiriamieji darbai
* *Benito Pérez Galdós|Vicenta García Miranda, una poetisa extremeña* („Vicenta García Miranda a poet from Extremadura -Spain“).
* *XL Aniversario del Centro de Estudios Montañeses* („XL Anniversary of the Centro de Estudios Montañeses“, 1976).
* *Santander y el Nuevo Mundo* („Santander and the New World“, 1979).
* *Acciones de Guerra en [[Santander, Cantabria|Santander]] del séptimo ejército (1811–1813)* („War actions in Santander of the 7th Army 1811–1813)“, 1979).
* *Historia del Lugar de Monte* („History of Monte“, 1985).
* *Historia de San Román de la Llanilla* („History of San Román de la Llanilla“, 1986).
* *Orizzonti di Gloria* („Glorious horizons“, 1988).
* *Efemérides del Lugar de Monte I* („Calendar of anniversary dates of Monte I“, 1989).
* *Monasterio de San Pedro de Rocas y otras ermitas* („Monastery of San Pedro de Rocas and other hermitages“, 1990).
* *Historia del Lugar de Cueto I„* (“History of Cueto I„, 1990).
* *Efemérides del Lugar de Peñacastillo“* („Calendar of anniversary dates of Peñacastillo“, 1992).
* *Historia del Lugar de Cueto II„* (“History of Cueto II„, 1992).
* *Prolegómenos del Cementerio Protestante de Santander y su evolución histórica* (“Prolegomena of the Evangelic Graveyard of Santander and its historic evolution„, 1993).
* *Efemérides del Lugar de Monte II* (“Calendar of anniversary dates of Monte II„, 1995).
* *Mayorazgo de la Casa Mantilla de Fontibre (Reinosa)* (“Right of primogeniture of the Family Mantilla in Fontibre (Reinosa)", 1999).

## Poezija
* *Voces* (1969).
* *Vuelo de estrellas* (1969).
* *Manantial de amor* (1972).
* *Bestiario poético* (1973).
* *Templo del Alba* (1974).
* *Siempre amor* (1976).
* *Cancionero de Liébana* (1977).
* *Corcel en el tiempo* (1979).
* *Perfiles* (1980).
* *He seguido tus huellas* (1981).
* *Testigo de tu marcha* (1981).
* *Testimonio* (1982).
* *La preocupación de Miguel Ángel* (1982).
* *Tierra de palabras* (1983).
* *Coral montesino* (1983).
* *Raíz del recuerdo* (1984).
* *Cristales como enigmas* (1985).
* *Sin teclado de fiebre* (1986).
* *Santander en mi sentir* (1989).
* *Sin alcanzar la luz* (1989).
* *El color de mi cristal* (1990).
* *Tierra de mi Cantabria* (1991).
* *Amor dorado* (1993).
* *Ronda de azules* (1994).
* *Vuelo de la mente* (1995).
* *Reflexiones a medianoche* (1996).
* *Mundo interior* (1997).
* *Fuerza creativa* (1998).
* *Clamor del pensamiento* (1999).
* *Cancionero multicolor* (1999).
* *La estrellita Giroldina* (1999).
* *Prisma de emociones* (2000).
* *Vivir, soñar, sentir* (2005).
* *Cancionero de Liébana* (2006).
* *Motivos alicantinos*.

## Nuorodos
* Matilde Camus
Kongo Demokratinės Respublikos herbas

**[[Kongo Demokratinė Respublika|Kongo Demokratinės Respublikos]] herbas** pasikeitė keletą kartų nuo 1997 m. Dabartinis herbas buvo pasiūlytas 2006 m., jis vaizduoja leopardo galvą, apsuptą dramblio ilties kairėje ir ieties dešinėje. Žemiau yra parašyti trys žodžiai, sudarantys nacionalinį devizą: *Justice, Paix, Travail* (). Šis herbo variantas buvo priimtas 2006 m. vasario 18 d. Kongo Demokratinės Respublikos prezidento Žozefo Kabilos.

Herbas detaliai aprašomas 2005 metų konstitucijos 1 skyriaus 1 straipsnyje.

Emblema, kuri buvo pristatyta 2003 m., vaizdavo tris susikabinusias rankas, apsuptas kukurūzų vainiko. Viršuje yra pavaizduota liūto galva, o apačioje užrašytas devizas: *Démocratie, Justice, Unité* ().

1999 metų Kongo Demokratinės Respublikos herbas sudarytas iš šviesiai mėlyno skydo. Viduryje skydo yra geltona žvaigždė, virš kurios yra šešios mažesnės žvaigždės. Šis herbas buvo pristatytas kartu su vėliava.

Dar senesnis herbas, galiojęs nuo 1971–1997 m., kai ši tauta buvo žinoma kaip Zairas, vaizdavo leopardo galvą, žemiau buvo dvi sukryžiuotos ietys, iš šonų šakelė ir dramblio iltis. Žodžiai *Paix, Justice, Travail* buvo parašyti ant baltų juostų po sukryžiuotomis ietimis. Šis devizas oficialiai buvo pristatytas 1964 m. rugpjūčio 1 d..


File:Coat of arms of the Congo Free State.svg|Kongo Laisvosios Valstijos ir Belgijos Kongo Herbas (1885–1960 m.)
File:Coats of arms of Zaire (1971-1997).svg|Zairo herbas (1971–1997 m.)
File:Coat of arms of the Democratic Republic of the Congo (1997-1999).svg|Kongo Demokratinės Respublikos herbas (1997–1999 m.)
File:Coat_of_arms_of_the_Democratic_Republic_of_the_Congo_(1999-2003).svg|Herbas (1999–2003 m.)
File:Coat_of_arms_of_the_Democratic_Republic_of_the_Congo_(2003-2006).svg|Nacionalinė emblema (2003–2006 m.)


## Taip pat skaitykite
* Kongo Demokratinė Respublika
* Herbas
* Heraldika

## Šaltiniai
Zita Zokaitytė

**Zita Zokaitytė** (1950 m. lapkričio 18 d. Pilviškiuose, Vilkaviškio raj.) – Lietuvos žurnalistė, literatė, Kėdainių politinė ir visuomenės veikėja.

## Biografija

* 1969 m. baigė Kybartų K. Donelaičio vidurinę mokyklą.
* 1974 m. baigė Vilniaus universitete lietuvių kalbos ir literatūros studijas.
* 1974–1977 m. dirbo mokytoja Vištyčio vidurinėje mokykloje.
* Bendradarbiavo laikraščių „Draugas“ (Šakiai, 1977–1980 m.) ir „Pergalė“ (Vilkaviškis, 1980–1985 m.) redakcijose. 
* 1985–1987 m. studijavo Leningrado aukštojoje partinėje mokykloje.
* 1987–2010 m. dirbo laikraščio „Kėdainių garsas“ redakcijoje. „Kėdainių garso“ redaktorė 1987–2001 m.
* 1990–1995 m. buvo išrinkta į Kėdainių rajono savivaldybės tarybą, vėliau tapo įsteigto rajono deputatų klubo sekretore.

## Kūryba

Lietuvos žurnalistų sąjungos narė. Poezijos ir kitus kūrinius pradėjo spausdinti respublikinėje ir rajoninėje spaudoje, vėliau – įvairiuose almanachuose bei atskiruose rinkiniuose („Ošia atžalynas“ (1970 m.), „Ten, sidabro vingy“ ir kt.). Tarptautinių festivalių „Poezijos pavasaris“ dalyvė.

## Bibliografija

* Su bendraautoriais, „Dedikacijos Kėdainių kraštui: Varsnos klubo literatų eilėraščiai“ (sud. Genė Sereikienė, Genovaitė Žukauskaitė). Kaunas, Naujasis lankas, 2008. ISBN 978-9955-03-463-6
* Su bendraautoriais, „Kalbų tiltas – 2007“ (sud. Genovaitė Bružienė, Genė Sereikienė). Kėdainiai, Kompiuterinė leidyba, 2007
* „Ten, sidabro vingy“. Marijampolė, 2001. ISBN 9986-894-56-5
* Su Rasa Stankevičiene, „Rasazita: eilėraščiai“. Kėdainiai, R. Šukienės l-kla, 2000
* „Naktyje“. Kėdainiai, 1991

## Šaltiniai

## Nuorodos

* LR Kėdainių rajono 1990-1995 metų deputatų klubas
Allantospermum borneense

***Allantospermum borneense*** – Ixonanthaceae šeimos, Allantospermum genties labai aukštų medžių rūšis.

Paplitę Malakos pusiasalio pietinėje dalyje ir Borneo saloje.
Natūraliai auga drėgnuose atogrąžų miškuose mišriai su kitais sparneninių šeimos medžiais.

Užauga iki **90 m** aukščio. 

Dabartinio lotyniško (*Allantospermum borneense*.Forman) rūšies pavadinimo autorius Lewis Leonard Forman, gyvenęs 1929-1998 metais.

## Nuorodos
* Mokslinis lotynų kalba pavadinimas ir sinonimai per theplantlist.org ,  ipni.org, tropicos.org svetaines, *[[Anglų kalba|Anglų k.]]*
Allantospermum multicaule

**Allantospermum multicaule**, (*Allantospermum multicaule*); Ixonanthaceae šeimos, Allantospermum genties medžių rūšis.

Tai endeminė Madagaskaro augalų rūšis, auga tik šioje saloje.
Natūraliai aptinkama drėgnuose atogrąžų miškuose, 0-500 metrų aukščio altitudėse.

Dabartinio mokslinio lotyniško (*Allantospermum multicaule*.(Capuron) Noot.) rūšies pavadinimo autoriai - *René Paul Raymond Capuron* gyvenęs 1921-1971* metais ir *Hans Peter Nooteboom*, gimęs [[1934]] metais.

== Nuorodos ==
* [http://www.ipni.org/ipni/idPlantNameSearch.do?id=442126-1 Mokslinis lotyniškas rūšies pavadinimas per ipni.org svetainę], *Anglų k.*
* [http://www.efloras.org/florataxon.aspx?flora_id=12&taxon_id=242417882 Papildomai apie Allantospermum multicaule per efloras.org svetainę], *Anglų k.*
* [http://data.gbif.org/species/4259169 Papildomai apie Allantospermum multicaule per data.gbif.org svetainę], *Anglų k.''
Allantospermum

**Allantospermum** (*Allantospermum*) gentis, priklauso Ixonanthaceae augalų šeimai. Anksčiau buvo priskirti prie Simaroubaceae ir Irvingiaceae augalų šeimų. 
:Gentyje yra dvi rūšys:
* *[[Allantospermum borneense]]* - Auga Malezijoje. Aukščiausia šios genties medžių rūšis, užauganti iki 90 metrų aukščio.
* *[[Allantospermum multicaule]]* - Auga Madagaskare

Genties mokslinio lotyniško pavadinimo autorius - *Lewis Leonard Forman*, gyvenęs 1929-1998 metais.

## Nuorodos
* Mokslinis lotyniškas genties pavadinimas per ipni.org svetainę, *[[Anglų kalba|Anglų k.]]*
Saldutiškio dvaras

**Saldutiškio dvaras** – dvaras, buvęs Saldutiškyje. Išlikę dvaro rūmai, svirno liekanos, ledainė, tvarto ir ledainės liekanos, parkas. Buvusiame dvaro parke buvo Meilės alėja, šiuo metu apleista ir netvarkoma. Greta miestelio kapinių išlikusios dvarininkų Jaloveckių šeimos kapinaitės.

## Istorija

Minimas nuo XVIII a. pabaigos. Pagal 1811 m. surašymą Saldutiškį valdė Martyno Valiulio sūnus Antanas Valiulis.

Paskutinis dvaro savininkas buvo Boleslovas Jaloveckis – karo inžinierius, rusų tarnybos generolas, žymus visuomenės veikėjas, kvietęs jungtis lenkus ir gudus lygiomis teisėmis. Jis vadovavo bendrovei, 1895–1899 m. tiesusiai siauruką Panevėžys–Pastovys, kuris ėjo ir per Saldutiškį. B. Jaloveckis įrengė turtingą parką, dendrologinį sodą, keletą miško kvartalų užsodino maumedžiais.

1921–1923 m. Saldutiškio dvare įsikūrė Linkmenų valsčiaus valdyba. Sovietmečiu dvaras priklausė valdžios įstaigoms.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Saldutiškio dvaro istorija
Fricas Buntinas

**Fricas (Pričkus) Bernardas Buntinas** – tarpukario Lietuvos buriuotojas, dalyvavęs tuomet tolimiausiuose plaukimuose Baltijos ir Šiaurės jūrose, sėkmingai startavęs tarptautinėje regatoje aplink Gtlando salą.

Nuo 1924 m. įsijungė į jūrų skautų veiklą, kartu su Martynu Braku, Kristupu Plonaičiu, Eriku Purvinu bei kitais mažalietuviais kūrė pirmąjį jūrų skautų vienetą Klaipėdoje. 1926–1929 plaukiojo jūrų skautų jachta „Budys“.

VDU studentų korporacijos „Mažoji Lietuva“ narys 

1932–1935 Klaipėdos uosto valdybos inžinierius.

Dalyvavo 1932–1934 m. ilgiausiuose tuo metu plaukimuose „Gulbe“ Kopenhaga–Geteborgas, Londonas–Oslas, plaukime į Stokholmą.

1935 m. Klaipėdos jachtklubo valdybos narys. LBS vicepirmininkas. Tais pačiais metais būdamas jachtos „Vytis“ vadu dalyvavo tarptautinėje Fårösund regatoje.

1936 m. naujai įkurtos buriavimo mokyklos Klaipėdoje viršininkas.
 Metų pabaigoje išrinktas į Lietuvos buriavimo sąjungos valdybą. 

1937 m. Buriavimo mokyklos Klaipėdoje lektorius. Tais pačiais metais su „Žalčių karaliene“ savo klasėje pirmas finišavo regatoje aplink Gotlandą.

Po II pasaulinio karo atvyko į Torontą, kur aktyviai įsitraukė į lietuvių išeivijos visuomeninę veiklą. Buvo lietuvių evangelikų liuteronų „Vilties“ parapijos pirmininkas, jūrų skautų rėmėjas. Jam nemažai talkino žmona Grita. Palaidotas Toronte, Šv. Jono lietuvių kapinėse.

## Išnašos
Katanga

**Katangos provincija** () – buvusi provincija Kongo Demokratinės Respublikos pietinėje dalyje. Ribojosi su Vakarų Kasajumi ir Rytų Kasajumi, Maniema ir Pietų Kivu – šiaurėje, su Tanzanija – rytuose, su Zambija – pietuose, su Angola – vakaruose. Administracinis centras – Lubumbašis.

2015 m. padalinta į 5 naujas provincijas.

## Istorija
Po bantų migracijų visa teritorija buvo apgyvendinta bantų genčių. Svarbiausios tarp jų buvo balubai, balundai, sangai, hembai, tumbvai, bembai. Katangos teritorijos – vienas iš svarbiausių Užsachario Afrikos civilizacijos židinių. Jau V a. centrinėje Katangoje susiformavo aukšto lygio Upembos kultūra, kurios gyventojai vystė platų prekybinių ryšių tinklą. Pradedant XVI a. pabaiga, šios kultūros įtakoje atsirado pirmieji valstybiniai junginiai – Lubos (šiaurinė Katanga), Lundos (rytų Katanga), Kazembės (pietinė Katanga) karalystės. Jose susiformavo sudėtingos politinės struktūros, sudievintų valdovų kultas, slaptos religinės organizacijos.

XIX a. viduryje šios imperijos pasiekė didžiausią ekspansijos lygį, o vėliau jas nusilpnino mfekanė (klajoklių tautų antpuoliai iš pietų) bei suahilių ir njamvezių pirklių hegemonija. Teritorijoje įsitvirtino efemeriškos vergvaldinės Garaganzės, Msirio, Tipu Tip imperijos.

Pačioje XIX a. pabaigoje, kolonijinėms valstybėms dalijantis Afriką, didžiuma šių valstybių teritorijų priskirta Belgijai ir tapo Laisvosios Kongo valstybės dalimi, o vėliau – Belgijos Kongo dalimi. Jau 1924 m. suformuota Katangos (nuo 1947 m. – Elizabetvilio) provincija, kurios teritorija beveik nekito nuo to laiko. Jos administracinis centras buvo Lubumbašis (belgų laikais vadintas Elizabetviliu).

PO KDR nepriklausomybės 1960–1963 m. buvo pasiskelbusi separatistinė Katangos Valstybė, kuri vėliau inkorporuota į KDR sudėtį. 1971–1997 m. teritorija vadinta ***Šabos provincija***. Pagal 2005 m. konstituciją numatyta, kad Katanga bus padalinta į 4 provincijas (Tanganika, Aukštutinė Katanga, Aukštutinis Lomamis ir Lualaba).

## Geografija

Paviršius daugiausia kalvotas, apaugęs miškais ir savanomis. Šiaurėje leidžiasi į Kongo baseiną, o pietuose ir rytuose kyla į aukštumas ir kalnus (Katangos plynaukštę). Svarbiausios upės – Lualaba, Luvua, Lukuga, Luapula, Sankuru, Kasajus. Į provincijos teritoriją patenka dalis Mveru, Tanganikos ežerų, telkšo Upembos ežeras. Katanga yra svarbi vario, kobato ir kitų naudingųjų iškasenų gavybos sritis.

## Administracinis suskirstymas
 
Provincija buvo padalinta į 5 rajonus (skliaustuose – administracinis centras):
* Kolvezio rajonas (Kolvezis)
* Lualabos rajonas (Kolvezis)
* Aukštutinės Katangos rajonas (Lubumbašis)
* Aukštutinio Lomamio rajonas (Kamina)
* Tanganikos rajonas (Kalemijė)
Kuktiškių dvaras

**Kuktiškių dvaras** – dvaras, buvęs Kuktiškėse (Utenos rajonas).

## Istorija

Manoma, kad dvaras galėjo egzistuoti dar 1387 m., kai priklausė Vilniaus vyskupijai. XVI a. minimas kaip vyskupo dvaras. 1731 m. dvarui priklausė 36 sodybiniai sklypai.

Nuo XVIII a. pabaigos buvo Ferdinando Franko nuosavybė. Po jo mirties dvarą paveldėjo dukra Eleonora Frank-Jančevska. Pastarajai mirus dvaras atiteko savininkės dukrai Marijai Pšibilskai. Praskolintą dvarą iš jos nupirko Saldutiškio dvaro savininkas Boleslovas Jaloveckis, po kurio mirties dvarą paveldėjo trys jo vaikai. 1930 m. B. Jaloveckio palikuonys dvarą pardavė Povilui Jankauskui, vėliau jis nacionalizuotas. Po Nepriklausomybės atkūrimo į dvarą sugrįžo gyventi P. Jankausko našlė ir sūnaus šeima.

## Šaltiniai
Dalia Grybauskaitė (1952)

::*Šis straipsnis yra apie dailininkę, apie LR Prezidentę žr. straipsnyje [[Dalia Grybauskaitė]]*

**Dalia Grybauskaitė** (1952 m. lapkričio 1 d. Subačiuje Kupiškio raj.) – Lietuvos dailininkė, grafikė.

## Biografija
 
* D. Grybauskaitė mokėsi Subačiaus vidurinėje mokykloje. 
* 1973–1979 m. Lietuvos valstybiniame dailės institute studijavo grafiką. 
* Nuo 1978 m. – Vilniaus dailės akademijos piešimo katedros koordinatorė.

## Kūryba

2000 m. tapo Lietuvos dailininkų sąjungos nare. Nuo 1980 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje (daugiausia grupinėse mažosios grafikos ir ekslibrisų). Surengė keletą personalinių parodų. 

## Nuorodos

* VDA dėstytojai
Stendalio sindromas

**Stendalio sindromas** (arba **Florencijos sindromas**) – žmogaus išgyvenamas psichikos ir elgsenos sutrikimas pamačius daug ar labai įspūdingų meno kūrinių. Stendalio sindromą gali išgyventi ir žmonės, pamatę ypatingo grožio objektus, gamtos vaizdus.

## Istorija

Stendalio sindromas pavadintas prancūzų XIX a. rašytojo Stendalio vardu. Stendalis knygoje „Neapolis ir Florencija: kelionė iš Milano į Redžiją“ taip aprašė apsilankymo po Florenciją pabaigą: *„Kai aš ėjau iš [[Santa Croce (Florencija)|Šventojo Kryžiaus bažnyčios]], man užėmė kvapą, jaučiau širdies dūžius, atrodė tarsi gyvybinės jėgos būtų mane apleidusios, ėjau bijodamas parkristi ant žemės.“*

Nors nuo senų laikų buvo žinomos įvairių žmonių psichologinės reakcijos į meno kūrinius, ypač tokiuose miestuose, kaip Florencija, Roma, Venecija, šių reiškinių tyrimai suintensyvėjo XX a. pabaigoje padažnėjus muziejų lankytojų atakoms prieš ypač garsius meno kūrinius (kaip 1972 m. buvo apdaužyta Mikelandželo „Pieta“). Pavadinimą suteikė italų gydytoja *Graziella Magherini* 1979 m., ištyrusi daugiau nei 100 sindromo atvejų Florencijoje.

1996 m. pasirodė *[[Dario Argento]]* košmarų filmas „Stendalio sindromas“ apie ligos kamuojamą asmenį. Šiuo metu žymiausių pasaulio meno muziejų apsaugos darbuotojai apmokyti dirbti su Stendalio sindromo paveiktais muziejų lankytojais.

## Simptomai

Liga pasireiškia karščiavimu, širdies plakimo suintensyvėjimu, euforine psichologine būsena, darosi silpna, galimos haliucinacijos. Didesnę tikimybę pasireikšti turi kitų nei Italija Europos šalių gyventojams, atvykusiems į Florenciją ir pamačiusiems daugybę meno kūrinių, žinomų nuo vaikystės, vienoje vietoje. Nustatyta, kad Stendalio sindromas neveikia vietos gyventojų ir azijiečių, visiškai kitos kultūrinės terpės žmonių. Stendalio sindromą gali žadinti ir kiti garsūs meno kūriniai, kaip „Mona Liza“ Luvre ar „Siksto madona“ Senųjų meistrų galerijoje Drezdene.

Yra abejojančių Stendalio sindromo buvimu, tačiau užregistruota atvejų, kai lankytojai tiesiog parkrisdavo muziejuose ir juos tekdavo išvežti į ligoninę, kas peržengia vien susižavėjimo meno kūriniais ribas. Emocinis pervargimas, seksualinės traumos didina Stendalio sindromo pasireiškimo galimybę. Stendalio sindromas siejamas su Jeruzalės sindromu − išgyvenimais, kuriuos patiria tikintieji, apsilankę šventosiose savo religijos vietovėse.

## Nuorodos

* D. Survilaitë. „Stendalio sindromas ir kiti keliautojų psichikos sutrikimai“. − 2008 m. 
* Apie sindromą (anglų k.) 
* Telegraph straipsnis (anglų k.)
Meksikinė guoba

* *Chaetoptelea mexicana* Liebm. 1850

**Meksikinė guoba** () – guobinių (*Ulmaceae*) šeimos, guobų (*Ulmus*) genties medžių rūšis.

## Paplitimas
Paplitusi Šiaurės Amerikos žemyno pietinėje dalyje. Jų augimo arealas nuo vidurio Meksikos, tęsiasi per Centrinę Ameriką, ir baigiasi vakarinėje Panamoje nesiekdamas Panamos kanalo.

Praeityje dėl kavos plantacijų plėtimosi, meksikinių guobų arealas žymiai sumažėjo ir geriausi individai - aukšti su tiesiu kamienu medžiai buvo iškirsti medienai.

## Augavietės
Aptinkamos 81–2466 m aukščio altitudėse. Auga atogrąžų klimato debesų miškuose kartu su ąžuolais (*Quercus*) netoli upių bei kitų vandens šaltinių, kur per metus iškrenta apie 2000-4000 mm kritulių.

## Matmenys
Aukščiausias Šiaurės Amerikos žemyne vietinių magnolijūnų (*Magnoliophyta*) ir guobų (*Ulmus*) genties medžių rūšis. Aukščiausia Meksikos ir Centrinės Amerikos medžių rūšis ir viena aukščiausių medžių rūšių Šiaurės Amerikos žemyne bei pasaulyje.

Paprastai užauga 50–70 m, maksimaliai iki 87 m aukščio. Kamieno skersmuo iki 2,5 m.

## Morfologija
Kamienas ilgas, tiesus, be šakų, kartais su lentinėmis šaknimis prie pagrindo, kurių skersmuo iki 6 m. Sausuoju metų laikotarpiu iš dalies numeta lapus. Lapkotis 0,5-1 cm ilgio. Lapai pailgos formos, su didžiausiu praplatėjimu viduryje arčiau kotelio. Jie labai skirtingo ilgio, nuo 3 cm iki 16 cm ir 2 cm iki 7 cm pločio. Lapo galas kiek smailėjantis. Lapų kraštai nežymiai dantyti. Jų viršutinė pusė tamsiai žalia ir blizganti. Apatinė lapų pusė gerokai skiriasi su kur kas šviesesne žalia spalva. Žiedai balti, smulkūs. Žydi tarp gruodžio - vasario mėnesiais. Vaisiai vasario - kovo mėnesiais. Sparnavaisis 9 mm ilgio ir 2,3 mm pločio padengtas ilgais, tiesiais plaukeliais. 

Sėklas išbarsto vėjas. Sėklų sudygimas priklauso nuo jų kokybės, gali užtrukti tarp 20-38 dienų.

## Pavadinimas
Botaniškai pirmą kartą rūšis buvo aprašyta 1873 metais. Mokslinio lotyniško *Ulmus mexicana* rūšies pavadinimo autorius - *[[Jules Émile Planchon]]*, gyvenęs 1823-1888 metais.

## Panaudojimas
Mediena kieta ir sunki, sudėtinga džiovinti ir gali stipriai deformuotis. Mediena naudojama stulpams (poliams) ir kaimo vietovėse statyboje, taip par gaminami laiptai, baldai. Praeityje Meksikinės guobos žievę naudodavo sandalų padams gaminti. Taip pat mediena naudojama popieriaus masės gamybai, malkoms, o lapai naudojami kaip gyvulių pašarui.

## Taip pat skaitykite
* Aukščiausios Šiaurės Amerikos žemyno medžių rūšys
* Aukščiausios Žemėje medžių rūšys, augusios praeityje ar augančios dabar

## Šaltiniai

## Nuorodos
* theplantlist.org / ''Ulmus mexicana'' (Liebm.) Planch. , *[[Anglų kalba|Anglų k.]]*
* ipni.org / Ulmus mexicana | *Anglų k.*
* biogeodb.stri.si.edu / Ulmus mexicana  | *Anglų k.*
* tcf.bh.cornell.edu / ''Ulmus mexicana'' | *Anglų k.*
Galvės regata

**Galvės regata** – Trakų Galvės ežere, Pilies salos prieigose kasmet vykstančios tarptautinės baidarių ir kanojų irklavimo varžybos.

## Istorija

Tarptautinė regata „Galvė“ užgimė, kai prasidėjo artimesnis sportininkų iš Lenkijos ir Lietuvos TSR bendravimas. Pirmosios tarptautinės varžybos tarp abiejų šalių įvyko 1966 m. rugsėjo 17-18 dienomis Trakuose „Žalgirio“ irklavimo bazėje. Regatos vyriausiuoju varžybų teisėju 1967–2005 m. buvo tarptautinės kategorijos teisėjas, 1957 m. Europos čempionas, Romos vasaros olimpinių žaidynių (1960 m.) ketvirtos vietos laimėtojas Mykolas Rudzinskas.

Nuo 2002 m. regatoje kartu pradėtos organizuoti ir veteranų varžybos. 2011 m. pirmą kartą vykdant pasaulio jaunių čempionato varžybas Trakuose, paminėta Tarptautinės regatos „Galvė“ 45 metų sukaktis.

### Pavadinimų kaita

* 1967 m. įvyko „Baidarių ir kanojų irklavimo varžybos tarp Lenkijos LR, Baltarusijos TSR ir Lietuvos TSR komandų“.
* 1969 m. suorganizuotos „Tarptautinės Neu-Brandenburg (VDR) – Gdansk (LR) – Lietuvos TSR irklavimo baidarėmis ir kanojomis varžybos“. 
* Vėliau vyko „Tarptautinė regata“.
* 1978 m. šiai regatai oficialiai buvo suteiktas „Galvės“ vardas.

## Regatos programa

Regatos programos irklavimo varžybos vykdomos suaugusiųjų ir jaunių amžiaus grupėse:
* **Vyrai**:
** vienvietėmis, dvivietėmis ir keturvietėmis baidarėmis,  500 ir 1000 m;
** vienvietėmis, dvivietėmis kanojomis, 500 ir 1000 m.
* **Moterys**:
** vienvietėmis, dvivietėmis baidarėmis, 500 ir 1000 m.

## Dalyvių geografija

Galvės regatoje, be pirmųjų dalyvių iš Lenkijos, yra dalyvavę sportininkai iš Latvijos, Estijos, Vengrijos, Vokietijos, Bulgarijos, Moldovos, Baltarusijos, Ukrainos, Uzbekijos, Kirgizijos, Tadžikijos, Armėnijos, Gruzijos, Azerbaidžano. Jie vėliau tapo olimpiniais čempionais (V.Didenko, V.Morozov, A.Grišin, A.Vinogradovas, V.Romanovskij), olimpiadų prizininkais (A. Melnikova, W. Szuskiewicz), pasaulio ir Europos čempionais (G. Sledzevskij, A. Lezniov, A. Vinogradov, V. Vorobjov, A. Vodovatov, V. Naumov).

## Lietuvos sportininkai

Regatoje tapo nugalėtojais:
* olimpinis čempionas Vladas Česiūnas,
* triskart pasaulio čempionai Artūras Vieta, Alvydas Duonėla, Egidijus Balčiūnas,
* pasaulio čempionai Natalija Kalašnikova, Anatolijus Korolkovas, Petras Šiurskas, Vitalijus Trukšinas, 
* pasaulio čempionatų prizininkai Vygantas Čekaitis, Romas Vienažindis,
* Europos ir pasaulio čempionai ir prizininkai Tomas Gadeikis, Raimundas Labuckas, Jevgenijus Šuklinas, 
* SSRS čempionai Algis Montvydas, Zbignevas Survutas ir kt.

## Nuorodos

* Lietuvos baidarių ir kanojų irklavimo istorija 
* Regatos veteranų varžybos
* Regatos fotoalbumas ''fotki.com'' portale
Michael Powell

**Michael Powell** (1905 m. rugsėjo 30 d. – 1990 m. vasario 19 d.) – Jungtinės Karalystės kino režisierius. Žinomas už bendrus darbus su vengrų režisieriumi Emeric Pressburger. Nominuotas oskarui.

## Biografija
Michael Powell kino industrijoje dirbti pradėjo 1925 m. Nicoje, Prancūzijoje. Tuomet jis tik būdavo pasiuntinuku ar nešiodavo kavą filmavimo aikštelėje. 1926 m. Powell pirmą kartą pasirodė filme kaip aktorius. Airių režisieriaus Rex Ingram siaubo filme „The Magician“ Powell atliko komiško anglų turisto vaidmenį. 1928 m. Powell grįžo į Jungtinę Karalystę, kur jis ir vėl dirbo filmų užkulisiuose, bei susidraugavo su garsiu anglų režisieriumi Alfred Hitchcock. Nuo 1930 m. pradėjo režisuoti įvairius filmus Jungtinės Karalystės kino akademijai, pagal nuo 1927 m. Jungtinėje Karalystėje galiojusi filmų industrijos skatinimo įstatymą, reikiamoms kvotoms užpildyti. Pirmasis filmas, kuriame Powell buvo paminėtas kaip režisierius yra 1931 m. išleistas „Two Crowded Hours“. Nuo 1942 m. iki 1957 m. Miohael dirbo kartu su vengrų režisieriumi Emeric Pressburger, bei susilaukė didžiausios savo karjeros sėkmės. 1960 m. Powell sukūrė siaubo trilerį „Peeping Tom“, kuris buvo itin nemaloniai sutiktas kritikų ir sugadino Powell reputaciją, bet vėliau pripažintas šedevru.

## Apdovanojimai ir nominacijos
*Oskarai
**1943 m., Geriausias originalus scenarijus, už filmą „One of Our Aircraft Is Missing“, kartu su Emeric Pressburger – *Nominuotas*
*Britų akademijos apdovanojimas
**1957 m., Geriausias scenarijus, už filmą „Pursuit of the Graf Spee“, kartu su Emeric Pressburger – *Nominuotas*
**1981 m., BAFTA akademijos draugystės apdovanojimas - *Laimėjo*
*Tarptautinis Berlyno filmų festivalis
**1951 m., Geriausias miuziklas, už filmą „The Tales of Hoffmann“, kartu su Emeric Pressburger – *Laimėjo*
*Bodil apdovanojimas (Danijos filmų kritikų asociacija)
**1948 m., Geriausias Europos filmas, už filmą „Stairway to Heaven“, kartu su Emeric Pressburger – *Laimėjo*
*Kanų kino festivalis
**1951 m., Auksinis festivalio prizas, už filmą „The Tales of Hoffmann“, kartu su Emeric Pressburger – *Nominuotas*
**1959 m., Auksinė palmės šakelė, už filmą „Honeymoon“ – *Nominuotas*
*Venecijos kino festivalis
**1948 m., Auksinis liūtas, už filmą „The Red Shoes“, kartu su Emeric Pressburger – *Nominuotas*
**1982 m., Auksinis liūtas už karjeros pasiekimus – *Laimėjo*
Leliūnų dvaras

**Leliūnų dvaras** – dvaras, buvęs Leliūnuose. Išlikę dvaro rūmai miestelio šiauriniame pakraštyje, Topolių g. 27. Yra seno parko pavienių medžių, du tvenkiniai.

Rūmų pastatas vieno aukšto, su rūsine dalimi, stačiakampio plano, rekonstruotas. Patalpos išdėstytos abiejose koridoriaus pusėse. Cokolinė pastato dalis sumūryta iš akmenų su skaldytų akmenų užpildu. Pirmas aukštas iš raudonų plytų. Kolūkių laikais dvare buvo įkurta Leliūnų kolūkio kontora, o šiuo metu dvaras priklauso privačiam savininkui. 

## Istorija

Minimas XVII a. pradžioje. XVII a. priklausė Pomarneckiams, vėliau – Arcimavičiams. 1788 m. dvarininkas Juozas Pomarneckis pastatydino antrą medinę 12x28 m² ploto Leliūnų bažnyčią Šv.Juozapo garbei. 1793 m. įsteigta parapija, 1795 m. bažnyčiai dovanotas valakas žemės, vadinamos Starkiškiu. 1794 m. pradėtos rašyti metrikų knygos. Dvare, be gyvenamo namo, buvo koplyčia, klojimas, trys daržinės, svirnas, bravoras. Dvarui priklausė aštuonios Leliūnų kaimo šeimos. 

Yra išlikęs 1775 m. balandžio 3 d. Vilkmergės pavieto Leliūnų dvaro inventorius, pagal kurį kiekvienas dvaro valstietis už pusvalakį žemės ėjo lažą po 3 dienas savaitėje, atlikdavo 6 didžiąsias prievartas (,,gvoltus“), ėjo sargybas, moterys dvare skalbdavo, sodindavo, ravėdavo daržus, kirpdavo avis, pririnkdavo ponams po 2 kapas grybų, po gorčių uogų, riešutų ir t. t. Jeigu kuris iš tų valstiečių daugiau kaip pusę sodybinio valako norėtų dirbti, tada dėl priimtinės žemės turėdavo pranešti dvarui ir mokėti pagal susitarimą. Nepakeldami skurdo ir priespaudos, valstiečiai tiek Leliūnuose, tiek ir aplinkiniuose dvaruose pavieniui arba grupėmis bruzdėjo, siekė panaikinti baudžiavą. 

1865 m. Leliūnuose įkurta rusiška mokykla, o šalia jos Leliūnų dvaro savininkas Siziniauskas įsteigė lenkišką mokyklą. Tačiau jų nelankė didesnis skaičius mokinių, nes miestelio gyventojai ir apylinkės valstiečiai stengėsi savo vaikus išmokyti skaityti ir rašyti lietuviškai. 

Atgavus Lietuvos nepriklausomybę, dvaro žemės buvo išdalintos nepriklausomybės kovų savanoriams ir dvaro kumečiams. Sovietmečiu čia buvo įsikūręs kolūkis.

## Nuorodos

* Sąrašas:Lietuvos dvarai 
* Leliūnai Lietuvos dvarų duomenų bazėje 
* Leliūnų dvaro sodyba
Žabnas

**Žabnas** () – kaimas Lenkijos vakaruose, Brodnicos valsčiuje, Sremo paviete, Didžiosios Lenkijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 16 km į šiaurės vakarus nuo Sremo ir apie 28 km į pietus nuo vaivadijos sostinės Poznanės.
Pro kaimą praeina Šv. Jokūbo kelias.

Yra medinė Šv. Jokūbo bažnyčia, pastatyta 1789–1792 ir XIX a. dvaras. Netoli kaimo senųjų evangelikų-liuteronų kapinių liekanos.

## Šaltiniai
Beržuolis

**Beržuolis** – ežeras pietryčių Lietuvoje, Elektrėnų savivaldybėje, į rytus nuo Semeliškių miestelio. Ežero ilgis iš pietvakarių į rytus – 0,7 km, plotis – iki 0,26 km. Altitudė 110,3 m. Krantai žemi, pelkėti, apaugę medžiais ir krūmais, tik rytinis krantas aukštesnis – prieina Dergionių miškas. Aplinkui daugiausia plyti krūmingos pievos. Šiaurės vakaruose išteka Beržuolės upelis link Strėvos upės.

Vakarinėje pakrantėje įsikūrusi kaimo turizmo sodyba.

## Šaltiniai
Olga Žalienė

**Olga Žalienė** (g. 1956 m. sausio 23 d., Gargždai) – muziejininkė, istorikė. Lietuvos jūrų muziejaus direktorė , Lietuvos muziejų asociacijos pirmininko pavaduotoja, valdybos narė, Muziejų tarybos pirmininkė.
## Biografija

Ilgametė Lietuvos jūrų muziejaus darbuotoja, čia dirbanti nuo 1979 m., viešųjų ryšių skyriaus vadovė, direktorė nuo 2002 m.

## Apdovanojimai
*2006 m. išrinkta metų klaipėdiete, 
*2007 m. apdovanota ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ medaliu.

## Šaltiniai
Ridzevas (reikšmės)

**Ridzevu** () vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:

* Ridzevas (Lomžos apskritis);
* Ridzevas (Grajevo apskritis).
Delfinariumas

**Delfinariumas** – akvariumas, skirtas delfinams. Delfinai dažniausiai laikomi didžiuliuose baseinuose, kartais ir aptvertuose plotuose atviroje jūroje. Laikomi tiek moksliniais tikslais, tiek dėl rengiamų delfinų vaidinimų prieš publiką. Kai kur delfinariumus sudaro tik vienas baseinas, kur jie pasirodo prieš publiką, kai kur tai dalis didesnių parkų, tokių kaip jūros gyvūnų parkai, zoologijos sodai ar teminiai parkai, kur jie ne tik laikomi, bet ir ruošiami pasirodymai.

Nors banginiai nelaisvėje laikomi dar nuo XIX a. septinto dešimtmečio, pirmas komercinis delfinariumas atidarytas tik 1938 m. Jų populiarumas stipriai augo iki pat XX a. septinto dešimtmečio. Aštuntame dešimtmetyje padidėjo susirūpinimas dėl gyvūnų laikymo sąlygų, kuris privedė prie griežto gyvūnų laikymo reglamentavimo ir reguliavimo. Dėl to kai kuriose šalyse per paskutinius XX a. dešimtmečius buvo uždaryti visi delfinariumai. Nepaisant šios tendencijos, jie vis dar plačiai paplitę Europoje, Japonijoje ir Šiaurės Amerikoje.

Dažniausiai delfinariumuose laikomos afalinos (), nes gana lengvai dresuojamos ir ilgai gyvena nelaisvėje. Prekyba delfinais yra reguliuojama tarptautiniu mastu, tuo tarpu reikalavimai laikymo sąlygoms nelaisvėje skiriasi įvairiose šalyse.
Gačas (reikšmės)

**Gaču** () vadinama:

*Gyvenvietės Lenkijoje:
** Gačas (Lomžos apskritis);
** Gačas (Monkų apskritis).
*Upė Lenkijoje:
** Gačas (upė).
Gielčinas (reikšmės)

**Gielčinu** () vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:

* Gielčinas (Lomžos apskritis);
* Gielčinas (Monkų apskritis).
2012 m. Pietų Korėjos Nacionalinio Susirinkimo rinkimai

**2012 m. Pietų Korėjos [[Nacionalinis Susirinkimas (Pietų Korėja)|Nacionalinio Susirinkimo]] rinkimai** vyko 2012 m. balandžio 11 d. Juose keturios partijos peržengė 3 % barjerą ir gavo vietas parlamente. Daugiausiai balsų surinko ir daugumą parlamente išlaikė konservatyvios pakraipos Naujo Pasaulio partija, laimėjusi 152 vietas. Antroje vietoje liko liberali Jungtinė demokratų partija su 127 vieta. Rinkėjų aktyvumas – 54,3 %.

## Rezultatai

Rinkimų rezultatai:








## Išnašos
Pilalė

**Pilale** vadinami istoriniai-geografiniai objektai, daugiausia išsidėstę Žemaitijoje:

* kapinynai:
** Auksūdžio II kapinynas;
** Dyburių (Bulikų) senosios kapinės Plungės rajone;
** Guntino senosios kapinės Skuodo rajone;
** Kurmaičių-Tintelių senosios kapinės Kretingos rajone;
** Šatraminių III senosios kapinės Skuodo rajone;
** Tauzų senosios kapinės Skuodo rajone;
** Vėlaičių senosios kapinės Kretingos rajone;
* piliakalniai:

** Akmeniškių piliakalnis Šilutės rajone;
** Antkalnio piliakalnis Klaipėdos rajone;
** Auksūdžio piliakalnis Kretingos rajone;
** Budrių piliakalnis Švenčionių rajone;
** Buožėnų piliakalnis Telšių rajone;
** Dauginčių piliakalnis Kretingos rajone;
** Dauginčių II piliakalnis Kretingos rajone;
** Eidaičių piliakalnis Šilutės rajone;
** Erslos piliakalnis Skuodo rajone;
** Gargždų piliakalnis Klaipėdos rajone;
** Gaudučių piliakalnis Kretingos rajone;
** Gelindėnų piliakalnis Plungės rajone;
** Gerduvėnų piliakalnis Klaipėdos rajone;
** Girkantų piliakalnis Plungės rajone;
** Grigaičių piliakalnis Plungės rajone;
** Jautakių piliakalnis Mažeikių rajone;
** Jedžiotų piliakalnis Skuodo rajone;
** Kačaičių piliakalnis Kretingos rajone;
** Kalvių piliakalnis Skuodo rajone;
** Kartenos piliakalnis Kretingos rajone;
** Kivylių piliakalnis Skuodo rajone;
** Kurmaičių piliakalnis Kretingos rajone;
** Kurmelionių piliakalnis Šalčininkų rajone;
** Laivių piliakalnis Kretingos rajone;
** Lapių piliakalnis Klaipėdos rajone;
** Lazduonėnų piliakalnis Šilutės rajone;
** Lekių piliakalnis Šilutės rajone;
** Leviškių piliakalnis Šilalės rajone;
** Lieplaukalės piliakalnis Plungės rajone;
** Linkmenų piliakalnis Ignalinos rajone;
** Maciuičių piliakalnis Klaipėdos rajone;
** Martynaičių piliakalnis Kretingos rajone;
** Mišučių piliakalnis Kretingos rajone;
** Nausodžio piliakalnis Plungės rajone;
** Nausodžio II piliakalnis Plungės rajone;
** Nemajūnų piliakalnis Birštono savivaldybėje;
** Nugarių piliakalnis Plungės rajone;
** Pagirgždūčio piliakalnis Telšių rajone;
** Pakutuvėnų piliakalnis Plungės rajone;
** Papilalio piliakalnis Kelmės rajone;
** Paulaičių piliakalnis Šilutės rajone;
** Pauškių piliakalnis Rietavo savivaldybėje;
** Pelekonių III piliakalnis Prienų rajone;
** Pelekonių IV piliakalnis Prienų rajone;
** Plungės piliakalnis Plungės mieste;
** Prystovų piliakalnio vieta Kretingos rajone;
** Reketės piliakalnis Kretingos rajone;
** Rotinėnų piliakalnis Plungės rajone;
** Rūdaičių piliakalnis Kretingos rajone;
** Sauserių piliakalnis Kretingos rajone;
** Sėbų piliakalnis Telšių rajone;
** Sedos piliakalnis Mažeikių rajone;
** Skroblio piliakalnis Rietavo savivaldybėje;
** Stirbaičių piliakalnis Plungės rajone;
** Šiaudinių piliakalnis Utenos rajone;
** Šiaulelių piliakalnis Raseinių rajone;
** Šimkaičių piliakalnis Kelmės rajone;
** Užpelkių piliakalnis Plungės rajone;
** Vaičių piliakalnis Šilalės rajone;
** Veitelių piliakalnis Skuodo rajone;
** Venckų piliakalnis Šilutės rajone;

* Vaineikių Pilalė Kretingos rajone;
* Auksūdžio alkvietė Kretingos rajone.
Janusz Palikot

**Janušas Palikotas** (*Janusz Marian Palikot*, g. 1964 m. spalio 26 d. Bilgoruose) – Lenkijos politikas, aktyvistas ir verslininkas, nuo 2005 m. – Lenkijos Seimo narys. Baigė bakalauro filosofijos studijas Liublino katalikiškame universitete, vėliau įgijo magistro laispnį Varšuvos universitete.

Palikotas į Lenkijos Seimą buvo išrinktas 6-oje Liublino rinkimų apygardoje pagal Pilietinės platformos partijos sąrašą, 2007 m. perrinktas. Tačiau 2010 m. šią partiją palikęs įkūrė socialiai libertarinį antiklerikalinį *[[Palikoto judėjimas|Palikoto judėjimą]]*, 2011 m. Seimo rinkimuose surinkusį 10 proc. balsų.

Palikotas pasisako prieš religinį švietimą valstybinėse mokyklose ir valstybines subsidijas bažnyčioms, abortų, vienalyčių civilinių sąjungų, kanapių legalizavimą, taip pat nemokamų prezervatyvų dalinimą, socialinio draudimo reformavimą, Senato panaikinimą ir proporcinių mokesčių įvedimą.

Buvęs vienas iš degtinės kompanijų Polmos Lublin S.A. ir Ambra S.A. savininkų. Su pirma žmona Maria Nowińska išsiskyręs, turi 2 sūnus; su antra žmona Monika Kubat turi sūnų ir dukterį.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Janusz Palikot Feisbuke
* Palikoto blogas  lenkų k.
* Janusz Palikot – parlamentinis puslapis
Bažnyčia 2011

**Bažnyčia 2011** (, pilnas pavadinimas *Kirche 2011: Ein notwendiger Aufbruch*, **Bažnyčia 2011. Reikalingos permainos**) – katalikų teologijos profesorių, daugiausia iš Vokietijos, Šveicarijos ir Austrijos paskelbtas memorandumas, kuriuo reikalaujama modernizuoti Romos Katalikų Bažnyčią atsakant į vokiečių kunigų pedofilijos skandalus.

Memorandumu reikalaujama
# Dalyvavimo santvarkos: leisti daugiau dalyvauti visiems Katalikų Bažnyčios nariams, ypač renkant vyskupus ir kunigus;
# Parapijos bendruomenė: daugiau padėti katalikų bendruomenėms, atviriau dalytis pareigomis. Kunigams neturėtų būti draudžiama tuoktis, o moterims – tapti kunigėmis.
# Teisiniai principai: Katalikų Bažnyčia turėtų inicijuoti bažnyčios jurisdikciją
# Sąžinės laisvė: pagarba asmeninei sąžinei, ypač išsiskyrusių žmonių, norinčių dar kartą tuoktis, taip pat ir homoseksualių civilinių sąjungų, atžvilgiu;
# Sutaikinimas. Geriau priimti savo istoriją pačiai bažnyčiai;
# Apeigos: reformuoti Romos katalikų liturgiją (leidžiant ją modernizuoti ir pritaikyti prie šalių kultūrinio gyvenimo).

Iki 2012 m. memorandumą pasirašė 311 akademikų. Vokietijos vyskupų konferencija memorandumą įvertino teigiamai.

## Šaltiniai
Pietų Kivu

**Pietų Kivu provincija** () – provincija Kongo Demokratinės Respublikos rytinėje dalyje. Ribojasi su Šiaurės Kivu – šiaurėje, su Ruanda, Burundžiu ir Tanzanija – rytuose, su Katanga – pietuose, su Maniema – pietvakariuose bei vakaruose. Administracinis centras – Bukavu.

Pietų Kivu provincija liūdnai pagarsėjusi dėl etninių konfliktų, grubių žmogaus teisių pažeidimų. Kivu regionas buvo pagrindinis Antrojo Kongo karo židinys.

## Geografija

Paviršius daugiausia kalvotas ir kalnuotas, plyti daugiausia savanų plotai su džiunglių ruožais. Driekiasi Mitumbos kalnų grandinė, kurios svarbiausia viršūnė Pietų Kivu teritorijoje yra Bjegos kalnas (2790 m). Rytiniame pasienyje provincija apima dalis Kivu ir Tanganikos ežerų.

## Administracinis suskirstymas
 
Provincija padalinta į 8 teritorijas:
* Fizi
* Idžvi
* Kabarė
* Kalehė
* Mvenga
* Šabunda
* Uvira
* Valungu

## Šaltiniai
Šiaurės Kivu

**Šiaurės Kivu provincija** () – provincija Kongo Demokratinės Respublikos rytinėje dalyje. Ribojasi su Iturio provincija – šiaurėje ir šiaurės vakaruose, su Uganda – rytuose, su Ruanda – pietryčiuose, su Pietų Kivu – pietuose, su Maniema – pietvakariuose. Administracinis centras – Goma.

Šiaurės Kivu provincija priklauso liūdnai pagarsėjusiam Kivu regionui, žymiam dėl savo etninių konfliktų, grubių žmogaus teisių pažeidimų. Kivu regionas buvo pagrindinis Antrojo Kongo karo židinys.

## Geografija

Paviršius daugiausia kalvotas ir kalnuotas, plyti daugiausia savanų plotai su džiunglių ruožais. Driekiasi Mitumbos, Virungos, Ruvenzorio kalnai, yra žymusis Niragongo ugnikalnis. Rytiniame pasienyje provincija apima dalis Kivu ir Edvardo ežerų. Šiaurės Kivu teritorijoje įsteigtas Virungos nacionalinis parkas.

## Administracinis suskirstymas
 
Provincija padalinta į 8 teritorijas:
* Benis
* Luberas
* Masisis
* Niragongas
* Rutšuru
* Valikalė

Yra 3 atskirieji miestai:
* Goma
* Benis
* Butembas

## Šaltiniai
Erės vėliava

**Erės vėliava** – neoficialus Erės salos (*Ærø*) simbolis. Šią trispalvę sudaro horizontaliai išdėstytos lygaus pločio geltona, žalia ir raudona juostos. Nuo Lietuvos vėliavos skiriasi tik kitu atspalviu.
 
Raudona ir geltona spalva simbolizuoja hercogo Kristiano (Kristiano IV pusbrolio) vėliavą. Žalia spalva simbolizuoja Erės salos žalumą. Vėliava buvo sukurta tarp 1622 ir 1633 metų, kunigaikščio Kristiano.
Rytų provincija (Kongo DR)

**Rytų provincija** () – buvusi provincija Kongo Demokratinės Respublikos šiaurės rytinėje dalyje. Ribojosi su Centrinės Afrikos Respublika ir Pietų Sudanu – šiaurėje, su Uganda – rytuose, su Šiaurės Kivu ir Maniema – pietuose, su Rytų Kasajumi – pietvakariuose, su Pusiaujo provincija – vakaruose. Administracinis centras – Kisanganis.

Seniau ši teritorija vadinta ***Aukštutiniu Zayru***, vėliau – ***Aukštutiniu Kongu***. Provincijos rytuose yra speciali teritorija – Iturio laikinoji administracija, kur veikia JTO taikdarių misija, bandanti sustabdyti čia vykstančius ginkluotus konfliktus.

2015 m. Rytų provincija išskirstyta į 4 naujas provincijas.

## Geografija

Vakarinėje dalyje plyti Kongo baseino lyguma, apaugusi pusiaujo džiunglėmis. Šiaurėje ir rytuose paviršius kalnuotas. Svarbiausios upės – Kongas, Uelė, Bomu. Rytiniame pakraštyje telkšo Alberto ežeras.

## Administracinis suskirstymas

Provincija buvo padalinta į 4 rajonus (skliaustuose – administracinis centras):
* Žemutinės Uelės rajonas (Buta)
* Aukštutinės Uelės rajonas (Isiras)
* Čopo rajonas (Kisanganis)
* Iturio laikinoji administracija (Bunija)