open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Tripolis

**Tripolis** ( arba *Ţarābulus al-Gharb*) – miestas Libijos šiaurės vakaruose, prie Viduržemio jūros; šalies sostinė ir savivaldybės centras. 1,15 mln. gyventojų (2007). Tai didžiausias šalies miestas ir uostas, pagrindinis verslo ir pramonės centras. Išvystyta maisto, tekstilės, aprangos, statybinių medžiagų, tabako pramonė. Netoli miesto yra tarptautinis oro uostas. *Alfateh* universitetas, kolegijos (meno ir amatų, elektronikos, technologijų ir telekomunikacijų), nacionalinis archyvas (daug istorinių dokumentų iš Tripolitanijos laikų), vyriausybės biblioteka, Tripolio zoologijos sodas. Yra daug muziejų: gamtos istorijos, archeologijos, etnografijos, epigrafijos (finikiečių, romėnų, Bizantijos laikų įrašai), islamo. Triumfo arka pastatyta II a. imperatoriaus Marko Aurelijaus garbei, ispanų tvirtovė pastatyta XVI a. Yra daug mečečių (žymiausios – *Karamanli* ir *Gurgi*).

## Istorija
Miestą tikriausiai bus įkūrę finikiečiai dar VII a. pr. m. e. ir pavadinę **Ėja** (*Oea*). XIX a. pradžioje Tripolio valdžia rėmė piratavimą, todėl dukart buvo įsivėlusi į karą su JAV, 1804 m. čia įvyko Tripolio mūšis. Libijai 1951 m. gavus nepriklausomybę, Tripolis tapo šalies sostine kartu su Bengaziu. Vienintele Libijos sostine Tripolis tapo 1972 m. Miestas ėmė sparčiai augti po 1963 m., pradėjus į užsienį parduoti naftą. 2011 m. užimtas Libijos nacionalinės tarybos karinių pajėgų.

## Sportas
* Al Ahli SC – futbolo ekipa; sporto klubas, kuris turi įvairių sporto šakų komandas;
* Al-Ittihad Club – futbolo ekipa; sporto klubas, kuris turi įvairių sporto šakų komandas;
* Al Wahda – futbolo ekipa; sporto klubas, kuris turi įvairių sporto šakų komandas;
* Tripolio miesto stadionas – namų aerna, kuriame žaidžia miesto ekipos. Talpa siekia 65 tūkst. žiūrovų.

## Šaltiniai
Austromarksizmas

**Austromarksizmas** – XX a. pradžios Austrijos socialdemokratų mokslinė politinė koncepcija, kurta Otto Bauerio (1881-1938), Karlo Renerio (1870-1950), Makso Adlerio (1873-1937) ir Fridricho Adlerio (1879-1960).

Remiasi „grynojo marksizmo“ pacifistine taikios proletariato kovos teorija, kapitalizmo evoliucija į socializmą, valstybių politiniu neutralitetu ir nacionaline kultūrine autonomija.

Išdėstyta Austrijos socialdemokratų partijos 1926 m. Linco programoje, kurioje neatmetama ir proletariato diktatūros galimybė.

## Nuorodos
Teorija
* Otto Baueris
* Linco programa 
* Michael R. Krätke, Otto Bauer and the early "Third Way" to Socialism 
* Detlev Albers u.a. (Hg.), Otto Bauer und der "dritte" Weg. Die Wiederentdeckung des Austromarxismus durch Linkssozialisten und Eurokommunisten, Frankfurt/M 1979
Ginkūnai

**Ginkūnai** – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, greta šiaurės rytinės Šiaulių miesto ribos, prie kelio į Pakruojį. Seniūnijos centras, 5 seniūnaitijos (Aušros, Centro, Rasos, Svajonių, Švedės). Išlikęs Ginkūnų dvaras, veikia paštas (LT-81033), Ginkūnų Sofijos ir Vladimiro Zubovų mokykla, dvi žemės ūkio bendrovės: „Ginkūnų paukštynas“, „Ginkūnų agrofirma“.

Kaime kasmet vyksta tradicinė šventė „Ginkūnų vasara“.

## Etimologija

Ginkūnų pavadinimas yra kilęs iš asmenvardžio – nuo bajorų Ginkūnų pavardės.

## Geografija

Per Ginkūnus teka Kulpės intakas Švedė. Į pietryčius nuo Ginkūnų telkšo Švedės tvenkinys, į vakarus, jau Šiaulių miesto savivaldybėje – Ginkūnų ežeras.

## Istorija

Ginkūnai minimi nuo 1690 m. Kunigaikštis Platonas Zubovas, pirmasis šios giminės atstovas Lietuvoje, 1795 m. imperatorienės Jekaterinos II apdovanotas Šiaulių ekonomija. Turėdamas Jurbarko, Plungės ir Kretingos valdas, P. Zubovas 1805 m. nupirko Ginkūnus iš Kristiano Brodericho ir Johano Vendelio. 1805 m. gruodžio 30 d. Šiaulių Žemės teisme pripažinta, kad „kunigaikštis P. Zubovas perka nuo Kristiano Brodericho ir Johano Vendelio Ginkūnų gerybę su kaimele to pat vardo, turinčią valstiečių trobas, 24 vyriškas ir 18 moteriškas dūšias, karčemą, vėjo malūną ir leidimą naudotis Šiaulių ežeru“. XIX a. Ginkūnai tapo grafų Zubovų valdų administraciniu centru, suklestėjo Ginkūnų dvaras. 1896 m. dvaro rūmų rūsyje Sofija ir Vladimiras Zubovai įsteigė slaptą lietuvių mokyklą. XIX a. pabaigoje Ginkūnų dvaras buvo Šiaulių apskrities Šiaulių valsčiuje.

XX a. pradžioje prie kaimo buvo įsteigtos Ginkūnų laisvamanių kapinės, 1966 m. miesto Ginkūnų kapinės.

Po II pasaulinio karo Ginkūnuose veikė MGB dalinių štabas. Buvo Ginkūnų daržininkystės tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė. 1953 m. įsteigta biblioteka, 1957 m. kultūros namai, nuo 2001 m. kultūros centras.

2003 m. patvirtintas Ginkūnų herbas. 2011 m. liepos 27 d. siautėjo viesulas.

|}

## Gyventojai

## Sportas
* FK Šauliai (futbolas)

## Šaltiniai
Naskos plokštė

**Naskos** () **plokštė** – okeaninė tektoninė plokštė Ramiojo vandenyno rytinėje dalyje. Slinkdama į rytus maždaug 80 mm per metus greičiu, ji neria po geologiškai jaunesne ir lengvesne Pietų Amerikos plokšte, ją kelia ir formuoja Andų kalnus. Naskos plokštės nirimo (subdukcijos) zonoje susidarė apie 8000 m gylio Peru-Čilės lovys, nutįsęs išilgai Pietų Amerikos pakrantės.

Naskos ir Pietų Amerikos plokščių sąveikos zonoje susiformavo dešimtys ugnikalnių, nuolatos vyksta stiprūs žemės drebėjimai.
Antalgė

**Antalgė** – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 7 km į vakarus nuo Utenos, prie kelio . Seniūnaitijos centras. Yra Utenos pagrindinės mokyklos skyrius, vaikų darželis, biblioteka (nuo 1951 m.), dirba Antalgės paukštyno įmonė, „Utenos Šilas“, autoservisas, gaisrinė, parduotuvė, kavinė-baras. Šalia gyvenvietės telkšo Ilgio ežeras.

## Istorija

Vietovėje gyventa jau III a., prie kaimo stūkso Antalgės piliakalnis, į šiaurę nuo Antalgės išlikę 9 pilkapiai, kuriuose rasta akmeninių kirvukų, puodų šukių, anglių. radinius saugo Utenos krašto muziejus. 1915 m. beveik visa Antalgė sudegė. 1919 m. gegužės 31 d. prie Antalgės įvyko Lietuvos kariuomenės savanorių susirėmimas su bolševikais.

1924 m. atidaryta pradinė mokykla, nuo 1952 m. septynmetė, aštuonmetė, devynmetė, nuo 1993 m. Antalgės pagrindinė mokykla, 2007 m. reorganizuota į Utenos pagrindinės mokyklos Antalgės skyrių. 1960 m. įsteigtas felčerių ir akušerių punktas. 1949–1993 m. paukštininkystės tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė.

## Gyventojai

## Galerija

Antalgė, Lithuania - panoramio (9).jpg|Vaizdas į Kaštonų gatvę
Antalgė, Lithuania - panoramio (4).jpg|Antalgės kryžius
Antalgė, Lithuania - panoramio (13).jpg|Antalgės fermos


## Šaltiniai
Nadruva

**Nadruva** (prūs. *Nadrāuwa*) (vokiečių istoriniuose šaltiniuose *Nadrauja, Nadruva, Nadrawta, Nadrowen, Nadrauen*) – Mažosios Lietuvos žemė Priegliaus aukštupio upyne su Pisos, Romintos, Geldapės, Angrapės, Auksinės (Augstės), Alnos žemupio, Įsros, Druojos ir Deimenos intakų upėmis bei Šešupės kairiaisiais intakais – Pilkalnio apskrities pietinė dalis, Stalupėnų, Gumbinės, Darkiemio, Galdapės ir Įsruties apskritys bei Labguvos apskrities rytinė dalis. Šiaurėje ribojasi su Skalva, rytuose – su Sūduva, pietuose – su Barta ir Notanga, vakaruose – su Semba.

## Istorija
Pirmą kartą Nadruva paminėta XIII a. pirmos pusės „Danijos žemės knygoje“ (*Liber census Daniae*). Žinomos buvusios Angetetos, Auktuolyčių, Kampsvykių, Kapstetos, Retavos, Vėluvos pilys, Katniavos (Katavos) ir Retavos valsčiai.

1236 m. Petras Dusburgietis rašė, kad Nadruvoje buvo Romuva, šventas baltų pagonybės centras. Iš Romuvos vyriausias žynys krivių krivaitis („pagonių popiežius“) valdė visų baltų religinius reikalus. Kiti šaltiniai šios vietos nemini. Dalis mokslininkų abejoja, kad Romuva buvo. Dabar manoma, kad Romuva buvo prie Auktuolyčių, į šiaurės vakarus nuo Stalupėnų arba į pietus nuo Narkyčių, Dituvos ir Auksinės (Augstės) santakoje. Veikiausiai Romuva buvusi abiejose vietovėse.

1253 m. Lietuvos karalius Mindaugas Nadruvą (*Nederowe*) už karūną padovanojo Livonijos ordinui, bet šis nepajėgė jos užkariauti. 1274–1275 m. kraštą užkariavo Vokiečių ordinas. Nuo XIV a. Nadruvos centras – Įsrutis, kryžiuočių pilis mieste pastatyta 1336 m. Vokiečių ordinas krašto dalį į šiaurę nuo Priegliaus ir į vakarus nuo jo intako Įsros (Įsruties) su Jurbarko (Georgenburg), Želvos (Zelva) pilimis 1352 m. perleido Sembos vyskupui. Kitą Nadruvos dalį administravo Vokiečių ordino Įsruties, vėliau – Karaliaučiaus komtūras. Joje buvo Įsruties, Narkyčių, Tamavos (Tamoviškiai), Teplaukio pilys, o Įsruties apylinkės sudarė Nadruvos kameramtą. Kovodama su Vokiečių ordinu, Nadruvą kaip jo valdą puolė arba per ją gilyn į Vokiečių ordino pavergtą Prūsiją žygiavo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenė. XVI a. Nadruva su Skalva tapo Mažosios Lietuvos centrine dalimi.

## Gyventojai
Iki XV a. dauguma krašto gyventojų buvo nadruviai. XVI a. etnografo ir kartografo K. Henenbergerio duomenimis, beveik visi Įsruties apskrities, kuri sudarė Nadruvos teritorijos didumą, gyventojai kalbėjo lietuvių kalba. Vokiečių kalbotyrininkas ir archeologas Adalbertas Becenbergeris beveik visą Nadruvą priskyrė lietuvių žemėms. Kalbotyrininko Z. Zinkevičiaus nuomone, dalis Nadruvos lietuviškų vietovardžių kryžiuočių buvo suprūsinti. Iki XVIII a. pradžioje prasidėjusio didžiojo maro ir bado bei po to sekusios Didžiosios vokiečių kolonizacijos Nadruvoje iki 93 % gyventojų buvo lietuvininkai; tik pietiniame pakraštyje, Geldapės apylinkėse, jie gyveno mišriai su naujakuriais mozūrais.

## Šaltiniai
Skalva

**Skalva** (, , prūsų k. *Skālwa*)  – skalvių genties žemė, buvusi tarp Nadruvos ir Žemaičių. Ši žemė apėmė Nemuno žemupį nuo Smalininkų ir Minijos žemupį nuo Priekulės apylinkių. Centras – Ragainė. Skalvai dažnai priskiriama Lamata arba Lamotė, kurios ribos beveik sutampa su Šilutės rajono savivaldybės riba, bet dar priskiriama Priekulės, Agluonėnų, Veiviržėnų, Judrėnų apylinkės.

Skalvos religiniu centru laikomas Rambynas.

Nuo XIII a. 5 dešimtmečio Skalvą pradėjo puldinėti kryžiuočiai. 1259 m. rugpjūčio 7 d. nutarimu Mindaugas Skalvą dovanojo kryžiuočiams. 1274–1278 m., po didžiojo prūsų sukilimo, vokiečių riteriai šią žemę užkariavo. Nuo 1289 m. priklausė Ragainės komtūrijai, o nuo XVI a. beveik visa Skalva tapo Mažosios Lietuvos dalimi.

## Šaltiniai
Pilsotas

**Pilsotas** (, ) – kuršių žemė, kurią sudarė siauras žemės ruožas palei pajūrį prie Dangės upės, tarp Kuršių marių ir Ceklio. Šiaurėje ribojosi su Mėguva.

Pilsoto paminėjimų esama XIII a. istorijos šaltiniuose.

Šios žemės ribose dabar yra Kretingalė, Plikiai, Dargužiai (Dargužiuose 2003 m. aptikta XI-XII a. kuršių gyvenvietė). Didžiausias miestas Klaipėda. Daugiausiai kuršių paminklų Pilsote išsidėstę Dangės ir Smeltalės upių pakrantėse.

## Išnašos

## Papildomam skaitymui
*
Tvanksta

**Tvanksta** – Rytprūsių dalis, kartais priskiriama Mažajai Lietuvai. Vardas kildinamas iš buvusios prūsų Karaliaučiaus miesto vietovės ir prie jos esančio istorijos šaltiniuose minimo tvenkinio pavadinimo. Jis vartotas Mažosios Lietuvos kaimyninėms, anksčiau prūsų giminių apgyventoms, sritims pavadinti kaip geriausiai tinkantis pažymėti prūsiškąją krašto praeitį.

Tvankstos regionui priskiriama visa Semba ir Notanga bei šiaurinės Varmės ir Bartos dalys, t. y. buvusių Rytprūsių šiaurės vakarų dalis arba dabartinės Kaliningrado srities vakarinė dalis.

## Šaltiniai
Semba

**Semba** (prūs. *Semba*) (arba **Sema**, **Sama**) – prūsų žemė, esanti pusiasalyje, kurį iš trijų pusių supa vandenys: iš Vakarų – Aistmarės, Baltijos jūra ir Kuršių marios, iš rytų – Deimenos upė (čia ribojasi su Nadruva), o iš pietų – Priegliaus upė (riba su Notanga).

## Istorija
1254-1256 m. šią prūsų genties sembų apgyvendintą žemę užkariavo Vokiečių ordinas, buvo įkurta Sembos vyskupija, viena iš keturių 1243 m. buvusių Prūsijos vyskupijų (kitos – Pamedės, Varmės ir Kulmo vyskupijos). 1257 m. Semba buvo padalinta tarp Vokiečių ordino magistro ir Sembos vyskupo.

Į Sambiją ėmė keltis kolonistai iš Šventosios Romos imperijos, o vietiniai prūsai sembai buvo palaipsniui asimiliuojami. Sembos pusiasalyje senoji prūsų kalba išsilaikė ilgiausiai – čia ji išnyko tik XVIII a, pradžioje.

Pagal Petrą Dusburgietį Semba buvo padalinta į 15 smulkesnių vienetų (išvardinti iš rytų į vakarus, pateikti vokiški pavadinimai) – *Germau*, *Medenau*, *Rinau*, *Pobeten*, *Wargen*, *Rudau*, *Laptau*, *Quedenau*, *Schaaken*, *Waldau*, *Caimen*, *Tapiau*, *Labiau*, *Laukischken* ir *Wehlau*.

Pusiasalis tapo Prūsijos hercogijos dalimi 1525 m., kai vienuoliškoji Vokiečių ordino valstybė tapo pasaulietine. Hercogystė 1618 m. tapo pavaldi Brandenburgo markgrafystei, o dar vėliau – Prūsijos karalystei, kurią 1701 m. paskelbė Hohencolernai. 1773 m. Semba tapo Rytų Prūsijos provincijos dalimi. Prūsija visiškai susivienijo su Vokietija 1871 m., kai atsirado Vokietijos imperija.

Po Pirmojo pasaulinio karo Rytų Prūsija tapo Veimaro Vokietijos eksklavu. 1945 m. Rytų Prūsija buvo padalinta Lenkijai ir TSRS. Semba tapo Kaliningrado srities dalimi, vietiniai gyventojai vokiečiai buvo išstumti. Semba buvo apgyvendinta atkeldintais rusais ir baltarusiais.

## Šaltiniai
Barta

**Barta** – viena iš 9 pagrindinių gentinės Prūsijos žemių. Ši žemė buvo į pietryčius nuo Notangos ir Varmės (nuo jų skyrė Alna). Šiaurėje nuo Bartos buvo Nadruva, pietuose - Galinda. Žymiausia vietovė buvo Raistpilis (vėliau vokiečių Rastenburgas).

Kryžiuočiams užkariavus Pagudę ir įkūrus Heilsbergą iš čia buvo puolama Barta. 1245 m. buvo užimtas Rešlius.

XVI–XVII/XVIII a. šiaurinė jos dalis (Alnos žemupio dešiniųjų intakų upynas) sudarė pietvakarinę Mažosios Lietuvos dalį.

## Šaltiniai
Notanga

**Notanga** (prūs. *Nātanga*) – prūsų žemė už Varmės iki Priegliaus ir Alnos. Šiaurėje Priegliaus upė skyrė nuo Sembos, pietvakariuose ribojosi su Varme, pietuose nuo Bartos skyrė Alna. Notanga siekė ir Baltijos pakrantę (Aistmarės). Joje gyveno prūsų gentis notangai. Notangos šiaurinei daliai priklausė Seilavos balynas su iš jo ištekančiu Frišingu (Virsingu) bei šio upyno upėmis – Stradiku ir Pasmara.

Pavadinimo reikšmė prūsų kalba neaiški.

## Istorija

1231 m. Notangą tarp savo valdų pirmą kartą mini Danijos karalius Voldemaras II. Pirmąjį kryžiuočių žygį į Notangą organizavo vice-landmeisteris Berlevinas fon Freibergas (Berlewin von Freiberg). Atvykę dviem laivais kryžiuočiai išsilaipino prie Honedos miesto ir užėmė keletą prūsų gyvenviečių. Po to juos užpuolė ir išžudė notangai, išsigelbėti pavyko tik laivų ekipažams. 1239 m. Berlevinas fon Freibergas suorganizavo naują žygį prieš Notangą, kurio metu kryžiuočiai užėmė Honedą. Vado Pijopo vadovaujami varmiai ir notangai apsiautė pilį, bet jos paimti nepavyko.

Notanga – prūsų sukilėlių vado Herkaus Manto gimtinė.

Nuo XIV a. Notangoje prasidėjo masinė vokiečių kolonizacija.

## Šaltiniai
Bervidis

**Bervidis** (*Scrophularia*) – bervidinių (*Scrophulariaceae*) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso dvimetės ar daugiametės žolės. Lapai priešiniai, kotuoti. Žiedai susitelkę lapų pažastyse ir sudaro šluotelės ar skėčio pavidalo žiedynus. Vaisius – daugiasėklė dėžutė.

Gentyje yra apie 200 rūšių. Lietuvoje auga dvi rūšys:
* Nariuotasis bervidis (*Scrophularia nodosa*)
* Sparnuotasis bervidis (*Scrophularia umbrosa*)
Varmė

**Varmė**, arba **Varmija** (prūs. *Wārmi*, , , ) – istorinė Prūsijos sritis, vakaruose siekianti Aistmares, šiaurėje – Priegliaus žiotis, rytuose ribojasi su Notanga ir Barta. Į šį regioną įeina Banavos upynas, vėlesnė Šventapilės apskritis. XIII a. užkariauta Vokiečių ordino, iš didžiosios Varmės dalies sudaryta Varmės vyskupystė. Nuo 1466 iki 1772 m. Varmės vyskupystė priklausė Lenkijos karalystei su tam tikromis autonomijos teisėmis. Didžiausi šios žemės miestai buvo Elbingas ir Braunsbergas (Branevas), taip pat Balga. Didžioji dalis Varmės vėliau priklausė Rytų Prūsijai. Šiuo metu istorinė Varmė yra Lenkijos Varmijos Mozūrų vaivadijoje.

Pirma kartą šaltiniuose „Warmia“ minima 1249 m. Pavadinimas kildinamas iš prūsų *wormyan, warmun* („raudona“). 1262 m. minima kaip „Wormeland“ ir tik 1299 m. atsiranda vokiškas variantas „Ermelandt“.

## Geografija

Varmės vyskupystė tęsėsi nuo siauro Aistmarių pakrantės ruožo tarp Frauenburgo (Fromborko) ir Braunsbergo, į pietvakarius link Mozūrų ežeryno, aplink Olštyną ir Rešlių. Iš visų pusių Varmę supo vokiškieji Rytprūsiai – Oberlandas pietvakariuose, Notanga ir Barta šiaurėje ir Mozūrija pietvakariuose. Didžiausios upės – Pasargė ir Alna. Bendras plotas – 4249 km².

Vyskupystei priklausė šie miestai (nuo pakrantės gylyn į kraštą) Frauenburgas, Braunsbergas, Malšiakukis, Vormedytė, Gutštatas (Dobre Miastas), Heilsbergas (Lidzbarkas), Bišofšteinas (Bištynekas), Reselis (Rešlius), Zėburgas (Jezioranai), Bišofsburgas (Biskupecas), Vartenburgas (Barčevas) ir Alenšteinas (Olštynas).

## Gyventojai

XIII a. Varmėje gyveno prūsų gentys varmiai (šiaurės rytuose), pagudėnai ir galindai (pietuose), notangai ir bartai (šiaurės rytuose). Užkariavęs prūsus, Vokiečių ordinas čia kvietėsi vokiečių kolonistus. Po paskutinio Didžiojo prūsų sukilimo kolonistai iš Liubeko įkūrė abu Varmės miestus prie Baltijos jūros: Frauenburgą ir Braunsbergą, o vidurinę Varmės dalį XIV a. pirmojoje pusėje pasiekė kolonistai iš Silezijos, kurių savotiška tarmė išsilaikė čia iki XX a. („sileziečių miestai“ buvo Vermditas, Gutštatas ir Heilsbergas). Vėliausiai, XIV a. antrojoje pusėje, kolonistai pasiekė pietinę Varmės dalį aplink Alenšteiną, Vartenburgą, Zėburgą, Reselį ir Bišofsburgą. Čia šalia prūsų kaimų buvo kolonistų nausėdijos. Varmės vyskupystėje su prūsais tų laikų matais buvo elgiamasi geranoriškai, prūsai galėjo gauti vyskupo tarnybas.

Prūsų kalba katalikiškoje Varmėje išnyko jau XVI a.
Dumblenė

**Dumblenė** (*Limosella*) – gyslotinių (*Plantaginaceae*) šeimos augalų gentis.

Gentyje yra šios rūšys:
* *Limosella acaulis*
* Vandeninė dumblenė (*Limosella aquatica*). Auga Lietuvoje.
* *Limosella australis*
* *Limosella pubiflora*
Tūbė

**Tūbė** (*Verbascum*) – bervidinių (*Scrophulariaceae*) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso dvimetės žolės su viršuje šakotais stiebais ir pamatine lapų skrotele. Lapai taip pat išsidėtę ir ant stiebo. Ir stiebas, ir lapai apaugę plaukeliais, kurie net gali sudaryti veltinį. Žiedai sukrauti viršutinių lapų pažastyse skėčių pavidalo žiedynuose. Vainikėlis geltonas, rečiau baltas ar violetinis. Žydi liepos – rugsėjo mėn. Žiedai nektaro neturi, tačiau kuokelių plaukelių sultyse yra cukraus ir kitokių maisto medžiagų, todėl vabzdžiai atlieka kryžminį apdulkinimą.

Tūbės tarpsavęs kryžminasi, tačiau hibridai nevaisingi. Gentyje yra apie 250–360 rūšių, Lietuvoje auga 4 rūšys ir dar kelios auginamos:
* Smulkiažiedė tūbė (*Verbascum thapsus*)
* Didžiažiedė tūbė (*Verbascum densiflorum*)
* Juodoji tūbė (*Verbascum nigrum*)
ir kt.


VerbascumDensiflorum.jpg|Didžiažiedė tūbė (*Verbascum densiflorum*)
Melige toorts R0013717.JPG|Šakotoji tūbė (*Verbascum lychnitis*)
Illustration Verbascum phlomoides0.jpg|Gauruotoji tūbė (*Verbascum phlomoides*)
Verbascum phoeniceum.jpg|Violetinė tūbė (*Verbascum phoeniceum*)
Verbascum thapsus bgiu.jpg|Smulkiažiedė tūbė (*Verbascum thapsus*)
Višegradas (Bosnija ir Hercogovina)

**Višegradas** – miestas Bosnijoje ir Hercegovinoje, rytinėje Serbų respublikos dalyje, ant Drinos upės krantų. Miestas žymus savo senoviniu tiltu per Driną.

Višegradas išgarsėjo serbų rašytojui, Nobelio premijos laureatui Ivui Andričiui jį pavaizdavus romane „Drinos tiltas“ (liet. 1965, 1988. Vertė Stasys Sabonis).

## Istorija

Pagal 1991 gyventojų surašymą Višegrado savivaldybėje gyveno 21 199 gyventojai, iš kurių 62,81 % bosniai, 32,85 % serbai, 1,48 % jugoslavai, 0,17 % kroatai, 2,69 % kitų tautybių. Pačiame mieste gyveno 11 668 gyventojai, iš kurių 64 % bosnių, 29 % serbų, 3 % jugoslavų ir 5 % kitų tautybių.

Bosnijos karo metu Višegrado apylinkėse vyko mūšiai, regiono gyventojai bosniai buvo išvaryti.

## Sportas
* FK Drina HE Višegrad (futbolas)
Bosnijos ir Hercegovinos socialdemokratų partija

**Bosnijos ir Hercegovinos socialdemokratų partija**, (**SDP BiH**, serb.: *Socijaldemokratska partija Bosne i Hercegovine, Социјалдемократска Партија БиХ – Социјалдемократи*), viena didžiausių Bosnijos ir Hercegovinos politinių partijų, veikianti taip pat ir Serbijoje.

Įkurta 1909 m. kaip profsąjunginė politinė organizacija. Aktyviai dalyvavo 1941–1945 antifašistiniame judėjime, įėjo į Liaudies frontą.

Veikla atkurta 1994 m. Sarajeve. 2003 m. gegužės 29 d. vykusiame XVI suvažiavime priimta nauja programa.

2002 m. rinkimuose BiH laimėjo 4 iš 42 vietų Bosnijos ir Hercegovinos Atstovų rūmuose ir 15 iš 140 Bosnijos ir Hercegovinos federacijos parlamente. Taip pat ji turi 3 iš 83 vietų Serbijos Respublikos Nacionalinėje asamblėjoje.

Partijos lyderis Zlatko Lagumdžija 2001–2003 m. buvo užsienio reikalų ministru, 2001–2002 m. – ministru pirmininku.

SI narė stebėtoja nuo 1996 m. rugsėjo 9 d., tikroji narė nuo 1999 m. lapkričio 8 d.

Pirmininkas nuo 1999 m. Zlatko Lagumdžija.

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Estijos socialdemokratų partija

**Estijos socialdemokratų partija**, (**SDE**, est.: Sotsiaaldemokraatlik Erakond), – Estijos kairioji partija. Iki 2004 m. Estijos liaudies partija (**MP**, est.: *Rahvaerakond Mõõdukad*).

## Pradžia
XX a. pradžioje Estijoje veikė rusų, lietuvių, latvių socialdemokratinės organizacijos, daugiausia – Tartu universitete. Jos organizavo 1905 m. revoliucinius įvykius, tačiau žymesnio vaidmens nesuvaidino. *Estų socialdemokratų asociacija* įsikūrė *1917* m., prasidėjus revoliuciniams įvykiams Rusijoje.

1918 m. pasivadino **Estijos socialdemokratų darbininkų partija** ir pirmuosiuose rinkimuose į Steigiamąjį susirinkimą (Asutav Kogu) gavo 1/3 balsų bei 41 vietą iš 120. Estijos Steigiamojo Seimo pirmininku buvo išrinktas Augustas Rei. Estijos Konstitucija buvo priimta pagal socialdemokratų projektą.

1925 m. susijungusi su **Nepriklausoma socialistų darbininkų partija** pasivadino **Estijos socialistų darbininkų partija** ir tapo didžiausia Estijos politine partija. Dalyvavo Socialistų Darbininkų Internacionalo ir Socialistų Internacionalo veikloje.
 
Estų socialistai vadovavo vyriausybėms 1924–1925 m. ir 1928–1929 m. 1926 m. rinkimuose gavo 24, 1929 m. – 25 vietas parlamente.

Po 1935 m. valstybės perversmo uždrausta, toliau veikė tik užsienio organizacijos, daugiausia – Stokholme.

## Atgimimas

Estijos socialdemokratų judėjimą šalyje 1988–1990 metais atkūrė trys grupės. Didžiausia jų buvo *Estijos nepriklausoma socialdemokratų partija*, kurią Tartu 1990 m. sausio subūrė viena iš Liaudies fronto lyderių Marju Lauristin. Taline įsisteigė Vello Saatpalu vadovaujama *Estijos demokratinė darbininkų partija*, o Narvoje ir Silamiajėje – Josifo Jurovskio *Estijos rusų socialdemokratų partija*. Iš jų 1990 m. rugsėjo 19 d. susidarė Estijos socialdemokratų partija (Eesti Sotsiaaldemokraatlik Partei), 1992 m. gavusi 6 vietas (kartu su kitomis dabartinę partiją sudarančiomis partijomis – 12) iš 101 parlamente. Sudariusi koaliciją su Žemdirbių centro partija, ji 1992–1995 m. sudarė Edgaro Savisaaro vyriausybę.

Tačiau 1995 m. socialdemokratai gavo tik 6 vietas, prasidėjo naujų kelių paieškos.

## Atjaunėjimas

1998 m., susijungus kelioms socialdemokratinėms partijoms ir grupėms susidarė *Estijos liaudies partija*, 2004 m. pavadinta Estijos socialdemokratų sąjunga. Naujų vėjų įnešė iš užsienio sugrįžęs politologas profesorius Tomas Hendrikas Ilvesas.

1999 m. rinkimuose socialdemokratai gavo 17 vietų parlamente (est.: *Riigikogu*). Partija vėl įėjo į valdančiąją koaliciją. 2003 m. rinkimuose iškovotos 6 vietos.

2004 m. rinkimuose į Eurparlamentą išrinkti Tomas Hendrikas Ilvesas, Mariane Miko ir Andresas Tarandas .
 
SI narė nuo 1990 m. lapkričio, Europos socialistų partija|PES narė nuo 2003 m. gegužės 16 d.

## Pirmininkai
 
* 1990 m. – Marju Lauristin,
* 1995 m. – Eikis Nestoras,
* 1996 m. – Andresas Tarandas,
* 2001 m. – Tomas Hendrikas Ilvesas,
* 2004 m. – Ivaris Padaras.

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
* Jaunimo sąjungos svetainė
Ašarikaulis

**Ašarikaulis** () – keturkampės plokštelės formos kaukolės veidinės dalies porinis kaulas. Ašarikaulio šoniniame paviršiuje yra skiauterė, kuri prie viršutinio žandikaulio kaktinės ataugos sudaro ašarų maišelio duobę. Ši duobė į apačią susiaurėja ir pereina į ašarų kanalą. Ašarikaulis išsidėstęs akiduobės vidurinėje sienoje.

## Sandara
Ašarikaulis - plona maža porinė plokštelė, įeinanti į akiduobės medialinę sieną ir skirianti akiduobę nuo nosies ertmės. Į akiduobę atsigręžusiame paviršiuje yra vertikali užpakalinė skiauterė (*crista lacrimalis posterior*), kuri su viršutinio žandikaulio kaktinės ataugos priekine ašarine skiautere (*crista lacrimalis anterior*) apriboja ašarų maišo duobę (*fossa sacci lacrimalis*). Galima nustatyti, kurios pusės yra ašarikaulis: jį reikia laikyti taip, kad užpakalinė ašarinė skiauterė būtų atgręžta į išorę, vagelė, sudarysianti ašarų maišo duobę,- į priekį, o maža smaili ataugėlė - žemyn.
Bulgarijos socialistų partija

**Bulgarijos socialistų partija**, (**BSP**, blg.:*Bălgarska socialističeska partija* arba **БСП**, *Българска социалистическа партия*) – didžiausia Bulgarijos kairioji politinė partija, buvusi *Bulgarijos komunistų partija*.

## Pradžia

**Bulgarijos socialdemokratų partija**, (**BSDP**, blg.:*Bulgarska Socialdemokratičeska Partija*) buvo įkurta 1891 m. rugpjūčio 2 d. Dmitrijaus Blagojevo iniciatyva. Laikėsi marksistinės krypties. 1894 m. susijungė su reformistine *Socialdemokratų sąjunga* ir pasivadino *Bulgarijos darbininkų socialdemokratų partija* (BSDDP). 1903 m. X suvažiavime atsiskyrė „platieji“ (dešinieji) ir „glaudieji“ (probolševikiniai) socialistai. Glaudieji, vadovaujami D. Blagojevo, evoliucionavo į komunistų partiją, platieji, vadovaujami Janko Sakjazovo, liko reformistinėse pozicijose, pasivadinę **Bulgarijos darbininkų socialdemokratų partija** (blg.: *Българска работническа социалдемократическа партия /тесни социалисти/*). Nuo 2002 m. vadinasi Bulgarijos socialdemokratai (BS).

## Nauja partija

**Bulgarijos socialistų partija** iš naujo įkurta 1990 m. reformavus BKP nacionaliniame referendume, ji laikoma BSDP įpėdine. 1994 m. priimta SI siekius atitinkanti programa.

1990 m. Didžiosios nacionalinės asamblėjos rinkimuose gavo 211 vietų iš 400, tačiau 1991 m. parlamento rinkimuose tik su 10 partijų koalicija iškovojo 110 vietų iš 240.

1994 m. kartu su agrarinėmis partijomis gavo 125 vietas, 1997 m. keturių partijų bloke – 137 vietas, 2001 m. Nacionalinio susirinkimo rinkimuose dalyvavo *Koalicijoje už Bulgariją* ir gavo 48 vietas. 2005 m. koalicija laimėjo 82 vietas 240 vietų parlamente ir suformavo Sergejaus Staniševo vyriausybę.

2001 m. vienas iš partijos lyderių – Georgijus Parvanovas išrinktas Bulgarijos prezidentu.

## Struktūra

Struktūra teritorinė, veikia vietinės, bendruomeninės, srities organizacijos. Kongresas, šaukiamas kas 3 metai, arba reikalaujant pusei bendruomeninių organizacijų ar trečdaliui narių, renka Aukščiausią tarybą, jos pirmininką ir Kontrolės komisiją. AT nariai yra ir parlamento nariai. AT, šaukiama kas du mėnesiai, renka Vykdomąjį biurą, sudaro nuolatines komisijas, skiria sekretoriatą ir kalbėtojus.

SI tikroji narė nuo 2003 m. spalio 27 d.

## Pirmininkai

* 1990 – Aleksandras Lilovas,
* 1991 – Zhanas Videnovas,
* 1996 – Georgijus Parvanovas,
* 2001 m. Sergejus Staniševas.

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Antrasis Internacionalas

**Antrasis Internacionalas** – 1889–1914 m. veikęs socialistų ir socialdemokratų partijų tarptautinis susivienijimas.

## Istorija
Įkurtas 1889 m. liepos 14-21 d. Paryžiuje vykusiame kongrese Prancūzijos ir Vokietijos socialistinių partijų iniciatyva. Dalyvavo 393 delegatai, atstovavę beveik visoms Europos ir JAV darbininkų politinėms organizacijoms, nuo marksistų iki anarchistų.

Priimtuose nuostatuose pirmenybė buvo teikiama ekonominės ir politinės kovos derinimui, parlamentiniam kovos būdui, atmestas prievartinių perversmų ir teroro kelias.

Internacionalo II kongresas vyko 1891 m. rugpjūčio 16-22 d. Briuselyje. Dalyvavo 363 delegatai, priimta rezoliucija dėl karo, kaip neišvengiamo kapitalizmo padarinio.

III kongrese 1893 m. rugpjūčio 6-12 d. vykusiame Ciūriche dalyvavo 411 delegatų, pasmerkta anarchistinė kovos taktika, nutarta, kad II Internacionalui gali priklausyti tik partijos, pripažįstančios politinius kovos metodus. Socialistų partijų atstovai parlamentuose įpareigoti balsuoti prieš karo kreditus.

IV kongrese, 1896 m. liepos 27 – rugpjūčio 1 d. vykusiame Londone, dalyvavo 535 delegatai. Iš Internacionalo pašalinti anarchistai, pasmerkta kolonijinė politika, pareikalauta nacijų apsisprendimo teisės.

V kongrese 1900 m. rugsėjo 23-27 d. vykusiame Paryžiuje, dalyvavo 791 delegatas. Priimta K. Kautskio pasiūlyta rezoliucija dėl dalyvavimo vyriausybėse, įkurtas nuolatinis vykdomasis organas – Tarptautinis socialistų biuras.

VI kongrese 1904 m. rugpjūčio 14-20 d. vykusiame Amsterdame, dalyvavo 476 delegatai. Pasmerktas Rusijos – Japonijos karas, masiniai streikai pripažinti neparlamentine kovos priemone.

VII kongrese 1907 m. rugpjūčio 18-24 d. Štutgarte dalyvavo 886 delegatai, priimta rezoliucija dėl nuolatinės kariuomenės pakeitimo liaudies milicija, dėl militarizmo propagandos uždraudimo, profsąjungos pakviestos glaudžiau bendradarbiauti su socialistinėmis partijomis.

VIII kongresas, 1910 m. rugpjūčio 28-09 kovo vykęs Kopenhagoje, buvo skirtas kooperacijos plėtros problemoms. Jame dalyvavo 886 delegatai.

1912 m. lapkričio 24-25 d. Bazelyje TSB sušauktame IX kongrese svarbiausias klausimas buvo naujo karo Europoje grėsmė. Priimtas *Bazelio manifestas* kvietė darbininkus kovoti prieš karą. Tačiau I pasaulinio karo metais, išsiskyrus partijų nuomonėms dėl nacionalinių vyriausybių dalyvavimo kare, II Internacionalo veikla nutrūko.

Pasibaigus karui susikūrė Berno Internacionalas (1919) ir Komunistų Internacionalas (1918), 2 ½ Internacionalas (1921, Vienos Internacionalas), Socialistų darbininkų Internacionalas (1923).

Iš Lietuvoje veikusių socialistinių partijų II Internacionalo veikloje dalyvavo Lenkijos karalystės ir Lietuvos socialdemokratija, Lenkijos socialistų partija. Pastarosios lyderis Juzefas Pilsudskis sutrukdė LSDP bandymams 1896 m. ir 1904 m. deleguoti į Internacionalo kongresus J. Šliūpą.

## Nuorodos
* Marksistinės organizacijos
Vištapienė

**Vištapienė** (*Gagea*) – lelijinių (*Liliaceae*) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso daugiametės svogūninės žolės.

Lapai linijiški arba lancetiški, jų pakraštys lygus. Žiedai sukrauti kekėse, dvyličiai, gelsvi arba geltoni. Vaisius – dėžutė.

Gentyje yra apie 100 rūšių, paplitusių Europos ir Azijos vidutinio klimato srityse. Lietuvoje auga 5 rūšys:

* Pievinė vištapienė (*Gagea pratensis*). Įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą. Šis augalas nyksta kultūrinant pievas bei ganyklas, mechaniškai pažeidžiant augavietes.
* Mažoji vištapienė (*Gagea minima*)
* Paprastoji vištapienė (*Gagea lutea*)
* Dirvinė vištapienė (*Gagea arvensis*)
* Siauralapė vištapienė (*Gagea spathacea*)

## Šaltiniai
Lelija

**Lelija** (*Lilium*) – lelijinių (*Liliaceae*) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso daugiametės svogūninės žolės, turinčios kiaušiniškus svogūnus ir stačius lapuotus stiebus. Lapai dažniausiai siauri, bekočiai. Žiedai įvairių spalvų ir dydžio, vienų rūšių nusvirę, kitų statūs, sukrauti kekėse ar išaugę pavieniui. Apyžiedžio lapeliuose yra nektarinės. Vaisius – dėžutė.

Gentyje yra apie 110 laukinių ir dekoratyvinių rūšių. Lietuvoje natūraliai auga miškinė lelija (*Lilium martagon*), o kitos rūšys auginamos darželiuose, kapinėse:
* Raudonoji lelija (*Lilium bulbiferum*)
* Baltoji lelija (*Lilium candidum*)
* Tigrinė lelija (*Lilium lancifolium*)


Image:Lilium bulbiferum mg-k.jpg|Raudonoji lelija
Image:Lilium candidum habit flower.jpg|Baltoji lelija
Image:Lilium lancifolium.jpg|Tigrinė lelija
Image:Dwarf Asiatic Lily Hybrid-Lilium 'Matrix'-Offnfopt 4635.JPG|Lilium 'Matrix'


## Etimologija
Žodis *lelijà* (dar minima kaip *lelijė̃lė, lilijà*) yra skolinys iš . Šis – per  iš . Lotyniškas žodis, kaip ir  – skolinys iš Rytų Viduržemio kalbų: plg. ,  (‘lelija’), taip pat chamitų *alili, ilili*, , ,  (‘gėlė, žiedas’).

## Šaltiniai
Melitinas

**Melitinas** () – pagrindinė (ne vienintelė) bičių nuodų sudedamoji dalis. Melitinas yra 26 aminorūgščių ilgio polipeptidas, aukos ląstelių membranose suformuojantis Na+ praleidžiančius kanalus. Kanalai sutrikdo ląstelės veiklą. Jei melitino pakankamai daug, jis gali ir apskritai suardyti membraną. Melitinas taip pat užblokuoja membranose esančias ATFazes.

Kanalui suformuoti reikalingos keturios melitino molekulės. Suformuotų kanalų laidumas priklauso nuo membranai tenkančios įtampos.

Melitino seka:
Gly-Ile-Gly-Ala-Val-Leu-Lys-Val-Leu-Thr-Thr-Gly-Leu-Pro-Ala-Leu-Ile-Ser-Trp-Ile-Lys-Arg-Lys-Arg-Gln-Gln-NH2

Melitino genas koduoja ilgesnę polipeptidinę grandinę, nuo kurios vėliau nukerpa pradžią, kuri greičiausiai veikia kaip transportavimo kryptį nurodanti lyderinė seka. Transkribuota melitino RNR „pailginama“ pridedant prie 5' galo adenino nukleotidų. Tokia RNR ilgiau nesuyra. Bitės genomo projekto  duomenimis, melitino genas turi mažiausiai vieną introną.

Melitinas kai kada naudojamas ir kaip priešuždegiminis ir antibakterinis vaistas. Priešuždegiminis poveikis iki 100 kartų viršija šiuo metu plačiai naudojamas sintetines medžiagas.

Jis sudaro apie pusę visų bitės nuodų.

## Literatūra
# Derek MARSH (1996). Peptide models for membrane channels. Biochem. J. 315, 345–361 (Printed in Great Britain)
# Melitino genas NCBI
Margutė

**Margutė** (*Fritillaria*) – lelijinių (*Liliaceae*) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso daugiamečiai svogūniniai augalai. Žiedai varpelio pavidalo, nusvirę, jie būna sukrauti viršūniniuose skėčiuose arba kekėse. Vaisius – dėžutė.

Žinoma apie 130 rūšių. Lietuvoje kaip dekoratyviniai augalai auginamos šios:
* Paprastoji margutė (*Fritillaria meleagris*)
* Daugiažiedė margutė (*Fritillaria imperialis*)
* Kamčiatkinė margutė (*Fritillaria camtchatica*)
Islandijos socialdemokratų aljansas

**Islandijos socialdemokratų aljansas** (isl.:*Samfylkingin*) – 1999 m. susikūrusi Islandijos didžiausia opzicinė politinė partija.

1999 m. parlamento rinkimams *Islandijos socialdemokratų partija*, *Liaudies aljansas*, *Moterų sąjunga* ir *Nacionalinis judėjimas* sudarė koaliciją, kuri 2003 m. parlamento rinkimuose gavo 20 vietų iš 63. Partijos ideologija paremta Tonio Bleiro Naujosios darbo partijos deklaracijomis. Priešinasi Europos Sąjungos politikai ir NATO buvimui šalyje.

**Islandijos socialdemokratų partija**, SDPI buvo įkurta 1916 m., kaip Islandijos profsąjungų judėjimo dalis. Savarankiška nuo 1942, SI narė nuo 1951.

1995 m. turėjo 2100 narių. 1944–1949, 1956–1971 ir 1987–1991 įėjo į koalicines vyriausybes, o 1947–1949 ir 1958–1959 pati formavo koalicijas. 1983 m. gavo 6, 1987- 10 iš 63 vietų Altinge – seniausiame Europos parlamente, pirmą kartą sudarytame 930 metais.

1991 m. kartu su konservatyvia Nepriklausomybės partija sudarė vyriausybę, tačiau po 1995 m. rinkimų, kuriuose SDPI iškovojo tik 7 vietas, konservatoriai savo partneriais pasirinko centristinę Pažangos partiją. Socialdemokratai pralaimėjo, nes atvirai reikalavo stoti į ES.

**Liaudies aljansas** – komunistinės ideologijos partija, niekada neturėjusi didelės įtakos Islandijos politikoje.

**Moterų sąjunga** (isl. *Samtök um Kvennalista*) susikūrė 1983 m., moterims siekiant didesnės įtakos šalies politiniame gyvenime. Jos lyderė, buvusi Reikjavikas|Reikjaviko merė Ingibjorg Solrun Gisladotir tapo ir naujojo aljanso lydere.

**Nacionalinis judėjimas** žymesnio vaidmens nevaidino.

Pirmininkai:

* 1999 m. M. M Norodalis.
* 2000 m. – Ingibjorg Solrun Gisladotir.

## Nuorodos
* Oficiali svetainė  Tik islandų k.
* Manifestas anglų k.
Apipjaustymas

**Apipjaustymas** – ritualinis arba chirurginis varpos galvutę dengiančios odos raukšlės – apyvarpės – pašalinimas.

## Medicina
Chirurginė operacija taikoma esant fimozei, kai dėl susiaurėjusios apyvarpės angos, apyvarpė neatsismaukia nuo varpos galvutės. Tampa sunku šlapintis, o šlapinantis, gali išsipūsti apyvarpės maišelis, jame susidaryti akmenų arba prasidėti uždegimas – balanopostitas.

## Religija

### Judaizmas
**Brit milah** (hebr. * בְרִית מִילָה bə'rīt mī'lā* – apipjaustymo sandora, *berit milah*, *bris milah* arba *bris* (jidiš) – judaizmo religinė ceremonija, skirta berniukų apyvarpės apipjaustymui. Izraelyje kiekvienas žydų berniukas, sulaukęs 8 dienų amžiaus, turi būti apipjaustytas ir taip priimtas į *Izraelio vaikus*.

### Ritualas
Ritualinė operacija, būdinga kai kurioms tautoms, atsižvelgiant į religinius papročius ir tradicijas.

Jei apyvarpė pašalinama paaugliui – traktuojama, kad jis tapo suaugusiu. Šis pietinėse šalyse gyvenančių tautų (musulmonų, judėjų ir kt.) paprotys, matyt, yra susijęs su higieniniu reikalavimu. Karšto klimato sąlygomis dažnas apyvarpės ir varpos galvutės uždegimas dėl tarp jų susikaupusių liaukų sekreto – smegmos. Taip pat, smėliui patekus už apyvarpės, žmogų kankindavo dideli skausmai. Pašalinus apyvarpę, išnykdavo ir uždegimo pavojus.


Vaizdas:Anatomically Complete Circumcision 1.JPG|Apipjaustyta varpos galvutė
Vaizdas:Penis des Menschen.jpg|Neapipjaustyta varpos galvutė
Vaizdas:Simulated circumcision.jpg|Imituotas apipjaustymas


## Nuorodos
* Apie apipjaustymą  .
* Apipjaustymas Brit milah (video)
Italijos demokratiniai socialistai

**Italijos demokratiniai socialistai**, (SDI, it.:*Socialisti Democratici Italiani*) – Italijos politinė partija, Alyvinės koalicijos narė, tęsia Italijos socialdemokratų partijos veiklą.

## Istorija

**Italijos socialdemokratų partija**, SDI įkurta 1947 m. iš Italijos socialistų partijos (PSI) pasitraukusių dešinesnės pakraipos socialdemokratų, vadovaujamų Dž. Saragato. 1949 m. prie jų prisijungė ir kita išeivių iš PSI, Dž. Romito grupė. SI narė nuo 1951.

1948 m. rinkimuose gavo 7,1 % balsų, vėliau surinkdavo mažiau, kaip 5 %, tačiau nuolat dalyvavo koalicinėse vyriausybėse su IKDP, o nuo 1963 m. ir su PSI, gaudama 2-3 ministrų portfelius.

1964–1971 SDI lyderis Dž. Saragatas buvo Italijos prezidentu. 1966–1969 su PSI buvo sudariusi *Jungtinę socialistų partiją*, bet 1969 m. jos nariai išėjo iš jungtinės partijos ir pasivadino *Unitarine socialistine partija*, bet 1971 m. atstatė senąjį pavadinimą.

1968 m. rinkimuose PSI gavo 62 vietas 632 narių Atstovų rūmuose ir 37 iš 321 vietos senate, SDI atitinkamai 29 ir 10 vietų, Italijos socialistinė proletarų vienybės partija – 23 ir 14 vietų. Tuomet partijoje susiformavo dvi grupuotės. Viena, vadovaujama Tanasio ir Orlandžio siekė aktyvesnės politikos, kita, vadovaujama Dž. Saragato pasitenkino IKDP „mažesnio brolio“ vaidmeniu.

Po 1975 m. municipalinių rinkimų pralaimėjimo iš partijos išstojo apie 30 000 narių, nepatenkintų bendradarbiavimu su IKDP ir įkūrė *Unitarinį socialistinės iniciatyvos judėjimą*. Po 1976 m. birželio 20-21 įvykusių rinkimų SDI turėjo tik 15 vietų Atstovų rūmuose ir 6 senate.

1978 m. išrinkus partijos politiniu sekretoriumi P. Longo, prasidėjo „kairiosios alternatyvos“ paieška, suartėjant su PSI. 1980 m. sudaroma sutartis su dėl nebendradarbiavimo su IKDP ir IKP. 1980 m. priimta politinės ir ekonominės krizės įveikimo, kovos su mafija ir biurokratizmu programa. Tai buvo aktualu, nes SDI lyderiai Tanasis, Longo, Nikolacis patys buvo įsipainioję į „Lokhido bylą“ ir „Ložės P-2“ aferose. Ypač atkreipiamas dėmesys į Italijos Pietų problemas, siekiama suderinti visų profsąjungų veiklą.

Bet 1989 m. vasario mėn. partija skilo, iš jos išėjo P. Longo ir P. Romito šalininkai, pačioje partijoje susidarė „*Autonomijos*“ (A Karilja) ir „*Socialistinės iniciatyvos*“ (F Nikolacis) frakcijos. 2001 m. parlamento rinkimuose SDI gavo 4 vietas, bet kylant partijos populiarumui, po 2003 m. savivaldybių rinkimų turi atstovus visose provincijose ir 80 % savivaldybių.

2004 m. parlamento rinkimuose gavo 11 vietų Atstovų rūmuose ir 6 Senate.

2004 m. rinkimuose gavo 3 vietas Europos Parlamente, PES narė.
 
## Partijos pirmininkai

* 1947 m. Džiuzepė Saragatas,
* 1988 m. A. Karilja,
* 1998 m. Enrikas Boselis.

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Elektrocheminis gradientas

**Elektrocheminis gradientas** – sąvoka, vartojama apibūdinti elektriškai įkrautų cheminių elementų ar didesnių grupių (jonų) nevienodą, tačiau matematiškai lengvai aprašomą pasiskirstymą (gradientą) terpėje.

Dirbtinai sudarius skirtingas jonų koncentracijas abipus pusiau pralaidžios pertvaros (membranos), tarp atskirtų terpių susidaro elektros potencialo skirtumas, kurį galima panaudoti kokiam nors naudingam darbui atlikti. Tačiau toks potencialas susidaro tik esant *pusiau pralaidžiai* membranai, todėl, tiesiog bėgant laikui arba atliekant darbą, jonai difunduoja koncentracijų susilyginimo kryptimi, ir elektrocheminis gradientas išnyksta.
Insulinas

**Insulinas** (iš  'sala') – nedidelis (51 aminorūgšties liekana) kasoje gaminamas ir į kraują išskiriamas polipeptidinis hormonas, kurio masė 5808 Da. Jis verčia raumenų ir kepenų ląsteles gaminti glikogeną, o riebalų ląsteles gaminti riebalus.

## Insulino struktūra
Insulino empirinė formulė: C257H383N65O77S6.

## Funkcijos
Funkcija – gliukozės kiekio kraujyje reguliacija. Gliukozės kiekis kraujyje dažniausiai pakyla suvalgius angliavandenių turinčio maisto. Sutrikus insulino gamybai, gliukozės koncentracija padidėja, dėl ko gali ištikti hiperglikeminė koma, ir net mirtis.

## Atradimas ir tyrimai
1869 m. Berlyne medicinos studentas *Paul Langerhans* kasoje pastebėjo nežinomus darinius, vėliau pavadintus *Langerhanso salelėmis*.

1889 m. *[[Oscar Minkowski]]* su *Joseph von Mering* pastebėjo, kaip musės geria šuns, kuriam buvo pašalinta kasa, šlapimą. Atlikus šlapimo tyrimus paaiškėjo, kad jame gausu angliavandenių ir todėl jis taip traukė muses. 1901 m. *Eugene Opie* susiejo Langerhanso salelių irimą su diabetu.

1920 m. *[[Frederick Banting]]*, perskaitęs *Oscar Minkowski* darbus, nusprendė imtis darbo ir paprašė *J. J. R. Macleod* pagalbos. Nors *J. J. R. Macleod*, žinodamas apie ankstesnių bandymų nesėkmes, buvo labai pesimistiškas, bet *Frederick Banting* visgi sugebėjo gauti laboratoriją, dešimt šunų ir asistentą *Charles Best*. Praėjus metams į komandą buvo pakviestas *James Collip*. Netrukus sudaryta komanda jautėsi pasiruošusi klinikiniams bandymams.

1922 m. mirštančiam keturiolikmečiui berniukui *Leonard Thompson* buvo suleista komandos pagaminto insulino. Šis bandymas buvo nesėkmingas, nes dėl nepakankamo insulino grynumo prasidėjo alerginė reakcija, ir tolimesni bandymai buvo sustabdyti. Kitas dvylika dienų *James Collip* dirbo dieną ir naktį, kad tik gautų grynesnį ekstraktą. Antra dozė berniukui davė stulbinamų rezultatų. Vėliau komanda ligoninėje savo rankomis leisdavo ekstraktus dešimtims merdinčių vaikų, ir kai paskutinis gaudavo savo injekciją, pirmieji jau busdavo iš komos lydimi tėvų džiaugsmo šūksnių.

1923 m. *Frederick Banting* ir *J. J. R. Macleod* gavo Nobelio premiją medicinos srityje už insulino atradimą. Bet abu buvo nepatenkinti jiems vieniems suteikta garbe ir pasidalino premija su *Charles Best* ir *James Collip*.

1958 m. *[[Frederick Sanger]]* gavo Nobelio premiją chemijos srityje už insulino pirminės struktūros nustatymą.

1969 m. *Dorothy Crowfoot Hodgkin* už insulino tretinės struktūros nustatymą gavo jau antrąją Nobelio premiją chemijos srityje.

## Nuorodos
* 
* Gliukozės koncentracijos pokytis leidžiant insuliną  (UAB „Eksmos medicininės technikos centras“ – mokslinis straipsnis)
* Gydytojo patarimai. Insulinas – diabeto gydymo priemonė (savaitraštis „Lietuvos sveikata“)
* Insulino istorija
Juodkalnijos socialdemokratų partija

Juodkalnijos socialdemokratų partija, (SDP CG. serb.: Socialdemokratna patija Crne Gore) – Kairioji partija, veikianti Juodkalnijoje ir Serbijoje.

1993 m. susikūrė susijungus *Jugoslavijos socialdemokratų partijai*, *Juodkalnijos reformistų partijai* ir *Juodkalnijos socialistų partijai*.

2002 m. parlamento rinkimuose dalyvaudama Juodkalnijos demokratų sąrašo koalicijoje iškovojo 7 vietas 75 vietų rūmuose.

Nuo 1996 m. rugsėjo 9 d. SI narė stebėtoja, 1999 m. lapkričio 9 d. konsultacinė narė, nuo 2003 m. spalio 27 d. tikroji narė.

Pirmininkai
* 1999 m. – Žarko Rakcevičius,
* 2004 m. – Ranko Krivokapičius.

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Kipro socialdemokratų judėjimas

**Kipro socialdemokratų judėjimas**, (EDEK, graik.: Κινήμα Σοσιαλδημοκρατών ΕΔΕΚ, Kinema sosialdimokraton) – pagrindinė Kipro kairiojo centro partija.

Organizacinės struktūros ir griežtos narystės neturi. Suvažiavime, šaukiamame kas 3 metai, renkamas pirmininkas ir 120 narių Centro Komitetas, o šis sudaro Politinį biurą. Leidžia laikraščius *Nea* (Naujienos) ir *Aneksartitos* (Nepriklausomasis).

## Istorija
Įkurta 1969 m., iki 1998 m. *vadinosi Vieningoji demokratinė centro sąjunga*.  Siekia Kipro suvienijimo.

Rinkimuose į parlamentą gauna 8-12 % balsų ir 3-6 vietas. 1998 m. ir nuo 2003 m. dalyvaudama koalicijoje turėjo du ministrų portfelius.

Partijos pirmininkas V. Lasaridis 1985–1990 metais buvo parlamento rūmų pirmininkas.

SI konsultacinis narys nuo 1976 m., tikrasis narys nuo 1999 m. 

Nors atstovų Europarlamente ir neturi, dalyvauja PES veikloje.

## Pirmininkai
* 1999 m. Vasos Lysaridis,
* 2003 m. Janakis Omerou.

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Bičių šokiai

**Bičių šokiai** – bičių atliekamos šokio figūros, nupasakojančios, kur galima rasti nektaro (arba tinkamą gyvenimui vietą, jei ruošiamasi spiesti). 1973 m. elgsenos tyrinėtojas Karl Ritter von Frisch gavo Nobelio premiją už bičių koordinačių sistemos iššifravimą.

Bitės naudoja polinę koordinačių sistemą, kurios centras yra avilys, o nulinis kampas (α) – kryptis tiesiai į saulę. Atstumas nurodomas šokio sekundėmis, viena sekundė apytikriai lygi vienam skrydžio kilometrui.

Korys, ant kurio šoka bitė, avilyje kabo vertikaliai. Kryptimi „į saulę“ laikoma kryptis aukštyn, „nuo saulės“ – kryptis žemyn. Bitė siauru zigzagu bėga kampą ir atstumą nurodančia kryptimi, paskui pusračiu grįžta atgal bėga iš naujo. Nubėgusi antrąkart, ji grįžta kitu to paties apskritimo pusračiu. Zigzago amplitudė nurodo rasto nektaro kiekį (ar daug žiedų). Jei rodomas objektas yra labai arti, bitė šoka tiesiog ratais. Šiuo atveju jis randamas pagal bitės atneštą kvapą.

Kadangi saulės padėtis danguje keičiasi, ilgiau avilyje pabuvusi bitė koreguoja šokio kampą, ir toliau rodydama teisingą kryptį dabartinės saulės padėties atžvilgiu.

Nurodant atstumą papildomai atsižvelgiama į kelio sunkumą. Jei reikia skristi prieš vėją ar į kalną, toks pats atstumas nurodomas kaip ilgesnis.

Mokslininkai buvo pagaminę natūralaus dydžio bitę-robotą, kuris savo šokiais nuvesdavo avilio bites numatyta kryptimi.

## Literatūra
* Decoding the language of the bee. PDF 127 Kb. Karl Von Frisch. Paskaita atsiimant Nobelio premiją, anglų k., December 12, 1973 
* Gould, J. L. (1975) Honey bee recruitment: the dance – language controversy. Science 189, 685−693.
* Riley, J.R., Greggers, U., Smith, A.D., Reynolds, D.R. & Menzel, R. (2005). The flight paths of honeybees recruited by the waggle dance. *Nature* 435,205-207.
* von Frisch, K. (1967) *The Dance Language and Orientation of Bees*. Cambridge, MA: Harvard Univ. Press.
Adenozindifosfatas

**ADP** – nukleotidas, vadinamas adenozino difosfatu arba adenozino pirofosfatu. Ši molekulė dalyvauja daugybėje signalizavimo ir reguliavimo procesų ląstelėse, paprastai atlikdama slopinimo funkciją.

ADP susidaro ATPazei hidrolizuojant ATP molekulę, tačiau galimas ir atvirkščias procesas: 2ADP -> ATP + AMP.

## Nuorodos
Kroatijos socialdemokratų partija

**Kroatijos socialdemokratų partija** (**SDP**, ) – pagrindinė Kroatijos kairioji politinė partija.

Pirmoji socialistinė – *Kroatijos ir Slavonijos socialdemokratų partija* buvo įkurta 1894 m., siekiant socialinių ir politinių laisvių ir Kroatijos valstybingumo, ji kovojo prieš fašizmą, tačiau sėkmė jos nelydėjo.

1990 m., išryškėjus *Kroatijos komunistų sąjungoje* reformistiniam sluoksniui, pradėta galvoti apie socialdemokratų partijos atkūrimą. Tai buvo įgyvendinta tik 1994 m., pasibaigus pilietiniam karui ir susijungus dviem socialdemokratinėms partijoms.

Parlamento rinkimuose koalicijoje su liberalais ir Istrijos demokratų asamblėja gavo 2000 m. – 53, 2003 m. – 34 vietas iš 151. 2000–2003 m. Kroatijos ministras pirmininkas buvo Ivica Račanas.

2003 m. SDP turėjo daugumą daugiau, kaip pusėje savivaldybių ir 27 merus.

2003 m. SDP buvo 25 000 narių, susibūrusių į 20 apskričių organizacijų ir 122 miestų skyrius, t. y. – 80 % savivaldybių.

SI narė nuo 1999 m. lapkričio 8 d.

Pirmininkai:
* 1997 m. Antounas Vujičius,
* 2000 m. Ivica Račanas.

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Streptococcus pyogenes

}

***Streptococcus pyogenes*** – streptokokų (*Streptococcus*) genties bakterijų rūšis.

*A grupės streptokokas*, yra gram-teigiamas, nejudrus, nesudarantis sporų. Bakterijos ląstelės dažniausiai būna susijungusios į grandinėlę, rutulio arba kiaušinio formos, 0,6–1,0 mikrono skersmens. Streptokokų ląstelės dalijasi viena kryptimi sudarydamos grandinėlę.

*S. pyogenes* – fermentacinė medžiagų apykaita, jis yra fakultatyvinis anaerobas. A grupės streptokokai dažniausiai turi kapsulę sudarytą iš hialuroninės rūgšties.