open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Zenatha Coleman

**Zenata Koleman** (g. 1993 m. rugsėjo 25 d.) – Namibijos futbolininkė, vingerė, puolėja.

## Karjera
Ketmanshopo () mieste gimusi žaidėja karjerą pradėjo JS Academy. 

### Gintra

Nuolatos palaikoma ir skatinama savo senelio, kuris kadaise žaidė Namibijos Orlando pirates, ir agento Nandaemua Maharero, žaidėja ryžosi persikelti į užsienį. Nuo 2016 m. balandžio mėn. rungtyniavo „Gintros“ klube. 

2016–2017 m. moterų Čempionių lygoje Gintra-Universitetas rekordiniu skirtumu 13:0 sutriuškino varžoves iš Moldavijos. Šiose rungtynėse Zenatha Coleman pelnė du įvarčius.

2016 m. sezone tapo Lietuvos čempione. 2017 m. sezone karjerą tęsė „Gintros“ klube. 

2017 m. gegužės 28 d. rungtynėse prieš MFK Kauno Žalgiris pasižymėjo pelnydama penkis įvarčius. Šiaulietės išvykoje rezultatu 8:0 sutriuškino varžoves.

2017 m. rugsėjo 5 d. rungtynėse prieš MFK Kauno Žalgiris pelnė net devynis įvarčius. Šiaulietės sutriuškino varžoves rezultatu 15:0.

2017–2018 m. moterų Čempionių lygoje FC Gintra įveikė atranką savo grupėje, šešioliktfinalyje nugalėjo FC Zürich Frauen ir aštuntfinalyje susitiko su FC Barcelona Femení.

Per pusantro sezono Lietuvoje sužaidė 31 rungtynes ir pelnė net 110 įvarčių.

### Ispanijoje
Nuo 2018 m. atstovavo Ispanijos klubams: Zaragoza, Valencia ir Sevilla.

2017–2018 m. sezone Zaragoza Ispanijos aukščiausioje lygoje buvo viena prasčiausių ekipų. Klubo vadovybė tikėjosi, kad naujokė padės ekipai išvengti pašalinimo iš stipriausios lygos. Viduryje sezono prisijungusi Zenatha Coleman per keturiolika rungtynių pelnė septynis įvarčius. Po sezono klubas iškrito į žemesnį divizioną, o žaidėja perėjo į Valencia. Vėliau karjerą tęsė Sevilla klube. 

Ispanijos aukščiausioje lygoje iš viso sužaidė 105 rungtynes ir pasižymėjo pelnydama 26 įvarčius.

### Turkijoje
Nuo 2022 m. rungtyniavo Turkijoje. Atstovavo Fenerbahçe SK.

## Rinktinės
Debiutavo Namibijos rinktinėje, o vėlesniais metais buvo kapitonė.

## Pasiekimai
; su Gintra
* **Čempionė**: 2016, 2017 m.

; asmeniniai
* Nominuota CAF 2014 m. futbolininke, pateko į geriausiųjų šešetuką.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* SOCCERDONNA
* soccerpunter
* lietuvosfutbolas.lt
* Globalsportsarchive
Kadınlar Süper Ligi

**Kadınlar Süper Ligi** arba tiesiog **moterų Superlyga** – aukščiausias moterų Turkijos futbolo lygos divizionas.
 
## Formatas
Komandos iš pradžių suskirstytos ir dvi grupes ir rungtyniauja savo grupėje. Visos ekipos tarpusavyje sužaidžia po dvi rungtynes. 

Daugiausiai taškų turinti komanda pateka į ketvirtfinalį. Likusios kovoja atkrintamosiose rungtynėse dėl aptekimo į ketvirtfinalį. 

Ketvirtfinalyje nugalėjusios ekipos patenka į pusfinalius. 

Pusfinalių laimėtojos rungtyniauja finalinėse rungtynėse dėl čempionių titulo.

Čempionės patenka į UEFA moterų čempionų lygos turnyrą.

## Istorija
Pirmoji moterų futbolo lyga įkurta 1993 m. 

2003 m. nebuvo jokios moterų futbolo lygos, o 2006 m. čempionatai vėl atnaujinti.

Ankstesniais metais dėl rėmimo sutarčių kito lygos pavadinimas. 

Angliškai buvo žinoma **Turkcell Women's Super League**, o turkų kalba – **Turkcell Kadın Süper Ligi**.

2021 m. buvo suformuota nauja lyga ir pavadinta **Kadınlar Süper Ligi**.

## 2022–2023 m. sezonas

## Taip pat skaitykite
* Pirma lyga
* Antra lyga

## Šaltiniai

## Nuorodos
* TFF (Turkijos Futbolo Federacija)
* [ Oficiali lygos svetainė]
* FLASHSCORE
Chakiaris

**Chakiaris** (, ) arba ***Džolemergas*** () – miestas Turkijos pietryčiuose, to paties pavadinimo provincijoje. Įsikūręs 40 km atstumu nuo Turkijos ir Irako valstybinės sienos. Nuo seno šiose vietose gyveno kurdų gentys.

Javų, vynmedžių, daržovių auginimo ir ganyklinės gyvulininkystės regiono prekybos centras.

## Istorija
Kitados Chakiariu vadinosi regionas ne tik dabartinėje Turkijoje, bet ir Irake bei Irane. *Hakkari* pavadinimas (ةــیراکھلا) pirmą kartą paminėtas Vakidžio (822 m.) darbuose. Istoriniai duomenys apie regioną yra labai riboti, nes atliekama labai mažai archeologinių kasinėjimų. Tai vieta, kur istorikai, keliautojai ir geografai retai lankosi dėl to, kad regionas ganėtinai izoliuotas. Kurdų gentys per visą istoriją priklausė įvairioms imperijoms ir valstybėms, tačiau jų priklausomybė visuomet buvo dalinė. Chakiaris buvo ilgai ginčytas pasienio miestas tarp Osmanų imperijos ir tuometinės Persijos. Osmanai suteikė vietos kurdų kunigaikščiams tam tikrą autonomiją, kad galėtų apsaugoti sienas.

1843 m. mažiausiai 10 000 krikščionių armėnų ir nestoriečių išžudyti regione, vadovaujant kurdų lyderiui Bedirchanui Begui. Moterys ir vaikai buvo parduoti į vergiją.

1915–1917 m. regione buvo imtąsi represijų prieš armėnus ir asirus. Per armėnų genocidą Turkijoje išžudyta daugybė žmonių, ne tik armėnų, bet ir kitų tautų atstovų.

Erdenas Kiralis režisavo 1982 m. filmą „Sezonas Chakiaryje“, kuris 1983 m. Berlinalėje laimėjo „Sidabrinį lokį“. Filmas sukurtas pagal Ferit Edgü apysaką (1977) ir vaizduoja miestą bei provinciją, kurioje didžioji dauguma gyventojų kalba tik kurdiškai. Turkų auditorijai buvo leista pamatyti filmą tik 1987 m.

## Sportas
* Hakkari Spor FK – futbolo klubas;
* Hakkarigücü Spor (moterų futbolo klubas)
* Namų rungtynes žaidžia Mezriani miesto stadione

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali miesto svetainė
* Regiono istorija
* Apie asirus
Balotnia

**Balotnia** (, ) – agromiestelis rytų Baltarusijoje, 45 km į šiaurės rytus nuo Rahačovo. Apylinkės centras.

## Istorija

XIX a. buvo kaimas ir dvaras, Rahačovo apskrities Balotnios valsčiaus centras, vėliau priklausė Dousko valsčiui.

## Šaltiniai
Sveržanio valsčius

**Sveržanio valsčius** yra buvęs:

* Minsko apskrityje;
* Nesvyžiaus apskrityje;
* Rahačovo apskrityje;
* Stolpcų apskrityje.
Rudnia Bronskaja

**Rudnia Bronskaja** (, ) – kaimas rytų Baltarusijoje, 15 km į vakarus nuo Rahačovo, prie Bronajės.

## Istorija

XIX a. Reinhardų dvaras, priklausęs Rahačovo apskrities Cichiničų valsčiui, čia 1867 m. buvo 1-ojo valsčių regiono centras.

## Šaltiniai
Rahinė

**Rahi̇̀nė**  (, ) – agromiestelis pietryčių Baltarusijoje, 22 km į pietryčius nuo Buda Kašaliovos. Apylinkės centras.

## Istorija

XIX a. buvo kaimas ir dvaras, Rahačovo apskrities Rahinės valsčiaus centras, vėliau priklausė Merkulavičų valsčiui.

## Šaltiniai
Hadzilavičai

**Hadzilavičai** (, ) – kaimas rytų Baltarusijoje, 15 km į rytus nuo Rahačovo. Apylinkės centras.

## Istorija

XIX a. buvo kaimas, kuriame veikė mokykla ir cerkvė, čia buvo Rahačovo apskrities Hadzilavičų valsčiaus centras, vėliau priklausė Haradzeco valsčiui.

## Šaltiniai
Fenerbahçe SK (moterys)

**Fenerbahçe** – Turkijos futbolo klubas iš Stambulo.

## Istorija
1995 m. suburta moterų ekipa. Rungtyniavo tuometinėje aukščiausioje lygoje. 

2021 m. rugpjūčio mėn. vėl suburta moterų ekipa. Rungtyniavo moterų Superlygoje () 2021–2022 m. sezone.

## Sezonai
; Pastarųjų metų sezonai

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.

## Nuotraukos

FenerbahçeWomen's2021-22 (12).jpg|Fenerbahçe


## Sudėtis
*Atnaujinta; [[2023]] m. [[gegužės 5]] d.*

*Vyr. treneris*: 

## Garsesnės žaidėjos
*  Zenatha Goeieman Coleman, puolėja, (2022– m.)
*  Meryem Cennet Çal, saugė, puolėja; (2022– m.)

## Išnašos

## Nuorodos
* Klubo oficiali svetainė
* facebook paskyra
* SOCCERWAY
* SOFASCORE
* FLASHSCORE
* Globalsportsarchive
Trabzonspor (moterys)

**Trabzonspor ** – Turkijos futbolo klubas iš Tranzono.

## Istorija
2007 m. suburta moterų ekipa. Rungtyniavo tuometinėje aukščiausioje lygoje, o vėlesniais metais – moterų Superlygoje () 2021–2022 m. sezone.

## Sezonai
; Pastarųjų metų sezonai

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.

## Sudėtis
*Atnaujinta; [[2023]] m. [[gegužės 5]] d.*

*Vyr. treneris*':  Mehmet Birinci

 

## Garsesnės žaidėjos
*  Nagehan Akşan (2008–2010)
*  Aybüke Arslan (2008–2011)
*  Çiğdem Belci (2009–2010)
*  Gamze Bezan (2009–2011)
*  Eylül Elgalp (2010–2011)
*  Fatma Kara (2010–2011)
*  Zeliha Şimşek (2007–2011)
*  Tatjana Matvejeva (2008–2011)
*  Kristina Šadoba (2008–2011)
*  Chatia Čkonia (2009–2010)
*  Cansu Yağ (2010–2011)
*  Kamila Zaripova (2021–2022)
*  Rose Bella (2021–2022)
*  Setora Takaboeva (2021–2022)

## Išnašos

## Nuorodos
* [ Klubo oficiali svetainė]
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Globalsportsarchive
Kondopoga

**Kondopoga** (, , ) – miestas Rusijoje, pietų Karelijoje, 45 km į šiaurę nuo Petrozavodsko, tarp Onegos ežero Kondopogos įlankos ir Ningozero, prie Sunos upės. Rajono centras. Per miestą eina Murmansko–Petrozavodsko geležinkelis, netoliese praeina „Kolos“ plentas. Svarbiausias Rusijoje popieriaus ir celiuliozės pramonės centras, medienos ir baldų, statybinių medžiagų pramonė. Paukštininkystės ir galvijininkystės regiono prekybos centras. Balneologijos kurortas. Prie miesto yra molio, granito, skalūnų, pirokseninių porfyrų telkinių.

Yra 1774 m. medinė Dievo Motinos Ėmimo į dangų cerkvė. Netoliese – Kivačo rezervatas ir krioklys.

## Istorija
Spėjama, kad vietovardis karelų kalba reiškia „lokių kampas“ ar „lokių įlanka“.

Rašytiniuose šaltiniuose Kondopogos kaimas minimas nuo 1563 m. XVIII a. vid. prie Kondopogos, Tivdijos kaime, rasti marmuro telkiniai – čia pradėtas kasti marmuras naudotas Sankt Peterburgo pastatų statybai. 1938 m. sujungus kelis kaimus sudarytas Kondopogos miestas.


Kondopoga 06-2017 img04 paper mill.jpg|Celiuliozės fabrikas
DJI 0006k.jpg|Medinė Kondopogos cerkvė
Kondopoga 06-2017 img10 Mira Square.jpg|Taikos aikštė
Kondopoga 06-2017 img12 railway station.jpg|Geležinkelio stotis


## Šaltiniai
Kondrovas

**Kondrovas** () – miestas Rusijoje, Kalugos srityje, 40 km į šiaurės vakarus nuo Kalugos, prie Šanios upės. Dzeržinskio rajono centras. Yra Govardovo geležinkelio stotis, praeina plentas Kaluga–Medynė. Popieriaus ir kartono pramonė. Yra dvi XIX a. cerkvės.

## Istorija
1500–1501 m. Maskvos didysis kunigaikštis Ivanas III kunigaikščiui Dimitrijui Kondyrevui padovanojo žemes prie Šanios. 1615 m. minimas Kondrovo kaimas. XVIII a. pab. pastatytas popieriaus fabrikas. 1938 m. Kondrovui suteiktos miesto teisės.

## Šaltiniai
Konžakovo Akmuo

**Konžakovo Akmuo** (, ) – kalnas pietinėje Šiaurės Uralo kalnų dalyje, Sverdlovsko srities teritorijoje (Karpinsko miesto apygardoje), 50 km į vakarus nuo Karpinsko. Aukštis – 1569 m (vienas aukščiausių Urale).

Sudarytas iš piroksenito, dunito, gabro. Šlaituose auga taiga, kalnų tundra.

Kalnas pavadintas mansių medžiotojo Konžakovo, kurio jurta kadaise stovėjusi kalno papėdėje, vardu.

## Šaltiniai
Konstantinovskas

**Konstantinovskas** () – miestas Rusijoje, Rostovo srityje, 169 km į šiaurės rytus nuo Rostovo prie Dono, Dono upės dešiniajame krante. Rajono centras. Upių uostas, tiltas per Doną link Rostovo–Volgodonsko plento, už 25 km – Ust Doneckio geležinkelio stotis. Žemės ūkio regiono centras (javai, saulėgrąžos). Maisto (aliejaus, žuvies) pramonė.

Yra kelios XX a. pr. cerkvės bei pirklių namai.

## Istorija
XVI a. pab. įkurta kazokų stanica – Babėjus. XVII a. iš jos ir dar kelių stanicų sudaryta Konstantinovsko stanica. Miestas nuo 1967 m.

## Šaltiniai
Jonas Bulaitis

**Jonas Bulaitis** (1933 m. birželio 26 d. – 2010 m. gruodžio 25 d.) – lietuvių kilmės Romos Katalikų Bažnyčios dvasininkas, arkivyskupas, Šventojo Sosto nuncijus.

## Biografija

Gimė 1933 m. lietuvių emigrantų šeimoje Didžiojoje Britanijoje, Londone. Studijavo jėzuitų Šv. Ignacijaus gimnazijoje (angl.). 1952 m. pradėjo filosofijos ir teologijos mokslus Romoje, Popiežiškoje lietuvių Šv. Kazimiero kolegijoje ir Popiežiškajame Grigaliaus universitete. 1958 m. vasario 2 d. buvo įšventintas į kunigus. Po šventinimų atliko vienerių metų pastoralinę praktiką JAV, Niujorke, o grįžęs į Romą 1959–1963 m. tęsė studijas Popiežiškajame Laterano universitete, baigė bažnytinės teisės programą. Tuo pačiu metu baigė ir Popiežiškąją Diplomatinę akademiją, rengiančią Šventojo Sosto diplomatinės tarnybos darbuotojus.

1964 m. tapęs monsinjoru buvo paskirtas dirbti į Pietų Korėją (1964–1968), vėliau į Čilę (1968–1971), Panamą (1971), Keniją (1972–1977), Sudaną (1977). 1981 m. lapkričio mėn. buvo konsekruotas vyskupu, ėjo apaštališkojo pronuncijaus pareigas Centrinės Afrikos Respublikoje, Čade, Konge.

1982 m. Jono Pauliaus II konsekruotas vyskupu. 1986 m. paskirtas nuncijumi Irane, vėliau dirbo Pietų Korėjoje, Mongolijoje, Albanijoje (1997–2008). 2008 m. pasitraukė iš aktyvios tarnybos, gyveno Romoje, rūpinosi arkivyskupo Teofiliaus Matulionio paskelbimo palaimintuoju byla. Mirė 2010 m. Kalėdų dieną. Palaidotas lietuvių kolegijos koplyčioje Romos Campo Verano kapinėse.

## Šaltiniai
Constance Collier

**Konstansa Koljer** (, gimusi kaip *Laura Constance Hardie*, 1878 m. sausio 22 d. Vindzoras, Anglija – 1955 m. balandžio 25 d. Niujorkas, JAV) – britų aktorė ir vaidybos mokytoja.

## Biografija
Jau trejų metų Konstansa Koljer pasirodė V. Šekspyro pjesėje „Vasarvidžio nakties sapnas“. Jaunystėje gražuole laikyta K. Koljer amžių sandūroje tapo viena svarbiausių to laikotarpio teatro aktorių. Didžiosiose Londono scenose ji vaidino daugelyje garsių pjesių, tamsiaplaukė aktorė ypač dažnai atlikdavo vaidmenis drauge su Herbertu Byrbomu Try. Vėliau ji ėmė vaidinti Brodvėjuje ir pati rašė pjeses.

1916 m. K. Koljer debiutavo nebyliajame filme „Žmonių liežuviai“ („The Tongues of Men“), 1916–1922 m. vaidino dar 6-iuose nebyliuosiuose filmuose. 3-ojo dešimtmečio pabaigoje atvyko į Holivudą ir tapo balso lavybininke bei dikcijos mokytoja, mat tuo metu buvo audringai pereinama nuo nebyliojo kino prie garsinio ir daugybė nebyliojo kino aktorių, neturinčių teatrinio išsilavinimo, veržėsi į tokias pamokas. Nuo 1935 m. pradėjo vaidinti garsiniuose filmuose. Kadangi jai jau buvo per 50 metų, daugiausia gaudavo antraplanius vaidmenis. K. Koljer vaidino su Greta Garbo romano ekranizacijoje „Ana Karenina“ („Anna Karenina“, 1935), pasirodė su Katarina Hebern ir Džindžere Rodžers filme „Durys į sceną“ („Stage Door“, 1937) bei su Džoana Kroford filme „Siuzana ir Dievas“ („Susan and God“, 1940). 1948 m. Alfredo Hičkoko kriminaliniame filme „Virvė“ („Rope“) su Džeimsu Stiuartu K. Koljer atliko įžūlios aukštuomenės liūtės vaidmenį, šį tipažą ji vaidino ne viename filme. 1950 m. K. Koljer atliko vaidmenį paskutiniame iš savo filmų – „Verpete“ („Whirlpool“) – ir pasitraukė į privatų gyvenimą.

Be to, nuo 1930 m. ji dirbo vaidybos mokytoja. Jos mokinėmis buvo Odrė Hebern, Vivjena Ly, Luizė Rainer, Merlina Monro ir Katarina Hebern, su pastarąja ji buvo artima draugė. Konstansos Koljer garbei Holivudo šlovės alėjoje įspausta žvaigždė. 1905–1918 m. ji buvo ištekėjusi už aktoriaus Džuliano Lestrendžo, kol santuoką nutraukė jo mirtis nuo ispaniškojo gripo. Juodu vaikų neturėjo, ir K. Koljer po jo mirties niekada nebeištekėjo.

Sulaukusi 77-erių, Konstansa Koljer 1955 m. balandžio 25 d. nuo širdies smūgio mirė Manhatane, Niujorke.

## Filmografija
* K. Koljer filmografija

## Išnašos
Druskininkų geležinkelio stotis

**Druskininkų geležinkelio stotis** – buvusi geležinkelio stotis pietų Lietuvoje, Druskininkuose, galinė buvusio Pariečės–Druskininkų geležinkelio stotis. Stotis nebeveikia, jos pastatuose ir teritorijoje įsikūrė turizmo informacijos centras (sovietmečiu statytame pastate) ir kempingas (tarpukariu statytame pastate), šalia yra Druskininkų autobusų stotis.

Atkreiptinas dėmesys, kad XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje Druskininkų geležinkelio stotimi vadinosi Baltarusijoje esanti Pariečės geležinkelio stotis, kadangi artimiausias stočiai didžiausias miestas buvo Druskininkai, kuriuose tuo metu geležinkelis dar nebuvo nutiestas.

## Istorija

Druskininkų geležinkelio stotis pastatyta 1934 m. Tuo metu tarpukario Lenkijos valdžios nutarimu buvo nutiestas Pariečės–Druskininkų geležinkelis. Druskininkų stotis buvo iškilmingai atidaryta 1934 m. spalio 7 d., į ją atvažiavo traukinys „Os 24“, buvo laikomos iškilmingos mišios.

Atidarius liniją važiuodavo traukiniai link Gardino ir Vilniaus. Iki II pasaulinio karo pradžios buvo tiesioginis susisiekimas su Varšuva. Po II pasaulinio karo į Druskininkus kursavo priemiestiniai traukiniai iš Vilniaus ir Gardino, tolimojo susisiekimo traukiniai iš Maskvos ir Leningrado (prikabinami vagonai).

Žlugus TSRS stoties svarba sunyko, kadangi iš jos važiuoti į likusią Lietuvą buvo galima tik per Baltarusiją, t. y. kertant Lietuvos valstybės sieną. Tačiau miestui geležinkelis vis dar buvo svarbus – juo keliavo ne tik žmonės iš aplinkinių kaimų ar į sanatorijas, bet ir buvo gabenamos statybinės medžiagos, mazutas. 1999 m. iš šios stoties išvyko 34 tūkst. keleivių, daugiausia į Baltarusiją ir Varėnos rajono gyvenvietes miškuose. Savivaldybė ir gyventojai siekė, kad geležinkelis nebūtų išardytas, bet „Lietuvos geležinkeliai“ vis tiek eismą nutraukė. Taip įvyko dėl itin prastos geležinkelio būklės, o investuoti į ruožą nenorėta.

XX a. pabaigoje geležinkelio ruožas link valstybės sienos nebuvo remontuojamas, o tik prižiūrimas, jame buvo 8,7 km senų geležinkelio bėgių (1903–1908 m. pagaminti lengvo tipo bėgiai, tuo metu visiškai susidėvėję, 56 proc. medinių pabėgių supuvę), dėl to traukinių greitis nuo valstybės sienos iki Druskininkų sumažintas iki 15 km/h. Ruožą valdanti bendrovė „Lietuvos geležinkeliai“ šio ruožo kapitalinio remonto darbams lėšų skirti negalėjo, ruožą toliau eksploatuoti buvo pavojinga, todėl 2000 m. rugpjūčio 21 d. traukinių eismas ruožu „Druskininkai – Valstybės siena” buvo nutrauktas. Po kurio laiko stotis neteko savo paskirties ir buvo perleista turizmo ir kitoms kelionių reikmėms.

2020 m. Lietuvos susisiekimo ministerija buvo pasiūliusi iniciatyvą atkurti Druskininkų–Gardino geležinkelio ruožą. Darytos prielaidos, kad atkūrus šią liniją būtų kuriama ilgalaikė ekonominė nauda Lietuvai, AB „Lietuvos geležinkeliai“ įmonių grupei ir Druskininkų savivaldybei.

## Šaltiniai
Vaidybos metodas

**Vaidybos metodas** () – aktorinio meistriškumo metodas, kurį sudaro įvairių teatro specialistų sukurtų daugybė mokymo ir repetavimo technikų. Šios technikos skirtos nuoširdiems ir išraiškingiems pasirodymams sukurti, kai susitapatinama su veikėju, jis aktoriaus suprantamas, jaučiama vidinė veikėjo motyvacija bei emocijos. Minėtosios technikos grindžiamos Stanislavskio sistema, kurią sudarė rusų aktorius ir režisierius Konstantinas Stanislavskis, ją aprašęs savo knygose „Aktoriaus darbas su savimi“ („Работа актера над собой“, 1936 m. I dalis, 1948 m. II dalis) ir „Aktoriaus darbas prie vaidmens“ („Работа актера над ролью“, 1957 m.).

Tarp įnešusiųjų savo indėlį į vaidybos metodo plėtotę, trys mokytojai, pabrėžę skirtingus metodo aspektus, nustatė „jo sėkmės standartą“: Ly Strasbergas akcentavo psichologinius aspektus, Stela Adler – sociologinius, Senfordas Maisneris – elgesio. Šis metodas pirmą kartą buvo sukurtas jiems kartu bedirbant Grupiniame teatre, o vėliau – „Aktorystės studijoje“. Tarp įžymių šį metodą taikiusių aktorių minėtini Marlonas Brando, Džeimsas Dynas, Hytas Ledžeris, Choakinas Feniksas, Kristianas Beilas, Danielis Dei-Luisas, Robertas De Niras ir Elas Pačinas.

## Išnašos
Lietuvos ir San Tomė ir Prinsipės santykiai

**Lietuvos ir San Tomė ir Prinsipės santykiai** — dvišaliai tarptautiniai santykiai tarp Lietuvos bei San Tomės ir Prinsipės.

Diplomatiniai santykiai užmegzti 2003 m. liepos 8 d.

Abi šalys yra Jungtinių Tautų narės.

2023 m. duomenimis, Lietuvoje šios šalies piliečių negyveno.

## Santykių istorija
Užmegzti ryšius su San Tomė ir Prinsipe Lietuvos vyriausybė nusprendė dar 2002 m. rugpjūčio 10 d., tačiau procesas užtruko.

Diplomatiniai santykiai užmegzti 2013 m. liepos 8 d. Lietuvos nuolatiniam atstovui prie Jungtinių Tautų ambasadoriui Gediminui Šerkšniui bei San Tomė ir Prinsipės Demokratinės Respublikos laikinajam reikalų patikėtiniui Domingui Augustui Fereirai pasirašius Bendrą Lietuvos Respublikos bei San Tomė ir Prinsipės Demokratinės Respublikos diplomatinių santykių užmezgimo komunikatą. Tai 134-oji pasaulio valstybė, su kuria Lietuva užmezgė santykius.

2019 m. šalyje lankėsi keliautojas Danas Pankevičius ir parengė projektą „Ekspedicija Afrika“.
Šalį kaip paskutinę sąraše esančią 2021 m. aplankė visas JT šalis nares aplankęs lietuvių keliautojas Ugnius Didžiokas.

Lietuvos futbolo klube 2016-2018 m. „FC Stumbras“ žaidė Sant Tomė ir Prinsipės pilietis Žardelis Nazarė.

## Ekonominiai santykiai
2018 m. duomenimis, prekybos santykių tarp Lietuvos ir San Tomė ir Prinsipės nebuvo.

## Pasiuntinių ir ambasadorių sąrašas
2023 m. duomenimis, nei Lietuva, nei San Tomė ir Prinsipė nėra viena kitai akreditavusios savo ambasadorių.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*San Tomė ir Prinsipė | Dvišalis bendradarbiavimas | Lietuva regione ir pasaulyje | Užsienio politika | Lietuvos Respublikos užsienio reikalų ministerija (urm.lt)
Ašeras Lemleinas

**Ašeras Lemleinas** (*Asher Lämmlein*) – žydas, kuris skelbėsi esąs mesijo pirmtakas. Pradėjo veikti 1502 m. Istrijoje, netoliese Venecijos.

Ašeras Lemleinas skelbė, kad jei žydai atgailausią ir aukosią labdarai, per pusmetį ateisiąs mesijas. Debesies ir dūmų stulpas būsiąs matomas Jeruzalėn grįžtančių žydų priešakyje.

Ašero Lemleino pasekėjų atsirado Italijoje ir Vokietijoje, taip pat ir tarp krikščionių. Sekdami jo mokymu, žmonės pasninkavo, meldėsi, dalijo išmaldą, taip ruošdamiesi mesijo atėjimui (dėl to tie metai praminti „atgailos metais“), tačiau Ašeras Lemleinas staiga pradingo ar mirė.

## Išnašos
NIFL Championship

**NIFL Championship** () – antros pakopos Šiaurės Airijos futbolo pirmenybės. Lygoje rungtyniauja 12 komandų, daugiausia taškų surinkusi ekipa tampa NIFL Championship nugalėtojais ir patenka į NIFL Premiership. Antrąją vietą NIFL Championship užėmusi ekipa dėl galimybės patenkti į stipriausią šalies lygą kovoja pereinamosiose rungtynėse su priešpaskutinę vietą NIFL Premiership užėmusia komanda. Dviejų rungtynių akistatoje sprendžiasi, kuri ekipa rungtyniaus aukščiausiame šalies divizione. Paskutinę vietą NIFL Championship užėmusi komanda iškrenta į žemesnį divizioną (NIFL Premier Intermediate League).

## Istorija

XX a. 1-ojoje pusėje Šiaurės Airijos 2-ąja futbolo pakopa buvo regioninių lygų aukščiausieji divizionai. 1951 m. įkurta nacionalinė lyga, 1995 m. reformuota.

Dėl rėmimo sutarčių lyga vadinta:
* 2021–2023 m. Lough 41 Championship
* nuo 2023 m. Playr-Fit Championship

## Čempionai

*  – Linfield Swifts
*  – Linfield Swifts
*  – Cliftonville Olympic
*  – FC Larne
*  – Banbridge Town
*  – FC Larne
*  – Ards-2 Newtownards
*  – Glentoran-2 Lurgan
*  – Newry Town
*  – Ballyclare Comrades
*  – Carrick Rangers
*  – Ballyclare Comrades
*  – FC Larne
*  – FC Larne
*  – FC Larne
*  – FC Larne
*  – Dundela Belfast
*  – FC Larne
*  – FC Larne
*  – FC Larne
*  – FC Larne
*  – Carrick Rangers
*  – Ballyclare Comrades
*  – Carrick Rangers
*  – Linfield Swifts
*  – Carrick Rangers ir Dundela Belfast
*  – Ballyclare Comrades
*  – Carrick Rangers
*  – Ballyclare Comrades
*  – Newry Town
*  – Dundela Belfast
*  – Carrick Rangers
*  – Limavady United
*  – Chimney Corner Antrim
*  – Dundela Belfast
*  – RUC Belfast
*  – Dundela Belfast
*  – Ballyclare Comrades
*  – Dundela Belfast
*  – Dundela Belfast
*  – Dundela Belfast
*  – Limavady United
*  – Dundela Belfast
*  – FC Loughgall
*  – FC Coleraine
*  – Ballymena United
*  – Newry Town
*  – Distillery Belfast
*  – Omagh Town
*  – Ards Newtownards
*  – Lisburn Distillery
*  – Dungannon Swifts
*  – FC Loughgall
*  – Armagh City
*  – Crusaders Belfast
*  – Institute Londonderry
*  – FC Loughgall
*  – FC Portadown
*  – FC Loughgall
*  – Carrick Rangers
*  – Ballinamallard United
*  – Ards Newtownards
*  – Institute Londonderry
*  – Carrick Rangers
*  – Ards Newtownards
*  – Warrenpoint Town
*  – Institute Londonderry
*  – FC Larne
*  – FC Portadown
*  – nebaigtas
*  – Newry Town
*  – FC Loughgall
*  – FC Portadown


## Nuorodos
* 
* Northern Ireland Championship (Soccerway.com)
Kišiniovo pogromas

**Kišiniovo pogromas** – prieš žydus nukreiptos riaušės, įvykusios 1903 m. balandžio 19 d.–21 d. Kišiniove, tuometinėje Rusijos imperijoje. Antrasis pogromas mieste kilo 1905 m. spalį. Per 1903 m. pogromą, prasidėjusį Velykų dieną, žuvo 49 žydai, 92 buvo sunkiai sužeisti, išprievartautos kelios žydų moterys, daugiau kaip 500 buvo lengvai sužeisti, apgadinta 1 500 namų. Amerikos žydai ėmė organizuoti plataus masto finansinę pagalbą ir padėjo emigruoti. Šis incidentas atkreipė viso pasaulio dėmesį į žydų persekiojimą Rusijoje ir paskatino Teodorą Herclį pasiūlyti Ugandos programą kaip laikiną prieglobstį žydams.

## Istorija

Populiariausiame Kišiniovo laikraštyje, rusų kalba leidžiamame antisemitiniame dienraštyje „*Бессарабец“*, kurį leido Pavelas Kruševanas, nuolat buvo spausdinami straipsniai su tokiomis antraštėmis kaip „Mirtis žydams!“ ir „Kryžiaus žygis prieš nekenčiamą rasę!“. Kai Dubesario mieste, maždaug už 40 km į šiaurę nuo Kišiniovo, buvo rastas nužudytas ukrainiečių berniukas Michailas Rybačenka, o mergaitė, kuri nusižudė apsinuodijusi, buvo pripažinta mirusia žydų ligoninėje, laikraštis „Бессарабец“ apkaltino žydų bendruomenę nužudžius abu vaikus tam, kad panaudotų jų kraują ruošiant macus Pesachui. Panašų šmeižtą paskelbė ir kitas laikraštis „Свет“. Šie kaltinimai išprovokavo pogromą.

Per dvi riaušių dienas žuvo 47 (kai kuriais duomenimis, 49) žydai, 92 buvo sunkiai sužeisti, 500 – lengvai sužeisti, sugriauta 700 namų ir apiplėšta 600 parduotuvių. „The Times“ paskelbė suklastotą vidaus reikalų ministro Viačeslavo fon Plehvės depešą Besarabijos gubernatoriui, kurioje neva duodamas įsakymas nestabdyti riaušininkų. Yra įrodymų, kad priešingai nei atsakingesnės Dubesario valdžios institucijos, kurios ėmėsi veiksmų, kad užkirstų kelią pogromui, Kišiniovo pareigūnai veikė aplaidžiai, nekreipdami dėmesio į artėjantį pogromą.

Balandžio 28 d. laikraštis „The New York Times“ perspausdino iš Rusijos slapta atgabentą „Yiddish Daily News“ pranešimą:

1903 m. Kišiniovo pogromas patraukė tarptautinės visuomenės dėmesį ir buvo paminėtas Ruzvelto Monro doktrinos papildyme kaip žmogaus teisių pažeidimo pavyzdys, pateisinantis Jungtinių Valstijų politiką Lotynų Amerikoje.

## Rusijos atsakas
1903 m. gegužės 18 d. interviu Rusijos ambasadorius Jungtinėse Valstijose grafas Arthur Cassini 1903 m. pogromą apibūdino kaip sunkiai finansiškai besiverčiančių valstiečių reakciją į žydų kreditorius:

## Pasekmės

Dėl dalyvavimo pogrome du vyrai buvo nuteisti kalėti atitinkamai septynerius ir penkerius metus, o dar dvidešimt du – vienerius arba dvejus metus.

Šis pogromas padėjo įtikinti dešimtis tūkstančių Rusijos žydų išvykti į Vakarus arba Palestiną.

Šiuolaikiniame Kišiniove yra paminklas 1903 m. pogromui atminti.

## Išnašos
Golfas 2024 m. vasaros olimpinėse žaidynėse

**[[Golfas]] 2024 m. vasaros olimpinėse žaidynėse** vyko 5-ą kartą olimpinių žaidynių istorijoje. Varžybos vyko 2024 m. rugpjūčio 1–10 d. Il de Franso regione įkurtame Le Golf National golfo aikštyne.

## Medalių lentelė

}}

## Medalininkai

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Anna Freud

**Ana Froid** (, 1895 m. gruodžio 3 d. Viena, Austrija-Vengrija – 1982 m. spalio 9 d. Londonas, Anglija) – Austrijos žydų kilmės Jungtinės Karalystės psichoanalitikė.

Drauge su Melane Klein Ana Froid laikoma psichoanalizės metodo kūrėja vaikų psichologijos srityje. Naudodama žaidimus ir žaislus, ji pritaikė psichoanalizę vaikams. A. Froid yra parašiusi veikalų apie žmogaus *[[ego]]*, pabrėždama *ego* svarbą bei socialinių nuostatų įtaką jam. Amerikos psichologų asociacijos žurnalas „Review of General Psychology“ 2002 m. paskelbė 100-o įžymiausių XX a. psichologų sąrašą, ir Anai Froid jame skiriama 99-a vieta.

## Biografija

Ana Froid gimė 1895 m. Vienoje, Austijoje-Vengrijoje. Ji buvo jauniausia iš šešių Zigmundo Froido ir Martos Bernais vaikų. Sulaukusi 15-os A. Froid pradėjo skaityti savo tėvo darbus. 1912 m. Vienoje baigė licėjų. 1914 m. išlaikė egzaminą, kad galėtų dirbti mokytojo padėjėja. Po keleto metų pradėjo dirbti mokytoja, tačiau 1920 m. dėl dažno sirgimo mokytojos darbą turėjo palikti.

A. Froid rimtai ėmė domėtis tėvo darbu 1918 m., kai jis pradėjo jai taikyti psichoanalizę. Vėliau ji pateikė prašymą Vienos psichoanalikų draugijai, tapo jos nare. 1923 m. A. Froid pradėjo vaikų psichoanalizės praktiką. Po dvejų metų Vienos psichoanalizės institute ėmė skaityti paskaitas apie vaikų psichoanalizės metodus. 1925–1934 m. dirbo Tarptautinės psichoanalitikų asociacijos sekretore. 1935 m. tapo Vienos psichoanalizės instituto direktore ir 1936 m. publikavo tyrimą „Ego ir gynybos mechanizmai“ („Das Ich und die Abwehrmechanismen“), kuris tapo svariu darbu *ego* psichologijos srityje.

Kad išvengtų nacių režimo, 1938 m. Ana Froid su šeima išsikėlė į Angliją. Jos tėvui buvo išsivystęs žandikaulio vėžys, ir Anai Froid pavyko gauti leidimą su šeima išvykti iš Austrijos. A. Froid Londone rūpinosi tėvu, tačiau 1939 m. jis mirė.

1946 m. natūralizacijos keliu Ana Froid įgijo Jungtinės Karalystės pilietybę.

Antrojo pasaulinio karo metais A. Froid Londone atliko tyrimą apie beglobių vaikų vystymąsi. 1947 m. ji inicijavo vaikų psichoanalizės kursus, o 1952 m. atidarė kliniką. Nuo 6-ojo dešimtmečio pradžios dažnai viešėdavo JAV, kur skaitydavo paskaitas. Visos savo karjeros laikotarpiu A. Froid rašė psichologinius darbus.

Sulaukusi 86-erių, Ana Froid 1982 m. mirė Londone. Ji buvo kremuota Golders Gryno krematoriume, o jos pelenai padėti „Froidų kampelyje“ šalia jos tėvų urnos. Ten taip pat ilsisi jos partnerė Dorotė Berlingam ir keli kiti Froidų šeimos nariai. Anos Froid garbei Hempstedo klinika 1984 m. pavadinta Anos Froid centru. 1986 m., vykdant Anos Froid valią, jos name Londone buvo įkurtas jos tėvui ir Britų psichoanalizės draugijai skirtas Froido muziejus.

## Bibliografija
* *Einführung in die Psychoanalyse für Pädagogen*, 1926
* *Das Ich und die Abwehrmechanismen*, 1936
* *The Psychoanalytic Treatment of Children*, 1946
* *Normality and Pathology in Childhood: Assessment of Development*, 1965
* *Beyond the Best Interests of the Child*, 1973 (su Dž. Goldšteinu ir A. Solnitu)
* *Before the Best Interests of the Child*, 1979 (su Dž. Goldšteinu ir A. Solnitu)
* *The writings of Anna Freud*, 1966–1980 (8 t.)

## Išnašos
Durklo į nugarą mitas

**Dūrio į nugarą mitas** () – antisemitinė sąmokslo teorija, kuria buvo plačiai tikima ir kuri paplito Vokietijoje po 1918 m. Teorija tvirtino, kad Imperatoriškoji Vokietijos armija pralaimėjo Pirmąjį pasaulinį karą ne dėl nesėkmių mūšio lauke, o dėl tam tikrų piliečių išdavystės. Esą išdavę Vokietijos žydai, revoliuciniai socialistai, kurstę streikus ir neramumus, respublikonų politikai, per 1918-1919 m. Vokietijos revoliuciją nuvertę Hohencolernų dinastiją. Mito šalininkai pasmerkė Vokietijos vyriausybės vadovus, pasirašiusius 1918 m. lapkričio 11 d. paliaubas, kaip **„lapkričio nusikaltėlius“** ().

Adolfui Hitleriui su nacių partija 1933 m. atėjus į valdžią, ši sąmokslo teorija tapo neatsiejama režimo oficialiosios XX a. istoriografijos dalis. Joje Veimaro Respublika vaizduota kaip „lapkričio nusikaltėlių“, „dūrusių tautai į nugarą“ tam, kad perimtų valdžią, rezultatas. Nacių propaganda Veimaro Vokietiją vaizdavo kaip „korupcijos, išsigimimo, tautinio pažeminimo, negailestingo „tautinės opozicijos“ persekiojimo liūną. Anot nacių, Vokietiją 14 m. valdę žydai, marksistai ir „kultūriniai bolševikai“, kuriuos nušlavęs Hitlerio vadovaujamas nacionalsocialistų judėjimas ir 1933 m. „tautinės revoliucijos“ pergalė“.

Istorikai Vokietijoje ir už jos ribų vieningai atmeta mitą, nurodydami, kad Vokietijos pralaimėjimą lėmė imperatoriškosios armijos atsargų išsekimas, JAV įsitraukimas į karą. Pažymima, kad 1918 m. pabaigoje šalis karine prasme jau buvo karą pralaimėjusi.

Istorikas Ričardas Makmastersas Huntas savo 1958 m. straipsnyje teigė, kad mitas buvo neracionalus įsitikinimas, kuris milijonams vokiečių suteikė jėgų dėl tariamo įsitikinimų nepaneigiamumo. Istorikio teigimu, už šio mito slypi bendruomeninis gėdos jausmas ne dėl karo sukėlimo, o dėl jo pralaimėjimo. Huntas teigia, kad ne kaltė dėl nedorų veiksmų, o gėda dėl silpnumo buvo užvaldžiusi Vokietijos nacionalinę psichologiją ir „pasitarnavo kaip Veimaro demokratijos tirpiklis ir kaip ideologiniai pamatai Hitlerio diktatūrai“.

Panašaus pobūdžio mitas išplito Lietuvoje per sovietinę okupaciją. Tai paskatino santykinai aktyvus dalies vietinių žydų dalyvavimas SSRS valdymo ir baudžiamosiose struktūrose ir bendradarbiavimas su bolševikais pirmosios sovietų okupacijos metu Lietuvoje, kas sudarė palankias aplinkybes nacistinės Vokietijos antisemitinei propagandai, komunistų sutapatinimo su žydais suabsoliutinimui, konspiracinei teorijai apie žydišką bolševizmą, žydų tariamą kaltę dėl sovietinės okupacijos.

## Išnašos

## Šaltiniai
*
*

## Taip pat skaitykite
*Siono išminčių protokolai, XX a. pr. Rusijoje išleisti tekstai, tariamai aprašantys žydų planus užvaldyti pasaulį
*Žydų bolševizmas, sąmokslo teorija, teigianti, kad Bolševikų revoliuciją sukurstė žydai
*Kruvinų ritualų mitai, kuriais bent iki XX a. pr. būdavo kaltinami žydai
Le Golf National

**Le Golf National** – profesionalus golfo aikštynas Prancūzijoje, Il de Franso regione netoli Paryžiaus. Aikštynas atidarytas 1990 m., jį suprojektavo Hubert Chesneau ir Robert Von Hagge.

Aikštynas pritaikytas 80 000 žiūrovų. Pagrindinė aikštyno 18 duobučių trasa vadinama *Albatros*, kurios ilgis siekia 6 703 m.

Šiame aikštyne kasmet vyksta European Tour turnyras *Open de France*. 2018 m. čia vyko Ryder taurės varžybos.

2024 m. rugpjūtį čia vyko 2024 m. vasaros olimpinių žaidynių golfo varžybos.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Ausma Miškinienė

**Ausma Miškinienė** (g. 1986 m. gegužės 1 d. Lazdijuose) – Lietuvos ir Lazdijų rajono savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja.

## Biografija
2009 m. Kauno technologijos universiteto Cheminės technologijos fakultete įgijo cheminės inžinerijos magistro kvalifikacinį laipsnį.
2011 m. Lietuvos sveikatos mokslų universiteto Veterinarijos fakultete įgijo visuomenės sveikatos bakalauro kvalifikacinį laipsnį. Dirbti pradėjo dar studijuodama universitete. Nuo 2006 m. rugsėjo mėn. iki 2008 m. kovo mėn. dirbo UAB „Aibės logistika“ apskaitininke.

Įgijusi magistro kvalifikacinį laipsnį, nuo 2011 m. balandžio mėn. pradėjo dirbti Žemės ūkio ministerijoje: iki 2017 m. kovo mėn. dirbo Kokybės politikos skyriaus vyriausiąja specialiste, nuo 2017 m. kovo mėn. iki 2018 m. gegužės mėn. – Agroaplinkosaugos ir ekologinio ūkininkavimo skyriaus vedėja, nuo 2018 m. gegužės mėn. iki 2019 m. buvo žemės ūkio viceministrė, atsakinga už žemės ūkio gamybos ir maisto pramonės sritį.

Nuo 2019 m. Lazdijų rajono savivaldybės merė.

2022–2023 m. Demokratų sąjungos „Vardan Lietuvos“ Lazdijų skyriaus pirmininkė.

## Šaltiniai

|-
Dovydas Kaminskas

**Dovydas Kaminskas** (g. 1989 m. sausio 25 d. Tauragėje) – teisininkas, Lietuvos ir Tauragės rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija
2012 m. Mykolo Romerio universitete įgijo teisės ir valdymo studijų srities bakalaurą. 2015 m. Kopenhagos universitete įgijo tarptautinės teisės magistro laipsnį. Laisvu nuo studijų metu dirbo įvairius darbus prekybos, paslaugų ir žemės ūkio srityse.
2012 m. kovo 1 d. – 2012 m. rugpjūčio 17 d. dirbo Vilniaus miesto 41-ojo notarų biuro notaro asistentu.

2014 m. spalio 1 d. – 2015 m. kovo 15 d. savanoriavo visuomeninėje organizacijoje „Baltosios pirštinės“. Buvo paskirtas Tauragės regiono koordinatoriumi stebint 2015 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimus. Nuo 2015 m. gegužės 8 d. iki 2019 m. Tauragės rajono savivaldybės mero Sigito Mičiulio patarėjas. Nuo 2019 m. Tauragės rajono savivaldybės meras.

Skaitė motyvacines paskaitas Tauragės jaunimui. Tauragės rajono ir Tauragės miesto vietos veiklos grupių valdybos narys. Tauragės jaunimo organizacijų sąjungos „Tauragės apskritasis stalas“ valdybos narys. Tauragės bėgimo mėgėjų klubo narys, triatlono klubo „Triatletas“ narys. Baltijos miestų sąjungos valdybos narys, Tauragės LIONS klubo narys, Lietuvos šaulių sąjungos narys.

## Apdovanojimai
* 2017 m. „Globalios Lietuvos“ apdovanojimas už tarptautinę patirtį pokyčiams regionuose

## Šaltiniai

|-
Adomas Kadmonas

**Adomas Kadmonas** () – absoliutus, dvasinis žmogus judaizmo mistinėje tradicijoje, pirmojo žmogaus idėja, kurioje slypi pasaulio būties galimybės, dvasinio ir materialaus pasaulio provaizdis. Vardas reiškia „pirmapradį Adomą“, pirmąjį žmogų.

Ypač paplitusi ši mitologema buvo XIII–XVIII a. kabalistinėje mistikoje. Daugiausia prie Adomo Kadmono idėjos plėtotės prisidėjo rabinas Izaokas Lurija ir jo pasekėjai. Anot I. Lurijos, dieviškoji šviesa sefirų pavidalu pasklidusi tuštumoje, o iš šių sefirų švytėjimo suformuotas Adomas Kadmonas – pirmasis, „kosminis״ žmogus. Adomas Kadmonas suprantamas kaip ontologiškai būtina grandis tarp jokiomis savybėmis neapibūdinamo ir neapibrėžiamo Dievo beribiškumo ir jo sukurtų pavidalų įvairovės.

Teigiama, kad Adomo Kadmono idėja turėjo įtakos rusų visuotinybės filosofijos vystymuisi.

## Išnašos
Ralph Greenson

**Ralfas Romeo Grynsonas** (, gimęs kaip *Romeo Samuel Greenschpoon*, 1911 m. rugsėjo 20 d. Bruklinas (Niujorkas), JAV – 1979 m. lapkričio 24 d. Los Andželas, JAV) – žydų kilmės amerikiečių psichiatras ir psichoanalitikas.

## Biografija
Ralfas Romeo Grynsonas (tikrasis vardas Romeo Samuelis Grynšpunas) gimė 1911 m. rugsėjo 20 d. Brukline, Niujorke. Baigęs vidurinę mokyklą Niujorke, įstojo į Kolumbijos universitetą, kurį baigė 1930 m. 1934 m. Berno universitete apgynė medicinos daktaro laipsnį, po doktorantūros studijų dirbo Libano kedrų ligoninėje (*Cedars of Lebanon Hospital*) Los Andžele, Bendrojoje ligoninėje (*Allgemeines Krankenhaus*) Vienoje, Topekos psichoanalitikos institute (*Topeka Psychoanalytic Institute*) Kanzas Sityje ir
San Fransisko psichoanalitikos institute (*San Francisco Psychoanalytic Institute*).

Privačią psichiatro ir psichoanalitiko praktiką Los Andžele pradėjo 1934 m., 1942–1946 m. atitarnavęs JAV kariuomenės oro pajėgų medicinos korpuse ją tęsė Beverli Hilse. 1953 m. pradėjo dėstyti Los Andželo Kalifornijos universitete.

Mokslo pasaulyje R. Grynsonas žinomiausias dėl savo veikalo „Psichoanalizės technika ir praktika“ („The technique and practice of psychoanalysis“). Jis taip pat parašė „Psichoanalizės tyrinėjimus“ („Explorations in psychoanalysis“) bei 53 mokslinius straipsnius. R. Grynsonas buvo Los Andželo psichoanalitikų draugijos įkūrėjas ir Amerikos psichoanalitikų asociacijos narys.

R. Grynsonas buvo ne vienos įžymybės psichoanalitikas, jo pacientais buvo Merlina Monro, Tonis Kertisas, Frenkas Sinatra, Pėteris Lorė, Selestė Holm, Vinsentas Minelis ir Vivjena Ly. Buvo pasklidę teorijų, kad R. Grynsonas esąs prisidėjęs prie Merlinos Monro mirties. Jis labai plačiai taikė medikamentinį gydymą, ypač skirdamas barbitūratus. Šie įtarimai niekada nebuvo įrodyti.

Sulaukęs 68-erių, Ralfas Romeo Grynsonas mirė 1979 m. lapkričio 24 d. Los Andžele. Palaidotas Los Andželo apygardoje, Kalver Sityje, Hilsaido memorialiniame parke.

## Bibliografija
* *The Technique and Practice of Psychoanalysis*, I t., 1967.
* *The technique and practice of psychoanalysis*, II t., 1992
* *Explorations in Psychoanalysis*, 1978.
* R. Grynsono straipsniai Kalifornijos internetiniame archyve

## Išnašos
Krokuvos vaivadija

**Krokuvos vaivadija** – buvęs administracinis-teritorinis vienetas ATR, Rusijos imperijoje ir Lenkijoje. Centras – Krokuva.
Valentinas Tamulis

**Valentinas Tamulis** (g. 1964 m. rugsėjo 27 d. Serbinuose, Kėdainių rajone) – Lietuvos ir Kėdainių rajono savivaldybės ūkio, politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija
1974 m. baigė Serbinų kaimo pradinę mokyklą, 1979 m. – Labūnavos aštuonmetę mokyklą. 1983 m. baigė Lančiūnavos tarybinį ūkį – technikumą ir įgijo zootechniko specialybę. 2009 m. baigė Lietuvos žemės ūkio universitetą ir įgijo agronomo specialybę.

1983–1987 m. dirbo Kėdainių rajono Meironiškio kolūkyje fermos vedėju, vėliau iki 1992 m. – Kėdainių rajono „Aušros“ kolūkio vyriausiuoju zootechniku. 1992–1996 m. Kėdainių rajono Beinaičių žemės ūkio bendrovės specialistas, atsakingas už gyvulininkystės sritį, paskui iki 1997 m. – žemės ūkio bendrovės vadovo pavaduotojas ir bendrovės vadovas.

1997–2016 m. buvo Kėdainių rajono Pelėdnagių seniūnijos seniūnas. Nuo 2016 iki 2019 m. – Kėdainių miesto seniūnas. Buvo Lietuvos seniūnų asociacijos narys, atstovavo Kėdainių rajono seniūnams. Nuo 2019 m. Kėdainių rajono savivaldybės meras. 2019 m. savivaldos rinkimuose dalyvavo su visuomeniniu rinkimų komitetu „Valentino Tamulio komanda – mūsų krašto sėkmei“, o 2022 m. prisijungė prie Lietuvos socialdemokratų partijos.

## Šaltiniai

|-
Erlandas Galaguz

**Erlandas Galaguzas** (g. 1970 m. rugsėjo 25 d. Alytuje) – inžinierius, Lietuvos ir Visagino savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas. 

## Biografija
1986 m. baigė Alytaus 5-osios vidurinės mokyklos aštuonias klases. 1989 m. Alytaus politechnikume įgijo pramonės įmonių įrengimų montažo ir remonto šaltkalvio profesinę kvalifikaciją. 1995 m. baigė Kauno technologijos universitetą ir įgijo mechanikos inžinerijos bakalauro kvalifikacinį laipsnį. 1997 m. Obninsko atominės energetikos institute įgijo inžinieriaus fiziko ir šilumos energetiko magistro kvalifikacinį laipsnį.

1989–1991 m. dirbo vairuotoju ir dirbtuvių vedėju kolūkyje „Pergalė“, Lazdijų rajone. 1997–2018 m. buvo Ignalinos atominės elektrinės bloko reaktoriaus valdymo inžinierius, 2001–2003 m. – Eksploatacijos nutraukimo projektų valdymo tarnybos vyriausiasis inžinierius, projekto vadovas, Priežiūros ir statybos grupės vadovas, Statybos priežiūros skyriaus viršininkas, Statybos ir infrastruktūros valdymo skyriaus vadovas.

Nuo 2018 m. vasario 12 d. iki 2019 m. ėjo UAB „Visagino būstas“ direktoriaus pareigas. 2014–2018 m. – Nevyriausybinių organizacijų tarybos pirmininkas. 2015 m. kovo 1 d. išrinktas Visagino savivaldybės tarybos nariu, 2015–2018 m. – Miesto ekonomikos ir finansų komiteto pirmininkas ir Utenos regiono plėtros tarybos narys. Nuo 2019 m. Visagino savivaldybės meras.

## Šaltiniai

|-
Vitalijus Mitrofanovas

**Vitalijus Mitrofanovas** (g. 1971 m. gegužės 1 d. Ramučiuose, Akmenės rajone) – inžinierius, teisininkas, Lietuvos ir Akmenės rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija
1988 m. baigė Naujosios Akmenės 1-ąją vidurinę mokyklą. 1993 m. su pagyrimu baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, įgijo inžinieriaus mechaniko specialybę. 1993–1996 m. individualios įmonės savininkas, 1995–1999 m. AB „Naujasis kalcitas“ autotransporto mechanikas, 1999–2006 m. AB „Naujasis kalcitas“ autotransporto tarnybos vadovas, 1996 m. įkūrė visuomeninę organizaciją futbolo klubą „Akmenė“.

Nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Akmenės rajono skyriaus narys. Nuo 2006 m. Lietuvos socialdemokratų partijos tarybos narys. 2007–2023 m. Akmenės rajono savivaldybės tarybos narys. Nuo 2007 m. – Šiaulių regiono plėtros tarybos narys. Nuo 2008 m. Akmenės rajono savivaldybės meras. Nuo 2009 m. Lietuvos savivaldybių asociacijos tarybos narys. Nuo 2011 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Akmenės skyriaus pirmininkas.

Nuo 2011 m. Lietuvos savivaldybės asociacijos valdybos narys. Nuo 2012 m. Europos tarybos regionų ir vietos valdžios kongreso narys, Kongreso monitoringo komiteto narys. Mykolo Romerio universiteto, Vilniaus universiteto Šiaulių akademijos ir Lietuvos savivaldybių asociacijos bendros darbo grupės narys projekte „Lietuvos savivaldos institucijų strateginės plėtros galimybės“; Vyriausybės ir LSA dvišalės komisijos narys.

2016 m. savaitraščio „Veidas“ surengtuose Lietuvos savivaldybių merų rinkimuose užėmė I vietą.

## Šaltiniai

|-
Rasa Vitkauskienė

**Rasa Vitkauskienė** (g. 1983 m. rugsėjo 24 d. Dauguose, Alytaus rajone) – Alytaus rajono savivaldybės merė, teisininkė, politikė, visuomenininkė. 

## Biografija
2001 m. baigė Daugų Vlado Mirono vidurinę mokyklą.

2007 m. Mykolo Romerio universitete įgijo teisės bakalauro laipsnį, 2009 m. apsigynė civilinės teisės magistro laipsnį.

2008–2011 m.  Alytaus rajono savivaldybės administracijoje dirbo Teisės skyriaus vyriausiąja specialiste.

2011–2015 m.  Alytaus rajono savivaldybės administracijos direktoriaus pavaduotoja. 

2015–2017 m. Vaikų išlaikymo fondo administracijos prie Socialinės apsaugos ir darbo ministerijos direktorė. 

2017–2023 m. Alytaus miesto savivaldybės administracijos Viešųjų pirkimų skyriaus vedėja.

## Politinė veikla
2015–2023 m. Alytaus rajono savivaldybės tarybos narė. 

Nuo 2023 m. Alytaus rajono savivaldybės merė.

## Visuomeninė veikla
Nuo 2018 m. asociacijos Alytaus LIONS  moterų klubo narė. 

2022–2023 m. Alytaus LIONS moterų klubo prezidentė.

## Šaltiniai

|-
Kęstutis Knizikevičius

**Kęstutis Knizikevičius** (g. 1990 m. birželio 11 d. Biržuose) – Lietuvos ir Biržų rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas. 

## Biografija
2013 m. baigė Lietuvos sveikatos mokslų universitetą ir įgijo visuomenės sveikatos specialisto kvalifikaciją. 2014–2015 m. dirbo stebėsenos specialistu Pasvalio Visuomenės sveikatos biure. 2015–2017 m. buvo savivaldybės gydytojas (vyriausiasis specialistas) Biržų rajono savivaldybės administracijoje, 2017–2022 m. Socialinės paramos skyriaus vedėjas. Nuo 2023 m. Biržų rajono savivaldybės meras.

## Šaltiniai

|-
Tucker Carlson

**Takeris Svansonas Maknieras Karlsonas** (angl. *Tucker Swanson McNear Carlson*; g. 1969 m. gegužės 16 d.) –  amerikiečių žurnalistas, televizijos laidų vedėjas, knygų autorius, labiausiai žinomas už politinę pokalbių laidą „Tucker Carlson Tonight“, kuri buvo rodoma 2016–2023 m.

Karlsonas savo žurnalisto karjerą pradėjo rašydamas publikacijas konservatyviam naujienų žurnalui „The Weekly Standard“. 2000–2005 m. jis dirbo komentatoriumi CNN, o 2001–2005 m. vedė pokalbių laidą „Crossfire“. 2005–2008 m. žurnalistas vedė vakaro programą „Tucker“ kanale MSNBC. Nuo 2009 m. jis tapo politikos apžvalgininku kanalui „Fox News“, dalyvaudavo įvairiose programose. 2010 m. drauge su kitais kolegomis Karlsonas įkūrė politinę dešinę atstovaujančią svetainę „The Daily Caller“ bei tapo jos vyriausiuoju redaktoriumi, kurią paliko 2020 m.

## Ankstyvasis gyvenimas
Karlsonas Maknieras Karlsonas gimė 1969 m. gegužės 16 d. San Fransiske, Kalifornijoje. Jis yra vyriausias menininkės Lisos Maknier (*Lisa McNear*, mergautinė pavardė – *Lombardi*) bei buvusio reporterio ir naujienų korporacijos „Voice of America“ vadovo Diko Karlsono (*Dick Carlson*) sūnus. Takerio Karlsono jaunesnysis brolis Baklis Svansonas Pekas Karlsonas (*Buckley Swanson Peck Carlson*) dirbo komunikacijos vadovu bei Respublikonų partijos politiniu operatyvininku.

## Karjera
Karlsonas savo karjerą žurnalistikoje pradėjo dirbdamas faktų tikrintoju konservatyviam žurnalui „Policy Review“, kurį anuomet publikavo JAV idėjų kalvė „The Heritage Foundation“, o vėliau perėmė Huverio institutas. Vėliau jis tapo Litl Roke, Arkanzase veikiančio laikraščio „Arkansas Democrat-Gazette“ skiltininku. 1995 m. žurnalistas perėjo dirbti į naujienų žurnalo „The Weekly Standard“ redakciją. Jis galimai turėjo progą bendradarbiauti ir su „The American Spectator“, bet šio pasiūlymo atsisakė bijodamas būti palaikytas radikalu.

1999 m., dirbdamas žurnalo „Talk“ redakcijoje, Karlsonas ėmė interviu iš tuometinio Teksaso gubernatoriaus Džordžo V. Bušo. Šis interviu sulaukė itin neigiamos visuomenės reakcijos – Karlsono paskelbta publikacija, kurioje Bušas cituojamas besityčiojantis iš nuteistosios mirties bausme bei naudojantis necenzūrinę leksiką, pakenkė prezidento pasirodymui 2000 m. prezidentino rinkimuose. Vėliau Bušas į šį incidentą sureagavo, teigdamas: „Ponas Karlsonas mane klaidingai suprato ir neteisingai pateikė. Jis geras reporteris, jis paprasčiausiai nesuprato, kaip rimtai į tai žiūrėjau. Į mirties bausmę žiūriu labai rimtai.“ Karlsono publikacija sulaukė didžiulio liberalų palaikymo. Pats žurnalistas duotame interviu teigė: „Maniau, jog už tai būsiu sudraskytas, nes parašiau *išpūstą* straipsnį. Mano žmona sakė, kad žmonės manys, jog tu Bušo kampanijoje medžiojiesi sau darbą.“

## Išnašos
Lvovo vaivadija

**Lvovo vaivadija** () – Lenkijos administracinis-teritorinis vienetas 1921–1939 m. dabartinės vakarų Ukrainos ir pietryčių Lenkijos teritorijoje. Centras – Lvovas.

## Istorija

Apskritis įkurta 1921 m. rugsėjo 1 d. vadovaujantis 1920 m. gruodžio 23 d. įsaku. Po II pasaulinio karo apskrities teritorija atiteko Ukrainos TSR, vakarinė jo dalis atiteko lenkiškai Žešuvo vaivadijai.

## Administracinis suskirstymas

Vaivadijai įvairių metu priklausė 29 apskritys (Lvovas kaip miestas irgi turėjo apskrities statusą):

* (U) – dabartinės Ukrainos teritorijoje.

## Šaltiniai