open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Simonas Narkevičius

**Simonas Narkevičius** (1924 m. kovo 2 d. Sklėriškės k., Molėtų r. -1987 m. liepos 5 d. Zarasuose), muzikos mokytojas ir chorvedys.

## Biografija

Mokėsi Molėtų progimnazijoje ir Utenos gimnazijoje. 1995–1959 choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje (dėst. A. Ilčiukas, A. Jozėnas ir V. Ūsevičius).

Pasižymėjęs muzikiniais gabumais, 1945 Molėtų gimnazijoje pradėjo dėstyti muziką, vadovauti moksleivių ir suaugusiųjų chorams bei orkestrams. Vyresniųjų klasių moksleivių mišrųjį chorą parengė 1946 I pokario metų respublikinei dainų šventei Vilniuje.

Nuo 1949 Utenos 1-osios ir 2-osios vidurinių mokyklų muzikos mokytojas, moksleivių ir suaugusiųjų chorų bei vokalinių ansamblių vadovas. Minėtų mokyklų jungtinį moksleivių mišrųjį chorą parengė 1950 respublikinei dainų šventei, o 2-osios vidurinės mokyklos mišrųjį chorą ir 1955 respublikinei dainų šventei. Pastarasis kolektyvas 1957 I respublikinio jaunimo festivalio Vilniuje laureatas. 1958 su 2-osios vidurinės mokyklos moksleiviais ir mokytojais pastatė muzikinį montažą „Lietuviškos vestuvės", turėjusį didelį pasisekimą Utenoje ir kitur. 1960 respublikinei dainų šventei S. Narkevičius parengė tris moksleivių chorus: vaikų, merginų ir mišrųjį.

1961–1967 buvo Zarasų vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas. Į 1964 I respublikinę moksleivių dainų šventę Vilniuje mokytojas atvežė tris chorus – apie 100 dalyvių. Savo mokykloje subūręs moksleivių dainų ir šokių ansamblį, keletą metų su juo garsėjo Utenos ir kaimyniniuose rajonuose. 1967 respublikiniame meno mėgėjų festivalyje Vilniuje ansamblis laimėjo trečiąją vietą. 1967–1984 S. Narkevičius buvo Zarasų vaikų muzikos mokyklos direktorius ir suaugusiųjų chorų vadovas. 1975 respublikinei dainų šventei jis parengė Zarasų rajono švietimo darbuotojų moterų chorą, o 1980 analogiškai šventei – Zarasų miesto švietimo darbuotojų mišrųjį chorą (konkurse pelnė antrąją vietą).

S. Narkevičius buvo Respublikinio muzikos mokytojų mišriojo choro pirmininko pavaduotojas, Molėtų, Utenos ir Zarasų rajonų dainų švenčių organizatorius ir vyr. dirigentas, Zarasų rajono muzikos mokymo metodinės komisijos pirmininkas. 1964 jis apdovanotas Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Jonas Narvidas

**Jonas Narvidas** (1910 m. lapkričio 29 d. Rygoje – 1982 m. rugsėjo 23 d. Vilniuje) – vargonininkas, dirigentas, pedagogas, kompozitorius.

## Biografija

Mokėsi Rygos lietuvių gimnazijoje. Grįžęs į Lietuvą, 1931–1934 m. studijavo Kauno muzikos mokykloje ir Kauno konservatorijoje – pas Juozą Naujalį ir Nikodemą Martinonį mokėsi vargonuoti, pas Juozą Gruodį ir V. Jakubėną – kompozicijos; išklausė liturginio giedojimo kursą, mokėsi fortepijono, chorvedybos ir karo kapelmeisterio meno.

Tarnaudamas Lietuvos kariuomenėje Ukmergėje, subūrė karių vokalinį ansamblį. Baigęs karinę tarnybą, vargonininkavo Kirdeikiuose, Čiobiškyje, Grinkiškyje ir Veiveriuose, vadovavo bažnytiniams chorams. 1940–1945 m. muziką ir dainavimą dėstė Kalvarijos vidurinėje mokykloje, vadovavo moksleivių ir suaugusiųjų chorams bei pučiamųjų orkestrui, kurį laiką buvo direktoriaus pavaduotojas mokymo reikalams.

Apsigyvenęs Vilniuje, vienerius metus buvo Švietimo skyriaus inspektorius. 1945–1949 m. Vilniaus konservatorijoje studijavo K. Paulausko fagoto klasėje ir Konrado Kavecko bei Jono Motiekaičio choro dirigavimo klasėse. Studijuodamas vadovavo mėgėjų chorams ir pučiamųjų orkestrams Trakų mokytojų seminarijoje, Vilniaus 1-ojoje ir 7-ojoje vidurinėse mokyklose.

Nuo 1946 m. – Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos muzikos mokyklos choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytojas, 1949–1972 m. – choro dirigavimo metodinės komisijos pirmininkas. Išugdė daug jaunųjų choro dirigentų. Kurį laiką dėstė ir Lietuvos valstybinėje konservatorijoje.

Parašė 2 vadovėlius: „Chorinių kūrinių aranžuotės pagrindai“ (1962 m.) ir „Chorinio darbo pagrindai“ (1969 m.). Liko neišspausdintas vadovėlis „Instrumentacija pučiamųjų orkestrui ir orkestrinių partitūrų skaitymas“. Sukūrė apie 80 įvairių vokalinių ir instrumentinių kūrinių, kurių nemaža dalis dainos chorams. Buvo meno mėgėjų apžiūrų žiuri pirmininkas arba narys, Vilniaus miesto dainų švenčių dirigentas, respublikinių dainų švenčių konsultantas. 1965 m. suteiktas nusipelniusio mokytojo vardas.

Palaidotas Vilniaus Saulės kapinėse. Šiuo metu kapas neprižiūrimas ir apleistas.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Pranas Narušis

**Pranas Narušis** (1913 m. balandžio 1 d. Kartenoje – 1959 m. rugpjūčio 20 d. Kartenoje, Kretingos r.), vargonininkas, kapelmeisteris, chorvedys.

## Biografija

Baigęs Kartenos pradžios mokyklą, kurį laiką mokėsi Plungės mokytojų seminarijoje. Tėvas Viktoras Narušis išmokė vargonuoti. 1931–1940 Pranas buvo Lietuvos kariuomenės pučiamųjų orkestro muzikantas Klaipėdoje, Plungėje, Telšiuose ir kitur. Išėjęs į atsargą, dirbo savo ūkyje Kartenoje ir vargonininkavo bažnyčioje, suorganizavo parapijos chorą.

Nuo 1946 iki mirties buvo Kartenos kultūros namų meno vadovas, suorganizavo pučiamųjų orkestrą ir mišrųjį chorą ir rengė koncertus. Daug metų Kartenos vidurinėje mokykloje dėstė muziką, vadovavo moksleivių chorams ir vokaliniams ansambliams. Vyresniųjų klasių moksleivių mišrųjį chorą parengė 1955 respublikinei dainų šventei. Jo parengti kolektyvai dalyvavo Kretingos rajono dainų šventėse ir kituose kultūros renginiuose. Buvo Kretingos rajono dainų švenčių organizatorius ir dirigentas. Parašė muziką spektakliui „Eglė žalčių karalienė“, dainų chorui: „Jūrai“, „Ruduo lietuviškam kaime“, „Laukinė obelis“, „Vyrai prie jūros“ ir kt. Pučiamųjų orkestrui parašė maršą „Tūkstantis žingsnelių“ ir valsą „Ruduo lietuviškam kaime". Išaugino du sūnus: vilniškis Jurgis Narušis – gamtos mokslų daktaras, docentas; klaipėdiškis Pranas Narušis – klarnetininkas, docentas.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Julija Naudžiūnaitė

**Julija Naudžiūnaitė** (1933 m. birželio 27 d. Balceriškių k., Kaišiadorių r. – 1979 m. liepos 30 d. Vilniuje), choro dirigentė.

## Biografija

Baigusi Žiežmarių vidurinę mokyklą, 1954–1958 choro dirigavimą studijavo Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje (dėst. D. Einikienė), o 1958–1962 choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. J. Barauskas). Dar studijuodama pradėjo vadovauti mėgėjų chorams. Buvo Vilniaus vaikų namų ir vidurinių mokyklų moksleivių chorų vadovė, Respublikinių profsąjungų kultūros rūmų jaunimo choro vadovė ir kt. 1961–1973 vadovavo Vilniaus lengvosios pramonės technikumo merginų chorui, kuris daug metų buvo vienas iš geriausiųjų mokyklinių chorų ne tik sostinėje, bet ir Lietuvoje. Kolektyvas nemažai koncertavo, pirmąsias vietas pelnydavo chorų apžiūrose ir konkursuose.

Nuo 1964 chorvedė dirbo Lietuvos valstybiniame radijo ir televizijos komitete vyresniąja muzikos redaktore. Rengė meno mėgėjų radijo žurnalą, chorinės muzikos koncertus, su garso įrašų aparatūra aplankė daugelį Lietuvos meno mėgėjų kolektyvų. Gausindama meno mėgėjų muzikos fondus ir rengdama laidas, daug prisidėjo prie chorinės kultūros ugdymo, radijo klausytojų meninio skonio formavimo. Dirigavo Vilniaus miesto dainų šventėse, buvo 1973 respublikinio moterų ir vyrų chorų sąskrydžio Šiauliuose dirigentė.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Ipolitas Nauragis

**Ipolitas Nauragis** (1900 m. gruodžio 2 d. Krakėse, Kėdainių raj. – 1982 m. vasario 23 d. Providence, JAV) – karininkas, dainininkas (bosas), vargonininkas.

## Biografija

Pirmasis muzikos mokytojas buvo vargonininkas Zigmas Aleksandravičius, kuris keletą metų mokė skambinti pianinu ir vargonuoti. Kiek laiko dirbo ir mokėsi Rusijoje, o 1918 m. grįžo į Lietuvą, suorganizavo Krakių valsčiaus savivaldybę. 1919 m. mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę, įstojo ir baigė karo mokyklą, dalyvavo laisvės kovose.

Nuo 1922 m. dirbo Mažeikių stoties komendantūroje, 1923 m. vėl grįžo į Kauną ir pas O. Marini pradėjo mokytis dainuoti. 1924–1929 m. dainavimo studijas tęsė Kauno muzikos mokykloje. 1926 m. pirmą kartą dainavo viešame moksleivių koncerte, o 1928 m. debiutavo Džiuzepės Verdi operoje „Aida“ – atliko vyriausiojo žynio Ramfio vaidmenį. Netrukus buvo pakviestas nuolatiniam darbui į Valstybės teatrą.

1930 m. dainavimo studijas gilino Prancūzijoje ir Italijoje. Gavęs Lietuvos švietimo ministerijos stipendiją, 1931 m. vėl išvyko į Italiją, kur mokėsi ir Milano teatruose dainavo Dž. Verdi operų spektakliuose.

1933–1944 m. buvo Valstybės teatro solistas. Dalyvavo 35 operų spektakliuose ir sukūrė apie 70 įvairių vaidmenų. 1936 m. kartu su Vince Jonuškaite, Kipru Petrausku ir Juozu Mažeika pusantro mėnesio dainavo garsiame Buenos Airių (Argentina) *Colon* teatre. 1937 m. Vienos *Volksgear* teatre atliko Mefistofelio vaidmenį Šarlio Guno operoje „Faustas“, dainavo Latvijoje, Estijoje ir daugelyje Lietuvos miestų, taip pat Vilniaus operoje.

1944 m. pasitraukęs į Vokietiją, tremtinių stovyklose surengė apie 300 koncertų. Prisidėjo prie Lietuvių operos Detmolde organizavimo, 12 kartų atliko Don Basilio vaidmenį Džoakino Rosini operoje „Sevilijos kirpėjas“. Su kitais solistais daug koncertų surengė ir Anglijoje.

1949 m. atvyko į JAV, koncertavo didžiuosiuose Amerikos ir Kanados miestuose. Iš pradžių vargonininkavo Aušros Vartų parapijoje Niujorke, o nuo 1953 m. – Šv. Kazimiero lietuvių parapijoje Worcesteryje, MA. Vadovavo chorams, statė operetes, rengė koncertus, dalyvavo įvairiuose tautiniuose renginiuose ir dainų šventėse.

## Šaltiniai
Vytautas Narbutas (1930)

**Vytautas Narbutas** (1930 m. gruodžio 7 d. Klaipėdoje – 1994 m. kovo 25 d. Radviliškyje) – Lietuvos muzikos mokytojas, dainininkas (tenoras) ir chorvedys.

## Biografija
1936–1940 m. lankė pradžios mokyklą Klaipėdoje. Vilniuje baigęs dvi gimnazijos klases, 1942 m. apsigyveno Radviliškyje, kur baigė vidurinę mokyklą. 1950–1954 m. solinio dainavimo ir chorvedybos mokėsi Šiaulių muzikos mokykloje. Vėliau keletą kartų tobulinosi chorvedžių kursuose bei seminaruose Vilniuje.

1954–1964 m. Radviliškio kultūros namų meno vadovas, 1964–1965 m. šio rajono kultūros skyriaus inspektorius. Iš pradžių talkino K. Kuprio vadovaujamam kultūros namų mišriajam chorui, o vėliau tapo šio kolektyvo vadovu. Choras (40-50 dalyvių) buvo parengtas 1955 m. respublikinei dainų šventei ir 1957 m. I respublikiniam jaunimo festivaliui, 1960 m. respublikinės dainų šventės konkurse laimėjo antrąją vietą, dalyvavo ir 1965 m. respublikinėje dainų šventėje. Choras koncertavo Radviliškio ir aplinkiniuose rajonuose, dainavo Panevėžyje, Šiauliuose, Kaune ir Vilniuje, dalyvavo televizijos laidoje, draugavo su Latvijos Baldonės miesto choru.

1958–1960 m. vadovavo Šeduvos rajkoopsąjungos mišriajam chorui (40 dalyvių), o 1970 m. respublikinei dainų šventei parengė Radviliškio raštinės reikmenų įmonės mišrųjį chorą. Nuo 1970 m. rudens ėmėsi vadovauti Šeduvos kultūros namų mišriajam 50 dalyvių chorui, kurį parengė 1975 m. respublikinei dainų šventei. Nuo 1975 m. rudens vadovavo Radviliškio mašinų gamyklos mišriajam chorui ir vokaliniams ansambliams. Nuo 1985 m. Šniūraičių kultūros namų meno vadovas, vadovavo Radviliškio miesto ir rajono agitmeninėms brigadoms, pats daug koncertavo kaip solistas.

V. Narbutas dirbo ir pedagoginį darbą. 1955–1958 m. Radviliškio rajono Tyrulių vidurinės mokyklos muzikos mokytojas ir chorų vadovas, 1959–1964 m. Radviliškio aštuonmetės mokyklos muzikos mokytojas ir vaikų muzikos mokyklos mokytojas, Radviliškio rajono dainų švenčių organizatorius ir vyr. dirigentas. Domėjosi grožine ir religine literatūra, rašė publicistinius straipsnius spaudoje.

## Šaltiniai
Jonas Narkus

**Jonas Narkus** (1912 m. birželio 23 d. Galkiemio k., Vištyčio apylinkėje, Vilkaviškio apskr. – 1991 m. kovo 11 d. Lawrence, MA – JAV) – vargonininkas ir chorvedys.

## Biografija

1932–1939 m. Kauno konservatorijoje pas Joną Bendorių studijavo vargonus. Studijų baigimo proga 1940 m. birželio 20 d. koncertavo Kauno Įgulos bažnyčioje – atliko J. S. Bacho, C. Franko ir F. Guilmanto kūrinius. Kurį laiką vargonininkavo ir vadovavo chorui Vilniaus Šv. Kazimiero bažnyčioje, rašė koncertų recenzijas.

1944 m. pasitraukęs į Vokietiją, vadovavo lietuvių stovyklos chorui, 1946–1949 m. muzikos žinias gilino *Stuttgart Staatliche Hochschule für Musik*. Atvykęs į JAV, 1949–1959 m. vargonininkavo ir vadovavo chorui Nekalto Prasidėjimo lietuvių parapijoje Cambridge, MA, o nuo 1959 m. iki mirties – Šv. Pranciškaus lietuvių parapijoje Lawrence. Su chorais ir solistais dalyvaudavo religinės muzikos koncertuose, įvairiuose tautiniuose renginiuose.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Gražina Navasaitienė

**Gražina Navasaitienė-Didžiokaitė** (1943 m. spalio 5 d. Kaune – 1983 m. gegužės 12 d. Jugoslavijoje) – choro dirigentė ir pedagogė.

## Biografija

1958–1962 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje (dėst. Danutė Einikienė). Mokėsi ir dirbo muzikos ir dainavimo mokytoja Vilniaus 8-ojoje vidurinėje mokykloje. 1962–1965 m. buvo muzikos ir dainavimo mokytoja bei vaikų choro vadovė Ignalinos vidurinėje mokykloje. 1965–1970 m. neakivaizdiniu būdu choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. Hermanas Perelšteinas). Studijuodama dirbo Respublikinių mokytojų namų berniukų choro „Ąžuoliukas“ chormeistere.

Nuo 1969 m. buvo Vilniaus M. K. Čiurlionio vidurinės meno mokyklos choro dirigavimo dėstytoja, moksleivių choro vadovė ir chormeisterė. 1979–1981 m. vadovavo Vilniaus prekybos technikumo merginų chorui, o nuo 1980 m. Respublikinės bibliotekos moterų vokaliniam ansambliui „Romuva“. 1980 m. buvo išrinkta Vilniaus miesto (rajono) Liaudies deputatų tarybos deputate.

1983 m. gegužės 12 d. žuvo autoavarijoje Jugoslavijoje.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Gintautas Navickas

**Gintautas [[Navickas]]**:

* Gintautas Navickas (1946) – pedagogas, chorvedys.
* Gintautas Navickas (1958) – politinis bei visuomenės veikėjas.
Mečislovas Navickas

**Mečislovas Navickas** (1938 m. lapkričio 29 d. Kaune), choro dirigentas ir pedagogas.

## Biografija

1948–1956 choro dirigavimo mokėsi Vilniaus dešimtmetėje muzikos mokykloje (dėst. A. Jozėnas). 1956–1961 choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. P. Bekerio klasė).

Nuo 1961 Lietuvos liaudies meno rūmų dirigentas – konsultantas. 1962–1964 meno vadovas, 1964–1965 Muzikos skyriaus vedėjas.

Nuo 1965 Vilniaus kultūros mokyklos choro dirigavimo dėstytojas, 1965–1970 direktoriaus pavaduotojas mokymo reikalams, nuo 1979 dieninio skyriaus vedėjas, 1985–1991 mokyklos direktorius, nuo 1991 Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos konservatorijos Instrumentinio skyriaus vedėjas. Pedagogas išugdė būrį jaunųjų chorvedžių.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Stasys Navickas (1889)

**Stasys Navickas** (1889 m. rugsėjo 14 d. Virbalyje, Vilkaviškio apskr. – 1962 m. rugsėjo 21 d. Klyvlende, JAV) – vargonininkas, chorvedys, kapelmeisteris, kompozitorius.

## Biografija
Virbalyje lankė pradžios mokyklą. 1908 m. baigęs Juozo Naujalio vargonininkų kursus, kurį laiką vargonininkavo Vilniaus gubernijoje (Derevno miestelyje), o 1911 m. pateko į carinės Rusijos kariuomenę. Tarnavo muzikantų pulke Peterburge, grojo pučiamųjų ir simfoniniame orkestruose (diriguojant A. Glazunovui), koncertavo Peterburge, Rygoje, Minske ir kitur. Gerai susipažino su pučiamaisiais instrumentais, kūrinių jiems orkestruote ir instrumentuote. Dalyvavo Pirmajame pasauliniame kare.

Grįžęs į Lietuvą, 1921 m. Kauno muzikos mokykloje baigė kapelmeisterio klasę, buvo mobilizuotas ir paskirtas Kauno komendantūros kapelmeisteriu. Vėliau tarnavo laisvai samdomu kapelmeisteriu 12-ajame pėstininkų pulke, kuris, persikėlęs iš Veiverių, 1922 m. apsistojo Alytuje. Buvo Alytaus gimnazijos muzikos mokytojas, moksleivių ir suaugusiųjų chorų vadovas, organizavo pučiamųjų orkestrus, įsteigė muzikos mokytojų kursus, organizavo dainų šventes ir joms dirigavo. Jo vadovaujami gimnazijos moksleiviai 1928 m. pastatė Miko Petrausko operetę „Apvesdinkite ir mane“.

1930 m. Klaipėdos muzikos mokykloje buvo išlaikęs reikiamus egzaminus ir įgijęs muzikos mokytojo cenzą. 1937 m. dirigavo Alytaus miesto dainų šventės jungtiniam chorui, o 1939 m. dainų šventės Alytuje pamaldose giedojo jo diriguojamas choras. Buvo žymiausias to meto Dzūkijos krašto muzikos veikėjas. 1944 m. pasitraukęs į Vokietiją, kurį laiką vadovavo Rothenburgo Tauberio chorui, surengė koncertų. 1949 m. atvyko į JAV ir apsigyveno Klyvlende.

## Kūryba
S. Navickas žinomas ir kaip kompozitorius. Sukūrė 14 kūrinių pučiamųjų orkestrui, 9 fortepijonui, harmonizavo apie 20 lietuvių liaudies dainų, parašė kūrinių chorams, duetams ir solistams, 11 religinių kūrinių, kantatą apie Steponą Darių ir Stasį Girėną „Argi ne jūs per platųjį Atlantą“ (J. Paukštelio tekstas), operetę „Karalaitė“, harmonizavo J. Schweitzerio „Sancta Maria“ ir E. Bronerio „Lauda Sion“, rašė „Muzikos baruose“ ir kitur. Jo sūnus Tadas Navickas, kompozitorius ir farmacininkas, parašė studiją apie savo tėvą „Muzikas Stasys Navickas“ (1992 m.).

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Ramunė Glebutė-Navickienė

**Ramunė [[Gliebutė]]-[[Navickienė]]** (g. 1954 m. birželio 1 d. Vilniuje) – Lietuvos choro dirigentė ir pedagogė.

## Biografija
Baigusi Kauno 4-ąją vidurinę mokyklą ir vaikų muzikos mokyklą, 1968–1972 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. Jonas Narvidas). 1972–1977 m. choro dirigavimo studijas tęsė LSSR konservatorijoje (doc. Klemenso Griauzdės klasė).

Nuo 1977 m. rudens – Kauno Juozo Gruodžio aukštesniosios muzikos mokyklos (konservatorijos) choro dirigavimo dėstytoja, nuo 1990 m. merginų choro chormeisterė. 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei parengė Kauno prekybos darbuotojų mišrųjį chorą.

1977–1978 m. Kauno politechnikos instituto studentų mišriojo choro „Jaunystė“ chormeisterė, 1981–1991 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos (universiteto) studentų mišriojo choro „Daina“ chormeisterė, nuo 1992 m. meno vadovė ir dirigentė.

Prasidėjus Lietuvos tautiniam atgimimui ir įvairiems persitvarkymams, vadovė parodė daug sumanumo ir išradingumo, kad išlaikytų ir sustiprintų vieną iš seniausių Lietuvos aukštųjų mokyklų studentų chorą ir parengtų jį 70-mečio jubiliejiniam koncertui. Į kolektyvą sutelkusi arti 80 dainininkų, juos išmokė daug įvairių epochų ir stilių kūrinių, pagyvino koncertinį gyvenimą.

Chorą parengė 1994 m. – I ir 1998 m. – II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Kaune ir Vilniuje, 1995 m. Baltijos respublikų studentų dainų šventei „Gaudeamus-XII“ Tartu, 1995, 1996 ir 1997 m. Lietuvos aukštųjų mokyklų rudeniniams festivaliams bei 1998 m. I tarptautiniam studentų chorų festivaliui Vilniuje. „Daina“ laureato vardą pelnė 1995 m. X Juozo Naujalio chorų konkurse Raudondvaryje, gražiai pasirodė 1997 m. tarptautiniame studentų mišriųjų chorų konkurse „Juventus“ Kaune. Dirigavo 1995 m. Baltijos studentų dainų šventėje „Gaudeamus-XII“ Tartu, sudarė ir išleido choro bukletą „Daina“ (1997 m.).

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. – Vilnius, 1999.
Danutė Nedzinskienė-Pronskutė

**Danutė Nedzinskienė-Pronskutė** (1957 m. rugpjūčio 4 d. Telšiuose), muzikos mokytoja ir choro dirigentė.

## Biografija

Baigusi Telšių 5-ąją vidurinę mokyklą ir vaikų muzikos mokyklą (mokyt. Z. Palkienės akordeono klasė), 1975–1979 choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (dėst. R. Pupelio klasė). Studijuodama vadovavo Klaipėdos buitininkų mišriajam chorui, kuris 1978 respublikinėje buitininkų meno mėgėjų apžiūroje laimėjo antrąją vietą.

1979–1986 Raseinių 1-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių mišriojo choro vadovė. Pastarąjį parengė 1983 mokyklinių chorų zoninėms varžyboms, o jaunuosius dainininkus „Dainų dainelės“ konkursams. 1983–1985 Raseinių rajoninių kultūros namų mišriojo choro vadovė – parengė 1985 respublikinei dainų šventei. 1986–1992 Ariogalos melioracijos statybos ir montavimo valdybos moterų choro vadovė. Choras – respublikinių melioratorių meno mėgėjų apžiūrų laureatas, 1987 chorų konkurso „Dainuoja darbo Lietuva“ prizininkas, 1990 Lietuvos tautinės dainų šventės Vilniuje dalyvis. 1988–1991 Ariogalos melioracijos statybos ir montavimo valdybos vyrų choro „Šaltinis" meno vadovė ir dirigentė. Choras buvo respublikinių melioratorių meno mėgėjų apžiūrų laureatas ir 1990 Lietuvos tautinės dainų šventės dalyvis. 1993–1995 Ariogalos miesto moterų choro vadovė – parengė jį 1994 I Pasaulio lietuvių dainų šventei Kaune ir Vilniuje.

Nuo 1990 Raseinių vaikų muzikos mokyklos Ariogalos filialo vedėja ir mokytoja.

D. Nedzinskienė – Raseinių rajono dainų švenčių ir kitų renginių dirigentė, 1989 vyrų chorų festivalio – konkurso Ariogaloje vyr. dirigentė.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Bronius Nekrašas

**Bronius Nekrašas** (1897 m. Čenstakavoje) – pianistas, dainininkas, vargonininkas, chorvedys.

## Biografija
Būdamas penkerių metų, su tėvais grįžo į Lietuvą. Iš pradžių vargonų mokėsi pas A. Mondeiką, vėliau pas Musvydą, o kompozicijos pas S. Šimkų. Dainavimą studijavo Šv. Cecilijos konservatorijoje Romoje pas prof. Dobici. Taip pat mokėsi fortepijono, harmonijos ir kitų muzikos disciplinų. Atvykęs į JAV, apsigyveno Brukline, Niujorke. Čia gilino muzikos žinias, vargonininkavo ir vadovavo chorams daugelyje lietuvių parapijų: Šv. Jurgio Klyvlende, OH, Detroite, MI, ir Šenandoa, PA, Šv. Juozapo Scrantone, PA, Dievo Motinos Sopulingosios Karney, NY, ir Šv. Vincento Girardville, PA. Itin sėkmingai dirbo su Šv. Jurgio parapijos choru Detroite. Virtuoziškai griežė gerais bažnyčios vargonais, išugdė didelį ir skambų chorą, statė operetes (1939 m. suvaidino A. Aleksio operetę „Į Tėvynę“). Šv. Pranciškaus parapijoje Minersville, PA, atliko J. Naujalio Mišias. Persikėlęs į Miami, FL, vadovavo „Aido" ir kitiems chorams, vertėsi privačiomis pamokomis. Labiausiai mėgo J. S. Bacho kūrinius ir dažnai juos atlikdavo vargonais muziejuje – Institute of Arts Detroite. Griežė ir akordeonu, reiškėsi kaip solistas baritonas.

Nuo 1922 m. priklausė ALRK Vargonininkų sąjungai, rašė dainas – populiaresnė „Pavasario daina".

## Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Jolita Andriukonytė

**Jolita Andriukonytė-Nemajūnienė-Frank** (g. 1967 m. sausio 18 d. Kaune) – Lietuvos pianistė, vargonininkė, chorvedė, dainininkė, pedagogė.

## Biografija
Baigusi Kauno 2-ąją vaikų muzikos mokyklą (mokyt. R. Berkovičienės fortepijono klasė) ir 12-osios vidurinės mokyklos aštunias klases, 1982–1986 m. skambinti fortepijonu mokėsi Kauno Juozo Gruodžio aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. S. Bielionytė). 1986–1991 m. studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. R. Karosaitės fortepijono klasė), kartu privačiai mokėsi dainuoti pas dėst. K. Narbutaitę.

1986–1988 m. fortepijono mokytoja Šakių vaikų muzikos mokykloje, 1988–1989 m. Kauno 2-ojoje vaikų muzikos mokykloje. 1990–1991 m. dirbo vargonininko padėjėja Kauno Šv. Vincento Pauliečio ir Prisikėlimo bažnyčiose.

1991 m. išvykusi į JAV, kurį laiką kaip choristė ir akompaniatorė talkino Milvokio, bažnyčioms. 1993–1995 m. tobulinosi Milvokio universiteto Muzikos fakultete vokalinio akompanavimo meno srityje (prof. J. Peterssono klasė). Kaip talentinga muzikė gavo stipendiją, akompanavo universiteto kameriniam chorui, buvo Muzikos fakulteto dėstytoja-asistentė. 1995 m. įgijusi muzikos magistro laipsnį, dar fortepijono žinias gilino pas prof. Judit Jaimes, dainavimo – pas prof. W. Lawonj ir dirigavimo – pas prof. R. Hinseną, 1997 m. gavo muzikos mokytojos kvalifikacijos diplomą.

1994–1997 m. vargonininkavo Milvokio Graikų Ortodoksų bažnyčioje. Nuo 1997 m. Milvokio Šv. Roberto katalikų bažnyčios vargonininkė ir choro vadovė, taip pat fortepijono dėstytoja Carroll koledže. Aktyviai dalyvauja koncertiniame gyvenime, pasireikšdama kaip vokalinės ir instrumentinės muzikos atlikėja. Mokė dainininkus Milvokio universiteto operos spektakliams, pati pasireiškė kaip solistė. Rengia rečitalius su vokalistais ir instrumentalistais, jiems talkina tarptautiniuose konkursuose.

## Šaltiniai
Juozas Neimontas

**Juozas Neimontas** (1875 m. liepos 20 d. Plutiškių k., Ūdrijos valsčius, Marijampolės apskritis – 1963 m. rugpjūčio 5 d. Luokė, Telšių rajonas), vargonininkas, chorvedys, pedagogas ir kompozitorius.

## Biografija

Pas Plutiškių ir Kalvarijos vargonininkus išmokęs vargonuoti, 1896–1899 m. vargonininkavo ir vadovavo chorui Ūdrijoje. Paskatintas A. Grinkevičiaus, platino lietuvišką spaudą, rinko ir periodikoje skelbė lietuvių liaudies dainas. 1899–1903 m. Varšuvos muzikos institute studijavo vargonavimą, o 1903–1907 m. muzikinį darbą dirbo JAV. Vargonininkavo Brukline, Šv. Angelų parapijoje, vadovavo lietuvių „Birutės“ chorui, suorganizavo darbininkų chorą, bendradarbiavo su M. Petrausku. Grįžęs iš JAV, vėl apsigyveno Ūdrijoje, kur subūrė 40 dalyvių mišrųjį chorą, rengė vakarus – koncertus, populiarino lietuvių dainas. Čia pirmą kartą nuskambėjo jo išplėtota lietuvių liaudies daina „Pasisėjau žalią rūtą“. 1913–1914 m. vadovavo Suvalkų „Vienybės" draugijos chorui, o 1914 m., pasitraukęs į Rusiją, Oriole subūrė lietuvių karo pabėgėlių mišrųjį chorą. Grįžęs į Lietuvą, dirbo vargonininku ir mokytoju Alytuje (1918–1922 m.) ir Veisiejuose (1922–1957 m.), vadovavo vietiniams chorams, kuriuos parengė Lietuvos dainų šventėms. Buvo 1925 m. Pavasarininkų dainų šventės jungtinio choro (450 dalyvių) Alytuje dirigentas. 1958–1961 m. gyveno Palemone, o 1961–1963 m. Luokėje. 

## Veikla ir kūryba

J. Neimontas buvo vienas pirmųjų lietuvių muzikų – chorvedžių, organizavęs chorus ir rengęs lietuviškus vakarus – koncertus. Rinko ir harmonizavo lietuvių liaudies dainas, platino draudžiamą lietuvišką spaudą, prisidėjo prie muzikos kultūros sklaidos.

Visoje Lietuvoje greitai išpopuliarėjo jo išplėtota liaudies daina „Pasisėjau žalią rūtą“. Parengė ir išleido dainų rinkinius „Auksinės varpos“ (1909 m.), „Pirmutinė kregždutė“ (1910 m.), „Kanklės“ (1913 m.); „Perlų vainikas“, „Neverk, mergele“, „Siuntė močiutė“, „Svetimoj šaly" (visi 1926 m.).

## Apdovanojimai

1937 m. paskirta valstybinė pensija, o 1938 m. už nuopelnus lietuvių tautai ir svarbius darbus muzikos baruose apdovanotas Gedimino V laipsnio ordinu.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Rita Nenėnaitė

**Rita Nenėnaitė** (1955 m. spalio 15 d. Vilniuje) – choro dirigentė ir muzikos mokytoja.

## Biografija

1963–1974 choro dirigavimo mokėsi Vilniaus M. K. Čiurlionio vidurinėje meno mokykloje (dėst. J. Svirskienė). 1974–1979 choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. B. Razauskienės klasė). 1976–1980 lankė vargonų klasės fakultatyvą (doc. V. Survilaitės ir prof. L. Digrio klasės). Studijų metais dirbo Vilniaus B. Dvariono dešimtmetės muzikos mokyklos choro dirigavimo mokytoja ir jaunučių choro vadove, buvo Valstybinės konservatorijos Choro dirigavimo katedros koncertmeisterė.

1979–1980 Trakų rajoninių kultūros namų darbuotoja, rajono kultūros darbuotojų moterų choro ir Lentvario kultūros namų mišriojo choro vadovė – abu kolektyvus parengė 1980 respublikinei dainų šventei, moterų choras konkurse pelnė antrąją vietą.

Nuo 1979 Vilniaus berniukų choro „Ąžuoliukas“ koncertmeisterė, nuo 1980 „Ąžuoliuko“ muzikos mokyklos jaunučių choro vadovė, dirigavimo ir balso lavinimo mokytoja, nuo 1994 vyresnioji mokytoja. 1989–1992 „Ąžuoliuko“ muzikos mokyklos direktoriaus pavaduotoja. Su jaunučių choru koncertavo Vilniuje ir kituose miestuose, dalyvavo tarptautiniame muzikos festivalyje „Gaida“, padarė įrašų Lietuvos radijui ir televizijai, 1981–1984 dalyvavo koncertuose „Tau, mamyte“ Lietuvos valstybinėje filharmonijoje, dideliam pagrindiniam chorui 1985 dirigavo „Ąžuoliuko“ 25-mečio jubiliejiniame koncerte, choras dainavo V. Miškinio „Pasaka apie švelnukus" spektakliuose 1997 Vilniuje ir Palangoje. Jaunučių chorą (kartu su R. Gečaite) parengė 1997 Lietuvos moksleivių dainų šventei, o jaunių chorą – 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje.

1989 kartu su E. Čigriejūte įkūrė Vilniaus Arkikatedros Bazilikos vaikų chorą, kuris gieda Arkikatedroje kiekvieną sekmadienį vaikų šv. Mišiose ir kitų švenčių progomis. Chorą išmokė daug įvairių kūrinių, dalyvavo su juo tarptautiniame muzikos festivalyje „Gaida", padarė įrašų Lietuvos radijui ir televizijai, dalyvauja J. Naujalio naujų religinės muzikos kūrinių konkursuose, gieda daugelyje Lietuvos bažnyčių, 1994 gastroliavo Ispanijoje, dalyvavo 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėje Vilniuje.

R. Nenėnaitė – 1988 tarprespublikinio berniukų chorų sąskrydžio Kaune dirigentė, 1985 respublikinės dainų šventės chorų konkurso žiuri narė, 1996 J. Naujalio religinės muzikos konkurso žiuri narė.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Vincas Niekus

**Vincas Niekus** (1886 m. birželio 24 d. Pinciškių k., Kazlų Rūdos valsč., Marijampolės apskr. – 1938 m. spalio 29 d. Amsterdame, NY – JAV) – vargonininkas, chorvedys, kompozitorius.

## Biografija

Iš motinos išmokęs skaityti, lankė rusišką pradžios mokyklą. Būdamas 14 metų, su vyresniuoju broliu išvyko į Angliją, o 1900 m. atvyko į JAV. Savarankiškai mokėsi bendrojo lavinimo dalykų, 1909 m. pradėjo studijuoti Pio Nono muzikos kolegijoje Milwaukee, WI, kuriai vadovavo kompozitorius J. Singerbergeris. Po keleto metų įstojo į *American Conservatory of Music Chicago*, IL. 1918 m. vasario 2 d. gavo muzikos bakalauro diplomą, kur įrašyta, kad baigė muzikos teorijos skyrių.

Studijuodamas vienas iš pirmųjų lietuvių muzikų pradėjo organizuoti orkestrus ir rašyti jiems muziką. Bet pagrindinis užsiėmimas buvo vargonininkavimas ir vadovavimas chorams. Dirbo daugelyje lietuvių parapijų: Šv. Mykolo ir Visų Šventųjų Čikagoje, Šv. Kazimiero Amsterdame, Šv. Juozapo Scrantone, PA, Waukegane, IL, North Side ir Harrisone, NY. Populiarino grigališkąjį choralą ir kitokią bažnytinę muziką. A. Pociui Čikagoje įkūrus L. van Bethoveno konservatoriją, pradėjo ten mokytojauti – dėstė harmoniją.

Nuo 1914 m. – ALRK Vargonininkų sąjungos narys. Kelis kartus buvo atvykęs į Lietuvą, Kauno radiofone dirigavo savo simfonines poemas.

Sukūrė nemažai įvairių žanrų vokalinės ir instrumentinės muzikos kūrinių. Išleido 3 lietuviškų šokių rinkinius orkestrui (16, 20 ir 24 šokiai) ir rinkinį fortepijonui. Parašė keturias simfonines poemas: „Trimitas“, „Gegužė“, „Didžiojo kunigaikščio medžioklė“ ir „Paukščių daina“. Sukūrė fantaziją smuikui ir fortepijonui „Kur banguoja Nemunėlis“, „Švenčiausio Sakramento mišparus“ – 40 valandų atlaidams, pjesių smuikui ir fortepijonui, dainų ir giesmių chorams, muzikos vaikams.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Zenonas Nomeika

**Zenonas Nomeika** (1911 m. kovo 28 d. Pėdžių k., Kėdainių r. – 1976 m. gegužės 22 d. Rochesteryje, Niujorko valstija, JAV) – vargonininkas virtuozas, pianistas, pedagogas, chorvedys.

## Biografija

Tėvas Jonas Nomeika buvo vargonininkas, chorų ir orkestrų organizatorius Lietuvoje ir JAV. Iš pradžių Zenonas vargonuoti mokėsi pas tėvą, o paūgėjęs lankė J. Naujalio vargonininkų kursus Kaune. 1925–1929 m. vargonų studijas tęsė pas J. Naujalį Kauno muzikos mokykloje, skambinti fortepijonu mokėsi pas E. Laumenskienę ir B. Dvarioną, o aukštąjį kursą pas garsų pianistą prof. V. Ružickį.

Nuo 1927 m. Z. Nomeika pradėjo viešai koncertuoti kaip vargonininkas ir pianistas. Gavęs Lietuvos švietimo ministerijos stipendiją, 1929–1936 m. vargonavimą studijavo Paryžiaus École Normale de Musique pas garsųjį vargonų virtuozą prof. Marcel Duprė, dalyvavo koncertinėje veikloje. Baigęs studijas, grįžo į Lietuvą ir keletą metų buvo Klaipėdos muzikos mokyklos vargonų klasės vedėjas. Vokiečiams okupavus Klaipėdą, 1939 m. su mokykla persikėlė į Šiaulius ir ten dirbo muzikos mokykloje, o vėliau vargonus dėstė Vilniaus muzikos mokykloje. Surengė koncertų Kauno, Vilniaus, Klaipėdos, Šiaulių ir Panevėžio bažnyčiose. Pasižymėjo puikia vargonavimo technika ir originalia pasirinktų kūrinių interpretacija.

1944 m. pasitraukęs į Vokietiją, apsigyveno Hanau lietuvių stovykloje. Iš pradžių dirbo fizinį darbą, o vėliau pradėjo koncertuoti. 1948 m. surengti J. S. Bacho kūrinių koncertai Augsburge, Kemptene ir kitur sužavėjo vokiečius. 1949 m. atvyko į JAV ir apsigyveno Rochesteryje, kur netrukus pradėjo vargonininkauti Šv. Jurgio parapijos bažnyčioje. Subūrė vokalinį kvartetą, kuris išaugo į chorą ir 1950 m. įsijungė į Lietuvių bendruomenę. Choro repertuare buvo mišios, giesmės ir dainos. 1951 m. iš Rochesterio persikėlė vargonininkauti į Šv. Kazimiero parapiją Pittsburghe, PA. Vargonininkavo ir dviejose kitataučių bažnyčiose. Paskui vėl grįžo į Rochesterį. Čia turėjo savo fortepijono studiją. Kaip vargonininkas daug koncertavo įvairiuose JAV miestuose (1956, 1967 m. Čikagoje), 1954 m. koncertavo Kanadoje – Montrealio Bazilikoje. Paminėtas Vokietijos enciklopedijoje „Riemann Musik Lexikon" ir kituose žinynuose.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Dalia Norkienė-Gaidamavičiutė

**Dalia Norkienė-Gaidamavičiutė** (g. 1934 m. spalio 24 d. Kaune) – choro dirigentė ir pedagogė.

## Biografija
1951–1955 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno J. Gruodžio muzikos mokykloje (dėst. N. Martinonis ir D. Vaitkutė), vadovavo Kauno žemės ūkio technikumo moksleivių ir Kauno dailės kombinato mišriesiems chorams. Su pagyrimu baigusi muzikos mokyklą, 1955–1960 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. P. Bekerio ir doc. K. Kavecko klasės). Studijų metais vadovavo Vilniaus miesto mėgėjų chorams ir vokaliniams ansambliams, dėstė muziką ir vadovavo moksleivių chorui Vilniaus 22-ojoje vidurinėje mokykloje.

Nuo 1960 m. Vilniaus kultūros mokyklos choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytoja. 1960–1970 m. mokykloje vadovavo moksleivių ir dėstytojų vokaliniams ansambliams, su jais koncertavo Latvijoje, Estijoje ir Baltarusijoje. 1961–1988 m. moksleivių choro studijos vadovė, 1962–1993 m. choro dirigavimo metodinės komisijos pirmininkė. Choro studiją lankė 60-80 būsimųjų chorvedžių. Choras paruošdavo valstybinių egzaminų programas, rengdavo uždarus ir viešus koncertus, dalyvavo dainų šventėse, radijo ir televizijos laidose. Mišriojo choro programose buvo ir sudėtingesnių J. Haydno, J. S. Bacho, G. Verdi, B. Smetanos, P. Mascagni, K. Prosnako, G. Sviridovo, R. Ščedrino, K. Kavecko, S. Šimkaus ir kitų kompozitorių kūrinių. Pedagogė išugdė būrį jaunųjų chorvedžių, buvo renkama Vilniaus miesto Liaudies deputatų tarybos deputate (1965, 1967, 1969).

Nuo 1990 m. Lietuvos chorų sąjungos narė.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Jonas Pakalniškis

**Jonas Pakalniškis** (1915 m. sausio 1 d. Kaune) – kunigas, vargonininkas ir chorvedys.

## Biografija

Nuo vaikystės mėgo muziką. Pirmąsias muzikos žinias gavo mokydamasis Švėkšnos gimnazijoje iš muzikos mokytojo K. Žuko, dainavo chore ir skambino gitara orkestrėlyje. Vėliau skambinti fortepijonu ir vargonuoti mokėsi pas Veiviržėnų vargonininką V. Krasauską.

Studijuodamas Kauno kunigų seminarijoje, Kauno konservatorijoje pas J. Rajauskaitę-Petrauskienę mokėsi skambinti fortepijonu, pas J. Žuką – vargonuoti.

1939 m. birželio 3 d. Kauno Bazilikoje įšventintas į kunigus. 1940–1942 m. vargonininkavo Pagirio parapijoje.

Pasitraukęs į Vokietiją, 1945 m. įstojo į Georgo Frydricho Hendelio konservatoriją Miunchene, kur dvejus metus mokėsi vargonuoti ir kitų muzikos disciplinų. 1945–1947 m. vargonininkavo lietuvių parapijoje.

1947 m. atvyko į JAV ir pradėjo dirbti klebonu Apreiškimo lietuvių parapijoje Brukline. Ten sutikęs buvusį savo mokytoją, vargonų virtuozą J. Žuką, vėl pas jį tęsė vargonų studijas. Apreiškimo parapijoje apie septynerius metus vargonininkavo ir vadovavo chorui, taip pat dirbo ir su vaikų choru. Iš Čikagos atvykus Vladui Baltrušaičiui ir perėmus chorą, J. Pakalniškis liko akompaniatoriumi. Taip pat vargonuodavo Viešpaties Jėzaus Atsimainymo lietuvių parapijoje Maspethe, NY. Priklausė ALRK Vargonininkų sąjungai, buvo jos dvasios vadas, paskirtas didžiausios Niujorko apylinkės lietuvių parapijos klebonu.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Jonas Vytautas Pakštas

** Jonas Vytautas Pakštas** (1921 m. gegužės 1 d. Šeduvoje – 2004 m. balandžio 23 d. Šeduvoje, Radviliškio r.), chorvedys ir pedagogas.

## Biografija

1937 baigęs Šeduvos progimnaziją, mokėsi Kauno ir Šiaulių berniukų gimnazijose – pastarąją baigė 1941 metais. 1944 savanoriu įstojo į generolo P. Plechavičiaus rinktinės karo mokyklą Marijampolėje. Čia buvo suimtas ir išvežtas dirbti į karinį aerodromą Vokietijoje. 1945 grįžo į Lietuvą, bet netrukus bolševikų suimtas ir ištremtas į Sibirą – Kuzbasą, kur dirbo metalurgijos kombinate darbininku. 1947 grįžo į Lietuvą ir apsigyveno Šeduvoje, dirbo įvairiose įstaigose. 1960–1961 lankė Panevėžio vienerių metų chorvedžių kursus (diriguoti mokė A. Liberis). 1961–1966 choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje – technikume (dėst. A. Jozėnas ir V. Četkauskas). Studijuodamas pradėjo dirbti Šeduvos vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoju, vadovauti vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorams. Mišrųjį chorą parengė 1964 I respublikinei moksleivių dainų šventei.

1966–1988 V. Pakštas Baisogalos vaikų muzikos mokyklos mokytojas ir choro vadovas. Vaikų chorą parengė 1969, 1970, 1975, 1977, 1980 ir 1985 respublikinėms dainų šventėms, jo repertuare buvo sudėtingesnių klasikinių ir šiuolaikinių autorių kūrinių. Vadovavo ir vokaliniams ansambliams, kuriuos parengdavo respublikiniams „Dainų dainelės“ konkursams, smuiku griežė kaimo kapeloje, kuri respublikiniuose konkursuose pelnė pirmųjų vietų. 1989–1994 vadovavo Šeduvos bažnyčios mišriajam chorui (vargonais talkino sūnus Kęstutis, baigęs Klaipėdos S. Šimkaus aukštesniąją muzikos mokyklą). Chorą išmokė senųjų kompozitorių ir Vakarų Europos klasikų giesmių bei mišių, rengė „Sacra musica" koncertus, buvo Radviliškio rajono dainų švenčių dirigentas. Vyriausiasis brolis Balys Pakštas irgi muzikas – pasitraukęs iš Lietuvos, gyveno ir dirbo Norvegijoje, Vokietijoje ir JAV.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Kostas Ostrauskas (1891)

**[[Kostas]] Ostrauskas** (1891 m. gruodžio 21 d. Kliniškėse, Gudelių valsčius – 1939 m. gruodžio 2 d. Kaune) – Lietuvos vargonininkas ir chorvedys.

## Biografija
Baigęs du kursus Veiverių mokytojų seminarijoje, mokėsi vargonuoti ir apie trejus metus vargonininkavo Zapyškyje. Pirmojo pasaulinio karo metais pasitraukė į Baltarusiją – Babruiską, kur vargonininkavo ir dalyvavo lietuvių pabėgėlių įvairių komitetų veikloje.

1919 m. grįžęs į Lietuvą, savanoriu tarnavo Lietuvos kariuomenėje, vėliau dirbo įvairiose Kauno miesto įstaigose: LR Darbo ir socialinės apsaugos ministerijos kanceliarijos vedėjas, LR Žemės ūkio ministerijos Žemės reformos komisijos sekretorius, užsienių pasų skyriaus sekretorius ir vedėjas. 1924–1926 m. dėstė muziką Veiverių mokytojų seminarijoje ir vargonininkavo bažnyčioje.

1926–1930 m. Vilkaviškio katedros vargonininkas ir choro vadovas. Su choru dalyvavo 1928 ir 1930 m. – visos Lietuvos dainų šventėse Kaune. 1930–1939 m. Kauno miesto savivaldybėje inspektorius ir reikalų tvarkytojas, kurį laiką vadovavo Vilniui vaduoti sąjungos Šančių skyriaus chorui ir vargonininkavo Šančių bažnyčioje.

Gerai mokėjo lenkų ir rusų kalbas, parašė choro ir solo dainų. Sūnus Kostas Ostrauskas – žinomas dramaturgas, filosofijos mokslų daktaras, 1949 m. pasitraukęs į JAV, apsigyveno Filadelfijoje. 

## Šaltiniai
Liucija Palinauskaitė

**Liucija Palinauskaitė** (1942 m. rugpjūčio 20 d. Kaune – 2019 m. sausio 31 d. Vilniuje) – choro dirigentė ir muzikos mokytoja.

## Biografija

1953–1956 m. mokėsi Vilniaus dešimtmetėje muzikos mokykloje, 1956–1960 m. choro dirigavimo mokėsi J. Gruodžio muzikos mokykloje (dėst. D. Vaitkutė). 1961–1966 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. A. Armino klasė). 1971–1974 m. stažavo Leningrado N. Rimskio-Korsakovo valstybinėje konservatorijoje (prof. E. Kudriavcevos choro dirigavimo klasė).

Nuo 1964 m. Respublikinių profsąjungų kultūros rūmų mergaičių choro „Liepaitės“ (1965) organizatorė, meno vadovė ir dirigentė. Per tris dešimtmečius šis kolektyvas nuo 60 I–IV klasių mergaičių išaugo į 500 mergaičių ir merginų choro studiją, kurioje dirbo daugiau kaip 20 muzikos mokytojų. 1980 m. „Liepaitėms“ suteiktas nusipelniusio kolektyvo vardas. Jos – respublikinių dainų švenčių konkursų nuolatinės laureatės, dalyvavo daugelyje tarptautinių festivalių.

1992 m. Vilniuje įsteigus Chorinio dainavimo mokyklą „Liepaitės“, L. Palinauskaitė tapo vyresniųjų klasių merginų choro „Liepaitės“ meno vadove ir dirigente. Choras rengia koncertus Lietuvoje ir užsienyje, gieda bažnyčiose, dalyvauja įvairiuose kultūros renginiuose, 1995 m. tarptautiniame konkurse Švedijoje (Osterhamnas) pelnė diplomą. „Liepaitės" parengtos 1994 m. I ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Vilniuje.

1976–1977 m. pedagogė choro dirigavimą dėstė Vilniaus M. K. Čiurlionio vidurinėje meno mokykloje, o 1977–1979 m. B. Dvariono dešimtmetėje muzikos mokykloje. Buvo 1977 ir 1985 m. respublikinių dainų švenčių dirigentė, 1977 m. jai suteiktas nusipelniusios artistės garbės vardas. Išaugino dukterį Ingridą – smuikininkę.

## Šaltiniai

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Arvydas Paltinas

**Arvydas Paltinas** (1933 m. rugpjūčio 6 d. Lankupiuose, Priekulės valsčiuje – 2021 m. vasario 1 d. Manheime, Badene-Viurtemberge, Vokietijoje) – Lietuvos choro ir orkestro dirigentas, pedagogas.

## Biografija

Baigęs Priekulės progimnaziją, 1950–1954 m. choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos muzikos mokykloje (dėst. K. Griauzdė), 1955–1959 m. neakivaizdiniu būdu choro dirigavimą dar studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. P. Bekeris).

1954 m. pradėjęs dirbti Klaipėdos miesto kultūros namų meno vadovu, suorganizavo mišrųjį chorą, kurį parengė 1955 m. respublikinei dainų šventei. Kultūros namuose įkūrė ir estradinį orkestrą, kuris miesto apžiūrose ir „Gintarinių triūbų“ festivaliuose Kaune pelnydavo prizines vietas, o nuo 1966 m. ėmė dalyvauti Lietuvos televizijos laidose, koncertuoti šalies miestuose ir miesteliuose. 1967 m. su orkestru perėjo į Klaipėdos Jūrų prekybos kultūros namus, už pasiektą meninį lygį ir aktyvią koncertinę veiklą orkestrui buvo suteiktas pavyzdinio kolektyvo vardas „Kopų balsai“. 1970 m. orkestras dalyvavo Maskvos centrinės televizijos laidoje „Karuselė“, koncertavo Kremliaus Suvažiavimų rūmuose. Su „Kopų balsais" ir solistais išleido šešias plokšteles. 1964–1978 m. mokytojavo Klaipėdos 1-ojoje vaikų muzikos mokykloje, vadovavo akordeonistų orkestrui.

1982 m. išvyko į Vakarų Vokietiją ir tų pačių metų rudenį buvo pakviestas dirbti Vasario 16-osios lietuvių gimnazijoje Hüttenfelde. Čia vadovavo moksleivių chorui ir orkestrui, su kuriais pasirodo koncertuose ir įvairiuose tautiniuose renginiuose. Gimnazijos choras dalyvavo 1994 m. I ir 1998 m. Pasaulio lietuvių dainų šventėse Lietuvoje.

Nuo 1983 m. A. Paltinas su žmona Nele Paltiniene dažnai koncertavo JAV miestuose, aplankė ir Kanadą – Torontą ir Hamiltoną. 1997 m. pavasarį dešimtą kartą gastroliavo po JAV miestus.

Nuo 1989 m. nuolat koncertavo ir Lietuvoje – 1998 m. buvo jau tryliktosios gastrolės. Kiekvieną kartą parengė vis naujas programas, išleido penkias vinilines plokšteles, 22 kasetes, 13 kompaktinių plokštelių.

## Šaltiniai

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. 
* Nelly Paltinienės interneto svetainė
Vladas Paulauskas

**Vladas Paulauskas** (1886 m. gegužės 25 d. Kaune -1960 m. rugpjūčio 30 d. Kaune), vargonininkas, choro dirigentas, pedagogas, kompozitorius.

## Biografija

Iš mažens turėjo gražų balsą ir absoliučią muzikinę klausą, dainavo J. Naujalio vadovaujamame berniukų chore. Vėliau mokėsi Kauno gimnazijoje. Vargonininkų kursuose pas V. Nacevičių ir J. Naujalį išmoko vargonuoti.

Nuo 1905 vargonininkavo ir vadovavo chorams Kuktiškėse ir Kudirkos Naumiestyje, o įgijęs mokytojo kvalifikaciją, mokytojavo liaudies mokykloje.

Nuo 1908 pradėjo vargonininkauti ir vadovauti chorui Plateliuose, taip pat mokytojavo „Saulės" parapinėje mokykloje ir vadovavo vaikų chorui.

Nuo 1912 vargonininkavo ir vadovavo chorams bei orkestrams Panevėžyje. Pirmojo pasaulinio karo metais kompozicijos mokėsi pas prof. F. Kriillį. 1926 Klaipėdoje eksternu išlaikė reikiamus egzaminus ir įgijo muzikos mokytojo cenzą. Daug metų dėstė muziką ir dainavimą Panevėžio 1-ojoje gimnazijoje ir mokytojų seminarijoje, buvo miesto muzikinio gyvenimo organizatorius. 1918 surengė „Saulės“ draugijos muzikos kursus ir buvo jų vedėjas, vargonininkavo bažnyčioje, buvo pradžios mokyklos vedėjas, dėstė muziką ir dainavimą lenkų gimnazijoje. 1924 subūrė Saulių sąjungos chorą, su kuriuo dalyvavo visose trijose Lietuvos dainų šventėse Kaune, buvo 1924 pirmosios visos Lietuvos dainų šventės dirigentas, su choru koncertavo Klaipėdos krašte. 1930 suorganizavo pirmąją dainų šventę Juodkrantėje, buvo vienas iš Panevėžio muzikos mokyklos steigėjų. Dalyvavo Lietuvos muzikų draugijos veikloje. 1939 apdovanotas „Saulių žvaigžde“. Sovietams okupavus Lietuvą, dešimčiai metų buvo ištremtas į Sibirą. Grįžęs į Tėvynę 1955–1958 mokytojavo ir vadovavo chorams Kuktiškėse (Utenos r.) ir Kavarske (Anykščių r.). Sukūrė dainų ir giesmių chorams bei stambesnių vokalinių kūrinių. Minėtina kantata „Žalgirio mūšis“. Savo lėšomis išleido nemažai kūrinių. Ypač išpopuliarėjo jo daina „Jūreivių maršas“ ir Kalėdų giesmė „Džiaukis, žmonija".

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Albertas Paulikaitis

**Albertas Paulikaitis** (1920 m. birželio 1 d. Tauragėje – 1994 m. rugpjūčio 1 d. Čikagoje, JAV) – smuikininkas ir chorvedys.

## Biografija

Baigė Tauragės mokytojų seminariją, išmoko smuikuoti, dainuoti mokėsi pas solistą Vladą Ivanauską. 1944 pasitraukė į Vokietiją, o 1949 atvyko į JAV ir pradėjo vadovauti lietuvių evangelikų parapijos chorui Collinsville, IL. Vėliau vadovavo LB „Aušros" chorui East St. Louise, IL, taip pat Tėviškės parapijos vaikų chorui ir K. Donelaičio lituanistinės mokyklos vaikų chorui Čikagoje.

Nuo 1952 vadovavo lietuvių meno ansambliui „Nemunas“ East St. Louise. Prie ansamblio subūrė vyrų, o vėliau mišrųjį chorus, organizavo koncertus, dalyvavo įvairiuose tautiniuose renginiuose, televizijos programose ir festivaliuose. 1955 „Nemuno“ ansamblio veiklai nutrūkus, 1962 suorganizavo naują kolektyvą – „Aušros" chorą (18-20 dalyvių). Choras nemažai koncertavo, dalyvavo tautiniuose renginiuose ir 1966 3-ojoje JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėje Čikagoje. Tradiciniams giesmių vakarams A. Paulikaitis parengdavo vyrų vokalinį oktetą, koncertuodamas su Tėviškės parapijos choru, pats atlikdavo solo tenoro partijas.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.