Aš pagausiu tave, menke!

**Aš pagausiu tave, menke!** (  ) – lyvių poezijos dvikalbė antologija, kurios pasirodė du leidimai: lyvių ir latvių kalbomis 1998 m., lyvių ir estų – 2011 m. Dvikalbėje poezijos antologijoje supažindinama su lyvių poezijos istorija.

Savotiškais antologijos tęsiniais laikytini 2011 m. išleistas įvairių tautybių poetų lyvių tematikai skirtų eilėraščių rinkinys „Kui sūolõbõd līvlizt“ (latv. „Kā iznirst lībieši“ – „Kaip išnyra lyviai“), į kurį įtraukti dabartinių lyvių poetų darbai, ir 2017 m. išleistas šių dienų lyvių poetų jungtinis rinkinys „Trillium“ (latv. „Triliums“ – „Triliumas“).

Lyvių ir latvių kalbomis 1998 m. išleista antologija buvo pirmoji lyvių poezijos istorijoje. Ją sudarė V. Ernštreitas, iliustravo B. Damberga ir V. Uozuolinis. 2011 m. publikuotą antologiją lyvių ir estų kalbomis sudarė V. Ernštreitas ir K. Pajusalu, tačiau taip pat didelį indėlį įnešė estų filologė Valė Heldė (*Valli Helde*) ir jos duktė Ailė Kiunstler (*Aili Künstler*), lyvių eilėraščius vertusios į estų kalbą.

## Autoriai
Antologijoje pristatoma daugiau kaip tuzinas lyvių poetų nuo XVIII a. iki išleidimo dienų. Prie kiekvieno autoriaus pateikiama trumpa jo biografija. Be kitų, į antologiją įtraukti šie autoriai: Alfonas Bertholdas, Artūras Benediktas Bertholdas, Albertas Breinkopfas, Kalamiezas (Lauris Ketunenas), Janis Kynkamegas, Pėteris Kynkamegas, Ulis Kynkamegas, Klūkedmegas (Teodoras Švanenbergas), Lotė (Šarlotė) Lindenberga-Urga, Janis Princis jaunesnysis, Pėteris Princis, Laimonas Rudzytis, Augustas Skadinis, Valktas (Janis Belte), Emylija Rulė, Didrikis Volganskis, Valdapė (Oskaras Loritsas).

Poezijos rinkiniai turi skirtumų: antologijoje lyvių ir estų kalbomis esama tekstų, kurie neįtraukti į lyvių–latvių leidimą, pavyzdžiui, pastarajame nėra G. Kristinios, įžymios paskutinės lyvių gimtakalbės, eilėraščio, kurį lyvių–estų leidime į estų kalbą išvertė V. Ernštreitas.

## Tematika

Dvikalbė antologija, tiek lyvių–latvių, tiek lyvių–estų, pateikia platų, bet drauge lyvių tautai būdingą pasirinktų eilėraščių teminį diapazoną ir apžvelgia svarbiausias su lyviais susijusias puses: nykstanti tauta, turinti stiprų šaknų jausmą; sodžiai ir Lyvių pakrantės kaimai kaip protėvių gyvenvietės; tradicijos ir gyvenimo būdas, glaudžiai susiję su jūra. Be to, lyvių–estų leidimas leidžia pamatyti šiųdviejų Baltijos finų kalbų panašumą, bet taip pat ir skirtumus.

Antologijoje jaučiamas švelnus patriotizmas lyvių žemei ir tautai. Besikartojantis motyvas – susirūpinimas savo tautos, kalbos išnykimu ir tapatybės praradimu. Tačiau neapsiribojama apibendrinta kelione po lyvių kraštą: skaitytojas aplankys ir kai kuriuos mažus lyvių kaimelius, galės susipažinti su Košragu, Vaide ir kitais kaimais. Į antologiją įtraukta vietinė/istorinė poezija („Himnas Košragui“, „Vaidės kaimas“, „Kaip atsirado Kolkos ragas“).

Atskirą teminę kategoriją sudaro eilėraščiai, atspindintys senąjį lyvių gyvenimo būdą – pakrantės darbus ir žvejybą. Pats knygos pavadinimas yra užuomina į jūreivišką lyvių gyvenseną, ir daugelyje eilėraščių, tokių kaip „Žvejo daina“, „Turtingasis pajūris“, „Saulė“ bei kt., atkartojami jūriniai motyvai (*auksinė valtis; banga siūbuoja valtį; atplauk, atplauk, menke!*). Muzikiniu atžvilgiu, estų skaitytojai gali atpažinti žinomas dainas, tačiau užrašytas lyviškai. Istorinės asmenybės, tokios, kaip O. Loritsas ir L. Ketunenas, kurie geriau žinomi kaip folkloristai ir kalbininkai, šioje antologijoje pasirodo kaip poetai.

## Išnašos