open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Vodai

**Vodai** (vod. *vadjalain* (vns.), *vadjalaizõt* (dgs.); ) – praktiškai išnykusi finų tauta, gyvenanti Ingrijoje, žemėse į pietvakarius nuo Sankt Peterburgo ir į rytus nuo Narvos (Estija).

Vodai kalbėjo vodų kalba, kuri yra praktiškai išnykusi, ja kalbančiųjų 2011 m. buvo 6 – 10 žmonių. 1848 m. buvo užregistruota 5 148 vodai.

Vodai, kaip ir ižorai, yra stačiatikiai, o kiti ten gyvenantys finai yra liuteronai.

Vodams būdingi šviesūs plaukai ir mėlynos akys. Išvaizda nesiskiria nuo ižorų ir suomių, elgesiu artimesni estams.

## Istorija
Vodų arealas yra į rytus, šiaurės rytus nuo Peipaus ir Pskovo ežerų, dabartinės Rusijos Leningrado srities vakarinėje dalyje, Pskovo srities šiaurinėje dalyje, Novgorodo srities vakarinėje dalyje.
 
Atsikrausčius į šį regioną rytų slavų gentims, vodų gentys ėmė pamažu slavėti, ypač po Didžiojo Naugardo kunigaikštystės susikūrimo. Jos dalyvaudavo Ilmenio slavų pusėje kariniuose žygiuose į kitų genčių bei valstybių teritorijas.

Kadangi vodai visą laiką buvo besikuriančios Rusios valstybės sudėtyje, jie priėmė stačiatikybę, o jiems artimi estai, patekę į Livonijos ordino sukurtą valstybę, tapo katalikais, vėliau, per reformaciją, – protestantais liuteronais.

Vodų kalba beveik išnyko, nors daug minėtame regione gyvenančių rusų yra vodų kilmės. Jaunesnieji, save priskiriantys vodams, gimtąja kalba laiko rusų kalbą.

## Vodai Latvijoje (krieviniai)
Istoriniuose šaltiniuose aprašyta, kad 1445 m. Livonijos ordinas Ingermanlandijoje (kitaip Ingrija, dabartinės Leningrado srities teritorija) į nelaisvę paėmė daug žmonių, kuriuos išsivarė prie Bauskės, kur reikėjo darbo jėgos statomai piliai. Latviai juos praminė '''''krieviniais''''' ( 'ruselis'), ilgainiui susidarė atskira krievinių tarmė. Pastačius pilį, vodus apgyvendino Bauskės apylinkėse, kur jie užsiėmė žemės ūkiu. Jų asimiliacija, manoma, buvo lėta, ir XIX a. viduryje ten dar gyveno apie 1000 vodų.

## Išnašos

## Nuorodos
* THE VOTES
* The Vods
* Vodų vėliava 
* VAĐĐA TODAY, is an open project run as a NGO aimed to popularize Votes' culture among the Internet community.
Teodosijus I Didysis

**Teodosijus I Didysis** (*Imperator Caesar Flavius Theodosius Augustus*, 347 m. sausio 11 d. – 395 m. sausio 17 d. ) – 379–395 m. Romos imperijos imperatorius.

## Valdymas

Teodosijus gimė Ispanijoje, Kaukos ar Italikos mieste  347 m. sausio 11 d. Jo tėvai buvo Teodosijus Vyresnysis ir jo žmona Termancija. Jis išmoko karo meno tarnaudamas tėvui, kai jis kovėsi su Didžiaja konspiracija (piktų ir saksų sąmokslu) Britanijoje 368 m.

Apie 373 m. Teodosijui suteiktas titulas *dux Moesiae Primae* (Aukštutinės Mezijos gubernatorius) vietoj tėvo, kuris buvo nusiųstas į Afriką malšinti sukilimo. 374 m. kvadai ir sarmatai įsiveržė į Ilyriją. Teodosijus nugalėjo abi gentis.

Valentiniano I mirtis 375 m. sukėlė politinę sumaištį. Neaišku kaip Teodosijus Vyresnysis patyrė nuopolį ir buvo nužudytas 376 m. Teodosijus pasitraukė iš armijos ir gyveno kaip provincijos aristokratas. Po Valento mirties 378 m. Adrianopolio mūšyje imperatorius Gracianas pakvietė Teodosijų vadovauti Ilyrijos armijai. Kadangi Valentas nepaliko įpėdinio, Teodosijui taip pat buvo pasiūlytą tapti antruoju augustu. Kai Gracianas buvo nužudytas per sukilimą 378 m. Teodosijus jo įpėdiniu paskyrė vyriausią sūnų Arkadijų. Po Valentiniano II mirties 392 m. Teodosijus tapo vienvaldžiu imperatoriumi. 393 m. jis paskyrė sūnų Honorijų būti koimperatoriumi Vakaruose. 394 m. Teodosijus nugalėjo uzurpatorių Eugenijų Frigido mūšyje. Po kelių mėnesių jis mirė 395 m.

Jis uždraudė pagonišką kultą, 394 m. – uždraudė Antikines Olimpines žaidynes. Jo laikais imperijoje galutinai įsigalėjo krikščionybė. Dėl to, krikščionių rašytojai jį pavadino Didžiuoju.

Prieš mirtį jis padalijo imperiją dviem sūnums – Honorijui ir Arkadijui.

## Išnašos

## Šaltiniai
* N. A. Maškinas. Senovės Romos istorija. Vilnius 1955.
Konstantinas III

**Konstantinas III** (*Imperator Flavius Claudius Constantinus*, m. 411 m. rugsėjo 18 d.) – 407-411 m. Vakarų Romos imperijos imperatorius.

Dėl barbarų įsiveržimo susilpnėjus centrinei valdžiai, Britanijos provincijos legionų paskelbtas imperatoriumi. Paskelbimo priežastis buvo jo vardas Konstantinas. Valdė Britanijoje ir Galijoje. Varžėsi dėl valdžios su Honorijumi.

## Nuorodos, šaltiniai

N. A. Maškinas Senovės Romos istorija. Vilnius 1955.
Lyvių vėliava

**Lyvių vėliava** () – lyvių etnoso vėliava: trispalvė su balta siaura vidurine juosta, viršutinė žalia, apatinė mėlyna. Žalia simbolizuoja mišką, balta – smėlėtus jūros paplūdimius, mėlyna – jūrą. Toks vaizdas (miškas, kopos, jūra) atsiveria žvelgiant iš jūros platybių į krantą.
Juostų proporcijos kaip Latvijos vėliavoje (2:1:2). Vėliavos proporcijos – 1:2.

Lyvių vėliava buvo priimta pirmajame Lyvių sąjungos susitikime 1923 m. balandžio 2 d. Pirmą kartą iškelta 1923 m. lapkričio 18 d., šią dieną švenčiama Lyvių vėliavos diena.

## Nuorodos
* Livonian People (Latvia)
Priskas Atalas

**Priskas Atalas** (*Priscus Attalus*, m. po 416 m.) – 409-410 ir 414-415 m. Vakarų Romos imperijos uzurpatorius prieš Honorijų su vestgotų parama.

Priskas Atalas buvo graikas iš Azijos, jo tėvas atvyko valdant Valentinianui I. Jis buvo svarbus senatorius ir 409 m. buvo miesto prefektu.

Imperatoriumi paskelbtas ir vėliau už nepaklusnumą nužemintas vestgotų karaliaus Alariko įsakymu Italijos šiaurėje. Antrą kartą imperatoriumi paskelbtas vestgotų karaliaus Atavilkvos valia Galijoje. Varžėsi dėl valdžios su imperatoriumi Honorijumi.

415 m. Honorijaus karvedys Konstancijus užėmė Priskaus Atalo sostinę Narboną, jis pats buvo paimtas į nelaisvę ir nusiųstas į Romą. Ten jam liaudies akivaizdoje nukirsta dešinė ranka ir po to ištremtas į nedidelę Liparų salą, kur gyveno iki mirties iš paskirtos pašalpos.

## Nuorodos, šaltiniai

N. A. Maškinas Senovės Romos istorija. Vilnius 1955
Sigutis Jačėnas

**Sigutis Jačėnas** (g. 1963 m. kovo 4 d. Kaune) – aktorius, režisierius, vienas iš „Keistuolių teatro“ įkūrėjų, VšĮ „Vieno aktoriaus teatras“ steigėjas ir vadovas, skaitovas, dainų autorius ir atlikėjas, renginių režisierius ir vedėjas, televizijos bei radijo laidų rengėjas, kompaktinių plokštelių kolekcijos „Lietuvos aktorių balsai“ sudarytojas ir leidėjas.

## Biografija

### Išsilavinimas
Nuo 1970 m. mokėsi Kauno 27-oje vid. mokykloje, baigė 10 klasių. 

Nuo 1980 m. – Kauno J. Gruodžio aukštesniojoje muzikos mokykloje Solinio dainavimo skyriuje (dėst. Kazimieros Narbutaitės klasė), paraleliai (nuo 1981 m.) Kauno 8-oje vidurinėje-vakarinėje (pamaininėje) mokykloje baigė 11 klasę. 1982 m. priimtas į Lietuvos valstybinės konservatorijos (dabar Muzikos ir teatro akademija), Chorinio ir teatrinio meno fakulteto, Aktoriaus meistriškumo katedros, Miniatiūrų teatro aktorių ir režisierių kursą (vadovė prof. Irena Vaišytė), režisieriumi. 1986 m. baigė visą kursą. Valstybinės egzaminų komisijos nutarimu pripažinta dramos teatro aktoriaus kvalifikacija. 

Nuo 2006 m. iki 2008 m. studijavo Klaipėdos universiteto Menų fakultelto Režisūros katedros magistrantūroje, teatro magistras.

### Darbas
1985 m. Lietuvos valstybinės konservatorijos bendrabučio kiemsargis. 1986 m. Lietuvos valstybinės filharmonijos skaitovas (Kultūros ministerijos paskyrimas). 1988 m. Marijampolės dramos teatro aktorius (Kultūros ministerijos perkėlimas). 1989 m. drauge su aktoriais I. Balsyte, A. Giniočiu ir režisieriumi Romualdu Vikšraičiu įkurto „Keistuolių teatro“ aktorius – kūrybinio kooperatyvo „Teatras“ pirmininkas.

1991 m. Kauno profsąjungų kultūros rūmų moksleivių teatro režisierius; Vilniaus pedagoginio instituto studentų teatro vadovas. 1992 m. Rytų Lietuvos televizijos režisierius, Programų skyriaus vedėjas. Reorganizavus RLTV, nuo 1993 m. – Baltijos TV programos išleidimo direktorius. 1995 m. Respublikinių profesinių sąjungų kultūros rūmų moksleivių teatro „Elementorius“ režisierius; Vilniaus pedagoginio universiteto Socialinės komunikacijos instituto asistentas. 1996 m. LNK televizijos žaidimo „Teleloto“ vedėjas. 2000 m. LNK televizijos laidos „Ryto ratas“ vedėjas. 

2001 m. Kauno džiazo orkestro „Kauno bigbendas“ direktoriaus pavaduotojas; Vievio pradinės mokyklos dramos būrelio vadovas; „Keistuolių teatro“ aktorius. 2002 m. LNK televizijos žaidimo „Dovana visam gyvenimui“ vedėjas ir žaidimo-akcijos „Įžiebk Kalėdų žvaigždę“ vedėjas (eLeNKenis). 2003 m. LR prezidento referentas, patarėjas. 2004 m. „Žinių radijo“ pokalbių laidos „Sekmadienio skambutis“ vedėjas; LNK televizijos žaidimo-akcijos „Įžiebk Kalėdų žvaigždę“ vedėjas (eLeNKenis). Nuo 2004 m. lapkričio 4 d. VšĮ „Vieno aktoriaus teatras“ (VAT) steigėjas ir vadovas. Veikla: kompaktinių plokštelių leidyba, televizijos ir radijo projektai, kultūros renginiai.

### Šeima
Vedęs; žmona Nijolė Jačėnienė, TV režisierė, teatrologė. Duktė Julija Jačėnaitė, dainų kūrėja ir atlikėja, muzikos pedagogė.

## Šaltiniai
Teodulfas iš Orleano

**Teodulfas** (m. 821 m.) – Orleano vyskupas. Daugiausia žinomas dėl jo iš 806 m. išlikusios privačios oratorijos ir mozaikos.

Savo vyskupijoje steigė mokyklas, kuriose kunigai turėjo mokyti katalikų religijos. Parašė jiems patarimų kaip mokyti religijos knygą, kurioje išdėstė: Tikiu Dievą, Dešimt Dievo Įsakymų, Penkis Bažnyčios Įsakymus, maldą ir Septynis Sakramentus.

## Šaltiniai
Leonas Baltrus

**Leonas Baltrus-Baltrušaitis** (g. 1933 m. kovo 23 d. Klaipėdoje) – Lietuvos dainininkas, dramatinis tenoras.

## Biografija
Gimė Klaipėdos prekių stoties viršininko šeimoje. 1939 m. kovo 23 d. hitlerininkams užėmus Klaipėdą, šeimą tėvas išsiuntė į Kretingą. Vėliau šeima gyveno Šiauliuose, Vilniuje.

Muzikiniai Leono Baltrušaičio gabumai pastebėti anksti, jau 1943 m. su mokyklos choru Vilniaus radiofone tiesiai į eterį prie mikrofono dainavo „Santa Liučiją“. 1944 m. šeima pasitraukė į Vokietiją, nuo 1949 m. apsigyveno JAV.

Nuo 1953 m. dainuoti mokėsi Manheteno muzikos koledže Niujorke, Ročesterio Ystmeno muzikos mokykloje, Sirakūzų universitete. Perspektyviam dainininkui įvairias stipendijas skyrė ne tik JAV institucijos. 1956–1960 m. studijavo Vienos muzikos akademijoje, koncertavo Vokietijoje ir Didžiojoje Britanijoje. 1963 m. dainavo Čikagos lietuvių operos pastatytoje R. Leonkavalio operoje „Pajacai“. 1964 m. laimėtas konkursas Don Chose vaidmeniui Žoržo Bizė operoje „Karmen“ sukurti. Tik sušlubavusi sveikata (dvi širdies operacijos) neleido dainininko svajonėms išsipildyti.

1966 m. tobulinosi Romoje, operos teatro solisto tenoro Alfredo Lataro klasėje. 1967–1969 m. dainavo Ročesterio italų operos trupės „Verdi Opera Society“ spektakliuose. Dainavo JAV, Didžiosios Britanijos, Italijos, Vokietijos teatruose, koncertų salėse, dalyvavo tarptautiniuose festivaliuose. 1993–1995 m. dėstė Lietuvos muzikos akademijoje, koncertavo Vilniuje.

Žmona architektė Elena Brundzaitė.

## Literatūra
* Leonas Baltrus per pasaulio scenas (sud. Rita Aleknaitė-Bieliauskienė). – Vilnius: Vilniaus pedagoginio universiteto leidykla, 2004. – 130 p.: iliustr. – ISBN 9955-516-59-3

## Šaltiniai
Juozas Baltrušaitis (1929)

**Juozas Baltrušaitis** (g. 1929 m. vasario 1 d. Varvaliai, Kelmės valsčius) – Lietuvos inžinierius mechanikas, technologijos mokslų daktaras.

## Biografija
1962 m. baigė Kauno politechnikos institutą, 1967 m. technikos mokslų kandidatas.

1965–1991 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas, 1974–1985 m. Darbo apsaugos katedros vedėjas; nuo 1979 m. docentas.

## Mokslinė veikla
Svarbiausi darbai iš vielos pratempimo proceso dinaminių reiškinių analizės. 47 išradimų iš virpesių slopinimo ir kontrolės autorius.

## Bibliografija
* Mechaninių sistemų savaiminė sinchronizacija, su kt., 2 d., 1967 m., rusų kalba

## Įvertinimas
* 1974 m. LTSR valstybinė premija (su kt.)

## Šaltiniai
Ngojo karalystė

**Ngojo karalystė** (dar: *Angoy*) – senovinė nedidelė karalystė Vidurinėje Afrikoje, dabartinėje KDR teritorijoje, Kongo upės šiaurinėje pakrantėje. Šiaurėje ribojosi su Kakongo karalyste, pietuose, už Kongo upės, su Sojo karalyste, rytuose su Kongo Imperija. Gyventojai kalbėjo kikongo kalbos voyo dialektu. Karalystėje formavosi bakongų etninė subgrupė **bavojo**.

## Istorija
Spėjama, kad Ngojo atskira valstybe tapo apie XV a. Pakrantėje augant portugalų Kabindos miestui, šis tapo svarbiu vergų prekybos tašku, todėl Ngojas ilgainiui tapo svarbia valstybe, turėjusia parūpinti vergus.

1783 m. Ngojas susivienijo su Kakongu, siekdamas sunaikinti Kabindos tvirtovę, tačiau tai baigėsi nesėkme. Valstybė sumenko savaime, 1830 m. prasidėjus įpėdinystės krizei. Šią teritoriją XIX a. pabaigoje užėmė Belgija ir prijungė ją prie Kongo Laisvosios Valstybės.
Lietuvos mokykla

**Lietuvos mokykla** – Lietuvos mėnesinis pedagogikos žurnalas, leistas 1917–1940 m. Kaune. Leidėjas: 1918 m. Pranas Dovydaitis, 1919–1940 m. Lietuvių katalikų mokytojų sąjunga.

## Istorija
1917 m. laikraštį įsteigė Pranas Dovydaitis. Jis buvo leidžiamas atskirais sąsiuviniais, kad vėliau būtų galima susegti į knygą. Laikraštis rašė įvairiomis pedagoginėmis temomis, mokyklų gyvenimo klausimais, apie teorinius ir praktinius pedagogikos principus, mokymo metodiką, mokslo ir literatūros naujienas, skelbė Švietimo ministerijos dokumentus, rašė lietuvių kalbos ir rašybos, kultūros, istorijos, estetikos ir kt. klausimais. 1925–1927 m. leido priedą „Mūsų kalba“, skirtą kalbotyros, lietuvių kalbos rašybos, žodyno, kalbos kultūros klausimams. Spausdino „Šviesos“ spaustuvė.

Nors vyravo krikščioniškos-katalikiškos pasaulėžiūros kryptis, laikraštyje bendradarbiavo skirtingų pažiūrų garsiausi prieškario Lietuvos pedagogai bei kultūros veikėjai: Vytautas Pranas Bičiūnas, Mykolas Biržiška, Kazys Bizauskas, Stasys Dabušis, Jonas Grinius, Adomas Dambrauskas-Jakštas, Petras Klimas, Pranas Mašiotas, Stasys Matulaitis, Stasys Šalkauskis, Antanas Šerkšnas, Tomas Ferdinandas Žilinskas ir kiti. Laikraštis suvaidino didžiulį vaidmenį kuriant mokslinę pedagogiką Lietuvoje.

## Redaktoriai
* Pranas Dovydaitis – 1917–1924 m.
* Klemensas Ruginis – 1925–1935 m.
* I. Malinauskas – 1935–1940 m.

## Šaltiniai
Krikščionis demokratas

**Krikščionis Demokratas** – Lietuvos krikščionių demokratų žurnalas, leistas 1927–1929 m. Kaune.

## Istorija
Leidėjas Lietuvos krikščionių demokratų partijos Centro komitetas. Spausdino A. Bako, Žaibo spaustuvės Kaune. Išėjo 12 numerių.

Rašė apie partijos uždavinius, informavo apie Lietuvos vidaus ir užsienio poliuką, svarstė socialinius klausimus. Bendradarbiavo Leonas Bistras, Valdemaras Černeckis, Magdalena Draugelytė-Galdikienė, Juozas Grušas, Petras Kuraitis, M. Marčiulaitis, Mečislovas Reinys, A. Pakalniškis. 

Redaktorius – kunigas Mykolas Krupavičius.

## Šaltiniai
Šatijų dvaras

**Šatijų dvaras** – raudonų plytų dvaras, pastatytas Šatijuose 1889 m. Tai liudija išlikusi kadaise į pastato sieną įmūryta memorialinė lentelė su įrašu „W. Ch. 1889–1890“. Tai neoklasicizmo architektūros pavyzdys, atspindintis to meto prabangą ir harmoniją. Dvaro sodyba plyti už 1 km nuo Lapių miestelio (Kauno raj.).

## Istorija

Iškart po pastatymo, pasak istorinių šaltinių, dvaras buvo vadinamas „Šatijų rūmais“, dvare gyveno Christauskų šeima. Dvarą valdė šios giminės kelių kartų atstovai. 1966 metais dvaro sodybą sudarė gyvenamasis namas, dideli tvartai, daržinė, svirnas, kalvė, rūsys ir sodas.

Po nepriklausomybės atgavimo dvaras restauruotas, sutvarkyta aplinka, dvaro parkas. Pilnai renovuotas 2007 m., panaudotojant aukščiausios kokybės medžiagas bei įrangą, išsaugant statinio autentiškumą. Dvaras su unikalia XIX amžiaus architektūra ir tų laikų dizainu moderniai pritaikytas XXI amžiaus žmogaus poreikiams.

## Būklė

Bendras dvaro dviaukščio pastato plotas yra 664 m², sklypo plotas – 1,0 ha. Šiuo metu dvaro gyvenamajame name įsikūrę privatūs senelių globos namai. Visa teritorija aptverta tvora, įrengta didelė stovėjimo aikstelė (34 automobiliams), trinkelių šaligatviai, sutvarkyta veja, apsodinta papildomai medžiais. Taip pat trykšta du fontanai, telkšo tvenkinys su tilteliu. Kaimynystėje įrengti golfo laukai, veikia medžioklės ūkis.

## Nuorodos

* Šatijų dvaro senelių namų internetinė svetainė
Afganistanas 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse

Afganistano sportininkų delegaciją 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Pekine sudaro 4 sportinikai – 2 vyrai ir 2 moterys, dalyvaujantys 2 olimpinių sporto šakų varžybose.

## Medaliai

## Dalyviai ir rezultatai

### Lengvoji atletika

### Taekvondo

**Vyrai**

*Strumpinimai:*
* * *'W** – laimėjo''
* '' **L*' – pralaimėjo*
Laura Asadauskaitė-Zadneprovskienė

**Laura Asadauskaitė-Zadneprovskienė** (g. 1984 m. vasario 28 d. Vilniuje) – Lietuvos penkiakovininkė. Olimpinė ir pasaulio čempionė, triskart Lietuvos metų sportininkė. Nuo 2024 m. – Lietuvos Respublikos Seimo narė.

## Biografija
Išsilavinimas: mokėsi Vilniaus r. Pagirių gimnazijoje, Mykolo Riomerio universiteto ES politikos ir administravimo magistrė (baigė 2011 m.), VPU kūno kultūros ir sporto bakalaurė (2007 m.). Nuo 2003 m. − Lietuvos krašto apsaugos savanorė.

Gimė ir gyvena Vilniuje. Vyras Andrejus Zadneprovskis, penkiakovininkas ir olimpinis prizininkas. Duktė Adriana (g. 2010 m.).

Pirmoji trenerė Irena Jurevič, vėliau – Jevgenijus Kliosovas ir vyras Andrejus Zadneprovskis.

2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Londone L. Asadauskaitė, surinkusi 5408 taškus, iškovojo šiuolaikinės penkiakovės aukso medalį − vieną iš dviejų Lietuvos aukso medalių šiose žaidynėse, ir pagerino olimpinį rekordą. 2013 m. rugpjūčio 19-24 dienomis vykusiame pasaulio čempionate Gaosionge L. Asadauskaitė tapo pasaulio čempione.

2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Laura startavo moterų penkiakovės varžybose. Fechtavimo varžybose lietuvė laimėjo 15-ą susitikimų ir užėmė 25-ą vietą. Plaukime užfiksavo 2:17.21 rezultatą, kuris irgi buvo 25-as tarp 36-ių dalyvių. Jojimo rungtyje Asadauskaitė ir bendratautė Gintarė Venčkauskaitė buvo vienintelės penkiakovininkės įveikusios trasą be klaidų ir užėmė pirmąją vietą. Kombinuotoje rungtyje Asadauskaitė pasiekė naują olimpinį rekordą (11:38.37). Bendroje įskaitoje lietuvė iškovojo sidabro medalį.

### Politinė veikla
2024 m. Laura Asadauskaitė-Zadneprovskienė daugiamandatėje apygardoje išrinkta į Lietuvos Respublikos Seimą. Kandidatavo su Lietuvos socialdemokratų partijos (LSDP) sąrašu. Dirba Socialinių reikalų ir darbo komitete, vadovauja Jaunimo ir sporto reikalų komisijai.

## Apdovanojimai

* 2012 m. apdovanota Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Komandoro didžiuoju  kryžiumi.
* 2007 m. apdovanota Ordino "Už nuopelnus Lietuvai" medalis

## Sportiniai pasiekimai

## Šaltiniai
Kenesa

**Kenesà** (arba ***kinesė***) – karaimų maldos namai. Dėl architektūrinio panašumo, kenesos dažnai painiojamos su judėjų žydų sinagogomis. Nors vyrai ir moterys lankosi tuose pačiuose maldos namuose, jie turi atskiras maldos patalpas. Paprastai vyrai įsikūrę pirmame aukšte, moterys palėpėje. Įėjimas į karaimų maldos namus yra šiaurinėje pusėje. Vestibiulyje (*azar*) būtina nusiauti batus. Pagrindinėms kenesos maldos patalpoms (*Shulkhan*) būdingos žemos lubos, grindys išklotos kilimais, yra klauptai, mediniai suolai. Naujesnėse kenesose yra pakyla nukreipta į pietų pusę, skirta ritualinei arkai ir šventikui.

Iki šių laikų išlikusios tik kelios kenesos Turkijoje, Ukrainoje ir Lietuvoje. Lietuvoje kenesos pradėtos statyti XIV a., jų būta Panevėžyje, Kėdainiuose, Biržuose ir kituose miestuose. Vilniaus kenesa ir Trakų kenesa veikia iki šiol, Trakų rajone išlikęs Moluvėnų kenesos pastatas.
Karelų vėliava

**Karelų vėliava** – karelų etnoso vėliava: žaliame stačiakampiame fone juodas skandinaviškas kryžius paryškintas raudonomis fimbromis (plona juostelė, aprėminanti figūrą).

Žalia spalva simbolizuoja Karelijos miškus, o juoda ir raudona – tradicinės spalvos karelų kultūroje.

Karelų etninė vėliava nesutampa su Karelijos respublikos (Rusija) vėliava.
Kašubų vėliava

**Kašubų vėliava** – kašubų etnoso vėliava: dvispalvė iš dviejų vienodo pločio horizontalių juostų. Viršutinė juosta juoda, apatinė – geltona.

Tos pačios spalvos yra ir kašubų herbas – juodas grifonas geltoname lauke.

## Nuorodos
* Kashubians (Poland)
Krymo totorių vėliava

**Krymo totorių vėliava** – Krymo totorių etnoso vėliava: žydra vėliava su geltonu *taraku* kairiajame viršutiniame kampe. *Tarakas* yra senovinis totorių simbolis, naudotas kaip įdago ženklas.

Vėliavos spalvos sutampa su 1917–1918 m. egzistavusios Krymo respublikos spalvomis.

## Nuorodos
* Crimea – The Tatars (Ukraine)
Ispartos Suleimano Demirelio tarptautinis oro uostas

**Ispartos Suleimano Demirelio tarptautinis oro uostas** (IATA: **ISE**, ICAO: **LTFC**) – oro uostas 28 km į šiaurės vakarus nuo Ispartos, šalia Burduro ežero, Turkijoje. Oro uostas pastatytas 1997 m. liepos 21 d. ir pavadintas devintojo Turkijos prezidento Suleimano Demirelio vardu.

Oro uostas gali aptarnauti iki 600 000 keleivių. 2006 m. oro uostas aptarnavo 545 keleivinius (38 258 keleiviai) ir 475 krovininius lėktuvus.

## Aviakompanijos ir kryptys
* Atlasjet (Stambulas)
* Onur Air (Teheranas)
Karelai

**Karelai** () – finougrų tauta, gyvenanti daugiausia Karelijos respublikoje (Rusijoje), taip pat Tverės srityje, Rytų Suomijoje. Kalba karelų kalba (Baltijos finų pogrupis, finougrų grupė). Rusijoje karelai daugiausia stačiatikiai, Suomijoje – liuteronai. 

## Kilmė ir istorija

Karelų etnogenezė dar nėra aiški. Viena hipotezė teigia, kad karelai susidarė iš vietinių genčių (korelų), gyvenusių Tikrojoje Karelijoje (dabartinė Pietų Karelija ir Karelijos sąsmauka), iš kur jie paplito link Baltosios jūros Pomorės ir už Onegos. Manoma, kad dabartiniai karelai susidarė sąveikaujant viduramžių karelams su vepsais ir samiais. Dalis pastarųjų susiliejo su karelais, o karelai perėmė nemažai jų kalbos ir kultūros bruožų.

Karelai priklauso Baltosios jūros-Baltijos antropologiniams tipui, turinčiam labai mažai mongolidų priemaišų. Išsiskiria tik karelai, turintys samių (laponoidų antropologinis tipas) kraujo.

## Karelų subetnosai
Karelų etnosas skirstomas į subetnosus:
* **tikrieji karelai** (Tikrojoje Karelijoje)
* livikai (karel. *liügilaizet*) – daugiausia gyvena Oloneco Karelijoje.
* liudikai (karel. *lüüdilaizet*) – daugiausia gyvena Paonegės Karelijoje.
* Tverės karelai – dalis etnologų juos laiko ketvirtuoju karelų subetnosu, nes kalba ir tradicijomis gana smarkiai skiriasi nuo likusių karelų. Jie susidarė karelams iš Tikrosios Karelijos migruojant į pietus XVII a. dėl Švedijos vykdomos diskriminacijos.
* *Segozero karelai* (, *лаппи*) – Segozero ežero apylinkėse gyvenantys karelai, atsiradę iš su karelais susiliejusių samių (kitaip lapių), kurie išlaikė senąjį pavadinimą. Kalba ir kultūra nuo kitų karelų mažai skiriasi.
* Suomijos karelai *lappi* (karel. *lappi* ar *lappalaizet*) – gyvena Suomijos Saimeno ežero pietinėje pakrantėje, Lappeenrantos miesto apylinkėse. 

Suomijoje gyvenantys vakariniai karelai beveik visiškai asimiliavosi su suomiais. Suomių etnologai juos laiko jau suomiais. Patys vakariniai karelai save paprastai laiko suomiais karelais. Suomijos karelai ir Karelijos (Rusijos) karelai gana skiriasi kultūra, religija, tarmėmis. Jie dažnai laikomi giminingomis, bendros kilmės, bet jau skirtingomis etninėmis grupėmis. Skirtumai aptinkami maždaug nuo XIII a.

## Išnašos

## Nuorodos

* The Karelians
* Тверские карелы  (Tverės karelai)
Etnonimas

**Etnonimas** (gr. έθνος, *ethnos* 'gentis, tauta' + όνομα, *onoma* 'pavadinimas') – žodis, tautovardis, kuriuo vadinama tam tikra etninė grupė (nacija, tauta, gentis ir kt).

Etnonimai būna:
* *egzonimai* (*exonyms*) arba *egzoetnonimai* – vardai, kilę iš kitos etninės grupės kalbos.
* *autonimai* (*autonyms*) arba *endoetnonimai* – vardai, sukurti iš tos etninės grupės kalbos ir jos pačios naudojami.
Pvz., vokiečiai save vadina autonimu *Deutschen,* o angliškas vokiečių pavadinimas *germans* (kilęs iš lotynų kalbos) yra egzonimas, kaip ir lenkų *niemcy*, rusų *немцы*, , , lietuvių *vokiečiai*.
 
* makroetnonimai – didelių etninių grupių pavadinimai. Jie dažnai susieti su makrotoponimais, pvz., *bulgarai* – *Bulgarija*. Kartais šalies pavadinimas kilęs iš etnonimo (*Čekija* iš *čekai*, *Graikija* iš *graikai*), o kartais atvirkščiai (*amerikiečiai* iš *Jungtinės Amerikos Valstijos*, *australai* iš *Australija*).
* mikroetnonimai – mažų etninių grupių pavadinimai

Etnonimų ir jų vartojimo istorijos, jų paplitimo tyrimai svarbūs aiškinantis etninę istoriją, etnogenezę ir lingvogenezę. Etnonimų tyrimai padeda tirti etnines migracijas, kultūrinius ir kalbinius ryšius. Etnonimai, būdami senoviniai terminai, yra svarbios istorinės informacijos šaltinis.

**Etnonimika** – onomastikos dalis, tirianti etnonimų kilmę, raidą ir vartoseną.

Etnonimams artimi pavadinimai yra:
* *[[etnikonai]]* – tam tikros vietovės ar gyvenvietės gyventojų pavadinimai (vilniečiai, berlyniečiai, palangiškiai ir pan.).
* pravardiniai pavadinimai – *maskoliai* (rusai), *labusai* (lietuviai), *chochlai* (ukrainiečiai), *chink* (kinas) ir kt.
Saugų herbas

**Saugų herbas** – pagrindinis Saugų kaimo ir Saugų seniūnijos (Šilutės rajono savivaldybė) heraldinis simbolis.

## Aprašas

Mėlyname herbinio skydo lauke kaip įžambus kryžius pavaizduoti sidabriniai vėjo malūno sparnai.

## Istorija

Nuo XIV a. šiame pamario ir vėjų krašte buvo statomi vėjo malūnai. Svarstant būsimojo herbo motyvus, buvo nuspręsta pavaizduoti šių vietovių simbolį. Heraldikoje yra nemažai pavyzdžių, kai vaizduojamas vėjo malūnas. Tokių heraldikos simbolių yra Jungtinėje Karalystėje, Prancūzijoje, Vokietijoje. Malūnas vaizduojamas ir Pakruojo herbe.

Herbas patvirtintas Lietuvos prezidento Valdo Adamkaus 2008 m. birželio 28 d. dekretu Nr. 1K-1421. Herbo etalono autorius – dailininkas Ernestas Bražas.

## Šaltiniai
2008 m. Japonijos Grand Prix

**2008 m. Japonijos Grand Prix** – 16-tas 2008 m. Formulės 1 etapas, kuris vyko spalio 10-12 d. Fuji trasoje. 20 metų Japonijos GP vyko Suzukos trasoje, tačiau 2007 m. GP pirmą kartą po 1977 m. sugrįžo į Fuji trasą.

2007 m. pole poziciją, pergalę ir greičiausią ratą pelnė britas Lewis Hamiltonas. 2006 m. Japonijos GP laimėjo Fernando Alonso. Rubensas Barichello taip pat yra laimėjęs Japonijos GP - 2003 m.

## Prieš Grand Prix

FIA ir Bridgestone paskelbė, kad šiame GP bus vykdoma "Žaliųjų automobilių" akcija - visi bolidai naudojo padangas su žaliais nudažytais grioveliais. Taip buvo pavaizduota FIA ir visų komandų siekis sumažinti Žemės taršą.

Taip pat prieš lenktynių savaitgalį Japonijos GP organizatoriai atsižvelgę į pernai metų kritiką skyrė 19 milijonų $ trasos infrastruktūros gerinimui.

### Orų prognozė
Prgonozuojama, kad visas savaitgalis bus vėsus, temperatūra svyruos tarp 16-20 laipsnių šilumos. 

## Penktadienio treniruotės
### Pirmoji dalis
Pirmoje treniruotėje greičiausias britas Lewis Hamiltonas (1:18.910), aplenkęs Felipe Massa (1:19.063) ir Heikki Kovalaineną (1:19.279).

### Antroji dalis
Antroje dalyje visus nustebino Toyota ekipos narys Timo Glockas, nuvažiavęs greičiausią ratą.

## Šeštadienio treniruotės
Šeštadienio treniruotėse, vykusiose po naktinio lietaus, pirmas buvo lenkas Robert Kubica (1:25.087), antras - Timo Glockas (1:25.171), trečias - Nelson Angelo Piquet (1:25.415).

## Kvalifikacija
Kvalifikacijoje puikiai pasirodė sezono lyderis britas Lewisas Hamiltonas. Kitas sezono lyderis Felipe Massa turėjo tenkintis tik penkta starto vieta, o jį aplenkė Fernando Alonso, Heikki Kovalainenas ir Kimi Raikkonenas.

## Lenktynės
Šiose lenktynėse pasinaudojęs sezono lyderiu kova antrą pergalč iš eilės pelnė ispanas Fernando Alonso. Antras finišavo Robertas Kubica, kurį ioki pat finišo spaudė suomis Kimi Raikkonenas. Felipe Massa finišavo tik aštuntas, o jo konkurentas Lewisas Halintonas - tik dvyliktas.

## Kita

## Išnašos

## Nuorodos

*Detaalūs Japonijos Grand Prix rezultatai 
*Oficialūs FIA rezultatai
Alovės herbas

**Alovės herbas** – pagrindinis Alovės kaimo ir Alovės seniūnijos (Alytaus rajono savivaldybė) heraldinis simbolis.

## Aprašas

Siaura balta juostele perkirsto herbinio skydo mėlyname viršutiniame lauke auksinė Dievo apvaizdos akis, raudoname apatiniame – trys sidabriniai bezantai (monetos).

## Istorija

Istorinio herbo Alovė neturėjo. Bendruomenės pageidavimu herbe nuspręsta įamžinti Dievo apvaizdos simbolį - dieviškąją akį, taip pat miestelio turtingumą bylojančius lobius. Alovė – viena seniausių gyvenviečių. Pilkapyje archeologai rado Vytauto laikais kaldintus denarus. 1955 m. moliniame inde buvo rastas Alovės lobis – XIV–XV a. sidabro lydiniai ir 56 Prahos valdovo Vaclovo IV (1378–1419) grašiai. Alovės apylinkės žmonės aktyviai dalyvavo nacionalinio išsivadavimo, o pokario metais – partizaniniame judėjime.

Lietuvos heraldikos komisija Alovės herbą aprobavo 2008 m. birželio 5 d. Herbas patvirtintas Lietuvos prezidento Valdo Adamkaus 2008 m. birželio 28 d. dekretu Nr. 1K-1420. Herbo etalono autorius dailininkas Rolandas Rimkūnas.

## Šaltiniai
Tverų herbas

**Tverų herbas** – pagrindinis Tverų miestelio ir Tverų seniūnijos (Rietavo savivaldybė) heraldikos atributas.

## Aprašas

Herbo skydo juodame lauke virš raudonos nusmailintų stulpų gynybinės tvoros (sienos) trys auksiniai ietigaliai (1 ir 2).

## Simbolika

Stulpų tvora iš dalies perteikia vietovės vardą, o išlikę piliakalniai rodo, kad praeityje Tverų apylinkės atliko svarbų vaidmenį krašto gynyboje, raudona spalva pabrėžia pralietą kraują, ietigaliai – gynybai naudotus ginklus. Herbe esančios spalvos ir simboliai reiškia gynybą, narsą, kovą, žinias.

## Istorija

Istorinio herbo Tverai neturėjo. Šiuolaikinėje heraldikoje nemažai miestų, miestelių herbe turi simbolius, priklausančius „kalbančiųjų simbolių grupei“, todėl 2007 m. pirmajame heraldikos komisijos posėdyje buvo pritarta pasiūlymui vaizduoti herbe tvoras su vartais, kurios aprašytos viename iš pasakojimų apie Tverų vardo kilmę. Tačiau herbo projektas nebuvo palankiai vertinamas pačių tveriškių. Tverų pavadinimą daugelis siejo su gerai įtvirtinta, aptverta vietove, kuri tiko apylinkių gynybai, todėl bendruomenės narių iniciatyva, buvo ieškoma alternatyvų. Prisiminta 1251 m. Haličo-Voluinės (Ipatijaus) metraštyje pirmą kartą paminėta kunigaikščio Vykinto pilis. Jame rašoma, kad būsimasis Lietuvos karalius Mindaugas savo priešus apgulė Vykinto pilyje, vadinama *Tviremet*. Tame mūšyje Mindaugas buvo sužeistas į šlaunį ir atsitraukė į savo pilį Vorutą. Nors tvirto pagrindimo, jog tikrai prie Tverų ar Tveruose stovėjo būtent Vykinto pilis, nėra, heraldikos komisijoje nuspręsta pavaizduoti nusmailintų stulpų (aštriakuolių) tvoros sieną, kuri senovėje naudota gyvenviečių ir piliakalnių įtvirtinimui.

Herbą 2008 m. rugpjūčio 12 d. dekretu Nr. 1K-1479 patvirtino prezidentas Valdas Adamkus. Herbo etalono autorius – dailininkas Arvydas Každailis, kuris pratęsė netikėtai mirusio Algio Kliševičiaus pradėtą darbą.

## Šaltiniai
Nadžranas

**Nadžranas** () – miestas Saudo Arabijos pietvakariuose prie sienos su Jemenu, Nadžrano emyrato sostinė. 1965 m. Saudo Arabijos vyriausybės įsteigtas Nadžrano miestas yra vienas greičiausiai išaugusių karalystėje. Nuo 47 500 (1974 m.) ir 90 983 (1992 m.) iki 246 880 (2004 m.).

## Istorija

Nadžranas arabų kalboje turi mažiausiai dvi reikšmes. Tai gali reikšti medinį karkasą nuo kurio atsidaro durys arba tai troškulio sinonimas. Manoma, kad miesto istorija prasidėjo dar prieš 4000 metų ir tęsėsi tol kol jo neokupavo romėnai. Prekyba mieste labiausiai buvo suklestėjus II a. ir I a. pr. m. e.

## Sportas
* Al-Okhdood Club () - futbolo klubas; įkurtas 1976 m.
* Sharora Club () - futbolo klubas; įkurtas 1975 m.
* Najran SC () - futbolo klubas; įkurtas 1980 m.

## Išnašos

## Nuorodos
Meschetija

**Meschetija** (, *Mescheti*, ), dar vadinama **Samcchė** – kalnuota istorinė sritis Pietų Kaukaze, Tao-Klardžetijos regione. Didžioji jos dalis yra dabartinėje Gruzijoje (dalis pietų ir pietvakarių Gruzijos). Istorinė Meschetija atitinka tris dabartinius Gruzijos Samcchės-Džavachetijos rajonus – Achalcichės, Adigenio ir Aspindzos. Centras – Achalcichė. Dalis istorinės Meschetijos yra dabartinės Turkijos pasienyje su Gruzija.

## Istorija
Teritorija senovėje buvo apgyvendinta gruzinų, kurie Bizantijos viešpatavimo laikais (VI–XI a.) priėmė krikščionybę. Sritis IX–XI a. priklausė Tao-Klardžetijos karalystei, vėliau kartu su ja buvo prijungta prie vieningos Gruzijos karalystės.

Nuo XIII a., neramumų Gruzijoje metais, Meschetijoje (Samcchėje) kilo nauji lyderiai, kurie atsiskyrė nuo Gruzijos, sudarė sąjungą su mongolais. Iš Mechetijos buvo vėl suvienytas visas Tao-Klardžetijos regionas, kuriame susikūrė Samcchės atabegatas.
  
XVI a. Meschetiją galutinai užkariavo turkai ir prijungė prie Osmanų Imperijos. Tuo metu daug gruzinų atverčiami į islamą, jie ima kalbėti turkiškai. Susidaro dvi naujos etninės grupės:
* *[[turkai meschetinai]]* – suturkėję gruzinai
* *[[čveneburiai]]* – gruzinai musulmonai
Silpstant Osmanų imperijai ir stiprėjant Rusijos įtakai Kaukazo regione 1829 m., pasirašius Adrianopolio taikos sutartį, šiaurinė Meschetijos dalis atiteko Rusijos imperijai. Regione prasidėjo „atgruzinėjimas“ – daug gruzinų musulmonų XIX a., ypač antroje pusėje, persikėlė į Turkiją. Likę turkai meschetinai XX a. 5-ąjį dešimtmetį buvo deportuoti į Kazachiją ir Vidurinę Aziją. Daugelis jų ten ir liko ar pasklido po TSRS.
1993 m. Formulės 1 sezonas

**1993 m. Formulės 1 sezonas** buvo 44-tas FIA organizuojamas Formulės 1 čempionatas. Jis prasidėjo kovo 14 d. ir baigėsi lapkričio 7 d. po 16 etapų.

Sezoną laimėjo Alainas Prostas pelnęs 7 pergales. Antras buvo Ayrton Senna, trečias Damonas Hillas. Williams apgynė konstruktorių čempionės titulą.

## Priešsezonio apžvalga

1993 m. buvo daug pasikeitimų pilotų tarpe, ypač top komandose. Daug patyrusių lenktynininkų išėjo į pensiją arba pasitraukė į kitą lenktynių seriją.

* Williams pasirašė sutartį su Alain Prost, grįžusiu po metinių atostogų. Nigel Mansell nusprendė nepasilikti komandoje ir neginti čempiono titulo ir persikėlė į Champ Car. Prosto komandos draugas bus Damon Hill, Graham Hill sūnus ir Williams pilotas bandytojas nuo 1992 m. Čempiono išėjimas reiškė, kad Williams negalės naudoti Nr. 1 ant savo bolidų, taigi jie buvo pažymėti numeriais, Prostas pasirinko Nr. 2.
* Nežinomybė gaubė ir McLaren komandą, kurios pilotas Ayrton Senna nenorėjo pasirašyti sutarties 1993 metams, kai komanda nutraukė bendradarbiavimą su Honda ir pradėjo naudoti, kaip buvo manoma, nekonkurencingus Fordvariklius. McLaren pasamdė Michael Andretti, ir Mika Häkkinen. Senna pasirašydavo sutartis atskirose lenktynėse ir buvo Andretti komandos draugas beveik visą sezoną.
* Benetton išlaikė Michael Schumacher, bet Martin Brundle buvo pakeistas italų veteranu Riccardo Patrese, kurį paleido Williams.
* Scuderia Ferrari išlaikė Jean Alesi, bet Ivan Capelli ir Nicola Larini nuvylė 1992 m. ir Gerhard Berger sugrįžo į komandą po trejų metų.
* Ligier vėl suporavo britus Martin Brundle ir Mark Blundell: abu atstovavo Brabham 1991 m., bet dažnai buvo maišomi TV komentatorių.
* Jordan neteko abiejų lenktynininkų po gniuždančių 1992 m. Jaunasis brazilas Rubens Barrichello debiutavo F1, tuo tarpu antrąjį komandos bolidą vairavo Ivan Capelli, Thierry Boutsen, Marco Apicella, bandytojas Emanuele Naspetti ir Eddie Irvine.
* Sauber buvo vienintelė nauja komanda rikiuotėje, šveicarų komanda su Ilmor varikliais ir Mercedesužnugariu. Jų vairuotojai buvo Karl Wendlinger, sužavėjęs visus praėjusiame sezone, ir JJ Lehto.
* Veteranas Derek Warwick pasisamdė Footwork po trejų metų be sporto, kartu su Aguri Suzuki.

Apibendrinant, tik septyni pilotao Pietų Afrikos Grand Prix atstovavo toms pačioms komandoms kaip ir pernai: Schumacher, Senna, Alesi, Johnny Herbert su Lotus, Andrea de Cesaris su Tyrrell, Aguri Suzuki ir Christian Fittipaldi su Minardi.

Pasaulinė krizė ankstyvaisiais 1990-aisiais smogė kai kurioms komandoms: March and Fondmetal pasitraukė prieš sezoną, o Brabham ir Andrea Moda Formula net neužbaigė 1992 m. sezono, taigi pilotų ir komandų skaičius sumažėjo iki 30 pilotų, kurie varžėse dėl 26 starto vietų.

## Sezono apžvalga

### Grand Prix rezultatai

### Čempionato galutinė įskaita

### Čempionato pilotų įskaita
{|
|- valign="top"
|

## Šaltiniai
Čveneburiai

**Čveneburiai** (gruz. ჩვენებური 'savi, vieni iš mūsiškių', ) – etninė grupė dabartinės Turkijos teritorijoje, kilusi iš gruzinų. Žodis *čveneburi* yra čveneburių autonimas.

Čveneburiai yra musulmonai, kaip ir jiems giminingi lazai. Dėl religinių skirtumai čveneburiai gana atitolę nuo gruzinų krikščionių. Skirtingai negu lazai, dauguma jų į Turkijos teritoriją (Ponto apylinkes) atsikraustė antroje XIX a. pusėje. Jie ilgai išlaikė gruzinų kalbą ir gruzinų kultūrą, bet dėl vedybų su kitataučiais čveneburiai ėmė asimiliuotis ir perimti turkų kalbą.

Čveneburiai į Turkiją atvyko trimis bangomis:
* Pirma banga buvo 1828-1829 m. Rusijos-Turkijos karo metu ir po jo.
* Antroji banga buvo po 1877–1878 m. Rusijos-Turkijos karo. Joje emigravo gruzinai musulmonai iš Gruzijos sričių su didele musulmonų dalimi - iš Artvino, Adžarijos, Ardahano, Samcchės, Žemutinės Gurijos. Po šio persikraustymo daugelyje Gruzijos sričių nebeliko musulmonų.
* Trečioji banga buvo 1921 m., kai Turkija atsisakė pretenzijų į Adžariją. Tada išvažiavo turkiškai kalbantys musulmonai iš Viršutinės Adžarijos.

Manoma, kad gruzinų musulmonų Turkijoje gali būti nuo 0,5 iki 1,5 mln., kurių dauguma dabar gyvena Trabzone, Samsune, Ordu, Sinope, taip pat Bursoje ir Stambule.
Gediminas Isokas

**Gediminas Petras Isokas** (1931 m. vasario 23 d. Baltakarčiuose, Užpalių valsčiuje – 2020 m. liepos 5 d. Vilniuje) – Lietuvos rašytojas, miškininkas, publicistas, gamtininkas, žurnalistas.

Gediminas Isokas mokėsi Kušnieriūnų pradinėje, Švenčionių gimnazijoje, Užpalių septynmetėje mokykloje. 1949 m. baigė Vilniaus miškų technikumą. 1966 m. baigė studijas VVU Gamtos fakultete, jam suteikta biologo – botaniko, biologijos ir chemijos mokytojo kvalifikacija.

Gediminas Isokas parašė ir išleido per 30 apysakų, pasakų, poemų, novelių, istorinių apybraižų, enciklopedijų (pvz., Utenos krašto enciklopedija) ir kitokio žanro knygų, publikavo straipsnius žurnale „Mūsų girios“.

## Apdovanojimai
* Nusipelnęs gamtos apsaugos darbuotojas, 1978 m.
* Geriausių knygų premija (Knyga „Kur lizdelį sukti“), 1995 m.
* Lietuvos miškininkų sąjungos Garbės narys, 1998 m.
* Lietuvos Respublikos Vyriausybės kultūros ir meno premija, 2009 m.

## Darbai


* „Parkais ir miškais“ 1959.
* „Šimtas girios mįslių“, 1960, 1976.
* „Šimtas botanikos mįslių“, 1960, 1968.
* „Grybų karnavalas“, 1970.
* „Pavasario žibintai“, 1978.
* „Svetimuose namuose“, 1979.
* „Giriose“, 1979.
* „Gaudžia ragas“, 1981.
* „Iš vienos versmės“, 1982.
* „Kai miškas šaukia“, 1984.
* Fotoalbumas „Lietuvos miškuose“, 1987.
* „Šešiakojai“ 1988.
* „Pasėdėk su medžiu“, 1993.
* „Kur lizdelį sukti“, 1994.
* „Girių poema“, 1994.
* 
* Biografinis žinynas „Lietuvos miškininkai“ 2 d. sudarytojas, bendraautoris, 1997.
* „Kėdainių miškų istorija“ (su Alfonsu Šeržentu 1999).
* „Vytautas Didysis“ (1999).
* „Enciklopedinė miško knyga“ – Vilnius: Mintis, 2001.
* „Šilėnai: miškininkų giminės istorija“ – Vilnius: Mintis, 2005.
* „Lietuvos girių ir medžioklės istorija“ – Vilnius: Mintis, 2006.
* „Kauno krašto miškų istorija: Kauno miškų urėdijos devyniasdešimtosioms metinėms“ – Vilnius: Mintis, 2008.
* „Trakų urėdijos miškų istorija“, 2008.
* „Nemenčinės urėdijos miškų istorija“, 2010.
* „Kai žemė skrieja dangaus ratu“, poema, 2010.
* „Lietuvos gamtos kalendorius“, 2013.
* „Prakalbinus atmintį“, 2016.



## Šaltiniai

* Utenos krašto enciklopedija  Gediminas Isokas. (biografija)
Jurgis Baltrušaitis (1903)

**Jurgis Baltrušaitis** (1903 m. gegužės 7 d. Maskva – 1988 m. sausio 25 d. Paryžius) – Lietuvos diplomatas, dailės istorikas medievistas.

## Biografija
Tėvas poetas ir diplomatas Jurgis Baltrušaitis. 1926 m. baigė istorijos ir archeologijos studijas Sorbonoje. 1931 m. meno istorijos daktaras.

1931–1939 m. Lietuvos atstovybės Prancūzijoje kultūros patarėjas, 1951–1954 m. konsulas. 1933–1939 m. Vytauto Didžiojo universiteto Kaune dėstytojas, nuo 1941 m. Prancūzijos, Vokietijos, Olandijos universitetų, Kolumbijos ir Jeilio universitetų vizituojantis profesorius.

## Mokslinė veikla
Tipologiniu ir struktūrinės lyginamosios analizės metodais analizavo Viduramžių dvasinę kultūrą, Rytų ir Vakarų meno stilius, meno formų kaitą ir virsmus.

## Bibliografija
* Armėnijos ir Gruzijos vidutinių amžių dailės studijos (*Études sur l'art medieval en Arménie et en Géorgie*) 1929 m.
* Romaninės skulptūros ornamentinė stilistika (*La Stylistique ornamentale dans la sculpture romane*) 1931 m.
* Visuotinė meno istorija, 2 t. 1934-1939 m., 1992 m.
* Lietuvių liaudies menas (*Lithuanian Folk Art*), 1948 m.
* Fantastiniai viduriniai amžiai, gotikinės dailės antikizmai ir egzotizmai (*Le Moyen-Âge fantastique. Antiquités et exotismes dans l'art gothique*), 1955 m. 1981 m., lietuvių k. Fantastiškieji viduramžiai, 2001 m.
* Regėjimai ir stebuklai: Fantastinė gotika (*Réveils et prodiges, le gothique fantastique*), 1960 m., Prancūzų akademijos premija 1961 m.
* *Veidrodis: studija apie mokslinę legendą – atradimai, mokslinė fantastika ir apgaulės* (*Le Miroir: essai sur une légende scientifique – révélations, science-fiction et fallacies)*, 1978 m.

## Literatūra
* J.-F. Chevrier. Portrait de Jurgis Baltrusaitis, suivi de Art roman, art summérien, Flammarion, 1986 m.
* A. Gaižutis. Jurgis Baltrušaitis – dailės istorikas, kultūrologas. Kultūros vertybės ir erzacai, Vilnius.
* Jurgis Baltrušaitis – kultūrų piligrimas, Darbai ir dienos, 2001 nr. 26.
* Annamaria Ducci, "Lietuvà: l'orizzonte lituano nell'opera di Jurgis Baltrušaitis", *La favola dell'arte. Scritti in ricordo di Gemma Landolfi*, Pisa: ETS, 2008, pp. 85-99, ISBN/ISSN: 978-884672153-2
* Annamaria Ducci, "Baltrušaitis Jurgis", *Dictionnaire d’histoire de l’art du moyen âge occidental*, Paris: Robert Laffont, 2009, p. 108-109, ISBN/ISSN: 978-2-221-10325-8
* Annamaria Ducci, "Le metamorfosi del gotico (nel 1960)", *Nel cuore della meraviglia. Omaggio a Jurgis Baltrusaitis. Volume 1*, 2010, ISBN/ISSN: 9788890522406  http://amsacta.unibo.it/2880/1/10._Ducci.pdf

## Šaltiniai
Plokštuma

**Plokštuma** – tobulai plokščia dvimatė daugdara arba paviršius, dvimatė afinioji erdvė. Plokštumoje išsidėsčiusias geometrines figūras tirianti geometrijos šaka vadinama planimetrija.

Naudojant Dekarto koordinačių sistemą trimatėje erdvėje kiekviena plokštuma nusakoma lygtimi, kurios bendra forma yra:

: ax+by+cz+d=0.\qquad

čia koeficientai a, b, c yra plokštumai statmeno vektoriaus (dar vadinamu *normalės vektoriumi*) koordinatės.

Plokštuma yra svarbi geometrijos sąvoka, nes ji leidžia apibrėžti daugybę kitų geometrinių objektų: Dekarto koordinačių sistemą ir plokštumos figūras – trikampius, keturkampius, apskritimus ir kt. 

Plokštumos apibendrinimas daugiamatėje erdvėje vadinamas **hiperplokštuma**.

## Plokštuma trimatėje erdvėje

Trimatėje euklidinėje erdvėje ℝ3 plokštuma yra apibūdinama tiesine lygtimi:

:ax + by + cz + d = 0 \, .

čia *x*, *y* ir *z* yra plokštumos taško koordinatės, o *a*, *b*, *c* ir *d* yra realieji skaičiai ir bent vienas iš skaičių *a*, *b*, *c* nėra lygus nuliui.

## Savybės

* Per bet kuriuos du plokštumos taškus galima nubrėžti lygiai vieną tiesę, bet kuris šios tiesės taškas priklauso plokštumai;
* Per bet kuriuos tris erdvės taškus (kurie nėra toje pačioje tiesėje) galima nubrėžti tik vieną plokštumą;
* Dviejų nesutampančių plokštumų sankirta yra tiesi linija.
* Dvi tiesės, statmenos tai pačiai plokštumai, yra lygiagrečios.
* Dvi plokštumos, statmenos tai pačiai tiesei, yra lygiagrečios.

## Dviejų plokštumų tarpusavio padėtis
Galimos tokios plokštumų tarpusavio padėtys:
# Dvi skirtingos plokštumos trimatėje erdvėje gali neturėti bendrų taškų, t. y., būti lygiagrečios. Žymima \alpha\|\beta.
# Gali turėti bendrą tiesę, t. y., būti susikertančios. Žymima \alpha\nparallel\beta. Tokiu atveju plokštumos sudaro **dvisienį kampą**, kuris yra lygus kampui tarp dviejų tų plokštumų statmenų dvisienio kampo briaunai.
# Gali sutapti. Žymima \alpha = \beta.

## Atstumas nuo taško iki plokštumos
Trumpiausias atstumas tarp duotos plokštumos ax + by + cz + d = 0\, ir taško \mathbf p_0 = (x_0, y_0, z_0), kuris nebūtinai yra toje plokštumoje, yra lygus

:D = \frac{\left | ax_0 + by_0 + cz_0+d \right |}{\sqrt{a^2+b^2+c^2}}.

Iš to seka, kad taškas \mathbf p_0 yra plokštumoje tada ir tik tada, kai D=0.
Jeigu \sqrt{a^2+b^2+c^2}=1, vadinasi *a*, *b* ir *c* yra normalizuoti, tada formulė supaprastėja:
:D = | ax_0 + by_0 + cz_0+d |\,.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Kęstutis Baltrušaitis

**Kęstutis Baltrušaitis** (g. 1938 m. liepos 21 d. Kaunas) – Lietuvos gydytojas, biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija
1965 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1969 m. medicinos mokslų kandidatas.

Nuo 1968 m. Kauno medicinos instituto (nuo 1998 m. Kauno medicinos universitetas) dėstytojas, Histologijos ir embriologijos katedros vedėjas; nuo 1983 m. docentas. 1977–1980 m. vadovavo Orano universiteto (Alžyras) Medicinos fakulteto Histologijos ir embriologijos katedrai, dirbo universiteto Elektroninės mikroskopijos laboratorijoje. 8 išradimų autorius.

## Bibliografija
* Žmogaus organogenezė, 2 d. 1980 m., prancūzų kalba
* Histologija, su kt., 1990 m.
* Histologijos atlasas, su kt„ 1979 m.
* Medicininės histologijos ir embriologijos vardynas, su kt., 2000 m.

## Šaltiniai
Udmurtija

**Udmurtija** ( ir ) – respublika Rusijoje. Ribojasi su Kirovo sritimi šiaurės vakaruose, Permės kraštu rytuose, Baškirija pietuose, Tatarstanu pietvakariuose.

## Geografija

Didžiąją respublikos dalį užima lygumos, šiaurėje iškilusi Kamos aukštupio aukštuma, suskaidyta upių slėnių. Aukštis iki 332 m. Klimatas vidutinių platumų, žemyninis. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra - apie -14-15&nbsp;°C, liepos mėnesio +17-19&nbsp;°C. Metinis kritulių kiekis 400-600 mm. Udmurtijos šiaurėje prasideda Kamos upė, o pietuose teka jos intakas Ižas. Dauguma kitų upių priklauso Viatkos baseinui (Kilmezė, Vala, Čepca). Apie pusę respublikos teritorijos dengia mišrieji miškai.

 

## Tautinė sudėtis
* rusai - 60,1 %
* udmurtai - 29,3 %
* totoriai - 6,9 %

## Didžiausi miestai
2007 m., tūkst. gyv.
* Iževskas - 615,7 
* Glazovas - 100,6
* Sarapulas - 98,8
* Votkinskas - 97,6
* Možga - 49,0
Pranas Baltrušaitis

**Pranas Baltrušaitis** (1927 m. birželio 15 d. Varvaliuose, Kelmės valsčiuje – 2023 m. spalio 19 d. Vilniuje) – Lietuvos gydytojas chirurgas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija
1954 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1993 m. habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

1954–1960 m. Pasvalio raj. ligoninės chirurgas, 1960–1962 m. dirbo Kauno medicinos instituto Bendrosios chirurgijos katedroje. Nuo 1969 m. dirba Lietuvos onkologijos centre. 1971–1985 m. Vilniaus pedagoginio instituto, nuo 1993 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 1997 m. profesorius.

## Mokslinė veikla
Mokslinio darbo svarbiausia sritis – virškinamojo trakto navikų radiologinės diagnostikos tobulinimas, jų ankstyvųjų formų diagnostikos galimybės. Paskelbė apie 80 mokslo darbų.

## Šaltiniai
Vladimiras Baltrušaitis

**Vladimiras Baltrušaitis** (g. 1928 m. balandžio 27 d. Kaune) – Lietuvos baleto artistas.

## Biografija
1947 m. mokėsi B. Kelbausko baleto studijoje Kaune. 1948–1959 m. ir 1961–1998 m. Lietuvos operos ir baleto teatro baleto artistas. 1959–1963 m. stažavo Rygos operos ir baleto teatre.

## Vaidmenys
* Espada, Liudvigas Minkus. Don Kichotas, 1954 m.
* Jaunuolis, Frederikas Šopenas. Šopeniana, 1956 m.
* Ugnius, Juozas Indra. Audronė, 1957 m.

## Šaltiniai