open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Michel Rocard

**Mišelis Rokaras** (*Michel Rocard*,  1930 m. liepos 2 d. Kurbevua, Aukštutinės Senos departamente) –  2016 m. kovo 3 d.  ) teisininkas ir politologas, 1988 -1991 m. Prancūzijos ministras pirmininkas.
Fiziko atomininko Ivo Rokaro sūnus

## Biografija

1954 m. baigė Nacionalinę administravimo mokyklą, rengiančią kadrus valstybės tarnybai.

### Profesinė veikla

Baigęs studijas dirbo finansų inspektoriumi, bet po reportažų iš Alžyro dienraščiams „Le Monde“ (Pasaulis) ir „France Observateur“ (Prancūzijos apžvalga), teko su valdininko darbu atsisveikinti. 1969 – 1999 m. Nacionalinės Asamblėjos (parlamento) narys. 1977 m. išrinktas Konflano meru. 1981 – 1985 m. Prancūzijos planavimo, žemės ūkio ministras, 1988 – 1991 m. Prancūzijos ministras pirmininkas. 1995 – 1997 m. Yvelino departamento atstovas Senate. Nuo 1999 m. Europarlamento narys, 1999 -2004 m. buvo jo Užsienio reikalų komiteto ir Žmogaus teisių komisijos pirmininkas.

### Politinė karjera

1949 m. Prancūzijos studentų socialdemokratų sąjungos narys, 1954 m. jos sekretorius ir SFIO narys. 1959 m. perėjo į *Autonominę socialistų partiją*, 1960 m. į *Jungtinę socialistų partiją*, 1967 m. išrinktas jos nacionaliniu sekretoriumi. 1974 m. su grupe perėjo į Prancūzijos socialistų partiją (PS), 1975 m. išrinktas jos nacionalinio sekretoriato nariu, 1993 – 1994 m. PS pirmasis sekretorius, po pralaimėtų Europarlamento rinkimų atsistatydino.
Metafora

**Metafora** (arba ***pernaša***;  – „pernešimas, perkėlimas“) – stilistinė priemonė, tropas, vaizdingas perkeltinės reikšmės posakis. Tai leksinio stiliaus figūra, tropas, kai, remiantis daiktų panašumu, vieno daikto vardas, savybės priskiriamos kitam. Kiekviena metafora yra tam tikras palyginimas, bet vienanaris – pasakomas tik vienas narys (su kuo lyginama), o kitas narys (kas lyginama) nutylimas. Praleistąjį narį atkuria vaizduotė.

## Pavyzdžiai
* *Kraujažolių žvaigždynai pakely* – vaizduojamas išvaizdos panašumas.
* *Egi mat gegutėlė {..)čia kukuodama verkia, čia juokias, kvatoja* – garso panašumas.
* *Ar jūs matėte vėtroje medį?* – įspūdžio panašumas.

## Poetinės metaforos
Poetinėms metaforoms pateikiama tokia informacija apie žmogaus būsenas, kurių kartais neįmanoma išreikšti įprastai, logine kalba.

## Šaltiniai
Jean Jaurès

**Žanas Žoresas** (, pilnas vardas – , 1859 m. rugsėjo 3 d. Kastre, Tarno departamentas – 1914 m. liepos 31 d. nužudytas Paryžiuje) – vienas pirmųjų socialdemokratų, Prancūzijos politinis veikėjas.

## Biografija

Baigė Liudviko Didžiojo licėjų, ir filosofijos studijas Paryžiaus aukštojoje normalinėje mokykloje, 1891 m. apgynė filosofijos daktaro disertaciją.

1881 m. Albi licėjaus mokytojas, 1883–1885 m. ir 1888–1893 m. Tulūzos universiteto dėstytojas, 1885–1889 m., 1893–1898 m. ir 1902–1914 m. Atstovų rūmų narys. 1883 m. respublikonas, 1893 m. Prancūzijos socialistų sąjungos narys, 1902 m. Prancūzijos socialistų partijos steigėjas ir lyderis. 1905 m. jai susijungus su Žiulio Gedo socialistais, partijos dešiniojo sparno lyderis. 1904 m. įsteigė laikraštį „l'Humanité“ (Žmonija).

1898 m. buvo vienas aršiausių A. Dreifuso gynėjų ir nebuvo išrinktas į Atstovų rūmus. 1898–1902 m. redagavo laikraštį „Petite Republique“ (Mažoji respublika) ir laisvą laiką skyrė socializmo studijoms. Kolektyvinio daugiatomio darbo „Socializmo istorija (1789–1900)“ organizatorius ir 4 tomų autorius.

Prieš Pirmąjį pasaulinį karą 1914 m. pasireiškė kaip aršus antimilitaristas, mobilizacijos priešininkas ir jauno nacionalisto Raulio Vileno buvo nužudytas Paryžiaus kavinėje.

Jo vardu pavadintas 1992 m. Pjero Morua iniciatyva įkurtas fondas, kuris finansuoja tarptautinio bendradarbiavimo, demokratijos plėtros, tyrimų ir mokymo programas.

## Bibliografija

* Histoire socialiste (1901);
* Les preuves; affaire Dreyfus (1900);
* Action socialiste (1899);
* Études socialistes (1902).

## Nuorodos
* Žanas Žoresas ;
* Biografija ;
* Žano Žoreso fondo svetainė .
Léon Blum

**Leonas Bliumas** (, 1872 m. balandžio 9 d. Paryžiuje – 1950 m. kovo 30 d. Žui an Žoza) – teisininkas, Prancūzijos politinis veikėjas, 1936–1937 m., 1938 m. ir 1947–1948 m. Prancūzijos ministras pirmininkas.

## Biografija

Lankė Henriko IV licėjų, 1890 m. Paryžiaus normalinę aukštąją mokyklą, 1891 m. baigė literatūros, o 1894 m. teisės studijas Sorbonos universitete.

1894 m. Dreifuso bylos metu suartėjo su socialistų lyderiu Žanu Žoresu ir su juo bei A. Briandu įsteigė ir leido prancūzų socialistų laikraštį „ľHumanité“, 1920 m. Rusijos revoliucijos įtakoje atitekusį komunistams, taip pat Prancūzijos socialistų partiją (SFIO).

Nuo 1914 m. nužudžius Ž. Žoresą dirbo vien partijos vadovybėje. 1919–1930 m. SFIO vadovas ir socialistų frakcijos parlamente pirmininkas. 1936 m. sudarė Liaudies fronto kabinetą, kuris įvedė 40 val. darbo savaitę, nacionalizavo karo pramonę, Ispanijos pilietinio karo metu išlaikė šalies neutralumą. Ministru pirmininku išrinktas ir 1938 m.

1940 m. Vokietijai okupavus Prancūziją nepasitraukė, nors jam grėsė pavojus ir dėl to, kad buvo žydas, ir dėl to, kad socialistas. 1942 m. Viši vyriausybės nuteistas, 1943–1945 m. kalėjo Dachau ir Buchenvalde. Jo brolis Renė Bliumas, Monte Karlo Operos ir baleto teatro stegėjas žuvo Osvencime.

1946 m. – 1947 m. vėl buvo išrinktas Prancūzijos ministru pirmininku, vėliau buvo Prancūzijos ambasadorius JAV ir JT.
Laurent Fabius

**Loranas Fabiusas** (, g. 1946 m. rugpjūčio 20 d. Paryžiuje) – Prancūzijos politinis veikėjas, 1984–1986 m. ministras pirmininkas.

## Biografija

Paryžiaus antikvaro sūnus mokėsi Jansono de Saji ir Liudviko Didžiojo licėjuose, studijavo literatūrą Aukštojoje pedagoginėje mokykloje, vadybą Nacionalinėje administravimo mokykloje, politologiją Paryžiaus politinių mokslų institute.

Iki 1973 m. mokytojavo. 1974 m. Prancūzijos socialistų partijos (PS) narys. 1975 m. F. Mitterano ekonomikos patarėjas, nuo 1976 m. jo kanceliarijos vadovas. 1977–2001 m. Grand Kevilio savivaldybės mero pavaduotojas, 1995–2000 m. meras, 2000–2002 m. Senos Maritimo generalinės tarybos narys, 1986–1989 m. ir 1992–1995 m. Aukštutinės Normandijos regiono tarybos narys. 1978, 1981, 1986, 1988, 1993, 1997 ir 2002 m. rinktas Nacionalinio susirinkimo nariu.

1989–1992 m. Europarlamento narys. 1988–1992 m. ir 1997–2000 m. Prancūzijos Nacionalinio susirinkimo pirmininkas. 1979 m. *PS* nacionalinio sekretoriato narys.

1981–1983 m. ekonomikos ir finansų ministerijos biudžeto ministras, 1983–1984 m. pramonės ir tyrimų ministras, 1984–1986 m. Prancūzijos ministras pirmininkas, 2000–2002 m. ekonomikos, finansų ir pramonės ministras. 2004–2005 m. pasipriešino Europos Konstitucijos priėmimui Prancūzijoje. Nuo 2012 m. gegužės 16 d. – Prancūzijos užsienio reikalų ministras.

## Nuorodos
* Oficiali svetainė.
Arkangelas Gabrielius

**Gabrielius** (hebr. *גַּבְרִיאֵל, Gavri'el* Dievo vadas) – vienas žydų mitologijos arkangelų. Gabrielius buvo pasiųstas išaiškinti regėjimų pranašui Danieliui, pranešė apie Jono Krikštytojo ir Jėzaus būsimą gimimą. Musulmonai tiki, kad Dievas per Arkangelą Gabrielių Mahometui apreiškė švenčiausią islamo knygą - Koraną.

Paminėtas Biblijoje Dn 8:16, Lk 1:19.
Dubysa

**Dubysa** – upė Vidurio Lietuvoje, tekanti Žemaitijoje; Nemuno dešinysis intakas. Ilgis 130,9 km (14-oji pagal ilgį Lietuvos upė). Prasideda Šiaulių rajone, 4 km į šiaurės vakarus nuo Rėkyvos ežero, iš Bubių tvenkinio, ties užtvanka. Teka į pietus per Kelmės rajoną, pro Lyduvėnus, Betygalą, Ariogalą (Raseinių rajonas), Gėluvą. Žemupys skiria Jurbarko ir Kauno rajonus. Įteka į Nemuną 167,5 km nuo jo žiočių, ties Seredžiumi.

Nuo Ariogalos iki žiočių upė priklauso Dubysos ichtiologiniam draustiniui, dėl ten esančios žiobrių nerštavietės. Taip pat dalis Dubysos baseino priklauso Kurtuvėnų regioniniam parkui ir Dubysos regioniniam parkui.

Slėnis 300–500 m pločio, šlaitai iki 30 m aukščio, statūs (ypač ties Ariogala, kur slėnis kerta galinių morenų ruožą). Aukštupyje vagos plotis 5-10 m, o gylis 0,5-1 m, upė labai vingiuota. Prie Bubių Dubysa patenka į Kurtuvėnų slėnį. Juo lygiagrečiai su upe eina Dubysos-Ventos kanalas (vietomis kanalo vaga sutampa su upės vaga). Vidurupio vagos plotis 20–30 m, žemupio 40–60 m. Gylis žemupyje svyruoja nuo 0,2 m iki 3 m.

Žymesni tiltai, pasroviui: Lyduvėnų tiltas (ilgiausias ir aukščiausias Lietuvoje), Katauskių tiltas, Petkūniškių tiltas, Ariogalos tiltas, Seredžiaus tiltas.

Dubysa turi 44 intakus; didesnieji:

* kairieji: Tilžė, Šiaušė, Gryžuva, Lapišė, Liolinga, Luknė, Mūkė, Kirkšnovė, Gynėvė, Lazduona, Lelykas.
* dešinieji: Lukojus, Kražantė, Dratvuo.

Vidutinis nuolydis 0,67 m/km. Srovės greitis 0,1-0,9 m/s. Debitas ties žiotimis: minimalus 4 m³/s, vidutinis 14,5 m³/s, didžiausias 100–150 m³/s. Dubysą daugiausia maitina lietaus ir sniego tirpsmo vanduo, todėl jos lygis smarkiai svyruoja. Nuo vidurupio iki žiočių iš dešinės įteka vos keli trumpi upeliai.

Krantuose yra XIII-XIV a. piliakalnių. Lyduvėnuose ir Padubysyje 1930-99 m. veikė hidrometrijos stotys. Ties Bubiais yra 418 ha Bubių tvenkinys, Mirskiškėje ir Dengtiltyje – malūnų užtvankos.

## Etimologija

Upėvardis kildinamas nuo žodžių *dubti* („darytis dubiam, linkti, klimpti, smegti“), *dubus* („įdubęs, gilus“), *dubė* („įdubimas, slėnys“).

## Galerija

Vaizdas:Dubysa001.JPG|Dubysa ties Seredžiumi
Vaizdas:DubysaBazilionai.jpg|Dubysa ties Bazilionais
Vaizdas:Mirskiskedubysa1.jpg|Dubysa ties Mirskiške
Image:Dubusa ties Geluva.jpg|Dubysa ties Gėluva
Image:Dubysos slenis.jpg|Dubysos slėnis
Vaizdas:Dubysos Nemuno santaka 2009-07-29.jpg|Dubysos Nemuno santaka
File:Dubysa 2009-07-29.jpg|Tiltas per Dubysą Seredžiuje
File:DubysaTiltas20101017.jpg|Dubysos Nemuno santaka
Vaizdas:Dubysos slėnis prie Bubių piliakalnio.JPG|Dubysos slėnis prie Bubių piliakalnio


## Šaltiniai
Negras (Amazonės intakas)

**Negras** (,  – 'juodoji upė') – kairysis Amazonės intakas, taip pat priklausantis ir Orinoko baseinui, su kuriuo jungiasi Kasikjarės kanalu (Kasikjarės upės bifurkacija). Rio Negro pradžia laikoma Gvainijos upė (*Río Guainia*) Kolumbijoje, ištekanti Andų pašlaitėse. Į Amazonę įteka ties Manauso miestu. Ilgis 1550 km, su Gvainija 2250 km.

Vidurupis ir žemupys teka plačiu (iki 50 km) slėniu per Amazonės žemumą. Rio Negras teka lyguma, jo vagoje daug salų, seklumų, atšakų, raizgių kanalų bei ežerų, todėl potvynių metu upė išsilieja iki 30 km pločio. Vietomis salų grupės tokios gausios, kad sunku orientuotis, kokia yra pagrindinė upės vagos kryptis. Šiuo požiūriu skiriasi Rio Negro ruožas prieš Vaupeso (*Vaupés*) intaką, kuriame upės teka sparčiai, o vaga kupina slenksčių. Vandens lygis labai svyruoja (didžiausia amplitudė apie 8 m). Vandeningiausias kovą–rugpjūtį.

Didžiausi intakai: Kasikjarė, Isana, Vaupesas, Kujunis, Arasa, Brankas, Žauaperis, Uninis, Žau.

Pavadinimas Rio Negras („Juodoji upė“) suteiktas dėl tamsaus, arbatos rudumo vandens. Šią spalvą suteikia tamsūs nešmenys. Palydovinėse nuotraukose puikiai matoma, kaip tamsus Negro vanduo dar ilgai (apie 40&nbsp;km) nesusimaišo su šviesesniu Amazonės vandeniu. Vandens rūgštingumas – 4,7–5,4 pH. Upei tokį pavadinimą 1541 m. suteikė Fransiskas de Oreljana.

Upė tinka navigacijai apie 700 km nuo jos santakos su Amazone (laivams, kurių grimzlė neviršija 4 pėdų), bet navigaciją apsunkina seklumos ir kitokios kliūtys.

Prie Negro kairiojo kranto prieina nacionaliniai parkai – La Neblinos aukštumų, Rio Branko, Anaviljanaso ir Žau. Negro baseinas pasižymi didele bioįvairove (spėjama, kad čia gyvena 800–900 žuvų rūšių, iš kurių ~100 endeminės).

Pagrindinės gyvenvietės prie upės: Maroa, San Karlos de Rio Negras (Venesuela), San Gabriel da Kašoeira, Novo Airanas, Manausas (Brazilija). 2011 m. per Negro žemupį ties Manausu pastatytas 3,6 km ilgio Žurnalisto Felipės Dau (*Phelippe Daou*) tiltas.

## Šaltiniai
Theodor Mommsen

**Christian Matthias Theodor Mommsen** (; 1817 m. lapkričio 30 d. Gardinge, Šlėzvigas-Holšteinas – 1903 m. lapkričio 1 d. Šarlotenburgas, Berlynas, Vokietija) – vokiečių istorikas, teisėtyrininkas romanistas, laikomas svarbiausiu XIX a. senovės tyrinėtoju. Jo darbas apie Senovės Romos istoriją tebėra laikomas vienu pamatinių šios srities tyrimų.

## Gyvenimas
Gimė Gardinge, Šlėzvige, tuo metu, kai ši kunigaikštystė tebebuvo personalinėje unijoje su Danija. Lankė mokyklą Altonoje. Nuo 1838 iki 1843 m. Kylyje studijavo teisę. Gavęs Danijos stipendiją galėjo lankytis Prancūzijoje ir Italijoje, kur studijavo antikinę istoriją.

Per 1848 m. revoliuciją Momzenas tapo Leipcigo universiteto teisės profesoriumi. Dėl savo liberalių pažiūrų 1851 m. iš šių pareigų jam teko atsistatydinti, tačiau jau 1852 m. jis tapo romėnų teisės profesoriumi Ciūricho universitete, o 1854 m. – Vroclavo universitete.

1858 m. Momzenas buvo pakviestas į Mokslų Akademiją Berlyne bei 1861 m. tapo Berlyno universiteto Senovės Romos istorijos profesoriumi, kur skaitė paskaitas iki 1887 m. Už savo mokslinius pasiekimus jis tapo Romos garbės piliečiu, o 1902 m. už savo pagrindinį veikalą „Romos istorija“ () tapo Nobelio literatūros premijos laureatu. Momzenas yra vienas iš nedaugelio ne grožinės literatūros rašytojų gavusių šią premiją.

Su savo žmona Marie (Leipcigo redaktoriaus Karlo Reimerio dukterimi) turėjo 16 vaikų, kurių keli mirė vaikystėje.

## Moksliniai darbai

* *Romos istorija*: žymiausias Momzeno darbas buvo išleistas trimis dalimis tarp 1854 ir 1856 m. Jame aptariama Romos istorija nuo Romos respublikos pabaigos iki Julijaus Cezario, kurį Momzenas vaizduoja kaip talentingą valstybės žmogų, valdymo. Politinės problemos, ypač vėlyvosios respublikos, glaudžiai lyginamos (įskaitant terminologiją) su politine XIX a. raida (nacionalinė valstybė, demokratija). Momzenas niekada neparašė savo Romos istorijos pratęsimo, kuris apimtų Romos imperijos laikotarpį. Užrašai iš jo paskaitų apie Romos imperiją buvo išleisti 1992 m. Ketvirtoji dalis taip ir liko neparašyta, nors 1885 m. kaip 5-oji „Romos istorijos“ dalis išleista Romos provincijų apžvalga imperiniu laikotarpiu (*Romos imperijos provincijos nuo Cezario iki Diokletiano*);
* *Romos [[konstitucinė teisė]]*: (1871–1888) Ši sisteminė Romos konstitucinės teisės apžvalga visada buvo svarbiu šaltiniu studijuojant senovės istoriją;
* *Romos [[baudžiamoji teisė]]* (1899);
* daugiau nei 1500 kitų darbų atskiromis temomis.

Momzenas taip pat dalyvao daugelyje mokslinių projektų, ypač leidusių originalius šaltinius. Momzenas išleido fundamentalius romėnų teisės rinkinius: *Corpus Iuris Civilis* ir *Codex Theodosianus*.

## T. Momzeno politinė veikla
1863–1866 ir 1873–1879 m. Momzenas buvo Prūsijos landatago, 1881–1884 reichstago narys, iš pradžių atstovavęs liberalią Vokiečių Pažangos Partiją (*Deutsche Fortschrittspartei*), vėliau – Nacionalinę Liberalų Partiją (*Nationalliberalen*), o dar vėliau – Secesionistus. Ypatingai rūpinosi mokslo ir švietimo politika.

## Nuorodos
Michailas Bulgakovas

**Michailas Afanasijevičius Bulgakovas** (1891 m. gegužės 15 d. Kijeve – 1940 m. kovo 10 d. Maskvoje) – rusų rašytojas, scenaristas, medicinos daktaras.

## Biografija

Gimė 1891 m. gegužės 15 d. Kijeve, tuometinėje Rusijos imperijoje. Buvo vienas iš septynių vaikų, vyriausias iš trijų brolių, Kijevo Teologijos akademijos profesoriaus ir buvusios mokytojos šeimoje.

1901 metais įstojo į Pirmąją Kijevo gimnaziją, kur atrado pomėgį rusų ir europietiškai literatūrai, teatrui ir operai. Mokytojai padarė didelę įtaką besiformuojančiam M. Bulgakovo literatūriniam skoniui. Po M. Bulgakovo tėvo mirties 1907 m., jo mama, labai išsilavinusi ir protinga moteris, apsiėmė atsakomybę mokyti sūnų. Baigęs gimnaziją, 1909 metais M. Bulgakovas įstojo į Kijevo universiteto Medicinos fakultetą, kurį baigė su pagyrimu. Įsidarbino Kijevo karinėje ligoninėje.

1913 m. vedė Tatjaną Lapą, su kuria praleido vienuolika metų. Prasidėjus Pirmajam Pasauliniam karui, M. Bulgakovas savanoriavo kaip Raudonojo Kryžiaus gydytojas ir buvo siunčiamas tiesiai į frontą, ten buvo bent du kartus sunkiai sužeistas. Traumos turėjo ilgalaikį poveikį rašytojo sveikatai. Norėdamas sumažinti chronišką skausmą jis pradėjo leistis morfijų. Per ateinančius metus priklausomybė stiprėjo. 1918 m. M. Bulgakovas nustojo leistis vaistą ir daugiau niekada jo nebevartojo. 1926 metais išleido knygą „Morfijus“, kurioje aprašė tą periodą.Naktimis rašė „Baltąją gvardiją“, o Tatjana nešiojo indus su karštu vandeniu, kad rašytojas galėtų sušildyti savo sugrubusias rankas. 1924 m. išsiskyrė ir vedė spalvingos biografijos Liubovę Belozerskają. Dar po 7 metų jis sutiko Jeleną Šilovskają, su kuria praleido likusią gyvenimo dalį.

## Kūryba

Pagrindinė M. Bulgakovo kūrybos tematika – rusų inteligentijos vaizdavimas, dažnai neįtikęs tuometinei valdžiai ir ideologijai, todėl ne vienas kūrinys buvo uždraustas ir pasirodė tik po mirties. Parašė kūrinius „Baltoji gvardija“, „Velniava“, o vienas žymiausių Michailo Bulgakovo kūrinių yra romanas „Meistras ir Margarita“.

Apysaką „Šuns širdis“ parašė 1925 m. sausio-kovo mėn. Aštri kūrinio socialinė satyra, derinama su genų inžinerijos fantastika, tuomet buvo vertinama labai prieštaringai. M. Bulgakovo rankraštis šešis dešimtmečius laikytas archyvuose. Pirmą kartą publikuotas tik 1987 m.

## Bibliografija

Pateikti tik kūriniai, išleisti lietuvių kalba. Išrikiuota pagal parašymo metus.

* *[[Baltoji gvardija]]* (1922–1924 m., pasirodė 1925 m.)
* *[[Lemtingi kiaušiniai]]* (1924 m.)
* *[[Šuns širdis]]* (1925 m.)
* *[[Purpurinė sala]]* (1927 m.)
* *[[Pono de Moljero gyvenimas]]* (arba „Moljeras“; 1936 m.)
* *[[Teatrinis romanas]]* (1936–1939 m.)
* *[[Meistras ir Margarita]]* (1928–1940 m.)

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Michailo Bulgakovo muziejus
Sifilis

**Sifilis** – lytiniu būdu perduodama liga, kurią sukelia bakterija *[[Treponema pallidum]]*. Jei sifilis negydomas, gali išsivystyti sunkios komplikacijos ir ištikti mirtis. Jei liga diagnozuojama anksti, išgydoma ganėtinai nesunkiai. Liga nustatoma atlikus kraujo mėginius. Skiriamos trys sifilio stadijos:
* **Pirminė stadija**. Apsikrėtus atsiranda kietasis šankeris, t. y. opinės žaizdos su kietais kraštais.
* **Antrinė stadija**. Visame kūne atsiranda išbėrimų. Jų būna net ant delnų bei padų.
* **Tretinė stadija**. Liga gali paveikti širdies ir kraujagyslių ar net nervų sistemą. Apsikrėtęs žmogus gali tapti protiškai atsilikęs, aklas, vaikščioti šlubuodamas arba jam atsiranda psichozės požymių. Ant odos ir vidaus organuose išsivysto irstančios opos.

Sifilio užkratas veikia placentą, dėl to gimsta apsigimę arba negyvi kūdikiai.

## Epidemiologija
2015 m. sifiliu buvo užsikrėtę apie 45 mln. žmonių, 6 mln. iš jų užsikrėtė naujai. 2015 m. nuo šios ligos mirė apie 107 000 žmonių (1990 m. mirčių būta daugiau – 202 000). Pradėjus vartoti peniciliną, XX a. 5-ajame dešimtmetyje užsikrėtimų smarkiai sumažėjo, tačiau nuo XXI a. pradžios daugelyje šalių jų padaugėjo, neretai drauge su ŽIV. Manoma, kad tai iš dalies lėmė nesaugus narkotikų vartojimas, išaugęs prostitucijos mastas, sumažėjęs prezervatyvų naudojimas.

Nacionalinio visuomenės sveikatos centro duomenimis, Lietuvoje 2021 m. užregistruota 117 sifilio atvejų, sergamumo rodiklis siekė 4,2 atvejo 100 tūkst. gyventojų (kaip ir 2019 m.). 2018–2022 m. laikotarpiu neužregistruotas nė vienas įgimto sifilio atvejis. 2013–2023 m. sergamumo rodiklis šalyje sumenko trigubai – nuo 9,1 iki 2,6 atvejo 100 tūkst. gyventojų.

## Išnašos
Herpesas

**Herpesas**, arba **pūslelinė** – infekcinė liga, kurią sukelia *Herpes simplex* virusai. Jų esama 1 tipo ir 2 tipo (HSV-1 ir HSV-2).

HSV-1 paprastai pažeidžia burnos arba lūpų gleivinę.
HSV-2 paprastai sukelia lytinių organų pūslelinę, pažeidžia odą apie išangę. Užsikrėtus ant lytinių organų atsiranda pūslelės, jaučiamas niežėjimas ir dilgčiojimas. Pūslelėms suplyšus, lieka skausmingos opos, kurios vėliau sugyja, tačiau kartais jos gyja ilgai. Sergantysis jaučia karštį, jam sunku šlapintis, sutinsta kirkšnių limfmazgiai, moterims pasireiškia gausios išskyros. Praėjus 2 ar 3 savaitėms, požymiai pranyksta, tačiau virusai organizme išlieka visą gyvenimą; herpeso recidyvus sukelia ūminės infekcinės ligos, traumos (ir fizinės, ir psichinės), peršalimas, intoksikacija, ikimenstruacinė būklė, deginimasis saulėje.

## Epidemiologija
HSV-1 arba HSV-2 tipo virusu užsikrėtę nuo 60 % iki 95 % suaugusiųjų. HSV-1 paprastai užsikrečiama vaikystėje. Kadangi nei HSV-1, nei HSV-2 nėra pagydomas, užsikrėtusiųjų dalis natūraliai didėja su kiekviena amžiaus grupe. Žemo socioekonominio statuso populiacijose HSV-1 tipo virusu užsikrėtę nuo 70% iki 80% žmonių, o aukštesnio – 40-60 %. 2003 m. duomenimis, pasaulyje HSV-2 buvo užsikrėtę apie 536 mln. žmonių (16 % pasaulio gyventojų), daugiau užsikrėtusiųjų buvo tarp moterų ir besivystančių šalių gyventojų. Didžiuma užsikrėtusiųjų HSV-2 apie tai nežino.

## Išnašos
Mykolas Romeris

**Mykolas Romeris** arba **Mykolas Riomeris** (1880 m. gegužės 17 d. Bagdoniškyje, Rokiškio r. – 1945 m. vasario 22 d. Vilniuje) – teisėtyrininkas konstitucionalistas, profesorius, universiteto rektorius, Lietuvos konstitucinės teisės mokslo kūrėjas, vienas iš Lietuvos Nepriklausomybės atkūrimo Sąjūdžio ideologų.

## Biografija
Gimė sulenkėjusioje kilmingoje giminėje, kurios šaknys buvo baltvokiečiai (pavardė).

Iš bajorų šeimos kilęs Mykolas Romeris aukštąjį išsilavinimą įgijo privilegijuotoje Peterburgo imperatoriškoje teisės mokykloje, specialiai skirtoje bajorų vaikams rengti darbui carinės Rusijos valstybės aparate. Baigęs ją, M. Romeris išvyko į užsienį. Studijavo Krokuvos Jogailos universiteto Filosofijos fakulteto istorijos skyriuje, vėliau – Paryžiaus laisvojoje politinių mokslų mokykloje, kurią 1901 m. baigė.

Baigęs studijas ir apsigyvenęs Vilniuje, M. Romeris įsijungė į aktyvią visuomeninę ir publicistinę veiklą, tapo aktyviu lietuvybės puoselėtoju.

Tarpukario metais M. Romeris dirbo apygardos teismo, Vyriausiojo Tribunolo teisėju, vėliau paskirtas valstybės tarybos nariu, kurioje dirbo iki 1933 m. Atstovavo Lietuvai Hagos Tarptautiniame Teisingumo Tribunole kaip nacionalinis teisėjas nagrinėjant bylą dėl Klaipėdos krašto Statuto interpretavimo (byla išnagrinėta Lietuvos naudai).

Lygiagrečiai su įvairiapuse valstybine ir visuomenine veikla dirbo mokslinį pedagoginį darbą Lietuvos universiteto Teisių fakultete, išleido daugybę monografijų ir veikalų.

M. Romeris domėjosi ir tyrė įvairias administracinės, baudžiamosios, tarptautinės ir kitų teisės šakų, taip pat istorijos mokslų problemas. Pagrindinė mokslinių interesų sritis – konstitucinė teisė. Tarp Lietuvos teisininkų Romeris yra iki šiol laikomas autoritetu. Jis pirmasis Lietuvoje studentams skaitė konstitucinę teisę. Romerio darbais rėmėsi Nepriklausomos Lietuvos Konstitucijos kūrėjai. Dabar jo darbais remiamasi iki šiol įvairių teisės šakų mokslo darbuose.

## Darbai
* Suverenitetas
* Reprezentacija ir mandatas.
* Administracinis teismas.
* Konstitucinės ir teismo teisės pasieniuose.
* Lietuvos konstitucinės teisės paskaitos.
* Valstybė ir jos konstitucinė teisė (paskaitų ciklas).

## Apdovanojimai

* Gedimino ir Vytauto Didžiojo antrojo laipsnio ordinai
* Latvijos trijų Žvaigždžių antrojo laipsnio ordinas

## Atminimo įamžinimas
* Palaidotas Rasų kapinėse, čia jam pastatytas paminklas.
* Jo vardu pavadintas Mykolo Romerio universitetas.

## Nuorodos
* Biografija MRU tinklalapyje
Vokietijos himnas

**Vokietijos himnas** ( – vokiečių daina) – oficialus Vokietijos valstybinis himnas nuo 1949 m.

Muzikos autorius – Jozefas Haidnas jį parašė 1797 m. Austrijos imperatoriui Pranciškui II. Iš pradžių vadinosi *„Kaizerio daina"* ().

1841 m. Augustas Henrikas Hofmanas fon Falerslebenas () himnui parašė žodžius „**Vokietija aukščiau visko**“ (). Visas eilėraštis buvo giedamas nuo 1922 m., kai giesmė tapo oficialiu Vokietijos himnu, iki 1945 m. Nuo 1949 m. buvo naudojama tik muzika. Nuo 1989 m. Rytų ir Vakarų Vokietijų susijungimo giedamas tik trečias posmas.

Himno eilių pirmame posme yra eilutės „Nuo Maso iki Memelio (liet: Nemunas)“.

## Himno tekstas
Žodžius himnui „Vokiečių daina“ parašė Hoffmann von Fallersleben.

Nuo 1991 m. giedamas tik trečias posmas.

*Pastaba: paskutinės dvi eilutės tarp pasikartojančių * |: *ir* :|* ženklų giedamos pakartotinai vieną kartą.*

## Išnašos

## Nuorodos
* Žodžiai su vertimu į lietuvių kalbą, garso įrašas su žodžiais ir muzika – tinklalapis Himnai.lt
* Muzika
Mykolo Romerio universiteto Teisės mokykla

**Mykolo Romerio universiteto Teisės mokykla** – Mykolo Romerio universiteto akademinys padalinys. Padalinyje rengiamos bakalauro, magistro, daktaro bei profesinės studijos. Padalinio vadovė yra prodekanė (studijoms), laikinai einanti Teisės mokyklos dekanės pareigas prof. dr. Lina Novikovienė.

## Struktūra
Fakultete veikia šie instutai ir centrai:

* Baudžiamosios teisės ir proceso institutas
* Privatinės teisės institutas
* Tarptautinės ir Europos Sąjungos teisės institutas
* Viešosios teisės institutas
* Atminties ir teisingumo tyrimų centras
* Baltijos-Ukrainos studijų, tyrimų ir inovacijų centras
* Teisinių technologijų (LegalTech) centras

## Studijos

* Bakalauro (nuolatinės 3 – 3,5 metų, ištęstinės – 4,5 metų studijos);
* Magistrantūros (nuolatinės – 1,5 metų, ištęstinės – 2 metų studijos);
* Doktorantūros (4 metų mokslininkų rengimo studijos);
* Teisės LL.M;
* Papildomosios studijos;
* Profesinės studijos.

## Nuorodos
* Fakulteto internetinė svetainė
Romain Rolland

**Romenas Rolanas** (; 1866 m. sausio 29 – 1944 m. gruodžio 30) – prancūzų rašytojas, biografas ir muzikas. 1915 m. tapo Nobelio literatūros premijos laureatu.
Simpatijos liaudžiai lydi Rolaną nuo pat jaunų dienų. Pats jis augo, veikiamas XVIII a. Švietėjų materialistų ir revoliucinių veikėjų, didžiojo kompozitoriaus Bethoveno ir didžiojo rašytojo Levo Tolstojaus. Gavęs puikų muzikinį išsilavinimą, Rolanas tampa įžymiu muzikos profesoriumi bei tyrinėtoju. Susidomėjęs drama bei teatru, jis karštai propaguoja liaudies teatro idėją, nori teatrą iš rūmų išvesti į plačias aikštes, rengti masinius spektaklius.
Dar pačioje XX a. pradžioje Rolanas sumanė parašyti seriją įžymių žmonių biografijų. Tai turėjo būti pasakojimai apie didelius meno, mokslo ir politikos žmones, savo valia, energija bei talentu nugalėjusius visas gyvenimo kliūtis ir nusipelniusius nemirtingumo. Jis parašė Bethoveno, Mikelandželo ir Levo Tolstojaus biografijas. Tuo pat metu Rolanas rašė savo stambiausią romaną „Žaną Kristofą" (1904–1912).
Teisės fakultetas

**Teisės fakultetas** – struktūrinis aukštosios mokyklos padalinys (fakultetas), kuriame vykdomos teisės studijos bei rengiami teisės specialistai (teisininkai, teisininkų padėjėjai ir kt.). Universitetų fakultetai taip pat vykdo (aukštojo) teisės mokslo tyrimus bei studijas.

## Struktūra
Teisės fakultete paprastai būna pagrindinių teisės šakų katedros:
* Civilinės teisės katedra
* Baudžiamosios teisės katedra
* Konstitucinės (arba/ir viešosios) teisės katedra.

Pirmuosiuose teisės fakultetuose (įsteigtuose Viduramžiais) būdavo tik 2 teisės katedros (teisės skyriai) – Kanonų teisės ir Civilinės teisės. Toks fakultetas buvo taip vadinamasis Abiejų teisių fakultetas), jame rengti abiejų teisių magistrai, daktarai.

## Lietuva

Lietuvoje Teisės fakultetai kaip struktūriniai aukštųjų mokyklų padaliniai yra įsteigti universitetuose bei kolegijose.

### Universitetų fakultetai
* Mykolo Romerio universiteto Teisės fakultetas
* Vytauto Didžiojo universiteto Teisės fakultetas (iki 2000 m. – Vytauto Didžiojo universiteto Teisės institutas)
* Vilniaus universiteto Teisės fakultetas (įsteigtas 1641 m.)

### Kolegijų fakultetai
Teisės fakultetai yra šiose Lietuvos kolegijose kaip:
* Kauno kolegija – Ekonomikos ir teisės fakultetas
* Vilniaus teisės ir verslo kolegijos – Teisės fakultetas.

## Austrija

* Graco universiteto Teisės fakultetas
* Linco universiteto Teisės fakultetas
* Vienos universiteto Teisės fakultetas
* Zalcburgo universiteto Teisės fakultetas

## Baltarusija
* Baltarusijos universiteto Teisės fakultetas

## Latvija
* Latvijos universiteto Teisės fakultetas

## Rusija
* Sankt Peterburgo universiteto Teisės fakultetas
* Maskvos universiteto Teisės fakultetas
* Rusijos tautų draugystės universiteto Teisės fakultetas
* Irkutsko universiteto Teisės fakultetas
* Rusijos darbo ir socialinių santykių universiteto Teisės fakultetas

## Ukraina
* Kijevo universiteto Teisės fakultetas
* Odesos universiteto Teisės fakultetas

## Vokietija

* Augsburgo universiteto Teisės fakultetas
* Berlyno laisvojo universiteto Teisės fakultetas
* Berlyno Humboltų universiteto Teisės fakultetas
* Bochumo universiteto Teisės fakultetas
* Bonos universiteto Teisės fakultetas
* Bremeno universiteto Teisės fakultetas
* Diuseldorfo universiteto Teisės fakultetas
* Drezdeno technikos universiteto Teisės fakultetas
* Frankfurto prie Maino universiteto Teisės fakultetas
* Frankfurto prie Oderio universiteto Teisės fakultetas
* Freiburgo universiteto Teisės fakultetas
* Greifsvaldo universiteto Teisės fakultetas
* Halės-Vitenbergo universiteto Teisės fakultetas
* Hamburgo universiteto Teisės fakultetas
* Heidelbergo universiteto Teisės fakultetas
* Kelno universiteto Teisės fakultetas
* Leipcigo universiteto Teisės fakultetas
* Miunsterio universiteto Teisės fakultetas
* Miuncheno universiteto Teisės fakultetas
* Kylio universiteto Teisės fakultetas
* Potsdamo universiteto Teisės fakultetas
* Rostoko universiteto Teisės fakultetas (iki ~2012 m.)
* Tiubingeno universiteto Teisės fakultetas

## Taip pat skaitykite
* Teisės katedra
Valisnerija

**Valisnerija** () – vandenplūkinių (*Hydrocharitaceae*) šeimos augalų gentis.

Gentyje yra 6-10 rūšių kurios plačiai paplitę Europos, Azijos, Afrikos ir Amerikos tropikuose bei subtropikuose. Valisnerija dauginasi ūgliais. Lapai linijiški, užauga iki 50 cm ilgio. Žydi smulkiais baltais žiedais.

## Rūšys
* Spiralinė valisnerija (*Vallisneria americana*, sin. *Vallisneria spiralis*)
* *[[Vallisneria gigantea]]*
ir kt.
Apdulkinimas

**Apdulkinimas** – žiedadulkių pernešimas nuo kuokelių ant piestelės purkos. Apdulkinimo būdai yra: natūralus ir dirbtinis.

Natūralus gali vykti kryžminiu ir savidulkos būdais:

Kryžminiu būdu žiedadulkes perneša vabzdžiai, paukščiai, vėjas, vanduo. Kryžmadulkiai augalai yra įvairiai prisitaikę prie apdulkintojų. Pavyzdžiui, augalai, kurių žiedadulkes perneša vabzdžiai, turi žiedus ryškiais vainiklapiais, gerai išsivysčiusios nektarinės, yra kvapnūs, dideli. Tokie žiedai dažnai išsidėsto pavieniui ir traukia vabzdžius.

Savidulkos metu to paties žiedo žiedadulkės patenka nuo kuokelių dulkinių ant piestelės purkos. Šiuo būdu apsidulkina kai kurie javai bei tie augalai, kurie pirmiau apsidulkina, o vėliau išskleidžia žiedą.
Kaulų čiulpai

**Kaulų čiulpai** – kaulų sudedamoji dalis. Jie skirstomi į raudonuosius () ir geltonuosius (). Raudonieji kaulų čiulpai gamina kraujo ląsteles eritrocitus, kurie po organizmą išnešioja deguonį. Prieš patekdami iš kaulų čiulpų į kraują raudonieji kraujo kūneliai netenka branduolių ir susintetina hemoglobiną.

Kuo organizmas jaunesnis, tuo raudonųjų kaulų čiulpų yra daugiau. Kaulų čiulpai yra plokščiuosiuose ir ilgųjų kaulų galuose, kaukolėje, šonkauliuose, stuburo slanksteliuose jie užpildo akytąją kaulo dalį. Geltonieji kaulų čiulpai užpildo vamzdinių kaulų ertmes.

Raudonieji kaulų čiulpai tai limfoidiniai organai, kuriuose vyksta kraujo ląstelių gamyba. Raudoną spalvą jiems suteikia gausus kraujagyslių tinklas. Sudaryti iš jungiamojo audinio. Suaugusio žmogaus raudonieji kaulų čiulpai sveria maždaug 1,8 kg. Kaulų čiulpai vidutiniškai sudaro 4% žmogaus kūno masės. Senstant, kaulų čiulpų mažėja. Žmogaus eritrocitai yra gaminami kaulų čiulpų branduoliuose, ilgųjų kaulų galvose. Per parą jie kraujodaros būdu pagamina apie 500 milijardų kraujo ląstelių.

Iškart po gimimo, visi žmogaus kaulų čiulpai yra raudonieji. Augant, vis daugiau jų virsta geltonaisiais kaulų čiulpais. Daugiausia raudonųjų kaulų čiulpų randama plokščiuosiuose kauluose, dubenyje, krūtinkaulyje, kaukolėje, šonkauliuose, slanksteliuose ir mentėse bei kempininiuose epifizinių kaulų galų audiniuose.

Kaulų čiulpų persodinimas yra plačiai naudojamas šiuolaikinėje medicinoje. Įprasta kaulų čiulpų architektūra gali būti pažeista įvairių ligų, pavyzdžiui, mielomos, tuberkuliozės ar leukemijos. Kaulų čiulpų patologinė analizė atliekama biopsijos būdu išgavus kaulų čiulpų pavyzdžių. Aptikus patologiją, vykdomas persodinimas, kurio metu iš tinkamo donoro kaulų čiulpų išgaunamos kamieninės ląstelės. Ši procedūra yra minimaliai invazinė donorui, todėl reabilitacijai, priklausomai nuo paciento sveikatos, pakanka 1–2 dienų.
Agurkas

**Agurkas** (*Cucumis*) – moliūginių (*Cucurbitaceae*) šeimos augalų gentis.

Šaknis liemeninė, stiebas šliaužiantis. Žiedai vienalyčiai, geltoni. Vaisiai žali, vidutinio dydžio.

Augalus apdulkina vabzdžiai, dirbtiniu būdu – žmogus. Nedaugelis veislių augina sėklų neturinčius vaisius be apdulkinimo. Jos gerai tinka šiltnamiams. Dauguma veislių vaisius mezga tik apdulkinus žiedus. Derliui padidinti į agurkų laukus vežami bičių aviliai. Žiedus kartais apdulkina musės. Nepakankamo apdulkinimo požymiai yra nukrentantys ar deformuoti vaisiai. Tik dalinai apdulkintų žiedų vietoje išaugę vaisiai būna nuo stiebo nutolusioje dalyje pabalę.

Nors agurkai nėra maistingi, tačiau jie populiarūs nuo senų laikų. Indijoje juos augino dar keletą tūkstančių metų prieš mūsų erą. Šventyklų freskos liudija, kad agurkus žinojo senovės egiptiečiai ir graikai. Iš Viduržemio pajūrio jie pasklido po kitas Europos šalis. Dabar agurkai viena labiausiai paplitusių daržovių.

Agurkų veislės pritaikytos skirtingoms auginimo sąlygoms, įvairovė leidžia visur ir įvairiu metų laiku turėti šviežių agurkų. Auginami atvirame grunte, šiltnamiuose, inspektuose.

Agurkus galima marinuoti, rauginti, valgyti žalius. Jie tinka šlakų išvalymui.

Lietuvoje auginama:
* Paprastasis agurkas (*Cucumis sativus*).
* Sėjamasis melionas (*Cucumis melo*)

## Etimologija

Žodis *agùrkas* (*agur̃klas, vagur̃klas*) – skolinys iš , . Šie pavadinimai, kaip ir kai kurie kiti slaviški
(pvz., ), germaniški (pvz., , , ) kilę iš viduramžių , reiškiančio ‘neprinokęs, žalias’. Agurkas yra viena iš labai retų daržovių, kurias galima valgyti žalias (sunokę jie tinka tik sėkloms).

## Galerija

Cucumis sativus, Agurko ziedas1.JPG|Agurko žiedas
Cucumis sativus, Agurko ziedas2.JPG|Agurko žiedas


## Produkcija

## Šaltiniai

## Šaltiniai
Musiniai dvisparniai

**Musiniai dvisparniai** (*Brachycera*) – dvisparnių (*Diptera*) būrio vabzdžių pobūris, kuriam priklauso į muses panašūs dvisparniai.

Jų antenos trumpos, trinarės. Pilvelis trumpas, susideda iš 5-8 segmentų. Paprastai turi tik vieną porą sparnų, antroji virtusi dūzgiais. Lervos be galvos ir be kojų. Lėliukės vadinamos **puparijais**. Entomologai tam pačiam dvisparnių būriui priskiria ir uodus.

Musės turi gerai išvystytas akis, neretai užtikrinančias tobulą trimatį regėjimą. Akys yra facetinės, sudarytos iš daugelio atskirai vaizdą fokusuojančių segmentų.

Kai kurios rūšys turi ir labai gerą klausą. Skonio organai yra kojų letenėlėse. Burnos aparatai gali būti įvairūs, priklausomai nuo rūšies mitybos būdo. Laižomasis burnos aparatas būdingas naminei musei, o, pavyzdžiui, musė-kandiklė (*Stomoxys calcitrans*) maitinasi krauju ir turi duriamąjį burnos aparatą, kaip ir akliai bei sparvos (šeima Tabanidae).

Naminė musė (*Musca domestica*) gyvena tvartuose, sąvartynuose, visur, kur yra antisanitarinės salygos. Šių vabzdžių vystymasis yra pilno kitimo (turi lėliukės stadiją). Kai temperatūra yra virš 20 laipsnių, vabzdžiai iš kiaušinėlių išsivysto per tris savaites.

Musės žmogaus aplinkoje labai paplitusios ir gali pernešti rimtas ligas, todėl jos naikinamos.

Lietuvoje sutinkamos musių šeimos:
*Musės zvimbeklės (*Bombyliidae*)
*Slankmusės (*Rhagionidae*)
*Musės plėšrūnės (*Asilidae*)
*Žiedmusės (*Syrphidae*)
*Javinės muselės (*Chloropidae*)
*Tikrosios musės (*Muscidae*)
*Sparvos (*Tabanidae*)
*Vaisinės muselės (*Drosophilidae*)
*Mėsmusės (*Calliphoridae*)
*Tachinos (*Tachinidae*)
*ir kt.


Image:House fly leg.jpg|Naminės musės letenėlė
Image:Drosophilidae_compound_eye.jpg|Musės sudėtinė akis
Image:Brachycera001.jpg|Tupinti musė

Vaizdas:Muse_lt.JPG|Musė


## Nauda
*Kadangi musės sparčiai dauginasi ir nereikalauja daug vietos bei maisto, mokslininkai nuo seno naudoja jas įvairiems tyrimams. Tiriant vaisinės muselės paveldimumą buvo atrastos chromosomos. Tai pavyko nagrinėjant paveldėjimo dėsnius ir dar neturint galimybės chromosomų stebėti tiesiogiai. Mokslininkai šias museles augina mėgintuvėliuose ir maitina marmeladu;
*Musių lervos daug padeda kriminaliniuose tyrimuose. Pagal lavone rastų lervų išsivystymo stadiją galima gana tiksliai pasakyti mirties datą, o pagal rūšį – spėti ir mirties vietą;
*Musių lervos tebenaudojamos žaizdoms gydyti ;
*Komerciniu būdu taip pat auginamos ir parduodamos musių lervos. Jos yra geras masalas žvejyboje.

## Nuorodos

* Vaisinės muselės (''Drosophila melanogaster'') DNR sekos nustatymo projektas
Nukleonas

**Nukleonas** – subatominė dalelė, kuri sudaro atomo branduolį. Yra dviejų rūšių nukleonai – protonas (p) ir neutronas (n), abu jie yra hadronai bei barionai, abiejų barioninis skaičius lygus vienetui, o sukinys 1/2+. Branduolių sudėtyje jie abu yra stabilūs (laisvas neutronas nestabilus). Manoma, jog nukleonai susideda iš trijų kvarkų (protonas iš dviejų aukštyn ir vieno žemyn, neutronas, atvirkščiai, iš vieno aukštyn ir dviejų žemyn).

Žinoma ir daugiau didelės masės dalelių (hiperionų), kurios gali trumpam įeiti į branduolių sudėtį, pakeisdamos nukleonus. Tačiau šios dalelės (taigi ir tokie branduoliai) egzistuoja labai trumpai (nuo 10−10 iki 10−8 s).
Nuklonas

**Nuklonas** – buvusi LTSR karinės pramonės gamykla, veikusi Šiauliuose, Dainų rajone.

## Istorija
Gamykloje, įkurtoje 1966 m., buvo gaminamos modernios integralinės mikroschemos, naudojamos atsakingiausioje civilinės ir karinės technikos aparatūroje ir prietaisuose. 1994 m. bankrutavus gamyklai, darbo neteko apie 4,2 tūkst. žmonių.

1995 m. gamyklos darbą pratęsė 1994 m. lapkričio 22 d. įregistruota **AB „Nuklonas“**. Pirmaisiais įmonės darbo mėnesiais joje dirbo 250 darbuotojų, įmonės pajamos sudarė 300 tūkst. Lt. Greta senosios produkcijos gaminti saulės elementai ir įtampos reguliavimo mikroschemos. 1996 m. bendrovė už skolas Šiaulių miestui perleido turto už 1 mln. Lt. 1997 m. spalį bendrovės kreditoriai nusprendė bendrovę likviduoti.

Po AB „Nuklonas“ likvidavimo mikroschemų gamybos pramonė Šiauliuose išnyko. Buvusiose gamybinėse patalpose įsikūrė įvairios įmonės, o administraciniame AB „Nuklono“ pastate nuo 1998 m. veikia Šiaulių universiteto Socialinių mokslų fakultetas

## Šaltiniai
Urielis

**Urielis** ( *Uriʾel*, ,  „Dievo šviesa arba ugnis“) žydų mitologijoje – arkangelas, šventasis. Kaip arkangelas pasirodo tik apokrifuose, nors pats vardažodis Senajame Testamente paminėtas (1 Krn 15,5 ir 1 Krn 6,24).

Populiarus Vakarų okultizme. Figūruoja vad. Mažesniajame Atšaukiančiajame pentagramos rituale (angl. Lesser Banishing Ritual of the Pentagram, LBRP), dažnai naudojamame Alisterio Kraulio sekėjų.

## Nuorodos
* Arkangelas Urielis
Musė

**Musė** gali reikšti:
* Musė – dvisparnis vabzdys;
* Musė – dešinysis Neries intakas;
* Musė – kaimas Širvintų rajone;
* „Musė” – muzikinis klubas Vilniuje.
Fulgencio Batista

**Fulgencio Batista y Zaldivar** (**Rubenas Fulchensijus Batista i Saldivaras**; 1901 m. sausio 16 d. Bane – 1973 m. rugpjūčio 6 d.) – Kubos vadovas, politinis veikėjas, diktatorius, generolas.

F. Batista tapo Kubos *de facto* vadovu 1933 m. ir valdė iki 1940 m., kadangi vadovavo maištui prieš buvusį vadovą Ch. Mačado. 1940 m. buvo išrinktas *de jure* Kubos prezidentu ir valdė iki 1944 metų. Nuo 1944 metų gyveno JAV. 1947 metais grįžo į Kubą. 1952 metais vėl įvykdė perversmą. 1954 metais laimėjo rinkimus, kuriuose jam nebuvo opozicijos. 1959 metais Fidelio Kastro vadovaujamos revoliucijos metu buvo nuverstas.
Tiras

Skandinavų mitologijoje **Tiras** (Týr; **Tiūras, Tiu**) – skandinavų mitologijos dvikovos, pergalės ir didvyriškos šlovės dievas, vaizduotas vienarankiu vyru. Kitose germanų kalbose jo vardą atitiko gotų **Teiws**, senovės anglų **Tīw** ir senovės vokiečių aukštaičių **Ziu**, visi kilę iš pragermanų ***Tîwaz (*Tē₂waz)**. Senovės skandinavų *Týr* vėliau tapo Ty norvegų kalboje, Tyr švedų ir danų kalbose, bet išliko Týr šiuolaikinėje islandų ir fareriečių kalbose.

Vėlyvosiose islandų Edose Tiras vaizduojamas arba kaip Odino (Jaunesnioji Eda), arba Himiro sūnumi. Jo vardo kilmė nurodo, kad jis galėjo kažkada būti laikomas dievų tėvu ir panteono vyriausyiuoju dievu, nes jo vardas galiausiai gali būti kildinamas iš indoeuropiečių ***Dyeus**, reiškusio pagrindinę indoeuropiečių religijos dievybę. Spėjama, kad *Tîwaz* kažkuriuo Didžiojo tautų kraustymosi metu prarado populiarumą ir statusą dievų panteone, užleisdamas vietą Odinui ir Torui.

Asų grupės dievas. Identifikuojamas su romėnų Marsu. Kalinamas Fenris sugebėjo nukąsti Tirui ranką ties alkūne, kai šis norėdamas parodyti, kad dievai jam nepadarys nieko bloga, įkišo ją tarp vilko nasrų. Ragnaroko metu kaunasi su chtonine pabaisa Garmu, abu miršta.
François Hollande

**Fransua Žeraras Žoržas Nikolia Olandas** (, g. 1954 m. rugpjūčio 12 d.) – teisininkas, ekonomistas, Prancūzijos politinis veikėjas, 2012–2017 m. ėjo Prancūzijos prezidento pareigas.

## Biografija

1974–1980 m. baigė Paryžiaus aukštąją prekybos studijų mokyklą, Politinių studijų institutą ir Nacionalinę administravimo mokyklą.

1980 mokesčių inspekcijos referentas, auditorius, 1981 m. Eliziejaus rūmų tarnautojas, 1983 m. Vyriausybės kabineto direktorius Makso Galo ir Rolano Diuma vyriausybėse, 1988–1992 m. ekonomikos profesorius, 1992 m. Neįgaliųjų konsultacinės tarybos prezidentas, 1994 m. PS ekonomikos patarėjas, 1993–1997 m. Žako Deloro klubo prezidentas.

1974 m. Prancūzijos nacionalinės studentų sąjungos lyderis, F. Miterano rinkimų kampanijos dalyvis, nuo 1980 m. Prancūzijos socialistų partijos (PS) narys. Nuo 1997 m. lapkričio 27 d. PS pirmasis sekretorius. 2005 m. buvo perrinktas, gavo 77 % balsų. Nuo 1999 m. Socialistų Internacionalo Pirmininko pavaduotojas.

1988–1993 m. ir nuo 1997 m. Nacionalinės asamblėjos narys, 1999 m. buvo Europarlamento narys.

1983–1989 m. Uselio (Ussel) miesto tarybos narys, 1992 m. ir 1998–2001 m. Limuzino (Limousin) regiono tarybos narys, 1995–2001 m. Tulio (*Tulle*) miesto tarybos narys, nuo 2001 m. Tulio meras.

Buvusi žmona Segolena Ruajal, (Ségolène Royal), su kuria turi keturis vaikus, taip pat Prancūzijos socialistų partijos veikėja, Nacionalinio susirinkimo narė nuo Puatu Šarento regiono. Išsiskyrė 2007 m., netrukus po to, kai Segolena pralaimėjo 2007 m. prezidento rinkimus, kuriuose kandidatavo.

Dabartinė gyvenimo draugė – prancūzų politikos žurnalistė Valérie Trierweiler. Apie judviejų santykius paskelbta netrukus po skyrybų su Ruajal, nors pora pradėjo susitikinėti dar 2006 m.

### Darbai

* *La gauche bouge*, (Kairė juda) – kolektyvinio darbo bendraautoris 1985;
* *L’Heure des choix*, (Pasirinkimo valanda) – su Pjeru Moskovici, 1991, ISBN 2-7381-0146-1.

## Nuorodos
* Nacionalinio susirinkimo svetainė.
Thomas Stearns Eliot

**Tomas Sternsas Eliotas** (1888 m. rugsėjo 26 d. – 1965 m. sausio 4) – vienas didžiausių XX amžiaus poetų. 1948 m. apdovanotas Nobelio literatūros premija.

## Biografija

Eliotas gimė Sent Lujyje, JAV, senas kultūrines tradicijas turinčioje Naujosios Anglijos senbūvių šeimoje. 1910 m. baigė Harvardo universitetą, paskui Sorbonoje klausė A. Bergsono paskaitų, vėl Harvarde studijavo sanskritą ir rytų filosofiją, Oksforde – filosofiją. Nuo 1915 m. Anglijoje mokytojavo, dirbo banke.

1922–1939 m. T. S. Eliotas leido žurnalą „The Criterion“, o nuo 1935 m. buvo leidyklos „Faber and Faber“ valdybos narys.

## Kūryba
T. S. Elioto poezija intelektuali ir intensyvi, veda prie racionalaus suvokimo ribos. Būdamas puikus stilistas kiekvienai frazei jis suteikia rafinuotą emocinį skambesį. Poetas prie muzikos priartėja ritmu ir frazės konstrukcija. Ieškodamas tinkamiausios poetinės formos, Eliotas ieško analogijų muzikinėse formose. Svarbus jo bruožas – literatūrinis ir filosofinis kontekstas: mitų struktūros, realijos, aliuzijos į kitus literatūrinius ir filosofinius tekstus, paslėptos ir atviros citatos, parafrazės.

„Prufrokas ir kiti pastebėjimai“ (1917)
„Eilėraščiai“ (1920)
„Šventoji giraitė“ (1920)
„Bevaisė žemė“ poema (1923)
„Tuščiaviduriai žmonės“ (1925)
„Pelenų diena“ (1930)
„Žmogžudystė katedroje“ poetinė drama (1935)
„Keturi kvartetai“ (1943)

Pagal jo 1939 metais parašytą eilėraščių ciklą vaikams ,,Senojo Possumo knyga apie praktiškas kates" Andrew Lloyd'as Webber'is 1981 metais parašė vieną garsiausių savo miuziklų Katės.
Vidurinė Lietuva

**Vidurinė Lietuva** (; ***Vidurio Lietuvos Respublika***, ) – trumpai egzistavusi marionetinė valstybė, nesulaukusi tarptautinio pripažinimo. Įkurta 1920 m. spalio 9 d. po inscenizuoto lenkų generolo L. Želigovskio vadovaujamos 1-osios Lietuvos-Baltarusijos pėstininkų divizijos sukelto maišto, remiamo Lenkijos oro pajėgų, kavalerijos ir artilerijos, kurio metu buvo užimtas Vilnius. Aplink istorinę Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės sostinę Vilnių sudarytas politinis darinys gyvavo 18 mėnesių. Po abejotinų rinkimų, įvykusių 1922 m. sausio 8 d., teritoriją 1922 m. kovo 24 d. aneksavo Lenkija. Iš pradžių Lenkijos vyriausybė neigė, kad ji buvo atsakinga už apsimestinį maištą.

Vidurinė Lietuva apėmė Vilniaus krašto dalį ir dalį vakarinės Baltarusijos. Sostinė – Vilnius.

## Istorija

Nors pagal 1920 m. spalio 7 d. Suvalkų sutartimi nustatytą demarkacijos liniją Vilniaus kraštas atiteko Lietuvai, jau po kelių dienų L. Želigovskio kariai apėjo demarkacijos liniją (kuri baigėsi ties Bastūnais) ir užimtose žemėse inscenizavo sukilimą prieš Lietuvos valdžią, sudarant įspūdį, kad Vilniaus kraštas nenori priklausyti Lietuvai ir siekia sąjungos su Lenkija. Valstybės pavadinimas reiškė, kad į vakarus ir rytus esančios atitinkamai Vakarų Lietuva ir Rytų Lietuva taip pat turėtų priklausyti Lenkijos vadovaujamai nuo jos priklausomų valstybių konfederacijai.

Vilniaus kraštą, kurio centru buvo Vilnius, sudarė Ašmenos apskritis, Breslaujos apskritis, Švenčionių apskritis ir Vilniaus apskritis, taip pat dalis Trakų apskrities, iš viso 13 014 km², krašte gyveno 499 554 gyventojai. Valstybės vadovu paskelbtas generolas L. Želigovskis, vykdomoji valdžia priklausė Laikinajai valdančiajai komisijai, veikė karo teismai. Trumpu valstybės gyvavimo laikotarpiu savininkams grąžinti tarybų valdžios nacionalizuoti dvarai ir fabrikai, įvesta cenzūra, teisių suvaržymai.

1922 m. sausio 8 d. įvyko rinkimai į Vidurio Lietuvos seimą, kuriuos dauguma lietuvių, baltarusių ir žydų boikotavo. Išrinktasis seimas nutarė prijungti kraštą prie Lenkijos.

## Taip pat skaitykite
* Vidurinės Lietuvos kariuomenės Nuopelnų kryžius

## Šaltiniai
* Zigmantas Kiaupa. The History of Lithuania. Vilnius, 2004
* 

## Išnašos
Rutilas

**Rutilas** – oksidų klasės mineralas, cheminė sudėtis – titano dioksidas TiO2. Kristalinė struktūra – tetragoninė. Tuo jis skiriasi nuo tos pačios cheminės sudėties kitų dviejų titano dioksidų. Kaip ir ilmenitas, rutilas yra vienas iš titano rūdų.

Rutilas turi labai didelį lūžio rodiklį. Tankis – 4,25. Kietumas pagal Moso skalę – 6-6,5.

Rutilas yra rausvos, rusvos spalvos. Kartais pasitaiko gelsvo, violetinio atspalvio agregatų. Dažniausiai randama neskaidri rutilo forma, tačiau pasitaiko ir skaidrių agregatų. Lūžis – sub - kriaukliškas, blizgesys – metališkai - deimantinis.

Rutilas randamas magminėse uolienose, kaip antai gneise, kuris būna paveiktas cheminio dūlėjimo procesų. Taip pat metamorfinėse uolienose.

Rutilas naudojamas kaip dažų priedas. Skaidrūs kristalai naudojami juvelyrikoje.
Vidurio Lietuva

**Vidurio Lietuva**:
* Pseudovalstybė 1920-1922 metais – Vidurinė Lietuva;
* Lietuvos regionas – Vidurio Lietuva.