open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Laima Rimkevičiūtė-Dabrienė

**Laima Dabrienė-Rimkevičiūtė** (g. 1935 m. kovo 27 d. Laiškonių k., Pakruojo r.) – chorvedė ir muzikos mokytoja.

## Biografija

Lankė Linkuvos ir Joniškėlio vidurines mokyklas. 1951–1955 m. choro dirigavimo mokėsi Panevėžio muzikos mokykloje (dėst. M. Karka). 1963–1966 m. neakivaizdiniu būdu Vilniaus valstybiniame universitete studijavo istoriją.

1955–1996 m. Mosėdžio (Skuodo r.) vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų bei vokalinių ansamblių vadovė. Mišrųjį chorą parengė 1960, 1964, 1969 ir 1977 m. respublikinėms dainų šventėms, o jaunučių chorą 1987 m. respublikinei moksleivių dainų šventei. Vokaliniai ansambliai ir solistai būdavo paruošiami „Dainų dainelės" konkursams.

1955–1970 m. buvo Mosėdžio kultūros namų meno vadovė, daug metų dirbo su kultūros namų mišriuoju choru (50-60 dalyvių) ir vokaliniais ansambliais. Chorą parengė 1960, 1965, 1975, 1980 ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms; jis pirmųjų ir kitų prizinių vietų pelnė zoniniuose ir respublikiniuose konkursuose, surengė daug koncertų Skuodo ir Žemaitijos rajonų miestuose bei miesteliuose, ne kartą dainavo ir Latvijoje. Vokaliniai ansambliai dalyvavo televizijos laidose ir „Sidabrinių balsų" konkursuose.

L. Dabrienė buvo ilgametė Mosėdžio miestelio muzikinio gyvenimo organizatorė, nuolatinė Skuodo rajono dainų švenčių dirigentė, dirigavo Telšių ir Tauragės rajonų dainų šventėse. Savo kvalifikaciją kėlė, dainuodama Respublikiniame muzikos mokytojų chore.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Benedikta Andriušytė-Dailydienė

**Benedikta Andriušytė-Dailydienė** (g. 1927 m. liepos 21 d. Juragiuose, Kauno rajonas – 2025 m. vasario 26 d. Kaune) – Lietuvos muzikos mokytoja ir chorvedė.

## Biografija
Baigusi Kauno 5-ąją vidurinę mokyklą, 1947–1951 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno Juozo Gruodžio muzikos mokykloje (dėst. Albinas Čeičys), choro studijai vadovavo Nikodemas Martinonis, kitas disciplinas dėstė Antanas Budriūnas, Jonas Nabažas, Juozas Bieliūnas ir kiti to meto pedagogai. 1966 m. neakivaizdiniu būdu baigė Vilniaus valstybinį pedagoginį institutą ir įgijo geografijos mokytojos specialybę.

1949–1952 m. Kauno 1-osios septynmetės mokyklos mokytoja, 1952–1988 m. Kauno 7-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų, skudučių ir vokalinių ansamblių bei jaunųjų solistų vadovė. Chorus parengė Kauno miesto ir respublikinėms dainų šventėms, ansamblius ir solistus „Dainų dainelės“ konkursams. Mišrusis choras dalyvavo 1969 m. respublikinėje moksleivių meno ir sporto šventėje, o jaunučių ir jaunių visose jos darbo laikotarpio respublikinėse dainų šventėse; konkursuose jie pelnė pirmųjų ir kitų prizinių vietų. Jos išmokyti solistai yra 1976 ir 1978 m. respublikinių „Dainų dainelės“ konkursų laureatai. Mokykloje įrengė pavyzdingą muzikos kabinetą, vedė atviras muzikos pamokas; mokykloje atlikdavo pedagoginę praktiką Kauno J. Gruodžio aukštesniosios muzikos mokyklos, Vilniaus pedagoginio instituto ir Klaipėdos fakultetų būsimieji muzikos mokytojai-chorvedžiai.

Nuo 1971 m. buvo Kauno miesto muzikos mokymo metodinės komisijos pirmininkė, muzikos mokymo bendrojo lavinimo mokyklose prie Lietuvos švietimo ministerijos komisijos narė. Organizavo muzikos mokytojams seminarus ir konferencijas, išvykas į kitas mokyklas. Buvo vaikų chorų konsultantė, Kauno miesto dainų švenčių ir 1977 m. respublikinės moksleivių dainų šventės dirigentė.

## Įvertinimas
* Liaudies švietimo pirmūno ženklelis, 1964 m.
* Nusipelniusios mokytojos vardas, 1974 m.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. – Vilnius, 1999.
Jonas Dapkevičius

**Jonas Dapkevičius** (g. 1944 m. liepos 15 d. Ginčų k., dab. Radviliškio rajonas) – chorvedys ir pedagogas.

## Biografija

Bendrojo lavinimosi mokėsi Radviliškio vidurinėje mokykloje (muzikos mokė B. Kuprys). 1962–1963 m. lankė vienerių metų chorvedžių ir pučiamųjų instrumentų orkestro vadovų kursus Palangoje (diriguoti mokė B. Zubrickas, trimituoti S. Vaičiulis). 1967–1971 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno J. Gruodžio aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. D. Vaitkutė), 1971–1977 m. neakivaizdiniu būdu choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (dėst. P. Gelžinis).

1964–1967 m. dirbo Šeduvos kultūros namuose, vadovavo mišriajam chorui, vokaliniams ansambliams ir kaimo kapelai. Taip pat vadovavo Šeduvos žemės ūkio technikumo merginų chorui ir „Bangos" kolūkio mišriajam chorui.

Nuo 1971 m. Radviliškio 2-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, aukštesniųjų klasių moksleivių mišriojo choro (parengė 1977 m. respublikinei moksleivių dainų šventei), vaikų choro ir vokalinių bei instrumentinių ansamblių vadovas. Mergaičių ansamblis dalyvavo „Dainų dainelės" konkursuose. 1978–1990 m. vadovavo Radviliškio kultūros rūmų mišriajam chorui, vėliau švietimo darbuotojų mišriajam chorui, nuo 1983 iki 1986 m. rajono mokytojų moterų chorui, kurį parengė 1985 m. respublikinei dainų šventei. Taip pat vadovavo Radviliškio 17-osios vidurinės profesinės technikos mokyklos berniukų chorui, Radviliškio miškų ūkio, dujų eksploatavimo kontoros, geležinkelio mazgo vokaliniams ansambliams. Su geležinkelininkų vyrų vokaliniu ansambliu Baltijos respublikų vokalinių ansamblių konkurse pelnė antrąją vietą.

Nuo 1992 m. Radviliškio žemės ūkio mašinų gamyklos mišriojo choro ir vokalinių ansamblių vadovas. 1980–1990 m. Radviliškio vaikų muzikos mokyklos direktoriaus pavaduotojas, nuo 1990 m. direktorius.

Nuo 1965 m. Radviliškio rajono dainų švenčių dirigentas ir vyr. dirigentas.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Steponas Dapševičius

**Steponas Dapševičius** (g. 1927 m. vasario 24 d. Mitkaičių k., Nevarėnų valsč., Telšių apskr.) – muzikos mokytojas ir chorvedys.

## Biografija

Baigęs Viekšnių (Akmenės r.) septynmetę mokyklą, 1950–1954 m. choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos muzikos mokykloje (dėst. K. Griauzdė ir J. Karosas). Būdamas trečiame kurse, pradėjo vadovauti saldainių fabriko „Gegužės pirmoji" mišriajam chorui.

Nuo 1954 m. rudens Kaltinėnų (Šilalės r.) vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, vyresniųjų klasių moksleivių mišriojo choro (70 dalyvių) ir skudučių ansamblio vadovas – abu kolektyvus parengė 1955 m. respublikinei dainų šventei.

Nuo 1958 m. Virbalio (Vilkaviškio r.) vidurinės mokyklos muzikos mokytojas, moksleivių ir kultūros namų chorų vadovas. Kultūros namų mišrųjį chorą (70-75 dalyviai) parengė 1960, 1965 ir 1970 m. respublikinėms dainų šventėms. 1967 m. respublikiniame konkurse jo vadovaujamas vyrų choras savo grupėje pelnė laureato vardą.

Nuo 1974 m. Prienų rajoninių kultūros namų meno vadovas, mišriojo choro ir vokalinių ansamblių vadovas.

Nuo 1979 m. taip pat vadovavo Balbieriškio kultūros namų mišriajam chorui ir vokaliniams ansambliams. 1980 m. respublikinei dainų šventei parengė Prienų rajoninių kultūros namų ir Balbieriškio kultūros namų chorus, o 1985 m. respublikinei dainų šventei Balbieriškio kultūros namų mišrųjį chorą. Chorai dalyvavo respublikiniuose konkursuose, rajono dainų šventėse ir koncertuose. 1994 m. pabaigoje pradėjo vadovauti Birštono tremtinių chorui „Pušelė“ ir jį parengė 1997 m. tremtinių dainų šventei „Leiskit į Tėvynę“ Klaipėdoje. Taip pat vadovauja Prienų moterų vokaliniam ansambliui „Nemunas". Buvo rajoninių dainų švenčių dirigentas ir vyr. dirigentas.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Jokūbas Dargis

**Jokūbas Dargis** (1921 m. gruodžio 25 d. Kybartuose, Vilkaviškio apskr. – 1968 m. balandžio 27 d. Šiauliuose) – dainininkas, pedagogas, chorvedys.

## Biografija

Mokydamasis Kybartuose giedojo bažnyčios chore, pasireikšdavo ir kaip solistas. 1940 m. apsigyvenęs Kaune , dainavo Muzikinės komedijos teatro chore, o 1941–1944 m. Valstybinio operos ir baleto teatro chore. Paskui kurį laiką mokytojavo Kamajų (Rokiškio r.) pradžios mokykloje. Grįžęs į Kauną, 1945–1948 m. dainavimą ir kitas disciplinas studijavo konservatorijoje, o 1949–1950 m. dainavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje Vilniuje. Kartu dėstė muziką ir dainavimą Vilniaus 1-ojoje vidurinėje mokykloje.

Apsigyvenęs Šiauliuose, 1950–1952 m. J. Dargis buvo Šiaulių muzikos mokyklos direktoriaus pavaduotojas mokymo reikalams, o 1952–1958 m. direktorius (kartu ir vaikų muzikos mokyklos). Vėliau iki mirties muzikos mokyklos – technikumo dainavimo ir kitų disciplinų dėstytojas. Daug prisidėjo 1953 m. organizuojant Šiaulių miesto mokytojų mišrųjį chorą ir iki 1959 m. jam kūrybiškai vadovavo (padėjo J. Pėželis, B. Beganskaitė, J. Žitkevičius), vėliau buvo šio kolektyvo chormeisteris ir solistas. 1964–1968 m. muziką ir dainavimą dėstė Šiaulių J. Janonio vidūrinėje mokykloje, vadovavo vokaliniams ansambliams ir vaikų chorui, kurį parengė 1964 m. I respublikinei moksleivių dainų šventei Vilniuje. Taip pat vadovavo Šiaulių odos ir avalynės kombinato „Elnias“ mišriajam chorui – 1957 m. I respublikiniame jaunimo festivalyje choras laimėjo antrąją vietą. Keletą metų vadovavo Rėkyvos elektrinės mišriajam chorui ir Šiaulių rajono kolūkio chorui, su kuriuo koncertavo Maskvoje. J. Dargio vadovaujami chorai ir vokaliniai ansambliai nemažai koncertavo, dalyvavo Šiaulių miesto ir respublikinėse dainų šventėse bei televizijos laidose.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Pranas Darius

**Pranas Darius** (1919 m. spalio 24 d. Marijampolėje – 1992 m. gruodžio 7 d. Kanberoje, Australija) – vargonininkas, muzikos mokytojas, solistas, chorvedys.

## Biografija

Muzikos mokėsi Marijampolėje ir Kaune. Suaugęs savanoriu tarnavo Lietuvos kariuomenėje.

Pasitraukęs į Vokietiją, 1945–1947 m. vadovavo lietuvių chorui ir vyrų oktetui Velbrechto ir Greveno stovyklose.

Nuvykęs į Angliją, 1947–1949 m. vadovavo latvių moterų oktetui Coventry mieste.

Emigravo į Australiją. Ten 1949 m. mokytojavo lietuvių gimnazijoje Neustädte. 1950 m. apsigyveno Kanberoje. Kadangi buvo vedęs latvę, tai dalyvavo ir latvių kultūriniame gyvenime. 1953–1970 m. buvo latvių tautinių šokių ansamblio „Sprigulitis“ muzikos vadovas, vadovavo kanklių ansambliui. 1953–1957 m. vadovavo latvių mišriajam vokaliniam oktetui, kuris koncertavo Kanberoje ir Sidnėjuje, dalyvavo festivaliuose.

1956–1975 m. – Kanberos lietuvių bažnyčios vargonininkas, choro ir vyrų kvarteto vadovas, nuo 1969 m. – ir latvių choro vadovas. Choras dalyvavo Australijos lietuvių dainų šventėse Sidnėjuje, Melburne ir Adelaidėje bei kituose kultūros renginiuose. 1958–1966 m. P. Darius buvo Kanberos filharmonijos draugijos narys, choro dalyvis ir solistas, režisavo ir pastatė penkias operetes.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Steponas Dargis

**Steponas Dargis** (1888 m. rugsėjo 4 d. Alsėdžiuose, Telšių apskr. – 1965 m. balandžio 18 d. Rokiškyje) – vargonininkas ir chorvedys.

## Biografija

1895–1905 m. mokėsi Rietavo Mykolo Oginskio muzikos (orkestro) mokykloje. 1905–1920 m. vargonininkavo ir vadovavo chorui Tveruose, nuo 1920 m. – Alsėdžiuose. Čia išugdė skambų ir pajėgų chorą, kuris atlikdavo sudėtingas šv. Mišias, giesmes ir dainas, giedojo ne tik savo parapijos bažnyčioje, bet išvykdavo į Žemaičių Kalvariją ir kitas artimesnes parapijas, dalyvavo Telšių dainų šventėse ir kituose tautiniuose renginiuose.

Tvarkė bažnyčios archyvą, išrašinėjo gimimo ir mirties liudijimus, kvalifikaciją kėlė įvairiuose vargonininkų kursuose ir pats mokė jaunuosius vargonininkus. 1950 m. persikėlė į Rokiškį, kur vargonininkavo ir vadovavo chorui iki pat mirties.

Išaugino devynis vaikus – penkis sūnus ir keturias dukteris, kurių dalį gyvenimas nubloškė į užsienį (JAV ir Kanadą), o kiti pasklido po Lietuvos miestus ir miestelius; sūnus Steponas tragiškai žuvo.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Marijona Janulaitytė-Dalangauskienė

**Marijona Janulaitytė-Dalangauskienė** (g. 1942 m. vasario 12 d. Sangrūdoje, Lazdijų apskrityje) – Lietuvos kultūros darbuotoja ir chorvedė.

## Biografija
Pirmasis muzikos mokytojas buvo tėvas vargonininkas Juozas Janulaitis. Baigusi Lukšių (Šakių rajonas) vidurinę mokyklą, 1959–1962 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus kultūros-švietimo technikume (dėst. P. Sližys ir N. Jautakienė). 1980–1985 m. neakivaizdiniu būdu choro dirigavimą (dėst. Zita Kariniauskienė) ir kultūros renginių režisierės bei organizatorės meną studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose.

Nuo 1962 m. kurį laiką muziką ir dainavimą dėstė Kėdainių 2-ojoje vidurinėje mokykloje, vėliau mokytojavo Šėtos vidurinėje ir Tiskūnų (Kėdainių raj.) aštuonmetėje mokykloje. Kaip chorvedė pasireiškė su suaugusiųjų chorais. 1969–1992 m. vadovavo Kėdainių elektros aparatūros gamyklos mišriajam chorui, kurį parengė 1970 m., 1975 m., 1980 m. ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms, 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei, su choru nemažai koncertavo, pirmųjų ir kitų prizinių vietų pelnė įvairiuose konkursuose.

1986 m. suorganizavo tuometinės Kėdainių milicijos vyrų chorą, kurį parengė 1987 m. milicijos darbuotojų-meno mėgėjų festivaliui Trakuose, 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei Vilniuje ir 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventei Kaune ir Vilniuje. Policijos vyrų choras surengė daug koncertų savo rajone ir kitur, pirmųjų vietų pelnė festivalių konkursuose. Taip pat chorvedė vadovavo įvairiems vokaliniams ansambliams, kurie irgi yra pelnę prizinių vietų. 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje chorvedė parengė Kėdainių policijos komisariato mišrųjį chorą.

M. Dalangauskienė yra rajoninių ir zoninių dainų švenčių dirigentė, 1989 m. apdovanota Kultūros žymūno ženklu.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. – Vilnius, 1999.
Birutė Dauginytė

**Birutė Dauginytė** (g. 1945 m. liepos 12 d. Vaidminių k., Joniškio r.) – choro dirigentė ir pedagogė.

## Biografija

1959–1963 m. choro dirigavimo mokėsi Šiaulių muzikos technikume (dėst. B. Sližys), 1963–1965 m. neakivaizdiniu būdu, o 1968–1972 m. stacionare choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. A. Armino klasė).

1963–1968 m. Skaistgirio (Joniškio r.) kultūros namų mišriojo choro ir vokalinių ansamblių vadovė, vidurinės mokyklos muzikos mokytoja ir moksleivių chorų vadovė. Taip pat dirbo Joniškio vaikų muzikos mokykloje ir vadovavo chorui. 1972–1975 m. Trakų rajoninių kultūros namų meno vadovė, kultūros darbuotojų ir centrinės ligoninės moterų chorų dirigentė.

1975–1991 m. Rokiškio kultūros mokyklos choro dirigavimo dėstytoja ir moksleivių mišriojo choro vadovė. Kolektyvą parengė 1980, 1985 ir 1987 m. respublikinėms dainų šventėms, 1982 m. respublikinei moksleivių chorų apžiūrai ir 1977 m. respublikiniam chorų konkursui „Dainuoja darbo Lietuva" – apžiūrose ir konkursuose pelnyta antrųjų ir trečiųjų vietų. Choro repertuare buvo sudėtingų W. A. Mozarto, G. Verdi, G. Rossini, R. Schumanno ir kitų kompozitorių kūrinių, kuriuos ne taip lengva choristams interpretuoti. Pedagogė išugdė visą būrį jaunųjų chorvedžių.

Taip pat ji vadovavo vokaliniams ansambliams ir Rokiškio sūrių gamyklos mišriajam chorui, su kuriuo nemažai koncertavo, parengė 1980 ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms. 1991–1997 m. buvo Obelių (Rokiškio r.) Meninio lavinimo centro muzikos mokytoja ir vidurinės mokyklos merginų vokalinių ansamblių vadovė.

Nuo 1997 m. rudens Skaistgirio (Joniškio r.) vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja.

B. Dauginytė buvo Joniškio ir Rokiškio rajonų dainų švenčių dirigentė, 1985 m. apdovanota Kultūros žymūno ženklu.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Jonas Dauguvietis

**Jonas Dauguvietis** (g. 1928 m. rugpjūčio 16 d. Bargailiuose, Radviliškio raj.) – choro dirigentas.

## Biografija

1954–1958 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno Juozo Gruodžio muzikos mokykloje (dėst. Vladas Balsys). 1973–1978 m. choro dirigavimo studijas neakivaizdiniu būdu tęsė Leningrado kultūros institute (dėst. M. Paulavičius ir V. Dainikovas).

Nuo 1958 m. Kauno rajono Babtų kultūros namų meno vadovas. Suorganizavo mišrųjį chorą ir daug metų jam vadovavo. 1965, 1970 ir 1975 m. respublikinių dainų švenčių konkursuose laimėjo prizinių vietų, nemažai koncertavo.

Nuo 1965 m. Kauno rajoninių kultūros namų meno vadovas. 1975–1977 m. Kauno šilko kombinato dainų ir šokių liaudies ansamblio meno vadovas ir dirigentas. Ansamblis – 1977 m. respublikinio konkurso laureatas.

1978–1987 m. Kauno miesto kultūros skyriaus metodininkas, iki 1990 m. Kauno „Inkaro“ gamyklos kultūros namų dainų ir šokių liaudies ansamblio meno vadovas ir dirigentas. Kolektyvą paruošė 1980 ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms bei 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei, daug koncertavo Kaune ir kitur. Pastarajai dainų šventei dar parengė ir Neveronių šiltnamių kombinato mišrųjį chorą. Vėliau iš buvusio „Inkaro“ ansamblio ir akcinės bendrovės „Silva“ dainininkų suorganizavo mišrųjį chorą, kurį paruošė 1994 m. – I ir 1998 m. – II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Kaune ir Vilniuje.

Kartu su J. Kupstu Jonučių vidurinėje mokykloje suorganizavo vaikų pučiamųjų instrumentų orkestrą. Orkestras jau dalyvavo Kauno miesto dainų šventėje ir 1996 m. pučiamųjų orkestrų šventėje Šiauliuose. Kolektyvas dalyvavo 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventėje Vilniuje.

J. Dauguvietis buvo Kauno rajono ir Kauno miesto dainų švenčių dirigentas ir vyr. dirigentas, Juozo Naujalio chorų konkursų Raudondvaryje organizatorius. 1988 m. apdovanotas Kultūros žymūno ženklu.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Vladas Daukša

**Vladas Daukša** (1882 m. rugsėjo 21 d. Judrėnuose, Klaipėdos raj. – 1975 m. gruodžio 18 d. Čikagoje, JAV) – vargonininkas, chorvedys, dainininkas (tenoras), kompozitorius.

## Biografija

Tėvas Antanas Daukša buvo vargonininkas, vargonininkavo Lietuvoje ir daug metų – JAV. Iš tėvo gavo pirmąsias muzikos žinias, paskui mokėsi pas vargonininką Vitarą Žemaičių Naumiestyje. Kurį laiką vargonininkavo Batakiuose (Tauragės raj.) ir apie aštuonerius metus – Pajūryje (Šilalės raj.).

1902 m. su tėvais atvykęs į JAV, apsigyveno Čikagoje. Daugiau kaip metus dirbo fizinį darbą, o 1903 m. gavo vargonininko vietą Šv. Juozapo lietuvių parapijoje. 1904 m. perėjo į Šv. Kryžiaus parapiją, kur vargonininkavo iki 1950 m. Dirbo ir mokėsi muzikos teorijos, harmonijos, skambinti fortepijonu ir vargonuoti Busho konservatorijoje, jo balsą lavino A. Karczewskis. Kol parapija neturėjo savo bažnyčios, iki 1905 m. lietuvių pamaldos vykdavo airių bažnyčioje. Prieš bažnyčios atidarymą subūrė chorą, kurį 1910 m. perorganizavo į Šv. Cecilijos draugiją ir buvo jos pirmininkas.

Nuo 1908 m. choras pradėjo dažniau koncertuoti, statyti operetes ir kitus muzikinius veikalus. Buvo subūręs 20 muzikantų orkestrą (1914–1920 m.), kuris akompanuodavo chorui ir solistams. 1910 m. pastatė Th. Dubois oratoriją „Septyni Kristaus žodžiai“ (pats atliko tenoro partiją), o 1914 m. – Česlovo Sasnausko kantatą „Broliai“ (taip pat atliko solo partiją). Šiame pastatyme talkino keturi kitų parapijų chorai, dirigavo A. Pocius. 1933 m. su choru dalyvavo Pasaulinėje progreso parodoje Lietuvių dienos programoje ir tautiniuose renginiuose Čikagoje, dainavo per radiją, koncertavo Juozo Naujalio ir J. Basanavičiaus viešnagės Čikagoje proga.

Dainavo Č. Sasnausko vyrų chore, kuris daug koncertavo įvairiuose JAV miestuose. Šv. Kryžiaus parapijoje išugdė darnų mišrųjį chorą (70 giesmininkų), kurio repertuare buvo daug sudėtingų kūrinių: mišių, mišparų, giesmių, kantatų ir dainų. Chorą parengė 1936 m. 2-ajai lietuviškų parapijų chorų šventei Čikagoje. Taip pat vadovavo mergaičių chorui ir berniukų akordeonų ansambliui. Dirbo ir zakristijonu, vaikus mokė tarnauti mišioms. 1938 m. vasario 20 d. šventėje, surengtoje Lietuvos Nepriklausomybės 20-mečiui pažymėti dalyvavo apie 100 Čikagos provincijos chorų giesmininkų, kuriems dirigavo ir V. Daukša.

Dirbo įvairiose lietuvių organizacijose ir sąjungose. Nuo 1906 m. buvo Lenkų – lietuvių vargonininkų draugijos narys, nuo 1914 m. ALRK Vargonininkų sąjungos narys ir Čikagos provincijos narys bei pirmininkas. Kelis kartus buvo renkamas Centro valdybos vicepirmininku ir pirmininku, nuo 1960 m. garbės narys.

Sukūrė mišių, giesmių ir dainų. Populiarios tapo dvibalsės mišios vaikams, giesmė „Sveika Marija“ ir „Aušros žvaigždė“. Įdainavo plokštelių. Nemaža jo kūrinių išspausdinta žurnale „Muzikos žinios“.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Jonas Dautartas

**Jonas Dautartas** (1905 m. sausio 8 d. Kaune – 1984 m. balandžio 11 d. Vilniuje) – Lietuvos choro ir operos dirigentas, dainininkas.

## Biografija
1923 m. stažavo Valstybės teatre, po metų paskirtas choro artistu ir sufleriu. Teatre dirigavimo meno mokėsi stebėdamas dirigentų Juliaus Štarkos, Juozo Tallat-Kelpšos ir Mykolo Bukšos darbą. 1924–1930 m. mokėsi Kauno muzikos mokykloje
dainavimo ir kontraboso klasėse. 1924–1944 m. Valstybės teatro choro artistas.

1944–1947 m. Kauno muzikinės komedijos teatro chormeisteris ir dirigentas, LSSR operos ir baleto teatro choro artistas. Kurį laiką vadovavo Kauno miesto mėgėjų chorams ir dainavo vyrų kvartete. 1947–1968 m. LSSR operos ir baleto teatro vyr. chormeisteris, 1952–1953 m. teatro direktorius, 1962–1963 m. laikinai einantis direktoriaus pareigas. 1953–1954 m. LSSR kultūros ministerijos Meno reikalų valdybos viršininkas.

## Muzikinė veikla
1955, 1960, 1965, 1970 m. respublikinių dainų švenčių konsultantas ir vyr. dirigentas, įvairių meno komisijų narys, chorų apžiūrų ir konkursų žiuri pirmininkas arba narys. Parengė daug užsienio klasikų ir lietuvių kompozitorių operų chorų. Minėtina Modesto Musorgskio „Borisas Godunovas“ (1950 m.), Aleksandro Borodino „Kunigaikštis Igoris“ (1952 m.), Vytauto Klovos „Pilėnai“ (1956 m.) ir „Duktė“ (1960 m.), Balio Dvariono „Dalia“ (1959 m.), Džiuzepės Verdi „Aida“ (1963 m.), Antano Račiūno „Saulės miestas“ (1965 m.), Vytauto Paltanavičiaus „Kryžkelėje“ (1967 m.), Vytauto Laurušo „Paklydę paukščiai“ (1967 m.) ir kt.

## Įvertinimas
* 1951 m. Stalino premija
* 1954 m. LTSR nusipelnęs meno veikėjas
* 1957 m. LSSR liaudies artistas
* 1960 m. LSSR valstybinė premija

## Šaltiniai
Vincas Deniušis

**Vincas Deniušis** (1903 m. lapkričio 14 d. Viekšniuose – 1978 m. gegužės 2 d. Viekšniuose) – Lietuvos muzikos mokytojas, orkestro ir choro dirigentas.

## Biografija
Baigęs tuometinę vietos mokyklą, 1924–1929 m. mokėsi Klaipėdos muzikos mokykloje (trimito specialybė) ir grojo orkestruose. 1930 m. trumpai studijavo Leipcigo konservatorijoje. 1932 m. vasarą lankė kūno kultūros kursus Palangoje, o 1933 m. vasarą panašius kursus Juodkrantėje.

Nuo 1930 m. gyveno ir dirbo Viekšnių miestelyje: dėstė muziką ir kitus dalykus to meto mokykloje (pradinė, progimnazija, vidurinė), vadovavo Šaulių pučiamųjų orkestrui, kuriame klarnetu grojo ir tėvas Antanas Deniušis, o altu – brolis Antanas Deniušis. Organizavo chorus, rengė koncertus ir kitus kultūros renginius, 1932 m. pastatė Miko Petrausko operą „Birutė“, kuri parodyta Kuršėnuose ir Papilėje. 1938 m. Klaipėdos krašto dainų šventei parengė Viekšnių šaulių būrio 36 dalyvių chorą.

Pokario metais Viekšnių vidurinėje mokykloje dėstė muziką ir dainavimą, vadovavo moksleivių chorams ir orkestrams. Vyresniųjų klasių moksleivių mišrųjį chorą parengė 1950 m. respublikinei dainų šventei, o vaikų chorą – ir kitoms dainų šventėms. Jo parengti chorai ir orkestrai nuolat dalyvavo Akmenės rajono dainų šventėse, pirmąsias ir kitas prizines vietas laimėdavo meno mėgėjų apžiūrose, nemažai koncertuodavo. Buvo Akmenės rajono dainų švenčių dirigentas ir nusipelnęs mokytojas.

2003 m. spalio mėn. V. Deniušio garbei pavadinta Viekšnių muzikos mokykla, prie kurios pastato atidengta memorialinė lenta.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Irena Dilevičienė-Jasenauskaitė

**Irena Dilevičienė-Jasenauskaitė** (1910 m. rugsėjo 29 d. Kijeve, Ukraina – 2007 m. sausio 17 d.) – muzikos mokytoja ir chorvedė.

## Biografija

Pirmasis muzikos mokytojas buvo tėvas – žinomas chorvedys Albinas Jasenauskas. 1933 m. su tėvais grįžusi į Lietuvą, 1934–1940 m. Kauno konservatorijoje pas prof. Vladimirą Ružickį studijavo fortepijoną. Kurį laiką mokytojavo Švenčionėlių gimnazijoje, 1942 m. su pagyrimu baigė pedagoginius kursus. 1944 m. apsigyveno Telšiuose, kur daug metų dirbo pedagoginį ir chorvedybos darbą.

Nuo 1945 m. buvo Telšių gimnazijos muzikos ir dainavimo mokytoja, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų vadovė. Su moksleiviais pastatė baletą „Pelenė“ ir operetę „Žiogas ir skruzdė". Vyresniųjų klasių mišrųjį chorą parengė 1950 m. respublikinei dainų šventei, o vaikų chorą – 1964 m. I respublikinei moksleivių dainų šventei. 1946–1961 m. moksleivių chorams ir vokaliniams ansambliams vadovavo Telšių dailiųjų amatų mokykloje. Į mišrųjį chorą buvo sutelkusi 80 dainininkų – moksleivių ir dėstytojų, taip pat subūrė merginų chorą.

1947–1955 m. – Telšių „Masčio" fabriko mišriojo choro bei dainų ir šokių liaudies ansamblio vadovė. 1955–1965 m. – Telšių vaikų muzikos mokyklos fortepijono mokytoja ir pirmoji choro vadovė. 1960 m. respublikinės dainų šventės konkurse vaikų choras pelnė laureato vardą. Chorai dalyvavo Telšių miesto ir rajono įvairiuose kultūros renginiuose, rajoninėse dainų šventėse, kuriose pedagogė ir diriguodavo.

1964 m. suteiktas nusipelniusios mokytojos vardas. Telšių miesto Garbės pilietė.

## Šaltiniai

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Julė Draudikienė-Vaišvilaitė

**Julė Draudikienė-Vaišvilaitė** (g. 1955 m. rugsėjo 20 d. Pocaičiuose, Mažeikių raj.) – muzikos mokytoja ir chorvedė.

## Biografija

Baigusi Židikų vidurinę mokyklą, 1973–1980 m. (su pertrauka) choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (pedagogų Vytauto Blūšiaus, Remigijaus Songailos ir Onos Radzevičienės klasės). 1984 ir 1988 m. kvalifikaciją kėlė Lietuvos kultūros darbuotojų tobulinimosi institute Vilniuje.

Nuo 1980 m. Naujosios Akmenės vaikų muzikos mokyklos mokytoja ir jaunučių choro vadovė. 1982–1989 m. vadovavo vietiniam centrinės ligoninės moterų chorui.

Nuo 1976 m. N. Akmenės kultūros rūmų mišriojo choro chormeisterė, nuo 1979 m. meno vadovė ir dirigentė. Kolektyvą parengė 1980 ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms, 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei, 1994 m. I ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Vilniuje, 1995 ir 1997 m. Baltijos ir Šiaurės šalių chorų šventėms Rygoje (Latvija) ir Gotlande (Švedija). Choras dalyvauja koncertuose ir kituose rajono kultūros renginiuose. Taip pat chorvedė vadovavo įvairiems vokaliniams ansambliams.

Nuo 1990 m. N. Akmenės Šv. Dvasios bažnyčios jaunimo choro ir moterų vokalinio kvarteto vadovė. Mokytoja yra Akmenės ir Mažeikių rajonų dainų švenčių dirigentė.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Nijolė Domarkienė-Šimonytė

**Nijolė Domarkienė-Šimonytė** (1934 m. gegužės 19 d. Naujikų k., Kupiškio r. – 2010 m. gruodžio 28 d. Klaipėdoje) – choro dirigentė ir pedagogė.

## Biografija

Baigusi Vilniaus S. Nėries vidurinę mokyklą, 1952–1957 m. lietuvių kalbą ir literatūrą studijavo Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute. 1950–1954 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje (dėst. B. Piekarskis). Mokyklą baigusi su pagyrimu, 1954–1959 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. K. Kavecko klasė).

Nuo 1959 m. rudens Klaipėdos S. Šimkaus aukštesniosios muzikos mokyklos choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytoja. 1978–1982 m. šios mokyklos merginų choro (35-40 dalyvių) vadovė. Merginas išmokė apie 100 įvairių kūrinių, surengė nemaža koncertų. Choras dalyvavo dainų šventėse ir kituose kultūros renginiuose, 1980 m. respublikinės dainų šventės konkurse pelnė pirmąją vietą. 1988–1989 m. pedagogė vadovavo prie mokyklos veikusiam vaikų chorui. Mokykloje išugdė 60 jaunųjų chorvedžių.

Be pedagoginio darbo, N. Domarkienė nuolat vadovavo mėgėjų chorams. 1959–1960 m. buvo Klaipėdos „Trinyčių“ fabriko moterų choro vadovė – parengė 1960 m. respublikinei dainų šventei, 1963–1970 m. uostamiesčio celiuliozės – popieriaus kombinato mišriojo choro ir vokalinių ansamblių vadovė. Chorą parengė 1965 m. respublikinei dainų šventei ir konkursui, o vokalinius ansamblius respublikiniams konkursams, dalyvavo televizijos laidoje. 1970 m. suorganizavo Klaipėdos miesto mokytojų mišrųjį chorą ir iki 1974 m. jam kūrybiškai vadovavo. Chorą išmokė nemaža kūrinių, koncertų surengė Klaipėdoje, dainavo Vilniuje, Pärnu (Estija) ir per Lietuvos radiją, chorų konkurse Šiauliuose laimėjo antrąją vietą. 1989–1993 m. Klaipėdos Kristaus Karaliaus bažnyčios mišriojo choro chormeisterė – chorą parengė popiežiaus Jono Pauliaus II sutikimo iškilmėms Kryžių kalne prie Šiaulių. 1991 m. buvo Kretingos bažnyčios mišriojo choro chormeisterė, 1994–1995 m. vadovavo Klaipėdos „Gijos“ mišriajam chorui ir vokaliniam ansambliui, 1995–1996 m. buvo Klaipėdos „Rūtos" draugijos vokalinių ansamblių ir solistų vadovė.

N. Domarkienė parašė nemaža metodinių darbų, kuriuos skaitė mokslinėse konferencijose, spaudoje paskelbė straipsnių. Buvo 1960 m. respublikinės dainų šventės konsultantė, Klaipėdos miesto dainų švenčių dirigentė, meno mėgėjų apžiūrų žiuri narė. 1984 m. apdovanota Kultūros žymūno ženklu, 1985 m. jai suteikta dėstytojos metodininkės kvalifikacijos kategorija.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Juozas Dryja-Visockis

**Juozas Dryja-Visockis** (1848 m. liepos 21 d. Batakių miestelyje, Tauragės apskr. – 1916 m. vasario 25 d. Oriole, Rusija) – vargonininkas, chorvedys, kompozitorius.

## Biografija

Muzikos mokėsi nuo pat vaikystės. Išmokęs vargonuoti, apie trejus metus vargonininkavo ir vadovavo chorui Skaudvilėje. 1871–1873 m. gyveno Peterburge ir kurį laiką mokėsi konservatorijoje, bet dėl ligos vėl grįžo į Lietuvą. 1875–1900 m. vargonininkavo ir vadovavo chorams Šeduvoje ir Joniškyje. 1900–1915 m. gyveno ir dirbo Rygoje: vadovavo Lietuvių šelpimo draugijos mišriajam chorui, moterų tarnaičių ir Rygos priemiesčių darbininkų chorams bei vokaliniams ansambliams, rengė vakarus – koncertus. Choras daugiausia dainuodavo paties vadovo sukurtas ir harmonizuotas liaudies dainas. Chorus ir ansamblius padėdavo mokyti duktė Juzė Dryja Visockaitė (1981–1928 m.). Ji turėjo gražų balsą, dainavo operetėse ir solo koncertuose, akompanavo chorui ir vokaliniams ansambliams, dalyvavo vaidinimuose. Taip pat dainavo Rygos vokaliniame sekstete, kurio repertuaras įrašytas į plokšteles. Po Pirmojo pasaulinio karo gyveno Vilniuje ir Joniškyje, dalyvavo kultūrinėje veikloje. J. Dryja-Visockis 1915 m. nuvyko į Oriolą, suorganizavo lietuvių chorą ir kurį laiką jam vadovavo. Harmonizavo ir sukūrė per 100 dainų chorams, bet išliko viena kita. Paplito jo daina „Miškas ūžia" (Maironio ž.).

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Juozas Dubickas (1939)

**Juozas Dubickas** (g. 1939 m. gegužės 22 d. Kaimelio k., Šakių raj.) – choro dirigentas ir pedagogas, Jono Dubicko brolis.

## Biografija

1959–1963 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno Juozo Gruodžio muzikos technikume (dėst. Vladas Balsys). 1965–1972 m. choro dirigavimo studijas neakivaizdiniu būdu tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. Nadeždos Kazakauskienės klasė).

Nuo 1962 m. – Kauno 19-osios profesinės technikos mokyklos, medicinos mokyklos, elektromechaninės gamyklos „Elektra“ vokalinių ir instrumentinių ansamblių bei chorų vadovas. Su šiais kolektyvais koncertavo Lietuvoje, Rusijoje ir Latvijoje, Kauno miesto meno mėgėjų apžiūrose ne kartą laimėjo pirmąsias vietas.

Nuo 1967 m. – Kauno žemės ūkio statybos projektavimo instituto liaudies šokių kolektyvo „Rasa“ pirmasis vokalo ir orkestro vadovas, koncertavo Lietuvoje ir užsienyje.

1969–1974 m. – Kauno politechnikos instituto studentų mišriojo choro „Jaunystė“ chormeisteris. Choro meno vadovui ir dirigentui Robertui Varnui padėjo parengti koncertines programas ir organizuoti tarprespublikinius studentų mišriųjų chorų konkursus „Juventus“ Kaune. 1970 m. respublikinės dainų šventės konkurse Vilniuje choras pelnė absoliučiai geriausio kolektyvo vardą Lietuvoje. Su „Jaunystės“ choru J. Dubickas koncertavo Lietuvoje ir užsienyje, 1971 m. dalyvavo Baltijos respublikų studentų dainų šventėje „Gaudeamus-V“ Rygoje ir kituose renginiuose.

1971–1981 m. – Kauno valstybinio mišriojo choro chormeisteris. Su šiuo kolektyvu J. Dubickas išlaikė Lietuvos konservatorijos baigimo choro dirigavimo valstybinius egzaminus – dirigavo W. A. Mozarto „Requiem". Choro meno vadovui ir vyr. dirigentui Petrui Bingeliui padėjo parengti stambių kantatinio – oratorinio žanro kūrinių. Su choru dalyvavo gastrolėse Rusijoje, Norvegijoje, Vokietijoje, Prancūzijoje ir kitur.

1974–1981 m. – Kauno medicinos darbuotojų dainų ir šokių liaudies ansamblio meno vadovas ir vyr. dirigentas. Parengė koncertinių programų, dalyvavo 1975 ir 1980 m. respublikinėse dainų šventėse, įvairiuose konkursuose laimėjo ne vieną prizinę vietą, koncertavo Lietuvoje, Rusijoje, Užkarpatėje, Lenkijoje, Vokietijoje.

1981–1990 m. – Kauno dirbtinio pluošto gamyklos kultūros ir sporto rūmų dainų ir šokių liaudies ansamblio „Gija“ vyr. meno vadovas. Kolektyvą parengė 1985 m. respublikinei dainų šventei ir 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei, koncertavo Lietuvoje, Bulgarijoje, Rumunijoje ir Suomijoje, dalyvavo kompozitoriaus A. Lapinsko autoriniame koncerte ir kituose kultūros renginiuose.

1990–1997 m. – Kauno šokių ansamblio „Rasa“ vokalinės grupės vadovas. Su šiuo kolektyvu dalyvavo tarptautiniuose festivaliuose Vokietijoje, Škotijoje, Belgijoje, Švedijoje, Turkijoje, koncertavo Prancūzijoje.

Nuo 1990 m. – Kauno 1-osios muzikos mokyklos dainavimo ir dirigavimo mokytojas. Dirigentas yra sukūręs ir režisavęs nemaža koncertinių programų, dirigavęs Kauno miesto dainų šventėse.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Pranas Dulkė

**Pranas Dulkė** (1896 m. kovo 19 d. Ariogaloje, Raseinių raj. – 1952 m. gruodžio 26 d. Brukline, JAV) – vargonininkas ir chorvedys.

## Biografija

Nuo mažens mėgo dainuoti ir svajojo tapti muzikantu. 1913 m. atvyko į JAV, Waterbury, CT, privačiai mokėsi pas vargonininką J. Kovą-Cepukaitį, dainavo choruose ir dalyvavo vaidinimuose. Kurį laiką vargonininkavo ir vadovavo chorui Šv. Juozapo lietuvių parapijoje.

1918 m. užėmė vargonininko vietą Šv. Antano parapijoje Ansonijoje, CT. Po dvejų metų persikėlė vargonininkauti į Filadelfiją, PA, kur dirbo Šv. Jurgio parapijoje ir pas K. Grigaitį mokėsi diriguoti, dainuoti ir vargonuoti. Vargonininkavo Šv. Izidoriaus parapijoje Braddocke, PA, Šv. Vincento parapijoje Girardville, PA, Švč. Marijos Apreiškimo parapijoje Frackaville, PA, ir Šv. Liudviko parapijoje Maizeville, PA.

Apie penkerius metus vargonininkavo ir Viešpaties Atsimainymo parapijoje Maspethe, NY. 1928 m. persikėlė į Brukliną, kur iki mirties vargonininkavo Angelų Karalienės parapijoje.

Kiekvienoje parapijoje vadovavo ir chorams, kurie pasižymėjo giesmininkų gausumu. Kai Angelų Karalienės parapija 1938 m. minėjo 50 metų jubiliejų, chore jau buvo per 100 žmonių. Chorai giedojo bažnyčiose, rengė koncertus, dalyvavo 1952 m. Niujorko ir New Jersio apskričių lietuvių chorų dainų šventėje, buvo dainavę ir ankstesniuose tautiniuose renginiuose.

Pranas Dulkė dirbo ir daug visuomeninių darbų. Nuo 1922 m. – ALRK Vargonininkų sąjungos narys, Niujorko-New Jersio provincijos šios sąjungos narys, daug kartų buvo renkamas Vargonininkų sąjungos Centro valdybos vicepirmininku.

Išleido plokštelių su savo chorų įdainavimais, vedė lietuviškas radijo laidas, dainavo senoviškas dainas. Sukūrė ir harmonizavo keletą lietuvių liaudies dainų, parašė giesmes „Kristus mūsų Dievas“, „Kristus atpirkėjas" ir kt. Buvo didelis lietuviškos muzikos patriotas ir propaguotojas. Sūnūs Povilas ir Bernardas irgi vargonininkai.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Rimantas Dugnas

**Rimantas Dugnas** (1937 m. rugsėjo 19 d. Antazavėje, Zarasų apskrityje – 1994 m. gruodžio 29 d. Panevėžyje) – choro dirigentas ir pedagogas.

## Biografija

1952–1956 m. choro dirigavimo mokėsi Panevėžio muzikos mokykloje (dėst. A. Liberis). Mokydamasis vadovavo Panevėžio mėsos kombinato mišriajam chorui, kurį parengė 1955 m. respublikinei dainų šventei. Baigęs muzikos mokyklą, keletą metų dirbo Panevėžio rajono kultūros skyriuje ir vadovavo kaimo chorams. 1959–1964 m. choro dirigavimą studijavo neakivaizdiniu būdu Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. J. Motiekaičio klasė).

Nuo 1957 m. Panevėžio J. Švedo pedagoginės muzikos mokyklos koncertmeisteris, o vėliau iki 1992 m. choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytojas, parengė būrį jaunųjų chorvedžių. Be pedagoginio darbo, nuolat vadovavo Panevėžio miesto įmonių chorams. 1957–1960 m. siuvimo fabriko „Nevėžis" moterų choro vadovas – parengė 1960 m. respublikinei dainų šventei. Keletą metų vadovavo Statybos – remonto valdybos vyrų chorui, kurį išmokė sudėtingesnių kūrinių ir 1961 m. su juo dalyvavo televizijos laidoje. 1962–1965 m. vadovavo Panevėžio cukraus fabriko vyrų chorui; paruošė 1963 m. I respublikiniam vyrų chorų sąskrydžiui Vilniuje (konkurse pelnė trečiąją vietą) ir 1965 m. respublikinei dainų šventei (konkurse laimėjo ketvirtąją vietą). 1965–1968 m. Panevėžio prekybos valdybos moterų choro vadovas – parengė 1967 m. respublikinei meno ir sporto šventei Vilniuje. Chorai dalyvaudavo koncertuose, Panevėžio miesto dainų šventėse ir kituose kultūros renginiuose. Vėliau vadovavo Panevėžio mėsos kombinato ir vandentiekio vokaliniams ansambliams. Pedagogas buvo Panevėžio miesto dainų švenčių dirigentas, miesto ir rajono chorų konsultantas.

## Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Jonas Dubickas

**Jonas Dubickas** (1942 m. balandžio 5 d. Dauguose, Alytaus raj. – 1968 m. lapkričio 2 d. žuvo autoavarijoje, motociklu važiuodamas į Šiaulius) – choro dirigentas.

## Biografija

1957–1961 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno Juozo Gruodžio muzikos mokykloje – technikume (dėst. Andrius Kairys ir Vytautas Blūšius). 1961–1968 m. (su pertrauka) choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. Klemenso Griauzdės klasė). Studijų metais buvo Vilniaus inžinerinio statybos instituto studentų mišriojo choro „Gabija" chormeisteris.

1966–1968 m. – Elektrėnų kultūros namų meno vadovas, klarnetu grojo kaimo kapeloje ir estradiniame ansamblyje, 1965–1966 m. vadovavo kultūros namų mišriajam chorui.

Nuo 1968 m. rudens – Kauno valstybinio muzikinio teatro chormeisteris ir Kauno politechnikos instituto studentų dainų ir šokių liaudies ansamblio „Nemunas“ choro vadovas. Netikėta ir tragiška mirtis nutraukė jauno talentingo dirigento prasmingus darbus.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Elena Domarkienė-Rapalytė

**Elena Domarkienė-Rapalytė** (g. 1954 m. vasario 1 d. Telšiuose) – choro dirigentė ir muzikos mokytoja.

## Biografija

Baigusi Telšių Žemaitės vidurinės mokyklos aštuonias klases ir vaikų muzikos mokyklą (A. Meškausko akordeono klasę), 1969–1973 m. choro dirigavimo mokėsi Panevėžio aukštesniojoje pedagoginėje muzikos mokykloje (dėst. A. Liberis). 1974–1979 m. choro dirigavimo studijas neakivaizdiniu būdu tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. A. Lopo ir vyr. dėst. A. Krogerto klasės).

1973–1976 m. Telšių vidurinės mokyklos – internato muzikos mokytoja, jaunučių, jaunių ir merginų choro vadovė. Chorai dalyvavo koncertuose ir rajono dainų šventėse. 1973–1981 m. Tryškių (Telšių r.) kultūros namų vyrų choro chormeisterė, 1977–1980 m. Telšių miesto kamerinio choro chormeisterė – su šiuo choru išlaikė konservatorijos baigimo valstybinius egzaminus. 1979–1989 m. Telšių buitinio gyventojų aptarnavimo kombinato moterų vokalinio ansamblio vadovė – respublikiniuose konkursuose pelnė pirmųjų ir kitų prizinių vietų. 1985–1990 m. Telšių rajono švietimo darbuotojų moterų choro vadovė: surengė koncertų, su choru dalyvavo 1985 m. respublikinėje dainų šventėje, 1986 m. moterų chorų šventėje „Aš atdarysiu dainų skrynelę" Kretingoje ir 1990 m. Lietuvos tautinėje dainų šventėje Vilniuje. Tuo metu tai buvo geriausias moterų choras Telšių rajone.

Nuo 1973 m. Telšių vaikų muzikos mokyklos mokytoja, nuo 1976 m. jaunučių choro vadovė – jį parengė 1977 ir 1987 m. respublikinėms moksleivių dainų šventėms ir 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventei, 1994 ir 1996 m. dainų šventėms Klaipėdoje, 1997 m. dainų šventėms Skuode ir Mažeikiuose. Choras kasmet surengia po 2-3 koncertus Telšių miesto visuomenei, nuolat dalyvauja rajono dainų šventėse.

Nuo 1995 m. pedagogė dėsto ir Telšių taikomosios dailės aukštesniojoje mokykloje. Dabar dėsto Telšių Muzikos Mokykloje.

## Visuomeninė veikla

Telšių rajono dainų švenčių jaunučių chorų vyr. dirigentė, rajono chorų ir „Dainų dainelės" konkursų žiuri narė, keletą metų vadovavo rajono muzikos mokytojų metodikos būreliui, dalyvauja muzikos kursuose bei seminaruose. 1994 m. jai suteikta muzikos mokytojos metodininkės kvalifikacijos kategorija.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Vladas Dutkevičius

**Vladas Dutkevičius** (1889 m. kovo 23 d. Baisogaloje, Radviliškio raj. – 1945 m. sausio 8 d. Šiauliuose) – mokytojas, knygnešys, vargonininkas, chorvedys.

## Biografija

1901 m. Radviliškyje baigęs liaudies mokyklą, lankė Šiaulių gimnaziją, o 1911–1913 m. mokėsi Vilniaus muzikos mokykloje, 1919, 1920 ir 1921 m. lankė Švietimo ministerijos organizuojamus mokytojams aukštesniuosius kursus Kaune ir įgijo pradžios mokyklos mokytojo cenzą.

1920–1923 m. tobulinosi Juozo Naujalio vargonininkų kursuose, 1931–1932 m. vargonuoti ir diriguoti mokėsi Kauno muzikos mokykloje.

Išmokęs skaityti ir rašyti, pradėjo daraktoriauti kaimo mokyklose, o įgijęs muzikos žinių, ėmė vargonininkauti ir vadovauti chorams. 1909–1913 m. vadovavo Šiaulių Šv. Juozapo katalikų darbininkų draugijos ir „Varpo“ draugijos chorams, organizavo vakarus – vaidinimus su dainomis.

Nuvykęs į Radviliškį, 1913 m. sausio 13 d. vietos klube pastatė Miko Petrausko operetę „Kaminkrėtys ir malūnininkas". 1914–1917 m. vargonininkavo ir vadovavo chorui Viekšniuose (Akmenės raj.), 1918–1919 m. mokytojavo Paežerių (Radviliškio raj.) pradžios mokykloje. Suorganizavo Paežerių ir Užuožerių kaimų jaunimo chorą, surengė vakarų – koncertų. Metus kitus mokytojavo ir vargonininkavo Mažeikiuose, Kaltinėnuose (Šilalės raj.), Aukštelkuose (Radviliškio raj.), Subačiuje (Kupiškio raj.), Surdegyje (Anykščių raj.).

1923–1929 m. dirbo Spirakiuose (Panevėžio raj.) – pavasarininkų chorą parengė 1928 m. visos Lietuvos dainų šventei Kaune. 1929–1932 m. dirbo Panevėžyje: mokytojavo lenkų gimnazijoje ir vargonininkavo Kristaus Karaliaus katedroje. Katedros chorą parengė 1930 m. visos Lietuvos dainų šventei Kaune.

1932–1938 m. vargonininkavo ir vadovavo chorams Kretingoje. 1938 m. dainų šventei Klaipėdoje parengė du didelius chorus – Šaulių kuopos (57 dalyviai) ir jaunalietuvių (58 dalyviai). Nuo 1938 m. rudens iki mirties gyveno ir dirbo Šiauliuose.

V. Dutkevičius statė ir režisavo muzikinius bei dramos veikalus. Turėjo gražų tenoro balsą, Miko Petrausko bei Vlado Paulausko operetėse atlikdavo solo partijas. Buvo laikraščių „Vargonininkas“ ir „Viltis“ korespondentas, platino draudžiamą spaudą. 1928 m. prezidento Antano Smetonos apdovanotas Lietuvos Nepriklausomybės dešimtmečio medaliu.

Išaugino 4 dukteris, iš kurių Danutė Dutkevičiūtė-Kuzinienė ir Laima Dutkevičiūtė-Burkšaitienė yra žinomos muzikologės.

## Šaltiniai

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. 
* Anykštėnų biografijų žinynas. Vladas Dutkevičius
Antanas Dzikas

**Antanas Dzikas** (1897 m. Kėdainių apskr. – 1954 m. spalio 10 d. Filadelfijoje, JAV) – vargonininkas ir chorvedys.

## Biografija

Iš pradžių vargonų mokėsi pas vietos vargonininką, vėliau tobulinosi Juozo Naujalio vargonininkų kursuose Kaune. Būdamas 14 metų, pradėjo vargonininkauti Moniškuose (Utenos r.), vėliau – Panevėžyje ir Kėdainiuose.

1914 m. atvyko į JAV, mokėsi bažnytinės muzikos, vargonininkavo Pensilvanijos valstijoje, vadovavo chorams Niujorko apylinkėje.

Nuo 1929 m. vargonininkavo ir vadovavo chorui Šv. Jurgio lietuvių parapijoje Filadelfijoje.

Nuo 1937 m. iki mirties vadovavo lietuviškoms radijo valandėlėms. Priklausė įvairioms lietuvių organizacijoms, nuo 1915 m. buvo ALRK Vargonininkų sąjungos narys.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Antanas Dvarionas

**Antanas Dvarionas** (1899 m. balandžio 25 d. Liepojoje, Latvija – 1950 m. gegužės 18 d. Toronte, Kanada) – dainininkas (tenoras), vargonininkas, chorvedys.

## Biografija
Tėvas Dominykas Dvarionas (1859–1929) buvo vargonininkas, chorvedys, muzikos instrumentų derintojas. Vadovavo Liepojos lietuvių chorams, vargonininkavo bažnyčiose, dalyvavo ir kitokioje kultūrinėje veikloje. Išaugino 12 vaikų ir beveik visus išleido į mokslus; dauguma jų pasižymėjo ir muzikiniais gabumais, o Antanas, Balys, Valerijonas, Kazimieras, Julija ir Eugenija tapo muzikais profesionalais. Muzikais išaugo nemaža jų vaikų ir vaikaičių.

Peterburge studijavo kalnų inžineriją ir muziką. Po Pirmojo pasaulinio karo apie dvejus metus dainavo Liepojos operoje, su savo broliais sudarė vokalinį sekstetą ir dažnai koncertuodavo.

Apsigyvenęs Kaune, apie 13 metų dirbo Valstybės teatre, tvarkė užkulisinę muziką, atliko mažesnes partijas operų spektakliuose ir retkarčiais grodavo simfoniniame orkestre. Kaune suorganizavo pramoginės muzikos orkestrą ir reiškėsi kaip estrados dainininkas.

Pasitraukęs iš Lietuvos, keletą metų gyveno Kopenhagoje (Danija), ten vadovavo lietuvių chorui ir surengė koncertų. 1948 m. atvykęs į Kanadą, keletą metų vargonininkavo ir vadovavo Toronto lietuvių parapijos chorui.

## Literatūra

* Juozas Gaudrimas. Balys Dvarionas, 1982 m.

## Šaltiniai