open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Himavatas

**Himavatas** (kitaip Himalajus ar Himavanas, sanskritu/hindi: हिमवान् – „snieginis“), hinduizmo mitologijoje dievas, personifikuojantis Himalajų viršūnę, rakšų, pišačų ir jakšų buveinę.

Himavatas buvo apsaros Menakos (Menos) vyras, susilaukęs nuo jos sūnaus Mainakos (vienintelė iš kalnų viršūnių, pasilikusi su sparnais po to, kai Indra nupjaustė kalnų sparnus) ir dukterų Parvati (Šivos žmona) bei Gangos.
Ganeša

**Ganeša** () hinduizme – išminties dievas, mokslo, rašto, mokyklų globėjas, žemesniųjų dievų ganų (Šivos palydovų) valdovas. Kiti nuolatiniai jo vardai: ***Ganapatis*** (गणपति = *Gaṇapati-* „pulkų viešpats“), ***Vighnešvara*** (विघ्नेश्वर = *Vighneśvara-* „viešpats kliūčianaikis“), ***Vinajaka*** (विनायक = *Vināyaka*-).

Vedose Ganeša kaip savarankiška dievybė nefigūruoja, o titulas *Gaṇapati-* priklausė pačiam Šivai, arba Rudrai (pvz., Taitiryja samhitos IV 5.4; Maitrajani samhitos III 1.3). Epuose ir puranose Ganeša – Šivos ir Parvatės sūnus. Jis vaizduojamas žmogaus kūnu, raudonos ar geltonos spalvos, dideliu apskritu pilvu, su keturiomis rankomis ir dramblio galva, iš kurios styro tik viena iltis.

Ganeša nėra vedinė dievybė, greičiausiai kilusi iš ikiarijiškų liaudiškų tikybų. Kultas susiklostė apie V amžių.

## Mitologija

Kai kuriose puranose aiškinama, kaip atsirado tokia Ganešos išvaizda aiškinama. Vienoje iš jų pasakojama, jog į Ganešos gimimo šventę užmiršta pakviesti dievą Šanį (planetos Saturno personifikacija); iš keršto šis savo žvilgsniu supleškino kūdikio galvą, ir Brahma tada patarė motinai pritaisyti galvą to gyvūno, kuris pirmas jai pasirodys.

Pasak kito mito, patsai Šiva iš pykčio nupjovęs savo sūnui galvą, kai vaikas neįleido jo į Parvatės kambarį; po to, kad nuramintų savo žmoną, jis pritaisęs prie Ganešos kūno netoliese pasirodžiusio dramblio galvą. Gyvuoja mitas, pasakojantis, jog Ganeša, užrašinėdamas Vjasos diktuojamą „Mahabhartą“, sulaužęs plunksnakotį; stengdamasis nepraleisti nė žodžio, Ganapatis nusilaužęs savo dešiniąją iltį ir ja toliau rašęs „Mahabharatos“ tekstą.

Vieną iltį Ganeša prarado kovoje su Parašurama: Parašurama atėjo aplankyti Šivos, bet Šiva miegojo, o Ganeša atsisakė jį įleisti; tuomet Parašurama metė į Ganešą savo kirvį ir nukirto dešiniąją iltį. Pagal kitą versiją Ganeša pats sau nusilaužė iltį, kovodamas su milžinu Gadžamukha, ir metė ją į savo priešininką; iltis turėjo magiškų galių ir pavertė Gadžamukhą žiurke, kuri tapo kinkomuoju Ganešos gyvūnu (vahana).

## Kultas
Dievas Ganeša yra tyrumo, nekaltumo, išminties ir nuolankumo energija. Pagal Sahadža jogą Šri Ganeša valdo pirmąjį energetinį centrą (čakrą) muladharą. Jo simbolis – svastika, bydža mantra – OM. Šri Ganeša mėgsta saldumynus, todėl vienoje iš keturių rankų laiko ladu (indiškas skanėstas). Jam lenkiamasi raudonomis gėlėmis, saldumynais ir kumkumu (raudonąja Indijos uoliena).

Indijoje, Maharaštros regione yra 8 Ganešos svajambhūs. Tai vietos, kuriose iš žemės iškilo akmenys turintys Šri Ganešos formą. Tie akmenys nuo seno laikomi šventais.

Hinduistai Ganešą gerbia kaip išminties dievą ir kliūčių pašalintoją (plg. Ganešos žmonų vardus: Budhė – „protas“ ir Sidhė – „sėkmė“). Ganeša – vienas iš populiariausių indų dievų; Ganešos atvaizdai ir jam skirtos šventyklos plačiai paplitę visoje Indijoje, ypač pietuose.
 
Hinduistai bhadros mėnesio (rugpjūtis–rugsėjis) šviesiosios mėnulio pusės 4 dieną švenčia Ganešos gimimo dienos šventę Ganešačaturthę. Ganeša garbinamas krumpliais daužant kaktą ir sukryžiuotomis rankomis tampant ausų spenelius.

## Nuorodos
* Ganapati – The Remover of Obstacles
Gana (hinduizmas)

**Gana** (, „minia“, „pulkas“, „būrys“ ir t. t.) – hinduizmo mitologijoje uždara dievybių grupė (bendrija), sudaryta paprastai iš žemesniųjų dievų ir pusdievių.

„Gana – devata“ grupei priklausė 9 klasės mitologinių būtybių: aditjos, višvos (višvadevai), vasu, tušitai, abhasvarai, anilai, maharadžikai, sadhi, rudrai. Šie žemesnieji dievai ar pusdieviai tarnavo Šivai, ir juos valdė Ganeša („Ganos valdovas“), jų vedlys, Šivos ir Parvati sūnus. Ganeša buvo ne kaip dieviškosios Ganos šeimininkas ir valdovas, bet kaip tarpininkas tarp jos ir Šivos.

Dievybės, sudariusios ganą, rinkdavosi gana – narvatoje („Ganos kalne“), kuri buvo jų buveine. Šios devynios dievybių grupės tikriausiai tapo devynių riši ganų prototipu valdant arhatui (dieviškajam išminčiui) Mahavirai.

Senovės Indijoje terminu „gana“ vadindavo visokias bendruomenines sąjungas: bendruomenės kolektyvą, kaip bendrijos vienetą, vėliau – respublikinio tipo valstybinius darinius (plg. su „sangha“) ir taip pat aukščiausiąjį valdžios organą (tarybą) tose respublikose. Būrimasis į ganas (bendrijas) padarė įtaką budistų (ir džainistų) vienuolių ordinams, amatininkų bendrijoms ir pan.
Kankunas

**Kankunas** () – kurortinis miestas pietryčių Meksikoje, Kintana Roo valstijoje. Miestas yra šiaurės rytiniame Jukatano pusiasalio pakraštyje, glaudžiai susijęs su kurortiniu miesteliu, esančiu L formos saloje (21 km ilgio ir 0,4 km pločio), kuriame yra vadinamoji „viešbučių zona“ (*Zona Hotelera*). Saloje yra dangoraižiai viešbučiai, platūs paplūdimiai, koraliniai rifai, palmių miškai. Čia beveik nėra lietaus sezono, kadangi pietinės Kintana Roo džiunglės išsausina beveik visą metų lietų (kritulius).

Apie 30 tūkst. gyventojų vis dar gyvena lūšnose. Autostrada Kankunas susisiekia su Puerto Chuaresu (*Puerto Chuarez*) šiaurėje ir Morelosu (*Puerto Morelos*) pietuose. 19 km į pietus nuo miesto yra tarptautinis oro uostas.

## Istorija
Anksčiau čia gyveno majai, pirmąkart paminėtas 1843 m. kaip *Cancúne* (majų kalba „Laivas vaivorykštės gale“). Iki pat 1970 m. Kankune tegyveno apie 100 majų tautybės gyventojų, besiverčiančių žvejyba, tačiau kai Meksikos vyriausybė pagal privatų užsakymą atliko trejų metų tyrimą dėl tarptautinio atostogų centro Meksikoje, Kankunas ėmė formuotis kaip turizmo centras. Čia plūstelėjo turistai iš viso pasaulio ir Kankunas tapo įdomiu miestu, kuris gali būti planingai statomas kaip kurortas, pavyzdžiu.

## Šaltiniai
Userkarė

**Userkarė** („Ra siela yra stipri“) – antrasis šeštosios Egipto dinastijos faraonas. Po trumpo valdymo, jį pakeitė Tečio sūnus Pepis I. Nežinoma, kaip baigėsi jo valdymas. Turino karalių sąraše yra lakuna (tarpas) tarp faraono Tetčio ir Pepio I, kur manoma tūrėtų būti įrašas apie Userkarę. Userkarė paminėtas keliuose kituose karalių sąruoše, todėl manoma, kad jis nebuvo uzurpatorius, nužudęs Tetį, ir pripažįstamas kaip teisėtas karalius. Pagal Maneto Tetį nužudė jo sargybiniais.

Keliama teorija, kad Userkafė tapo faraonu, kadangi Pepis I buvo per jaunas valdyti ir paliko sostą, kai Pepis sulaukė tinkamo amžiaus. Nors tada jis neturėtų vadintis karaliumi, o būti regentu, tačiau vadinosi.

Userakrė pradėjo ir tęsė keletą didelių statybų projektų, tai rodo įrašai apie darbo jėgą. Jam nepriskiriamas nei vienas piramidės kompleksas.
Vakarų Romos imperija

**Vakarų Romos imperija** () – imperija, susikūrusi 395 m., kai imperatorius Teodosijus I Romos imperiją padalino savo sūnums Flavijui Augustui Honorijui (Vakarų Romą) ir Arkadijui (Rytų Roma arba *[[Bizantija]]*).

Vakarų Romos imperija gyvavo 81 metus. Dominavo lotynų kalba ir kultūra. Imperatorius Honorijus imperijos sostinę perkėlė iš Romos į Raveną. Romoje liko posėdžiauti tik senatas.

Reali valdžia priklausė kariuomenės vadams Stilichonui, Konstancijui, Bonifacijui, Aecijui bei barbarų karvedžiams Alarikui, Odoakrui.

## Žlugimas
Vakarų Romos imperijos žlugimo problema yra viena iš sudėtingiausių istoriografijos problemų. Dalis mokslininkų sutaria dėl formaliosios Vakarų Romos imperijos žlugimo datos – 476 m., kai barbarų vadas Odoakras nuvertė paskutinįjį imperatorių Romulą Augustulą. Dalis mokslininkų nenurodo tikslios datos ir patį žlugimą apibrėžia V a.

Krikščioniškoji istoriografija ir po Vakarų Romos imperijos žlugimo laikė imperiją ir toliau egzistuojančia. Krikščionių istorikų Eusebijaus bei Jeronimo pasekėjai ir toliau skaičiavo metus pagal romėnišką kalendorių, vyskupų ir kankinių mirties datas nurodydavo pagal chronologiją nuo Romos miesto įkūrimo. Metraštininkai laikė Bizantijos imperiją Romos imperijos tęsiniu ir nurodydavo Bizantijos imperatorių seką iki Karolio Didžiojo imperijos pradžios.

## Vidinės Romos imperijos nusilpimo priežastys
Romos imperija buvo be galo didelė, o jos valdymo sistema silpna, todėl buvo labai sunku valdyti tokią didelę valstybę. Tuo metu vergovinis ūkis pergyveno krizę, vergų darbas tapo labai nenašus, sumažėjo maisto, daug žmonių badavo. Romoje labai sumažėjo gimstamumas, nes moterys dažnai atsisakydavo gimdyti ir vaikus įsivaikindavo, taip pat buvo daug kraujomaišos atvejų, todėl dažnai vaikai gimdavo su rimtais išsigimimais. Taip pat Romos imperija turėjo gana daug ekologinių problemų, jie gana stipriais suardė gamtos grandines, nes išžudė daugybę gyvūnų savo pramogoms (gladiatorių kautynėms, gurmaniškam maisto paruošimui). Pamažu nyko visos Romos imperijos senosios tradicijos, nes įsigalėjo krikščionybė.
Prie imperijos nusilpimo prisidėjo ir barbarų gentys.

## Nuorodos

* Maškinas N. A. Senovės Romos istorija. Vilnius, 1955 m.
* Georgas Veberis. „Vseobščaja“ istorija. Maskva, 1886 m.
Pepis I

**Pepis I** (**Merirė**, **Fios**, m. apie 2283 m. pr. m. e.) – trečiasis šeštosios Egipto dinastijos faraonas. Valdė apie 2332–2283 m. pr. m. e. Sosto vardas Merirė reiškia „Ra mylimas“.

Pepis I buvo faraono Tečio sūnus. Manoma, kad jam reikėjo įrodyti savo teisė į sostą, prieš tada trumpai valdžiusį Userkarę. Kai kurie egiptologai mano, kad Userkarė buvo uzurpatorius, kiti − kad regentas, valdęs iki kol Pepis I sulauks tinkamo valdyti amžiaus ir pasitraukęs iš sosto. Pepio I valdymo pradžioje jo koregente tikriausiai buvo motina, karalienė Iput. Pepis I buvo vedęs turėjo dvi žmonas, abi Aukštutinio Egipto vizirio Khuji dukteris. Jos jam pagimdė įpėdinius Merenrą ir Pepį II. Šis faktas rodo, kad Khuji turėjo didžiulę įtaką to meto Egipte, jo sūnus Džau vėliau tapo irgi pirmuoju viziriu.

Per apie 40 valdymo metų Pepis I inicijavo šventyklų statybas ir dekoravimą Denderoje, Bubastyje, Abydose, Elefantine ir, tikriausiai, Hierakonpolyje. Pastarajame mieste rasta Pepio I varinė žmogaus dydžio statula su mažesne statula, tikriausiai sūnaus Merenros, viduje. Pepio I valdymas pasižymėjo agresyvia ekspansija į Nubiją, plėtėsi prekyba su tolimais kraštais, kaip Libanas ir Somalio krantas. Kartu didėjo Egipto aukštuomenės įtaką. Pepio I piramidė pastatyta Sakaros pietinėje dalyje. Joje pirmą kartą atrasti piramidžių tekstai (bet nėra anksčiausi). Faraono sarkofagas buvo sudaužytas, mumija nerasta, tačiau išliko kanopų skrynia su ryšuliu balzamuotų vidurių ir indo šukėmis, kuriame jie laikyti. Pagal jo laidojimo komplekso vardą *Men-nefer* vėliau pavadintas Memfis. Tikėtina, kad valdymo pabaigoje Pepis I buvo koregentas kartu su sūnumi Merenra.
## Šaltiniai
* Ian Shaw, Paul Nicholson. *The British Museum Dictionary of Ancient Egypt*. The American University in Cairo Press., 2002, p. 220
* Encyclopaedia Britannica, 2008 10 23
Sirmijus

**Sirmiumas** (šiandien Sremska Mitrovica), *garbingoji miestų motina*, – senovės romėnų miestas Panonijoje. Dabartinio Sremo regiono pavadinimas kilo nuo šio antikinio miesto vardo.

Sirniumas iš pradžių buvo ilyrų miestas, o I-ame amžiuje pr. m. e. jį užkariavo romėnai. Tai buvo svarbus vėlyvosios Romos imperijos miestas, romėnų Panonijos ekonominis centras ir viena iš keturių visos imperijos sostinių. Sirniume taip pat buvo monetų kalykla.

## Istorija
Sirmiumas buvo vienas seniausių Europos miestų. Archeologai rado organizuoto žmogaus gyvenimo pėdsakų, išlikusių iš maždaug 5000 m. pr. m. e.

Kai romėnai nukariavo Sirmiumą I a. pr. m. e., gyvenvietė jau turėjo gilias tradicijas.

I amžiuje Sirmiumas gavo Romos piliečių kolonijos statusą ir tapo labai svarbia ekonomine ir strategine vietove. Imperatorių Trajano, Marko Aurelijaus ir Klaudijaus II karines ekspedicijos buvo ruošiamos būtent Sirmiume.

103 metais romėnų Panonija buvo perskelta į dvi dalis: Aukštutinę Panoniją ir Žemutinę Panoniją. Žemutinės Panonijos sostinė buvo Sirniumas.

296 Romos imperatoriaus Diokletiano valdymo laikotarpiu buvo priimtas naujas Panonijos teritorinis padalinimas. Vietoj prieš tai buvusių dviejų provincijų (Aukštutinės Panonijos ir Žemutinės Panonijos) buvo sukurtos keturios naujos: Panonija Prima, Panonija Valerija, Panonija Savija ir Panonija Sekunda. Sirmiumas buvo Panonijos Sekundos sostinė.

293, kai imperijoje įsigaliojo tetrarchija, Romos imperija buvo padalinta į keturias dalis ir Sirmiumas tapo viena iš keturių sostinių (kitos buvo Trieras, Milanas ir Nikomedija). Tetrarchijos metu Sirmiumas buvo imperatoriaus Galerijaus sostinė. Įkurus pretorijų prefektūras 318 metais, Ilyrijos prefektūros sostine tapo Sirniumas. Sostine šie miestas buvo iki 379, kai prefektūra politiškai buvo padalinta į Rytinę ir Vakarinę Ilyriją. Vakarinė dalis (Įskaitant ir Sirniumą) buvio prijungta prie Italijos prefektūros. Rytinė dalis išliko atskira prefektūra su sostine Salonikuose.

Miestas taip pat buvo svarbus krikščionybės centras. Sirniume buvo surengti keli krikščionių susirinkimai.

## Romos imperatoriai

Šeši Romos imperatoriai gimė Sirniume ir jo apylinkėse:
* Trajanas Decijus (249–251)
* Aurelianas (270–275)
* Probusas (276–282)
* Maksimiljanas Herkulis (285–310)
* Konstancijus II (337–361)
* Gratianas (367–383)

Paskutinis jungtinės Romos imperijos imperatorius Teodosijus I (378–395) tapo imperatoriumi Sirniume.
Germanas

**Germanas** – gyvenvietė vakarų Bulgarijoje, į pietryčius nuo Sofijos miesto, Lozeno kalno papėdėje. Šv. Jono Riliečio vienuolynas (nuo X a.), bažnyčia (pastatyta 1885 metais), mokykla, biblioteka.

## Sportas
* FK Koneliano German (futbolas)
Boleslovas I Narsusis

**Boleslovas I Narsusis** (; 967 m. – 1025 m.) – Lenkijos karalius.

## Valdymas

Siekdamas išplėsti savo įtaką prūsų žemėse, suorganizavo Šv. Brunono misiją į jotvingių žemes, dėl kurių varžėsi su Rusios didžiuoju kunigaikščiu Vladimiru.

## Santuokos ir vaikai

* (apie 984) Meiseno markgrafo Rikardo duktė
* (985) Judita Vengrė, Vengrijos kunigaikščio Gezos duktė
* (987) Emnilda Lužicka, Lužicko kunigaikščio Dobromiro duktė
: Bezprimas (987–1032)
: Regelinda (989–1014), ištekėjo (1002) už Meiseno markgrafo Germano
: Meška II (990–1034), Lenkijos karalius (1025–1034)
: Oto (1000–1034)
: duktė (1001–1018), ištekėjo (1015) Kijevo didžiojo kunigaikščio Sviatopolko
: duktė, abatė
* (1018.2.3) Oda Meisenė, Meiseno markgrafo Ekerchardo duktė
: Matilda (1017– po 1035), Švabijos hercogo Otono Švainfurto sužadėtinė arba žmona (1035)

## Galerija
Uma

Žodis **Uma** reiškia:

* Uma – Šivos žmonos Devi aspektas;
* Ummah – musulmonų visuma;
* Uma – moteriškas vardas, kurį turi, pvz., JAV aktorė *Uma Thurman* ar Indijos politikė *Uma Bharti*;
* Uma – miestas Šumere
* Uma – buvusi apskritis Ehimės prefektūroje (Japonija);
* uma – Sulavesyje (Indonezija) naudojama kalba;
* Uma – vienos driežų genties lotyniškas pavadinimas;
* Uma – tropinis ciklonas, 1987 m. padaręs nemažai žalos Port Viloje (Vanuatu).
Santrumpas:
* UMA – Maino universitetas Augustoje (JAV) ();
* UMa – Didžiųjų Grįžulo ratų žvaigždynas, pagal lotynišką pavadinimą *Ursa Major* 'Didžioji lokė'.
Tamperė

**Tamperė** – antrasis pagal dydį Suomijos miestas. Tai taip pat didžiausias miestas šiaurės šalyse, esantis ne prie jūros. Veikia Tamperės oro uostas.

## Istorija
1775 m. Tamperę, kaip turgavietę, įkūrė Gustavas III, Švedijos karalius, o 1779 m. jai buvo suteiktos miesto teisės. Tuo metu tai buvo mažas, kelių km² ploto miestelis.

Kaip pramonės ir prekybos centras Tamperė išaugo XIX a. XIX a. antroje pusėje Tamperėje buvo beveik pusė visos Suomijos pramoninės darbo jėgos. Čia susikaupusi pramonė leido miestą pavadinti „Šiaurės Mančesteriu“. Ties miestu nuo 1918 m. kovo 15 d. iki balandžio 6 d. vyko Tamperės mūšis, kuriame Suomijos kariuomenė nugalėjo vietos komunistų raudonąją gvardiją, o dar po mėnesio Suomijos pilietinis karas baigėsi.

## Sportas

### Futbolas
* Tampere United
* FC Ilves Tampere
* TPV Tampere
* Tampereen Palloilijat
* Tampereen Kisatoverit

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Miesto oficiali svetainė
Gustavas III

**Gustavas III** (, 1746 m. sausio 24 d. Stokholmas – 1792 m. kovo 29 d. Stokholmas) – 1771–1792 m. Švedijos karalius

## Biografija

Kilęs iš Oldenburgų atšakos, Holšteinų-Gotorpų dinastijos. Tėvas Adolfas Frederikas, motina Luiza Ulrika. Brolis Karolis XIII. 
## Šeima
1766 m. lapkričio 4 d. vedė. Žmona Danijos karaliaus Frederiko V duktė Sofija Magdalena Danė, sūnūs:
* Gustavas IV Adolfas (1778–1837 m.)
* Karolis Gustavas (1782–1783 m.)

## Valdymas

1772 m. remiamas kariuomenės panaikino konstituciją, varžančią karaliaus valdžią ir paskelbė naują valdymo sistemą, tarpinę tarp absoliutizmo ir vyraujančios Riksdago valdžios. Veikiamas apšviestojo absoliutizmo padarė reformų – uždrausta kankinti, paskelbta religinė tolerancija, laisvoji prekyba, spaudos laisvė – ši apribota 1786 m. Įvykdė kariuomenės ir laivyno reformą. Jo autokratinis valdymas bei nesėkmingas 1788–1790 m. karas su Rusija sukėlė aristokratijos nepasitenkinimą. 1791 m. gavo Riksdago sutikimą įvesti absoliutizmą. Mirtinai sužeistas sąmokslininko. Nužudymo aplinkybes Džiuzepė Verdis pavaizdavo operoje „Kaukių balius“.

Buvo menų globėjas, jo įkurtos:
* 1770 m. Švedijos dailės akademija
* 1771 m. Švedijos muzikos akademija
* 1782 m. Švedijos karališkoji opera
* 1786 m. Švedijos akademija

## Literatūra
* Bain, R. Nisbet. Gustavus III and His Contemporaries, 2 vols. 1894
* Söderström, Göran. Sympatiens hemlighetsfulla makt, Centraltryckeriet AB, 199, Borås
* Ronald D Gerste: Der Zauberkönig. Gustav III. und Schwedens Goldene Zeit.
* Posselt: Geschichte Gustavs III. (Straßb. 1793)
* d’Aguila: Histoire du règne de Gustave III (Par. 1815, 2 Bde.)
* Geffroy: Gustave III. et la cour de France (das. 1867, 2 Bde.)
* Nervo: Gustave III, roi de Suède, et Anckarström (das. 1876)
* Odhner: Sveriges politiska historia under konung Gustaf III’s regering (Stockh. 1885).
* Georg Mondwurf: Giuseppe Verdi und die Ästhetik der Befreiung. 351 Seiten – Lang, Peter, F/M. 2002. ISBN 3-631-38400-9
* Johan Rosell: Gustav III, in: Who´s Who in Gay & Lesbian History, hrsg. v. Robert Aldrich / Garry Wotherspoon, London / New York 2002,

## Šaltiniai
Odra

:: *Apie miestą Danijoje žr. [[Oderis (Danija)]]*.

**Odra** arba **Oderis** (lenk. ir , , sorb. *Wodra*) – upė Vidurio Europoje. Teka per Čekiją, Lenkiją ir Vokietiją.

Odros ilgis 854 km, iš jų 112 km Čekijoje, 742 km Lenkijoje (įskaitant ir 187 km ilgio sieną su Vokietija). Tai antra pagal dydį (po Vyslos) Lenkijos upė. Kanalai Odrą jungia su Havelo, Šprė ir Vyslos upių baseinais.

Upė prasideda prie Fidliuv Kopeco vietovės Moravijoje, Oderio kalnyne (Sudetų kalnų rytinė dalis), netoli Olomouco, aukštupyje dalis upės sudaro sieną tarp Silezijos ir Moravijos, už Ostravos upė kerta Čekijos ir Lenkijos sieną ir teka per Sileziją ir jos sostinę Vroclavą.

Nuo Neisės įtekėjimo prie Racdorfo (*Ratzdorf*) Brandenburge, upės viduriu iki Šveto miesto eina Lenkijos ir Vokietijos siena (187 km; Oderio-Neisės linija). Upė įteka į Ščecino marias, o paskui trimis šakomis įteka į Baltijos jūrą.

Didžiausi intakai: Bobras, Lužicos Nisa (kairieji), Varta (dešinysis).
Skanda

**Skanda** (), kitaip **Muruganas**, **Kartikėja** – hinduizmo mitologijoje dievų kariuomenės vedlys, kartais laikomas karo dievu (buvo įtrauktas į hinduizmo panteoną praeitos eros pradžioje).

Pagal vieną iš mitų, Skanda buvo Agnio ir Svahos sūnus. Sueidama su Agniu, Svaha paeiliui keitė savo išvaizdą į šešių didžiųjų riši žmonų. Dėl to Svaha gimė su šešiomis galvomis, su dvylika rankų ir kojų (Mahabharata III 213–216; Skanda purana I 27, 47; Šiva purana II 4, 2).

Pagal kitą mitą, Skanda buvo Šivos ir Parvatės sūnus, gimęs tam, kad nugalėtų asurą Taraką, kurio Brahmai paliepus negalėjo nužudyti niekas, išskyrus Šivos sūnų. Sueities metu Šivos išlieta sėkla nukrito į ugnį, bet dievas Agnis nesugebėjo jos išlaikyti ir metė ją į Gangą. Ganga, savu ruožtu, nunešė sėklą į Himavato kalną, kur gimusį berniuką išauklėjo šešios Kritikos – Plejadžių žvaigždės. Dėl to jis gavo antrą vardą – Kartikėja (Mahabharata IX 43-46; Ramajana'' I 36-37; Matsja purana 146, 158; Šiva purana II 4, 1-2).

Laikui bėgant, Skanda tapo dievų kariuomenės vadu, užmušė Taraką ir daugelį kitų asurų. Daugelyje mitų Skanda – jaunuolis (dar vienas jo vardų yra Kumara, „berniukas“): jis nevedęs arba turi žmoną Devaseną – dangiškos kariuomenės suasmeninimą. Skandos kinkomasis gyvūnas (vahana) – povas, o jo pastovūs atributai: ietis, lankas ir gaidys, atvaizduotas jo vėliavoje.

Skandos kultas ypač paplitęs pietų Indijoje, kur jis sutapatinamas su senovės tamilų karo dievu Muruganu ir garbinamas kaip Subrahmanja („palankus ir brahmanams“). Skanda taip pat laikomas ir kaip dievas – vagių globėjas.

## Nuorodos

* Skanda – Commander of the Army of Devas
Oželis

**Oželis** () – šikšnosparnių ausų angos priekyje esanti vertikali odos atauga. Oželio forma yra svarbus rūšies nustatymo požymis.
* Natererio pelėausio – oželis ilgesnis kaip pusė ausies;
* Kūdrinio pelėausio – oželis trumpesnis negu pusė ausies, visas beveik vienodo pločio, jo viršūnė apvali;
* Ūsuotojo pelėausio – oželis ilgesnis kaip pusė ausies, jo viršūnė nusmailėjusi;
* Vandeninio pelėausio – oželis maždaug pusės ausies ilgio, į viršūnę siaurėjantis;
* Dvispalvio plikšnio – oželis trumpas, jo viršutinė dalis platesnė už pamatą;
* Šiaurinio šikšnio – oželis bukas, storiausia jo vidurinė dalis;
* Vėlyvojo šikšnio – oželis trumpesnis kaip pusė ausies, plačiausia jo vidurinė dalis;
* Šikšniuko nykštuko – oželis plačiausias prie pamato arba vidurinėje dalyje. Jo vidinis kraštas įlinkęs, o išorinis išlinkęs;
* Rudojo nakvišos – oželio viršutinė dalis plati, apatinė siaura;
* Rudojo ausylio – oželis tiesus, į viršūnę smailėjantis, nesiekia ausies vidurio.
Volfas Tounas

**Teobaldas Volfas Tounas** (*Theobald Wolfe Tone*, dažniausiai minimas kaip *Volfas Tounas*, 1763 m. birželio 20 d. – 1798 m. lapkričio 19 d.) – vienas Airijos nepriklausomybės siekėjų lyderių, ir laikomas vienu iš airių respublikonų tėvų.

Vaizdas:WolfeToneStatue.JPG|Monumentas Volfui Tounui Dubline
Boleslovas IV Garbanius

**Boleslovas IV Garbanius** (; dar vadinamas Boleslovu IV Garbanočium) – Lenkijos karalius.

## Valdymas

1164 m. sudarė sąjungą su Šventosios Romos imperijos imperatoriumi Frydrichu I ir kartu nesėkmingai užpuolė Prūsiją. 1166 m. suorganizavo dar vieną nesėkmingą žygį į prūsų žemes. Prūsai mūšį laimėjo, kai karalių pusėje buvę keturi prūsų didikai (perėję krikščionybėn) įviliojo sąjungininkų kariuomenę į pelkes. Mūšyje žuvo Sandomiro kunigaikštis Henrikas, likę gyvi krikščionys pabėgo.

## Šeima ir vaikai
1137 metais Boleslovas IV Garbanius vedė Verchuslavą – Naugardo kunigaikščio Vsevolodo Mstislavičiaus dukterį. Jie turėjo tris vaikus:
* Boleslovas (1156–1172)
* duktė (g. iki 1160 – m. po 1178), kuri 1172–1173 metais ištekėjo už Šumsko ir Drohičino kunigaikščio Vasilko Jaropolkovičiaus
* Lešekas (1162–1186), Mazovijos kunigaikštis
Po pirmos žmonos mirties apie 1173 metais Boleslovas vedė Mariją, vaikų jie neturėjo.

## Nuorodos

|-
Boleslovas III Kreivaburnis

**Boleslovas III Kreivaburnis** (; dar vadinamas Boleslovu III Kreivalūpiu; 1102 m. – 1138 m.) – Lenkijos kunigaikštis.

## Valdymas

1111–1112 m. sėkmingo žygio metu išplėšė prūsų vidurio žemes. 1116 m. po 17 metų trukusių kovų įveikė pamarėnus ir privertė prūsus jam mokėti duoklę.

Prieš mirtį 1138 m. Boleslovas paliko testamentą, kuriuo padalino Lenkiją į penkias dalis savo keturiems sūnums. Didžioji Lenkijos dalis su sostine Krokuva (taip vadinamoji Senjorato provincija) atiteko sūnui Vladislovui, kuris taip pat gavo valdyti Sileziją ir Rytų Pomeraniją. Boleslovas IV gavo Mazovijos kunigaikštystę, Meška – Didžiosios Lenkijos kunigaikštystę, o Henrikas – Sandomiežo kunigaikštystę. Tai vedė Lenkiją į feodalinį susiskaldymą.

## Šeima ir vaikai
* (1103) **Sbislava** (apie 1087–1111), Kijevo didžiojo kunigaikščio Sviatopolko II Iziaslavičiaus duktė
: Vladislovas II Išvytasis (1105 – 30.05.1159), Krokuvos kunigaikštis (1139–1146), Silezijos kunigaikštis (nuo 1138 m.)
: Stanislavas (1108 – po 1124.06.01)
: Marija (g. 1111), Muromo kunigaikščio Vsevolodo Davidavičiaus žmona nuo 1124 m. 

* (1113 kovas/birželis) **Salomeja** (apie 1096 – 1144.07.27), grafo Henriko Bergo-Šelklingeno duktė
: Adelaida (1114 – 1130/31.03.25), Austrijos markgrafo Albrechto II Babenbergo (1107.02.13 – 1137.11.09) žmona nuo 
: LešekasЛешек (1115 – 1137.08.26)
: Riksa (1116 – po 1155.12.25),  1. Švedijos konungomo Magnuso Stipriojo žmona nuo (1127/29); 2. Minsko kunigaikščio Volodaro Hlebavičiaus žmona nuo (apie 1136); 3. Švedijos konungomo Sverkerio I žmona nuo (po 1143)
: Elžbieta (g. 1119), Šiaurinės markės markgrafo Konrado fon Pliockau žmona nuo 1131 m.
: Sofija (apie. 1120 – 1136.10.10)
: Kazimieras (1122.08.16 – 1131.10.19)
: Gertrūda (1123/24 – 1160.05.07), vienuolė
: Boleslovas (1125 – 1173.04.03), Krokuvos kunigaikštis (1146–1173), Mazovijos ir Kujavijos kunigaikštis (nuo 1138)
: Meška III Senasis (1126/27 – 1202.03.13), Krokuvos kunigaikštis (1173–1177), Krokuvos kunigaikštis (1190, 1199–1202), Dižiosios Lenkijos kunigaikštis (nuo 1138)
: Dobronega-Liudgarda (1128/29 – po 1147), Lužicko markgrafo Ditricho II (1128 – 1185.02.09) žmona nuo 1142 m., skyrybos po 1144 m.
: Henrikas (apie 1130 – 1166.10.10), Sandomiro kunigaikštis (nuo 1138)
: Judita (1132/34 – 1172/74.07.08), Brandenburgo markgrafo Otono I žmona nuo 1148 m. 
: Agnieška (1137 – po 1182), Voluinės ir Kijevo didžiojo kunigaikščio Mstislavo Iziaslavičiaus žmona nuo (1148/49) 
: Kazimieras II Teisingasis (1138 – 05.05.1194), Krokuvos kunigaikštis (1177–1190, 1190–1194)

## Nuorodos

## Galerija
Bad Mergentheimas

**Bad Mergenthaimas** () (iki 1926 **Mergenthaimas**) – miestas Vokietijoje, Badeno-Viurtembergo žemėje, Maino-Tauberio apygardoje.

## Istorija
Mergenthaimas minimas kronikose jau 1058 m., kaip grafų Hohenlochų rezidencija. Ši giminė didesnę savo žemių, esančių aplink Mergenthaimą, dalį XIII amžiuje padovanojo Teutonų ordinui. 1340 m. Mergenthaimas gavo miesto teises. 1525 m., sekuliarizavus Teutonų ordiną Prūsijoje, Mergenthaimas tapo didžiojo magistro rezidencija, ir ja išliko iki 1809 m., kai Napoleonas galutinai paleido ordiną.

## Žymūs žmonės
* Heinrichas Hohenlojė (m. 1249), palaidotas Mergentheimo bažnyčioje
* Ludwig van Beethoven (1770–1827)
* Ottmar Mergenthaler (1854–1899), linotipo išradėjas.

## Šaltiniai
Nemtjemsafas I

**Nemtjemsafas I** (**Merenrė I**, **Metosofis**, valdė 2283–2278 m. pr. m. e.) – ketvirtasis šeštosios Egipto dinastijos faraonas.

Manoma, Nemtjemsafas I tarnavo koregentu savo tėvui Pepiui I prieš pats tapdamas pilnateisiu valdovu. Jis tęsė tėvo darbą ir toliau tyrinėjo Nubijos regioną. Pradėjo karališkos įtakos konsolidaciją, paskirdamas Veni Aukštutinio Egipto valdytoju. Taip pat išplėtė kitų kelių valdytojų galias. Manoma, mirė jaunas.ka Iti na k o ni Isplete Pepis II Keilu wa voltik an Manama Iti ca Nemtjemsafas I
Devė

**Devė** (, „deivė“) – hinduizmo mitologijoje Šivos žmona ir jo moteriškoji energija (šaktė).

Devės kultas pradėjo formuotis Vedų laikotarpiu. „Rigvedoje“ ir vėlyvesniuose vediniuose tekstuose aukštinama dievų motina Aditė bei jos hipostazės: Prithivi, Nirritė, Ušasė, Aranjanė, Naktis ir kt. Šio kulto įsitikinimų asimiliacija hinduizme yra susijusi su tuo, kad į hinduizmo panteoną buvo įtrauktos pagrindinių dievybių žmonos, pirmiausiai Devė, kurios buvo traktuojamos kaip sutuoktinių energijos (šaktės) apsireiškimai. Pagal du pagrindinius Šivos aspektus, palankųjį ir naikinantįjį, Devė pasireiškia tiek kukliu ir gailestingu pavidalu, tiek ir negailestingu ir rūsčiu pavidalu, ir turi kelis veidus (hipostazes).

Kaip palankusis veidas Devė žinoma kaip Parvatė, Uma („šviesioji“), Gaurė („baltoji“), Džaganmata („pasaulio motina“), Annapurna („maistingoji“) ir pan.; kaip rūstusis veidas ji žinoma kaip Durga, Kali, Čandė („įniršusioji“), Bhairavė („siaubinga“), Mahešvarė („didžioji šeimininkė“) ir pan.

Negailestingosios Devės formos, pradedant viduramžiais, tapo kai kurių Indijos mistinių kultų objektu, pvz., tantrizme ir šaktizme.

Svarbiausi Devei skirti tekstai – „Devybhagavatapurana“ ir „Devymahatmja“.

## Vaizdavimas
Priešingai nei kiti indų dievai **Vaišnodevė** vaizduojama su aštuoniomis rankomis. Rankose laikanti įvairius daiktus: kardą, lanką, skydą, kriauklę. Vaizduojama sėdinti ant ramaus tigro.

Devė yra visų gyvų padarų motina. Jos dešinė laiko džiaugsmą ir skausmą, kairė gyvenimą ir mirtį. Devė yra vaisingumo, lietaus, sveikatos, mirties ir gamtos deivė, laiko visą visatą savo gimdoje.

## Šaltiniai
Pepis II

**Pepis II** (**Neferkarė**, **Fiopsas**, valdė apie 2221–2118(2150) m. pr. m. e.) – penktasis šeštosios Egipto dinastijos faraonas. Sosto vardas Neferkarė reiškia „gražus yra Ra ka“.

Pepis II buvo Pepio I ir Ankhesmerirės sūnus. Būdamas šešerių tapo Egipto valdovu, kas patvirtinama Harchufo, Asuano valdytojo kapo įrašuose. Kartu minimos Harchufo kelionės į Sudaną, kuriame jis įsigijo pigmėjų. Minimas Pepio II laiškas, kuriame jis liepė saugoti pigmėjų, kad jis neiškristų iš valties naktį, nes norėjo jį pats pamatyti. Iš įrašų matyti, kad Pepio II valdymo metu Egiptas turėjo ekonominės įtakos Žemutinėje Nubijoje. Pasak karalių sąrašų iš Naujosios karalystės laikų, Pepis II iš viso valdė 94-erius metus, apie 2221–2118 m. pr. m. e., ilgiau nei bet kuris kitas monarchas istorijoje. Istoriniais radiniais patvirtinti 62 ir 65 jo valdymo metai. 

Pepio II valdymas buvo pažymėtas Senosios karalystės nuosmukiu, kas iš dalies galėjo būti iššaukta ilgu faraono valdymu: Centrinė valstybės administracija stagnavo ir šalį tikriausiai ištiko paveldėjimo klausimo krizė, nes Pepis II pergyvendavo savo galimus įpėdinius. Išaugo nomarchų įtaka, faraono autoritetas mažėjo. Neturėdami stiprios centrinės jėgos, nomarchai pradėjo puldinėti vieni kitų teritorijas. Pepio II mirtis žymi Antrojo Egipto tarpuvaldžio pradžią.  

Pepis II buvo palaidotas piramidėje pietinėje Sakaros dalyje. Jo laidojimo komplekso struktūra iš liekanų yra gana aiškiai nustatyta. Komplekse rasti reljefai, vaizduojantys Pepį II sfinkso ir grifo pavidalu trypiantį priešus. Laidojimo šventykloje rasta surištų belaisvių statulų, kurios tikriausiai naudotos švenčiant faraono pergales svetur. 
## Ankstyvieji metai

Jo motina Ankhesenpepi II (jos vardas skirtingai tariamas) vadovavo kaip regentas (labiausiai tikėtina) jo viešpatavimo pradžioje. Statybinė statulėlė Bruklino muziejuje vaizduoja jauną Pepį II su karališkomis regalijomis, sėdintį ant motinos kelių. Nepaisant jo ilgo viešpatavimo, ši statulėlė yra vienas iš tiktai trijų žinomų 5-ojo VI dinastijos valdovo atvaizdų (t. y. skulptūrinis). Karalienei motinai galbūt padėjo valdyti savo ruožtu jos brolis Džau, kuris buvo viziris ankstesnio faraono dvare.

WLA brooklynmuseum Statuette of Queen Ankhnesmeryre II and her Son 3.jpg|Karalienės motinos ir vaiko Pepio II statula
PepiIIPyramid.jpg| Pepio II piramidės komplekso griuvėsiai
Necropole Pepi II 03.jpg| Pepio II piramidės komplekso rekonstrukcinis modelis

## Šaltiniai

* Ian Shaw, Paul Nicholson. *The British Museum Dictionary of Ancient Egypt*. The American University in Cairo Press., 2002, p. 220
* Encyclopaedia Britannica, 2010 04 07
Nitikretė

**Nitikretė** (Nitokris, gr. Νίτωκρις) – septintoji ir paskutinė šeštosios Egipto dinastijos karalienė. Viena iš keturių minimų Egipto karalienių-faraonių. Kitos Egipto karalienės buvo Sobekneferu, Hatšepsuta ir Kleopatra VII. Ją mini Herodotas ir Manetonas savo užrašuose. Pagal Herodotą, ji pakvietė savo brolio, Egipto karaliaus, žudikus į banketą, tada uždarė kambario duris ir užtvindė kambarį Nilo vandeniu, žudikai nuskendo. Vėliau stengdamasi išvengti kitų sąmokslininkų nusižudė (manoma, nubėgusi į deganti kambarį). Manetonas tvirtino, kad ji pastatė trečiąją Gizos piramidę, kuri yra pastatyta Mikerino laikais.
Gyslotis

**Gyslotis** (*Plantago*) – gyslotiečių (*Plantaginales*) eilės gyslotinių (*Plantaginaceae*) šeimos augalų gentis.

Genties pavadinimas kildinamas iš lotynų kalbos žodžio *planta* – letena ar padas, nes prie žemės prisiploję lapai primena kojų padų pėdsakus.

Daugelis genties augalų yra žolės, tačiau yra keletas puskrūmių, išaugančių iki 60 cm aukščio, rūšių. Tai daugiametis augalas, turintis belapius žiedynkočius, o lapai susitelkę į skrotelę. Lapai turi po 3-5 paraleliai einančias gyslas. Lapai, priklausomai nuo rūšies, gali būti platūs arba siauri. Žiedai sutelkti varpo pavidalo žiedyne. Vaisius – dėžutė.

Gentyje yra apie 200 rūšių, paplitusių beveik visame Žemės rutulyje. Lietuvoje auga šios rūšys:
* Plačialapis gyslotis (*Plantago major*)
* Plaukuotasis gyslotis (*Plantago media*)
* Siauralapis gyslotis (*Plantago lanceolata*) 
* Smiltyninis gyslotis (*Plantago psyllium*, sin. *Plantago arenaria*)

Visos jos turi gydomųjų savybių.
Našlaitė

**Našlaitė** (*Viola*) – našlaitinių (*Violaceae*) augalų gentis. Pavadinimas susijęs su graikų mitologiniu asmeniu „Io“. Gentyje yra apie 400–500 rūšių; yra daug hibridų, išvesta įvairių veislių. Tai daugiametės žolės, turinčios pražangiai išsidėsčiusius lapus su nenukrentančiais prielapiais. Žiedai vienspalviai arba trijų spalvų, pavieniai arba išaugę iš lapų pažastų ant ilgų žiedkočių. Vaisius – dėžutė, kurioje subręsta sėklos.

## Lietuvoje aptinkamos rūšys bei porūšiai

Lietuvoje natūraliai augančios rūšys bei porūšiai:
* Dirvinė našlaitė (*Viola arvensis* Murray).
** Dirvinės našlaitės stambiažiedis porūšis (*Viola arvensis* subsp. *megalantha* Nauenb.).
* Šuninė našlaitė (*Viola canina* L.).
** Šuninės našlaitės tipinis porūšis (Viola *canina* subsp. *canina*).
** Šuninės našlaitės šilaininis porūšis (Viola *canina* subsp. *ruppii* (All.) Schübl. & G. Martens). Anksčiau laikyta atskira rūšimi – šilainine našlaite (*Viola montana* L., nom. rej.).
* Šlaitinė našlaitė (*Viola collina* Besser).
* Aukštoji našlaitė (*Viola elatior* Fr.). Buvo įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą (2007).
* Pelkinė našlaitė (*Viola epipsila* Ledeb.).
* Našlaitė pašepėlė (*Viola hirta* L.).
* Livoninė našlaitė (*Viola livonica* Vl. V. Nikitin).
* Puošnioji našlaitė (*Viola mirabilis* L.).
* Kvapioji našlaitė (*Viola odorata* L.).
* Durpyninė našlaitė (*Viola palustris* L.).
* Žemoji našlaitė (*Viola pumila* Chaix).
* Miškinė našlaitė (*Viola reichenbachiana* Boreau).
* Rivino našlaitė (*Viola riviniana* Rchb.).
* Smiltyninė našlaitė (*Viola rupestris* F. W. Schmidt).
* Griovinė našlaitė (*Viola stagnina* Schult.). Įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
* Trispalvė našlaitė (*Viola tricolor* L.).
** Trispalvės našlaitės smiltyninis porūšis (Viola *tricolor* subsp. *ammotropha* Wittr.).
** Trispalvės našlaitės pajūrinis porūšis (*Viola tricolor* subsp. *curtisii* (E. Forst.) Syme). Anksčiau laikyta atskira rūšimi – pajūrine našlaite (Viola littoralis Spreng.).
* Liūninė našlaitė (*Viola uliginosa* Besser). Įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

Lietuvoje auginamos ir pasitaikančios sulaukėjusios rūšys:
* Baltoji našlaitė (*Viola alba* Besser).
* Tiesiaragė našlaitė (Viola cornuta L.).
* Darželinė našlaitė (*Viola* x *wittrockiana* Gams.).

Vaizdas:Viola arvensis.JPG|Dirvinė našlaitė (*Viola arvensis*)
Vaizdas:Viola x wittrockiana001.jpg|Darželinė našlaitė
Vaizdas:Viola x wittrockiana002.jpg|Darželinė našlaitė (*Viola x wittrockiana*)
Vaizdas:Viola 1.jpg


## Išnašos
Kofaktorius

**Kofaktorius** – į fermento sudėtį įeinanti nebaltyminės kilmės, nedidelės molekulinės masės organinė medžiaga arba jonas, kurie būtini fermento veikimui. Jie skirstomi pagal sąveikos su fermentu tipą ir sandarą į tris grupes:

* Kofermentai, pvz., NADP+
* Prostetinės grupės, pvz., Hemas
* Metalų jonai, Mg2+ ir kt.
Nemtjemsafas II

**Nemtjemsafas II** (**Merenrė II**) – šeštasis šeštosios Egipto dinastijos faraonas. Minimas tik karalių sąrašuose, tiesioginių archeologinių radinių, patvirtinančių jo egzistavimą nebuvo surasta. Pagal Turino karalių sąrašą valdė mažiau negu metus. Nemtjemsafo II įpėdinė buvo jo sesuo ir žmona Nitikretė.
Boleslovas

**Boleslovas**: slaviškos kilmės vyriškas vardas, reiškiantis „didi garbė“. Šiuo vardu vadinosi nemažai istorinių Lenkijos ir Čekijos valdovų

* Boleslovas I;
* Boleslovas II;
* Boleslovas III;
* Boleslovas IV;
* Boleslovas V;
* Boleslovas Kujavietis – Kujavijos kunigaikštystė (1159–1195);
* Boleslovas Pamaldusis – Didžiosios Lenkijos kunigaikštystė (1224–1279);
* Boleslovas Dobrynietis – Dobrynės kunigaikštystė (1312–1327);
Mokesčių optimizavimas

**Mokesčių optimizavimas** () – tai verslo struktūros modelio sukūrimas (koregavimas) ar sandorio   sudarymas siekiant sumažinti mokestinę naštą. Mokesčių optimizavimo būdai: mokesčių atskaitymų naudojimas, mokestinio statuso keitimas keičiant pilietybę, įsteigiant ofšorinę įmonę šalyje, kurioje mažesni mokesčiai, ir kt.

## Taip pat skaitykite
* Ofšorinė įmonė
* Mokesčių vengimas
* Mokestinė moralė
Molio masė

**Molio masė** – cheminės medžiagos parametras – vieno molio medžiagos kiekio masė. Molio masės gramais skaitinė vertė lygi molekulinei masei, išreikštai atominiais masės vienetais.

Molio masė – medžiagos dalelių, kurių skaičius lygus Avogadro konstantai, masė, t. y. masė *m*, padalyta iš medžiagos kiekio *n*: *M* = *m* / *n*.

Pavyzdžiui, vandens molio masė: *M*(H2O) ≈ 18 g/mol.

Žinodami medžiagos vieno molio masę, medžiagų masę galime reikšti gramais, kilogramais ir t. t. Vieno medžiagos molio masė vadinama moline mase. Molinė masė žymima raide M. Molinės masės matavimo vienetas yra g/mol. Apskaičiavę santykinę molekulinę masę, kartu sužinome ir medžiagos molinę masę, nes skaitine reikšme Mr = M, skiriasi tik tuo, kad Mr neturi matavimo vienetų, tai bematis dydis, o M matuojama g/mol.

Pavyzdžiui Mr(H2O) = 2·1 + 16 = 18 ;      M(H2O) = 18g/mol

Jeigu žinome medžiagos masę ir jos vieno molio masę (molinę masę), tai galime apskaičiuoti medžiagos kiekį moliais. Pritaikome formulę: n=m/M

n —  medžiagos kiekis moliais;

m —  medžiagos masė gramais g;

M —  medžiagos molinė masė g/mol.
Amperas

**Amperas** (**A**) – SI elektros srovės stiprio matavimo vienetas, pavadintas žymaus prancūzų fiziko Andrė Mari Ampero (, 1775-1836) vardu.

Vienas amperas yra lygus vienam kulonui per sekundę:
: \rm 1\ A=1\tfrac C s.

## Apibrėžimas

Vienas amperas – stipris tokios pastovios elektros srovės, kuriai tekant dviem lygiagrečiais plonais ir ilgais laidais, esančiais vakuume vieno metro atstumu vienas nuo kito, jų vieno metro ilgio atkarpai tenka 2 x 10-7 N sąveikos jėga (dėl magnetinio poveikio, nes du laidai yra kaip ilgi magnetai, o jų galai – poliai).

## Naujas siūlomas apibrėžimas

Yra pasiūlyta amperą apibūdinti ne kaip sąveikos jėgą tarp dviejų laidų, o kaip elektrinio krūvio tėkmės per laidininko skersmenį stiprumą (elementarųjį krūvį turinčių dalelių (protonų ar elektronų) kiekį, pereinantį per laidininko skersmenį per vieną sekundę, t. y. maždaug 6,241 5093 x 1018 e).

2005 m. Tarptautinis svarsčių ir matų komitetas (CIPM) pritarė naujo apibrėžimo nagrinėjimui. Siūlymas buvo aptartas 25-ojoje Generalinėje svarsčių ir matų konferencijoje, vykusioje 2014 m., tačiau kol kas nutarimo nėra.

## Daliniai ir kartotiniai dydžiai

## Pavyzdžiai




Norint sužinoti elektros prietaiso vartojamą srovę, pakanka paprastai žinomą to prietaiso galią padalinti iš jo maitinimo įtampos.

## Šaltiniai
Kelvinas

**Kelvinas** – SI sistemos temperatūros arba jos pokyčio matavimo vienetas.

Vienas kelvinas lygus 1/273,16 daliai absoliutinės (termodinaminės) vandens trigubo taško temperatūros. 0 K temperatūra vadinama absoliučiu nuliu ir atitinka būseną, kurioje molekulės ir atomai turi mažiausią įmanomą šiluminę energiją.

1 kelvino vertė yra lygi vieno Celsijaus laipsnio vertei.

Pavadinta pagal skalę sukūrusio airių fiziko ir inžinieriaus William Thomson barono titulą (Baronas Kelvinas).

Santykis tarp kelvinų ir Celsijaus laipsnių išreiškiamas formulėmis:

: K = °C + 273,16
: °C = K – 273,16

## Šaltiniai
Kandela

**Kandela** (žymima simboliais **cd**) – SI sistemos šviesos šaltinio stiprio matavimo vienetas.

## Apibrėžimas
Nuo 16-tos generalinės svorių ir matų konferencijos 1979 m., kandela yra apibrėžiama taip:


Kandela yra šviesos stipris tokio šaltinio, kurio monochromatinės 540·1012 hercų spinduliuotės, tenkančios vienam steradianui, galia lygi 1/683 vato.


## Išnašos
Tįstamasis augimas

**Tįstamasis augimas** () – augaluose aptinkamas augimo būdas, kuomet ląstelės matmenys daugsyk padidėja vien didinant centrinės vakuolės tūrį. Centrinė vakuolės osmotinis potencialas paprastai didesnis nei ląstelę supančio vandens. Todėl vanduo tam tikru slėgiu veržiasi į vakuolę. Neaugančioje ląstelėje vakuolė padidėti negali, nes šį spaudimą galop kompensuoja ląstelės sienelės spaudimas. Jei sienelė tampa elastinga ir ima tįsti, vakuolė gali tapti palyginus labai didelė, užimdama didžiąją dalį ląstelės. Tokia padidėjusi ląstelė gali optimaliau (vienu sluoksniu) išdėstyti chloroplastus. Citozolio kiekis paprastai nepadidėja ar padidėja nežymiai.

Tįstamasis augimas leidžia prireikus sparčiai augti neeikvojant energijos naujoms ląstelėms ar jų komponentams sintetinti. Taip auga dygstantys sėklų daigai bei sprogstantys medžių pumpurai.

Tįstamoje augimo reguliacijai labai svarbi ląstelės membranoje esančios H+ ATFazės veikla. Į ląstelės sienelę pumpuojami H+ jonai daro ją labiau tąsią, greitindami augimą. Visą tokio augimo procesą koordinuota fitohormonas auksinas (ß-indolilacto rūgštis). Šių sistemų dėka ląstelės gali procesą valdyti (pavyzdžiui, prireikus pasisukdamos taip augantį augalo organą saulės šviesos link).

## Elektriniai reiškiniai

Tįstamojo augimo procesą lydi po visą augalą plintančios elektros potencialo bangos, kurias galima stebėti eksperimentiškai. Šių bangų svyravimas koreliuoja su augimo greičio (tiksliau pagreičio) svyravimu laikui bėgant.

Lietuvoje tįstamasis augimas nuo seno nuodugniai tiriamas Botanikos instituto Augalų fiziologijos laboratorijoje.
Diafragma

**Diafragma** (, ) – plona plėvinė raumens plokštelė, atskirianti krūtinės ląstą nuo pilvo ertmės. Ji turi dviejų kupolų formą. Dėl kepenų dešinysis kupolas yra aukštesnis už kairįjį. Tarp kupolų yra suplokštėjęs širdies įspaudas.

## Diafragmos  dalys
# Krūtininė dalis, *pars sternalis* prasideda nuo kardinės ataugos, *processus xiphoideus*
# Šonkaulinė dalis, *pars costalis* prasideda nuo šešių apatinių šonkaulių vidinio paviršiaus
# Juosmeninė dalis, *pars lumbalis* prasideda dešiniąja kojyte, *crus dextrum* ir kairiąja kojyte, *crus sinistrum* nuo I-IV juosmens slankstelių priekinio paviršiaus. Abi kojytės maždaug ties 12 krūtinės slanksteliu susilieja (susieina) ir apsupa aortinę angą *hiatus aorticus, aortae*. Truputį aukščiau, maždaug ties 10 krūtinės slanksteliu, netoli sausgyslinio centro užpakalinio krašto, kojyčių raumeniniai pluošteliai vėl išsiskiria ir sudaro stemplinę angą, *hiatus esophageus*. Pačios raumeninės kojytės išvarstytos plyčių, pro kuriuos praeina lykinė vena, *vena azygos* (kairėje - pusiau lykinė vena, *vena hemiazygos*), vidurių nervai, *nn. splanchnici* ir simpatinis kamienas, *truncus symphaticus*
# Sausgyslinis centras, *centrum tendineum* jungia krūtininę, šonkaulinę ir juosmeninę dalis. Diafragmos sausgysliniame centre dešinėje yra apatinės tuščiosios venos anga, *foramen venae cavae* (maždaug ties 8 krūtinės slanksteliu).
 
Tarp diafragmos pagrindinių dalių (išskyrus sausgyslinį centrą) lieka trikampio formos poriniai tarpai, neturintys raumeninių skaidulų. Tai vadinamosios silpnosios diafragmos vietos. Jose galimos diafragminės išvaržos, *herniae diafragmaticae*.

## Inervacija
Diafragmą inervuoja:
# **Diafragminis nervas**, *nervus phrenicus*, ateinantis iš kaklinio rezginio, *plexus cervicalis*. (Judinamosios, motorinės šio nervo skaidulos inervuoja diafragmą, o juntamiosios pleurą ir perikardą.
# Tarpšonkauliniai nervai, *nervi intercostales*.
# Pilvinio rezginio, *plexus caeliacus* šakos.

## Funkcija
Diafragma labai svarbi kvėpavimo funkcijai. Jai susitraukiant, jos kupolas leidžiasi ir vyksta įkvėpimas. Iškvėpimo metu diafragma atsipalaiduoja, jos kupolą į ankstesnę padėtį grąžina pilvo preso slegiami pilvo organai. Nelabai stiprus diafragmos susitraukimas ir atsipalaidavimas sukelia ramų kvėpavimą. Stipresni diafragmos ir kitų šonkaulių keliamųjų raumenų susitraukimai pagilina įkvėpimą.

## Šaltiniai
Skandinavijos pusiasalis

**Skandinavijos pusiasalis** yra pusiasalis Europos šiaurės vakaruose, apribojantis Baltijos jūrą iš vakarų. Pusiasalis tęsiasi nuo Rusijos ir Suomijos šiaurėje ir beveik siekia Daniją pietuose. Skandinavijos pusiasalyje yra Norvegija (vakaruose), Švedija (rytuose) ir dalis Suomijos šiaurės rytuose. Šias šalis skiria Skandinavijos kalnai. Bendras plotas apie 750 000 km², o 25 % teritorijos yra už šiaurės poliarinio rato.

## Šaltiniai
Kalmaro karas

**Kalmaro karas** () vyko 1611–1613 m. tarp Švedijos ir Danijos karalysčių.

Formaliai karas vyko dėl „*[[Samiai|Lapių]] karaliaus*“ titulo, kurį sau priskyrė danų valdovas Kristijonas IV bei Švedijos karalius Karolis IX. Faktiškai karo priežastis buvo ekonominiai valstybių interesai, kadangi prekyba žuvimi ir kailiais iš Švedijai priklausančio Finmarko šiaurės Skandinavijoje, į kurį pretenzijas reiškė Danija, buvo labai pelninga. Taip pat svarbia priežastimi buvo Kristijono IV siekis vyrauti Baltijos jūros regione, nes per Finmarko regioną Švedija galėjo gauti kitą prekybinį kelią į Šiaurės jūrą, aplenkdama Danijos kontroliuojamus Zundo sąsiaurius.

Po to, kai Karolis IX atsisakė derėtis ginčytinais klausimais, abi šalys paskelbė viena kitai karą. Po Karolio IX mirties 1611 m. spalį karą tęsė 17-metis sosto paveldėtojas Gustavas II Adolfas.

1612 m. gegužę Danijos kariuomenei, kurią sudarė daugiausia vokiečių samdiniai, pavyko užimti Elfsborgą prie Jotaelvo upės, taip uždarant vienintelį Švedijos išėjimą į Kategatą. Tų pačių metų rugpjūtį danai apsiautė Kalmarą.

Tarpininkaujant Anglijai ir Nyderlandams 1613 m. sausį buvo sudaryta Kneriodo taika (*Knærød*). Švedija atsisakė Finmarko Danijos naudai, bet jai buvo grąžintas Kalmaras. Švedija įsipareigojo iki 1618 m. išmokėti milijono talerių kompensaciją Danijos karaliui Kristijonui IV. Kol bus išmokėta ši kompensacija, Elsfborgas iki 1619 m. liko Danijos valdžioje.

## Šaltiniai
Kubera

**Kubera** (sanskritu/hindi, कुबेर, galbūt „turintis išsigimėlio kūną“; taip pat Kuvera) – hinduizmo mitologijoje turtų dievas, jakšų, kinarų ir gihjakų valdovas.

Kubera – didžiojo riši Pulastjos anūkas, išminčio Višravaso ir riši Bharadvadžio dukters Devavarnini sūnus (iš čia kilęs jo antrasis vardas **Vaišravana**, t. y. „Višravaso sūnus“).

Brahma, apdovanodamas už dievobaimingumą ir pasišventimą, prilygino Kuberą dievams ir paskyrė jį paslėptų žemėje lobių sargu ir šiaurės (vieno iš lokapalų) saugotoju, taip pat padovanojo jam vežimą Pušpaką, galintį skraidyti ore.

Pagal mitą iš „Ramajanos“ (VII 11), Kubera kadaise valdė Lankos salą, tačiau jo įbrolis Ravana išvijo Kuberą iš Lankos, ir šis perkėlė savo rezidenciją į Himalajus; jos sostinę – Alaką pastatė dieviškasis statytojas Višvakarmanas. Kuberui priklauso slaptasis sodas Čaitraratha, esantis Meru kalno viršūnėse; jo tarnas Manibhadra – prekybos globėjas; jo žmona Riddhi personifikuoja klestėjimą. Artimiausiu Kubero draugu ir globėju laikomas Šiva.

Kubera, kaip ir jį supanti pusdievių svita, pačioje pradžioje tikriausiai buvo chtoninė dievybė; dėl to jis visą laiką siejamas su žeme, žemės gelmėmis ir kalnais. Laikui bėgant, Kubera įgijo vaisingumo dievo bruožus, kurie išryškėja jo išoriniame pavidale ir atributuose. Jis turi didelį rutulio formos pilvą, dvi rankas, tris kojas, aštuonis dantis ir vieną akį. Pagal „Ramajaną“ (VII 12, 22-24), antrąją akį Kubera prarado prakeikus Umai (Devi) už tai, kad jis slaptai žiūrėjo į ją, jai būnant kartu su Šiva.

Kubero atvaizdas įsiskverbė į liaudies tikybą ir budizmo mitologiją. Pvz., tibetiečių budizmo panteone Kubera sutinkamas vardu Vaišravana ir yra turtų dievas ir laikomas vienu iš pagrindinių religijos sergėtoju.
Titijas

Graikų mitologijoje **Titijas** – milžinas, dievo Dzeuso ir mirtingosios Elaros, Orchomeno duktės, sūnus. Elara Titiją pagimdė žemės gelmėse, kadangi slėpėsi nuo Heros keršto, todėl motinystė dalinai priskiriama ir žemės deivei Gajai. Hera sumaišė milžinui Titijui protą ir šis apimtas aistros kėsinosi į Leto, tačiau (pagal vieną iš mito variantų) Artemidė ir Apolonas, Leto vaikai, užmušė milžiną taikliomis strėlėmis. Pagal kitą variantą Dzeusas nutrenkė savo sūnų Titiją į Hado karalystę, kur jam kepenis lesa du vanagai.