open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Čiudiškių piliakalnis

**Čiudiškių piliakalnis su gyvenviete**, taip pat *Pačiudiškių piliakalnis* – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas ) Prienų rajono savivaldybės teritorijoje, Čiudiškiuose, prie Pačiudiškių kaimo, Išlaužo seniūnija. Pasiekiamas keliu , už kanalizuotos Eglynės pasukus į kairę pietvakarių kryptimi 300 m per pievas.

## Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, Morkūnupio slėnio kairiojo kranto pakraštyje. Aikštelė ovali, pailga rytų – vakarų kryptimi, 22x13 m dydžio. Šlaitai vidutinio statumo, 3-9 m.

Piliakalnis apardytas arimų ir duobių, rytinis šlaitas nuardytas kasant karjerą. Piliakalnis apaugęs mišriu mišku.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pirmąja puse. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 5800 m².

## Tyrimai
1971 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.

Pietinėje papėdėje 0,3 ha plote yra papėdės gyvenvietė.

## Šaltiniai

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.161
* Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašas, V.,1993, p.67

## Nuorodos

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Pačiudiškiai
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Kuibyševo tvenkinys

**Kuibyševo tvenkinys** (, ) – tvenkinys Rusijoje, Volgos slėnyje, aukščiau Žiguliovsko HE (buv. *V. I. Lenino Volgos hidroelektrinė*). Plotas 6450 km². Ilgis 580 km, didžiausias plotis 30 km. Didžiausias gylis 41 m.

Tvenkinys reguliuoja Volgos nuotėkį, jo vandeniu aprūpinami miestai, drėkinami laukai. Lygis svyruoja 6 m. Prie tvenkinio įsikūrę miestai: Uljanovskas, Čeboksarai, Toljatis, Dimitrovgradas, Čistopolis, Zelenodolskas, Volžskas. Kuibyševo tvenkinys prisipildė vandens 1955–1957 m.

## Šaltiniai


Image:Volga_steep_Tatarstan.jpg
Image:Kazan roots and Volga.JPG
Image:Volga Rocks.jpg
Pathogen

**Pathogen** – death metalo muzikos grupė iš Australijos.

## Nariai
### Dabartiniai

* Aidan Barton – gitara
* Jarrod Curley – gitara
* Aaron Rixon – bosinė gitara,
* James Parish – vokalas
* Chris Unsworth – būgnai

### Buvę
* Phil Norman – bosinė gitara
* Mark Rodregez – bosinė gitara
* Louis Dunstan - bosinė gitara
* Dave Sandstrom - gitara
* John Cuyperus - gitara
* Adam Ferguson - gitara
* Mark de Vattimo - gitara
* Glenn Dyson - gitara
* Justin Norton - vokalas
* Mike Lenane - vokalas
* Marc Henwood - vokalas
* Floppy - vokalas
* Cain Cressal - vokalas
* Gavin Irving - būgnai
* Louis Rando - būgnai
* Ben Mazzarol - būgnai
* Mark Boeijen - būgnai

## Diskografija
* Tyranny of Hatred (1996)
* Nightfall (1997)
* Bloodline (2005)
* Remnants (2009)

## Nuorodos
*Oficiali svetainė 
*Oficialus MySpace puslapis
*
Kainū

**Kainū** (, ) – Suomijos regionas, besiribojantis su Šiaurės Ostrobotnija, Šiaurės Karelija, Šiaurės Savonija ir taip pat rytuose su Rusija. Kainū – senovinėse norvegų sagose yra žinomas kaip Kvenlandas.

Kainū regiono sostinė yra Kajanis. Regiono gamtą sudaro kalvos apsodintos medžiais, ežerai ir didelės erdvės negyvenamo miško, kuris sudaro – 95 % regiono žemės. Regione vyrauja žemyninis klimatas.

Pirmieji Kainū gyventojai buvo samiai, kurie užsiimdavo žvejyba. 1600 metais Suomijos gubernatorius Per Brahe prižiūrėdavo Kainū regiono populiacijos augimą atleisdamas naujakurius dešimt metų nuo mokesčių. Kainū regionas turėjo būti apgyvendintas, nes iš rytų jiems grasindavo Rusija. Daugiausia emigrantų buvo iš Savonijos, nes Kainū tarmė buvo labai panaši į Savonijos tarmę.

## Savivaldybės

* Hyrynsalmis
* Kuhmo
* Puolanka
* Suomusalmis
* Kajanis
* Paltamo
* Ristijervis
* Sotkamo
* Vala


## Šaltiniai

## Nuorodos
* http://www.kainuu.fi/ – Portalas
Kitab-i-Aqdas

***Kitáb-i-Aqdas*** arba **Aqdas** yra svarbiausia Bahajų tikėjimo knyga, parašyta Baha'u'llah, religijos įkūrėjo. Šis darbas buvo parašytas arabų kalba ir pavadintas arabiška antrašte *al-Kitáb al-Aqdas*, tačiau knyga dažniausiai vadinama persišku atitikmeniu *Kitáb-i-Aqdas*, kuris buvo duotas paties Baha'u'llah. Kartais minimas tiesiog kaip „Aqdas“, „Visų Švenčiausioji Knyga“, „Įstatymų Knyga“ ir rečiau „Aqdas Knyga“.

Dažniausiai nurodoma, kad knyga baigta rašyti apie 1873 metus, tačiau yra pagrindo manyti, kad bent dalis veikalo buvo parašyta anksčiau.  Baha'u'llah išsiuntė keletą rankraščių kopijų Irano bahajams praėjus keletui metų po *Kitáb-i-Aqdas* apreiškimo, o 1890-91 m.(1308 A.H.) metais suorganizavo knygos originalaus arabiško teksto publikavimą Bombėjuje.

*Kitáb-i-Aqdas* yra vadinamas bahajų mokymų „Knygų Motina“ ir „Ateities pasaulio civilizacijos Chartija“ (God Passes By, p. 213). Vis dėlto tai nėra vien tik „įstatymų knyga“: didelė jos turinio dalis susijusi su kitais dalykais, ypač etiniais pamokymais, ir skiriama įvairiems individualiems asmenims, grupėms ir vietovėms. Kitáb-i-Aqdas taip pat aptaria bahajų administracinių institucijų steigimą, bahajų religinę praktiką, asmens įstatymus, baudžiamąją teisę, socialinius principus ir pranašavimus.

## Turinys

*Kitáb-i-Aqdas* yra papildytas šiais rinkiniais:

* „Klausimai ir atsakymai“, kurį sudaro 107 Zaynu'l-Muqarrabin užduotų klausimų Baha'u'llah dėl įstatymų pritaikymo ir Baha'u'llah atsakymai į šiuos klausimus; 
* „Kai kurie tekstai, apreikšti Baha'u'llah“;
* *Įstatymų ir priesakų santrauka*, parengta Shoghi Effendi;
* Visuotinių Teisingumo Rūmų parengtos aiškinamosios pastabos.

Shoghi Effendi padalijo knygos turinį *Įstatymų ir priesakų santraukoje* į 6 temines dalis:

# Abdu'l-Baha paskyrimas Baha'u'llah įpėdiniu
# Globėjų institucijos įkūrimo numatymas 
# Visuotinių Teisingumo Rūmų institucija 
# Įstatymai, įsakai ir pamokymai 
# Specialūs raginimai ir įspėjimai 
# Įvairūs kiti dalykai

Be to, įstatymai padalinti į keturias grupes:

:A. Malda 
:B. Pasninkas 
:C. Asmens gyvenimo įstatymai
:D. Įvairiapusiški įstatymai, įsakai ir pamokymai.

## Nuorodos
Kitáb-i-Aqdas teksto paieškos įrankis (anglų k.)

## Šaltiniai
Medininkų botaninis draustinis

**Medininkų botaninis draustinis** – draustinis Vilniaus rajono savivaldybės Vilniaus miškų urėdijos teritorijoje, 32 km į pietryčius nuo Vilniaus, tuoj į rytus nuo Medininkų.

Draustinis įkurtas 1974 m., siekiant išsaugoti kalninių arnikų sąžalynus ir kitų retų rūšių augalų augavietes. Botaninio draustinio plotas − 16,2 ha.

## Šaltiniai
Aetheorhiza

***Aetheorhiza*** – astrinių (*Asteraceae*) šeimos augalų gentis.

## Rūšys
* *[[Aetheorhiza bulbosa]]*
* *[[Aetheorhiza montana]]*

## Nuorodos
* Global Biodiversity Information Facility (GBIF)
*
Šiaurės Savas

**Šiaurės Savas** (; ) – Suomijos regionas, esantis rytinėje šalies dalyje. Ribojasi su regionais: Šiaurės Ostrobotnija, Kainu, Šiaurės Karelija, Pietų Savonija, Vidurio Suomija. Priklauso Rytų Suomijos provincijai. Didžiausias regiono miestas – Kuopijas.

## Savivaldybės

* Ysalmis
* Joroinenas
* Juankoskis (Kuopio 2017)
* Kavis
* Kartula (Kuopio, 2011)
* Keitelė
* Kiuruvesis
* Kuopio
* Lapinlahtis
* Lepevirta
* Maaninka (Kuopio, 2015)
* Nilsijė (Kuopio, 2013)
* Pielavesis
* Rautalampis
* Rautavara
* Sylinjervis
* Sonkajervis
* Suonenjokis
* Tervo
* Tusniemis
* Varkausas
* Varpaisjervis (Lapinlahti, 2011)
* Vesanto
* Vieremė


## Mokslo institucijos
* Rytų Suomijos universitetas
* Savo taikomųjų mokslų universitetas
* Sibelijaus akademijos skyrius Kuopijuje
* Humako taikomųjų mokslų universiteto skyrius Kuopijuje

## Šaltiniai
Mziuri Gali

**Mziuri Gali** – Gruzijos futbolo klubas iš Galio (Abchazija). 1993 m. pasitraukė iš Gruzijos varžybų dėl politinių priežasčių.

## Istorija

## Pasiekimai
* Gruzijos TSR čempionas (1977 m.)

::Šaltiniai: 

## Išnašos

## Nuorodos
*
Vanta (Suomija)

**Vanta** – miestas Suomijoje, Pietų Suomijos provincijoje, Usimos regione; prie Vantanijokio upės. Vanta yra sostinės Helsinkio miestas-palydovas, išsidėstęs į šiaurę ir šiaurės rytus nuo jo. Drauge su kitais miestais−palydovais Espu ir Kauniainenu, Vanta sudaro Didžiojo Helsinkio aglomeraciją.

Vanta yra ketvirtasis pagal dydį Suomijos miestas. Jame yra stambiausias Suomijos aeoruostas *Helsinkis−Vanta*. Taip pat Vantoje pastatytas mokslo centras „Heureka“.

## Istorija

Pirmą kartą ši vietovė paminėta 1351 m. kaip ***Helsingė***. 1972 m. pervadinta į Vantą.

## Sportas

### Futbolas
* Allianssi Vantaa
* PK-35 Vantaa

## Šaltiniai
FK Margveti Zestap'oni

**Margveti Zestaponi** – Gruzijos futbolo klubas iš Zestaponio.

## Istorija

## Pasiekimai

::Šaltiniai: 

## Sezonai
### [[UEFA]] varžybos

## Išnašos

## Nuorodos
* SOCCERWAY
Lajapai

**Lajapai** ( – „Lajos slėnio žmonės“) – vietiniai Butano žmonės, gyvenantys Aukštuosiuose Himalajuose (3850 m aukštyje), šiaurės vakarų Butane Gasos rajone. Seniau butaniečių buvo vadinami **bjopais**. Šiuo metu jų populiacija siekia 800 žmonių, nors skirtingi šaltiniai pateikia skaičių 1,100. Etniškai lajapai siejami su tibetiečiais, jie kalba tibetiečių-mianmariečių grupei priklausančia lajapų kalba (lajakha), bet taip pat gali bendrauti gimininga valstybine kalba dzongkha.

## Kultūra

Kadangi lajapai gyvena netoli Tibeto, jų kultūra yra perėmusi daug tibetiečių bruožų. Sužadėtuvės dažnai vyksta kaip prekyba ar mainai. Dabar tokie mainai susieti su gyventojams reikalingų kontrabandinių kiniškų prekių (pvz., vilnonių apklotų) gabenimu, nors valdžia tai ir draudžia.

Taip pat lajapai išsiskiria tuo, kad pripažįsta poliandriją.

Lajapų drabužiai gana panašūs į tibetietiškus, tačiau yra keletas skirtumų. Vyrai dėvi butanietišką kostiumą, kuris susideda iš šilkinio ar lininio apdaro, nuspalvinto raudonai bei šafrano spalva. Moterys dėvi juodas vilnones palaidines, siekiančias kulkšnis. Taip pat jos puošiasi sidabro papuošalais ir karoliais.

Labiausiai krintanti į akis moteriškų drabužių detalė yra kūgio formos skrybėlė. Tokios skrybėlės daromos iš patamsėjusių bambuko juostų.

## Religija
Dėl Tibeto įtakos, lajapai praktikuoja mišrų bono ir tibeto budizmą. Pasak jų legendos, Lajos kaimas yra vieta, kur Shabdrung Ngawang Namgyal, Butano įkūrėjas, pasirodė pirmą kartą.

## Lajos slėnis

Lajapų gyvenamoji vieta yra **Lajos slėnis**, sutampantis su Mo čhu upės aukštupiu – toliausiai į šiaurės vakarus nutolęs gyvenamas Butano slėnis. Dėl atšiaurių sąlygų tradiciškai lajapai gyvena pusiau klajokliškai. Augina jakus, dzo. Kiek seniau buvo galima rasti auginamus ir mažus ponius. Dėl atšiauraus klimato, ten gali augti tik kelios javų ir kitų augalų rūšys, tad augalininkytė vietiniams nėra labai svarbi.

Iki 1980 m. lajapai gyveno beveik visiškoje izoliacijoje nuo likusio pasaulio. Palaikydavo ryšius tik su Timpu ir Punaka, iki kurių buvo kelios dienos kelio. Tačiau dabar Lajapus lanko turistai iš viso pasaulio. Vietinių gyvenimas dėl to pagerėjo, tapo kiek modernesnis. Dabar žmonės gali žiemą palikti kaimą, o sugrįžti tik pavasarį.

## Nuorodos

* Lajapų aprašymas (en)
Juha Kankkunen

**Juha Kankunenas** (, 1959 m. balandžio 2 d.) – suomių lenktynininkas. Kankunenas laimėjo 23 pasaulio ralio čempionato etapus, keturis kartus tapo pasaulio ralio čempionu (1986, 1987, 1991 ir 1993 metais), taip pat yra vienintelis lentynininkas tapęs pasaulio ralio čempionu su trijų skirtingų gamintojų automobiliais (Peugeot, Lancia bei Toyota). 1988 m. Kankunenas laimėjo Dakaro ralį, o 1988 m. ir 1991 m. – Čempionų lenktynes.

## Pasaulio ralio čempionato pergalės
:

## Šaltiniai
Arsenali T'bilisi

**Tbilisio „Arsenali“** – Gruzijos futbolo klubas iš Tbilisio.

## Istorija
 Kitados rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje.

## Pasiekimai

::Šaltiniai: 

## Išnašos

## Nuorodos
*
FC Mcxeta Urioni

**Mcchetos FC** – Gruzijos futbolo klubas iš Mcchetos.

## Istorija

## Pasiekimai

::Šaltiniai: 

## Išnašos

## Nuorodos
* SOCCERWAY
FC Čiatura

**Čiaturos FC** – Gruzijos futbolo klubas iš Čiaturos.

## Istorija
Klubo ištakos siekia 1936 m.

## Pasiekimai
* Gruzijos TSR čempionas (1975 m.)
* Gruzijos TSR taurės laimėtojas (1978, 1979 m.)

::Šaltiniai: 

## Sezonai

|}

## Išnašos

## Nuorodos
* SOCCERWAY
Pašlavančio piliakalnis

**Pašlavančio piliakalnis su gyvenviete** – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 22590) Prienų rajono savivaldybės teritorijoje, 7 km į šiaurę nuo Pašlavančio kaimo, Šilavoto seniūnija.

Pasiekiamas keliu Klebiškis-Igliauka, Pašlavantyje pasukus į kairę pietų kryptimi ir pavažiavus 500 m sodybos link – yra kairėje.

## Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga šiaurės vakarų-pietryčių kryptimi, 13×8 m dydžio, kiek žemesniu V kraštu. Iš visų pusių ją juosia pylimas, kuris pietryčių krašte yra 2 m, kitur – 0,5 m aukščio, 8-12 m pločio. Šlaitai statūs, 10-12 m aukščio.

Piliakalnis apardytas duobių, kurios liko jį XIX a. viduryje kasinėjant Plutiškių parapijos klebonui Kazakevičiui (buvo rasti 2 peiliai, blauzdikaulis). Dabar jis dirvonuoja.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 36 000 m².
Vaizdas:Pašlavančio k. puošmena.JPG|Pašlavančio piliakalnis
Vaizdas:Šlavanta.JPG|Knyga „Kur tekėjo Šlavanta“


## Tyrimai
1954 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus, Kauno Vytauto Didžiojo karo muziejus.
## Gyvenvietė
Aplink piliakalnį yra 3 ha ploto papėdės gyvenvietė, kurioje rasta molinių verpstelių, brūkšniuotos, grublėtos ir lygios keramikos, šlako.
## Šaltiniai

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas. - V., 1973. - p.162
* A. Połujanski. Wędrówka po gubernii augustowskie w celu naukowym odbite. Warszawa. 1989 , p. 345-346
* Juozapas Radziukynas. Suvalkų redybos pilekalniai su žemlapiu. - Varšuva. 1909, p. 31-32.
* Petras Tarasenka. Užnemunės krašto piliakalniai. - Vilnius, 1997. - p. 128-129.

## Nuorodos
* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Pašlavantys
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Pastaba:norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį, paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną.
Čistopolis

**Čistopolis** (; arba ***Čistajus***, ; ) – miestas Tatarstano Respublikoje, Kamos kairiajame krante, prie Kuibyševo tvenkinio. Rajono centras.

## Istorija

**Čistoje Polės** kaimas pirmą kartą paminėtas XVII a. pabaigoje – XVIII a. pradžioje. Jis smarkiai plėtėsi ir 1761 m. jame buvo jau apie 1000 gyventojų. 1781 m. Čistoje Polės kaimas buvo pavadintas Čistopoliu ir gavo miesto teises (šias suteikė imperatorė Jekaterina II).

## Žymūs žmonės
*Sofija Gubaidulina, kompozitorė
*Nikolajus Lichačiovas (1862–1936), mokslininkas
*Borisas Pasternakas, rašytojas

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Pašventupio piliakalnis

**Pašventupio piliakalnis su gyvenviete**, *Vangai* – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas ) Prienų rajono savivaldybės teritorijoje, į šiaurės rytus nuo Pašventupio Ašmintos seniūnija. Pasiekiamas keliu Ašminta – Pakuonis, yra 50 m į kairę vakaruose, pravažiavus Šventupę.

## Piliakalnis

Pirmasis piliakalnis įrengtas Nemuno kairiojo kranto slėnio pakraštyje, Šventupės dešiniajame krante. Aikštelė apvali, 5,5 m skersmens, žemesniu rytiniu kraštu. Jos šiaurės vakaruose krašte supiltas 6 m aukščio, 22 m pločio pylimas, kurio žemėjantys iki 0,3 m aukščio, 4,5 m pločio galai juosia visą aikštelę. Už pylimo iškastas 27 m pločio, 2 m gylio puslankio formos griovys. Šlaitai statūs, 10-12 m aukščio.

Vakarinis šlaitas dirvonuoja, aikštelė apaugusi lapuočiais. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 67 000 m².

## Tyrimai
1953 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia.

## Gyvenvietė
Rytinėje piliakalnio papėdėje, 5 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta grublėtos ir žiestos keramikos. 440 m į rytus stūkso Pašventupio II piliakalnis.

Pastaba:Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

## Šaltiniai

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.161
* Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašas, V.,1993, p.61
* Petras Tarasenka. Užnemunės krašto piliakalniai. Vilnius. 1997, p. 130-131.

## Nuorodos
* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Pašventupys I
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Pagaršvio piliakalnis

**Pagaršvio (Pošvenčio) piliakalnis su gyvenviete** – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 22572) Prienų rajono savivaldybės teritorijoje, į pietus nuo Pagaršvio, Ašmintos seniūnija. Pasiekiamas keliu Pociūnai – Ašminta Pagaršvyje pasukus į kairę pietų kryptimi ir pavažiavus 900 m.

Piliakalnio papėdėje stovinčioje lentoje įrašas byloja „Pošvenčio piliakalnis“ (greta yra Pošvenčio kaimas, teka Ošvenčia).

## Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, Nemuno kairiojo kranto slėnio pakraštyje. Aikštelė ovali, pailga pietų – šiaurės kryptimi, 6x4 m dydžio, ją žiedu juosia pylimas. Jis aukščiausias vakarų – šiaurės vakarų pusėje: 5 m aukščio, 14 m pločio, kitose pusėse – 1-1,5 m aukščio, 7 m pločio. Šlaitai statūs, 12-13 m aukščio.

Šiaurinis šlaitas ir pylimas apardyti duobių. Piliakalnis dirvonuoja.

## Tyrimai
1953 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 35000 m². Fizinio apsaugos zonos pozonio plotas 5700 m².

## Gyvenvietė
Piliakalnio rytų – pietryčių papėdėje, 2 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta brūkšniuotos, lygios, grublėtos ir žiestos keramikos.

Pastaba:Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

## Šaltiniai

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.159
* Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašas, V.,1993, p.60
* Petras Tarasenka. Užnemunės krašto piliakalniai. Vilnius. 1997, p. 126-127.

## Nuorodos
* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Pagaršvys
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Afroamerikiečiai

**Afroamerikiečiai** arba **Afrikos amerikiečiai** () – JAV gyvenantys juodaodžių kilmės asmenys, viena iš amerikiečių potaučių. Daugelis jų yra vergovės laikais iš Afrikos atgabentų vergų palikuonys, bet taip pat yra vėlesnių atvykėlių iš Afrikos, Karibų, Centrinės Amerikos ar Pietų Amerikos. Afroamerikiečių bendruomenė susiformavo XVII amžiuje, kolonizacijos laikotarpiu. Tai antra pagal didumą etninė grupė šalyje. Kalba Amerikos anglų kalba, jos įvairiomis tarmėmis, o Luizianoje – ir vietos kreolų kalba (prancūzų k. pagrindu). Dauguma tikinčiųjų yra krikščionys protestantai (78 %, daugiausia baptistai, metodistai), taip pat yra katalikų (5 %), Jehovos liudytojų (1 %), musulmonų (1 %) ir kt.

Daugiausia gyvena Misisipėje, Luizianoje, Džordžijoje, Alabamoje, Merilande, Pietų Karolinoje, Delavere ir kt.

Afroamerikiečiai – vergų iš Vakarų Afrikos (ypač iš Vergų Kranto), atgabentų į Šiaurės Ameriką XVII–XIX a., ainiai. Nors pradžioje jie laikėsi izoliacijoje nuo kitų rasinių grupių, bet vėliau pradėjo maišytis su kitais amerikiečiais (baltaisiais, indėnais ir kt.), todėl XIX a. vid. apie trečdalis laisvųjų juodųjų buvo mulatai (ir tik 10 % vergų), o XX a. 4-ajame dešimtmetyje mutalai buvo jau 75 % afroamerikiečių. Po 1861–1865 m. JAV pilietinio karo atšaukta vergovė žymiai sumažino juodųjų atskirtį ir paspartino kultūrinį supanašėjimą (asimiliaciją). Tiesa, 1890–1910 m. pietinių valstijų konstitucijos afroamerikiečiams pilietinių teisių dar neužtikrino, veikė rasinės atskirties (segregacijos) sistema.

1910 m. pietinėse valstijose tebegyveno 90 % visų afroamerikiečių, tačiau maždaug nuo 1914 m. prasidėjo migracija į šiaurines ir vakarines valstijas, o 5–8 dešimtmečiais ji įgavo didžiausią mastą. Kadangi juodaodžiai kraustėsi išskirtinai į miestus, jie tapo labiausiai urbanizuota amerikiečių potaute (1980 m. miestuose gyveno 85,3 %).

Iki XX a. vid., veikiant griežtai JAV segregacijos politikai, atskirai skirti „negrai“ ir „mulatai“, tačiau 1950 m. „mulatų“ kategorija panaikinta, o mulatų rasės žmonės priskirti daugiausia „negrams“. XX a. 7-ajame dešimtmetyje vyko afroamerikiečių kova dėl lygių pilietinių teisių – jiems pavyko iškovoti rasinę segregaciją įtvirtinančių įstatymų panaikinimą, tačiau faktiškai afroamerikiečiai daug kur tebelieka apatiniuose visuomeniniuose sluoksniuose – dirba mažai apmokamus, „juodus“ darbus, gyvena uždarose bendruomenėse („getuose“), dažnai išgyvena skurdą, nedarbą, įsitraukę į kriminalinę veiklą. Diduma afroamerikiečių dalyvauja asimiliacijos procesuose, nors dalis pabrėžia savo rasinį išskirtinumą, kelia nacionalistines ir separatistines idėjas.

Afroamerikiečių muzika, folkloras išlaikė daug afrikietiškų tradicijų bruožų, patys yra žymiai paveikę amerikietišką kultūrą.

## Išnašos
Pašventupio II piliakalnis

**Pašventupio piliakalnis su gyvenviete** – piliakalnis ir gyvenvietė Prienų rajono savivaldybės teritorijoje, į šiaurės rytus nuo Pašventupio Ašmintos seniūnija. Pasiekiamas keliu Ašminta – Pakuonis pravažiavus Šventupę, pakilus iš jos slėnio, pasukus į dešinę rytų kryptimi lauko pakraščiu palei mišką ir paėjus 330 m – yra 180 m į pietryčius nuo sodybos šalia kelio, miško krašte, dešinėje, ties didesniu lauko įlinkiu į mišką.

## Piliakalnis

Piliakalnis yra 440 m į rytus nuo Pašventupio pirmojo piliakalnio. Jis įrengtas aukštutinės Nemuno terasos krašte. Aikštelė keturkampė, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 6x9 m dydžio, nuolaidėjanti į pietryčių pusę. Jos šiaurės vakarų krašte supiltas 10 m ilgio, 3 m aukščio, 15 m pločio pylimas, už kurio iškastas 22 m pločio, 2 m gylio griovys. Šlaitai statūs, 20 m aukščio.

Vakarinis šlaitas palengva eroduoja. Piliakalnis apaugęs tankiu mišriu mišku. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 7100 m².

## Tyrimai
1953 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia.

## Gyvenvietė
500 m į pietryčius 1 ha plote yra I tūkstantmečio papėdės gyvenvietė, tyrinėta 1997 m. Joje rasta grublėtos keramikos.

Pastaba:Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

## Šaltiniai

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.161
* Petras Tarasenka. Užnemunės krašto piliakalniai. Vilnius. 1997, p. 132-133.

## Nuorodos
* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Pašventupys II
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Ageratina

***Ageratina*** – astrinių (*Asteraceae*) šeimos augalų gentis, kurioje yra apie 250–290 daugiamečių augalų ir krūmų rūšių. *Ageratina* augalai anksčiau priklausė kemerų genčiai, tačiau klasifikacija buvo pakeista.

Daugiausiai auga Amerikos šiltesnuose regionuose, tačiau kai kurios rūšys - ir vėsesniuose JAV rytų regionuose. Dvi iš Meksikos kilusios rūšys tapo piktžolėmis kai kuriose Australijos ir Taivano dalyse.

## Rūšys

## Nuorodos

* Global Biodiversity Information Facility (GBIF)
* ZipcodeZoo.com
Pelekonių I piliakalnis

**Pelekonių piliakalnis** – buvęs piliakalnis Prienų rajono savivaldybės teritorijoje, į šiaurę nuo Pelekonių, Jiezno seniūnija.

## Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas Nemuno dešiniajame krante (dabar Kauno marių tvenkinys), santakoje su Juodija buvusioje kalvoje. Didžiąją jo dalį dar XIX a. nuplovė Nemunas, liko tik status 5 m aukščio, 35 m ilgio jo rytinis šlaitas. Vakarinis šlaitas palengva eroduoja toliau. Nekilnojamojo kultūros paveldo vertinimo tarybos aktas dėl duomenų patikslinimo: 2009-02-10; Nr.: KPD-RM-1027.

## Tyrimai
1971 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. 1988 m. Gintautas Zabiela ištyrė piliakalnio liekanas – iš viso 33,5 m² dydžio plotą, aptiko vėlyvų kapinių suardyto kultūrinio sluoksnio likučius su lipdyta keramika, akmenų grindiniu.

Į vakarus nuo piliakalnio, kitapus daubos, 0,9 ha plote yra papėdės gyvenvietė, tyrinėta 2003 m. Joje rastas iki 1,1 m storio I tūkstantmečio antrojo ketvirčio – vidurio kultūrinis sluoksnis su stulpaviete, židiniu, brūkšniuota, grublėta, lygia ir gludinta keramika, titnaginėmis nuoskalomis ir skeltėmis.

Pastaba:Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

## Šaltiniai

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.160
* Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašas, V.,1993, p.67
* Покровский Ф. В. Археологическая карта Виленской губернии. Вильна, 1893, c. 197.
* Gintautas Zabiela. Pelekonių piliakalnio I (Prienų raj.) tyrinėjimai 1988 m. // Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1988 ir 1989 metais. Vilnius, 1990. p. 36–37.

## Nuorodos
* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Pelekonys I
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Pelekonių IV piliakalnis

**Pelekonių IV piliakalnis**, *Dambavos piliakalnis, Pilalė* – piliakalnis Prienų rajono savivaldybės teritorijoje, į pietus nuo Gegužinio kaimo, Jiezno seniūnija. Pasiekiamas važiuojant į šiaurę nuo Kašonių, pasukus link Dambavos, nuo jos lauko keliuku pavažiavus į šiaurės vakarų kyšulį, iš jo, laikantis kiek kairės, paėjus mišku į šiaurės vakarus 300 m, yra miške.

## Piliakalnis

Piliakalnis yra 2,35 km į šiaurę nuo Pelekonių pirmojo piliakalnio, 2,15 km į šiaurę nuo antrojo ir 900 m į šiaurės vakarus nuo trečiojo piliakalnio. Jis įrengtas Nemuno dešiniajame ir Viekšnios kairiajame krantuose, jų santakoje (dabar Kauno marių tvenkinys). Aikštelė trikampė, pailga pietryčių – šiaurės vakarų kryptimi, 85 m ilgio, 33 m pločio pietryčių gale. Jos pietryčių krašte supiltas 35 m ilgio, 5,5 m aukščio, 25 m pločio pylimas, kurio išorinis 9 m aukščio šlaitas leidžiasi į 30 m pločio, 2 m gylio griovį. Pylimo šiaurės rytų dalis viršuje, 6,5 m ilgyje ir 8 m plotyje, plokščia ir 2 m žemesnė už pietvakarinę. Šiaurės rytų piliakalnio šlaite, link Viekšnios, 6 m žemiau aikštelės yra 27 m pločio terasa, per 3 m žemėjanti į šiaurę. Šlaitai statūs, 30 m aukščio.

Piliakalnis apaugęs mišriu mišku.

## Tyrimai
1971 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia.

Pastaba:Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Pelekonys IV
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Pirkanma

**Pirkanma** (, ) arba **Tamperės regionas** – vienas iš 20 Suomijos regionų. Ribojasi su šiais regionais: Satakunta, Tikroji Hemė, Peijet Hemė, Pietų Ostrobotnija ir Vidurio Suomija. Regiono centras ir didžiausias miestas yra Tamperė.

## Savivaldybės

Pirkanma apima 24 savivaldybės, iš kurių 11 turi miestelio statusą. Pirkanma savivaldybių abėcėlinis sąrašas:

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Pirkanma
Ngalopai

**Ngalopai** – antra pagal dydį Butano etninė grupė. Kadangi jie kontroliuoja vyriausybę bei kultūrą, paprastai yra vadinami tiesiog **butaniečiais**.

Seniau jie dar buvo vadinami **[[bhotijai]]s**, turint galvoje, kad jie atėjo iš „Bod“ arba kitaip Tibeto. Tačiau šiuo terminu tai pat vadintos ir kitos giminingos tautos Sikime, Nepale, todėl jo buvo atsisakyta. Jie gyvena centrinėje ir vakarinėje Butano dalyse, dauguma kalba dzongkha kalba, kuri labai gimininga tibetiečių kalbai.

Ngalopai užsima žemdirbyste. Praktikuoja lamaizmą (Drukpa sektos, tuo jie skiriasi nuo ryčiau gyvenančių Šarčopų) ir stato dideles šventyklas, vadinamas dzongais. Jiems būdingas aprangos kodas, vadinamas driglam namža. Mitybos tradicijos beveik nesiskiria nuo Tibeto virtuvės.

## Taip pat skaitykite
* šarčopai
* lhotsampai
* lopai
* lajapai
* lepčai
Pelekonių III piliakalnis

**Pelekonių III piliakalnis**, *Pilalė* – piliakalnis Prienų rajono savivaldybės teritorijoje, į pietus nuo Dambavos, Jiezno seniūnija. Pasiekiamas važiuojant į šiaurę nuo Kašonių, pasukus link Dambavos, iš čia laukais palei miško šiaurinį kraštą paėjus į vakarus 600 m ir už lauko krašte esančio griovio posūkio į mišką paėjus į pietvakarius, į mišką 50 m, yra kitapus griovos.

## Piliakalnis

Piliakalnis yra 2,15 km į šiaurės rytus nuo pirmojo, 1,45 km į šiaurę nuo antrojo ir 900 m į pietryčius nuo ketvirtojo piliakalnio. Jis įrengtas Šlaitų Ravo upelio kairiajame krante. Aikštelė trikampė, pailga rytų – vakarų kryptimi, 15 m ilgio, 8 m pločio rytiniame gale. Čia supiltas 4 m aukščio, 19 m pločio pylimas, kurio išorinis 5 m aukščio šlaitas leidžiasi į 25 m pločio, 3 m gylio griovį. Pylime yra daug perdegusio molio. Šlaitai statūs, 20 m aukščio.

Šiaurinė piliakalnio šlaitas eroduoja. Piliakalnis apaugęs tankiais krūmais, atsiradusiais iškirtus mišką.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia.

## Tyrimai
1971 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.

Pastaba:Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

## Šaltiniai

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.160
* Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašas, V.,1993, p.67

## Nuorodos
* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Pelekonys III
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Lopai

:: *Apie kaimą Radviliškio rajone žr. [[Lopai (kaimas)]]*.

**Lopai** – viena mažiausiai žinomų pietvakarių Butano genčių. Jie dar vadinami *doja*, tai reiškia *geraširdiškas*. Butaniečiai tiki, kad lopai yra seniausi šalies gyventojai, tačiau to antropologai nepatvirtino. Jie kalba tibetiečių-mianmariečių kalba. Yra apie 1000 šios tautos atstovų.

## Kilmė
Lopų kilmė ir istorija beveik nežinoma. Pasakos, kurios galėtų padėti suprasti lopus yra pilnos stebuklų ir mitų. Žodinė pasakojimo tradicija nėra stipri. Bet nepaneigiama, kad lopai Amo čhu slėnyje gyveno nuo be galo senų laikų. Kai kas tiki, kad seniau lopų gentis užėmė kur kas didesnę teritoriją: ne tik apie Amo čhu slėnį, bet ir iki Jaldakos slėnio vakaruose, dabar labiau žinomo kaip Bara-Tendu. Tačiau ši didelė populiacija sunyko iki maždaug 180 šeimų dėl kilusių epidemijų ar konfliktų tarp genčių.

Taip pat seną lopų kilmę patvirtina pats genties pavadinimas. Senovės Tibete, Butanas buvo vadinamas *lop-juel* (pietų šalis), o jos gyventojai – lopais (pietiečiais).

Dar lopai yra identifikuojami su Kiranti tauta, kuri, manoma, buvo pirmoji apsigyvenusi Himalajų prieškalnėje, bet vėliau pasidalino į kelias labai skirtingas grupes. Tos grupės įgavo labai įvairių bruožų, nes, dėl atšiauraus klimato ir kalnų buvo atskirtos viena nuo kitos, vystėsi izoliuotoje aplinkoje.

Senesni lopų žmonės laiko Zhabdrung Ngawang Namgyal tautiniu didvyriu, kuris, esą, jiems sukūrė religiją. Iki šiol yra dainuojamos dainos, kurios šlovina jo garbę.

## Gyvenvietės
Lopų gyvenvietės yra išsidėsčiusios abiejuose Mo Ču slėnio pusėse. Pietinėje pusėje yra *Rangtseka, Doga, Doroka, Sataka, Sanglung, Loto-Kuču, Lotok ir Drambėjaus* kaimai. Šiaurinėje – *Tangtoka, Denčuka* ir keletas kitų, smulkesnių.

## Gyventojai
Lopų žmonės yra tvirto sudėjimo, neaukšti. Tiek vyrų, tiek moterų ugis labai panašus. Greičiausiai taip yra dėl vedybų su tos pačios genties nariais, kurių duguma jau yra susigiminiavę. Satakos kaime vedybos vyksta ir tarp skirtingų kaimų narių, tad ten žmonės yra aukštesni, sveikesni.

Nors lopų gyvenimas ir tapo modernesnis, tačiau jų namai ir gyvenamoji aplinka ne itin pasikeitė. Lopai vis dar gyvena artimomis bendruomenėmis, tuokiasi su to paties kaimo žmonėmis (dažnai pusbroliais ar pusseserėmis). Santuokos su kitų bendruomenių žmonėmis draudžiamos. Labai mažai jų turi kokį nors išsilavinimą.

## Nuorodos ir šaltiniai
* raonline.ch
Zelenodolskas

**Zelenodolskas** (, , ) – Miestas Tatarstano vakaruose, Volgos kairiajame krante. Rajono centras. 100 139 gyventojų (2002). Miesto pradžia – 1865 m. pradėjęs kurtis **Kabačiščės** kaimas. Miesto teisės suteiktos 1932 m.

## Galerija

Zeleny Dol Station and surroundings 08-2016 img1.jpg|Zelenodolsko faneros fabrikas
Zeleny Dol Station and surroundings 08-2016 img3.jpg|Tynichlyko mečetė
Zeleny Dol Station and surroundings 08-2016 img4.jpg|Šv. Andriaus bažnyčia
Zeleny Dol Station and surroundings 08-2016 img7.jpg|Keleiviniai traukiniai Zelenodolsko stotyje
Zeleny Dol Station and surroundings 08-2016 img9.jpg|Zelenodolsko stoties pastatas


## Šaltiniai

## Nuorodos
* Neoficialus Zelenodolsko tinklalapis
Pelekonių II piliakalnis

**Pelekonių II piliakalnis**, *Pilikė* – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 5517; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. A220P) Prienų rajono savivaldybės teritorijoje, į šiaurę nuo Pelekonių, Jiezno seniūnija. Pasiekiamas keliu Kašonys – Pelekonys, slėnio pradžioje, ties Pelekonių kapinėmis pasukus į dešinę šiaurės rytų kryptimi, pavažiavus 250 m – yra 30 m į dešinę rytuose nuo kelio, alksnyne.

## Piliakalnis

Piliakalnis yra 1,1 km į rytus nuo pirmojo ir 1,45 km į pietus nuo trečiojo piliakalnio. Jis įrengtas atskiroje kalvoje, Nemuno slėnio pakraštyje, kairiajame Sobuvos upelio krante. Aikštelė nuplauta upelio, likęs tik 9 m ilgio, 2 m aukščio, 15 m pločio pylimas 10 m aukščio šoniniu šlaitu. Jis apardytas duobių. Piliakalnis dirvonuoja, pietiniame šlaite auga kelios eglės.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu. 

## Tyrimai
1971 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. 

Pastaba:Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Pelekonys II
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Pieštuvėnų piliakalnis

**Pieštuvėnų piliakalnis**, *Didysis Kalnas* – piliakalnis Prienų rajono savivaldybės teritorijoje, į rytus nuo Pieštuvėnų, Stakliškių seniūnija. Pasiekiamas keliu Jieznas – Užuguostis pasukus į Pieštuvėnų šiaurinį kraštą, iš čia pasukus į dešinę rytų kryptimi, už 550 m yra dešinėje.

## Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas atskiros kalvos pietvakarinėje dalyje. Aikštelė ištempto ovalo formos, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 41x15 m dydžio. Šiaurės rytų piliakalnio šlaite, 2 m žemiau aikštelės yra 27x12 m dydžio terasa iki 1 m aukščio iškiliu viduriu. Šlaitai vidutinio statumo, 4-9 m aukščio.

Piliakalnis labai apardytas arimų, duobių, dirvonuoja.

## Tyrimai
2003 m. piliakalnį tyrinėjo V. Kraujalis. Aikštelėje ir papėdėse jis ištyrė 40 m², kultūrinio sluoksnio nerado. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pradžia.

Pastaba:Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

## Šaltiniai

* Gintautas Zabiela. Lietuvos medinės pilys. Vilnius. 1995, p. 245 (Nr. 62).

## Nuorodos
* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Pieštuvėnai
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Prienlaukio piliakalnis

**Prienlaukio piliakalnis su gyvenviete** – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas ) Prienų rajono savivaldybės teritorijoje, į vakarus nuo Prienlaukio kaimo, Šilavoto seniūnija. Pasiekiamas plentu  prieš Verksnios upelį pasukus į kairę pietvakarių kryptimi, pavažiavus 300 m link čia esančios sodybos, yra 100 m į dešinę šiaurėje nuo jos.

## Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė keturkampė, pailga pietryčių – šiaurės vakarų kryptimi, 26x22 m dydžio, buvusi apjuosta pylimu, kurio pietvakarių pusėje yra iki 0,2 m aukščio, 6 m pločio pakilimas. Joje buvo randama žalvarinių papuošalų, puodų šukių. Šlaitai vidutinio statumo, 3-11 m aukščio.

Piliakalnis labai suardytas arimų, dirvonuoja, šiaurės rytų šlaitas apaugęs medžiais.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 29 500 m².

## Tyrimai
1953 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. 

Vakarų – rytų papėdėse, 1,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė.

Pastaba:Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

## Šaltiniai

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.162
* Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašas, V.,1993, p.67
* Juozapas Radziukynas. Suvalkų redybos pilekalniai su žemlapiu. Varšuva. 1909, p. 15-16;.
* Petras Tarasenka. Užnemunės krašto piliakalniai. Vilnius. 1997, p. 134-135.

## Nuorodos

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Prienlaukys
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Volžskas

**Volžskas** (; ) – miestas Marių Respublikos pietuose, Kuibyševo tvenkinio šiauriniame krante. Rajono centras. Išvystyta celiuliozės pramonė.

## Istorija

1940 m. **Lopatino** gyvenvietei gavus miesto teises, pavadinta Volžsku.

## Šaltiniai
3-oji estiškoji SS savanorių brigada

**3-oji estiškoji SS savanorių brigada** () – SS kariuomenės dalinys, sudarytas iš estų. Brigada buvo suformuota 1943 m. gegužės mėnesį stambinant nebaigtą formuoti Estų legioną. Pradžioje brigada vadinosi *Estų SS savanorių brigada*, o 1943 m. spalio mėnesį, kai visos SS brigados buvo numeruojamos, gavo ir numerį. 

1944 m. sausio 23 d. brigada pervadinta į *20-ąją estiškąją SS savanorių diviziją*, ir po Estijoje vykusios visuotinės mobilizacijos grąžinta į Estiją. Estijoje divizija 1944 m. gegužės 26 d. buvo performuota į 20-ąją SS grenadierių diviziją (1-ąją estų diviziją). Performavimo metu į divizijos sudėtį buvo įjungti kiti Vokietijos kariuomenėje buvę estų daliniai, keli estų policijos daliniai ir buvęs Suomijos kariuomenės 200-asis pėstininkų pulkas.

## Formavimas
1943 m. SS Estų legionas jau buvo pakankamai didelis, kad iš jo būtų galima suformuoti brigadą ir net perduoti vieną batalioną (batalionas „Narva“) 5-ajai SS tankų divizijai „Vikingas“, kur pakeitė suomių SS savanorių batalioną.  
1943 m. lapkritį brigada turėjo 5099 karius ir buvo paruošta kovinei veiklai. Brigada buvo naudojama priešpartizaninei kovai Estijoje, o prasidėjus Raudonosios Armijos puolimui brigada buvo mesta į frontą.
Fronte brigada buvo įtraukta į armijų grupės „Šiaurė“ VIII korpusą. Gausių Raudonosios Armijos atakų metu brigada patyrė didelių nuostolių, buvo priversta atsitraukti į Opočkos miestą. Tuomet brigada buvo perkelta į I korpusą.  Netrukus buvo nutarta įkurti 20-ąją SS grenadierių diviziją (1-ąją estų diviziją), kurios pagrindu ir tapo brigada.

## Vadas
* Oberšturmbanfiureris, vėliau štandartenfiureris Francas Augsbergeris (*Franz Augsberger*) (1943 m. spalio 22 d. – 1944 m. sausio 21 d.)

## Brigados sudėtis
Brigadą sudarė:
* 42-asis SS savanorių pulkas  (1943 m. lapkritį pervadintas į 45-ąjį)
** 2 batalionai (kiekviename po 3 paprastas ir vieną sunkiąją kuopą)
** artilerijos kuopa (leIG 18 - 75 mm lengvieji pabūklai)
** artilerijos kuopa (PaK 38 - 50 mm prieštankinės patrankos)

* 43-asis SS savanorių pulkas  (1943 m. lapkritį pervadintas į 46-ąjį)
** 2 batalionai (kiekviename po 3 paprastas ir vieną sunkiąją kuopą)
** artilerijos kuopa (leIG 18)
** artilerijos kuopa (PaK 38)
** pionierių kuopa

* SS priešlėktuvinės gynybos batalionas 
** 1 baterija (20 mm patrankos (2 cm FlaK 30))
** 2 baterija (20 mm patrankos (3,7 cm FlaK 43))
** 3 baterija (88 mm patrankos)

* SS prieštankinių savaeigių batalionas
* SS ryšių kuopa
* SS lauko medicinos batalionas
* SS artilerijos batalionas
** iš štabo kuopos ir 3 baterijų
* 33-iasis SS mokomasis ir rezervo pulkas

## Nuorodos
Sabalėnų piliakalnis

**Sabalėnų piliakalnis**, Sabakalnis – piliakalnis ir gyvenvietė Prienų rajono savivaldybės teritorijoje, į pietus nuo Sabalėnų kaimo, Pakuonio seniūnija. Pasiekiamas iš plento Purvininkai – Rokai Laukiškėse pasukus rytų kryptimi į dešinę žvyrkeliu, pavažiavus 1 km, už dviejų stačių posūkių pasukus į dešinę pietų kryptimi, 1,6 km link Sabalėnų – yra dešinėje, vakaruose nuo kelio.

## Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas atskiroje didelėje kalvoje. Aikštelė netaisyklingo keturkampio formos, pailga rytų – vakarų kryptimi, 72x40 m dydžio. Šlaitai nuolaidūs, 6-8 m aukščio. Piliakalnis labai suardytas arimų, dabar dirvonuoja, šiaurinis šlaitas dirbamas.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pradžia. 

## Tyrimai
1971 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. 

Pastaba:Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Sabalėnai
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Stakliškių II piliakalnis

**Stakliškių II piliakalnis** – piliakalnis Prienų rajono savivaldybės teritorijoje, į rytus nuo Stakliškių, Stakliškių seniūnija. Pasiekiamas keliu Stakliškės – Lielionys, prieš įvažiavimą į Lielionių mišką pasukus į kairę šiaurės rytų keliuku, pavažiavus 300 m, miške pervažiavus Trydupį ir pasukus į kairę šiaurės rytų kryptimi, pavažiavus laikantis upelio kranto miško keliu 300 m – yra tik pradėjus tolti Trydupiui, 30 m į kairę šiaurės vakaruose, Stakliškių girininkijos Būdų miško 19 kvartalo šiaurės vakarų pakraštyje.

## Piliakalnis

Piliakalnis yra 850 m į pietryčius nuo Stakliškių pirmojo piliakalnio. Jis įrengtas Trydupio kairiajame krante esančiame aukštumos kyšulyje. Aikštelė keturkampė, orientuota rytų – vakarų kryptimi, 8 m ilgio, 10 m pločio. Jos rytiniame pakraštyje supiltas puslankio formos 20 m ilgio, 3 m aukščio, 12 m pločio pylimas, kurio 4 m aukščio išorinis šlaitas leidžiasi į 11 m pločio, 1 m gylio griovį. Šlaitai statūs, 7 m aukščio.

Aikštelės vakarinė dalis nuplauta, vakarinė papėdė eroduoja. Apaugęs mišriu mišku.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 7400 m². 200 m į rytus yra IX a. – XII a. Stakliškių pilkapynas. 

Pastaba:Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

## Šaltiniai

* Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašas, V., 1993, p.42

## Nuorodos
* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Stakliškės II
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Ageratinastrum

***Ageratinastrum*** – astrinių (*Asteraceae*) šeimos augalų gentis.

## Rūšys
* *[[Ageratinastrum fruticosum]]*
* *[[Ageratinastrum glomeratum]]*
* *[[Ageratinastrum goetzeanum]]*
* *[[Ageratinastrum katangense]]*
* *[[Ageratinastrum lejolyanum]]*
* *[[Ageratinastrum palustre]]*
* *[[Ageratinastrum polyphyllum]]*
* *[[Ageratinastrum virgatum]]*

## Nuorodos
* Global Biodiversity Information Facility (GBIF) 
*
Vilkininkų piliakalnis

**Vilkininkų piliakalnis**, Karkliniškių piliakalnis – piliakalnis Prienų rajono savivaldybės teritorijoje, Stakliškių seniūnija. Pasiekiamas plentu A16 Prienai – Trakai Lepelionyse pasukus į dešinę pietų kryptimi link Želkūnų, už 150 m yra kelio kairėje rytuose. 

## Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė keturkampė, pailga rytų – vakarų kryptimi, 38x12 m dydžio, iškiliu viduriu. Šlaitai statūs, 9 m aukščio.

Piliakalnis apardytas arimų, dabar dirvonuoja.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu. 

Pastaba:Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Vilkininkai
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Stakliškių I piliakalnis

**Stakliškių piliakalnis**, žinomas ir *Piliakalnio* vardu – piliakalnis Prienų rajono savivaldybės teritorijoje, į rytus nuo Stakliškių, Stakliškių seniūnija. Pasiekiamas iš Stakliškių rytinio galo keliu Stakliškės–Užuguostis pavažiavus 500 m ir paėjus į dešinę rytų kryptimi per laukus 100 m, yra kitapus upelio.

## Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje, Guostės dešiniajame krante, santakoje su mažu upeliu. Aikštelė trapecinė, orientuota šiaurės – pietų kryptimi, 38 m ilgio, 42 m pločio šiauriniame krašte, 21 m - pietiniame. Aikštelės šiauriniame krašte supiltas 42 m ilgio, 2 m aukščio, 15 m pločio pylimas, kurio išorinis 3,5 m aukščio šlaitas leidžiasi į 14 m pločio, 2 m gylio griovį. Pietinėje pusėje aikštelė nuo toliau į pietus esančio 11x6 m dydžio trikampio smaigalio atskirtas 15 m ilgio, 10 m pločio, 3 m gylio grioviu. Šlaitai statūs, iki 13 m aukščio.

Piliakalnis apardytas arimų, nuslinkę rytinis ir vakarinis aikštelės kraštai ir šlaitai bei smaigalio rytinis šonas. Šlaitų apačios eroduoja ir dabar. Aikštelė dirvonuoja, šlaitai ir pylimas apaugę lapuočiais.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 7000 m². 850 m į pietryčius yra Stakliškių II piliakalnis.

## Tyrimai
1971 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.

Piliakalnio apylinkėse 1957 m. buvo rastas XIV a. sidabrinių papuošalų ir monetinių lydinių Stakliškių lobis.

Pastaba:Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

## Šaltiniai

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.162

## Nuorodos
* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Stakliškės I
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Azam Ali

**Azam Ali** (; g. 1970 m., Teherane) – persų dainininkė, gyvenanti JAV, Los Andžele.

Gimė Irano sostinėje Teherane, bet jau būdama ketverių metų su šeima persikėlė į Indiją, nedidelį Maharaštros miestelį Pančganį. Ten lankė tarptautinę mokyklą. 1985 m. Azam šeima persikėlė į JAV. Nors Azam muzika ypatingai nesidomėjo, tačiau JAV ją sudomino galimybė groti persišku instrumentu santūru ir pradėjo lankyti pamokas pas Manučerą Sadegį. Jo paskatinta Azam pradėjo dainuoti.

1996 m. Azam Ali kartu su instrumentalistu Gregu Elisu sukūrė muzikinį projektą Vas. Jis susilaukė didelio populiarumo, buvo lyginamas su garsiuoju duetu Dead Can Dance. Dainininkė taip pat vysto solinę karjerą bei bendradarbiauja su Irano grupe Niyaz. Bendradarbiavo filmų Paparazzi, Godsend, Prison Break, Frank Herbert’s Children of Dune, Battlefield Earth, Dawn of the Dead,  garso takelių kūrime.

Azam Ali kūryboje susipina vakarietiškos ir rytietiškos dainavimo tradicijos, melodijos svaigios, melodingos, apimamas platus garsų, variacijų diapazonas.

Ali yra ištekėjusi už Niyaz nario Loga Ramino Torkiano, turi vieną vaiką.

## Diskografija

Solinė:
* *[[Portals of Grace]]* (2002 m.)
* *[[Elysium For The Brave]]* (2006 m.)
* *Elysium Remixes EP* (2007 m.)
* *[[From Night To The Edge Of Day]]* (2011 m.)
* *[[Lamentation of Swans: A Journey Towards Silence]]* (su Loga Ramin Torkian, 2013 m.)

Su „Vas“:
* *[[Sunyata]]* (1997 m.)
* *[[Offerings]]* (1998 m.)
* *[[In the Garden of Souls]]* (2000 m.)
* *[[Feast of Silence]]* (2004 m.)

Su „Niyaz“:
* *[[Niyaz (albumas)|Niyaz]]* (2005 m.)
* *[[Nine Heavens]]* (2007 m.)
* *[[Sumud]]* (2012 m.)

Su „Roseland“:
* *Roseland* (2007 m.)

Su Kiavash Nourai ir Shahrokh Yadegari
* *Green Memories* (2008 m.)

## Nuorodos
* Azam Ali oficiali svetainė
* Azam Ali MySpace
*
Virkininkų piliakalnis

**Virkininkų piliakalnis** – piliakalnis Prienų rajono savivaldybės teritorijoje, Stakliškių seniūnija. Pasiekiamas keliu Medžionys – Virkininkai Virkininkuose, prieš kelio posūkį į kairę, ties sodybomis dešinėje pasukus į dešinę šiaurės rytų kryptimi, už 700 m.

## Piliakalnis

Aikštelė ovali, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 21x15 m dydžio. Šlaitai vidutinio statumo, 8 m aukščio. Piliakalnis labai apardytas arimų, vakarinė pusė nukasta. Dabar jis dirvonuoja, šiauriniame šlaite auga eglių guotas.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pirmąja puse. 

Pastaba:Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Virkininkai
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai