open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Saulius Stoma

**Saulius Stoma** (g. 1954 m. liepos 29 d. Kaune) – Lietuvos rašytojas, publicistas, politinis veikėjas.

## Biografija

1972 m. baigė Kauno 17-ąją vidurinę mokyklą, 1977 m. baigė Vilniaus inžinerinio statybos instituto Architektūros fakultetą. Studijų metais pradėjo rašyti noveles, pirmoji išspausdinta 1976 m. savaitraštyje „Literatūra ir menas“.

1977–1978 m. architektas Vilniuje. Kurį laiką dirbo automobilių aikštelės sargu. 1979 m. vedė ir persikėlė į Kauną, kur dirbo Statybos ir architektūros mokslinio tyrimo instituto moksliniu bendradarbiu architektūros istoriku. Netrukus įstojo į neakivaizdinę aspirantūrą ir pradėjo rašyti disertaciją apie Lietuvos dvarų architektūrą.
1981 m. grįžo į Vilnių, Vyriausiosios enciklopedijų redakcijos mokslinis redaktorius. Šešerius metus rengė LTSR istorijos ir kultūros paminklų sąvadą.

1988 m. perėjo į „Literatūrą ir meną“; korespondentas, vėliau – Dailės ir architektūros skyriaus redaktorius. Įsitraukė į Sąjūdžio organizavimą, vadovavo pirmajai tarp žurnalistų „Literatūros ir meno“ Sąjūdžio grupei, 1988 m. rudenį spaudos darbuotojų išrinktas Sąjūdžio steigiamojo suvažiavimo delegatu. 1989 m. dalyvavo atkuriant Lietuvos krikščionių demokratų partiją, buvo išrinktas į jos tarybą ir valdybą. 1990 m. pradžioje kartu su Arvydu Juozaičiu ir Sauliumi Šalteniu įsteigė savaitraštį „Šiaurės Atėnai“ ir kartu jį redagavo. Atkūrus Lietuvos nepriklausomybę Aukščiausiosios Tarybos paskirtas dienraščio „Lietuvos aidas“ vyriausiuoju redaktoriumi. Laikraštį privatizavus ir įvykus konfliktui tarp akcininkų, 1994 m. atleistas. Vėliau dienraščio „Lietuvos rytas“ apžvalgininkas, 1996–1997 m. laikraščio „Lietuvos žinios“ vyriausiasis redaktorius.  1997 m. spalio 20 d. nuteistas už su teise prasilenkiančią finansinę veiką „Lietuvos aide“. Už savo veikas atsakė pagal tuo metu galiojusią Baudžiamojo kodekso redakciją. Atliko realią laisvės atėmimo bausmę vienoje iš Lietuvos įkalinimo įstaigų.

2008–2012 m. Seimo narys.

Laisvalaikiu rašo prozą, politikos komentarus, veda savo blogą, ir užsiima eseistika.

2008 m. Tautos prisikėlimo partijos narys.

Nuo 2003 m. Rašytojų sąjungos narys. Su žmona Diana užaugino sūnų Simoną ir dukrą Laimą Mariją.

## Bibliografija
* *Užrašai iš Pasmerktųjų namų*, 1996 m.
* *Nuostabi negyvėlė*, detektyvinis romanas, 1996 m.
* *Bestseleris*, detektyvinis romanas
* *Gyvenimas ant plausto*, publicistikos rinktinė, 1997 m.
* *Anapus tavęs ir manęs*, romanas, Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, 2002 m.

## Nuorodos
* 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai

## Šaltiniai
Zita Užlytė

**Zita Užlytė** (g. 1980 m. sausio 13 d. Švenčionyse) – Lietuvos pedagogė, politinė veikėja.

## Biografija
Mokėsi Švenčionėlių 1-ojoje vidurinėje mokykloje, studijavo Vilniaus pedagoginiame universitete, Lituanistikos fakultete, kuriame įgijo lietuvių filologijos bakalauro laipsnį ir mokytojo kvalifikaciją. Studijuoja M. Romerio universiteto Strateginio valdymo ir politikos fakulteto Europos Sąjungos politikos ir administravimo magistrantūroje.

2002–2008 m. Vilniaus apskrities viršininko administracijos Riešės vidurinės mokyklos lietuvių kalbos mokytoja. 2008–2012 m. Seimo narė. Nuo 2012 m. labdaros ir paramos fondo „Gyvūnų gerovės fondas“ direktorė.

2008 m. Tautos prisikėlimo partijos narė.

## Nuorodos
* 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai.

## Išnašos
Saulius

**Saulius** (, ~1021–1000 m. pr. m. e.) – pirmasis suvienytosios Izraelio karalystės karalius (XI a. pr. m. e.). Jo istoriškumas nėra įrodytas. Daugiausia apie Saulių rašoma 1 Samuelio knygoje. Anot Biblijos, Saulius buvęs Kišo sūnus, priklausęs Benjamino genčiai. Per karą su amonitų gentimis dėl Jabešo miesto pasižymėjo kaip karvedys ir Izraelio genčių sąjungos buvo paskelbtas karaliumi.

Sauliaus vadovaujami izraelitai išsivadavo iš filistinų priespaudos. Apie 1004 m. pr. m. e. izraelitai prie Gilbojos kalno pralaimėjo filistinams. Mūšyje žuvo trys Sauliaus sūnūs – Jonatanas, Abinadabas ir Malchisuvas. Saulius buvo sunkiai sužeistas ir nusižudė. Hebrajiškame Biblijos tekste minima, kad valdęs dvejus metus, tačiau paprastai manoma, kad tekstas pažeistas, veikiausiai buvo rašoma, jog valdęs 20 ar 22 metus.

## Šaltiniai
Daiva Tamošiūnaitė

**Daiva Tamošiūnaitė-Budrė** (g. 1966 m. sausio 9 d. Vydeikiuose, Plungės raj.) – radijo, TV laidų, renginių vedėja, filmų įgarsintoja.

## Biografija
1983 m. Daiva Tamošiūnaitė baigė Plungės 4-ąją vidurinę mokyklą ir Plungės vaikų muzikos mokyklą. Neįstojusi į Vilniaus universitetą, Medingėnų kaimo (Plungės raj.) mokykloje dėstė prancūzų kalbą ir muziką. 1984 m. įstojo ir 1988 m. baigė prancūzų kalbą Vilniaus pedagoginiame institute (VPI). Studijų metais buvo VPI Kultūros klubo narė, organizavo studentiškus renginius.

Daiva Tamošiūnaitė dirbo VPI Kultūros klubo meno vadove, Vilniaus medicinos mokykloje, vėliau – Vilniaus 27-ojoje vidurinėje mokykloje dėstė prancūzų kalbą. Nutraukusi pedagoginę veiklą, vertėjavo.

Nuo 1993 m. Daiva Tamošiūnaitė dirbo radijo stotyse radiofone „Vilniaus varpas“, „Laisvoji banga“, „Radiocentras“, „RC 2“. Kūrė ir vedė gyvenimo būdo, pokalbių, pramogines muzikines laidas. Nuo 2003 m. LNK kanale kuria (ir veda) televizijos laidas kaip „Antra pusė“, „Meilės istorijos“, „Istorijos“, „Gyvenimas kaip kinas“, „Tik tarp mūsų“. Taip pat įgarsina filmus ir veda renginius.

2008 m. Lietuvoje pastatytame režisieriaus Mario Martinsono filme „Nereikalingi žmonės“ atliko Laimos vaidmenį.

Nuo 2008 m. Tautos prisikėlimo partijos (TPP) narė. 2008 m. spalio 12 d. daugiamandatėje apygardoje pagal Tautos prisikėlimo partijos sąrašą, kuriame buvo įrašyta 74 numeriu, išrinkta į LR Seimą 11 numeriu Seimokadencijai, tačiau Seimo nario mandato atsisakė (vietoj Daivos Tamošiūnaitės į Seimą pateko TPP sąrašo 14 vietoje likęs Aleksandras Sacharukas).

## Šeima
Daiva Tamošiūnaitė ištekėjusi (2006 m.). Vyras Dainius Budrys (g. 1976 m.), ekonomistas, Seimo narys, išrinktas pagal TPP sąrašą; dukra Adelė (g. 2002 m.).

## Nuorodos
* 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai.

## Išnašos
Arūnė Stirblytė

**Arūnė Stirblytė** (g. 1968 m. spalio 24 d. Vilniuje) – Lietuvos dailininkė, vadybininkė, politinė veikėja.

## Biografija
1984 m. baigė Vilniaus 18-ąją vidurinę mokyklą, 1989 m. baigė S. Žuko taikomosios dailės technikumą, 1994 m. – Vilniaus dailės akademiją.

2001–2002 m. UAB „Ultrapramogos“, 2002–2005 m. UAB „Casino planet“ rinkodaros direktorė. 2006–2008 m. UAB „Optima forma“ generalinė direktorė.

2008–2012 m. Seimo narė.

Nuo 2018 m. mažosios bendrijos „Triksė“ generalinė direktorė.

2008 m. Tautos prisikėlimo partijos narė.

## Nuorodos
* 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai.

## Išnašos
Andrius Mazuronis

**Andrius Mazuronis** (g. 1979 m. liepos 13 d. Šiauliuose) – Lietuvos inžinierius, politinis veikėjas.

## Biografija
Tėvas architektas Valentinas Mazuronis.

Baigė Šiaulių „Aido“ vidurinę mokyklą. 1997 m. įstojo į Vilniaus Gedimino technikos universitetą, 2003 m. baigė magistrantūros studijas, įgijo statybos inžinieriaus magistro laipsnį. Įgijo ypatingo statinio bendrosios statinio statybos techninės priežiūros vadovo ir pastato konstrukcinės dalies vadovo atestatus.

2001–2003 m. UAB „Hronas“ projektų vadovas, 2003–2007 m. UAB „Middle Europe Investmens Baltija“ projektų vadovas. 2006–2007 m. UAB „Kirtimų logistikos centras“ generalinis direktorius, 2007–2008 m. UAB „Kindis“ statybos direktorius.

2008–2016 m. ir 2019–2024 m. Seimo narys. 2017 m. Europos parlamento nario Antano Guogos akredituotas padėjėjas. 2018–2019 m. mažosios bendrijos „Projektų koordinavimo centras“ vadovas. 2020–2024 m. Seimo pirmininko pavaduotojas.

Nuo 2024 m. dirba kompanijoje „Statybos sektoriaus vystymo agentūra“.

2006–2015 m. partijos Tvarka ir teisingumas, 2015–2019 m. Liberalų sąjūdžio ir 2019–2024 m. Darbo partijos narys.

Žmona Laura, vaikai Kajus ir Artas.

## Nuorodos
* 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai.

## Išnašos
Rinoskleroma

**Rinoskleroma** – retai pasitaikanti lėtinė infekcinė kvėpavimo takų liga, kurią sukelia *Klebsiella rhinoscleromatis* bakterijos (Frišo ir Volkovičiaus lazdelės), kurias 1882 m. atrado A. Frišas (Austrija), 1888 m. gryną jų kultūrą išskyrė N. Volkovičius (Rusija). Liga endeminė Centrinėje ir Pietų Amerikoje, Artimuosiuose Rytuose, Rytų Europoje. Europoje šia liga sergama retai. Daugiausiai serga žmonės nuo 10 iki 30 metų amžiaus.

Liga dažniausiai paveikia nosies ertmę ir nosiaryklę, rečiau – gerklas, trachėją, bronchus, vidurinę ausį, taip pat akiduobes; 95–100 % atvejų labiausiai paveikiama nosis. Sergant rinoskleroma, nosies, gerklų bei trachėjos gleivinėje susidaro infiltratų. Ligoniui džiūsta nosyje, pasireiškia užkimimas. Vėliau gali susidaryti nosies ertmės nepraeinamumas, susiaurėti gerklų ir trachėjos spindis.

Rinoskleroma gydoma antibiotikais (taikomas ilgalaikis gydymo kursas), o pasireiškus kvėpavimo takų obstrukcijai – operacija.

## Išnašos
Vytautas Gapšys

**Vytautas Gapšys** (g. 1982 m. sausio 25 d. Kėdainiuose) – Lietuvos politikas.

## Biografija
2000 m. baigė Kėdainių „Atžalyno“ vidurinę mokyklą. 2000–2004 m. studijavo MRU Teisės fakultete, bakalauras (2003 m. 1 semestrą pagal ERASMUS studijavo Belgijos Gento universitete). 2004–2006 m. MRU teisės magistras (specializacija – tarptautinė teisė).

2003–2005 m. Jaunimo organizacijos DARBAS pirmininkas. 2004 m. Darbo partijos pirmininko padėjėjas, 2004–2005 m. partijos frakcijos seniūnės referentas Europos Sąjungos klausimais. 2004–2008 m. Europos demokratų partijos tarybos narys. 2006–2007 m. Darbo partijos atsakingasis sekretorius, pirmininko pavaduotojas. 2007–2008 m. UAB „Epasas.lt“ projektų vadovas. 2008–2016 m. Jaunimo organizacijos DARBAS valdybos narys, projektų vadovas, Darbo partijos valdybos narys.

2008–2016 m. ir nuo 2020 m. Seimo narys, 2012–2013 m. Seimo pirmininko pirmasis pavaduotojas. Nuo 2013 m. balandžio iki 2013 m. spalio mėn. Darbo partijos (leiboristų) pirmininkas.

## Baudžiamoji byla

2013 m. liepos 12 d. Vilniaus apygardos teismas pripažino V. Gapšį kaltu Darbo partijos juodosios buhalterijos byloje, jam skirta 35 750 Lt bauda. Politikas kaltinimus kategoriškai atmetė bei nuosprendį apskundė Apeliaciniam teismui. Prokuratūra taip pat skundė teismo sprendimą, prašydama sugriežtinti bausmę.

2023 m. lapkričio 22 d. Lietuvos apeliacinis teismas „MG Baltic“ politinės korupcijos byloje skyrė 4 metų ir 6 mėnesių laisvės atėmimo bausmę. Papildomai 5 metams atimta rinkimų teisė, skirta 8000 Eurų bauda.

2023 m. gruodžio 21 d. Seime surengta V. Gapšio apkalta. Iš Kauno kalėjimo į Seimo posėdį atvežtam politikui pavyko išsaugoti Seimo nario mandatą. Surengti slapti balsavimai dėl 4 epizodų, tačiau nė vienu atveju nebuvo surinkti reikalingi bent 85 balsai.

## Šaltiniai

|-

|-
Nyderlandai vaikų Eurovizijos dainų konkurse

**[[Nyderlandai]]** **[[Vaikų Eurovizijos dainų konkursas|vaikų Eurovizijos dainų konkurse]]** debiutavo 2003 m. ir po 7 metų dalyvavimo laimėjo konkursą. Dalyvavo visuose konkursuose nuo 2003 iki 2015 kaip ir Baltarusija.

## Dalyvavimas

## Balsavimų istorija

### Taškai nuo Nyderlandų į…

### Taškai Nyderlandams nuo…

## Konkursų rengimas

## Taip pat skaitykite
* Nyderlandai Eurovizijoje
Žilvinas Šilgalis

**Žilvinas Šilgalis** (g. 1970 m. kovo 3 d. Kaune) – Lietuvos, Telšių rajono savivaldybės ir Vilniaus miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija
1988 m. sidabro medaliu baigė Telšių 3-ąją vidurinę mokyklą, 2003 m. baigė Kauno technologijos universiteto Cheminės technologijos fakultetą ir įgijo inžinieriaus ekologo specialybę.

1995–1996 m. UAB „Notija“ vedėjas, 1996–2001 m. UAB „Stotas“ komercijos direktorius, 2000–2002 m. UAB „Stotas“ saugos tarnybos vadovas, 2001–2003 m. UAB „Stotas“ direktorius. 2004–2007 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos sekretorius. 2008–2012 m. Seimo narys.

1999–2003 m. Lietuvos liberalų sąjungos Telšių skyriaus narys, 2001–2003 m. LLS Telšių skyriaus pirmininkas, nuo 2002 m. LLS valdybos narys, 2003–2010 m. Liberalų ir centro sąjungos valdybos ir tarybos narys, 2003–2005 m. Telšių skyriaus pirmininkas. 2005–2014 m. Liberalų ir centro sąjungos pirmininko pavaduotojas.

2004 m. LiCS centrinio rinkimų štabo administracijos vadovas Europarlamento rinkimuose, Darbo su rajonais grupės vadovas Prezidento Valdo Adamkaus rinkimų štabe, LiCS centrinio rinkimų štabo vadovas Seimo rinkimuose. 2006–2008 m. 2007 m. savivaldybių tarybų ir 2008 m. Seimo rinkimų štabų vadovas.

2000-2003 m. ir 2003–2004 m. Telšių rajono savivaldybės tarybos narys. 2011 m. su *Artūro Zuoko ir Vilniaus koalicija* – Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys. Nuo 2014 m. Lietuvos laisvės sąjunga (Liberalai) atsakingasis sekretorius, Centrinio rinkimų štabo vadovas 2015 m. savivaldybių tarybų rinkimuose.

Žmona Lina Šilgalienė, vaikai Arvaidas, Živilė, Tautvydas, Akvilė.

## Šaltiniai
Mečislovas Zasčiurinskas

**Mečislovas Zasčiurinskas** (g. 1946 m. kovo 29 d. Kaune) – Lietuvos ekonomistas, politinis veikėjas, Seimo narys, buvęs LR socialinės apsaugos ir darbo viceministras.

## Biografija
1963 m. baigė Kauno 1-ąją vidurinę mokyklą. 1969 m. Kauno politechnikos institute įgijo inžinieriaus elektriko diplomą. 1981 m. įgijo antrąjį aukštąjį išsilavinimą – tapo ekonomistu. 2005 m. Lietuvos viešojo administravimo institute tobulinosi pagal aukščiausiojo lygio valstybės tarnautojų mokymo programą OLYMP. Taip pat tobulinosi ir kvalifikaciją kėlė valdymo, valdymo politikos, rinkodaros, ekonomikos, krizių valdymo, psichologijos, teisės kursuose, dalyvavo mokymuose Austrijoje, Šveicarijoje, Prancūzijoje, Olandijoje, Kanadoje, Lietuvoje.

Dirbo gamyboje, Kauno politechnikos institute, Kauno miesto plano komisijoje vyriausiuoju ekonomistu, „Kapitalinės statybos“ skyriaus viršininku, Plano komisijos pirmininko pavaduotoju, Kauno miesto kompleksinio ekonominio ir socialinio vystymo valdybos viršininku, Kauno miesto valdybos patarėju.

1988–1990 m. Kauno ekonomistų klubo prezidentas, Lietuvos ekonomistų asociacijos steigimo dalyvis. Nuo 1992 m. privačios įmonės direktorius, valstybės įmonės generalinis direktorius, ekonomikos krizių valdymo konsultantas, bankroto, restruktūrizavimo administratorius, kitų įmonių vadovas, nuo 2004 m. iki 2006 m. LR socialinės apsaugos ir darbo viceministras, nuo 2006 m. viešosios įmonės „Socialiniai projektai“ direktorius, nuo 2008 m. Seimo narys.LRS socialinių reikalų ir darbo komiteto narys, Europos reikalų komiteto narys, Etikos ir procedūrų komisijos narys, pirmininko pavaduotojas, Lietuvos - Irano parlamentinės grupės pirmininkas, Lietuvos  - Lenkijos parlamentinės grupės pirmininko pavaduotojas, Lietuvos, Lenkijos ir Ukrainos asamblėjos narys.

2016 m. baigėsi LRS nario kadencija.

Darbo partijos pirmininko pavaduotojas, Valstybės valdymo, regioninės politikos ir savivaldos komiteto pirmininkas, nuo 2008 m. LR Seimo Darbo frakcijos narys.

Nuo 2016 m. ne partijos narys. 

Jaunystėje aktyviai sportavo, buvo mokyklos, instituto, miesto, Lietuvos vyrų tinklinio rinktinės narys. Žmona – Genutė, duktė Aistė, sūnus Povilas..

## Šaltiniai
Komių kalba

**Komių kalba** (*коми кыв*) – Uralo kalbų šeimos, finougrų grupės kalba, vartojama Rusijos europinės dalies šiaurės rytuose gyvenančių komių.

Kalba turi keletą dialektų, kurie kartais laikomi atskiromis kalbomis:
* komių zyrių kalba, vartojama Komių Respublikoje gyvenančių komių,
* komių permių kalba vartojama Permės krašte gyvenančių komių-permių, bei
* komių jazvinų kalba vartojama nedidelės bendruomenės, gyvenančios Permės krašto ir Komių Respublikos pasienyje.
Komių-zyrių kalba pati dar turi keletą dialektų.

Senovėje kalba naudojo senąjį permių raštą, įvestą Stepono Permiečio. XVI a. jis pakeistas kirilica. XX a. pr. buvo sukurta Molodcovo abėcėlė kirilicos pagrindu, tačiau su keletu papildomų raidžių. Po 1930 m. buvo pereita prie lotyniško raidyno, o vėliau vėl įvesta kirilica.

## Molodcovo abėcėlė
Molodcovo abėcėlė naudota 1920–1930 m. Sukurta kirilicos pagrindu. 1930 m. pradėta naudoti lotyniška abėcėlė.

Kirilica buvo papildyta keletu raidžių:
Ԁ Ԃ Ԅ Ԇ Ԉ Ԋ Ԍ Ԏ

## Abėcėlė

## Nuorodos
*
Konstantas Ramelis

**Konstantas Ramelis** (g. 1938 m. kovo 12 d. Užupyje, Švenčionių raj.) – Lietuvos teisininkas, teisėjas pedagogas, politinis veikėjas, Seimo narys.

## Biografija

1953 m. Konstantas Ramelis baigė Ignalinos raj. Gilūtų septynmetę mokyklą ir įstojo į Švenčionėlių pedagoginę mokyklą, kurią baigė 1957 m. ir įgijo mokytojo specialybę. 1968 m. baigė Vilniaus valstybinio universiteto Teisės fakultetą, o 1974 m. – Istorijos fakultetą. Stažavosi Vokietijoje, Lenkijoje, Slovakijoje, Liuksemburge, JAV, Danijoje, Švedijoje, Norvegijoje, Suomijoje ir kt.

1957 m. Švenčionių raj. lenkiškosios Jaciūnų septynmetės mokyklos lietuvių kalbos mokytojas, tačiau po poros mėnesių buvo pašauktas į karinę tarnybą, kurią atlikęs 1960 m. grįžo dirbti į Švenčionių raj. švietimo skyrių. 1960-1970 m. Švenčionių raj. Sarių aštuonmetės mokyklos direktorius. 1970 m. gruodžio mėn. išrinktas Švenčionių raj. teismo teisėju, 1973-1994 m. šio teismo pirmininkas, nuo 1995 m. sausio 1 d. Vilniaus apygardos teismo Civilinių bylų skyriaus pirmininkas iki kadencijos pabaigos 2008 m. kovo 12 d. Lietuvos advokatų tarybos 2008 m. gegužės 29 d. nutarimu pripažintas advokatu.

Buvo renkamas Lietuvos teisininkų draugijos tarybos ir valdybos nariu, Vyriausybės potvarkiu buvo paskirtas komisijos, rengusios 1997 m. nuosavybės atkūrimo į išlikusį nekilnojamąjį turtą įstatymą, nariu. Nuo 1999 m. naujojo Lietuvos Respublikos civilinio proceso kodekso rengimo grupės nariu, šio kodekso komentaro bendraautoris. Dalyvavo rengiant nemažai kitų įstatymų projektų. Iki 2008 m. kovo mėn. pretendentų į teisėjus ir pretendentų į prokurorus egzaminų komisijos narys. Advokatų egzaminų komisijos narys ir teisėjų Atrankos komisijos narys.

Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narys. Nuo 2008 m. Seimo narys.

Žmona Regina.

## Meros tilto link nuosavos vilos tiesimo ir kiti skandalai
1992 m. LAT pripažino Kazimirą Prunskienę bendradarbiavus su KGB, o 2002 m. Vilniaus apygardos teismas (kurio Civilinių bylų skyriui vadovavo K. Ramelis) paskelbė priešingą sprendimą (iki šiol precedento neturintis atvejis, kai Lietuvoje žemesnės instancijos teismas panaikino aukščiausios instancijos teismo sprendimą; 2009 m. Liustracijos komisija (pirmininkas MRU prof. Algimantas Urmonas) teigė radusi naujų faktų, įrodančių artimus Kazimiros Prunskienės ryšius su SSRS saugumo tarnybomis (2008 m. K. Ramelis buvo įtrauktas į K. Prunskienės vadovaujamos Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos rinkimų sąrašą ir tapo Seimo nariu).

Be to, K. Ramelis pagarsėjo, kai valstybės sąskaita jo nuosavos vilos link Švenčionių rajone (kur greta vilas taip pat turi kiti 2 žymūs Lietuvos teisininkai – tai teisėjas Česlovas Jokūbauskas ir Europos Teisingumo Teismo teisėjas Pranas Kūris) Per Meros upę (nuo 2008 m. spalio mėn. iki 2009 m. vasaros) pradėtas tiesti 2,5 mln. vertės litų tiltas, iš kurio mažai naudos kitiems rajono gyventojams (pvz., grybautojams, kadangi norint patekti į Gelednios mišką būtinas specialus Pasienio tarnybos leidimas).

## Šaltiniai
Mykolas Burokevičius

**Mykolas Burokevičius** (1927 m. spalio 7 d. Alytuje – 2016 m. sausio 20 d. Vilniuje) – Lietuvos komunistų lyderis, LKP (TSKP) CK pirmasis sekretorius nuo 1990 m. iki jos uždraudimo 1991 m. Buvo priešinimosi prieš LKP atsiskyrimo nuo TSKP lyderis, vienas 1991 m. valstybinio perversmo iniciatorių.

## Biografija
Nuo 1946 m. SSKP narys. 1944–1947 m. dirbo komjaunimo ir partijos darbą Vilkaviškyje. 1954–1956 m. LKP CK partijos propagandos sektoriaus vedėjas. 1956–1960 m. LKP Vilniaus miesto komiteto propagandos ir agitacijos skyriaus vedėjas.

1949 m. baigė partinę mokyklą, 1955 m. Vilniaus pedagoginį institutą (VPI), 1963 m. Visuomenės mokslų akademiją prie TSKP CK. 1963–1969 m. dirbo Partijos istorijos institute prie LKP CK, dėstė KPI Vilniaus filiale. 1969–1974 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto filosofijos ir mokslinio komunizmo katedros vedėjas, 1974–1976 m. mokslinio komunizmo katedros vedėjas. Nuo 1976 m. dėstė VPI, 1978 m. profesorius.

1990 m. vasario 24 d. vykusiuose rinkimuose į Lietuvos Respublikos AT M. Burokevičiaus komunistai vietų negavo. 1990 m. birželio mėn. Mykolas Burokevičius, Juozas Kuolelis ir Juozas Jermalavičius jėga užgrobtose Vilniaus pedagoginio universiteto patalpose įkūrė radiją „Tarybų Lietuva“, kuriam vadovavo Leonas Bartoševičius ir Stanislavas Mickevičius, bei kitas organizacijas, kurios ten veikė iki 1991 m. rugpjūčio mėnesio. Šis radijas buvo priemonė vykdyti kitų valstybių ir užsienio organizacijų užduotis, viešai raginti smurtu pažeisti Lietuvos Respublikos suverenitetą, nuversti teisėtą valdžią. 1991 m. sausį nuo sovietinės kariuomenės ir vietos kolaborantų veiksmų Lietuvoje tiesiogiai arba netiesiogiai nukentėjo 1782 asmenys.

1994 m. sausio 15 d. su Juozu Jermalavičiumi Lietuvos pareigūnų sulaikytas Minske. Apkaltintas sausį-rugpjūtį rengus sąmokslą nuversti nepriklausomos Lietuvos valdžią, sunkių kūno sužalojimų organizavimu ir bendrininkavimu įvykdžius tyčinę žmogžudystę. 1999 m. rugpjūčio 23 d. už antivalstybinę veiklą nuteistas kalėti 12 metų kalėjimo, bausmę atliko Lukiškių tardymo izoliatoriuje-kalėjime, Vilniaus 2-siuose pataisos namuose ir Laisvės atėmimo vietų ligoninėje. 2006 m. sausio 13 d. paleistas paprašius ET Parlamentinės Asamblėjos narių, prašymą inicijavus Ukrainos komunistų partijos nariui Borisui Oleinikui. Bandė apskųsti teismo sprendimą EŽTT, tačiau pareiškimas buvo atmestas.

## Bibliografija
* Литва в братской семье народов СССР. – Ереван: Знание, 1967. – 53 p.
* Lietuvos KP ideologinis darbas su inteligentija 1940–1965 m. – Vilnius: Mintis, 1972. – 197 p.
* Ideologinio darbo teorija ir praktika (Mykolas Burokevičius, Kostas Navickas, Petras Setkauskis). Vilnius: Mintis, 1985. – 180 p.

## Šaltiniai
Trilypė sąjunga

**Trilypė sąjunga** (, , ) – Vokietijos, Austrijos-Vengrijos ir Italijos gynybinis karinis blokas, įkurtas 1882 m. gegužės 20 d. Gyvavo iki Pirmojo pasaulinio karo (1915). 

Trilypės sąjungos pirmtakas buvo 1879 m. sudaryta Dvilypė sąjunga tarp Vokietijos ir Austrijos-Vengrijos. Vėliau, 1882 m. gegužės 20 d., buvo pasirašyta sutartis dėl Trilypės sąjungos tarp šių valstybių ir Italijos. Pagal ją, sutarties šalys turėjo nedalyvauti sąjungose ar susitarimuose, nukreiptuose prieš kitas sutarties šalis, konsultuotis politiniais ir ekonominiais klausimais. Be to, Vokietija ir Austrija-Vengrija turėjo ginti Italiją, jei ją „be tiesioginės provokacijos“ užpultų Prancūzija. Savo ruožtu, Italija turėjo analogišku atveju ginti Vokietiją.

Sutartis dėl Trilypės sąjungos turėjo galioti penkerius metus. 1887 ir 1891 m. ji buvo pratęsta su papildymais, 1902 ir 1912 m. – automatiškai.

Vykstant Pirmajam pasauliniam karui, Trilypė sąjunga suiro: Vokietija ir Austrija-Vengrija (kartu su prie jų vėliau prisijungusiomis Bulgarija ir Osmanų imperija) jame kovojo kaip Centrinės valstybės, tuo tarpu Italija 1915 m. prisijungė prie Antantės.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Pirmųjų aštuonių sutarties straipsnių tekstas prancūzų kalba
Vilniaus apygardos teismas

**Vilniaus apygardos teismas** - vienas iš Lietuvos bendrosios kompetencijos apygardos teismų, nagrinėjančių jo kompetencijai priskirtas baudžiamąsias ir civilines bylas pirmąja arba antrąja instancija.

## Struktūra
* Baudžiamųjų bylų skyrius
* Civilinių bylų skyrius.

## Vadovybė
Teismo pirmininkė – Loreta Braždienė.

Baudžiamųjų bylų skyriaus pirmininkas – Arūnas Budrys. Civilinių bylų skyriaus pirmininkė – Giedrė Čėsnienė.

Teismo kancleris - Agnė Silickienė.

## Teismingumas
### Civilinės bylos, teismingos tik Vilniaus apygardos teismui

Tik Vilniaus apygardos teismas, kaip pirmosios instancijos teismas, Lietuvoje nagrinėja civilines bylas (LR CPK 28 str.):
* dėl ginčų, numatytų Lietuvos Respublikos patentų įstatyme;
* dėl ginčų, numatytų Lietuvos Respublikos prekių ženklų įstatyme;
* dėl įvaikinimo pagal užsienio valstybių piliečių prašymus įvaikinti Lietuvos Respublikos pilietį, gyvenantį Lietuvos Respublikoje arba užsienio valstybėje;
* kitas civilines bylas, kurias pagal galiojančius įstatymus kaip pirmosios instancijos teismas nagrinėja tik Vilniaus apygardos teismas (LR CPK 28 straipsnis „Civilinės bylos, teismingos tik Vilniaus apygardos teismui“).  

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Teismo svetainė
Krisztián Németh

**Kristianas Nemetas** (; g. 1989 m. sausio 5 d. Dėre) – vengrų futbolininkas, puolėjas.

## Karjera

### Vengrija
Krisztián su Vengrijos jaunimo rinktine pasiekė 2006 m. UEFA Europos U-17 čempionato finalą Liuksemburge. Yra žaidęs mini turnyre Kipre. 2008 m. gegužę buvo pakviestas į Vengrijos rinktinę kaip atsarginis, kurioje Vengrija sužaidė lygiosiomis 1-1 prieš Kroatiją. Birželio 14 d. imušė į Bulgarijos U-19 rinktinės vartus A grupėje Europos U-19 čempionate.

### Liverpulis
Krisztián 2007 metų vasarą su Liverpool FC komanda pasirašė trejų metų sutartį ir tų pačių metų lapkričio 27 d. debiutavo dublerių sudėtyje prieš Manchester City FC pelnydamas du ivarčius pirmajame kelinyje. Iš viso už dublerių komandą sužaidė devynis kartus. Sezono pradžioje patyrė peties traumą.

2010 m. rugpjūčio 25 d. persikėlė į Graikijos Atėnų „Olympiacos“ klubą.

## Dalyvavimas čempionatuose

|}

## Pasiekimai

### Klubiniai
**MTK Hungária FC**
* 2007 m. Vengrijos futbolo čempionatas (antra vieta)
**Liverpool FC Rezervinė komanda**
* 2008 m. Dallas Cup (Dalaso JAV, Teksaso valstijos taurė) (pirma vieta)
* 2007–2008 m. Šiaures Premier Rezervinė Lyga (pirma vieta)

### Vengrija
* UEFA Europos U-19 futbolo čempionatas
* 2008 m. (pusfinalis)

### Asmeniniai
* 2007–2008 m. sezono Metų rezervinės komandos žaidėjas

## Išnašos

## Nuorodos
*
El Doradas (Venesuela)

**El Doradas** () – nedidelis miestas pietryčių Venesueloje, Bolivaro valstijoje, prie kelio iš Siudad Guajanos į Kanaimos nacionalinį parką. Sinfonteso savivadybės centras. 5,0 tūkst. gyventojų (2007 m.). Apylinkėse išgaunami deimantai.

## Istorija

El Doradas susikūrė XIX a.
Eldoradas (reikšmės)

**Eldoradas** arba **El Doradas** () gali reikšti:

* Eldoradas – legendinė aukso šalis;
* Eldoradas (Argentina) – miestas Argentinoje;
* Eldoradas (San Paulas) – miestas Brazilijoje, San Paulo valstijoje;
* Eldoradas (Pietų Mato Grosas) – miestas Brazilijoje, Pietų Mato Groso valstijoje;
* El Dorado provincija – Peru, San Martino departamento provincija;
* El Doradas (Venesuela) – miestas Venesueloje;
* El Dorado apskritis – JAV, Kalifornijos apskritis;
* Kelionė į El Doradą () – 2000 metais pastatytas animacinis filmas.
Urdoma

**Urdoma** () – miestelis Rusijoje, Archangelsko srities pietryčiuose, Lensko rajone, prie Aukštutinės Lupios upės. 4,5 tūkst. gyventojų (2006 m.). Geležinkelio stotis prie Kotlaso-Mikunio geležinkelio. Miškininkystė. Veikia dujotiekio kompresorinė stotis. Yra vienintelė paauksuotais kupolais cerkvė Archangelsko srityje.

Urdomoje veikia Baltijos vamzdyno sistemos naftos pumpavimo stotis.

## Istorija

Miestelio vardas greičiausiai kilęs iš komių kalbos žodžio *ur*, reiškiančio voverę ir rusiško *dom* – namas. Urdoma miesto tipo gyvenvietės statusą įgijo 1963 m.

Urdomoje 1959 m. gimė Lietuvos verslininkas ir politikas Viktor Uspaskich.
Čiripo

**Čiripo** () – aukščiausia Kosta Rikos viršukalnė. Iškilusi Talamankos Kordiljeroje, San Chosės, Limono ir Kartago provincijų sandūroje, Čiripo nacionaliniame parke. Aukštis 3820 m. Kalną dengia drėgnieji tropiniai miškai ir paramų pievos, kuriose gausu endeminės augalijos ir gyvūnijos.

Čiripo kalnas taip pat įeina į La Amistado tarptautinį parką, įtrauktą į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

## Šaltiniai
Pičinča

**Pičinča** () – aktyvus ugnikalnis centriniame Ekvadore, Pičinčos provincijoje, į vakarus nuo šalies sostinės Kito. Sudaro dvi viršukalnės: Guagva (aukštis 4784 m) ir Ruku (4698 m). Aktyvi kaldera yra Guagvoje, vakarinėje kalno dalyje.

Pičinča – vienas pagrindinių Kito kraštovaizdžio elementų. Abi viršūnės gerai matomos iš miesto ir į jas lengva įkopti. Ugnikalnis ne kartą pelenais buvo padengęs miestą (1660, 1999 m.).

1822 m. gegužės 24 d. Pičinčos ugnikalnio pašlaitėje įvyko Pičinčos mūšis tarp nepriklausomybės kovotojų ir ispanų armijos.

## Nuorodos
* Ugnikalnių duomenų bazė
Žalonierius

**Žalonierius** (, iš ) – kareiviai Rusijos armijoje, nešiojantys *žalonierinius ženklus* (*жалонерные значки*; specialios vėliavėlės), kuriomis žymi jų daliniui skirtą vietą planuojamoje rikiuotėje. Žalonierius iš anksto siųsdavo į vietą, kur rikiuosis kariuomenės daliniai.

Pirmieji žalonieriai Rusijos armijoje atsirado 1819 m., o 1821 m. jie atsirado visoje Rusijos kariuomenėje.

Rusijos armijoje žalonierinius ženklus turėdavo kiekvienas batalionas (su juoda, oranžine ir balta spalvomis) ir kiekviena kuopa (skirtingų spalvų), juos nešiodavo atitinkamai batalionų ir kuopų žalonieriai.

## Bataliono žalonieriniai ženklai
Bataliono žalonieriniai ženklai buvo vienodi visuose daliniuose. Jų vėliavas sudarydavo trys horizontalios juostos – balta, oranžinė ir juoda. Oranžinės juostos centre būdavo prisiūtas bataliono ar družinos (šauktinių pulkuose) numeris iš juodo audeklo lotyniškais skaitmenimis.

Gvardijos ekipažo vėliavos turėdavo santrumpą *Гв.Э.* (*Гвардейский экипаж* 'Gvardijos ekipažas'). Inžineriniai ir kiti techniniai daliniai, mažesni už batalioną, bei karinės mokyklos vėliavose santrumpų visai neturėdavo. Tiesa, yra liudijimų, kad karinių mokyklų žalonierinėse vėliavose oranžinė juosta turėdavo tokį patį trumpinį, kaip ir jų antpečiai.

## Ryšys su žolnieriumi
Rusų kalboje terminas *žalonierius* () painiojamas su terminu *žolnierus* (*жолнёр*) 'lenkų kareivis'.

## Nuorodos
* Флаг ДПНИ
Iliustracijos
* Leibgvardijos pulkų žaloneriai: Probraženskajos pulko (bataliono ir 2 bataliono 3-ios kuopos) ir Volynės pulko (3-čio bataliono 1-os kuopos) 
* Gvardijos ekipažo žalonieriai (1866 m.). Paradinė ir mokomoji formos.
Bolivaro viršukalnė

**Bolivaro viršukalnė** () – aukščiausia Venesuelos viršukalnė. Stūkso Meridos valstijoje, Anduose, Meridos Kordiljeroje, Siera Nevada de Meridos masyve. Aukštis 4978 m  (seniau laikyta 5007 m, 4981 m). Kalnas patenka į Siera Nevados nacionalinį parką. Viršūnę dengia ledynai.

Pavadintas Pietų Amerikos išvaduotojo Simono Bolivaro garbei, seniau vadinas Končos, Peinetos, La Kolumnos vardais. Pirmieji į Bolivarą įkopė venesueliečiai Enrique Bourgoin, H. Márquez Molina ir Domingo Peña (1935 m.).

## Šaltiniai
Plutongas

**Plutongas** (, *плутон*, iš , iš  'būrys') – smulkus padalinys Rusijos imperijos ginkluotosiose pajėgose.

## Armija
XVIII a, pėstininkų daliniuose plutongas būdavo būrio dydžio padalinys. Įvestas Petro I.

Kuopa paprastai būdavo suskirstyta į 4 plutongus. Kareiviai būdavo rikiuojami plutongais tiek žygio, tiek kovos rikiuotėje. Pvz., pėstininkai šaudydavo plutongais - vienas plutongas šauna, o kitas užtaisinėja ką tik iššautus šautuvus.

Šaudymas plutongais buvo vienas iš keturių šaudymo būdų:
* Šaudymas pritūpiant (*пальбa паданием (нидерфален)*) - Priekinės eilės priklaupdavo, o užpakalinė eilė šaudavo salve. Tada atsistodavo ir šaudavo priešpaskutinė eilė, o paskutinė eilė tuo metu priklaupdavo ir užtaisinėdavo savo šautuvus. Taip šaudydavo, kol iššaudavo pirmoji eilė. Šis metodas buvo perimtas iš Saksonijos armijos, ją naudodavo ir prancūzai. Metodas buvo laikomas nepakankamai patikimu, ir jį pakeitė šaudymas eilėmis.
* Šaudymas eilėmis (*стрельба шеренгами*) - Pirmą eilę sudaro fuzilieriai su uždėtais durtuvais, kasd antras šioje eilėje - pikininkas. Pirmoji eilė šaudydavo tik kraštutiniu atveju. Trys užpakalinės eilės šaudydavo paeiliui, bet šaudavo tik tada, kai visų likusių eilių šautuvai būdavo užtaisyti.
* Šaudymas plutongais (*пальба плутонгами*) - kiekvienas plutongas sudarydavo ketvirtį kuopos rikiuotės ilgio. Plutongai šaudydavo paeiliui, tad atrodydavo, kad išilgai kuopos rikiuotės nubėga šūvių banga. Šis metodas buvo laikomas pažangiausiu. Pirmiausia šį metodą ėmė naudoti Nyderlandų ir Anglijos armijose.
* Šaudymas salvėmis (пальбa залпом) - visa kuopa iššaudavo vienu metu.

## Laivynas
XVIII a. - XX a. pradžios Rusijos laivyne plutongu vadindavo vieno kalibro pabūklų grupę, paprastai esančią vienoje patalpoje. Plutongas atitiko dabartinę bateriją.
Plutongo pabūklai būdavo taip išdėstomi, kad visiems pabūklams būtų galima vadovauti balsu. Plutongo pabūklai visi šaudydavo į vieną taikinį vienu metu.

Pvz., 1916 m. kreiseris „Aurora“ turėjo penkis pabūklų plutongus: 1-4 plutongai iš viso turėjo 14 152 mm patrankų, o penktasis plutongas - 4 76,2 mm F. Lenderio sistemos priešlėktuvines patrankas (vėliau jų buvo 6).

## Nuorodos

* О. Леонов, И. Ульянов. Русская регулярная пехота (1730-1762 гг.) (Rusijos reguliarieji pėstininkai (1760-1762 m.)
Rumunija vaikų Eurovizijos dainų konkurse

**[[Rumunija]]** **[[Vaikų Eurovizijos dainų konkursas|vaikų Eurovizijos dainų konkurse]]** debiutavo 2003 m. ir visus kartus pateko į dešimtuką išskyrus 2009 m., kuomet liko paskutinėje vietoje.

## Dalyvavimas

## Konkursų rengimas
Rusija vaikų Eurovizijos dainų konkurse

**[[Rusija]]** **[[Vaikų Eurovizijos dainų konkursas|vaikų Eurovizijos dainų konkurse]]** pirmą kartą dalyvavo 2005 m. Ši šalis laimėjo konkursą antru bandymu, kai seserys Tolmačiovos dalyvavo su daina „Vesennij džaz“.

Rossija 1 yra vaikų Eurovizijos dainų konkurso transliuotojas. Transliuotojas 2009 m. išrinko Jekateriną Ryabovą atstovauti Rusijai vaikų Eurovizijos dainų konkurse Kijeve su daina „Malenkij princ“. Jekaterina dar kartą atstovavo Rusijai 2011 metais su daina „Kak Romeo i Dzhulyetta“. Ji taip pat buvo pirmoji atlikėja, kuri dar kartą dalyvavo Vaikų Eurovizijoje.

## Dalyvavimas

## Balsavimų istorija 2005–2013 m

### Taškai nuo Rusijos į…

### Taškai Rusijai nuo…

## Taip pat skaitykite
* Rusija Eurovizijos šokių konkurse
* Rusija Eurovizijoje

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Vaikų Eurovizijos oficiali svetainė
Serbija vaikų Eurovizijos dainų konkurse

**[[Serbija]]** **[[Vaikų Eurovizijos dainų konkursas|vaikų Eurovizijos dainų konkurse]]** debiutavo kaip atskira valstybė 2006 m. ir po metų pateko į geriausiųjų trejetuką.

## Istorija
: *Taip pat žr.: [[Serbija ir Juodkalnija vaikų Eurovizijos dainų konkurse]]*

Prieš Juodkalnijos referendumą dėl atsiskyrimo nuo Serbijos ir Juodkalnijos, vykusio 2006 m. gegužės mėn., abi tautos dalyvavo vaikų Eurovizijos dainų konkurse ir Eurovizijos dainų konkurse, kaip Serbija ir Juodkalnija. Serbija buvo pirmoji iš dviejų tautų dalyvavusi vaikų „Eurovizijoje“, pirmą kartą kaip atskira valstybė dalyvavo 2006 metais. Juodkalnija šiame konkurse debiutavo 2014 metais. Pirmaisiais Serbijos atstovais tapo grupė „Neustrašivi učitelji stranih jezika“ su daina „Učimo strane jezike“ ().

Serbija patvirtino dalyvavimą 2007 m. vaikų Eurovizijos dainų konkurse Roterdame (Nyderlandai), tą kartą šaliai atstovavo Nevena Božovič su daina „Piši mi“ (). Božovič yra pirmoji atlikėja, dalyvavusi ir suaugusiųjų „Eurovizijoje“. 2013 m. konkurse Švedijoje kaip grupės „Moje 3“ narė su daina „Ljubav je svuda“ () pusfinalyje užėmė 11-ą vietą.

Šalis dalyvavo visuose vaikų „Eurovizijos“ dainų konkursuose iki 2010 metų. 2011 m. birželio mėn. paskelbė, kad Serbija pasitraukia iš 2011 m. konkurso. 2014 m. liepos 25 d. Serbija paskelbė apie savo sugrįžimą į 2014 m. konkursą po trejų metų pertraukos. Pirmą kartą šalies atstovą rinko uždaru būdu. 2014 m. spalio 1 d. paaiškėjo, kad atstove tampa Emilija Đonin su daina „Svet u mojim očima“ (.

2015 m. rugpjūčio mėn. Serbija patvirtino savo dalyvavimą 2015 m. vaikų „Eurovizijoje“ Bulgarijoje. Ten šaliai atstovauti išrinkta Lena Stamenkovič su daina „Lenina pesma“ (). 2016 m. konkurse Maltoje dalyvavo Dunja Jeličič, tačiau su daina „U la la la“ liko paskutinė.

## Dalyvavimas

## Balsavimų istorija 2006–2016 m.

### Taškai nuo Serbijos į…

### Taškai Serbijai nuo…

## Taip pat skaitykite
* Serbija Eurovizijoje

## Nuorodos
* Vaikų Eurovizijos oficiali svetainė
Ukraina vaikų Eurovizijos dainų konkurse

**[[Ukraina]]** **[[Vaikų Eurovizijos dainų konkursas|vaikų Eurovizijos dainų konkurse]]** debiutavo 2006 m. Šalies geriausias rezultatas – pirmoji vieta 2012 m. vaikų Eurovizijos dainų konkurse, kai Anastasija Petrik su daina „Nebo“ (*Небо*) laimėjo konkursą. Jos sesuo Viktorija Petrik 2008 metais su daina „Matrosy“ (*Матроси*) užėmė 2 vietą.

## Dalyvavimas

## Balsavimų istorija

### Taškai nuo Ukrainos į…

### Taškai Ukrainai nuo…

## Konkursų rengimas
Alkiškių evangelikų liuteronų bažnyčia

**Alkiškių evangelikų liuteronų bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Alkiškiuose (Akmenės rajono savivaldybė), ant kalvos. Kultūros paveldo objektas Nr. 2145. Šventovę supa kapinės.

## Istorija

Alkiškių evangelikų liuteronų bažnyčios vietoje iš pradžių buvo pamaldų namai – Šiaulių evangelikų liuteronų bažnyčios filija. 1801–1815 m. kunigas Fridrichas Vilhelmas Skubovijus dovanojo šiems namams sakyklą, du Nukryžiuotuosius, dvi sidabrines taures. Alkiškių dvaro nuomotojas Magnus pastatė liuteronams medinį pamaldų namą, kurį 1829 m. pašventino kunigas Aleksandras Henrikas Konradas Šulcas. Jis 1832 m. dovanojo parapijai fisharmoniją. 1840 m. maldos namuose jau buvo vargonai. 1858 m. kunigo Aleksandro Dovydo Emanuelio Distono paraginti parapijiečiai suvežė statybinių medžiagų ir surinko 100 rublių. Parapijos dvarininkai taip pat davė statybinių medžiagų. 1861 m. medžiagos buvo paruoštos, padėtas kertinis akmuo ir pradėta statyti bažnyčia. 1865 m. ji pašventinta. Kunigo Teodoro Kupferio (tarnavo nuo 1904 m.) rūpesčiu bažnyčios stogas apdengtas skarda. 1930–1932 m. bažnyčia įsigijo naują varpą. Nuo XIX a. vidurio Alkiškių kunigai gyveno Saunoriuose, ten vasaromis veikė ir konfirmantų mokykla.

1933 m. Alkiškių evangelikų liuteronų bažnyčią buvo paskirtas Gustavas Rauskinis  – jis tapo pirmuoju naujai įsteigtos parapijos kunigu. 1953–1955 m. parapiją aptarnavo kunigas Vilis Burkevičius, 1955–1979 m. – iš tremties grįžęs kun. Gustavas Rauskinis, po to – kun. E. Švageris. 1994–1998 m. bažnyčioje tarnavo kun. Aivaras Salmanis, vėliau – kun. Erikas Laiconas. 

1979 m. suremontuotas ir nudažytas šventovės stogas. Kai jis vėl pradėjo leisti vandenį, 1983 m. apdengtas raudonu šiferiu. 1981 m. nutinkuota ir nudažyta bažnyčios išorė. 1988 m. vėtra nuvertė medinį bažnyčios kryžių, apkaltą cinkuota skarda. 1989 m. iškeltas plieno kryžius.

Tai viena iš trijų po Antrojo pasaulinio karo išlikusių latviškų bažnyčių.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Parapijos istorija 
* Ernestas Vasiliauskas, *[https://www.lkma.lt/site/archive/metrastis//lkma-metrastis_t44_p257-310_Vasiliauskas.pdf Šiaulių (Alkiškių) evangelikų liuteronų parapija ir archyvas]*, Lietuvių katalikų mokslo akademijos metraštis, Vilnius, 2021, t. 44. ISSN 1392-0502.
* Alkiškių evangelikų liuteronų bažnyčia *panoramas.lt*
Raudonasis ąžuolas

* *Quercus borealis*

**Raudonasis ąžuolas**, kartais vadinamas **šiauriniu ąžuolu** () – bukinių (*Fagaceae*) šeimos, ąžuolų (*Quercus*) genties, lapus metanti plačialapių medžių rūšis.

## Paplitimas
Savaime paplitęs Šiaurės Amerikos vidutinių platumų juostoje (didesnioje JAV rytų dalyje ir Kanados Naujojo Bransviko, Naujosios Škotijos provincijose, Ontarijo provincijos pietryčiuose, Kvebeko provincijos pietų pakraštyje) pačiuose pietuose, šiaurės rytų JAV ir pietryčių Kanadoje.

XVIII a. introdukuotas Europoje. Kaip dekoratyviniai medžiai auginami Vakarų ir Vidurio Europos dalyse, taip pat ir Lietuvoje. Kai kuriose šalyse plačiai paplitęs ir laikomas invaziniu. Nors jo mediena vertinama, tačiau stengiamasi vietoj iškirstų medžių sodinti vietines rūšis.

## Požymiai
Tai greitai augantys medžiai, esant geroms augimo sąlygoms 10-ies metų ąžuoliukas gali užaugti iki 5–6 metrų. Užaugusių aukštis 20–30 metrų, kartais iki 35 m., ar rečiau net iki 43–50 metrų aukščio, kamieno skersmuo 50–100 cm, kartais iki 2 metrų, bet į 2 metrų skersmens kamieno storį dažniausiai išauga atvirose vietose (tuomet neauga aukšti) augantys raudonieji ąžuolai. Žydi gegužę, tik ką sulapojęs. Kamienas sidabriškai tamsiai pilkšvas. Gyvena 200 metų, bet prie gerų augimo sąlygų gali išgyventi iki 400–500 metų amžiaus. Dabar yra žinomas 326 metų amžiaus ąžuolas *(pagal 2001 metus)*. Auga miškuose, įvairiuose želdiniuose.

## Galerija

Image:Quercus_rubra_Blüte.jpg|Raudonojo ąžuolo lapai ir žiedai pavasarį
Image:Quercus rubra 2008 07 06 (2).JPG|Raudonojo ąžuolo lapai vasarą
Image:Quercus_rubra_1.jpg|Raudonojo ąžuolo lapai
Image:Quercus rubra 2.JPG|Medis parke
Image:Quercus rubra @ Tortworth Court.jpg|Raudonasis ąžuolas rudenį
Image:Quercus-rubra-fruits-11-10-2007-080.jpg|Subrandintos gilės
Image:Quercus_rubra_-_bork_-_Palmengarten_Frankfurt.jpg|Žievė
Image:Quercus_rubra_crosssection.jpg|Kamieno skersinis pjūvis


## Šaltiniai
Mikniškės

**Mikniškės** – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje. Seniūnaitijos centras. Stovi Mikniškių Dievo Motinos ikonos „Visų liūdinčiųjų Džiaugsmas“ cerkvė (pastatyta 1917 m.), išlikęs Mikniškių dvaras.

## Istorija

XX a. pradžioje minimas Mikniškių dvaras, priklausęs Koreckiams.

## Gyventojai

## Galerija

Mikniškės, cerkvė ir koplyčia.JPG|Cerkvė ir Mikniškių Šv. Jono Kronštatiečio koplyčia
Mikniškės, kryžius.JPG|Stačiatikių kryžius kapinėse
Mikniškės, dvaras.JPG|Dvaro pastatai


## Šaltiniai
Kabeliai (Panevėžys)

**Kabeliai** – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 5 km į pietus nuo Velžio, dešiniajame Juodos krante. Seniūnaitijos centras. Veikia Marijonavos koplyčia.

## Istorija

Į archeologinę literatūrą kaimas pateko dėl čia rasto lobio. Mat Silvestro Kairio darže žmonės matydavę degant pinigus ir daug apie juospasakodavę. J. Kairys 1914 m. ryžosi paieškoti ir rado 1654 m. monetų lobį apie 10 tūkstančių Žygimanto III Vazos ir Kristinos laikų monetų. Boguslavo Šipelio žemėje buvo akmuo su iškalta pėda. Kabelių kaimas minimas 1892 m. 1923 m. kaime buvo 28 ūkiai su 148 gyventojais.

Po II pasaulinio karo Kabeliai buvo „Vilniaus“ kolūkio pagalbinė gyvenvietė. Kaime 1936–1951 m. veikė pradinė, 1951–1962 m. septynmetė mokykla.

## Dvaras

Dešiniajame krante Juodos krante baltuoja Marijonavos dvaro koplyčia (architektūra kopijuota nuo Lančiūnavos dvaro koplyčios), o kairiajame krante – dvaro fragmentai. 1859 m. dvare buvo spirito varykla. Tuomet čia gyveno 18 žmonių. 1892 m. minimi du Marijonavos dvarai. XIX a. dvaras priklausė Kopanskiams, o 1911 m. jį nusipirko Kognovickiai (vietinių vadinami „Kalnavickais“.1882 m. dvarui priklausė 227 dešimtinės dirbamos bei 30 dešimtinių netinkamos dirbtižemės bei 34 dešimtinės miško. 1902 m. dvare gyveno 80, o 1923 m. – 67 žmonės. 1940 m. nacionalizuojant dvarą, jo valdą sudarė 82,04 hažemės. 2001 m. Marijonavos viensėdyje buvo 22 gyventojai.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Kabelių apylinkėse prabėgo ilgamečio Lietuvos TSR žemės ūkio ministro (1963–1985) Medardo Grigaliūno (g. 1925) vaikystė, būsimasis ministras mokėsi Kabelių pradžios mokykloje.

## Šaltiniai

* „Juoda“. P. Juknevičius, K. Trebaitė. Panevėžys, 2008. 
* http://www.talpykla.com/files/4399/dvaras/DSC02610m.jpg
Madagaskaro šnypščiantysis tarakonas

**Madagaskaro šnypščiantysis tarakonas** (*Gromphadorhina portentosa*) – tarakonų (*Blattodea*) pobūrio vabzdys, kilęs iš Madagaskaro.

Jų ilgis gali siekti iki 8 cm. Kitaip nei dauguma tarakonų šie neturi sparnų. Madagaskaro tarakonai nėra išrankūs, minta beveik vien augalinės kilmės maistu, neėda mėsos. Patelės nuo patinų skiriasi tankesniais ūsais ir ragiukais ant galvos. Dauginasi lytiniu būdu. Patelės deda kiaušinius iš kurių ritasi nimfos. Gyvena gana ilgai, apie 5 metus. Dažniausiai randami pūvančiuose rąstuose.

## Šnypštimas

Madagaskaro tarakonai turi išskirtiną savybę – šnypštimą. Šios savybės dėka jie apsisaugoja nuo plėšrūnų, taip pat šnypščia kovodami su oponentais (kitais patinais). Šnypščiama pučiant orą pro kvėpavimo poras. Madagaskaro tarakonas vienintelis turi tokią techniką.

## Socialinė struktūra

Gamtoje Madagaskaro tarakonai gyvena kolonijose. Teritorijoje paprastai būna vienas dominuojantis patinas su keletu patelių. Joks kitas patinas negali įžengti į dominuojančio patino teritoriją. Tai padarius dominuojančio patino būna išstumiamas iš irštvos.

## Laikymas namų sąlygomis

Madagaskaro tarakonai gali būti laikomi kaip naminiai gyvūnai dėl paprastų priežiūros sąlygų. Šie tarakonai nėra išrankūs. Juos galima maitinti likučiais nuo stalo. Vandenį jie gauna kartu su maistu. Šie tarakonai nėra pavojingi, nesikandžioja ir gali tik išgąsdinti šnypštimu. Gyvenimo sąlygoms nėra reiklūs, substratui tinka kokosų durpės, durpės arba žemė. Tarakonams užtenka kambario temperatūros, tačiau ne žemesnės, nei 17 °C.

## Parazitai

Madagaskaro tarakonas turi parazitų – Gromphadorholaelaps schaeferi. Tarakonui jie nekenkia, šeimininkas yra parazitų gyvenamoji vieta, o maistą vartoja tą patį, kaip ir tarakonas. Biologiškai jie nėra laikomi parazitais.
Serbija ir Juodkalnija vaikų Eurovizijos dainų konkurse

**[[Serbija ir Juodkalnija]]** **[[Vaikų Eurovizijos dainų konkursas|vaikų Eurovizijos dainų konkurse]]** debiutavo 2005 m. ir dalyvavo tik kartą dėl šalies suirimo.

## Dalyvavimas

{|class="sortable wikitable"

    Metai
    Artistas
    Daina
    Vieta
    Taškai



    2005
    Filip Vučić
    Ljubav Pa Fudbal
    13
    29




## Taip pat
* Serbija vaikų Eurovizijos dainų konkurse
Troja (filmas)

**Troja** () – 2004 m. JAV režisieriaus Volfgando Peterseno istorinė drama Homero poemos „Iliada“ motyvais. Filmas už kostiumų dizainą buvo nominuotas Oskarui.

Filmo premjera įvyko 2004 m. gegužės 9 d. Berlyne.

## Siužetas

Mikėnų karalius Agamemnonas su Achilo pagalba suvienija Graikijos tautas ir suruošia puotą, kurioje dalyvauja ir Trojos karaliaus Priamo sūnūs: princai Hektoras ir Paris. Išvykdamas namo, Paris pagrobia Agamemnono brolio, Spartos karaliaus Menelajaus žmoną Eleną. Paris nenori prarasti Elenos, Trojos karalius – savo sūnaus, o Menelajas savo žmonos. Tuo tarpu Agamemnonas nori ne tik padėti savo broliui Menelajui, bet ir užgrobti turtingą Troją. Achilas trokšta nemirtingos šlovės susikaudamas su Pario vyriausiuoju broliu Hektoru. Didžiulis graikų laivynas pajuda Trojos link. Jau pirmą dieną Achilo būrys, išsilaipinęs Trojos pakrantėje, užima ir išplėšia Trojos globėjo Apolono šventyklą. Kad nepralieti bereikalingo karių kraujo Paris iškviečia Menelajų į dvikovą, bet sužeistas pabėga ir slepiesi už Hektoro nugaros. Hektoras nužudo Menelajų. Graikai nesėkmingai puola Troją. Eilinį kartą Agamemnonas susipyksta su Achilu ir šis ketina su savo armija grįžti į Graikiją. Bet netikėta geriausio Achilo draugo Patroklo žūtis sugrąžina Achilą ir šis dvikovoje nugali Hektorą. Jo kūną arkliu nusitempią į stovyklą. Karalius Priamas slapta atvyksta pas Achilą ir prašo atiduoti sūnaus kūną, kad tinkamai galėtų palaidoti. Derybos sėkmingos ir paskelbiamas 12-kos dienų gedulas, bei karo paliaubos. Po 12 d. Odisėjas Agamemnonui pasiūlo panaudoti klastą užimant Troją – Trojos arklį. Paskutiniame mūšyje Agamemnonas žūsta nuo Priamo dukros, Hektoro sesers ir Achilo meilužės, Briseidės durklo, o Achilas nuo Pario strėlės.

## Aktoriai

:*Aktorius – vaidmuo*


* Bredas Pitas – Achilas
* Piteris O'Tulas – Priamas
* Erikas Banas – Hektoras
* Orlando Blumas – Paris
* Brainas Koksas – Agamemnonas
* Šonas Binas – Odisėjas
* Diana Kriuger – Elena
* Brendanas Glisonas – Menelajas
* Safron Berouz – Andromachė
* Džulija Kristi – Tetidė
* Frenkis Fitdžiraldas – Enėjas
* Rouz Burne – Briseidė
* Džiulijanas Govardas – Triopas
* Garetas Hedlandas – Patroklas
* Taileris Meinas – Ajaksas
* Džonas Šrapnelis – Nestoras
ir kt.


 
## Filmavimas
Filmo kūrimas prasidėjo 2003 m. balandžio 22 d. Londone (čia buvo filmuojamos visos paviljonuose vaidintos scenos). Kovų scenos buvo planuotos filmuoti Maroke, bet prasidėjus Irako karui, buvo atsisakyta vykti į musulmonišką šalį. Todėl šios scenos buvo filmuotos Kabo San Lukase, Meksikoje. Trojos miestas buvo filmuotas Valetos priemiesčio XVII a. tvirtovėje. 

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali svetainė (anglų k.)
* Apdovanojimai ir nominacijos
* Ko nepamatė žiūrovai (Troy Director's Cut (2004-2007)) (rusų k.)
* „Pasmerktoji Troja“ filmo analizė