open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Haroldas V

**Haroldas V** (gimė 1937 m. vasario 21 d.) – Norvegijos karalius. Paveldėjo sostą mirus tėvui Olafui V 1991 m. sausio 17 d. Gimė tuometinio princo Olafo ir jo žmonos Martos namuose Skaugume, Akešhiuse, Norvegijoje.

## Biografija

Haroldas priklauso Gliuksburgų dinastijai iš Šiaurės Vokietijos ir yra pirmas Norvegijoje gimęs princas nuo Olafo IV, kuris gimė 1370 m. Haroldas formaliai yra Norvegijos bažnyčios ir Norvegijos karinių pajėgų galva. Turi du vaikus: princą Hokoną ir princesę Martą Luizą. Jo anūkai yra Modė Angelika (gimė 2003 m.), Lėja Izadora (2005 m.), Emma Talula (2008 m.), princesė Ingrida Aleksandra (2004 m.) ir princas Sverė Magnusas (2005 m.)

Norvegijos karalius turi dvi vyresnes seseris: princesę Ragnhildą, Mis Lorentzen, (Ragnhilda Aleksandra, gimė Osle, 1930 m. birželio 9 d.), kuri gyvena Brazilijoje, ir princesę Astridą, Mis Ferner, (Astrida Modė Ingeborga, gimė Osle, 1932 m. vasario 12 d.), kuri gyvena Osle.

Jis yra aštuntasis eilėje į Gliuksburgų galvos titulą, Didžiosios Britanijos karaliaus Eduardo VII proanūkis ir 68-asis kandidatas į Britų sostą. Taip pat jis yra Elžbietos II antros kartos pusbrolis iš tėvo pusės ir Alberto II pusbrolis iš motinos pusės.
Plaukimas 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse

**[[Plaukimas|Plaukimo]]** rungtys **2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse** buvo vykdomos 27 kartą, nuo liepos 28 d. iki rugpjūčio 10 d..

## Rezultatai

### Medalių lentelė

### Vyrai

### Moterys

## Dalyvaujančios šalys

## Lietuva olimpiadoje

* OQT normatyvas: Giedrius Titenis, Vytautas Janušaitis, Rūta Meilutytė
* OST normatyvas: Mindaugas Sadauskas (pakviestas), Matas Andriekus (nepakviestas), Rugilė Mileišytė (nepakviesta), Raminta Dvariškytė (nepakviesta)

## Nuorodos
* Londonas 2012
Dodge Polara

**Dodge Polara** yra didelės klasės automobilis, kuris JAV rinkoje buvo parduodamas nuo 1960 iki 1973 metų. Vėliau šis pavadinimas buvo naudojamas keliems Chrysler Corporation gaminamiems automobiliams Argetinoje bei Brazilijoje.

1960 modelio metais debiutavęs Polara, užėmė prabangiausio automobilio vietą Dodge markės modelių gamoje, šią vietą automobilis užėmė iki 1962 metų, kuomet prekyboje pasirodė kiek prabangesnis Dodge Custom 880. Automobilio pavadinimas kilęs nuo Šiaurinės žvaigždės () ir buvo pasirinktas dėl 7-dešimtmečio pradžioje vyravusio didžiulio susidomėjimo kosminėmis lenktynėmis. Pagrindiniai Polara modelio konkurentai buvo Ford Galaxie bei Chevrolet Impala modeliai.

1960 buvo pirmieji metai, kuomet visi Chrysler Corporation lengvieji automobiliai (išskyrus Imperial) naudojo konstrukcijas be rėmo.
Kosminės lenktynės

**Kosminės lenktynės** () – XX a. II pusėje vykusios lenktynės tarp Tarybų Sąjungos ir JAV dėl pasiekimų kosmonautikos srityje. Lenktynių pradžia laikomi 1957 m., kuomet TSRS pirmoji paleido palydovą į kosmosą („Sputnik 1“), o pabaiga − 1975 m., įvykus draugiškai bendrai Tarybų Sąjungos ir JAV misijai „Apollo–Soyuz“.

Pagrindiniais kosminių lenktynių pasiekimais laikomi: pirmojo dirbtinio žemės palydovo paleidimas į kosmosą (1957 m.), pirmasis žmogaus pakilimas į kosmosą (1961 m.) ir pirmas žmogaus nusileidimas Mėnulyje (1969 m.).
Dodge St. Regis

**Dodge St. Regis** yra didelės klasės 4-durų sedanas, parduotas nuo 1979 iki 1981 metų. St. Regis modeliai varomi galiniais ratais ir buvo komplektuojami su baziniu 3,7 litrų I6 bei galingesniais 5,2 ir 5,9 litro V8 varikliais bei 3-pavarų automatinėmis transmisijomis. Automobiliai buvo gaminami ant Chrysler R platformos. Pirmą kartą St. Regis buvo panaudotas 1956 metais prabangiai Chrysler New Yorker 2-durų kupė versijai, vėliau šis pavadinimas buvo naudojamas  nuo 1974 iki 1978 metų Chrysler New Yorker Brougham kupė modeliui.

St. Regis, kaip ir jo 1974–78 metų modelio pirmtakai prekyboje pasirodė labai netinkamu laiku. JAV 1979 metais sukrėtė antroji naftos krizė ir nors St. Regis modelis buvo nežymiai mažesnis už iki jo gamintą Dodge Monaco, jis nebuvo ekonomiškesnis. O po automobilio konstrukcija iš tiesų slypėjo ta pati sena B platforma, kuri debiutavo dar 1962 metais ir negalėjo konkuruoti su ant naujų GM B platformos bei Ford Panther platformos gaminamais konkurentų automobiliais. Prie visų šių problemų prisidėjo didesnės palūkanos ir Chrysler koncerno finansinės problemos, neviliojusios pirkėjų į Dodge atstovybes. Dėl to šių automobilių gamyba buvo sustabdyta 1981 metais, o Dodge markė liko be didelės klasės automobilio iki pat 1990 metų.
Chrysler R platforma

**Chrysler R platform** yra automobilinė platforma, gaminta nuo 1979 iki 1981 metų. R platforma yra nežymiai modernizuota B platformos versija, kurios šaknys siekia 1962 metus. Platforma buvo Chrysler atsakas į 1977 modelio metais iki pagrindų atnaujintą ir sumažintą GM B platformą bei 1979 modelio metais pasirodžiusią Ford Panther platformą, tačiau ant R platformos gaminamiems automobiliams nepavyko sėkmingai konkuruoti su konkurentų gaminamais automobiliais naudojančiais modernesnes ir ekonomiškesnes GM B ir Ford Panther platformas, tad R platformos ir ją naudojusių automobilių gamyba buvo baigta 1981 metais.

Automobiliai naudoję Chrysler R platformą:
* 1979-1981 Chrysler Newport
* 1979-1981 Chrysler New Yorker
* 1979-1981 Dodge St. Regis
* 1980-1981 Plymouth Gran Fury
Olafas V

**Olafas V** (1903 m. liepos 2 d. Sandringhamo rūmai, Norfolkas, Anglija – 1991 m. sausio 17 d. Oslas, Norvegija) – Norvegijos karalius 1957–1991 m.

## Biografija

Kilęs iš Gliuksburgų dinastijos. Tėvas – Hokonas VII, motina – Modė. Tapo įpėdiniu į Norvegijos sostą, kai jo tėvas buvo išrinktas Norvegijos karaliumi 1905 m. Jis buvo pirmasis Norvegijos princas čia užaugęs nuo Olafo IV laikų ir tėvai jį augino kaip norvegą. Ruošdamasis tarnybai jis mokėsi civilinėje ir karinėje mokykloje. 1929 m. vedė pusseserę Martą. Per Antrąjį Pasaulinį karą buvo vertinamas jo vadovavimas ir buvo paskirtas Norvegijos gynybos vadu 1944 m. Tapęs karaliumi 1957 m. buvo labai populiarus ir sugebėjo pasiekti balansą tarp karaliaus išskirtinumo ir pasiekiamumo paprastiems žmonėms.

1928 m. vasaros olimpinių žaidynių buriavimo aukso medalininkas.

## Šaltiniai
Chrysler Slant-6 variklis

**Slant-6** *(Įstrižas-6)*, dar žinomas **G-variklio** pavadinimu yra vienas iš garsesnių, daugelį metų gamintų Chrysler variklių. Slant-6 yra išilgas 6-cilindrų stūmoklinis variklis (I6), kurio cilindrai pasverti 30 laipsnių kampu. Dėl įstrižos formos, variklis buvo žemesnis, lyginant su tradiciniais išilgais 6-cilindrų varikliais ir reikalavo mažiau vietos pa kapoto dangčiu, taip leisdamas automobilių dizaineriams kurti automobilius su nuožulnesnėmis kapoto linijomis. Ši variklio forma leido kitu kampu montuoti vandens pompą, dėl to sumažėjo bendras variklio ilgis bei atsirado daugiau erdvės efektyvesnėms paėmimo iš išmetimo sistemos bei jų kolektoriams.

Varikliais buvo gaminami nuo 1959 iki 2000 metų, 2,8 l., 3,2 l. bei 3,7 l. darbiniais tūriais, su 8.2:1 - 8.5:1 kompresijos santykiais.
I6

**I6** () – 6 cilindrų vidaus degimo variklis, kurio visi cilindrai sumontuoti išilgai palei karterį. Variklio cilindrai gali būti vertikalioje padėtyje arba pakreipti atitinkamų laipsnių kampu. Dažniausiai šie varikliai būna 2-5 litrų darbinio tūrio.

Lyginant su šiuo metu populiaresne V6 architektūra, I6 varikliai yra primityvesni, pigesni bei lengviau subalansuojami, tačiau yra ilgesni. Šių variklių gabaritai nekėlė didelės problemos senesniuose galiniais ratais varomuose automobiliuose, tačiau yra per dideli daugeliui šiuolaikiniu kompaktiškesnių priekiniais ratais varomų automobilių, ypač kai jų varikliai dažniausiai montuojami šonu (iš kairės į dešinę), todėl daugelis gamintojų pastaraisiais metais perėjo prie V6 variklių.

Pirmas I6 variklis buvo pagamintas 1903 m., Nyderlandų kompanijos Spyker. Šiuolaikinius I6 variklius naudoja BMW, Volvo bei General Motors.
Smailių dykuma

**Smailių dykuma** (), dar vadinama *Pirštuotąja dykuma*, – Nambungo nacionaliniame parke, Vakarų Australijoje esanti dykuma su neįprastais gamtos dariniais. Čia stovi keli tūkstančiai klintinių kupolų, kylančių iki 5 metrų aukščio. Smailių dykuma buvo mažai žinoma iki 1960 m., kai ji buvo prijungta prie Nambungo nacionalinio parko.

## Smailių dykumos susidarymas
Kalkakmenis susidaręs iš geldelių buvo vėjo atpūstas į šias vietoves. Tokiu būdu susidarė smėlio susimaišusio su kalkakmeniu kopos. Vėjai ir lietūs sutankino medžiagą, o ant kopų užaugę augalai neleido joms būti išpustytoms. Paskui šios kopos veikiamos erozijos ir vėjo gūsių tapo panašiomis į smailes.

## Šaltiniai
Fonografas

**Fonografas** (iš  'garsas' ir *γράφω* 'rašyti') – pirmasis prietaisas, skirtas garso įrašymui ir atkūrimui. Jį 1877 m. lapkričio 21 d. išrado Tomas Edisonas. Fonografas garsą įrašydavo į ant besisukančio cilindro užmautą foliją, prie popierinės membranos pritvirtintai adatai kilnojantis ir paliekant ant folijos išraižytus griovelius. Įrašytas garsas buvo atkuriamas tokiu pačiu principu, t. y. judant adatai, vibracijos buvo perduodamos į elastinę membraną, kas ir sukeldavo garso bangas. Tuo metu tai buvo stulbinantis išradimas, lėmęs panašių įrenginių, kaip kad gramofono (patefono), sukūrimą.

## Istorija
Idėja sukurti tokį prietaisą Edisonui kilo dėl jo noro įrašyti telefoninius pokalbius savo laboratorijoje. 1877 m. lapkričio 21 d. jis pranešė sukūręs fonografą – „kalbančią mašiną“, o pirmą kartą ją pristatė lapkričio 29 d. Prietaisas buvo užpatentuotas 1878 m. vasario 19 d. kaip *US Patent 200 521*. „1877-ųjų gruodį jaunas vyriškis įžengė į „Scientific American“ įstaigą ir prieš redaktorius padėjo mažą prietaisą. Visų nuostabai, prietaisas prakalbo: „Labas rytas. Kaip laikotės? Kaip jums patinka fonografas?“ Prietaisas kalbėjo už save ir pabrėžė faktą, kad tai fonografas…“

Nubraižęs fonografo brėžinį, Edisonas ant jo užrašė *$18 JAV dolerių*, tokia turėjo būti sumokėta suma už padarytus vienetus. Jis buvo įpratęs taip užrašinėti ant kiekvieno brėžinio. Meistras, kuris gavo šį brėžinį buvo vardu Džonas Kruesis (*John Kruesi*). Edisonas neteikė daug vilčių, kad tai suveiks, manydamas, jog išgirs žodį ar kažką panašaus, kas privestų prie idėjos nesėkmės. Prieš pabaigiant kurti, Kruesis paklausė, kam šis prietaisas bus skirtas. Edisonas atsakė, kad ketina įrašyti savo ištartus žodžius, o prietaisas turės juos atkurti. Meistrui pasirodė, kad tai absurdas. Galiausiai prietaisas buvo baigtas, buvo uždėta folija ir tada Edisonas rėktelėjo 'Meri turėjo mažą ėriuką' () ir t. t. Pridėjo atkūrimo įrenginį ir prietaisas „prakalbo“. Visi buvo pritrenkti. Edisonas tarė: „Aš visada bijojau daiktų, kurie suveikdavo iš pirmo karto. Patirtis įrodė, kad buvo rasta daug trūkumų prieš prietaisus paleidžiant į prekybą; bet šis buvo kažkas tokio, dėl ko nekilo abejonių.“

Edisonas buvo sudaręs 10-ies dalykų sąrašą, kur galėtų pritaikyti fonografą:

## Taip pat skaitykite
* Fonoautografas
* Grafofonas
* Gramofonas (patefonas)
* Automatinis patefonas


Vaizdas:FonógrafoEdison.JPG|T. Edisono fonografas su alavine folija apdengtu cilindru ir atkūrimo įrenginiu, 1877 m.
Vaizdas:EdisonPhonograph.jpg|Edisono fonografas, 1899 m.
Vaizdas:Edisonblank.jpg|Fonografo cilindras
Vaizdas:Fonograf 01 ubt.jpeg|


## Šaltiniai
Janina Cibienė

**Janina Cibienė (Kavoliūnaitė)** (1932 m. sausio 19 d. Rokiškyje – 2003 m. gruodžio 4 d. Ažuožerių k., Anykščių raj.) – literatė, poetė, tremtinė.

## Biografija
Mokėsi Rokiškio mergaičių gimnazijoje. 1948–1958 m. – ištremta į Kranojarsko kraštą, dirbo Razdolnojės kasyklose. Nuo 1958 m. gyveno Lietuvoje, dirbo Rokiškio žemės ūkio mašinų gamykloje, mokėsi.
1964 m. išvyko į Kazachstano plėšinius, ten įgijo buhalterės specialybę.
1972 m. – 1987 m. dirbo Anykščių sodininkystės tarybiniame ūkyje, iki išėjimo į pensiją.
Nuo 1972 m. iki gyvenimo pabaigos gyveno Ažuožeriuose. Palaidota Peslių (Anykščių raj.) kapinėse.

## Kūryba

J. Cibienė nuo 1990 m. buvo Anykščių raj. literatų klubo „Marčiupys“ narė, nuo 1996 m. – Lietuvos kaimo rašytojų sąjungos Anykščių raj. skyriaus narė. Jos kūryboje svarbią vietą užėmė tremties, tėvynės meilės ir ilgesio, gamtos pažinimo temos. Kūriniai stiprūs vaizdų tikroviškumu ir autentika, juose netrūksta dramatizmo, būdingo tremtinių, ne savo valia nublokštų į neįsivaizduojamus tolius, kūrybai.

J. Cibienės kūryba spausdinta periodikoje, taip pat keliuose rinkiniuose:
* 1998 m. – „Prie Šventosios“ (Lietuvos kaimo rašytojų sąjungos Anykščių raj. skyriaus narių kūrybos almanachas)
* 2003 m. – „Veidu į Tėvynę“ (tremtinių kūrybos antologija)
* 2003 m. – „Vilties žarija“ (tremtinių kūrybos antologija)
* 2007 m. – „Išpažįstame šį jausmą ir meile vadiname : Anykštijos autorių meilės lyrikos sutelktinė“ 

Išleisti atskirai šie J. Cibienės kūriniai:
* 1996 m. – „Poezija“ (eilėraščiai)
* 1998 m. – „Išeinančios dienos“ (eilėraščiai)
* 1999 m. – „Naktis taigoje“ (proza)
* 2000 m. – „Mano rudenio medžiai“ (eilėraščiai)
* 2001 m. – „Saulėlydžio skiautės“ (atsiminimai, proza, eilėraščiai)
* 2003 m. – „Pagairėj rudenio dienų“ (eilėraščiai)

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Biografijos duomenys
Užpėnėnai

**Užpėnėnai**, *circipanai* (; ; ) – viduramžių vakarų slavų gentis, įėjusi į liutičių genčių sąjungą. Kartu su chižanais gyveno šiauriau Pėnės upės, pagal ką ir buvo pavadinti. Pagrindinės gyvenvietės buvo prie Teterovo ežero dabartinėje Meklenburgo-Pomeranijos žemėje (Vokietija), Demino, Giustrovo ir Parchimo miestų apylinkėse.

Nuo XI a. užpėnėnų žemės nesyk papuolė danų valdžion, ne kartą į užpėnėnų žemes žygius rengė bodričiai ir pomeranai (pamarėnai).

Liutičių sąjungoje dėl vyresnumo užpėnėnai kartu su chižanais varžėsi su dolenėnais ir redarais ir ėmė viršų, bet į konfliktą įsijungė saksai. Jie nugalėjo užpėnėnus ir daug jų išsivarė į nelaisvę, kol šie galų gale sumokėjo 15 tūkst. markių išpirką.

1147 m. kryžiaus žygio prieš slavus metu užpėnėnų žemės vėl buvo nuniokotos. XII a. 6-tą dešimtmetį kartu su chižanais sukilo prieš bodričius, kurie turėjo užkariavę dalį jų žemių. Vėliau jų žemėse apsigyveno daug vokiečių, ir užpėnėnų likučiai buvo asimiliuoti.
Dolenėnai

**Dolenėnai** (; ) – vakarų slavų gentis, X-XI a. įėjusi į liutičių genčių sąjungą. 

Dolenėnai gyveno į rytus nuo Doleno (kitaip Tolenzės ) ežero ir vienvardės upės dabartinėje Meklenburgo-Pomeranijos žemėje (Vokietija). 
Pirmąkart dolenėnai buvo paminėti X a. Vindukindo Korvėjiečio () kronikoje. Kronikininko Titmaro Merseburgiečio () paliudijimu vokišku žodžiu *Tolenser* buvo vadinti slavai, kurie slaviškai vadinti *glomači*. Dolenėnai minimi ir Helmoldo iš Bosau „Slavų kronikoje“. Šis rašė, kad dolenėnai, redarai, chižanai ir užpėnėnai XI a. viduryje vis konfliktuodavo. Galbūt to priežastis buvo siekimas vyrauti liutičių sąjungoje. Į vyraujantį vaidmenį pretendavo dolenėnai ir redarai, kurių valdose buvo šventykla Retra. 

Dolenėnai ir redarai iš vienos pusės bei užpėnėnai ir chižanai iš kitos pusės konfliktavo mažiausiai tris kartus. Pirmieji pralaimėjo ir kreipėsi pagalbos į bodričių kunigaikštį Gotšalką bei saksų hercogą Bernhardą II. 1114 m. saksai pasiuntė kariuomenę, turėjusią pajungti chižanus ir užpėnėnus. Už 15 tūkst. markių buvo pasiekta taika, tačiau daug liutičių žuvo ar papuolė nelaisvėn. Helmoldas iš Bosau priekaištavo, kad saksų žygio tikslas buvo tik pinigai, o ne pagonių slavų atvertimas į krikščionybę. 

## Nuorodos
Redarai

**Redarai** (; ; ; ) – vakarų slavų gentis, gyvenusi į pietus nuo Pėnės upės, įtekančios į Odrą ties šios žiotimis, tarp Tolenzės ežero ir Hafelio bei Došos aukštupių. Buvo liutičių genčių sąjungos nariai.

Redarus pirmą kartą paminėjo Vidukindas Korvėjietis 928 m. kaip vieną iš genčių, mokėjusių duoklę Šventosios Romos imperatoriui Henrikui II.

Pagal viduramžių kronikininkų duomenis redarų sostinė buvo Retra, kur stovėjo Radegasto šventykla.

## Nuorodos
Italijos Eritrėja

**Italijos Eritrėja** () – Italijos kolonijinės imperijos kolonija Rytų Afrikoje. Apėmė dabartinę Eritrėją, egzistavo nuo 1880–1936 m. Vėliau, kaip atskira kolonija, įjungta į Italijos Rytų Afriką, kur išsilaikė iki 1947 m.

## Raida
1869 m. italų kompanija nupirko Asabos įlanką iš vietos sultono ir siekė čia įsitvirtinti. 1882 m. uostas buvo perduotas Italijos karalystei. Apie 1885 m. Italija įsitvirtino ir dar viename strateginiame Etiopijos pajūrio uoste – Masavoje.

Pasinaudodami Etiopijoje vykstančiais neramumais mirus imperatoriui Johanesui IV, 1889 m. italų pajėgos įsiveržė į šiaurines Etiopijos teritorijas, istorinį Mereb Melašo regioną. Po metų jie čia oficialiai įkūrė koloniją, pavadintą Eritrėja (pagal istorinį Raudonosios jūros pavadinimą). Ši kolonija buvo pripažinta Etiopijos imperatoriaus Meneliko II. 1889 m. pasirašius Vučalės sutartį su Melenliku, galutinai susiformavo kolonijos teritorija, kuomet Italija perėmė ir daug kitų pakrantės teritorijų.

Kadangi Italijai tai buvo pirmoji jos kolonija (), vyriausybė jai skyrė daug dėmesio, į šalį masiškai migravo italai, kurie apsigyveno didžiausiuose miestuose Asmaroje ir Masavoje. 1914–1936 m. italų skaičius Eritrėjoje išaugo nuo 4000 iki 100000. Be to, italai skatino vietos gyventojų atsivertimą į katalikybę, statė bažnyčias.
 
Italija kolonijoje vykdė ir insfrastruktūros projektus. Buvo nutiestas keltuvas tarp Asmaros ir Masavos, Eritrėjos geležinkelis, pagerintos šalies higienos bei medicininio aptarnavimo sąlygos.

1936 m., Italijai nukariavus Etiopijos imperiją, Italijos Eritrėja buvo įjungta į Italijos Rytų Afriką.

## Gubernatoriai

Italijos Eritrėją valdė gubernatoriai () (iki 1896 m. – komendantai), pavaldūs Italijos karaliui:
* Baldassarre Orero 1890 m. sausis – 1890 m. birželis
* Antonio Gandolfi 1890 m. birželis – 1892 m. vasaris
* Oreste Baratieri 1892 m. vasaris – 1896 m. vasaris
* Antonio Baldissera 1896 m. vasaris – 1897 m. gruodis
* Ferdinando Martini 1897 m. vasaris – 1907 m. kovas
* Giuseppe Salvago Raggi 1907 m. kovas – 1915 m. rugpjūtis
* Giovanni Cerrina Feroni 1915 m. rugpjūtis – 1916 m. rugsėjis
* Giacomo De Martino 1916 m. rugsėjis – 1919 m. liepa
* Camillo De Camillis 1919 m. liepa – 1920 m. lapkritis
* Ludovico Pollera 1920 m. lapkritis – 1921 m. balandis
* Giovanni Cerrina Feroni 1921 m. balandis – 1923 m. birželis
* Giacopo Gasparini 1923 m. birželis – 1928 m. birželis
* Corrado Zoli 1928 m. birželis – 1930 m. liepa
* Riccardo Di Lucchesi 1930 m. liepa – 1935 m. sausis
* Emilio De Bono 1935 m. sausis – 1935 m. lapkritis
* Pietro Badoglio 1935 m. lapkritis – 1936 m. gegužė
Kretingos (Udralių) akmuo su dubeniu

**Kretingos (Udralių) akmuo su plokščiadugniu dubeniu** – mitologinis akmuo Kretingoje, Pušyno gatvėje.

## Apibūdinimas
Dubenėtas akmuo rusvas, vidutinio grūdėtumo ir kietumo, netaisyklingo apskritimo formos, apie 1,22 m skersmens, 76–80 cm aukščio. Šonų viršutinė, 43–53 cm aukščio dalis grubiai aptašyta.

Viršutinė plokštuma suapvalinta, aplyginta, 96–108 cm skersmens, link kraštų žemėja. Jos viduryje iškaltas apie 39 cm skersmens, 3–7 cm gylio plokščiadugnis dubuo nuožulniomis sienelėmis, kurio skersmuo ties dugnu – 36 cm.

## Istorija
Seniau akmuo gulėjo 300 m į vakarus nuo kelio Skuodas–Plungė, Pasirvydžio miškelyje, Udralių ankstyvųjų žemdirbystės laukų vakariniame pakraštyje, šalia užakusio vandens telkinio, vadinamo Sirvydo pelke, smėlingos kalvelės rytiniame šlaite, pusiau įsmigęs į žemę, paverstas ant šono, dubeniu atsuktas į pietus. 

Pasak padavimų, šioje kalvelėje senais laikais stovėjusi bažnyčia. 1967 m. lobių ieškotojai akmenį išvertė, o jo vietoje iškasė 1,5 m gylio duobę. 

1968 m. kraštotyrininkas Ignas Jablonskis, kilęs iš šalia Udralių esančio Budrių kaimo, akmenį parsivežė į Kretingą ir pastatė prie savo namų Pušyno gatvėje. 

Saugotinas kultūros paveldo objektas.

## Tyrimai
Akmens aplinką ir lobių ieškotojų iškastą duobę 1968 m. žvalgė Ignas Jablonskis. Kultūrinio sluoksnio pėdsakų nepastebėjo. 

Akmuo preliminariai datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio viduriu.

## Šaltiniai

*Rimantas Matulis. Istoriniai akmenys. – Vilnius, 1990. – P. 79, Nr. 247
*Ignas Jablonskis. Budrių kaimas. – Vilnius, 1993. – P. 10
*Vykintas Vaitkevičius. Mosėdžio ir Salantų apylinkių senosios šventvietės. – Liaudies kultūra. – 1995, Nr. 3. – P. 32
Grėjaus ežeras

**Grėjaus ežeras** () – ežeras pietinėje Čilėje, Magelano ir Čilės Antarktidos regione, Tores del Painės nacionaliniame parke. Šiame ežere galima išvysti įspūdingų dangaus žydrumo ledo luitų, atskilusių nuo ledyno ir plūduriuojančių ežero vandenyje.

## Šaltiniai
Penitentai

**Penitentai** () – tai įspūdingos sušalusio sniego smailės, siekiančios 2-6 metrus aukštį. Jas galima išvysti Čilės ir Argentinos pasienyje, Anduose, važiuojant *Agua Negros* perėja. Ši perėja, esanti beveik 4800 m aukštyje, yra viena iš aukščiausių automobiliu pasiekiamų perėjų.

## Penitentų susidarymas
Mokslininkų teigimu, penitentai susidarė veikiant elektriniam krūviui, kuris susidaro veikiant sausam orui ir ultravioletiniam spinduliavimui. Dieną sniegas tirpsta, o nakties metu vėl sušąla. Tokiu būdu susidarantys elektros laukai traukia sniego kristalus. Dėl to susidariusios figūros yra pasvirusios vienodu kampu. 

## Nuorodos
* www.kelioniumanija.lt
Kretingos (Padvarių) akmuo su dubeniu

**Kretingos (Padvarių) akmuo su plokščiadugniu dubeniu**, vadinamas *Aukuru* – mitologinis akmuo Kretingoje, Vilniaus gatvėje, Kretingos muziejaus parko parteryje.

## Apibūdinimas
Dubenėtas akmuo tamsiai rusvas, stambaus grūdėtumo, apskritas, nežymiai išgaubtais ir glotniai aptašytais šonais, 81–93 cm aukščio. Viršutinė jo plokštuma glotni, 1,09 m skersmens, nuolaidėja link kraštų. Ties jos viduriu, arčiau vieno krašto iškaltas 40 cm skersmens, 11–12 cm gylio plokščiadugnis dubuo statmenomis sienelėmis.

## Istorija
Akmuo vadinamas *Aukuru*. Seniau jis buvo Padvarių kaime (Kretingos seniūnija), Burkštino upelio kairiojo kranto aukštumoje. Gulėjo paverstas ant šono netoli Padvarių senovės laukų. 

1966 m. kraštotyrininko Igno Jablonskio iniciatyva parvežtas į Kretingą, pastatytas priešais kino teatrą „Žilvinas“, 1982 m. perkeltas į Kretingos muziejaus kiemą.
 
1972–1986 m. – respublikinės reikšmės archeologijos paminklas (AR484).

### Tyrimai
1939 m. akmenį aptiko, 1966 m. aplinką žvalgė Ignas Jablonskis. Kultūrinio sluoksnio nerasta. 

Akmuo preliminariai datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio viduriu.

## Šaltiniai

*Rimantas Matulis. Istoriniai akmenys. - Vilnius, 1990. - P. 57, Nr. 69
Pato problema

Pato problema - problema, kai uždavinio sprendėjas (suvokimas pagal dirbtinio intelekto terminologiją) nežino, kur eiti toliau, nes visi galimi žingniai yra vienodai blogi.

### Pavyzdys: Kopimo į kalną uždavinys
Naktį parašiutininkas nusileido kažkur kalnuose ir jam **reikia užlipti į aukščiausią tų kalnų viršūnę**. Kadangi tamsu, tai jis nemato kalnų reljefo ir todėl tegali orientuotis pagal lokalią informaciją - jis kops didžiausio „statumo“ (arba gradiento) kryptimi. 
Čia jo tyko du pavojai blogai išpręsti uždavinį: 
# lokalus maksimumas
# patas. 
Pato problema pasireikš tada, kai jis atsidurs ant plokščiakalnio, ir, į kurią pusę jis bežengtų, rezultatas nebus geresnis.

## Literatūra
Gintautas Kovalčikas

**Gintautas Kovalčikas** (g. 1947 m. liepos 1 d. Maldabūdyje, Prienų rajonas) – miškininkas, buvęs Lietuvos politinis veikėjas, miškų ministras, viceministras.

## Biografija

1966–1969 m. – Kauno miškų ūkio Lapių girininkijos darbuotojas, meistras, girininko pavaduotojas, 1969 m. – Kauno miškų ūkio Vandžiogalos girininkijos girininkas. 1969–1971 m. tarnavo tarybinėje armijoje. 1971–1972 m. dirbo Jonavos miškų ūkio (Dumsių girininkijos) girininku. 1972–1977 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijos Miškų ūkio fakultete. 1972–1978 m. – Jonavos miškų ūkio technikas, inžinierius. 1978–1985 m. – Jonavos miško pramonės ūkio vyr. inžinierius. 1985–1990 m. – Miškų ūkio ministerijos vyr. inžinierius, viršininko pavaduotojas. 1990–1994 m. – ministro pavaduotojas, ministras. 1994–2001 m. – miško įmonės UAB „Liforė“ direktoriaus pavaduotojas, nuo 2001 m. iki 2011 m. kovo 15 d. – direktorius.

Privačių miškų savininkų asociacijos Tarybos pirmininkas (PMSA vadovas).

Žmona Aldona (g. 1948 m.), mokytoja. Sūnūs Dainius (g. 1972 m.), technikos direktorius, ir Vaidas (g. 1974 m.), komercijos direktorius.

## Šaltiniai
Rita Vinciūnienė

**Rita Klingaitė-Vinciūnienė** (1944 m. sausio 1 d. Šalniuose, Vabalninko valsčius, Biržų apskritis – 2015 m. vasario 20 d. Kaune) – Lietuvos pedagogė, rašytoja prozininkė.

## Biografija
1969 m. baigė Vilniaus universitetą. Dirbo pedagoginį darbą Vabalninke, Biržuose. Nuo 1986 m. gyveno Kaune, iki pensijos mokytojavo Kauno 31-oje (Radvilėnų) vidurinėje mokykloje. Nuo 1995 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narė. Palaidota Karmėlavos kapinėse.

## Kūryba
R. Vinciūnienė kūrė nuo 1970 m. Pirmuosius humoristinius ir publicistinius tekstus pradėjo publikuoti literatūrinėje ir pedagoginėje periodikoje, bendradarbiavo „Nemune“, „Biržiečių žodyje“, pedagoginiai straipsniai skelbti „Kauno dienoje“. Išleido devynias humoreskų, apsakymų, esė, miniatiūrų, impresijų knygas.

## Bibliografija

* Taip susitinkame: humoreskos. – Vilnius: Vaga, 1980. – 128 p.
* Didžioji kaltė: apsakymai / iliustr. Audronė Onaitytė. – Vilnius: Vyturys, 1985. – 78 p.: iliustr.
* Skaudus praregėjimas: sugrįžimo knyga: esė (išleista *Ritos Latvėnaitės* slapyvardžiu). – Kaunas: Spindulys, 1993. – 150 p.
* Tėvo Severino pamokos: impresijos. – Kaunas: Lankas, 1994. – 208 p.: iliustr. – ISBN 9986-550-05-X
* Tarnystė: mintys, žvalgantis pro mokyklos langą. – Kaunas: Naujasis lankas, 2002. – 97 p. – ISBN 9955-03-098-4
* Sekmadienio kryžkelė: novelės, miniatiūros, esė / dail. Jolanta Vinciūnaitė-Andziulienė. – Kaunas: Naujasis amžius, 2002. – 123 p.: iliustr. – ISBN 9955-426-19-5
* Trilapis dobilas: eskizai / dail. Jurgita Delonaitė. – Kaunas: Naujasis lankas, 2004. – 103 p.: iliustr. – ISBN 9955-03-197-2 
* Sijos: tekstų dėlionė. – Kaunas: Naujasis lankas, 2007. – 173 p. – ISBN 978-9955-03-385-1 
* Nepasekta Jurgučio pasaka / dail. Jolanta Andziulienė. – Kaunas: Naujasis lankas, 2009. – 55 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-03-573-2


## Įvertinimas
* 1992 m. prelato Juozo Prunskio premija (JAV), už knygą „Skaudus praregėjimas“
* 1993 m. žurnalo „Laiškai lietuviams“ (Čikaga, JAV) III premija, už publicistiką 
* 2013 m. Vytauto Tamoliūno įsteigtos premijos „1 euras“ laureatė
* 2014 m. Kauno miesto savivaldybės III laipsnio Santakos garbės ženklas

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Kiekvienam sava giesmė // Kauno diena, 2004-01-17
* Ko į šį pasaulį atėjo Mokytoja Rita, 2013-12-31
Sprendėjas

**Sprendėjas** (angl. problem-solver) arba **sprendžiantis agentas** (angl. planning agent) yra dirbtinio intelekto savoka.

Ši savoka naudojama apibūdinti tokius agentus, kuriems nerūpi surasti geriausio uždavinio sprendimo, o jų tikslas yra tiesiog išspręsti uždavinį vieną kartą. Uždavinio sprendėjas paprastai veikia pagal paieškos į gylį principus.

Sprendėjas kitaip nei planuotojas sprendimo metu neturi žemėlapio.

## Pavyzdys

Sprendėjas yra žmogus labirinte, kuris žūtbūt nori rasti bet kokį kelia iš labirinto.
Hararas

**Hararas** () – miestas rytų Etiopijoje, Etiopijos kalnyne, apie 500 km nuo Adis Abebos. Hararių regiono administracinis centras ir hararių tautybės žmonių sostinė. Svarbus religinis, kultūrinis, turistinis, prekybinis šalies centras. Aliejaus pramonė. Amatinė metalo dirbinių, odos gaminių gamyba. Prekyba kava, tabaku, vaisiais, javais, gyvuliais.

## Paveldas

Hararo senamiestis – svarbus architektūros paminklas. Jame yra 82 mečetės (trys jų iš X a.), daugybė šventorių, išsidėsčiusių aplink Feres Magalos aikštę. Taip pat yra Medane Alemo katedra, Artūro Rembo namas, XVI a. didžioji mečetė, senovinis turgus. Nuo Kundudo kalno atsiveria vaizdinga Hararo panorama. Hararas yra svarbiausias islamo centras Etiopijoje ir vienas iš švenčiausiųjų islamo miestų pasaulyje. 2006 m. Hararo senamiestis įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

## Istorija

Miestas įkurtas VII-XI a. kaip religinis islamo centras. 1520 m. Hararas tapo Adalo sultonato sostine, tapo klestinčios kultūros miestu – čia vystyti amatai, prekyba kava, kūrė poetai. Sultonas Nūras ibn Mudžahidas miestą aptvėrė 4 m aukščio siena su 5 vartais. Ši siena, vadinama Džugolu, išlikusi iki šių dienų. XVI a. pab. sostinė perkelta į Ausą, miesto reikšmė sumenko. 1887 m. Hararas įtrauktas į Etiopijos sudėtį.


Image:Harar.jpg|Miesto gatvelė
Image:Mosque in Harar, Ethiopia.jpg|Viena iš mečečių
Image:Harar street.jpg|Mediniai balkonai
Planuotojas

**Planuotojas** (), **planuojantis agentas** () – agentas, kuris sprendžia uždavinius ieškodamas geriausio įmanomo sprendimo. Tai dirbtinio intelekto sąvoka. 

Planuotojas paprastai veikia pagal paieškos į plotį principus.

Planuotojas, kitaip nei sprendėjas, spręsdamas uždavinį naudojasi žemėlapiu.

## Pavyzdys
Planuotojas nagrinėja miesto žemėlapį ir ieško geriausio autobusų maršruto, tam kad juo galėtų važiuoti autobusai sunaudojantys mažiausiai resursų ir duodantys daugiausiai naudos.
Hararo provincija

**Hararo provincija**, **Hararghės provincija** (, haharių kalba: *Hararghe*) – nuo 1943 m. Etiopijos imperijos, o nuo 1975 m. - Etiopijos LDR administracinis teritorinis vienetas. Sostinė – Hararas.

Provincija suformuota Etiopijai tapus nepriklausoma nuo Italijos, kuomet vietoj 42 tradicinių provincijų suformuotos 12 *taklai ghizat*. Hararghė suformuota prie Italijos Hararės provincijos prijungiant didelę dalį Italijos Somalilando teritorijų, įskaitant ir ginčytiną Ogadeną. 

Tai buvo didžiausia Etiopijos provincija, apėmusi etnines somalių, arsi oromo, dalies afarų žemes. Ją sudarė 13 avradžų. 1960 m. nuo jos atskirta Balės provincija, kuri tapo tryliktąja.

1995 m., perkuriant Etiopijos administraciją etniniu pagrindu, provincija padalinta tarp trijų kililių: somalių, oromų ir hararių.
Kalderono ledynas

**Kalderono ledynas** (it. *Ghiacciaio del Calderone*) – ledynas Gran Saso kalnyne, vidurio Italijoje. Šis ledynas yra šalia aukščiausios Apeninų viršukalnės Korno Grandė.

Nuo 1913 m., kuomet ištirpo *Corral de la Veleta* ledynas Siera Nevada kalnuose Ispanijoje, Kalderono ledynas tapo piečiausiu ledynu Europoje.

Tiesa, šis ledynas taip pat sparčiai tirpsta. 1794 m. jis buvo apie 4 milijonų kubinių metrų tūrio, 1916 m. – 3,3 milijonų kubinių metrų, o 1991 m. vos 360 931 kubinių metrų. 1998 m. Italijos geologai ištyrė, kad Kalderono ledynas ištirps per kelis dešimtmečius.

## Šaltiniai
Kretingos (Klibių) akmuo su dubeniu

**Kretingos (Klibių) akmuo su plokščiadugniu dubeniu** – mitologinis akmuo Kretingoje, Vilniaus gatvėje, Kretingos muziejaus parko parteryje.

## Apibūdinimas
Dubenėtas akmuo kampuotas, 1,28 m skersmens. Aukštis šonuose 61–72 cm, ties viduriu – 86 cm. Viršutinė šonų dalis 30–45 cm plotyje grubiai aptašyta, o apatinė akmens dalis neapdirbta. 

Viršutinė plokštuma netaisyklingai apskrita, 1,21 m skersmens, nuolaidėja 14–23 cm į kraštus. Jos viduryje iškaltas netaisyklingo apskritimo pavidalo 49–57 cm skersmens ir 7–10 cm gylio plokščiadugnis dubuo, kurio dugno pakraščiu eina 3–4 cm pločio ir 1,5–3,0 cm gylio griovelis.

## Istorija
Seniau akmuo buvo Klibių kaimo žemių vakarinėje dalyje, 0,34 km į šiaurę nuo senųjų kaimo kapinių. Gulėjo buvusių bendrųjų kaimo ganyklų pietvakariniame kampe, šalia ankstyvųjų žemdirbystės laukų. Prasidėjus melioracijai, 1970 m. išverstas ir nugabentas į skaldymui surinktų akmenų sąvartyną. Čia jį 1971 m. pastebėjo akmenų paruošėjas Petras Rentauskas ir pranešė inžinieriui Ignui Jablonskiui, kuris akmenį parvežė į Kretingos kraštotyros muziejų.

### Tyrimai
1971 m. akmens stovėjimo vietą žvalgė Ignas Jablonskis. 25 m² dydžio plote aptikta daug degėsių ir angliukų. 

Preliminariai datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio viduriu.

## Šaltiniai
Chižanai

**Chižanai** (, senovėje *kycini, chizzini*; ) – viduramžių vakarų slavų gentis, įėjusi į liutičių genčių sąjungą. Pirmą kartą raštijoje paminėti X a. Jų centras buvo Kesinas.

Chižanų žemės buvo Baltijos pakrantėje, dabartinėje Meklenburgo-Pomeranijos žemėje (Vokietija), tarp *Warnow* ir Reknico (*Recknitz*) upių. Dabar tai *Bad Doberan* ir *Nordvorpommern* rajonai.

Nuo slavų apsigyvenimo šiose žemėse VIII–IX a. ši teritorija buvo apgyvendinta veletų. 936 m. rajonas tapo Bilungo markos (Saksonijos hercogystė, Šventoji Romos imperija) dalimi. Po 983 m. sėkmingo sukilimo veletai sudarė Liutičių sąjungą. Tai buvo kelių genčių sąjunga, kurios centras buvo Retra. Chižanai susiformavo kaip šiauriausia sąjungą sudariusi gentis (kitos trys buvo užpėnėnai, redarai ir dolenėnai.

XI a. prasidėjo liutičių vidaus konfliktai su redarais ir dolenėnais, sąjungininkais buvo užpėnėnai. Pradžioje chižanai ir užpėnėnai ėmė viršų, bet tada priešininkų pusę palaikė sėkmingai atakavę saksai. Nuo saksų pavyko atsipirkti. Pasinaudoję proga chižanus ir jų kaimynus užpėnėnus užkariavo bodričiai ir rinko duoklę. Chižanai keliems dešimtmečiams tapo bordičių valstybės dalimi., ėmė prarasti savo tapatybę. Tačiau bodričių viešpatavimui, remtam saksų ir danų, buvo priešinamasi. Saksonijos hercogas Lotaras fon Suplinburgas surengė du malšinimo žygius: 1114 m. prieš chižanų kunigaikštį Dumarą ir jo sūnų, o 1121 m. – prieš kunigaikštį Sventopolką.
Buvę chižanų sąjungininkai iš liutičių sąjugnos užpėnėnai, kaip rašoma, aktyviai dalyvavo 1114 m. žygyje su 300 lengvųjų raitelių.

Chižanų likučiai buvo asimiliuoti vokiečių atsikėlėlių. To dėka bodričių valstybės įpėdinė Meklenburgo hercogystė XII a. tapo Vokietijos žemėmis.

Pavadinimas chižanai kilęs iš slav. *хыжь* 'žvejo trobelė', kuris vėliau tapo .

## Nuorodos
Froidizmas

**Froidizmas** – austrų mokslininko Zigmundo Froido psichinių sutrikimų bei jų gydymo teorija ir jos pagrindu XX a. pradžioje susikūrusi idealistinė teorija, aiškinanti visuomenės, žmogaus gyvenimą, kultūrą bei kūrybos procesus pirminiais, nesąmoningais (ypač seksualiniais) potraukiais.
Etiopijos imperija (1941-1975)

**Etiopijos imperija** (መንግሥተ ኢትዮጵያ) – nepriklausoma valstybė Rytų Afrikoje, apėmusi dabartinės Eritrėjos ir Etiopijos teritorijas. Laikoma senesnės Etiopijos imperijos, valdžiusios kraštą nuo XII a. iki 1936 m., tąsa.

## Raida
Imperija buvo atkurta 1941 m. lapkričio mėnesį, kuomet Britų imperija užėmė Italijos Rytų Afrikos teritorijas ir sugrąžino į valdžią iki 1936 m. valdžiusį imperatorių Haile Selasie. Pasibaigus Antrajam pasauliniam karui, iš Italijos okupuotų sričių be Etiopijos imperijos buvo suformuotos kelios teritorijos – Britų kontroliuojama Eritrėja ir Italijos kontroliuojamas Somalis. 1948 m. ginčytina, somalių gyvenama teritorija (Ogadenas) buvo perduota Etiopijai, 1952 m. prie Etiopijos prijungus Eritrėją su sąlyga, kad ji turės savo autonomiją ir konstituciją, sukurta Etiopijos ir Eritrėjos federacija.

Imperatorius Selasie sparčiai modernizavo šalį. Jis siekė modernizuoti mokesčių sistemą, 1959 m. iškovojo Etiopijos bažnyčios autokefaliją, ir gavo teisę rinkti mokesčius iš dvasininkų. 1955 m. buvo išleista nauja Etiopijos konstitucija, kuri apribojo monarcho teises ir leido visuomenei dalyvauti rinkimuose, renkant atstovus į Parlamentą. Nepaisant visų pastangų, šalis vis dar buvo pusiau feodalinė, ir reformos susidūrė su stipriu aristokratijos ir dvasininkijos pasipriešinimu.

Etiopijos centralizacija kėlė ir etninius neramumus. Nors buvo suteikta tam tikra autonomija afarams, Eritrėjos atžvilgiu buvo siekiama stiprinti kontrolę. Tai 1961 m. įžiebė trisdešimt metų trukusį Eritrėjos nepriklausomybės karą (1961–1991 m.), kuris siekė Eritrėjos atsiskyrimo nuo Etiopijos, į ką atsakydamas imperatorius panaikino jos autonomiją ir pavertė ją 14-ąja provincija. Karas kėlė nestabilumą šalyje, kurį dar labiau sustiprino 1972–1974 m. Volo regione kilęs badas, naftos krizės. Visi šie įvykiai kėlė nepasitenkinimą imperatoriaus valdžia, skatino marksizmo grupelių kūrimąsi, studentų judėjimus.

1974 m. šalyje įvyko valstybinis perversmas, kurio metu šalyje įsigalėjo Dergo komunistinis režimas. Imperatorius buvo įkalintas rūmuose, o 1975 m. jam mirus, imperija oficialiai panaikinta.

## Provincijos

Imperijos laikotarpiu Etiopija buvo padalinta į 13 provincijų ir turėjo vieną autonominį vienetą – Eritrėją. 1962 m. Eritrėja buvo paversta keturioliktąja provincija, tačiau dėl kilusio karo niekuomet nebuvo tiesiogiai kontroliuojama.


* Arsi
* Balė
* Begmenderas
* Gamu-Gofa
* Godžamas


* Harargė
* Ilubaboras
* Kafa
* Ševa


* Sidamo
* Tigrajus
* Velega
* Volo
* Eritrėja
Albertas Vasiliauskas

**Albertas Vasiliauskas** (1935 m. vasario 14 d. Šlapaberžėje, Dotnuvos valsčiuje – 2024 m. rugpjūčio 8 d. Kaune) – Lietuvos miškininkas, fitopatologas, politinis veikėjas.

## Biografija
1953 m. baigė Kauno sodininkystės-daržininkystės technikumą, 1958 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos Miškų ūkio fakultetą, 1963 m. Lietuvos miškų instituto stacionarinę aspirantūrą. 1982 m. biologijos mokslų daktaras.

Nuo 1958 m. Kauno miškų ūkio Zapyškio girininkijos girininkas. 1959–1960 m. Dubravos miškų tyrimo stoties Vaišvydavos girininkijos girininkas. 1964–1965 m. Lietuvos miškų instituto vyresnysis mokslinis bendradarbis. 1966–1990 m. Dubravos miškų tyrimo stoties direktorius, 1991–1992 m. Dubravos eksperimentinės miškų urėdijos urėdas. 1992–1994 m. Lietuvos miškų instituto direktorius.

1984–1994 m. dėstė Lietuvos žemės ūkio akademijoje ekologijos pagrindų kursą. Nuo 1994 m. birželio 9 d. iki 1996 m. Lietuvos miškų ūkio ministras Adolfo Šleževičiaus VI Vyriausybėje, 1996 m. – Lauryno Stankevičiaus VII Vyriausybės miškų ūkio ministras. 2001–2005 m. Lietuvos aplinkos ministerijos viceministras.

Ištyrė spygliuočių medžių šaknų puvinio sukėlėją – šakninę pintį. Kovai su šia liga (kartu su Birute Kažemėkiene) sukūrė pripažintą išradimu biologinį preparatą „Girionys-1“. Miško fitopatologijos klausimais paskelbė apie 100 mokslinių ir gamybinių straipsnių, parašė knygų.

1985 m. LTSR nusipelnęs miškininkas. 2007 m. Kauno miškų ir aplinkos inžinerijos kolegijos garbės narys.

## Bibliografija
* Lietuvos TSR miškų ūkis, 1968 m.
* Svarbiausių miško medžių kenkėjai ir ligos, 1968 m.
* Šakninė pintis ir spygliuočių miškų ekosistemų atsparumas, 1989 m., rusų k.
* Miško apsaugos vadovas, 2000 m.
* Miško fitopatologija / Zenonas Dabkevičius, Albertas Vasiliauskas, Algimantas Žiogas. – Kaunas: Lututė, 2006. – 355 p.: iliustr. – ISBN 9955-692-53-7

## Šaltiniai
The Sims 3

**The Sims 3** – kompiuterinis gyvenimo simuliatoriaus žaidimas, sukurtas „The Sims Studio“ ir išleistas „Electronic Arts“. Tai vieno perkamiausių kompiuterinių žaidimų – „The Sims 2“ – tęsinys. Pirmą kartą šis žaidimas pasirodė 2009 m. birželio 2 d., viename kompaktiniame diske buvo Mac OS X ir Windows operacinėms sistemoms skirtos versijos. 2010 m. spalio 26 d. buvo išleistos versijos PlayStation 3, Xbox 360, Nintendo DS ir žaidimų konsolėms bei Android ir iOS operacinėms sistemoms. 2010 m. lapkričio 15 d. buvo išleista versija Wii žaidimų konsolei. Be to, buvo išleista žaidimo versija mobiliesiems telefonams, naudojantiems Java platformą.

Pirmąją savaitę parduota 1,4 mln. žaidimo kopijų. Kritikai daugiausiai įvertino teigiamai; Metacritic portale žaidimas buvo įvertintas 86/100 balais. 2011 m. duomenimis, parduota daugiau nei 10 mln. žaidimo kopijų.

## Papildymai ir paketai

### Papildymai

### Daiktų paketai

## Išnašos
Varnai

**Varnai** () – viduramžių vakarų slavų gentis, įėjusi į bodričių sąjungą, kurioje buvo antraeilė. Gentis gyveno Varnovo upės pakrantėse dabartiniame Meklenburge. 

Manoma, kad gentis pavadinta pagal upę Varnovą (kiti pavadinimai - *Warnof*, *Wrana* ar *Wranava*), o upės pavadinimas gali būti slaviškos kilmės ir reikšti 'varnų upė'. Kita hipotezė teigia, kad ši gentis kilusi iš tose pačiose apylinkėse gyvenusios germanų genties varinų. 

Varnai pirmą kartą paminėti Adomo Brėmeniečio, kuris juos vadino *Warnabi*. 

Vienas iš varnų kultūrinių centrų nuo IX a. antros pusės buvo miestas Šternbergerio ežero saloje. Spėjama, kad dar vienas varnų centras buvo tvirtovė ties Frydrichsrujės miestu Parchimo rajone. 
Jų kultūros centras buvo Parchimas, o Malikofas buvo svarbus miestas. 1171, 1185 ir 1186 m. buvo minima *Warnabi* žemė *Warnowe*. 1189 m. ji buvo vadinta *Warnonwe*, o 1222 m. *Wornawe*.

## Literatūra
* 
* 
* Howorth, H. H. «The Spread of the Slaves. Part III. The Northern Serbs or Sorabians and the Obodriti.» *The Journal of the Anthropological Institute of Great Britain and Ireland*, Vol. 9. (1880), pp 181–232.
* WARNOWER  at *Lexikon des Mittelaters*.
Vera Gornostajeva

**Vera Gornostajeva** (; 1929 m. spalio 1 d. Maskvoje – 2015 m. sausio 19 d. Maskvoje) – tarybinė ir rusų pianistė, muzikos pedagogė, muzikos ir visuomenės veikėja, publicistė, Maskvos valstybinės P. Čaikovskio konservatorijos profesorė, Maskvos muzikų sąjungos prezidentė.

## Biografija
1952 m. baigė Maskvos valstybinę P. Čaikovskio konservatoriją, 1955 m. – aspirantūrą, po kurios iš karto pradėjo mokyti ir pradėjo koncertinę veiklą.

Nuo 1955 m. iki 1959 m. dėstė muzikos Gnešino institute, o nuo 1959 m. – Maskvos konservatorijoje. Profesorė nuo 1966 m.

Mokiniai – Eteri Andžaparidzė, Pavel Jegorov, Dina Yoffe, Valerijus Sigalevič, Semionas Kručinas, Aleksandras Paley, Aleksandras Slobodianikas, Michailas Kollontai, Vadimas Cholodenko.

## Šeima
Vyras Vadimas Knorre, fizikas. Dukra – Ksenija Knorre, Maskvos valstybinės Piotro Čaikovskio konservatorijos profesorė.

Anūkai – Lika Kremer bei lietuvių kilmės pianistas (bei jos mokinys) Lukas Geniušas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Biografija
Dišlių apylinkė

**Dišlių apylinkė** – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Alsėdžių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Plungės rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Alsėdžių apylinkės.

## Šaltiniai
Vilkaičių apylinkė

**Vilkaičių apylinkė** – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.

## Istorija

XX a. 5-ajame dešimtmetyje užėjus sovietams sudarytos dvi gretimos Vilkaičių apylinkės, per jas ėjo riba tarp Plungės ir Telšių apskričių. 1949 m. jos buvo Alsėdžių ir Žarėnų valsčiuose, 1950 m. priskirtos naujiems Plungės ir Telšių rajonams. 1954 m. gegužės 25 d. abi apylinkės panaikintos, šiaurinę (Plungės rajono) apylinkę prijungiant prie Paukštakių apylinkės, o pietinę (Telšių rajono) – prie Užminijų apylinkės.

## Šaltiniai
Čangčangas

**Čangčangas** ( 'ilga ietis', ) – ilga (apie 4 m ilgio) korėjiečių ietis. Dėl ilgio svaidymui netiko. Čangčangus naudojo tiek pėstininkai, tiek raiteliai. 

Paprastai darydavo iš kukmedžio, bet naudodavo ir kitokią medieną, pvz., ąžuolą. Bambukinis variantas - čukčangčangas.

Pirmą kartą aprašyta XVI a. kovos menų vadovėlyje „*Muyejebo*“.
TS Podbeskidzie Bielsko-Biała

**Belsko-Bialos „Podbeskidzie“** – Lenkijos futbolo klubas iš Belsko-Bialos.

## Istorija
Klubas įkurtas 1997 m. Neturi ilgos ir garbingos istorijos, bet yra dalyvavę elito diviziono kovose. 

Debiutavo Ekstraklasa pirmenybėse 2011 m. Penkerius metus jame sužaidė ir iškrito į žemesnį divizioną.

## Spalvinė gama

## Apranga
;Sportinės aprangos pokyčiai:
* Namuose žaidžia tradicine apranga. 

## Pasiekimai
; s 
* pusfinalis (2011 m.)

## Sezonai

|}
* Šaltiniai: RSSSF duomenų bazė.

## Lietuviai
* Emilijus Zubas, vartininkas (2015–2016 m.)
* Titas Milašius, saugas (2021–2024 m.)

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
* SOCCERWAY
Čukčangčangas

**Džukdžangčangas** (, 'bambukinė ilga ietis') – korėjiečių bambukinė ilga ietis (džangčangas). Ilgis – apie 4,2 m. džukdžangčangai lankstesni už paprastus džangčangus.

Pirmą kartą paminėta 1759 m. kovos menų vadovėlyje „*Muyesinbo*“.

Džukdžangčangus gamindavo iš bambuko. Ieties kotas galėjo būti vientisas bambuko stiebas arba padarytas iš suklijuotų perpintų bambuko juostų. Antruoju būdu pagamintos ietys būdavo patvaresnės.

## Išnašos
SK Hanácká Slavia Kroměříž

**Kromeržyžo „Hanácká Slavia“** – Čekijos futbolo klubas iš Kromeržyžo.

## Istorija
Klubo ištakos siekia 1919 m. Rungtyniavo 1934–1939 m. žaidė antrojoje Čekoslovakijos lygoje. 

1942–1944 m. žaidė Moravijos ir Silezijos pirmenybėse, tuometinėje antrojoje Bohemijos ir Moravijos protektorato pakopoje. 

1942–1945 metais rungtyniavo antrojoje Čekoslovakijos lygoje. 

2003–2004 m. sezone Moravijos-Silezijos lygoje tapo nugalėtojais ir pateko į aukštesnį divizioną.

2004–2005 m. sezone rungtyniavo Čekijos Antroje lygoje. Užėmė tryliktą vietą.

2005–2006 m. sezone Antroje lygoje buvo aštunti, tačiau po sezono pardavė Antros lygos licenciją SFC Opava, o patys iškrito į žemesnį divizioną. 

Nuo 2007–2008 sezono rungtyniavo Moravijos-Silezijos lygoje. 2021–2022 m. liko antroje vietoje. 2022–2023 m. tapo lygos nugalėtojais ir pateko į aukštesnę pakopą.

2023–2024 m. sezone žaidė Antroje lygoje.

## Pavadinimų kaita
* 1919 – **SK Hanácká Slavia Kroměříž** (*Sportovní klub Hanácká Slavia Kroměříž*)
* 1941 – Susijungė su **SK Hanácká Sparta Kroměříž**
* 1953 – **DSO Spartak Kroměříž** (*Dobrovolná sportovní organisace Spartak Kroměříž*)
* 1958 – **TJ Slavia Kroměříž** (*Tělovýchovná jednota Slavia Kroměříž*)
* 1991 – **SK Hanácká Slavia Kroměříž** (*Sportovní klub Hanácká Slavia Kroměříž*)

## Pasiekimai
* s pusfinalis (2011 m.)

## Sezonai

|}
### nuo 2021–2022 m. sezono

|}

## Emblema

Vaizdas:Hanacka Slavia.png|Senoji emblema
Vaizdas:SK Hanácká Slavia Kroměříž.png|Naujoji emblema


## Spalvinė gama

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia x apranga. 

## Išnašoos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
* facebook paskyra
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
Ivanas Konevas

**Ivanas Konevas** (*Иван Степанович Конев*; 1897 m. gruodžio 28 d. Vologdos gubernija – 1973 m. gegužės 21 d.) – tarybinis karvedys, Tarybų Sąjungos maršalas, dukart Tarybų Sąjungos didvyris.

Vadovavo nuslopinant Vengrijos revoliuciją (1956 m.) ir Prahos pavasarį (1968 m.).
Pamarėnai

**Pamarėnai**, *pomeranai* (; ; ) – vakarų slavų gentys, gyvenusios iki XVI–XVII a. Baltijos pakrantėje ties Oderio žiotimis. 900 m. pamarėnų ribos vakaruose buvo ties Oderiu, rytuose – ties Vysla, pietuose – ties Notece. Pavadinimas susijęs su istorinio regiono Pomeranija pavadinimu.

Pamarėnų gentys susiformavo VI a., kai slavų gentys apsigyveno žemėse, iki tol apgyvendintose tokių germanų kaip gotai, rugijai ir kt.

X a. lenkų kunigaikštis Meška I prijungė pamarėnų žemes prie lenkų valstybės. XI a. pamarėnai sukilo ir išsilaisvino nuo lenkų. XII a. nekrikščionis pamarėnus spaudė besiplečiantys krikščionys kaimynai danai, lenkai ir Saksonijos hercogystė (Šventoji Romos imperija).

Tuo metu jų žemės prasiplėtė į vakarus, nes kunigaikštis Vartislavas užkariavo dalį liutičių žemių į vakarus nuo Oderio. 1121 m. pamarėnus nugalėjo lenkų kunigaikštis Boleslovas III Kreivaburnis, pamarėnų kunigaikštis Vartislavas tapo Boleslavo Kreivaburnio vasalu. Vienas iš reikalavimų buvo pasikrikštyti, tad pamarėnai priėmė krikščionybę.

1164 m. Vartislavo įpėdiniai (Grifonų dinastija) pralaimėjo Vercheno mūšį ir tapo Saksonijos hercogo Henriko Liūto vasalais. Vėliau pamarėnų žemės buvo padalintos. 1181 m. vakarinės pamarėnų žemės tapo Pomeranijos hercogyste, pavaldžia Šventosios Romos imperijai. Samboridų valdomos rytinės pamarėnų žemės buvo Lenkijos įtakos zonoje, o nuo 1309 m, – Teutonų ordino.

Maždaug nuo 1180 m. pamarėnų žemėse ėmė stiprėti vokiečių įtaka, į jas ėmė atsikelti vis daugiau vokiečių. Dėl niokojančių karų su danais pamarėnų žemės buvo ištuštėjusios, tad pamarėnų feodalai priimdavo vokiečius atsikėlėlius. Prasidėjo pamarėnų germanizacija ir polonizacija.

## Pamarėnų palikuonys
Tiesioginiais pamarėnų palikuonimis laikomi:
* kašubai (apie 300 tūkst.).
* slovincai
* kocieviakai
* boroviakai

## Nuorodos
Slovincai

**Slovincai** () – vakarų slavų etninė grupė, gyvenusi dabartinėje Vakarų Pamario vaivadijoje (Lenkija). Pagrindinis jų arealas buvo tarp Slupsko ir Lebos miestų.

Slovincai nuo Rytų Pamaryje gyvenančių katalikų kašubų skyrėsi religija – jie buvo protestantai. Daugelis slovincų dar XVII a. pabaigoje perėjo į vokiečių kalbą, nes protestantų pamaldos vykdavo vokiečių kalba. Topografiniai pavadinimai išliko daugiausia slaviškos kilmės.

Po 1945 m. slovincų palikuonys buvo išvaryti iš prie Lenkijos prijungtų vakarinių Pamario žemių. Buvo bandyta jiems suteikti teisę pasilikti gimtose vietose, nes jie yra slavų kilmės. Tačiau pasilikti leido tik nedaugeliui slovincų, o ir tie patys išvyko.

Slovincų kalba XX a. jau buvo išnykusi. Ji artima kašubų kalbai.