open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Konstal 106N

**Konstal 106N ir 106Na** – tramvajų modeliai, 1977, 1985 ir 1987 m. gamintas Lenkijos bendrovės „Konstal“.

Tramvajai yra 13500 mm ilgio, 2400 mm pločio, 3060 mm aukščio ir 16800 kg svorio. Turi keturias duris, sudarytas iš dviejų dalių, atsidarančių į salono pusę. Konstal 106N turi 166 kW elektrinį variklį, galintį išvystyti 70 km/h greitį. Tramvajus turi 20 sėdimas vietas, gali sutalpinti 145 keleivių. 

Iš viso buvo pagaminti 7 Konstal 106N ir 4 Konstal 106Na tramvajai.

## Tramvajaus pristatymas

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Konstal 106N – tramwar4.republika.pl
* Konstal 106Na – tramwar4.republika.pl
Matilda Viršilaitė-Šveikauskienė

**Matilda Viršilaitė-Šveikauskienė** (1868 m. Čenstakave, Lenkija – 1917 m. spalio 15 d. Nemakščiuose, Raseinių apskritis) – lietuvių visuomenės veikėja, nepriklausomybės siekėja, rašytoja.

## Biografija
Mokėsi Varšuvoje, Vilniuje. Nuo 1885 m. gyveno Nemakščiuose, vyras Kazimieras dirbo vaistininko padėjėju. 1892 m. įsigijo vaistinę iš darbdavio gyd. V. Michailovskio. Nuo 1901 m. vaistinę išnuomojo ir su šeima gyveno Vilniuje. 1903 m. mirė vyras Kazimieras. 1905 m. dalyvavo  Didžiajame Vilniaus Seime. 1907 m. viena iš Lietuvių katalikių moterų draugijos steigėjų. Mokytojavo, vertė religinio turinio knygeles, globojo Kazį Binkį, 1912 m. atvykusį į Vilnių. Būdama lietuvių moksleivių bendrabučio vedėja, geru žodžiu ir pietumis paremdavo aštuoniolikmetį jaunuolį. Prieš Pirmą pasaulinį karą grįžo į Bartkiškės dvarą ir prižiūrėjo Nemakščių vaistinę.

Rašė *Viršilos* slapyvardžiu: „Mažas lietuviškas elementorius“, „Trokštu“.

Vaikai: Marija Kindziulienė-Klevinskienė (rašytoja „Pušaitė“) , Antanas Kazimieras, Viktoras Pranciškus, Vaclovas.

## Bibliografija
* Mažas lietuviškas elementorius, 1905 m.
* Trokštu, 1906 m.

## Išnašos
2016 m. Baltijos taurė

**2016 m. Baltijos taurė** – Baltijos taurės futbolo turnyras, gegužės 29–birželio 4 dienomis vykęs trijose Baltijos šalyse. Kaip įprasta, turnyre dalyvavo visos 3 Baltijos valstybės. Čempionų titulus apgynė latviai.

## Varžybos

----

## Šaltiniai
Vykintas Slivka

**Vykintas Slivka** (g. 1995 m. balandžio 29 d. Panevėžyje) – Lietuvos futbolininkas, saugas.

## Karjera
Gimė Panevėžyje, treniravosi „Ekrano“ jaunimo komandoje. 2014 m. Vykintas Slivka pasirašė kontraktą su italų futbolo grandu Turino „Juventus“. Tiesa, komandoje taip ir nesužaidė, nors buvo pakviestas į pagrindinę sudėtį.

2017 m. liepos pabaigoje pasirašė trejų metų sutartį su Škotijos Hibernian FC klubu. 2020 m. birželio pabaigoje sutartis su Edinburgo klubu nebuvo pratęsta.

2020 m. rugpjūčio pabaigoje pasirašė dvejų metų sutartį su Atėnų „Appolon Smyrnis“ klubu.

2022 m. liepos mėn. persikėlė į kitą Graikijos klubą – PAS Lamia 1964.

2024 m. vasarą persikėlė į Japoniją. Atstovavo Sagan Tosu. 2024 m. liepos 14 d. debiutavo Japonijos čempionato rungtynėse prieš Gamba Osaka. Lietuvis rungtynes pradėjo ant atsarginių suolelio, o aikštėje pasirodė 85 minutę. „Sagan“ klubas namuose rezultatu 0:2 pralaimėjo Osakos „Gamba“. 2024 m. spalio 5 d. pelnė pirmąjį savo įvartį Japonijoje J1 League rungtynėse prieš FC Tokyo. Po lietuvio įvarčio Sagan Tosu pirmavo rezultatu 1-0, bet neišlaikė turėtos persvaros. Susitikimas baigėsi lygiosiomis 1-1. 2024 m. lapkričio 30 d. pasižymėjo įvarčiu rungtynėse  prieš Nagoya Grampus. Lietuvis pasižymėjo 8 rungtynių minutę, o jo atstovaujamas klubas rezultatu 3-0 sutriuškino varžovus. 2025 m. sausio mėn. klubas pranešė, kad lietuvis lieka ir 2025 m. sezonui.

## Žaidimas rinktinėje
Vykintas Slivka buvo kviečiamas į Lietuvos jaunimo U-17, U-19, U-21 rinktines.

2015 m. birželio 5 d. Vykintas Slivka debiutavo Lietuvos nacionalinėje rinktinėje, draugiškose varžybose prieš Vengriją. 2016 m. rugsėjo 4 d. įmušė pirmąjį įvartį už rinktinę (varžybose prieš Slovėniją).

2022 m. rugsėjo 22 d. pasižymėjo įvarčiu rungtynėse prieš Farerus. Tuo metu pirmavo varžovai, o po V. Slivkos smūgio rezultatas tapo lygus (1:1).

### Įvarčiai rinktinėje

## Išnašos

## Nuorodos
* Soccerway
* Transfermarkt
* lietuvosfutbolas.lt
Antono Malatinskio stadionas

**Antono Malatinskio stadionas** () – futbolo stadionas Trnavoje, Slovakijoje. Namų rungtynes žaidžia FC Spartak Trnava. 1998 m. pervadintas praeityje garsaus futbolininko ir trenerio Antono Malatinskio garbei.

## 2013–2015 m. renovacija
2013–2015 m. renovuotas ne tik stadionas, bet ir šalia esantis prekybos centras „City Arena“. 

Atnaujinimo darbai kainavo € 79 milijonus, € 28 milijonai buvo skirti stadiono rekonstrukcijai. Slovakijos vyriausybė skyrė € 13 milijonus.

Nepaisant rekonstrukcijos darbų, kurių metu buvo nugriautos trys tribūnos, FC Spartak Trnava žaidė namų rungtynes rekonstruojamame stadione. 

Renovuotas stadionas atidarytas 2015 m. rugpjūčio 22 d. Atidarymo dieną vyko draugiškos futbolo rungtynės tarp Spartak Trnava ir Brazilijos klubo Clube Atlético Paranaense. Svečiai nugalėjo rezultatu 2:0.

## Šaltiniai
Hlohovecas

**Hlohovecas** (; ; ) – miestas Trnavos krašte, pietvakarių Slovakijoje. Hlohoveco apygardos administracinis centras. 22 079 gyventojai (2015 m. duomenys). Per miestą teka Vahas.

## Istorija
Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas 1113 m., kaip *Galgocz*. 1362 m. suteiktos miestelio teisės. 1663 m. okupuotas Osmanų imperijos. 1685 m. atkovotas austrų.

1720 m. pastatyta renesanso–baroko stiliaus pilis, kurios vietoje stovėjo viduramžių pilis. 1802 m., netoli pilies, pastatytas ampyro stiliaus teatras, jojimo mokykla bei baroko stiliaus parko paviljonas.

Arkangelo Mykolo aikštėje stovi gotikinė Arkangelo Mykolo bažnyčia. Šalia bažnyčios išlikusi XVIII a. Šv. Onos koplyčia. 1492 m. statyta pranciškonų bažnyčia ir vienuolynas. Dalį vienuolyno patalpų naudoja nacionalinis istorijos ir geografijos muziejai.

## Gyventojai

## Garsesni miestelėnai
* Miroslav Karhan – futbolininkas, futbolo treneris.

## Miestų partnerystė
*  De Panė, Belgija
*  Hranicės, Čekija
*  Slovenske Konicės, Slovėnija

## Galerija

Hlohovec church4.JPG|Šv. Mikalojaus bažnyčia
Hlohovec vah.JPG|Vahas. 2006 m. balandis
Galgóc légifotó.jpg|Pilis iš paukščio skrydžio
Hlohovec cirkevnaskola.JPG|Pradinė mokykla


## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali miesto svetainė
Kosovo vyrų futbolo rinktinė

**Kosovo vyrų futbolo rinktinė** – nacionalinė futbolo rinktinė, atstovaujanti Kosovui. FIFA ir UEFA narė nuo 2016 m., valdoma Kosovo futbolo federacijos.

## Istorija

Kosovo rinktinė sudaryta XX a. pab., byrant Jugoslavijai. Pradžioje ji žaidė neoficialias rungtynes prieš klubus, 2005 m. dalyvavo neoficialiame KTFF (Turkų Kipro futbolo federacijos) 50-dešimtmečio turnyre, žaidė porą rungtynių su Albanija, taip su ne FIFA nariu Monaku. 2008 m. Kosovo futbolo federacija pateikė prašymą įstoti į FIFA, bet šis prašymas buvo atmestas motyvuojant tuo, kad Kosovas nėra tarptautiniu mastu pripažinta valstybė. 2012 m. žymūs iš Kosovo kilę albanų futbolininkai (Lorikas Cana, Džerdanas Šakiris, Granitas Džaka, Valonas Behrami) pateikė peticiją FIFA prezidentui Zepui Blateriui dėl Kosovo federacijos pripažinimo. FIFA leido Kosovui žaisti oficialias rungtynes, bet dėl to protestą paskelbė Serbija. 2014 m. FIFA suteikė galimybę Kosovui ir Kosovo klubams žaisti oficialias rungtynes prieš FIFA nares (išskyrus buvusios Jugoslavijos šalis), su sąlyga, kad nebus demonstruojami Kosovo nacionaliniai simboliai, grojamas himnas. 2014 m. kovo 5 d. Kosovo vyrų futbolo rinktinė sužaidė savo pirmas FIFA sankcionuotas rungtynes su Haičio rinktine. 2016 m. Kosovas oficialiai tapo UEFA ir FIFA nariu, rinktinei buvo leista žaisti atrankoje į 2018 m. pasaulio futbolo čempionatą.

## Dalyvavimas pasaulio čempionatuose
* 1930–2014 – 
* 2018–2022 – 

## Dalyvavimas Europos čempionatuose
* iki 2016 – 
* 2020–2024 – 

## Garsesni žaidėjai
*  Edon Zhegrova
*  Valon Berisha
*  Ermal Krasniqi
*  Muharrem Jashari

## Kosovas prieš Lietuvą
----

* 2024 m. spalio 12 d. Kaune įvyko rungtynės prieš Kosovą. Paulius Golubickas pelnė įvartį rungtynėse prieš Kosovą, tačiau varžovai nugalėjo lietuvius rezultatu 2-1.
----
----

* 2024 m. lapkričio 18 d. Kosovas nugalėjo Lietuvą rezultatu 1-0.
----

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Lietuvos rinktinė 2016 m. Europos futbolo čempionato atrankoje

: *Apie kitas rungtynes skaitykite straipsnyje [[XV Europos futbolo čempionato atranka]]*
Lietuvos futbolo rinktinės atrankinės varžybos į 2016 m. vykusį **[[Euro 2016|2016 m. Europos futbolo čempionatą]]** Prancūzijoje. Lietuva žaidė E grupėje.

## Turnyrinė padėtis

## San Marinas – Lietuva

## Lietuva – Estija

## Lietuva – Slovėnija

## Šveicarija – Lietuva

## Anglija – Lietuva

## Lietuva – Šveicarija

## Estija – Lietuva

## Lietuva – San Marinas

## Slovėnija – Lietuva

## Lietuva – Anglija

## Šaltiniai
Lietuvos rinktinė 2018 m. pasaulio futbolo čempionato atrankoje

: *Apie kitas [[FIFA pasaulio čempionatas|FIFA pasaulio čempionato]] rungtynes skaitykite straipsnyje [[2018 m. pasaulio futbolo čempionato atranka/Europa]]*
Lietuvos futbolo rinktinės atrankinės varžybos į 2018 m. **[[XXI pasaulio futbolo čempionatas|pasaulio futbolo čempionatą]]** Rusijoje. Lietuva rungtyniavo F grupėje.

## Turnyrinė padėtis

## Lietuva – Slovėnija

## Škotija – Lietuva

## Lietuva – Malta

## Slovakija – Lietuva

## Anglija – Lietuva

## Lietuva – Slovakija

## Lietuva – Škotija

## Slovėnija – Lietuva

## Malta – Lietuva

## Lietuva – Anglija

## Nuorodos
Antonas Protazijus Potockis

**Antonas Protazijus Potockis** ( , 1761 m. rugsėjo 11 d. – 1801 m.) – Lenkijos magnatas, ATR valstybinis veikėjas, Guzovo seniūnas, paskutinis Kijevo vaivada (1791–1793 m.).

## Biografija
Kilo iš stambios žymios magnatų Potockių giminės, herbo „Piliawa“ savininkas. Guzovo seniūno ir Karūnos armijos generolo-leitenanto Jano Prospero Potockio (m. 1761/1762) ir Paulos Šembek (m. 1797) vienintelis sūnus.

Antonas Protazijus Potockis iš savo tėvo paveldėjo stambias žemės valdas ir dideles pinigines lėšas. Dėka savo vedybų su kunigaikštyte Mariana Liubomirska (1773–1810), Rusijos generolo-leitenanto Kaspero Liubomirskio (m. 1780) ir Barboros Liubomirskos dukterimi, dar labiau padidino savo kapitalą.

Vienas pirmųjų Švietimo epochos Lenkijos kapitalistų. 1791 m. gegužės 3 d. palaikė ATR konstitucijos priėmimą.

1780-aisiais m. įkūrė banko kontoras Varšuvoje, Machnivke (dabar Horišni Plavniai) ir Chersone. Savo plačiose valdose Ukrainoje, kurios centras buvo Machnovka, įkūrė audinių, baldų, porceliano ir kitas manufaktūras.

1787 m. gegužės 8 d. Antonas Protazijus Potockis buvo apdovanotas Baltojo erelio ordinu.

1783 m. kovą Antonas Potockis tapo vienu iš „Rytų Prekybos Įmonės“, sudarytos Vinicoje, įkūrėju. 1785 m. sausį tapo tos prekybos įmonės vadovu. Įkūrė Rusijos uoste Chersone kontorą, iš kur vedė prekybą Lenkijos prekėmis per Juodąją jūrą. Savo finansinėmis operacijomis ir prekyba sukaupė didžiulį kapitalą (60–70 milijonų zlotų). 1791 m. sau nupirko senatorinę Kijevo vaivados pareigybę.

1793 m. dėl finansinės krizės ir antrojo ATR padalijimo buvo priverstas paskelbti savo bankrotą. Paskutinius metus praleido savo dvare Machnovke.

## Šeima

Buvo vedęs Kaspero Liubomirskio dukterį Marianą, santuokoje su kuria turėjo dukterį Emiliją. 1792 m. žmona tapo nėščia nuo Rusijos karo vado V. A. Zubovo. Norėdamas išvengti skandalo, Potockis „užleido“ žmoną Zubovui, apiforminęs su ja skyrybas.

## Literatūra
* *Zofia Z.* Potocki Prot // Polski Słownik Biograficzny, t. 28/1, z. 116, 1984 r.

|-
Borama

**Borama** (, ) – miestas šiaurės Somalyje, vakarų Somalilande, į vakarus nuo Hargeisos, netoli Etiopijos sienos. Avdalo krašto administracinis centras. Keliai į Hargeisą, Sailaką, yra oro uostas. Veikia universitetas (įkurtas 1998 m.), pirmoji Somalio kurčiųjų mokykla. Žemės ūkio regiono prekybinis centras (gyvuliai, sorgos, kukurūzai, arbūzai, daržovės). Už 4,5 km į šiaurės rytus nuo Boramos yra senovinio Amudo miesto griuvėsiai.

## Istorija

Borama apygardos centru tapo 1925 m. Boramos dvasininkas Abdurahmanas Šeichas Nuras 1933 m. sukūrė naują rašto sistemą somalių kalbai, kurią pavadino Boramos raštu. 1940 m. miestą buvo užėmę italai. Ogadeno karo metu subombarduotas Etiopijos aviacijos.
Abeido Amanio Karumio tarptautinis oro uostas

**Abeido Amanio Karumio oro uostas** (IATA – **ZNZ**, ICAO – **HTZA**, swa – *Uwanja wa Ndege wa Kimataifa wa Abeid Amani Karume*) – pagrindinis Zanzibaro salyno oro uostas, esantis 5 km į pietus nuo Zanzibaro miesto. Oro uostas turi skrydžius su Rytų Afrika, Europa ir Vidurio Rytais.

Iki 2010 m. oro uostas vadinosi tarptautiniu Zanzibaro oro uostu, o tada pervadintas, pagerbiant pirmąjį Zanzibaro prezidentą Abeid Karume.

2005 m. oro uostas aptarnavo 418 814 keleivių ir 566 tonų krovininių skrydžių.

## Šaltiniai
Stanislovas Kostka Čartoriskis

Kunigaikštis **Stanislovas Kostka Čartoriskis** (m. 1766 m. balandžio 5 d. Varšuvoje) – ATR valstybinis veikėjas, Lietuvos didysis taurininkas, po to Karūnos didysis medžioklis (nuo 1742 m.), Lucko, Lipnicko ir Radošicko seniūnas. Šarvuotos vėliavos pulkininkas.

## Biografija
Korecko linijos magnatų Čartoriskių giminės atstovas, herbo „Pogonia“ savininkas. Lietuvos didžiojo vėliavininko, kunigaikščio Juozapo Čartoriskio (m. 1750) ir Terezės Denhof, Pamario vaivados Vladislovo Denhofo dukters, vyresnysis sūnus.

Jo auklėtojas buvo ksiondzas - piaristas Mamčinskis. Dažniausiai jis gyveno netoli Krokuvos, bet dažnai buvo Liubline ir Varšuvoje Augusto Stipriojo valdymo pabaigoje. 1732 m. gruodį buvo išrinktas pasiuntiniu nuo Braclavo vaivadijos į seimą.

Lenkijos karaliaus Augusto III valdymo metu Stanislovas Kostka Čartoriskis užėmė Lietuvos didžiojo taurininko pareigybę, o 1742 m. gegužės 21 d. tapo Karūnos didžiuoju medžiokliu. 1743 m. – Vislicos pasiuntinys į seimą. 1752 m. gavo Lucko seniūno pareigybę. 1744 m. kovo 8 d. tapo Baltojo erelio ordino kavalieriumi.

Kunigaikštis Stanislovas Kostka Čartoriskis sirgo tuberkulioze.

1763 metų balandžio 25 d. atsisakė Lucko seniūno pareigų savo vyresnio sūnaus Juozapo Klemenso Čartoriskio naudai, bet tik tai ant popieriaus, o faktiškai vykdė tas pareigas iki savo mirties. 

1763 metais po Lenkijos karaliaus Augusto III mirties kunigaikštis Stanislovas Kostka Čartoriskis buvo paskirtas ATR pasiuntiniu Prūsijos rūmuose Berlyne. Bandė pasiekti išrinkimą į seimą „savo“ pasiuntinius ir neleisti į seimą Voluinės vaivados Juozapo Kanto Osolinskio, „Familijos“ priešininko. 1764 metais pasirašė išrinkimą į Lenkijos karaliaus sostą Stanislovą Augustą Poniatovskį.  

Karūnaciniame seime 1764 metais Stanislovas Kostka Čartoriskis buvo paskirtas pasiuntiniu deryboms su rusų ir prūsų pasiuntiniais. 1765 metų vasarį rimtai sirgo. 

1766 metų balandžio 5 d., šeštadienį Stanislovas Kostka Čartoriskis mirė Varšuvoje. Balandžio 8 d. jį palaidojo bernardinų bažnyčioje Zebžydovo - Kalvarijoje.  

## Šeima
1736 metais Krokuvoje vedė Aną Rybinską (m. 1778), Kulmo vaivados ir Karūnos artilerijos generolo Jokūbo Zigmanto Rybinskio (m. 1725) dukterį. Vaikai:

* Juozapas Klemensas (1740–1810), Lietuvos didysis stalininkas, vaitas ir Lucko seniūnas 
* Kazimieras Kostka (1741–1806)

## Literatūra
* Encyklopedyja Powszechna" tom 6, rok wydania 1861, Warszawa, str.245-247
Pleofonija

**Pleofonija** (iš  'daug' + *φωνή* 'garsas';  [polno 'glasijie]), arba **pilnagarsystė**, **pilnagarsis** – viena iš fonetikos ypatybių, skirianti šiuolaikines rytų slavų kalbas nuo vakarų ir pietų slavų kalbų. Terminas *pilnagarsystė* () buvo pasiūlytas M. Maksimovo. Manoma, kad šis fonetikos reiškinys atsirado dėl baltų kalbų substrato arba įtakos.

Rytų slavų kalbų areale pleofonija ėmė reikštis apie VII amžių kaip judriųjų balsių metatezės rezultatas: *TorT > ToroT, *TolT > ToloT, *TerT > TereT, *TelT > ToloT, TeleT, TeloT, kai T – bet koks priebalsis; žvaigždute žymimi rekonstruoti junginiai.

## Antrasis pleofonijos etapas
Fonetiniai pokyčiai rytų slavų dialektuose, atitinkantys pleofoniją, tik su redukuotais balsiais *ъ* ir *ь*: **TъrT* > *TъrъT*, **TьrT* > *TьrьT*. Buvo būdinga šiaurės krivičių ir senajam Naugardo dialektui. Vėliau šiuose junginiuose antrasis redukuotas balsis arba iškrito, arba pagal bendrąją redukuotųjų balsių išnykimo taisyklę virto neredukuotu sveikuoju balsiu.

Kai kurie žodžiai, patyrę antrąją pleofoniją, pateko į bendrinę rusų kalbą, pavyzdžiui: *вер/ё/вка* (senovės Naugardo tarme *вьрвъка*), *бестол/о/чь* šalia giminingo *толк* (sen. Naugardo tarme *тълкъ*), *сумер/е/чный* šalia *сумерки* (sen. Naugardo tarme *сумьркъ*). Kada prasidėjo antrasis pleofonijos etapas, kalbininkai nesutaria. Kai kurie mano, kad antrasis pleofonijos etapas prasidėjo redukuotųjų balsių išnykimo laikais (XII a. antrojoje pusėje – XIII a. pr.), kiti teigia šį reiškinį prasidėjus anksčiau.

Antrąjį pleofonijos etapą patyrė šiaurinės rusų tarmės, be to, šis fonologinis virsmas jose nenuoseklus: *верх* (*ве́рех*, *верёх*), *серп* (*се́реп*, *серёп*), *корм* (*ко́ром*, *коро́м*), *столб* (*сто́лоб*, *столо́б*), *горб* (*го́роб*, *горо́б*) ir žodžiai su šaknimi *долг-*, *долж-* (*до́лог* (долг), *до́ложен*, *доло́жен*, *доложён*, *до́ложность* ir t. t.). Be šių dažnesnių žodžių su pleofonija, tarmėtyrininkai yra aptikę ir tokių formų: *во́лок*, *го́рос’* (горсть), *дёрен*, *жере́дочка*, *холомо́к*, *че́ревь*, *четве́рег*, *чёлон*, *шерёстка*, *тёрен*, *то́рог* ir kitų.

Šis reiškinys paplitęs tam tikrame areale. Tarmių žemėlapiuose tai pastebima rusų šiaurės vakarų tarmėse (daugmaž sutampa su senovės Naugardo dialekto teritorija), kurioje bendrinės kalbos žodžiai *верх*, *столб*, *корм*, *серп*,*горб* ir kiti patyrė pleofoniją. Ankstyvuoju rusų pietryčių tarmių formavimosi laikotarpiu, įvairių priebalsių junginiuose sutinkamas beatsirandąs balsis: *свёк[ъ]ла*, *по́м[ъ]ню* ir pan., o žodžiuose *ко́р[ъ]м* ir *го́р[ъ]б* redukuoti balsiai gali būti ne antrojo pleofonijos etapo padarinys, kaip kad šiaurės vakarų tarmėse.

## Išnašos
Takyras

**Takyras** ( 'lygus, nuogas') – plokščia molinga dykuma suskilinėjusiu paviršiumi Vidurinėje Azijoje. Ši reljefo forma susidaro išdžiuvus druskingiems dirvožemiams dykumose ir pusdykumėse.

Takyrui būdingi molingame grunte susidarantys džiuvimo plyšiai. Paprastai formuojasi plokščiose daubose, kur po sezoninių liūčių susidaro negilūs ežerai. Išdžiūdamas tokio ežero vanduo apnuogina klampų dumblingą jo dugną, kuris kaitinant saulei traukiasi, mažėja jo tūris. Taip dugno paviršius tampa suaižėjusia pluta, kurią sudaro atskiros daugiakampės, įvairių formų grunto plokštės. Jų dydžiai priklauso nuo dugno nuosėdų sudėties, druskingumo laipsnio, džiuvimo režimo ir kt. Takyrai formuojasi, kai gruntinių vandenų horizontas siekia 1,5 m gylį, tokiomis sąlygomis druskos patenka į gruntinius vandenis ir vėl pakyla kapiliarais.

Panašūs dariniai JAV dykumose žinomi kaip *playa*, arabų šalyse – *sabcha*.

## Literatūra
* Jayne Belnap, Otto Ludwig Lange. 7.5 «Central Asia Takyr» // Biological Soil Crusts: Structure, Function, and Management. – Springer, 2001. – С. 90. – ISBN 3540437576

## Nuorodos
* Takyrai (rusų k.)
Australijos dykumos

**Australijos dykumos** užima 1 371 000 km² plotą, tai sudaro 18 proc. viso Australijos žemyno ploto. Tačiau apie 35 proc. Australijos pasiekia tiek mažai lietaus, kad šią dalį taip pat galima vadinti dykumomis. Dauguma Australijos dykumų yra vakarinėje ir centrinėje dalyje.

Pagal tarptautinius standartus lietaus, tenkančio Australijos dykumoms, lygis yra aukštas. Nei viena žemyne esanti tyrimų stotis neužfiksuoja mažesnio lietaus kiekio nei 100 mm per metus. 

Pati didžiausia šalyje yra Didžioji Viktorijos dykuma, užimanti 348 750 km² plotą. Metinis kritulių vidurkis žemas, bet ne toks žemas kaip daugelyje kitų dykumų, – nuo 200 iki 250 mm per metus. Vasarą dienos metu vidutinė oro temperatūra svyruoja nuo 32 iki 40 °C. Žiemą nukrenta iki 18–23 °C. Didžiojoje Viktorijos dykumoje niekada nesninga.

Antra pagal dydį yra Didžioji Smėlio dykuma, esanti vakarų Australijoje. Ji užima 267 250 km² plotą.

## Australijos dykumos

## Šaltiniai
Tirario dykuma

**Tirario dykuma** () – dykuma Pietų Australijos valstijos Tolimosios Šiaurės () regione. Dykumos šiaurėje yra Simpsono dykuma, rytuose – Stželeckio dykuma, šiaurės rytuose – Sterto dykuma.

Tirario dykumos plotas yra 15 250 km².

Tirario dykuma pasižymi labai sausu klimatu – čia vyrauja aukštos temperatūros ir metinis 125 mm kritulių kiekis.

Pirmą kartą dykuma atrasta 1886 m. europiečių, iki tol čia gyveno aborigenų gentys.

## Nuorodos
17473 Freddiemercury

**17473 Freddiemercury** (taip pat vadinamas **1991 FM<sub>3</sub>, 1982 VC<sub>9</sub>, 1999 JE<sub>127</sub>**) – pagrindinio asteroidų žiedo 3,4 km diametro asteroidas. Jį 1991 m. kovo 21 d. atrado belgų astronomas Henri Debehogne La Siljos observatorijoje Čilėje.

Asteroidas aplink Saulę apskrieja 2-2,8 AU atstumu kas 3 metus ir 8 mėnesius (1 349 dienas).

Asteroido paviršius pasižymi dideliu albedu – 0,313. Iki šiol nežinoma asteroido forma, sudėtis ir apsisukimo trukmė.

2016 m. rugsėjo 5 d. Tarptautinė astronomų sąjunga ir Mažųjų planetų centras pavadino šį asteroidą „Freddiemercury“ taip paminėdami 70 metų britų vokalisto Freddie Mercury gimimo sukaktį. Šis asteroidas buvo atrastas būtent 1991 m. Šis įamžinimas buvo paskelbtas „Queen“ grupės gitaristo Brian May Montrė mieste Šveicarijoje.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* NASA įrašas
Karavanas

**Karavanas** arba **vilkstinė** () – žmonių grupė, keliaujanti drauge dėl prekybinių, religinių tikslų, susibūrusi dėl bendros pagalbos sunkiame kelyje, apsaugos nuo plėšikų. Paprastai keliaujama kupranugariais, arkliais, mulais, asilais.

Pagrindine savo reikšme karavanas susijęs su Artimųjų Rytų, Šiaurės Afrikos, Vidurinės Azijos tradiciniu keliavimo būdu per nesvetingas dykumas, stepes, kalnus. Nuo senovės laikų prekybiniai karavanų keliai driekėsi per Sacharą (transsacharinė prekyba), Vidurinę Aziją (šilko kelias), pietų Arabiją (smilkalų kelias) ir kitur. Karavanų keliai jungė oazes, miestus, religinius centrus, per juos plisdavo naujos kultūrines, religinės idėjos, vyko prekių mainai. Svarbiuose karavanų keliuose būdavo statomi nakvynės namai, vadinami karavansarajais. Karavanine prekyba dažniausiai vertėsi klajokliškos tautos – arabai beduinai, tuaregai, tubai, tiurkai, hujai ir kt. Nuo viduramžių didelių nuotolių karavaninė prekyba ėmė menkti, nes suklestėjo prekyba jūromis (500 kupranugarių karavanas galėdavo pergabenti tik apie trečdalį krovinių, telpančių į Bizantijos prekybinį laivą). XIX–XX a. pr. karavanai naudoti krovinių gabenimui po sausringas JAV, Australijos vietas. XX a. pr. Turkestane karavaną sudarydavo paprastai apie 150 kupranugarių, surikiuotų į 8 gretas. Kiekvienai gretai vadovaudavo po vieną varovą, be to, dar būdavo viso karavano vedlys – senas, patyręs keliautojas. Taip pat būdavo keli virėjai ir karavano vadas, kuriam visi privalėjo paklusti. Karavanas taip pat galėdavo gabenti ir keleivių už užmokestį.

Vėliau paspartėjęs geležinkelių ir kelių tiesimas prekybą karavanais padarė nepelningą. Dabar karavanais prekės dar tebėra gabenamos kai kuriuose atokiuose Afrikos ir Azijos kraštuose.

## Šaltiniai
Gricių koplyčia

**Gricių koplyčia** – katalikų koplyčia Gricių kaime (Veliuonos sen.), Jurbarko rajone, 4 km į vakarus nuo Juodaičių. Koplyčia stovi pagrindinėje gatvėje, prie kelio . Ji įrengta įprastame, dviejų galų mediniame name, virš įėjimo durų įtaisytas didelis kryžius. Dalyje pastato yra įsikūrusi bendruomenės salė. Šalia pastatytas koplytstulpis. 

Koplyčia aktyviai veikė 1997–2008 m. Vietos gyventojams čia buvo laikomos pamaldos, į kurias atvykdavo Juodaičių Nukryžiuotojo Jėzaus parapijos klebonas. Taip pat buvo įrengta šarvojimo salė. Mažėjant kaime gyventojų (2011 m. – 119 gyv.), užsidarius mokyklai, parduotuvei, bibliotekai, koplyčios poreikis taip pat sumenko, todėl jos patalpos su visa bažnytine atributika  kolkas nenaudojamos. Po 2015 m. Veliuonos seniūnijos atlikto pastato remonto antrasis namo galas skirtas vietos bendruomenės poreikiams (žmonių susirinkimų, rinkiminės apylinkės vieta).

## Istorija

Koplyčios pastatas priklausė Gudžiūnų šeimai, kuri buvo ištremta. Nacionalizuotuose namuose sovietmečiu veikė vietinio kolūkio „Jaunoji karta“ kontora. Ji čia įsikūrė 1960 m. po atlikto remonto ir pertvarkymų. Dalį patalpų 1960–1976 m. užėmė pradinė mokykla. 

Lietuvai atkūrus nepriklausomybę, namas teismo keliu buvo gražintas teisėtai savininkei Marytei Gudžiūnaitei–Butkuvienei. Namo šeimininkas Butkus (jos sūnus) čia negyveno, tačiau jį sutvarkęs, perdažęs, pakeitęs langus, perdavė Juodaičių parapijai. 1997 m. lapkričio mėn. žmonių iniciatyva čia buvo įkurta ir pašventinta koplyčia. Tuometinis klebonas Vladas Luzgauskas pasirūpino ją deramai apstatyti (suolai, Kryžiaus kelio paveikslai, kryžius). Žmonių patogumui įrengta ir šarvojimo salė (Juodaičiuose tuomet tokios dar nebuvo). Apie 1998 m. pastatytas koplytstulpis  partizanui, pavasarininkui Antanui Gudžiūnui. (aut. Puidokas).

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Gricių koplyčia (''facebook.com'')
* Griciai: po vienu stogu – koplyčia ir rinkimų apylinkė
Beledveinė

**Beledveinė** (, ) – miestas vidurio vakarų Somalyje, 332 km į šiaurę nuo Mogadišo, prie Šebelės upės, netoli Etiopijos sienos. Hirano krašto administracinis centras. Yra oro uostas, plentai į Mogadišą, Godę, Galkajų, Chudurą.

## Istorija

1909 m. Dervišų valstybė čia įkūrė savo tvirtovę. Maždaug nuo 1970 m. Beledveinė buvo pagrindinė Vakarų Somalio išvadavimo fronto, siekusio Ogadeno prijungimo prie Somalio, būstinė. Prasidėjus Somalio pilietiniam karui Beledveinė atsidūrė įvykių sūkuryje. XXI a. pr. čia įvyko keletas didelių mūšių tarp Etiopijos ir Somalio pajėgų iš vienos pusės ir islamistų (al Šabab ir kt.) iš kitos.
Rytų Sachalino kalnai

**Rytų Sachalino kalnai** arba ***Rytų kalnagūbris*** () – kalnai Rusijoje, Sachalino salos rytinėje dalyje, sudaryti iš vidutinio aukščio kalnagūbrių virtinės. Aukštis iki 1609 m (Lopatino k.).

Kalnus sudaro daugiausia metamorfinės uolienos, būdingi seisminiai reiškiniai. Šlaituose auga kalnų taiga, Ermano beržų retmiškiai, žemosios pušies sąžalynai, kalnų tundra.

## Šaltiniai
Rytų Ramiojo vandenyno pakiluma

**Rytų Ramiojo vandenyno pakiluma** – vidutinio aukščio povandeninis kalnagūbris Ramiajame vandenyne, kuris, skirtingai nei kiti povandeniniai kalnagūbriai, smarkiai nuslinkęs link rytinio vandenyno pakraščio. Ilgis 7600 km, plotis iki 850 km. Mažiausias gylis virš gūbrio – 732 m. Iš skersinio profilio kalnagūbris atrodo lyg platus pylimas su siauru gūbrio pakilimu.

## Šaltiniai
Jokūbas Zigmantas Rybinskis

**Jokūbas Zigmantas Rybinskis** (m. 1725 m. gruodžio 16 d.) – generolas leitenantas, Karūnos artilerijos generolas 1714-1725, nacionalinės kavalerijos generolas nuo 1710, Kulmo vaivada  1714-1725, Karūnos didysis medžioklis  1710-1714, Karūnos tribunolo maršalka 1715 ir 1725 metais, saksų divizijos veikiančios Prūsijoje vadas 1705 metais, Vislicko, Kovalevo, Lipiensko ir Sniatinsko seniūnas, Kulmo pakamaris, Malborko ekonomas.

## Biografija
Kilo iš kašubų bajorų Rybinskių giminės iš Rybno.

Pasiuntinys nuo Pamario vaivadijos į elekcinį seimą 1697 metais. Buvo pasiuntiniu nuo Pamario vaivadijos į pacifikacinį seimą 1699 metais.

Apdovanotas Baltojo erelio ordinu. 

## Išnašos

## Literatūra
* Marta Męclewska, *Kawalerowie i statuty Orderu Orła Białego 1705-2008*, Arx Regia Ośrodek Wydawniczy Zamku Królewskiego, Warszawa 2008, ISBN 978-83-7022178-2.
## Nuorodos

|-
Rytų Tuvos kalnynas

**Rytų Tuvos kalnynas** () – kalnynas Rusijoje, Pietų Sibire, rytų Tuvoje, sudaro Bij Chemo ir Ka Chemo vandenskyrą. Aukštis iki 2895 m (Akademiko Obručevo kalnagūbryje). Sudarytas daugiausia iš nuosėdinių–vulkanogeninių stormių ir granitoidų. Susideda iš aukštikalnių kalnagūbrių ir juos skiriančių dubumų. Yra apledėjimo požymių (karos, trogai, morenos).

Šlaituose auga kalnų taiga (maumedžiai, kedrai), aukščiau 2200 m – samanų ir kerpių kalnų tundra.

## Šaltiniai
Rytų Karpatai

**Rytų Karpatai** – vidurinė Karpatų kalnų dalis, esanti tarp Vakarų Karpatų ir Pietų Karpatų. Eina per Slovakijos, Lenkijos, Ukrainos ir Rumunijos teritorijas. Riboja Tyličiaus ir Predialo perėjos. Ilgis apie 750 km, aukštis iki 2305 m (Pietroso k.).

Ašinė kalnų dalis sudaryta iš kristalinių, vakaruose ir vulkaninių uolienų. Šiaurės rytuose paplitęs flišas. Būdingi trumpi, dažnai plokščiaviršūniai kalnagūbriai ir kalnų masyvai.

Šlaituose auga bukų, ąžuolų, spygliuočių miškai, kalnų pievos.

Pagrindiniai masyvai: Maramurešo kalnai, Gorganai, Čiornogora, Beščiadai, Rodnos kalnai, Kelimanio kalnai, Vrančos kalnai ir kt.

## Šaltiniai
Jonas Karolis Čartoriskis

Kunigaikštis **Jonas Karolis Čartoriskis** (apie 1626–1680) – ATR valstybinis veikėjas, Lenkijos magnatas, Krokuvos pakamaris (nuo 1664 m.), Sniatinos, Lanckorono, Markovo, Punsko, Bochneno ir Velicko seniūnas.

## Biografija
Stambios magnatų Čartoriskių giminės atstovas, herbo „Pogonia“ savininkas. Voluinės vaivados, kunigaikščio Mikalojaus Jurgio Čartoriskio (1585–1661) ir Izabelės Koreckos (m. 1669) trečiasis sūnus. Kunigaikščių Čartoriskių Korecko linijos pradininkas.

Jam priklausė seniūnijos: Sniatino, Lanckorono, Markovo, Punsko, Bochneno ir Velicko.

Nuo 1655 m. Živeco seniūnas, kunigaikštis Jonas Karolis Čartoriskis dalyvavo sukilime prieš Švedijos valdžią Lenkijoje. 1664 m. gavo Krokuvos pakamario pareigybę. 1668 m. sausio 24 d. buvo išrinktas ekstraordinarinio seimo maršalka.

## Šeima
Buvo vedęs du kartus. Jo pirmoji žmona buvo Ana Zebžydovska (m. 1668), Karūnos didžiojo kardininko Mykolo Zebžydovskio (1613–1667) ir Marianos Stadnickos vyresnioji duktė. Vaikai nuo pirmos santuokos:
* Teklė, 1-mas vyras Peremyšlio stalininkas Janas Krasickis, 2-ras vyras Lietuvos didysis etmonas Grigalius Antanas Oginskis
* Kazimieras Mikalojus (m. 1696), Vilniaus ir Krokuvos kanauninkas
* Samuilas Jonas (m. po 1696)
* Mykolas Pranciškus (1654 – iki 1692), Kremeneco seniūnas.

1668 m. gegužę vedė antrą kartą Magdaleną Konopacką (m. 1694), Lietuvos lauko etmono Vincento Korvino Gosievskio našlę. Vaikai nuo antros santuokos:

* Chelena Konstancija Deodata (1665–1740), nuo 1690 m. Sandomiro kašteliono Juzefo Miškovskio (m. 1727) žmona
* Antonas Dominykas (1673–1695), Lanckorono seniūnas
* Juozapas (m. 1750), Lietuvos didysis vėliavininkas ir Punsko seniūnas

## Nuorodos
* Čartoriskių genealogija
Feliksas Zamoiskis

**Feliksas Zamoiskis** (m. 1535) – Lenkijos dvariškis (bajoras), Belzo vaiskis (1514), Kulmo medžioklis (1517), Chelmo vaiskis ir mokesčių surinkėjas Kulme ir Belze (1524), Kulmo žemės teisėjas (1525), Kulmo pakamaris. Fomos (Tomo) Laznickio anūkas (m. apie 1473), Zamoiskių giminės pradininkas.

## Biografija
Lenkijos bajorų Zamoiskių giminės atstovas, herbo „Jelita“ savininkas. Krasnovsko vaito Floriano Zamoiskio (m. 1510) ir Anos Komarovskos sūnus. Vyresnysis brolis – Mikalojus (1472–1532), Karaliaus sekretorius (1515), Tarnuvo probstas (1517), Krokuvos kanauninkas (1517), rūmų referentas (1519), Sandomiro kantoras (1530), Lenčicos scholastikas (1531), Goraisko ir Voinicos probstas.

1517 m. Feliksas ir jo brolis Mikalojus, gavo tūkstančio florinų dydžio skolos išmoką iš turtingo žemvaldžio Jano Ostrovskio. Feliksas Zamoiskis dalį sumos panaudojo  pilies sustiprinimo statyboms, kurią 1529 m. naudojo gynybai nuo totorių. Jo anūkas, Janas Zamoiskis, giminės valdose 1580 m. įkūrė Zamostės pilį ir tapo jos pirmuoju ordinatu.

## Šeima
Buvo vedęs du kartus. Jo pirmos žmonos vardas nežinomas. Antrą kartą vedė Aną Ugrovecką, nuo santuokos su kuria turėjo du sūnus:

* Florianas (m. 1591), Kulmo pataurininkis (1574), Kulmo vėliavininkas (1582)
* Stanislavas (apie 1519–1572), Kullmo medžioklis (apie 1561), Kulmo kaštelionas (1566–1572), Karūnos dvaro etmonas (1566), Belzo seniūnas.

## Nuorodos
* История польских замков
## Nuorodos
Griaužų koplyčia

**Griaužų (Graužų) koplyčia** – veikianti katalikų koplyčia Griaužų kaime (Šimkaičių sen.), Jurbarko rajone, 9 km į pietvakarius nuo Girkalnio. Priklauso Girkalnio Šv. Jurgio parapijai. Į pamaldas vietos ir gretimų kaimų tikintieji susirenka kas antrą sekmadienį. Taip pat naudojama kaip šarvojimo salė.

Koplyčia stovi pagrindinėje kaimo gatvėje, netoli kelio . Įrengta baltų plytų mūriniame pastate su varpinės bokštu, ant pastato priešingo fasado (nuo gatvės pusės) įtaisytas didelis kryžius. Maldos namus juosia aptvertas šventorius. 

## Istorija

Koplyčia įrengta buvusiame kultūros namų pastate, kuris sovietmečiu priklausė Volungiškės tarybiniam ūkiui, o vėliau, po privatizacijos, stovėjo tuščias, nenaudojamas. Žemietis klebonas Jonas Babonas (1936–2012) jį nupirko bei su Girkalnio klebono Juozo Kaknevičiaus pritarimu nutarė įkurti koplyčią. 1997 m. rugpjūčio mėn. per atlaidus koplyčią pašventino vyskupas Vladislovas Michelevičius. 2003 m. buvo išmūrytas varpinės bokštas.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Griaužų koplyčia (''facebook.com'')
*  (4:15)
Zapyškio senųjų kapinių koplyčia

**Zapyškio senųjų kapinių koplyčia** stovi Kauno rajone, Zapyškio rytiniame pakraštyje (nuo Kačerginės pusės), senosiose kapinėse prie pagrindinės Vytauto g., kelio . Teritorija priklauso Zapyškio Šv. Jono Krikštytojo parapijai.

Per kapines anksčiau tekėjęs Dievogalos Švento Jono upelis, kurio vandens gydomąja galia tikėjo žmonės. Šiuo metu kitoje kelio pusėje yra pažymėta šventvietė (prie Vytauto g. 5A).

Koplyčia yra regioninės reikšmės architektūros ir dailės paminklas, 1992 m. įregistruotas LR Kultūros vertybių registre (unik. kodas ). Senosios kapinės ir koplyčia yra vienas iš lankytinų objektų Zapyškio seniūnijoje.

Šiuo metu koplyčia uždaryta, nenaudojama, joje padėti kapinių kryžiai.

## Istorija

Koplyčia pastatyta senosiose kapinėse apie 1850 m., prie buvusio Dievogalos Švento Jono upelio. Čia laidoti kunigai, tarp jų – ir Zapyškio parapijos klebonas Jurgis Kolyta, globojęs Vincą Kudirką. Sakralinės paskirties statinys ne kartą kentėjo nuo aukso ieškotojų nagų – manyta, kad kunigai buvo laidojami su jiems priklausiusiomis vertybėmis. Per tokius vandališkus išpuolius stipriai niokotas koplyčios vidus. 

1901 m. uždarius Zapyškio bažnyčią, koplyčioje vyko pamaldos.

Atgimimo pradžioje koplyčioje vykdavo mišios per Jonines.

Koplyčią supančios senosios kapinės yra vertingos, turinčios Suvalkijos kultūros, istorijos ir architektūros bruožų. Jose prieš ir po 1863 m. sukilimo buvo laidojami Zapyškio apylinkių žmonės. Reikšminga tai, kad užrašai akmeniniuose paminkluose spaudos draudimo laikais buvo rašomi lietuviškai, vietine suvalkiečių tarme. Tai rodo menką lenkų kultūros įtaką šiaurės Suvalkijos žmonėms.

## Architektūra

Koplyčios statiniui būdinga klasicizmo stilistika. Pagrindinis fasadas su įėjimo durimis atgręžtas į vakarų pusę, su lauko akmenų prieslenksčiu. Koplyčios tūris kompaktinis, netaisyklingos formos plano, su nusklembtais rytų pusės kampais. Pastatas vienaaukštis, su pastoge. Stogo rytų pusėje koplytėlė su varpu ir kryžiumi neišlikusi. Stogo forma trišlaitė, danga - molio čerpės. Koplyčia yra vienos patalpos, su zakristija pietryčių pusėje ir įėjimu iš šiaurės vakarų pusės. Vakarų pusės fasado frontone įrengta apskrita švieslangio anga. Pastatas sumūrytas iš molio plytų. Viduje įrengta medinė sijinė perdanga, molio plytų grindys. Fasadai nutinkuoti, išsiskiria plytų mūro profiliuotas karnizas, kampų tinkuoto molio plytų mūro modifikuoti piliastrai.

Viduje įrengtas altorius su nutinkuota mūrine mensa ir dalinai išlikusiu mediniu retabulu.

Koplyčią supa padrikai išsidėstę įvairūs mažosios kraštovaizdžio architektūros statiniai ir vaizduojamojo meno formos, lieto metalo antkapinės tvorelės, masyvūs kryžiai. Kapinių pietrytinėje pusėje (šalia kelio) išsiskiria tinkuoto molio plytų mūro laidojimo rūsys.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Apie Zapyškį. Lankytinos vietos 
*
Holyčius

**Holyčius** (;  / *Holitsch*; ) – miestelis Skalicos apygardoje, Trnavos kraše, vakarų Slovakijoje. 11 162 gyventojai (2015 m. duomenys).

Įsikūręs Zahorės regione, netoli Moravos upės, esantis 185 m aukštyje virš jūros lygio. Apima 34,784 km² plotą. Nutolęs 6 km nuo Hodonyno (Čekija) bei 85 km nuo Bratislavos.

## Istorija
Dabartinio miestelio teritorijoje, žmonių gyvenama nuo neolito laikų. Tai patvirtina archeologų rasti radiniai. Taip pat randama bronzos ir geležies amžiaus bei Romos laikų įvairūs rankdarbiai. Pirmą kartą paminėtas 1205 m., kaip *Wywar* (Naujoji Pilis).

## Gyventojai

## Miestų partnerystė
*  Hodonynas, Čekija
*  Holabrunas, Austrija
*  Gložanas, Serbija

## Galerija

Holic zamok1.jpg|Holyčo pilis
Holic st martin square 2.jpg


## Šaltiniai
Jonas Zamoiskis

**Jonas Zamoiskis** (apie 1570–1619) – ATR valstybinis ir karinis veikėjas, karaliaus rotmistras, Karūnos lauko sargybinis (1600–1619), Chelmo kaštelionas (1604–1613). Karūnos didžiojo etmono ir kanclerio Jono Zamoiskio tolimas giminaitis.

## Biografija
Lenkijos bajorų Zamoiskių giminės atstovas, herbo „Jelita“ savininkas. Jono Zamoiskio sūnus, turėjo brolius Lvovo kaštelioną Vaclovą (m. 1650) ir Stanislovą. Daugelio karų su Krymo totoriais ATR pietiniame pasienyje dalyvis. Kaip senatorius dalyvavo 1609 m., 1613 m. ir 1615 m. seimuose.

1619 m. žuvo kovoje su totoriais.

## Šeima
Apie 1592 m. vedė kunigaikštytę Aną Konstantinovną Višniovecką, Zitomiro seniūno ir Kijevo pavaivadžio, kunigaikščio Konstantino Ivanovičiaus Višnioveckio (m. 1574) ir Anos Elžbietos Sveršč dukterį. Vaikai:

* Jurgis
* Moricas
* Jonas Zdislavas (m. 1670), Černigovo kaštelionas
* Aleksandras, Karūnos didysis sargybinis (1619)
* Janas (m. 1655), Peremyšlio ir Lucko vyskupas
* Elena, Mazivijos vaivados Andžejaus Horaiskio žmona
## Išnašos

## Šaltiniai

* Kasper Niesiecki, Jan Nepomucen Bobrowicz; Herbarz polski Kaspra Niesieckiego S.J. s.70
* Leszek Podhorodecki, *Stanisław Żółkiewski*, 1988, s. 311
Lalibelos Šv. Jurgio bažnyčia

**Lalibelos Šv. Jurgio bažnyčia** () – viena iš vienuolikos monolitinių bažnyčių Lalibelos mieste Etiopijos šiaurėje. Bažnyčia pavadinta XIII a. šventojo Lalibela vardu. 

Bažnyčia buvo iškalta iš klinties rūšies tufo. Skaičiuojama, kad bažnyčia pastatyta XII-XIII a. 

1978 m. ši bažnyčia kartu su kitomis dešimt monolitinių uolose iškaltų bažnyčių buvo įtraukta į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą. Lalibelos Šv. Jurgio bažnyčia yra žinomiausia iš visų šių bažnyčių ir yra įtraukta į Aštuntojo pasaulio stebuklo sąrašą.

## Šaltiniai
Esteban Ocon

**Estebanas Okonas** (; g. 1996 m. rugsėjo 17 d. Evrė, Prancūzijoje) – Formulės 1 lenktynininkas, šiuo metu atstovaujantis Alpine-Renault ekipai. Oconas dalyvauja Mercedes-Benz vairuotojų tobulinimosi programoje.

2016 m. lapkričio 16 d. paskelbta, kad 2017 m. Formulės 1 sezone Estebanas Okonas kartu su Sergio Perez atstovaus Sahara Force India komandai.

2020 m. prancūzas prisijungė prie Renault komandos. Joje praleidęs vieną sezoną pelnę vieną 2 vietą. Po šio sezono komanda pakeitė pavadinimą į „Alpine F1 Team“ ir E. Okonas liko joje.

2021 m. prancūzas pelnė savo pirmąją pergalę karjeroje, finišavęs pirmas Vengrijos GP.

## Karjeros statistika
### Formulės 1 rezultatai
(legenda) (**paryškina** – pole pozicija; *kursyvu* – greičiausias ratas)

## Šaltiniai
Baidoa

**Baidoa** (, ) – miestas pietų Somalyje, į vakarus nuo Mogadišo; Bajaus krašto administracinis centras. 2009 m. susikūrusios Pietvakarių Somalio valstijos sostinė. Yra oro uostas, plentai į Mogadišą, Hudūrą, Barderę. Veikia Pietų Somalio universitetas.
Barderė

**Barderė** () – miestas pietvakarių Somalyje, Gedo krašte, Džubos upės pakrantėse. Yra oro uostas, plentai į Kismajų, Baidoa, Garbaharėjų, Vadžirą. Žemės ūkio regiono prekybinis centras (sorgai, kukurūzai, sezamas, tabakas, vaisiai ir daržovės). Veikia Gedo universitetas, politechnikos mokykla.
Antonas Potockis (1850)

**Antonas Osipovičius (Antonijus Norbertas Robertas) Potockis** (; (1780 m. birželio 17 d., Monastyrska – 1850 m. spalio 18 d., Varšuva) – grafas, Lenkijos karo vadas, brigados generolas, senatorius, slaptasis patarėjas.

## Biografija

Lenkijos magnatų Potockių giminės atstovas, herbo „Piliawa“ savininkas. 

Gimė tėvo – Haličo seniūno, grafo Juzefo Makarijaus Potockio (m. 1821) dvare. Motina – Liudvika Liubomirska (m. 1829). Lvovo kašteliono, grafo Juozapo Potockio (1695–1764) anūkas. Generolo-adjutanto, senatoriaus-vaivados, Lenkijos kongreso karalystės pagrindinio pėstininkų vado, grafo Stanislovo brolis.  

Nuo 1815 metų sausio 20 d. – naujai sukurto 1-mo raitų šaulių vadas, vėliau – Lenkijos kongreso karalystės kavalerijos korpuso 2-os raitų šaulių divizijos brigados vadas. 

Imperatorius Aleksandras apdovanojo jį Švento Stanislovo ordinu II laipsnio. 1824 metais imperatorius patvirtino jo grafo titulą. 

Išėjus į pensiją 1828 metais – Varšuvos gubernijos bajorų maršalka. 

Palaidotas Povonzkų kapinėse, Varšuvoje. 

## Šeima

1799 metų rugpjūčio 30 d. vedė grafaitę Požę Potocką (1780–1862), Stanislovo Felikso Potockio dukterį.  1812 metais ši santuoka iširo, 1813 metais ji ištekėjo už Vladislavo Branickio (1782–1843). Santuokoje gimė: 
* Vladimiras Stanislavas (1801–1820).
* Požė Potocka (1802–1862), nuo 1824 metų grafo Andžejaus Artūro Zamoiskio žmona. 
* Pšemyslavas (1805–1847).

## Nuorodos
* Antoni Norbert Robert hr. Potocki z Złotego Potoka h. Pilawa (Złota)
Dava (upė)

**Dava** () – upė daugiausia pietryčių Etiopijoje, Ogadeno krašte; Džubos dešinysis intakas. Prasideda Etiopijos kalnyne, į rytus nuo Aleta Vendo. Teka į pietryčius pradžioje kalnais, vėliau dykuminga Somalio plynaukšte. Žemupyje sudaro Etiopijos–Kenijos ir Etiopijos–Somalio sienas. Įteka į Džubą ties Dolo Bajumi, ten pat, kur į Džubą įteka ir Ganale Dorijos upė.

Davos vaga sausrų metu vietomis išdžiūsta.

## Šaltiniai
Las Gelas

**Las Gelas** () – neolitinė archeologinė vietovė šiaurės Somalyje, Hargeisos apylinkėse, faktiškai nepriklausomame Somalilande. Tai kalvota vietovė, kurios uolų atbrailose randama itin spalvingų priešistorinių piešinių.

Las Gelo uolų menas datuojamas tarp IX ir III tūkstm. pr. m. e. Piešiniuose vaizduojamos karvės, šunys, žirafos. Šalia karvių vaizduojami žmonės. Karvių ypač išryškinti dideli ragai ir kaklai, kurie tarsi apdengti kiautu arba spalvingu audeklu.

Las Gelo vietovę 2002 m. atrado prancūzų archeologai.



File:Laas Geel single cow.jpg|Apeiginė karvė
File:Laas Geel cow and human.jpg|Žmogus ir karvė
File:Laas Geel cow herd.jpg|Karvių banda
File:Laas Geel single cow2.jpg|Viena karvė
File:Laas Geel alcove.jpg|Atbraila su piešiniais
File:Laas Gaal in Somaliland.jpg|Įvairūs piešiniai
File:Laas Geel rock paintings.JPG|Įvairūs piešiniai



## Šaltiniai
Ligatūra (reikšmės)

Žodis ***ligatūra*** reiškia:

* Ligatūra (metalurgijoje) – metalai, įlydomi į tauriuosius metalus, pvz., varis į auksą, kad lydinys būtų kietesnis ir pigesnis. Pagalbiniai lydiniai, kuriais lydymo krosnyje legiruojamas skystas metalas;
* Ligatūra (poligrafijoje) – dvi ar trys tarpusavyje sujungtos raidės, nulietos vienos literos pavidalu;
* Ligatūra (medicinoje) – gyslos arba latako perrišimas. Taip pat gyslos arba latako perrišimo siūlas.
Aleksandras Teodoras Malachovskis

**Aleksandras Teodoras Malachovskis** (g. 1600, m. 1629) – Seradzo vėliavininkas.

## Biografija
Martyno Malachovskio ir Katerinos Kučkovskos sūnus.

## Šeima
1620 m. vedė Marianą Jaktorovską, nuo santuokos su kuria turėjo 2 sūnus: Janą ir Pranciškų.

## Nuorodos
Saila

**Saila** arba ***Zeila*** (, ) – senovinis uostamiestis pačioje Somalio šiaurėje, Adeno įlankos pakrantėje, į pietryčius nuo Džibučio miesto. Sailos regiono administracinis centras. Po Somalio pilietinio karo miestas atsidūręs keleto savivaldą pasiskelbusių kraštų (Somalilando, Audalando, Sailos ir Lugajos valstijos) pretenzijų teritorijoje. Priešais Sailą yra nedidelis negyvenamas Saad ad Dino salynas.

## Istorija

Uostas žinomas nuo antikos laikų ir siejamas su „Eritrėjos jūros periple“ (I a.) minimu Avalitu (). Šios pakrantės graikų vadintos Barbara, o jų gyventojai prekiavę įvairiomis prekėmis, tame tarpe – ladanu. Tai buvo svarbus prekybinis uostas tarp Egipto ir Arabijos.

VII a. miestą pasiekė islamas, tuo metu čia pastatyta Dviejų kiblų mečetė (išlikusi iki šių laikų, apgriuvusi). Apie IX a. Saila tapo Adalio karalystės sostine, kurią valdę suarabėję somaliai. XIII a. tapo Ifato sultonato sostine. 1330 m. miestą aprašė žymus arabų keliautojas Ibn Batuta. Al Idrisijus ir Ibn Saidas aprašė Sailą kaip svarbų vergų prekybos uostą. XV a. Saila buvo klestintis Adalio uostas, per kurį prekiauta smilkalais, auksu, sidabru, mira, kupranugariais, vergais. Per Sailą plito islamas po Somalio pusiasalį ir Etiopiją. XV a. pr. miestą ėmė puldinėti etiopai ir privertė Adalio valdovus trauktis į Jemeną. 1517 ir 1528 m. Sailą buvo apiplėšęs portugalų laivynas, prasidėjo klajoklių antpuoliai, uosto reikšmė ėmė mažėti. 1630 m. Saila tapo Mochos (Jemene) valda, faktiškai priklausė Osmanų imperijai. Miestas palaipsniui sunyko ir XIX a. čia buvo likęs kaimas su sienos griuvėsiais ir 1000–3000 gyventojų.

1888 m. Saila pateko į Britų Somalilandą. XIX a. pab. nutiesus Adis Abebos–Džibučio geležinkelį Sailos reikšmė dar sumažėjo, nors XX a. pr. čia tebevyko prekyba arabų laivais tarp Abisinijos ir Adeno (prekiauta kava, šilku, medvilne, ryžiais, datulėmis, dramblio kaulu, galvijais, lydytu sviestu, perlamutru). 1940 m. miestą buvo užėmę italai. Sailos istorinė architektūra nuniokota per Somalio pilietinį karą.
Paduobio miškas

**Paduobio miškas** – miškas šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajono šiaurėje, 2 km į rytus nuo Juodupės, šalia Latvijos sienos. Priklauso Rokiškio miškų urėdijai, Juodupės girininkijai. Apima 13,8 km² plotą.

Paviršius lengvai banguotas, šiaurės vakaruose – pelkėtas. Būdingi velėniniai jauriniai ir jauriniai priesmėliai bei smėlis, vietomis – jauriniai glėjiniai ir aukštapelkiniai. Šiaurėje yra Paduobio durpynas ir pelkė. Miškas patenka į Vyžuonos aukštupio baseiną: prateka Juodupė su Paskaisčiu, Alsinta, Šaltojos intakas Šeškynė.

Medynai:
* pušynai: 36 %
* beržynai: 29 %
* eglynai: 22 %
* juodalksnynai: 8 %
* drebulynai: 3 %
* baltalksnynai: 2 %

Jaunuolynai sudaro 30 % medynų, pusamžiai medžiai 41 %, pribręstantys 15 %, brandūs 14 %.

Miške gausu stambiųjų kanopinių žvėrių.

Prie Paduobio miško įsikūrę: Paduobys, Aleknos, Raišiai, Pikietai.

## Šaltiniai
Etiopijos sportas

**[[Etiopija|Etiopijoje]] populiariausios sporto šakos** yra lengvosios atletikos rungtys – vidutinio ir ilgo nuotolio bėgimai. Taip pat šalis gali pasigirti giliomis futbolo ir krepšinio tradicijomis.

Vidutinio ir ilgo nuotolio bėgimų čempionatuose ir varžybose Olimpinėse žaidynėse didžiausi šalies konkurentai būna iš Kenijos ir Maroko.

Daugkartinis šalies olimpinis ir pasaulio čempionas 5 000 ir 10 000 m bėgimuose yra Kenenisa Bekele. Tose pačiose distancijose tarp moterų daug pergalių yra pasiekusi Tirunesh Dibaba. Ji olimpinėse žaidynėse šaliai yra pelniusi 6 medalius. Vienas žinomiausių pasaulyje bėgikų buvo etiopietis Abebe Bikila – du kartus olimpinis čempionas. 1960 m. olimpiadoje maratono distanciją sportininkas baigė basomis.

Etiopija olimpinėse žaidynėse dalyvauja nuo 1956 m. Per šį laikotarpį šalis yra laimėjusi 53 medalius (22 aukso) – visus juos lengvosios atletikos rungtyse. 2016 m. žaidynėse šaliai atstovavo 35 sportininkai, kurie pelnė 8 medalius.

Populiarumu pasižymi futbolas. Šalies vyrų futbolo rinktinė yra Afrikos Tautų taurės čempionė (1962 m.).

Šalies krepšinio federacija sukurta 1949 m. ir buvo viena pirmųjų Afrikos rinktinių, prisijungusių prie FIBA. Šalis yra viena FIBA Afrikos čempionato kūrėjų.
Ona Radvilaitė (1525-1600)

**Ona Radvilaitė Kiškienė Sadovskienė** (gimimo data nežinoma, m. 1600 m.) – kunigaikštienė, kalvinistų ir arijonų reformacijos Lietuvoje aktyvistė.

## Biografija
Lietuvos pataurininkio Jono Radvilos ir Onos Kostevič, Vitebsko ir Palenkės vaivados Jonušo Kostevičiaus dukters duktė. Turėjo dvi seseris, Petronėlę (Stanislovo Davainos žmona) ir Elžbieta (Jeronimo Seniavskio žmona).

## Šeima
Apie 1552 metus ištekėjo už vieno iš turtingiausių Lietuvos magnatų, Vitebsko vaivados Stanislovo Kiškos, Polocko vaivados Petro Kiškos ir Ano Helenos Iljiničnos sūnaus, Lietuvos didžiojo etmono Stanislovo Kiškos ir maršalkos Jurgio Ivanovičiaus Iljiničiaus anūko. Ona pagimdė Stanislovui du sūnus – Joną ir Stanislovą taip pat dukterį Oną. Po vyro mirties 1554 metais, jos sūnus paveldėjo milžinišką palikimą, kurį pavyko išsaugoti iki sūnaus pilnametystės.

## Išnašos

## Nuorodos
Padubingės pelkė

**Padubingės pelkė** arba ***Purvyno pelkė*** – pelkė rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, 10 km į šiaurės vakarus nuo Pabradės, 2 km nuo Padubingės, Labanoro girioje. Plotas – 2,95 km². Tai ežerinės kilmės raistinė žemapelkė, kurios viduryje telkšo Purvyno ežeras. Pietrytinė dalis tarpinio pobūdžio.

Durpių klodo vidutinis storis 1,9 m (didžiausias – 4,6 m). Durpių ištekliai 4,5 mln. m³. Durpių peleningumas 7,5 %, susiskaidymas 26 %, vidutinis drėgnumas 90 %. Padubingės pelkės dugną dengia smėlis, o tarp jo ir durpių slūgso iki 6 m storio sapropelio sluoksnis.

Nuo 1975 m. pelkės dalis saugoma Purviniškių botaniniame draustinyje.

## Šaltiniai