open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Adamas Valevskis

**Adamas Valevskis** (m. 1638 m.) – Seradzo kaštelionas 1638 metais, Lenčicos kaštelionas 1628-1638, Seradzo pakamaris 1617-1628, Seradzo vėliavininkas 1616-1617, Seradzo iždininkas 1607-1615, karaliaus rūmininkas.

Buvo Vladislovo IV Vazos elektorius nuo Lenčicos vaivadijos 1632 metais.  

## Literatūra

* Suffragia Woiewodztw y Ziem Koronnych, y W. X. Litewskiego, Zgodnie ná Naiásnieyssego Władisława Zygmunta ... roku 1632 ... Woiewodztwo Krákowskie., [b.n.s.]
* Urzędnicy województw łęczyckiego i sieradzkiego XVI-XVIII wieku. Spisy". Oprac. Edward Opaliński i Hanka Żerek-Kleszcz. Kórnik 1993, s. 300.
Viola Beach

**Viola Beach** – britų indie rock grupė iš Voringtono, susikūrusi 2013 m. Galutinė grupės sudėtis buvo Kris Leonard (gitara ir vokalas), River Reeves (gitara), Tomas Lowe (bosinė gitara) ir Jack Dakin (būgnai). Visi keturi, kartu su grupės vadybininku Craig Tarry, 2016 m. vasario 13 d. žuvo autoavarijoje Sioderteljė mieste, Švedijoje.

Sekančią savaitę po grupės narių mirties, grupės singlas „Boys That Sing“ debiutavo Jungtinės Karalystės singlų reitingo 80-oje vietoje, o „Swings & Waterslides“ – vienuoliktoje. 2016 m. liepos 29 d. išleistas debiutinis grupės albumas „Viola Beach“. Albumas pasiekė pirmąją vietą Jungtinės Karalystės albumų reitinge.

## Diskografija
* *[[Viola Beach (albumas)|Viola Beach]]* (2016)

## Išnašos

## Nuorodos
* 
* 
*
Viola Beach (albumas)

**Viola Beach** – debiutinis ir vienintelis britų to paties pavadinimo indie rock grupės albumas, išleistas 2016 m. liepos 29 d., po grupės narių žūties. Singlas „Swings & Waterslides“ pasiekė vienuoliktąją vietą Jungtinės Karalystės singlų reitinge, o „Boys That Sing“ – penkiasdešimtąją. Albumas sulaukė daugiausia teigiamų kritikų įvertinimų ir pasiekė pirmąją vietą Jungtinės Karalystės albumų reitinge.

## Dainų sąrašas
Visų dainų autoriai Kris Leonard, Jack Dakin, River Reeves ir Tomas Lowe.

## Išnašos
Blossoms (albumas)

**Blossoms** – debiutinis to paties pavadinimo britų indie rock grupės albumas, išleistas 2016 m. rugpjūčio 5 d. Albumas sulaukė daugiausia teigiamų kritikų įvertinimų ir debiutavo pirmojoje Jungtinės Karalystės albumų reitingo vietoje, tapdamas pirmuoju grupės įrašų, pasiekusiu šią viršūnę.

## Dainų sąrašas

## Išnašos
Gezo raštas

**Gezo raštas** (ግዕዝ ፊደል *Gəʿəz fidäl*), dar žinomas kaip **etiopų raštas** – garsinis raštas, vartojamas užrašyti Etiopijos semitų kalboms, viena iš dabar pasaulyje naudojamų rašto sistemų. Rašto sistema yra abugida. Tai reiškia, kad joje naudojami priebalsiniai rašto ženklai, o balsiai išreiškiami pridedant diakritinius ženklus.

## Raida
Gezo raštas išsivystė iš Pietų arabų rašto, kuris pasiekė Etiopiją apie IX a. pr. m. e. Tai buvo visiškai priebalsinė sistema, kaip buvo būdinga kitoms semitų kalbų rašto sistemoms. Apie IV a. galutinai susiformavo priebalsinis gezas, pritaikytas rašyti klasikinei Etiopijos kalbai – gezui. Vietoj 29 pietų arabų raidžių, etiopai naudojo 26. Penkios senosios raidės (ġ, ẓ, s3, z ir ṯ) nunyko, bet buvo sukurtos dvi papildomos: pait ir pesa.

Pradedant V a., tapo privaloma prie priebalsių diakritiniais ženklais žymėti balsius. Joks diakritinis ženklas nebuvo dedamas tais atvejais, kai po priebalsio eidavo ä. Tačiau balsiai u, i, a, e, ə, o ir dvibalsiai wa ir yä turėjo diakritinius ženklus. Kadangi ilgainiui diakritiniai ženklai suaugo su priebalsinėmis raidėmis, kiekvienoje išsivystė 7-9 skirtingos variacijos. Taip gezo raštas tapo abugida.

Iš pradžių raštas buvo naudojamas tik Gezo kalbai, kuri buvo klasikinė šventųjų raštų kalba, rašyti. Ilgainiui jis pritaikytas šnekamosioms kalboms, tokioms kaip amharų kalba, tigrajų kalba, tigrių kalba. Kurį laiką vartotas ir oromų kalbai. Pritaikant jį šioms kalboms, atsirado nauji rašmenys.

## Abėcėlė
Klasikinį Gezo raidyną sudaro 26 raidės, kurių kiekviena gali įgyti 7-9 formas. Jų išsidėstymo tvarka, vadinama **halehame**, skiriasi nuo kitų semitinių rašto sistemų (kur dažniausia tvarka yra a-b-g-d). Ji atitinka pietų arabų rašto tvarką. 

Keturios raidyno raidės (ḳ - ቀ, ḫ - ኀ, k - ከ, g - ገ) gali turėti silpną -u-, tariamą prieš balsį. Tokiu atveju prie jų prirašomas papildomas diakritinis ženklas, ir jie virsta atitinkamai ቈ, ኈ, ኰ, ጐ. Po jų einantieji balsiai gali būti -ä, -i, -a, -e, -ə.
  
## Papildomos raidės
Pritaikant Gezo raštą rašyti modernioms kalboms, prireikė žymėti papildomus garsus, kurių gezo kalboje nebuvo. Dažniausiai šie nauji rašmenys sudaromi prie panašų garsą reiškiančio klasikinio rašmens pridedant specialų ženklą viršuje. Visos jos gali įgyti 7-8 skirtingas formas.

## Skyrybos ženklai
Gezo rašte naudojami specifiniai skyrybos ženklai:

## Skaitmenys
Gezo rašte naudojami skaitmenys yra raidiniai. Tai reiškia, kad kai kurios abėcėlės raidės turi ir skaitinę reikšmę. Jeigu raidė naudojama kaip skaičius, viršuje ir apačioje ji išskiriama brūkšniais.
Nieves Navarro

**Nieves Navarro** (g. 1938 m. lapkričio 11 d. Almerija) – ispanų kilmės buvusi kino aktorė, didžiąją karjeros dalį praleidusi Italijoje. Nuo 1969 m., mėgindama laimę JAV kino pramonėje, naudojo **Susan Scott** pseudonimą. 

## Biografija
Karjeros pradžioje Nieves dirbo modeliu, ant podiumo demonstruodama to meto žymiausių šalies dizainerių namų drabužius. 6 dešimtmečio viduryje  Ispanijoje prasidėjus televizijos plėtrai, ji nusifilmavo ne vienoje reklamoje, dėl kurių sulaukė kino kūrėjų dėmesio. 1964 m. Nieves buvo pakviesta vaidinti komedijoje „Toto d‘Arabia“ („Arabijos Lorenco“ parodijoje) ir, sėkmingai įveikusi atranką, gavo nedidelį vaidmenį, nors neturėjo jokios aktorinio darbo patirties.

Almerija, kurioje Nieves buvo gimusi ir gyveno, tuo laikotarpiu tapo populiaria vieta filmuojant „spageti vesternus“, o po sėkmingo debiuto ji netruko sulaukti kvietimų iš kitų režisierių. 1965 m. ji kartu su Giuliano Gemma nusifilmavo juostoje „Pistoletas Ringo“, o vėliau ir jo tęsinyje „Ringo sugrįžimas“. Iki 1971 m. ji vaidino dar keliuose šio žanro filmuose.

1972 m., ištekėjusi už italų režisieriaus ir prodiuserio Luciano Ercoli, Nieves persikėlė į Italiją ir ėmė dažnai filmuotis jo kuriamose giallo ar veiksmo filmuose, dažniausiai gaudama vienus pagrindinių vaidmenų.

8 dešimtmečio pabaigoje Nieves nusifilmavo keliuose erotiniuose filmuose („Emanuelė ir Lolita“ (1976) ir „Emanuelė ir paskutinieji kanibalai“ (1977)). Pati Nieves tvirtina, kad tuo laikotarpiu tiesiog neturėjo pasiūlymų kitokiems vaidmenims, o aktorystė buvo tapusi pragyvenimo šaltiniu.

9 dešimtmečio pradžioje Nieves, kaip aktorės, paklausa visiškai sumenko. 1983 m. ji pamėgino grįžti į Ispanijos kiną, tačiau drama „El fascista, doña Pura y el follón de la escultura“ nebuvo tokia sėkminga kaip tikėtasi, kas paspartino aktorės karjeros pabaigą. 1989 m. ji epizodiškai nusifilmavo dar 2 juostose ir galutinai paliko kiną.

Geriausiu savo filmų ji vadina 1966 m. vesterną „La resa dei conti“.

Baigusi karjerą, Nieves su vyru persikėlė į Ispaniją. L. Erocli mirė 2015 m. kovą.

## Dalinė filmografija
* Pistoletas Ringo (Doloresa) (1965)
* Ringo sugrįžimas (Rosita) (1965)
* Suvesti sąskaitas (našlė) (1966)
* Jaunieji žudikai (Livija) (1969)
* Le paria (Silvija) (1969)
* Neįtartinos moters uždraustos nuotraukos (Dominyka) (1970)
* Mirtis avi aukštakulniais (1971)
* Mirtis ateina vidurnaktį (Valentina) (1972)
* Visos tamsos spalvos (Barbara) (1972)
* Seksualinio maniako išpažintis policijos viršininkui (Lili) (1972)
* Mirtis vaikšto su lazda (1973)
* Paveldimas bruožas (Ines) (1975)
* Emanuelė ir Lolita (Emanuelė) (1976)
* Juodas aksomas (1976)
* Emanuelė ir paskutinieji kanibalai (Megė) (1977)
* Alkana žmona ir karštas meilužis (Ana Marija) (1980)

## Šaltiniai

## Nuorodos

* IMDb profilis
Ferdinandas III

**Ferdinandas III** (; 1769 m. gegužės 6 d. Florencijoje – 1824 m. birželio 18 d. ten pat) – Toskanos didysis hercogas 1790–1801 ir 1814–1824 m., Elcburgo kurfiurstas ir didysis hercogas 1803–1806 m., Viurcburgo didysis hercogas 1806–1814 m.

## Biografija
Ferdinandas buvo Šventosios Romos imperijos imperatoriaus Leopoldo II ir Marijos Luizos Ispanės antrasis sūnus. 

1790m. iš tėvo paveldėjo Toskanos didžią hercogystę.

Palaikomas britų jis veikė prieš Prancūziją, už tai jo žemės 1796 m. buvo okupuotos Napoleono Bonaparto, o 1799 m. galutinai užkariautos. Jis valdė Toskaną iki 1801 m., kada Napoleonas pavertė jo hercogystę Etrurijos karalyste ir atidavė savo seseriai Elizai. Kaip kompensaciją gavo Zalcburgo kurfiurstystę.

Pagal Presburgo taiką 1805 m. Ferdinandas buvo priverstas perleisti Zalcburgą, bet gavo sukurtą jam Viurcburgo didžiąją hercogystę. Jis liko jos valdovu iki Napoleono nušalinimo nuo valdios 1814 m. Vėliau sugrįžo į Toskaną.

Mirė Florencijoje 1824 m., jo titulą paveldėjo Leopoldas.

## Šeima
Nuo 1790 m. buvo vedęs Luizą Mariją Burbon-Sicilietę (1773–1802), Ferdinando I ir Marijos Karolinos Habsburgaitės dukterį. Vaikai:
* Kaerolina Ferdinanda Terezė (1793–1802)
* Pranciškus Leopoldas (1794–1800)
* Leopoldas II (1797–1870), Toskanos didysis hercogas
* Marija Luiza Žozefa (1799–1857)
* Marija Teresė (1801–1855), Sardinijos karaliaus Karolio Alberto žmona.

## Nuorodos

1821 m. Ferdinandas vedė antrą kartą Mariją Ferdinandą Saksonę (1796–1865), vaikų jie neturėjo.

## Galerija


Joseph Dorffmeister 001.jpg|Ferdinando III pirmoji žmona  Luiza Marija Burbon-Sicilietė 
Maria Ferdinanda of Saxony, grand duchess of Tuscany.JPG|Ferdinando III antroji žmona Marija Ferdinanda Saksonė
Pistoletas Ringo

**Pistoletas Ringo** () – 1965 m. sukurtas vesternas. Filmas buvo labai populiarus ir sekančiais metais sulaukė oficialaus tęsinio bei eilės panašių filmų, kuriuose pagrindinio herojaus vardas (ar pravardė) buvo Ringo.

Pagrindinio herojaus prototipu yra Laukinių Vakarų nusikaltėlis Johnny Ringo (1850-1882).

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Giuliano Gemma (titruose – Montgomery Wood) – Ringo
* George Martin – šerifas Benas
* Fernando Sancho – Sančo, meksikietis banditas
* Nieves Navarro – Doloresa, Sančo draugė
* Antonio Casas – meras Klaidas
* Lorella De Luca (titruose – Hally Hammond) – Rubė, mero Klaido duktė
* Jose Manuel Martin – Pedro, vienas iš Sančo banditų

## Turinys

Šaulys, vardu Ringo, po susišaudymo uždaromas miestelio areštinėje. Jam sėdint už grotų, bandito Sančo gauja apiplėšia vietinį banką, o bėgdami užsuka į mero Klaido rančą, kurioje šis su svečiais rengiasi švęsti Kalėdas. Sančo įsitvirtina rančoje ir grasina kasdien nužudyti 2 įkaitus, jei jam nebus leista pasitraukti. Miestelio šerifas pasiūlo Ringo laisvę ir pinigų, jei šis išgelbės mero šeimą ir pagrobtus pinigus.

Ringo atvyksta į rančą ir pasiūlo pagalbą Sančui mainais už dalį grobio. Kol jie rezga pabėgimo planą, meras Klaidas ima rodyti dėmesį Sančo draugei Doloresai, o prie jo dukters Rubės – priekabiauti vienas iš banditų Pedro. Banditai kasdien nužudo po 2 tarnus, tačiau šerifas nesiima aktyvesnių veiksmų, laukdamas Ringo pagalbos ir atvykstančio kariuomenės dalinio.

Prasideda Kalėdų šventė ir Ringo, naudodamasis proga, pradeda įgyvendinti savo planą išlaisvinti įkaitus. Banditai tuo metu pradeda nesutarti tarpusavyje, Doloresa pasipriešina Sančo ir miršta, meras Klaidas irgi mirtinai sužeidžiamas, bet Ringo pavyksta susodinti likusius gyvus žmones kartu su grobiu ir išsiųsti juos pas šerifą. Sančo juos nesėkmingai persekioja, o paskui grįžta atgal į rangą, kur susiremia su likusiu vienu Ringo...
Santuokinė pareiga

**Santuokinė pareiga** () – 1970 m. itališka erotinė komedija.

## Siužetas

Romulas, tingus ir nieko gyvenime nesiekiantis degalinės savininkas, jau 10 metų gyvena susituokęs su Inesa. Pavargęs nuo jos reiklaus būdo ir priekaištų, vieną dieną jis nusprendžia viską mesti ir pabėgti su buvusiu jaunystės draugu avantiūristu Oracjumi, kuris kaip tik pasirodo apylinkėse. Prie jų prisijungia laisvamanė Kandida ir trijulė leidžiasi į įvairias aferas, organizuoja fiktyvias loterijas, tuo tarpu paliktoji Inesa nenori paleisti buvusio vyro ir, padedama juos kažkada sutuokusio vienuolio, leidžiasi jų ieškoti…

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Lando Buzzanca – Oracijus
* Barbara Bouchet – Kandida
* Orazio Orlando – Romulas
* Anita Ekberg – Inesa
* Mario Carotenuto
* Pippo Franco
* Anita Saxe
* Nerina Montagnani
* Angela Luce
Slidinėjimo instruktorė

**Slidinėjimo instruktorė** () – 1981 m. itališka erotinė komedija. Filmo režisierius Alessandro Lucidi, pagrindinį vaidmenį atliko Carmen Russo.

## Siužetas

Populiariausias erotinio žurnalo modelis Čelija Berni nusprendžia atsisakyti pabodusio darbo. Tuo pat metu ji gauna pranešimą apie paveldėtą didžiulį turtą, kurį ji gaus tik tuo atveju, jei testamento vykdytojas profesorius Tompsonas pripažins jos reputaciją nepriekaištinga. Čelija pagal skelbimą išvyksta į kalnų viešbutį, kuriame įsidarbina slidinėjimo instruktore, tačiau jos buvę darbdaviai, atakuojami gerbėjų laiškų, siunčia samdytą fotografą, norėdami dar vienos fotosesijos. Ten pat atsiduria testamento vykdytojas Tompsonas, turtingas šeichas ir trijulė sukčių, planuojanti šio pagrobimą.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Carmen Russo – Čelija Berni
* Andy Luotto – Franko
* Cinzia De Ponti – Karla
* Daniele Vargas – Emiras
* Sonia Otero – Stela
* Renzo Ozzano – profesorius Valteris Tompsonas

## Šaltiniai
Blossoms

**Blossoms** – britų indie rock grupė iš Stokporto, susikūrusi 2013 m. Grupė pateko į „BBC Sound of 2016“ konkursą, kuriame pasiekė ketvirtąją vietą. Debiutinis grupės albumas „Blossoms“ išleistas 2016 m. rugpjūtį ir pasiekė pirmąją vietą Jungtinės Karalystės albumų reitinge. 2024 m. duomenimis, grupė yra išleidusi penkis studijinius albumus, iš kurių naujausiasis, „Gary“, išleistas 2024 m. rugsėjį.

## Grupės nariai
* Tom Ogden – vokalas, gitara, pianinas
* Charlie Salt – bosinė gitara, pritariamasis vokalas
* Josh Dewhurst – gitara, perkusija
* Joe Donovan – būgnai
* Myles Kellock – klavišiniai, sintezatorius, pianinas, pritariamasis vokalas

## Diskografija
* *[[Blossoms  (albumas)|Blossoms ]]* (2016)
* *Cool Like You* (2018)
* *[[Foolish Loving Spaces]]* (2020)
* *[[Ribbon Around the Bomb]]* (2022)
* *Gary* (2024)

## Išnašos

## Nuorodos
* 
*
Aistros nusikaltimas

**Aistros nusikaltimas** () – 1994 m. Italijoje sukurtas trileris.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Serena Grandi – Tania
* Florinda Bolkan – Giulija
* Fabio Testi – Peteris
* Anna Maria Petrova – Milena
* Paul Martignetti – inspektorius Ivanas Zanevas

## Turinys

Peterio žmona, žinoma rašytoja, randama nužudyta viešbutyje Bulgarijoje, kuriame praleido naktį su iš Londono atvykusiu meilužiu. Tyrimą pradėjusi policija netrunka išsiaiškinti, kad sutuoktinių santykiai jau kurį laiką buvo pašliję ir žmona ketino skirtis, o Peteris taip pat turi meilužę Mileną.

Peterio dukra Anja po patirto nervinio streso praranda galimybę vaikščioti ir ja rūpintis pradeda iš Italijos atvykusi Tania, kuri apsistoja Peterio namuose. Kartu su pusbroliu ji pradeda kurti pjesę teatre ir sulaukia pavydo scenų iš Giulijos – vienos aktorių, įsimylėjusių Peterį.

Po kurio laiko nužudoma Milena ir policija ima įtarti Peterį, nes abu nusikaltimai įvykdyti naudojant tą patį ginklą. Šis mėgina bėgti, tačiau žūsta nukritęs nuo stogo. Nepaisant to, policija nenutraukia tyrimo, o nauja įtariamąja tampa Anja…
Komisaras Veracano

**Komisaras Veracano** () – 1978 m. Italijoje sukurtas kriminalinis filmas.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Luc Merenda – komisaras Veracano
* Janet Agren – Džulija Mediči
* Luciana Paluzzi – Rouzė
* Maria Baxa – Kora Vereli
* Chris Avram – Marko Vereli
* Gloria Piedimonte – Džordžija
* Daniele Dublino – komisaras Bjadžis

## Turinys

Į komisarą Veracano kreipiasi meno galerijos šeimininkė Džulija Mediči, pasidalinusi įtarimais, kad prieš 2 mėnesius miręs jos brolis Valteris iš tiesų buvo nužudytas, o nusikaltimą galbūt organizavo šio žmona Kora, kuri vėliau paveldėjo didelį turtą. Komisaras, kuris laisvu laiku mėgsta lošti žirgų lenktynėse arba leisti laiką su ištekėjusia moterimi Rouze, pradeda neoficialiai domėtis jau baigta byla, tuo pačiu metu tirdamas vienos gaujos seriją įvykdytų apiplėšimų. Nors pradžioje Džulijos brolio mirtis jam atrodo antraeilė byla, tačiau kai iš pravažiuojančio automobilio nušaunama Rouzė ir jo draugė šokėja Kora, komisaras su įkarščiu imasi tyrimo ir išsiaiškina, kad tikroji nusikaltimo organizatorė yra Džulija, nusprendusi atsikratyti savo brolio ir tam panaudojusi Koros vyrą Marko. Po to, kai šis tapo nereikalingas, ji pamėgino, komisaro pagalba, atsikratyti ir juo.
Nove Mestas prie Vaho

**Nove Mestas prie Vaho** (; , *Neustadtl*, *Waag-Neustadtl*, *Waagneustadtl*, *Waag-Neustadt*; , *Vág-Újhely*) – miestelis Trenčyno krašte, Slovakijoje. Nove Mesto prie Vaho apygardos administracinis centras. Įsikūręs Dunojaus kalvų šiaurinėje pusėje, Baltųjų Karpatų kalnų papėdėje. Per miestelį teka Vahas, Biskupicės kanalas. Nutolęs 27 km nuo Trenčyno bei 100 km nuo Bratislavos. 20 084 gyventojai (2015 m. duomenys). Miestelis skirstomas į *Mnešice, Izbice, Javorinaská, Hájovky, Samoty, Luka, Centrum, Rajková* (šiaurinė dalis), *Záhumenice* dalis.

## Istorija
Vietovėje žmonių gyventa nuo priešistorinių laikų. Tai liūdija rasti akmens ir bronzos amžiaus radiniai. Mnešicės priemestyje rasta priešistorinė gyvenvietė.

Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėta 1263 m., kai Vengrijos karalius Bela IV suteikė laisvę, po Mohi slėnio mūšio, kovojusiems prieš Mongolų imperiją. Priklausė benediktinų ordinui. 1550 m. suteiktos miestelio teisės. XIX a. suklestėjo žemės ūkis.

## Gyventojai

## Sportas
### Futbolas
* AFC Nové Mesto nad Váhom futbolo klubas.
* „Areál AFC Považan“ futbolo stadionas. Talpa 4 500 žiūrovų.

## Miestų partnerystė
*  Uherske Hradištė, Čekija
*  Sankt Peterburgas, Rusija
*  Kisačas, Serbija
*  Niuarkas, JAV
*  Baku, Azerbaidžanas
*  Mariboras, Slovėnija

## Galerija

Nové Mesto nad Váhom, obecný úrad, Slovensko.jpg|Rotušė
Nove Mesto nad Vahom-Kostol Narodenia Panny Marie.jpg|Dievo Motinos Gimimo bažnyčia


## Nuorodos
* Oficiali miesto svetainė
* Nové Mesto nad Váhom - Informacija turistams
* Muziejus N.Mesto n.V.
* Virtual Travel 3D panorama Nove Mesto nad Vahom

## Šaltiniai
Volodarskio tiltas

**Volodarskio tiltas** () – varstomasis automobilinis tiltas per Nevos upę Sankt Peterburge, jungiantis Narodanja ir Ivanovo gatves. Vienintelis šiame mieste tiltas, turintis tramvajaus estakadą (kairiajame upės krante). Tiltas pavadintas netoli šios vietos 1918 m. nužudyto revoliucionieriaus V. Volodarskio vardu. Pirmasis tiltas pastatytas 1936 m., šiuo metu esantis – 1986–1993 m.

Pagrindinė tilto problema – dideli tilto angų svyravimai dėl vibracijos.

## Tilto istorija
Tiltas buvo dalis tuometinio Leningrado kompleksinio plano plėtros į pietryčius link Suomių įlankos. Siekiant geresnės navigacijos prof. G. Perederijaus vadovaujama grupė suprojektavo trijų angų 100 metrų ilgio arkinį tiltą su centrine 43 m dvisparne pakeliamąja anga. Atramos vandenyje buvo kesoninės gelžbetoninės su granito apdaila. Taupant metalą arkos buvo gelžbetoninės. Eismas vyko jų apatinėje dalyje. Važiuojamoji dalis buvo padengta asfaltbetoniu (pakeliama dalis – medžio lentomis). 4000 tonų sveriančios arkos į montavimo vietą buvo atplukdytos specialiai pagamintais gigantiškais pontonais (pirmą kartą tiltų statybos istorijoje). Prieš pradedant statybas buvo pagamintos penkis kartus sumažintos arkos ir viešai išbandytos Taurijos sode. Dar viena tuometinė naujovė – šoninės tilto angos įrengtos virš krantinių, kuriomis važiuoja transportas. Laikui bėgant tilto konstrukcijos stipriai deformavosi, 1985 m. po tiltu plaukiantis dokas užkabino pakeliamąją dalį ir sugadino mechanizmą. 1986 m. prasidėjo tilto rekonstrukcija, kuri vyko iki 1993 m.

Iš esmės tai buvo naujo tilto statyba. Ant senųjų atramų, nukėlus gelžbetonines arkas buvo sumontuoti metaliniai 125 m ilgio 800 tonų sveriantys balkiai. Pakeliamoji dalis – viensparnė, metalinė, 57 metrų ilgio. Tilto ilgis – 362,8 m, plotis tarp turėklų – 36,8 m (važiuojamoji dalis – 31,6 m, šaligatviai – 2,25 m). Važiuojamoji dalis padengta sutankintu asfaltbetoniu, pakeliamoji dalis – polimerizuotu betonu. Prie užvažiavimų ant tilto ant pjedestalų pastatyti granitiniai obeliskai.
Filiakovas

**Filiakovas** (; ; ) – miestelis Lučeneco apygardoje, Banska Bistricos krašte, pietų Slovakijoje. 10 687 gyventojai (2015 m. duomenys).

Įsikūręs kalvotoje vietovėje, Belinos upelio slėnyje. Nutolęs maždaug 20 km nuo Šalgotarjano (Vengrija), 85 km nuo Banska Bistricos, apie 150 km nuo Košicės bei beveik 220 km nuo Bratislavos.

## Istorija
Rašytiniuose šaltiniuose miestelis pirmą kartą paminėtas 1242 m., kartu su Filiakovo pilimi, kuri atlaikė Mongolų invaziją. 1246 m. paminėtas kaip Filekas. 1423 m. suteiktos savivaldybės teisės. 1553 m. užkariautas turkų. Iki 1593 m. buvo sandžako administraciniu vienetu. 1662 m., kartu su pilimi, sudegintas osmanų. 1686 m. užkariautas austrų. Po Trianono sutarties (1920 m.), atiteko Čekoslovakijai. 1938–1945 m. buvo Vengrijos sudėtyje.

## Gyventojai

## Galerija

Fulekcivertanlegi.jpg|Pilies vaizdas iš paukščio skrydžio
Fiľakovký kostol.JPG|Bažnyčia
Fiľakovo panoráma.JPG|Miestelio reginys


## Šaltiniai
Harariai

**Harariai** (, gezo raštas: ሐረሪ), save dar vadinantys **Geyusu** („miesto žmonės“) – negausi etninė grupė Etiopijoje. Tradicinė jų tėvynė yra Hararo miestas, aplink kurį yra Hararių regionas, tačiau šiuo metu jame harariai sudaro mažumą (vos 8.65%). Didžioji jų dalis (apie 20 tūkst.) koncentruojasi Etiopijos sostinėje Adis Abeba. Be to, didelė jų dalis sudaro hararių diasporą JAV, Vokietijoje ir kitose Europos valstybėse.

Kalba semitiška hararių kalba (jų dar vadinama *gey ritma*, arba „miesto kalba“), kuri yra gimininga amharų kalbai. Dėl to harariai laikomi habešų etnoso dalimi. Dauguma yra dvikalbiai: taip pat vartoja amharų arba oromų kalbas.

## Kilmė ir istorija
Hararių protėviais dažniausiai laikoma senovinė tauta harlai, kurie gyveno gerokai didesnėje krašto dalyje ir kalbėjo semitiškos arba kušitiškos kilmės kalba. Jiems priklauso senoviniai nekropoliai ir akmeniniai statiniai, statyti iki XV a. Svarbiausi jų miestai buvo Metehara, Hararas ir Dire Dava.

X a. į kraštą atėję arabai išplatino jų tarpe islamą. Vienas pirmųjų jų mokytojų buvo Abdirahman bin Isma’il al-Jabarti. Kita žymi asmenybė, į kraštą nešusi islamą, buvo Abadir Umar ar-Rida, kuris 1216 m. atvyko iš Arabijos, vedė vietos moterį ir įkūrė čia mečetę. Jis prisimenamas kaip šventasis, o jo kapas lankomas piligrimų. Nuo XIII a. harlų žemes valdė Ifato sultonatas, kurį XV a. pakeitė Adalio sultonatas.

Pradedant XVI a. harlų žemes nusiaubė oromo migracijos, kurios labai stipriai sumažino jų populiaciją. Braukämper (2002) iškelia prielaidą, kad dėl šių migracijų harlų gyvenamos teritorijos buvo atskirtos į keletą „salų“ ir išsivystė į atskirus etnosus: tai buvo zajai, guragiai ir harariai. Pastarieji nuo oromų antpuolių užsisklendė Harario mieste. Vienas pirmųjų jų valdovų Nuras ibn Mudžahidas aplink miestą pastatė galingas sienas, kurios išlikę iki dabar.

Harare suklestėjo rafinuota musulmoniška kultūra, kurioje pynėsi Etiopijos ir islamiškosios kultūros įtakos. Jie naudojo hararių kalbą, kuri buvo rašoma arabų raštu. Harariai kontroliavo pelningą prekybą karavanų keliais tarp pajūrio ir Etiopijos kalnyno. Aplinkinės tautos hararius vadino *adere*, bet šis terminas laikomas žeminančiu.

1875 m. hararių gimtinę Hararo miestą užėmė Egiptas. Šiam valdant, sustiprėjo hararių ryšiai su musulmoniškuoju pasauliu. 1887 m. miestas prijungtas prie krikščioniškos Etiopijos imperijos. Nutiesus Adis Abebos-Džibučio geležinkelį, Hararo prekybinė galia sumenko, o jį nustelbė netoliese išaugusi Dire Dava. Ilgainiui tai lėmė hararių migracijas į didesnius miestus siekiant geresnio gyvenimo.

## Nuorodos

* Braukämper, Ulrich (2002). Islamic History and Culture in Southern Ethiopia: Collected Essays. LIT Verlag Münster. p. 18. ISBN 3825856712.
* Маршак М. А. Харари. // Народы и религии мира / Глав. ред. В. А. Тишков. М.: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
PAZ-3205

**PAZ-3205** – tarybinės (vėliau Rusijos) Pavlovo automobilių gamyklos (PAZ) nuo 1989 m. gaminamas autobusų modelis. Tai mažos klasės autobusas, naudojamas priemiesčio, miesto maršrutuose, tarnybinėms reikmėms. Važinėja Rusijos, Ukrainos, kitų buvusių tarybinių šalių keliais. Lietuvoje keletas PAZ-3205 autobusų buvo naudojami Utenos, Molėtų, Zarasų, Ignalinos, Biržų, Širvintų autobusų parkuose.

Standartinis modelis 6,925 m ilgio, 2,53 m pločio, 2,88 m bazinio aukščio. Sveria 5,6 t (pilnoje pakrovoje – 7,6 t). Kėbulas gana kampuotas, turi vienerias ar dvejas pneumatines duris („širmos“ tipo, sudarytos iš 2 dalių) bei rankines duris vairuotojui. Jei pneumatinės durys vienerios, tai antrųjų vietoje įrengtos atsarginės rankinės durys. Autobusą varo benzininis variklis ZMZ-5234 (4 cilindrų, 129 AG, 4750 cm³ darbinio tūrio, 100 km sunaudoja 32 l degalų) arba dyzelinis MMZ D-245,7 (8 cilindrų, 130 AG, 4670 cm³ darbinio tūrio, 100 km sunaudoja 25 l degalų). Išvysto maksimalų 90 km/h greitį. Įrengtos 25 sėdimos vietos.

PAZ-3205 bandomieji vienetai pradėti gaminti 1979 m., o masinė gamyba prasidėjo 1989 m., nutraukus PAZ-672 gamybą. 2001 m. jau buvo pagaminta 100 tūkst. PAZ-3205 autobusų. Nuo 2008 m. įvesti salono interjero ir apšildymo pakeitimai, o nuo 2014 m. – pakeistas išorės dizainas. Pagaminta įvairių PAZ-3205 modifikacijų; svarbiausios: PAZ-32051 ir PAZ-32054 – dviduris miesto autobusas, PAZ-3205-70 – mokyklinis autobusas, PAZ-32053 – vienaduris priemiesčio autobusas su ABS sistema, PAZ-3205-60 – šiauriniams kraštams pritaikytas autobusas, PAZ-3798 – furgonas, PAZ-3975 – laboratorija ant ratų. Kaip atskiras modelis gaminamas PAZ-3206 – keturių varomų ratų, padidinto pravažumo autobusas.


67 маршрут у Виноградному.JPG|Dviduris PAZ-32054
Tomsk bus on route 52.jpg|Atnaujinto dizaino PAZ-32054 (Tomskas)
ПАЗик из Стрежевого.jpg|PAZ-3205 (Streževojus)
PAZ-3205 interior.jpg|Interjeras
2016 m. Lietuvos automobilių ralio čempionatas

**2016 m. Lietuvos automobilių ralio čempionatas (LARČ)** – ralio čempionatas, kurį organizavo Lietuvos automobilių sporto federacija (LASF). Čempionatą sudarė 7 etapai iš kurių vienas bendras Estijos ir vienas bendras Latvijos čempionatų etapai Dėl netinkamų oro sąlygų buvo atšaukti abu žiemos etapai – „Halls Winter Rally“ ir „Võrumaa Winter Rally“. Nelaimėjęs nei vieno etapo, tačiau daugiausiai taškų surinkęs, pirmą kartą Lietuvos automobilių ralio čempionu tapo latvis Jānis Vorobjovs.

## Apžvalga

2016 m. sezonas prasidėjo Latvijoje vykusiu bendru Lietuvos ir Latvijos etapu, raliu „Talsi“, kuriame nugalėjo Martynas Samsonas pilotuodamas „BMW M3X“. „Žemaitijos ralyje“ greičiausias LARČ įskaitoje buvo Vaidotas Žala su šturmanu Žygimantu Žala, kuris taip pat nugalėjo tradiciniame ralyje „300 Lakes Rally“. Ketvirtajame etape, ralyje „DHL Rally Elektrėnai“ pirmas buvo Giedrius Notkus su šturmanu Dalium Strižanu. Paskutiniajame etape „Rally Classic Druskininkai“ pergalę čempionato įskaitoje iškovojo Deividas Jocius.

Čempionato dalyviai varžėsi 5 įskaitose. Po praėjusio sezono įskaitų skaičius sumažėjo, buvo apjungtos 3 ir 4 įskaitos. Čempionato įskaitoje taip pat varžėsi svečiai iš Latvijos, Lenkijos, Estijos ir Rusijos.

Lietuvos čempionas paaiškėjo tik paskutiniajame „Classic Rally Druskininkai“ greičio ruože. Juo tapo latvis Jānis Vorobjovs, antroje vietoje palikęs Giedrių Notkų. Trečias liko Vaidotas Žala.

Viena ašimi varomų (2WD) automobilių įskaitoje, nugalėjo Jonas Pipiras. Antroje įskaitos vietoje liko Egidijus Valeiša, trečioje Saulius Trapuila.

Komandinėje įskaitoje nugalėjo komanda „N40-Egzotika“.

## Etapai

## Rezultatai

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficialus Lietuvos automobilių sporto federacijos tinklalapis
Skirlėnų koplyčia

**Skirlėnų koplyčia** – nuo 1999 m. veikianti koplyčia Skirlėnų kaime (Sužionių sen.) Vilniaus rajone, prie kelio . Koplyčia priklauso Sužionių Šv. Felikso Valua parapijai. Šalia einanti gatvė pavadinta Koplyčios g. Aukojamos sekmadienio mišios vietos gyventojams. Pamaldos vyksta lenkų kalba.

Koplyčia įrengta buvusiame gyvenamajame name – maldos namus mažai primenančiame pastate (netoli įėjimo stovi nedidelis medinis kryžius), tačiau jame yra reikalingi bažnytiniai daiktai religinėms apeigoms atlikti. Koplyčioje susirenka daugiausia vyresni gyventojai, kuriems sunku nuvykti į parapijos bažnyčią Sužionyse. Čia tikintieji susitinka per gegužines, birželines, rožinio pamaldas, per gavėnią organizuoja Kryžiaus kelią, turi procesiją per Devintines, organizuoja liturginį giedojimą.  

## Istorija

Pirmosios mišios Skirlėnuose įvyko 1999 m. spalio 10 d. Jas aukojo tuometinis klebonas kun. Tadeuš Matulianec, o praėjus vos metams vyskupas Juozas Tunaitis pašventino patalpas ir leido jose celebruoti Eucharistiją.

Panaikinus autobuso reisą iš Skirlėnų į Sužionis (už 8 km), tenykščiams parapijiečiams tapo sudėtinga nuvykti į sekmadienio mišias. Idėja įsteigti kaime koplyčią kilo gretimo Kregžlės kaimo gyventojai Lucijai Ingelevič. Skirlėnų ir aplinkinių kaimų gyventojų iniciatyvai buvo pritarta. Iš pradžių planuota panaudoti privatizuotos ir nenaudojamos valgyklos pastatą. Nepavykus susitarti dėl tuščio pastato, Janinos ir Stanislavo Čaplinskių šeima priėmė sprendimą tam tikslui panaudoti tėvų namus. 

## Nuorodos

* Sužionių Šv. Felikso Valua parapija 
* Skirlėnų koplyčiai – 15 metų
Dūburio hidrografinis draustinis

**Dūburio hidrografinis draustinis** – saugomas gamtos plotas šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, Imbrado seniūnijoje, 3 km į pietryčius nuo Antazavės. Šiaurine riba eina kelias . Plotas 3,7 km². Draustinis įsteigtas 1983 m.

Draustinis apima išskirtinės konfigūracijos Dūburio ežerą su 4 jo salomis (didžiausia – Astravo) bei apyežeres: Rūros (Zalvės) ištaką, Kiaulinio ir Duburės upokšnius, pelkėtus miškelius. Astravo saloje (buvusioje Murovankos dvarvietėje) auga keletas senų ąžuolų, trykšta šaltiniai. Ežere sugaunamos 9 rūšių žuvys. Saugomi Rūpintojėlio ąžuolas, Duburaičio ąžuolas, Duburio salos ąžuolas. Šalia draustinio ribos, Duburių kaime auga saugomas Duburių ąžuolas.


Astravo sala, Dūburio ežeras.JPG|Astravo sala ir ąžuolai
Ąžuolas Astravo saloje, Dūburio ežere.JPG|Kreivasis ąžuolas


## Šaltiniai
Major League Ultimate

**Major League Ultimate** (MLU) – viena iš trijų profesionalių lėkščiasvydžio lygų Šiaurės Amerikoje. MLU lyga yra sukurta aštuonioms komandoms: 7 iš JAV ir 1 iš Kanados. Lyga buvo įkurta 2012 m., pirmasis jos sezonas prasidėjo 2013 m. balandį. Paskutiniai MLU čempionai – Filadelfijos „Spinners“ (2016).

## Istorija
Filadelfijos „Spinners“ klubas pasitraukė iš „AUDL“ lygos 2012 m. sezono pabaigoje po nesutarimų dėl lygos organizavimo. Savo klubo personalu, įskaitant buvusį klubo vadovą, Jeff Snader, bei pagrindiniais klubo nariais (dabar vadinamais įkūrėjais) suformavo MLU. Lygos įkūrimas datuojamas 2012 m.

## Taisyklės
MLU lygoje naudojamos pagrindinės lėkščiasvydžio taisykles su keletu pakeitimų. Žaidžiama ilgesnėse aikštėse, dviguba gynyba yra toleruojama. Taip pat MLU varžybose teisėjauja teisėjai, skelbiantys taisyklių pažeidimus, o tai nėra įprasta lėkščiasvydžiui, tačiau naudojama ir AUDL lygoje (kitoje profesionalioje Šiaurės Amerikos lėkščiasvydžio lygoje). Lygai besivystant buvo atlikta ir daugiau taisyklių pakeitimų nuo tradicinių lėkščiasvydžio taisyklių.

Kai didžiojoje daugumoje turnyrų ir čempionatų naudojami „Ultrastar“ kompanijos skraidantys diskai, MLU lygoje yra žaidžiama su šiek tiek kitokiu disku, kurio dizainas leidžia diskui išsilaikyti šiek tiek ilgiau ore. Dėl šios disko savybės žaidime dažniau galima naudoti metimus į taškų zoną per visą aikštę, o tai pagyvina žaidimą žiūrovams, nes yra daugiau aukštų pagavimų, šuolių krentant siekiant pagauti diską, didesnė kova dėl kiekvieno perdavimo.

## Varžybų formatas
Aštuonios komandos, žaidžiančios MLU, yra suskirstomas į dvi konferencijas (rytų ir vakarų). Vykstant reguliariajam sezonui kiekviena komanda žaidžia 10 rungtynių. Dvi komandos abiejose grupėse užėmusios aukščiausias pozicijas patenka į konferencijos finalus. Šių finalų laimėtojai kovoja dėl MLU lygos čempionų titulo.

## Žiniasklaidos dėmesys
Įspūdingiausi žaidimo momentai iš 2013 m. sezono buvo transliuojami per „Fox Sports 1“ televiziją buvusio NFL žvaigždės – Dhani Jones, ir olimpinio aukso medalininko – Jonny Moseley. Kanalai „ESPN SportsCenter“, „SportsNation“ taip pat transliuodavo top 10-ukus iš MLU lygos varžybų, tai padėdami sudominti visuomenę lėkščiasvydžio sportu ir padėti surinkti pilnas arenas rengiamoje lygoje.

2016 m. sezonu visos varžybos buvo transliuojamos internetu gyvai per YouTube platformą ir MLU interneto svetainę.

## Rėmėjai
2013 m. pagrindinis MLU rėmėjas buvo „Five Ultimate“, kuris ir pagamino aprangas visoms aštuonioms, lygos dalyvių, komandoms.

2014 m. sezonu lygos aprangos gamintoja tapo „Puma“.

Nuo 2015 m. „Canterbury“ tapo pagrindiniu aprangų gamintoju.

## Komandos

## Vykdantysis komitetas

Šaltinis: 

## Čempionatai

;Komandų pasiekimai

## Taip pat skaitykite
* American Ultimate Disc League

## Šaltiniai
Kavinės terasa naktį

**Kavinės terasa naktį** – vienas žymiausių olandų dailininko postimpresionisto Van Gogo (1853−1890) paveikslų. 

## Apie paveikslą
Paveikslą „Kavinės terasa naktį“ V. van Gogas nutapė 1888 m. rugsėjį Arlyje Provanse. Jame pavaizduota populiarios miesto kavinės Forumo aikštės šiaurės vakariniame kampe terasa, apšviesta dujinių žibintų naktį. Tai pirmas V. van Gogo paveikslas, vaizduojantis žvaigždes danguje. Paveikslo atmosferą sukuria kontrastas tarp geltonų ir oranžinių apšviestos terasos tonų su smulkiomis lankytojų figūromis ir mėlynų, žvaigždėmis švytinčio dangaus su tamsia gatvele už kavinės. Pagal žvagždžių išsidėstymą nustatyta, kad jame vaizduojama naktis iš 1888 m. rugsėjo 16 į 17 dieną. Paveikslas yra Kröller-Müller muziejuje Oterlo Nyderlanduose.

## Nuorodos
* *Masters of Art - Vincent van Gogh*. Delphi Classics, 2014.
* Kröller-Müller muziejus
Vilkdalgiai (Van Gogas)

**Vilkdalgiai** (kitaip **Irisai**) – vienas žymiausių olandų dailininko postimpresionisto Van Gogo (1853−1890) paveikslų. 

## Apie paveikslą

Paveikslą „Vilkdalgiai“ V. van Gogas sukūrė savo pirmąją savaitę Šv. Pauliaus beprotnamyje prie Sen Remi netoli Arlio Provanse, apie 1 metus laiko prieš savo savižudybę 1890 metais. Van Gogas jį apibūdino žodžiais *„šviesos vadovas mano ligoje“*, nes tikėjo, kad tapyba gali jam padėti įveikti psichinę negalią. Nėra žinomas nei vienas Van Gogo paruošiamasis piešinys paveikslui ir jis jį laikė tik eskizu. Teo van Gogas, kuriam buvo išsiųstas kūrinys, manė kitaip ir 1889 m. rugsėjį eksponavo jį Nepriklausomųjų dailininkų draugijos parodoje Paryžiuje. Teo parašė Vincentui: *„jis iš toli patraukia akį. Tai nuostabi studija, kupina šviesos ir oro“*.

Skirtingai nuo kitų to meto Van Gogo kūrinių, „Vilkdalgiuose“ nėra perteikiama įtampa. Paveiksle jaučiama japonų estampų įtaka, pasireiškianti paryškintais kontūrais, plokštuminiu vaizdavimu, artimu vaizdu ir netikėtais vaizdavimo rakursais. Paveikslą įsigijo vienas iš pirmųjų Van Gogo gerbėjų, literatas Oktavas Mirbo 1892 m. iš „tėtušio“ Tangi už 300 frankų. 1987 m. „Vilkdagiai“ tapo brangiausiu paveikslu meno istorijoje, kai viešo aukciono metu buvo parduoti už 53,9 mln. JAV dolerių. 1990 m. paveikslas perėjo į J. Paul Getty muziejaus Los Andžele nuosavybę.

## Išnašos

## Nuorodos

* *Masters of Art - Vincent van Gogh*. Delphi Classics, 2014.
* J. Paul Getty muziejus
Žvaigždėta naktis

**Žvaigždėta naktis** – olandų dailininko postimpresionisto Van Gogo (1853−1890) paveikslas. Įvardijamas vienu žymiausių moderniosios dailės kūrinių.

## Apie paveikslą
Paveikslą „Žvaigždėta naktis“ V. van Gogas nutapė 1889 m. Šv. Pauliaus beprotnamyje prie Sen Remi de Provanse netoli Arlio Provanse. Paveiksle pavaizduotas vaizdas, kokį Vincentas matė pro savo kambario langą naktį. Tikėtina, kad jis tapytas dieną iš atminties. Paveiksle vaizduojamas Sen Remi kaimelis nakties metu. Tapytas vietovaizdis nėra tiksliai pavaizduotas kaip yra realybėje ir dailininkas papildomai nutapė didelį kipariso medį kairėje. Laiške broliui Vincentas rašė: *„man naudinga užsiimti tuo, kas sunku. Bet tai nesustabdo manęs nuo didelio poreikio, pavadinkim − religijai, todėl aš išeinu naktį tapyti žvaigždžių“*. Vincentas kritiškai vertino kūrinį ir išėmė jį iš paveikslų siuntos broliui Teo van Gogui, kad sutaupytų pinigų už siuntimą. Nuo 1941 m. paveikslas yra Niujorko šiuolaikinio meno muziejuje.

## Nuorodos
* *Masters of Art - Vincent van Gogh*. Delphi Classics, 2014.
* Niujorko šiuolaikinio meno muziejus
Bolšeochtinsko (Imperatoriaus Petro Didžiojo) tiltas

**Bolšeochtinsko tiltas** (, iki 1917 m. – Imperatoriaus Petro Didžiojo tiltas) – varstomasis metalinis tiltas per Nevos upę Sankt Peterburge, jungiantis miesto istorinį centrą su Krasnogvardejsko aikšte Mažosios Ochtos mikrorajone. Vienas puošniausių miesto tiltų.

## Bendrieji duomenys
Poreikis šioje vietoje turėti tiltą atsirado Ochtos pakrantėje pastačius parako gamyklas bei laivų statyklą. Tilto statybą beveik du dešimtmečius stabdė perkėlose pelningą verslą turėję lobistai. Tarptautinis konkursas projektui parengti baigėsi nesėkme, tinkamiausiu pripažintas nekonkursinis inž. G. Krivošenino projektas. Kertinis akmuo statyboje įmūrytas 1909 m. birželio 26 d., minint Poltavos mūšio 200-ąsias metines, todėl pavadintas imperatoriaus Petro Didžiojo vardu. Darbai baigti 1911 m.

Tiltas – trijų angų. Šoninės angos – kniedytos arkinės 136 m ilgio fermos, eismas vyksta arkos apatinėje dalyje. Tilto metalinės konstrukcijos sveria 8 920 tonų (varstomos angos atsvaros – 1065 t). Centrinė anga – 48 metrų pakeliama metalinė, dvisparnė. Kėlimo mechanizmai sumontuoti 23 m aukščio granitu apdailintuose bokštuose, panašiuose į švyturius. Bokštų viršuje – keturbriauniai žibintai. Iš bokštų išsikišę pusapvaliai bokšteliai su smailėjančiais kupolais. Ant bokštų sienų pritvirtintos šešios bronzinės lentos, kuriose iškaltos tilto statytojų pavardės. Užvažiavimas ant tilto suprojektuotas kaip metalinis portalas su lenktu rygeliu. Nuo pilonų užlenktų viršūnių nuleisti pailgi daugiabriauniai žibintai.

Po Spalio perversmo pavadinimas pakeistas į Bolšeochtinsko (netoli yra Nevos intakas Didžioji ochta).

Dėl ypač kokybiškai atliktų darbų pirmojo remonto tiltui prireikė tik 1971 m. 1983 m. kairiajame upės krante pastatytas transporto mazgas. 1993–1997 m. tiltas buvo uždarytas kapitaliniam remontui. 2011 m. demontuoti tramvajaus bėgiai.

Legenda sako, kad viena iš milijono tilto kniedžių yra iš gryno aukso, tačiau nudažyta ta pačia spalva, kaip ir kitos.

## Šaltiniai
Frank Ocean

**Christopher Francis „Frank“ Ocean** *(gimtasis vardas *'Christopher Edwin Breaux*', g. [[1987]] m. [[spalio 28]] d.)* – amerikiečių dainininkas, dainų autorius, reperis ir įrašų prodiuseris iš Naujojo Orleano. Savo karjerą pradėjo 2005 m. kaip dainų autorius kitiems atlikėjams. 2010 m. tapo hiphopo kolektyvo „Odd Future“ nariu, o 2011 m. išleido debiutinį savo dainų rinkinį „Nostalgia, Ultra“, sulaukusį kritikų pripažinimo. 2012 m. „BBC Sound of 2012“ konkurse Ocean užėmė antrąją vietą.

Debiutinis atlikėjo albumas „Channel Orange“ išleistas 2012 m. liepą. Albumas sulaukė didelio kritikų pripažinimo bei debiutavo antrojoje „Billboard 200“ reitingo vietoje. 2016 m., po ilgų atidėliojimų, išleistas vizualinis albumas „Endless“ bei antrasis studijinis albumas „Blonde“.

## Diskografija
* *Nostalgia, Ultra* (2011)
* *[[Channel Orange]]* (2012)
* *Endless* (2016)
* *[[Blonde]]* (2016)

## Išnašos

## Nuorodos
* 
*
Galanta

**Galanta** (; ; ) – miestelis Trnavos krašte, Slovakijoje. Galantos apygardos administracinis centras. Nutolęs 50 km į rytus nuo Bratislavos. 15 021 gyventojas (2015 m. duomenys).

Įsikūręs Dunojaus žemumoje (Podunajská nížina). Pagrindinė pramonės šaka yra žemės ūkis. Auginami kviečiai, kukurūzai, daržovės, vaisiai.

## Istorija
Vietovėje žmonių gyvenama nuo neolito laikų. Nuo X a. antros pusės iki 1918 m. priklausė Vengrijos karalystei. Pirmą kartą paminėtas 1237 m. Belos IV karališkajame dekrete. Gyvenvietė priklausė įvairioms kilmingoms šeimoms. 1613 arba 1614 m. tapo laisvosios prekybos miesteliu. Po 1918–1920 m. Austrijos-Vengrijos skilimo, miestelis atiteko naujai sukurtai Čekoslovakijai. Nuo 1938 iki 1945 m. buvo Vengrijos sudėtyje. 1945 m. kovo 31 d. atiteko Čekoslovakijai.

## Gyventojai

## Miestų partnerystė
*  Albinjazegas, Italija
*  Mikulovas, Čekija
*  Pakšas, Vengrija
*  Totkomlošas, Vengrija
*  Kečkemėtas, Vengrija
*  Liptovsky Mikulašas, Slovakija
*  Bečejus, Serbija

## Galerija

Galanta, renesančný kaštieľ (01).jpg|Dvaras
Galantský opevnený kaštieľ II (rt-008).JPG|Neo gotikinė pilis
Galanta, nádraží II.JPG|Traukinių stotis


## Šaltiniai
Pabradės šv. apaštalų Petro ir Povilo cerkvė

**Pabradės Šv. apaštalų Petro ir Povilo sentikių cerkvė** – veikiantys rusų stačiatikių (sentikių) maldos namai Švenčionių rajone, Pabradėje, Pašto g. 8A. Medinė cerkvė stūkso atokiau nuo gatvės, netoli seniūnijos pastato, į šiaurės vakarus nuo geležinkelio linijos.

Pabradės sentikių bendruomenė 2004 m. turėjo apie 800 narių, gyvenančių Pabradėje ir aplinkiniuose kaimuose: Zalave, Pavoverėje, Piorkose, Naujadvaryje ir kt.

## Istorija

Pabradės sentikių religinė bendruomenė įkurta 2003 m. vasario 9 d. Steigiamajame susirinkime dalyvavo 242 žmonės, buvo patvirtinti laikini įstatai, išrinkta bendruomenės taryba ir jos vadovė Snežana Novikova.

Iki 1990 m. vietos sentikiai priklausė Stripiškių (dab. Astravo rajone, Baltarusijoje) bendruomenei, o Lietuvai atgavus nepriklausomybę, jie atsidūrė užsienyje. Lietuvos pusėje sentikiai nesėkmingai bandė tartis su valdžia dėl medinės cerkvės atkėlimo iš Stripiškių, tačiau gavo jos pritarimą ir materialinę pagalbą turėti savo maldos namus Pabradėje. Iki tol jie lankė Švenčionių arba Vilniaus sentikių bendruomenes. Stripiškėse sentikių bendruomenė neteko didelės dalies – apie 90 proc. narių, todėl jos medinė cerkvė be parapijiečių ėmė nykti, ypač po to, kai vietos valdžia išvežė viduje buvusį inventorių. 2005 m. šventovei buvo suteiktas 3–ios kategorijos istorijos ir kultūros paminklo statusas (oficialiuose dokumentuose dabar vadinama *Троицкий старообрядческий храм*).

Pabradėje maldos namai buvo įkurdinti dalyje gyvenamojo namo, kurį suteikė parapijietė Nadežda Saveljeva. 2003 m. lapkričio 30 d. po remonto maldykla buvo pašventinta.

## Taip pat skaitykite

* Pabradės Šv. Sergejaus Radonežiečio cerkvė

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Sąrašas:Lietuvos stačiatikių bažnyčios
* Pabradės sentikių religinė bendruomenė
* Pabradės sentikių istorija
Daktaro Gašė portretas

**Daktaro Gašė portretas** – vienas žymiausių olandų dailininko postimpresionisto Van Gogo (1853−1890) paveikslų.

## Apie paveikslą
Paveikslą „Daktaro Gašė portretas“ V. van Gogas sukūrė paskutiniaisias savo gyvenimo mėnesiais 1890 m. Overo prie Uazos kaime netoli Paryžiaus. Yra du paveikslo variantai, kurie vaizduoja daktarą Polį Gašė palinkusį ir pasirėmusį galvą ranka ant stalo. Paveikslai skiriasi savo spalvomis ir stiliumi. Vienas iš šių paveikslų yra Orsė muziejuje Paryžiuje, kito buvimo vietovė nežinoma. Garsesnis paveikslas, su pavaizduotomis geltonomis knygomis, kurių nėra Orsė muziejaus variante, 1911 m. buvo įsigytas Štedelio meno instituto Frankfurte prie Maino Vokietijoje. 1937 m. jį konfiskavo nacistinė valdžia. Hermanas Geringas pardavė paveikslą bankininkui Francui Kenigsui, kuris perpardavė Zigfrydui ir Lolai Kamarskiams. Pastarieji 1941 m. pabėgo iš Vokietijos į JAV. 1990 m. aukciono metu paveikslas parduotas už rekordinę 82,5 mln. JAV dolerių sumą. Jį įsigijo japonų milijonierius Ryoei Saito, po kurio mirties 1996 m. paveikslo buvimo vieta nežinoma. 

1890 m. gegužę Vincentui van Gogui išėjus iš psichiatrinės ligoninės Sen Remi Provanse, jo brolis Teo ieškojo, kas jį prižiūrėtų. Daktarą P. Gašė Overo prie Uazos kaime netoli Paryžiaus rekomendavo Kamilis Pisaro, anksčiau lankęsis pas daktarą. Iš pradžių Vincentas van Gogas buvo ne kokios nuomonės apie daktarą, jis parašė Teo: *„Manau, kad iš daktaro Gašė neverta ko nors iš viso tikėtis. Visų pirma, jis yra sergantis labiau nei aš“*. Tačiau jau po dviejų dienų laiške seseriai Vileminai Vincentas tvirtino: *„Aš radau tikrą draugą daktare Gašė, kaip tikrą brolį, taip mes esame panašūs išvaizda, taip pat [[psichologija]]“*. Vėliau Vincentas parašė broliui Teo: *„Aš nutapiau pono Gašė portretą su melancholiška veido išraiška, kuri gali pasirodyti kaip grimasa jį pamačiusiam… Liūdną, bet subtilų ir tuo pačiu aiškų bei inteligentišką“*. Laiške P. Gogenui Vincentas apie dr. P. Gašė veido išraišką parašė: *„mūsų laikų nevilties išraiška“*. Prie P. Gašė pavaizduotos rusmenės − vaistingasis augalas, kuris liudija apie P. Gašė profesiją, be to, daktaras buvo homeopatas.

## Išnašos

## Nuorodos
* *Masters of Art – Vincent van Gogh*. Delphi Classics, 2014.
* Orsė muziejus
Pagėgių miškai

**Pagėgių miškai** – miškai Lietuvoje, Pagėgių savivaldybėje, tuoj į šiaurės vakarus nuo Pagėgių. Priklauso Šilutės miškų urėdijos Pagėgių girininkijai. Apima 23 km² plotą. Masyvą sudaro Pagėgių, Kadagynės, Šilagalių, Anužių, Stumbragirių, Dinkių, Pavilkių miškai.

Paviršius – banguotas Nemuno deltos pakraštys. Būdingi velėniniai jauriniai silpnai ir velėniniai jauriniai glėjiški priesmėliai, priemoliai bei salpiniai smėliai. Miškais teka Gėgės baseino upės – Vilka (su Duburiu) ir Eisra.

Medynai:
* pušynai: 55 %
* eglynai: 24 %
* beržynai: 10 %
* juodalksnynai: 4 %
* ąžuolynai: 3 %
* uosynai: 2 %
* drebulynai: 1 %
* baltalksnynai: 1 %

Jaunuolynai sudaro 19 % medynų, pusamžiai medžiai 47 %, pribręstantys 21 %, brandūs 13 %.

Pagėgių miškuose gyvena šernai, briedžiai, stirnos, elniai, lapės, vilkai, kiškiai, usūriniai šunys, opšrūs, voverės, kiaunės, jerubės, slankos. Įveista maumedžių, pocūgių, kedrinių pušų. 75-ajame kvartale auga saugomas Dinkių ąžuolas.

Pietine miškų dalimi eina plentas  bei Klaipėdos–Tilžės geležinkelis. Prie miškų ir aplink esančios gyvenvietės: Pagėgiai, Pavilkiai, Anužiai, Šilgaliai, Stumbragiriai, Dinkiai.

## Šaltiniai
Paežerių–Rozalimo miškai

**Paežerių–Rozalimo miškai** – miškai šiaurės Lietuvoje, Pakruojo rajone, tarp Pakruojo šiaurėje ir Rozalimo pietuose. Priklauso Pakruojo miškų urėdijos Pakruojo ir Rozalimo girininkijoms. Apima 21,3 km² plotą. Masyvą sudaro Rozalimo šilas ir Paežerių miškas.

Paviršius lygus, šiek tiek banguotas. Būdingi velėniniai glėjiški sujaurėję ir velėniniai karbonatiniai sujaurėję priesmėliai. Rytinė miškų dalis nusausinta. Miškais teka Daugyvenės intakas Ežerėlė (su Juodupiu, Vidupiu), telkšo šios upės slėnyje sudarytas Laičių I tvenkinys. Šiaurėje teka Kruojos intakai – Savelis ir Šilia.

Medynai:
* beržynai: 46 %
* eglynai: 23 %
* uosynai: 15 %
* drebulynai: 8 %
* pušynai: 3 %
* juodalksnynai: 3 %
* ąžuolynai: 1 %
* baltalksnynai: 1 %

Jaunuolynai sudaro 23 % medynų, pusamžiai medžiai 44 %, pribręstantys 19 %, brandūs 14 %.

Paežerių–Rozalimo miškuose gyvena šernai, stirnos, lapės, kiškiai, usūriniai šunys, opšrūs, voverės, kiaunės, bebrai, ondatros, jerubės, slankos.

Miškus kerta plentas  bei geležinkelio atšaka Pakruojis–Klovainiai. Prie miškų ir aplink esančios gyvenvietės: Rozalimas, Moniūnai, Zigmantiškiai, Akmenynė, Vilkinė, Paežeriai, Laičiai, Krivaičiai, Šinkaučiškis, Bešoniai, Kuosiškiai, Karašilis, Kolyčiai.

## Šaltiniai
Vatikano geografija

**Vatikano [[geografija]]** yra išskirtinė dėl pačios teritorijos dydžio – Vatikanas yra mažiausia nepriklausoma valstybė pasaulyje (0,44 km² ploto). Dar 13 pastatų Romoje ir Gandolfo pilis priklauso šiai valstybei. Šalis nepasižymi jokiomis naudingomis iškasenomis ar kitais geografiniais ypatumais. Vatikaną, kaip ir Romą, kartais sudrebina Žemės drebėjimai.

Mikrovalstybė išsidėsčiusi ant Vatikano kalvos šiaurės rytų Romos dalyje, už kelių šimtų metrų nuo Tibro dešiniojo kranto. Vatikano ir Italijos ribos (3,2 km ilgio) beveik visur atkartoja miesto sienų, pastatytų popiežiaus apsaugai, ribas. Žemiausias Vatikano taškas yra 19 m, aukščiausias – 76 m aukštyje virš jūros lygio. Aukščiausias Vatikano pastatas yra Šventojo Petro bazilika (138 m).

Daugiau nei 50 proc. Vatikano teritorijos skirta viešam naudojimui ir neužstatyta pastatais. Šiai teritorijai priklauso ir Vatikano sodai.

Vatikano klimatas toks pat kaip ir Romos – Viduržemio jūros klimatas su švelniais lietumis nuo rugsėjo iki gegužės vidurio bei karštomis vasaromis nuo gegužės iki rugsėjo.