open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Helofitai

**Helofitai** – vandens telkinių pakrantėse ir kitose šlapiose vietose augantys augalai, kurių tik apatinės dalys mirksta vandenyje, o didesnė dalis stiebų su žiedais iškilę iš vandens.

Yra skiriami:
* *žemieji helofitai* – auga iki 0,5 m gylio, tiek stiebo panirę vandenyje. Pvz., pelkinis duonis (*Eleocharis palustris*), balinis asiūklis (*Equisetum fluviatile*), snapuotoji viksva (*Carex rostrata*).
* *aukštieji helofitai* – auga iki 1,5-2 m gylio. Pvz., paprastoji nendrė (*Phragmites australis*), siauralapis švendras (*Typha angustifolia*), ežerinis meldas (*Schoenoplectus lacustris*).

Image:EleocharisPalustrisAspekt.jpg|Pelkiniai duoniai
Image:EquisetumFluviatile.jpg|Balinis asiūklis
Image:Borovnice (ČB) - Šanderák, přesličky.jpg|Baliniai asiūkliai
File:Carex rostrata a4.jpg|Snapuotosios viksvos


Image:Harilik pilliroog.jpg|Paprastosios nendrės
Image:Typha angustifolia (habitus) 1.jpg|Siauralapiai švendrai
Image:Schoenoplectus lacustris 260605.jpg|Ežeriniai meldai
Limneidai

**Limneidas** – augalo hidrofito forma, augalas, visą savo gyvenimo ciklą augantis po vandeniu.

Vandens telkiniuose jie neretai sudaro ketvirtąją augalų juostą, esančią iki 10 m gylio. Šioje juostoje auga paprastoji nertis (*Ceratophyllum demersum*), *Characeae* šeimos rūšys ir vandens samanos.


File:Ceratophyllum demersum.jpg|Paprastoji nertis
File:Ceratophyllum demersum 2010-8-14 RioMontoro SierraMadrona.jpg|Paprastoji nertis
File:CharaLilleLamiot2008.jpg|Dumbliai maurabragiai (''Chara sp.)
Italijos derbis

**Italijos derbis** (it. *Derby d’Italia*) – dviejų Italijos futbolo klubų (Juventus FC ir Milano Inter) tarpusavio derbis. Pirmasis Italijos derbis įvyko 1909 m. Kadangi abi komandos yra iš šiaurės Italijos, šis derbis rodo ir regioninę konkurenciją.

Šiam derbiui tokį vardą suteikė žymus Italijos sporto žurnalistas Gianni Brera 1967 m. Tokio pavadinimo priežastis yra tai, jog šie abu klubai turi daugiausiai laimėjimų vietinėse ir europinėse varžybose.

## Statistika
*2018 m. gruodžio 7 d. duomenys*

## Šaltiniai
Geltonžvynė guotė

**Geltonžvynė guotė** (*Hygrophorus chrysodon*) – guoteninių šeimos valgomas grybas, turintis geras maistines savybes. Dėl savo retumo įtrauktas į Lietuvos raudonąją knygą.

Sinonimai: *Lamacium chrysodon*, *Auksiaspalvė guotė*.

## Išvaizda

Kepurėlė 4 – 8 cm skersmens, iš pradžių iškili, vėliau paplokščia arba su buku gūbreliu, kartais įdubusi. Kraštai ploni, jaunų vaisiakūnių užsilenkę žemyn. Luobelė lygi gleivėta, padengta plonyčiais žvyneliais, ypač arčiau kraštų. Kotas 4- 8 cm ilgio, cilindriškas, kartais į apačią nežymiai smailėjantis, viršutinė dalis padengta geltonų žvynelių ir taškelių. Lakšteliai platūs reti, priaugintiniai arba nuaugintiniai. Trama balta minkšta ir sultinga, be jokio ypatingo skonio ir kvapo.

Spalvos ir formos kaita: kepurėlę dengiantys žvyneliai iš pradžių būna balsvi, vėliau geltoni. Balta luobelė grybui senstant arba patrynus pagelsta. Kotas iš pradžių pilnaviduris, tačiau vėliau tampa tuščiaviduris. Jauni vaisiakūniai iš pradžių balti, bet galiausiai įgauna gelsvą atspalvį.

## Augavietė
Šis grybas auga nedidelėmis grupėmis lapuočių ir spygliuočių miškuose, ypač po eglėmis, bukais ir ąžuolais, be to mėgsta aukštesnes vietas.

Sezonas: rugpjūtis–lapkritis.

## Literatūra
* Didysis gamtos vadovas „Grybai“, išsamus grybų ir jų rinkimo žinynas, „Mūsų knyga“, 2004 m., (90 psl.) ISBN 9955-573-65-1

## Nuorodos
* Lietuvos raudonoji knyga
Christian Bale

**Kristianas Čarlzas Filipas Beilas** (; g. 1974 m. sausio 30 d.) – anglų aktorius. Publikos dėmesio sulaukė būdamas 13 metų, kai suvaidino vieną iš pagrindinių vaidmenų Stiveno Spilbergo filme „Saulės imperija“ (1987 m.). Pripažinimo sulaukė 2000 m., kai suvaidino serijinio žudiko Patriko Beitmano vaidmenį filme „Amerikos psichopatas“. Užsitarnavo pagarbą dėl atsidavimo įsikūnijant į savo vaidmenis; 2004 m. aktorius numetė 28,5 kg svorio dėl vaidmens filme „Mašinistas“.

Taip pat žinomas dėl Briuso Veino/Betmeno vaidmens Kristoferio Nolano filmuose „“, „Tamsos riteris“ ir „Tamsos riterio sugrįžimas“. 2010 m. už vaidmenį biografinėje dramoje „Kovotojas“ pelnė Oskaro, Auksinio gaublio ir Ekrano aktorių gildijos apdovanojimus geriausio antro plano aktoriaus kategorijoje.

## Filmografija
* 1986: *Anastasia: The Mystery of Anna*
* 1987: *Mio in the Land of Faraway*
* 1987: *[[Saulės imperija]]*
* 1989: *Henris V*
* 1990: *Lobių sala*
* 1991: *A Murder of Quality*
* 1992: *Newsies*
* 1993: *Swing Kids*
* 1994: *Prince of Jutland*
* 1994: *Little Women*
* 1995: *[[Pokahonta (1995 filmas)|Pokahonta]]* (įgarsino Tomą)
* 1996: *Damos portretas*
* 1996: *The Secret Agent*
* 1997: *Metroland*
* 1998: *Auksinė praraja*
* 1998: *All the Little Animals*
* 1999: *Vasarvidžio nakties sapnas*
* 1999: *Mary, Mother of Jesus*
* 2000: *[[Amerikos psichopatas]]*
* 2000: *Šaftas*
* 2001: *Kapitono Korelio mandolina*
* 2002: *Laurel Canyon*
* 2002: *Monstrų ataka*
* 2002: *[[Ekvilibriumas]]*
* 2004: *[[Mašinistas (filmas)|Mašinistas]]*
* 2004: *[[Keliaujanti Haulo pilis]]* (įgarsino Haulą)
* 2005: **'
* 2005: ''Naujasis pasaulis''
* 2006: ''[[Žiaurūs laikai]]''
* 2006: ''[[Rescue Dawn]]''
* 2006: ''[[Prestižas (filmas)|Prestižas]]''
* 2007: ''[[Traukinys į Jumą (filmas)|Traukinys į Jumą]]''
* 2007: ''Manęs čia nėra''
* 2008: ''[[Tamsos riteris]]''
* 2009: ''[[Terminatorius: išsigelbėjimas]]''
* 2009: ''[[Visuomenės priešai]]''
* 2010: ''[[Kovotojas (2010 filmas|Kovotojas]]''
* 2011: ''The Flowers of War''
* 2012: ''[[Tamsos riterio sugrįžimas]]''
* 2013: ''[[Out of the Furnace]]''
* 2013: ''[[Amerikietiška afera]]''
* 2014: **'
* 2015: *[[Knight of Cups]]*
* 2015: *[[Didžioji Skola]]*
* 2016: *[[Pažadas]]*
* 2017: *[[Hostiles]]*
* 2018: *[[Vice]]*

## Išnašos

## Nuorodos

*
Ilgasis kukurdvelkis

**Ilgasis kukurdvelkis** (*Calvatia excipuliformis*) – pumpotaukšlinių šeimos valgomas grybas, turintis geras maistines savybes.

Sinonimai: Calvatia saccata, Lycoperdon saccatum.

## Išvaizda

Vaisiakūnis: 3-8 cm skersmens ir 5-25 cm aukščio, kartais turi aiškiai atskirtą viršutinę ir apatinę koto dalį, yra buožės arba butelio formos, kartais kotas labai ilgas. Išorinė luobelė smulkiai grūdėta, dygliuota ar karpota, koto dalies paviršius žymiai lygesnis. Pačioje vaisiakūnio viršūnėje dažnai būna nedidelis gūbrelis.

Spalvos kaita: išorinės luobelės spalva įvairuoja nuo gelsvai baltos iki šviesiai rudos. Trama iš pradžių balta ir kompaktiška, vėliau ištyžta, paruduoja ir galiausiai virsta rudais milteliais.

## Augavietė

Šis grybas dažniausiai auga lapuočių, rečiau spygliuočių miškuose.

Sezonas: liepa – lapkritis.

Panašios rūšys:
Jį galima supainioti su karpotuoju pumpotaukšliu (Lycoperdon perlatum) arba ropliaodžiu kukurdvelkiu (Calvatia utriformis).

## Literatūra

* Didysis gamtos vadovas „Grybai“, išsamus grybų ir jų rinkimo žinynas, „Mūsų knyga“, 2004 m., (201 psl.) ISBN 9955-573-65-1
Narcizas (filmas)

**Narcizas** – bendras Lietuvos ir Graikijos kino kūrėjų darbas, brandintas šešerius metus. Kino filmas yra 95 min. trukmės, sukurtas 2012 m. kino studijoje „Ketvirta versija“. Premjera Lietuvoje – 2012 m. gegužės 10 d. Pilnametražinis režisierės Dovilės Gasiūnaitės debiutas, 2012 m. „Sidabrinių gervių“ apdovanojimuose buvo nominuotas geriausio vaidybinio kino filmo kategorijoje, Tarptautiniame Kauno kino festivalyje išrinktas žiūrovų kaip geriausias.

„Narcizas“ – tai antikiniu mitu paremtas pasakojimas, kurio veiksmas vyksta šiandieniniame Vilniuje. Narcizas šiame filme suprantamas ne kaip save įsimylėjęs žmogus, bet kaip savo išskirtinumą suvokiantis perfekcionistas. Tai drama apie puikybės apakintą violončelininką, kurio gyvenime yra ir jį mylinti šeima, ir draugų, tačiau muzikantui norisi daugiau.

Filmo režisierė D. Gasiūnaitė (g. 1972 m.) studijavo aktorinį meistriškumą Lietuvos Muzikos ir Teatro akademijoje, o kino režisūros mokėsi Prahoje. Debiutinę pilno metražo kino juostą pristatanti režisierė anksčiau kūrė trumpametražius ir dokumentinius filmus, dirbo aktorių atrankos režisiere lietuviškų kino filmų gamyboje.

## Siužetas

Pasak filmo režisierės D. Gasiūnaitės, filmo stiprybė – ne išoriniai efektai: „*Mes niekuo nenustebinsime, neturime nei kadrų iš lėktuvų, nei po vandeniu, ko galbūt būčiau norėjusi. Bet turime visa kita. Mano filme pavaizduotas narcizas yra perfekcionistas, kuriam, kaip ir visiems narcizams, yra būdingas tobulybės ilgesys. Deja, gyvenime žmonės nėra tobuli, situacijos netobulos ir laimės neįmanoma pasiekti, ieškant tobulybės, nes ji – tiesiog neegzistuoja. Laimė yra vidinė, ne išorinė būsena*“.

Violončelininko gyvenime yra jį mylinti šeima ir draugai, tačiau jam norisi daugiau. Šiuolaikinėje antikinio mito versijoje Teodoras yra gražus, viskuo apdovanotas ir savo vertę suvokiantis styginių kvarteto violončelininkas. Jis traukia žmones, jis juos žaloja, bet vis tiek jam neįmanoma atsispirti. Teodoras meta šeimą, draugus, darbą ir trokšta bent kartą patirti tai, kas jam būtų neįmanoma. Jis dar nežino, kad didžiausias iššūkis yra jis pats.

## Aktoriai

Be lietuvių aktorių, pagrindinius vaidmenis filme atlieka užsienio aktoriai: graikas violončelistas Amvrosios Vlachopoulos, Memfio (JAV) simfoninio orkestro pirmasis smuikas Susanna Perry Gilmore. Pagrindinį filmo herojų, 33-ejų Teodorą, suvaidinęs graikas – profesionalus muzikantas: ši detalė filmo kūrybinei grupei buvo itin svarbi, kadangi filmavimo metu parašyta muzika atliekama gyvai.

* Amvrosios Vlachopoulos – *Teodoras, violončelininkas*
* Asmik Grigorian – *Erika, Teodoro žmona*
* Sigitas Šidlauskas – *Tomas*
* Susanna Perry Gilmore
* Urtė Perminaitė
* Edvinas Kaziukaitis
* Robertas Antinis
* Audronė Kaušpėdienė

## Kūrybinė grupė

* Režisierė, scenaristė – Dovilė Gasiūnaitė
* Prodiuserė – Teresa Zibolienė
* Kompozitorius – Giedrius Puskunigis
* Operatorius – Audrius Kemežys

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Apie filmą ''lfc.lt'' svetainėje
* Apie filmą ''kinas.info'' svetainėje 
* Filmo apžvalga: neaiški drama gražiame Vilniuje
* Filmo treileris ''youtube.com'' svetainėje
Draudžiami jausmai

**Draudžiami jausmai** () – lietuviškas trumpametražinis kino filmas, 45 min. trukmės, sukurtas 2011 m. Premjera Lietuvoje – 2011 m. spalio 9 d. 5-ajame Tarptautiniame Kauno kino festivalyje.

Tai režisieriaus Deimanto Narkevičiaus, 2008 m. Nacionalinės kultūros ir meno premijos laureato, filmas. Jis nominuotas 2012 m. 41-ojo Roterdamo kino festivalio „Tigras“ (IFFR), Lietuvos „Sidabrinės gervės“ apdovanojimuose trumpametražinio vaidybinio kino filmo kategorijoje, dalyvavo 62-ojo Berlinale festivalio „Forum Expanded“ programoje. Filmo garsiniam takeliui keletą dainų sukūrė grupė „Without Letters“.

Filmo veiksmas vyksta 1970 m. sovietinėje Lietuvoje, kai homoseksualumas buvo laikomas nusikaltimu. 122 straipsnis sovietų Baudžiamajame kodekse skelbė, kad bausmė už „seksualinę sueitį tarp dviejų vyriškos lyties partnerių" yra 3 metai įkalinimo. Tais laikais individualios žmogaus laisvės buvo reguliuojamos ir suvaržomos. Ypač nesaugūs jautėsi individualiai kuriantys menininkai. Pasak D. Narkevičiaus, filme nereiktų ieškoti istorinio teisingumo. Tai daugiau kūrinys-metafora, grąžinantis žiūrovus į netolimą praeitį, kada vienos ar kitos ryškesnės asmenybės individualūs bruožai ar charakterio skirtumai nebuvo laikomi visuomenę turtinančiais komponentais, tačiau keliantys jai grėsmę, tuo pačiu klibinantys politinį sistemos stabilumą.

## Siužetas

Laimonas atleidžiamas iš darbo teatre. Pareiškiami įtarimai, kad vyras yra gėjus. Laimonas areštuojamas ir nuvežamas į milicijos nuovadą. Tardytojas, KGB darbuotojas, kurio užduotis yra paruošti bylą teismo procesui, įsimyli sulaikytąjį. Filmo veiksmas vyksta 1970-ųjų sovietinėje Lietuvoje, kuomet homoseksualumas buvo laikomas nusikaltimu. 122 straipsnis sovietų baudžiamajame kodekse skelbė, kad bausmė už „seksualinę sueitį tarp dviejų vyriškos lyties partnerių” yra 3 metai įkalinimo.

## Aktoriai
* Valentinas Krulikovskis
* Aleksas Kazanavičius
* Eglė Driukaitė
* Mikalojus Urbonas
* Vytautas Kaniušonis
* Arūnas Smailys
* Marius Repšys

## Kūrybinė grupė
* Režisierius, scenaristas – Deimantas Narkevičius
* Scenarijus – Andrius Blaževičius
* Operatorius – Audrius Kemežys
* Kompozitorius – Teisutis Makačinas

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Apie filmą ''lfc.lt'' svetainėje
* Lietuviškas filmas „Draudžiami jausmai“ kovos dėl Roterdamo kino festivalio „Tigro“
* Filmo treileris
Stebuklų laukas

„**Stebuklų laukas**“ () – lietuviškas gamtininko Mindaugo Survilos per ketverius metus sukurtas dokumentinis filmas (2011 m.), 62 min. trukmės. Filmo premjera įvyko 2011 m. rugsėjo 27 – spalio 9 d. rengtame 5-ajame Tarptautiniame Kauno kino festivalyje. 2012 m. „Sidabrinės gervės“ apdovanojimuose pripažintas geriausiu ilgametražio dokumentinio filmo kategorijoje, taip pat dar kuriamas filmas 2009 m. pelnė geriausiai išvystyto projekto apdovanojimą „Golden Funnel” Rytų Europos Forume Jihlavoje (Čekija).

Filmą sukurti gamtininką paskatino daktarės Donatos Petružytės kuriamas mokslinis projektas. Ji pakvietė režisierių Mindaugą Survilą pafilmuoti žmones, daugiau nei 20 metų gyvenančius Budos miške, netoli Kariotiškių sąvartyno Vilniaus rajone. Medžiaga filmui buvo rinkta ketverius metus, nufilmuota daugiau nei 140 valandų, kurios galiausiai sutilpo į valandos trukmės filmą.

## Filmo turinys
„Stebuklų laukas – dokumentinė juosta apie žmones, daug metų gyvenančius savo statytuose nameliuose prie buvusio sąvartyno. Filmas tarsi iš paties sąvartyno gyventojo perspektyvos pasakoja apie nykstančią unikalią bendruomenę, jos dienos ritmą, unikalų gyvenimo būdą, kasdienius džiaugsmus ir rūpesčius. Stengiamasi pavaizduoti žmogaus veidą, besislepiantį už šiukšlių ar sąvartyno dvoko, stengiantis atskleisti unikalią asmenybę. Tam nepakako vos kelių vizitų į sąvartyną. Tai didžiulis filme nematomas darbas. Ilgametė filmo režisieriaus, profesionalaus gamtininko, patirtis padėjo sukurti originalų dokumentikos kūrinį.

## Kūrybinė grupė

* Studija – „Monoklis“
* Režisierius, operatorius – Mindaugas Survila
* Montažo režisierius – Danielius Kokanauskis
* Garso režisierius – Saulius Urbanavičius
* Prodiuserės – Giedrė Beinoriūtė, Jurga Gluskinienė

## Nuorodos

* Filmas „Stebuklų laukas“ ''survila.lt'' svetainėje 
* Filmo aprašymas ''monoklis.lt'' svetainėje
* Filmo treileris
Kamėja (kinas)

**Kamėja** () – epizodinis žinomo žmogaus (režisieriaus, aktoriaus, politiko, sportininko, dainininko ir pan.) pasirodymas epizodiniame vaidmenyje kino filme, teatro spektaklyje, kompiuteriniame žaidime. Kartais jis vaidina pats save. Taip, pvz., Darius Kasparaitis trumpame epizode Rusijos filme „Brolis 2“ suvaidino pats save.

Režisieriai kartais suvaidino savo filme epizodinį vaidmenį. Taip darė Kventinas Tarantinas, Leonidas Gaidajus, Eldaras Riazanovas, Georgijus Danelija, Tintas Brasas, Alfredas Hičkokas, Čarlis Čaplinas, Nikita Michalkovas ir kt.

Kartais animaciniuose filmuose panaudojamas šaržuotas realaus asmens ar žinomo kino herojaus vaizdinys.

1925 m. tarybiniame filme „Šachmatų karštinė“ (*Шахматная горячка*) save suvaidino Kubos didmeistris, pasaulio šachmatų čempionas Chosė Raulis Kapablanka.

## Kamėjos filme „Paskutinis veiksmo filmo herojus“
Daug kamėjų panaudota filme „Paskutinis veiksmo filmo herojus“ (*Last Action Hero*; 1993). Jau pats filmo siužetas yra pagrįstas kamėjos idėja, kadangi Arnoldas Švarcnegeris vaidina filmo herojų Sleiterį, atpažįstamą superherojų.
Kamėjose pasirodo:
* italų aktorius ir kultūristas *Franco Columbu* – kaip filme rodomo naujo filmo prodiuseris;
* *[[Tina Turner]]* – kaip Los Andželo merė.
* *[[Sharon Stone]]* ir *Robert Patrick* – Kai filmo herojai *Danny* ir Sleiteris atvyksta į Los Andželo policijos departamento būstinę, ties jos įėjimu pasirodo *Sharon Stone* ir *Robert Patrick* kaip *Catherine Tramell* (iš filmo „Esminis instinktas“) bei T-1000 (iš filmo „Terminatorius 2: paskutinio teismo diena“);
* Silvesteris Stalonė – parodomas kaip terminatorius filmo „Terminator 2“ afišoje;
* aktorė ir modelis *Angie Everhart* – vaidino videofilmų krautuvėlės darbuotoją;
Filme rodomoje filmo „Jack Slater IV“ premjeroje pasirodo daug įžymybių, vaidinančių save pačius. Tai tuometinė Švarcnegerio žmona *Maria Shriver*, *Little Richard*, *Leeza Gibbons*, *James Belushi*, *Damon Wayans*, *Chevy Chase*, *Timothy Dalton* ir *[[Jean-Claude Van Damme]]*.

## Nuorodos
Dešimt priežasčių

**Dešimt priežasčių** () – lietuviškas trumpametražinis kino filmas, 29 min. trukmės, sukurtas 2011 m.

Tai režisieriaus Andriaus Blaževičiaus filmas, 2012 m. „Sidabrinės gervės“ apdovanojimuose pripažintas geriausiu trumpametražinio vaidybinio kino filmo kategorijoje. Europos kino forume Scanorama 2011 m. pelnė bendrovės TEO LT piniginį prizą – filmas pripažintas geriausiu lietuviškos programos „Jauna Lietuva trumpai“ kategorijoje. A. Blaževičius (g. 1985 m.) – diplomuotas TV ir kino režisierius, nuo 2010 m. – Tarptautinio trumpametražių filmų festivalio „Vilniaus kino šortai“ programos sudarytojas.

## Siužetas

Filme narpliojama jaunystės tema, kuri Lietuvoje labai svarbi, kai pačiai valstybei 20 metų – tiek pat, kiek ir filmo personažams, peržengusiems paauglystės amžių. Čia kalbama apie jaunus žmones, kurie pakeis šalį ir jos mentalitetą. Šiame filme jauno žmogaus iš Lietuvos istorija parodoma jo gyvenamoje aplinkoje, apsuptoje lietuviškos realybės, tarsi stebint iš šalies. Režisierius akcentuoja pramogų pasaulio ir technologijų paveiktus žmonių santykius, susvetimėjimą ir pavydą. Filme skamba grupės 69 Danguje kūrinys „Dešimt priežasčių“.

Vytas – vaikinas iš daugiabučių namų rajono, toks pat pilkas kaip ir jo kaimynystė. Jam jau per dvidešimt, bet jis tebegyvena su tėvais. Šeimyna laiką leidžia žiūrėdama lietuviškos televizijos laidas. Vyto mergina Ona kitokia – ji savarankiška, turi pomėgių ir draugų. Su vienu iš jų Ona praleidžia vis daugiau laiko. Ir taip pilką Vyto kasdienybę užtemdo pavydas. Jis imasi ieškoti tiesos klaidžiuose daugiabučių kiemų labirintuose.

## Aktoriai
* Marius Repšys – *Vytas*
* Gelminė Glemžaitė - *Ona*
* Nelė Savičenko
* Arvydas Dapšys

## Kūrybinė grupė
* Režisierius – Andrius Blaževičius
* Scenarijus – Andrius Blaževičius, Teklė Kavtaradzė
* Operatorius – Linas Dabriška
* Muzika – Domas Strupinskas
* Prodiuseriai – Marija Razgutė, Skaistė Matijošiūtė

## Nuorodos
* Apie filmą ''scanorama.lt'' svetainėje 
* Filmo treileris
Laikinai

**Laikinai** – lietuviškas trumpametražis vaidybinis kino filmas, sukurtas studijoje „Monoklis“ 2011 m., 28 min. trukmės. Filmo gamybą iš dalies finansavo Lietuvos Respublikos Kultūros rėmimo fondas.

Filmas „Laikinai“ – aktualus Lietuvos gyvenimo nūdienos atspindys, nagrinėjantis emigracijos sukeltas problemas vaikų ir jaunimo tarpe. Režisierė Jūratė Samulionytė (g. 1983 m.) prieš keletą metų sėkmingai debiutavo eksperimentiniu foto–filmu „Nerutina“, pelniusiu ne vieną apdovanojimą tarptautiniuose kino festivaliuose, filmo „Šanxai banzai“ autorė. Scenarijų filmui „Laikinai“ parašė moksleivė Marija Kavtaradzė, po to Lietuvos Muzikos ir Teatro akademijoje pradėjusi studijuoti vaizdo režisūros specialybę. Filmuota Vilniaus Lazdynų, Pilaitės mikrorajonuose, Kauno oro uoste.

## Siužetas

Filmas gvildena išvykusių į užsienį uždarbiauti tėvų, žadančių „greitai sugrįžti“, vaikų likimą ir juos užklumpančias problemas.

Dvi sesės Saulė (14 metų) ir Liucija (5 metai) gyvena vienos ir laukia tėvų, kurie laikinai išvyko į Londoną uždarbiauti. Deja, Londonas nešildo. Vyresnėlei Saulei atitenka didžiausia atsakomybė – pasirūpinti Liucija, prižiūrėti namus, o tuo pačiu metu dar spręsti visus paauglystėje iškylančius klausimus. Nuo didžiulės įtampos ir užimtumo Saulė nebegali pritapti prie savo bendraamžių draugų. Mergaitės stengiasi savarankiškai gyventi ir kovoti su realybe, tačiau būti suaugusiomis kartais tampa per sunku.

## Aktoriai

* Eglė Mikulionytė – *teta*
* Denisas Kolomyckis
* Severija Bielskytė – *Saulė*
* Greta Šalaviejūtė – *Liucija*

## Kūrybinė grupė

* Režisierė – Jūratė Samulionytė
* Scenarijaus autorė – Marija Kavtaradzė
* Operatorius – Audrius Zelenius
* Kompozitorius – Jonas Jurkūnas
* Garso režisierius – Martynas Tamulis
* Kostiumų dailininkė – Jurgita Petrulytė
* Filmo dailininkas – Nerijus Narmontas
* Grimo dailininkė – Emilija Šidlauskaitė
* Prodiuserės – Jurga Gluskinienė, Giedrė Beinoriūtė

## Įvertinimas

* 2012 m. „Sidabrinių gervių“ apdovanojimuose buvo nominuotas geriausio trumpametražio vaidybinio kino filmo kategorijoje. 
* Tarptautiniame vaikų ir jaunimo kino festivalyje „Schlingel“ (Chemnicas, Vokietija), trumpametražių ir animacinių filmų kategorijoje laimėjo geriausio filmo apdovanojimą.
* Tarptautiniame Upsalos trumpametražių filmų festivalyje (Švedija) laimėjo publikos prizą.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Apie filmą ''monoklis.lt'' svetainėje
* Filmo treileris
57-oji Oskarų teikimo ceremonija

**57-oji [[Oskaras|Oskarų]] teikimo ceremonija** vyko 1985 m. kovo 25 d. „Dorothy Chandler“ paviljone Los Andžele. Renginį vedė aktorius Džekas Lemonas.

Ceremonija labiausiai žinoma dėl kalbos, kurią atsiimdama Oskarą už geriausią aktorės pasirodymą pasakė Seli Fyld („Širdies kertelės“). Kalboje ji teigė: „Pirmą kartą aš to nejaučiau, tačiau šį kartą aš jaučiu, aš negaliu paneigti fakto, jog aš jums patinku, šiuo metu aš jums patinku.“

Apdovanojimą už geriausią antro plano aktoriaus pasirodymą laimėjo iš Kambodžos kilęs Heingas Ngoras. Šis filme „Mirties laukai“ vaidinęs chirurgas yra vienas iš dviejų neprofesionalių aktorių, laimėjusių Oskarą. Kitas tai padaręs aktorius buvo Antrajame pasauliniame kare dalyvavęs kareivis Haroldas Raselas.

77-erių metų Pegi Eškroft laimėjo Oskarą antro plano aktorės kategorijoje. Ji vyriausia šios kategorijos laureatė.

Filmas „Amadėjus“ yra paskutinis filmas, iš kurio du aktoriai buvo nominuoti geriausio aktoriaus kategorijoje.

## Oskarų nominantai ir laimėtojai
Oskarų laureatai lentelėje yra ***paryškinti***.

## Daugiausia nominacijų ir apdovanojimų

Šie filmai buvo nominuoti daugiau nei vieną kartą:

* Vienuolika: *„Amadėjus“*, „A Passage to India“
* Septynis: *„Mirties laukai“*, *„Širdies kertelės“*
* Penkis: *„2010“*
* Keturis *„Upė“*
* Tris: *„Greistokas. Tarzano – beždžionių valdovo legenda“*, „The Natural“, „A Soldier’s Story“
* Du: *„Bostoniečiai“*, „Broadway Danny Rose“, *„Cotton klubas“*, *„Pamišę dėl šokių“*, *„Vaiduoklių medžiotojai“*, *„[[Indiana Džounsas ir lemties šventykla]]“*, „Under the Volcano“

Šie filmai laimėjo daugiau negu vieną Oskarą:

* Aštuonis: *„Amadėjus“*
* Tris: *„Mirties laukai“*
* Du: „A Passage to India“, *„Širdies kertelės“*

## Išnašos
Ešerinis ežeras

**Ešerinis ežeras** – ežeras, kurio žuvų bendrijoje vyraujanti žuvų rūšis yra ešerys.

Gylis nuo 0,5 iki 5-6 m, plotas nuo 0,5 iki 10-15 ha (retai iki 20-30 ha).

Tai distrofiniai ežerai, paprastai aukštapelkių. Jiems būdinga mažas gylis, rudas vanduo, storas dumblo ar sapropelio sluoksnis. Dažnai jie užželia pagal liūninį tipą. Tipiški ežeriniai ežerai retai siekia 10 ha plotą, paprastai jie mažesni. 

Žiemomis tokiuose ežeruose dažnai stinga deguonies (jo koncentracija sumažėja iki 0,-0,5 mg/l), todėl išgyvena tik deguonies stygiui atsparios žuvys - ešeriai ir lydekos, rečiau kuojos. Vanduo rūgštus - pH mažiau kaip 6,0, gali siekti iki 3,0. 

Ešerinių ežerų apyežerės dažniausiai aukštapelkės, kietas gruntas sudaro mažiau kaip 10-20% priekrantės dugno ploto. Dugne vyrauja rūgštus durpinis sapropelis. 

Makrofitai tokiuose ežeruose paprastai auga salelėmis, retai sudaro didesnes meldų ar plūdžių bendrijas. Išreikštų helofitų ar potameidų zonų nebūna. Dažnos nimfeidų bendrijos. Gali būti limneidų zonos, padengtos maurabraginiais dumbliais, užimančios 20-30, kartais - 40-60% dugno ploto. 

Zooplanktono rūšinė įvairovė maža, biomasė nesiekia 1,5 g/m³ vandens. Zoobentoso kiekis neviršija 2 g/m² dugno. Dvigeldžių moliuskų nėra, vyrauja pilvakojai. Zoobentose vyrauja plunksnėtaūsių mašalų lervos. 

## Nuorodos
* Restauruotinų Lietuvos ežerų nustatymas ir preliminarus restauravimo priemonių parinkimas šiems ežerams, siekiant pagerinti jų būklę. Galutinė ataskaita, I dalis. Vilnius, 2009. 265 psl.
Anisatinas

**Anisatinas** – itin nuodingas, insekticidiškai aktyvus cheminis junginys. Atrastas 1952 m. japoniniame žvaigždanyžyje.
 
Naudojamas japonų tradicinėje medicinoje išviršiniuose preparatuose. Mirtinai nuodingas prarijus. Simptomai pasireiškia po 1-6 valandų po prarijimo. Pasireiškia virškinimo trakto pažeidimai – viduriavimas, vėmimas, skrandžio skausmai, po to seka nervų sistemos sujaudinimas, traukuliai, sąmonės praradimas ir kvėpavimo paralyžius, kuris paprastai sukelia mirtį.

## Išnašos

## Nuorodos
* Straipsniai apie anisatiną TOXNET’e
Hainano sąsiauris

**Hainano sąsiauris** arba **Čiongdžu sąsiauris** () – sąsiauris, skiriantis Azijos žemyną (Leidžou pusiasalį) ir Hainano salą (Kinija). Jungia Rytų Kinijos jūrą (šiaurėje) su šiaurine Tonkino įlankos dalimi (pietuose). Ilgis 93 km, mažiausias plotis 18,5 km, gylis farvateryje 36 m.

Pagrindinis uostas – Haikou. Planuojama per sąsiaurį nutiesti tiltą.
   
## Šaltiniai
Fehaid Al-Deehani

**Fehaid Al-Deehani** (g. 1966 m. spalio 11 d. Kuveitas) – Kuveito šaulys stendiniame šaudyme. Pirmasis šalies olimpinis medalininkas.

2016 m. olimpinėse žaidynėse dėl Kuveito suspendavimo dalyvavo kaip nepriklausomas atletas. Varžybų metu šaulys pelnė aukso medalį. 

## Rezultatai

## Šaltiniai
Hailaras

**Hailaras** () – miestas šiaurės Kinijoje, Vidinės Mongolijos regione, Hailaro (Argūnės) pakrantėje, prie Rusijos sienos. Sudaro Hulunbuiro prefektūros administracinį rajoną. Yra oro uostas, eina Bindžou geležinkelis, jungiantis Rusiją ir Harbino uostą. Maisto, odos, tekstilės pramonė. Svarbus pasienio prekybos centras.

## Istorija

Hailaras įkurtas 1734 m. kaip kinų tvirtovė. Kinijos Respublikos metais buvo Singano provincijos sostine. Seniau dar vadintas ***Hulunu*** (). Miestas labai nukentėjo Antrojo pasaulinio karo metais.

## Šaltiniai
Linaresas

**Linaresas** – miestas Ispanijoje, Andalūzijoje, Chaeno provincijoje. Tai pagal dydį antras miestas provincijoje: pagal 2007 metų gyventojų surašymą jame gyveno 61 347 gyventojai. Jis yra 419 m virš jūros lygio ir užima 195,15 km² teritoriją. Išsidėstęs netoli nuo provincijos sostinės Chaeno – 51 km ir 120 km nuo autostrados Valensija–Kordoba (N-322).
Miestas turi gerą susisiekimą geležinkeliu su likusia Ispanija.
Šalia Linareso buvo senovinis Kastulo miestas, kuris buvo įkurtas dar antikos laikais.

## Istorija
XIX a. viduryje, dėka šalia esančių švino kasyklų, tapo svarbiu kalnų pramonės centru: čia buvo lydomas švinas, gaminamos švininės plokštės ir vamzdžiai. Be to, kaip šalutinis produktas, iš švino rūdos buvo išgaunamas sidabras. Dėl to gyventojų skaičius išaugo nuo 6000 gyv. (1849 m.) iki 36000 gyv. (1877 m.). Atsižvelgiant į pramonės ir prekybos augimą, Linaresui 1875 m. buvo suteiktos miesto teisės.

## Pramonė
Dar neseniai Linarese vietinė ekonomika buvo stipriai susijusi su kalnakasyba, švino lydimu, parako ir dinamito gamyba. Nuo 1991 m. kasyklos uždarytos, bet Linarese veikia kelios svarbios gamyklos: „Santa Motors“, gaminanti Ispanijos armijai visureigius automobilius Anibal, priemiestinių traukinių (CAF), vėjo turbinų („Grupo Daniel Alonso y Gamesa“) ir cukraus iš cukrinių runkelių („Azucareras Reunidas de Jaen S.A.“) (dabar gaminanti iš rapsų, palmių, sojų ir saulėgrąžų aliejaus biodizeliną) įmonės.

## Švietimas
Iš mokslo įstaigų Linarese yra Technikos kolegija, nuo 1993 m. priklausanti Chaeno universitetui.

## Kultūra
Mieste yra paminklas įžymiajam Ispanijos toreadorui Manolete (*Manuel Rodríguez Sánchez*), kuris žuvo Linareso koridoje.

Linarese yra gimęs gitaristas Andrés Segovia, dainininkas ir aktorius Rafaelis (*Miguel Rafael Martos Sánchez*), čia gyveno džiazo vokalistė Virginia Maestro.

## Sportas
Nuo 1978 m. Linarese rengiamas prestižinis kasmetinis tarptautinis Linareso šachmatų turnyras, kuriame dalyvauja stipriausi pasaulio didmeistriai.
; Futbolas
* Linares Deportivo – futbolo klubas;
* Namų rungtynes žaidė Savivaldybės stadione, kuris talpina 10 tūkst. žiūrovų.

## Miestai partneriai
*  Mazovijos Tomašuvas, Lenkija
*  Kastras, Prancūzija
*  Maulė, Čilė
*  Nuevo Leonas, Meksika

## Išnašos

## Nuorodos
* [ Linareso savivaldybės svetainė] 
* Kultūros ir turizmo paslaugos
* Kultūrinio turizmo informacija ir nuotraukos
Karosinis ežeras

**Karosinis ežeras** – ežeras, kurio žuvų bendrijoje vyraujanti žuvų rūšis yra paprastasis karosas.

Tai seklūs ir labai seklūs (0,5-3,0 m gylio) ežerai, eutrofiniai ar hipertrofiniai. Vandens skaidrumas mažesnis nei 1,0-1,5 m, kartais - tik 0,3-0,5 m. 

Būdinga ryški aukštųjų helofitų juosta. Limneidų zonos gali nebūti. 

Žiemomis deguonies kiekis vandenyje gali sumažėti iki 0,3-0,5 mg/l. Po dusimo žiemą hidrobiontų (tiek žuvų, tiek kitų) kiekis labai sumažėja. Tokiuose ežeruose gyvena tik žuvys, atsparios deguonies stygiui - paprastieji karosai, lynai, ešeriai, kuojos. Išgyvena įžuvinti sidabriniai karosai. Po dusimo vyraujančia žuvų rūšimi dažnai tampa saulažuvė. 

Tokių ežerų plotas paprastai siekia nuo 0,5-1,0 ha iki keliasdešimties hektarų, nors yra keletas ežerų, didesnių kaip 50 ha - Giedrys, Kemešys, Petriošiškis.

## Nuorodos
* Restauruotinų Lietuvos ežerų nustatymas ir preliminarus restauravimo priemonių parinkimas šiems ežerams, siekiant pagerinti jų būklę. Galutinė ataskaita, I dalis. Vilnius, 2009. 265 psl.
Uhajus

**Uhajus** () – miestas šiaurės Kinijoje, Vidinėje Mongolijoje, Hvanghės pakrantėje, tarp Gobio ir Ordoso dykumų. Prefektūros centras. Apylinkėse kasama geležies rūda, akmens anglis, spalvotieji metalai. Chemijos, mašinų gamybos, maisto (mėsos), odos apdirbimo pramonė.

## Istorija

Uhajus sudarytas 1976 m., sujungus **Haibovano** () ir **Udos** () miestus.

## Šaltiniai
Raminas

„**Raminas**“ – Lietuvos, Gruzijos ir Latvijos dokumentinis filmas (2011 m.), 58 min. trukmės. Filmo premjera Lietuvoje įvyko 2011 m. rugsėjo 22 d. Vilniaus dokumentinių filmų festivalyje. 

Režisierius Audrius Sonys (g. 1966 m.) – aktyvus tarptautinių kūrybinių dirbtuvių vadovas, pagarsėjusio dokumentinio filmo „Neregių žemė“ autorius. Gruziniškos temos ėmėsi ne pirmą kartą. 1993 m. jis sukūrė filmą „Griuvėsių apaštalas“ apie Aleksandrą Oboladzę – gruziną, gyvenusį Lietuvoje. „Raminą“ kūrė apie metus. Kelis kartus vyko į Gruziją susipažinti su savo herojumi, paskui Kachetijoje, Kvarelio miestelyje, kur gyvena Raminas, buvo intensyviai filmuojama. Kūrybinė grupė su juo keliavo per visą Gruziją. 

## Filmo siužetas

Tai istorija apie 75 metų gruzinų imtynininką Raminą Lomsadzę, taip pat apie gruziniškas imtynes, kurios skiriasi nuo klasikinių ir kultivuojamos tik Gruzijoje.

Kitados įveikdavęs priešininkus per 55 sekundes, herojus nūnai ruošiasi kovai su paskutine ir stipriausia savo varžove – Vienatve. Raminas visą gyvenimą buvo vienišas, bet gyvenimui persiritus į antrą pusę vyras tai ypač pajunta. Vieną ankstų rytą Raminas išsiruošia į tolimą Gruzijos kaimelį ieškoti merginos, kurią mylėjo ir prarado prieš penkiasdešimt metų. Jo motina tada neleido vesti tos merginos. Bandydamas rasti savo jaunystės meilę, Raminas keliauja per visą Gruziją.

## Įvertinimas

2011 m. „Raminas“, be kitų festivalių, buvo rodomas ir pasaulyje pripažintuose tarptautiniuose Maskvos bei Niono festivaliuose.

2012 m. „Sidabrinės gervės“ apdovanojimuose nominuotas geriausio  ilgametražio dokumentinio filmo kategorijoje.

JAV Kino meno ir mokslo akademijos (*The Academy of Motion Picture Arts and Sciences*) patvirtintas „Oskaro“ komitetas Lietuvos kandidatu į prestižiškiausią „Oskaro“ apdovanojimą 2012 m. išrinko dokumentinį filmą „Raminas“
varžytis dėl geriausio filmo užsienio kalba titulo. Atrankoje galėjo dalyvauti ne trumpesni nei 40 minučių visų žanrų kino filmai ne anglų kalba, kurie buvo rodyti viešai kino teatre mažiausiai 7 dienas iš eilės, ir kurių pagrindiniai kūrybinės grupės nariai yra deleguojančios šalies piliečiai. Šiuos reikalavimus atitiko visi atrankoje dalyvavę filmai. Slaptai balsavusi komisija pirmajame rate išrinko keturis kandidatus, iš kurių į antrąjį etapą pateko du daugiausiai balsų surinkę filmai. Antrajame rate dauguma balsų atiteko „Raminui“. Komitetas laikosi nuostatos neatskleisti atrankai pateiktų filmų pavadinimų. Komitetui padeda Lietuvos kinematografininkų sąjunga, Kultūros rėmimo fondas, VŠĮ „Kino Kontora“ ir studija „Nominum“.

## Kūrybinė grupė

* Gamintojas – Vides Filma studija
* Režisierius – Audrius Stonys
* Scenarijus – Audrius Stonys, Givi Odišarija 
* Prodiuseriai – David Gogilašvili, Uldis  Čekulis
* Operatorius – Audrius Kemežys, Uldis  Čekulis
* Montažas – Ugis Olte

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Apie filmą ''lfc.lt'' svetainėje
* Filmas „Raminas“: gruzino meilė pagal A.Stonį
* Filmo treileris
RTFSR nusipelnęs artistas

**RTFSR nusipelnęs artistas** () – garbės vardas, suteikinėtas už nuopelnus įvairiose meno srityse, RTFSR valstybinis apdovanojimas. Vardą suteikdavo RTFSR Aukščiausiosios Tarybos prezidiumas. Apdovanojimas įkurtas 1931 m. rugpjūčio 10 d.

RTFSR nusipelniusio artisto vardu būdavo apdovanojami plačiai Tarybų Sąjungoje žinomi artistai, kompozitoriai, muzikantai, cirko artistai ir humoristai, režisieriai ir kiti kino veikėjai, žinomi klasikinės ir estradinės muzikos atlikėjai iš RTFSR ir sąjunginių respublikų.

Apdovanojant šiuo vardu įteikiamas RTFSR Aukščiausiosios Tarybos prezidiumo garbės raštas ir įteikiamas ženklas.

Garbės vardas RTFSR nusipelnęs artistas buvo žemiausias tokio tipo apdovanojimas. Aukštesnis laipsnis buvo *[[RTFSR liaudies artistas]]* (), o aukščiausias – *[[TSRS liaudies artistas]]* ().

## Istorija
Nuo 1919 m. iki 1931 m. buvo suteikiamas garbės vardas *Nusipelnęs respublikos artistas* (). Šį vardą suteikdavo respublikos Švietimo liaudies komisariato kolegija arba švietimo liaudies komisaras, taip pat sričių vykdomieji komitetai ar kraštų tarybos.

Nuo 1992 m. vasario mėnesio šis garbės vardas pervadintas į *Rusijos Federacijos nusipelnęs artistas*. Taip jis vadinamas visuose dokumentuose. Buvo pakeistas ant krūtinės nešiojamas ženklas – pašalintos raidės *РСФСР* ir pakeista muaro juostelė – vietoj 1954 m. RTFSR vėliavos spalvų naudojamos Rusijos trispalvės spalvos.
1996 m. RF prezidento įsaku Nr. 1341 buvo sukurtas naujas RF nusipelniusio artisto ženklas.

## Ženklo aprašas
RTFSR nusipelniusio artisto krūtinės ženklas buvo gaminamas iš auksuoto tompako, buvo ovalo formos (matmenys 28,7 ir 33 mm), su kilpele. Centrinėje ženklo dalyje pavaizduota lyra, po juo – užrašas *Заслуженный артист РСФСР* ('RTFSR nusipelnęs artistas'). Lyros apatinė dalis ir užrašas apsupti vainiku, dešinėje pusėje – lauro šakelė, kairėje – ąžuolo. Visi atvaizdai ir užrašai iškilūs, užlieti bespalviu skaidriu emaliu.

Ženklas kilpele ir grandele tvirtinamas prie auksuotos stačiakampės plokštelės, kurios matmenys 15×25 mm. Plokštelė aptraukta muaro juostele, kurios spalvos atitinka RTFSR vėliavos spalvas (raudona su žydru kraštu). Plokštelės vidinėje pusėje yra segtukas, kuriuo ženklas prisegamas prie drabužio.
RTFSR liaudies artistas

**RTFSR liaudies artistas** () - garbės vardas, kurį suteikdavo už nuopelnus įvairiose meno srityse, RTFSR valstybinis apdovanojimas. Šį vardą suteikdavo ne anksčiau kaip 5 metai po RTFSR nusipelniusio artisto arba RTFSR nusipelniusio meno veikėjo vardo suteikimo. 
Vardą suteikdavo RTFSR Aukščiausiosios Tarybos prezidiumas. Apdovanojimas įkurtas 1931 m. rugpjūčio 10 d.

RTFSR nusipelniusio artisto vardu būdavo apdovanojami plačiai Tarybų Sąjungoje žinomi artistai, režisieriai, baletmeisteriai, dirigentai, chormeisteriai, kompozitoriai, dainininkai, muzikantai, cirko artistai už sukurtus didelės meninės vertės įvaizdžius, spektaklius, filmus, koncertus, estrados ar cirko programas, muzikos, televizijos bei radijo kūrinius, kurie praturtino šalies meninę kultūrą ir buvo visuomenės plačiai pripažinti.

Už garbės vardą *RTFSR liaudies artistas* žemesni apdovanojimai buvo *RTFSR nusipelnęs artistas* ir *RTFSR nusipelnęs meno veikėjas*, o aukštesnis - *[[TSRS liaudies artistas]]* ()

## Istorija
Apdovanojant šiuo vardu įteikiamas RTFSR Aukščiausiosios Tarybos prezidiumo garbės raštas ir įteikiamas ženklas. Ženklas buvo įvestas 1981 m. sausio 30 d. RTFSR AT Prezidiumo įsaku. 

1992 m., pasikeitus valstybės pavadinimui (*[[Rusijos Tarybų Federacinė Socialistinė Respublika]]* tapo *[[Rusijos Federacija]]*) šio garbės vardo pavadinime (kaip ir kituose panašiuose garbės varduose) žodis *RTFSR* (*РСФСР*) buvo pakeistas žodžiais *Rusijos Federacijos* (*Российской Федерации*). Atitinkamai buvo pakeistas ir kartu įteikiamas krūtinės ženklas. 

1995 m. gruodžio 30 d. RF prezidento įsaku RTFSR liaudies artisto garbės vardas buvo panaikintas. Įsakas įsigaliojo 1996 m. balandžio 1 d. Tuo pačiu metu buvo įsteigtas garbės vardas *[[Rusijos Federacijos liaudies artistas]]*.

## Nuorodos
56-oji Oskarų teikimo ceremonija

**56-oji [[Oskaras|Oskarų]] teikimo ceremonija** vyko 1984 m. balandžio 9 d. „Dorothy Chandler“ paviljone Los Andžele. Ceremonija vedė aktorius Džonis Karsonas.

Geriausios antro plano aktorės apdovanojimą laimėjo Linda Hant. Ji filme „The Year of Living Dangerously“ vaidino fotografą Bilį Kvoną. L. Hant yra pirmoji aktorė, laimėjusi Oskarą už priešingos lyties asmens įkūnijimą.

Kinematografas Gordonas Vilisas už darbą filme „Zeligas“ buvo nominuotas pirmą kartą. Už kitus jo pastatytus filmus – „Krikštatėvis“, „Krikštatėvis 2“ ir „Manhatanas“ – jis nebuvo nominuotas.

## Oskarų nominantai ir laureatai
Oskarų laureatai lentelėje yra ***paryškinti***.

## Daugiausia nominacijų ir apdovanojimų

Šie filmai buvo nominuoti daugiau nei vieną kartą:

* Vienuolika: *„Švelnumo kalba“*
* Aštuonis: „The Right Stuff“
* Šešis: *„Fani ir Aleksandras“*
* Penkis: „The Dresser“, *„Karen Skilvud“*, *„Švelnus gailestingumas“* ir „Yentl“
* Keturis: „Cross Creek“, „Flashdance“ ir *„[[Žvaigždžių karai: epizodas VI - džedajaus sugrįžimas|Žvaigždžių karai VI: Džedajaus sugrįžimas]]“*
* Tris: *„Mirties akivaizdoje“*, *„Mokant Ritą“*, „WarGames“
* Du: „Reuben, Reuben“ ir *„Zeligas“*

Šie filmai gavo daugiau nei vieną Oskarą:

* Penkis: *„Švelnumo kalba“*
* Keturis *„Fani ir Aleksandras“* ir „The Right Stuff“
* Du: *„Švelnus gailestingumas“*

## Išnašos
Kaip mes žaidėme revoliuciją

„**Kaip mes žaidėme revoliuciją**“ () – lietuviškas dokumentinis filmas, sukurtas 2011 m., 67 min. trukmės. Filmo premjera įvyko 2011 m. lapkričio 13 d. 2012 m. „Sidabrinės gervės“ apdovanojimuose nominuotas  geriausio  ilgametražio dokumentinio filmo kategorijoje. Filmo režisierė Giedrė Žickytė (g. 1980 m.) yra ir geriausio TV filmo „Baras", įvertinto „Sidarbinės gervės 2009" apdovanojimu, autorė.

Filme panaudoti unikalūs kadrai iš asmeninių archyvų, taip pat galima išvysti muzikinių intarpų iš Roko maršų, skandalingo ir nepamirštamo roko grupės „Anties“ pasirodymo Sovietų Sąjungos centrinės televizijos tiesioginiame eteryje, kitų grupės koncertų, išgirsti šių įvykių liudininkų komentarus. Filmas tikina, kad Lietuvos žmones „dainuojančiai revoliucijai" išjudino dainuojanti „Antis". Tai liudija įtrauktos filmuotos kronikos. Ne be kandžios ironijos filme pasakojama ir apie spalvingą grupės „Antis" įkvėpėjo ir lyderio Algirdo Kaušpėdo asmenybę. 

„Anties“ veikėjų karta – režisierės tėvų, irgi architektų, karta, todėl jai ši aplinka gerai pažįstama. Daugiau nei pusė šios istorijos sudėliota iš ne vienerius metus ieškotos ir kauptos archyvinės medžiagos, Roko maršų videometraštininkės žurnalistės Laimos Pangonytės, Lietuvos patrioto Albino Kentros ir kitų stebėtojų filmuotos medžiagos.

## Siužetas

Filmas pasakoja istoriją apie pokštą, įvykusį devintojo dešimtmečio viduryje, kai Lietuvoje dar nebuvo jokių atgimimo ženklų, o naujametinio Kauno jaunųjų architektų karnavalo metu juokais susikūrė roko grupė ,,Antis“. Cirką primenantis įspūdingas grimas ir rekvizitai, stilizuoti pasirodymai, kandūs ir aštrūs tekstai kūrė agresyvią sovietinio gyvenimo karikatūrą. Greitai ir net patiems grupės nariams netikėtai „Antis“ tapo ryškiausia Dainuojančios Revoliucijos vėliavneše ir masiniu reiškiniu, įtraukusiu tūkstančius pasekėjų. Tai istorija apie mažą šalį, ypatingą jos laikotarpį ir žmones, kurie, nepaisant pavojaus, iškovojo savo Nepriklausomybę su šypsena veide ir daina lūpose.

## Kūrybinė grupė

* Režisierė – Giedrė Žickytė
* Operatorius – Audrius Kemežys, Eitvydas Doškus
* Muzika – Viktoras Diawara
* Prodiuserė – Dagnė Vildžiūnaitė

## Nuorodos

* Apie filmą ''scanorama.lt'' 
* Filmo treileris
Tatjana Jelizarenkova

**Tatjana Jakovlevna Jelizarenkova** (*Татьяна Яковлевна Елизаренкова*; g. 1929 m. rugsėjo 17 d. – m. 2007 m. rugsėjo 5 d.) – Rusijos kalbininkė, vertėja, sanskritologė, atlikusi keletą žymių Vedų vertimų. Žymiausia Rusijos vedų kultūros specialistė. Dirbo Rusijos mokslų akademijos orientalistikos institute. Filologijos mokslų daktarė.

Tatjana Jelizarenkova nuodugniai studijavo sanskritą ir vedų kalbą, gerai mokėjo pali, hindi kalbas, buvo viena svarbiausių semiotikos propaguotojų Rusijoje. 1972 m. ji išleido rinktinių Rigvedos tekstų vertimą, o 1976 m. – dalį Atharvavedos tekstų. 1989–1999 m. Tatjana Jelizarenkova išvertė visą Rigvedą, kuri buvo išleista trimis tomais, o 2005 m. pradėjo visų Atharvavedų vertimą (2010 m. darbas baigtas jos mokinių).

2004 m. Tatjana Jelizarenkova už Rigvedos vertimą apdovanota aukščiausiu Indijos užsieniečiams teikiamu apdovanojimu – „Padma Šri“. 2006 m. tapo tarptautinės Rericho premijos laureate.

## Bibliografija
   
Disertacijos:
* *Veiksmažodžių klasės senojoje vedų kalboje* (1955 m.)
* *Vedų [[rišis|rišių]] kalba ir stilius* (1993 m.)

Monografijos:
* *[[Aoristas]] Rigvedoje* (1960 m.)
* *Pali kalba* (1965 m., su V. Toporovu)
* *Indoarijų kalbų diachroninės fonologijos tyrimai* (1974 m.)
* *Vedų kalbos gramatika* (1982 m.)
* *Vedų kalba* (1987 m.)
* *Vedų rišių kalba ir stilius* (1993 m.)
* *Žodžiai ir daiktai Rigvedoje* (1999 m.)

Vertimai:
* *Rigveda. Rinktiniai himnai* (1972 m.)
* *Atharvaveda. Rinkiniai* (1976 m.)
* *Rigveda ([[1989]]–[[1999]] m.):
** I–IV mandalos ([[1989]] m.)
** V–VIII mandalos ([[1995]] m.)
** IX–X mandalos ([[1999]] m.)
* *Atharvaveda (Šaunaka)'' (2005–2010 m.):
** I–VII knygos (2005 m.)
** VIII–XII knygos (2007 m.)
** XIII–XIX knygos (2010 m.)
Šruti

: *Apie muzikinį terminą žr. [[Šruti (muzika)]].*

**Šruti** ( – 'išgirsta') – šventųjų tekstų rinkinys, sudarantis hinduizmo kanoną, vienas iš trijų dharmos šaltinių. Į šruti patenka labai skirtingi tekstai – nuo ankstyvųjų vedizmo himnų iki vėlyvųjų Upanišadų filosofinių apmąstymų. Šruti atskiriami nuo kitų svarbių moralės įstatymų Smriti (*smṛti*), kuriuose yra konkretūs, žmonių nustatyti nurodymai. Šruti laikomi visiškai dieviškos kilmės tekstais, kurie dievų buvo perduoti pirmiesiems rišiams.

## Šruti kanonas

Šruti kanoną sudaro:

* 4 Vedos:
** Rigveda (himnai, atliekami hotarų)
** Samaveda (himnai, atliekami udgartų)
** Jadžurveda (himnai, atliekami adhvarjų)
** Atharvaveda (užkeikimų, maginių tekstų rinkinys)

* 3 Vedų komentarų rinkiniai:
* Brahmanos
* Aranjakos
* Upanišados
Dievas sukūrė viską, išskyrus kilimą

„**Dievas sukūrė viską, išskyrus kilimą**“ () – lietuviškas dokumentinis filmas, sukurtas 2011 m., 27 min. trukmės. Filmo premjera įvyko 2012 m. kovo 17 d. tarptautiniame festivalyje „Kino pavasaris“. 2012 m. „Sidabrinės gervės“ apdovanojimuose laimėjo  geriausio  trumpametražio dokumentinio filmo kategorijoje. 

Filmo režisieriai kino režisūros magistrantas Mikas Žukauskas ir fotografijos ir medijų meno magistrantė Gintarė Valevičiūtė praleido kurį laiką Santariškių klinikų Chemoterapijos skyriuje, filmuodami retomis paveldimomis onkologinėmis ligomis sergančius ligonius. Filmo autoriai ieškodami medžiagos ir žmonių filmui, savanoriavo ligoninėje, susitikinėjo su žmonėmis, turinčiais retos ligos sindromą, bendravo su jais. Iš dešimties moterų jie atsirinko dvi, kurios ir tapo pagrindinėmis filmo herojėmis. Tai žmonės,  nuolat balansuojantys ant peilio, tiksliau – skalpelio, ašmenų. Asketiškuose filmo kadruose slypi tikroji tiesa – kova su likimo mestu iššūkiu. Filmo autoriai nesigilina nei į herojų ligos priežastis, nei į pačią ligą, bet kartu su herojėmis, per jų aplinką ir kasdienes situacijas, tyrinėja žmogaus būtį.

## Siužetas

Jaunos, charizmatiškos filmo herojės – vaikų darželyje dirbanti Aida (30 m.) ir farmacininkė Roberta (25 m.) gyvena įprastą gyvenimą. Iš kitų jas išskiria vienintelė aplinkybė – jos serga retomis onkologinėmis ligomis. Tačiau, balansuodamos ant būties ir nebūties ribos, herojės apie savo ligą kalba netikėtai: Roberta ją vadina dovana, o Aida saviškę, kaip ir sūnelio Pijaus mirtį nuo vėžio, vadina atradimu. Likimo paženklintos herojės netikėtai pastebi tokias gyvenimo puses, kurių anksčiau nematė ar nė neįtarė esant.

## Kūrybinė grupė

* Režisieriai, scenaristai – Mikas Žukauskas, Gintarė Valevičiūtė
* Prodiuseriai – Mikas Žukauskas, Juozas Javaitis 

## Nuorodos

* Diagnozė mirti neįpareigoja
* Apie filmą ''forumcinemas.lt'' svetainėje
1970 m. Formulės 1 sezonas

**1970 m. Formulės 1 sezonas** buvo 21-as Formulės 1 sezonas. Jis prasidėjo kovo 7 ir baigėsi spalio 25 dieną. Sezoną sudarė 13 lenktynių. Iki šiol tai yra vienintelis Formulės 1 sezonas, kurio nugalėtojas buvo paskelbtas po mirties.

## Sezono apžvalga
Sezone dominavo dvi ekipos – Lotus-Ford ir Ferrari. 6 pergales pelnė Lotus, kuri ir tapo čempione. Vokietijos lenktynininkas (atstovavęs Austriją) Jochen Rindt pelnė 5 pergales per pirmas 8 sezono lenktynes, tačiau žuvo avarijoje Italijos GP treniruotėse. Nepaisant to, jo iškovotų 45 taškų užteko, kad jis taptų čempionu. Iki šiol jis yra vienintelis Formulės 1 čempionas, pelnęs šį titulą po mirties.

1970 m. sezone naujas slick tipo padangas pristatė Goodyear kompanija.

## Sezono rezultatai
Taškai už rezultatus buvo skirstomi taip – 9-6-4-3-2-1. Tik penki geriausi rezultatai iš pirmų 6 lenktynių ir penki iš paskutinių 6 lenktynių buvo įskaičiuojami kiekvienam lenktynininkui.

### Lenktynininkų įskaita

### Komandų įskaita

## Šaltiniai
Jurgis Frydrichas (Brandenburgo-Ansbacho markgrafas)

**Brandenburgo-Ansbacho markgrafas Jurgis Frydrichas** (; 1539 m. balandžio 5 d. – 1603 m. balandžio 25 d.) – Hohencolernų giminės atstovas, Ansbacho markgrafas, Bairoito markgrafas, Prūsijos hercogystės regentas.

## Biografija

Jurgis Frydrichas buvo Ansbacho markgrafo Jurgio Pamaldžiojo ir jo žmonos Emilijos Saksės (Saksonijos hercogo Henriko IV duktės) sūnus.
Pirmoji jo žmona buvo Elžbieta Brandenburg-Kiustrinietė (g.1540 m. rugpjūčio 29 d. – m. 1578 m. kovo 8 d.), kurią vedė 1559 m. Ji buvo
Antroji žmona buvo Sofija Braunšveig-Liuneburgietė (g. 1563 m. – m. 1639 m.), kurią vedė 1579 m. Ji buvo Braunšveigo-Liuneburgo hercogo ir Liuneburgo kunigaikščio Vilhelmo Jaunesniojo bei jo žmonos Dorotėjos Danės duktė.

Jurgis Frydrichas valdė savo gimtą Ansbacho markgrafystę, Frankoniją ir Jėgerndorfo hercogystę (kitaip dar Krnovo kunigaikštystė). 1556 m. ėmė valdyti Aukštutinę Sileziją, o po jo pusbrolio Albrechto Alsibiado mirties 1557 m. – Kulmbachą (Bairoito markgrafystė). 1577 m., kai Prūsijos hercogas Albertas Frydrichas sunkiai susirgo, tapo Prūsijos hercogystės regentu.

Jis buvo Hohencolernų giminės senosios Frankonijos linijos paskutinis atstovas, tad po jo mirties Ansbacho ir Bairoito markgrafystes paveldėjo giminaičiai iš Brandenburgo linijos (pagal 1598 m. Hohencolernų giminės Geros sutartį).

Jurgis Frydrichas atstatė Plasenburgo pilį ir rūmus Kulmbache, kurie buvo sunaikinti Antrojo markgrafų karo (1552–1554 m.) metu. Tai vieni įspūdingiausių Renesanso laikų rezidencinių rūmų Vokietijoje. Jis taip pat pastatė Viulcburgo (*Wülzburg*) tvirtovę ir senuosius Bairoito rūmus.

Jam valdant 1557–1603 m. Hohencolernų Frankonijos teritorijose (Brandenburge-Ansbache ir Brandenburge-Kulmbache) jis išlaikė taiką, atstatinėjo miestus ir pilis, įkūrė kelias mokyklas ir universitetą.
1971 m. Formulės 1 sezonas

**1971 m. Formulės 1 sezonas** buvo 22-as Formulės 1 sezonas, kuris prasidėjo kovo 6 ir baigėsi spalio 3 dieną, įvykus 11 lenktynių.

## Sezono apžvalga
1971 m. sezone dominavo britiška Tyrrell-Ford ekipa – per 11 lenktynių ji pelnė net 7 pergales ir be konkurencijos tapo čempione. Šios ekipos narys Jackie Stewart nesunkiai tapo čempionu, pelnęs 6 pergales.

## Sezono rezultatai
Taškai už rezultatus buvo skirstomi taip – 9-6-4-3-2-1. Tik penki geriausi rezultatai iš pirmų 6 lenktynių ir penki iš paskutinių 6 lenktynių buvo įskaičiuojami kiekvienam lenktynininkui.

### Lenktynininkų įskaita

## Komandų įskaita

## Šaltiniai