open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kumpotis

**Kumpotis** (arba ***Kampuotis***) – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, Pabradėlių seniūnijoje, 6 km į vakarus nuo Pabradės, Kregžlės miške. Ežeras lanko formos su galais į vakarus, ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius ir pietvakarius – 0,51 km, plotis – iki 0,12 km. Altitudė 134,2 m. Krantai žemi, ištisai apaugę medžiais. Rytuose įteka upeliukas iš netoliese telkšančio Svirnelių ežero, pietuose išteka upelis link Lazdininkų ežero (Žeimenos upės baseinas).

## Šaltiniai
Inza

**Inza** () – miestas Rusijoje, Uljanovsko srityje, 167 km į pietvakarius nuo Uljanovsko, šalia Inzos upės (Suros intakas); rajono centras. Svarbus geležinkelių mazgas (linijos į Uljanovską, Syzranę, Maskvą). Medienos apdirbimo, maisto (mėsos), audimo, biochemijos (titnagdumblių) pramonė. Veikia muziejus, apylinkėse rasta mezolito gyvenvietė.

## Istorija

Inza įkurta 1897 m. kaip geležinkelio stotis prie Maskvos–Kazanės linijos. 1919 m. Inza sujungta su greta išaugusiu Kitovskio kaimu. Nuo 1928 m. – miesto tipo gyvenvietė, nuo 1946 m. – miestas.

## Šaltiniai
Ingkou

**Ingkou** (arba *Inkou*; ) – miestas Kinijos šiaurės rytuose, Liaoningo provincijoje, 166 km į pietvakarius nuo Šenjango, prie Liaodongo įlankos ir Liaohė upės žiočių. Sudaro miesto prefektūrą. Yra svarbus jūrų uostas (2018 m. buvo 25 pagal apyvartą pasaulyje). Mašinų gamyba, elektronikos, naftos chemijos, tekstilės (medvilnės), medienos apdirbimo, popieriaus, maisto pramonė. Ingkou apylinkėse kasama druska, magnio rūda.

## Istorija
Miestas įkurtas XIX a. antroje pusėje. Pagal 1858 m. Tiandzino sutartį, Kinija įsipareigojo atidaryti kai kuriuos savo uostus. Vienas iš jų buvo Niudžuangas Liaohė žemupyje. Tačiau dėl seklios upės buvo nuspręsta uostą perkelti prie upės žiočių. Naujasis Niudžuangas pradėtas vadinti Ingkou.

## Šaltiniai
Louis Zutter

**Louis Zutter** (1865 m. gruodžio 2 d. – 1946 m. lapkričio 10 d.) – Šveicarijos gimnastas, olimpinis čempionas.

## Biografija
Atėnuose vykusiose pirmose moderniose 1896 m. vasaros olimpinėse žaidynėse šveicaras dalyvavo gimnastikos varžybose. Atraminių šuolių ir lygiagrečių varžybose šveicaras užėmė antrąsias vietas. Pratimų ant arklio su rankenomis varžybose Zutter tapo olimpiniu čempionu. Louis Zutter tapo pirmuoju olimpiniu medalininku Šveicarijos istorijoje.

## Nuorodos
* Sports Reference svetainėje
Nikolaos Andriakopoulos

**Nikolaos Andriakopoulos** – Graikijos gimnastas, olimpinis čempionas.

## Biografija
Atėnuose vykusiose pirmose moderniose 1896 m. vasaros olimpinėse žaidynėse graikas dalyvavo gimnastikos varžybose. Kopimo virve varžybose graikas tapo pirmuoju olimpiniu čempionu. Kartu su nacionaline Graikijos rinktine pelnė sidabro medalį komandinių lygiagrečių varžybose.

## Nuorodos
* Sports Reference svetainėje
17-asis Lietuvos korespondencinių šachmatų čempionatas

**17-asis Lietuvos korespondencinių šachmatų čempionatas** - tai individualios nuotolinės šachmatų varžybos vykdomos pagal ICCF  taisykles. Čempionato pradžia 1995 m. rugpjūčio 18, pabaiga – 1997 liepos 1.

## Turnyras

## Prizininkai
Čempionate nugalėjo Jonas Lukšas, nepralaimėjęs nei vienos partijos ir surinkęs  11 taškų iš 14-kos galimų.  Pustaškiu nuo jo atsilikęs Sergejus  Jalanskiis laimėjo sidabro, o Anatolijus Kuvšinovas (10 tšk.) - bronzos medalį. Visi prizininkai iš Vilniaus.

## Šaltiniai

## Išorinės nuorodos
*  Lietuvos korespondencinių šachmatų čempionai
Karaičiukas

**Karaičiukas** arba **Karačiukas** – ežeras Lietuvoje, Švenčionių rajone, 9,5 km į šiaurės vakarus nuo Švenčionėlių, Baranavos miške, Beržaloto pelkės pietvakariniame pakraštyje. Ežero ilgis iš pietvakarių į rytus – 0,35 km, plotis – iki 0,13 km. Altitudė 149,5 m. Krantai aukštoki, tik pietvakarinis ir rytinis – žemi ir pelkėti. Krantai daugiausia apaugę medžiais ir krūmais. Ežeras nenutekantis, priklauso Lakajos upės intako Peršokšnos baseinui.

Ežeras įeina į Girutiškio gamtinį rezervatą.

## Šaltiniai
Insaras (miestas)

**Insaras** (, ) – miestas Rusijoje, Mordvijoje, prie Isos upės, 77 km į pietvakarius nuo Saransko; rajono centras. Artimiausia geležinkelio stotis (Kadoškino) yra už 18 km. Keliai į Saranską, Kovylkiną. Maisto, pluošto pramonė. Yra Šv. Olgos moterų vienuolynas (1914 m.), Kristaus Gimimo cerkvė (1812 m.), išlikę XIX a. architektūros elementų.

## Istorija
Insaras įkurtas 1647 m. kaip rusų valstybės paribio tvirtovė. 1780 m. tapo miestu ir apskrities centru. Vėliau Insaro reikšmė nunyko, 1926 m. paskelbtas kaimu, bet 1958 m. grąžintas miesto statusas.

## Šaltiniai
John Pius Boland

**John Pius Boland** (1870 m. rugsėjo 16 d. – 1958 m. kovo 17 d.) – airių politikas, Jungtinės Karalystės parlamento narys. Pirmasis olimpinis teniso čempionas.

## Biografija
Atėnuose vykusiose pirmose moderniose 1896 m. vasaros olimpinėse žaidynėse airis atstovavo Jungtinę Karalystę ir dalyvavo teniso varžybose. Vienetų ir dvejetų varžybose (kartu su vokiečiu Friedrich Traun) Boland pelnė aukso medalius.

Nuo 1900 m. iki 1918 m. John Pius Boland laimėjo keturias kadencijas iš eilės atstovauti Pietų Kerio grafystę Jungtinės Karalystės parlamente.

## Šaltiniai
Jovos tvenkinys

**Jovos tvenkinys** () – tvenkinys Rusijoje, daugiausia šiaurės Karelijoje (dalis – Murmansko srityje). Sudarytas 1960–1961 m. užtvenkus Jovos (Kovdos) upę. Patvanka užliejo keletą šioje vietoje telkšojusių ežerų (Sušozerą, Rugozerą, Sokolozerą, Tumčiaozerą). Tvenkinys susideda iš buvusių ežerų duburių ir užlietų upės slėnio ruožų. Ilgis – 58 km, plotis iki 10 km. Metinė vandens lygio svyravimų amplitudė – 2 m.

Tvenkinys sudarytas miško plukdymui, energetinėms reikmėms. Žvejyba.

## Šaltiniai
Karatėlė

**Karatėlė** – mažas ežerėlis Lietuvoje, Švenčionių rajone, 5,5 km į pietryčius nuo Labanoro, Labanoro girioje, 0,1 km į šiaurę nuo Pažemio ežero. Ežerėlio ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,09 km, plotis – iki 0,03 km. Altitudė 152,5 m. Krantai žemi, ištisai apaugę medžiais. Pakrantės kalvotos. Ežerėlis nenutekantis, priklauso Žeimenos upės intako Luknelės baseinui.

Į vakarus įsikūręs Pažemio kaimas.

## Šaltiniai
Ina Pukelytė

**Ina Pukelytė** (g. 1966 m. balandžio 5 d. Kaune) – Lietuvos teatrologė, visuomenės veikėja, humanitarinių mokslų daktarė.

## Biografija
Gimė gydytojos ir inžinieriaus šeimoje. 1973–1984 m. mokėsi Kauno Jono Jablonskio vidurinėje mokykloje. 1986 m. Vilniaus kultūros mokykloje įgijo mėgėjų teatro režisieriaus diplomą. 1987–1989 m. Kauno mokytojų namų moksleivių skyriaus vadovė. 1989–1991 m. Kauno „Rasos“ vidurinės mokyklos estetinio-etinio lavinimo mokytoja bei dramos būrelio vadovė. 1990–1993 m. Vytauto Didžiojo universitete (VDU) studijavo anglų kalbą ir literatūrą. 1994–1995 m. studijavo Sorbonos universitete (*Université Sorbonne-Nouvelle*) Prancūzijoje, įgijo teatrologijos magistro laipsnį. 1999–2002 m. teatrologijos doktorantūra Leipcigo universitete (*Universität Leipzig*) Vokietijoje, filosofijos daktaras.

2002–2003 m. Kauno valstybinio dramos teatro rinkodaros skyriaus vadovė, 2003–2007 m. teatro vadovė. 2003 m. kultūros leidinio „Kulka“ redaktorė. Nuo 2005 m. skaitė paskaitas VU Kauno humanitariniame fakultete. 2007–2010 m. VšĮ „Dvimiesčio kulka“ direktorė. 2008–2010 m. VDU Menų fakulteto prodekanė menui, 2010–2015 m. šio fakulteto dekanė. 2019 m. balandžio-gruožio mėn. Nacionalinio Mikalojaus Konstantino Čiurlionio dailės muziejaus direktorė.

Nuo 1995 m. Lietuvoje ir užsienyje publikuoja straipsnius kultūros ir teatro tema. 2009–2013 m. tarptautinio kultūros ir ekologijos festivalio „Grynparkas“ meno vadovė. Pastatė Vidmanto Bartulio oratoriją „Sutvėrimas“, sukūrė ir pastatė pjeses „Meilė Paryžiuje“, „Brendžio trims“, „Vilko Kalėdos“. 2010 m. vadovavo „Interaktyvaus tinklo dizaino“ studijų programos rengimo grupei. Visuomeninio judėjimo „Vieningas Kaunas“ narė, 2015–2019 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narė, Švietimo ir kultūros komiteto pirmininkė. Nuo 2016 m. M. K. Čiurlionio muziejaus tarybos narė. 2017–2019 m. Lietuvos kultūros tarybos narių susirinkimo narė.

2021 m. Jonavos viešojoje bibliotekoje Pukelytei už 2020 metais išleistą romaną „Panelės iš Laisvės alėjos“ įteikta respublikinė Grigorijaus Kanovičiaus literatūrinė premija.

## Bibliografija

* Prancūziškas romanas. - Vilnius: Tyto alba, 2000. - 235 p. - ISBN 9986-16-182-7
* Komunikuoti kultūrą: institucijos, strategijos, auditorijos: kolektyvinė monografija (su kitais). - Kaunas: VDU; Vilnius: Versus aureus, 2015. - 422 p.: iliustr. - ISBN 978-609-467-170-8
* Žydų teatras tarpukario Lietuvoje: monografija. - Kaunas: Vytauto Didžiojo universitetas, 2017. - 191 p.: iliustr. - ISBN 978-609-467-293-4


## Šaltiniai
Inylčekas

**Inylčekas** arba ***Pietų Inylčekas, Pietų Engličekas*** (, ) – slėninis, dendritinis ledynas vidurio Tianšanio rytinėje dalyje, pačiuose Kirgizijos rytuose. Ilgis 59,5 km, plotas 567 km². Tai didžiausias viso Tianšanio ir Kirgizijos ledynas. Nusileidžia iki 2800 metrų aukščio. Sniego riba 4580 m aukštyje, firninis baseinas siekia 7440 m aukštį. Apatinė ledyno liežuvio dalis (14 km) nejudri (vadinamasis negyvasis ledas).

Iš Inylčeko išteka Inylčeko upė. Chan Tengri kalnas skiria Inylčeką nuo Šiaurės Inylčeko ledyno (ilgis 38,2 km).

## Šaltiniai
Inšanas

**Inšanas** ( 'In kalnai') arba ***Dalan Charas*** () – kalnai šiaurės Kinijoje, į šiaurę nuo Huanghės didžiojo vingio, Vidinėje Mongolijoje. Ilgis ~650 kilometrų (kitur nurodoma 450 arba 1000 km). Aukštis siekia 2187 m. Sudaro pietrytinę Gobio dykumos ribą.

Susidarę iš gneiso, granito, bazalto. Yra akmens anglių, geležies rūdos telkiniai. Šiauriniai kalnų šlaitai lėkšti, pietiniai – statūs. Būdingos kalnų stepės, šiauriniuose šlaituose vietomis veši mišrieji miškai.

## Šaltiniai
Kodima

**Kodima** () – vienintelis pasaulyje laikraštis vepsų kalba. Leidžiamas Petrozavodske, Karelijos Respublikos sostinėje, Rusijos Federacijoje. Laikraštyje publikuojama medžiaga apie vepsų istoriją ir etnografiją, taip pat spausdinami grožiniai kūriniai, naujienos, žinios apie politinius įvykius. Dalis medžiagos spausdinama rusų kalba.

Laikraštis leidžiamas nuo 1993 m. balandžio. Pradėtas kurti Karelijos regioninės visuomeninės organizacijos „Vepsų kultūros draugija“ iniciatyva. Laikraščio steigėjai – „Vepsų kultūros draugija“, Karelijos Respublikos vyriausybė ir Karelijos Respublikos Įstatymų leidybos susirinkimas.

Pirmoji redaktorė – mokslininkė kalbininkė Nina Zaiceva.

Platinamas vepsų vientisai gyvenamuose rajonuose – Karelijoje, Leningrado ir Vologdos srityse.

Laikraštis leidžiamas kartą per mėnesį. Apimtis – nuo 4 iki 8 puslapių. Tiražas – iki 990 egzempliorių. Leidinys finansuojamas Karelijos Respublikos biudžetinėmis lėšomis.

2004 m. laikraštis „Kodima“ tapo Joškar Oloje vykusio finougrų spaudos festivalio laureatu.

Laikraštyje darbavosi įžymus vepsų poetas Nikolajus Abramovas.

## Išnašos

## Literatūra
* Карелия: энциклопедия: в 3 т. / гл. ред. А. Ф. Титов. Т. 2: К — П. — Петрозаводск: ИД «ПетроПресс», 2009. С. 69 — 464 с.: ил., карт. ISBN 978-5-8430-0125-4 (т. 2)
Bedyglė gervuogė

**Bedyglė gervuogė** arba **raukšlėtalapė gervuogė** (*Rubus fruticosus*) – Magnolijūnų (*Magnoliophyta*) skyriaus, eršketinių (*Rosaceae*) šeimos, gervuogių (*Rubus*) genties daugiametis lapuotis uogakrūmis.

## [[Taksonomija]]

Bedyglės gervuogės (*Rubus fruticosus*) statusas nėra aiškus ir yra atsiradę painumai.

Vienoje mokslinėje literatūroje, pavyzdžiui pasaulio augalų sąraše The Plant List, minima kaip raukšlėtosios gervuogės (*Rubus plicatus*) populiacijos dalis ir lotyniškas mokslinis pavadinimas *Rubus fruticosus* laikomas sinonimu. Taip pat *Rubus fruticosus* yra sinonimas ir kitoms gervuogių genties rūšims: *[[Rubus cochinchinensis]]*, *[[Rubus montanus]]*, *[[Rubus vestitus]]*, *[[Rubus vulgaris]]*.

Internetinis pasaulio augalų sąrašas Plants of the World Online, kuris sudaromas Londone esančiame Kjų botanikos sodo mokslinių darbuotojų, *Rubus fruticosus* laikoma kaip plačiai Europoje paplitusia atskira rūšimi, kuri savaime paplitusi ir Lietuvoje.

## [[Morfologija (biologija)|Morfologija]]
Bedyglės gervuogės puskrūmio stiebai užauga iki 7 metrų ilgio ir yra žalios, rusvos ar raudonos spalvos, gali būti nežymiai plaukuoti. Lapai yra sudaryti iš trijų ar penkių ovalių, smulkiai dantytų lapelių, kurių viršūnėlės yra tamsiai žalios spalvos, o dalis prie kotelio – šviesiai žalios spalvos. Žiedai yra baltos arba rausvos spalvos, nuo 2 iki 3 centimetrų skersmens, turintys penkis žiedlapius ir susitelkę į negausias kekes trumpų šakų galuose. Prinokę vaisiai yra juodos spalvos, nuo 1 iki 3 centimetrų skersmens uogos, sudarytos iš mėsingų segmentų, kurių viduje yra sėkla. Sėklos yra nuo šviesiai iki tamsiai rudos spalvos, 2-3 milimetrų ilgio, šiek tiek trikampės, giliai ir netaisyklingai išgaubtos.

## Taip pat skaityti
* Gervuogės
* Lietuvoje natūraliai augantys puskrūmiai

## Šaltiniai
Karosinėlis

**Karosinėlis** – ežeras Lietuvoje, Švenčionių rajone, 6 km į vakarus nuo Švenčionėlių, Baranavos miške, 0,3 km į šiaurės rytus nuo Snieginio ežero. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,36 km, plotis – iki 0,12 km. Altitudė 147,5 m. Kranto linija vingiuota. Krantai ištisai apaugę medžiais ir krūmais, daugiausia žemi, pelkėti, tik šiaurrytinis krantas aukštas. Ežeras nenutekantis, priklauso Lakajos upės intako Peršokšnos baseinui.

## Šaltiniai
2017 m. Elitinės jaunių lygos sezonas

**2017 m. SHARP [[Elitinė jaunių lyga]]** – aukščiausio lygmens Lietuvos jaunimo futbolo varžybos, kurias sudarė U-19, U-17, U-16, U-15 amžiaus grupių divizionai.

## Sezono apžvalga

Ketvirtajame sezone SHARP Elitinės jaunių lygos valdymą perėmė Lietuvos vaikų ir jaunių futbolo asociacija, nutarta lygą išplėsti iki 4 divizionų. EJL U19, U17, U16 divizionuose rungiasi 8 komandos 4 ratų sistema. EJL U15 divizione turėjo žaisti 12 komandų 2 ratų sistema, bet prieš čempionato startą jame atsisakė žaisti Panevėžio futbolo akademijos komanda. 

Čempionais tapo Panevėžio FA-PRSSG-FK „Panevėžio“ U-19 ir U-17 komandos bei Vilniaus FA „Žalgiriečio“ U-16 ir U-15 komandos. Panevėžiečių U-19 komandai, trečius metus iš eilės tapusiems čempionais, atiteko visam laikui EJL Pereinamoji nugalėtojų taurė.

Apdovanojimų ceremonija gruodžio 8 dieną buvo surengta Panevėžio bendruomenių rūmuose, kuriame pagerbtos komandos prizininkės ir individualius prizus pelnę žaidėjai.

## Turnyro lentelė

**EJL U19 divizionas**

**EJL U17 divizionas**

**EJL U16 divizionas**

**EJL U15 divizionas**

## Rezultatai

**EJL U19 pirmas ir antras ratas (2017 03 18 – 06 28)**

**EJL U19 trečias ir ketvirtas ratas (2017 08 12 – 11 15)**

*Pastaba: FA „Dainava“ ir FK „Banga“ komandų pirmo ir antro rato tarpusavio rungtynės vyko Gargžduose, o trečio ir ketvirto rato – Alytuje.

**EJL U17 pirmas ir antras ratas (2017 03 18 – 06 22)**

**EJL U17 trečias ir ketvirtas ratas (2017 08 12 – 11 18)**

**EJL U16 pirmas ir antras ratas (2017 03 17 – 06 17)**

**EJL U16 trečias ir ketvirtas ratas (2017 08 12 – 11 11)**

**EJL U15 pirmas ir antras ratas (2017 04 01 – 10 29)**

## Sezono laureatai

## Rezultatyviausių žaidėjų sąrašas

**EJL U19 diviziono rezultatyviausi žaidėjai**

1. Paulius Lotužys (FK „Banga“) – 15 įvarčiai

2–3. Ernestas Albrikas (Klaipėdos FM-FK „Atlantas“), Ernestas Andriušis (Vilniaus FM) – 14

4. Radoslav Ruseckij (Baltijos FA) – 13

5–7. Rokas Filipavičius (Klaipėdos FM-FK „Atlantas“), Benas Paulėkas (FA „Dainava“), Deividas Šliokaitis (Marijampolės FC-FK „Sūduva“) – po 11

**EJL U17 diviziono rezultatyviausi žaidėjai**

1. Benediktas Tomas Butler (Vilniaus FM) – 30 įvarčių

2. Donatas Naumovas (FK Žalgiris) - 19 

3. Marjanas Isajevas (Panevėžio FA-PRSSG-FK „Panevėžys“) – 17

4. Valdas Paulauskas (Panevėžio FA-PRSSG-„Panevėžys“) – 15

5. Danielius Liaudanskis (SM „Tauras“-FK „Kauno Žalgiris“) – 14

**EJL U16 diviziono rezultatyviausi žaidėjai**

1. Meinardas Mikulėnas (FA „Žalgirietis“) – 43 įvarčių

2. Armandas Kučys (Panevėžio Raimundo Sargūno SG) – 31

3. Deitonas Vinckus (SM „Tauras“-FK „Kauno Žalgiris“) – 19

4. Žygimantas Baguška (Panevėžio FA-FK „Panevėžys“) – 18

5. Mykolas Stankevičius (FA „Žalgirietis“) – 16

**EJL U15 diviziono rezultatyviausi žaidėjai**

1. Arnas Spyčius (Klaipėdos FM-FK „Atlantas“) – 39 įvarčiai

2. Aleksas Okolovič (FA „Žalgirietis“) – 27

3. Gabrielius Micevičius (Šiaulių FA-Šiaulių SG) – 25

4. Gustas Jarusevičius (Alytaus SRC) – 24

5. Gabijus Micevičius (Šiaulių FA-Šiaulių SG) – 16

## Nuorodos
* EJL ketvirto sezono reziumė
Friedrich Traun

**Friedrich Traun** (1876 m. kovo 29 d. – 1908 m. liepos 11 d.) – Vokietijos imperijos tenisininkas ir lengvaatletis, olimpinis čempionas.

## Biografija
1885 m. pradėjo studijuoti chemiją Dresdeno technologijų universitete.

Atėnuose vykusiose pirmosiose moderniose 1896 m. vasaros olimpinėse žaidynėse vokietis dalyvavo dviejose sporto šakose. Lengvosios atletikos 800 m distancijos varžybų atrankiniame bėgime užėmė 3-ią vietą ir į tolimesnį etapą nepateko. Traun taip pat varžėsi teniso rungtyse. Vyrų vienetų varžybose pralaimėjo pirmąją kovą olimpiniam čempionui John Pius Boland ir iš kovos pasitraukė. Dvejetų varžybose, poroje su Jungtinės Karalystės atstovu John Pius Boland, laimėjo aukso medalius ir tapo pirmuoju Vokietijos olimpiniu teniso čempionu.

1899 m. baigė studijas, įgijo mokslų daktaro laipsnį. 1906 m. Vokietijos teniso čempionato direktorius. 1907 m. Vokietijos teniso čempionato teisėjas.

1908 m. liepos 11 d. nusišovė viešbučio vonios kambaryje.

## Nuorodos
* Sports Reference svetainėje
Karosininkas

**Karosininkas** – ežeras Lietuvoje, Švenčionių rajone, 12,5 km į pietvakarius nuo Švenčionėlių, Pabradės miške. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,19 km, plotis – iki 0,12 km. Altitudė 144,5 m. Krantai ištisai apaugę medžiais ir krūmais, žemi ir pelkėti. Ežeras nenutekantis, priklauso Žeimenos upės intako Ž-8 baseinui.

## Šaltiniai
Karviukas

**Karviukas** – ežeras Lietuvoje, Švenčionių rajone, 3,5 km į vakarus nuo Pabradės, Varnėnų miške. Ežeras beveik apvalus, jo skersmuo ~ 0,095 km. Altitudė 135,8 m. Krantai žemi, pelkėti. Pakrantės kalvotos, miškingos. Vakaruose iš ežero išteka Žeimenos upės intakas Mečanka.

## Šaltiniai
Krakinys (Švenčionių r.)

**Krakinys** – ežeras Lietuvoje, Švenčionių rajone, 9,5 km į pietvakarius nuo Švenčionėlių, Baranavos miške. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,41 km, plotis – iki 0,19 km. Altitudė 144,2 m. Krantai apaugę medžiais ir krūmais, žemi, plačiai užpelkėję – ežeras telkšo ~ 30 ha dydžio Krakinio pelkėje. Ežeras nenutekantis, priklauso Žeimenos upės intako Lakajos baseinui.

## Šaltiniai
16-asis Lietuvos korespondencinių šachmatų čempionatas

**16-asis Lietuvos korespondencinių šachmatų čempionatas** - tai individualios nuotolinės šachmatų varžybos vykdomos pagal ICCF  taisykles. Čempionato pradžia 1993 m. sausio 15, pabaiga – 1995 sausio 1.

## Turnyras

## Prizininkai
Pasibaigus turnyrui du žaidėjai buvo surinkę daugiausiai taškų - po 11 iš 14 galimų. Kam atiteks aukso ar sidabro medalis paaiškėjo, sulyginus konkurentų papildomus rodiklius. Jie buvo aukštesni Vytauto Vaitonio iš (Klaipėdos). Tad jam atiteko čempionato aukso, o sidabro medalis - Juozui Jocui iš Mažeikių.  Bronzą, surinkęs 10,5 taško, iškovojo Laimutis Kasparavičius (Šakiai).

## Šaltiniai

## Išorinės nuorodos
*  Lietuvos korespondencinių šachmatų čempionai
Vilkynė (Jonava)

**Vilkynė** (arba ***Volkovčizna***) – buvęs kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 1,5 km į pietryčius nuo Kulvos, prie Žemaitupio upelio.

## Istorija

Kulvos apylinkės Vilkynės kaimas 1983 m. gruodžio 28 d. panaikintas LTSR AT Prezidiumo įsaku.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pėdiškiai (Jonava)

**Pėdiškiai** – buvęs viensėdis Jonavos rajono savivaldybėje, 2,5 km į pietvakarius nuo Naujasodžio, Jakubiškės miške, šalia kelio į Skrynes.

## Istorija

Kulvos apylinkės Pėdiškių viensėdis 1979 m. lapkričio 28 d. panaikintas LTSR AT Prezidiumo įsaku.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Dagilioniai

**Dagilioniai** – buvęs kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo Vareikių, Santakos miške.

## Istorija

Upninkų apylinkės Dagilionių kaimas 1983 m. gruodžio 28 d. panaikintas LTSR AT Prezidiumo įsaku.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Augustinas Gricius

**Augustinas [[Gricius]]**:

* Augustinas Gricius (1899) – žurnalistas, rašytojas
* Augustinas Gricius (1962) – režisierius
Dembava (Jonava)

**Dembava** – buvęs kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 2,5 km į šiaurės rytus nuo Bukonių, prie dab. kelio  ir jo atšakos į Biržulius.

## Istorija

Bukonių apylinkės Dembavos kaimas 1983 m. gruodžio 28 d. panaikintas LTSR AT Prezidiumo įsaku.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kalevas

**Kalevas** – karelų ir suomių mitologijoje yra karelų bei suomių mitinių didvyrių (Viainiamioineno, Ilmarineno, Leminkiaineno) giminės pradininkas, šie didvyriai kartais vadinami jo sūnumis. Iš Kalevo vardo kilęs E. Lionroto sudaryto poetinio epo „Kalevala“ pavadinimas. Kalevala – epinis šalies pavadinimas, reiškiantis 'Kalevo kraštas'.

**Kalevas** estų mitologijoje – legendinis didvyris milžinas, įkūręs valstybę (kunigaikštystę) prie Viru kranto, estų tautinio didvyrio Kalevo sūnaus () tėvas. Kalevo sūnus – pagrindinis to paties pavadinimo estų tautinio epo veikėjas. Manoma, kad Sirijus – Kalevo žvaigždė, Oriono žvaigždynas – Kalevo kalavijas. Pasak senovinių padavimų, Kalevas palaidotas Talino Katedros kalvoje (), ji buvo supilta iš didelių akmens riedulių, kuriuos sunešė jo žmona Linda, norėjusi taip padengti vyro kapą. Anot legendos, iš Lindos ašarų susitvenkė Ulemistės ežeras.
## Išnašos
Sabina (filmas)

**Sabina** () – 2002 m. biografinė drama, sukurta italų režisieriaus Roberto Faencos. Drama pagrįsta Rusijos psichoanalitikės Sabinos Spielrein realaus gyvenimo faktais.

## Glaustas siužetas

Prancūzė Marie Frankin keliauja į Maskvą, norėdama rasti archyvuose dokumentus, leidžiančius jai daugiau sužinoti apie Rusijos psichiatrę Sabiną Spielrein (1885–1942).
Veiksmas prasideda nuo to, kai jauna mergina Sabina Spielrein, kilusi iš Rusijos, kenčianti nuo sunkios isterijos atvežama į Šveicarijoje veikusią profesoriaus Blayerio psichiatrijos kliniką. Gydymas patikėtas jaunam gydytojui Karlui Jungui, kuris bando gydymui naudoti Zigmundo Froido metodą. Tačiau gydytojas iškart susiduria su įvairiais sunkumais, iš kurių vienas yra mergaitės simpatija jam.
Sabinos būklė gerėja, ji išrašoma iš klinikos. Tačiau ryšys su jaunuoju gydytoju stiprėja ir ji tampa gydytojo meiluže. Tai kelia grėsmę Jungo reputacijai ir jis daro viską, kad atsiribotų nuo savo mylimosios. Mergaitė baigia universitetą, medicinos studijas ir tampa psichiatre. Ji susituokia ir išvyksta į revoliucinę Rusiją, kur atidaro naujo tipo vaikų namus.
Atėjus į valdžią Stalinui, Sabinos Spielrein vaikų globos namai uždaromi ir jos išleista knyga uždraudžiama. Sabina Spielrein priversta išvykti į Rostovą prie Dono. II pasaulinio karo metu miestą užėmę naciai žydus surenka į Sinagogą ir sušaudo, tarp jų ir Sabiną bei jos dukterį.

## Muzika

Filmo pagrindiniu garso takeliu yra įvairiomis variacijomis atliekama daina – „Tumbalalaika“.

## Pagrindiniai vaidmenys
: *Aktorius – vaidmuo*

* Emilia Fox – Sabina Spielrein
* Iain Glen – Carl Gustav Jung
* Craig Ferguson – Richard Fraser
* Caroline Ducey – Marie Franquin
* Jane Alexander – Emma Jung
* Joanna David – Sabinos motina
* Viktoras Sergačiovas – Ivanas Ionovas
* Giovanni Lombardo Radice – Zorinas

## Išnašos
HD 215497 c

**HD 215497 c** – egzoplaneta, skriejanti apie K3V spektrinės klasės žvaigždę HD 215497, esančią Tukano žvaigždyne. Nuo Saulės sistemos nutolusi apie 142,2 šviesmečio (43,6 parseko).

HD 215497 c yra dujinė milžinė. Planetos masė siekia 0,33 Jupiterio masės, o spindulys – apytikriai 1,11 Jupiterio spindulio. Apie savo žvaigždę planeta apskrieja per 567,94 (± 2,7) paros, jos orbitos didysis pusašis yra 1,282 av, o ekscentricitetas – 0,49. HD 215497 c pusiausvyros temperatūra – 185,8 K.

Apie HD 215497 c atradimą pranešta 2009 m. Planeta aptikta Čilėje, Atakamos dykumoje, esančioje La Siljos observatorijoje, taikant radialinių greičių metodą. Be HD 215497 c, šioje sistemoje dar aptikta HD 215497 b planeta. HD 215497 c yra antroji pagal nuotolį nuo HD 215497 žvaigždės.

## Šaltiniai
Egipto albanai

**Egipto albanai** () – Egipte gyvenanti albanų diaspora.

Egipto albanų bendruomenės ištakos siekia Osmanų imperijos laikus, kuomet Egipte buvo dislokuotas karinis albanų būrys. Albanų bendruomenė Egipte susidarė, XVIII a. antroje pusėje šalyje apsigyvenus kareiviams ir samdiniams. Egipto valdovas Muhamedas Ali buvo albanų kilmės, jis įkūrė Naująją Egipto karalystę, gyvavusią iki pat 1952 m. Per 1952 m. Egipto revoliuciją dauguma albanų buvo priversti palikti Egiptą, didžioji dalis bendruomenės persikėlė į JAV ar Kanadą. Vėlesniais metais požiūris į albanus Egipte pasikeitė, tačiau tik kelios iš šeimų grįžo į Egiptą. Šiuo metu Egipte albanų tėra likę apie 18 tūkst.

## Šaltiniai
Kanados albanai

**Kanados albanai** () – Kanadoje gyvenanti etnolingvistinė albanų grupė, daugiausiai įsikūrusi Ontarijo ir Kvebeko provincijose. Išpažįsta įvairias religijas – daugiausia krikščionys, musulmonai, nors yra ir nereligingų.

Kanados albanai rengia socialinius ir kultūrinius renginius, festivalius. Albanų šeimos yra patriarchalinės ir namuose dažnai gyvena kelios kartos. Daugiausiai dirba maisto pramonėje, kiti turi savo verslus.

## Istorija
Pirmieji Kanadoje apsigyvenę albanai atvyko XX a. pradžioje dėl jų šalyje kilusių sukilimų. Po Antrojo pasaulinio karo nedaug albanų persikėlė į Kanadą, o dauguma atvyko iš Jugoslavijos dėl komunistinio režimo Albanijoje, kuris uždraudė keliones užsienyje. Dauguma albanų, kurie po karo emigravo į Kanadą, nusprendė įsikurti Monrealyje ar Toronte.
 
XXI a. pradžioje naujas karas paskatino antrąją albanų imigracijos bangą Kanadoje. Dėl ginkluoto konflikto tarp albanų ir serbų kariuomenės, daugelis albanų buvo priversti palikti Kosovą, daugelis jų emigravo į Kanadą. 1999 m. Kanados vyriausybė sudarė programą, leidžiančią priimti 7000 pabėgėlių iš Kosovo. 2016 m. surašymo duomenimis, Kanadoje gyveno ~36,2 tūkst. albanų tautybės gyventojai, kurių dauguma (17 tūkst.) – Toronte.

## Šaltiniai
Krakinis (Švenčionių r., Pabradės sen.)

**Krakinis** – ežeras Lietuvoje, Švenčionių rajone, 11 km į rytus nuo Joniškio, Pabradės miške. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,23 km, plotis – iki 0,19 km. Altitudė 140,3 m. Krantai ištisai apaugę medžiais ir krūmais, žemi, pietryčiuose pelkėti, tik šiaurinis krantas aukštas. Pietryčiuose išteka upeliukas link netoliese telkšančio Pažiemio ežero (Žeimenos upės intako Ž-8 baseinas).

## Šaltiniai
Sileziečiai

**Sileziečiai** (silez. *Ślůnzoki*; ; ; ) – istorinio Vidurio Europos regiono Silezijos (dab. Lenkija, Vokietija ir Čekija) gyventojai. Kilo iš germanų ir slavų genčių, gyvenusių Silezijos teritorijoje 1 tūkstantmečio pradžioje.

Lenkijoje gyvenantys sileziečiai dažnai laikomi viena iš Lenkijos etnografinių grupių, o sileziečių kalba – lenkų dialektu.

## Istorija
XX amžiaus archeologiniai radiniai Silezijoje patvirtino, kad čia buvo apsigyvenusios keltų gentys.

875 m. teritorija, kurioje gyveno sileziečiai, tapo Didžiosios Moravijos dalimi. Vėliau, 990 m., pirmąją Lenkijos valstybę sukūrė kunigaikštis Meška I, o XI amžiaus pradžioje ją išplėtė karalius Boleslovas I. Šis 1000 metais įsteigė Vroclavo vyskupystę Žemutinėje Silezijoje.

1742 m. didžiąją dalį Silezijos užgrobė Prūsijos karalius Frydrichas II Didysis. Likusi Silezijos dalis liko Austrijos imperijoje. Po Antrojo pasaulinio karo didžioji dalis Silezijos buvo įtraukta į Lenkijos sudėtį, mažesnė dalis liko valdoma VDR. Lenkijai atitekusioje Silezijos dalyje sileziečiai buvo intensyviai polonizuojami.

Vyksta diskusijos, ar galima laikyti sileziečius atskira tauta. Surašymuose būdavo teigiama, kad jie yra vokiečiai, lenkai ar čekai ir vartoja valstybės, kurioje gyvena, kalbą. Nepaisant to, 2011 m. Lenkijos gyventojų surašyme 847 tūkst. žmonių nurodė laikantys save sileziečiais (didžiausia Lenkijos tautinė mažuma).

## Šaltiniai
Krakinukas (Švenčionių r.)

**Krakinukas** – ežeras Lietuvoje, Švenčionių rajone, 11 km į rytus nuo Joniškio, Pabradės miške. Ežeras ovalo formos, ilgis iš šiaurės į pietus – 0,14 km, plotis – iki 0,11 km. Altitudė 141 m. Krantai ištisai apaugę medžiais, rytuose ir pietvakariuose aukšti. Ežeras nenutekantis, priklauso Žeimenos upės intako Ž-8 baseinui. Už 75 m į pietryčius telkšo didesnis Krakinio ežeras.

## Šaltiniai
Marijos Magdalenos (Šlapieji) vartai

**Marijos Magdalenos (Šlapieji) vartai** – buvos sudėtinė Vilniaus gynybinės sienos dalis. Šlapieji vartai stovėjo dabartinių Lauryno Stuokos–Gucevičiaus ir Universiteto gatvių sankryžoje. Pavadinimas „Šlapieji” kilo nuo ankstesnio gatvės, ėjusios nuo de Reusų rūmų iki centrinio telegrafo, pavadinimo. Gatvė vadinta „Šlapiąja“, nes čia buvusi žema, durpinga bei drėgna vieta. Kitą pavadinimą vartai gavo dėl netoliese stovėjusios Marijos koplyčios arba bažnytėlės, kuri buvo Vilniaus arkikatedros filija. Minėta bažnytėlė nugriauta, rekonstruojant miesto aikštę.

## Vartų istorija

Kada buvo pastatyti šie vartai, duomenų nėra, jie nebuvo numatyti Lietuvos Didžiojo kunigaikščio Aleksandro 1503 m. privilegijoje, išleistoje Gardine.

Šlapieji vartai turėjo aukštą įvažiavimo arką, iš abiejų pusių arkos buvo įrengtos dvi šaudymo angos. Vartus dengė valminis stogas. Statinys buvo šiek tiek aukštesnis už miesto gynybinę sieną. 1601 m. Šlapieji vartai užversti rąstais kaip nebereikalingi.

1789 m. Šlapieji vartai sumūryti iš naujo. Šie vartai panaudoti gynybai 1794 m. sukilimo metu. 1799 m. buvo pasiūlyta Šlapiuosius vartus nugriauti. Jie nugriauti 1800–1803 m. laikotarpiu.

Šlapieji vartai pavaizduoti Pranciškaus Smuglevičiaus nutapytoje Vilniaus miesto Šiaurinės dalies panoramoje (1785 m.),   Juozo Kamarausko akvarelėje (1892 m.).

## Nuorodos
15-asis Lietuvos korespondencinių šachmatų čempionatas

**15-asis Lietuvos korespondencinių šachmatų čempionatas** - tai individualios nuotolinės šachmatų varžybos vykdomos pagal ICCF  taisykles. Čempionato pradžia 1990 m. gegužės 1, pabaiga – 1992 vasario 15.

## Turnyras

## Prizininkai
Pasibaigus turnyrui net trys žaidėjai buvo surinkę daugiausiai taškų - po 11,5 taško iš 15-kos galimų. Kam atiteks ir  kokios spalvos medaliai, teko sulyginti konkurentų papildomus rodiklius. Jie buvo aukščiausi Povilo Pakėno iš Biržų.  Jam ir atiteko čempionato aukso medalis, klaipėdiečiui  Vytautui  Vaitoniui – sidabro, o Algimantui Kaminskui iš Pasvalio - bronzos medalis.

## Šaltiniai

## Išorinės nuorodos
*  Lietuvos korespondencinių šachmatų čempionai
Vokietijos albanai

**Vokietijos albanai** () – Vokietijoje gyvenanti etnolingvistinė albanų grupė. 2018 m. duomenimis, Vokietijos teritorijoje gyvena maždaug 270 000 albanų, iš jų ~218 tūkst. Kosovo ir ~54 tūkst. Albanijos piliečių. Daugiausia – Šiaurės Reino-Vestfalijos, Badeno-Viurtembergo, Bavarijos, Eseno žemėse.

Vokietija palaiko glaudžius ryšius su Albanija ir Kosovu, yra užmezgusi tvirtus politinius ir ekonominius santykius. Ryšiai su Albanija sustiprėjo po komunizmo žlugimo 1991 m., kai šalis tapo demokratiška. Vokietija taip pat buvo viena iš pirmųjų šalių, oficialiai pripažinusių ir užmezgusių diplomatinius santykius su Kosovu, šiam 2008 m. paskelbus savo nepriklausomybę.

Albanų kilmės buvo nacių šnipas Elyesa Bazna, futbolininkai Fatmire Bajramaj, Shkodran Mustafi, Jürgen Gjasula, aktorius Blerim Destani, reperis Azet.

## Šaltiniai
Bernardinų vartai

**Bernardinų vartai** buvo sudėtinė Vilniaus gynybinės sienos dalis. Bernardinų vartai stovėjo netoli Bernardinų bažnyčios, ties tiltu į Užupį. Bernardinų vartai nebuvo patys pirmieji pastatyti iš vartų. Jų pavadinimas kilo nuo minėtos bažnyčios ir gatvės, ėjusios iki Užupio tilto.

## Vartų istorija

Bernardinų vartai stovėjo prie pat tilto per Vilnią, į pietus nuo Bernardinų bažnyčios. Vartų mūro tvora buvo atsirėmusi į Kristaus laiptų koplyčią. Jie turėjo nestiprų bokštą. Vartai skyrė nuo gatvės Bernardinų vienuolyno pastatų ansamblį.
. 
XVII a. Bernardinų vartai buvo perstatyti baroko stiliumi ir ėmė atlikti paradinę, o ne gynybinę funkciją. Jie buvo išpuošti piliastrais, piramidės formos obeliskais. Sienoje abipus vartų buvo įrengtos gilios nišos. 

Bernardinų vartai nugriauti 1869 metais, tiesiant dabartinę Maironio gatvę. Yra išlikę tik mažieji varteliai, kurie užmūryti ir nenaudojami.

Bernardinų vartus litografijose yra pavaizdavę keli dailininkai: Kazimieras Bachmatavičius (1837 m.), Juozapas Hiliaras Glovackis (1820 m.). Taip pat jie nutapyti ir  J.K.Vilčinskio „Vilniaus albumo“ litografijoje.

Šiuo metu vietoje, kurioje stovėjo Bernardinų vartai, yra Adomo Mickevičiaus skveras su Adomo Mickevičiaus paminklu.

## Nuorodos
Pilies sala (Drūkšiai)

**Pilies sala** (, ) – negyvenama sala Drūkšių ežere Baltarusijos Vitebsko srities šiaurės vakaruose.

## Aprašymas
Sala plyti ežero pietrytinėje dalyje, ties Drūkšių miesteliu. Plotas 0,26 km². Sudėtingos formos, didžiausias ilgis ŠP kryptimi – 745 m, didžiausias plotis – 678 m. Šiaurinė salos dalis administraciškai priklauso Breslaujos rajono Miežėnų apylinkei, o pietinė (didesnioji) – to paties rajono Vidžių apylinkei. Pakrantės apaugusios medžiais ir krūmais, vidurinėje dalyje vyrauja pievos. Rytinėje pusėje yra aukščiausias teritorijos taškas – 151,4 m, vakariniame kyšulyje – piliakalnis su gynybinių griovių likučiais.

Archeologiniai tyrinėjimai parodė, kad saloje pradėta gyventi gana anksti – seniausi radiniai priskiriami Dniepro-Dauguvos kultūrai. XV a. suręsta medinė pilaitė su trimis bokštais ir gyvenamosiomis trobelėmis netoliese, salą su ežero krantais jungė du mediniai poliniai tiltai. 1622 m.  pastatus nusiaubė gaisras, po kurio pilis buvo apleista, bet gyvenamieji ir ūkiniai trobesiai buvo atstatyti. 1682 m. Lietuvos didysis etmonas  Kazimieras Jonas Sapiega įsakė salos medinius statinius perkelti į Drūkšių miestelį.

## Iliustracijos
 
Vaizdas:Dryśviaty. Дрысьвяты (J. Naranovič-Naronski, 1622).jpg|Salos planas ir tiltas į Drūkšių miestelį (1622 m.) 
Vaizdas:Dryśviacki zamak. Дрысьвяцкі замак (1908).jpg|Piliakalnis saloje XX a. pr.
Vaizdas:Dryśviaty. Дрысьвяты (1908).jpg|Salos vaizdas iš Drūkšių bažnyčios (1908 m.)
Vaizdas:Dryśviaty. Дрысьвяты (1930).jpg|Pietrytinis krantas (1930 m.)  


## Šaltiniai
* Dryświaty // Słownik geograficzny Królestwa Polskiego. T. II: Derenek – Gżack. Warszawa, 1881
* Збор помнікаў гісторыі і культуры. Віцебская вобласць, c. 146-147

## Nuorodos
* Sala tarpukario kariniame žemėlapyje
* Sala 1984 m. kariniame žemėlapyje
* Pilies sala Drūkšių batimetriniame žemėlapyje
* Piliakalnis iš kosmoso
Boulton Paul P.116

„**Boulton Paul P.115“** ir „**Boulton Paul P.116“** buvo žemasparnių monoplanų pradinio mokymo lėktuvų prodjektai, pagal Jungtinės Karalystės Oro susisiekimo ministerijos specifikaciją T.16 / 48 suprojektuoti D. Britanijos įmonės „Boulton Paul Aircraft“. Projektas buvo skirtas pakeistis tarpukariu itin populiarų mokymams naudotą biplaną „De Haviland Tiger Moth", tačiau pralaimėjo konkursą ir nebuvo pagamintas.

## Variantai
Duomenys iš: *Boulton Paul Aircraft since 1915*.

; P.115
: Suprojektuotas pagal specifikaciją T.16 / 48, P.115 turėjo pakeisti „Percival Prentice“. Lėktuvui buvo numatytas septynių cilindrų radialinis variklis „Armstrong Siddeley Cheetah“. „Boulton Paul" pasiūlė naudoti naują 400 AG (300 kW) galios „Havilland Gipsy Queen 71“ su kompresoriumi ir reduktoriumi. P.115 turėjo pasiekti 139 mazgų (160 mylių per valandą, 257 km/h) greitį, o kreiserinis greitis turėjo siekti 122 mazgus (140 mylių per valandą, 226 km/h) skrendant 5000 pėdų (1500 m.) aukštyje. Į 10 000 pėdų (3000 m) aukštį orlaivis turėjo pakilti per 10 minučių.

; P.116
: Konkursui pagal specifikaciją T.16 / 48 Boulton Paul taip pat pateikė P.116 variantą, varomą 295 AG (220 kW) galios varikliu su kompresoriumi „de Havilland Gipsy Queen 50".

Mokomųjų lėktuvų konkurse pagal specifikaciją T.16/48 nugalėjo „Percival Provost“, nugalėjęs lyginamuosiuose bandymuose su „Handley Page HPR2“

## Techniniai parametrai (skaičiuotosios vertės P.116)
**<big>Bendrieji duomenys</big>**
* **[[Įgula (mašinos)|Įgula]]:** 2
* **Variklis:** vienas 295&nbsp;AG (220&nbsp;kW) galios 6 cilindrų oru aušinamas apverstas vienaielis stūmoklinis variklis „de Havilland Gipsy Queen 50".

**Skrydžio duomenys**

* **Greitis**
** **maksimalus:** 134&nbsp;mazgai (154&nbsp;mylios per valandą, 248&nbsp;km/h) 5000&nbsp;pėdų (1500&nbsp;m) aukštyje
** **kreiserinis:** 118&nbsp;mazgai (136&nbsp;mylios per valandą, 219&nbsp;km/h) 5000&nbsp;pėdų (1500&nbsp;m) aukštyje
* **Kilimo laikas:** į 10 000&nbsp;pėdų (3000&nbsp;m) per 13 minučių 30 sekundžių

## Taip pat skaitykite

* Boulton Paul P.112
* Fiat G.49
* Handley-Page HPR.2
* Percival Provost

Susiję projektai

* Boulton Paul Balliol
* Boulton Paul P.112

**Panašios paskirties, konfigūracijos ir laikotarpio orlaiviai**

* CAC Winjeel
* Fiat G.49
* Handley-Page HPR.2
* Percival Provost

## Išnašos
Myrabai

**Myrabai** arba tiesiog ***Myra*** (; 1498–1550 (?) m.) – Indijos XVI a. poetė-mistikė, viena svarbiausių bhaktinio vaišnavizmo įkvėpėjų.

Gimė radžputų šeimoje Džodhpuro valstybėje (dab. Radžasthanas). 1516 m. ištekinta už Mevaro princo Bhodžradžo. Myra pabėgo iš santuokos ir atsidavė Krišnos garbinimui. Jos meilės dainos, skirtos Krišnai, sukurtos šnekamąja hindi kalba (radžasthani tarmėmis) žodinės perdavos būdu plačiai paplito visoje šiaurės Indijoje. Ji tapo viena labiausiai cituojamų bhakti poečių. Iki XVIII a. beveik visos jos eilės gyvavo tik žodžiu, todėl spėjama, kad prie jos eilių galėjo būti priskirti ir kiti klajojančių dainių kūriniai. Vienas jos tekstas atsidūrė ir sikhų šventraštyje Guru Granth Sahibe. Savo eilėse Myrabai sako, jog ankstesniame gyvenime ji buvusi gope ir patarnavusi Krišnai.

Myrabai visą gyvenimą praleido kaip klajojanti asketė. Teigiama, kad ji galėjusi mokytis pas kitą bhakti poetą Ravidasą. Vėliau ji apsigyveno Krišnos tėviške laikomame Vrindavane (pasak kitų legendų – Dvarkoje). Beveik visi Myrabai gyvenimo faktai žinomi tik iš legendų ar hagiografijų.

XIX a. Bikanero kunigaikštystės ministras pastatydino paminklą, kuriame drauge pavaizduotas Krišna, Radha ir Myrabai. Radžasthane jai skirtos kelios šventyklos.

## Šaltiniai
Mynakšė

**Mynakšė** (,  arba  'žuviaakė') – hinduistinė deivė, garbinama daugiausia Tamilnade; Madurajaus miesto globėja (ten yra didelė jos šventykla).

Pasakojama, kad ji gimusi pailgomis it žuvies akimis, dvelkianti žuvimi ir su trimis krūtimis. Ji buvusi labai karinga, bet pasirodžius Šivai (Sudarešvarai), nunykusi jos trečioji krūtis ir žuvies dvelksmas, ji tapusi Šivos pačia (Parvatės hipostaze). Pasak mito, į Šivos ir Mynakšės vestuves vėlavęs Mynakšės dėdė arba brolis, kuris sutapatintas su Višnumi. Šios vestuvės kasmet Madurajuje švenčiamos čaitros mėnesį (kovą-balandį). Šivos mūrtis nunešamas į Mynakšės šventyklą ir paliekamas pernakt.

Vienų mitų Mynakšė laikoma Kuberos dukterimi, kitų – gimusi iš pandjų karaliaus Malajadhvadžos apeiginės ugnies.

## Šaltiniai
Kolmaras

**Kolmaras** () – miestas šiaurės rytų Prancūzijoje, Elzase, 64 km į pietvakarius nuo Strasbūro, Vogėzų kalnų rytinėje papėdėje; Aukštutinio Reino departamento centras. Tai trečias pagal dydį Elzaso miestas (po Strasbūro ir Miulūzo). Per miestą eina Strasbūro–Bazelio geležinkelis ir plentas. Kanalo šaka jungia Kolmarą su Ronos–Reino kanalu. Yra vietinės reikšmės oro uostas. Chemijos, popieriaus, poligrafijos, tekstilės pramonė, metalo apdirbimas; kramtomosios gumos gamyba.

Yra kalnų turizmo bazė prie Elzaso vyno kelio (*Route des Vins*). D’Unterlindeno muziejus (įsikūręs buvusiame XIII a. dominikonų vienuolyne su XVI a. skulptūriniu Isenheimo altoriumi), skulptoriaus, Laisvės statulos Niujorke autoriaus Frederiko Ogiusto Bartoldžio namas-muziejus, XIII–XIV a. Šv. Martyno bažnyčia, XIV–XVI a. gyvenamieji namai. Vyksta vyno mugės.

## Istorija

Kolmaras minimas nuo IX a. pr. Karolio Didžiojo Saksų karo kronikoje. Nuo 1226 m. Šv. Romos imperijos laisvasis miestas. Per Trisdešimties metų karą (1632 m.) užimtas švedų. 1648–1678 m. Kolmarą pamažu aneksavo Prancūzija; nuo 1673 m. Elzaso centras. 1871–1919 m. ir per Antrąjį pasaulinį karą kartu su visu Elzasu Kolmaras priklausė Vokietijai.


Colmar (31617330537).jpg|Senamiestis
Colmar St Martin church panorama 2011-04.jpg|Šv. Martyno bažnyčia
Colmar-Théatre municipal.jpg|Teatras


## Šaltiniai
Šiltadaržio gatvė

**Šiltadaržio gatvė** – ~130 metrų ilgio, siaura Vilniaus senamiesčio gatvė. Jungia Barboros Radvilaitės ir Bernardinų gatves.

## Pavadinimas
Anksčiau vadinta Malūnų skersgatviu, kadangi kaimynystėje pastatytas karališkasis malūnas pagal Žyginamto Senojo privilegiją. Malūną pastatė Ulrichas Hozijus.

Malūnui buvo tiektas vanduo iš Vilnios. Vėliau gatvė pavadinta Šiltadaržio gatve dėl šalia buvusio Vilniaus universiteto botanikos sodo.

## Istorija

Šiltadaržio g. 1 / Barboros Radvilaitės g. 5 stovintis namas triaukštis, pastatytas su klasicistiniu fasadu. 1667 m. namas priklausė Vilniaus katedros kapitulai. 1787 m. šis pastatas atiteko Černovskiams. Juzefas Černovskis namą rekonstravo. XIX a. jame gyveno Vilniaus universiteto studentai, darbuotojai. 1837 m. pristatytas trečias aukštas.

Šiltadaržio g. 2 / Barboros Radvilaitės g. 7 valda XVIII amžiaus viduryje priklausė kanaunininkui Antonavičiui. Tai buvo gyvenamųjų ir ūkinių pastatų kompleksas su alaus darykla. 1785 m. valdą nusipirko Rodkevičius, kurio šeima čia gyveno pusantro šimtmečio. 1795–1806 m. namas buvo perstatytas ir išplėstas. Pastatas rekonstruotas ir 1812–1814 m. Po 1836–1837 m. rekonstrukcijos pastatas išnuomotas mokyklai, jame įsikūrė parduotuvės ir buvo įrengti butai. 1910 m. pagal architekto Augusto Kleino projektą greta namo buvęs sandėlys perstatytas į mansardą su įmontuota palėpe. Dviejų aukštų pastatus juosė uždaras netaisyklingos formos kiemas su arka į gatvę. Sienos sumūrytos iš plytų ir tinkuotos, stogas čerpinis.

Šiltadaržio ir Bernardinų gatvių kampe, dešinėje pusėje stovintis dviejų aukštų namas pastatytas XIV–XIX a. Pietinio ir rytinio fasadų antro aukšto langus puošia rėmai ir nišos. Namas buvo rekonstruotas XVII amžiuje ir nuo 1699 metų priklausė Vilniaus kapitulai. 1819 m. namo savininku tapo vyskupas Dederko, kurio lėšomis pastatas buvo atnaujintas. Namas perstatytas 1820–1829 m. ir 1896 m., sudarant trijų pastatų kompleksą, restauruotas 1972 m.

Kairėje gatvės pusėje eina tuščia siena, sujungta aukšta tvora su dviejų aukštų pastatu. Siena priklauso Lopacinskių rūmų ansalmbliui.

Šiltadaržio gatvėje yra gyvenęs lietuvių kunigas, vargonininkas, choro dirigentas, pedagogas, kompozitorius Teodoras Brazys bei Lietuvos kunigas, tautosakos rinkėjas, Vilniaus krašto lietuvių visuomenės veikėjas Pranas Bieliauskas.

Ties 3-iuoju namu iki 2012 m. augo saugomas kaštonas.

## Dabartis

Iš viso Šiltadaržio gatvėje yra 6 namai. Namų su lyginiais numeriais yra 5, nelyginiais – 1. Gatvėje veikia Žaislų muziejus (Šiltadaržio g. 2), Menų spaustuvė. Važiuojamoji dalis grįsta klinkerio plytelėmis. Gatvėje eismas vienpusis, iš Barboros Radvilaitės gatvės link Bernardinų gatvės.

## Nuotraukos

Šiltadaržio_gatvė_4.jpg|Šiltadaržio gatvės siena
Šiltadaržio_gatvė_5.jpg|Šiltadaržio ir Bernardinų gatvių kampinis pastatas
Šiltadaržio_gatvė_7.jpg|Šiltadaržio g. 6 kiemelis
Siltadarzio_street_4_courtyard1.JPG|Šiltadaržio g. 4 kiemelis


## Nuorodos
GJ 649 b

**GJ 649 b** arba **Gliese 649 b** – egzoplaneta, skriejanti apie raudonąją nykštukę Gliese 649, kurios masė ir spindulys maždaug dvigubai mažesni nei Saulės. Gliese 649 yra Heraklio žvaigždyne, nuo Saulės sistemos nutolusi apie 33,8 šviesmečio (10,4 parseko).

GJ 649 b yra dujinė milžinė. Planetos masė siekia 0,328 Jupiterio masės (artima Saturno masei), o spindulys – apytikriai 1,11 Jupiterio spindulio. Apie savo žvaigždę ši egzoplaneta apskrieja per 598,3 (± 4,2) paros, jos orbitos didysis pusašis yra 1,135 (± 0,035) av, o ekscentricitetas – 0,3. GJ 649 b pusiausvyros temperatūra – 102,2 K.
	
Apie GJ 649 b atradimą pranešta 2009 m. Planeta aptikta Havajuose esančioje W. M. Keck observatorijoje, taikant radialinių greičių metodą. Be GJ 649 b, šioje sistemoje dar atrasta GJ 649 c planeta.

## Šaltiniai
Kriogžlys (Švenčionių r.)

**Kriogžlys** – ežeras Lietuvoje, Švenčionių rajone, 1 km į rytus nuo Kaltanėnų, Pakretuonės miške. Ežeras kriaušės formos, ilgis iš šiaurės į pietus – 0,4 km, plotis – iki 0,27 km. Altitudė 146,4 m. Krantai žemi, pelkėti, ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Ežeras telkšo Kriogžlio pelkės viduryje. Pietvakariuose išteka upeliukas link Žeimenio ežero (Žeimenos upės baseinas).

Ežeras yra Kriogžlio telmologiniame draustinyje.

## Šaltiniai
Gintautas K. Ivanickas

**Gintautas Kęstutis Ivanickas** (g. 1967 m. vasario 16 d. Kaune) – lietuvių fantastikos rašytojas, vertėjas.

## Biografija
Gimė 1967 metų vasario 16 d. Kaune. 1985 metais baigė Kauno 22 vidurinę mokyklą. 1997 m. spaudoje (Šiuolaikinės fantastikos almanachas „Kaukas. Vasara’97“) pasirodė pirmasis apsakymas „Nubrauk sapnus man nuo akių“, vėliau verstas į rusų, lenkų, latvių kalbas, konkurse „Geriausia Lietuvos fantastika 1998“ pelnęs paskatinamąją premiją, 2002 metais nominuotas premijai „Interpresscon“. Apsakymai ne sykį publikuoti „Geriausia Lietuvos fantastika“ rinkiniuose ir pelnę apdovanojimus. 2003 metais pasirodęs debiutinis maginės fantastikos romanas „Laumės mėnuo“ tų pačių metų Kaune vykusio Lituanicon XIV metu išrinktas geriausiu metų lietuvių fantastikos kūriniu.

## Bibliografija
* „Laumės mėnuo", romanas – „Eridanas“, 2003.

* „38 minučių karas“, istorinės miniatiūros – „Obuolys“, 2016.

* „Tamsa ryja tamsą“, romanas – 2019.
* „Sidabro spalvos bliuzas“, apysakos ir apsakymai – 2024.
* „Basio“, apysakos ir apsakymai – 2024.

## Vertimai
* Henry Lion Oldie „Aštuntojo įsakymo posūniai" – „Eridanas“, 2000.

* Sergej Lukjanenko „Atspindžių labirintas" – „Eridanas“, 2001.

* Sergej Lukjanenko „Netikri veidrodžiai“- „Eridanas“, 2001.

* Sergej Lukjanenko „Svajų linija“- „Eridanas“, 2001.

* Sergej Lukjanenko „Iliuzijų imperatoriai“- „Eridanas“, 2002.

* Andrej Valentinov „Dezertyras“ – „Eridanas“, 2005.

## Publikacijos kitomis kalbomis
* „И прочь гони все мои сны“ – „Porog“ (2000/12), Kirovogradas, Ukraina.

* „И прочь гони все мои сны“ – „Naša fantastika. 2001“ (2000/12), Maskva, Rusija.

* „I precz przepędź wszystkie moje sny“ – „Science Fiction“ (2001/09), Katowice, Lenkija.

* „Notrauc man no acīm sapņus“ – „Baltijas teiksma“ 2003, Riga, Latvija.

## Išnašos
Kuceika

**Kuceika** arba **Kamša** (Kemša) – ežeras Lietuvoje, Švenčionių rajone, 3,5 km į pietus nuo Kaltanėnų, Pakretuonės miške. Ežeras beveik apvalus, ilgis iš vakarų į rytus – 0,12 km, plotis – iki 0,11 km. Altitudė 148,6 m. Krantai ištisai apaugę medžiais ir krūmais, žemi, pelkėti, tik rytinis krantas aukštokas. Ežeras telkšo ~ 5 ha dydžio Kurtinėlių pelkės rytinėje dalyje.

Ežeras nenutekantis, priklauso Žeimenos upės intako Šventelės-Dėmės baseinui. Į pietus įsikūręs Borovkos viensėdis.

## Šaltiniai
Belford Rošas

**Belford Rošas** () – miestas Brazilijos pietryčiuose, Rio de Žaneiro valstijoje; Rio de Žaneiro priemiestis. 508 tūkst. gyventojų (2018). Vyrauja atogrąžų klimatas, vidutinė temperatūra – 18 °C. Yra „Bayer do Brasil“ chemijos gamykla, „Termolite“ ir „Lubrizol“ gamyklų padaliniai.

Įkurtas 1990 m., miesto gyventojų greitai pagausėjo. Miestas pavadintas pagal brazilų inžinierių Raimundo Teixeira Belfort Roxo, išsprendusį Rio de Žaneiro vandens trūkumo problemą.

## Šaltiniai
Gumprechto kufija

**Gumprechto kufija** (*Trimeresurus gumprechti*) – angių šeimai priklausanti nuodingų gyvačių rūšis. Paplitusi Pietryčių Azijoje – Laose, Tailande, Vietname, Kinijoje.

Gyvatė ryškiai žalios spalvos. Gyvavedė. Ilgis iki 1,3 m. Gyvena medžiuose.

Rūšis nustatyta 2002 m. ir pavadinta vokiečių herpetologo Andreaso Gumprechto (*Andreas Gumprecht*) garbei.

## Šaltiniai