open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Aldona Bartusevičienė

**Aldona Valiuškytė-Bartusevičienė** (1924 m. spalio 16 d. Kaune – 2021 m. gruodžio 26 d. Vilniuje) – Lietuvos gydytoja radiologė, visuomenės veikėja.

## Biografija
Gimė Lietuvos karininko Stanislovo Valiuškio šeimoje. Brolis architektas Gediminas Valiuškis (1927–1999).

1932–1936 m. mokėsi Ukmergės pradžios mokykloje, 1936–1939 m. Ukmergės Antano Smetonos gimnazijoje, 1939–1940 m. Vilniaus Vytauto Didžiojo gimnazijoje, 1940–1942 m. Vilniaus 2-ojoje vidurinėje mokykloje. 1942–1947 m. studijavo Vilniaus universiteto Medicinos fakultete. Šoko Valstybiniame dainų ir šokių ansamblyje, kuriam vadovavo kompozitorius Jonas Švedas.

1945–1947 m. VU Medicinos fakulteto Anatomijos ir histologijos katedros laborantė, 1947–1951 m. asistentė. 1951–1963 m. Vilniaus respublikinės klinikinės ligoninės rentgeno kabineto vedėja, VU Medicinos fakulteto dėstytoja, 1963–1965 m. Terapijos katedros asistentė, nuo 1965 m. docentė, nuo 1977 m. profesorė. 1974 m. medicinos mokslų daktarė. 1983–1989 m. VU Estetinio lavinimo katedros vedėja. Nuo 2007 m. Lietuvos veiklios ilgaamžystės akademijos prezidentė.

Patobulino devynis rentgeninio tyrimo metodus.

## Bibliografija

* Inkstų tuberkuliozės diagnostika. – Vilnius: Mintis, 1964. – 128 p.
* Tulžies pūslės ir latakų lėtinių ligų diagnostika (su kitais). – Vilnius: Mintis, 1970. – 138 p.: iliustr.
* Kvėpavimo organų ligų rentgenodiagnostika (su kitais). – Vilnius: Mokslas, 1977. – 151 p.: iliustr.
* Kvėpavimo takų ligų rentgenodiagnostika (su kitais). – Vilnius: Mokslas, 1977. – 151 p.: iliustr.
* *Клиническая рентгенодиагностика коллагенозов* (su kitais). – Vilnius: Mokslas, 1988. – 145 p.: iliustr. – ISBN 5-420-00074-1
* *Оперированное легкое: клинико-рентгенологическое исследование. – Москва: Медицина, 1989*. – 236 p.: iliustr.
* Kaulų navikai: klinika ir diagnostika / A. Bartusevičienė, Aba Vitėnas. – Vilnius: MEL, 1996. – 290 p.: iliustr. – ISBN 5-420-01324-X
* Plaučių kraujotakos ir jos pokyčių vertinimo rentgeniniai žymenys. – Vilnius: VU leidykla, 2004. – 67 p.: iliustr. – ISBN 9986-19-677-9
* Širdies, stambiųjų kraujagyslių, plaučių kraujotakos ir jų pokyčių rentgeniniai žymenys: mokomoji priemonė. – Vilnius: VU leidykla, 2005. – 83 p.: iliustr. – ISBN 9986-19-772-4
* Profesorė habilituota daktarė Aldona Bartusevičienė: bibliografijos rodyklė. – V., 2007. – 129 p.: iliustr. – ISBN 978-9986-19-997-7
* Gyvenimo vingiai: atsiminimai. – Vilnius: Vilniaus universiteto leidykla, 2009. – 325 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-33-487-3
* Inkstų ir šlapimo takų ligų rentgeninė diagnostika (su kitais). – Vilnius: VU leidykla, 2011. – 231 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-33-646-4
* Senjorų almanachas / sud. Aldona Bartusevičienė, Laima Griciūtė, Birutė Gaigalienė, Algirdas Jackevičius, Bronius Rožinskas. – Vilnius: Lietuvos edukologijos universiteto leidykla, 2015. – 176 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-20-998-0


## Šaltiniai
Loreta Bartusevičiūtė

**Loreta Bartusevičiūtė–Noreikienė** (g. 1958 m. rugpjūčio 21 d. Vilniuje) – Lietuvos baleto artistė, šokio pedagogė.

## Biografija
1968–1976 m. mokėsi Vilniaus M. K. Čiurlionio meno mokyklos choreografijos skyriuje. 1976–1999 m. Lietuvos operos ir baleto teatro solistė. 1977–1978 m. tobulinosi Leningrade. 1985 m. šoko Leningrado S. Kirovo operos ir baleto teatre, 1993–1994 m. Karakase (Venesuela). Gastroliavo Europos, Afrikos, Pietų Amerikos šalyse, JAV, Japonijoje. Nuo 1998 m. dėsto Nacionalinės M. K. Čiurlionio menų mokyklos Baleto skyriuje (1996–2000 m. Vilniaus baleto mokykla), nuo 2005 m. Lietuvos operos ir baleto teatro pedagogė repetitorė.

Sutuoktinis Virgilijus Noreika (1935-2018), sūnus Virgilijus (g. 1983).

## Žymesni vaidmenys
* Žizel – Adolfas Adamas. Žizel
* Kopelija – Svanilda, Leo Delibas. Kopelija
* Odeta-Odilija – Piotras Čaikovskis. Gulbių ežeras
* Aurora – Piotras Čaikovskis. Miegančioji gražuolė
* Kitri – Liudvigas Minkus. Don Kichotas
* Frančeska – Johanas Štrausas. Žydrasis Dunojus
* Jūratė – Juozas Gruodis. Jūratė ir Kastytis
* Jurga – Viačeslavas Ganelinas. Baltaragio malūnas
* Medėja – Antanas Rekašius. Medėja
* Eglė – Eduardas Balsys. Eglė žalčių karalienė

## Įvertinimas
* 1985 m. LSSR nusipelniusi artistė
* 1982 m. Lietuvos komjaunimo premija 
* 1996 m. DLK Gedimino 4 laipsnio ordinas 

## Šaltiniai
Manuel Noriega

**Manuelis Antonijus Noriega Morenas** (*Manuel Antonio Noriega Moreno*, g. 1934 m. vasario 11 d. – 2017 m. gegužės 19 d.) – Panamos generolas ir karinis diktatorius, *[[de facto]]* valdęs šalį 1983–1989 m.

Gavo generolo-letenanto laipsnį. Dalyvavo politinių-kriminalinių grupuočių tarpusavio karuose. 1968 m. karinė chunta užėmė Panamos valdžią, o 1984 m. Noriega tapo jos lyderiu. Savo valdymo laikotarpiu rėmė dešiniuosius partizanus Salvadore ir Nikaragvoje, bendradarbiavo su JAV vyriausybe (nesyk asmeniškai susitiko su preizidentu Džordžu Bušu), buvo jos palaikomas. Noriega buvo įsitraukęs į narkomafiją, veikė su Kolumbijos narkotikų, ginklų prekybos karteliais.

Paaštrėjus santykiams su JAV dėl laivybos Panamos kanalu, bei JAV valdžiai bijantis to, kad Noriega žinojo apie amerikiečių slaptą veiklą keičiant valdžią Centrinės Amerikos valstybėse, 1989–1990 m. 26 tūkst. karių JAV pajėgos (vad. Kolino Pauelo) įsiveržė į Panamą ir nuvertė Noriegos diktatūrą. Pats generolas buvo suimtas ir išgabentas į JAV. 1992 m. nuteistas už kokaino kontrabandą, reketą ir pinigų plovimą, 40 (vėliau sumažinta iki 30) metų bausmei uždarytas į Majamio kalėjimą. Noriegos advokatams uždrausta minėti apie Noriegos ryšius su CŽV. 2010 m. pagal ekstradiciją perduotas Prancūzijai, o 2011 m. – Panamai.

## Šaltiniai
Stasys Barzdukas

**Stasys Barzdukas** (1906 m. balandžio 23 d. Meškučiai, Marijampolės valsčius – 1981 m. rugsėjo 13 d. Klyvlendas, Ohajo valstija) – Lietuvos pedagogas, JAV lietuvių bendruomenės veikėjas, lituanistas.

## Biografija
1929 m. baigė Lietuvos universitetą. nuo 1928 m. mokytojavo Tauragėje, Prienuose, Alytuje. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1945–1949 m. dėstė Eichšteto lietuvių gimnazijoje Bavarijoje. Nuo 1946 m. Švietimo valdybos inspektorius amerikiečių zonoje. Lietuvių mokykloms išleido Lietuvių kalbos gramatiką (1946 m.). 1949 m. persikėlė į JAV. Mokytojavo Klyvlendo lituanistinėje mokykloje, 1950–1951 m. vedėjas. Nemokėdamas anglų kalbos pagal specialybę darbo negavo ir ligi pensijos dirbo staliumi geležinkelio bendrovėje.

1955–1961 m. JAV lietuvių bendruomenės centro valdybos, 1961–1964 m. – tarybos pirmininkas. Įsteigė žurnalą „Pasaulio lietuvis“, 1963–1975 m. jį redagavo. 1966 m. suredagavo „Jaunimo metų kalendorių“.  1963–1969 Pasaulio lietuvių bendruomenės valdybos vykdomasis vicepirmininkas, 1969–1973 m. pirmininkas, nuo 1973 m. Pasaulio lietuvių bendruomenės garbės pirmininkas. Ateitininkų federacijos narys, Ateitininkų sendraugių sąjungos pirmininkas, Lietuvių kalbos draugijos veikėjas.

Sūnūs Arvydas Barzdukas, Gytis Barzdukas. Dukra Aušra Barzdukaitė-Babickienė.

## Bibliografija
* *Lietuvių kalbos vadovas*, bendraautoriai Pranas Skardžius ir Jonas Martynas Laurinaitis, 1950 m.
* *Lietuvių kalbos žodynas*, redagavo, su A. Klimu, 1974 m.
* *Ateitininkų keliu*, 1977 m.
* *Lietuvis savo tautoje, valstybėje ir bendruomenėje*, 1974 m.

## Šaltiniai
Kazys Barzdžius

**Kazys Barzdžius, Barzdys** (1868 m. kovo 2 d. Nausodė, Telšių apskr. – 1953 m. birželio 22 d. Plungė) – knygnešys, medžio drožėjas, dievdirbys.

## Biografija
1885–1904 m. platino draudžiamąją lietuvišką spaudą Plungės, Alsėdžių, Šateikių, Platelių apylinkėse. Knygų nešdavosi į atlaidus, muges kartu su šventųjų skulptūrėlėmis, dėžutėmis, indais ir kitais medžio drožiniais. Su V. Stončiumi, F. Petravičiumi ir kitais knygnešiais atsigabendavo lietuviškos spaudos iš Mažosios Lietuvos.

## Šaltiniai
Smulkiažiedė tūbė

**Smulkiažiedė tūbė** (, , ) – bervidinių (*Scrophulariaceae*) šeimos, tūbių (*Verbascum*) genties augalas.

Dvimetis, 30-200 cm aukščio žolinis augalas. Stiebas stačias, storas, lapuotas, dažniausiai nešakotas, užsibaigiantis varpos pavidalo žiedynu. Pamatiniai lapai pailgi, karbuoti arba lygiakraščiai, beveik bekočiai, žemutiniai – bekočiai, siaurais sparneliais stiebu nusileidžiantys, viršutiniai – karbuoti arba lygiakraščiai, prie pamato pleištiškais sparneliais nusileidžiantys iki žemiau esančio lapo. Žiedų kamuolėliai tankūs, vainikėlis geltonas, retai baltas, gelsvo atspalvio. Vaisius – plačiai elipsiška arba kūgiška dėžutė. Sėklos smulkios.

Žydi birželio – rugpjūčio mėn. Sėklos subręsta rugpjūčio – spalio mėn. Dauginasi sėklomis.

Auga saulėtose smėlėtose bei akmenuotose vietose, pamiškėse, skardžiuose, šlaituose.

Vaistams vartojami vainiklapiai su kuokeliais. Jie renkami augalams žydint. Žaliavoje yra 2,5 % gleivių, apie 22 % cukraus, saponinų, eterinio aliejaus, dažinių medžiagų, sakų, 4,3-6 % mineralinių medžiagų.

Tūbių vainiklapių preparatai neturi jokio pašalinio poveikio, sėklos nuodingos kai kurioms žuvų rūšims.
Alfonsas Basalykas

**Alfonsas Basalykas** (1924 m. kovo 28 d. Balainių eiguvoje netoli Jaskonių, Varėnos valsčius – 1986 m. birželio 30 d. Vilnius) – Lietuvos geografas, geografijos mokslų daktaras.

## Biografija
Gimė eigulio Broniaus ir Elžbietos Basalykų šeimoje. 1947 m. baigė Vilniaus universitetą. Atlikęs tyrimus visame Nemuno upyne 1951 m. parašė ir 1953 m. apgynė kandidatinę disertaciją „Nemuno upyno slėniai Lietuvos TSR ribose (slėnių sistemos geomorfologinė analizė)“. 1966 m. geografijos mokslų daktaras.

1947–1986 m. Vilniaus universiteto Gamtos mokslų fakulteto Geografijos katedros laborantas, asistentas, dėstytojas, nuo 1968 m. Bendrosios geografijos ir kartografijos katedros vedėjas. Nuo 1968 m. profesorius. 1967–1986 m. Lietuvos geografų draugijos pirmininkas.

## Mokslinė veikla
Lietuvos upių slėnių sistemos periglacialinių procesų tyrimo pradininkas. Išplėtė glacigeninio reljefo tyrimus, suskirstė Lietuvą fiziniais geografiniais rajonais, sukūrė morfometrinę reljefo klasifikaciją, sudarė kraštovaizdžių tipologinio ir regioninio skirstymo sistemas, paskelbė kraštovaizdžio geosisteminės organizacijos koncepciją. Parašė darbų apie Lietuvos reljefo genezę, upių slėnių sandarą ir raidą, fizinį geografinį ir landšaftinį rajonavimą, determinuotą kraštotvarką (kraštovaizdžių antropogenizaciją).

## Bibliografija
* Lietuvos upės, 1956 m.
* Lietuvos TSR fizinė geografija t. I, atsakingasis redaktorius ir vienas autorių, 1958 m.
* Lietuvos TSR fizinė geografija, t. 2, 1965 m.
* Lietuvos TSR kraštovaizdis, 1977 m.
* Žemė – žmonijos buveinė, 1985 m.

## Įvertinimas
* 1959 m. LTSR valstybinė premija
* 1979 m. LTSR valstybinė premija už darbus apie Lietuvos gamtinius teritorinius kompleksus ir kraštotvarkos geografinius aspektus

## Šaltiniai

## Literatūra
* Geografas profesorius Alfonsas Basalykas. Sudarytojai Jonas Milius, Regina Prapiestienė, Vilnius, 2005 m., ISBN 9986-19-795-3
Jono Basanavičiaus premija

**Nacionalinė Jono Basanavičiaus premija** – premija, LR kultūros ministerijos įsteigta 1992 m., pavadinta tautos patriarcho Jono Basanavičiaus vardu. 

2017 m. ji įgijo nacionalinės premijos statusą.

## Premija
Premija skiriama kasmet Lietuvoje ir užsienyje gyvenantiems lietuviams už išskirtinius nuopelnus etninės kultūros srityje, reikšmingą kūrybinę, mokslinę veiklą ir kitus darbus, susijusius su lietuvių etninės kultūros tradicijų plėtojimu, tautinės savimonės puoselėjimu ir etnokultūriniu ugdymu.

Premiją skiria Lietuvos Respublikos kultūros ministro sudaryta komisija. Sprendimas skirti Premiją skelbiamas Lietuvos Respublikos Vyriausybės interneto svetainėje www.lrv.lt kasmet ne vėliau kaip lapkričio 23 dieną (Jono Basanavičiaus gimimo dieną). Premija išmokama ne vėliau kaip vasario 16 dieną. Premijos laureato diplomas ir ženklas įteikiami Lietuvos valstybės atkūrimo dienos (Vasario 16-osios) proga kartu su Nacionalinėmis kultūros ir meno premijomis. Įteikus Premiją, Etninės kultūros globos taryba rengia ir finansuoja laureato pagerbimo šventę, skirtą visuomenės supažindinimui su laureato darbais. Premijos dydis – 800 BSI. Kartu su premija įteikiami premijos laureato ženklelis ir diplomas.

## Laureatai
* 1992 m. Veronika Povilionienė
* 1993 m. Vaclovas Milius, Česlovas Kudaba, Rimvydas Kunskas, Norbertas Vėlius, Aloyzas Vidugiris ir Antanas Tyla
* 1994 m. Jurgis Dovydaitis
* 1995 m. Zita Kelmickaitė
* 1996 m. Jonas Balys
* 1997 m. Venantas Mačiekus ir Jonas Trinkūnas
* 1998 m. Angelė Vyšniauskaitė
* 1999 m. Juozas Kudirka ir Juozas Vaina
* 2000 m. Antanas Stravinskas
* 2001 m. Leonardas Sauka
* 2002 m. Daiva Vyčinienė ir Evaldas Vyčinas
* 2003 m. Vytenis Rimkus
* 2004 m. Irena Seliukaitė
* 2005 m. Libertas Klimka
* 2006 m. Konstantas Algirdas Aleksynas
* 2007 m. Danutė Krištopaitė
* 2008 m. Stasys Skrodenis
* 2009 m. Birutė Kulnytė
* 2010 m. Irena Aušrelė Čepienė ir Marija Remienė
* 2011 m. Vykintas Vaitkevičius
* 2012 m. Vitalius Stepulis ir Živilė Antanina Mačionienė
* 2013 m. Martynas Purvinas ir Marija Purvinienė
* 2014 m. Vaclovas Bagdonavičius
* 2015 m. Dalia Urbanavičienė
* 2016 m. Dainius Razauskas
* 2017 m. Elvyda Lazauskaitė
* 2018 m. Henrikas Gudavičius ir Algimantas Černiauskas
* 2019 m. Nijolė Laurinkienė
* 2020 m. Jonas Rudzinskas
* 2021 m. Eligijus Juvencijus Morkūnas
* 2022 m. Jonas Vaiškūnas
* 2023 m. Daiva Vaitkevičienė
* 2024 m. Marija Liugienė
* 2025 m. Arūnas Sniečkus, Vida Sniečkuvienė

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Jono Basanavičiaus premija ir jos laureatai // XXI amžius, 2008-12-10, Nr. 93 (1686)
Vytautas Barzdaitis

**Vytautas Barzdaitis** (g. 1946 m. gegužės 1 d. Liucinavas, Liudvinavo valsčius) – Lietuvos inžinierius mechanikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

## Biografija
1969 m. baigė Kauno politechnikos institutą, 1989 m. technikos mokslų daktaras.

Nuo 1969 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas), nuo 1989 m. jo įkurtos Mechatronikos mokslo laboratorijos mokslinis vadovas, 1993–1994 m. Taikomosios mechanikos katedros vedėjas. Nuo 1991 m. profesorius. Nuo 1994 m. Tarptautinės mašinų ir mechanizmų teorijos federacijos Mechanikos komiteto narys.

## Mokslinė veikla
Pirmasis Lietuvoje panaudojo grafų teorijos metodus integruotosioms sistemoms automatizuoti ir modeliuoti. 25 išradimų iš mechatroninių ir diagnostikos sistemų autorius.

## Bibliografija
* Mechaninių ir mechatroninių sistemų modeliavimas ir tyrimas, 1996 m., su G. Činiku
* Rotorinių mašinų monitoringas ir diagnostika, 1998 m., su G. Činiku

## Šaltiniai
Vytautas Basys

**Vytautas Basys** (g. 1944 m. lapkričio 2 d. Akmenėje) – Lietuvos gydytojas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija
Mama mirė anksti, tėtis – tremtyje Vorkutos lageriuose. Baigė Akmenės vakarinę mokyklą, dirbdamas ligoninės registratūroje. 1961–1967 m. studijavo Kauno medicinos institute. 1989 m. medicinos mokslų daktaras.

Nuo 1967 m. gydytojas Druskininkuose, nuo 1972 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 1991 m. Vilniaus universiteto Neonatologijos klinikos vadovas. Nuo 1990 m. profesorius. 1996 m. Lietuvos mokslų akademijos narys korespondentas, akademijos Biologijos, medicinos ir geomokslų skyriaus medicinos sekcijos pirmininkas.

1998–1999 m. Sveikatos apsaugos viceministras. 2002–2004 m. Valstybinės vaistų kontrolės tarnybos viršininkas. Nuo 2004 m. privataus medicinos centro „Northway medicinos centrai“ generalinis direktorius. Lietuvos „Saulės spindulio“ fondo įkūrėjas.

## Mokslinė veikla
Tiria paveldimų ligų ankstyvąją diagnostiką, jų paplitimą lietuvių populiacijoje, naujagimių medžiagų apykaitos sutrikimus, perinatalinės hipoksijos reabilitaciją.

## Bibliografija
* Paveldimos ligos, su A. Sinkumi, 1979 m.
* Vaisiaus ir naujagimių ligos, su K. Menceliu ir A. Venckausku, 1985 m.
* Pediatro žinynas, vadovas, 1985 m.
* Vaikų ligos, vadovėlis, 1976 m., 2 – 1988 m.
* Naujagimių sveikatos registro duomenys, 1997 m., tęstinio leidinio vienas autorių.
* Profesorius habilituotas daktaras Vytautas Basys: bibliografijos rodyklė (sud. R. Stankevičienė). – Vilnius: Lietuvos medicinos biblioteka, 2004. – ISBN 9986-763-22-3

## Įvertinimas
* 1994 m. Lietuvos mokslo premija už darbų ciklą Vaikų ligų klinika, diagnostika, gydymas ir profilaktika 1973-93 metais.
* 2005 m. sveikatos apsaugos „Metų vadybininkas“
* 2005 m. Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Karininko kryžius

## Šaltiniai
Jonas Basiulis

**Jonas Basiulis** (1929 m. liepos 10 d. Kalesninkuose – 1991 m. lapkričio 28 d. Vilniuje) – Lietuvos bibliografas, pedagogas, filologijos mokslų kandidatas.

## Biografija
1955 m. baigė Vilniaus universitetą, 1965 m. filologijos mokslų kandidatas.

1954–1961 m. LSSR mokslų akademijos bibliotekos bibliografas. 1954–1984 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 1971 m. docentas. 1984–1991 m. dirbo Lietuvos technikos bibliotekoje.

Parengė LSSR mokslų akademijos leidinių ir straipsnių bibliografines rodykles 1956–1960 m.

## Bibliografija
* Lietuvos TSR Mokslų akademijos ir jos mokslo darbuotojų leidinių bibliografija: Knygos, 1941–1954 m. Sudarė J. Basiulis, A. Bielinis, S. Kisielienė. – Vilnius: LMA CB, 1956 m.
* Lietuvos TSR Mokslų akademijos ir jos darbuotojų knygų ir straipsnių bibliografija, 1955 m. Sudarė J. Basiulis. – Vilnius, LMA CB, 1957 m.
* Lietuvos TSR Mokslų akademijos ir jos darbuotojų knygų ir straipsnių bibliografija, 1956–1957 m. Sudarė J. Basiulis, A. Sitnikaitė. – Vilnius, LMA CB, 1959 m.
* Lietuvos TSR Mokslų akademijos darbuotojų straipsnių bibliografija, 1945–1954 m. Sudarė J. Basiulis, A. Sitnikaitė. – Vilnius, LMA CB, 1960 m.

## Šaltiniai
Vincas Basanavičius

**Vincas Basanavičius** (1861 m. rugpjūčio 1 d. Ožkabaliai – 1910 m. balandžio 23 d. ten pat) – lietuvių tautosakos rinkėjas.

## Biografija
Ūkininkas. Brolis Jonas Basanavičius.

Ožkabalių ir Bartninkų apylinkėse užrašė apie 700 pasakojamosios tautosakos kūrinių, 150 dainų, 134 mįsles. Daugumą jo užrašytos tautosakos paskelbė J. Basanavičius rinkiniuose „Lietuviškos pasakos“ (d. 1 1898 m.), „Ožkabalių dainos“ (2 t. 1902 m.), „Iš gyvenimo vėlių bei velnių“ (1903 m.), „Lietuviškos pasakos įvairios“ (3-4 d. 1905 m.).

## Šaltiniai
Kiaušgyvavedystė

**Kiaušgyvavedystė** – reiškinys (dauginimosi būdas), tarpinis tarp gyvavedystės ir kiaušdėjystės, kai išsivystęs kiaušinis po apvaisinimo lieka patelės lytiniuose takuose ir juose vystosi iki išsiritimo. Toliau seka vienas iš dviejų variantų:
* jauniklis iš kiaušinio išsirita patelės viduje ir tada atsiduria lauke
* patelė padeda beveik išsiritusį kiaušinį, iš kurio tuojau pat išsilukštena jauniklis.
Patelės viduje besivystantis jauniklis maitinasi naudodamas savo maisto atsargas – savo trynį.

Kiaušgyvavedystė būdinga kai kurioms kaulingosioms žuvims, kai kuriems rykliams, ropliams ir bestuburiams. Kai kuriose rūšyse kiaušgyvavediškai gimsta lervutės, kurios jau vėliau patiria metamorfozę ir tampa suaugėliais.
Piotras Baskulis

**Piotras Baskulis** (1905 m. birželio 15 d. Baku – 1974 m. rugpjūčio 9 d. Voronežas) – rusų inžinierius elektrikas, technikos mokslų daktaras (1951 m.).

## Biografija
1951–1961 m. Kauno politechnikos instituto prorektorius ir Elektros mašinų katedros vedėjas; nuo 1958 m. profesorius. 1961–1972 m. Voronežo politechnikos instituto prorektorius, nuo 1972 m. katedros vedėjas. Elektros mikromašinų mokslinių tyrimų Lietuvoje pradininkas.

## Bibliografija
* Elektrotechninės medžiagos. Vadovėlis, 1937 m., rusų kalba

## Šaltiniai
Alberto Ascari

**Alberto Ascari** (1918 m. liepos 13 d. – 1955 m. gegužės 26 d.) – Italijos Formulės 1 lenktynininkas, dukart tapęs čempionu. Jis buvo vienas iš dviejų Formulės 1 čempionų iš Italijos.

## Gyvenimas
Gimęs Milane Ascari buvo Antonio Ascari – žymaus Grand Prix piloto trečiajame dešimtmetyje, sūnus. Nors tėvas 1925 m. žuvo per vienas iš lenktynių, Alberto vis tiek norėjo sekti tėvo pėdomis. Iš pradžių jis lenktyniavo motociklais, tačiau vėliau perėjo į Ferrari komandą ir su ja lenktyniavo Mille Miglia lenktynėse.

## Formulė 1
Pasibaigus II pasauliniam karui Ascari debiutavo Formulėje 1 už Maserati ekipos vairo. Pirmajame Formulės 1 sezone 1950 m. Ferrari ekipai nesisekė – Ascari pelnė dvi pirmąsias vietas Monake ir Italijos GP. Sezoną jis baigė 5-as su 11 taškų. Kur kas geresni rezultatai buvo pasiekti 1951 m. – dvi pergalės ir dvi antros vietos bei galutinė antroji vieta su 25 įskaitiniais taškais. Ferrari Tipo 500 1952 m. sezono modelis buvo pats sėkmingiausias – jis laimėjo 6 lenktynes iš dalyvautų 7. 36 taškai ir laimėtas pirmasis Ascari čempionatas. 1953 m. Ascari vėl laimėjo 5 lenktynes iš 8, tad to užteko laimėti dar vieną čempionatą.

Deja, bet 1954 m. Ascari nebaigė nei vienų lenktynių. 1955 m. sezonas prasidėjo taip pat nesėkmingai. Po avarijos Monake gegužės 26 d. jis atvyko žiūrėti savo draugo Eugenio Castellotti Ferrari 750 bandymų Monzoje. Po to jis turėjo vykti į susitikimą su žmona, tačiau pačioje bandymų pabaigoje Ascari pats nusprendė išbandyti Ferrari. Su paprasta apranga, kuria atvažiavo pažiūrėti bandymų, ir su Castellotti šalmu jis sėdo už vairo. Pravažiavus tris ratus viename iš posūkių jis nesuvaldė bolido, kuris lūžo per pusę ir išmetė Ascari ant žemės. Nuo patirtų traumų jis mirė po kelių minučių.

Vieta, kurioje įvyko avarija, buvo viena iš greičiausių. Tas posūkis buvo pavadintas Ascari vardu, o pakeitus trasos modifikaciją vardas išliko – *Variante Ascari*.

Po jo mirties iki šiol dar bandoma išaiškinti įvairius sutapimus su jo tėvu. Jo tėvas žuvo avarijoje būdamas 36 m. Alberto Ascari taip pat buvo 36 m. – vos 4 dienom vyresnis nei tėvas. Abu Ascari pilotai laimėjo tiek pat GP – 13, o jų bolidų numeriai buvo tokie patys – 26. Abu mirė praėjus keturiom dienom po sunkių avarijų ir 26 mėnesio dieną. Abu mirė palikdami žmoną su dviem vaikais.

1992 m. jis buvo įrašytas į Automobilių sporto šlovės galeriją. Ascari vardu yra pavadinta viena Romos gatvių.

## Šaltiniai
Pedro Damiano

**Pedro Damiano** (; 1480 m. Odemiroje – 1544 m.) – Portugalijos šachmatininkas. Jis kai kada laikomas pirmuoju neoficialiu šachmatų pasaulio čempionu. Pagal profesiją buvo vaistininkas.

## Šachmatai
Damiano parašė vieną pirmųjų knygų apie šachmatus Europoje *Questo libro e da imparare giocare a scachi et de li partiti*. 1512 m. ji buvo išleista Romoje. Joje Damiano aprašė žaidimo taisykles, strategiją, šachmatų uždavinius (žr. diagramas) ir kelių debiutų analizę.

Debiutų analizėje Damiano siūlo po **1.e4 e5 2.Žf3** žaisti **2…Žc6**, o **2…d6** (dabar – Filidoro gynyba) yra silpnesnis atsakymas
(Vėliau Ruy Lopez de Segura pasisakė priešingai). Damiano sakė, jog atsakymas **2…f6** yra blogiausia gynyba (aišku, ėjimai **2…Vh4??** ar **2…Vg5??** yra dar blogesni), bet vėliau debiutas **1.e4 e5 2.Žf3 f6** ironiškai buvo pavadintas Damiano gynyba. Damiano sakė, jog vieninteliai geri pirmieji ėjimai yra **1.e4** ir **1.d4**, o **1.e4** – geresnis. Damiano taip pat studijavo itališkąją partiją, rusiškąją partiją ir priimtą valdovės gambitą.

## Šaltiniai
A&M Records

**A&M Records** – Jungtinių Amerikos Valstijų įrašų kompanija, kuri priklauso „Universal Music Group“ ir valdoma per „Interscope-Geffen-A&M“ skyrių.

## Kompanijos istorija

### Pradžia
„A&M Records“ 1962 metais įkūrė Herb Alpert ir Jerry Moss. Pirmiausiai kompaniją jie pavadino „Carnival Records“ ir išleido dvejus singlus, tačiau po to jie sužinojo, kad kita įrašų kompanija pirmiau pasivadino „Carnival“. Tada kompanija buvo pervadinta į „A&M“, pagal Alpert ir Moss’s inicialus. Nuo 1966 iki 1999 m. įrašų kompanija buvo įsikūrusi istoriniame Čarlio Čaplino studijos pastate 1416 N. La Brea Avenue, Holivude.

### A&M/Octone
2007 m. vasario mėnesį „Universal Music Group“ pradėjo bendradarbiauti su „Octone Records“ įrašų kompanija, kuri anksčiau priklausė „Sony BMG“. Kompanija, kuriai vadovauja James Diener, persivadino į „A&M/Octone Records“ ir dabar dirba per „A&M Records“.

## Atlikėjai

## Filialai ar susijusios įrašų kompanijos

Čia pateikiami „A&M Records“ filialai ar susijusios įrašų kompanijos (taip pat laikas, kada jos priklausė „A&M Records“) bei įmonės, su kuriomis „A&M Records“ anksčiau bendradarbiavo.

### Dabartinės įrašų kompanijos
* A&M/Octone Records
* Polydor Records
* Tropical Records
* will.i.am music group

### Buvusios įrašų kompanijos
* ANTRA Records (1998)
* CTI Records (1967–1970)
* Cypress Records (1988–1990)
* Dark Horse Records (1974–1976)
* Delos International (1988–1990)
* Denon (1988–1992)
* DV8 Records (1995–1998)
* Flip (1996–1998)
* Gold Mountain Ltd. (1983–1985)
* Heavyweight Records (1998)
* I.R.S. Records (1979–1985)
* Nimbus Records (1987–1990)
* Ode Records (1970–1975)
* Shelter Records (1970)
* Tabu Records (1991–1993)
* Tuff Break Records (1993–1995)
* TwinTone (1987–1989)
* T.W.Is. M (1996–1998)
* Windham Hill Records (1982–1985)
* Word Records (1985–1990)
* 1500 (1998)

## Šaltiniai

* A&M Records

## Nuorodos
* Oficiali svetainė internete 
* Interscope Records oficiali svetainė
* A&M Records
* A&M profilis
* A&M Records MySpace profilis
Will.i.am Music Group

**will.i.am Music Group** yra Jungtinių Amerikos Valstijų įrašų kompanija, kurią įkūrė Hiphopo atlikėjas Will.i.am. Kiti atlikėjai neskaitant will.i.am, kurie priklauso Will.i.am music group yra Fergie, Macy Gray, Sergio Mendes, ir kiti.

## Atlikėjai
* Will.i.am
* The Black Eyed Peas
* Fergie
* Macy Gray
* Sergio Mendes

## Diskografija
The Black Eyed Peas
* 1998: *[[Behind the Front]]*
* 2000: *[[Bridging the Gap]]*
* 2003: *[[Elephunk]]*
* 2005: *[[Monkey Business]]*
* 2006: *[[Renegotiations: The Remixes]]*
* 2009: *[[The E.N.D.|The E.N.D. (The Energy Never Dies)]]*

Fergie
* 2006: *[[The Dutchess]]*

Sergio Mendes
* 2006: *[[Timeless]]*

Macy Gray
* 2007: *[[Big]]*

Will.i.am
* 2007: *[[Songs About Girls]]*

Hans Zimmer & will.i.am : Garso takelis
* 2008: *[[Madagaskaras: pabėgimas į Afriką]]*

### Planuojami išleisti
The Paradiso Girls
* 2009: *Crazy Horse*

Fergie
* 2010: *Antrasis studijinis albumas*

## Nuorodos
* Oficiali svetainė internete
Antanas Bataitis

**Antanas Bataitis** (1854 m. birželio 13 d. Valiliškiuose, Smilgių valsčius, Panevėžio apskritis – 1932 m. kovo 12 d. ten pat, palaidotas Smilgiuose) – Lietuvos knygnešys.

## Biografija
Gyveno parapijos beturčių prieglaudoje, vertėsi knygrišyste. 1896 m. kunigo Domininko Tuskėno remiamas pinigais pradėjo komplektuoti lietuvišką biblioteką, kurioje buvo „Aušra“, „Varpas“, lietuviškų kalendorių ir knygų. Jų duodavo pasiskaityti apylinkės žmonėms. Supirkinėdavo rusų brukamas knygas rusišku raidynu, o paskui jas sudegindavo.

Bendradarbiavo su knygnešiais Jurgiu Bieliniu, Kaziu Ūdra, Pranu Paprecku, pats veždavo knygas Gabrielei Petkevičaitei-Bitei. Daraktoriavo. Keletą kartų jo bute buvo daromos kratos.

Smilgių miestelyje jam pastatytas paminklas.

## Šaltiniai
Max Frisch

**Max Frisch** (*Maksas Frišas*, 1911 m. gegužės 15 d. Ciuriche, Šveicarija – 1991 m. balandžio 4 d.) – šveicarų architektas, rašytojas, dramaturgas.

Gimė architekto šeimoje Ciuriche (Šveicarija), kur ir praleido didžiąją savo gyvenimo dalį. Maksas Frišas apdovanotas įvairiomis premijomis, buvo daugelio universitetų garbės daktaras.

## Gyvenimas ir kūryba
Po abitūros studijavo germanistiką, tačiau netrukus mokslą nutraukė ir dirbo įvairiuose laikraščiuose žurnalistu. 1933 metais jis, kaip reporteris keletą mėnesių keliavo po Pietryčių Europą. Kelionės įspūdžius aprašė savo pirmajame romane „Jurgas Reinhartas. Vasariška lemtinga kelionė“. Nuo 1936 iki 1941 m. Frišas studijavo architektūrą ETH Zurich institute. Studijų metu pradėjo rašyti dienoraštį, kurį rašė keletą dešimtmečių. Šis dienoraštis buvo labai svarbus visai jo kūrybai. Baigęs studijas, jis, 1942 m., laimėjo atvirojo baseino projekto konkursą ir tais pačiais metais atidarė savo biurą. Tuo pat metu rašė romaną „Sunkūs žmonės“. Netrukus vedė Gertrūdą Konstanciją fon Mejenburg, su kuria susilaukė 3 vaikų. Penktojo dešimtmečio viduryje Frišas per kelias savaites sukūrė dvi pjeses. Ciuricho teatre buvo pastatytos ir kitos dramos.

Jo sukurtos pjesės Maksą Frišą kaip rašytoją padarė žinomu, tačiau iš tiesų jį išgarsino trys romanai: „Štileris“, „Homo faber“ ir „Tarkim, aš Gantenbeinas“. 1955 m. Frišas uždarė savo architektų biurą ir visiškai atsidėjo rašymui. Pripažinimo teatre susilaukė pjesės „Bydermanas ir padegėjai“ ir „Andora“. Abi yra daugiausia kartų suvaidintos vokiškos, dvidešimtojo amžiaus pjesės. Maksas Frišas daug keliavo, aplankė Ispaniją, Meksiką, JAV, arabų šalis, o nuo 1960 iki 1965 metų daugiausia gyveno Romoje. Ten kurį laiką gyveno su Ingeborga Bachman, kol sutiko Marianą Olers, 1968 m. tapusia antrąja žmona. Abu meilės ryšiai atsispindėjo autobiografiniame apsakyme „Montaukas“, manoma reikšmingiausiu jo vėlyvosios kūrybos darbu.

## Bibliografija

### Romanai
* 1934 *Jurg Reinhardt. Eine sommerliche Schicksalsfahrt* (Jurgas Reinhartas. Vasariška lemtinga kelionė)
* 1943 *Die Schwierigen oder J’adore ce qui me brûle* (Sunkūs žmonės)
* 1954 *Stiller* (Štileris)
* 1957 *Homo Faber*
* 1964 *Mein Name sei Gantenbein* (Tarkim, aš Gantenbainas)
* 1968 *Erinnerungen an Brecht*
* 1974 *Dienstbüchlein*
* 1975 *Montauk*
* 1978 *Tryptichon. Drei szenische Bilder*
* 1979 *Der Mensch erscheint im Holozän*
* 1982 *Blaubart*
* 1971 *Wilhelm Tell für die Schule*

### Pjesės
* *Nun singen sie wieder* (Dabar jie vėl dainuoja)(premjera įvyko 1945 m.)
* 1958 *Biedermann und die Brandstifter* (Bydermanas ir padegėjai)
* 1961 *Andorra* (Andora)
* 1967 *Biographie: Ein SPiel* (Biografija: vaidinimas)

### Dramos
* 1946 *Santa Cruz* (Santa Kruzas)
* 1946 *Die chinesische Mauer* (Kinų siena)
* 1949 *Als der Krieg zu Ende war* (Kai baigėsi karas)
* 1951 *Graf Öderland* (Grafas Ėderlandas)
* 1953 *Don Juan oder Die Liebe zur Geometrie* (Don Žuanas arba Mailė geometrijai)
Justinas Bašinskas

**Justinas Bašinskas** (1923 m. sausio 22 d. Trakiškiai – 2003 m. spalio 9 d. Vilnius) – lietuvių kompozitorius.

## Biografija
1955 m. baigė Lietuvos konservatorijos J. Juzeliūno klasę. 1958–1969 m. Vilniaus pedagoginio instituto dėstytojas.

## Kūryba
* Marti, opera, 1990 m.
* Užkeiktieji vienuoliai, baletas, pastatytas 1984 m.
* Ąžuolas, oratorija, 1957 m.
* Sakmė apie kareivio duoną, kantata, 1961 m.
* Laimės žiburys, kantata, 1964 m.
* Motinos rankos, kantata, 1978 m.
* Requiem, 1969 m.
* Varpų simfonija, 1973 m.
* Buvimas, simfonija, 1977 m.
* Raudų simfonija, 1979 m.
* Verpetuose, simfonija, 1983 m.
* Kamerinė simfonija, 1984 m.
* Žemės šauksmas, simfonija su soliste, 1986 m. Žodžiai Vinco Mykolaičio-Putino
* 3 simfoniniai šokiai, 1963 m.

Sukūrė kamerinės muzikos kūrinių, vokalinių ciklų.

## Šaltiniai
Liucija Baškauskaitė

**Liucija Baškauskaitė-Baškauskas** (g. 1942 m. lapkričio 7 d. Marijampolėje) – Lietuvos kultūros antropologė, visuomenės veikėja, daktarė, profesorė.

## Biografija
1944 m. su tėvais pasitraukė į Vokietiją, kurį laiką gyveno pabėgėlių stovyklose, po to išvyko į JAV. 1971 m. Los Andžele baigė Kalifornijos universitetą, daktarė. 1972–1988 m. dirbo Nortridžo universitete (Kalifornija), 1985–1988 m. katedros vedėja. 1977 m. su vyru buvo pirmieji, atvykę į Lietuvą pagal kultūrinių mainų tarp JAV ir SSRS programą. 1988–1989 m. dirbo Upsalos universitete Švedijoje.

1989 m. Vytauto Didžiojo universiteto atkuriamojo Senato narė, 1990–1991 m. Socialinių mokslų fakulteto dekanė, 1990–1992 m. VDU prorektorė. 1992 m. Lietuvoje įkūrė pirmąjį nepriklausomą televizijos kanalą TELE-3 ir vadovavo jam iki 1996 m., kai bendrovei buvo iškelta bankroto byla. 1997 m. bandė siekti prezidento posto, bet neketino atsisakyti JAV pilietybės, todėl nebuvo užregistruota.

Gyvena Santa Monikoje (Kalifornija). Sutuoktinis grafikas, tapytojas ir pedagogas Stevenas Anaya, sūnus Vėjas Raulas Anaya, dukterys Justina ir Vasara.

## Mokslinė veikla
Mokslinio darbo pagrindinės kryptys: visuomenės kultūros raida, miestų etninės struktūros, pabėgėliai, globalinės sistemos ir procesai, asmenybė ir kultūra.

## Įvertinimas
* 1992 m. Sausio 13-osios atminimo medalis 

## Šaltiniai
Kazys Bauba

**Kazys Bauba** (1908 m. gruodžio 26 d. Naujoji Vilnia – 1943 m. gegužės 14 d. Štuthofo koncentracijos stovykla) – Lietuvos žurnalistas, pedagogas.

## Biografija
Baigęs Pilviškių vidurinę mokyklą, 3 metus mokėsi Vilkaviškio kunigų seminarijoje. 1930–1934 m. Vytauto Didžiojo universiteto Teologijos-filosofijos fakultete studijavo klasikines kalbas.

1931–1933 m. žurnalo „Ateitis“ redaktorius. Nuo 1934 m. dirbo laikraštyje „XX amžius“. 1940 m. suredagavo paskutinį žurnalo „Židinys “ numerį. Paskelbė straipsnių ideologijos bei kultūros klausimais, feljetonų. Mokytojavo Kretingos pranciškonų kolegijoje, Kauno jėzuitų gimnazijoje, Kauno suaugusiųjų gimnazijoje, 1941–1943 m. Kauno jėzuitų gimnazijos direktorius. Okupacijos metais rašė rezistencinėje spaudoje, dalyvavo Lietuvos pasipriešinime nacių okupacijai. 1943 m. kovo mėn. suimtas ir įkalintas Štuthofo koncentracijos stovykloje. Joje užsikrėtė dėmėtąja šiltine, pribaigtas smūgiu į galvą.

Katalikų spaudoje paskelbė straipsnių kultūros ir ideologinėmis temomis.

## Šaltiniai
Algirdas Baubinas

**Algirdas Baubinas** (g. 1943 m. gruodžio 12 d. Vaškonys, Švenčionių valsčius) – Lietuvos gydytojas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija
1970 m. baigė Vilniaus universitetą. 1981 m. medicinos mokslų daktaras.

1970–1978 m. dirbo Epidemiologijos, mikrobiologijos ir higienos institute. Nuo 1978 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 1992 m. Higienos katedros vedėjas; nuo 1989 m. profesorius.
Tarptautinės ekologijos ir saugios žmonių veiklos mokslų akademijos (Sankt Peterburgas) narys, 1998 m. Europos universiteto garbės daktaras. 1988 m. vienas Lietuvos našlaičių brolijos kūrėjų.

## Mokslinė veikla
Mokslinio darbo kryptis – visuomenės sveikatos problemos, neigiamų aplinkos veiksnių įtakos gyventojų sveikatai paieška.

## Bibliografija
* Gyvulininkystės objektų ir jų aplinkos higiena, monografija, 1987 m.
* Nutekamųjų vandenų valymas Lietuvos kaime, metodinė priemonė, 1982 m.
* Aplinkos medicina, vadovėlis, vienas autorių, 1997 m.

## Šaltiniai
Friedenspreis des Deutschen Buchhandels

**Vokietijos knygų prekybos sąjungos tarptautinė literatūrinė premija** (), įkurta 1950 m. Ji kiekvienais metais skiriama autoriams, literatūros arba meno kūriniais ypatingai prisidėjusiems prie taikos išsaugojimo. Nuo 1979 m. taikos premiją sudaro 25 000 markių. Kandidatai tai turi būti siūlomi fondo tarybai, pateikiant išsamią prašymo motyvaciją raštu.

## Premijos laureatai

### 1950–1959

* 1950 –  Max Tau
* 1951 –  Albert Schweitzer
* 1952 –  Romano Guardini
* 1953 –  Martin Buber
* 1954 –  Carl Jacob Burckhardt
* 1955 –  Hermann Hesse
* 1956 –  Reinhold Schneider
* 1957 –  Thornton Wilder
* 1958 –  Karl Jaspers
* 1959 –  Theodor Heuss

### 1960–1969

* 1960 –  Victor Gollancz
* 1961 –  Sarvepalli Radhakrishnan
* 1962 –  Paul Tillich
* 1963 –  Carl Friedrich von Weizsäcker
* 1964 –  Gabriel Marcel
* 1965 –  Nelly Sachs
* 1966 –  Augustin Bea ir  W. A. Visser 't Hooft (kartu)
* 1967 –  Ernst Bloch
* 1968 –  Léopold Sédar Senghor
* 1969 –  Alexander Mitscherlich

### 1970–1979

* 1970 –  Alva Myrdal ir Gunnar Myrdal (kartu)
* 1971 –  Marion Gräfin Dönhoff
* 1972 –  Janusz Korczak (jau po mirties)
* 1973 – Club of Rome
* 1974 –  Frère Roger, prieš Taizé
* 1975 –  Alfred Grosser
* 1976 –  Max Frisch
* 1977 –  Leszek Kolakowski
* 1978 –  Astrid Lindgren
* 1979 –  Yehudi Menuhin

### 1980–1989

* 1980 –  Ernesto Cardenal
* 1981 –  Lev Kopelev
* 1982 –  George F. Kennan
* 1983 –  Manès Sperber
* 1984 –  Octavio Paz
* 1985 –  Teddy Kollek
* 1986 –  Władysław Bartoszewski
* 1987 –  Hans Jonas
* 1988 –  Siegfried Lenz
* 1989 –  Václav Havel

### 1990–1999

* 1990 –  Karl Dedecius
* 1991 –  György Konrád
* 1992 –  Amos Oz
* 1993 –  Friedrich Schorlemmer
* 1994 –  Jorge Semprún
* 1995 –  Annemarie Schimmel
* 1996 –  Mario Vargas Llosa
* 1997 –  Yaşar Kemal
* 1998 –  Martin Walser
* 1999 –  Fritz Stern

### 2000–2009

* 2000 –  Assia Djebar
* 2001 –  Jürgen Habermas
* 2002 –  Chinua Achebe
* 2003 –  Susan Sontag
* 2004 –  Péter Esterházy
* 2005 –  Orhan Pamuk
* 2006 –  Wolf Lepenies
* 2007 –  Saul Friedländer
* 2008 –  Anselm Kiefer
* 2009 –  Claudio Magris

### 2010–2019

* 2010 –  David Grossman
* 2011 –  Boualem Sansal
* 2012 –  Liao Yiwu
Petras Baubinas

**Petras Baubinas** (1928 m. lapkričio 15 d. Driškūnuose, Ignalinos valsčius – 1993 m. rugsėjo 24 d. Kaune) – Lietuvos gydytojas ortopedas, pedagogas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija
1952 m. baigė Vilniaus universitetą. 1965 m. apgynė medicinos mokslų kandidato disertaciją „Įgimtų klubo sąnarių išnirimų konservatyvus gydymas vaikų amžiuje“. 1971 m. medicinos mokslų daktaras.

Nuo 1955 m. Kauno medicinos akademijos dėstytojas, nuo 1969 m. Traumatologijos ir ortopedijos katedros vedėjas. Nuo 1975 m. profesorius.

## Mokslinė veikla
Pirmasis Lietuvoje pradėjo praktikuoti kompresinę distrakcinę osteosintezę, daryti sklaidos trūkumų šalinimo operacijas vaikams. Sukūrė šlaunikaulio įgimto išnirimo funkcinio gydymo metodą, išrado įtaisą šiam išnirimui gydyti.

## Bibliografija
* Klinikinė chirurgija, vadovėlis, 1980 m.
* Dažniausios ortopedinės ligos, vienas autorių, 1982 m.
* Traumatologija, vadovėlis, 1994 m.

## Įvertinimas
* 1978 m. LTSR nusipelnęs mokslo veikėjas

## Šaltiniai
Georgo Biuchnerio premija

**Georgo Biuchnerio premija** () įsteigta 1923 m. Iš pradžių buvo teikiama menininkams, susijusiems su Heseno žeme. 1951 m. Heseno žemės kultūros ministras, Darmštauno miesto magistras bei Vokietijos kalbos ir poezijos akademija ją pavertė literatūrine premija. Nuo tada premiją, pervadinta į ***Vokietijos literatūrinę premiją***, kiekvienais metais teikia Akademijos prezidiumas, į kurį įeina po vieną Heseno žemės ir Darmštato miesto atstovą. Pagerbiami vokiškai rašantieji autoriai, savo darbais nusipelnę vokiečių literatūrai. Pradžioje buvusi 1000 DM premija nuo 1989 m. padidinta iki 60 000 DM. Priimdamas apdovanojimą premijos laureatas turi pasakyti kalbą.

## Premijos laureatai nuo 1951
* 2008 Josef Winkler (*1953)
* 2007 Martin Mosebach (*1951)
* 2006 Oskar Pastior (1927–2006), jau po mirties
* 2005 Brigitte Kronauer (*1940)
* 2004 Wilhelm Genazino (*1943)
* 2003 Alexander Kluge (*1932)
* 2002 Wolfgang Hilbig (1941–2007)
* 2001 Friederike Mayröcker (*1924)
* 2000 Volker Braun (*1939)
* 1999 Arnold Stadler (*1954)
* 1998 Elfriede Jelinek (*1946)
* 1997 Hans Carl Artmann (1921–2000)
* 1996 Sarah Kirsch (*1935)
* 1995 Durs Grünbein (*1962)
* 1994 Adolf Muschg (*1934)
* 1993 Peter Rühmkorf (*1929)
* 1992 George Tabori (1914–2007)
* 1991 Wolf Biermann (*1936)
* 1990 Tankred Dorst (*1925)
* 1989 Botho Strauß (*1944)
* 1988 Albert Drach (1902–1995)
* 1987 Erich Fried (1921–1988)
* 1986 Friedrich Dürrenmatt (1921–1990)
* 1985 Heiner Müller (1929–1995)
* 1984 Ernst Jandl (1925–2000)
* 1983 Wolfdietrich Schnurre (1920–1989)
* 1982 Peter Weiss (1916–1982), jau po mirties
* 1981 Martin Walser (* 1927)
* 1980 Christa Wolf (* 1929)
* 1979 Ernst Meister (1911–1979), jau po mirties
* 1978 Hermann Lenz (1913–1998)
* 1977 Reiner Kunze (*1933)
* 1976 Heinz Piontek (1925–2003)
* 1975 Manès Sperber (1905–1984)
* 1974 Hermann Kesten (1900–1996)
* 1973 Peter Handke (*1942) (1999 m. grąžino pinigus)
* 1972 Elias Canetti (1905–1994)
* 1971 Uwe Johnson (1934–1984)
* 1970 Thomas Bernhard (1931–1989)
* 1969 Helmut Heißenbüttel (1921–1996)
* 1968 Golo Mann (1909–1994)
* 1967 Heinrich Böll (1917–1985)
* 1966 Wolfgang Hildesheimer (1916–1991)
* 1965 Günter Grass (*1927)
* 1964 Ingeborg Bachmann (1926–1973)
* 1963 Hans Magnus Enzensberger (*1929)
* 1962 Wolfgang Koeppen (1906–1996)
* 1961 Hans Erich Nossack (1901–1977)
* 1960 Paul Celan (1920–1970)
* 1959 Günter Eich (1907–1972)
* 1958 Max Frisch (1911–1991)
* 1957 Erich Kästner (1899–1974)
* 1956 Karl Krolow (1915–1999)
* 1955 Marie Luise Kaschnitz (1901–1974)
* 1954 Martin Kessel (1901–1990)
* 1953 Ernst Kreuder (1903–1972)
* 1952 *neįteikta*
* 1951 Gottfried Benn (1886–1956)

## Premijos laureatai 1923–1950
* 1950 Elisabeth Langgässer (1899–1950)
* 1948 Hermann Hesse (1897–1966)
* 1947 Anna Seghers (1900–1983)
* 1946 Fritz Usinger (1895–1982)
* 1945 Hans Schiebelhuth (1895–1944)
* 1933–1944 *neįteikta*
* 1932 Albert H. Rausch (1882–1949)
* 1930 Nikolaus Schwarzkopf (1884–1962)
* 1929 Carl Zuckmayer (1896–1977)
* 1927 Kasimir Edschmid (1890–1966)
* 1925 Wilhelm Michel (1877–1942)
* 1924 Alfred Bock (1859–1932)
* 1923 Adam Karillon (1853–1938)
Stanislovas Giedraitis

**Stanislovas Giedraitis** (g. 1947 m. sausio 6 d. Pavaškuonyje, Molėtų rajonas) – sovietinis partinis veikėjas.

## Biografija
Tėvas Antanas Giedraitis – Lietuvos kariuomenės savanoris, apdovanotas Vyčio kryžiaus ordinu ir Lietuvos kariuomenės kūrėjo medaliu.

Baigė Utenos rajono Antalgės septynmetę mokyklą, Buivydiškių žemės ūkio technikumą. 1971 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją. 1981 m. baigė Leningrado aukštąją partinę mokyklą.

Dirbo Alytaus rajono „Volungės“ kolūkio zootechniku. Nuo 1968 m. SSKP narys. 1969–1977 m. Alytaus rajono „Dainavos“ kolūkio pirmininkas.

1977–1982 m. Alytaus rajono Vykdomojo komiteto pirmininkas. 1982–1988 m. LKP Mažeikių rajono komiteto I sekretorius. 1985–1990 m. LSSR AT deputatas.

1988 m. LKP CK sekretorius. Pertvarkos laikais iš LKP Mažeikių rajono komiteto pirmojo sekretoriaus pareigų pakeltas į CK sekretorius ir turėjęs būti vienu iš Algirdo Brazausko komandos narių S. Giedraitis, atėjus pasirinkimo metui, nusigręžė nuo pertvarkos idėjų. 1989 m. LKP atsiskiriant nuo SSKP, liko Mykolo Burokevičiaus kolaborantų partijoje, LKP (SSKP) žemės ūkio skyriaus vedėjas.

1992–2008 m. ūkininkas. 2004–2008 m. ir nuo 2012 m. Europos geografinio centro direktorius. 2008–2012 m. LR Seimo narys, išrinktas Mažeikių rinkimų apygardoje. 2015–2017 m. Vilniaus rajono savivaldybės tarybos narys.

Gyvena Vilniuje. Galimai vienas iš Juozo Erlicko satyrų herojų.

## Įvertinimas
* Mažeikių rajono garbės pilietis

## Šaltiniai

## Nuorodos
* ''Stanislovo Giedraičio kalba LTSR AT X sesijoje 1988 11 18''
Romas Batūra

**Romas Batūra** (1937 m. kovo 15 d. Tauragėje – 2021 m. vasario 2 d. Vilniuje) – Lietuvos istorikas, humanitarinių mokslų daktaras. 

## Biografija
1960 m. baigė Vilniaus universitetą.

1960–1967 m. dirbo Istorijos institute. 1967–1972 m. Kultūros ministerijos Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos pirmininkas. 1972 m. istorijos mokslų kandidatas. 1972–1990 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 1978 m. docentas. Nuo 1990 m. Vilniaus pedagoginio universiteto Lietuvos istorijos katedros vedėjas. Nuo 2006 m. Karo akademijos docentas.

1993 m. gruodžio mėn. – 2000 m. Sąjūdžio tarybos pirmininkas. Buvo Lietuvos kultūros fondo prezidiumo narys, Lietuvos aukštųjų mokyklų mokslo darbų „Istorija“ redakcinės kolegijos narys, Visuotinės lietuvių enciklopedijos bendradarbis.
Tėvas Kostas Batūra – 1919–1920 m. Lietuvos karininkas, savanoris–kūrėjas.
Žmona Jūratė, sūnus Šarūnas.

## Mokslinė veikla
Svarbiausiame veikale „Lietuva tautų kovoje prieš Aukso ordą“ pirmąkart ištyrė Lietuvos santykius (iki 1363 m.) su mongolais – totoriais. Spaudai lietuvių kalba parengė (iš lotynų kalbos vertė Leonas Valkūnas) Petro Dusburgiečio „Prūsijos žemės kroniką“ (1985 m.).

## Bibliografija

* Lietuvių karas su kryžiuočiais, 1964 m., vienas autorių
* Lietuvos pilys, 1971 m., vienas autorių
* Lietuvos kultūros paminklų sąrašas, 1973 m. vienas rengėjų.
* Lietuva tautų kovoje prieš Aukso ordą, 1975 m.
* Lietuvos Sąjūdis ir valstybės atkūrimas, 1998 m., rengėjas
* Baltijos kelias – kelias į Laisvę, 1999 m., rengėjas
* Lietuvos pergalė Šiaulių (Saulės) mūšyje 1236 m., Saulės delta, 2005 m.
* Siekiant nepriklausomybės. Lietuvos Sąjūdžio spauda 1988–1991 m., Valstybės žinios, 2005 m., rengėjas, ISBN 9986-18-138-0
* Lietuvos laisvės kovų vietos, Generolo Jono Žemaičio Lietuvos karo akademija, 2008 m.

## Šaltiniai
Marijona Batutytė

**Marijona Batutytė-Tatarūnienė** (g. 1949 m. spalio 20 d. Kaune) – Lietuvos tinklininkė.

## Biografija
1977 m. baigė Lietuvos Kūno kultūros institutą.

## Sportiniai pasiekimai
* Daugkartinė Lietuvos tinklinio čempionė
* 1969 m. Europos jaunių tinklinio čempionė
* 1970 m. pasaulio moterų tinklinio čempionė
* 1971 m. Europos moterų tinklinio čempionė
* 1970 m., 1971 m., 1973 m. TSRS čempionė, žaidė Maskvos „Dinamo“ komandoje.

## Šaltiniai
Gotfrydo Kelerio premija

**Gotfrydo Kelerio premija** () – premija, nereguliariai teikiama reikšmingiausių literatūros, filosofijos arba istorijos kūrinių autoriams. Ją 1922 metais įsteigė Martino Bodmerio fondas Ciuriche. Pavadinta šveicarų rašytojo Gotfrydo Kelerio garbei.

Premijos dydis – 10 000 Šveicarijos frankų. Sąlyga premijai gauti: kūrinys turi būti parašytas viena iš Šveicarijoje vartojamų kalbų ir būti susijęs su šios šalies kultūrinių tradicijų puoselėjimu. Premija teikiama kas 2–3 metai.

## Premijos laureatai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Ričardas Baubinas

**Ričardas Baubinas** (1960 m. lapkričio 15 d. Bikėnai, Ignalinos raj. – 2009 m. kovo 16 d. Vilniuje) – Lietuvos geografas, fizinių mokslų daktaras.

## Biografija
Baigė Dūkšto vidurinę mokyklą. 1978 m. baigė Dūkšto vidurinę mokyklą. 1983 m. baigė Vilniaus universiteto Gamtos fakultetą. 1988 m. geografijos mokslų kandidatas.

Nuo 1983 m. dirbo Geografijos institute direktoriaus pavaduotojas, 2000–2002 m. instituto direktorius ir Visuomeninės geografijos skyriaus vadovas, vyriausiasis mokslo darbuotojas. Nuo 1993 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 2000 m. docentas.

1995–2009 m. Lietuvos geografų draugijos prezidentas. Mokomųjų knygų, vadovėlių autorius ir bendraautoris.

## Bibliografija
* Karinė gamtonauda Lietuvoje sovietmečiu: Ekologinės pasekmės, monografija, su J. Taminsku, 1998 m. ISBN 9986-953-02-2.

## Šaltiniai
Lesingo premija

**Lesingo premija** () – premija, skiriama vokiečių rašytojui ar mokslininkui, „kurio kūriniai skatina domėjimąsi Lesingo puoselėtomis mokslo sritimis ir tuo pat metu savo menine kūryba bei kalbos forma prisideda prie vokiečių prozos vystymo“. Premiją teikia Laisvasis Hanzos miestas Hamburgas. Ji įsteigta 1929 m. Gotholdo Efraimo Lesingo 200 m. gimimo metinių proga. 1946 m. ji buvo vėl įsteigta ir įvertinta 20 000 markių. Premijos teikimo komisija ją skiria kas ketverius metus.

## Premijos laureatai

* 1955 Herbert Ihering
* 1956 Peter Hacks, Fritz Erpenbeck
* 1957 Max Schroeder
* 1958 Hans Lucke
* 1959 Johanna Rudolph, Harald Hauser
* 1960 Hans Koch, Hedda Zinner
* 1961 Elisabeth Hauptmann, Erwin Strittmatter
* 1962 Wilhelm Girnus, Rolf Schneider
* 1963 Helmut Sakowski, Hans Kaufmann
* 1964 Joachim Tenschert, Armin-Gerd Kuckhoff
* 1965 Rainer Kerndl, Gerhard Rentzsch
* 1967 Benito Wogatzki, Horst Haase
* 1968 Claus Hammel, Edith Braemer
* 1969 Gerhard Scholz
* 1970 Werner Mittenzwei, Armin Stolper
* 1971 Heinz Kamnitzer, Käthe Rülicke-Weiler
* 1972 Heinz Kahlau, Horst Seeger
* 1973 Alfred Matusche, Hans-Jürgen Geerdts
* 1974 Rudi Strahl, Claus Träger
* 1975 Heiner Müller, Hermann Kähler
* 1976 Helmut Baierl, Ernst Schumacher
* 1977 Horst Kleineidam, Hans-Georg Werner
* 1979 Rolf Rohmer, Manfred Naumann
* 1981 Volker Braun, Robert Weimann
* 1983 Rudolf Münz, Christoph Funke
* 1985 Eberhard Rebling, Peter Ensikat
* 1987 Hans-Günther Thalheim, Albert Wendt
* 1989 Christoph Hein, Dieter Kranz
Cuil

**Cuil** buvo paieškos sistema, suskirstanti paieškos rezultatus pagal jų turinio atitikimą vartotojo užklausai bei parodanti šalia daugumos iš jų vaizdus, atitinkančius tų puslapių turinį. Šios paieškos sistemos kūrėjai tvirtino, kad Cuil duomenų bazėje buvo net 120 milijardų tinklalapių. 

Cuil pradėjo veikti 2008 m. liepos 28 d. ir gyvavo kiek ilgiau nei dvejus metus. Šios paieškos sistemos serveriai buvo išjungti 2010 m. rugsėjo 17 d. Vėliau patvirtinta, kad Cuil veikla nutraukta.

Cuil privačiojoje politikoje buvo teigiama, kad nekaupiama jokia informacija apie vartotoją – paieškos istorija ar IP adresas.

Paieškos sistemą sukūrė buvę Google darbuotojai: Anna Patterson, Russell Power ir Louis Monier.

Cuil kritikuota dėl lėto ir netikslaus paieškos rezultatų pateikimo.

## Išnašos

## Nuorodos
* Cuil.com