open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Simonas Garmus

**Simonas Garmus** (1870 m. gruodžio 23 d. Patraklio kaime Pagermuonio valsčiuje – 1944 m. Bagotosios kaime) – Romos katalikų kunigas, Bagotosios klebonas, visuomenės veikėjas.

## Biografija
Baigęs Seinų kunigų seminariją, 1894 m. Varšuvoje vyskupo Ruškio buvo įšventintas kunigu. Vikaravo Kolne, Vištytyje, Tikocine, Liubave, aštuonerius metus Punske. Punsko Švč. M. Marijos Dangun Ėmimo bažnyčioje klebonavo žinomas lietuvybės puoselėtojas Motiejus Simonaitis, vėliau išrinktas Seinų dakanato vadovu. Punske į visuomeninę veiklą įsitraukė ir S. Garmus. Jis buvo vienas iš Punsko kooperatyvo „Dzūkas“ ir Marijampolės kooperatyvo „Žagrė“ steigėju, finansiškai rėmė lietuvišką Seinų spaustuvę „Laukaitis, Dvaranauskas, Narijauskas Ir Bendrovė“, kuri leido savaitraštį „Žiburys“ su priedais *Artojas*, *Šaltinėlis*, *Vainikas*, *Vainikėlis* ir *Kvieslys*.

Seinų dekano kun. Motiejaus Simonaičio rekomenduotas, buvo paskirtas naujai sukurtos Bagotosios parapijos klebonu. Į Bagotąją Simonas Garmus persikėlė 1910 m. pradžioje. Parapijiečių tarpe buvo paplitusi girtuoklystė, todėl klebonas įkūrė Lietuvių katalikų blaivybes draugijos skyrių, kuris aktyviai veikė 1911–1914 m. ir turėjo net savo biblioteką-skaityklą. S. Garmus suskubo projektuoti būsimą šventovę, netrukus rangovas Pravdzinskis pradėjo ją statyti. Bagotosios Šv. Antano Paduviečio bažnyčia buvo statoma be carinės valdžios leidimo, todėl parapijiečiai skubėjo ją užbaigti. Bažnyčia kilo labai puošni, su Lietuvoje retai sutinkamais ant sienų tapytais šoniniais altoriais. Kai 1912 m. ji buvo baigta, vietinė valdžia nebespėjo statytojų nubausti, nes netrukus prasidėjo Pirmasis pasaulinis karas. Per kaimą ėjo fronto linija, jis tai priklausė vokiečiams, tai vėl rusams. Norėdamas vakarais skaityti, iš vokiečių kariškių S. Garmus nusipirko karbitinę lempą. Jos skleidžiama silpna šviesa pakenkė kunigo akims ir jis vėliau turėjo nešioti akinius mėlynais stiklais bei vengti skaitymo. Bažnyčia buvo apgriauta, kiti parapijos statiniai apdegė. Po karo klebonas Garmus bažnyčią suremontavo ir ėmė telkti žmones visuomeniniam darbui. 1921 m. įsikūrė pavasarininkų kuopa, 1930 m. pastatytas didysis altorius.

Kai parapiją vizitavęs vyskupas pastebėjo, kad kaimo pavasarininkai silpnai veikia, Simonas Garmus į tai sureagavo labai jautriai: 1934 m. liepos 1 d. atsisakė klebono pareigų ir liko rezidentu. Mirė Antrojo pasaulinio karo metu, palaidotas savo pastatytos Bagotosios bažnyčios, kuri po Griškabūdžio Kristaus Atsimainymo bažnyčios vadinama gražiausia medine šventove Suvalkijoje, šventoriuje.

## Šaltiniai
* Vaclovas Strimaitis. Bagotoji
Mili-

**mili** (kitose kalbose gali būti rašoma ***milli***, žymima **m**) – SI sistemos priešdėlis, reiškiantis daugiklį 10-3 arba 1/1000 arba 0,001. Pvz.:
* 1 miligramas = 1/1000 gramo (arba 1 mg = 1/1000 g)
* 1 milimetras = 1/1000 metro (arba 1 mm = 1/1000 m)
* 1 mililitras = 1/1000 litro (arba 1 ml = 1/1000 l)

Priešdėlis kilo iš  'tūkstantis'.

Kai dydis yra kėliamas laipsniu, bet koks daugiklį reiškiantis priešdėlis yra laikomas dydžio dalimi, todėl taip pat turi būti keliamas laipsniu. Pvz., (10 mm)2 = 100 mm², kur 1 mm² reiškia vieną kvadratinį milimetrą. Kadangi 1 mm = 1/1000 m, 1 mm² = (1/1000 m)2 = 1/1 000 000 m² = 10-6 m², o ne 10-3 m². Panašiai yra ir su kubiniais milimetrais: 1 mm³ = (1/1000 m)3 = 1/1 000 000 000 m³ = 10-9 m³.

## Šaltiniai
Altmiulio kultūra

**Altmiulio kultūra** – viduriniojo paleolito archeologinė kultūra, paplitusi Pietų Vokietijoje. Pavadinta pagal senovės gyvenvietę Altmiulio upės slėnyje (Bavarija).

## Kultūra
Altmiulio kultūrą 1952 m. tyrė G. Freundova. Rasta urvų su gyvenviečių liekanomis, įvairių radinių – mažų trikampio formos, aštrių su retušuotu smaigaliu titnaginių dirbinių; dauguma jų retušuoti asimetriškai, retai randami. Altmiulio kultūros įrankiai dažniausiai kauliniai, naudoti medžioklėje. Altmiulio tipo dirbinius paliko vakarų europidai.

## Šaltiniai
Mikro-

**mikro** (kitose kalbose gali būti rašoma ***micro***, žymima **[[Miu (raidė)|µ]]**) – SI sistemos priešdėlis, reiškiantis daugiklį 10-6 arba  arba 0,000001. Pvz.:
* 1 mikrogramas =  gramo (arba 1 µg =  g)
* 1 mikrometras =  metro (arba 1 µm =  m)

Priešdėlis kilo iš graikų kalbos žodžio  'mažas'.

Kai įmanoma naudoti tik lotynų abėcėlę, vietoje *µ* kartais naudojama raidė *u*. Pvz., vietoje *µm* rašoma *um*. Farmacijoje ir keliose kitose srityse mikrogramas gali būti žymimas *mcg*, bet tai nėra standartinis žymėjimas.

## Šaltiniai
Borščevo kultūra

**Borščevo kultūra** arba **Romnų–Borščevo kultūra** – VIII a. – X a. archeologinė kultūra. Pavadinimas kilo nuo 1928–1929 m. P. Jefimenkos tyrinėto piliakalnio prie Borščivo (Borščevo) miesto (Ukraina).

## Arealas
Borščevo kultūra buvo paplitusi nuo Dniepro vidurupio ir aukštupio iki aukštutinės Okos ir aukštutinio Dono baseinų. Į šiaurės vakarus nuo Borščevo kultūros vyravo viatičiai, į pietryčius – Saltovo kultūra.

## Kultūra
Žmonės gyveno įtvirtintuose piliakalniuose; rasta pusiau žeminių pastatų, sujungtų vidiniais perėjimais, komplekso liekanų. Prie jų šliejosi patalpa grūdams malti – rasta rankinių girnų. Manoma, kad čia buvo įsikūrusi didžioji patrilokalinė šeima. Gyventojai vertėsi žemdirbyste ir gyvulininkyste, iš dalies žvejyba ir medžiokle. Prekiavo su stepių gyventojais ir arabais. Rasta molinių indų, arabiškų monetų, geležinių dirbinių. Mirusiuosius laidojo sudegintus. Borščevo kultūra priskiriama rytų slavams. Iš Borščevo kultūros tyrimų žinoma apie kaimo kultūrinį ir socialinį gyvenimą Kijevo Rusios kūrimosi laikotarpiu.

## Šaltiniai
Adas Juškevičius

**Adas Juškevičius** (g. 1989 m. sausio 3 d.) – Lietuvos krepšininkas, rungtyniaujantis atakuojančiuoju gynėju arba įžaidėju.

## Karjera
2010 paskolintas Prienų „Rūdupio“ klubui. 2011 m. rugsėjo 30 d. A. Juškevičius ir vėl buvo paskolintas Prienų klubui. Pasibaigus sutarčiai su Kauno klubu, ji vėl buvo pratęsta dvejiems metams.
2014–2016 m. rungtyniavo Vilniaus „Lietuvos ryto“ klube.

2018 m. rugpjūčio pradžioje pasirašė vienerių metų sutartį su Rusijos Permės „Parma“ klubu. 2022 m. kovo pradžioje pasirašė sutartį iki sezono pabaigos su Italijos krepšinio lygos dugne esančia Kremonos „Vanoli“ komanda.

2022 m. liepos pradžioje grįžo į Lietuvą ir pasirašė dvejų metų sutartį su galimybe ją pratęsti, su „BC Wolves“ klubu.

## Pasiekimai

* 2008 m. Europos jaunimo (iki 20 metų) vicečempionas.
* 2015 m. LKL vicečempionas
* 2016 m. Karaliaus Mindaugo taurės čempionas

## Dalyvavimas čempionatuose

|}

## Šaltiniai
Biuko kultūra

**Biuko kultūra** (, , ) – neolito archeologinė kultūra, pavadinta pagal Biuko kalnus Šiaurės Vengrijoje, kur XIX a. pabaigoje buvo aptikta šios kultūros radinių. Dar vadinama **Rytų juostinės keramikos kultūra**.

## Arealas
Biuko kultūra sudarė dalį juostinės keramikos kultūros, ir jos gyventojai buvo labiausiai pažengę. 6 tūkstantmečio pirmoje pusėje – 5 tūkstantmečio pr. m. e. pradžioje buvo paplitusi šiaurės rytų Vengrijoje, Rytų Slovakijoje ir šiaurės vakarų Rumunijoje.

Tiesioginė Biuko kultūros palikuonė buvo Lendjelio kultūra.

## Kultūra
Biuko kultūros gyvenvietės mažos, dažniausiai 4 pastatų. Žmonės gyveno žemose upių terasose mažose pusiau žeminėse ir antžemininiuose pastatuose. Karpatų kalnų urvuose rasta, manoma, šventyklų liekanų. Biuko kultūros žmonės vertėsi medžiokle ir gyvulininkyste, iš dalies žemdirbyste. Naudojo raginius kaplius. Prekiavo su Starčevo-Koroso kultūros gyventojais. Rasta molinių svarelių, akmeninių girnų, puošnios keramikos – plonomis sienelėmis, rudai poliruotos su raižytiniu ornamentu ir raudonais piešiniais.

## Šaltiniai
Jonas Senda

**Jonas Senda** (1953–1995) – Lenkijos lietuvių pedagogas ir poetas.

## Biografija
Gimė ir augo ūkininkų šeimoje Punsko valsčiaus Navinykų kaime. Baigęs Punsko bendrojo lavinimo licėjų, nuo 1972 m. studijavo chemiją Varšuvos universitete. Grįžęs į gimtinę, dirbo pedagoginį darbą Smalėnų, vėliau Punsko pradinėse mokyklose ir Punsko licėjuje. Kūrė eiles, kurias spausdino Lenkijos lietuvių žurnale „Aušra“, Varšuvos lietuvių leidiniuose „Vingis“, „Varšuvos lietuvis“; jos buvo paskelbtos ir rinkinyje „Būki mums motina“ (1995), „Lietuvių kūrybos antologijoje“ (2000).

## Bibliografija
* Jonas Senda. Punsko-Seinų-Suvalkų krašto kalendorius. Aušra, Punskas, 1993

## Šaltiniai
* Lietuvių kurybos antologija. Aušra, Punskas, 2000/01
Butmiro kultūra

**Butmiro kultūra** – eneolito archeologinė kultūra, pavadinta pagal 1893–1896 m. kasinėtą Butmiro vietovę prie Sarajevo.

## Arealas
Butmiro kultūra 5100–4000 m. pr. m. e. buvo paplitusi Bosnijoje. Susiklostė veikiama Starčevo-Koroso kultūros ir Vinčos kultūros.

## Kultūra
Butmiro kultūrai būdinga įvijomis bei įvairiais raštais gausiai ornamentuota keramika (ypač vazos) ir skulptūros. Butmiro kultūros gyvenvietėse rasta medinių su akmeniniais pamatais ir moliu glaistytomis sienomis pastatų liekanų. Pastatai dažniausiai dviejų patalpų, vienoje jų buvo duonkepė krosnis, šiaudiniais arba mediniais stogais. Žmonės vertėsi gyvulininkyste ir žemdirbyste, iš dalies medžiokle ir žvejyba. Rasta svarelių, verpstelių, kaulo ir titnago įrankių, puodų ir vazų.

## Šaltiniai

## Literatūra
* W. Radymský, M. Hoernes, Die neolithische Station von Butmir bei Sarajevo in Bosnien. Ausgrabungen im Jahre 1893, Wien 1895.
* F. Fiala, M. Hoernes, Die neolithische Station von Butmir bei Sarajevo in Bosnien. Ausgrabungen in den Jahren 1894–1896. II. Teil (Schlussband), Wien 1898.
* A. Benac, Obre II – Neolitsko naselje butmirske grupe na Gornjem polju. Glasnik 26, 1971, 5–300.
* M. Gimbutas, Chronology of Obre I an Obre II. Wiss. Mitt. Bosnisch-Herzegowin. Landesmus. 4, 1974, 15–35.
* S. Peric, Butmirska kultura. Geneza i razvoj. Butmir culture. Origin and development. Posebna Izdanja Arheoloski Institut, Beograd 1995.
* Z. Kujundzič-Vejzagič, J. Müller, K. Rassmann, T. Schüler, Okolište – Grabung und Geomagnetik eines zentralbosnischen Tells aus der ersten Hälfte des 5. vorchristlichen Jahrtausends. In: B. Hänsel (Hrsg.), Parerga Praehistorica: Jubiläumsschrift zur Prähistorischen Archäologie. 15 Jahre UPA. Universitätsforsch. Prähist. Arch. 100, Bonn 2004, 69–81.
Nano-

**nano** (žymima **n**) – SI sistemos priešdėlis, reiškiantis daugiklį 10-9 arba  arba 0,000 000 001. Dažniausiai naudojami vienetai su priešdėliu:
* 1 nanosekundė = 0,000 000 001 sekundės (arba 1 ns = 0,000 000 001 s)
* 1 nanometras = 0,000 000 001 metro (arba 1 nm = 0,000 000 001 m)
* 1 nanofaradas = 0,000 000 001 farado (arba 1 nF = 0,000 000 001 °F)

Priešdėlis kilo iš graikų kalbos žodžio  'nykštukas'. Kai priešdėlis *nano-* vartojamas ne prieš matavimo vienetus (pvz., *[[nanodalelė]]*) jis dažniausiai reiškia kažką susijusio su nanotechnologijomis arba labai mažais objektais.

## Šaltiniai
Petronėlė Jakimavičienė

**Petronėlė Durtonaitė-Jakimavičienė** (g. 1927 m. Ožkinių kaime, Punsko valsčius) – Lenkijos lietuvių pedagogė ir visuomenininkė, poetė.

## Biografija
Dirbo pedagoginė darbą Punsko ir Šlynakiemio pradinėse mokyklose, Punsko licėjuje. Buvo aktyvi visuomeninkė: dalyvavo pirmajame Lietuvių visuomeninės kultūros draugijos suvažiavime; 1956 m. atdidarius Punsko lietuvių kultūros namus, juose vadovavo tautinių šokių būreliui; 1974 m. valsčiaus Klojimo teatre režisavo Antono Čechovo spektaklį „Mešką“.

Eiles kuria nuo 1945 m., jos buvo spausdintos Lenkijos lietuvių žurnale „Aušra“, taip pat 2000 m. išleistoje „Lietuvių kurybos antologijoje“.

## Šaltiniai
* Lietuvių kurybos antologija. Aušra, Punskas, 2000/01
Bromės kultūra

**Bromės kultūra** arba **Bromės-Liungbiu kultūra** – finalinio paleolito archeologinė kultūra. Pavadinta pagal Bromės ir Nore Liungbiu gyvenvietes (Danija).

## Arealas

Bromės kultūra datuojama aleriodo viduriu – vėlyvojo driaso pradžios laikotarpiu (11500–10500 m. pr. m. e.), plito Šiaurės Europoje – nuo Pietų Skandinavijos ir Šiaurės Vokietijos vakaruose iki Volgos bei Dniepro aukštupių rytuose. Lietuvoje žinoma daugiau kaip 30 Bromės kultūros gyvenviečių – Margių Sala (Margių stovyklavietės ir gyvenvietės), Derežnyčios stovyklavietės, 8 Mergežerio stovyklavietės ir gyvenvietės, Vilniaus stovyklavietė ir kitos bei titnago gavybos ir apdirbimo vietų (Ežeryno titnago kasyklos, Titno ežero titnago kasimo ir apdirbimo vieta; Varėnos rajono savivaldybės teritorija).

## Kultūra
Bromės kultūros genezė siejama su Federmeserio kultūra ir vėlyvąja Hamburgo kultūra. Skiriami du Bromės kultūros etapai: klasikinis ir vėlyvasis. Jai būdingas Liungbiu tipo kaplys (kirvis), gamintas iš šiaurinio elnio rago. Gyventojai vertėsi medžiokle ir žvejyba, rinko augalinį maistą. Naudojo titnaginius dirbinius – ruošiniai jų gamybai kieto skėlimo technika buvo nuskeliami nuo vienagalių skaldytinių – masyvius plačia ir stora įkote antgalius, galinius gremžtukus, įstrižai retušuotus ir dviem kryptimis nuskeltus rėžtukus, retušuotas skeltes bei nuoskalas. Bromės kultūrą pakeitė Arensburgo kultūra. 

## Šaltiniai

## Literatūra
* Lars Larsson: Neue Fundplätze der Späteiszeit im südlichen Schweden. Arch. Korrbl. 23/3, 1993.
Piko-

**piko** (kitose kalbose gali būti rašoma ***pico***; žymima **p**) – SI sistemos priešdėlis, reiškiantis daugiklį 10-12 arba  arba 0,000 000 000 001. Pvz., 1 pikometras = 1 -12 metro. Priešdėlis kilo iš  'mažas'.

## Šaltiniai
Chalafo kultūra

**Chalafo kultūra** arba **Tell el Chalafo kultūra** – eneolito archeologinė kultūra, pavadinta 1899 m. ir 1912–1913 m. vokiečių archeologų tyrinėtos Tell Chalafo vietovės šiaurės rytų Sirijoje vardu.

## Arealas
Chalafo kultūra 6 tūkstantmečio pr. m. e. antroje pusėje – 5 tūkstantmečio pr. m. e. viduryje buvo paplitusi šiaurės Irake ir šiaurės rytų Sirijoje.

## Kultūra
Chalafo kultūros žmonės gyveno didelėse gyvenvietėse, vienas šalia kito pastatytuose apskrito plano moliniuose pastatuose. Vertėsi žemdirbyste ir gyvulininkyste. Chalafo kultūrai būdinga įvairiomis spalvomis dažyta keramika, puošta geometriniais ornamentais, augaliniais ir gyvuliniais motyvais. Gyvenvietėse rasta molinių (terakotinių) moterų ir žvėrių figūrėlių, akmeninių spaudų su geometriniais piešiniais bei gyvūnų atvaizdais, varinių žiedų ir įvairių buities reikmenų.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Guzana – Tel Halafo vietovės pavadinimas nuo XII a. pr. m. e.

## Literatūra
* Nadja Cholidis, Lutz Martin: Kopf hoch! Mut hoch! und Humor hoch! Der Tell Halaf und sein Ausgräber Max Freiherr von Oppenheim. von Zabern, Mainz 2002. ISBN 3-8053-2853-2
* Gabriele Elsen – Mirko Novak, Der Tall Halāf und das Tall Halāf-Museum, in: Das Altertum 40 (1994) 115–126.
* Johannes Friedrich, G. Rudolf Meyer, Arthur Ungnad u. a.: Die Inschriften vom Tell Halaf. Beiheft 6 zu: Archiv für Orientforschung 1940. Nachdruck: Osnabrück 1967
* Mallowan M. E., Rose J. C. The excavations at Tall Arpachiyah. L.: 1935.
* Max Freiherr von Oppenheim: Der Tell Halaf. Eine neue Kultur im ältesten Mesopotamien. F. A. Brockhaus, Leipzig 1931.
* G. Teichmann und G. Völger (Hrsg.), Faszination Orient. Max Freiherr von Oppenheim. Forscherm Sammler, Diplomat (Köln, Max Freiherr von Oppenheim-Stiftung 2003).
Femto-

**femto** (žymima **f**) – SI sistemos priešdėlis, reiškiantis daugiklį 10-15 arba 0,000 000 000 000 001. Naudojimo pavyzdys: protono skersmuo yra maždaug 1,65 femtometro (arba 1,65*10-15 m). Priešdėlis kilo iš  'penkiolika'.

Elementariųjų dalelių fizikoje dydžiui, atstumui nurodyti taip pat naudojamas vienetas „fermi“, pavadintas Enrico Fermi garbei. Jis irgi reiškia 10-15 metro.

## Šaltiniai
Ato-

**ato** (kitose kalbose gali būti rašoma ***atto***; žymima **a**) – SI sistemos priešdėlis, reiškiantis daugiklį 10-18 arba 0,000 000 000 000 000 001. Pvz.: 1 am (atometras) = 10-18 m. Priešdėlis kilo  'aštuoniolika'.

## Šaltiniai
Valda Malinauskaitė

**Valda Malinauskaitė** (g. 1951 m. Šlynakiemio kaime, Punsko valsčius) – Lenkijos lietuvių žurnalistė, poetė.

## Biografija
Baigusi Šlynakiemio pradinę mokyklą, toliau mokėsi Punsko licėjuje. Vilniaus universitete studijavo žurnalistiką. Grįžusi į gimtinę 1984-88 m. ėjo Lenkijos lietuvių žurnalo „Aušra“ vyriausiosios redaktorės pareigas. 1988 m. V. Malinauskaitė paliko žurnalą ir pradėjo ūkininkauti. Dalyvavo saviveikloje: dainavo Punso lietuvių kultūros namų etnografiniame ansamblyje „Gimtinė“.

Jos eilėraščius, pasirašytus *Rasos* slapyvardžiu, spausdino Varšuvos lietuvių leidinys „Varšuvos lietuvis“, 2000 m. jie buvo paskelbti ir „Lietuvių kurybos antologijoje“.

## Šaltiniai
* Lietuvių kurybos antologija. Aušra, Punskas, 2000/01
Jokto-

**jokto** (žymima **y**; kitose kalbose gali būti rašoma ***yocto*** arba ***yokto***) – SI sistemos priešdėlis, reiškiantis daugiklį 10-24 arba 0,000 000 000 000 000 000 000 001. Pvz.: 1 ym (joktometras) = 10-24 m. Priešdėlis kilo iš graikų kalbos žodžio *οκτώ* 'aštuoni', nes priešdėliu žymimas daugiklis yra lygus . Naudojimo pavyzdžiai:

* elektrono rimties masė: 0,000911 yg
* protono rimties masė: 1,6726 yg
* neutrono rimties masė: 1,6749 yg

## Šaltiniai
Portugalijos Gvinėja

**Portugalijos Gvinėja** (taip pat **Gvinėja** arba **Gvinėjos užjūrio provincija**) – Portugalijos nuo nuo 1446 m. kontroliuotos sritys Vakarų Afrikoje (istoriniame Gvinėjos regione). Nuo XIX a. iki 1974 m. rugsėjo 10 d. šis terminas buvo taikomas tik dabartinės Bisau Gvinėjos teritorijai.

## Istorija

### Portugalijos interesai iki XIX a.
Nors Portugalijos karalystė į Vakarinės Afrikos pakrantes pretendavo jau prieš ketverius metus, portugalų keliautojas Nuno Tristão apiplaukė Vakarų Afrikos pakrantę ir Gvinėją pasiekė apie 1450 m., ieškodamas aukso, kitų vertingų prekių, kurios pamažu pasiekdavo Europą sausumos (Transsacharinės prekybos) keliais ir pirmojoje XV amžiaus pusėje.

Iš pradžių svarbiausios portugalų interesų teritorija buvo Senegambija, kurią XV–XVI a. kontroliavo galinga Malio imperija, o vėliau kontrolę perėmė vietos valstybės Kaabu, Džolofas. Portugalijos Gvinėja buvo Sahelio imperijos dalimi, vietinės landurna ir naula gentys prekiavo druska ir augino ryžius. Taip pat portugalai plėtė savo įtaką galingose vietinėse karalystėse palei Benino įlanką. Ašančiai naudojosi savo kariniu pranašumu ir siuntė vergus į pakrantės fortus, kuriuos pirmiausia įkūrė portugalai po 1480 m.

Stiprėjant vergų prekybai, prekybos tinklas greitai išplito toli į Sahelį: mosiai nukreipė senąjį prekybos kelią vergais iš Viduržemio jūros pakrantės į Aukso krantą. Apie 1600 m., padedant vietinėms gentims, portugalai ir daugelis kitų Europos valstybių, įskaitant Prancūziją, Britaniją ir Švediją, pradėjo plačią prekybą vergais palei visą Vakarų Afrikos pakrantę.

Tai stiprino Europos šalių tarpusavio konkurenciją. Per XVII–XVIII a. Portugalija neteko beveik visų savo tvirtovių Aukso krante ir Benino įlankoje.

### Portugalijos Gvinėja nuo XIX a.
Gvinėjos vietiniai valdovai, kurie pelnėsi iš prekybos vergais, nebuvo suinteresuoti leisti europiečiams išplėsti įtaką toliau nei jų įtvirtinti fortai palei pakrantę. Dėl to XIX a. portugalai Gvinėjoje praktiškai valdė tik Bisau ir Kašeu uostus Senegambijoje. Trumpai su portugalais bandė konkuruoti britai, kurie pakrantės saloje Bolama buvo pasistatę fortą. XIX a. portugalai jau pakankamai gerai jautėsi Bisau ir galėjo pretenduoti į aplinkinę pakrantę. XIX–XX a. sandūroje jie užėmė istorinį Kaabu regioną ir paskelbė savo specialia teritorija. Ši kolonija tapo Bisau Gvinėjos pradžia, bet ji valdė ir dalį dabartinio pietų Senegalo.

XX a. Portugalijos Gvinėja neteko šiaurinės dalies (Kasamansos), kuri perėjo Prancūzijai (dabar sudaro pietinę Senegalo dalį). 1974 m. likusi Portugalijos Gvinėja iškovojo nepriklausomybę kaip Bisau Gvinėja.

## Nuorodos
Chartumo kultūra

**Chartumo kultūra** – akmens amžiaus archeologinė kultūra, pavadinta pagal 1947 m. El-Koco vietovėje, netoli Chartumo, aptiktus radinius.

## Arealas
Chartumo kultūra 7900–6700 m. pr. m. e. buvo paplitusi Sudane. Skiriamas mezolito (ankstyvasis, Chartumo) ir neolito (vėlyvasis, Šahelnabo) laikotarpis.

## Kultūra
Ankstyvuoju laikotarpiu žmonės vertėsi medžiokle, žvejyba, maisto rinkimu, vėlyvuoju – iš dalies ir gyvulininkyste – augino ožkas. Būdingi dirbiniai: kvarciniai mikrolitai, akmeninės trinamosios girnos, tinklų svoreliai, keramika, puošta banguotiniu ornamentu, karoliai iš stručio kiaušinio lukšto, dideli akmeniniai kirviai ir kaltai. Gyventojai – negridai.

## Šaltiniai
Zepto-

**zepto** (žymima **z**) – SI sistemos priešdėlis, reiškiantis daugiklį 10-21 arba 0,000 000 000 000 000 000 001. Pvz.: 1 zm (zeptometras) = 10-21 m. Priešdėlis kilo iš  arba  'septyni'. Tokie žodžiai pasirinkti todėl, kad priešdėliu žymimas daugiklis yra lygus . Naudojimo pavyzdžiai:

* Vieno elektrono elektros krūvis yra 160 zeptokulonų (zC).
* Viename medžiagos zeptomolyje (zmol) yra 602 molekulės.

## Šaltiniai
Šatelperono kultūra

**Šatelperono kultūra** () – vėlyvojo paleolito archeologinė kultūra, pavadinta pagal Šatelperono (*Châtelperron*)  vietovę (Aljė departamentas, Prancūzija). 

## Arealas
Šatelperono kultūra 33 000-28 000 m. pr. m. e. buvo paplitusi Prancūzijos pietvakarių dalyje ir viduryje. 

## Kultūra
Žmonės, spėjama, Homo sapiens neandertalensis, paveikti dabartinių žmonių protėvių kultūros, gyveno urvuose ir olose. Vertėsi medžiokle, maisto rinkimu. Smulkūs dirbiniai išlaikė daug Mustjė kultūrai būdingų bruožų. Būdingas įrankis – titnaginis antgalis (peilis) su išgaubtais šonais ir retušuota nugarėle.

## Šaltiniai

## Literatūra
* Baffier D., Les derniers Néandertaliens, le Châtelperronien, Maison de roches, Paris, 1999.
* Bordes, J.-G. Les interstratifications Châtelperronien / Aurignacien du Roc-de-Combe et du Piage (Lot, France). Analyse taphonomique des industries lithiques ; implications archéologiques., Université de Bordeaux I, 2002.
* Bordes, J.-G. News from the West : a reevaluation of the classical Aurignacian sequence of the Périgord », in: Toward a definition of the Aurignacian, Bar-Yosef, O. et Zilhão, J.,, Trabalhos de Arqueologia 45, 2006, pp. 147-171.
* d'Errico, F., Zilhão, J., Baffier, D., Julien, M. et Pelegrin, J. Neanderthal acculturation in Western Europe? A critical review of the evidence and its interpretation, Current Anthropology, 39, 1998, pp. 1-44.
* Gravina, B., Mellars, P. et Bronk Ramsey, C. « Radiocarbon dating of interstratified Neanderthal and early modern human occupations at the Chatelperronian type-site », Nature 2005 483: 51–56. 
* Mellars, P., Gravina, B. et Bronk Ramsey, C. Confirmation of Neanderthal/modern human interstratification at the Chatelperronian type-site. PNAS 2007 104: 3657-3662. 
* Zilhão, J., D'Errico, F., Bordes, J.-G., Lenoble, A., Texier, J.-P. et Rigaud, J.-P. Analysis of Aurignacian interstratification at the Châtelperronian-type site and implications for the behavioral modernity of Neandertals, Proceedings of the National Academy of Sciences, vol. 103, n° 33, 2006 - pp.&nbsp;12643–12648.

## Nuorodos
*Šatelperono kultūros rekonstrukcijos piešiniai
Charinos kultūra

**Charinos kultūra** – geležies amžiaus archeologinė kultūra, pavadinta nuo 1900–1901 m. tyrinėto Charinos pilkapyno (Permės Komių autonominė apygarda).

## Arealas
Charinos kultūra IV a. – IX a. paplitusi aplink Karnos aukštupį.

## Kultūra
Charinos kultūros žmonės gyveno piliakalniuose ir gyvenvietėse, pastatai su priestatais ir atvirais židiniais. Vertėsi daugiausia gyvulininkyste užliejamuose upių slėniuose ir medžiokle, medžiojo kailinius žvėrelius. Buvo išplėtota metalų gavyba ir apdirbimas, ypač bronzinių dirbinių liejimas. Mirusiuosius laidojo pilkapiuose – po sampilu rasta 1-12 mirusiųjų, vėliau kapinynuose su gausiomis įkapėmis. Vyrų kapuose daugiausia rasta ginklų (geležinių kalavijų ir durklų, strėlių antgalių), moterų – papuošalų, dažniausiai iš bronzos, kartais sidabro (apyrankių, auskarų, karolių), būdingi antsmilkiniai ir barškantys pakabučiai. Charinos kultūra priskiriama Prieuralės finougrams, ją pakeitė Rodanovo kultūra.

## Šaltiniai
Furmanavičius

*Gintaras Jonas Furmanavičius (g. 1961 m.), Kauno miesto politinis veikėjas, buvęs vidaus reikalų ministras.
*Jonas Furmanavičius (1962-2009), teisininkas, Kauno apygardos teismo teisėjas.
Šelio kultūra

**Šelio kultūra** () – ankstyvojo paleolito archeologinė kultūra, pavadinta nuo buvusio Šelio (*Chelles*) miesto (Sena ir Marna, dab. Paryžiaus priemiestis), kurio apylinkėse XIX a. viduryje buvo aptikta seniausiojo žmogaus (archantropas) stovykla.

## Kultūra
Šelio kultūra prieš 1,5 mln. – 400 000 metų buvo paplitusi Prancūzijoje. Žmonės – klajokliai, gyveno nedidelėmis grupėmis olose, bendrai medžiojo, rinko augalinį maistą. Būdingi stambūs grubiai apdirbti įrankiai – kirtikliai, šiek tiek aptašyti akmenys. 1869 m. šią kultūrą išskyrė Gabrielis de Mortiljė. Dabar dažniausiai laikoma Ašelio kultūros ankstyvuoju laikotarpiu. Jai gimininga ir vėlesnė Abevilio kultūra.

## Šaltiniai
Jonas Furmanavičius

**Jonas Furmanavičius** (1962 m. Stakliškėse, Prienų rajonas – 2009 m. spalio 5 d. Kaune) – teisininkas, Kauno apygardos teismo teisėjas.

## Biografija
Motina Anelė Furmanavičienė (g. ~1921 m.). Šeimoje augo 8 vaikai. 1980 m. baigė Stakliškių vidurinę mokyklą, 1985 m. – teisės studijas Vilniaus universiteto Teisės fakultete, įgijo teisininko kvalifikaciją. Mokėjo rusų, prancūzų kalbas.

1985–1992 m. Tardymo valdybos prie Kauno miesto vyriausiojo policijos komisariato tardytojas. 1992–1995 m. gruodžio mėn. Tardymo valdybos prie Kauno m. PK vyresnysis tardytojas. 1995–1996 m. rugsėjo mėn. Tardymo skyriaus prie Kauno m. Žaliakalnio policijos komisariato viršininkas. Nuo 1996 m. rugsėjo mėn. iki 2000 m. vasario mėn. Kauno m. apylinkės teismo teisėjas, nuo 2000 m. vasario mėn. iki 2002 m. birželio Kauno apygardos administracinis teismo teisėjas, nuo 2002 m. birželio iki 2009 m. spalio 5 d. Kauno apygardos teismo Baudžiamųjų bylų skyriaus teisėjas.

Drąsiaus Kedžio buvo apkaltintas pedofilija ir, kaip įtariama, jo nušautas 2009 m. spalio 5 d. Kauno senamiestyje suvaidinto eismo įvykio metu (žr. *[[2009 m. pedofilijos byla]]*). Palaidotas savo tėviškėje – Stakliškėse (Prienų rajonas).

## Šaltiniai
Marios

**Marios** – natūralus arba dirbtinis vandens telkinys (pvz., tvenkinys). Šnekamojoje kalboje mariomis gali būti vadinama jūra, labai didelis vandens telkinys (pvz., koks nors ežeras).

## Lietuva

* Kuršių marios („Prūsų jūra“, vandens telkinys Baltijos jūros baseine, nuo jūros atskirtas
* Kauno marios, didžiausias dirbtinis vandens telkinys Lietuvoje, Nemuno slėnyje, aukščiau Kauno hidroelektrinės užtvankos
* Kupiškio marios (Kupiškio tvenkinys arba Lėvens tvenkinys), trečias pagal dydį dirbtinis vandens telkinys Lietuvoje, Kupiškio rajonas
* Elektrėnų marios – dirbtinis specialiosios paskirties vandens telkinys Elektrėnų savivaldybėje, į pietus nuo Elektrėnų
* Antalieptės marios (Antalieptės tvenkinys) – Zarasų rajone, abipus plento Kaunas-Zarasai, į rytus nuo Antalieptės,
* Bubių marios, Bubių tvenkinys (arba Šiaulių jūra, Bubių marios) – vandens telkinys šiaurės Lietuvoje, Šiaulių rajone, 6-10 km į pietvakarius nuo Šiaulių

## Ukraina

* Kijevo marios, Kijevo tvenkinys.
Choinicų-Penkų kultūra

**Choinicų-Penkų kultūra** () – mezolito archeologinė kultūra, pavadinta pagal Choinicės (*Chojnice*) regioną (Pamario vaivadija, šiaurės vakarų Lenkija) ir Pienkų (*Pieńki*) vietovę prie Varšuvos. Nereikia painioti su Pienkų kultūra.

## Arealas

Choinicų–Penkų kultūra 7 tūkstantmečio pr. m. e. pabaigoje – 5 tūkstantmetyje pr. m. e. buvo paplitusi Lenkijoje ir Rytų Vokietijoje. Priskiriama post meglemozinėms kultūroms. Jos susidarymui įtakos turėjo Maglemozės kultūra ir Komornicos kultūra. Choinicų-Penkų kultūrą pakeitė piltuvėlinės keramikos kultūra ir Lendjelio kultūra.

## Kultūra
Choinicų–Penkų kultūros žmonės vertėsi medžiokle ir žvejyba, rinko maistą. Naudojo įvairių tipų gremžtukus, rėžtukus, grąžtus, peilius, dažniausiai gamintus iš nuoskalų bei kaulinius ir raginius žeberklus su užbarzdomis, peikenas, antgalius. Gyvenvietėse gausiai aptinkama titnaginių dirbinių – medžioklės įrankiams naudotų mikrolitų, mikroskelčių su buka nugarėle ir įstrižai retušuotu galu, siaurų trikampių, trapecijų, keturkampių, t. p. kirvelių bei kaltelių. Gyvenvietėse rasta pavienių gintarinių žvėrių figūrėlių.

## Šaltiniai

## Literatūra
* Janusz K. Kozłowski, Wielka Historia Świata, t. I Świat przed „rewolucją“ neolityczną, Fogra, Kraków 2004.
* Janusz K. Kozłowski, Archeologia Prahistoryczna, t. I Starsza Epoka Kamienia, Nakładem Uniwersytetu Jagiellońskiego, Kraków 1972.
* Janusz K. Kozłowski, Stefan K. Kozłowski: Epoka kamienia na ziemiach polskich, PWN, Warszawa 1977.
* Piotr Kaczanowski, Janusz K. Kozłowski, Wielka Historia Polski, t.1 Najdawniejsze dzieje ziem polskich (do VII w.), Fogra, Kraków 1998.
* Janusz K. Kozłowski (opracowanie naukowe), Encyklopedia historyczna świata, t. I Prehistoria, Agencja Publicystyczno-Wydawnicza Opres, Kraków 1999.
* Bolesław Ginter, Janusz K. Kozłowski, Technika obróbki i typologia wyrobów kamiennych paleolitu, mezolitu i neolitu (wyd. III), PWN, Warszawa 1990.
Vaisiaus kauliukas

**Vaisiaus kauliukas** – sultingojo vaisiaus dalis, sėkla su sumedėjusiu dangalu (endokarpiu), būdinga kaulavaisiams. Endokarpis sudarytas iš sklereidžių. Kauliuke esanti sėkla dažnai vadinama *branduoliu*.

Kartais *kauliukais* vadina ir kitokias sultinguose vaisiuose aptinkamas kitas sėklas (pvz., vynuogių, arbūzų sėklas), nors jų kietoji dalis yra tvirta sėklos luobelė, o ne endokarpis.

Dalies kaulavaisių kauliukai su pašalintais apyvaisiais buitinėje ir prekybininkų kalboje vadinami *riešutais*, nors pagal savo sandarą ir vystymąsi nėra tikri riešutai. Tokie netikri riešutai yra kokosai, graikiniai riešutai, pistacijos.

Aviečių, gervuogių ir tekšių sutelktiniai vaisiai sudaryti iš kaulavaisiukų, kurių viduje yra mažyčiai kauliukai.

## Panaudojimas
Abrikosų ir persikų kauliukų branduolius kartais naudoja kaip migdolų pakaitalus.

Iš daugelio rūšių kauliukų branduolių, kaip ir iš daugelio sėklų galima spausti aliejų.

## Taip pat skaitykite

* Vyšnių kauliukų išėmiklis
Šasė kultūra

**Šasė kultūra** () – neolito archeologinė kultūra, pavadinta pagal 1864 m. tirtą Šasė le Kampo (*Chassey-Le–Camp*) gyvenvietę (Sonos ir Luaros departamentas, Prancūzija).

## Arealas
Šasė kultūra 4500–2600 m. pr. m. e. buvo paplitusi Prancūzijoje, teritorijoje, kurioje dabar išsidėstę Aukštutinio Provanso Alpės, Aukštutinė Sona, Eras ir Luara bei Pa de Kalė departamentai. 

## Kultūra
Gyvenvietės kurtos lagūnų ar buvusių pelkių pakraščiuose, terasose. Pastatai stulpinės konstrukcijos, stačiakampiai, 5-12 x 3 m dydžio, grįsti akmenimis, Saint-Michel-du-Touche atkasta apie 300 grindinių. Gyventojai vertėsi žemdirbyste ir gyvulininkyste, t. p. žvejyba, maisto rinkimu. 

Šasė kultūrai būdingi rutulio formos cilindriniu kakleliu ir apvaliais dugnais su ašelėmis puodai, žemi dubenys. Keramika gerai poliruota, puošta įvairiais geometriniais raštais, pagal ją skiriama ankstyvoji ir vėlyvoji (mažiau puošta) fazės. Mirusieji laidoti nedeginti, akmeninėse dėžėse ir megalituose. Gyvenvietėse rasta akmeninių girnų, trintuvų, kirvių, titnaginių strėlių antgalių, kapuose – kaulinių ir kriauklelių karolių, titnago skelčių, gludintų kirvių ir strėlių antgalių.

## Šaltiniai
Šukys

;Šukys
* Jonas Šukys (1935–2021), kalbininkas;
* Liudas Šukys (g. 1972 m.), buvęs LR kultūros viceministras;
* Petras Šukys, Skuodo rajono politinis veikėjas, buvęs vicemeras;
* Raimondas Šukys (g. 1966 m.), teisininkas, politinis veikėjas, Seimo vicepirmininkas;
* Silverijus Šukys (g. 1945 m.), Klaipėdos politinis veikėjas.

Pavardės kilmė neaiški – gali būti nuo *šukỹs* „kas su šukėtais dantimis, šukdantis“ arba *šùkė* „sudaužyto indo, stiklo, sprogusio sviedinio ir kt. skeveldra; indo, dalgio išmušta vieta; prastas, apdužęs indas, peilis, dalgis“, taip pat – *šukti, šūkauti*.

## Šaltiniai
Čirčeo kultūra

**Čirčeo kultūra** () – vėlyvojo paleolito archeologinė kultūra, Pavadinta pagal Monte Čirčeo kyšulį-kalvyną apie 95 km į pietus nuo Romos.

## Arealas
Čirčeo kultūra 30 000-24 000 m. pr. m. e. buvo paplitusi Vidurio Italijos pietinėje dalyje. Ją 1939 m. išskyrė Albertas Karlas Blankas. Čirčeo nacionalinis parkas pretenduoja tapti UNESCO Pasaulio paveldo objektu.

## Kultūra
Čirčeo kultūros žmonės neandertaliečiai gyveno urvinėse (Foselonė) ir atvirose (Ponto lyguma) gyvenvietėse. Vertėsi medžiokle, rinko maistą. Naudojo skeltes su statmenu retušu nubukinta nugarėle, įvairių tipų gremžtukus, rėžtukus, masyvius grąžtus. Iš kaulo ir rago gamino adatinius antgalius, paplokščius smaigus, ylas ir kita. Gyvenvietėse dar aptinkama titnaginių įrankių, turinčių Orinjako kultūros požymių. Jie dažniausiai gaminti iš plačių skelčių ir nuoskalų, nuskeltų nuo vienagalių ir dvigalių skaldytinių. Čirčeo kultūrą pakeitė Gravetės kultūra.

## Šaltiniai

## Literatūra
* Bietti, A., et S. Grimaldi, Small flint pebbles and mousterian reduction chains: the case of Southern Latium (Italy), Quaternaria Nova, VI, (1996), pp.&nbsp;237-260.
* Piperno, M., et Giacobini, G., A taphonomic study of the paleosurface of Guattari Cave, 'Quaternaria Nova, Vol. I, 1990–1991, Proccedings of the International Symposium „The fossil man of Monte Circeo: fifty years of studies on the neandertals in Latium“, A. Bietti et G. Manzi Eds., (1992), pp.&nbsp;143-161.
* Stiner, M., The Guattari faunas then and now, 'Quaternaria Nova, Vol. I, 1990–1991, Proccedings of the International Symposium „The fossil man of Monte Circeo: fifty years of studies on the neandertals in Latium“, A. Bietti et G. Manzi Eds., (1992), pp.&nbsp;163-192.
* Toth, N. et White, T., Assessing the ritual cannibalism hypothesis at Grotta Guattari, Quaternaria Nova, Vol. I, 1990–1991, Proccedings of the International Symposium „The fossil man of Monte Circeo: fifty years of studies on the neandertals in Latium“, A. Bietti et G. Manzi Eds., (1992), pp.&nbsp;213-222.
Kokskatlano kultūra

**Kokskatlano kultūra** – neolito archeologinė kultūra, pavadinta pagal Kokskatlano (, Pueblos valstija, Meksika) urvą, kuriame rasti 28 kultūriniai sluoksniai.

## Arealas
Kokskatlano kultūra 7000–5400 m. pr. m. e. buvo paplitusi Meksikoje, Tehuakano slėnyje.

## Kultūra
Kokskatlano kultūros žmonės – sezoniniai klajokliai, gyveno urvuose ir stovyklose, šiltuoju laikotarpiu upių slėniuose ir stačiose atšlaitėse įkurdavo dideles gyvenvietes. Vertėsi medžiokle, rinko augalinį maistą, buvo žemdirbystės ir sodininkystės pradmenų, auginti kukurūzai (aptikta kukurūzo burbuolė, datuojama 7000 m. pr. m. e.), žirniai, pupos, pipirai, moliūgai.

## Šaltiniai
Kresvelo kultūra

**Kresvelo kultūra** () – vėlyvojo paleolito archeologinė kultūra, pavadinta pagal *Creswell Crags* (Notingemo grafystė, Anglija) urvą.

## Arealas
Kresvelo kultūra 11-9 tūkstantmetyje pr. m. e. buvo paplitusi Pietų Anglijoje ir Velse. Ankstyvuoju laikotarpiu Kresvelo kultūrai įtakos turėjo Madleno kultūra ir Hamburgo kultūra, vėliau- Federmeserio kultūra. Vėlyviausios Kresvelo kultūros gyvenvietės datuojamos preborealio pradžia, ją pakeitė Maglemozės kultūra.

## Kultūra
Kresvelo kultūros žmonės gyveno urvuose ir uolose bei atvirose gyvenvietėse. Gyventojai vertėsi medžiokle ir žvejyba, rinko maistą. Naudojo titnaginius, kaulinius ir raginius dirbinius, titnaginius – dažniausiai gamino iš plačių skelčių, nuskeltų nuo vienagalių ir dvigalių skaldytinių. Medžioklės įrankiai – įkotiniai ir su peteliais antgaliai, stambios, iš abiejų pusių statmenai retušuotos, skeltys su buka nugarėle ar įstrižai retušuotu galu, plačios trapecijos bei įvairių tipų trikampiai. Ūkyje dažniausiai naudojo galinius gremžtukus, nuoskalas ir retušuotus rėžtukus, grąžtus, peilius. Iš kaulo ir rago gamino vienaeilius ar dvieilius su užbarzdomis žeberklus ir pailgus dirbinius nuaštrintu galu.

## Šaltiniai
Čepcos kultūra

**Čepcos kultūra** () – geležies amžiaus archeologinė kultūra, IX a. – XV a. paplitusi Prieuralėje (Rusija), Viatkos kairiojo intako Čepcos upės baseine. Pakeitė Polomės kultūrą.

## Kultūra
Čepcos kultūrai būdingi piliakalniai su iki 3000 m² dydžio aikštelėmis ir neįtvirtintos gyvenvietės. Žmonės gyveno rentininės konstrukcijos pastatuose (nuo 5 x 5 iki 8 x 8 m dydžio), naudojo ūkinius statinius. Vertėsi žemdirbyste, gyvulininkyste, medžiokle, lydė geležį, varį, prekiavo su Pavolgio Bulgarija. Lipdė puodus plačia anga, puoštus sukiniu arba tinkliniu ornamentu.

Mirusiuosius laidojo karstuose su gausiomis įkapėmis, eilėmis, netoli gyvenviečių esančiuose kapinynuose, kapuose yra laidotuvių apeigose naudotos ugnies žymių – anglių, pelenų. Moterų kapuose rasta įvairių papuošalų, vyrų kapuose – kirvių, peilių, strėlių antgalių, ietigalių, žąslų, balnakilpių, ritualinių varinių ir medinių indų. Čepcos kultūrai būdingiausi dirbiniai – trikampio pagrindo barškantys pakabučiai ir lietos elipsinės skardelės su perskyrimu. Gyventojai – udmurtų protėviai.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Čepcos kultūra. Rusijos mokslų akademija
Čusto kultūra

**Čusto kultūra** – bronzos amžiaus archeologinė kultūra, pavadinta pagal 1950 m. tyrinėtą Čusto gyvenvietę, Uzbekijoje.

## Arealas
Čusto kultūra X a. pr. m. e. – VII a. pr. m. e. buvo paplitusi Ferganos slėnyje, Uzbekijoje.

## Kultūra
Žinomos didelės, iki 20 ha, įtvirtintos gyvenvietės, kurtos oazėse, ir sezoninės. Gyvenvietes juosė nedegtų plytų 4–6 m storio sienos. Žmonės gyveno dažniausiai iš molio plūktuose pastatuose, kuriuose buvo viena didelė patalpa ir prie jos prišlietos kelios mažesnės. Rasta žeminių ir lengvų karkasinių pastatų liekanų. Žmonės vertėsi drėkinamąja žemdirbyste ir gyvulininkyste, iš vietinės rūdos lydė bronzą. Čusto kultūrai būdingi raudonai dažyti apvaliadugniai ąsočiai ir plokščiadugniai kūgio formos puodai, bronziniai peiliai plona rankena, dvisparniai strėlių antgaliai, dvinariai žąslai, dideli akmeniniai trapecijos formos kapliai, buožės. Mirusiuosius laidojo suriestus, gyvenvietės teritorijoje. Aptikta perlaidojimų.

## Šaltiniai
Dabos kultūra

**Dabos kultūra** – epipaleolito archeologinė kultūra, pavadinta pagal 1947 m. *C. McBurney* tirtą Hagfet ad Dabos urvą (Libija).

## Kultūra
Dabos kultūra apie 30 000 m. pr. m. e. buvo paplitusi Šiaurės Afrikoje. Gyventojai vertėsi medžiokle, rinko maistą. Naudojo titnaginius įrankius – įvairių tipų grandukus, gremžtukus, mikrolitus ir mikrorėžtukus, darytus iš skelčių, skersai retušuotus. Dabos kultūra gimininga Kapsos kultūrai, pastebimi kultūriniai ryšiai su al Amiros kultūra, paplitusia Artimuosiuose Rytuose.

## Šaltiniai
Danilo-Kakanjo kultūra

**Danilo-Kakanjo kultūra** () – viduriniojo neolito archeologinė kultūra, pavadinta pagal 1952–1955 m. Rendič-Miocevičiaus ir J. Korošeco tyrinėtą Danilo, netoli Šibeniko, Kroatija, bei 1954 m. Benaco–Kakanjo, netoli Visoko, Bosnijoje, gyvenvietes.

## Arealas
Danilo-Kakanjo kultūra 4 tūkstantmetyje pr. m. e. buvo paplitusi Pietryčių Europoje, daugiausia Adrijos jūros pakrantėje. Pakeitė įspaudinės keramikos kultūrą.

## Kultūra
Žmonės prie derlingų žemės plotų arba upių terasose kūrėsi dideles gyvenvietes, kurias apjuosdavo vienu ar dviem 2–3 m gylio grioviais. Pastatus statėsi iš akmens plokščių, plokščiu stogu. Vertėsi žemdirbyste ir žvejyba. Danilo-Kakanjo kultūrai būdingi plačiaangiai indai su 4 kojelėmis. Keramika dažyta dviem spalvomis, dažniausiai derinant geltoną, raudoną ir juodą spalvas, gausiai raižyta linijomis arba puošta įspaudų ornamentu.

## Šaltiniai
Černiachovo kultūra

**Černiachovo kultūra** () – romėniškojo laikotarpio archeologinė kultūra, pavadinta pagal V. Chvoikos 1900–1901 m. tyrinėtą kapinyną prie Černiachovo kaimo (Kijevo sritis).

Kultūra tradiciškai yra siejama su senovės gotais, kurie migravo iš šiaurės Europos ir dalinai išstūmė ar asimiliavo vietinius gyventojus.  Sunyko per hunų antpuolius. Paliko nemažai baltiškų reliktų, kurie aptinkami net Kryme greta IV a. gotų kapų.

## Arealas

Černiachovo kultūra III a. – V a. buvo paplitusi dab. Ukrainos, Moldavijos, Rumunijos teritorijose ir Lenkijos pietryčiuose. Didžiausios ekspansijos laikais ji apėmė dakų, sarmatų, vėlyvųjų skitų bei antų genčių iki tol gyvenamas teritorijas. Šis arealas tapatinamas su Jordano aprašoma **Gotų karalyste**.

## Kultūra
Černiachovo kultūrai būdingos neįtvirtintos gyvenvietės. Žmonės gyveno antžeminiuose pastatuose ir pusiau žeminėse. Vertėsi ariamąja žemdirbyste, gyvulininkyste ir amatais (geležies lydymu, kalvyste, žalvario liejimu, puodininkyste). Buvo paplitusi įvairių formų žiesta keramika. Prekiavo su Juodosios jūros pakrančių graikų miestais ir Romos provincijomis. Vidaus rinkoje naudojo Romos monetas – rasta daugiau, kaip 1000 monetų lobių. Mirusiuosius laidojo sudegintus ir nedegintus kapinynuose, įkapės – keramika, stiklinės taurės, segės, kaulinės šukos.

## Šaltiniai
Čirkovo kultūra

**Čirkovo kultūra** – bronzos amžiaus archeologinė kultūra, pavadinta pagal XX a. šeštame dešimtmetyje A. Chalikovo tirtą Čirkovo gyvenvietę Viatkos baseine.

## Arealas
Čirkovo kultūra XVI a. pr. m. e. – VIII a. pr. m. e. buvo paplitusi dab. Rusijoje, Pavolgyje ir Priekamėje.

## Kultūra
Čirkovo kultūros žmonės gyveno neįtvirtintose gyvenvietėse, ręstiniuose stačiakampiuose, vienas su kitu sujungtuose pastatuose. Vertėsi gyvulininkyste ir medžiokle. Iš bronzos liejo ginklus, darbo įrankius, papuošalus. Naudojo akmeninius gremžtukus, peilius, kaulinius strėlių antgalius ir kaltelius. Kultūrai būdinga plonasienė keramika su voleliais, puošta geometriniu ir vadinamuoju gyvatuko ornamentu, lokių ilčių amuletai. Mirusiuosius laidojo nedegintus. Žinoma aukų vietų ir lobių, skirtų aukojimui. Pastebima Čirkovo kultūros ir Vakarų Sibiro gyventojų abipusė kultūrų įtaka.

## Šaltiniai
Backstreet Boys

**Backstreet Boys** – amerikiečių popmuzikos grupė iš Orlando, susiformavusi 1993 m. Debiutinį albumą „Backstreet Boys“ išleido 1996 m. gegužę.6 2024 m. duomenimis, „Backstreet Boys“ yra išleidę dešimt studijinių albumų, iš kurių naujausiasis, „A Very Backstreet Christmas“ išleistas 2022 m. spalį.

Grupė visame pasaulyje yra pardavę per 100 milijonų įrašų, taip pat yra pirmoji grupė po „Led Zeppelin“, kurios pirmieji dešimt albumų pateko į „Billboard 200“ reitingo dešimtuką. Du grupės albumai, „Backstreet Boys“ ir „Millennium“, yra JAV parduoti daugiau nei dešimties milijonų kopijų tiražu ir tapę deimantiniais.

## Diskografija
* *Backstreet Boys* (1996) 
* *Backstreet's Back* (1997)
* *Millennium* (1999)
* *Black & Blue* (2000)
* *Never Gone* (2005)
* *Unbreakable* (2007)
* *This Is Us* (2009)
* *In a World Like This* (2013)
* *[[DNA (Backstreet Boys albumas)|DNA]]* (2019)
* *A Very Backstreet Christmas* (2022)

## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
*
Kazėnai

**Kazė́nai**  (, ) – agromiestelis šiaurės Baltarusijoje, Vitebsko srityje, prie Dysnos ir Drūkšos santakos, netoli Lietuvos sienos. XX a. pradžios plytinė Šv. Trejybės bažnyčia.

Spėjama, kad anksčiau buvo vadinami ***Ožiūnais***.

## Istorija

Pirmą kartą paminėta 1563 m. kai caras Ivanas Rūstusis užėmęs Polocką ten įrengė fortą. XIX a. tai buvo miestelis Dysnos apskrityje, grafų Pliaterių valda.

## Galerija

Kaziany, Duchaŭskaja. Казяны, Духаўская (1900).jpg|Bažnyčia (1900 m.)
Kaziany. Казяны (1938).jpg|Miestelio planas (1938 m.)
Каменка возле церкви - panoramio.jpg|Prie cerkvės išlikęs grindinys 


## Šaltiniai

*
Černolesės kultūra

**Černolesės kultūra** arba **Čiornyj Leso kultūra** () – vėlyvojo bronzos amžiaus ir ankstyvojo geležies amžiaus archeologinė kultūra, pavadinta pagal 1949 m. O. Terenožkino tyrinėtą piliakalnį Juodajame miške (*Čiornyj Les*).

## Arealas
Černolesės kultūra 1050 m. pr. m. e. – 725 m. pr. m. e. buvo paplitusi Ukrainos miškastepių zonoje, tarp Dniepro ir Dniestro. Černolesės kultūra kilo iš Belogrodovo kultūros ir išstūmė į šiaurę Bondarichos kultūrą. Marija Gimbutienė mano, kad tai viena indoeuropiečių kultūrų. Černolesės kultūrai pastebima trakų įtaka.

## Kultūra
Černolesės kultūros žmonės kūrėsi upių krantų kyšuliuose – žinomos jų gyvenvietės ir piliakalniai slėptuvės. Piliakalnių aikštelės apskritos, 40–100 m skersmens, su rentininės konstrukcijos įtvirtinimais pylimuose. Žeminių ir antžeminių pastatų (kai kurie daugiau, kaip 60 m² dydžio) sienos apkaltos vertikaliai lentomis, stogas paremtas stulpais. Gyventojai vertėsi žemdirbyste ir gyvulininkyste. Naudojo akmeninius kirvius, pjautuvus su titnaginiais ašmenėliais, kaulinius laužtukus, metalo dirbinius, Černolesės kultūros ankstyvuoju laikotarpiu – iš bronzos, vėlyvuoju – iš geležies gaminosi darbo įrankius (kirvius, pjautuvus, peilius), ginklus (durklus, strėlių antgalius), papuošalus (apyrankes, seges, smeigtukus). Černolesės kultūrai būdingi tulpės formos puodai, puošti voleliais, lietos bronzinės apyrankės su reljefiniu ornamentu, spiraliniai antsmilkiniai su kilpele.

Ankstyvajame laikotarpyje mirusiuosius laidojo sudegintus urnose, kapinynuose, vėlyvajame – nedegintus, suriestus, pilkapiuose su skurdžiomis įkapėmis – verpstukais, peiliais, smulkiais papuošalais.

## Šaltiniai

* James P. Mallory, Chernoles Culture, Encyclopedia of Indo-European Culture, Fitzroy Dearborn, 1997.
* Тереножкин А.И. Предскифский период на днепровском Правобережье, Киев, 1961
Dorseto kultūra

**Dorseto kultūra** (, ) – archeologinė kultūra, pavadinta pagal 1920 m. D. Dženeso tirtą gyvenvietę prie Dorseto kyšulio (Bafino Žemė).

Ji egzistavo 600 m. pr. m. e. – 1100 m. e. m. ir priskiriama eskimų protėviams, paleoeskimams. Tuo pačiu metu egzistavusios paleoeskimų kultūros buvo Beotuko kultūra ir Innu kultūra į rytus nuo jų.

Kultūra plito Kanados Arktiniame salyne ir Grenlandijos šiaurinėje dalyje. Jos artefaktų šiek tiek randama ir vakarinėje Grenlandijoje.

## Raida

Dorseto kultūros kilmė nėra aiški. Ji galėjo išsivystyti iš kelių iki jos egzistavusių kultūrų, tokių kaip Pre-Dorseto kultūra (šiaurės Kanada), Sakako kultūra (vakarų Grenlandija), ar, mažiau tikėtina, Independenso kultūra (šiaurės Grenlandija). Genetiniai tyrimai parodė tamprius ryšius tarp Sakako ir Dorseto kultūrų nešėjų. Tiesa, skirtingai nei jų primtakai, Dorseto kultūros nešėjai nebenaudojo lanko ir strėlių. Tai galėjo lemti dorsetiečių perėjimas nuo sausumos prie jūros gyvūnų medžioklės.

Kultūra dalinama į ankstyvąją (V-I a. pr. m. e.), viduriniąją (I-V a.) ir vėlyvąją (VI-X a.) fazes. Nuo X a. prasidėjusioje baigiamojoje fazėje dorsetiečiai susidūrė su keliais iššūkiais. Viena jų buvo Viduramžių atšilimas, dėl ko jų gyvenamose teritorijose drastiškai atšilo klimatas, ėmė tirpti ledas ir įprastinės ūkio formos tapo nebetinkamos. Panašiu metu dorsetiečiai susidūrė ir su vikingais kurie ėmė kolonizuoti kraštą. Tai lėmė kultūros ir gyventojų nykimą.
 
Nuo XII a. į Dorseto kultūros eralą iš vakarų ėmė migruoti Tulės kultūros nešėjai (inuitų protėviai). Nėra iki galo aišku, ar kraštą jie jau rado ištuštėjusį, ar visgi egzistavo ryšiai tarp šių grupių, ir technologinį pranašumą turėję tuliečiai išnaikino senuosius krašto gyventojus. Tyrimai parodo labai mažą genetinį kontaktą tarp dorsetiečių ir tuliečių.. Kita vertus, inuitų legendos pasakoja apie senuosius krašto gyventojus *tuniit* (ᑐᓃᑦ).

## Kultūra

Dorseto kultūros žmonės klajojo mažomis grupelėmis, daugiausia įsikurdavo jūros pakrantėse. Manoma, žiemą statėsi būstus iš sniego, jiems apšildyti naudojo ruonių taukus, vasarą gyveno kailiais aptemptose palapinėse. Vertėsi jūrų medžiokle (medžiojo ruonius, vėplius) ir žvejyba, t. p. medžiojo šiaurinius elnius, avijaučius, paukščius. Manoma, Dorseto žmonės jau turėjo roges ir kajaką, naudojo žeberklus, peilius, aštrius akmeninius įrankius. Rasta įvairių akmeninių statinių bei užtvankų liekanų, ornamentuotu realistinių ir stilizuotų gyvūnų bei žmonių skulptūrų iš kaulo, ilčių (greičiausiai jie naudoti kaip amuletai arba medžioklei skirti magiški daiktai), medžio, ant uolu raižytu atvaizdu.

## Šaltiniai