open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Silkinis kiras

**Silkinis kiras** (*Larus fuscus*) – kirinių (*Laridae*) šeimos paukštis, kuris labai panašus į balnotąjį kirą, nuo kurio skiriasi gerokai mažesniu dydžiu ir geltonomis kojomis. Galva, kaklas, uodega ir pilvas balti. Nugara ir sparnai juodi ar juodai rudi. Snapas geltonas su raudona dėme posnapyje. Kojos geltonos.

Lietuvoje dažnas pajūryje traukimo metu. Minta smulkia žuvimi, vandens bestuburiais.
Sidabrinis kiras

**Sidabrinis kiras** (*Larus argentatus*) – kirinių (*Laridae*) šeimos paukštis, kuris išvaizda panašus į paprastąjį kirą, bet už jį žymiai didesnis, dar skiriasi ir snapo bei kojų spalva. Nugara ir sparnai pilki. Sparnų galai juodi su baltomis dėmėmis. Snapas geltonas su raudona dėme posnapyje. Kojos raudonos.

Kūnas 56 cm ilgio, sveria 1–1,8 kg. Jaunikliai labai panašūs į tokio pat dydžio kitų rūšių kirų jaunus paukščius.
Balsas panašus į kitų kirų. Skrisdamas šaukia lyg kvatodamas „cha-ga-ga“, tupėdamas – skambiai „ijach-ijach-ijach“ arba gerkliniu „kvo-kvo“.

Minta panašiai kaip ir kiti stambūs kirai.
Peri kaimyniniuose kraštuose, labiau paplitęs šiaurėje.
Gyvena Šiaurės Amerikoje, Azijoje ir Europoje. Lietuvoje dažnas pajūryje traukimo metu.
Theodore Dreiser

**Teodoras Hermanas Albertas Dreizeris** (*Theodore Herman Albert Dreiser*, 1871 m. rugpjūčio 27 d. – 1945 m. gruodžio 28 d.) – JAV rašytojas natūralistas, savo kūriniuose aprašęs šiurkščią gyvenimo realybę.

## Biografija
Teodoras Dreizeris gimė Indianos valstijoje, griežtoje vokiečių-amerikiečių šeimoje. 1889–1890 m. jis įstojo į Indianos universitetą, tačiau buvo išmestas už nepažangumą.
Vėliau Dreizeris dirbo laikraščiuose.

Pirmąjį romaną pavadinimu „Sesuo Kerė“ rašytojas parašė 1900 m., tačiau jis nebuvo komerciškai sėkmingas. Sukūręs dar keletą kūrinių, daugiausiai apie socialinę nelygybę, tačiau jiems taip nesusilaukus sėkmės, išskyrus romaną „Genijus“ 1915 m., 1925 m. Dreizeris pagaliau parašė pirmąjį komerciškai sėkmingą kūrinį – Amerikietiškąją tragediją. Kitas žymus autoriaus kūrinys – „Geismo trilogija“ „Finansininkas“, „Titanas“ ir „Stoikas“, kurios paskutinė dalis pabaigta ir išleista jau po autoriaus mirties, 1947 metais.

Dreizerio rašymo stilius pasižymi ilgais sakiniais ir dideliu dėmesiu detalėms. Reikia pažymėti, kad šis rašytojas yra vertinamas ne dėl savojo stiliaus, bet dėl savo kūrinių realizmo, veikėjų išvystymo ir požiūrio į Amerikos gyvenimą.

## Kūriniai

* „Sesuo Kerė" (1900 m.)
* „Dženė Gerhard" (1911 m.)
*"Titanas" (1914 m.)
* „Genijus" (1915 m.)
* „Amerikietiškoji tragedija" (1925 m.)
* „Tvirtovė“ (1946 m.)
* „Geismo trilogija" (1912–1947 m.)

## Nuorodos

* „Sesuo Kerė" Visas tekstas
* The International Theodore Dreiser Society 
* Review-Essay: Dreiser on the Web 
* DreiserWebSource  – Pensilvanijos universiteto biblioteka, Filadelfija, Pensilvanija.
* Sister Carrie  – Virdžinijos universiteto Amerikos studijos.

* eclectica.htm – Dreizerio požiūris anglų kalba ir knygos bei filmo palyginimas.
* Dreiser's personal library kataloguota LibraryThing
* Cyber USSR
Geltonkojis kiras

**Geltonkojis kiras** (*Larus michahellis*) – kirinių (*Laridae*) šeimos paukštis. Anksčiau buvo laikomas sidabrinio kiro porūšiu, bet pastaruoju metu išskirtas į atskirą rūšį.
Gyvena įvairiuose vandens telkiniuose. Lietuvoje aptinkamas visur.  


Image:Larus cachinnans 1 young (Marek Szczepanek).jpg|Geltonkojis kiras
Image:Larus cachinnans 2 young (Marek Szczepanek).jpg
Image:Larus portrait.jpg
Kirai

**Kirai** (*Larus*) – kirinių (*Laridae*) šeimos paukščių gentis. Antsnapis ilgesnis už posnapį, gale nulinkęs žemyn. Kojų pirštai keturi, tik užpakalinis mažesnis. Uodega apvali, be gilios iškarpos

Gentyje apie 50 rūšių. Lietuvoje aptinkamos šios rūšys:
**Kiras kvatoklis (*Larus ichthyaetus*)
**Juodagalvis kiras (*Larus melanocephalus*)
**Mažasis kiras (*Larus minutus*)
**Skeltauodegis kiras (*Larus sabini*)
**Bonaparto kiras (*Larus philadelphia*)
**Laibasnapis kiras (*Larus genei*)
**Rudagalvis kiras (*Larus ridibundus*)
**Paprastasis kiras (*Larus canus*)
**Silkinis kiras (*Larus fuscus*)
**Sidabrinis kiras (*Larus argentatus*)
**Kaspijinis kiras (*Larus cachinnans*)
**Geltonkojis kiras (*Larus michahellis*)
**Tolimųjų Rytų kiras (*Larus schistisagus*)
**Mažasis poliarinis kiras (*Larus glaucoides*)
**Didysis poliarinis kiras (*Larus hyperboreus*)
**Balnotasis kiras (*Larus marinus*)

-- --
* (*Larus pacificus*)
* (*Larus fuliginosus*)
* (*Larus modestus*)
* (*Larus heermanni*)
*Baltaakis kiras (*Larus leucophthalmus*)
*Tamsusis kiras (*Larus hemprichii*)
* (*Larus belcheri*)
* (*Larus atlanticus*)
*Juodauodegis kiras (*Larus crassirostris*)
*Koralinis kiras (*Larus audouinii*)
*Žiedasnapis kiras (*Larus delawarensis*)
* (*Larus vegae*)
*Armėninis kiras (*Larus armenicus*)
*Tundrinis kiras (*Larus heuglini*)
* (*Larus californicus*)
* (*Larus occidentalis*)
* (*Larus livens*)
* (*Larus dominicanus*)
*Pilkasparnis kiras (*Larus glaucescens*)
* (*Larus thayeri*)
*Karibinis kiras (*Larus atricilla*)
*Tibetinis kiras (*Larus brunnicephalus*)
*Pilkagalvis kiras (*Larus cirrocephalus*)
* (*Larus serranus*)
*Prerijinis kiras (*Larus pipixcan*)
* (*Larus novaehollandiae*)
* (*Larus hartlaubii*)
*Reliktinis kiras (*Larus relictus*)
* (*Larus bulleri*)
* (*Larus maculipennis*)
* (*Larus saundersi*)
* (*Larus vetula*)
Didysis poliarinis kiras

**Didysis poliarinis kiras** (*Larus hyperboreus*) – kirinių (*Laridae*) šeimos paukštis.

## Išvaizda
Didysis poliarinis kiras yra žąsies dydžio, bene didžiausias kiras. Nuo kitų skambiųjų kirų skiriasi šviesiais sparnų galais. Patino ir patelės nugara ir sparnai šviesiai pilki, sparnų galai ir kūnas balti. Snapas geltonas su šviesiai raudona dėme posnapyje. Kojos raudonos, mėsos spalvos. Rainelė geltona, vokų kraštai citrinos spalvos. Poilsio apdaru kirų galva ir kaklas išmarginti rusvomis dėmelėmis. Jaunikliai šviesiai rusvai pilki, sparnų galai balti, uodega vienspalvė. Snapas geltonas, viršūnė juosva. Kojos šviesiai rožinės.

## Paplitimas
Arealas cirkumpoliarinis. Eurazijoje paplitęs arktinėje pakrantėje nuo Kanino pusiasalio iki Čiukčių pusiasalio ir Anadyrio įlankos. Gyvena arktinėje Šiaurės Amerikoje ir daugelyje poliarinių salų. Žiemoja šiaurinėse Atlanto ir Ramiojo vandenynų pakrantėse.

Lietuvoje retkarčiais užklysta į pajūrį.

## Biologija
Lizdus krauna tundrose, ežerų ir jūrų salose. Peri neaukšta žole apžėlusiose vietovėse. Elgsena artimas tipiškiems baltgalviams kirams. Lytiškai subręsta ketvirtaisiais gyvenimo metais. Monogamas. Paprastai peri nedidelėmis ir retomis kolonijomis, aptinkami ir pavieniai lizdai. Dėtyje būna 2–3 kiaušiniai, sveriantys maždaug po 107 gramus. Lizdą krauna, peri ir jauniklius augina abu porelės nariai. Mažieji kiriukai pradeda skraidyti maždaug 6 savaičių amžiaus. Netrukus palieka lizdavietę ir klajoja jūrų pakrantėmis.

Minta vandens bestuburiais, žuvimis, sausumos nariuotakojais. Puola mažesnius, silpnesnius paukščius, lesa jų kiaušinius bei jauniklius. Kartais neatsisako uogų, žolės, dumblių. 

Didieji poliariniai kirai kartais išdrasko kitų paukščių (pavyzdžiui, gagų) lizdus, sunaikina jų dėtis. Lesdami lavonus, atlieka sanitarų vaidmenį.

## Šaltiniai
* *Lietuvos fauna: paukščiai, 1 knyga.* Sud. V. Logminas. – Vilnius: Mokslas, 1990.
Balnotasis kiras

**Balnotasis kiras** (*Larus marinus*) – kirinių (*Laridae*) šeimos gana plėšrus paukštis. Galva, kaklas, pilvas ir uodega balti. Nugara ir sparnai juosvi. Snapas geltonas su raudona dėme posnapyje. Kojos rausvos.
Didžiausias, beveik žąsies dydžio kiras. Kūnas 66 cm ilgio, sveria 1,3–2,25 kg. Jauniklių viršutinė pusė  ruda, išmarginta balsvomis dėmelėmis, o apatinė balta, nusėta rudomis dėmelėmis. 
Nuo silkinio kiro skiriasi dydžiu ir mėsos spalvos kojomis. Jaunikliai stambesni negu kitų kirų. Gana plėšrūs, naikina kitų paukščių kiaušinius ir jauniklius. 
Balsas žemas gerklinis „kau“, garsus „ijah“ ir „cha-ga-ga“ ar „gag-gag-gag“. 

Šiaurinių kraštų gyventojas. 
Traukimo metu aptinkamas Lietuvos pajūryje. Minta žuvimi, paukščių jaunikliais ir kiaušiniais, taip pat lesa graužikus, jūrinius bestuburius.
Tripirštis kiras

**Tripirštis kiras** (*Rissa tridactyla*) – kirinių (*Laridae*) šeimos paukštis, kuris turi tris pirštus, o uodega nedaug iškirpta. Visas kūnas baltas, sparnai tamsiai pilki su juodais galais. Snapas šviesiai geltonas. Kojos tripirštės, juodos.

Lietuvoje retkarčiais užklysta į pajūrį.
Juodasis obeliskas

**Juodasis obeliskas** () – vienas žymiausių XX a. vokiečių rašytojo Ericho Marijos Remarko kūrinių. Remarkas sugrįžo į Osnabriuką, į pavėlavusios savo jaunystės miestą. „Juodasis Obeliskas“ tikrai yra biografiškiausias Remarko romanas. Jis buvo pavaikščiojęs kone visiškai sugriauto gimtojo miesto gatvėmis, suvokė, kad niekuomet nebeįsikurs gimtojoje šalyje – taigi romanas lyg liūdnas atsisveikinimas su Vokietija, jaunyste, ankstyvosiomis svajonėmis ir viltimis: „Todėl nepykit, kad vėl sugrįšiu į tuos pasakiškus laikus, kai viltis dar plaikstėsi mums virš galvų kaip vėliava ir kai mes dar tikėjome tokiais neaiškias dalykais kaip žmoniškumas, teisingumas, pakantumas – ir tuo, kad vieno pasaulinio karo užtektų pasimokyti vienai kartai.“

## Siužetas

Kūrinys pasakoja apie ekonomikos griūtį Vokietijoje po pralaimėto Pirmojo pasaulinio karo. Pagrindinis veikėjas – 25 metų I-jo pasaulinio karo veteranas Ludvigas Bodmeris, palaikantis antifašistinį frontą. Jis, nors jaunas, tačiau jau kupinas nevilties. Liudvigas trokšta tapti poetu, bet šis jo noras nustumtas yra antrą planą: jis dirba paminklų pardavėju pas savo draugą Georgą. Papildomai uždirba privačiai mokydamas knygyno savininko sūnų bei grodamas vargonais bažnyčioje, esančioje psichiatrinės ligoninės teritorijoje. Georgo paminklų parduotuvėje jau daug metų stovi juodasis obeliskas, pirktas dar Georgo tėvo, kurio parduoti praktiškai neįmanoma. Knygos pabaigoje Ludvigas parduoda juodąjį obeliską, gaudamas už jį labai didelę sumą, ir dar tvirta užsienio valiuta, bei išvyksta iš gimtojo miestelio į Berlyną dirbti reporteriu.

Vokietija, vos spėjusi pralaimėti vieną karą, investuoja milžiniškus pinigus kerštui, kuris taip pat nepavyksta. Vokietija pralaimi ir II- ajį pasaulinį karą.
Žaliasis medžių pitonas

**Žaliasis medžių pitonas** (*Morelia viridis*) – pitoninių (*Pythonidae*) šeimos smauglys, paplitęs Naujojoje Gvinėjoje, Australijos šiaurinėje dalyje.

Kūnas plonas, žalias, uodega kibi. Apsivynioja ant šakos, nuleidžia galvą ir laukia aukos. Aplink burną yra šilumai jautrios duobutės. Patelė deda apie 30 kiaušinių.
Bušmeisteris

**Bušmeisteris** (*Lachesis muta*) – angių (*Viperidae*) šeimos didžiausia pasaulyje angis, kurios ilgis būna iki 3,5 m. Labai nuodingas, negydant žmogui įgėlimas visada būna mirtinas. Paplitęs Pietų Amerikos šiaurinėje dalyje, pietinėje Vidurio Amerikoje. Minta pelėmis, paukščiais ir kitais smulkiais gyvūnais, mažina pelinių graužikų populiacijas. Saugotinas.
Ekscentricitetas

**Ekscentricitetas** (santrumpa – *e*) – tai dydis, apibūdinantis orbitos elipsiškumą. Jis lygus atstumo tarp elipsės centro ir jos židinio santykiui su didžiuoju elipsės pusašiu. Apskritiminės orbitos e = 0, parabolinės orbitos e = 1. Žinant didįjį orbitos pusašį ir ekscentricitetą, galima apskaičiuoti orbitos  ir .
 
Elipsės ekscentricitetas apskaičiuojamas pagal formulę:

\text{e}=\sqrt{1-{b^2\over a^2}}, kur a ir b atitinkamai yra elipsės didysis ir mažasis pusašiai.

Ekscentriciteto sąvoka įvedama ir hiperbolėms, joms jis yra didesnis už vienetą. Kuo didesnis yra hiperbolės ekscentricitetas, tuo labiau jos dvi šakos yra panašios į lygiagrečias tieses.

Hiperbolės ekscentricitetas apskaičiuojamas pagal formulę:

\text{e}=\sqrt{1+{b^2\over a^2}}, kur a ir b atitinkamai yra hiperbolės realus ir menamas pusašiai.

Kreivės, turinčios vienodus ekscentricitetus, yra panašios.

## Šaltiniai
Atakama

**Atakama** () – dykuma Pietų Amerikoje, Čilės ir Peru teritorijoje, besidriekianti tarp Andų ir Ramiojo vandenyno. Rytų – vakarų kryptimi tęsiasi apie 150-160 km, šiaurės – pietų kryptimi apie 1000 km. Rytuose ribojasi su Domeikos kalnagūbriu. Dėl Atakamos sausringumo šalia stūksančių kalnų ledynai yra palyginti menki. Vidutinis metinis kritulių kiekis - vos 0,5 mm.

Pietiniame Atakamos pakraštyje driekiasi Domeikos kalnagūbris, šį vardą gavęs iš Lietuvos kilusio geologo ir etnologo Igno Domeikos garbei.

Kadangi Atakamos dykumą iš visų pusių supa kalnai, ji yra sausiausia Žemės vieta (greta kai kurių teritorijų Antarktidoje). Vidutinis metinis kritulių kiekis Antofagastos regione (Čilė) siekia tik 3 mm, nelietingi laikotarpiai gali tęstis 40 m. Vienintelis drėgmės šaltinis yra rūkas, todėl gyvybė šiame regione visai negausi. 2003 metais *Science* žurnalas paskelbė straipsnį, aprašantį Atakamos dirvos tyrimus, taikant Marso palydovų „Viking 1“ ir „Viking 2“ gyvybės paieškos metodiką, pagal kurią gyvybės Atakamos dirvoje neaptikta.

Atakamoje neįprastai vėsu. Vasarą temperatūra paprastai būna 18&nbsp;°C, tik vidurdienį žemė gali įkaisti net iki 51&nbsp;°C. Naktį vos daugiau nei per valandą temperatūra gali nukristi net 40&nbsp;°C. Todėl nuo staigių temperatūros pokyčių intensyvus fizinis dūlėjimas.

Sausus Atakamos orus nulemia jos geografinė padėtis ir Ramiojo vandenyno srovės. Atlanto vandenyno oro masės negali pasiekti dykumos, nes visi rytų krypties vėjų genami debesys įstringa rytiniuose Andų šlaituose. Vakaruose, Ramiojo vandenyno pakrantėje, šaltoji Humbolto srovė teka į šiaurę nuo pat Antarkties. Nors link žemyno pučiantys vėjai neša drėgnas ir šiltas oro mases, tačiau, šalta srovė jas atvėsina, todėl virš vandenyno formuojasi debesys, iškrenta krituliai. Tuo tarpu pakrantę pasiekia atvėsusios ir nusausėjusios oro masės, todėl čia susidaro tik rūkas. Šis rūkas, vietinių gyventojų vadinamas *kamančaku*, laikosi prie žemės ir būna iki 300 m aukščio.

Atakamoje gausu vario ir kitų mineralų, čia glūdi didžiausi planetoje natrio salietros klodai (dideliais kiekiais kasta iki XX a. penktojo dešimtmečio pradžios)

Atakama apgyvendinta, nors ir itin retai. Pirmuosius dykumos gyventojus *atakamenjus*, prieš pat atvykstant ispanams XVI a., užkariavo inkai iš Peru. Vėliau šiuos kraštus užplūdo aukso ir sidabro ieškotojai.

Atakamoje yra Čukikamatos () ir Eskondidos () vario kasyklos, oazėje nuo priešistorinių laikų įsikūręs San Pedro de Atakama miestelis. Pastarasis, archeologinių tyrinėjimų duomenimis, buvo paleolito civilizacijos centras, 1577 m. ispanai jame pastatė bažnyčią.

Atakamos klimatas tinkamas astronominiams stebėjimams, joje veikia Paranalio observatorija (ant Paranalio kalno, ) ir La Silla observatorija.

Dykumos pavadinimas kildinamas iš kečujų kalbos žodžio *takama* 'juodoji antis', bet tai gali būti tik liaudies etimologija.

## Nuorodos
* Atakamos dykuma vėlyvuoju kvartero laikotarpiu. Studija anglų k. 
* Atakamos ir Marso dirvų palyginimas  
* ''National Geographic'' apie Atakamos klimatą 
* Turistams skirtas Interneto tinklalapis apie Atakamą
Ramiojo vandenyno karas

**Ramiojo vandenyno karas**, dar vadinamas **[[Kalio salietra|Kalio salietros]] karu**, nes ji buvo karo priežastis – karas, vykęs devynioliktame amžiuje Pietų Amerikoje. Jo metu Čilė kariavo su jungtinėmis Peru ir Bolivijos pajėgomis 1879–1883 m. Ji gavo mineralų pilną Atakamos dykumos dalį, iš Peru atimdama Tarapaką ir Ariką, o iš Bolivijos Litoralį ir taip užblokavo Bolivijos priėjimą prie jūros.

## Karo priežastys

Karas kilo iš Čilės ir Bolivijos ginčo dėl Atakamos dykumos teritorijos Ramiojo vandenyno pakrantėje tarp 23 ir 26 lygiagretės. Čia buvo daugybė mineralų, kuriuos kasė Čilės ir britų kompanijos. Bolivija norėjo pasinaudoti regiono plėtra ir padidinti mokesčius, sukeldama komercinę diskusiją.

Kadangi 1874 m. sienų sutartis neleido didinti mokesčių, kompanijos nusprendė, kad mokesčiai neteisėti ir paprašė Čilės vyriausybės įsikišti. Tai sukėlė diplomatinę krizę ir karą, kurio metu paaiškėjo slapta Peru ir Bolivijos sąjunga.

## Karo pasekmės ir tautosaka

Čilėje iki šiol yra populiarūs anekdotai apie tai, kaip Bolivija neturi išėjimo prie jūros.
Mažoji alka

**Mažoji alka** (*Alle alle*) – alkinių (*Alcidae*) šeimos paukštis. Maždaug strazdo dydžio jūrinis paukštis. Snapas mažas, masyvus. Paukščiai veisimosi apdaru baltos ir juodos spalvos. Ant sparnų ir prie akies yra nedidelės baltos dėmelės. Galva, kaklas, sparnų viršus ir kūnas juodos spalvos, o kūno apačia balta.

Maitinasi tik jūroje. Peri kolonijomis, sudaro paukščių turgus. Lietuvoje retai aptinkama Baltijos pajūryje traukimo metu.
Laibasnapis narūnėlis

**Laibasnapis narūnėlis** (*Uria aalge*) – alkinių (*Alcidae*) šeimos paukštis. Snapas plonas ir ilgas. Galva, kaklas, nugara ir sparnai juodi. Apatinė kūno pusė balta. Per sparną eina balta juostelė. Poilsio apdaru galvos šonai ir gerklė balti, nuo ausies į užpakalį eina siaura juoda juostelė.

Lietuvoje retkarčiais aptinkamas pajūryje.
Storasnapis narūnėlis

**Storasnapis narūnėlis** (*Uria lomvia*) – alkinių (*Alcidae*) šeimos paukštis, kuris labai panašus į laibasnapį narūnėlį, nuo kurio skiriasi trumpesniu ir storesniu snapu ir šviesesniais antsnapio pamatų šonais. Paukštis poilsio apdaru už akies nėra juodos juostelės.

Lietuvoje pastebimas labai retai.
Alka

**Alka** (*Alca torda*) – alkinių (*Alcidae*) šeimos paukštis. 

## Išvaizda
Alka yra kiek didesnė už varną. Nuo narūnėlių skiriasi masyviu snapu. Plaukdama smailią uodegą laiko iškėlusi į viršų. Patino ir patelės nugarinė pusė, galva ir kaklas juodi. Nuo akių link snapo tęsiasi balta juostelė. Pilvinė kūno pusė ir sparnų apačia balti. Skersai sparnų balta juostelė. Snapas aukštas, suplotais šonais, juodos spalvos su balta skersine juostele, keliomis įstrižomis vagelėmis ir kabliuku gale. Kojos juodos. Rainelė ruda. Poilsio apdaru gerklė ir galvos šonai balti, nėra balto dryželio tarp snapo ir akių. Jaunikliai panašūs į suaugusius poilsio apdaru, tik snapas šiek tiek žemesnis, be baltos juostelės. Gerklės pakraščiai pilkšvi.

## Paplitimas
Eurazijoje paplitusi nuo Bretanės iki Kolos vakarinėje Baltosios jūros dalyje, Baltijos jūros pakrantėse ir salose. Gyvena Šiaurės Amerikoje, Grenlandijoje, Islandijoje, Britų ir kitose Šiaurės Atlanto salose. Žiemoja šiauriniam Atlante ir rytinėje Viduržemio jūros dalyje.

Lietuvoje retkarčiais pastebimas pajūryje.

## Biologija
Gyvena uolėtose šiaurės jūrų pakrantėse. Monogamas. Lytiškai subręsta antraisiais arba trečiaisiais gyvenimo metais. Peri stačiuose pakrančių skardžiuose kolonijomis kartu su kitais šios šeimos paukščiais: taistėmis, narūnėliais ir t. t. Šios perimvietės vadinamos paukščių turgumis.

Dėtyje būna vienas kiaušinis, kurį peri abu porelės nariai apie 35 dienas. Jauniklis išsirita visiškai bejėgis, lizdą palieka tik po trijų savaičių. Kartais jaunikliai nušoka nuo stačios keliasdešimties metrų aukščio uolos žemyn į vandenį.

Minta žuvimi: silkėmis, jaunomis menkėmis, moiva, taip pat vėžiagyviais. Puikiai nardo.

Daug žūva audrų metu, iš bado arba išsitepę plunksnas naftos atliekomis. 

## Galerija

Image:Flickr_-_Rainbirder_-_Razorbill.jpg|Alkos snapas
Image:L'envol du pingouin (pingouin torda (Alca torda)).JPG|Alkos skrydis
Image:Banded Razorbill chick.jpg|Alkos jauniklis
Image:Razorbill from the Crossley ID Guide Britain and Ireland.jpg|Alkų kolonijos piešinys


## Šaltiniai
* *Lietuvos fauna: paukščiai, 1 knyga*. Sud. V. Logminas. – Vilnius: Mokslas, 1990.
Lagūna

**Lagūna** (, iš  – *ežeras*) – negili įlanka, kurią nuo gilesnės jūros skiria nerija, rifas ar atolas. Su jūra jungiasi siauru sąsiauriu (arba keliais sąsiauriais), todėl lagūnos vandens druskingumas, dugno nuosėdos, flora ir fauna skiriasi nuo jūros. Būdamos gana izoliuotos, dažnai sunkiai prieinamos, lagūnos pasižymi savitais biotopais, todėl daug didžiųjų lagūnų paskelbtos saugomomis teritorijomis, jas saugo 1971 m. pasirašyta Ramsaro konvencija. Skiriamos dvi pagrindinės lagūnų rūšys: pakrančių lagūnos ir atolų lagūnos.

Lagūnų pavyzdžiai: Kuršių marios, Aistmarės, Venecijos lagūna, Patoso lagūna, Sivašas. Didelių lagūnų yra Meksikos įlankos krantuose, Nilo deltoje. Būdingi lagūninių miestų pavyzdžiai – Venecija, Porto Alegrė.

Juodojoje jūroje lagūnos vadinamos limanais.

## Šaltiniai
Paprastoji taistė

**Paprastoji taistė** (*Cepphus grylle*) – alkinių (*Alcidae*) šeimos paukštis.
 
## Išvaizda
Taistė yra nedidelės anties dydžio. Nuo kitų jūrinių paukščių lengva skirti iš baltų dėmių sparnuose.

Patinas ir patelė juodi, nugarinė pusė žalsva, o pilvinė – rusvo atspalvio. Sparne didelė balta dėmė. Snapas smailus, juodas, pamatas raudonas. Kojos raudonos. Rainelė ruda. Jauniklių viršutinė kūno dalis juoda, baltai dėmėta, apatinė – balta su skersinėmis rusvomis dėmėmis. Snapas juodas, kojos rausvos.

## Paplitimas

Paprastoji taistė paplitusi Šiaurės, Norvegų, Barenco, Baltijos jūrų pakrantėse, prie Taimyro ir Čiukčių pusiasalių. Gyvena Šiaurės Amerikoje, Grenlandijoje, Islandijoje, Britų salyne. 

Žiemoje šiaurinėse Atlanto ir Ramiojo vandenynų pakrantėse. Kartais žiemoja ir Lietuvos pajūryje, pavasarį – tik praskrenda.

## Biologija
Gyvena Baltijos jūros šcheruose. Gerai plaukioja ir nardo, balsas švelnus, tylus. Monogamas. Deda vidutiniškai po 2 kiaušinius, kuriuos abu porelės nariai peri apytikriai 28 dienas. Paprastosios taistės tame pačiame lizde peri kiekvienais metais.

Minta smulkiomis žuvimis, moliuskais, vėžiagyviais.

## Šaltiniai
* *Lietuvos fauna: paukščiai, 1 knyga.* Sud. V. Logminas. – Vilnius:Mokslas, 1990.
Medanas

**Medanas** () – trečiasis pagal dydį Indonezijos miestas, didžiausias Sumatros salos miestas. 2 097 610 gyventojų (2010 m.). Išsidėstęs prie Delio (*Deli*) upės pietryčių Sumatroje. Medano uostas yra Belavanas (*Belawan*), apie 20 km į šiaurę link Malakos sąsiaurio. Yra Delio sultono rūmai, kuriuos pastatė olandai XIX a., didelė mečetė, tabako tyrimų centras. 1952 m. įkurtas Šiaurės Sumatros universitetas, yra ir Šiaurės Sumatros islamo unviersitetas. Geležinkeliu Medanas susisiekia su apylinkėmis; yra oro uostas. Lengvoji pramonė (plytos, kailiai, įrengimai). Netoliese yra dujų ir naftos telkiniai.

## Istorija
XIX a. pab. Medanas tapo svarbus dėl to, kad jo apylinkėse auginama daug žemės ūkio kultūrų: tabako, arbatos, kaučiuko ir kt. 1886 m. olandai Medaną paskelbė miestu. Čia atsikėlė daug kinų prekeivių, plantacijų darbuotojų. Antrojo pasaulinio karo metu buvo okupuotas japonų, po to tapo Rytų Sumatros provincijos administraciniu centru.

## Sportas
* PSMS Medan futbolo klubas,
* „Teladan“ stadionas.

## Galerija

File:Medan Kesanvan Strasse von Sueden.jpg|Medanas apie 1900 m.
File:COLLECTIE TROPENMUSEUM De Kesawan met het Julianahuis te Medan TMnr 60012523.jpg|Medanas tarp 1918 ir 1919 m.
File:Medan-night 09N8510.jpg|Medano gatvė naktį
File:Medan.. Downtown.jpg|Miesto vaizdas
File:Tirta Tower.jpg|Tirtanadi bokštas
File:Medan 09N8529.jpg|
File:Medan20101024.jpg|Medano vaizdas, 2010 m.
File:Medan20120603-1.jpg|Medano vaizdas, 2012 m.


## Šaltiniai

## Nuorodos
* google.com / Medan, Medan City, North Sumatra, Indonesia (žemėlapis)
Dailiasnapė alkelė

**Dailiasnapė alkelė** (*Aethia psittacula*) – alkinių (*Alcidae*) šeimos paukštis.

Tai Šiaurės Ramiojo vandenyno jūrinis paukštis, sutinkamas arktiniuose Aliaskos, Kamčiatkos ir Sibiro vandenyse. Peri ant uolų šalia kranto esančiose salose, žiemos metu paprastai migruoja į pietus.

Dailiasnapė alkelė yra nedidelė (23 cm) alka oranžiniu snapu.

Išnykimas dailiasnapėms alkelėms negresia, jų Šiaurės Ramiajame vandenyne priskaičiuojama virš milijono. Ateityje dailiųjų alkelių populiacijoms gali grėsti įveistiniai plėšrūnai ir naftos išsiliejimai.

## Elgesys ir dauginimasis
Dailiasnapės alkelės racionas keičiasi priklausomai nuo sezono. Perėjimo laikotarpiu susideda daugiausia iš planktoninių vėžiagyvių, pvz., šoniplaukų. Naujesni tyrimai rodo, kad kai kuriuose regionuose jos gaudo ir medūzas. Ieškodamos maisto dažnai toli nuklysta nuo kolonijos, gaudydama grobį pasineria iki 30 m gylio.

Perėjimas prasideda balandžio-gegužės mėnesiais kolonijose, kuriomis dažnai dalinasi su kitomis alkų rūšimis. Porelė padeda vieną kiaušinį, kurį peri mėnesį laiko, išsiritęs jauniklis penimas 4 kartus per dieną apie 35 dienas kol palieka lizdą.
Mažoji alkelė

**Mažoji alkelė** (*Aethia pusilla*) – alkinių (*Alcidae*) šeimos paukštis. Peri Arktinėse pakrantėse, o vasarą keliauja piečiau, nors ir apsistoja netoli šiaurės poliaračio.

## Šaltiniai
Hercas

**Hercas** (žymimas **Hz**) – išvestinis SI sistemos dažnio matavimo vienetas, reiškiantis (reiškinio, būsenos, padėties) pasikartojimų skaičių per sekundę. Vienas hercas reiškia vieną pasikartojimą per sekundę Pavadintas vokiečių fiziko Heinricho Herco vardu, įvestas 1935 m. Jei reiškinys kartojasi rečiau nei kas sekundę, vartojamos vieneto dalys (0,5 Hz – vieną kartą per 2 sekundes).

## Naudojimas
Hercais aprašomi tik periodiškai pasikartojantys reiškiniai. Pasikartojantiems bet neperiodiniams (atsitiktiniams) reiškiniams, tokiems kaip radioaktyvusis skilimas, aprašyti naudojamas bekerelis. 

Garsas yra oro slėgio virpėjimas. Žmogus šį virpėjimą suvokia kaip garso aukštį. Vaiko klausa suvokia garsą nuo 16 Hz iki 20 kHz, tuo tarpu suaugusio žmogaus vidutiniškai nuo 16 Hz iki 16 kHz. Hercais taip pat gali būti matuojama ir vibracija.

Elektromagnetinis spinduliavimas dažnai apibūdinamas dažniu, t. y. statmenų elektrinio ir magnetinio laukų virpėjimo skaičiumi. 

Hercais taip pat gali būti matuojamas besisukančių objektų sukimosi greitis, nors oficialus vienetas tam yra radianai per sekundę. 

Hercais įprasta naudoti lyginant panašių kompiuterio procesorių veikimo spartą, nurodant jų takto generatoriaus dažnį. Tačiau labiau skirtingi procesoriai per vieną takto generatoriaus ciklą ne vienodai daug sugeba padaryti, todėl toks lyginimas dažnai neobjektyvus.

## Unicode
Yra Unicode simboliai dažnio vienetams užrašyti.

## Šaltiniai
Go

**Go** (, , ) – Kinijoje sukurtas stalo žaidimas dviem žaidėjams.

## Taisyklės
Esama įvairių go taisyklių variantų, bet pagrindinės taisyklės beveik nesiskiria.

Go lenta yra stačiakampė (beveik kvadratinė). Joje lygiagrečiai kraštams sužymimos linijos, į kurių susikirtimus žaidimo metu žaidėjai deda akmenis. Dažniausiai naudojama 19x19 dydžio lenta (19 linijų lygiagrečių vienam kraštui ir 19 linijų, lygiagrečių kitam), turinti 361 susikirtimą, bet neretai naudojamos ir 9x9 ar 13x13 dydžio lentos.

Žaidėjai paeiliui deda į linijų susikirtimus jiems priskirtos spalvos akmenis – vienas juodus, kitas baltus. Partiją pradeda juodieji. Galima ėjimą perduoti priešininkui – pasuoti. Partija baigiama, kai nė vienas iš žaidėjų nebegali pagerinti savo padėties. Paprastai tokia padėtis nustatoma, kai abu žaidėjai pasuoja. Partija taip pat baigiama vienam iš žaidėjų pasidavus.

Jei partija pasibaigė abiem žaidėjams pasavus, nugalėtoju laikomas žaidėjas, surinkęs daugiau taškų, susidedančių iš nukirstų priešininko akmenų ir lentoje jo akmenų apsuptos teritorijos (linijų susikirtimų). Naudojant įvairias go taisykles teritorija skaičiuojama skirtingai.

Keli gretimi tos pačios spalvos akmenys (gretimi akmenys liečiasi vertikaliai ar horizontaliai) sudaro grupę. Akmeniui ar grupei gretimi tušti linijų susikirtimai vadinami laisvėmis. Akmuo ar grupė, kuri neturi laisvių, laikoma nukirsta ir nuimama nuo lentos. Išimtis sudaroma naujai padėtiems akmenims, kurie patys kerta kitus akmenis.

Akmenys ar grupės, kurios gali būti nukirstos priešininko, nepriklausomai nuo pasipriešinimo, laikomos negyvomis ir teritorijos skaičiavimo metu traktuojamos, lyg būtų nukirstos.

Siekiant išvengti pozicijos pasikartojimo taikoma ko ( – amžinybė) taisyklė. Pagal ją negalima nukirsti akmens grąžinant anksčiau buvusią poziciją. Tiksli šios taisyklės formuluotė priklauso nuo naudojamo taisyklių varianto.

Go partija paprastai skirstoma į tris etapus:

* partijos pradžioje strategiškai pasidalinama teritorija, 
* partijos viduryje taktiniais mūšiais siekiama numušti priešininko akmenis, praplėsti savo teritoriją, 
* partijos pabaigoje baigiama dalintis iki tol likusias neutralias teritorijas.

## Go rangai
Go žaidėjai pagal pajėgumą skirstomi į rangus. Skiriami mokinių arba *kyu* () ir meistrų arba *dan* () rangai. Mažesnis *kyu* rango arba didesnis *dan* rango numeris nurodo didesnį žaidėjo pajėgumą. Atskiri *dan* rangai taikomi profesionaliems go žaidėjams.

Siekiant sulyginti skirtingo pajėgumo žaidėjų galimybes laimėti, silpnesnis žaidėjas (žaidžiantis juodaisiais) dažnai pradeda partiją su papildomais akmenimis. Jų skaičius nustatomas pagal rangų skirtumą.

## Istorija
Manoma, kad go buvo sukurtas maždaug 2000 m. pr. m. e. Kinijoje. Apie 700 m. go pradėta žaisti Japonijoje.

## Išnašos

## Nuorodos

* GNU Go.
* „Ko negali būti go lentoje, to negali būti ir gyvenime“ („Laikas“)
* „Žaidimas go – juodai baltas intelekto šokis“ („Budizmas visiems“)
* Interaktyvus įvadas į go
Karl Kautsky

**Karlas Kautskis** (; 1854 m. spalio 16 d. Prahoje – 1938 m. spalio 17 d. Amsterdame) – vokiečių socialdemokratijos teoretikas, Vokietijos socialdemokratų partijos ir Antrojo Internacionalo lyderis.

## Biografija
1874 m. studijuodamas Vienos universitete įsijungė į socialistinį judėjimą, bendraudamas ir su F. Lasalio šalininkais, ir su anarchistais bei pozityvistais. 1875 m. SPD narys. 1881 m. susipažino su K. Marksu ir F. Engelsu, bendradarbiavo su jais ir propagavo jų teoriją, 1885–1888 m. dirbo F. Engelso asmeniniu sekretoriumi. 1882 m. įsteigė ir iki 1917 m. redagavo SPD teorinį laikraštį „Neue Zeit“, iki 1888 m. Londone, vėliau Štutgarte. Vienas iš Erfurto programos autorių, parašė *„Erfurto programos komentarus“* (1882). Londone parašė knygas *„K. Markso ekonominis mokymas“* (1887), *„T. Moras ir jo Utopija“* (1888). Grįžęs į Vokietiją parašė *„Naujausiojo socializmo pradininkai“* (1895), *„Bernšteinas ir socialdemokratų programa“ *(1899). K. Kautskis II Internacionalo steigimo iniciatorius ir vienas iš vadovų. Vėliau domėjosi 1905–1907 m. Rusijos revoliucija, kritikavo bolševikinį požiūrį į darbininkų judėjimą, kovojo ir su E. Bernšteino revizionizmu, ir su R. Liuksemburg radikalizmu. Prieš I pasaulinį karą paskelbė ultraimperializmo teoriją, kad monopolinis kapitalas sudaro pasaulinį kartelį, kontroliuojantį ekonomiką ir politiką. Teiginys, kad toks kartelis panaikina karo grėsmę, netrukus buvo paneigtas praktikoje. 1917 m. su Hugo Hase įkūrė Vokietijos nepriklausomąją socialdemokratų partiją, tačiau 1922 m. pritarė jos dešiniojo sparno susijungimui su SPD. 1918 m. vyko padėti Armėnijos socialdemokratams, po rusų okupacijos grįžo į Austriją. Nuo 1924 m. gyveno Vienoje, po anšliuso persikėlė į Prahą, po to į Amsterdamą.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Kautskio archyvai.
Plazmodis

**Plazmodis** ( – lipdinys, *eidos* – pavidalas) yra gleivūnų (*Myxomycota*) ir kai kurių **chitridiomikų** (*Chytridiomycota*) somatinis kūnas, sudarytas iš plikos (neapgaubtos sienele) daugiabranduolės protoplazmos ir galintis ameboidiškai judėti. Plazmodis yra vienaląstis, tai yra nediferencijuotas į atskiras ląsteles. Nuo kitų vienaląsčių kūnų skiriasi tuo, kad neturi sienelės. Plazmodį iš išorės gaubia citoplazminė plazminė membrana (plazmolema) ir gleivių sluoksnis. Žiūrint pro mikroskopą, plazmodis atrodo tarsi tinklas su ertmėm (vakuolėmis). Vidinį tinklą sudaro plazmodžio gijos.

Plazmodžių dydžiai įvairuoja ir gali siekti iki 1-10 centimetrų. Kai kurių rūšių plazmodžiai gali ištįsti iki vieno metro. Taigi, tokių rūšių plazmodžiai yra lyg gigantiškos ląstelės, savo dydžiu pralenkiančios beveik visų kitų organizmų ląsteles. Parazitinių rūšių plazmodžiai yra smulkūs, tokio dydžio kaip parazituojamųjų organizmų ląstelės.

Plazmodis sudarytas iš 75 % vandens, 10 % baltymų, glikogeno ir kitų medžiagų. Kai kurių rūšių plazmodžių vakuolėse gausu pigmentų, kurie ir nudažo plazmodžius ryškiomis spalvomis, pavyzdžiui, geltona, raudona ir violetine. Kadangi plazmodžiai neturi sienelės, tai jie yra gleivėti, lipnūs, drebučių konsistencijos, jų forma netaisyklinga. Pasklidę ant substrato, plazmodžiai atkartoja jo paviršių. Susidarius nepalankioms aplinkos sąlygoms, pavyzdžiui, kritiškai sumažėjus drėgmei, plazmodžių paviršinis gleivių sluoksnis sustandėja (sklerotizuojasi), o pats plazmodis virsta **pseudoskleročiu** ( – tariamas, netikras, *sklēros* – kietas). Toks darinys gali ilgą laiką pakelti nepalankias aplinkos sąlygas.

Plazmodis juda ameboidiškai, pseudopodijų pagalba. Viduje plazmodžio protoplazma lėtai juda pirmyn ir atgal, tarsi pulsuoja. Tačiau į vieną pusę protoplazma juda stipriau, šioje pusėje ir susidaro pseudopodijos.

Plazmodis minta dvejopai: 1) fagocitozės (*fagotrofijos*) būdu, tai yra įtraukia į vidų, tarsi ryja, savo kelyje pasitaikančius mikroorganizmus (bakterijas, sporas, hifų dalis, dumblius ir pirmuonis); 2) absorbcijos būdu, tai yra visu kūnu siurbia ištirpusias vandenyje organines medžiagas.

Esant palankioms sąlygoms, iš gleivainių (*Myxomycetes*) klasės rūšių plazmodžių išsivysto vaisiakūniai (sporangiokarpai).
KHTML

**KHTML** – HTML atvaizdavimo varikliukas, kurį sukūrė KDE projektas. Tai buvo Konqueror naršyklei skirtas varikliukas, kuris tapo pagrindu WebKit. KHTML parašytas C++ kalba ir jam taikoma LGPL licencija.

## Palaikomos technologijos

KHTML palaiko šias techologijas:
* HTML 4.01
* CSS 1 und 2.1
* JavaScript (ECMA 262, žr. KJS)
* DOM
* šriftus rašomus į abi puses (pvz., hebrajų)
* nestandartizuotus Microsoft Internet Explorer plėtinius

Pirmą kartą KHTML realizuota KDE 2.0 versijoje.

## KHTML pagrindu sukurtos programos
KHTML gali būti naudojama ir kitų gamintojų, kuriančių savo naršykles. Apple savo naršyklėje Safari naudoja WebKit varikliuką, kuris remiasi WebCore, KHTML atšaka (nuo KDE 3.0.2 versijos), bei JavaScriptCore, kuris yra KJS atšaka. Nokia savo trečiosios kartos išmaniuosiuose (Series 60) telefonuose su Symbian operacine sistema naudoja WebCore besiremiančią naršyklę.

KHTML naudoja ar jos pagrindu yra sukurtos ir kitos naršyklės:
* Embedded Konqueror – interneto naršyklė skirta PDA įrenginiams
* SkyKruzer – interneto naršyklė skirta SkyOS operacinei sistemai
* ABrowse – interneto naršyklė skirta Syllable OS (formaliai AtheOS)
* iCab
* OmniWeb
* Shiira

## Nuorodos ir šaltiniai
* KHTML oficialus puslapis 
* Naršyklė – KHTML galimybių sąrašas Konqueror puslapyje
* KHTML – KDE HTML biblioteka  – developer.kde.org aprašymas
* KHTML ir Webcore bendravimo istorija 
* Apple WebKit atviro kodo projektas 

### Išnašos
Kompetencija

**Kompetencija** ( 'sutapti') – gebėjimas atlikti tam tikrą konkretų darbą. Kompetencija apima patirtį, įgūdžius ir žinias, dažnai ir tam tikras asmenines savybes (ar asmeninių savybių nebuvimą, pvz., kompetentingas karys neturėtų bijoti rizikos).
Didmeistris

**Didmeistris** (sutr. **DM**; , **GM**) – šachmatų kvalifikacinis sporto vardas (titulas), suteikiamas stipriems žaidėjams. Tai pats aukščiausias kvalifikacinis šachmatininko titulas. Tarptautinio didmeistrio titulą (vardą) suteikia FIDE už varžybose pasiektus rezultatus.

## Istorija
Pirmą kartą didmeistrio titulą 1914 m. suteikė Rusijos caras Nikolajus II penkiems Sankt Peterburgo turnyro finalistams: Emanueliui Laskeriui, Chosė Rauliui Kapablankai, Aleksandrui Aliochinui, Zigbertui Tarašui ir Frankui Maršalui. 

Vėliau šis titulas buvo naudojamas neformaliai, kol 1950 metais FIDE  jį suteikė 27 šachmatininkams. Vėliau tarptautinio didmeistrio titulas buvo teikiamas pagal FIDE priimtas taisykles. Šiuo metu didmeistrio titulas suteikiamas žaidėjui, pasiekusiam 2500 Elo reitingą ir du kartus išpildžiusiam didmeistrio normą (esama ir kitų galimybių, pavyzdžiui, laimėti pasaulio jaunimo čempionatą ar pan.).

Gruzinė Nona Gaprindašvili  (g. 1941 m.) buvo pirmoji moteris, kuriai buvo suteiktas didmeistrės titulas (1978 m.). Pirmoji šachmatininkė, teisę į titulą iškovojusi žaisdama turnyruose, buvo vengrė Zsuzsa Polgár (g. 1969 m.), 1991 metų sausio mėnesį  įvykdžiusi normą trijuose vyrų turnyruose ir pasiekusi Elo reitingą, viršijantį 2500. 2010 metais 20 šachmatininkių buvo didmeistrės (GM).

## Platesnis vartojimas

Atskiras didmeistrio titulas suteikiamas ir   korespondencinių šachmatų žaidėjams, šachmatų kompozicijų kūrėjams bei sprendėjams,  o taip pat, ir šaškių žaidėjams.

Tarptautinė korespondencinių šachmatų federacija suteikia tarptautinio korespondencinių šachmatų didmeistrio titulą.

WFCC  nuo 2010 m. - atskirus  šachmatų kompozicijų sprendimo ir kompozicijų kūrybos didmeistrio titulus. Iki tol juos suteikdavo FIDE. 

Tarptautinė šaškių federacija (FMDJ), šaškininkams, taip pat, suteikia  didmeistrio titulą.

## Lietuvos didmeistriai
** 1984 m. Viktor Gavrikov (1957 m. - 2016 m.)
** 1991 m. Eduardas Rozentalis (g. 1963 m.)
** 1992 m. Aloyzas Kveinys (1962 m. - 2018 m.)
** 1993 m. Vidmantas Mališauskas (g. 1963 m.)
** 1996 m. Darius Ruželė (g. 1968 m.)
** 1996 m. Šarūnas Šulskis (g. 1972 m.)
** 2007 m. Algimantas Butnorius (1946 m. - 2017 m.)
** 2010 m. Viktorija Čmilytė (g. 1983 m.)
** 2013 m. Darius Zagorskis (g. 1969 m.)
** 2019 m. Paulius Pultinevičius (g. 2001 m.)
** 2020 m. Titas Stremavičius (g. 1998 m.)
** 2021 m. Tomas Laurušas (g. 1996 m.)
*

## Šaltiniai
Improvizacija

**Improvizacija** (ital.: *improvviso* nelauktai, iš : (žodžio reikšmę paverčia priešinga); *proviso* numatyti iš anksto) reiškia procesą, veiksmą, ką nors darant arba veikiant prieš tai iš anksto) nepasiruošus arba ad hoc. Improvizacija bendrinėje kalboje reiškia spontaminį kūrybos galių demonstravimą, jų panaudojimą ar pritaikymą konkrečioje situacijoje.
Feodas

**Feòdas** (, *feudum*, sen. germ. *fihu*, *fehu* (dvaras, turtas, galvijai, pinigai) + *ōd* (nuosavybė, valda)).

Vakarų Europoje feodalizmo laikais – paveldima žemės valda, kurią gaudavo vasalas iš senjoro už tarnybą (dažniausiai karinę). Vasalui mirus, feodas turi būti grąžinamas senjorui. Ilgainiui vasalas pradeda laisvai disponuoti savo turtu, gali jį keisti, parduoti arba palikti savo paveldėtojams. Senjoras pasitenkina valdos paveldėjimo mokesčiu, nes kiekvieną kartą, kai turtas pereina į kitas rankas, jis lieka naujo turto naudotojo šeimininku, su kuriuo sudaroma vasalinė sutartis. Taigi feodas pakeičia asmeninį globos ryšį ir tampa vasalinių įsipareigojimų pagrindu.
Paklausos elastingumo koeficientas

**Paklausos elastingumo koeficientas** (dažniausiai – kainos atžvilgiu) ekonomikoje yra dydis, nusakantis prekės paklausos kiekio pokytį, pakitus prekės kainai. Jei paklausos koeficientas didesnis už 1 – paklausa lanksti (t. y. pirkėjai labai reaguos į kainos pokytį), jei lygus 1 – vienetinio elastingumo (bendrosios pajamos nepakis didinant arba mažinant kainą), jei mažesnis už 1 – paklausa neelastinga (pirkėjai nelabai reaguos į prekės kainos pokytį).

## Paklausos elastingumo koeficiento kainos atžvilgiu apskaičiavimas
Tiesėje AB koeficientas skaičiuojamas dviem atvejais: šoninio taško atžvilgiu arba vidurio taško atžvilgiu. Ekonomikoje labiau priimtinas antrasis skaičiavimo būdas, nes skaičiuojant juo, nesvarbu, koks taškas pasirenkamas.

Paklausos elastingumas kainai apskaičiuojamas tokia formule:
 E_d = \frac{\%\ \rm{produkto}\ X \rm{}\ \rm{paklausos}\ \rm{kiekio}\ \rm{pokytis}}{\%\ \rm{produkto}\ X \rm{}\ \rm{kainos}\ \rm{pokytis}} = \frac{\Delta Q_d}{\Delta P_d}
Ledynmetis (filmas)

**Ledynmetis** (ang *Ice age*) – 2002 m. JAV kompiuterinės animacijos komedija. Filmą sukūrė „Blue Sky Studios“, išleido „20th Century Fox“. Režisavo Carlos Saldanha ir Chris Wedge, scenarijaus autorius Michael J. Wilson ir Michael Berg, muzika kūrė David Newman. Visame pasaulyje uždirbo 378 mln. JAV dolerių. Filmas turi tęsinį, pavadinimu „“ ir „Ledynmetis 3“. 

## Pagrindiniai veikėjai
Visi filmo metu kalbėję veikėjai – priešistoriniai gyvūnai, taip pat filmo metu buvo nekalbėję priešistoriniai žmonės. Filme gyvūnai mokėjo kalbėti ir gerai suprato vieni kitus. Pagrindiniai veikėjai ir juos įgarsinę žmonės:
*Menis (mamutas) – Ray Romano
*Sidas (tinginys) – John Leguizamo
*Diegas (smilodonas) – Denis Leary
*Skratas (voverė-žiurkė) – Chris Wedge

## Veiksmas

Priešistorinės plėšrios katės užpuolė žmonių stovyklą. Jos organizuotai mėgino pagrobti žmonių kūdikį, tačiau šį išgelbėjo motina paaukojusi savo gyvybę. Atsitiktinai kūdikis atsiduria mamuto Manfredo ir tinginio Sido globoje. Jie nusprendžia kūdikį sugrąžinti žmonėms, tačiau žmonės išvyko, kadangi prasideda ledynmetis. Visi gyvūnai traukia į šiltesnius kraštus kartu su jais ir medžiotojai žmonės. Prie mamuto ir tinginio prisideda smilodonas Diegas, kuris apsimetė rodąs kelią, bet iš tikrųjų ketino nuvesti į gaujos pasalą ir pagaliau užmušti kūdikį.

Kelionės metu neįtikėtina trijulė patiria įvairių nuotykių ir susidraugauja. Galiausiai netoli kelionės tikslo Diego prisipažįsta savo buvusius piktus kėslus. Draugams pavyksta įveikti pasalą ir grąžinti kūdikį žmonėms.  

Filmo metu kelis kartu pasirodo voverė-žiurkė, kuri mėgina kaupti atsargas, tačiau nesėkmingai ir ganėtinai komiškai.

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Kvalifikacija

**Kvalifikacija** – asmens gebėjimai ir žinios, kurias jis sugeba tam tikroje veikloje panaudoti tam tikru lygiu. Kvalifikacija įgyjama įgimtų gabumų ir ugdomų bei lavinamų bendrųjų gebėjimų pagrindu. Terminas naudojamas siekiant pabrėžti veiklos arba asmens profesinių gebėjimų tam tikroje srityje lygmenį. Juo apibrėžiami situaciniai tam tikros veiklos reikalavimai ir asmeninės savybės.

Nuo XX a. pabaigos pedagogikoje vis plačiau naudojamas kompetencijos terminas, kuriuo nusakomi bendrieji gebėjimai ir dispozicijos, panaudojamos sprendžiant kokias nors problemas arba dalyvaujant visuomeniniame, gyvenime, komunikuojant tiek dalykinėje, tiek ir kitose plotmėse.
Vasa

**Vasa** – miestas vakarų Suomijoje prie Botnijos įlankos (Baltijos jūra). Tai svarbus uostas, pro kurį transportuojama mediena ir kitos žaliavos. Išvystyta miltų, tekstilės, cukraus pramonė, gaminamas muilas, įrengimai, yra didelė kepykla. Su Švedija miestas susisiekia reguliariais keltais (keleiviniais ir krovininiais).

## Istorija
Miestą 1606 m. įkūrė Švedijos karalius Karolis IX, 1611 m. gavo miesto teises ir buvo pavadintas Vazų dinastijos garbei. 1776 m. čia įsteigtas antrasis Suomijos apeliacinis teismas. 1852 m. miestą nuniokojo gaisras, tačiau greitai miestas buvo atstatytas, ir strategiškai tinkamesnėje vietoje (8 km arčiau link jūros). Iki 1917 m. laikinai miestas turėjo *Nikolainkaupunki* oficialų pavadinimą, nors vietiniai gyventojai nenustojo miesto vadinti Vasa. 1918 m. Suomijos nepriklausomybės karo metu Vasa buvo laikinoji šalies sostinė.

## Sportas

### Futbolas
* VPS Vaasa
* Vaasan Sport
* VIFK Vaasa
* Vasama Vaasa

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Miesto oficiali svetainė (angl.)
Panoviai

:: *Apie kaimą Kazlų Rūdos savivaldybėje žr. [[Panoviai (Kazlų Rūda)]]*.

**Panoviai** – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, prie Novos ir Šešupės upių santakos, prie kelių  ir  sankirtos, 16 km į pietvakarius nuo Šakių, 15 km į šiaurę nuo Kudirkos Naumiesčio, 23 km į pietus nuo Jurbarko. Seniūnaitijos centras. Yra biblioteka, paštas (LT-71061). Vakariniame Šešupės krante prieš Panovius yra Rusija. Pietiniu miestelio pakraščiu teka Nova, vakariniu – Šešupė, šiauriniu – Aukspirta. Panovių pagrindinė mokykla yra Žaltynuose.

## Istorija

Pirmą kartą minimi 1773 m.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Portadaunas

**Portadaunas** – miestas Šiaurės Airijoje, prie Bano upės, šiaurinėje Armos grafystės dalyje. Gyventojų maždaug 1/3 katalikų ir 2/3 protestantų.

## Istorija

Nors miesto įkūrimo pėdsakus galima atsekti iki XVII amžiaus, jis išaugo tik Viktorijos eros metu, pro jį nutiesus geležinkelį.

Portadaune kiekvienų metų liepą buvo rengiami Oranžinio ordino žygiai, o 1997 juos uždraudus rengiami protesto prieš draudimą žygiai.

## Sportas
* Portadown FC – futbolo klubas;

## Išnašos

## Nuorodos
* [ Oficiali miesto svetainė]
Moho paviršius

**Moho paviršius** – riba tarp Žemės plutos ir mantijos. Pirmą kartą nustatytas 1909 m. kroatų seismologo Andrijaus Mohorovičičiaus, stebint seismines bangas, susidariusias po žemės drebėjimo.

Moho paviršius slūgso 5 km gylyje po vidurio okeaniniais gūbriais ir apie 75 km po kontinentine Žemės pluta.

Šeštame – septintame XX a. dešimtmečiuose buvo bandoma gręžiniais pasiekti šį paviršių, tačiau šitas projektas buvo sustabdytas.
Tulūza

**Tulūza** (, ) – Aukštutinės Garonos departamento ir Oksitanijos regiono administracinis centras. Miestas įsikūręs pietvakarinėje Prancūzijoje ant Garonos upės krantų, pusiaukelėje tarp Atlanto vandenyno ir Viduržemio jūros.

Tulūzoje, įskaitant priemiesčius, gyvena beveik 1,1 mln. gyventojų – tai antras pagal dydį miestas pietinėje Prancūzijoje ir vienas sparčiausiai augančių miestų Europoje. Mieste veikia aviacijos ir kosminės aviacijos įmonių būstinės ir gamyklos. Gaminami kariniai ir keleiviniai lėktuvai, jų varikliai, sraigtasparniai, kosminės nešančiosios raketos *Ariane*. Mieste kelios aukštosios mokyklos, daug bažnyčių, muziejų.

Dabar Tulūza yra didžiausio Prancūzijoje Pietų-Pirėnų regiono sostinė ir Aukštutinės Garonos departamento sostinė.

## Istorija
*Tolosa* gyvenvietę III a. pr. m. e. įkūrė keltai. Tulūza buvo Langedoko provincijos sostinė (Provincijos buvo panaikintos per Prancūzijos revoliuciją).

## Muziejai
Tulūzoje vyksta „Cité de l'espace“, skirta kosmoso tyrimams.

## Švietimas
* École nationale de l'aviation civile,
* Institut polytechnique des sciences avancées,
* Toulouse Business School.

## Sportas
1938 m. Tulūzoje vyko III pasaulio futbolo čempionatas, o 1998 m. – XVI pasaulio futbolo čempionatas.

* Toulouse FC – futbolo klubas;
* Savivaldybės stadionas, talpinantis 33 150 žiūrovus;

## Šaltiniai

## Nuorodos
Romper Stomper

**Romper Stomper** – 1992 m. australų filmas apie skinhedų grupuotės gyvenimą. Filme pagrindinį vaidmenį atliko tuomet dar visai negarsus Raselas Krou (*Russell Crowe*).

Romper Stomper buvo nominuotas net 9 AFI apdovanojimams, laimėjo už geriausią filmą, garso takelį, R. Krou atiteko geriausio pirmaplanio aktoriaus apdovanojimas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Romper Stomper svetainėje Internet Movie Database
88 m.

**88** m. buvo keliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.

## Įvykiai pasaulyje
* Popiežiumi išrinktas Šventasis Klemensas I (m. apie 99 m.), popiežiaus pareigas ėjo iki 97 m.

### Gimtadieniai
### Mirtys
* Hanas Žangdi – Kinijos Hanų dinastijos imperatorius.

## Nuorodos
John Dewey

**Džonas Diujis** (*John Dewey*, 1859 spalio 20 d. – 1952 birželio 1 d.) – filosofas, psichologas, edukologas. Kolumbijos universiteto filosofijos profesorius, vienas žymiausių pragmatizmo filosofijos atstovų.

## Diuji filosofija
Diuji manė, jog pragmatizmo teorija turi apimti ir loginę, ir etinę analizę. Jo idėjos buvo inspiruotos gamtos mokslų. Diujis buvo įsitikinęs, kad pastaruosius tris šimtmečius visa žmonijos pažanga buvo susijusi tik su gamtos mokslų ir technologijos laimėjimais. Per šiuos šimtmečius žmonija gerai pažino ir užkariavo gamtą.

Diuji svarstė, kodėl mokslo pažanga buvo tokia reikšminga ir sėkminga. Iš dalies todėl, kad padėjo žmonėms tapti savo aplinkos šeimininkais, pajusti pasaulyje kaip namuose. Kaip ir visi pragmatizmo filosofijos atstovai, Diujis laikė mokslą dinamišku procesu. Mokslas – tai ne įrodytų faktų sankaupa, o veikiau tam tikras metodas, leidžiantis paaiškinti naujus reiškinius ir faktus. Knygose „Patirtis ir gamta“ (*Experience and Nature*, 1925 m.) bei „Tikrumo ieškojimas“ (*The Quest for Certainty*, 1929 m.) Diujis atmetė pažinimo teoriją, aiškinančią, jog pasaulį pažįstantis žmogus esąs *stebėtojas.* Jo nuomone, pažinimo siekiantis žmogus yra biologinis organizmas, kovojantis dėl savo išlikimo. Diujo filosofija kartais vadinama *instrumentalizmu.* Jis sukūrė pažinimo teoriją, aiškinančią biologinių ir psichologinių pažinimo veiksnių vaidmenį žmogaus veikloje.