open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Andžejus Potockis (1691)

**Andžejus Potockis** (, m. 1691) – Lenkijos magnatas ir karininkas iš Potockių giminės. Ivano-Frankovsko miesto įkūrėjas.

## Biografija

Karūnos didžiojo etmono Stanislovo Ravero Potockio ir Sofijos Kalinauskaitės vyresnysis sūnus. Haličo, Vyšgrudo, Ležaisko, Sniatino, Kolomijos, Mostisko, Mediko miestų seniūnas.

Rusijos-Lenkijos 1654–1667 karo dalyvis, už ką jis buvo apdovanotas Karūnos didžiojo vėliavininko titulu. Būdamas Karūnos stovyklininku, vadovavo Lenkijos karių būriui, išsiųstam padėt Ivanui Vyhovskiui. Konotopo mūšio metu dalyvavo Kijevo blokadoje. 1659 metais sumuštas V. B. Šeremetjevo armijos. 1660 metų vasarį kartu su savo tėvu, Karūnos didžiuoju etmonu Stanislovu Potockiu nesėkmingai apgulė Mogiliovą-Podolską.

Kijevo vaivada nuo 1668 iki 1673 metų. Chotyno mūšio (1673 m.) dalyvis, kur vadovavo kairio sparno kavalerijai. Vadovavo Lenkijos armijai Kalušo mūšyje 1675 metais, kur sumušė Krymo totorius. Krokuvos vaivada nuo 1680 metų. Krokuvos kaštelionas nuo 1682 metų. Karūnos lauko etmonas (1684–1691).

## Šeima ir vaikai

Buvo vedęs Aną Rysinskaitę (m. 1697/1703). Vaikai:
* Stanislovas Potockis (1659–1683), Haličo seniūnas;
* Juozapas Potockis (1673–1751), Karūnos didysis etmonas;
* Katerina Potockytė, 1-mas vyras nuo 1688 m. Karūnos didysis pataurininkas Liudvikas Janas Velopolskis (m. 1688), 2-ras vyras Vislicos seniūnas Pranciškus Teodoras Denhofas, 3-čias vyras Saksonijos generolas.

## Išnašos

## Nuorodos

|-
Horst Zwengel

**Horst Zvengel** (1937 m. sausio 14 d. Klausmyliuose) – Vokietijos inžinierius, politikas.

## Biografija

Gimė 1937 m. sausio 14 d. Klausmyliuose. 2001-2004 m. buvo Hamburgo miesto tarybos narys. Iki 2003 m. priklausė *Teisės ir tvarkos partijai*, vėliau perėjo į partiją *Už Vokietijos markę*. 

## Nuorodos

* Susiję straipsniai (vok.)
Konrad von Dressler

**Konradas fon Dresleris** (1885 m. kovo 28 d. Šereitlaukyje, Vokietijos imperija – 1955 m. lapkričio 30 d. Velgene prie Ebstorfo, Vakarų Vokietija) – dvarininkas, politikas, Klaipėdos krašto seimelio pirmininkas, Klaipėdos krašto grąžinimo Vokietijai iniciatorius, aktyvus nacistas.

## Biografija

Gimė 1885 m. kovo 28 d. Šereitlaukyje. Studijavo žemės ūkį Getingeno universitete. Nuo 1911 m. valdė Šereitlaukio dvaro ūkį, kurį sudarė 2284 ha. 1927–1935 m. buvo Klaipėdos krašto seimelio pirmininkas. 1933 m. birželio 21 d. kartu su Ernst Neumann įsteigė naują nacistinę partiją – Socialistinę tautos sąjungą (Sovog). Buvo artimiausias Noimano patarėjas, dalyvaudavo slaptuose Sovog vadovybės posėdžiuose. Noimanui parūpindavo Seimelio raštinėje gautus viešai neskelbiamus gubernatoriaus raštus. Kviesdavo Noimaną dalyvauti neviešuose Seimelio komisijų posėdžiuose. Leido Seimelio raštinėje rotatoriumi spausdinti slaptus Sovog atsišaukimus bei kovos dainų, kurstančių ginkluotą sukilimą, tekstus. Tarpininkavo NSDAP vadovybei, kad Noimanas būtų paskirtas Klaipėdos krašto nacistinio sąjūdžio vadu, atsišaukime ir žodžiu ragino krašto gyventojus stoti į Sovog ir, kaip „Mernelaendische Rundschau“ priežiūros tarybos pirmininkas, to laikraščio redaktoriui M. Priekšui įsakė vykdyti Klaipėdos krašte nelojalią Lietuvos valstybės atžvilgiu akciją. Už provokišką veiklą po Neumanno-Sasso bylos Lietuvos teismas 1935 m. jį buvo nuteisęs 8 metus kalėti, tačiau jau 1937 m., spaudžiant Vokietijai, amnestavo. Pasakojama, kad jo laikais šnekėti lietuviškai Šereitlaukio dvare buvo uždrausta. Artėjant Raudonajai armijai pabėgo į vakarus, kur apsistojo Velgeno miestelyje prie Ebtorfo ir trumpai buvo miestelio meru. Mirė 1955 m. lapkričio 30 d. Velgene.

## Nuorodos

* Klaipėdos hitlerininkų byla 
* Vokiečiai Lietuvos ūkyje XX a. 3–4 dešimtmečiais 

## Šaltiniai
Mauricijus Prozoras

**Mauricijus Prozoras** (1801 m. rugsėjo 15 d. Romainiuose, Rusijos imperija - 1886 m. Vilniuje, Rusijos imperija) – 1831 m. sukilimo dalyvis, visuomenės veikėjas.

## Biografija

Gimė 1801 m. rugsėjo 15 d. Romainiuose, paskutiniojo LDK kariuomenės stovyklos viršininko Karolio Prozoro Romainių dvare. Studijuodamas Vilniaus universitete susidraugavo su Adomu Mickevičiumi, kuris ne kartą lankėsi Romainiuose. 1831 m. M. Prozoras subūrė ir vadovavo Kauno apskrities sukilėliams, o 1831 m. balandžio 8 d. su kitų apskričių sukilėliais puolė Kauną. Dviem mėnesiams jį užėmė, tačiau išvaryti rusų kariuomenės nepavyko, pasitraukė į Jonavą. Surinkęs apie 1000 sukilėlių užėmė Karmėlavą. Pralaimėjo mūšį prie Turžėnų, Kėdainiuose gynė tiltą per Nevėžį, šis mūšis vadinamas Kėdainių mūšiu. 1831 m. gegužės 5 d. išgelbėjo sukilėlio K. Zaluskio korpusą, prie Baisogalos sulaikęs caro kariuomenės ulonus. Persikėlęs per Nemuną, traukėsi į Gardiną, bet grįžo į Kėdainius ir susijungė su generolo Antano Gelgaudo vadovaujamais lenkų daliniais. Su raitelių eskadronu kovėsi dėl Kauno. 

Pralaimėjęs pasitraukė į Panevėžį ir 1831 m. liepos 5 d. susijungė su generolo H. Dembinskio daliniais. Gavo majoro laipsnį, vadovavo ulonų pulko eskadronui. Nuslopinus sukilimą, išvyko į Prancūziją, kur aktyviai dalyvavo lietuvių ir lenkų emigrantų veikloje. Parašė prisiminimus apie sukilimą Kauno paviete, kuriuos 1833 m. išleido Lietuvos draugijos sekretorius F. Vrotnovskis. Prašė carinės valdžios leidimo grįžti į tėvynę, kuris buvo patenkintas tik 1858 metais. Mirė 1886 m. Vilniuje.

Lenkų klasikas Henrikas Senkevičius istoriniame romane „Tvanas“ M. Prozorą pavaizdavo *Andrejaus Kmitos* asmenyje. Vytauto Didžiojo karo muziejus parengė iliustruotą leidinuką „Kauno pavieto 1831 m. sukilėlių vadas mjr. grafas Mauricijus Prozoras“ (Vilnius, 2007). 1994 m. nauja Vaišvydavos gatvė pavadinta M. Prozoro vardu.

## Literatūra

* Robert Bielecki, Maurycy Prozor, w: Polski Słownik Biograficzny, 1984-1985, t. XXVIII, s. 540-541.
* Marek J. Minakowski, Ci wielcy Polacy to nasza rodzina, wyd. 3, Dr Minakowski Publikacje Elektroniczne, Kraków 2008, ISBN 83-918058-5-9.

## Šaltiniai
Grankulkė

**Grankulkė**  – didesnio skersmens šratas (nuo 5,25 iki 10 mm), paprastai švininis. Grankulkės naudojamos užtaisyti lygiavamzdžių šovinius. Naudojamos medžioklėje.

Gaminami iš švino, plieno, metalo lydinių. Paprastai rutulio formos, bet gali būti ir kitokių formų.

Dažniausiai naudojami šernų, vilkų, stirnų medžioklėse.

## Taip pat skaitykite
* Šratai

## Šaltiniai

* Medžioklė. Algirdas Navasaitis, Kęstutis Pėtelis. 1998, Kaunas. Leidykla „Lututė“.
Bužadūras

**Bužadūras** (; isp. ir ; ) – kyšulys šiauriniame Vakarų Sacharos krante, skalaujamas Atlanto vandenyno, bei to paties pavadinimo miestas, turintis 41 178 gyventojus (2006 m. duomenys).

Iškyšulys yra nutolęs 220 km į pietus nuo pietvakarinio Fuerteventuros salos (Kanarų salos) taško. Miestas – 170 km į pietvakarius nuo Al Ajuno.

## Istorija
Pirmasis europietis, 1434 m. apiplaukęs Bužadūrą, buvo portugalų jūrininkas Gil Eanes. Tai buvo svarbus prekybos kelias į Afriką, o vėliau ir į Indiją.

1884 m. Ispanija pareiškė protektoratą pajūrio regionu nuo Nuadibu kyšulio, Bužadūro pietų link, iki šiaurinio taško, apie 200 km. 1885 m. ispanai užgrobė teritoriją nuo 20° 51' N (Nuadibu kyšulio) iki 26° 8' N (Bužadūro). Prancūzai vėliau užgrobė Vakarų Sacharą.

## Nuorodos
* Palydovo nuotrauka
Dovainonių atodanga

**Dovainonių atodanga** – aukščiausia Kauno marių atodanga, valstybinis geologinis gamtos paveldo objektas, esantis Kaišiadorių rajone, Rumšiškių seniūnijoje, Kaišiadorių miškų urėdijos Rumšiškių girininkijoje (373, 374 kv.), Kauno marių regioninio parko teritorijoje. Tarp kitų išsiskiria aukštais moreniniais stulpais. Paskelbta saugoma 2005 m.

Ties aukščiausia atodangos vieta šliejasi Dovainonių kalva – legendomis apipintas Mergakalnis. Šioje vietoje, prie atodangos viršutinio pakraščio, įrengta regykla. Priešais, marių viduryje, pūpso paukščių pamėgta sala, kur prieglobstį randa ypač retos vandens paukščių rūšys. Atodangos pietinis sparnas (žemiausias) pradeda kilti ties marių įlanka prie išplatėjusio Uolės upelio. Atodanga marių pakrante driekiasi 500 m, tolydžio aukštėdama Nemuno srovės kryptimi iki 42 m ties Mergakalniu. Užima 2,38 ha plotą.

## Geologija

Atodangoje atsiveria ledynmečių palikimas: gerai išlikęs glacigeninių (ledyninių) nuogulų pjūvis, liudijantis Nemuno slėnio šlaitų sandarą, retą geomorfologinio paveldimumo reiškinį, sudėtingą ledyno atslinkimo ir pasitraukimo mechanizmą. Atodanga taip pat liudija vėlyvojo ledynmečio prieledyninių marių raidos ir klimato kaitos paleogeografiją šiame regione.

Atodangoje atsidengia paskutiniojo apledėjimo pirmosios (Brandenburgo) stadijos ledyno rusvai pilko ir pilkšvai rudo moreninio priemolio klodas ir antrosios (Pomeranijos) stadijos rudas moreninis priemolis. Šios atodangos papėdėje yra smiltainių klodų, o viršutinėje dalyje tarytum nosys kyšo moreniniai stulpai – tai moreniniame priemolyje išlikę vertikalūs molio dariniai. 

## Nuorodos

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras  
* Dovainonių atodanga
* Mergakalnio apžvalgos aikštelė
Bošo reakcija

**Bošo reakcija** yra anglies dvideginio ir vandenilio cheminė reakcija, kurios metu gaunama atominė anglis (grafitas), vanduo ir 10 % reakcijai sunaudotos šilumos. Reakcijai vykti kaip katalizatorius reikalinga geležis ir 530–730 laipsnių pagal Celsijų temperatūra.

Reakcija užrašoma taip:

CO2(d) + 2&nbsp;H2(d) → C(k) + 2&nbsp;H2O(d)

Ši reakcija iš tikrųjų yra dviejų reakcijų gavinys. Pirmoji vyksta greičiausiai:

CO2 + H2 → CO + H2O

Sekanti reakcija nulemia cheminės Bošo reakcijos greitį:

CO + H2 → C + H2O

Pilnos reakcijos metu išsiskiria 2,3&times;103 džaulių kiekvienam gramui anglies dvideginio, sureagavusio 650 °C temperatūroje. Reakcija vyksta temperatūrų ruože tarp 450 ir 600 °C.

Reakciją galima paspartinti naudojant geležies, kobalto ar nikelio katalizatorių. Rutenis taip pat spartina reakciją.

Kartu su Sabatjė reakcija, Bošo cheminė reakcija nagrinėjama kaip vienas iš būdų šalinti anglies dvideginį ir gaminti gryną vandenį kosminėse stotyse 

Reakcija taip pat naudojama gaminti grafitui radioaktyviosios anglies datavimo masės spektrometru metu.

Reakcija pavadinta vokiečių chemiko Karlo Bošo vardu.

Tiriamas Bošo reakcijos panaudojimas kosminių stočių gyvybės palaikymo sistemose. Nors šios reakcijos panaudojimas įgalina gauti visiškai uždarą deguonies ir vandenilio apykaitos ratą, kurio metu kaip atliekos gaminama anglis, iškylantys sunkumai reiškia, kad reikalingi išsamesni moksliniai tyrimai, kol Bošo reaktorius taps tikrove. Pagrindiniai sunkumai yra aukštos reakcijos temperatūros palaikymas ir susidariusiais anglies suodžiais teršiamas katalizatoriaus paviršius, žalingai veikiantis reakcijos našumą.

## Išnašos
Jonas Šeikus

**Jonas Šeikus** (1895 m. balandžio 19 d. Meilūnuose, Rusijos imperija – 1976 m. liepos 22 d. Varšuvoje, Lenkijos Liaudies Respublika) – politikas, agronomas, Lenkijos Seimo narys 1938-1939 metais.

## Biografija

Gimė 1895 m. balandžio 19 d. Meilūnuose. Valdė Meilūnų dvaro sodybą, buvo Dūkšto valsčiaus vaitas. 1938 m. išrinktas į Lenkijos seimą kaip *Nacionalinės vienybės partijos* kandidatas. Mirė 1976 m. liepos 22 d. Varšuvoje.

## Nuorodos

* Biografija (lenk.)
Michał Krukowski

**Michal Krukovski** (1891 m. balandžio 10 d. Juodaklonyje, Rusijos imperija – 1940 m. balandį Charkove, Ukrainos TSR) – karininkas, teisininkas.

## Biografija

Gimė 1891 m. balandžio 10 d. Juodaklonyje, Antano ir Paulinos Kočanaitės šeimoje. Baigė teisės mokslus Kazanės universitete. I pasaulinio karo metu paimtas į carinę kariuomenę, prasidėjus bolševikinei revoliucijai perėjo į lenkų dalinį, o Lenkijai tapus nepriklausomai prisijungė prie Lenkijos kariuomenės. Kovojo Lenkijos-sovietų kare ir prieš Lietuvos kariuomenę, dirbo karo lauko teismo teisėju. Nuo 1934 m. dirbo teisėju Vilniaus apeliaciniame teisme. 1940 m. suimtas NKVD ir nužudytas Charkove. 2007 m. spalio 5 d. po mirties suteiktas kapitono laipsnis.  

## Nuorodos

* Biografija (lenk.)

## Literatūra

* Księga Cmentarna Polskiego Cmentarza Wojennego: Charków, Warszawa 2003, ISBN 83-916663-5-2, s. 265.
* Rocznik Oficerski Rezerw 1934 - Ministerstwo Spraw Wojskowych, Biuro Personalne, Warszawa 1934, s. 199;
Likazinas

**Likazinas** () – prekės ženklas, kuriuo kompanija „Roquette“ žymi jos gaminamą hidrogenizuotą gliukozės sirupą (hidrolizuotą krakmolą). 
Vienas pagrindinių likazino komponentų yra maltitolis, gaunamas hidrogenizuojant maltozę. Hidrolizuojant sirupus su skirtingais dekstrozės ekvivalentais () gaunami skirtingi produktai. Pavadinimu *lycasin* paprastai vadinamas sirupas 80/55 (80 nurodo sausos medžiagos kiekį, o 55 – dekstrozės ekvivalentą). Kiti panašaus sirupo variantai (pvz., 75/60 ir 80/33) vadinami *Polysorb*.

Žinoma, kad likazinas suaugusiems gali sukelti šalutinį poveikį – vidurių pūtimą, gurguliavimą žarnyne bei dujų gamybą žarnyne. Žinomi keli atvejai, kai maisto su likazinu valgymas sukėlė rimtų žarnyno veiklos sutrikimų.
Dėl to internete pasirodė jumoristinių atsilipeimų apie „Haribo“ kompanijos saldainius *Sugarless Gummy Bears* ('becukriai guminukai meškučiai').

## Nuorodos

* Statinės su likazino sirupu  (nuotrauka)
* Statinės su likazino milteliais  (nuotrauka)
Katinė siurbikė

**Katinė siurbikė** (*Opisthorchis felineus*) – plokščiųjų kirmėlių () tipo, siurbikių klasės () parazitinė kirmėlė, balzganai gelsvos spalvos, 7-12 mm ilgio ir 2-3 mm pločio. Galutinis parazito šeimininkas - žmonės, naminiai ir laukiniai mesėdžiai gyvūnai, kurie ėda žalias žuvis, tarpinis šeiminkas – gėlavandeniai moliuskai, dažniausiai *Bithynia* genties rūšys, papildomas šeimininkas - gėlavandenės žuvys, dažniausiai karpinės. 

## Paplitimas

Paplitę Rusijoje ir Rytų Europoje, palei Sibiro, ypač Obės, Irtyšiaus ir Tolimųjų Rytų upes, Ukrainoje, Kaliningrado srityje, Karelijos vandens baseinuose, Lietuvoje pavieniai atvejai buvo registruoti Nemuno ir Minijos žemupio zonose.

## Morfologija
Katinė siurbikė yra smulki, kūnas plokščias, pailgo lapelio formos. Abu siurbtukai yra priekiniame kūno gale, netoli vienas kito. Visą kūno ertmę užima labai vingiuota gimda. Skiautėtos formos sėklidės ir kiaušidė yra užpakalinėje kūno dalyje. Žarna yra porinių nešakotų vamzdelių pavidalo; jie nusitęsia kūno šonais ir baigiasi aklinai užpakaliniame kūno gale. Negausios trynio liaukos išsidėsčiusios kūno šonuose.
Konstanty Jeleński

**Konstantinas Jelenskis** (1888 m. rugsėjo 4 d. Aukštadvaryje, Rusijos imperija – 1955 m. gegužės 29 d. Londone, Jungtinė Karalystė) – diplomatas, konsulas.

## Biografija

Gimė 1888 m. rugsėjo 4 d. Aukštadvaryje, Boleslovo Jelenskio ir Kotrynos Gecevičiūtės šeimoje. Baigė politikos studijas Paryžiaus universitete. 1919 m. pradėjo dirbti Lenkijos užsienio reikalų ministerijoje. 1919–1923 m. dirbo Lenkijos ambasadoje Romoje, 1923–1926 m. Madride. 1926–1927 m. dirbo užsienio reikalų ministerijos politikos ir ekonomikos departamente. 1927–1929 m. dirbo ambasadoje Bukarešte, 1929–1932 m. Vienoje. 1932–1933 m. vėl dirbo užsienio reikalų ministerijos politikos ir ekonomikos departamente. 1933–1935 m. buvo konsulas Karaliaučiuje, 1937–1939 m. Miunchene. 1939 m. liepos 31 d. išėjo į pensiją. Naciams užpuolus Lenkiją, pasitraukė į Londoną, kur ir mirė 1955 m. gegužės 29 d.

## Literatūra

* Stanisław Łoza (red.): Czy wiesz kto to jest ?, Wydawnictwo Głównej Księgarni Wojskowej Warszawa 1938
* Jacek M. Majchrowski (red.): Jeleński Konstanty, [w:] Kto był kim w Drugiej Rzeczypospolitej, wyd. BGW Warszawa 1994, s. 98, ISBN 8370665691
Dvūr Kralovė prie Labės

**Dvūr Kralovė prie Labės** (; ) – miestas Hradec Kralovės krašte, Čekijoje. Įsikūręs Elbės upės slėnyje, rytų Bohemijoje, netoli Krkonošių kalnagūbrio. 16 098 gyventojai (2013 m. duomys).

Išvystyta tekstilės ir mašinų pramonė. Netoli miesto yra Dvūr Kralovės zoologijos sodas, kuriame yra virš 2 000 gyvūnų, 500 skirtingų rūšių.

## Istorija
Pirmą kartą paminėtas 1270 m. Iki 1918 m. priklausė Habsburgų monarchijai.

## Galerija

Kostel,radnice,dvur kralove nad labem.JPG|Miesto rotušė
Vaclovas Petras Rževuskis

**Vaclovas Petras Rževuskis** (, 1706 m. spalio 29 d., Rozdolis – 1779 m. spalio 27 d.; Selecas) – Lenkijos valstybinis ir karinis veikėjas. Karūnos lauko etmonas (1752–1773 m.) ir Karūnos didysis etmonas (1773 m.), Krokuvos kaštelionas (1778–1779 m.), Krokuvos vaivada (1762–1778 m.), Podolės vaivada (1736–1750, 1756–1762 m.), raštininkas ir ATR seimo maršalka Varšuvoje 1736 metais. Podgorecko pilies valdytojas.

## Biografija
Lenkijos kilmingos magnatų Rževuskių giminės atstovas, herbo „Kšivda“ savininkas. Karūnos didžiojo etmono Stanislovo Mateušo Rževuskio (1662–1728) ir Liudvikos Kunickaitės jaunesnysis sūnus.

Vaclovas Rževuskis surinko didelę kolekciją vertingų paveikslų ir senovinių ginklų, pervežė vertingiausius iš Olesko į Podgorecko pilį. Įkūrė tipografiją ir teatrą Podgorcuose, pastatė prie pilies bažnyčią.

1732 metais Vaclovas Petras Rževuskis gavo Karūnos lauko raštininko pareigybę. 1733 metais palaikė Stanislovo Leščinskio kandidatūrą į Lenkijos karaliaus sostą. 1734 metais buvo išrinktas konfederatų seimų maršalka Cholmo žemėje. Po Augusto III pergalės buvo priverstas emigruoti į užsienį.

1735 metais Vaclovas Petras Rževuskis Augusto III buvo apdovanotas Baltojo erelio ordinu. Augusto III valdymo metu buvo karaliaus dvaro frakcijos ankstesnės Respublikos tvarkos išsaugojimo šalininkų nariu. 1737 metais buvo išrinktas Karūnos Tribumolo maršalka Liubline. 1736–1750, 1756–1762 metais – Podolės vaivada. 1752 metais buvo išrinktas pasiuntiniu į seimą nuo Cholmščinos. 1752 metais Vaclovas Petras Rževuskis gavo Karūnos lauko etmono buožę, o 1762 metais buvo paskirtas Krokuvos vaivada. Buvo vienas iš lyderių konservatyvios magnatų grupuotės, pasisakančios prieš ATR valstybinės tvarkos reformavimą. 1764 metais pasirašė manifestą, Varšuvoje, konvokacinio seimo metu, kuriame pripažino Rusijos armijos buvimą neteisėtu. 1767 metais tapo vienu iš Radomo konfederacijos sukūrimo organizatorių.

Nuo 1773 metų balandžio iki lapkričio buvo Karūnos didžiuoju etmonu. Už priešinimąsi Rusijos pasiuntinio Nikolajaus Repnino politikai Repnino seimo metu buvo areštuotas ir 5 metam ištremtas į Kalugą. Kalugoje rašė atgailos psalmes. 1778 metais gavo Krokuvos kašteliono pareigybę.

Paskutinius metus pragyveno kaip vienuolis-kapucinas. Mirė Selece 1779 m. spalio 27 d. Palaidotas Kumovo Majoracko kaimo kapinėse.

## Šeima

1732 metų birželį Vaclovas Petras Rževuskis vedė kunigaikštytę Aną Liubomirskaitę (1714–1763), Černigovo vaivados, kunigaikščio Juozapo Liubomirskio (1676–1732) ir Terezos Mnišek (1690–1746) dukterį.

### Vaikai
* Tereza Karolina (1742-1787), nuo 1764 metų Vilniaus vaivados, kunigaikščio Karolio Stnislovo Radvilos (1734–1790) žmona.
* Marija Liudvika (1744–1816) – nuo 1766 metų Žemaitijos generalinio seniūno Jono Mikalojaus Chodkevičiaus (1738–1781) žmona.
* Stanislovas Ferdinandas (1737–1786) – Lietuvos didysis vėliavininkas.
* Juzefas (1739–1816) – Lenkijos generolas-leitenantas.
* Severinas (1743–1811) – Lenkijos generolas-majoras ir Karūnos lauko etmonas.

## Išnašos

## Nuorodos

## Galerija

Podhorce - Zamek 01A.jpg|Podgorecko pilis
Anonymous Wacław Rzewuski.jpg|Vaclovas Petras Rževuskis


|-
Haribo

**Haribo** (, iš **''Ha**ns **Ri**egel, **Bo**nn*) – Vokietijos [[Konditerija|konditerijos]] kompanija, besispecializuojanti [[Želinis saldainis|želinių saldainių]] ir [[guminukas|guminukų]] gamyboje. Ją 1920 m. įkūrė *Johannes ("Hans") Riegel, Sr*. „Haribo“ būstinė yra [[Bona|Bonoje]]. 

„Haribo“  pirmuosius guminukus pagamino 1922 n., tai buvo Hanso Rigelio Vyresniojo išrasti  'guminukai meškučiai'. [[Antrasis pasaulinis karas|Antrojo pasaulinio karo]] metais mirus Hansui Rigeliui Vyresniajam, kompanijos vadovu tapo jo sūnus, irgi Hansas Rigelis. 

Nuo tada „Haribo“ išplėtė savo veiklą, prisijungė daug vietinių saldainių gamintojų ne vienoje pasaulio šalyje.
„Haribo“ yra vienas didžiausių guminkų ir želinių saldainių gamintojų pasaulyje, pagrindinių jo produkcija yra guminukai, po to – želiniai ir [[Saldymedis|saldymedžio]] saldainiai. Kompanija turi 5 fabrikus Vokietijoje ir 13 kitose Europos valstybėse. Pardavimų skyrių turi beveik kiekvienoje Europos valstybėje, taip pat JAV ir Australijoje.  

Muziejus *Landesmuseum Koblenz* 2006 m. sukūrė keliaujančią ekspoziciją apie „Haribo“ istoriją. 

== Pagrindiniai prekiniai ženklai==

=== D. Britanija ===
D. Britanijoje pagrindiniai prekiniai ženklai yra *Starmix*, *Tangfastics*, *Supermix* ir *Maoam*. *Maoam* žymi savo seriją kramčiųjų saldainių. „Haribo“ savo fabrike [[Pontefraktas|Pontefrakte]] (Vakarų Jorkširas) gamina saldymedžio saldainius *Pontefract Cakes*. 

Anksčiau „Haribo“ buvo Austrijos saldainių kompanijos „Pez“ produkcijos platintojas D. Britanijoje.

=== Prancūzija ===
Prancūzijoje vieni geriausiai parduodamų „Haribo“ saldainių yra *Fraise Tagada*. Kitas „Haribo“ gaminys yra *Happy Cola*.

== Kritika ==
„Haribo“ buvo kaltinamas, kad Antrojo pasaulinio karo metais Vokietijoje prievarta naudojo žydus kaip darbo jėgą. Kompanija teigia, kad to nebuvo. 

„Haribo“ kompanija buvo kritikuojama už jos guminukus *Sugarless Gold Bear* ('becukriai auksiniai meškučiai'), kuriuose naudojamas cukraus pakaitalas [[likazinas]], kadangi turima duomenų, jog suvalgius daug šių saldainių gali smarkiai sutrikti žarnyno veikla. Jumoristinės šių saldainių apžvalgos iš Amazon.com svetainės buvo tapusios labai populiariomis.

<gallery>
Bonbon Haribo moster pik.JPG|„Haribo“ saldainiai
Bonbons Haribo.JPG|„Haribo“ saldainių mišinys
Bubble gum at the Haribo factory.jpg|Burbulinė kramtoma guma
Gummy bears.jpg|Guminukai meškučiai
Fraise Tagada.jpg|„Haribo“ saldainiai *Fraise Tagada*

Haribo Matador Mix Bowl Straight.jpg|Saldainių mišinys *Matador Mix*
Haribo Roulette.jpg|Saldainiai *Haribo Roulette*
Haribo Multi Mix.jpg|Saldainių mišinys *Multi Mix*
Haribo-Happy-Cola.jpg|Guminukai *Happy Cola''
Lakritzmuenzen-2.jpg|Saldainiai saldymedžio „monetos“
TUIfly Boeing 737-800; D-AHFM@DUS;10.04.2013 702cn (8669241677).jpg|„Haribo“ reklama ant lėktuvo
Haribo Bonn 002-.jpg|„Haribo“ fabrikas Bonoje


## Nuorodos
Jonas Zamoiskis (1627)

**Jonas „Sauponas“ Zamoiskis** (; 1627 m. balandžio 9 d., Zamostė – 1665 m. balandžio 7 d., Zamostė) – 3-čias Zamoiskių ordinatas (1638–1665), Podolės žemės generolas (1637), Karūnos didysis raikytojas (1653), Karūnos didysis pataurininkas (1655), Sandomiro vaivada (1659–1665), Kijevo vaivada (1658–1659), Kalušo ir Rostocko seniūnas.

## Biografija

Karūnos didžiojo kanclerio Tomo Zamoiskio ir Katerinos Ostrožskaitės sūnus, Karūnos didžiojo etmono Jono Zamoiskio anūkas, paskutinis Zamoiskių giminės, vyresnės linijos atstovas.

1651 metais Jonas Zamoiskis kovėsi prieš sukilusius Ukrainos kazokus Berstečko mūšyje. Karo su švedais (1655–1660) metu Jonas Zamoiskis išsaugojo ištikimybę Jonui II Kazimierui ir atsisakė pripažinti karaliaus Karolio X Gustavo aukščiausią valdžią. 1656 m. vadovavo savo Zamostės tvirtovės gynybai, apgultai Švedijos armijos. Tais pačiais 1656 metais dalyvavo trijų dienų mūšyje prie Varšuvos, kur vadovavo dragūnų (300 žm.) ir husarų įgulom (137 žm.). 1658 m. buvo paskirtas Kijevo vaivada, o sekančiais 1659 metais gavo Sandomiro vaivados pareigybę. 1659 metais savo sąskaita apginklavo karius ir kariavo su Ukrainos kazokais. 1663 metais jam pavyko privesti konfederatus prie paklusnumo Jonui Kazimierui.

## Šeima ir vaikai

1658 m. kovo 3 d. Jonas Zamoiskis vedė 17-metę Prancūzijos bajoraitę ir gražuolę Mariją Kazimierą de Lagranž d’Arkjen, Lenkijos karalienės Marijos Luizos Gonzago dvaro damą, nuo santuokos su kuria turėjo keturis vaikus, kurie mirė vaikystėje. 1665 m. birželį po Sandomiro vaivados Jono „Saupono“ Zamoiskio mirties jo našlė Marija-Kazimiera antrą kartą ištekėjo už karūnos didžiojo maršalkos ir busimo Lenkijos karaliaus Jono Sobieskio. Jonas Zamoiskis buvo paskutinis iš didžiojo etmono palikuonių tiesioginės linijos. Jo dvarus paveldėjo giminaitis, Mykolas Kaributas Višnioveckis.

## Nuorodos

|-
Milly Scott

**Milly Scott** (tikrasis vardas *Marion Henriette Louise Molly*; g. 1933 m. gruodžio 29 d. Den Helderyje) – olandų dainininkė ir aktorė, kilusi iš Surinamo.

## Biografija

Milly Scott anksčiau buvo žinoma kaip džiazo klubų dainininkė. 1966 metais atlikėja laimėjo olandų nacionalinį atrankos konkursą *Nationaal Songfestival*, todėl turėjo teisę dalyvauti tarptautiniame 1966 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse, vykusiame Liuksemburge. Su daina „Fernando en Filippo“ atlikėja užėmė 15 vietą. Vėlesniais metais Milly Scott kaip džiazo dainininkė išpopuliarėjo Anglijoje, Vokietijoje ir Švedijoje. Dešimtajame dešimtmetyje Milly atliko Baby Miller vaidmenį olandų draminiame seriale „Vrouwenvleugel“.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Atlikėjos tinklalapis

|-
Ignotas Žagelis

**Ignotas Žagelis** (1826 m. vasario 14 d. Pavirinčiuose, Rusijos imperija – 1891 m. birželio 21 d. Varšuvoje, Lenkijos Kongreso karalystė) – gydytojas, istorikas, archeologas, vienas žymiausių XIX a. lietuvių keliautojų.

## Biografija

Gimė 1826 m. vasario 14 d. Pavirinčiuose. Tėvas buvo dvarininkas kunigaikštis, teisėjas. Brolis Adomas Eduardas Maksimilijonas Žagelis buvo teisininkas, kraštotyrininkas. Iki 1843 m. mokėsi Ukmergėje. 1845–1850 m. studijavo Kijevo universiteto Medicinos fakultete, įgijo gydytojo išsilavinimą. 1850–1852 m. I. Žagelis dirbo gydytoju Odesoje. 1852–1856 m. jis išvyko į mokslinę kelionę po Europą, tobulinosi Berlyne, Drezdene, Prahoje ir Vienoje. Nuo 1856 m. jis studijavo Paryžiaus universitete, paskui tęsė ir baigė studijas Londone, kur 1859 m. gavo medicinos daktaro mokslinį laipsnį.

1859 m. I. Žagelis dirbo gydytoju Londone, paskui tobulinosi Sorbonoje ir Oksforde, išgarsėjo kaip okulistas. Gyvendamas didmiesčiuose, jis lankė muziejus, mokslo centrus, bendravo su mokslininkais, buvo išrinktas Oksfordo universiteto garbės nariu. 1859–1863 m. jis buvo Jungtinės Karalystės kariuomenės gydytojas Madrase (Indija). 1863–1870 m. I. Žagelis gyveno Egipte, kur buvo vicekaraliaus rūmų okulistas, 1870–1876 m. tarnavo pas Maroko sultoną Abdul Azizą.

1860–1861 m. jis dalyvavo archeologiniuose tyrinėjimuose Karnako šventyklos ir Tėbų griuvėsiuose. 1863–1876 m. keliavo po Šiaurės Afriką ir Sacharą, Abisiniją, Turkiją, lankėsi Ceilone, Javoje, Sumatroje, Madagaskare. Kartu su M. Tiškevičiumi jis tyrinėjo Arabijos regioną ir Egiptą. Jis laikomas pirmuoju europiečiu, atradusiu Nilo ištakas. I. Žagelis keliavo Nilu nuo pat jo ištakų iki žiočių, surinko daug eksponatų, kuriuos pasiuntė Europos muziejams.

Nuo 1871 m. jis buvo Imperatoriškosios Vilniaus medicinos draugijos narys. 1876 m. sugrįžęs į Lietuvą ir apsigyvenęs Vilniuje, I. Žagelis 1876–1881 m. dirbo Vilniaus miesto tarybos sanitarinės komisijos pirmininku. Gyvendamas Vilniuje parašė apie 20 knygų ir straipsnių medicinos, istorijos, geografijos, geologijos, klimatologijos ir kitais klausimais lenkų, prancūzų ir anglų kalbomis.

## Darbai

* *Historja Egiptu* ("Egipto istorija", 2 tomai, lenkų kalba, 1879–1880 m.)
* *Podroz do zrodel Nilu* (lenkų kalba, 1882 m.), 
* *Sur la climat d'Egypte* ("Apie Egipto klimatą", prancūzų kalba, 1883 m.), 
* *Podróż historyczna po Abissynii, Adel, Szoa, Nubii, u źródeł Nilu, z opisaniem jego wodospadów, oraz po krajach podrównikowych; do Mekki i Medyny, Syryi i Palestyny, Konstantynopolu i po Archipelagu* (lenkų kalba, 1884 m.)

## Šaltiniai
Laila Halme

**Laila Halme** (1934 m. kovo 4 d. Jääski – 2021 m. lapkričio 28 d. Tamperėje) – suomių dainininkė.

1963 m. Laila atstovavo Suomijai 1963 m. „Eurovizijoje“ su daina „Muistojeni laulu“ (), tačiau kartu su Nyderlandų, Švedijos ir Norvegijos atstovais užėmė paskutinę vietą, nesurinkę nei vieno taško.

1961 m. Laila pasirodė filmuose „Penkki“ ir „Tähtisumua“.

## Nuorodos
* Laila Halme svetainėje Internet Movie Database 

## Šaltiniai

|-
Henrikas Grigonis

**Henrikas Grigonis** (1889 m. gegužės 20 d. Paberžėje, Rusijos imperija – 1955 m. lapkričio 4 d. Minske, Baltarusijos TSR) – teatro ir kino aktorius, komediantas.

## Biografija

Gimė 1889 m. gegužės 20 d. Paberžėje. 1908 m. pradėjo aktoriaus karjerą, vaidino Valdivostoke ir Chabarovske, kur buvo paimtas tarnauti į carinės kariuomenės laivyną. 1918 m. pradėjo vaidinti dramose ir komedijose Minske. Nuo 1920 m. vaidino Janko Kupalos baltarusių teatre. 1941 m. tapo Baltarusijos TSR liaudies artistu. Mirė 1955 m. lapkričio 4 d. Minske.

## Kūryba
**Teatro rolės**

Komedijos meistras. Pirmasis vaidmuo – Jourdain Molière'o „Мещанин во дворянстве“. Tada užsienio ir baltarusių klasikų įvaizdžiai: Šekspyro, Lopės de Vegos, Byaduli, Šaro ir kt.

Svarbiausi vaidmenys:

* Y. Kupalos „Павлинка“ – Pustarevičius
* M. Charot „На Купалье“ – Danila
* E. Mirovičiaus  „Кастусь Калиновский“ – Muravjovas
* E. Mirovičiaus „Машека“ – Dorošas
* E. Mirovičiaus „Коваль-воевода“ – Kovalius
* K. Krapiva „Кто смеётся последним“ – Ničiporas
* A. Korneichukas „Платон Кречет“– Bublikas
* A. Korneichukas „В степях Украины“– Galuška
* A. Čechovo „Вишнёвый сад“ – Firsas

* Moliere  "Мещанин во дворянстве" – Jourdain Molière'o
* M. Charot „На Купалье“ – Danila
* Lope de Vega „Собака на сене“– Grafas Ludvikas ir kt.

**Filmografija**

Nuo 1930-ųjų H. Grigonis vaidino filmuose.
# 1936 – *Днепр в огне*
# 1938 – *Кармелюк*
# 1954 – *Кто смеётся последним?*

## Nuorodos

* Biografija (rus.) 
* https://be.wikipedia.org/wiki/%D0%93%D0%B5%D0%BD%D1%80%D1%8B%D1%85_%D0%AE%D1%80%E2%80%99%D0%B5%D0%B2%D1%96%D1%87_%D0%93%D1%80%D1%8B%D0%B3%D0%BE%D0%BD%D1%96%D1%81

## Literatūra

* Мастацтва Савецкай Беларусi. Зборнiк артыкулаў. – Мінск, 1955. – С. 348–354.
Sabatjė reakcija

**Sabatjė reakcija** arba **Sabatjė vyksmas** yra cheminė reakcija, kurią 1910 m. atrado Prancūcijos chemikas Polo Sabatjė. Reakcijos metu vandenilis sąveikauja su anglies dvideginiu esant aukštai temperatūrai (dažniausiai 300–400&nbsp;°C) ir slėgiui. Reakcijos rezultatas – susidaręs metanas ir vanduo. Reakcijai paspartinti, naudojamas nikelio katalizatorius. Ruteniu dengto aliuminio oksido substrato katalizatorius yra dar našesnis. Sabatjė reakcija yra egzoterminė reakcija:

: CO2 + 4 H2 → CH4 + 2 H2O + šiluma
: ∆H = −165.0 kJ/mol
: (reakcijai pradėti reikalinga pradinė energija/šiluma)

## Energijos kaupimas
Yra siūlymų iš atsinaujinančių energijos šaltinių, tokių kaip saulės, vėjo, upių ar vandenyno bangų/srovių pagamintą perteklinę elektros energiją, panaudoti metanui (gamtinėms dujoms) gaminti.

Tokiu būdu pagamintas metanas gali būti tiekiamas į įprastinius dujotiekių tinklus, kurie daugelyje šalių geba sutalpinti metams ar dvejiems reikalingą dujų atsargą. Tais atvejais, kai atsinaujinantys šaltiniai gamina per mažai elektros energijos, pagamintas anksčiau metanas gali būti panaudotas elektros energijos gamybai (arba kogeneracinėse jėgainėse elektrą ir šilumą). Elektrolizės metu naudojant perteklinę elektros energiją iš vandens būtų gaminamas vandenilis, kuris arba būtų naudojamas kuro celėse, arba sumaišius su CO2 vykdoma Sabatjė reakcija ir gaminamas metanas. Anglies dvideginis (CO2) gali būti išskirtas iš oro arba iš iškastinio kuro degimo produktų ar kitų šaltinių.

Vokietijoje 2012 m. pademonstruota veikianti 250&nbsp;kW jėgainė.

## Šaltiniai
Krunoslav Slabinac

**Krunoslav „Kićo“ Slabinac** (g. 1944 m. kovo 28 d. Osijeke) – kroatų dainininkas ir politikas.

1969 metais Krunoslav išleido pirmąjį singlą „Plavuša“, greitai tapo vienas populiariausių Jugoslavijos atlikėjų. Dar labiau išpopuliarėjo 1970 metais, kai jis su daina „Više nećeš biti moja“ laimėjo *Opatijafestivalen* festivalį. Po metų Krunoslav dalyvavo „Jugovizija“, Jugoslavijos atrankoje į „Euroviziją“, kur su daina „Tvoj dječak je tužan“ užėmė pirmą vietą. 1971 m. „Eurovizijos“ konkurse atlikėjas pasirodęs su atrankoje nugalėjusia daina „Tvoj dječak je tuža“n, su 68 taškais užėmė 14 vietą. Krunoslav „Jugovizija“ konkurse taip pat dalyvavo 1970 ir 1973 m. 8-ame dešimtmetyje atlikėjas gastroliavo JAV.

Jis taip pat yra žinomas kaip politikas. 1997–2001 metais buvo Kroatijos parlamento narys.

## Diskografija
* *Tvoj dječak je tužan* (1971)
* *Tužna Je Anuška* (1972)
* *Hej bećari* (1975)
* *Da Sam Tvoje Riječi Slušao Majko* (1976)
* *Pružimo Si Ruke* (1976)
* *Pusti noćas svoje kose* (1978)
* *Seoska sam lola* (1979)
* *Rock and Roll* (1981)
* *Svatovac* (1983)
* *Dok Sanjaš* (1984)
* *Krunoslav Slabinac* (1984)
* *Christmas with Kićo* (1984)
* *Rock and Roll 2* (1985)
* *Stani suzo* (1985)
* *Dal' se sjećaš* (1986)
* *Oj, garava, garava* (1987)
* *Tiho, tiho uspomeno* (1988)
* *Za tebe* (1991)
* *Ako zora ne svane* (1995)
* *Sve najbolje* (1995)
* *Zlatna kolekcija* (2006)

## Nuorodos
* Krunoslav Slabinac svetainėje Internet Movie Database 

|-
RKL 2014–2015 m. sezonas

**[[RKL]] 2014–2015 metų sezonas** – 10-as lygos sezonas, kuriame dalyvauja 34 klubai. 16 varžosi A divizione, 18 B divizione.

## Reguliarusis sezonas
### A divizionas

### B divizionas

## Atkrintamosios varžybos (A divizionas)
### Aštuntfinaliai

### Finalai

## Atkrintamosios varžybos (B divizionas)
### Aštuntfinaliai

### Finalai
Rokis

**Rokis** () – 1976 metų amerikiečių drama, režisuota John G. Avildsen. Scenarijų parašė ir pagrindinį vaidmenį atliko Sylvester Stallone. Taip pat vaidina Talia Shire, Burt Young ir Carl Weathers.

## Pagrindiniai aktoriai

: *Aktorius – vaidmuo*

* Sylvester Stallone – Rokis Balboa
* Talia Shire – Adriana Balboa
* Burt Young – Polis
* Carl Weathers – Apolas Krydas
* Burgess Meredith – Mikis Goldmilas

## Siužetas

Rokis Balboa (aktorius Sylvester Stallone), boksininkas iš Filadelfijos, kuris vieną dieną gauna netikėtą pasiūlymą kautis su pasaulio sunkiasvorių čempionu Apolu Krydu (aktorius Carl Weathers). Rokis sutinka kautis ir išgarsėja.

## Biudžetas

Filmas buvo nufilmuotas už 1,075 mln. JAV dolerių per 1 mėnesį, nepaisant to uždirbo 225 mln. dol. ir tapo populiariausiu 1976 metų filmu.
Vrchlabis

**Vrchlabis** (; ; ) – miestas šiaurės Hradec Kralovės krašte, Čekijoje. Įsikūręs Krkonošių kalnagūbryje, prie Elbės upės. 12 676 gyventojai (2013 m. duomenys). Priklauso Trutnovo rajonui.

XV a. miestelis buvo svarbus metalurgijos centras. XVI a. buvo gaminami tekstilės dirbiniai. Nuo 1876 m. pradėjo vystytis žiemos sporto šakos. Žiemos sportas, turizmas ir automobilių pramonė yra svarbiausios pramonės šakos miesto ekonomikai. 

## Istorija

Gyvenvietė vadinta *Wrchlab* (ankstesnis pavadinimas) įkurta apie 1300 m. Pirmą kartą paminėtas 1359 m. Vienas svarbiausių miestelio gyventojų buvo kalnakasys vardu Kryštof Gendorf. Jis padėjo miesteliui tapti vienu svarbiausių metalurgijos centrų. Daugelis vokiškai kalbančių žmonių persikėlė čia dirbti ir gyventi.

Iki 1918 m. priklausė Habsburgų monarchijai. Nuo 1938 iki 1945 m. buvo vienas iš Sudetų savivaldybių. Vrchlabis klestėjo ekonomiškai, nuo 1989 m. Aksominė revoliucijos tapo svarbiu šalies kurortu. Čia įsikūrusi Krkonošo nacionalinio parko direkcija.
Liusi (filmas)

**Liusi** () – 2014 m. prancūzų mokslinės fantastikos veiksmo filmas, kuriam scenarijų parašė ir režisavo Luc Besson, o prodiusavo jo žmona Virginie Silla. Filmas filmuotas Taipėjuje, Paryžiuje ir Niujorke. Pagrindinius vaidmenis atliko Scarlett Johansson, Morgan Freeman, Amr Waked ir Choi Min-sik. S. Johansson atliko pagrindinės veikėjos tokiu pat vardu kaip ir filmo pavadinimas, kuri įgauna telekinetinių sugebėjimų nootropiniams narkotikams patekus į jos organizmą, vaidmenį.

Filme daug dėmesio skiriama dešimties procentų mito nagrinėjimui.

## Siužetas

Liusi, 25-erių metų amerikietė, gyvena ir studijuoja Taipėjuje, Taivane. Jos vaikinas apgaule priverčia ją atlikto jo darbelį – pristatyti lagaminą su sintetiniais narkotikais, žinomais CPH4 pavadinimu, jo darbdaviui ponui Jangui, korėjiečių mafijos bosui. Sandorio metu nušaunamas Liusės vaikinas, o ji pati priverčiama nugabenti narkotikus į pardavimo taškus Europoje po to, kai į jos pilvo ertmę įsiuvama narkotikų pakuotė. Liusei bebūnant įkalintai, vieno iš jos pagrobėjo smurtinio akto metu prieš ją narkotikų pakuotė praplyštą ir narkotikams patekus į jos organizmą Liusė nepaliaujamu greičiu ima įgauti vis daugiau fizinių ir protinių sugebėjimų, tokių kaip telepatija, telekinezė, mintinės kelionės laiku bei gebėjimas pasirinkti nejausti emocijų ir jutiminių potyrių. Išžudžiusi pagrobėjus ji pasprunka su siekiu surasti kitus asmenis, taip pat gabenančius narkotikus...

## Įvertinimas ir atsiliepimai
Filmas susilaukė didžiulio komercinio pasisekimo, tarptautiniu mastu uždirbo per 458 mln. JAV dolerių, tuo tarpu biudžetas tesiekė 40 mln. JAV dol. Iš kritikų daugiausia sulaukė teigiamų atsiliepimų, buvo pagirta Johansson vaidyba, pramoginių ir intriguojančių temų pateikimas bei vizualinis apipavidalinimas, bet kritikos sulaukta dėl absurdiško ir painaus siužeto.

Filmų vertinimo svetainėse Metacritic ir Rotten Tomatoes filmas atitinkamai įvertintas 61 balu ir 66 % iš 100.

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
* „Liusi“ svetainėje Internet Movie Database
* „Liusi“ svetainėje Metacritic
* „Liusi“ svetainėje Rotten Tomatoes
Vytautas Briedis

**Vytautas Briedis** (1940 m. rugpjūčio 27 d. Nausėdžiuose, Biržų rajone – 2019 m. rugsėjo 22 d. Vilniuje) – Lietuvos irkluotojas, irklavimo treneris, 1968 m. olimpinio bronzos medalio laimėtojas, visuomenės veikėjas.

## Biografija

Gimė 1940 m. rugpjūčio 27 d. Nausėdžiuose. Pradėjo irkluoti 1955 m., TSRS vyrų irklavimo rinktinės narys (1962–69). 1968 m. baigė KPI Vilniaus filialą. 1959–1960 m. Vilniaus elektros tinklų elektromontuotojas, 1960–1962 m. Vilniaus elektros suvirinimo gamyklos inžinierius, 1969–1976 m. Vilniaus lengvosios pramonės technikumo dėstytojas. 1976–1980 m. Vilniaus Dinamo irklavimo bazės direktorius, 1980–1990 m. Lietuvos irklavimo vyr. treneris. 1990–1992 m. KKSD sporto skyriaus viršininkas, 1992–1993 m. Lietuvos sporto federacijų direktorato direktoriaus pavaduotojas, 1993–1997 m. Lietuvos sporto federacijų sąjungos generalinis sekretorius, 1997–2002 m. ir 2004–2008 m. Lietuvos olimpinio sporto centro direktoriaus pavaduotojas.

1988 m. Lietuvos sąjūdžio steigiamojo suvažiavimo delegatas, LTOK atkūrimo iniciatyvinės grupės, LTOK generalinės asamblėjos, 1988–2000 m. LTOK Vykdomojo komiteto narys, 1992–2000 m. komiteto narys iždininkas. Apdovanotas Sausio 13‑osios atminimo medaliu (2005), KKSD medaliu Už nuopelnus Lietuvos sportui (2000) ir Sporto garbės komandoro ženklu (2010), LTOK Garbės ženklu (2000), Olimpine žvaigžde (2005) ir Olimpiniu žiedu (2010).

## Pasiekimai

* 12 kartų Lietuvos irklavimo čempionas: dvivietės kanojos (1957), aštuonvietės (1960, 1961, 1964, 1970, 1972), dvivietės su vairininku (1966, 1967), keturvietės be vairininko (1969, 1972, 1973), keturvietės su vairininku (1970).
* 6 kartus TSRS irklavimo čempionas: aštuonvietės (1961–64), pavienės keturvietės be vairininko (1965) ir su vairininku (1969), SSRS čempionatų pavienės dvivietės su vairininku 2 kartus sidabro (su J. Motiejūnu ir R. Žilinsku, 1966, 1967) ir bronzos (su D. Vijeikiu ir R. Žilinsku, 1970) medalių laimėtojas. SSRS tautų spartakiadoje irkluodamas aštuonvietę 1963 m. užėmė 1 vietą, pavienę dvivietę su vairininku 1970 m. – 2 vietą (su J. Motiejūnu ir R. Žilinsku), 1971 m. – 3 vietą (su D. Vijeikiu ir R. Žilinsku).
* Europos aštuonvietės irklavimo 2 kartus vicečempionas (1963 Kopenhaga; 1964 Amsterdamas). Pasaulio aštuonvietės irklavimo vicečempionas (1962 Liucerna, Šveicarija), 1966 m. pasaulio čempionate Blede (Jugoslavija) irkluodamas dvivietę su J. Motiejūnu užėmė 10 vietą. 1964 m. vasaros olimpinėse žaidynėse aštuonvietės irklavimo varžybose užėmė 5 vietą, 1968 m. vasaros olimpinėse žaidynėse laimėjo olimpinį bronzos medalį.
* Jo vadovaujama Lietuvos vyrų irklavimo rinktinė 1980–88 m. buvo TSRS čempionatų prizininkė, 1983 m. – TSRS tautų spartakiados irklavimo varžybų laimėtoja (iš viso pelnė 39 medalius).

## Nuorodos

* Biografija
* Profilis www.sports-reference.com
Romas Striupas

**Romas Striupas** (1886 m. gruodžio 22 d. Steponiuose, Rusijos imperija – 1934 m. rugsėjo 8 d. Kaune, Lietuva) – rašytojas, prozininkas.

## Biografija

Gimė 1886 m. gruodžio 22 d. Steponiuose. Mokėsi felčerių mokykloje Syzranėje. Už lietuviškos spaudos laikymą nuteistas vieneriems metams kalėjimo, buvo paimtas į carinę kariuomenę, kur dirbo felčeriu. 1920 m. pradėjo dirbti felčeriu Kauno ligoninėje. Rašė prozą į įvairius periodinius leidinius, tokius kaip „Šaltinėlis“, „Rygos garsas“, „Pradai ir žygiai“, „Gaisai“. Parašė aforizmus „Alkanos mintys“ (1929), „Žmogus žmogui“ (1924), „Šventoji naktis“ (1931), „Trylika apaštalų“ (1933). 1934 m. rugsėjo 8 d. nuskendo Nemune. 

## Nuorodos

* Rokiškio rajono įžymių datų kalendorius 
* Biografija (rus.) 

## Literatūra

* Laima Arnatkevičiūtė. Striupas Romas // Lietuvių literatūros enciklopedija. Vilnius: Lietuvių literatūros ir tautosakos institutas, 2001. ISBN 9986-513-95-2. P. 474.
* J. G. Striupas Romas // Lietuvių enciklopedija. T. 29: Stoss – Širdietis. Boston: Lietuvių enciklopedijos leidykla, 1963. P. 48–49.
*Tragingai žuvo rašytojas R. Striupas // Jaunasis studentas. Nr.3-4. Kaunas: 1934.  P. 3-4
Europa (2013 filmas)

**Europa** () – 2013 m. mokslinės fantastikos filmas, režisuotas Sebastián Cordero. Pagrindinius vaidmenis atliko Christian Camargo, Anamaria Marinca, Michael Nyqvist, Daniel Wu, Karolina Wydra ir Sharlto Copley.

Filme pasakojama fiktyvi istorija apie tai, kaip pirmosios pilotuojamos misijos metu astronautų įgula išsilaipino Europoje, viename iš Jupiterio palydovų. Nepaisant ištikusio katastrofiško techninio gedimo, dėl kurio buvo prarastas ryšys su Žemėje esančiu misijos valdymo štabu, ir eilės pavojingų sukrėtimų, įgula tęsia misiją link Europos, kuri kupina gluminančio paslaptingumo.

## Siužetas

Šeši astronautai nutaria dalyvauti privačiomis lėšomis remiamoje misijoje į Europą, vieną iš Galilėjo Jupiterio palydovų, su siekiu atrasti galimas gyvybės ištakas. Įvykus katastrofiškam erdvėlaivio techniniam gedimui ir žuvus vienam iš įgulos narių, likę komandos nariai netenka galimybės susisiekti su Žemėje esančiu misijos valdymo štabu. Visgi jie tęsia savo misiją, pasiekdami Europos orbitą ir nutūpdami ant mėnulio paviršiaus. Įgula nutaria išžvalgyti po ledu tyvuliuojantį mėnulio vandenyną. Jų paleistas zondas užfiksuoja didžiulius radiacijos kiekius vandenyno gelmėse, o vėliau atrandama čia estint gyvybės. Netrukus ima skilinėti po erdvėlaiviu esantis ledas ir aparatas pradeda grimzti. Prieš vandenyno vandeniui užtvindžius pilotų kabiną išnyra paslaptingas, radiaciją skleidžiantis padaras.

## Įvertinimas ir atsiliepimai
Filmas „Europa“ iš kritikų susilaukė daugiausia teigiamų atsiliepimų. Tinklalapyje Rotten Tomatoes filmas įvertintas 80 %. Metacritic suvestinės duomenimis, filmo įvertinimas siekia 68 balus iš 100.

Justin Chang iš žurnalo „Variety“ pavadino filmą „gana įtikinančiu ir įspūdingai sustyguotu darbu.“ Tuo tarpu space.com teigė, kad „filme perteikiama viena labiausiai jaudinančių ir realistiškiausių kosmoso tyrinėjimo misijų nuo filmų Mėnulis arba 2001 m. kosminė odisėja.“

## Išnašos
Mažasis raketinis laivas

**Mažasis raketinis laivas**, *MRL* () – tarybinių raketinių karo laivų poklasis, tarpinis tarp mažesnių raketinių katerių ir didesnių didžiųjų raketinių laivų. NATO klasifikacijoje MRL priskiriami korvetėms. 

XX a. 7-to dešimtmečio pabaigoje imti kurti raketiniai laivai, kurių klasė buvo pavadinti *mažieji raketiniai laivai*. Jų prireikė, nes iki tol naudoti 183R, 205 ir 206MR projektų raketiniai kateriai turėjo trūkumų:
* artilerinė ginkluotė buvo silpna,
* raketinių oro gynybos ginklų visai neturėjo,
* o jūrinės savybės (*мореходность*) nepakankamos.  

Pirma didelė tarybinių MRL serija buvo 1234 projekto laivai (17 bazinio modelio ir 10 eksportinio modelio laivų). 1978-1979 m. laivynas gavo 1234.1 projekto 19 mažųjų raketinių laivų su sustiprinta artilerine ginkluote ir 1 1234.7 projekto MRL su sustiprinta priešlaivine ginkluote. 9-tą dešimtmetį buvo sukurti MRL su oro pagalvėmis (1239 projektas) ir MRL su povandeniniais sparnais (1240 projektas).  


Nanuchka-I DN-SC-88-09637.jpg|1234.1 projekto MRL „Vichr“ (Ramiojo vandenyno laivynas)
RaisAli-2.jpg|1234E projekto MRL „Rais Ali“ (Alžyras)
Project1239-drawing-2010.png|1239 projekto MRL brėžinys
Bora Class Missile Corvette Samum.jpg|1239 projekto MRL „Samum“ (Baltijos laivynas)


J. Apalkovo nuomone, į TSRS KJL sudėtį įvedus didžiuosius raketinius katerius (1241 projektas) su 76 mm artileriniu įrenginiu, kurie dydžiu beveik sutampa su 1234 projekto MRL, du raketinių laivų poklasiai – mažieji raketiniai laivai ir raketiniai kateriai, – praktiškai susiliejo į vieną poklasį..

## Nuorodos
Conny Vandenbos

**Conny Vandenbos** (tikrasis vardas *Jacoba Adriana Hollestelle*;  1937 m. sausio 16 d. Hagoje – m. 2002 m. balandžio 7 d. Amsterdame) buvo populiari olandų dainininkė.

## Biografija

Jacoba Adriana Hollestelle gimė Hagoje, Nyderlanduose. Kaip solistė, debiutavo „KRO-Springboard“ radijo laidoje, kurioje ji atliko prancūzų šansono stiliaus dainas. Po pasirodymo Belgijos *Knokkefestival* 1961 metais, Conny pasirašė sutartį su įrašų kompanija „Philips Phonogram“. 1964 metais atlikėja turėjo savo televizijos laidą „Zeg Maar Conny“, kurią transliavo NCRV kanalas.

1965 metais Conny atstovavo Nyderlandams Neapolyje (Italija) vykusiame 1965 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse, kur su daina „t Is genoeg“ užėmė vienuoliktą vietą. Po metų atlikėja išleido singlą „Ik Ben Gelukkig Zonder Jou“, kuris susilaukė sėkmės.

1976 m. pelnė Gouden Harp apdovanojimą už albumą „Zo Wil Ik Leven“.

Conny Vandenbos mirė 2002 m. balandžio 7 d. Amsterdame nuo plaučių vėžio.

## Diskografija

### Albumai
* *Een vrouw van deze tijd* (1974)
* *Van dichtbij* (1975)
* *Zo wil ik leven* (1976)
* *Licht en schaduw* (1976)
* *Over liefde* (1979)
* *Conny Vandenbos zingt Janis Ian* (1980)
* *Net als iedereen* (1983)
* *De mooiste dag* (1987)

### Singlai
* *Ik ben gelukkig zonder jou* (1966)
* *Een roosje m’n roosje* (1974)
* *Drie zomers lang* (1975)
* *Sjakie van de hoek* (1975)
* *Ome Arie* (1976)
* *Weet je wat we doen* (1977)
* *Don’t leave tonight* (su Janis Ian) (1980)

## Nuorodos

* Tinklalapis

|-
Anneke Grönloh

**Johanna Louise „Anneke“ Grönloh** (1942 m. birželio 7 d. Tondano, Indonezija – 2018 m. rugsėjo 14 d. Arleuf, Njevras, Prancūzija) – olandų dainininkė.

Anneke Grönloh gimė Tondano, tuometinėje Nyderlandų Rytų Indijoje. Po Antrojo pasaulinio karo, su šeima persikėlė į Eindhoveną, Nyderlandus. Anneke tapo žinoma 1959 metais, kai laimėjo talentų konkursą. 1962–1963 metais išleistų dainų „Brandend zand“, „Paradiso“, „Soerabaja“ ir „Cimeroni“ muzikinių įrašų tope Nyderlandų Top 40 užėmė pirmąsias vietas, o „Paradiso“ šiame tope pirmoje vietoje išbuvo 16 savaičių.

1964 m. „Eurovizijos“ konkurse su daina „Jij bent mijn leven“ () užėmė 10 vietą. Atlikėja dar kartą bandė patekti į „Euroviziją“ 1969 metais, tačiau atrankoje „Heartbeat“ su kūriniu liko penktoje vietoje. Nuo 7-o dešimtmečio pabaigos Anneke pradėjo tarptautinę dainininkės karjerą.

Be populiariosios muzikos, Anneke taip pat atlieka kroncong bei džiazo stilių kūrinius.

## Diskografija
* *Anneke nu* (1966)
* *Asmara* (1967)
* *Liedjes van verlangen* (1980)
* *Voor jou* (1982)
* *25 jaar Anneke Grönloh* (1987)
* *My one and only love* (1992)

## Nuorodos

* Oficiali svetainė

|-
Leonas Benešiūnas

**Leonas Benešiūnas** (1927 m. birželio 19 d. Tarvyduose, Panevėžio rajone) – technologas, išradėjas.

## Biografija

Gimė 1927 m. birželio 19 d. Tarvyduose. 1948 m. mokėsi autoremonto kursuose Kaune. 1949-1951 m. Kaliningrado traukinių remonto ir statybos gamyklos mechanikas. 1951-1975 m. dirbo Kaliningrado žuvininkystės įrangos gamykloje. Buvo vienas iš greitų maisto šaldymo aparatų *MAR* ir *ARSA* išradėjų. 1975-2005 m. Panevėžio metalo gamyklos *Metalitas* eksperimentinio skyriaus vadovas. Už nuopelnus darbe 1970 m. apdovanotas Garbės ženklo ordinu, 1973 m. TSRS valstybine premija, 1974 m. Darbo raudonosios vėliavos ordinu. 

## Literatūra
* О присуждении Государственных премий СССР 1973 года в области науки и техники: Постановление ЦК КПСС и Совета Министров СССР от 5 ноября 1973 г. № 816 // Собрание Постановлений Правительства СССР. – 1973. – № 24. – Ст. 136.
* Лауреаты Государственной премии // Маяк. – 1973. – 7 нояб. – С. 1.
* Прохазко Г. Леонас Бенешюнас, бригадир // Маяк. – 1973. – 15 нояб. – С. 2: ил.
* Синие рассветы: Документально-художественный сборник о рыбаках / Сост. и авт. вступит. ст. И. С. Хрусталёв. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1974. – 384 с.: фот. – (Зажги свою звезду). – 15000 экз.
Želinis saldainis

**Želinis saldainis** (; ; ; ) – minkštos konsistencijos pjaustytas ar figūrinis saldainis iš vaisių ir/arba uogų tyrės, džemo ar marmelado. Kiti ingredientai – cukrus, vanduo, stingdikliai ir kiti maisto priedai. Paprastai apibarstytas cukrumi ar jo mišiniais su maisto priedais arba glaistytas.

## Nuorodos
* Želinis saldainis . In: LST 1918:2005. Konditerija. Cukrinė konditerija. Terminai ir apibrėžtys