open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Raimundas Alekna

**Raimundas Alekna** (g. 1959 m. balandžio 16 d. Subačiuje, Kupiškio raj.) – psichiatras psichoterapeutas, Lietuvos ir Vilniaus miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija
1977 m. baigė Panevėžio internatinę sporto mokyklą. 1985 m. baigė Kauno medicinos institutą, po metų – psichiatrijos internatūrą, įgijo gydytojo psichiatro kvalifikaciją. 1993 m. suteikta gydytojo psichiatro aukščiausioji kvalifikacinė kategorija, 1997 m. – gydytojo psichoterapeuto pirma kvalifikacinė kategorija.

1986–1988 m. Panevėžio miesto greitosios medicininės pagalbos stoties ir Respublikinės Panevėžio ligoninės gydytojas psichiatras, 1988–1990 m. poliklinikos psichoneurologijos skyriaus vedėjas. 1990–1992 m. Kauno medicinos akademijos Psichiatrijos klinikos asistentas. 1992–1995 m. Respublikinės Panevėžio ligoninės Psichosomatinio skyriaus vedėjas. 1988–1990 m. ir 1992–1995 m. neetatinis Panevėžio krašto vyriausiasis psichiatras. 1995–1997 m. Panevėžio miesto savivaldybės mero pavaduotojas.

1997–2000 m. Seimo narys, 1997 m. Sveikatos apsaugos ministerijos sekretorius. 1999 m. birželio 10 d. – 2000 m. lapkričio 10 d. LR Sveikatos apsaugos ministras. 2000–2002 m. Vilniaus Aušros vartų ligoninės vyriausiasis gydytojas, 2002–2009 m. Vilniaus psichoterapijos ir psichoanalizės centro direktorius, 2013–2014 m. – Ąžuolyno klinikos direktorius. 2010–2011 m. Vilniaus miesto meras.

1995–1997 m. Panevėžio miesto savivaldybės tarybos narys. 2003–2015 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys.

Nuo 1993 m. Tėvynės sąjungos narys.

1989–1991 m. Lietuvos gydytojų sąjungos valdybos narys, 1990–1991 m. Lietuvos gydytojų sąjungos Kauno skyriaus vicepirmininkas, 1992–1995 m. Lietuvos psichiatrų asociacijos valdybos narys. Nuo 1995 m. Europos Transakcinės analizės asociacijos narys, nuo 1997 m. Lietuvos Transakcinės analizės asociacijos viceprezidentas, prezidentas.

1976–1980 m. Lietuvos lengvosios atletikos rinktinės narys. 1978 m. lengvosios atletikos daugiakovės Lietuvos jaunimo čempionas. Nuo 2003 m. Lietuvos triatlono federacijos prezidentas. Vilniaus senamiesčio Rotary klubo narys.

Žmona Dalia, gydytoja. Vaikai: Martynas (g. 1981 m.), Mindaugas (g. 1983 m.), Domantas (g. 1990 m.), Augustė (g. 1993 m.).

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Biografija 
* LRS tinklalapis

|-
Andrius Kupčinskas

**Andrius Kupčinskas** (g. 1975 m. kovo 20 d. Kaune) – Lietuvos ir Kauno miesto politinis bei visuomenės veikėjas, Seimo narys, buvęs Kauno miesto meras.

## Biografija

1993 m. baigė Kauno S. Daukanto vidurinę mokyklą, 1998 m. Vytauto Didžiojo universiteto (VDU) Humanitarinių mokslų fakultete baigė istorijos ir politologijos mokslus, bakalauras, 2000 m. VDU Politikos mokslų ir diplomatijos institute baigė informacijos ir komunikacijos mokslus, magistras.

1997–2000 m. Kauno miesto savivaldybės Informacijos ir ryšių su visuomene skyriaus vyr. konsultantas. 1998–1999 m. Kauno apskrities dienraščio „Kauno žinios” reporteris. 2000–2003 m. bendros Lietuvos-Prancūzijos UAB „Baltic Pack” vadybininkas. 2003–2005 m. Kauno miesto savivaldybės mero patarėjas jaunimo, sporto ir bendruomenių klausimais. 

2000–2018 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos  narys. 2003–2007 m. Tėvynės Sąjungos frakcijos seniūnas, Miesto ūkio, Savivaldos ir ekonomikos, Biudžeto ir finansų komitetų narys, Antikorupcijos komisijos pirmininkas, Bendruomenių centrų rėmimo fondo pirmininkas, Privatizavimo, Peticijų, Strateginio planavimo ir investicinių projektų koordinavimo komisijų narys. 

2007–2015 m. Kauno miesto savivaldybės meras.

Nuo 2018 m. Seimo narys, Ekonomikos komiteto narys, Jaunimo ir sporto komisijos narys.

1993 m. Jaunųjų konservatorių lygos (JKL) narys, valdybos narys, vicepirmininkas, pirmininkas. 2005–2015 m. Tėvynės Sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai (TS-LKD) Kauno skyrių sueigos pirmininkas, nuo 2017 m. (TS-LKD) Kauno apskrities koordinacinės tarybos pirmininkas.

1997-2003 m. Kauno jaunimo reikalų tarybos steigėjas ir narys, 2003-2007 m. pirmininkas. Nuo 2001 m. Atlanto sutarties Lietuvos bendrijos (LATA) narys, Kauno skyriaus pirmininkas, valdybos narys. 

2014–2018 m. Krašto apsaugos savanorių pajėgų (KASP) karys savanoris.

Žmona Jurgita. Sūnus Jokūbas, dukra Gertrūda.

Senelis gydytojas prof. Juozas Kupčinskas buvo paskutinis Vytauto Didžiojo universiteto rektorius (1946–1950 m.) ir pirmasis Kauno medicinos instituto direktorius (1950–1953 m.). Tėvas Rytas Kupčinskas – ilgametis Lietuvos Sąjūdžio tarybos pirmininkas, Kauno miesto savivaldybės tarybos ir buvęs Seimo narys.

## Šaltiniai

|-
Mykolas Krupavičius

**Mykolas Krupavičius** (1885 m. spalio 1 d. Balbieriškyje, Marijampolės apskritis, Rusijos imperija – 1970 m. gruodžio 4 d. Čikagoje) – Lietuvos dvasininkas ir politikas, žemės ūkio ministras, prelatas.

## Biografija
Tėvas tarnavo dvare, žuvo JAV, fabrike. 1897 m. baigė Igliškėlių pradžios mokyklą ir 1900 m. įstojo į Veiverių mokytojų seminariją, kurią baigė 1905 m. 1905–1907 m. mokytojavo Penchratkoje, vėliau Rutkuose (Lenkija, Lomžos gubernija), 1907–1908 m. – Papilėje.

1908 m. įstojo į Seinų kunigų seminariją, ją baigęs 1913 m. įstojo į Petrapilio dvasinę akademiją, kurią baigė 1916 m. 1914 m. birželio 13 d. vyskupo Ciepliako įšventintas į kunigus. 1917 m. paskirtas lietuvių gimnazijos kapelionu Voroneže. Tais pačiais metais įkūrė Krikščionių demokratų partiją. Revoliucinio tribunolo nuteistas mirti, 1918 m. gegužę grįžo į Lietuvą.

Išrinktas 1918 m. gruodžio 1 d. sudarytos Žemės reformos komisijos pirmininku. 1919–1923 m. Lietuvos krikščionių demokratų partijos Centro komiteto pirmininkas. 1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas nuo Lietuvos krikščionių demokratų partijos. 1922 m. lapkričio 13 d. – 1923 m. kovo 13 d. Pirmojo Seimo, 1923 m. birželio 5 d. – 1926 m. birželio 2 d. Antrojo Seimo, 1926 m. birželio 2 d. – 1927 m. balandžio 12 d. Trečiojo Seimo atstovas. 1923–1926 m. – žemės ūkio ministras.

1927–1929 m. Lilyje ir Tulūzoje studijavo sociologiją, ekonomiką, teisę ir žurnalistiką. 1930–1931 m. Garliavos vikaras, 1931–1933 m. profesoriavo Vilkaviškio kunigų seminarijoje. 1933–1935 m. Veiverių klebonas, 1935–1942 m. – Kalvarijos klebonas ir dekanas.

1942 m. lapkričio 11 d. su K. Griniumi ir J. Aleksa pasirašė ir įteikė Memorandumą vokiečių generaliniam komisarui Kaune. 1942 m. gruodžio 5 d. suimtas gestapo. Devynis mėnesius kalėjo Eitkūnuose ir Tilžėje, 1943 m. internuotas Regensburgo karmelitų vienuolyne.

1945 m. išlaisvintas JAV kariuomenės. Gyveno Vokietijoje, 1956 m. persikėlė į JAV. 1945–1955 m. – Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto pirmininkas. 1948 m. pakeltas į prelatus.

Parašė atsiminimus apie mokslus jaunystėje ir apie 1926 metų perversmą, kuriuose pabrėžė, kad „krikščionys demokratai teigė ir tebeteigia, kad rimtai pateisinamo pagrindo perversmui nebuvo“ („Atsiminimai apie perversmą", Bonus Animus, Vilnius, 2025).

2006 m. M. Krupavičiaus palaikai perkelti į Lietuvą ir perlaidoti Kauno Kristaus Prisikėlimo bazilikos šventoriuje.

## Literatūra
* Prelatas Mykolas Krupavičius. Biografinė apybraiža, parengė Ada Urbonaitė OSF, redagavo Edvardas Šiugžda, Kaunas, 2001, ISBN 9955-426-16-0.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Mykolas Krupavičius. Liaudis ir mokykla .
Danutė Aleksiūnienė

**Danutė Aleksiūnienė** (g. 1952 m. lapkričio 12 d. Mankūnėliuose, Lazdijų raj.) – inžinierė, Lietuvos ir Elektrėnų savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja.

## Biografija

Baigė Seirijų vidurinę mokyklą, 1975 m. baigė Kauno politechnikos institutą ir įgijo inžinierės mechanikės specialybę.

1979–1990 m. Vievio grūdų produktų kombinato inžinierė.

1990–1993 m. Vievio miesto mero pavaduotoja, 1995–1997 m. Vievio seniūnijos seniūnė. 1997–2000 m. Seimo narė. Nuo 2003 m. Elektrėnų savivaldybės administracijos Viešųjų ryšių ir projektų vadybos tarnybos vedėja, Ūkio plėtros ir investicijų skyriaus vyriausioji specialistė.

1995 m. Trakų rajono savivaldybės tarybos, 2000–2001 m. Elektrėnų savivaldybės tarybos narė.

1993 m. Lietuvos centro sąjungos narė, 2001 m. Liberalų ir centro sąjungos narė, Elektrėnų skyriaus sekretoriato vadovė.

1995 m. įsteigė Vievio globos centrą asocialių šeimų vaikams ir smurtą patyrusioms moterims. Sutuoktinis Antanas, sūnus Vaidotas, duktė Asta.

## Šaltiniai
Airijos transportas

Didžioji dalis **Airijos transporto** sistemos yra visuomeninė. Kelių tinklas Šiaurės Airijoje ir Airijos Respublikoje vystomas atskirai, o geležinkelių – išvien.

Šiaurės Airijoje keliai ir geležinkelių tinklas yra valstybiniai. Regioninio vystymosi departamentas yra atsakingas už kelių ir geležinkelių transportą, tačiau, kadangi Šiaurės Airijos asamblėjos darbas yra nutrauktas, tai šios funkcijos atliekamos tiesiogiai iš Londono.

## Keliai
Airijoje yra 117 318 km kelių (iš kurių – 325 km greitkeliai). Airijos keliai jungia pagrindinius miestus (Dubliną, Korką, Golvėjų, Limeriką ir t. t.). Airijoje eismas vyksta kaire kelio puse.
Ignas Aleškevičius

**Ignas Aleškevičius** (1950 m. rugpjūčio 27 d. Krekštėnuose, Alytaus raj. – 2010 m. balandžio 12 d.) – agronomas, Lietuvos ir Alytaus rajono politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija
Tėvai išaugino 9 vaikus. 1977 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, įgijo mokslinio agronomo specialybę.
Atitarnavęs armijoje, 1972–1975 m. Alytaus rajono „Gimtosios žemės“ kolūkyje dirbo brigadininku, 1975–1980 m. Alytaus rajono Rimėnų sovietinio ūkio agronomas, 1980–1985 m. Alytaus rajono „Volungės“ kolūkio vyriausias agronomas.

1985–1987 m. LKP Alytaus rajono komiteto Žemės ūkio skyriaus vedėjas. 1987–1990 m. Alytaus rajono žemės ūkio valdybos vyriausias agronomas. 1993–1995 m. UAB „Krokialaukio pieninė“ direktorius. 1995–1997 m. ir 2000–2007 m. Alytaus rajono savivaldybės tarybos narys. 1995–1996 m. Alytaus rajono savivaldybės meras.

1996–1997 m. Seimo narys. 1997–2001 m. Alytaus apskrities viršininkas. 2001–2003 m. Alytaus rajono savivaldybės mero patarėjas.

Nuo 2003 m. AB „Lytagra“ Alytaus ir Marijampolės regionų vadybininkas.

1993 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatoriai) narys. Žmona Laimutė, sūnus Irmantas, duktė Laura.

## Išnašos

## Nuorodos
* Kandidato anketa (vrk.lt)

|-
Alfonsas Andriuškevičius (1933)

**Alfonsas Andriuškevičius** (g. 1933 m. gegužės 13 d. Rinkūnuose, Garliavos valsčius) – matematikas, Lietuvos ir Kauno miesto politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija
1942–1946 m. mokėsi Garliavos pradinėje mokykloje, 1946–1949 m. progimnazijoje. 1949–1952 m. Kauno 9-oje vidurinėje mokykloje, 1953–1954 m. Garliavos vidurinėje mokykloje. 1952–1954 m. Kauno statybos tresto darbininkas. 1954–1959 m. studijavo Vilniaus pedagoginio instituto Fizikos-matematikos fakultete.

1959–1966 m. Plungės 1-os vidurinės mokyklos matematikos mokytojas. 1966–1967 m. Kauno Salomėjos Nėries vidurinės mokyklos matematikos mokytojas. 1967–1970 m. Kauno politechnikos instituto (KPI) Bendrosios matematikos katedros asistentas, 1971–1973 m. aspirantas, technikos mokslų kandidatas. 1973–1976 m. vyr. dėstytojas, 1978–1992 m. docentas, katedros vedėjas, 1992–1995 m. KPI Matematinės sistemotyros katedros docentas.

1995–2000 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narys, Kultūros ir švietimo komiteto pirmininkas. 1997 m. sausio-balandžio mėn. Kauno miesto meras.

1996–2000 m. LR Seimo narys, 1996–2000 m. Ignalinos AE Regiono problemų komisijos pirmininkas.

Nuo 1993 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatoriai) narys.

Parašė daugiau kaip 50 mokslinių straipsnių, monografiją.

Žmona Regina, pedagogė. Turi du sūnus: Egidijų ir Daivarą.

## Šaltiniai

|-
Egėjas

**Egėjas** (**Aigėjas**) graikų mitologijoje – Atėnų karalius, Pandiono sūnus, Tesėjo tėvas.

Mirus Pandionui, Egėjas ir jo broliai susigrąžino Atėnų valdžią iš Pandiono sostą užgrobusio Metiono. Jie valdžią padalino į keturias dalis, tačiau Egėjas tapo karaliumi. Jo pirmoji žmona Meta, antroji – Chalkiopė.

Egėjas turėjo dvi žmonas, tačiau vaikų nesusilaukė, todėl paklausė Delfų orakulo patarimo. 

Egėjas nukeliavo į Troizeną ir susitiko su Aetra, karaliaus Pitėjo dukra. Pitėjas  suprato neaiškius pranašystės žodžius ir supažindino su savo dukra Aetra. Kai Egėjas buvo pasigėręs. Pitėjas juos suguldė kartu, ir tą pačią naktį Aetrą aplankė Poseidonas. Po šios nakties gimė Tesėjas. Kai Aetra pajuto pastojusi, Egėjas nuspredė grįžti į Atėnus. Prieš išvykdamas, jis uždengė didžiuliu akmeniu savo sandalus, skydą ir kardą, ir pasakė, kad užaugęs sūnus turi nukelti akmenį ir gauti jo paliktus ginklus. Grįždamas į Atėnus Egėjas vedė trečią žmoną – Medėją, kuri buvo pabėgusi iš Korinto nuo Jasono. Egėjas ir Medėja susilaukė sūnaus – Medo.

Trozenoje užaugęs Tesėjas nurideno akmenį ir pasiėmė savo tėvo paliktus ginklus. Tada, jo motina jam papasakojo apie jo tėvą Egėją ir kad jis turi nunešti ginklus jam. Tesėjas galėjo rinktis kaip keliauti į Atėnus sausuma, pavojingu keliu, kuriame gausu nusikaltėlių, ar jūra, saugesniu keliu. Kadangi buvo jaunas, drąsus ir ambicingas tesėjas nusprendė keliauti į Atėnus sausuma.  

Atvykęs Tesėjas neatskleidė savo asmenybės. Jį pasveikino Egėjas, kuriam buvo įtartinas nepažįstamasis, atvykęs į Atėnus. Medėja mėgino pražudyti Tesėją paprašiusi pagauti maratoniečių bulių, tačiau Tėsėjas tai įvykdė. Vėliau ji mėgino nunuodyti Tesėją, tačiau paskutinę sekundę Egėjas atpažino savo sūnų pagal sandalus, skydą ir kardą, todėl išmušė Tesėjui iš rankos apnuodyto vyno taurę. Tėvas ir sūnus vėl buvo kartu. 

Karaliaus Mino (Minojas) sūnus Androgėjas sugebėjo įveikti Egėją visose rungtyse per šventę. Pavydėdamas, Egėjas jį užmušė. Supykęs Minas paskelbė Atėnams karą. Jis pasiūlė Atėnams taiką, tačiau su sąlyga, kad Atėnai atsiųs septynis jaunus vyrus ir moteris, kas devyneri metai sumaitinti Minotaurui.  Tai tęsėsi iki tol, kol Tesėjas nugalėjo pabaisą Minotaurą su Mino dukters Ariadnės pagalba.

Egėjas prisakė Tesėjui, kad uždėtų baltas bures, kai paliks Kretą, jei jam pavyks įveikti Minotaurą. Grįžtant į Atėnus iš Kretos, skirtingai nuo ankstesnio susitarimo, pamiršęs Tesėjas nepakeitė savo laivo burių į baltas, kurios turėjo reikšti pergalę. Todėl Egėjas nusižudė šokdamas į jūrą, kadangi pagal juodas bures nusprendė, kad sūnus žuvo. Taip atsirado Egėjo jūros pavadinimas.
Aitra

Žodis ***Aitra*** gali reikšti:

* upė – kairysis Jūros upės intakas;
* Aetra – Aitra graikų mitologijoje – vadinami du personažai.
Vytautas Rauba

**Vytautas Rauba** (1899 m. rugpjūčio 9 d. Pusdešriuose, Šakių raj. – 1920 m. gegužės 12 d. Kaune, palaidotas miesto kapinėse, Vytauto pr., 1958 m. palaikai perkelti į Eigulių kapines) – Lietuvos karo lakūnas, leitenantas savanoris.

## Biografija

1919 m. sausio 28 d. savanoriu įstojo į 1-ąjį raitelių pulką Kaune. 1919 m. gruodžio 1 d. baigė aviacijos mokyklą, po dviejų savaičių gavo leitenanto laipsnį. Sukūrė 34 Karo aviacijos mokyklą baigusių I laidos absolventų ženklą, pagamintą Vokietijoje.

V. Rauba buvo perspektyvus ir drąsus lakūnas. Jam pirmajam suteikta teisė savarankiškai pakilti į orą. 1920 m. gegužės 12 d. pratybų metu imituodamas oro kautynes, šaudydamas kulkosvaidžiu, darydamas neleistinai staigius posūkius nedideliame aukštyje nesuvaldė lėktuvo Halberstadt CL.IV ir žuvo.

## Atminimo įamžinimas

* 1934 m. Aleksoto mikrorajone viena Linksmadvario gatvė pavadinta Ltn. V. Raubos vardu. 1946 m. gruodžio 12 d. gatvei suteiktas Gastelo vardas. 1990 m. grąžintas ankstesnysis pavadinimas. 
* 2000 m. lapkričio 17 d. Aleksoto aerodrome atidarytame Lietuvos karo aviacijos memoriale atidengta atminimo lenta (archit. Algimantas Mikėnas).

## Išnašos

## Šaltiniai

* Kaunas: V. Raubos g. – Portr. // Kaunas: gatvės ir žmonės. – Kaunas, 2001. – P.133
Aetra

**Aetra** (**Aitra**) graikų mitologijoje – vadinami du personažai.
* Trozenos (Troizenos) valdovo Pitėjo duktė, Egėjo žmona, Tesėjo motina. Ji Tesėjo susilaukė tėvo suguldyta su Egėjumi, o naktį ją aplankęs Poseidonas. Užaugus Tėsėjui, kai jis nukėlė didžiulį akmenų ir pasiėmė tėvo paliktus ginklus ji papasakojo jam teisybę, kad jo tėvas Egėjas. Vėliau ją pagrobė Dioskūrai ir ji tapo Helenės verge bei kartu atvyko į Troją. Troją užėmus achajams, ją išlaisvino jos anūkai, Tesėjo sūnūs, Akamantas (Akamas) ir Demofontas.
* Okeanidė Atlanto žmona, pagimdžiusi 12 dukterų ir 1 sūnų, Hiantą ir hiades.
Dopaminas

**Dopaminas** – natūralus organizme gaminamas cheminis junginys, neuromediatorius. Išsiskiria didesniais kiekiais smegenyse tuomet, kai jaučiami malonūs pojūčiai, nors yra susijęs ir su kitais organizmo procesais, nesusijusiais su psichika.

## Funkcijos

Smegenyse dopaminas veikia kaip neuromediatorius, aktyvuojantis penkis dopamino receptorius – D1, D2, D3, D4 ir D5. Jis dar vadinamas laimės hormonu, nes yra atsakingas už pasitenkinimo būseną, kuri yra labai svarbi žmogaus veiklos motyvacijai, mokymuisi. Dopaminas gaminamas keliose smegenų srityse kai žmogus patiria teigiamą (subjektyviu to žmogaus vertinimu) patirtį, pavyzdžiui malonūs kūniški pojūčiai, skanus maistas, kvapai, seksas, narkotinės medžiagos.

Pagumburyje dopaminas taip pat gaminamas kaip hormonas, kurio funkcija yra stabdyti prolaktino išskyrimą priekinėje hipofizės dalyje.

## Vaistas

Dopaminas gali būti naudojamas kaip vaistas, veikiantis simpatinę nervų sistemą, taip padidinant širdies ritmą ir kraujospūdį. Kadangi dopaminas negali prasiskverbti per kraujo-smegenų barjerą (), vartojamas kaip vaistas, kuris tiesiogiai neveikia centrinės nervų sistemos. Dėl šios priežasties, siekiant padidinti dopamino kiekius smegenyse, pvz., sergantiems Parkinsono liga, naudojama L-DOPA (levodopa – tarpinė dopamino biosintezės medžiaga), kuri prasiskverbia per kraujo-smegenų barjerą. Dopaminas reikšmingas ir šizofrenijos eigai ir gydymui. Dauguma vaistų nuo šizofrenijos blokuoja vieną ar kitą dopamino receptorių grupę.

## Šaltiniai
Giumri

**Giumri** () – miestas Širako srityje, Armėnijos šiaurės vakaruose, netoli sienos su Turkija. Nuo Jerevano nutolęs 120 km. Antrasis pagal dydį šalies miestas, srities centras. Svarbus transporto centras, geležinkelio mazgas, automobilių kelias, jungiantis Jerevaną su Batumiu, oro uostas. Išvystyta lengvoji, mašinų, maisto pramonė, išplėtoti keramikos, vario dirbinių amatai. Yra pedagogikos institutas, du teatrai, kraštotyros muziejus, paveikslų galerija, istorinis-architektūrinis draustinis. Kontinentinis klimatas. Giumri veikia didelė Rusijos karo bazė, apginkluota zenitiniais raketiniais kompleksais S-300 ir reaktyviniais naikintuvais MiG-29.

Mieste stovi paminklai žymiam armėnų kilmės prancūzų dainininkui Š. Aznavurui (g. 1924 m.) ir tarybiniam aktoriui F. Mkrtčianui (1930–1993).

## Istorija
Gyvenvietė dabartinio miesto teritorijoje buvo jau V a. pr. m. e. Tuomet vadinta *Kumairi*. Po 1804–1813 m. vykusio Rusijos ir Persijos karo, atiteko Rusijai, kuri 1837 m. pastatė tvirtovę, o 1840 m. miestą pervadino *Aleksandropoliu*. 1899 m. per miestą nutiestas geležinkelis, kuris paskatino pramonės ir amatų augimą. Nuo 1924 m. iki 1991 m. vadintas *Leninakanu*. Miestas smarkiai nukentėjo per katastrofišką Spitako žemės drebėjimą 1988 m. gruodį.

## Sportas
Giumri laikomas svarbiu Armėnijos sporto centru. Mieste išugdytas Europos šuolių į tolį čempionas ir rekordininkas R. Emijanas, daugkartinis pasaulio čempionas sunkumų kilnojime J. Vardanianas, graikų romėnų imtynių pasaulio čempionas A. Abrachamianas.

### Futbolas
* FA Širak Gyumri
* FA Širak-2 Gyumri
* Yra ir futsalo komandos.

## Šaltiniai
Ford Aerostar

**Ford Aerostar** buvo pirmasis Ford Motor Company bandymas sukurti miniveną. Jis buvo pristatytas 1985 metų vasarą, planuojant išleisti 1986 metais. Tačiau, nors ir ketinta pagaminti miniveną, automobilis tapo vidutinės klasės mikroautobusu kaip ir Chevrolet Astro.

Ankstyvieji modeliai buvo galimi su 2,3 litrų Ford Lima I4 varikliu, turinčiu 100 AG, kas buvo nepakankama mikroautobusui galinčiam vežti septynis keleivius ir bagažą. Vėliau Ford pasiūlė taip pat per silpną 2,8 litrų Cologne V6 variklį, turintį 115 AG. Vėlesni modeliai buvo siūlomi su 145 AG turinčiu 3,0 litrų Vulcan V6 varikliu, kurį taip pat naudojo Ford Taurus ir Ford Ranger. Nuo 1990 buvo galimas ir 155 AG Explorer/Ranger 4,0 litrų Cologne V6 variklis.
Gracas

**Gracas** – miestas pietinėje Austrijos dalyje; Štirijos žemės sostinė. Antrasis pagal dydį šalies miestas. Išsidėstęs prie Muros upės. Išvystyta mašinų, chemijos, popieriaus, lengvoji, maisto pramonė. Yra 6 universitetai, Štirijos muziejus, kriminalistikos muziejus. Išlikę XIII–XVIII a. architektūros paminklai: vyskupo rūmai, (vok. k.*Schloßberg*) Šlosbergo pilies griuvėsiai ir kt. Graco senamiestis priklauso UNESCO pasauliniam kultūros paveldui.

## Istorija

Šiose vietovėse žmonės gyveno jau vario amžiuje. Ankstyvaisiais Viduramžiais čia gyveno pietų slavai. 1128 m. pirmąkart minimas *Grac* miestelis. Ilgą laiką priklausė Habsburgams. 1585 m. įkurtas pirmasis universitetas (Karolio Pranciškaus). 2003 m. Gracas buvo Europos kultūros sostinė.

### Pavadinimo kilmė

Miesto pavadinimas yra slaviškos kilmės: slovėnų kalba *gradec* reiškia „pilaitė, maža pilis“.

## Sportas
### Futbolas
* SK Sturm Graz – futbolo klubas;
* Grazer AK – futbolo klubas;
* LUV Graz – futbolo klubas;
* „Stadion S“ – stadionas, kurio talpa x tūkst. žiūrovų.
Septynetas prieš Tėbus

Graikų mitologijoje **Septynetas prieš Tėbus** – septyni karvedžiai, dar prieš Trojos karą, vadovavę žygiui prieš Tėbus. 

Abu Edipo sūnūs, Eteoklis ir Polineikas, pretendavo į tėvo Tėbų sostą, jie susistarė valdyti kas metai pasikeisdami. Po pirmų metų Eteoklis nesutiko užleisti sosto, todėl Polineikas užpuolė Tėbus su savo bendražygiais iš Argo. Polineikas įkalbino Adrastą, kurio dukrą buvo vedęs, vadovauti žygiui prieš Tėbus. Abu broliai žuvo kaudamiesi vienas su kitu. Septyni karvedžiai: Polineikas, Adrastas, Tidėjas, Eteoklis iš Argo, Partenopajas, Kapanėjas, Hipomedontas, Amfiarajas.

Žuvus Polineiko broliui Eteokliui, valdžią paėmė jų dėdė Kreontas, kuris uždraudė laidoti žuvusius žygio dalyvius, išsigelbėjo tik Adrastas.

Dar prieš žygio pradžią Amfiarajas pranašavo, kad žygis bus nesėkmingas ir liksiąs gyvas tik Adrastas. Tačiau į tai niekas nekreipė dėmesio.
Insbrukas

**Insbrukas** – miestas vakarinėje Austrijoje, prie Ino upės, Alpių slėnyje; Tirolio žemės sostinė. Didelis transporto centras. Yra tarptautinis oro uostas, labai gerai išvystyta miesto tramvajų sistema, į pietus nuo Insbruko Italijos kryptimi eina A13 kelias (Brenerio autostrada). Mieste išvystyta tekstilės, metalo, chemijos, vaistų, elektronikos ir elektrotechnikos, statybinių medžiagų, maisto pramonė. Dailės amatų tradicijos (mozaikos, stiklo, metalo gaminiai, kiti suvenyrai). Mieste yra olimpinis stadionas (1964 m.). Insbrukas – turizmo ir žiemos sporto centras. 1669 m. įkurtas Insbruko universitetas. Veikia Tirolio žemės, Tirolio liaudies meno, Alpių muziejai, zoologijos ir botanikos sodai. Kasmet organizuojami muzikos festivaliai, turizmo, žemės ūkio mugės.

## Istorija
Antikos laikais dabartinio miesto priemiestyje buvo romėnų *Veldidena* gyvenvietė. Insbrukas pirmą kartą paminėtas 1180 m. kaip Bavarijos grafų prekybos vieta. Dėl patogios geografinės padėties ir kelių sankirtos, greitai augo. 1239 m. gavo miesto teises. 1363 m. atiteko Habsburgams. Nuo 1420 m. Tirolio sostinė. 1669 m. Leopoldas I įkūrė Insbruko universitetą. XIX a. pr. miestą trumpam valdė Bavarija. Miesto ūkio plėtra ypač paspartėjo XIX a. viduryje nutiesus geležinkelį. Po Antrojo pasaulinio karo Insbruke 10 metų veikė Prancūzijos okupacinės kariuomenės pagrindinis štabas.

### Pavadinimo kilmė
Miestas išsidėstęs prie Ino upės (), tad jo pavadinimas reiškia „tiltas per Iną“ ( – tiltas).

## Architektūra
X a. pilis (XVI a. perstatyta renesanso stiliumi), XIV a. vidurio miesto rotušė su bokštu. Daug bažnyčių, tarp kurių XII a. šv. Jokūbo, gotikos ir renesanso stiliaus Rūmų bažnyčia, Švč. Mergelės Marijos Krikščionių pagalbos, šv. Jono Nepomuko bažnyčia. Keli rūmai: *Hofburg* (XIV–XVIII a.), *Neuhof* (XV a.), *Sarntheim* (XVII a.), *Tannenberg* (XVIII a. pr.) rūmai. Insbrukas labai nukentėjo nuo bombardavimų per Antrąjį pasaulinį karą, vėliau buvo atstatytas. 1973 m. pastatyti Kongresų rūmai.

## Sportas
Mieste 1964 m. vyko IX žiemos olimpinės žaidynės, 1976 m. – XII žiemos olimpinės žaidynės, čia 2008 m. vyko XIII Europos futbolo čempionatas.
Geriausia miesto futbolo komanda – FC Wacker Innsbruck.
Mieste 2012 m. rengiamos pirmosios jaunimo olimpinės žaidynės.

## Lietuviai
XX a. ketvirtame dešimtmetyje Insbruko universitete teologiją studijavo daug lietuvių kunigų (B. Andruška, J. Vaišnys, J. Stakauskas), rašytojas J. Vaitkus. 1944 m. vasarą, baigiantis Antrajam pasauliniam karui, Insbruke gyveno apie 800 lietuvių, kurių dauguma traukėsi iš bombarduojamos Vienos. 1945 m. pavasarį mieste įkurta lietuviška parapija. Insbruke veikė 1946 m. pabaigoje sudarytos Austrijos lietuvių tarybos buveinė. Nuo 1945 m. iki 1949 m. Inbruko universitete 29 lietuviams suteiktas daktaro laipsnis, veikė lietuvių studentų sambūris *Lithuania*. Apie 1950 m. dauguma lietuvių išvyko į JAV. 1980 m. Insbruke surengta Europos lietuvių studijų savaitė.

## Nuotraukos

Image:Hofburg Innsbruck Austria.jpg|Hofburgo rūmai
Image:Insbruko_gatve.jpg|
Image:Insbruko_gatve2.jpg|


## Šaltiniai
Baksanas (upė)

**Baksanas** arba ***Azau*** (, , ) – upė Rusijoje, Kaukaze, Kabardino Balkarijoje; Malkos dešinysis intakas. Prasideda kalnų ledyne Elbruso kalno papėdėje, netoli sienos su Gruzija. Teka į šiaurės rytus kalnų slėniu. Įteka į Malką netoli Prochladno.

Didžiausi intakai – Čegemas, Čerekas (dešinieji).

Slenkstėta. Ant Baksano upės įrengta Baksano HE. Prie upės įsikūrę Tyrnyauzo ir Baksano miestai. Upės aukštupio baseine populiarus alpinizmas ir kalnų slidinėjimas.

## Šaltiniai
Balsasas (upė)

**Balsasas** ( 'plaustų upė') – upė pietvakarių Meksikoje. Prasideda Meksikos kalnyno pietinėje dalyje, Pueblos valstijoje, susiliejus San Martino ir Sahuapano upėms. Aukštupyje vadinama **Atojaku** (*Atoyac*). Pradžioje teka į pietvakarius, nuo Gerero valstijos ribos pasuka į vakarus. Gerere vadinama **Meskala** (*Mezcala*). Žemupyje teka riba tarp Gerero ir Mičoakano. Įteka į Ramųjį vandenyną ties Lasaro Kardenasu.

Balsasas per visą savo ilgį teka kalnais. Upės vaga slenkstėta, laivybai praktiškai netinkama. Žemupyje patvenkta Inferniljo užtvanka. Upės vanduo naudojamas drėkinimui, įrengta keletas hidroelektrinių (Valse Kiljo, Infierniljo).

Didžiausi intakai – Amakusakas, Kucamala, Tepalkatepekas (dešinieji), Mištekas (kairysis).

Pagrindiniai miestai prie upės – Puebla, Molkašakas, Koacingas, Meskala, Tlapehuala, Siudad Altamiranas, Lasaro Kardenasas.


Vista del río Atoyac desde el Tren turístico Puebla-Cholula.jpg|Atojakas Pueblos apylinkėse
Rio Mezcala, Gro, Mex - panoramio.jpg|Meskalos atkarpa Gerero valstijoje
Cruzando el Balsas - panoramio.jpg|Keltas per Balsaso žemupį
MezcalaBridge12.JPG|Meskalos tiltas per Balsasą


## Šaltiniai
Barguzinas

**Barguzinas** (, ) – upė Rusijoje, Sibire, Buriatijoje. Prasideda Ikato kalnagūbryje, teka į pietvakarius Barguzino dubuma. Žemiau Barguzino gyvenvietės kerta Barguzino kalnagūbrį ir sudaro slenksčius. Įteka į Baikalo ežero Barguzino įlanką ties Ust Barguzinu.

Didžiausi intakai: Gagra, Argada, Ina (kairieji), Uljunas (dešinysis).

Laivuojama 249 km nuo žiočių, tačiau reguliariai 226 km (Mogoito prieplauka). Barguzino vandenys naudojami drėkinimui. Upės žemupyje yra įsikūręs Barguzino rezervatas.

## Šaltiniai
Belaja (Kama)

**Belaja** (), **Agizelis** (, ) – upė Rusijoje, Baškortostane; Kamos kairysis intakas. Prasideda Pietų Urale, pelkėse į rytus nuo Iremelio kalno. Aukštupyje teka žemais pelkėtais krantais pietų kryptimi. Žemiau Tirlianskio gyvenvietės slėnis susiaurėja, šlaitai tampa statūs, miškingi. Aukščiau Meleuzo miesto Belaja daro vingį ir pasisuka į šiaurę. Žemiau santakos su Nugušu slėnis išplatėja. O susiliejusi su Ufa, Belaja tampa tipiška lygumų upe. Upė pasisuka į šiaurės vakarus, labai vingiuoja, skaidosi į atšakas, formuoja meandras. Įteka į Kamos upės Nižnekamsko tvenkinį ties siena su Tatarstanu.

Didžiausi intakai: Nugušas, Simas, Ufa, Biras, Tanypas (dešinieji), Aškadaras, Uršakas, Dioma, Karmasanas, Čermasanas, Baza, Siunis (kairieji).

Prie Belajos įsikūrę šie miestai: Beloreckas, Salavatas, Išimbajus, Sterlitamakas, Ufa, Birskas, Agidelis.

Užšąla nuo antrosios lapkričio dekados, atitirpsta balandžio viduryje. Belaja – svarbiausia Baškortostano vandens magistralė. Reguliariai laivuojama iki Ufos. Upės žemupys naudojamas turistiniams plaukiojimams. Patvenkta Jumaguzino hidroelektrinių kompleksu.

## Šaltiniai
Benis

**Benis** () – upė šiaurinėje Bolivijoje. Prasideda centriniuose Anduose, į šiaurę nuo La Paso, susiliejus Boopio ir Kotakacheso (arba Santa Elenos) upėms, prasidedančioms Realio Kordiljeroje. Teka į šiaurės rytus kirsdama kalnų plynaukštes ir kalnagūbrius giliais tarpekliais. Žemupyje, žemiau Rurenabakės miesto išsilieja į Amazonės žemumą, kur vaga labai vingiuoja, formuoja meandras. Žemupyje – Esperansos slenksčiai. Brazilijos pasienyje, ties Vilja Belja susilieja su Mamore ir sudaro Madeiros upę (Amazonės intakas).

Didžiausi intakai: Koroikas, Tuičis, Emeras, Madidis, Madre de Diosas, Ortonas (kairieji), Ivonas, Genešuaja (dešinieji).

Benio plotis ties Rurenabake – 900 m, didžiausias gylis – 21,3 m. Laivuojama ~800 km (esant aukštam vandens lygiui, tarp Rurenabakės ir Esperansos slenksčių). Vandeningiausia nuo gruodžio iki gegužės.

Pagrindinės gyvenvietės prie Benio: Palos Blankosas, Rurenabakė, Riberalta.

## Šaltiniai
Alfonsas Bartkus

**Alfonsas Bartkus** (g. 1946 m. rugpjūčio 20 d. Nevočiuose, Šilalės raj.) – ekonomistas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija

1964 m. baigė vidurinę mokyklą. 1972 m. baigė Kauno politechnikos institutą, įgijo inžinieriaus ekonomisto specialybę.

1963 m. Šilalės prokuratūros sekretorius, Statistikos inspekcijos vyresnysis apskaitos inspektorius. 1973–1990 m. Šilalės rajono statybos organizacijos inžinierius. 1990–1995 m. Šilalės rajono savivaldybės tarybos narys, 1990–1994 m. Šilalės rajono savivaldybės tarybos pirmininkas. 1995–1996 m. Seimo narės Elvyros Kunevičienės padėjėjas. 1995–1997 m. Šilalės rajono savivaldybės tarybos narys, 1996–2000 m. Seimo narys.

1993 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) steigiamojoje konferencijoje išrinktas valdybos nariu, vėliau valdybos pirmininko pavaduotojas. Moka rusų ir anglų kalbas. Žmona Liucija, vaikai Lidija ir Karolis.
Benuė

**Benuė** (, ) – upė Kamerūne ir Nigerijoje; Nigerio kairysis intakas. Prasideda Adamavos kalnyno rytiniuose šlaituose, šiauriniame Kamerūne. Teka į vakarus. Kalnyną kerta giliais tarpekliais, toliau teka lyguma, plačiu slėniu. Įteka į Nigerį netoli Lokodžos.

Didžiausi intakai: Majo Kebis ir Taraba.

Benuė būna patvinusi nuo birželio iki rugsėjo. Laivuojama nuo Ibio miesto, o lietinguoju sezonu – nuo Garua (900 km nuo žiočių). Prie Benuė įsikūrę Garua, Jolos, Ibio, Makudžio, Lokodžos miestai.

## Šaltiniai
Mindaugas Briedis

**Mindaugas Briedis** (g. 1963 m. balandžio 19 d. Šeduvoje) – istorikas, Lietuvos ir Radviliškio rajono politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija

Baigęs Šeduvos vidurinę mokyklą, įgijo tekintojo specialybę. 1982–1989 m. studijavo Vilniaus pedagoginiame institute, įgijo istorijos mokytojo kvalifikaciją.

1989 m. Baisogalos vidurinės mokyklos istorijos mokytojas. 1990–1995 m. Radviliškio rajono istorijos dėstymo metodikos vadovas. 1992–1996 m. vasaromis istorijos ir archeologijos žinias tobulino dirbdamas Europos archeologijos parke Prancūzijoje.

1995–1997 m. Radviliškio rajono savivaldybės tarybos narys. 1995–1996 m. Radviliškio rajono savivaldybės mero pavaduotojas. 1996–2000 m. Seimo narys, 2000–2003 m. Radviliškio rajono savivaldybės tarybos narys. 2002 m. Švietimo ir mokslo ministerijos Profesinio ir tęstinio mokymo departamento Pedagogų rengimo ir kvalifikacijos tobulinimo skyriaus vedėjas.

Šeduvių kultūros klubo pirmininkas ir Lietuvai gražinti draugijos narys. Lietuvos istorijos mokytojų asociacijos narys. UNESCO Lietuvos nacionalinės komisijos pirmininkas.
1989–1990 m. TSKP narys. Dalyvavo Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio veikloje. 1993 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) narys. Žmona Daiva Briedienė, Vilniaus vidurinės mokyklos "Lietuvių namai" direktorė.
Berdekinas

**Berdekinas** () – upė šiaurės rytų Australijoje, Kvinslande. Prasideda Atertono plynaukštėje, teka į šiaurės rytus savanomis plačiu slėniu. Žemupyje kerta Laikharto kalnagūbrį. Įteka į Koralų jūros Apstaro įlanką netoli Eiro.

Sausuoju periodu beveik visa Berdekino upė išdžiūsta. Ant upės įrengta hidroelektrinių kaskada. Berdekino vanduo naudojamas drėkinimui.

Didžiausi intakai: Klarkas, Sateris, Bovenas, Beljandas ir Keipas.

## Šaltiniai
Vytautas Aleksandras Cinauskas

**Vytautas Aleksandras Cinauskas** (1930 m. birželio 6 d. Pandėlyje, Rokiškio raj. – 2005 m. birželio 7 d. Vilniuje) – rašytojas, poetas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija

1941 m. birželio 14 d. su šeima sovietų valdžios ištremtas į Altajaus kraštą, Raskazichos gyvenvietę. Čia mirė iš bado du broliukai, su mama liko tik vyriausias Vytautas ir sesutė Dalia. Tėvas, Lietuvos policijos tarnautojas, iš karto atskirtas, 1941 m. žuvo Kraslage. 1947 m. kartu su mama ir sesute iš tremties pabėgo į Lietuvą. Lankė Obelių gimnaziją. 1948 m. gegužės 5 d. suimtas ir vėl ištremtas į Krasnojarsko kraštą, Kozačinsko rajoną. Po metų pervežtas šiauriau į stibio kasyklas Šiaurės Jenisejsko rajone.
1956 m. grįžo į Lietuvą. Dirbo betonuotoju Kauno HES statyboje, 1958–1996 m. Geologinės žvalgybos ekspedicijos gręžimo meistras, gręžimo darbų vykdytojas, geologinio gręžimo inžinierius, Kompleksinės geologinės žvalgybos ekspedicijos remontinių darbų cecho vyresnysis meistras. 1996–2000 m. Seimo narys.

Lietuvos kultūros fondo tarybos narys, Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių bendrijos etikos komisijos pirmininkas, tarybos narys, Tremtinių grįžimo fondo valdybos pirmininkas. Pilietybės suteikimo komisijos narys. Tautos fondo (JAV) įgaliotinių Lietuvoje darbo grupės narys. Lietuvos rašytojų sąjungos narys.
Žmona Elvyra, sūnus Gytis, duktė Roma. 1998 m. apdovanotas Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino 5-ojo laipsnio ordinu.

Palaidotas Kairėnų kapinėse.

## Kūryba
V. Cinausko poezijoje vyrauja konkretūs vaizdai, istorinio ir gyvenamojo meto visuomenės realijų apmąstymai, linkstama į retoriką; vėlesnieji eilėraščiai pasižymi paradoksalumu, ironija.

;Eilėraščiai
* *Kad būtum šalia* (1992 m.)
* *Tai kaip, sūnau, ten Lietuvoj…* (1995 m.)
* *Ir atmintis, ir dabartis* (1998 m.)

Parašė tremties tematikos prozos kūrinių.

## Šaltiniai
T.M. Revolution

**T. M. Revolution** (iš *Takanori Makes Revolution*, taip savo sukurtą grupę pavadino **Takanori Nishikawa** g. 1970 m. rugsėjo 19 d. Jasu, Šiga, Japonija) – japonų aktorius ir dainininkas.

Nepaisant to, kad daugelį Takanori dainų parašė Akio Inoue, o Daisuke Asakura – muziką, T. M. Revolution skaitomas soliniu Takanori Nishikawos projektu.

## Diskografija

# Makes Revolution (1996 rugpjūčio 12 d.)
# Restoration Level➝3 (1997 vasario 21 d.)
# Triple Joker (1998 sausio 21 d.)
# The Force (1999 kovo 10 d.)
# Progress (2000 spalio 12 d.)
# Coordinate (2003 kovo 26 d.)
# Seventh Heaven (2004 kovo 17 d.)
# Vertical Infinity (2005 sausio 26 d.)
# CLOUD NINE (2011)
# Ten (2015)

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
* Tinklalapis TMR fanams
*
Andriuškevičius

;Andriuškevičius
* Aleksas Andriuškevičius – dailininkas, pedagogas
* Alfonsas Andriuškevičius (1933) – matematikas, politikas
* Alfonsas Andriuškevičius (1940) – poetas, dailėtyrininkas
* Algirdas Andriuškevičius – futbolininkas ir treneris
* Juozas Andriuškevičius – poetas
* Leonardas Andriuškevičius – aktorius, režisierius, dramaturgas, poetas
* Martynas Andriuškevičius – krepšininkas
* Romanas Andriuškevičius – dirigentas, pedagogas
* Vytautas Andriuškevičius – futbolininkas

;Andriuškevičienė
* Juzė Andriuškevičienė – gydytoja psichiatrė

Dažna pavardė. Kildinama iš , .

## Šaltiniai
AS Saint-Étienne

**Association Sportive de Saint-Étienne**, o trumpai žinomas kaip **AS Saint-Étienne** bei **Saint-Étienne** – Prancūzijos futbolo klubas iš Sent Etjeno.

## Istorija

1957–1981 metais 10 kartų laimėjo šalies čempionatą bei 6 kartus iškovojo šalies taurę. 1976 metais pasiekė Europos taurės finalą. Tačiau po 1982 metų klubą sukrėtusio finansinio skandalo komanda susilpnėjo, kelis kartus iškrito iš aukščiausios lygos. 2004 metais komanda laimėjo antrojo diviziono Ligue 2 čempionatą, o 2005 metais užėmė 6 vietą Ligue 1 ir pirma kartą po daugiau nei dviejų dešimtmečių iškovojo teisę atstovauti Prancūziją Europiniame turnyre – Intertoto taurės varžybose. 

## Sezonai
; Pastarųjų metų sezonai

## Simbolika

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia balta žalia apranga. 

## Garsesni žaidėjai
; Futbolininkai, atstovavę nacionalinei rinktinei
*  , gynėjas;
*  , puolėjas;
*  , puolėjas;
*  , saugas;

; Užsieniečiai
*  Yunis Abdelhamid, gynėjas;
*  Ebenezer Annan, gynėjas;
*  Karim Cissé, saugas;
*  Zuriko Davitashvili, saugas;
*  Mahmoud Jaber, atraminis saugas;

## Treneriai
; AS Saint-Étienne vyr. treneriai
*  Eirik Horneland (nuo  iki )
*  Olivier Dall'Oglio (nuo  iki )

## Pasiekimai

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Transfermarkt 
* Globalsportsarchive
* UEFA svetainė
George Liberace

**George Liberace** (1911 m. liepos 31 d. Menašos miestelyje, Viskonsine – 1983 m. spalio 16 d. Las Vegase, Nevadoje, palaidotas Lawn miške – Holivudo Kalnų Kapinėse, Los Andžele, Kalifornijoje) – amerikiečių muzikantas ir televizijos laidų vedėjas.

Gimė Menašos miestelyje, Viskonsine, jis turėjo vyresni brolį ir verslo partnerį, žymų JAV komiką Wladziu Valentino '''Liberace''' arba „Lee“. Jis dažnai pasirodydavo savo brolio televizijos laidose 1950 metais kaip smuikininkas ir orkestro aranžuotojas.

George Liberace mirė nuo leukemijos Las Vegase, Nevadoje ir buvo palaidotas Lawn miške – Holivudo Kalnų Kapinėse, Los Andžele, Kalifornijoje.
Dioskūrai

**Dioskūrai** graikų mitologijoje – Ledos ir Tindarėjo (arba Dzeuso) sūnūs, dvyniai Kastoras ir Polideukas (rom. Poluksas), Helenės ir Klitemnestros broliai.

* Namo grąžino Tesėjo pagrobtą savo seserį Helenę.
* Keliavo su Jasonu aukso vilnos. Kelionės metu Polideukas kumštynėse užmušė karalių Amiką.  
* Kai Jolko karalienė Astidamėja įžeidė Pelėją, jie padėjo jam nusiaubti jos kraštą.
* Dalyvavo Kalidono medžioklėje.
* Kovojo su savo giminaičiais Afarėjo sūnumis Idu ir Linkėju. Dioskūrai pagrobė jų sužadėtines, Leukipo dukras leukipides, kurias vedė. Idas užmušė Kastorą, o Polideukas – Linkėją. Dzeusas žaibu nutrenkė Idą, kadangi šis nužudė jo sūnų.

## Šaltiniai
Bartkus

;Bartkus
* Alfonsas Bartkus (g. 1946 m.), ekonomistas, Šilalės rajono savivaldybės politikas;
* Džiugas Bartkus (g. 1989 m.), futbolininkas, vartininkas.
* Eugenijus Algimantas Bartkus (1925–2011), JAV lietuvių visuomenės veikėjas, statybos inžinierius;
* Feliksas Bartkus (1894–1973) – Romos katalikų kunigas, prelatas;
* Gintautas Bartkus (g. 1966 m.), advokatas, teisingumo ministras;
* Jonas Bartkus (g. 1958 m.), matematikas, Šiaulių miesto politikas;
* Petras Bartkus (1925–1949) – partizanas;
* Saulius Bartkus (g. 1961 m.), žurnalistas, TV prodiuseris.
* Tadas Bartkus (g. 1989 m.), politinis bei visuomenės veikėjas.
;Bartkutė
* Gabrielė Bartkutė – aktorė.

## Etimologija

Dažna pavardė visoje Lietuvoje. Kilusi iš pavardžių ,  (vardo *Bartłomiej, Баpтлoмей* trumpinys).

## Šaltiniai
Max Maven

**Maksas Mavenas** (*Philip Goldstein*; 1950 m. gruodžio 21 d. Itakoje, Niujorko valstijoje, JAV – 2022 m. lapkričio 1 d.) – JAV iliuzionistas, dažnai pasirodydavęs JAV TV programose, bei „mėgęs skaityti“ žmonių mintis.

Maksas Mavenas dirbo Deivido Koperfildo, Penas ir Teleris ir kitų magų efektų organizatoriumi ir buvo jų autorius. Kartais savo darbuose pasirašydavo kaip Philip Goldstein (tikrasis vardas, prieš oficialiai jį pasikeičiant).

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Max Maven puslapis
* IMDB profilis
Hanibalas

**Hanibalas** (247 m. pr. m. e. – 183 m. pr. m. e.) – garsus Kartaginos karvedys ir politikas.

Jis gyveno tuo metu, kai po intensyvių kovų Roma įtvirtino savo galią prieš kitas Viduržemio jūros jėgas: Kartaginą, Makedoniją, Sirakūzus ir Seleukidų imperiją. Hamilkaro Barkos sūnus.

Po tėvo mirties Hanibalas tapo vyriausiu kartaginiečių vadu. Vedęs Ispanijos princesę jis ėmėsi valdyti Ispaniją. 219 m. pr. m. e. Hanibalas puolė Saguntą, nepriklausomą Iberijos miestą prie Ebro upės. Pagal Romos ir Kartaginos sutartį, iki I Punų karo, ties Ebru Iberijos pusiasalyje kartaginiečių įtakos zona baigėsi. Nors Saguntas buvo Ebro pietuose, bet romėnams, kurie palaikė glaudžius ryšius su šiuo miestu, ši kartaginiečių ataka buvo iššūkis II Pūnų karo pradžiai.

Savo garsųjį žygį į Italiją jis pradėjo 218 m. pr. m. e. pavasarį. Jo armiją sudarė 40,000 pėstininkų, šiek tiek kavalerijos ir karo dramblių. Per penkis mėnesius iš Iberijos jis per Pirėnus ir Alpes nužygiavo į šiaurinę Italijos dalį. Norėdamas kompensuoti žygyje prarastus karius jis prijungė prie armijos karių iš draugiškų keltų genčių. 218 m. Hanibalas įveikė romėnus Trebijos mūšyje, 217 m. prie Trazimeno ežero, 216 m. prie Kanų. Po pergalingo Kanų mūšio Kapuja, antras pagal dydį Romos miestas prisijungė prie Hanibalo. Hanibalas laikė armiją Italijoje daugiau nei dešimtmetį nepatirdamas jokio didesnio pralaimėjimo, tačiau užbaigti karo jam taip pat nepavyko. Įgyvendinti pagrindinį tikslą – užimti gerai įtvirtintą Romos miestą Hanibalui trūko apgulties įrangos.

Per tą laiką Romos armija persigrupavo. Romos pajėgos surengė žygius į Šiaurės Afriką ir privertė jį 203 m. grįžti į Kartaginą, kur jis 202 m. pralaimėjo Zamos mūšyje. Susitarus dėl taikos, kuri laiką dirbo vyriausiuoju teisėju, bandydamas reformuoti Kartaginą. Praėjus 14 metų nuo Zumos mūšio, išsigandusi dėl Kartaginos galios augimo Roma pareikalavo jo nušalinimo. Hanibalas pabėgo pas Sirijos karalių Antiochą III, kur buvo patarėju karui su Roma ir vadovavo kariniam laivynui. Po pralaimėjimo gyveno pas Bitinijos valdovą, vėliau nusižudė.

Hanibalas laikomas vienu didžiausių karinių vadų ir taktikų žmonijos istorijoje.
Regimantas Čiupaila

**Regimantas Čiupaila** (g. 1956 m. rugpjūčio 20 d. Kaune) – matematikas, inžinierius programuotojas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija
1979 m. baigė Vilniaus universiteto Matematikos fakultetą ir įgijo matematikos dėstytojo specialybę. 1979-1983 m. mokėsi neakivaizdinėje Vilniaus universiteto ir Mokslų akademijos Matematikos instituto aspirantūroje. 1992 m. matematikos mokslų daktaras. 2004 m. suteiktas pedagoginis docento vardas.

1979-1992 m. Vilniaus universiteto Skaičiavimo centro inžinierius programuotojas. 1992-1996 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto Užsienio ryšių direktorius, Matematinio modeliavimo katedros docentas. Nuo 2001 m. Mykolo Romerio universiteto docentas.
Nuo 2006 m. liepos 24 d. iki 2007 m. gruodžio mėn. vidaus reikalų viceministras, 2007-2008 m. XIV Vyriausybės Vidaus reikalų ministras.

1990-1995 m. Vilniaus miesto tarybos deputatas, 1990-1991 m. Vilniaus miesto tarybos pirmininko pavaduotojas. 1995-1997 m. ir 2010-2011 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys. 1996-2000 m. Seimo narys.

1993 m. Lietuvos centro sąjungos tarybos ir valdybos narys. Nuo 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos narys. 

2014 m. liepos 12 d. jungiamajame politinės partijos "Sąjunga TAIP" ir Liberalų ir centro sąjungos suvažiavime įsteigta Lietuvos laisvės sąjunga (LLS), išrinktas šios organizacijos pirmininko pavaduotoju.

Žmona Dalia, dukterys Gailė Kamilė, Dalia.

## Šaltiniai

|-
Sofija Daubaraitė

**Sofija Daubaraitė** (g. 1951 m. sausio 29 d. Telšiuose) – žurnalistė, Lietuvos politinė bei visuomenės veikėja.

## Biografija

1968 m. baigė Telšių Žemaitės vidurinę mokyklą. 1969 m. įstojo į Vilniaus universitetą ir 1976 m. Filologijos fakultete baigė lietuvių kalbų ir literatūrą. Vėliau studijavo žurnalistiką. 1980–1982 m. Vilniaus 47–ojoje technikos mokykloje mokėsi fotografės specialybės.

Nuo 1976 m. dirbo mokytoja Ignalinos rajone. 1977–1980 m. Mokslų akademijos Lietuvių kalbos ir literatūros instituto vyresnioji laborantė. 1982–1991 m. Vilniaus rajono laikraščio „Draugystė“ redakcijos vertėja, žemės ūkio skyriaus vedėja. 1991–1996 m. laikraščio „Vilnia“ redaktorė.  Buvo Lietuvos žurnalistų draugijos valdybos narė.

Nuo 1989 m. Sąjūdžio Vilniaus rajono tarybos narė, nuo 1996 m. Lietuvos Sąjūdžio tarybos narė. 1994–1999 m. Tėvynės Sąjungos Vilniaus rajono skyriaus pirmininkė. 1995–1997 m. Vilniaus rajono savivaldybės tarybos narė, Tėvynės Sąjungos frakcijos seniūnė. 1996–2000 m. Seimo narė. Lietuvos Respublikos Pabėgėlių reikalų tarybos narė. 2001 m. Lietuvos teisės universiteto dėstytoja, Lietuvos mokytojų profesinės sąjungos pirmininkės pavaduotoja.

Duktė Laura.

## Įvertinimas
* Sausio 13-osios atminimo medalis (1992)
* Stanislovo Rapolionio premija (2022)

## Šaltiniai
Irena Degutienė

**Irena Degutienė** (g. 1949 m. birželio 1 d. Šiauliuose) – gydytoja, Lietuvos politinė bei visuomenės veikėja, 2009–2012 m. LR Seimo pirmininkė, 1996–2020 m. Seimo narė, 1996–2000 m. LR socialinės apsaugos ir darbo ministrė.

## Biografija
Nuo 1956 m. iki 1967 m. mokėsi Druskininkų 1-ojoje vidurinėje mokykloje, 1967–1968 m. dirbo Kauno dailės kombinato Druskininkų filiale. 1974 m. baigė Vilniaus valstybinio universiteto Medicinos fakultetą ir įgijo gydytojos specialybę.

1974–1976 m. Alytaus medvilnės kombinato gydytoja terapeutė. 1976–1994 m. Vilniaus universitetinės „Raudonojo kryžiaus“ ligoninės gydytoja anesteziologė-reanimatologė, Gastroenterologijos skyriaus vedėja, vyriausiojo gydytojo pavaduotoja, vyriausioji gydytoja. 1994–1996 m. LR sveikatos apsaugos ministerijos sekretorė.

1996–2020 m. Seimo narė. 1996–2000 m. LR socialinės apsaugos ir darbo ministrė aštuntojoje, devintojoje ir dešimtojoje Vyriausybėse. 1999 m. gegužės–birželio ir spalio–lapkričio mėn., atsistatydinus aštuntajai ir devintajai Vyriausybėms laikinai ėjo Ministrės Pirmininkės pareigas. 2000–2004 m. Socialinių reikalų ir darbo komiteto pirmininko pavaduotoja, 2004 m. Socialinių reikalų ir darbo komiteto narė.

2008–2009 m. Seimo Pirmininko pirmoji pavaduotoja, 2009–2012 m. Seimo Pirmininkė.

Nuo 1994 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) narė, partijos Prezidiumo narė, vadovauja Krikščioniškųjų demokratų frakcijai.

## Šeima
Vyras Gediminas Degutis – medicinos mokslų daktaras, ortopedas traumatologas. Duktė Silvija Balčiūnienė, teisininkė. Sūnus Gediminas Degutis, verslininkas. Pusbrolis Juozas Statkevičius – dizaineris.

## Apdovanojimai
2024 m. gegužės 16 d. LR Seimas I. Degutienei įteikė Seimo apdovanojimą – Aleksandro Stulginskio žvaigždę „už parlamentinės demokratijos ir Lietuvos valstybingumo stiprinimą, politinio dialogo skatinimą ir politinės kultūros puoselėjimą, sėkmingą tarptautinį ir tarpparlamentinį bendradarbiavimą, parlamentarizmo tradicijų ir Lietuvos istorinės atminties puoselėjimą“.

## Nuorodos
* Irenos Degutienės tinklalapis Seime;
* Asmeninis Irenos Degutienės tinklalapis .
* Savaitės pokalbis. Irena Degutienė. Neatsakingas atsinaujinimas sukeltų dar daugiau problemų

## Išnašos

|-
Algis Čaplikas

**Algis Čaplikas** (g. 1962 m. sausio 27 d. Vilniuje) – inžinierius, Lietuvos ir Vilniaus miesto politinis veikėjas, Seimo narys, buvęs ministras.

## Biografija
1980 m. baigė Vilniaus 22-ąją vidurinę mokyklą. 1980–1985 m. studijavo Vilniaus inžineriniame statybos institute, įgijo inžinieriaus geodezininko specialybę.

1985–1986 m. Vilniaus melioracijos statybos montavimo valdybos darbininkas-kontrolierius. 1986–1990 m. Statybos montavimo tresto „Vilniaus statyba“ 9-osios statybos valdybos geodezininkas, inžinierius geodezininkas. 1990–1995 m. Vilniaus miesto savivaldybės Justiniškių seniūnas.

1995–1996 m., 2000–2003 m. ir 2015–2019 m. Vilniaus savivaldybės tarybos narys, Paslaugų ir miesto ūkio komiteto pirmininkas, valdybos narys. 1996–2000 m. ir 2004–2012 m. Seimo narys. 1996–1998 m. aštuntosios Vyriausybės statybos ir urbanistikos ministras, 1998–1999 m. aplinkos ministras. 2000–2003 m. – UAB „LVKOM“ direktorius. 

2003–2004 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos sekretorius. Nuo 2008 m. gruodžio 9 d. iki 2010 m. vasario 10 d. LR sveikatos apsaugos ministras. 2011–2012 m. LR Seimo pirmininko pavaduotojas.

1989–1992 m. dalyvavo Sąjūdžio veikloje. Nuo 1993 m. Lietuvos centro sąjungos narys, vienas iš šios sąjungos steigėjų, Tarybos, Valdybos narys, Vilniaus skyriaus tarybos pirmininkas. Nuo 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos (LiCS) narys, LiCS valdybos narys, nuo 2005 m. LiCS pirmininko pavaduotojas, nuo 2011 m. LiCS pirmininkas.

Žmona Eglė, sūnus Karolis, dukra Saulė.

## Šaltiniai

|-