Aukštoji dailės mokykla prie Imperatoriškosios dailės akademijos

**Aukštoji dailės mokykla prie Imperatoriškosios dailės akademijos** () – aukštoji dailės mokykla, veikusi prie Sankt Peterburgo imperatoriškosios dailės akademijos nuo 1894 iki 1918 m.

## Istorija ir struktūra

Aukštoji dailės mokykla atsirado įgyvendinus Imperatoriškosios dailės akademijos reformą 1893–1894 m. Reformos iniciatorius buvo akademijos viceprezidentas grafas Ivanas Tolstojus. Laikinoji chartija, patvirtinta 1893 m. pabaigoje, Dailės akademijoje išskyrė du padalinius: akademijos susirinkimą, kurį sudarė prezidentas, viceprezidentas, konferencijos sekretorius, 60 tikrųjų ir 20 garbės narių bei aukštąją valstybinę imperijos įstaigą, skirtą menui palaikyti, plėtoti ir skleisti Rusijoje, kurią valdė profesorių taryba, vadovaujama rektoriaus.

Pirmuoju aukštosios dailės mokyklos rektoriumi tapo Aleksandras Pomerancevas.

Abu padaliniai veikė Sankt Peterburge istoriniame Dailės akademijai priklausiusiame pastate, išsidėsčiusiame Universiteto krantinėje.
Aukštojoje dailės mokykloje dirbti dėstytojais buvo pakviesti dailininkai iš Peredvižnikų draugijos. Šioje mokykloje buvo pakeista dėstymo programa: buvo panaikinta antikinio meno disciplina, panaikintas profesorių-vadovų institutas, numatytos laisvos temos konkursuose.
Aukštojoje dailės mokykloje klases su budinčiais profesoriais pakeitė asmeninės pedagogų – vadovų dirbtuvės, kurias nuolat prižiūrėjo vadovaujantys mokytojai.

Į akademiją atėjo dirbti naujų profesorių, iš kurių išsiskyrė Ilja Repinas. Jam buvo įrengtos atskiros specialios dirbtuvės viršutiniame Peterburgo dailės akademijos aukšte. Kitų dirbtuvių vadovais buvo Vladimiras Makovskis, Ivanas Šiškinas, Archipas Kuindži, Aleksejus Kivšenko, Aleksandras Kiseliovas, Dmitrijus Kardovskis, Vasilijus Savinskis ir kt.
Keitėsi ir meno dėstymo principai. Nors formalus seminarų suskirstymas pagal žanrą vis tiek buvo išsaugotas (pavyzdžiui, Iljos Repino dirbtuvės buvo laikomos istorinės tapybos dirbtuvėmis, Vladimiro Makovskio – žanro, Aleksejaus Kivšenko – batalinėmis, Archipo Kuindži ir Ivano Šiškino – peizažų tapybos), tačiau praktikoje tokios atskirties nebuvo. Kuindžis ir Makovskis piešė paveikslus istorinėmis temomis, o Repinas – portretus ir peizažus. Kai studentas pasirinkdavo dirbtuves, pagrindinis kriterijus buvo tas, kuris tapytojas buvo arčiau jo dvasios. Būtent mokytojo asmenybė lėmė ne tik dalykų spektrą, bet ir požiūrio į meną susiformavimą. Iljos Repino dirbtuvėse mokėsi iki 90 studentų.

Asmenys, baigę vidurinės dailės mokyklos kursą arba įrodantys savo sugebėjimus stojamojo egzamino metu, buvo priimami mokytis Aukštojoje dailės mokykloje. Išsilavinimo kvalifikacija buvo nustatyta pagal 6 metų realiosios mokyklos kursą. Pirmiausia vyko dvejų metų trukmės mokymai bendrose klasėse, po to sekė ketverių metų kursas profesoriaus-vadovo dirbtuvėse.

Nuo XIX a. pabaigos Dailės akademijai buvo skiriama 72 626 rublių. Be mokymo proceso Dailės akademija organizuodavo periodines parodas. Prie Akademijos įsteigtas Dailės muziejus buvo atviras visuomenei.

## Aukštosios dailės mokyklos rektoriai

* 1894–1903 m. Aleksandras Pomerancevas
* 1903–1906 m. Leontijus Benua
* 1906–1911 m. Vladimiras Beklemiševas
* 1911–1917 m. Leontijus Benua

## Po 1917 metų
Panaikinus Dailės akademiją (1918 m. balandžio 13 d. Liaudies komisarų tarybos nutarimas), ši mokykla buvo pertvarkyta į nemokamą dailės mokyklą, kuri nuo 1918 m. spalio mėn. gavo pavadinimą: „Petrogrado valstybinės laisvojo meno dirbtuvės“ (SVOMAS).
1921 m. mokykla buvo pervadinta Aukštosiomis meno ir technikos dirbtuvėmis (ВХУТЕMAC). C1922 m. ši mokymo įstaiga buvo pavadinta Aukštuoju meno ir technikos institutu (ВХУТЕИН, ЛВХТИ).

1930 m. institutas buvo reorganizuotas į Proletarinių vaizduojamųjų menų institutą (ИНПИИ). Buvo panaikintas Architektūros fakultetas, jo studentai perkelti į Leningrado inžinerijos institutą (ЛИИКС). 1932 m. Proletarinių vaizduojamųjų menų institutas buvo pertvarkytas į Leningrado tapybos, skulptūros ir architektūros institutą, kuris 1944 m. buvo pavadintas Iljos Repino vardu. Šis pavadinimas išliko iki 1990-ųjų, kai mokymo įstaiga buvo pertvarkyta į Sankt Peterburgo valstybinį akademinį tapybos, skulptūros ir architektūros institutą, pavadintą I. E. Repino vardu.

## Nuorodos

## Literatūra
* Евсевьев М. Ю. Проблема Императорской Академии художеств и борьба вокруг неё в 1917 – начале 1918 года // Советское искусствознание. Вып. 25. – сб. статей. – М.: Советский художник, 1989. – С. 225–248. – 448 с.
* Академия художеств // Еврейская энциклопедия Брокгауза и Ефрона. – СПб., 1908–1913.