open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Angerfist

**Danny Masseling** (gimęs birželio 20, 1981 Almerėje, Olandijoje), geriau žinomas kaip **Angerfist** yra Hardcore Techno/Gabber muzikantas ir DJ, jis taip pat žinomas dėl keistos kaukės, kurią jis dėvi kiekviename pasirodyme. Jis yra vienas populiariausių atlikėjų šiame stiliuje. Šiuo metu Angerfist sudaro 2 nariai:
* DJ Angerfist
* MC Prozac

## Diskografija
Ozono sluoksnio apsaugos konvencija

**Ozono sluoksnio apsaugos konvencija** (dar žinoma kaip **Vienos konvencija**) – tarptautinė sutartis, kuria siekiama skatinti valstybių bendradarbiavimą tiriant žmogaus veiklos poveikį ozono sluoksniui ir priimti sprendimus, kuriais būtų mažinama neigiama įtaka. Ji buvo pasirašyta 1985 metais ir įsigaliojo 1988-tųjų rugsėjo 22 d. Ją yra pasirašiusios visos Jungtinių Tautų šalys narės.

Konvencija veikia kaip bendro pobūdžio susitarimas dėl pasiryžimo spręsti problemą ir nereikalauja, kad valstybės imtųsi konkrečių veiksmų mažinti ozono sluoksnį ardančių medžiagų išmetimą į aplinką. Konkrečius reikalavimus nusako vėliau priimtas Protokolas dėl medžiagų, naikinančių ozono sluoksnį.

Konvencijos valdomasis organas yra kas trejus metus vykstanti ją pasirašiusių valstybių atstovų konferencija.

## Nuorodos
* Oficialus puslapis 
* Konvencijos tekstas: lietuvių k. , anglų k.
Marilė

**Marilė** – upelis  Kauno raj. šiaurės-rytų dalyje, Neries dešinysis intakas,  įtekantis 17,2 km atstumu nuo pastarosios žiočių. Teka Lapių geomorfologinio draustinio teritorijoje, Neries slėnyje kerta kelią . Prasideda aukštumose prie Didžiųjų Lapių. 

Prie Marilės įsikūrę Lepšiškiai, Didžiosios Lapės.

## Nuorodos
* Marilės upelis
Etbajus

**Etbajus** () – kalnagūbris, Egipte ir Sudane. Nusidriekęs ~1700 km lygiagrečiai Nilo upei, nuo Nilo deltos šiaurėje iki šiaurės vakarinių Etiopijos kalnyno pakraščių pietuose. Sudarytas iš ikikambrinių kristalinių skalūnų, gneiso. Aukštis iki 2259 m (Odos k.).

Rytuose Etbajus skardžiais užsibaigia Raudonosios jūros pakrantėje, o vakaruose palaipsniui leidžiasi į Arabijos dykumą ir Nubijos dykumą. Slėniuose pasitaiko skurdžios augalijos (eglūnai, akacijos, šilkmediniai fikusai, kserofitinės žolės).

## Šaltiniai
Skruzdėlė motinėlė

**Skruzdėlė motinėlė** (, ) – skruzdėlių patelė, kurianti ir plečianti savo koloniją, veisianti vis naujus jos narius. Vabzdžių pasaulyje ši motinėlė išsiskiria rekordiniu ilgaamžiškumu – gyvenimo trukmė siekia 20 metų ir daugiau.

Daugumai skruzdėlių rūšių būdinga tai, kad ne skruzdėlės darbininkės išsirenka savo motinėlę, o motinėlė veisia sau darbininkes. Ji savo kūno forma yra panaši į darbininkę, bet yra akivaizdžiai didesnė, be to, turi 4 sparnus (dvi poras), kuriuos praranda (nusigraužia) suradusi vietą naujam skruzdėlynui ir pradėjusi jį statyti.

## Reprodukcija
 
Nauja skruzdėlių bendruomenė ima kurtis, kai patelė – būsimoji motinėlė – poruojasi su sparnuotais patinėliais. Motinėlė susiporuoja vieną kartą savo „vedybinio skrydžio“ metu. Šie skrydžiai pasipila iš visų tos pačios rūšies skruzdėlių kolonijų praktiškai vienu metu. Pasibaigus poravimuisi, patinėliai žūsta, o motinėlė numeta sparnus, įsirengia lizdą ir kaip tik ten ima dėti kiaušinėlius. Patinėlių vyriškosios ląstelės lieka patelės organizme gyvybingos kelerius metus. Per tą laiką patelė padeda daugybę apvaisintų kiaušinėlių. Iš motinėlės daugumos padėtų kiaušinėlių gali išsiristi:
* nevaisingos skruzdėlės – būsimos darbininkės, kurios kolonijoje atlieka visus būtinus darbus: stato, tvarko ir saugo būstą, rūpinasi maistu;
* vaisingos patelės – būsimos motinėlės, ateityje pačios pradedančios naują skruzdėlių bendruomenę;
* sparnuoti patinėliai – palikę savo lizdą spiečiais skraido už savo bendruomenės teritorijos ribų ir ieško sparnuotų patelių poravimuisi.
Skruzdėlių bendruomenė, turinti vieną vislią motinėlę, yra monogininė, jei turi kelias (priklausomai nuo skruzdėlių rūšies, kolonijos dydžio) – poligininė.

## Šeimos kūrimas

Apvaisinta motinėlė arba lieka savo kolonijoje, arba kuria naują skruzdėlyną: parenka jam tinkamą vietą, rausia urvelį, įrengia pirmą lizdą, kur po kurio laiko ima dėti kiaušinėlius. Kai kurių kitų rūšių motinėlės pačios užsiima maisto paieška, tam palikdamos lizdą. Kitos iš jų lieka savo buveinėje, rūpinasi pirmųjų darbininkių išauginimu, jų mityba iš savo pačių riebalinių medžiagų ir histolizės veikiamų sparnų raumenų atsargų.

Paprastai šeimoje darbininkės visapusiškai pasirūpina motinėle: aprūpina maistu, valo ir šalina jos atliekas ir pan. Nežiūrint savo „karalienės“ statuso kolonijoje, motinėlė čia nėra pati svarbiausia. Didžiausią vaidmenį turi darbininkės, kurios gali net nužudyti motinėlę, jei tik sumažėja jos vislumas.

## Nuorodos

* Skruzdėlių gyvenimo ciklas
* Skruzdėlių kolonijos kūrimas
* Skruzdėlė motinėlė
Minja

**Minja** () – miestas Egipte, vakarinėje Nilo pakrantėje, 245 km į pietus nuo Kairo. Muchafazos centras. Minja dažnai vadinama „Aukštutinio Egipto tiltu“, nes yra ties Aukštutinio ir Žemutinio Egipto sandūra. Prekybinis ir transporto mazgas. Pro miestą eina Kairo–Asuano geležinkelis. Cemento, chemijos, baldų, tekstilės (vilnos, medvilnės), maisto pramonė.

Minja yra didžiausias koptų centras Egipte, jų vadinamas ***Tmone*** (). Koptai sudaro apie pusę miesto gyventojų. Yra universitetas, muziejus, Suzanos Mubarak menų centras, keletas mečečių (jų tarpe XI a. El Amravio mečetė), koptų katedra, XIX a. rokoko architektūros rūmai.

## Istorija

Minja gyvenama nuo senovės, priešdinastiniame Egipte miestas buvo XVI nomo centras. Susijungus Egiptui, Minja tapo svarbiu prekybiniu centru kelyje, jungusiame Aukštutinį ir Žemutinį Egiptą. Miestas pavadintas **Menat Khufu** (*mnt Hwfw* – „Chufo tėviškė“), nuo jo kilo ir dabartinis pavadinimas. Miestas pasiekė didžiausią klestėjimą Vidurinės karalystės laikotarpiu, valdant XI dinastijai. Miesto valdovai buvo laidojami kitame krante esančiame Beni Hasano skardyje. Vėliau miesto reikšmė sumažėjo. Antruoju suirutės laikotarpiu Menat Chufu buvo užkariautas hiksų ir tapo jų sąjungininku kovoje prieš Tėbų XVII dinastiją. Šis miestas buvo piečiausias forpostas, kur siekė hiksų kontrolė, ir buvo siaubiamas Tėbų armijos. Kuomet Tėbų dinastija suvienijo Egiptą apie 1540 m. pr. m. e., Menat Chufu klestėjimas smuko. Greičiausiai po to nomo centro poziciją perėmė gretimas Hebenu miestas.

Žlugus Senovės Egiptui, mieste pradėjo kurtis koptai. Arabų kalifato laikais mieste pradėtos statyti didelės mečetės, rūmai. 1326 m. Minją aplankęs Ibn Batuta ją įvardino kaip visus kitus Aukštutinio Egipto miestus pranokstantį miestą. XIX a. tapo svarbiu medvilnės eksporto centru, nutiestas irigacinis Ibrahimijos kanalas. Po 1952 m. revoliucijos miesto reikšmė sumažėjo.

## Šaltiniai
Mansura

**Mansura** () – miestas šiaurės Egipte, Nilo deltoje, prie Nilo atšakos Damietos, 120 km į šiaurės rytus nuo Kairo. Dakahlijos muchafazos administracinis centras. Medvilnės valymo, aliejaus spaudimo, ryžių valymo, tekstilės pramonė. Prekybos medvilne, ryžiais, linais, vaisiais centras. Yra nacionalinis muziejus, Saleh Ajub el Kebiro mečetė, Šinavio rūmai, universitetas (įkurtas 1962 m.).

## Istorija

1219 m. Miestą įkūrė Ajubidų generolas Al Adilas I. Po pergalingo Mansuros mūšio (1250 m.) prieš kryžininkus (Septintasis kryžiaus žygis) miestas pavadintas Mansura („pergalingoji“). Čia buvo įkalinta daug kryžininkų, tarp jų ir karalius Liudvikas IX Šventasis.

## Šaltiniai
Sohagas

**Sohagas** () – miestas Egipte (Aukštutinis Egiptas), kairiajame Nilo krante, 470 km į pietus nuo Kairo. Muchafazos centras. Pro miestą eina Kairo–Asuano geležinkelis. Medvilnės valymo, odos apdirbimo, keramikos, cukraus pramonė. Verčiamasi amatais, turizmu. Veikia 2006 m. įkurtas universitetas, muziejus, du turgūs. Sohage yra XIV a. Sidi Arifo mečetė, XV a. Faršučio mečetė (su 53 m aukščio minaretu), dvi XX a. koptų bažnyčios (Šv. Mergelės Marijos ir Šv. Jurgio).

Netoli Sohago yra du IV–V a. koptų stačiatikių vienuolynai (Raudonasis ir Baltasis).

## Istorija

Senovėje buvo svarbus koptų monasticizmo centras. Vėliau tai buvo nedidelė gyvenvietė, kuri sparčiai pradėjo augti nuo 1960 m., kuomet tapo muchafazos centru.


Image:SohagFarschutiSouthSide.jpg|Faršučio mečetė 
Image:SohagVirginToWest.jpg|Šv. Marijos bažnyčia
Image:White.monastery.DSC 7946.jpg|Baltasis vienuolynas


## Šaltiniai
Skruzdėlė darbininkė

**Skruzdėlė darbininkė** – skruzdėlių bendruomenės vienas svarbiausių individų – jų yra daugiausiai. Tai patelės su neišsivysčiusia dauginimosi funkcija.

## Aprašymas

Pagrindinis darbininkių rūpestis – šeima. Jos yra besparnės, su mažesniais regos organais. Tarp kai kurių rūšių yra ir visai aklų, pvz., *Adetomyrma*. Darbininkės taip pat pasižymi paprastesne kūno sandara. Amžiaus trukmė – nuo 1 mėn, (pvz., * Solenopsis*) iki 3 metų.

## Polimorfizmas

Kai kurioms tos pačios rūšies skruzdėlėms būdingas polimorfizmas – kūno dydžių, jutimo organų gebėjimų, aktyvumo skirtumai, kurie priklauso nuo vykdomų užduočių bendruomenėje. Dažnai didesnės darbininkės turi neproporcingai didelę galvą, išvystytus stiprius žandikaulius (*mandibulae*). Tai vadinamieji kareiviai. Smulkesnės darbininkės dirba įvairus kitus darbus, pačios mažiausios daugiausia lizdo viduje. Stambiausios ir smulkiausios darbininkės masės gali skirtis iki 500 kartų. Manoma, šiuos skirtumus nuo individo vystymosi pradžios nulemia skirtinga mityba. Dėl to pasireiškia diferencinė genų ekspresija.

## Pareigos

Kaip bendruomeniniams vabzdžiams, darbininkėms būdingas polietizmas – pareigų pasiskirstymas, specializacija:
* auklės, besirūpinančios, prižiūrinčios jauniklius,
* stato, remontuoja skruzdėlyną, valo būstus,
* rūpinasi maisto paieška, tiekimu, dalijimusi (trofalaksis),
* saugo skysto maisto atsargas (nektaro talpas).

## Santykiai su motinėle

Šeimoje darbininkės visapusiškai rūpinasi motinėle, seka kastų dydį ir santykį. Tam tikslui atitinkamai dozuoja maisto davinį (sumažina ar padidina), kontroliuodamos atžalų bei lervų skaičių. Jos gali nužudyti savo „karalienę“, jai praradus savo vislumą. Skruzdėlių bendruomenėje darbininkės paprastai nesidaugina, kad galėtų rūpintis motinėlės atžalomis, kurios yra jų broliai ir seserys.

Nors daugumoje skruzdėlių rūšių darbininkės yra bevaisės patelės, tačiau tarp primityvesnių iš jų yra darbininkių (), gebančių poruotis su patinėliais ir daugintis  bei dėti apvaisintus kiaušinėlius. Taip atliekama tikros motinėlės funkcija.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Skruzdėlių gyvenimo ciklas
* Pasaulio skruzdėlės
Bendras frontas

**Bendras frontas** – LKP Klaipėdos krašto komiteto laikraštis, nelegaliai ėjęs 1935 m. Klaipėdoje.

## Istorija

Išejo du numeriai. Redaktorius Juozas Pajaujis.

## Šaltiniai
Biuleten

**Biuleten** () – Vakarų Baltarusijos komunistų partijos CK leidinys, nelegaliai ėjęs 1929–1930 m. Vilniuje jidiš kalba.

## Šaltiniai
Dumjatas

**Dumjatas** () arba ***Damieta*** – miestas šiaurės Egipte, Nilo deltoje, Viduržemio jūros pakrantėje, prie Nilo atšakos Damietos žiočių. Muchafazos centras. Prekybos ir transporto mazgas. Svarbus upinis ir jūrinis uostas. Ryžių valymo, žuvies konservų gamybos, medvilnės pramonė. Yra svarbios dujų ir naftos perdirbimo gamyklos bei terminalai. Verčiamasi žvejyba, amatais.

Dumjate yra antra pagal senumą mečetė Afrikoje (Amro ibn Alaso mečetė), pastatyta tik musulmonams įsiveržus į Egiptą (vėliau kryžiuočių kurį laiką paversta bažnyčia). Taip pat yra dar kelios mameliukų ir osmanų laikų mečetės, senovinis turgus, tvirtovės griuvėsiai.

## Istorija

Senovės Egipto laikais miestas buvo žinomas kaip ***Tamiatas***. Vėliau graikams įkūrus Aleksandriją, šio miesto reikšmė sumenko. Arabų laikais Dumjatas tapo vienu svarbiausių uostų, todėl buvo ne kartą puolamas bizantiečių (pvz., 853 m.). 1169 m. Dumjatą nesėkmingai bandė užimti jungtinė Bizantijos-Jeruzalės karalystės armija. 1219 m. šį strateginį uostamiestį užėmė prancūzų kryžininkai. Iš čia jie bandė užimti Egiptą, bet buvo sutriuškinti. 1249 m. trumpam buvo užimtas Liudviko IX armijos.

## Šaltiniai
Biuleten CK KPZB

**Biuleten CK KPZB** () – neperiodinis komunistinis leidinys, nelegaliai ėjęs 1927–1936 m. Vilniuje.

## Istorija

Išleisti 30 numerių. Nr. 1-3 išleisti rusų, Nr. 14-23 baltarusių, o keli numeriai ir lenkų (*Biuletyn informacyjny*) ir jidiš kalbomis. 1932 m. ėjo lenkų ir baltarusių kalbomis. Informavo apie Vakarų Baltarusijos komunistų partijos CK, jo skyrių ir vietos organizacijų darbą, skelbė svarbiausius nutarimus.

## Šaltiniai
Biuletenis (leidinys)

**Biuletenis** – LKP CK leidinys, nelegaliai leistas 1923–1924 m. ir 1933–1934 m. Kaune.

## Istorija

1923–1924 m. spausdintas „Spartako“ spaustuvėje, o 1933–1934 m. daugintas rotatoriumi.

## Šaltiniai
M103

Santrumpa **M103** reiškia:

* M103 – padrikasis spiečius Kasiopėjos žvaigždyne;
* M103 – JAV gamybos sunkusis tankas;
* M103 – automobilio variklis *Mercedes-Benz M103*.
Džilf Kebiras

**Džilf Kebiras** () – plynaukštė Sacharoje (Libijos dykumoje), pietvakarių Egipte ir pietryčių Libijoje. Užima ~7770 km² plotą. Plynaukštė sudaryta iš smiltainio, iškyla virš dykumos ~300 m. Būdingas aukštis 700–1000 m, aukščiausia vieta iškyla į 1082 m aukštį. Masyvas tankiai išvagotas vadžių. Augalijos praktiškai nėra. Į vakarus nuo Džilf Kebiro yra neseniai aptiktas Kebiros krateris.

Džil Kebiras buvo lankomas žmonių nuo akmens amžiaus. Rasta neolito laikotarpio uolų tapybos, vaizduojančios įvairius savanai būdingus gyvūnus, žmones, piktogramas. Pradėjus sausėti Sacharos klimatui, vietovė buvo apleista. Europos keliautojai ir mokslininkai Džilf Kebirą pradėjo tyrinėti tik nuo XX a. pr.
Kotrynos kalnas

**Kotrynos kalnas** arba **Katerino kalnas** () – kalnas Sinajaus pusiasalio pietuose, Sinajaus kalnuose; aukščiausia vieta Egipte. Aukštis – 2629 m. Kalno papėdėje yra koplyčia ir meteorologijos stotis. Netoliese stūkso Sinajaus kalnas, kur įsikūręs Šv. Kotrynos vienuolynas.

## Išnašos
Lištas

**El-Lištas** () – archeologinė vietovė Egipte, kur senovėje stovėjo Senovės Egipto miestas **Idži-Tavi**. Jis yra prie Nilo ir buvo Aneb-Hedž nomo (Aukštutinio Egipto srities) sostinė. Buvo viso Egipto sostinė XII–XIII dinastijų laikais (II tūkst. pr. m. e. I pusėje).

## Istorija

Idži-Tavi buvo įkurtas faraono Amenemheto I (1991–1962 m.), kuris yra žinomas ir kaip 12-osios dinastijos įkūrėjas. Jis nusprendė perkelti valstybės sostinę iš Tėbų į patogesnę vietą šiaurėje, kuri buvo strategiškai svarbioje padėtyje tarp Aukštutinio ir Žemutinio Egiptų. Administraciškai ji priklausė Žemutinio Egipto piečiausiam nomui. Prie Idži-Tavio buvo pastatytos kelių 12-osios dinastijos faraonų piramidės, išdygo kilmingųjų nekropoliai. 

Po stiprios 12-osios dinastijos viešpatavimo Egipte apie 1803 m. pr. m. e. į valdžią atėjus 13-ajai dinastijai, sostinė išliko Idži-Tavyje. Tačiau dinastija buvo labai silpna ir priversta konkuruoti su naujomis dinastijomis šiaurėje (Žemutiniame Egipte) – 14-ąja ir vėliau 15-ąja (hiksų). Todėl iš Itži-Tavio tebuvo kontroliuojamas tik Aukštutinis Egiptas. Galiausiai XVII a. pr. m. e. viduryje Avario hiksai nusiaubė visą Egiptą, nuvertė paskutinįjį 13-osios dinastijos faraoną. Taip prasidėjo Antrasis Egipto tarpuvaldis. Nuo tada Idži-Tavis nunyko ir niekada nebeatsigavo.
## Istoriniai paminklai
* Piramidės:
** Amenemheto I,
** Senusreto I – geriausiai išlikusi Vidurinės karalystės piramidė,
* Didikų kapai. Svarbiausi tarp jų yra Senebtisi, Sesenebnefo, Intefo, Imhotepo, Mentuhotepo, Džehuti, Intefikerio ir kiti. Kapuose randamos seniausios Mirusiųjų knygos versijos.
Skruzdėlė kareivis

**Skruzdėlė kareivis** – vienas iš svarbiausių individų skruzdėlių bendruomenėje, atliekantis savo šeimos apsaugos, svetimų teritorijų užėmimo funkcijas. Tai specializuota darbininkiųkasta. Panaši yra ir pas termitus.

## Aprašymas

Skruzdėlėms būdingas polimorfizmas – kūno dydžių, jutimo organų ir kiti skirtumai, priklausantys nuo vykdomų užduočių bendruomenėje. Kareiviai – tai tos pačios darbininkės, tik žymiai stambesnės, turinčios neproporcingai didelę galvą, išvystytus žandikaulius (*mandibulae*), kuriuos naudoja mūšyje su priešais. 

## Funkcijos

Be „karinių“ užduočių kareiviai taip pat medžioja (*Ecitoninae*), smulkina stambius lapus (*Acromyrmex*), mala sėklas (*Messor*). Socialinių parazitų grupei priskiriamos rūšys (*Formica sanguinea, Polyergus rufescens*) privalo nuolat turėti gerai parengtus kareivius užimti svetimiems lizdams. Žvalgams aptikus objektą, kareiviai darniomis jėgomis juda link tikslo, kur grobia lėliukes, kokonus, žudo priešininkes.   

Įvairios rūšys naudoja skirtingus būdus bendruomenių gynyboje ar svetimų užgrobime. Pvz., *Forelius pusillus* skruzdėlės atėjus vakarui uždaro buveinės įėjimus ir palieka lauke sargybinius. *Dorylinae* stambiosios skruzdėlės gynybos tikslais išsirikiuoja gyva siena palei takus, kuriais juda darbininkės, atstatydamos savo žandikaulius į išorę.

## Kolonijų gynyba

Skruzdėlės puola bei ginasi įkąsdamos arba įgeldamos. Turinčios geluonį jį panaudoja nuodų injekcijoms sušvirkšti į aukos kūną arba išmetimui į orą. Centrinėje  Amerikoje gyvenanti *Paraponera clavata* rūšis turi vieną skausmingiausių įkandimų vabzdžių pasaulyje, nors jis žmogui ir nėra mirtinas. Tuo tarpu mirtinais nuodais pasižymi *Myrmecia pilosula* skruzdėlės. *Odontomachus* rūšis pasižymi išvystytais, žaibiškai suveikiančiais nasrais-spąstais . Gyvūnijos pasaulyje jie laikomi pačiais „greičiausiais“ – moksliniai tyrimai parodė jų užsivėrimo greitį nuo 126 iki 230 km/val. Panašius turi ir *Anochetus, Orectognathus, Strumigenys, Dacetini* rūšys. Malaizijoje gyvenanti *Camponotus cylindricus* rūšis turi hipertrofuotus žandikaulius, užimančius beveik visą kūno ilgį. *Camponotus saundersi* skruzdėlės turi daug didesnes, nei įprasta, liaukas. Jose esantį lipnų skystį gynybiniais tikslais panaudoja akimirksniu „susisprogdindama“ iš vidaus – skruzdėlė tampa savižude . Ant aukos patekęs skystis ją nukenksmina suklijuodamas. 

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Skruzdėlių pasaulis
Herakleopolis

**Herakleopolis** (), arba **Ihnasija al-Madina** (*Ihnasiyyah al-Madinah*) – archeologinė vietovė Egipte, kur senovėje stovėjo Senovės Egipto miestas **(He)nen-Nesu**. Jis yra prie Nilo ir buvo Naret-Chent (20) nomo (Aukštutinio Egipto srities) sostinė. Taip pat buvo viso Egipto sostinė IX–X dinastijų laikais (III tūkst. pr. m. e. pabaigoje).

## Istorija

Herakleopolis buvo vienas seniausių Egipto miestų, svarbus senovinis kulto centras. Čia buvo garbinamas vietinis saulės dievas Herišafas, vėliau graikų tapatintas su Herakliu (iš čia ir graikiškas miesto pavadinimas). Pasak legendų, šiame mieste dievai Ozyris ir Horas buvo karūnuoti Egipto karaliais. Miestas buvo netoli Fajumo oazės, dėl to jo apylinkės pasižymėjo puikiomis žemėmis, derlingumu. Taip pat dėl patogios padėties čia kirtosi Egipto prekybiniai keliai, jungę Žemutinė ir Aukštutinį Egiptus, vakarų oazes ir Sinajaus pusiasalį. 

Henen-Nesu pasirinktas kaip Žemutinio Egipto sostinė Pirmuoju suirutės laikotarpiu (t. y. valdant IX–X dinastijoms). Vėliau, suvienijus Egiptą, naująja sostine tapo Tėbai, tačiau Herakleopolis neprarado savo religinės ir strateginės reikšmės. Jame ir vėlesniais laikais buvo statomos šventyklos.
## Istoriniai paminklai
* Herišefo šventykla,
* Dešašecho nekropolis,
* Sedmeno nekropolis,
* Pietinis nekropolis.
Hoisas

**Hoisas** arba **Hojis** () – graikiškas vietovės Senovės Egipte pavadinimas. Egiptiečių kalba miestas buvo vadinamas **Chasu(t)**. Dabar vietovė arabiškai žinoma kaip **Sacha**. Hoisas buvo Nilo deltoje ir buvo to paties pavadinimo (6-ojo) nomo (Žemutinio Egipto srities) sostinė. Taip pat buvo viso Žemutinio Egipto sostinė XIV dinastijos laikais (II tūkst. pr. m. e. pradžioje).

## Istorija

Chasu ankstyviausiais laikais nebuvo minimas, ir buvo užgožtas kitų Nilo deltos miestų, kaip Buto ar Saisas. Vėliau, Senosios karalystės laikais, jam pavyko iškilti ir tapti atskiro nomo centru, čia koncentravosi dievo Amono Ra kultas. Antrosios suirutės laikais Egiptui skylant, vietinė Choiso nomarchų dinastija paėmė valdžią visame Žemutiniame Egipte. Ji vadinama XIV dinastija, ir valdė tuo pačiu metu, kaip ir XIII dinastija Idži Tavyje (Aukštutiniame Egipte).

XVII a. pr. m. e. viduryje hiksai iš Avario rytuose nusiaubė Chasu ir nutraukė vietinę dinastiją. Graikų laikais miestas tapo žinomas kaip Hoisas.
Camera degli Sposi (Mantegna)

**Camera degli Sposi** (Vedybų kambarys) arba **Camera picta** (Paveikslų kambarys) – kambarys Mantujos kunigaikščio rūmuose (*Palazzo Ducale*) San Giorgio pilyje (*Castello di San Giorgio*) su   Renesanso dailininko Andrea Mantenjos (1431–1506) freskomis.

## Aprašymas
Freskos buvo sukurtos Mantujos kunigaikščio Liudoviko II Gonzagos užsakymu 1465 - 1474 m. laikotarpiu su pertraukomis. Kambario paskirtis neaiški. Anuo metu San Giorgio pilyje buvo daug miegamųjų, tačiau tai galėjo būti numatytas ir kaip darbo kambarys (pačioje patalpoje yra tik 2 gilūs langai). Kambario išmatavimai: 8,05 x 8,08 m., didžiausias aukštis - 6,93 m.

Dabar nustatyta, kad Mantenja darbą pradėjo nuo patalpos lubose esančio okulo arba iliuzionistinės akies, kurioje vaizduojamas atviras langas viršuje su žaidžiančiais cherubinais, praplaukiančiu debesiu, paukščiu, vazonu su gėlėmis, bei keletas žmonių veidų, žvelgiančių žemyn. Šis darbas laikomas pirmu tokio pobūdžio darbu Europos vaizduojamajame mene. Okulą supa fikciniai Romos imperatorių portretai.

Šiaurinėje sienoje dailininkas pavaizdavo Gonzagų šeimyną, kartu su kunigaikščiu, sėdinčiu soste. Vakarinėje sienoje vaizduojamas Gonzagų šeimos susitikimas su kardinolu (irgi iš Gonzagų giminės). Virš pagrindinių scenų Mantenja, tipiškai sau, dekoravo freskas girliandomis papuoštomis liunetėmis. Ant kitų dviejų sienų pieštų figūrų nėra, išskyrus liunetes ir Gonzagų giminės simboliką. Manoma, kad taip padaryta sąmoningai, siekiant, kad scenos žiūrovas tarsi žiūrėtų iš namo pro langą jausdamas sieną už savęs.

## Detalės

Image:Andrea Mantegna 057.jpg| Liudovikas II Gonzaga
Image:Andrea Mantegna 061.jpg| Liudoviko duktė Paula Gonzaga
Image:Andrea Mantegna 079.jpg| Cherubinas prilaikantis transkripciją
Image:Mantegna, Duke Ludovico Gonzaga greeting cardinal Francesco Gonzaga, background detail.jpg| Peizažas. Kelias į Romą.
Image:Camera picta, l'incontro 02.1.jpg| Palyda
Image:Andrea Mantegna 083.jpg| Kardinolo vaikai


## Taip pat skaitykite

* Mantenja Wiki
* ''Camera degli Sposi'' oficiali svetainė (italų k.) 
* ''Camera degli Sposi'' apžvalga (anglų ir italų k.) 
* ''Camera degli Sposi'' WGA tinklalapyje)
Formicinae

***Formicinae*** – stambus skruzdėlių pošeimis, apimantis evoliuciniu požiūriu vienas labiausiai išsivysčiusių rūšių. Priskiriama šiam porūšiui virš 2700 rūšių (10–14 tribų, apie 60 genčių).

## Aprašymas

Pošeimiui būdingi bruožai: šių vabzdžių pilvelis vienanaris, nėra geluonies (smarkiai redukuota). Be to, būdingos sudėtingos kolonijų struktūros, sudėtingas vabzdžių elgesys, platūs simbiotiniai ryšiai su mirmekofilais, vergvaldžių bei socialinių parazitų rūšys, atskirais atvejais – milžiniški skruzdėlynai. Ekstremalūs morfologiniai nukrypimai nebūdingi, išskyrus *Myrmoteras, Polyergus* individus su išvystytais žandikauliais (*mandibulae*). Iš kitų skruzdėlių taip pat išsiskiria cheminių medžiagų liaukomis, kuriose gaminama skruzdžių rūgštis. 

## Fosilijos

Pošeimyje įtrauktos ir kelios dešimtys fosilinių rūšių, tarp kurių: *Kyromyrma neffi, Camponotites, Chaemeromyrma, Pseudocamponotus, Glaphyromyrmex, Protoformica, Prodimorphomyrmex, Sicilomyrmex.

== Klasifikacija ==

Tribų klasifikacija nėra iki galo sudaryta, kartais panaudojami skirtingi vardai, kitos schemos ir pan. Klasifikacija, remiantis [http://antbase.org/ antbase.org]: 

**Camponotini*,
**Formicini*,
**Gesomyrmecini*,
**Gigantopini*,
**Lasiini*,
**Melophorini*,
**Myrmecorhynchini*,
**Myrmoteranini*,
**Notostigmatini*,
**Oecophyllini*,
**Plagiolepidini*.

== Lietuvoje ==

Lietuvoje žinomos kelios dešimtys rūšių, tačiau jų sudėtis ištirta nepakankamai. Šiam pošeimiui priklauso šie atstovai:
* *Camponotus*,
* [[Juodoji medžių skruzdėlė]] (*Lasius fuliginosus*),
* [[Sodinė skruzdėlė|Sodinė]], arba [[juodoji skruzdėlė]] (*Lasius niger*),
* [[Raudonoji skruzdėlė]] (*Formica sanguinea*),
* [[Rudoji miško skruzdėlė]] (*Formica rufa*),
* [[Tamsiarudė miško skruzdėlė]] (*Formica fusca*),
* [[Raudongalvė skruzdėlė]] (*Formica truncorum*),
* [[Plaukuotoji skruzdėlė]] (*Formica lugubris*).

== Nuorodos ==

* [http://www.helsinki.fi/~mhaaramo/metazoa/protostoma/arthropoda/insecta/hymenoptera/vespoidea/formicinae.html *Formicinae* pošeimis]
* [http://www.antweb.org/ Pasaulio skruzdėlės] 
* [http://www.lasius.narod.ru/antsffor.htm *Formicinae'' pošeimis (rusų k.)]
M4

Santrumpa **M4** reiškia:

* Mesjė 4 – ūkas,
* M-4 – 4 variklių tarybinis strateginis bombonešis,
* Spectre M4 – Italijos pistoletas kulkosvaidis,
* M4 (raketa) – Prancūzijos povandeninio starto balistinė raketa,
* Benelli M4 – Italijos kovinis lygiavamzdis šautuvas,
* M4 (patranka) – JAV 37 mm automatinė aviacinė patranka,
* M4 Colt – JAV 5,56×45 mm automatinis karabinas,
* M4 – kovinių padegamųjų mišinių tirštiklis,
* M4 Sherman – JAV vidutinis tankas,
* M4 traktorius – JAV artilerijos traktorius,
* M4 Vacamatic – 1941 m. *Chrysler* kompanijos sukurta pusiau automatinė transmisija,
* Maule M-4 – JAV gamybos lengvasis keturvietis lėktuvas,
* *Leica M4* – 1967 m. 35 mm fotoaparatas.
* Federalinis kelias M4 „Donas“ – automagistralė Rusijoje


File:Bv m4 02.jpg|*Myasiščev M-4* strateginis bombonešis
File:SITES Spectre.jpg|*Spectre M4* pistoletas kulkosvaidis
File:Missile-ballistique-M4-eclate.jpg|M4 raketa
File:Benelli m4 2.jpg|*Benelli M4* šautuvas
File:M4 cannon drawing.jpg|M4 aviacinė patranka
File:CQBR-alone.png|M4 karabinas
File:TankshermanM4.jpg|M4A3E8 Šerman
File:M4-HST-tows-155mm-Long-Tom.jpg|M7 artilerijos traktorius velka 155 mm patranką
File:Maule M-4-210 C-GBLM.JPG|Maule M-4
File:Leica M4 with 35mm and gogles.jpg|Leica M4
San Zeno poliptikas (Mantegna)

„**San Zeno poliptikas**“ – Ankstyvojo Renesanso dailininko Andrea Mantenjos (1431 - 1506) altoriaus ištapymas, esantis šiuo metu San Zeno (Šv. Zenono) katedroje-bazilikoje Veronoje. 

## Aprašymas

San Zeno bazilikos abatas Gregorio Correr užsakė darbą 1457 m. Andrea Mantenja atliko jį Padujoje ir 1459 m. išsiuntė į Veroną.

Napoleono karų metu prancūzų kareiviai 1797 m. nupjovė altoriaus predelos (apatinė altoriaus dalis) fragmentus ir parsigabeno į Prancūziją. Šiuo metu centrinė „Nukryžiavimas“ yra Luvre, šoninės „Kristaus malda kalne“ ir „Kristaus prisikėlimas“ yra Turo miesto menų muziejuje Prancūzijoje.

Nepavykus susigrąžinti predelos dalių jos buvo pakeistos kopijomis, kurias nutapė tolimas Veronezės palikuonis Paolino Caliari. 2007 m. altorius buvo restauruotas ir atnaujintas. Manoma, kad poliptiko rėmas yra originalaus Mantenjos dizaino.

Altoriuje vaizduojama tradicinė scena: centrinėje panelėje Madona su Kūdikiu, šoninėse - šventieji, Veronos miesto globėjai. Mantenjos darbas pažymėtinas puošnumu, tik tai pasiekiama ne auksu, o vaisių, riešutų ir gėlių girliandų atvaizdais.

## Detalės


Image:Andrea Mantegna 027.jpg| Riešutai ir vynuogės
Image:Andrea Mantegna 026.jpg| Persikai ir šviestuvas
Image:Andrea Mantegna 025.jpg| Madona su Kūdikiu
Image:Mantegna, Andrea - crucifixion - Louvre from Predella San Zeno Altarpiece Verona.jpg| Nukryžiavimas (Luvre)
Image:Andrea Mantegna 022.jpg| Kristaus malda kalne (Turo menų muziejus) 
Image:Mantegna, Andrea - La Résurrection - 1457-1459.jpg| Kristaus prisikėlimas (Turo menų muziejus)


## Taip pat skaitykite
* Šv. Sebastijonas (Mantegna)
* Camera degli Sposi (Mantegna)
Mykolinės

**Mykolinės** – Šv. Mykolo vardo diena; Šv. Mykolo šventė (rugsėjo 29 d.). Tai katalikų ir stačiatikių bendruomenėse gerbiamo šventojo vardu pavadinta šventė. Liaudyje per Mykolines minimas Mykolas arkangelas, Dievo pasiuntinys ir visų angelų galingiausias kovoje su Liuciferio piktosiomis dvasiomis.

## Lietuvoje
Ši data susijusi su bulviakasio pabaiga (dažniausiai kviečiama talka), derliumi, pabaigtuvių vaišėmis ir „auksiniu rudeniu“ arba „bobų vasara“. Kitados per šias paskutines šiltesnes ir saulėtas dienas buvo pagerbiamos ir apdovanojamos „bobutės“ – kaimo gimdyvių pribuvėjos. Mykolinės – tai ir visų kitų metinių duoklių atidavimo terminas, ir kaimo vaikų mokslo metų pradžia-pabaiga. Senovėje ši diena dar vadinta kaip ***Dagos*** šventė, ***Dagotuvės***. Žodis „daga“ reiškia brandą ir derlių, taip pat sudygusius žiemkenčių daigus; „*Kokia vaga, tokia ir daga*“.

Daugeliui katalikų Mykolinės reikšminga šventė. Lietuvoje Mykolo diena labiau suvokiama kaip vardinės. Pagal katalikų liturginį kalendorių šią dieną minimi trys arkangelai – Mykolas, Rapolas ir Gabrielius. Lietuvos bažnyčiose kasmet vyksta Šv. Mykolo atlaidai, į kuriuos susirenka daugybė tikinčiųjų. Po šventų mišių bažnyčioje, daugelis skuba pasveikinti savo pažįstamus Mykolus su jų vardo diena. Paprastai šis renginys yra lydimas šventinių mugių, koncertų, dalyvaujant vietinės valdžios atstovams, Seimo nariams.

Kunigaikščių Oginskių laikais Mykolinės Rietave būdavo švenčiamos ištisą savaitę. Į dvarą suvažiuodavo daug garbingų svečių, vykdavo įvairūs žaidimai, medžioklės. Tą savaitę kunigaikščiai parko vartus atverdavo net miestelėnams. Dabartinė karta gražiai tęsia šias tradicijas, nors Mykolinės ir nebešvenčiamos savaitę, o pakanka poros dienų.

## Pasaulyje
Pasaulyje Mykolinės yra švenčiamos įvairiai. Iki šiol Didžiojoje Britanijoje gyvuoja legenda apie tai, kaip arkangelas Mykolas išvarė šėtoną iš Dangaus ir šis įkrito į gervuogių krūmą. Todėl per šią šventę yra kepamas gervuogių pyragas. Žymus austrų filosofas Rudolfas Štaineris Mykolines įvardijo kaip vidinės iniciatyvos, valios, išsivadavimo iš baimės šventę. Pagrindinis Mykolo šventės vaizdinys – arkangelas Mykolas su svarstyklėmis, kardu, šarvais ir kariauna, kovojantis su blogiu.

Daugelyje Vakarų Europos šalių Mykolinės būdavo švenčiamos kaip mokyklinių mokslo metų pradžia. Mat nuo šios dienos augesnius vaikus, padėjusius žemės ūkio darbuose, tėvai išleisdavo į mokyklą.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Rugsėjo mėnuo kalendoriuje
* Mykolinės Rietave
Izraelio futbolas 1949–1950 m.

**[[Izraelis|Izraelio]] futbolo varžybos [[1949]]–[[1950]] m.**
*  prasidėjo 1949 m. rudenį, baigėsi 1950 m. pavasarį;
* s turnyras nevyko.

## 1949–1950 m. Izraelio futbolo lyga
* **Izraelio futbolo lyga** – aukščiausioji futbolo lyga šalyje.
* Dalyvavo 13 komandų.

### Galutinė lentelė

|}

## Išnašos

## Nuorodos
* Rsssf.com
* Foot.dk archyvas (arch.)
Izraelio futbolas 1950–1951 m.

**[[Izraelis|Izraelio]] futbolo varžybos [[1950]]–[[1951]] m.**
*  nevyko;
* s turnyras prasidėjo 1950 m. rudenį, finalas turėjo įvykti 1951 m. pavasarį.

## 1950–1951 m. [[Izraelio futbolo taurė]]
* **[[Izraelio futbolo taurė]]** – pagrindinis futbolo taurės turnyras Izraelyje. Vyksta nuo 1949 metų.

Pusfinalis:
* Hapoel Haifa – ???
* Hapoel Tel-Aviv – Beitar Tel-Aviv 1:0 (2-osios rungtynės neįvyko)

## Išnašos

## Nuorodos
* Rsssf.com
* Foot.dk archyvas (arch.)
Izraelio futbolas 1951–1952 m.

**[[Izraelis|Izraelio]] futbolo varžybos [[1951]]–[[1952]] m.**
*  prasidėjo 1951 m. rudenį, baigėsi 1952 m. pavasarį;
* s turnyras prasidėjo 1951 m. rudenį, finalas įvyko 1952 m. pavasarį.

## 1951–1952 m. Liga Alef
* **Liga Alef** – aukščiausioji futbolo lyga šalyje.
* Dalyvavo 12 komandų.

### Galutinė lentelė

|}

## 1951–1952 m. [[Izraelio futbolo taurė]]
* **[[Izraelio futbolo taurė]]** – pagrindinis futbolo taurės turnyras Izraelyje. Vyksta nuo 1949 metų.

## Išnašos

## Nuorodos
* Rsssf.com
* Foot.dk archyvas (arch.)
Rusijos valstybinis atominių laivų statybos centras

**Rusijos valstybinis atominių laivų statybos centras**, *RVALSC* () – 1992 m. įkurtas Severodvinsko gynybos pramonės mašinų gamybos įmonių susivienijimas. 

1993 m. RVALSC prezidentu buvo paskirtas Sevmašo direktorius D. Pašajevas. Dabartinis vadovas – Dmitrijus Pospelovas. 

Centrą sudaro:
* AAB Gamybinis susivienijimas „Sevmaš“ (*ОАО «ПО «Севмаш»*);
* AAB Laivų remonto centras „Zviozdočka“ (*ОАО «ЦС «Звездочка»*);
* FVUĮ Šiaurės gamybos susivienijimas „Arktika“ (*ФГУП «СПО «Арктика»*);
* FVUĮ gamykla „Poliarinė žvaigždė“ (*ФГУП завод «Полярная звезда»*);
* FVUĮ Mokslo tyrimo projektinis technologinis biuras „Onega“ (*ФГУП «НИПТБ «Онега»*);
* FVUĮ Sankt-Peterburgo mašinų gamybos jūrų biuras „Malachitas“ (*ФГУП «СПМБМ «Малахит»*).

RVALSC kaip ūkinis ar juridinis darinys nepavyko. Kaip vieningas darinys RVALSC pasireiškė tik politiniame gyvenime, atskleisdamas būdingas XX a. 10-ojo dešimtmečio gynybos pramonės įmonių problemas, bet ne realų savo dalyvių ekonominių uždavinių ir tikslų vieningumą. Dėl gana neapibrėžto statuso RVALSC nepajėgė integruoti Severodvinsko laivų statybos įmonių labiau nei iki susivienijimo įkūrimo egzistavę bendradarbiavimo ryšiai. 

RVALSC nukonkuravo 2007 m. įkurtos AAB „Jungtinė laivų statybos korporacija“ ir Severodvinsko gynybinės pramonės įmones jungianti AAB „Šiaurės laivų statybos ir remonto centras“.
Izraelio futbolas 1955–1956 m.

**[[Izraelis|Izraelio]] futbolo varžybos [[1955]]–[[1956]] m.**
*  prasidėjo 1955 m. rudenį, baigėsi 1956 m. pavasarį;
* s turnyras nevyko.

## 1955–1956 m. Liga Leumit
* **Liga Leumit** – aukščiausioji futbolo lyga šalyje.
* Dalyvavo 12 komandų.

### Galutinė lentelė

|}

## Išnašos

## Nuorodos
* Rsssf.com
* Foot.dk archyvas (arch.)
Izraelio futbolas 1966–1967 m.

**[[Izraelis|Izraelio]] futbolo varžybos [[1966]]–[[1967]] m.**
*  prasidėjo 1966 m. rudenį, turėjo baigtis 1967 m. pavasarį, tačiau pratęstas iki 1968 m. pavasario;
* s turnyras prasidėjo 1966 m. rudenį, finalas įvyko 1967 m. pavasarį.

## Čempionatas

Vyko 1966–1968 m. pirmenybės, tad čempionai išaiškėjo kitame sezone 1968 m.

## 1966–1967 m. [[Izraelio futbolo taurė]]
* **[[Izraelio futbolo taurė]]** – pagrindinis futbolo taurės turnyras Izraelyje. Vyksta nuo 1949 metų.

## Išnašos

## Nuorodos
* Rsssf.com
Izraelio futbolas 1988–1989 m.

**[[Izraelis|Izraelio]] futbolo varžybos [[1988]]–[[1989]] m.**
*  prasidėjo 1988 m. rudenį, baigėsi 1989 m. pavasarį;
* s turnyras prasidėjo 1988 m. rudenį, finalas įvyko 1989 m. pavasarį.

## 1988–1989 m. Liga Leumit
* **Liga Leumit** – aukščiausioji futbolo lyga šalyje.
* Dalyvavo 14 komandų.

### I etapas

|}

### II etapas
#### I finalas

|}

#### II finalas

|}

## 1988–1989 m. [[Izraelio futbolo taurė]]
* **[[Izraelio futbolo taurė]]** – pagrindinis futbolo taurės turnyras Izraelyje. Vyksta nuo 1949 metų.

## Supertaurė

## Išnašos

## Nuorodos
* Rsssf.com
* Foot.dk archyvas (arch.)
2011–2012 m. Ligat ha'Al

**[[2011]]–[[2012]] m. [[Ligat ha'Al]]** – aukščiausioji Izraelio futbolo lyga. Dalyvavo 16 klubų.

## Formatas
* Pirmame etape buvo sužaisti du ratai. 
* Po 30 turų lyga skeliama pusiau. 
* Pirmos aštuonios komandos tęsė kovą dėl čempionų vardų ir patekimo į Europos turnyrus. 
* Silpnųjų grupė kovojo dėl išlikimo elito divizione.

## Turnyrinė padėtis
### I etapas

**Legenda:**
&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp;Stipriųjų grupė
&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp;Silpnųjų grupė

* Bnei Sakhnin FC turėjo 2 (dviejų) taškų nuobaudą. 
* Beitar Jerusalem FC turėjo 2 (dviejų) taškų nuobaudą. 
* Hapoel Petah Tikva FC turėjo 9 (devynių) taškų nuobaudą.
* Hapoel Tel Aviv FC turėjo 3 (trijų) taškų nuobaudą.

### II etapas
* Čempionais tapo Ironi Kiryat Shmona.

#### I finalas

**Legenda:**
&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp; **Izraelio čempionai** pateko į **UEFA Champions League 2012-2013**
&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp; Pateko į **UEFA Europa League 2012-2013**

* Bnei Sakhnin turėjo 2 (dviejų) taškų nuobaudą.
* Hapoel Tel Aviv turėjo 3 (trijų) taškų nuobaudą.

#### II finalas

**Legenda:**
&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp; Iškrito į **Liga Leumit 2012-2013**

* Beitar Jerusalem turėjo 2 (dviejų) taškų nuobaudą. 
* Hapoel Petah Tikva turėjo 9 (devynių) taškų nuobaudą.
* Maccabi Peta Tikva turėjo 3 (trijų) taškų nuobaudą.

## Išnašos

## Nuorodos
* RSSSF duomenų bazė
* Foot.dk archyvas (arch.)
* Flashscore
ASEAN susitarimas dėl tarpvalstybinio užterštumo smogu

**ASEAN susitarimas dėl tarpvalstybinio užterštumo smogu** – tarptautinė sutartis, kuria siekiama sumažinti oro taršą, kylančią dėl miškų ir kitokių gaisrų. Sutartis buvo pasirašyta 2002 m. birželio 10 d. Kvala Lumpūre, Malaizijoje tarp ASEAN priklausančių valstybių ir įsigaliojo 2003 m. lapkričio 25 d. Susitarimą yra ratifikavusios visos dešimt ASEAN narių, paskutinė tai padarė Indonezija 2014 m.

Susitarimas buvo iššauktas XX a. paskutiniame dešimtmetyje Pietryčių Azijoje pablogėjusios oro kokybės. Ši problema kilo daugiausiai dėl didelio masto medienos atliekų, likusių iškirtus miškus, deginimo Indonezijoje, siekiant atlaisvinti plotus žemės ūkio veiklai. Su vėju dūmai buvo nupučiami tolimus atstumus, užteršdami orą gretimose valstybėse. Labiausiai nuo to nukentėjo kaimyninės valstybės – Malaizija ir Singapūras. Problema nėra išspręsta iki šiol; paskutinis didesnis oro užterštumo, kurio šaltinis Indonezija, protrūkis įvyko 2013 m. birželį, ypač palietęs Singapūrą.

Pagrindiniai susitarimo tikslai yra skatinti šalių bendradarbiavimą, siekiant regione geriau kontroliuoti ir sumažinti oro taršą, kylančią dėl gaisrų. Tai daroma keičiantis informacija, patirtimi, suteikiant abipusę pagalbą krizių atveju.

Susitarimo pagrindu yra įkurtas koordinavimo centras, vyksta kasmetiniai ratifikavusių šalių atstovų susitikimai.

## Nuorodos
* Oficialus puslapis 
* Susitarimo tekstas  (anglų k.)

## Šaltiniai
Kazimierinės

**Kazimierinės** – kasmet kovo 4 d. pavasario pradžią paskelbianti šventė, pavadinta Lietuvos dangiškojo globėjo šventojo Kazimiero garbei.

## Aprašymas

Šios šventės data tapatinama su **Kovarnių diena**, nes tokiu metu parskrenda kovarniai, kovai. Kazimiero vardo diena pagal nuo seno susiklosčiusias tradicijas Lietuvoje minima kur kas iškilmingiau už kitus vardadienius. Kazimierinių metu pasveikinami Kazimierai ir Kazimieros. Ši šventė dabar labiau siejama su populiaria visoje Lietuvoje Kaziuko muge. Svarbiausias šios šventės įvykis vyksta Vilniuje. 

## Istorija

1603 m. Romoje išleisti liturginiai šv.Kazimiero šventės tekstai. Pirmą kartą šv. Kazimiero garbei surengtos iškilmės įvyko Vilniuje 1604 m. Jų metu  taip pat buvo padėtas kertinis akmuo šv. Kazimiero bažnyčiai. 1616 m. kovo 4 d. į šventę šioje bažnyčioje iš visos Lietuvos susirinko tiek daug žmonių, kad nesutilpo naujojoje didelėje šventovėje. 1636 m. šv. Kazimiero diena jau buvo švenčiama su iškilmėmis, skirtomis išskirtinai pagrindiniams tautų globėjams. Šventės buvo iškilmingos, vyko teatralizuotos procesijos, kuriose dalyvaudavo visų sostinės amatininkų cechų meistrai, gildijų pirkliai, naktinės sargybos kariai, vienuolijos ir jų mokyklų auklėtiniai, Vilniaus universiteto studentai, krašto didikai su vasalų palydomis. Taip katalikai ją mini ir šiandien, o netikintiems kazimierinės – pamėgtos Kaziuko mugės su neatsiejamu atributu verbomis, amatų šventės dienos. 

## Papročiai

Kovarnių diena – sena lietuvių šventė, skirta pavasariui pašlovinti. Senoliai šią dieną patardavo praverti tvartų duris, įleisti vidun saulės, kad gyvuliai galėtų pasidžiaugti ateinančiu pavasariu. Kai kur būdavo patariama gyvulius išleisti į lauką. Tikėta, kad jie greičiau augs, bus atsparesni ligoms, ištvermingesni.  Dar ši šventė vadinta „kreivavėžiu Kazimieru“, nes skvarbūs saulės spinduliai išgraužia vėpūtinius, ir viena rogių kelio pusė patyžta. Atėjus krikščionybei su šia diena sutapatintos šv. Kazimiero varduvės.

## Nuorodos

* Šv. Kazimiero gerbimo istorija 
* Kovarnių diena 
* Šv. Kazimiero diena
Kačerginės šv. Onos koplyčia

**Kačerginės šv. Onos koplyčia** – parapinė katalikų koplyčia, tituluojama šv. Onos vardu, stovinti Kačerginėje, Kauno raj., centrinėje miestelio dalyje. Statinys įsiterpęs į vaizdingo miško parko dalį šalia pagrindinės Janonio gatvės.

## Istorija

Po Pirmojo pasaulinio karo, išaugus Kačerginės vasarvietei ir padaugėjus gyventojų, susirūpinta jų dvasiniu gyvenimu. Kačerginė tuomet priklausė Zapyškio parapijai. 1938 m. joje duris atvėrė koplytėlė, priskirta Zapyškio klebonijai. Mišios naujojoje koplyčioje vykdavo sekmadieniais ir svarbiausių valstybinių bei religinių švenčių dienomis. Tarpukariu Kačerginėje gyvenęs architektas Vytautas Landsbergis-Žemkalnis parengė naujos koplyčios projektą, labiau pritaikytą augančio kurorto poreikiams. Prasidėjęs Antrasis pasaulinis karas ir sovietinė okupacija sujaukė parapijos bendruomenės planus įgyvendinti projektą. Sovietmečiu religinis gyvenimas nutrūko, tikintieji buvo priversti važinėti į Zapyškį arba į Kauną.

Po 1994 m. susikūrusi religinė bendruomenė ėmėsi iniciatyvos atkurti Kačerginės koplyčią. Tuomet nedidelė koplytėlė buvo įrengta senos pradinės mokyklos patalpose. Ja gyventojai naudojosi 1995–1998 m. laikotarpyje.

Naujoji koplyčia pastatyta 1998 m. remiantis V. Landsbergio-Žemkalnio 1936 m. projektu, kurį koregavo architektai Feliksas Jackevičius ir Gediminas Jurevičius. Statyba užtruko 4 mėnesius. Koplyčią pašventino Vilkaviškio vyskupas Juozas Žemaitis 1998 m. gruodžio 26 d. 

Ilgą laiką koplyčia priklausė Zapyškio šv. Jono Krikštytojo parapijai, kol 2022 m. gruodį buvo įkurta atskira Kačerginės parapija.

## Architektūra

Statinio planas stačiakampis, su nedidele zakristijos iškyša vakariniame šone. Ilgosios pastato sienos medinės, priekinio ir galinio fasado plokštumos stiklinės. Koplyčią dengia aukštas, status stogas. Pagrindinio fasado skyde įkomponuotas medinis kryžius. Lauke stovi 12 m aukščio karkasinė varpinė su mažu varpeliu. Šventorių juosia eglaičių gyvatvorė. Šalia koplyčios pastatytas  paminklas Lietuvos partizanams (1994 m., aut. Jonas Lukšė).

Koplyčioje yra retas bažnytiniam interjerui vitražinis altorius (dailininkas Artūras Rinkevičius).

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Vyskupijos informacija
* Kačerginės koplyčia 
* Penkerių metų jubiliejaus šventimas koplyčioje
Lapių herbas

**Lapių herbas** – pagrindinis Lapių miestelio ir Lapių seniūnijos (Kauno rajono savivaldybė) heraldinis atributas.

## Aprašas

Mėlyname lauke trys stulpu išdėstytos auksinės lapės su sidabriniais nagais. Lapės įvaizdis siejamas su gudrumu, apsukrumu ir gebėjimu pasiekti savo tikslus.

## Simbolika

Manoma, kad Lapių apylinkėse buvo dideli miškai, kuriuose gyveno įvairūs žvėrys, tarp jų ir lapės. Sovietmečiu šalia Lapių veikė žvėrininkystės fermos, jose buvo auginamos žydrosios ir juodsidabrės lapės. Heraldikos komisijoje svarstant naujo herbo idėjas buvo pritarta seniūnijos ir bendruomenės siūlymui herbe pavaizduoti lapes. Lapėmis vadinamos 2 gretimos vietovės: centrinė gyvenvietė, vadinama tiesiog Lapėmis, ir Didžiosios Lapės, esančios už 3 km. Gyventojai norėjo, kad herbe būtų ne dvi, o visas lapių būrys, todėl herbe yra trys lapės.

## Istorija

Lapių herbą 2005 m. gegužės 10 d. dekretu Nr. 296 patvirtino prezidentas Valdas Adamkus. Etalono autorius – Arvydas Každailis.

## Šaltiniai
Ožkos metimas

**Vyčio ožkos metimas** – kasmetinė fiesta, vykstanti Ispanijos *Manganeses de la Polvorosa* kaimelyje Šv. Vincento dieną, sausio 22-ąją. Ji ypatinga tuo, kad prasideda ožkos užvedimu į bažnyčios bokšto viršų, iš kur ožka pro langą metama žemyn. Apačioje susirinkę žmonės ją gaudo drobine paklode. Jei ožkai pasiseka išgyventi, ji vedžiojama miesto gatvėmis tam tikrame parade. Jei užsimuša, tam reikšmės per daug neteikiama, šventė vis tiek tęsiasi.

Šventė ir ritualas skirti Šv. Vincento Saragosiečio garbei. Nėra tiksliai žinoma, kada ir kaip šis paprotys kilo. Vietiniai gyventojai pasakoja įvairias kilmės legendas, pagal kai kurias jų ožkos metimo papročiui yra keli šimtai metų, tačiau pagal kitas – tik apie dvidešimt.

Paprotys vertinamas labai prieštaringai, ypač neigiamai jį vertina gyvūnų teisių aktyvistai. 1992 m. Ispanijos valdžia jį uždraudė, tačiau metimas tebevyksta. Gyvūnų teisių aktyvistai piktinasi žiauriu elgesiu su gyvūnais, siūlo mėtyti dirbtinę ožką. Kaimelio gyventojai teigia, kad tai yra jų tradicija ir nemato reikalo nieko keisti.

## Šaltiniai
Lapių dvaras

**Lapių dvaras** – buvęs dvaras Lapėse. Pasiekiamas iš kelio  pasukus į A. Merkio gatvę. Dvaro statinių fragmentai įtraukti į Kultūros paveldo registrą.

Dvarvietė išsiskiria tuo, kad dvaro pastatas, sudegęs XVII a. viduryje, nebuvo atstatytas. Išliko pirminė, be vėlesnių rekonstrukcijų, jo planinė struktūra. Dvarvietės plotas – 7,1 ha. Išlikę pilies griuvėsiai. Iš dvaro statinių telikę tik rūsio fragmentai, tvenkiniai. Teritorijoje suręsti šiuolaikiniai pastatai, tarp kitų – miestelio bendruomenės namai ant buvusių rūmų pamatų.

## Istorija
1567 m. minimas Lapių dvaras, kuris nuo 1591 m. priklausė Krokuvos kaštelionui Severinui Bonarui. XVII a. pradžioje dvarą dalijosi broliai Samuelis ir Aleksandras Valatkevičiai. XVII a. dvarvietė priklausė Žemaičių seniūnui ir Vitebsko kaštelionui Jonui Alfonsui Liackiui, kuris 5-ajame dešimtmetyje pastatydino mūrinius dvaro rūmus (rezidencinė pilis), sugriautus 1655 m. karo su Rusija metu.

Po Lackių giminės dvaras XVIII–XIX a. priklausė Chelkovskiams, Tiškevičiams. Vėliau Lapes valdė Čackiai, Ratautai, Sakalauskai. XX a. tarpukariu Lapių dvaro savininku buvo Lietuvos ministras pirmininkas Antanas Merkys. Jam valdant pastatytas naujas dvaro pastatas. Čia dažnai lankydavosi Prezidentas Antanas Smetona, kiti aukšti svečiai.

1985 m. dvaro pastatai sudegė. Po dvejų metų jo vietoje iškilo didelis ir modernus statinys, kuriame įsikūrė Lapių ūkio administracija ir kultūros namai, o nuo 1995 m. – LNK televizija.

## Tyrinėjimai

Archeologinių radinių datavimo viršutinė riba yra 1660 m. Kultūriniai sluoksniai dvarvietėje siekia nuo 0,7 m iki 3 m. Rasti radiniai rodo, kad XVI a. viduryje čia yra stovėję mediniai pastatai. Mūrinis dvaro pastatas suręstas XVII a. pirmojoje pusėje, kaip manoma, dviejų aukštų. Statinio sienų storis siekia 1,15 m, išlikusio pastato ilgis yra 31,4 m, plotis 15,4 m. Pastate įrengtas skliautuotas rūsys su trimis patalpomis. Prie pastato kampų stovėjo du apvalūs bokštai, kurių skersmuo – apie 4,3 m. Bokštai rūsių neturėjo, kiemas buvo aptvertas mūrine tvora, išgrįstas plytų grindiniu. Tarp griuvėsių surinkta daug plokštinių koklių ir buitinės keramikos fragmentų, datuojamų XVI a. pabaiga–XVII a. pirmąja puse. Išskirtini Lackių giminės herbu puošti, baltu emaliu, su aukso glazūra dailinti kokliai.

## Šaltiniai
Linksmakalnio dvaras

**Linksmakalnio dvaras** – dvaras, esantis Linksmakalnyje.

## Istorija

Nuo XIX a. iki Pirmojo pasaulinio karo ant Šventupės kranto, santakoje su Jiesios upeliu, stovėjo dvaras, vokiečio savininko pavadintas Liustbergiu ( – „linksmybių kalnas“).

1909 m. birželio 16 d. praturtėjęs Tiškevičių giminės ūkvedys Kazimieras Gustaitis nupirko šį dvarą bei aplinkines žemes ir pavadino jį lietuviškai – Linksmakalniu. Vėliau žemės buvo išdalytos savininko dukterims ir keliautojo bei žurnalisto Mato Šalčiaus žmonai. 1938 m. ūkio centrą įsigijo buvęs ministras pirmininkas Juozas Tūbelis.

1944 m. vasarą Linksmakalnyje įsikūrę rusų kariškiai buvusiame dvare įrengė KGB radiotechnikos užsienio žvalgybos ir diplomatinio ryšio su Vakarų Europa dalinį – radijo žvalgybos centrą.

Iš vietovės buvo iškeldinti visi gyventojai, teritorija apjuosta spygliuota viela, atvaryti vokiečių belaisviai. 1944–1950 m. jie pastatė dabartinį seniūnijos raštinės pastatą, kareivines, Žaliosios gatvės namus, karininkų klubo pastatą, kurio dizainas (langai su arkomis) paimtas iš vienintelio po karo išlikusio dvaro raudonų plytų pastato – K. Gustaičio veislinių arklių arklidžių.