open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Švedija vaikų Eurovizijos dainų konkurse

**[[Švedija]]** **[[Vaikų Eurovizijos dainų konkursas|vaikų Eurovizijos dainų konkurse]]** debiutavo 2003 m., bet po penkerių metų dalyvavimo pasitraukė iš konkurso vieneriems metams.

## Dalyvavimas
Vilniaus šv. Konstantino ir Mykolo cerkvė

**Vilniaus Šv. Konstantino ir Mykolo cerkvė** (dar žinoma kaip ***Romanovų cerkvė***) stovi Vilniaus miesto centre, Naujamiestyje, J. Basanavičiaus g. 27.

## Istorija

Cerkvė pastatyta 1913 m. carų Romanovų dinastijos 300 metų jubiliejaus proga ir pavadinta apaštališkojo caro Konstantino ir šventojo Michailo Maleino garbei. Ji pastatyta valdininko I. Kolesnikovo (žymus rusų cerkvių fundatorius) lėšomis. Architektūros stilius – Rostovo ir Suzdalės. Cerkvės vidus buvo tapytas senovės rusų stiliumi (dabar neišlikę). Architektai V. Adamovičius ir A. Špakovskis. Iš Maskvos atgabenta 13 varpų. Cerkvė pašventinta gegužės 9 dieną, į iškilmes atvyko kunigaikštienė Jelizaveta Romanova.

1915 m. miestą okupavę vokiečiai cerkvėje laikydavo komendanto valandos nesilaikančius asmenis. XX a. tarpukariu cerkvė priskirta stačiatikių soborui, 1921–1926 m. remontuota. Nuo 1939 m. joje dirbo Aleksandras Nesterovičius, 1951–1956 m. kalintas už antitarybinę veiklą. 1946 m. parapijoje buvo 300 tikinčiųjų. 1947 m. sovietai cerkvę oficialiai įregistravo.

## Nuorodos

* KIMP.LT
Vilniaus Dievo Motinos ikonos „Ženklas iš dangaus“ cerkvė

**Vilniaus Dievo Motinos ikonos „Ženklas iš dangaus“ cerkvė** () stovi Vilniuje, Žvėryne, Neries pakrantėje, prie Žvėryno tilto.

## Istorija

Cerkvė pastatyta 1903 m. Vilniaus Šv. Dvasios brolijos iniciatyva pagal architekto Michailo Prozorovo projektą. Žemės sklypą cerkvei dovanojo Vasilijus Martinsonas, o statybos darbai apmokėti iš tikinčiųjų aukų. Cerkvė pašventinta birželio 1 dieną. Tuo metu prie šventyklos jau buvo parapijos mokykla. Prie cerkvės pastatytas namas vaikų prieglaudai, įkurta biblioteka su didele skaitykla. I pasaulinio karo metu atidaryta prieglauda vaikams iš vargingų šeimų, joje glaudėsi ir kitų krikščionių vaikai, ne tik stačiatikių.

Cerkvė dirbo visą laiką, mišios nenutrauktos. 1946 m. parapijoje buvo 400 tikinčiųjų, 1948 m. sovietai cerkvę oficialiai įregistravo. 1956 m. Maskvos patriarchijos lėšomis atliktas kapitalinis remontas. Dabar prie cerkvės yra sekmadienio mokykla vaikams ir suaugusiesiems, jaunimo muzikos centras.

## Galerija

Orthodox_Church_of_Revelation_of_the_Holy_Mother_of_God_Interior,_Vilnius,_Lithuania_-_Diliff.jpg|Interjeras
Znamenska vilnius front.JPG|Fasadas
Znamenska vilnius olga icon.JPG|Šv. Olgos ikona


## Šaltiniai
DOSBox

**DOSBox** – emuliatorius, imituojantis su IBM PC suderinamą kompiuterį, kuriame įdiegta MS-DOS operacinė sistema. DOSBox yra nemokama atvirojo kodo programa, išleista pagal GPL licenciją.

Sukurti DOSBox paskatino tai, kad daugelis DOS žaidimų buvo nesuderinami su naująja Windows 2000 operacine sistema. Pirmoji programos versija išleista 2002 m. liepos 22 d., ją buvo galima atsisiųsti „SourceForge“ svetainėje. DOSBox buvo pritaikytas daugeliui operacinių sistemų, įskaitant Microsoft Windows, Mac OS X, BeOS, FreeBSD bei Linux.

DOSBox gali paleisti daugumą DOS terpei skirtų žaidimų ir programų. Programa taip pat gali emuliuoti įvairias grafines aplinkas – nuo grynai tekstinės iki „VESA/SVGA“, „Hercules“, „CGA“, „EGA“, „VGA“, „S3 Trio 64“, atkuria „SoundBlaster”, „Adlib”, „Tandy“,  „Gravis Ultrasound“, „Disney Sound Source“, „MPU-401“ ir kitus garsus.

Programa valdoma rašant komandas į komandinę eilutę programos lange, tačiau galima naudoti ir grafinius apvalkalus.

## Šaltiniai
Adolfas Lukošaitis

**Adolfas Lukošaitis** (1906 m. rugsėjo 12 d. Sankt Peterburge – 1993 m. vasario 23 d. Kaune) – Lietuvos statybos inžinierius, architektas, funkcionalizmo architektūros atstovas.

## Biografija
1922 m. su tėvais grįžo į Lietuvą. Baigė Raseinių gimnaziją, 1934 m. baigė statybos inžineriją Vytauto Didžiojo universitete.

1934–1937 m. Marijampolės apskrities inžinierius. 1934–1940 m. vertėsi privačia praktika. 1940–1941 m. Pramonės statybos projektavimo instituto projektavimo grupės vadovas. 1941–1944 m. bendrovės „Pienocentras“ techninio skyriaus vedėjas.

1944–1950 m. Vytauto Didžiojo universiteto (1946–1950 m. Kauno universitetas) dėstytojas. 1958 m. baigė TSRS architektūros akademiją Maskvoje, architektūros mokslų kandidatas. 1951–1970 m. Kauno politechnikos instituto, 1971–1992 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto dėstytojas, 1971–1974 m. Architektūros katedros vedėjas; nuo 1976 m. profesorius.

Mokiniai: Juozas Baršauskas, Vytautas Kasputis, Zigmantas Liandzbergis, Algimantas Miškinis, Kęstutis Pempė, Jurgis Vanagas.

1946–1954 m. LTSR architektų sąjungos valdybos pirmininkas. 1965 m. LTSR nusipelnęs statybininkas.

Kūrybai būdinga funkcinė ir meninė dermė, aiški, ritmiška, pastato paskirtį atitinkanti, fasadų skaidymo sistema, racionali konstrukcija.

## Svarbiausi pastatai
* Kurhauzas, dabar Kultūros namai, Alytus, 1938 m.
* Marijampolės ligoninė, 1939 m.
* Darbo rūmai, su inž. Antanu Novicku, 1939 m.
* Taupomųjų kasų rūmai, su architektais Arnu Funku, Broniumi Elsbergu, dab. Kauno miesto savivaldybė, 1939 m.
* Raseinių gimnazija, 1939 m.
* Lietuvos paviljonas Liaudies ūkio pasiekimų parodoje Maskvoje, su architektais Jonu Kumpiu, Kaziu Šešelgiu, 1953 m.

## Šaltiniai
Algirdas Lukoševičius

**Algirdas Lukoševičius** (1932 m. rugpjūčio 29 d. Gražiškiuose, Vilkaviškio apskrityje – 2011 m. gruodžio 1 d. Kaune) – Lietuvos agronomas, biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija
Mokėsi Kalvarijos vidurinėje mokykloje. 1957 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1962 m. žemės ūkio mokslų kandidatas.

1961–2002 m. dirbo Lietuvos sodininkystės ir daržininkystės institute (iki 1987 m. Vytėnų sodininkystės ir daržininkystės bandymų stotis). 1965–1967 m. dėstė Lietuvos žemės ūkio akademijoje, 1968–1975 m. Vilniaus universiteto Kauno vakariniame fakultete; 1971 m. docentas. Nuo 1992 m. Lietuvos katalikų mokslų akademijos narys.

## Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų sritis – sodo augalų selekcija. Pirmas Lietuvoje pradėjo trešnių selekcijos darbus. Sukūrė 12 kriaušių, 12 slyvų, 11 trešnių, 2 vyšnių veisles, kurios auginamos ne tik Lietuvoje, bet ir Latvijoje, Švedijoje, Norvegijoje, Baltarusijoje ir kt. šalyse. Iš jų tinkamiausiomis Lietuvoje auginti pripažintos kriaušių veislės „Alnora“ (2002 m.), „Aluona“ (2002 m.), „Lukna“ (2002 m.), slyvų „Rausvė“ (1997 m.), „Aleksona“ (2001 m.), „Jūrė“ (2002 m.), trešnių „Vytėnų rožinė“ (1996 m.), „Vytėnų juodoji“ (1997 m.), „Vytėnų geltonoji“ (1999 m.), vyšnių „Vytėnų žvaigždė“(1996 m.), „Notė“ (2001 m.).

## Bibliografija
* Lietuvos pomologija, su kitais, 1962 m., 1990 m. 1 t., 1996 m. 2 t.
* Vyšnių auginimas, 1994 m.
* Kriaušių auginimas, 1994 m.
* Slyvų veislės, katalogas, 2002 m.
* Vyšnių ir trešnių veislės, katalogas, 2002 m.

## Įvertinimas
* 1998 m. Lietuvos mokslo premija
* prof. D. Rudzinsko premija

## Šaltiniai
Martin Weinek

**Martinas Vainekas** (*Martin Weinek*; g. 1964 m. birželio 5 d. Leobene) – Austrijos aktorius, režisierius, vyndarys ir verslininkas. Geriausiai žinomas kaip inspektorius *Fritz Kunz* iš serialo „Komisaras Reksas“. Jis taip pat Austrijoje užsiima vynuogininkyste ir vyno gamyba (nuo 1993 m.) drauge su savo žmona Eva.

1983–1986 m. Martin Weinek studijavo dramą pas profesorių Peter P. Jost.

Nuo 1986 m. vaidino Vienos teatruose, bei gavo šalutinę rolę filme *Nachsaison*. 1987 m. vaidino *Recklinghausen* festivalyje, filmuose *The Lechner Edi looks into Paradise* ir *Müllomania*. 1988–1989 m. vaidino Vienos teatre Jura-Soyfer-Theater, pats vadovavo keliems mažiems teatrams. 1989 m. vaidino seriale *Calafati Joe*. 1990–1991 m. buvo Vienos teatro *Hernalser Stadttheater direktoriumi*. Išgarsėjo po 1999 m. pradėjęs vaidinti seriale „Komisaras Reksas“.

## Filmai
* 1989 : Calafati Joe (serialas)
* 1999–2004, 2008- : Komisaras Reksas (serialas)
* 2004 : Silentium
* 2005: Grenzverkehr
* 2006: Unter weißen Segeln (Episode *Träume am Horizont*)
* 2007: Die Rosenheim-Cops (Episode *Liebe bis zum Ende*)

## Nuorodos
* IMDB įrašas
* Lebenslauf beim ORF 
* Lebenslauf bei der Agentur Nielsen/Bremen 
* Weinek als Weinbauer
Alvidas Lukošaitis

**Alvidas Lukošaitis** (g. 1966 m. sausio 11 d. Kunigiškiuose) – Lietuvos politologas, teisininkas, istorikas, socialinių mokslų daktaras.

## Biografija
1984–1991 m. Vilniaus universitete studijavo istoriją, 1993–1997 m. – teisę, 2000–2004 m. – politikos mokslus, 2004 m. socialinių mokslų daktaras.

Nuo 1997 m. Vilniaus universiteto Tarptautinių santykių ir politikos mokslų instituto dėstytojas, nuo 2007 m. docentas. 1992–2007 m. dirbo Lietuvos Respublikos Seimo Informacijos analizės skyriuje, nuo 2007 m. Seimo Parlamentinių tyrimų departamento direktorius.

Nuo 2005 m. Lietuvos politologų asociacijos viceprezidentas.

## Mokslinė veikla
Mokslinės veiklos kryptys: Lietuvos politinės sistemos funkcionavimas, parlamentinė ir partinė demokratija, viešoji politika, interesų grupės.

## Bibliografija
* Politinės partijos Lietuvoje, 1996 m.
* Moderniosios partinės sistemos formavimosi etapai Lietuvoje, 1997 m.
* Parlamentas ir parlamentarizmas nepriklausomoje Lietuvoje: 1919–1940 ir 1990–1997 m., 1998 m.
* Koalicinės politikos pamokos ir perspektyvos Lietuvoje, 2001 m.
* Parlamento ir demokratijos konsolidavimas Lietuvoje (Zur Konsolidierung von Parlament und Democratie in Litauen), su G. Armbrusteriu, 2002 m.
* Lietuvos politinė sistema: sąranga ir raida, su A. Krupavičiumi, 2004 m.
* Parlamento institucionalizacija ir teisėkūros procesas: Lietuvos atvejis, 2005 m.
* Komitetų sistemos vaidmuo pokomunistiniuose įstatymų leidžiamuosiuose organuose: Lietuvos Seimo atvejo studija (*The Role of Committee Systems in Post-Communist Legislatures: a Case Study of the Lithuanian Seimas*), su kitais, 2006 m.
* Politikos mokslų enciklopedinis žodynas, su kitais, 2007 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Svetainė studentams
Arūnas Lukoševičius

**Arūnas Lukoševičius** (g. 1946 m. spalio 12 d. Telšiuose) – Lietuvos elektronikos inžinierius, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

## Biografija
1969 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1996 m. habilituotas technologijos mokslų daktaras. Stažavo 1980–1981 m. Prahos, 1999 m. Linčopingo, 2000 m. Lundo universitetuose.

Nuo 1969 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas, KTU) dėstytojas, 1996–1999 m. KTU mokslo prorektorius; nuo 1997 m. profesorius. Nuo 1999 m. KTU Biomedicinos inžinerijos instituto direktorius.

## Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų svarbiausios sritys: ultragarsinių keitiklių modeliavimas ir optimizavimas, biomedicinos inžinerija, medicinos diagnostika ir stebėsena, biologinių audinių diferencinės diagnostikos metodai ir prietaisai, ultragarsinių medicinos diagnostikos sistemų tyrimas ir optimizavimas, tiesinė ir netiesinė ultragarso sąveika su biologijos terpėmis. Išplėtojo plačiajuosčių ultragarsinių keitiklių modeliavimo ir optimizavimo metodiką, sukūrė ir praktikoje pritaikė ultragarsinių signalų apdorojimo metodų, didelės skyros ultragarsinių medicinos diagnostikos ir biometrijos sistemų teorinius pagrindus.

23 išradimų autorius, paskelbė daugiau kaip 230 mokslinių straipsnių.

## Bibliografija
* Mokslas, technologijos ir visuomenė: harmoningos raidos gairės, vienas autorių, 2002 m.

## Įvertinimas
* 1999 m. Lietuvos mokslo premija (su R. Kažiu)

## Šaltiniai
Jonas Lukoševičius

**Jonas Lukoševičius** (1904 m. lapkričio 15 d. Kamšai, Kalvarijos apskr. – 1979 m. vasario 12 d. Vilnius) – Lietuvos agronomas ekonomistas, visuomenės veikėjas, ekonomikos mokslų kandidatas (1951 m.).

## Biografija
1924–1926 m. studijavo Lietuvos universitete, buvo Studentų socialistų draugijos narys. Už dalyvavimą mitinguose kalintas. Po 1926 m. Gruodžio septynioliktosios perversmo emigravo į Vokietiją. 1931 m. baigė Karaliaučiaus universitetą. 1933 m. Vokietijoje suimtas, grąžintas į Lietuvą, nuteistas 6 m. kalėti.

1940–1941 m. ir 1944–1946 m. Plano komisijos Žemės ūkio skyriaus viršininkas. 1946–1947 m. Lietuvos mokslų akademijos prezidiumo mokslinis sekretorius. 1947–1956 m. dirbo įvairiuose žemės ūkio institutuose. 1945–1950 m. Vilniaus universiteto, 1957–1961 m. – Lietuvos veterinarijos akademijos dėstytojas, nuo 1958 m. docentas. 1956–1979 m. dirbo Žemdirbystės instituto Vokės filiale; 1957–1965 m. direktoriaus pavaduotojas, 1965–1979 m. Žolės miltų skyriaus vedėjas.

## Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų sritis – darbo organizavimas ir pašarų gamyba. Paskelbė 50 mokslinių straipsnių.

## Bibliografija
* Darbo organizavimas kolektyviniame ūkyje, 1948 m.
* Pašarų gamyba, 1956 m.
* Vitamininių žolės miltų gamyba ir naudojimas, su kitais, 1966 m.

## Įvertinimas
* 1971 m. LTSR valstybinė premija
* 1976 m. TSRS valstybinė premija.

## Šaltiniai
Leonardas Lukoševičius

**Leonardas Lukoševičius** (g. 1937 m. kovo 28 d. Kaune) – Lietuvos gydytojas biochemikas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija
1961 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1989 m. biologijos mokslų daktaras.

Nuo 1965 m. Kauno medicinos instituto (1989–1998 m. Kauno medicinos akademija, 1998–2010 m. Kauno medicinos universitetas) dėstytojas, 1972 m. docentas, 1991–2008 m. Biochemijos katedros profesorius. Žurnalo „Biologinė medicina“ vyr. redaktorius.

## Mokslinė veikla
Mokslinio darbo sritis – kardiomiocitų ir hepatocitų baltymų biosintezės pažeidimo molekuliniai mechanizmai, svarbiausių genetinės informacijos perdavimo komponentų biologinis aktyvumas eksperimentinės miokardo išemijos metu ir sveikos gyvensenos biocheminiai aspektai. Parašė 16 knygų.

## Bibliografija
* Lipidai ir jų apykaita, (su Antanu Praškevičiumi), 1973 m.
* Baltymų apykaita, (su Antanu Praškevičiumi), 1974 m.
* Biochemija, 1975 m.
* Biologinės chemijos laboratoriniai darbai (su kitais), 1975 m.
* Audinių biochemija (su kitais), 1977 m.
* Kraujo biochemija (su kitais), 1980 m.
* Klinikinė biochemija (su kitais), 1987 m.
* Sveika gyvensena nuo vaikystės (su B. Janušauskiene), 1999 m.
* Biochemija: bendrasis vadovėlis / Antanas Praškevičius, Laima Ivanovienė, Natalija Stasiūnienė, Jūratė Burneckienė, Hiliaras Rodovičius, Leonardas Lukoševičius, Donatas Kondratas. – Kaunas: Kauno medicinos universiteto leidykla, 2003. – 829 p.: iliustr. – ISBN 9986-451-58-2
* Cukrinio diabeto biochemija: mokomoji knyga / Antanas Praškevičius, Leonardas Lukoševičius, Laima Ivanovienė. – Kaunas: Kauno medicinos universiteto leidykla, 2006. – 89 p.: iliustr. – ISBN 9955-15-060-2

## Įvertinimas
* 1978 m. ir 1987 m. LSSR valstybinė premija

## Šaltiniai
Petras Lukoševičius

**Petras Lukoševičius** (1897 m. gruodžio 25 d. Vilkaviškio dvaras – po 1943 m. Rešiotai, Krasnojarsko kraštas) – Lietuvos kariuomenės karininkas, dimisijos jaunesnysis leitenantas (1931 m.).

## Biografija
1919 m. Lietuvos kariuomenės savanoris, iki 1920 m. pab. dalyvavo Lietuvos kovose su Sovietų Rusijos, bermontininkais ir Lenkijos kariuomenės daliniais. Už pasižymėjimą kovose viršilai suteiktas leitenanto laipsnis (pagal 1931 m. Karininkų laipsnių įstatymą pakeistas į jaunesnįjį leitenantą). Vykstant kovoms prie neutralios zonos, 1923 m. vasario – lapkričio mėn. buvo patekęs į lenkų ginkluotų dalinių nelaisvę, kankintas. 1928 m. dėl sveikatos paleistas į dimisiją.

TSRS 1940 m. birželio mėn. okupavus Lietuvą per masinę tremtį 1941 m. birželio mėn. išvežtas į Rešotų lagerį Sibire. 1943 m. sausio 2 d. NKVD Ypatingojo pasitarimo nuteistas 10 m. laisvės atėmimo bausme. Žuvo lageryje.

## Įvertinimas
* 1919 m. Vyčio kryžiaus 1 laipsnio ordinas
* 1919 m. Vyčio kryžiaus 2 laipsnio ordinas

## Šaltiniai
Orbitos elementai

**Orbitos elementai** – dydžiai, reikalingi pilnai apibūdinti orbitą ir planetos arba kito kūno, pvz., kometos vietai joje.

## Naudojami žymėjimai

EE' – ekliptikos plokštuma
MM' – kūno orbitos plokštuma
S – Saulė
☊ – kilimo mazgas
☋ – leidimosi mazgas
γ – pavasario lygiadienio taškas

Atkarpa, jungianti kilimo ir leidimosi mazgus, yra vadinama **mazgų linija**.

## Planetų orbitų elementai
Planetos juda elipsinėmis orbitomis. Yra 6 planetų orbitų elementai. Planetos orbitos plokštumos padėtį nusako du elementai: orbitos plokštumos posvyris **i** į ekliptikos plokštumą ir kilimo mazgo heliocentrinė ilguma **Ω** – kampas tarp pavasario lygiadienio taško γ ir kilimo mazgo ☊. Ω kampo viršūnėje yra Saulė.
Kitas elementas – perihelio nuotolis nuo mazgo **ω** – kampas tarp kilimo mazgo ☊ ir perihelio taško Π. Jis nurodo orbitos orientaciją jos plokštumoje.
Orbitos didysis pusašis **a** ir ekscentricitetas **e** – apibūdina orbitos formą ir dydį.
Paskutinis orbitos elementas – perėjimo per perihelį momentas **τ**.

## Parabolinės orbitos elementai
Parabolinę orbitą apibūdina 5 elementai. Pirmi keturi elementai yra tokie patys kaip ir elipsinės orbitos – **i**, **Ω**, **ω** ir **τ**.
Penktas elementas yra perihelio nuotolis q.
(ekscentricitetas yra lygus vienetui, e=1)

! Pavadinimas
! Simbolis
! Papildoma informacija
|-----
| Orbitos plokštumos posvyris
|    i
| 0°90° kai kūnas juda priešinga negu Žeme kryptimi.
|-----
| Kilimo mazgo heliocentrinė ilguma
|    Ω
| 0°ω
| 0°a
| Kūnams, judantiems paraboline orbita a nėra naudojamas.
|-----
| Ekscentricitetas
|    e
| Kūnams, judantiems paraboline orbita e=1
|-----
| Perėjimo per perihelį momentas
|    τ
| -
|-----
| Perihelio nuotolis
|    q
| Kūnų, judančių paraboline orbita, orbitos elementas.
|}
Steponas Lukoševičius

**Steponas Lukoševičius** (1934 m. spalio 30 d. Šiauliuose – 2016 m. liepos 8 d.) – Lietuvos inžinierius, visuomenės veikėjas, spaudos darbuotojas, miškininkas.

## Biografija
1959 m. baigė Šiaulių pedagoginio instituto Fizikos – matematikos fakultetą. Iki 1992 m. dirbo inžinieriumi konstruktoriumi Vilniaus skaičiavimo mašinų specialiajame konstravimo biure. Vienas pirmųjų lietuvių skaičiavimo mašinų projektuotojų, 1967–1980 m. 11 išradimų informacijos, įrašomos į laikmenas, kodavimo ir dekodavimo srityje autorius ir vienas autorių.

1967 m. biure su inžinieriais E. Gudavičiumi ir Z. Didžiuliu įkūrė krašto kultūros ir istorijos pažinimo klubą „Alkas“, jo pirmasis pirmininkas (1967–1972 m. ir nuo 1977 m.). Lietuvos mastu organizavo talkas K. Donelaičio pastatydintai bažnyčiai ir klebonijai Tolminkiemyje atstatyti ir aplinkai tvarkyti (dab. Donelaičio memorialinis muziejus; įkurtas 1979 m.). Sukūrė dešimtis plakatų istorine ir kultūros tematika. Donelaitianos tematika rengė pažintinių kelionių maršrutus po Karaliaučiaus kraštą. 1992 m. inicijavo laikraščio „Donelaičio žemė“ leidybą, jo redaktorius ir daugelio straipsnių autorius. 1992–1993 m. dirbo Lietuvos Respublikos kultūros ir švietimo ministerijoje, kuravo švietimo ir kultūros bendradarbiavimo su Kaliningrado sritimi klausimus. 1994–1996 m. Seime buvo subūręs įvairių frakcijų narių neformalią grupę bendradarbiauti su Kaliningrado sritimi. 1997 m. Karaliaučiaus filharmonijoje surengė pirmosios lietuvių knygos – Martyno Mažvydo „Katekizmo“ – 450 m. sukakties valstybės minėjimą.

## Šaltiniai
Ona Lukoševičienė

**Ona Lukoševičienė-Chmieliauskaitė** (g. 1934 m. rugpjūčio 30 d. Panevėžyje) – Lietuvos inžinierė mechanikė, automobilių transporto specialistė, habilituota technologijos mokslų daktarė.

## Biografija
1958 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1991 m. technikos mokslų daktarė.

1958-1962 m. Vilniaus automobilių inspekcijos valstybės inspektorė, 1962-1971 m. – Teismo ekspertizės mokslinio tyrimo instituto vyresnioji mokslo darbuotoja ir vyr. ekspertė. Nuo 1971 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto (iki 1990 m. VISI) dėstytoja, 1996-2000 m. Automobilių transporto katedros vedėja; nuo 1994 m. profesorė. Nuo 1971 m. dar ir Eismo įvykių tyrimo teismo nepriklausomoji ekspertė.

## Mokslinė veikla
Mokslinio darbo sritis – automobilių teorija: eismo sauga, automobilių techn. ekspertizė tiriant eismo įvykių bylas, ekspertizės metodika. Parašė apie 100 mokslinių straipsnių. Trijų išradimų autorė, vienas patentuotas 1969 m., kiti du su kitais – 1977 m. ir 1978 m.

Sukūrė kino filmą „Automobilių judėjimo parametrų tyrimas avarinėse situacijose“, su kitais, 1979 m.; už jį apdovanota 2 laipsnio diplomu.

## Bibliografija
* Automobilių laboratorinių darbų nurodymai ir saugaus eismo organizavimas, su V. Ivanovu, rusų kalba, 1980 m.;
* Autoįvykių analizė ir modeliavimas, 2001 m., 2003 m.

## Šaltiniai
Vincentas Lukoševičius

**Vincentas Lukoševičius** (1937 m. rugpjūčio 25 d. Prūseliuose, Juodupės valsčiuje – 2009 m. kovo 15 d. Vilniuje) – Lietuvos ekonomistas, istorikas, socialinių mokslų daktaras.

## Biografija
1963 m. Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultete baigė pramonės ekonomiką, 1966 m. – aspirantūrą. 1969 m. ekonomikos mokslų kandidatas.

1966–1993 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 1983 m. docentas.

## Mokslinė veikla
Mokslinių darbų svarbiausios kryptys: ekonominių teorijų istorija, Lietuvos ekonominės minties istorija nuo XIX a. antrosios pusės iki 1940 m.

## Bibliografija
* Liberalizmo raida Lietuvoje: XIX a. pab.-1940 m., 1995 m.
* Profesorius Petras Šalčius: Jo kooperacinė, pedagoginė ir mokslinė veikla, 2004 m.
* Domas Cesevičius, su M. Treiniu, 1998 m.

## Šaltiniai
Saulius Lukošius

**Saulius Lukošius** (g. 1948 m. sausio 1 d. Dotnuvoje) – Lietuvos architektas.

## Biografija
1971 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1971–1988 m. Miestų statybos projektavimo instituto Kauno filialo architektas, 1977–1988 m. vyr. architektas, 1989–1993 m. – bendrovės „Miestprojektas“, 1993–2002 m. – bendrovės „Kauno planas“ architektas. 2003–2007 m. Kauno miesto savivaldybės administracijos Strateginio planavimo skyriaus vedėjas.

## Svarbiausi projektai
* 1972-1979 m. Eigulių 1, 2, 4 gyvenamųjų mikrorajonų planai Kaune
* 1979–1988 m. Šilainių 1, 4, 5, 11 gyvenamųjų mikrorajonų planai
* 1996 m. Nemuno ir Neries upių slėnių tvarkymo koncepcija
* 2000 m. dviračių takų specialusis planas
* 1996–2003 m. bendrasis planas, projekto vadovas, miesto struktūros, susisiekimo, sporto dalių autorius

## Šaltiniai
Ekscentrinė anomalija

**Ekscentrinė anomalija** – kampas tarp periapsio krypties ir esamos objekto padėties jo orbitoje, suprojektuotoje ant apskritimo, juosiančio elipsę, statmeno pagrindinei ašiai. Šis kampas matuojamas centre elipsės, t. y. kampas E (arba zcx).

## Skaičiavimai
Astrofizikoje ekscentrinė anomalija E gali būti apskaičiuojama taip:

: E=\arccos .\,\!

## Taip pat skaitykite
* Keplerio dėsniai
Agonija

**Agonija** () – būsena prieš mirtį, merdėjimas.

Agonijos metu sutrinka centrinės nervų sistemos ir organizmo gyvybinės funkcijos. Agonija prasideda nuo vieno ar kelių trumpų įkvėpimų. Vienu metu dirba už įkvėpimą bei iškvėpimą atsakingi raumenys, todėl beveik visiškai sutrinka plaučių ventiliacija. Žmogus praranda sąmonę, nebereaguoja į išorinius dirgiklius, širdies tonai tampa vos girdimi, kvėpavimas trūkčiojantis, sulėtėja medžiagų apytaka, atsiranda acidozė.

Agonija gali trukti nuo kelių minučių iki kelių valandų. Agonija baigiasi, nutrūkus kvėpavimui ar širdies veiklai. Pavartojus gaivinimo priemones, ligonis kai kuriais atvejais išgelbėjamas.

Po agonijos prasideda klinikinė mirtis. Nors jos metu jau nebėra kraujotakos ir kvėpavimo, tačiau dar vyksta anaerobinė glikolizė, kol laipsniškai glikogeno atsargos smegenyse išsenka ir nervinį audinį ištinka mirtis.

## Šaltiniai
Kazimieras Lukša

**Kazimieras Lukša** (1906 m. kovo 1 d. Pavardaunyje, Varėnos valsčiuje – 1983 m. sausio 5 d. Vilniuje) – Lietuvos ekonomistas, bankininkas, pedagogas.

## Biografija
Žmona Meilė Lukšienė (1913–2009), dukterys Ingė Lukšaitė ir Giedrė Lukšaitė-Mrazkova ir sūnus Rimtis Lukša.

1915–1917 m. mokėsi lietuvių pabėgėlių gimnazijoje Voroneže. 1921 m. įstojo į Marijampolės realinę gimnaziją. 1924 m. kalintas. 1925 m. už dalyvavimą aušrininkų jaunimo organizacijoje iš jos pašalintas. Eksternu baigė Marijampolės Rygiškių Jono gimnaziją ir įstojo į Lietuvos universiteto Ekonomikos skyrių, bet buvo pašalintas už aktyvų protestą prieš Seimo priimtą mirties bausmės įstatymą, po kareivio komunisto Nochimo Jubilerio sušaudymo.

1927 m. nelegaliai perėjęs valstybės sieną dirbo Lenkijoje, 1928 m. pasitraukė į Vokietiją. 1932 m. Karaliaučiaus universitete baigė ekonomiką. Atėjus į valdžią naciams, 1934 m. pabėgo į Vilniaus kraštą, bet, negavęs politinio prieglobsčio, 1935 m. lenkų policijos buvo perduotas Lietuvos žvalgybai ir už dalyvavimą Lietuvos socialistų revoliucionierių maksimalistų sąjungos veikloje Karo lauko teismo nuteistas 6 m. kalėti sunkiųjų darbų kalėjime. Po inteligentų protesto 1936 m. iš kalėjimo paleistas.

1936–1940 m. dirbo Lietuvos banko užsienio inkaso skyriuje Kaune, 1940 m. Valiutinio skyriaus vedėjas Vilniuje. Per Vokietijos okupaciją slapstėsi pas gimines kaime. 1940–1970 m. Vilniaus universitete dėstė balansų mokslo, ekonominės analizės, užsienio prekybos kursus, 1945 m. Prekybos ekonomikos katedros vedėjas, 1945–1946 m. Ekonomikos fakulteto dekanas (nebūdamas LKP nariu nebegalėjo dirbti vadovaujamo darbo). Nuo 1941 m. docentas.

Jo ir kitų iniciatyva 1958 m. prie Liaudies ūkio tarybos įkurta pirmoji Baltijos respublikose Matematinių ekonominių metodų taikymo laboratorija, 1966 m. Vilniaus universitete įvesta ekonominės kibernetikos specialybė, 1967 m. prie Prekybos ekonomikos katedros įsteigta Tarpžinybinė mokslo tyrimo laboratorija. 1966 m. LTSR nusipelnęs ekonomistas.

Rašė ūkio istorijos ir kitais klausimais. 1938 m. išvertė anglų ekonomisto D. H. Robertsono knygą „Pinigai“ (*Money*).

## Šaltiniai
Aldona Lukoševičiūtė

**Aldona Lukoševičiūtė** (1929 m. balandžio 22 d. Kaune – 2016 m. gruodžio 16 d. Kaune; palaidota Romainių I kapinėse) – Lietuvos gydytoja kardiologė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.

## Biografija
1954 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1968 m. medicinos mokslų daktarė.

1954–1957 m. Kauno medicinos instituto Hospitalinės terapijos katedros klinikinė ordinatorė. 1956–1958 m. Respublikinės Kauno klinikinės ligoninės Vidaus ligų, 1958–1965 m. – Kardiologijos skyriaus vedėja. 1971–2001 m. Kauno medicinos instituto (1989–1998 m. Kauno medicinos akademija, nuo 1998 m. Kauno medicinos universitetas) dėstytoja, 1975–1994 m. Anesteziologijos ir reanimatologijos katedros vedėja, nuo 1978 m. profesorė. 1991–2001 m. Lietuvos mokslų akademijos narė ekspertė.

## Mokslinė veikla
Pirmą kartą Lietuvoje (1963 m.) sėkmingai panaudojo gaivinimo metodus (netiesioginis širdies masažas, transtorakalinė elektrinė širdies defibriliacija). Įdiegė fonokardiografiją, transezofaginę elektrokardiografiją, širdies ritmo sutrikimo gydymą antiaritminiais vaistais ir impulsine elektros srove, transezofaginę širdies defibriliaciją. Patobulino ir sėkmingai naudojo transezofaginę širdies stimuliaciją. Paskelbė daugiau kaip 400 mokslinių straipsnių.

## Bibliografija
* Reanimatologija, su kitais, 1979 m.
* Širdies ritmo ir laidumo sutrikimai, su kitais, 1984 m., rusų kalba
* Anesteziologija ir reanimatologija vadovėlis, su kitais, 1984 m.

## Įvertinimas
* 1971 m. TSRS valstybinė premija
* 2003 m. Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Komandoro kryžius

## Šaltiniai
Justinas Lukošius

**Justinas Lukošius** (1909 m. birželio 12 d. Surviliškis, Kėdainių valsčius – 2000 m. vasario 22 d. Hiutenfeldas) – teisininkas, Vokietijos lietuvių visuomenės veikėjas.

## Biografija
1928–1944 m. dirbo Lietuvos radijuje, teismuose. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. Nuo 1952 m. Vokietijos lietuvių bendruomenės veikėjas, 1974–1977 m. – valdybos pirmininkas, vicepirmininkas, 1968–1994 m. reikalų vedėjas ir „Informacijų biuletenio“ redaktorius. 1953–1954 m. dirbo Vyriausiajame Lietuvos išlaisvinimo komitete, rengė komentarus Romos ir Vatikano lietuvių radijo programoms. 1955–1965 m. VLIK lietuviškų radijo programų Madride redaktorius.

## Šaltiniai
Aleksandras Stasys Lukšas

**Aleksandras Stasys Lukšas** (g. 1941 m. lapkričio 21 d. Kaune) – Lietuvos architektas, politinis veikėjas.

## Biografija
1966 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1966–1975 m. Miestų statybos projektavimo instituto architektas. 1975–1986 m. Komunalinio ūkio projektavimo instituto vyriausiasis projektų architektas, vyr. architektas. 1986–1993 m. Paminklų konservavimo instituto (nuo 1987 m. Paminklų restauravimo projektavimo institutas) direktorius.

1993–1997 m. LR Statybos ir urbanistikos ministerijos ministro pavaduotojas, sekretorius architektūros ir planavimo reikalams. 1997–2004 m. Vilniaus miesto savivaldybės Miesto plėtros departamento direktorius, miesto vyr. architektas. Nuo 2004 m. bendrovės „ASL“ direktorius. Dalyvavo rengiant Teritorijų planavimo įstatymą, Vilniaus miesto bendrąjį planą (patvirtintas 1997 m.).

Architektų sąjungos Vilniaus miesto valdybos narys. Sutuoktinė Judita, vaikai Jurga, Aleksandras, Stanislovas.

## Projektai
* Gyvenamieji namai Vilniuje: Algirdo g. 25 (1969 m.), Pilies g. 23/15 (1970 m.), Bistryčios g. 21 (1984 m.)
* Vilniaus autobusų stotis, 1974 m., su Vytautu Brėdikiu ir kt., SSRS MT premija, 1975 m.
* Centrinės statistikos valdybos Skaičiavimo centras, dab. Lietuvos statistikos departamento rūmai, 1977 m.
* Sanatorijos „Baltarusija“ administracinis pastatas, Druskininkai, 1979 m.

## Šaltiniai
Giedrė Lukšaitė-Mrazkova

**Giedrė Lukšaitė-Mrazkova** (g. 1944 m. gruodžio 17 d. Kaune) – Lietuvos klavesinininkė, vargonininkė, pedagogė.

## Biografija
Tėvai Kazimieras Lukša ir Meilė Lukšienė, sesuo Ingė Lukšaitė. 1967 m. baigė Lietuvos konservatorijos L. Digrio fortepijono ir vargonų klases, 1970 m. – Maskvos P. Čaikovskio konservatorijos aspirantūrą, L. Roizmano vargonų klasę.

1967–1976 m. mokė skambinti fortepijonu Čiurlionio vidurinėje meno mokykloje, 1975–1976 m. – Lietuvos konservatorijoje. 1973–1974 m. stažavo Prahos mūzų menų akademijoje pas J. Reinbergerį (vargonai) ir Z. Ružičkovą (klavesinas). Nuo 1976 m. gyvena Prahoje. 1984 m. Prahos mūzų menų akademijoje baigė aspirantūrą pas Z. Ružičkovą (klavesinas); nuo 1981 m. joje moko skambinti klavesinu, 1990–1993 m. Klavišinių instrumentų katedros vedėja, nuo 1993 m. Klavesino skyriaus vedėja; nuo 1998 m. profesorė. 1990 m. studijavo baroko muzikos interpretaciją Hagoje ir Amsterdame.

Nuo 1967 m. koncertuoja solo, su ansambliais ir orkestrais, groja klavesinu, vargonais ir istoriniu fortepijonu. Koncertavo daugelyje Europos šalių, Japonijoje. Dalyvavo „Prahos pavasario“, Vilniaus ir kt. festivaliuose.

## Įvertinimas
* 1968 m. kaip vargonininkė Čiurlionio konkurse laimėjo III vietą
* 2001 m. Gedimino 5 laipsnio ordinas

## Šaltiniai
Janina Lukšėnienė

**Janina Lukšėnienė** (g. 1944 m. sausio 29 d. Ukmergėje) – Lietuvos restauratorė, chemikė.

## Biografija
1965 m. baigė chemiją Vilniaus universitete. 1994-1995 m. stažavo Amsterdamo konservavimo akademijoje.

Nuo 1969 m. dirba Lietuvos dailės muziejus: 1983-1994 m. Lietuvos dailės muziejaus direktoriaus pavaduotoja, nuo 1994 m. P. Gudyno muziejinių vertybių restauravimo centro vedėja, Mokslinių tyrimų skyriaus vadovė. Nuo 1987 m. Tarptautinės muziejų tarybos (ICOM) narė, 1994-1999 m. m. IC0 M Lietuvos nacionalinio komiteto pirmininkė. 2000 m. restauravimo technologijų ekspertė.

## Mokslinė veikla
Parengė tekstilės, popieriaus, geležies dirbinių, archeologinio gintaro restauravimo ir konservavimo metodikas. Bendradarbiavo sudarant Baltijos šalių restauruotų kūrinių parodų katalogus. Leidinio „Lietuvos muziejai. Vadovas“ (1996 m.) viena sudarytojų (su L. M. Meškelevičiene). Lietuvoje ir užsienyje paskelbė daugiau kaip 30 straipsnių konservavimo ir restauravimo klausimais.

## Šaltiniai
Aelia

**Aelia** – skydblakių (*Pentatomidae*) šeimos blakių gentis.

Rūšys:
* Smailiagalvė skydblakė (*Aelia acuminata*) (Linnaeus, 1758)
* *Aelia albovittata* (Fieber, 1868)
* *Aelia americana* (Dallas, 1851)
* *Aelia angusta* (Stehlik, 1976)
* *Aelia cognata* (Fieber, 1868)
* *Aelia cribrosa* (Fieber, 1868)
* *[[Aelia fieberi]]* (Scott)
* *Aelia furcula* (Fieber, 1868)
* *Aelia germari* (Küster, 1852)
* *Aelia glebana*
* Mažoji skydblakė (*[[Aelia klugii]]*) (Hahn, 1833)
* *Aelia melanota* (Fieber, 1868)
* *Aelia notata* (Rey, 1887)
* Dvitaškė skydblakė (*Aelia rostrata*) (Boheman, 1852)
* *Aelia sibirica* (Reuter, 1884)
* *Aelia virgata* (Herrich-Schaeffer, 1841)
E.S. Posthumus

**E. S. Posthumus** – JAV prodiuserių brolių Franz ir Helmut Vonlichten sukurtas muzikinis projektas. E. S. Posthumus kūryba – kino filmo muzikinių takeliai, epiška, orkestrinė muzika. Miksuojama elektroninė muzika, grigališkosios giesmės, ambient tonai, folklorinės muzikos elementai.

Grupės pavadinimas reiškia E. S. – *Experimental Sounds* („ekspermentiniai garsai“), *Posthumus* – lotynų k. žodis, reiškiantis „įvykius praeityje“.

E. S. Posthumus sukurta muzika naudota tokiuose žymiuosi filmuose kaip „“, „Beždžionių planeta“, „Mažumos nuomonė“, „Žmogus-voras“, „Rekrutas“, „Žiedų valdovas. Dvi tvirtovės“, „xXx“, „Karibų piratai: Juodojo perlo prakeiksmas“, „“, „Tuštybių mugė“, „Paskutinis Škotijos karalius“, „Karibų piratai: pasaulio pakrašty“, „Dingę“ ir kt.

2010 m. mirus Franz Vonlichten projekto veikla nutraukta, o Helmut Vonlichten pradėjo naują projektą „Les Friction“. 

## Diskografija

* *Unearthed* (2001 m.)
* *Cartographer* (2008 m.)
* *Makara* (2010 m.)

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali svetainė;
* ;
* Melodija „Nara“.
Smailiagalvė skydblakė

**Smailiagalvė skydblakė** (*Aelia acuminata*) – skydblakių (*Pentatomidae*) šeimos blakių rūšis.

Kūno ilgis 7-10 mm. Suaugusios blakės kūnas yra ovalo formos, pilkai geltonos spalvos. Galvos ir priešnugarės kraštai neaštrūs, aptakūs. Galva ištempto trikampio formos. Skydelis taip pat trikampio formos ir uždengia ⅔ pilvelio. Priešnugarė su skersine įduba ir 3 išilginiais iškilumais. Patino lytinė dalis su giliu iškirpimu. Ant antros ir trečios poros kojų šlaunų išorinės dalies yra didelės juodos dėmės. Lervos panašios į suaugusius individus, tik mažesnės ir neturi sparnų. Kiaušinėliai apvalios (suspausto rutulio) formos, apie 1 mm ilgio, iš pradžių šviesiai žalios spalvos, vėliau – patamsėja.

Suaugusios blakės dažniausiai žiemoja rugių laukuose tarp augmenijos liekanų, daugiamečių varpinių žolių pievose, po nukritusiais lapais miškuose, pamiškėse. Iš žiemos miego blakės atsibunda balandžio mėnesio viduryje, kai vidutinė paros oro temperatūra būna 5-10° C. Pavasarį, pabudusios iš žiemos miego, blakės nemėgsta staigių temperatūros šuolių ir gausių kritulių. Palankiausia vidutinė oro temperatūra yra 22-25° C ir 60-80 % drėgnumas. Sausros metu, šios blakės užmiega „vasaros miegu“ (liepos – rugpjūčio mėn.). Pavasarį blakės pradeda maitintis varpinių augalų pievose, kuriose gausu valkūno (*Agropyron* sp.) ir dirsės (*Bromus* sp.) šeimos augalų. Kai sužaliuoja javai, šios blakės pradeda maitintis jais. Ieškodamos tinkamo maisto jos gali nuskristi 40-60 km. Blakės maitinasi ir vystosi ant 85 rūšių mitybinių augalų, ypač mėgsta daugiametes varpines žoles. Iš kultūrinių augalų labiausiai mėgsta žiemkenčius ir vasarinius javus, rugius, taip pat maitinasi miežiais ir avižomis. Ant pažeistų augalų lapų, pažeistose vietose, iš pradžių atsiranda bespalvės dėmės, vėliau lapai pradeda gelsti. Ypač pavojingi pažeidimai stiebo pagrinde – besiformuojantis augalas pradeda vysti ir dažniausiai žūva. Gegužės viduryje blakės pradeda poruotis ir deda kiaušinėlius. Embrionas vystosi 6-8 dienas. Blakės vystymąsis turi 5 stadijas, lervos stadija tęsiasi 45-60 dienų. Pirmos stadijos blakutės yra mažai aktyvios, maitinasi toje pačioje vietoje, kurioje ir išsirito iš kiaušinėlio. Vėlesnių stadijų lervos yra žymiai aktyvesnės. Birželio mėnesį blakės „persikrausto“ į kviečių laukus. Suaugusios blakės dažniausiai maitinasi vegetatyvinėmis augalo dalimis, lervos – nesubrendusiais grūdais. Blakės praduria augalo audinius, įšvirkčia virškinimo fermentus, kurie paverčia mitybinę medžiagą skysta mase, kurią blakės jau gali susiurbti. Kai derlius yra nuimamas, blakės vėl sugrįžta į varpinių augalų pievas. Čia jos maitinasi iki šalčių, čia ir žiemoja. Blakės žiemojimui pradeda ruoštis kai šviesusis paros metas sutrumpėja iki 12-17 valandų ir vidutinė oro temperatūra nukrenta iki 20° C. Per metus būna 1-2 generacijos, o pietuose (Vidurinėje Azijoje) netgi 3 kartos.

Ši blakė randama Vakarų, Centrinėje ir Rytų Europoje, Vidurinėje Azijoje.

Natūralūs entomofagai (priešai): *Microphanurus vassilievi* , *Microphanurus cultratus*, *Cystogaster globosa*, *Helomyia lateralis*, *Cylindromyia auriceps*, *Cylindromyia intermedia*, *Rhodogune rotundatum*.
Volsungos saga

**Volsungos saga** – XIII a. legendinė saga apie Volsungų klano kilmę ir nuopolį (tame tarp apie Zygfrydą ir Briunheldą bei burgundų sunaikinimą). Saga daugiausia paremta epine poema. Seniausi šios legendos užrašai išlikę nuo X a. (Ramsundo brėžiniai).

Istorija greičiausiai yra iš V ar VI a. ir apytiksliai remiasi to laikotarpio istoriniais įvykiais vidurinėje Europoje.
Sigurdas

**Zygfrydas** () arba **Sigurdas** (, sen. skand. k. *Sigurðr*) – legendinis skandinavų mitologijos didvyris ir drakonų nugalėtojas, pagrindinis Volsungos sagos ir Nybelungų giesmės veikėjas. Pirmieji šios legendos rašytiniai šaltiniai – X–XI a. švedų runos.
M.I.A.

**Mathangi Arulpragasam** (**M.I.A.**, g. 1975 m. liepos 18 d.) – tamilų kilmės Anglijos elektroninės muzikos atlikėja ir dainų autorė.

2008 m. išleido savo kurtą pirmąją drabužių liniją. Jos 2007-ųjų metų albumas *„Kala“* 2012 m. buvo įvertintas 393 vieta JAV žurnalo „The Rolling Stone“ sudarytame „500 Šauniausių visų laikų albumų“ (500 Greatest Albums of All Time) sąraše, daina „Paper Planes“ įvertinta 236 vieta analogiškame dainų sąraše.

## Biografija

**Mathangi** (kitaip **Maya**) **Arulpragasam** gimė 1975 m. liepos 18 d. Londone. Vos 6 mėnesių dukrą tėvai pasiėmė kartu į Džafną, tamilų Šri Lankos miestą. Maya tėvas buvo tamilų separatistas ir dalyvavo tuo metu vykusiame pilietiniame kare. Bėgdama nuo karo šeima apsistojo Madrase Indijoje, 1986 m. be tėvo grįžo į Londoną. Apsigyveno kaip karo pabėgėliai.

Maya 2001 m. baigė Londono Centrinį Šv. Martyno menų ir dizaino koledžą. Buvo susijusi su britų grupe Elastica, kūrė grupei albumo viršelį. 2001 m. buvo grįžusi į Šri Lanką, tikėdamasi sukurti dokumentinį filmą apie tamilų sukilimą. Projektui nepavykus grįžo į Londoną. Čia Maya atidarė savo tapybos ir grafikos parodą. Vėliau apie tai parašė monografiją pavadinimu M.I.A. Pirmosios sąsajos su muzika prasidėjo 2001 m. grupės Elastica turo metu, kuomet Maya buvo užsakyta sukurti turo dokumentinį filmą. Turo metu Maya pradėjo eksperimentuoti su Roland MC-505 ritmo mašina. Įrašė pirmąsias dainas. Sceninį pseudonimą pasirinko nuo vienos dainos sutrumpinimo M.I.A. (Missing in Action). Kita vertus, jis turi panašumų su atlikėjos vardu Maya.

Debiutinis singlas „Galang“ buvo išleistas nepriklausomoje įrašų firmoje ir patraukė šokių muzikos mėgėjų dėmesį. Pirmiesiems M.I.A darbams būdingos beveik vien iš ritmų ir boso partijų susidedančios aranžuotės. 2004 m. M.I.A. pasirašė leidybos sutartį su XL Recordings įrašų kompanija. 2005 m. pasirodė debiutinis albumas *„Arular“*, pavadintas M.I.A. tėvo vardu. 2007 m. albumas *„Kala“* (pavadintas motinos vardu) atnešė atlikėjai tarptautinį pripažinimą, kritikų palankų įvertinimą ir buvo komerciškai sėkmingas. Albumo daina „Paper Planes“, kurioje panaudotas vienų atlikėjos įkvėpėjų The Clash seimplas, tapo kolkas žinomiausia M.I.A. daina, pasiekė JAV topų 4-ą vietą. 2010 m. pasirodė albumas *„Maya“*, kurį atlikėja pavadino savo pačios vardu. 2009 m. žurnalas „Time“ įtraukė M.I.A. tarp 100 įtakingiausių pasaulio žmonių. 2012 m. M.I.A. singlo „Bad girls“ videoklipas laimėjo 2 MTV Video apdovanojimus. 2013 m. pasirodė albumas *„Matangi“*, pavadintas atlikėjos originaliu vardu.

## Albumai

## Singlai

## Video klipai

## Turai
* Arular (2005);
* KALA (2007);
* People Vs. Money (2008);
* Maya (2010).

## Apdovanojimai ir nominacijos

## Išnašos

## Nuorodos

* M.I.A. Allmusic svetainėje.
*
Romualdas Lukšas

**Romualdas Lukšas** (1927 m. rugsėjo 21 d. Kaune – 2016 m. gruodžio 27 d.) – Lietuvos dailininkas scenografas.

## Biografija
Sūnus Gytis Lukšas. 1950 m. baigė Vilniaus dailės institutą, mokėsi pas Liudą Truikį, Vytautą Palaimą. 1950–1956 m. Klaipėdos dramos teatro, 1956–1962 m. Kapsuko dramos teatro vyr. dailininkas. 1963–1990 m. dirbo Lietuvos radijo ir televizijos komitete, 1968–1984 m. Lietuvos televizijos vyr. dailininkas, 1984–1990 m. kūrybinio susivienijimo „Telefilmas“ dailininkas. 1995–2002 m. dėstė Vilniaus pedagoginiame universitete.

## Kūryba
Nuo 1950 m. dalyvavo parodose Lietuvoje. Individualios parodos surengtos Kapsuke (dab. Marijampolė), Vilniuje (1997 m., 2002 m., 2007 m.).

Sukūrė scenovaizdžių Lietuvos operos ir baleto teatre (Bedržichas Smetana. „Parduotoji nuotaka“, 1950 m.), Klaipėdos dramos teatre (Kazys Saja. „Lažybos“, 1954 m., Aleksandras Ostrovskis. „Bekraitė“, Balys Sruoga. „Apyaušrio dalia“, abu 1956 m., „Būk vyras, Čelestinai!“, „Ryžio grūdas“, 1963 m.), Kapsuko (Marijampolės) dramos teatre (Kazys Binkis. „Atžalynas“, 1956 m., Alfredas Žari. „Šeštasis aukštas“, 1957 m., Lope de Vega. „Šuo ant šieno“, 1958 m., Nazimas Hikmetas. „Damoklo kardas“, 1961 m., 1963 m. Klaipėdos dramos teatre (V. Blažekas. „Turtingas vakaras“, 1961 m., Viktoras Hugo. „Marija Tiudor“, 1962 m.) ir kt. teatruose.

30 TV spektaklių, 15 filmų („Mirtis ir vyšnios medis“, 1968 m., rež. Arūnas Žebriūnas; „Raudonmedžio rojus“, 1981 m.; „Devyni nuopolio ratai“, 1984 m., abiejų rež. Bronius Talačka; „Benjaminas Kordušas“, 1986 m., rež. Vidmantas Bačiulis; „Valdžia“, 1992 m., rež. Juozas Sabolius) dailininkas.

Scenografijai būdinga raiški, nesudėtinga kompozicija, istorinė tikrovė, kai kuriuose spektakliuose yra stilizuotų modernistinių elementų.

## Įvertinimas
* 1977 m. LTSR nusipelnęs meno veikėjas
* 1985 m. LSSR valstybinė premija

## Šaltiniai
Huginas ir Muninas

**Huginas ir Muninas** – senovės skandinavų mitologijoje – du krankliai, lydintys karo dievą Odiną. Jie skrajoja po pasaulį (Midgardą) ir atneša naujienas Odinui. Išskrenda su aušra, o grįžta vakare ir nutūpę dievui ant pečių sušnabžda informaciją į ausį. Huginas simbolizuoja mąstymą, o Muninas – atmintį.
Rita Aleknaitė-Bieliauskienė

**Rita Aleknaitė-Bieliauskienė** (g. 1945 m. vasario 20 d., Panevėžyje) – lietuvių pianistė, muzikos kritikė, mokslininkė ir pedagogė, profesorė.

Tėvas Jonas Alekna (1917–1964) Panevėžio teatro pirmosios kartos aktorius, režisierius. Mama Irena Fridmanaitė-Aleknienė (1915–2001) farmacininkė.

Vyras Vladas Bieliauskas – klarnetistas, ilgametis Nacionalinio simfoninio orkestro artistas. 

Sūnus Vykintas Baltakas (Bieliauskas, 1972 m.), kompozitorius, dirigentas (Belgijoje). Dukra Rita Balta, muzikė, dainininkė (Vokietijoje), sūnus Darius (Lietuvoje). Penki vaikaičiai.

## Biografija
Baigė Specialiąją vidurinę meno mokyklą (dabar M. K. Čiurlionio menų mokykla), fortepijono klasę pas Olgą Šteinberg. 1967 baigė jos klasę Lietuvos konservatorijoje (dabar Lietuvos muzikos ir teatro akademija), 1973–1977 m. – Lietuvos mokslų akademijos aspirantė. Humanitarinių mokslų daktarė (1990 m.), socialinių mokslų docentė, edukologijos profesorė (2008 m.).

Nuo 1964 m. koncertmeisterė Lietuvos konservatorijoje, Lietuvos radijo ir televizijos Lengvosios muzikos orkestre. Grojo fortepijono partiją įvairiuose orkestruose (Nacionaliniame, Lietuvos kameriniame, Kijevo balete ant ledo, Armėnijos, Gruzijos orkestruose. Vaidino Akademinio dramos teatro spektakliuose („Varšuvos melodija“ ir kt.). Lietuvos filharmonijoje įkūrė ir vadovavo Muzikos vaikams ir jaunimui skyrių. Parengtos reikšmingos Lietuvos jaunimui edukacinės programos, radijo, televizijos laidos. Vedė muzikinį žurnalą „Tonika“ ir kitas laidas. Sukūrė seriją video filmų apie reikšmingą Lietuvos Seimo darbą („Seimo kronikos“).

Parašė monografijas: apie D. Trinkūną, dainininką Leoną Baltrų, Joną Urbą (Smuikavimo mokymo Lietuvoje istorija), Vytautą Laurušą, Joną Jocį, Vygandą Telksnį, Ireną Laurušienę, Panevėžio dramos teatro ir aktorių, režisierių Joną Alekną, mokslo studiją apie dr. Bronių Kačkų, Lietuvos filharmonijos istorijos apybraižas, apie muziką vaikams „Geresnis pasaulis visiems“, „Skaidra eina į operą“ ir kt.. Publikuoja mokslinius straipsnius. Periodikoje nuo 1964 m. publikuoja straipsnius muzikos, kultūros temomis. Moksliniai straipsniai publikuojami Lietuvos ir užsienio mokslo straipsnių rinkiniuose.

Kultūrologė mokslų daktarė, habilitacijos procedūra, Mykolo Romerio universiteto profesorė.

## Išnašos
Vyresnysis leitenantas

**Vyresnysis leitenantas** – jaunesniojo karininko laipsnis, vyresnis už leitenantą, žemesnis už kapitoną. Atitinka kitų šalių laipsnius *pirmasis leitenantas*, *premjerleitenantas*, *[[poručikas]]*. Arba tiesiog *[[Leitenantas#NATO šalių leitenantų antpečiai|leitenantą]]*, kadangi kai kuriose šalyse leitenanto laipsnis yra paslinktas aukštyn ir užima vyresniojo leitenanto vietą.

## Leitenantų laipsniai

## Vyresniųjų leitenantų antpečiai

Vaizdas:BG-Army-OF1a.png|Bulgarija - *старши лейтенант*
Vaizdas:Lithuanian Land Forces OF-1b.png|Lietuva - *vyresnysis leitenantas*
Vaizdas:Starshij Lejtinant.png|Rusija - *старший лейтенант*
Vaizdas:Yliluutnantti kauluslaatta.svg|Suomija - *Yliluutnantti* (apykaklės antsiuvas)
Vaizdas:UA OF1a-FstLt 2009.jpg|Ukraina - *старший лейтенант*
Vaizdas:221-Oberleutnant.png|Vokietija - *Oberleutnant*
Menorka

**Menorka** () – antra pagal dydį sala Balearų salose.


LocationMenorca2.png|Menorkos vieta Ispanijoje
Minorcancountryside.JPG|Menorkos kraštovaizdis


## Taip pat skaitykite
* Balearų salos

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Balearų salų turizmo biuras
* Menorkos paplūdimiai, oficiali Balearų salų internetinė svetainė
Nei už, nei prieš, o visai atvirkščiai

**Nei už, nei prieš, o visai atvirkščiai** () – 2002 m. prancūzų režisieriaus Sedriko Klapišo kriminalinė drama.

Filmo premjera įvyko 2002 m. spalio 16 d. JK

## Siužetas

Kati jau keletą metų dirba televizijos naujienų tarnyboje. Šiai maloniai dvidešimt šešerių metų moteriai netikėtai atsiveria galimybė akis į akį susidurti su plėšikų gauja: gangsteriams reikalingas žmogus, kuris nufilmuotų naujai rengiamą apiplėšimą.

Kati priima nusikaltėlių pasiūlymą ir visa galva pasineria į visiškai jai nepažįstamą pasaulį – pasaulį, kuris jai atrodo toks romantiškas, paslaptingas, o kartu ir paženklintas rizikos bei kovos už išlikimą randais.

Po sėkmingos nusikaltėlių „operacijos“ ji kartu su kitais gaujos nariais linksmai leidžia laiką, mėgaujasi visais pinigų teikiamais malonumais. Tačiau pinigai greitai senka, ir gauja pradeda planuoti naują apiplėšimą, kuriame ir Kati turės atlikti tam tikrą vaidmenį…

## Aktoriai
* Marie Gillain – Kati
* Vincent Elbaz – Žanas
* Simon Abkarian – Fredis
* Dimitri Storoge – Lulu
* Zinedine Soualem – Mosas
* Natacha Lindinger – Kaprisė
* Jocelyn Lagarrigue – Žili
* Pierre-Ange Le Pogam – banko saugyklos direktorius
* Diane Kruger – mergaitė pagal iškvietimą
ir kt.

## Išnašos
Bečių akmuo

**Bečių akmuo** vadinamas „Vaiko pėda“, apylinkėse žinomas „Pėdutės“ vardu, yra mitologinis dubenuotasis akmuo stūksantis numanomame alke, 250 m į pietus nuo Bečių senkapio (Ukmergės raj. Veprių sen.). Akmuo yra pamiškėje, 400 m atstumu muo Bečių kaimo link Veprių miestelio. Akmens ilgis – 2,7 m, plotis – 1,45 m, jis skersai perkirstas į dvi dalis. Šiauriniame jo šone aiškiai matyti gili kelių centimetrų ilgio juoda įduba, savo forma primenanti vaiko pėdą. Greta yra kiek mažesnis horizontalus riedulys. Objekto identifikatorius Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąraše - *3549*. Buvęs kodas - *AR1272*.

## Išnašos
Džodžucu

**Jō-jutsu** (džio - džiucu 杖術) – japonų kovos menas išrastas anot legendos XVII a. Musō Gonnosukės. Tai trumpos lazdos - jō (apie 120 cm) valdymo technika.

Pralaimėjęs pirmają dvikovą prieš Miyamoto Musashi, Gonnosuke nusprendė panaudoti trumpesnę lazdą nei bō. Taip jis nugalėjo savo garsųjį amžininką anrojoje dvikovoje ir tai buvo vienintelis Musashi'o pralaimėjimas.
Po to Musō įkūrė savo mokyklą: Shindō Musō-ryu.

Jō katas aptinkame ir šiuolaikinio aikido bukiwazoje. Viena jō pusė atlieka smaigalio vaidmenį, todėl katos metu neturi būti nukreipta į save.

## Techniniai elementai

**tsuki** : dūris

**shomen giri** : tiesus kirtis

**yokomen giri** : skersas kirtis
Rytinis tujūnas

**Rytinis tujūnas** (*Platycladus orientalis*) – kiparisinių (*Cupressaceae*) šeimos visažalis spygliuotis medis. Seniau buvo priskiriamas tujų (*Thuja*) genčiai, tačiau dabar išskiriama į monotipinę **tujūnų** (*Platycladus*) gentį. Natūraliai paplitęs šiaurės vakarų Kinijoje, vėliau natūralizuota Rytų Azijoje, Irane.

Lajos forma ovali. 15-kos metų augalo aukštis 0,5-0,6 m, plotis – 0,3-0,4 m. Užauga iki 1,2 m aukščio ir 0,4-0,6 m pločio. Lapai žvyniški, ryškiai auksiniai geltoni.
 
Auga vidutinio derlingumo ir derlingoje, normalaus drėgnumo priesmėlio ir lengvo priemolio rūgštokoje arba kalkingoje dirvoje. Želdynuose sodinama pavieniui ir nedidelėmis grupėmis saulėtose, gerai matomose vietose, tinka alpinariumams, spalviniams akcentams ir deriniams. Saugoti nuo pavasarinės saulės.