Gotthilf Hagen

**Gothilfas Hainrichas Liudvigas Hagenas** (1797 m. kovo 3 d.; Karaliaučiuje, Rytų Prūsijoje (Prūsijos karalystė) – 1884 m. vasario 3 d.; Berlyne, Vokietijos imperija) – vokiečių statybos inžinierius, įnešęs svarbų indėlį į skysčių dinamiką, hidrotechniką ir tikimybių teoriją.

## Biografija
Gimė Karaliaučiuje, Frydricho Liudviko Hageno (*Friedrich Ludwig Hagen*) ir Helenos Šarlotės Albertinos Hagenos (*Helene Charlotte Albertine Hagen*) šeimoje. Tėvas buvo valstybės tarnautojas, o motina – Karaliaučiaus universiteto teologijos profesoriaus, konsistorijos tarybos nario ir astronomo Kristiano Rekardo (*Christian Reccard*) duktė. Vidurinėje mokykloje Hagenas pasižymėjo gabumais matematikai. Studijavo Karaliaučiaus universitete, kur jo dėdė Karlas Gotfrydas Hagenas buvo fizikos ir chemijos profesorius.

1816 m. G. Hagenas pradėjo studijuoti matematiką ir astronomiją pas Frydrichą Vilhelmą Beselį (*Friedrich Wilhelm Bessel*), tačiau 1818 m. perėjo studijuoti statybos inžineriją, nes labiau traukė taikomieji, o ne teoriniai mokslai. 1819 m. išlaikė geodezininkų egzaminą (*Landvermesserprüfung*) ir jį baigęs įsidarbino jaunesniuoju inžinieriumi (*Baukondukteur*) valstybės tarnyboje. Pagrindinė G. Hageno atsakomybė buvo hidrotechnika ir vandentvarka. 1822 m. Berlyne jis laikė valstybinį egzaminą, kad įgytų statybos meistro (*Baumeister*) kvalifikaciją. Išgarsėjo savo publikacijomis apie įvairius hidrotechninius statinius, kuriuos aplankė keliaudamas po Europą.

1824 m. Karaliaučiaus pirklių bendruomenė jį paskyrė statybos direktoriumi (*Baukondukteur*), o 1825 m. jis tapo Dancigo (dab. Gdanskas) vyriausybės statybos pareigūno pavaduotoju (*stellvertretender Regierungs- und Baurat*). Po metų buvo perkeltas į uosto statybos inspektoriaus (*Hafenbauinspektor*) pareigas Pillau (buvusi Piliava), kur buvo atsakingas už uosto ir pylimų statybą.

1827 m. balandžio 27 d. jis savo dukterėčią Augustę Hagen (1806–1884), su kuria susilaukė dviejų dukterų ir penkių sūnų. Jo sūnus Liudvikas Hagenas taip pat tapo žymiu statybos inžinieriumi.

1830 m. G. Hagenas įsidarbino Berlyno aukščiausioje statybos tarnyboje (*Oberbaudeputation*), o 1831 m. tapo vyriausiuoju vyriausybiniu statybų inspektoriumi (*Oberbaurat*). 1834–1849 m. jis dėstė hidrotechnikos inžineriją Berlyno Bauakademijoje ir Jungtinėje artilerijos ir inžinerijos mokykloje. G. Hagenas akcentavo matematinius ir teorinius hidraulikos inžinerijos aspektus. Ypač jis domėjosi tikimybinio skaičiavimo taikymu atliekant geodezinius matavimus ir šis susidomėjimas lėmė jo indėlį į tikimybių teoriją.

1836 m. rugpjūčio 2 d. laiške F. V. Beseliui G. Hagenas pateikė savo hipotezę apie elementariąsias paklaidas ir išvedė Gauso pasiskirstymą stebėjimo paklaidoms. 1837 m. išleistoje knygoje *Grundzüge der Wahrscheinlichkeitsrechnung mit besonderer Anwendung auf die Operationen der Feldmeßkunst* (), kurioje tikimybių teorija ir mažiausių kvadratų metodai buvo pritaikyti statyboms ir geodeziniams matavimams ir išvestas paklaidų dėsnis, kuris nebuvo pagrįstas atvirkštinės tikimybės argumentais.

1849 m. buvo paskirtas Frankfurto nacionalinio susirinkimo ekspertu patarėju (*Sachverständiger*), o 1850 m. – Prūsijos prekybos ministerijos ekspertu patarėju (*Vortragenden Rat*).

1852 m. G. Hagenas paskelbė reikšmingą straipsnį, kuriame aprašė ir paaiškino du esminius granuliuotos medžiagos aspektus: slėgio prisotinimą didėjant gyliui uždaroje statiškoje granuliuotoje sistemoje, paprastai vadinamą Janseno efektu, ir granulių tekėjimo iš talpyklos dinamiką, kartais vadinamą *Beverloo dėsniu*, kuris yra *smėlio laikrodžio teorijos* pagrindas.

G. Hagenui teko lemiamas vaidmuo planuojant daugelio Vokietijos upių ir uostų plėtrą. 1855 m. Prūsijos admiralitetas paskyrė jį prižiūrėti Vilhelmshafeno miesto planavimą. G. Hagenas pasitraukė iš pareigų Prekybos ministerijoje ir tapo Nefrito įlankos uosto statybos komisijos pirmininku. Atmetęs dviejų tarptautiniu mastu žinomų ekspertų projektus, 1856 m. gegužės 29 d. jis pasiūlė Prūsijos admiralitetui savo projektą. Šis uosto projektas atitiko Prūsijos admiraliteto reikalavimus, tačiau jį taip pat buvo galima vėliau išplėsti ir papildyti. Projektas buvo patvirtintas 1856 m. birželio 25 d. ministrų kabineto įsakymu. Baigęs projektavimą, 1856 m. rugpjūčio 12 d. jis grįžo į Prūsijos prekybos ministeriją. Planas buvo įgyvendintas per kitą dešimtmetį ir, nepaisant daugelio pakeitimų. Iki šiol lemia dabartinį miesto centro išplanavimą.

1863 m. G. Hagenas išleido enciklopedinį hidrotechnikos vadovą. Jis atspindėjo naujausius pakrančių apsaugos technikos pasiekimus ir ilgus dešimtmečius tarnavo kaip pakrančių inžinerijos gairės Vokietijoje .

1866 m. G. Hagenas buvo paaukštintas į Hidrotechnikos departamento vyriausiojo direktoriaus (*Oberbaudirektor*) ir Prekybos ministerijos Viešųjų darbų skyriaus pirmininko (*Vorsitzenden*) pareigas.

Šios pareigos apėmė atsakomybę už didelius vandens ir uostų statinius Prūsijoje ir kitose Vokietijos žemėse. Šias pareigas ėjo iki išėjimo į pensiją 1875 m.

1872 m. komandiruotėje patyrė nelaimingą atsitikimą ir vėliau negalėjo vaikščioti.

1884 m. G. Hagenas mirė. Jo kapas yra vienose seniausių Berlyno Invalidenfriedhof kapinėse, netoli pagrindinės geležinkelio stoties.

## Įvertoinimas ir pdovanojimai
1842 m. balandžio 7 d. G. Hagenas buvo išrinktas Karališkosios Prūsijos mokslų akademijos Berlyne nariu, rekomendavus Aleksandrui fon Humboltui. 1843 m. G. Hagenui suteiktas Bonos universiteto garbės daktaro vardas. 1881 m. jam suteiktas Piliavos laisvojo piliečio titulas. 1883 m. gegužės 2 d. apdovanotas aukso medaliu už ypatingus nuopelnus statybų pramonei.

## Publikacijos
* Naujausių hidrotechnikos darbų Vokietijoje, Prancūzijoje aprašymas, Nyderlandai ir Šveicarija (1826 m.)
* Smėlio slėgio ir trinties tyrimai (1833 m.)
* Tikimybių skaičiavimo principai (išleista 3 leidimais) (1837 m.)
* Apie vandens judėjimą siauruose cilindriniuose vamzdžiuose (1839 m.)
* Hidrotechnikos vadovas (3 dalys) (1841–1863 m.)
* Apie skysčių paviršių (1845 m.)
* Apie temperatūros įtaką vandens judėjimui vamzdžiuose (1854 m.)
* Apie potvynius ir atoslūgius Baltijos jūroje (1857 m.)
* Apie jūros bangų teoriją (1859 m.)
* Naujausios tekančio vandens judėjimo teorijos. Apie vandens judėjimą upeliuose (1868 m.)
* Apie šoninį žemės slėgį (1871 m.)
* Apie tekančio vandens greitį įvairiuose gyliuose (1883 m.)

## Šaltiniai