Pagėgių–Smalininkų siaurasis geležinkelis

**Pagėgių–Smalininkų siaurasis geležinkelis** () – buvęs siaurasis geležinkelis, veikęs Klaipėdos krašte nuo 1902 m. iki II pasaulinio karo pabaigos tarp Pagėgių ir Smalininkų. Ruožo ilgis 55,08 km, jis buvo dešiniajame Nemuno krante – kai kur už kelių šimtų metrų nuo upės, kai kur 5 km ir toliau. Ties Mikytais 1914 m. nutiesta 7 km atšaka į pietvakarius – Tilžės–Mikytų siaurasis geležinkelis. Geležinkelio ruožas neišlikęs, nuo Viešvilės rytinė jo dalis ėjo piečiau, į vakarus nuo Viešvilės – šiauriau dabartinio kelio .

Geležinkelio valdyba įsikūrė Pagėgiuose, vėliau buvo perkelta į Panemunę, kuri tuo metu buvo Tilžės miesto dalis. Siauruką aptarnavo 6 lokomotyvai, 2 elektrovežiai, jis turėjo 8 keleivinius, 57 krovininius ir 3 bagažo vagonus (1942 m.). Keleivių pervežimai sudarė nemenką apyvartos dalį, 1908 m. jie buvo atskirti nuo krovinių gabenimo. Žmonėms pervežti gauti nauji Šteinfurto geležinkelio vagonų gamyklos benzoelektriniai triašiai vagonai „VT 30“ (pirmieji visoje Vokietijoje, skirti siauriesiems geležinkeliams), turėję 55 AG galią ir pasiekdavę 32 km/h greitį.

Smalininkų siaurąjį geležinkelį rašė Johanesas Bobrovskis romane „Lietuviški fortepijonai“ (lietuviškai 1968 m.). Žiemos metu dėl gausaus sniego traukiniai kartais užstrigdavo kelioms dienoms (ypač Mociškių–Vilkdaubio ruože), kol juos pasiekdavo ir atkasdavo pagalbiniai traukiniai. Keleivius į savo vietoves tokiais atvejais perveždavo arklių traukiamomis rogėmis. Kadangi prie geležinkelio nebuvo vandens bokštų ar hidrantų, garvežiai vandenį pasipildydavo iš Jūros upės, prie tilto išmesdami žarną į upę ir pumpuodami vandenį, tuo metu keleiviai galėdavo pasivaikščioti aplinkinėse pievose. Pasakojama, kad vasaros viduryje Apšriūtų miške įsiplieskė gaisras, kilęs nuo užsidegusios lokomotyvo kibirkščių žolės.

## Istorija

Geležinkelio ruožas link Smalininkų suplanuotas dar XIX a. pabaigoje, tačiau Ragainės apskrities viršininkas iš pradžių priešinosi šiam projektui teigdamas, kad miškais apaugusiam kraštui geležinkelis būtų prabanga. Pagėgių–Smalininkų geležinkelis atidarytas 1902 m. rugpjūčio 1 d., pradėtas eksploatuoti rugpjūčio 12 d., didžiąja dalimi jis nutiestas senuoju pašto traktu. 1912–1914 m. su geležinkeliu sujungtas elektrifikuotas Tilžės–Mikytų geležinkelio ruožas.

Siaurukas savo geriausius laikus išgyveno prieš Pirmąjį pasaulinį karą, kai 1911 m. buvo pervežta 118 tūkst. keleivių ir 36 tūkst. t krovinių. Tarpukariu geležinkelis priklausė Lietuvos Respublikai, buhalterinė ataskaita buvo sudarinėjama litais, nors geležinkelį prižiūrėjo ir valdė koncesijos pagrindais bendrovė „Insterburger Kleinbahn AG“ Įsrutyje, kuri 1924 m. vasarą reorganizuota į „Ostpreussische Kleinbahn AG“ Karaliaučiuje. Pagrindiniais koncesininkais buvo Rytų Prūsijos administracija, nedidelė dalis akcijų priklausė privačiam kapitalui. Geležinkelį eksploatavo bendrovė „Ostdeutsche Eisenbahn-Gesellschaft“.

1939 m. geležinkelyje dirbo 44 darbuotojai, jam priklausė 5 garvežiai, 8 keleiviniai vagonai, 3 bagažo vagonai, 57 krovininiai vagonai, pervežta 74,5 tūkst. keleivių ir 14,0 tūkst. tonų krovinių. Antrojo pasaulinio karo metais geležinkelis buvo naudojamas kariniams tikslams – gabenti kariškius ir amuniciją. Baigiantis II pasauliniam karui, paskutinis traukinys su pabėgėliais į Vakarus išvyko 1944 m. spalio 17 d. 14:00. Po karo geležinkelis buvo uždarytas, bėgiai išardyti, nors dar 1952 m. jie tebebuvo.

## Tvarkaraščiai

1938–1939 m. ruože kasdien važinėjo 3 traukiniai (visi 2-3 klasės), nuo Pagėgių iki Smalininkų jie užtrukdavo apie 2,5 valandos:

## Stotys ir stotelės

Stotelėse ne tik buvo laipinami keleiviai, bet kai kuriose ir kraunamos prekės bei kroviniai (Būbliškėje, Mikytuose, Palumpiuose, Vilkyškiuose, Mociškiuose, Nečiūnuose, Pagenaičiuose, Jūravoje, Vilkdaubyje, Viešvilėje, Kazikėnuose, Endriušiuose). Geležinkelis vežė krovinius iš Didžiosios Lietuvos ir Klaipėdos krašto į Rytprūsius, ypač Nemuno pavasarinių potvynių metu ir žiemą, kai laivyba upėmis sustodavo. Pasienio Smalininkų mieste buvo kraunamos lietuviškos eksporto prekės: popiermalkės, javai ir galvijai, pastaruosius norint pakrauti peronas buvo pailgintas. Kitos žymesnės stotelės dešiniajame Nemuno krante buvo ties Kalvelių ir Viešvilės lentpjūvėmis. Jų produkcija (pjautinė mediena, skirta šachtų išramstymams) į stoteles buvo paduodama įmonių geležinkeliais. Iš Jūravos girininkijos buvo gabenamos popiermalkės, iš karjero Kalveliuose – žvyras. Mediena buvo kraunama ir Ridelkalnio bei Apšriūtų stotelėse, o Vakarų Viešvilės stotelėje – dideli apvalūs sūriai. Minima, kad Vakarų Viešvilės stotyje buvo kraunamos ne tik sūrio, bet ir sviesto dėžės, o Ridelkalnyje – metalo žaliava ir mediena.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Siegfried Bufe. *Straßenbahnen in Ost- und Westpreußen* (2. Auflage) – Egglham u. München:  Bufe Fachbuch-Verlag, 1987 ISBN 3-922138-29-2