open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Lugal-Marada

**Lugal-Marada** ( *<sup>[[Dingir|d]]</sup>[[lugal]]-marad-da*) – Marado miesto dievas globėjas Mesopotamijos mitologijoje. Jam būdingi karo dievybės bruožai. Sutuoktinė – deivė Imzuana, dar vadinta Ninzuana. Marten Stol Lugal-Marados palydovais įvardija dievus Lugalmea ir Ili-mišarą, tačiau, kaip teigia Wilfred G. Lambert, pastarasis buvo siejamas su Imzuana.

Viename Naujosios Babilonijos karalystės laikotarpiu datuojamame laiške iš Marado Nabu ir Nergalas įvardijami Lugal-Marados broliais. Visgi, anot M. Stol, veikiausiai tai *[[captatio benevolentiae]]* pavyzdys, vertintinas kaip retorinė priemonė, o ne teologiniai svarstymai apie dievo kilmę.

Ankstyvuose šaltiniuose neaptikta asmenvardžių, kurių dėmuo būtų Lugal-Marados vardas, tačiau juose dažnas dievavardis Lulu. Tarp tokių vardų – *Lulu-bani*, *Galzu-Lulu*, *Lulu-ēreš*, *Lulu-rābi*, *Galzu-Lulu*, *Ibbi-Lulu*, *Lulum-waqar*, *Puzur-lulu*, *Riš-Lulu* ir tik iš dalies išlikęs *Lulu-ni-[…]*. Senosios Babilonijos karalystės laikotarpio dievų sąraše Lugal-Marada ir Lulu – dvi atskiros dievybės iš Marado, tačiau vėlesniuose šaltiniuose jiedu sutapatinti. Už Marado ribų Lulu nepaliudytas. Įvairiuose sinkretinio pobūdžio teologiniuose tekstuose Lugal-Marda gali būti laikomas Ninurtos manifestacija. Pasak Manfred Krebernik, taip pat paliudyta, kad Lugal-Marada buvo prilygintas Lugalbandai, tačiau apie tai sprendžiama tik iš to, kad Veidnerio dievų sąraše ir *[[An = Anum]]* jie įrašyti arti vienas kito. Trikalbėje Veidnerio dievų sąrašo redakcijoje iš Ugarito Lugal-Maradą atitinka huritų Aštabis ir ugaritų Astaras.

## Kultas
Marade Lugal-Marada garbintas bent jau nuo Akado imperijos laikų, kai miesto valdytojas *Lipit-ilē* (karaliaus Naram-Sino sūnus) čia pastatydino jo šventyklą. Karalius Lipit-Ištaras pastatydino Lugal-Marados šventyklą *Eigikalamma* 'namai, krašto akis'. Vėliau ją atstatė Kadašman-Turgu ir Nabonidas. Leksiniame sąraše *Kagal* ji laikoma Ninurtos šventykla, Andrew R. George aiškinimu, tai „Ninurtos, kaip Lugal-Marados, šventykla“. Lugal-Marados šventyklos taip pat būta Isine. M. Stol, remdamasis Naujosios Babilonijos karalystės laikotarpio laišku, tvirtina, kad netoliese Uruko galėjo stovėti dar viena. Visgi Paul-Alain Beaulieu naujesniame moksliniame darbe teigia, kad Lugal-Maradas paminėtas tik viename tekste iš Uruko *Eanna* archyvo, panašu, kad jame minima šventykla Marade, o ne kokioje nors vietovėje greta Uruko (įraše kalbama apie datulių pristatymą, už kurį buvo atsakingas šventyklos tarnautojas).

Būta Lugal-Marada žynės *nin-dingir*, ji minima 45-aisiais Šulgio valdymo metais datuojamame tekste iš Drehemo ir Išbi-Eros metų formulėje.

Senosios Babilonijos karalystės laikotarpio tekstuose iš Marado Lugal-Marada minimas priesaikų formulėse. Vienoje jų prisiekiama Lugal-Marada ir Numušda, dar vienas tekstas, kur šaukiamasi šiųdviejų dievybių, aptiktas Larsoje. Lugal-Marada minimas nežinomos kilmės Ilum-bani archyvo įrašų priesaikų formulėse, tuo remiantis bandyta argumentuoti, kad tekstai yra iš Marado.

## Išnašos

## Šaltiniai
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*
Karel Hausenblas

**Karelas Hausenblasas** (, 1923 m. lapkričio 16 d. Benešovas, Čekoslovakija – 2003 m. liepos 5 d. Volinė, Čekija) – čekų kalbininkas, čekų filologijos specialistas, Prahos Karolio universiteto Filosofijos fakulteto čekų kalbos profesorius. Gilinosi į stilistiką.

## Biografija
Gimė Benešove netoli Prahos karo dujininko šeimoje. Vidurinę mokyklą lankė Benešove, Jaromerže ir Prahoje. 1942 m. Prahos rajone Vinohraduose, Slovenskos gatvėje baigė realinę gimnaziją. Nuo 1945 m. Prahos Karolio universiteto Filosofijos fakultete studijavo čekų, rusų filologiją ir bendrąją kalbotyrą, 1949 m. studijas baigė.1952 m. apgynė pedagogikos daktaro disertaciją, kurioje nagrinėjo kalbos kultūros teorijos taikymą XX a. čekų kalboje. 1951–1954 m. išėjo aspirantūrą ir 1956 m. apgynė mokslų kandidato laipsnį, parašęs mokslinį darbą „Objekto kilmininko raida čekų kalboje“. Kad gautų mokslų daktaro laipsnį, 1968 m. apgynė esė seriją apie posakių ir stiliaus konstravimą. 1949–1951 ir 1954–1961 m. dirbo Čekoslovakijos mokslų akademijos Čekų kalbos institute, eksternu skaitė paskaitas Karolio universiteto Filosofijos fakultete, Pedagogikos aukštojoje mokykloje bei Rusų kalbos ir literatūros aukštojoje mokykloje. Nuo 1961 m. tiesiogiai dirbo Karolio universiteto Filosofijos fakultete, nuo 1967 m. ėjo profesoriaus pareigas. 1988–1989 mokslo metais galiausiai nusprendė išeiti į pensiją; nuo 1989 m. rugsėjo iki mirties gyveno Lnaržsky Malkovo (*Lnářský Málkov*) kaime.

Savo darbus čekų ir užsienio žurnaluose, ypač kalbotyros, pradėjo skelbti 5-ajame dešimtmetyje, pavyzdžiui, leidiniuose „Slovo a slovesnost“, „Naše řeč“, „Český jazyk a literatura“, „Československá rusistika“, „Jazykovědné aktuality“, „Dialog“, „Česká literatura“, „Zagadnienia rodzajów literackich“, „Poradnik językowy“, „Zeitschrift für Slawistik“, „Révue des études slaves“. Savo tyrimus ir straipsnius publikavo svarbiuose to meto rinkiniuose „Poetics – Poetika – Poetyka“ (1961), „Stilistik und Soziolinguistik“ (1971), „Poetyka i stylistyka słowiańska“ (1973), „The Structure and Semantics of the Literary Text“ (1977), „Novoje v zarubežnoj lingvistike“, „Lingvistika teksta“ (1978), „Občšeliteraturnyj jazyk i funkcional’nyje stili“ (1986). Dalyvaudamas grupiniuose projektuose, įnešė svarų indėlį į čekų filologijos profilio formavimą: į šią veiklą įeina apie 15 čekų kalbos vadovėlių pradinėms ir vidurinėms mokykloms, praktiniai arba populiarinamieji žinynai, žodynai ir enciklopedijos, siauros teminės krypties profesiniai veikalai. Rašė apie sinchroninę čekų gramatiką, sintaksę diachroniniu atžvilgiu, rašomosios kalbos problemas, jos diferenciacijos ir kultūros klausimus, bendrąsias kalbos konstravimo problemas, ypač didelį dėmesį skyrė kalbos raiškai, stiliaus ir stilistikos dalykams, gilinosi į literatūrologiją. Buvo tarptautinių slavų komisijų narys, daugiau kaip 20 m. skaitė pranešimus tarptautiniuose slavų kongresuose.

## Bibliografija
* K. Hausenblaso bibliografija

## Išnašos
Counter-Strike 2

**Counter-Strike 2** – taktinės pirmojo asmens šaudyklės kompiuterinis žaidimas, sukurtas ir išleistas „Valve“. Jis pasirodė 2023 m. rugsėjo 27 d. ir pakeitė „Counter-Strike: Global Offensive“ (2012).

Remiantis „Metacritic“ skelbiamais kritikų vertinimais, žaidimas daugiausiai sulaukė palankių atsiliepimų ir vidutiniškai surinko 83 iš 100 balų. Panašiai skelbia ir „OpenCritic“, kur žaidimas surinko 80 iš 100 balų, iš kurių 86% priskiria prie rekomenduojamų. Tačiau iš žaidėjų pusės kilo šioks toks nepasitenkinimas, pavyzdžiui, kai kurie neigiamai vertino kompanijos sprendimą išimti ankstesnėje dalyje egzistavusias funkcijas, taip pat nutrauktą palaikymą „macOS“ vartotojams.

## Žaidimo eiga
Iš principo žaidimas nuo savo pirmtakų nedaug kuo skiriasi, žaidėjai pasiskirsto į dvi skirtingas komandas – teroristų ir anti-teroristų pajėgas, paskui rungiasi vienas prieš kitą tam tikruose žemėlapiuose, tuo pačiu įvykdydami po vieną konkrečią užduotį, pvz., anti-teroristams reikia išvaduoti įkaitus, o teroristams užminuoti bombą. Žaidėjai gali rinktis iš šešių skirtingų režimų: *Competitive*, *Premier*, *Casual*, *Wingman*, *Deathmatch* bei *Hostage*. Priklausomai nuo režimo, laimi komanda, pirmoji surinkusi maksimalų taškų skaičių arba turėjusi daugiausiai taškų, pasibaigus laiko limitui. *Premier* režimas labai panašus į *Competitive*, išskyrus tai, kad čia žaidimas progresuoja balsavimų pagrindu, todėl sutrumpėja eilės laukimo laikas.

Pagrindiniais pokyčiais nuo pastarosios dalies laikomi patobulėjusios grafikos bei nauja serverių architektūra. Kartu su atsinaujinusiu „Source 2“ varikliuku, buvo perdaryti senieji oficialūs žemėlapiai, o *Premier* pristatė ir griežtesnę reitingavimo sistemą, kurioje atsispindi žaidėjų lygis pagal pasiektus rezultatus atskiruose žemėlapiuose. Savo pasiekimus galima stebėti per globalią arba regioninę reitingų lentelę. Grafikų ir fizikų atžvilgiu pasikeitė apšvietimas, naudojamos didesnės raiškos tekstūros, dinamiškesnis vanduo ir dūminės bombos užsklanda.

## Išnašos
1972 m. Lietuvos futbolo B grupė

**1972 m. Lietuvos futbolo B grupė** – Lietuvos futbolo 3-osios pakopos pirmenybės, surengtos 1971 m. pavasarį–rudenį. Varžybos vyko atskirose zonose, iš viso rungtyniavo daugiau nei 100 komandų.

## Rezultatai
### Nemuno pogrupis
#### Jonavos zona

Pagal rungtynių rezultatus zonoje nugalėjo Kėdainių komanda. Tačiau jau po finalinio turnyro paaiškėjo, kad joje žaidė Vincas Paura (aukščiausiosios lygos žaidėjas). Dėl to dalis rezultatų buvo anuliuota ir oficialiai paskelbta patikslinta zonos lentelė.

|}

#### Kapsuko zona

Nugalėjo Prienų komanda.

|}

#### Šilutės zona

|}

#### Telšių zona

|}

#### Finalas

„Nemuno“ grupės finalinis turnyras vyko Prienuose.

|}

### Žalgirio pogrupis
#### Kauno miestas

|}

#### Klaipėdos miestas

Pirmenybės neįvyko.

#### Panevėžio miestas

|}

#### Šiaulių miestas

|}

#### Vilniaus miestas

|}

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Petras Polekauskas

**Petras Polekauskas** (1908 m. – 1965 m. balandžio 12 d. Hartforde, JAV) – tarpukario Lietuvos ir lietuvių policijos batalionų karininkas. Glitiškių žudynių organizatorius.

## Biografija
1931 m. baigė Marijampolės Rygiškių Jono gimnaziją ir įstojo į Kauno karo mokyklą. Baigė karo mokyklą 1933 m. Tarnavo Pirmajame husarų pulke. 1940 m. gegužės 16 d. perėjo į Antrąjį ulonų pulką. Sovietams okupavus Lietuvą, paskirtas Raudonosios armijos 29-ojo teritorinio šaulių korpuso 26-ojo kavalerijos pulko priešlėktuvinės baterijos vadu. 1941 m. prasidėjus Vokietijos įsiveržimui į Sovietų Sąjungą, pasitraukė iš Raudonosios armijos. Tais pačiais metais įstojo į vokiečių suformuotą 15-ąjį (Gardino) policijos batalioną. Vadovavo bataliono kuopai nacių okupuotuose Lietuvos ir Baltarusijos kraštuose. 1942–1944 m. ėjo 254-ojo policijos bataliono vado adjutanto pareigas. 1944 m. pradžioje paskirtas 258-ojo bataliono kuopos vadu. 1944 m. birželio 20 d. lenkų partizanai netoli Glitiškių kaimo surengė pasalą lietuvių policijos kariams. Tą pačią dieną į Glitiškes atvykęs kuopos vadas Petras Polekauskas įsakė sušaudyti Glitiškių dvaro darbininkų šeimą, nurodžiusią partizanams, kur slepiasi sužeistieji ir kitus Glitiškių dvaro gyventojus. Žuvo 39 lenkų tautybės žmonės. Antrojo pasaulinio karo pabaigoje pasitraukė į Vokietiją. 1951 m. persikėlė į JAV. 

## Išnašos

## Šaltiniai
* 
*
1974 m. Lietuvos futbolo B grupė

**1974 m. Lietuvos futbolo B grupė** – Lietuvos futbolo 3-osios pakopos pirmenybės, surengtos 1974 m. pavasarį–rudenį. Pirmenybės vyko Kauno ir Vilniaus zonose.

## Rezultatai

## Šaltiniai
1976 m. Lietuvos futbolo B grupė

**1976 m. Lietuvos futbolo B grupė** – Lietuvos futbolo 3-osios pakopos pirmenybės, surengtos 1976 m. pavasarį–rudenį. Varžybos vyko atskirose zonose.

## Rezultatai
### Žalgirio grupė
#### Vilniaus miestas

Lygoje nugalėjo Vilniaus „Mokslas“.

## Šaltiniai
1978 m. Lietuvos futbolo B grupė

**1978 m. Lietuvos futbolo B grupė** – Lietuvos futbolo 3-osios pakopos pirmenybės, surengtos 1978 m. pavasarį–rudenį. Varžybos vyko atskirose zonose.

## Rezultatai
### Nemuno pogrupis
#### Kapsuko zona

Nugalėjo „Poringės“ komanda.

|}

#### Kėdainių zona

Dalyvavo Kėdainių, Utenos, Anykščių, Rokiškio, Ignalinos, Širvintų komandos.

|}

#### Telšių zona

|}

#### Finalas

„Nemuno“ grupės finalinis turnyras vyko Anykščiuose.

|}

### Žalgirio pogrupis
#### Kauno miestas

|}

#### Vilniaus miestas

|}

### Finalas

„Žalgirio“ grupės finaliniame turnyre nugalėjo „Elektronika“.

|}

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
1979 m. Lietuvos futbolo B grupė

**1979 m. Lietuvos futbolo B grupė** – Lietuvos futbolo 3-osios pakopos pirmenybės, surengtos 1979 m. pavasarį–rudenį. Varžybos vyko atskirose zonose.

## Rezultatai
### Nemuno pogrupis
#### Kapsuko zona

Pirmajame etape 14 komandų kovojo 2 pogrupiuose. Po 3 geriausias komandas iš kiekvieno pogrupio pateko į pajėgiausiųjų turnyrą.

##### I finalas

|}

Auksinės rungtynės:

| **[[Melioratorius Simnas|Simno „Melioratorius]]** || Šakių „Technika“ || 3-1
|}

##### II finalas

|}

#### Kėdainių zona

Nugalėjo Kėdainių komanda. Kai kurie šaltiniai nurodo, kad 3-ąją vietą užėmė Sniečkaus gyvenvietės komanda.

|}

#### Telšių zona

Pirmajame etape 10 komandų teritoriniu principu buvo suskirstytos į 2 pogrupius. Po 3 geriausias komandas iš pogrupio pateko į dviejų ratų finalinį turnyrą.

##### I finalas

|}

##### II finalas

Kelis kartus neatvykusi į rungtynes Plungės komanda pašalinta iš varžybų ir jai įskaityti pralaimėjimai.

|}

#### Finalas

„Nemuno“ pogrupio finalinis turnyras vyko Naujojoje Akmenėje.

|}

### Žalgirio pogrupis
#### Kauno miestas

|}

#### Klaipėdos miestas

|}

#### Šiaulių miestas

|}

#### Vilniaus miestas

„Mokslas“ užėmė 2-ąją vietą, bet jam buvo skirta suminė 1-oji vieta, kadangi buvo pridedami jaunių komandos taškai.

|}

#### Finalas

|}

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Kaburgva

**Kaburgva** (, ) – ežeras Čilėje, Araukanijos regione (Kautino provincija), 80 km į pietryčius nuo Temuko, 15 km į rytus nuo Viljarikos ežero, vakarinėse Andų pašlaitėse, 300 m aukštyje virš jūros lygio. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus 19 km, plotis iki 5 km. Kranto linija mažai vingiuota, krantai statūs, miškingi. Aplink stūkso ugnikalniai – Nevados de Soljipuljo (šiaurės rytuose), Viljarikos (toliau pietvakariuose).

Suteka keli trumpi upeliai, pietuose išteka Karileufu, kuri per Pukono upę pasiekia Viljarikos ežerą (Tolteno baseinas). Ežeras pastaraisiais dešimtmečiais smarkiai nuseko.

Prie ežero įsikūrusios kelios gyvenvietės – Kaburgva, Plaja Negra, Ljoljė. Turizmas, žvejyba (vaivorykštiniai upėtakiai, šlakiai).

Ežero pavadinimas kildinamas iš mapučių kalbos ir aiškinamas kaip „išrausta vieta“.

## Šaltiniai
1980 m. Lietuvos II futbolo lyga

**1980 m. Lietuvos II futbolo lyga** – Lietuvos futbolo 3-osios pakopos pirmenybės, surengtos 1980 m. pavasarį–rudenį. Varžybos vyko atskirose zonose.

## Rezultatai
### Nemuno pogrupis
#### Kapsuko zona

|}

#### Kėdainių zona

Nugalėjo Sniečkaus komanda. Kai kurie šaltiniai nurodo, kad Sniečkaus komanda vadinosi „Statyba“, dar kiti įvardija kaip A. Sniečkaus gyvenvietės komandą.

|}

Auksinės rungtynės:

| **[[Interas Sniečkus|Sniečkaus „Interas“]]** || Jonavos „Neris“ || 4-2
|}

#### Telšių zona

Dviem ratais kovojo 9 komandos. Jau kelerius metus iš eilės nežaidė Pasvalio ir Kelmės rajonų komandos.

|}

#### Finalas

|}

### Žalgirio pogrupis
#### Kapsuko miestas

Nugalėjo „Jaunystės“ komanda.

|}

#### Kauno miestas

|}

#### Panevėžio miestas

|}

#### Vilniaus miestas

|}

#### Finalas

|}

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Lanalhujė

**Lanalhujė** () – ežeras Čilėje, Bio Bijaus regione (Arauko provincija), 10 km į pietus nuo Kanjetės, 12 km į rytus nuo Ramiojo vandenyno kranto, 12 m aukštyje. Ežero ilgis 20 km, plotis iki 2 km. Ežeras labai netaisyklingos formos, daug ilgų įlankų. Vidurinės ir rytinės dalies krantai daugiausia aukšti, miškingi, vakarinės – žemi, supami dirbamų laukų. Vakarinis galas pelkėtas.

Ežero baseino plotas – 325 km². Suteka keli trumpi upeliai, vakaruose išteka Paikavi baseinui priklausantis upelis.

Prie ežero įsikūrusios kelios gyvenvietės – Lanalhujė, Kalebu, Los Notrosas, La Vaina. Turizmas, žvejyba (vaivorykštiniai upėtakiai, karpiai).

Ežero pavadinimas kildinamas iš mapučių kalbos ir aiškinamas kaip „liūdinčių sielų vieta“.

## Šaltiniai
1982 m. Lietuvos II futbolo lyga

**1982 m. Lietuvos II futbolo lyga** – Lietuvos futbolo 3-osios pakopos pirmenybės, surengtos 1982 m. pavasarį–rudenį. Varžybos vyko atskirose zonose.

## Rezultatai
### Nemuno pogrupis
#### Jonavos zona

|}

#### Kapsuko zona

|}

#### Šilutės zona

|}

#### Telšių zona

|}

### Žalgirio pogrupis
#### Kapsuko miestas

Nugalėjo „Jaunystė“.

|}

#### Kauno miestas

„Aidas“ pateko į finalą tikriausiai sudėjusius jaunių komandos įskaitinius taškus.

|}

#### Klaipėdos miestas

|}

#### Panevėžio miestas

|}

#### Vilniaus miestas

Dalyvavo 16 komandų.

|}

### Finalas

„Žalgirio“ pogrupio finalinis turnyras vyko Kaune.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
1983 m. Lietuvos II futbolo lyga

**1983 m. Lietuvos II futbolo lyga** – Lietuvos futbolo 3-osios pakopos pirmenybės, surengtos 1983 m. pavasarį–rudenį. Varžybos vyko atskirose zonose.

## Rezultatai
### Nemuno pogrupis
#### Jonavos zona

|}

#### Kapsuko zona

|}

#### Klaipėdos zona

|}

#### Telšių zona

|}

Auksinės rungtynės:

| **[[Medis Biržai|Biržų „Medis“]]** || Telšių „Mastis“ || 3-0
|}

#### Finalas

„Nemuno“ pogrupio finalinis turnyras vyko Kretingoje.

|}

### Žalgirio pogrupis
#### Kapsuko miestas

Nugalėjo „Strėlės“ komanda.

|}

#### Kauno miestas

|}

#### Klaipėdos miestas

|}

#### Panevėžio miestas

|}

#### Vilniaus miestas

|}

#### Finalas

Turnyras vyko Kapsuke, kur vieno minuso sistema kovojo 4 komandos. Finalas:

| **[[Automobilistas Klaipėda|Klaipėdos „Automobilistas“]]** || Panevėžio „Atmosfera“ || 2-2 (baud. 4-2)
|}

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
1984 m. Lietuvos II futbolo lyga

**1984 m. Lietuvos II futbolo lyga** – Lietuvos futbolo 3-osios pakopos pirmenybės, surengtos 1984 m. pavasarį–rudenį. Varžybos vyko atskirose zonose.

## Rezultatai
### Nemuno pogrupis
#### Jonavos zona

|}

#### Kapsuko zona
##### 1 pogrupis

|}

##### 2 pogrupis

„Kovas“ pašalintas po I etapo, kadangi neturėjo savo aikštės.

|}

##### I finalas

|}

Auksinės rungtynės:

| **[[Versmė Birštonas|Birštono „Versmė“]]** || Šakių „Technika“ || 2-1
|}

##### II finalas

|}

#### Klaipėdos zona

|}

Auksinės rungtynės:

| **[[Monolitas Jurbarkas|Jurbarko „Monolitas“]]** || Mažeikių „Montuotojas“ || 2-0
|}

#### Telšių zona

|}

##### I finalas

|}

##### II finalas

|}

#### Finalas

„Nemuno“ grupės finalinis turnyras vyko Jurbarke.

|}

### Žalgirio pogrupis
#### Kapsuko miestas

Komandos kovojo 2 grupėse, suskirstytose pagal pajėgumą.

##### 1 grupė

|}

##### 2 grupė

|}

Papildomos rungtynės:

| **[[TŪT Kapsukas|Kapsuko TŪT]]** || Kapsuko „Draugystė“ || 3-2
|}

#### Kauno miestas

|}

#### Klaipėdos miestas

|}

#### Panevėžio miestas

|}

#### Vilniaus miestas

|}

#### Finalas

„Žalgirio“ grupės finalinis turnyras vyko Panevėžyje.

|}

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
1985 m. Lietuvos II futbolo lyga

**1985 m. Lietuvos II futbolo lyga** – Lietuvos futbolo 3-osios pakopos pirmenybės, surengtos 1985 m. pavasarį–rudenį. Varžybos vyko atskirose zonose.

## Rezultatai
### Nemuno pogrupis
#### Anykščių zona

|}

Auksinės rungtynės:

| **[[Varpa Kėdainiai|Kėdainių „Varpa“]]** || Sniečkaus „Interas“ || 4-0
|}

#### Kapsuko zona

Nugalėjo Birštono komanda.

|}

#### Klaipėdos zona

|}

#### Telšių zona

Iš pradžių 9 komandos kovojo vieno rato sistema. Po to jos buvo suskirstytos į dvi grupes pagal pajėgumą (A ir B), kurios toliau tęsė kovas dviejų ratų sistema.

##### A grupė

|}

##### B grupė

|}

#### Finalas

„Nemuno“ grupės finalinis turnyras vyko Birštone.

|}

### Žalgirio pogrupis
#### Kapsuko miestas

Kovos vyko 2 grupėse, suskirstytose pagal pajėgumą.

##### 1 grupė

|}

Auksinės rungtynės:

| **[[Strėlė Kapsukas|Kapsuko „Strėlė“]]** || Kapsuko „Statyba“ || 4-4 (baud. 5-4)
|}

##### 2 grupė

|}

#### Kauno miestas

|}

„Maistas“ į finalą pateko tikriausiai jaunių komandos sąskaita.

#### Klaipėdos miestas

|}

#### Panevėžio miestas

|}

#### Vilniaus miestas

|}

#### Finalas

Žalgirio“ finaliniame turnyre panoro dalyvauti 5 miestų čempionai. Atrankos rungtynės:

| **[[Strėlė Kapsukas|Kapsuko „Strėlė“]]** || Panevėžio „Atmosfera“ || 5-3
|}

Finalinis turnyras vyko Klaipėdoje.

|}

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Kolikas

**Kolikas** (, ) – ežeras Čilėje, Araukanijos regione (Kautino provincija), 57 km į pietryčius nuo Temuko, tarp Viljarikos ežero pietuose ir Kaburgvos rytuose, vakarinėse Andų pašlaitėse, 450 m aukštyje virš jūros lygio. Ežero ilgis iš rytų į vakarus 19 km, plotis iki 5 km. Kranto linija mažai vingiuota, krantai statūs, miškingi.

Suteka keli trumpi upeliai, vakaruose išteka Kurako upė (Aljipeno intakas, Tolteno baseinas).

Prie ežero įsikūrusios kelios gyvenvietės – Kolikas, Gaviota, La Esperansa. Turizmas, žvejyba (vaivorykštiniai upėtakiai, šlakiai).

Ežero pavadinimas kildinamas iš mapučių kalbos ir aiškinamas kaip „raudoni vandenys“.

## Šaltiniai
1981 m. Lietuvos II futbolo lyga

**1981 m. Lietuvos II futbolo lyga** – Lietuvos futbolo 3-osios pakopos pirmenybės, surengtos 1981 m. pavasarį–rudenį. Varžybos vyko atskirose zonose.

## Rezultatai
### Nemuno pogrupis
#### Kapsuko zona

|}

#### Kėdainių zona

Nugalėjo „Melioratorius“.

|}

#### Šilutės zona

Nors laikraštis „Sportas“ nurodo, kad „Nerija“ žaidė be konkurencijos, tačiau „Tarybinė Klaipėda“ mini, kad 1981 m. „Nerija“ tapo zonos čempione.

|}

#### Telšių zona

|}

#### Finalas

„Nemuno“ grupės finalinis turnyras vyko Linkuvoje.

|}

### Žalgirio pogrupis
#### Alytaus miestas

|}

#### Kapsuko miestas

Nugalėjo „Automatai“.

|}

#### Kauno miestas

|}

#### Klaipėdos miestas

|}

#### Vilniaus miestas

|}

### Finalas

„Žalgirio“ grupės finalinis turnyras vyko Kapsuke.

Dėl 3-osios vietos:

| **[[Chemikas Klaipėda]]** || Varsa Alytus || 2-2 (baud. 3-2)
|}

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
1986 m. Lietuvos II futbolo lyga

**1986 m. Lietuvos II futbolo lyga** – Lietuvos futbolo 3-osios pakopos pirmenybės, surengtos 1986 m. pavasarį–rudenį. Varžybos vyko atskirose zonose.

## Rezultatai
### Nemuno pogrupis
#### Anykščių zona

|}

#### Kapsuko zona

Nugalėjo „Kaitros“ komanda.

|}

#### Klaipėdos zona

|}

#### Telšių zona

|}

#### Finalas

|}

### Žalgirio pogrupis
#### Kapsuko miestas

Žaidė 10 komandų 2 grupėse.

##### 1 pogrupis

|}

##### 2 pogrupis

|}

#### Finalas

Nugalėjo „Strėlės“ komanda.

|}

#### Kauno miestas

Žaidė 11 komandų.

|}

#### Vilniaus miestas

|}

### Finalas

Turnyrą laimėjo Kapsuko komanda, tačiau paaiškėjus, kad Kauno ir Kapsuko komandose žaidė aukštesnių lygų žaidėjai, pirmoji vieta skirta Vilniaus komandai.

|}

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
1989 m. Lietuvos II futbolo lyga

**1989 m. Lietuvos II futbolo lyga** – Lietuvos futbolo 3-osios pakopos pirmenybės, surengtos 1989 m. pavasarį–rudenį. Varžybos vyko atskirose zonose.

## Rezultatai
### Anykščių zona

|}

### Kauno miestas

|}

### Klaipėdos zona

|}

### Marijampolės miestas

|}

### Marijampolės zona

Kazlų Rūdos „Šilas“ atsisakė dalyvauti, kadangi 10 žaidėjų tarnavo kariuomenėje, komanda liko be rėmėjų, trūko aprangos.

|}

### Panevėžio miestas

Komandos žaidė 1 ratu.

|}

### Telšių zona
#### 1 pogrupis

|}

#### 2 pogrupis

|}

#### I finalas

|}

#### II finalas

Komandos žaidė atkrintamajame turnyre.

|}

### Vilniaus miestas

|}

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Ninmena

**Ninmena** – deivė Mesopotamijos mitologijoje, įkūnijusi sudievintą karūną. Ninmenos vardas reiškia „karūnos viešpatė“, tai tipinis šumerų dievavardis, sudarytas iš dantiraščio ženklo *[[NIN (dantiraštis)|nin]]* ir vietos ar objekto pavadinimo. Nėra iki galo aišku, ar deivė Men („karūna“), paliudyta ankstyvojo dinastinio laikotarpio *zami* himne ir, panašu, garbinta Uruke bei Sipare, tapatintina su Ninmena. Visgi dievybė *<sup>[[dingir|d]]</sup>Men* ar *<sup>d</sup>Men-na*, paminėta vėlyvose Veidnerio dievų sąrašo kopijose, laikoma Ninmenos pavidalu.

Ninmena – viena iš devynių gimdymo deivių, Nipūro dievų sąraše išvardytų po Šul-pa-e, taip pat panašiai paminėta tarp šešių dievybių Isino dievų sąraše, tačiau atitinkamoje *[[An = Anum]]* dievų sąrašo skiltyje neįrašyta, išvardytos tik Ninhursag, Ninmah, Dingirmah, Aruru ir Nintur. Tyrinėtojai nesutaria, ar Senosios Babilonijos karalystės laikotarpiu manyta, kad šie vardai – savarankiškų deivių, kurios imtos tapatinti, ar kad vietinių vienos dievybės pavidalų. Joan Goodnick Westenholz teigimu, Ninmenos atveju sinkretizmas apsiribojo literatūriniais tekstais. Vadinamajame *Mistinių septyniukių archyve* Ninmena greta kitų gimdymo deivių ir jų kulto centrų paminėta kaip „Utabo miesto *Bēlet-ilī*“.

Daugelyje įrašų paliudytas Ninmenos ir Ningidru, sudievinto skeptro, ryšys. Abu paminėti ritualiniame karūnacijos tekste, susijusiame su *Eanna* šventykla (anot Jeremiah Peterson, šio teksto neįmanoma patikimai datuoti).

Jūržemės dinastijai priskiriamame himne Ninmena paminėta ryšium su Nipūru kaip „Nipūro viešpatės“ prižiūrėtoja (Nin-Nibru), tačiau ryšys tarp jos ir Nipūro niekur kitur nepaliudytas.

Leksiniame tekste iš Emaro Ninmena prilyginama huritų kalnų deivei Leluri.

## Išnašos

## Šaltiniai
* 
* 
* 
* 
* 
*
1988 m. Lietuvos II futbolo lyga

**1988 m. Lietuvos II futbolo lyga** – Lietuvos futbolo 3-osios pakopos pirmenybės, surengtos 1988 m. pavasarį–rudenį. Varžybos vyko atskirose zonose.

## Rezultatai
### Miestai
#### Kapsuko miestas

Dalyvavo 11 komandų, varžybos vyko 2 pogrupiuose, tačiau 3 komandos buvo pašalintos už neatvykimus į rungtynes.

##### 1 pogrupis

Varžybas pradėjo 5 ekipos.

|}

##### 2 pogrupis

##### Finalas

|}

Auksinės rungtynės:

| **[[Statybininkas Kapsukas|Kapsuko „Statybininkas“]]** || Kapsuko PTM-79 || 1-0
|}

#### Kauno miestas

|}

#### Vilniaus miestas

Dviem etapais kovojo 14 komandų. Galutinės rungtynės:

### Rajonai
#### Anykščių zona

Nugalėjo „Varpos“ komanda.

|}

#### Kapsuko zona

Laimėjo Varėnos komanda.

|}

#### Klaipėdos zona

|}

#### Telšių zona

I etape 15 komandų kovojo 3 pogrupiuose dviem ratais.

##### I finalas

Turnyras vyko 2 ratais.

|}

##### II finalas

Turnyras vyko 1 ratu.

|}

#### Finalas

Turnyras vyko Palangoje.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Žala (reikšmės)

**Žala**:

* Žala – turto netekimas arba sužalojimas.
** Neturtinė žala – arba moralinė žala

## Pavardės

* Vaidotas Žala – automobilių lenktynininkas
* Dovydas Žala (g. 2004 m.) – futbolininkas, Lietuvos U-21 rinktinės žaidėjas
Gelžinis

* Andrius Gelžinis – cheminės fizikos instituto docentas
* Ignas Gelžinis – automobilių lenktynininkas
* Jonas Gelžinis – automobilių lenktynininkas
* Martynas Gelžinis – visuomenės veikėjas, pedagogas, istorikas.
* Mindaugas Gelžinis – futbolininkas

Pavardė populiariausia Pajūryje ir Žemaitijoje (Klaipėda, Gargždai, Plateliai, Seda, Kurtuvėnai). Kilusi iš žodžio *gelži̇̀nis* „geležinis“ .

## Šaltiniai
Smilgos pėsčiųjų tiltas

**Smilgos pėsčiųjų tiltas** – metalinis pėsčiųjų tiltas Kėdainiuose, nutiestas per Smilgos upę tarp senamiesčio ir Žemaitės gyvenamojo kvartalo. Jis yra 4 m pločio ir 24 m ilgio, su mediniu dangos paklotu. Tiltas stūkso 250 m į šiaurės vakarus nuo Smilgos-Nevėžio santakos, tarp Tilto ir Žemaitės gatvių. 2018 m. rekonstruotas pėsčiųjų tiltas pakeitė čia per pusę amžiaus išstovėjųsį betoninį tiltą, kuris buvo prastos būklės, byrančiomis konstrukcijomis, su šalia per upelį nutiestais šiluminių trasų vamzdžiais.

## Istorija

Pasak Kėdainių vyr. architekto Vytauto Kundroto, pėsčiųjų tiltas per Smilgą buvo pastatytas apie 1966−1968 m., kai plėtėsi Žemaitės gyvenamasis kvartalas. Šis tiltas pasitarnavo jungiant miesto šilumos trasas tarp centrinės miesto katilinės J. Basanavičiaus gatvėje ir Žemaitės kvartalo katilinės. Tuomet trasos vamzdynai buvo pakabinti po tiltu. 2014 m. rengiant šilumos trasos projektą, buvo apsispręsta pakeistų vamzdžių nekabinti po susidėvėjusiu nesaugiu, pusės amžiaus senumo tiltu, kurį jau buvo numatyta perstatyti, o pakloti juos šalia, taip neužkertant kelio netolimoje ateityje rekonstruoti tiltą į naujos architektūros statinį.

Miesto bendrajame plane buvo nubrėžtos dviračių takų trasos, besidriekiančios nuo gyvenamųjų rajonų vakarinėje dalyje iki rekreacinės teritorijos – Babėnų šilo. Pakelėje šie takai jungė senamiestį, Smilgos santakos su Nevėžiu poilsio parką, Biliūno gatvės pliažą, Kėdainių dvaro parką, Babėnų šilą ir Babėnų karjero paplūdimį. Dalyje šios trasos takai jau buvo nutiesti, tačiau vienas iš svarbiausių trasos elementų – pėsčiųjų tiltas per Smilgos upę tarp senamiesčio ir Žemaitės gyvenamojo kvartalo, liko neišspręstas.

Tilto rekonstrukcijos projekte buvo numatyta demontuoti esamas sijas, rekonstruoti atramas, įrengti naujas sijas ir paklotą, atnaujinti kitas konstrukcijas, įrengti pandusą ir laiptus, suremontuoti esamus laiptus. 2018 m., per pusmetį, tiltą rekonstravo bendrovė „Kauno tiltai“.

Iš viso buvo nutiesta ir atnaujinta apie 600 m pėsčiųjų bei dviračių takų su apšvietimu. Kartu atlikta daug susijųsių darbų: įrengta automobilių stovėjimo aikštelė su laisvalaikio zona ir mažosios architektūros elementais Didžiosios Rinkos a. 5, automobilių stovėjimo aikštelės Radvilų ir Josvainių gatvėse, suremontuotas pėsčiųjų tunelis po Tilto gatve ir rekonstruoti pėsčiųjų bei dviračių takai tarp Tilto ir Smilgos gatvių.


Kėdainiai. Smilgos tiltas, profilis.JPG|Tilto profilis. Konstrukcijos uždengtos šonine metalo plokšte
Kėdainiai. Smilgos tiltas. Apačia.JPG|Tilto konstrukcija iš apačios. Krantai sustiprinti gabionais


## Šaltiniai
Kėdainių Tilto gatvės tiltas

**Kėdainių Tilto gatvės tiltas** – automobilių transporto tiltas Kėdainiuose, nutiestas per Nevėžį, jungiantis miesto naująją dalį ir senamiestį. Tiltas stūkso šalia Smilgos ir Nevėžio santakos, Šv. Jurgio bažnyčios kalvos papėdėje.

Tilto gatvės tiltas yra trijų tarpatramių, gelžbetoninis, karpytasis. Sijinio tilto perdangą laiko tėjinio skerspjūvio sijos, sutvirtintos skersiniais ryšiais. Abu šalitilčiai nuo važiuojamosios dalies atskirti metaliniais atitvarais. Tarpinės atramos – masyvūs taurai. Krantinės atramos – užpiltiniai ramtai. Senamiesčio pusėje po tiltu nutiesta krantinė pėstiesiems ir dviratininkams.

## Istorija

XIX a. viduryje Kėdainiuose pastatytas medinis 98 m ilgio ir 8,5 m pločio tiltas per Nevėžį.

## Tilto konstrukcijos griūtis

2022 m. atliktas tilto  būklės vertinimas. Pateiktose fotofiksacijose buvo matoma betono karbonizacija – baltos dėmės rodė kalcio hidroksido išplovimą iš betono. Subyrėję, kiauri perdangos deformaciniai pjūviai, dideliais sluoksniais atšokęs apsauginis betoninis sluoksnis rodė, kad armatūra nebuvo apsaugota ir korodavo, mažėjo jos skerspjūvis. Tiltas vertintas kaip blogos būklės, juo kurį laiką buvo apribota leistina masė iki 20 tonų, taip pat nukreipiamosiomis gairėmis po 1,2 m iš abiejų pusių susiaurinta važiuojamoji dalis. Nors ir buvo pritaikyti masės apribojimai, tačiau tuo tiltu naudojosi ir sunkesnės transporto priemonės (buvo uždarytas Vilainių tiltas). Griūtis įvyko būtent antrame tarpatramyje – ten, kur būklės vertinimo akte ir nurodyta, kad dvi kraštinės sijos aukštupio pusėje buvo galimai avarinės būklės.

2023 m. sausio 31 d. nugriuvo dalis tilto konstrukcijos – į upę nukrito apie 1,5 m pločio ir 35 m ilgio sijos dalis. Incidentas įvyko prezidentui Gitanui Nausėdai atvykus į Kėdainius suplanuoto vizito metu. Dėl įgriuvusių į Nevėžio upę tilto konstrukcijų buvo uždarytas transporto ir pėsčiųjų eismas, transporto srautą nukreipiant kitais tiltais. Eismas iš dalies buvo atnaujintas, ant tilto įrengus gabaritinius vartus, važiuojamąją dalį ribojančią segmentinę tvorą, vienos krypties eismą reguliuojančius šviesoforus. Leista važiuoti tik toms transporto priemonėms, kurių aukštis neviršijo 3,2 m ir kurių bendra masė buvo iki 5,5 t.

2026 m. sausio 31 d., lygiai po trejų metų nuo avarijos, tiltas stovėjo neužbaigtas, jo prieigose surengta Lietuvos kultūros sostinės atidarymo šventė.

## Galerija

RioNevezis002.JPG|Tiltas 2007 m.
Kėdainių tiltas Tilto g. Ramtas.JPG|Tilto krantinė atrama – ramtas
Kėdainiai, tilto apribojimai.JPG|Eismo ant tilto apribojimai 2024 m. 
Kėdainių tiltas Tilto g. Avarija 1.JPG|Tiltas be iškritusios kraštinės sijos
Kėdainių tiltas Tilto g. Avarija 2.JPG|Avarijos vieta nuo krantinės pusės
Kėdainiai, nugriautas tiltas.jpg|Atliekant remonto darbus nugriautas tiltas (2024 m.)


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Sąrašas:Tiltai per Nevėžį
Nardin Mulahusejnović

**Nardinas Mulahusejnovičius** (*Nardin Mulahusejnović*, g. 1998 m. vasario 8 d.) – futbolininkas iš Bosnijos ir Hercegovinos, puolėjas.

## Karjera
Žaidė gimtinėje. Rungtyniavo gimtojo Gračanicos miesto „Bratstvo“ klube, atstovavo Mostaro „Zrijnski“, Gabelos GOŠK.

2018 m. pasirašė sutartį su „Maribor“ klubu (Slovėnija).

2020 m. persikėlė į „Koper“. 2020–2021 m. sezone su 14 įvarčių tapo rezultatyviausiu čempionato žaidėju.

2021 m. futbolininką perpirko „Mura“. Tuometiniai Slovėnijos čempionai žaidė Konferencijų lygos grupių turnyre. 

Vėliau puolėjas trumpai rungtyniavo FK Sarajevo (Bosnija ir Hercegovina), Machačkalos „Dinamo“ (Rusija), vėl grįžo į Slovėniją.

### FK Žalgiris
2024 m. sausio 31 d. oficialiai pranešta, kad rungtyniaus Vilnaus „Žalgiryje“. Netrukus paaiškėjo, kad bosnis ir klubas abipusiu susitarimu nutraukė susitarimą.

### Mostaro „Zrinjski“
2024 m. vasario 20 d. HŠK Zrinjski Mostar oficialiai pristatė klubo naujoką. Pasirašyta sutartis, galiosianti iki 2026 m. vasaros.

## Pasiekimai
; **su [[NK Maribor]]**
* 2018–2019 m. PrvaLiga čempionas

; **Asmeniniai**
* 2020–2021 m. PrvaLiga rezultatyviausias futbolinikas;

## Rinktinė
* Atstovavo šalies jaunimo rinktinėms.

## Išnašos

## Nuorodos
* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
Ranobė

**Ranobė** () arba **lengvasis romanas** () – įvairių žanrų (nuo meilės istorijų ir mokslinės fantastikos bei siaubo) populiariosios japonų literatūros rūšis, kuriai būdinga daugiausia fantastinis siužetas, daug dialogų, animė ir manga stiliaus iliustracijos, skirtos daugiausia paauglių ir jaunimo auditorijai.

Ranobė Japonijoje išpopuliarėjo XX a. devintajame dešimtmetyje. Leidėjai nuolat ieško naujų autorių ir kasmet rengia konkursus, kurių nugalėtojai, be piniginių prizų, gauna teisę išleisti savo autorines knygas. Didžiausiame iš šių konkursų – Dengeki Šiosecu Taišio () – kasmet dalyvauja daugiau kaip du tūkstančiai autorių.

Knygos leidžiamos kišeniniu formatu, 10,5 × 15 cm dydžio puslapiais, taip pat dalimis publikuojamos literatūriniuose ranobė žurnaluose, pavyzdžiui, „Dragon Magazine“, „The Sneaker“, „Dengeki HP“ arba mišraus turinio žurnaluose: „Comptiq“ ir „Dengeki G's Magazine“.

## Šaltiniai
Leluri

**Leluri** (*Lelluri*, *Lilluri*, *Liluri*) – huritų deivė, garbinta pietryčių Anatolijoje ir šiaurės Sirijoje, minima kaip „kalnų viešpatė“.

Veikiausiai šios deivės įvaizdis susiklostė Amano kalnuose; dievavardis baigiasi huritų k. priesaga -*luri*, kaip ir vardai Upeluris (pirmapradis milžinas, minimas Kumarbio cikle) ir Impaluris (jūrų dievo Kiašės *sukkal*), taip pat keletas huritų kalnų ir akmenų pavadinimų. Buvo artimai susijusi su Manuziu, kuris sietas ir su orais, ir su kalnais. Tikriausiai Leluri buvo jo porininkė, Kumanyje būta bendros jų šventyklos. Leksinis tekstas iš Emaro liudija, kad Leluri buvo prilyginama Mesopotamijos deivei Ninmenai.

## Kultas
Pasak Volkert Haas, Leluri daugiausia garbinta apie Amano kalnus bei Oronto upę vakaruose ir iki pat Eufrato vidurupio rytuose. Kizuvatnoje vykdavo *hišuwa* šventė, skirta užtikrinti gerovę karaliui ir jo šeimai. Be Leluri, su šia švente susijusiuose tekstuose minimos ir šios dievybės: „Tešubas Manuzis“ (Manuzio kalno orų dievas), Išhara, Alani, Malija ir dvi Nupatiko hipostazės. Per šventę aukojamą skystį supylus į ritoną, būdavo garsiai rečituojama formulė „Leluri širdies troškimas pasotintas“. Į vadinamąją *ambašši* auką įėjo ėriukas, žąsis, avis ir duonos kepalas.

Kaip ir vadinamosios „siriškojo substrato“ dievybės (Išhara, Kubaba, Aštabis, Adama), Hebatė ir Šaruma, Leluri įtraukta į hetitų panteoną. Karalius Hatušilis I ją drauge su Alatum, Alepo audros dievu ir kalnų dievais Adaluru bei Amariku mini tarp dievybių, kurių statulas parsigabeno kaip karo grobį. Leluri statula pargabenta iš Hašuvos miesto (tiksli vieta nežinoma).

## Išnašos

## Šaltiniai
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*
Horokanajus

**Horokanajus** () – Japonijos miestelis, esantis Hokaido saloje, Kamikavos subprefektūroje. 2020 m. miestelyje gyveno 1 370 žmonių. Tai miestelis su mažiausiu gyventojų tankumu Japonijoje.

## Istorija
Per jį anksčiau ėjo Hokaido geležinkelių bendrovės linija, tačiau 1995 m. rugsėjo 4 d. ji buvo nutraukta, nes dėl tobulėjančių kelių ir mažėjančio gyventojų skaičiaus bei automobilių plėtros ji buvo nuostolinga.

2010 m. balandžio 1 d. Horokanajaus miestelis buvo perkeltas iš Soračio subprefektūros į Kamikavos subprefektūrą.

## Gyventojai

## Išnašos

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
Kauno technologijos universiteto stadionas

**Kauno technologijos universiteto stadionas** (1959–1990 m. ***Kauno politechnikos instituto stadionas***, sovietmečiu taip pat žinomas kaip ***Politechnikos stadionas***) – stadionas Kauno mieste, Radvilėnų pl. 19, KTU miestelio teritorijoje į vakarus nuo Kauno zoologijos sodo. Stadionas naudojamas futbolui ir regbiui, jame žaidžia KTU rinktinės.

Stadionas gerai prižiūrimas, veja nupjauta, bėgimo takai padengti smėliu. Yra tribūnos, dvi persirengimo rūbinės, stadionas nuomojamas. Planuojama padidinti natūralios vejos aikštę ir šalia jos pastatyti 500 vietų turinčią dengtą tribūną su pagalbinėmis patalpomis.

## Istorija

Stadionas pradėtas statyti 1955 m. Kiekvienas studentas buvo kviečiamas prisidėti prie stadiono statybos darbų bent po 8 valandas. Stadionas atidarytas 1959 m. birželio 6 d. šalia Cheminės technologijos fakulteto. Jis užėmė 5 ha plotą, aplink jį – olimpinis bėgimo takas, 11 lengvosios atletikos sektorių, natūrali velėnuota tribūna, talpinusi per 2000 žiūrovų. Stadioną įrengė Kauno politechnikos instituto (KPI) studentai ir dėstytojai. Atidarymo dieną buvo apdovanoti geriausi KPI sportininkai, aktyvūs stadiono statytojai-talkininkai.

Naujajame stadione savo pirmąsias futbolo rungtynes namų komanda žaidė 1960 m. rugsėjo 24 d. Čia susitiko KPI Kaunas su MSK Tauragė (4-1). Stadionas buvo pilnas, užimtos visos 2000 vietų.

1999 m. rugsėjo 11 d. pirmą kartą buvo surengtas kelių kartų Politechnika Kaunas futbolo komandų turnyras, kuriame dalyvavo KTU Kaunas studentų rinktinė ir absolventų komanda, kurioje po ilgos pertraukos žaidė Laimutis Vaicekauskas, Jonas Pranevičius, Petras Šaltys, Evaldas Dobkevičius, Martynas Gusiatinas, Edmundas Danilevičius, Romualdas Rudzevičius, Vytautas Ivanauskas, Petras Baršauskas, Artūras Ramoška, Rytis Blažys, Aloyzas Dambrauskas ir kt.

Lietuvos futbolo federacija yra skyrusi KTU stadiono aikštėms dirbtinę dangą. 2023 m. gruodžio 5 d. LFF ir KTU pasirašė 5 metų bendradarbiavimo sutartį, pagal kurią planuojama stadiono išplėtoti komplekso infrastruktūrą. Kartu su natūralios vejos stadiono atnaujinimu, turėtų iškilti 500 žiūrovų talpinanti dengta tribūna su pagalbinėmis patalpomis, o futbolo aikštė tiktų vykdyti I lygos rungtynėms.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Kauno KTU stadionas (Lfe.lt)
* KTU stadionas  (Soccerway.com)
2024 m. pasaulio vandens sporto čempionatas

**2023 m. pasaulio vandens sporto čempionatas** – 21-asis geriausių pasaulio vandens sporto šakų sportininkų čempionatas, kuris vyko vasario 2 d. – vasario 18 d. Kataro mieste Dohoje.

Reaguojant į 2022 m. Rusijos invaziją į Ukrainą, čempionate neleista startuoti atletams iš Rusijos.

Į čempionato programą grąžinti ekstremalūs šuoliai į vandenį.

## Medalių lentelė

## Medalininkai

### Šuoliai į vandenį

### Atviras vanduo

### Vandensvydis

### Ekstremalūs šuoliai į vandenį

### Dailusis plaukimas

### Plaukimas

## Dalyvaujančios šalys

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* &nbsp;&nbsp; Pabėgėlių komanda
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* &nbsp;&nbsp; Neutralūs sportininkai
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Lietuva čempionate

### Šuoliai į vandenį

; Sinchroniniai šuoliai į vandenį

### Plaukimas
;Moterys

;Vyrai

;Mišrios rungtys

## Nuorodos
* Oficiali svetainė

## Šaltiniai
Kėdainių pietinio aplinkkelio tiltas

**Kėdainių pietinio aplinkkelio tiltas**, dar vadinamas **Pelėdnagių tiltu** – automobilių transporto tiltas Kėdainiuose, miesto pietinio aplinkkelio tiltas per Nevėžį, stovintis kelio  dalyje, Kėdainių miesto, Pelėdnagių ir Paobelio kaimų paribyje. Šis tiltas pastatytas 1987 m., yra jauniausias iš Kėdainiuose stovinčių trijų automobilių tiltų per Nevėžį.

Transporto statinys keturių tarpatramių, gelžbetoninis, sijinis, karpytasis. Tilto ilgis – 109,08 m. Tarpinės atramos monolitinės. Tiltu veda dvi eismo juostos, įrengti šalitilčiai, kurie nuo važiuojamosios dalies atitverti betoniniais bortais. Perdangoje sudėtos 7 išilginės sijos.

2023 m. atliktas tilto remontas, neuždarant eismo tiltu: pakeista asfaltbetonio danga, atnaujintos deformacinės siūlės ir kt.


2025, Kėdainiai, aplinkkelio tiltas.jpeg|Nuo žemupio pusės
Kėdainiai, aplinkkelio tiltas 2.jpeg|Nuo aukštupio (miesto) pusės
Kėdainiai, aplinkkelis, po tiltu.jpeg|Perdangos konstrukcija

  
## Šaltiniai

## Nuorodos

* Sąrašas:Tiltai per Nevėžį
* Kėdainių miesto bendrojo plano keitimas. 9.1.1 Aplinkkeliai *kedainiai.lt* p. 71, 72
Carlos Alcaraz

**Karlosas Alkarasas** (*Carlos Jonas "Charly" Alcaraz Durán *; g. 2002 m. lapkričio 30 d.) – Argentinos futbolininkas, saugas.

## Karjera
Argentinietis jaunystėje atstovavo Deportes Infantiles de Villa Elisa (2012–2017 m.), Racing Club (2017–2020 m.)

### Racing Club
2020 m. pradėjo profesionalo karjerą Racing Club. 2020 m. sausio 26 d. debiutavo Primera División rungtynėse prieš Atlético Tucumán.

### Southampton
2023 m. sausio mėn. persikėlė į Angliją ir priklausė Southampton. Su klubu pasirašyta ketverių su puse metų trukmės sutartis. 

2023 m. sausio 13 d. debiutavo Premier League rungtynėse prieš Everton FC. 61 pasirodė po keitimo vietoje Roméo Lavia.

2023 m. vasario 11 d. Premier League rungtynėse prieš Wolves 24 minutę pelnė įvartį ir Southampton pirmavo, tačiau neišlaikė turėtos persvaros ir pralaimėjo rezultatu 1–2.

2023 m. spalio 6 d. su klubu pasirašė naują penkerių metų trukmės sutartį.

#### Juventus
2024 m. sausio 31 d. paskelbta, kad futbolininkas nuomos pagrindais atstovaus Juventus (Italija).

### Flamengo
2024 m. rugpjūčio 28 d. pasirašė sutartį su „Flamengo“. Brazilijos klubas sutiko sumokėti 18 mln. eurų – tai buvo didžiausias pervedimas klubo istorijoje. Sutartis turėjo galioti iki 2029 m. rugpjūčio mėn. 

#### Everton
2025 m. sausio 31 d. „Flamengo“ klubas paskelbė, kad pasiekė susitarimą dėl futbolininko nuomos Everton klubui. 2025 m. vasario 4 d. paskelbta, kad pasirašyta nuomos sutartis su galimybe po sezono įsigyti žaidėją. 2025 m. vasario 15 d. debiutavo Everton pagrindinėje komandoje rungtynėse prieš Crystal Palace. Naujokas pasižymėjo rezultatyviu perdavimu, o 80 min. pelnė įvartį ir svariai prisidėjo prie Everton pergalės rezultatu 2–1 win.

### Everton
2025 m. gegužės 31 d. „Everton“ paskelbė, kad pasirašė nuolatinę sutartį.

## Pasiekimai
;  su Racing Club:
* **[[Trofeo de Campeones de la Liga Profesional]]:** 2022 m.

;  su Juventus
* **[[Coppa Italia]]:** 2023–2024 m.

;  su Flamengo
* **[[Copa do Brasil]]:** 2024 m.

## Rinktinės
2023 m. pakviestas atstovauti Argentinos U-23 rinktinei. Žaidė prieš Paragvajų ir Peru.

## Išnašos

## Nuorodos
* 
* 

* SOCCERWAY
* Globalsportsarchive
Kėdainių geležinkelio tiltas

**Kėdainių geležinkelio tiltas** – geležinkelio tiltas Kėdainių miesto šiaurės rytinėje dalyje, į pietus nuo Vilainių, nutiestas per Nevėžį 230 m aukščiau santakos su Dotnuvėle. Tiltas stūkso už 0,7 km į pietryčius nuo Kėdainių geležinkelio viaduko, 1,5 m šiaurės vakarus nuo Juodkiškių geležinkelio tilto.

2021 m. geležinkelio tiltas, kaip regioninės reikšmės inžinerinis paminklas, buvo įrašytas į Kultūros vertybių registrą.

Geležinkelio tiltas stovi vienkelyje geležinkelyje. Jis vienos angos, pagrindinė konstrukcija – santvara, kuri pastatyta ant mūrinių ramtų. Traukinių kelias nutiestas santvaros apačia.  Prietilčių žemių pylimų pusiau užpilti ramtai sumūryti iš akmens blokų, dekoruoti reljefinėmis siūlėmis. Ramtai įrengti 1871 m., naujai apmūryti 1916 m. Dešiniajame Nevėžio krante ramtas apibetonuotas.  Plieninę santvarą formuojančios sijos sutvirtintos varžtais. Konstrukcija remiasi į metalinius paslankiuosius-paritinius ir nepaslankiuosius-standžiai įtvirtintus atraminius guolius. 

## Istorija

Kėdainiuose pirmasis geležinkelio tiltas pastatytas 1871 m., tiesiant Sankt Peterburgo–Varšuvos geležinkelio atšaką nuo Radviliškio iki Kaišiadorių. Tai buvo 44,35 m  ilgio, vieno tarpatramio santvarinis tiltas su bėgių keliu santvaros viršuje. Apie 1908 m. geležinkelis buvo pertvarkytas, o senasis vienos santvaros tiltas nugriautas. Ši jo konstrukcija buvo panaudota automobilių transporto Mickūnų tiltui (Anykščių raj.) pastatyti.

 

Šalia nugriauto tilto, apie 20 m prieš Nevėžio srovę, toliau nuo Kėdainių centro, ant mūrinių ramtų pastatytas naujas, vienos angos geležinis santvarinis tiltas. Nevėžio dešiniajame krante, nuo geležinkelio stoties pusės, prie tilto stovėjo mūrinis apsaugos bokštas su šaudomosiomis angomis. Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, 1915 m. besitraukdama Rusijos kariuomenė tiltą susprogdino. Kėdainius užėmę vokiečiai ėmėsi geležinkelio tilto atstatymo darbų: iškėlė iš Nevėžio vagos sprogdintą santvarą, kurią suremontavo ir pritaikė tiltui. 

1916 m. geležinkelio ruože buvo nutiestas antras kelias. Antrajam tiltui nutiesti panaudotos šalia stūksojusios atramos, likusios nuo pirmojo, 1871 m. statyto tilto. Ant naujai apmūrytų atramų pastatytas dar vienas tiltas su nauja, tipinio projekto geležine santvara, pritaikyta važiavimui apačia. Po kurio laiko Geležinkelių valdybai likvidavus antrąjį kelią, 1908 m. statytas tiltas liko nenaudojamas. Jo santvara, manoma, buvo perkelta į kitą vietą. 1916 m. statytas tiltas per Antrąjį pasaulinį karą taip pat buvo susprogdintas, o pirmaisiais pokario metais atstatytas.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Sąrašas:Tiltai per Nevėžį
*
Atlético Tucumán

**Club Atlético Tucumán** (daugiausia žinomas kaip **Atlético Tucumán**) – Argentinos futbolo klubas iš Tukumano provincijos Tukumano (San Migelio de Tukumano) miesto. Nors klube užsiima keliomis sporto šakomis, „Atlético“ daugiausiai žinoma dėl savo futbolo komandos, rungtyniaujančios „Primera División“ – pirmajame Argentinos futbolo lygos sistemos divizione.

Kitos įstaigos organizuojamos veiklos – krepšinis, šachmatai, žolės riedulys, rankinis, futsalas ir karatė.

## Istorija
Klubas buvo įkurtas 1902 m. rugsėjo 27 d. ir yra seniausias futbolo klubas iš Tukumano provincijoje.

Aštuonis sezonus nuo 1973 iki 1981 m. rungtyniavo aukščiausioje lygoje, po pertraukos grįžo vienam sezonui 1984 m. 

Geriausias visų laikų komandos pasirodymas „Primera División“ buvo 1979 m., kai pateko į „Torneo Nacional“ pusfinalį.

2008 m. „Atlético Tucumán“ buvo pakeltas į „Primera Nacional“, antrąjį divizioną. Netrukus vėl pateko į stipriausią divizioną. Ilgam stipriausioje šalies lygoje įsitvirtinti nepavyko.

2015 m. sezone tapo Antrojo diviziono nugalėtojais. Nuo 2016 m. vėl žaidė „Primera División“. Debiutantai iškovojo penktąją vietą. 2017 m. rungtyniavo „Copa Libertadores“ turnyre. „Atlético“ pradėjo kovas nuo antrojo etapo, kuriame 3:2 įveikė Ekvadoro „El Nacional“ klubą. Kitame etape tokiu pat rezultatu įveikė Kolumbijos „Junior“ klubą ir pateko į grupių etapą. Grupių etape su 2 pergalėmis, vieneriomis lygiosiomis ir trimis pralaimėjimais užėmė 3 vietą ir buvo perkeltas į Copa Sudamericana. Copa Sudamericana turnyro antrajame etape 6:2 įveikė Bolivijos „Oriente Petrolero“ klubą. Kitame etape juos eliminavo Argentinos „Independiente“ klubas, vėliau tapęs turnyro čempionu.

2018 m. pateko į „Copa Libertadores“ turnyro grupių etapą. Vienoje grupėje kovojo prieš „Club Libertad“ (Paragvajus), „The Strongest“ (Bolivija) ir „Peñarol“. Klubas užėmė antrąją vietą su 10 taškų. Aštuntfinalyje jie nugalėjo „Atlético Nacional“ (Kolumbija) ir pateko į ketvirtfinalį, kur nusileido tituluotam „Gremio“ klubui iš Brazilijos.

## Sezonai
; Pastarųjų metų sezonai

## Spalvinė gama

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia tradicine apranga. 

## Stadionas

Namų rungtynes žaidžia *José Fierro* futbolo stadione, Tukumano (San Migelio de Tukumano) mieste, Tukumano provincijoje, Argentinoje. Stadionas talpina 35,2 tūkst. žiūrovų.

## Garsesni žaidėjai
; Futbolininkai, atstovavę Argentinos nacionalinei rinktinei
*  Luis Rodríguez, puolėjas;

## Treneriai
*  Lucas Pusineri, nuo 

## Išnašos

## Nuorodos
* **[https://www.clubatleticotucuman.com.ar/ Oficiali klubo svetainė]**
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive