open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Hiparchas (karininkas)

**Hiparchas** () – kavalerijos karininkas senovės Graikijoje, vadovavęs *hiparchijai* (500 kavaleristų dalinys). Dviem tokiems daliniams vadovaudavo *epihiparchas*.

## Hiparchai Atėnuose
Atėnuose kasmet išrinkdavo du hiparchus, kurie vadovaudavo kavalerijai. Pvz., Peloponeso karo metu Atėnai turėjo 1200 kavaleristų, iš kurių 200 buvo samdiniai skitų raitieji lankininkai. Likusiems 1000 raitelių vadovavo du hiparchai.

Hiparchų pareigos:
* Rūpintis, kad kavaleristų būtų tūkstantis.
* Prižiūrėti, kad kavaleristai būtų apmokyti – pvz., sugebėtų įšokti į balną (tuo metu dar nebuvo sugalvotos balnakilpės), gebėti svaidyti akstis.
* Rūpintis, kad kavaleristų arkliai būtų tinkami karo reikalams.

Kiekvienas hiparchas vadovavo penkioms filėms – čia filė būdavo vienos genties kavalerija, kiekvienai kavalerijos filei vadovaudavo *[[filarchas]]*. Filarchus išsirinkdavo kiekviena gentis.

## Hiparchai kitur
Etolijos ir Achajos sąjungose hiparchais vadino antrą pagal vyresnumą sąjungos karo vadą (pirmasis būdavo strategas).

## Nuorodos
Dagonas (filmas)

**Dagonas** () – 2001 m. režisieriaus *[[Stuart Gordon]]* filmas, pastatytas pagal *[[H. P. Lovecraft]]* novelę „The Shadow Over Innsmouth“. Tai yra viena iš nedaugelio *H. P. Lovecraft* kūrybos ekranizacijų.

Filmas dedikuotas ispanų aktoriui *[[Francisco Rabal]]* (1926–2001)

## Siužetas

Filmas veiksmas nukeltas į mūsų laikus ir vyksta Ispanijoje, kur ir filmuota. Dvi draugų poros poilsiauja plaukiodamos jachta, tačiau dėl audros jų laivas sudūžta. Viena moteris patiria traumą ir su vyru lieka laive, kita pora – Polas ir Barbara – pripučiama valtimi plaukia į netoliese esantį *Imboca* kaimelį ieškoti pagalbos. Išsyk pastebima, kad kaimelis ir jo gyventojai yra labai keisti. Vienintelis jame likęs tikras žmogus, benamis alkoholikas valkata, papasakoja, kad jo vaikystės laikais žmonės čia pradėjo garbinti jūrų dievybę Dagoną, ir nuo tada pamažu įgyja vis daugiau jūrų gyvūnų bruožų. Paaiškėja, kad norėdami apsimetinėti žmonėmis, jie nudiria odą nuo žmonių ir darosi iš jos kaukes. Toks likimas beveik ištinka ir pagrindinius filmo veikėjus. Tačiau vyriausioji Dagono žynė (kurią dar prieš atvykdamas į šią vietą pagrindinis veikėjas Polas sapnuodavo kaip undinę) paskelbia, kad ji ir Polas yra sesuo ir brolis, ir Polas iš tiesų yra vienas iš jų, todėl jie turi susituokti kaip ir buvo numatyta. Polo žmona Barbara yra paaukojama Dagonui – iš gelmių išnirusiai į milžinišką aštuonkojį panašiai būtybei. Polas bando tai sustabdyti sukeldamas gaisrą, tačiau nespėja. Polas bando nusižudyti susidegindamas, tačiau paskutinę akimirką Dagono žynė įtempia jį į vandenį, užgesindama liepsnas. Paaiškėja, kad Polas iš tiesų turi giminystės ryšių su kaimelio gyventojais, kadangi gali kvėpuoti po vandeniu. Filmas pasibaigia jiems plaukiant gilyn dirbtiniu vandenyno dugne esančiu šuliniu.

## Nuorodos ir šaltiniai

* Horror Express reviu 
* allrovi
Kosminis siaubas

**Kosminis siaubas** (), kitaip **kosmicizmas** () – siaubo žanro variantas ir literatūrinė filosofija, kurios pradininkas yra H. P. Lovecraft.

## Pagrindiniai bruožai

Svarbiausias kosminio siaubo istorijų bruožas yra visiškas ir absoliutus žmonijos nereikšmingumas Visatoje. Lovecraftas tikėjo, kad Visata yra beprasmė, mechaniška, abejinga, svetima, žmonių atsiradimas ir neišvengiamas išnykimas bus tik vienas iš daugybės nereikšmingų, niekam nerūpinčių įvykių, ir tai atsispindėjo jo kūryboje. Vieninteliai „dievai“ kosminio siaubo žanro pasaulyje yra kitos būtybės, žmonėms dėl labai riboto pasaulio suvokimo atrodančios neįtikėtinai galingos, net magiškos, tačiau iš tiesų neturinčios nieko dieviško, paklūstančios Visatos dėsniams. Žmonės joms dažnai reiškia ne daugiau, kaip žmonėms skruzdėlės. Kad ir kokie įvykiai vyktų, dėl kokių priežasčių jos pasirodo Žemėje ar šalia, kosminio siaubo žanre žmonės dažniausiai net nepajėgūs jų suvokti. Visos kūrinio veikėjus ištinkančios nelaimės dažniausiai yra tik šalutinis efektas nesuprantamų kosminių būtybių veiksmų, kurie atliekami vadovaujantis svetima, nesuprantama moralės sistema, ir labai dažnai - be jokių gerų ar piktų ketinimų žmonijos atžvilgiu, žmonės yra per daug nereikšmingi.

Labai dažnas žanro bruožas yra jokios laimingos pabaigos nebuvimas. Retai kada pagrindiniams veikėjams istorija baigiasi „gerai“. Neskaitant mirties, įprastos pabaigos, kur žmonės išprotėja jų protui neatlaikius susidūrimo su nesuvokiamomis gyvybės formomis, veikiančiomis pagal nesuvokiamus dėsnius.

Dažna *siužeto* tema yra gilesnių žinių apie pasaulį ieškojimas. Jis taip pat pasibaigia blogai, paaiškėja, kad gilesnės žinios yra daugiau nei žmogus pajėgus aprėpti ir suprasti išlaikydamas sveiką protą.

Šiame žanre gali figūruoti ir „įprastinės“ siaubo kūrinių pabaisos, demonų kultai (to, ką kulto nariai laiko demonais) ir panašiai. Tačiau istorija visada išsiskirs nihilistine, fatalistine nuotaika, tamsia atmosfera, bus pabrėžiamas žmonių bejėgiškumas. Tačiau dažniau tokiuose kūriniuose veikiančios pabaisos (tai, ką žmonės laiko pabaisomis) yra neapibūdinamos. Tai yra, pabrėžiama, kad jų išvaizda yra nesuvokiama žmogaus protui ir jos neįmanoma perteikti žodžiais.

Kosminis siaubas dažnai laikomas nihilistiškiausiu siaubo žanru.

## Nuorodos

*Cosmic Horror aprašymas TV Tropes puslapyje
*A nihilists hope against hope
*interviu su S.T.Joshi apie Lovecraft kūrybą
Jungtinių Tautų Europos ekonominė komisija

**Jungtinių Tautų Europos ekonominė komisija** (**JTEEK** arba **EEK**) – viena iš penkių Jungtinių Tautų regioninių komisijų, siekiančių koordinuoti jai priklausančių valstybių bendradarbiavimą ekonomikoje, energetikoje, aplinkos apsaugoje, technologijų vystyme ir kitose srityse. Komisija buvo įsteigta 1947 metais, turi 56 šalis nares ir yra atskaitinga Jungtinių Tautų Ekonominei ir socialinei tarybai. Be Europos valstybių jai priklauso JAV, Kanada, Izraelis ir Centrinės Azijos respublikos. Centrinė komisijos būstinė įsikūrusi Ženevoje, Šveicarijoje.

## Istorija

Europos ekonominė komisija buvo įkurta 1947 metais, siekiant padėti atstatyti karo nuniokotą Europą ir skatinti valstybių ekonominį bendradarbiavimą. Jos veiklą netrukus pristabdė Šaltasis karas, trukdęs rytų ir vakarų valstybėms rasti sutarimą daugeliu klausimų. JTEEK šiuo laikotarpiu buvo vienintelė regioninė organizacija, kuriai priklausė abiejų ideologijų šalys. Nepaisant priešpriešos, su JTEEK pagalba buvo susitarta dėl kai kurių transporto standartų suvienodinimo, bendrų tarptautinės prekybos procedūrų, priimtos aplinkos apsaugos sutartys (kaip kad Tolimųjų tarpvalstybinių oro teršalų pernašų konvencija).

Pasibaigus Šaltajam karui į JTEEK buvo priimtos naujai nepriklausomybę atgavę šalys, narių skaičius išaugo iki 56 valstybių.

## Tikslai ir veiklos sritys

JTEEK savo tikslais įvardina siekį skatinti gilesnę šalių narių ekonominę integraciją ir bendradarbiavimą, užtikrinti darnųjį vystymąsi ir ekonominės gerovės augimą.

Pagrindinės JTEEK veiklos sritys yra: ekonominis bendradarbiavimas ir integracija; tarptautinė prekyba ir transportas; aplinkos politika, klimato kaita ir darnioji energetika; technologinis bendradarbiavimas; lyčių lygybė; ir kita.

## Struktūra

JTEEK sudaro vykdomasis komitetas, sekretoriatas ir 7 specializuoti komitetai: Aplinkos politikos, Žemės transporto, Prekybos, Medienos, Darnios energetikos, Ekonominio bendradarbiavimo ir integracijos, Gyvenamųjų namų statybos ir žemės panaudojimo.

## Nariai

JTEEK priklauso 56 valstybės:

## Nuorodos
* Oficialus puslapis

## Šaltiniai
Filarchas

**Filarchas** (; ) – išrinktas genties (senovės Atėnų valstybės bendruomenę sudarydavo 10 genčių filių) kavalerijos vadas. Klasikiniuose Atėnuose tokių vadų filarchų būdavo 10.

## Filarchai Romos imperijoje
Vėlyvojoje Romos imperijoje IV–VII a. filarcho titulą gaudavo Romos sąjungininkų arabų Artimuosiuose Rytuose, gyvenusių tiek imperijos teritorijose, tiek už jų ribų, kunigaikščiai. Jų titulas *filarchas* ekvivalentiškas titului *[[šeichas]]*. Maždaug 530–585 m. atskiri arabų filarchai buvo pavaldūs aukščiausiajam filarchui iš Gasanidų dinastijos.

## Nuorodos
Ernstburgas

**Ernstburgas** (, nuo 1946 m. ***Sadai***, ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Oziorsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Novostrojevo kaimo gyvenvietės teritorija.

## Istorija

Nadruvos žemės kaimo pavadinimas – vokiškos kilmės asmenvardis. Dvaras pavadintas Lenkeliškių, Lenkimų, Sargų (*Zargen*) ir Jautakų žemių savininko Ernsto fon Šlybeno (*Ernst von Schlieben*), kuris po 1607 m. žemių dalybų pastatė pirmuosius dvaro rūmus, vardu. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Darkiemio apskrities  valsčiaus centras. Priklausė Trempų parapijai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Darkiemio rajono (), vėliau Oziorsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Novostrojevo apylinkės teritorija.

|}

Kaimui iki 1928 m. priklausė Trempų dvaras (*Gut Trempen*, 1905 m. buvo 7 gyventojai ), Naujieji Trempai (*Neu Trempen*, 1905 m. buvo 92, 1910 m. 136 gyventojai ), Varnašiai (*Gasthaus Warnascheln*, nuo 1938 m. *Warnheide*, 1905 m. buvo 4 gyventojai ); nuo 1928 m. – Aleksandryno palivarkas (*Alexandrinn*, ), Ernsthalis (*Ernstthal*, nuo 1946 m. *Kolosovas*, , 1905 m. buvo 40 gyventojų ), Kurlandas ir Šionheidė (*Schönheide*, 1905 m. – 12 gyventojų ).

## Gyventojai

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
* Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
* Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.
1991 m. Rusijos prezidento rinkimai

**1991 m. Rusijos prezidento rinkimai** – pirmieji prezidento rinkimai šalies istorijoje, vykę 1991 m. birželio 12 d.

Rinkimuose dalyvavo 12 pretendentų. Nepriklausomas kandidatas Borisas Jelcinas gavo 45 552 041 balsą (57,30%) ir tapo pirmuoju šalies vadovu. Tarybų Sąjungos komunistų partijos atstovas Nikolajus Ryžkovas buvo paskirtas viceprezidentu (gavęs 16,85% balsų).
1996 m. Rusijos prezidento rinkimai

**1996 m. Rusijos prezidento rinkimai** – antrieji Rusijos istorijoje prezidento rinkimai, vykę 1996 m. birželio 16 d.

Po pirmojo rato du kandidatai – pirmasis šalies vadovas Borisas Jelcinas ir Rusijos Federacijos Komunistų partijos atstovas Genadijus Ziuganovas – gavo atitinkamai 35,3 % ir 32,0 % balsų. Tų pačių metų liepos 3 d. buvo surengtas antrasis rinkimų ratas. Gavęs 53,8 % balsų antrajai kadencijai šalies vadovo poste buvo išrinktas B. Jelcinas. Inauguracija įvyko 1996 m. rugpjūčio 9 d.
2000 m. Rusijos prezidento rinkimai

**2000 m. Rusijos prezidento rinkimai** – treti Rusijos prezidento rinkimai šalies istorijoje, vykę 2000 m. kovo 26 d. Prieš tai du kartus prezidentu buvęs Borisas Jelcinas atsistatydino paskutinę 1999 m. dieną. Laikinuoju prezidentu iki rinkimų buvo paskirtas Vladimiras Putinas. Jis ir nugalėjo šiuose rinkimuose.

## Kandidatai
Šiuose rinkimuose norą dalyvauti pareiškė 33 kandidatai, tačiau rinkimų komisija įregistravo 12 iš jų. Vėliau vienas kandidatas atsisakė ir rinkimuose dalyvavo 11 politikų.

## Stebėtojai
Rinkimus stebėjo vietiniai ir užsienio atstovai. Europos Parlamento stebėtojai po rinkimų pateikė savo ataskaitą, kurioje teigiama: „Vienas didžiausių rinkimų pažeidimų buvo vienodų teisių kandidatams pasirodyti TV eteryje nesuteikimas“, „Dėl labai didelio valdžios spaudimo nei valstybinės, nei privačios žiniasklaidos priemonės negalėjo pateikti teisingos informacijos visuomenei apie rinkimus.“ Stebėtojai taip pat pabrėžė, kad žiniasklaidos pranešimams didelę įtaką daro politinės institucijos.

Taip pat buvo rasta kitų svarbių rinkimų pažeidimų, kurie galėjo nulemti lengvą V. Putino pergalę pirmame rate.

## Rezultatai
Rinkimuose V. Putinas gavo 39 740 467 balsus, tai sudarė 52,94 % balsų. Genadijus Ziuganovas (Komunistų partijos narys) liko antras – 29,21 % balsų.

Didžiausią palaikymą V. Putinas gavo Ingušijoje – 85,42 %, mažiausią – Čečėnijoje (29,65 %).

## Šaltiniai
Padaras (2011 filmas)

**Padaras** () – amerikiečių 2011 m. mokslinės fantastikos, siaubo filmas. Filme pasakojama apie mokslininkų grupės, kuri Antarktidoje susidūrė su agresyvia nežemiškąja gyvybės forma, bandymą išgyventi ir sunaikinti „padarą“.

## Istorija

Filmas buvo sumanytas kaip to paties pavadinimo 1982 m. filmo „Padaras“ priešistorė. Filmą kūrė „Universal Pictures“ kompanija. Režisieriumi pasirinktas vienas iš pradedančiųjų režisierių Matthijs van Heijningen Jr., o pagrindinis vaidmuo patikėtas Mary Elizabeth Winstead, kuri jau filmavosi siaubo filmų herojės rolėse. Scenarijus buvo paremtas John W. Campbell knyga „Kas ten eina?“. Kino filmo premjera įvyko 2011 m. spalio 12–14 d. Kūrinys komerciškai nebuvo sėkmingas ir sulaukė nuosaikaus kritikų įvertinimo.

## Siužetas

Antarktidoje grupė norvegų mokslininkų suseka nežinomą radijo signalą. Atsekus į signalo šaltinio tašką, jų motoreigis įlūžta lede ir nukrenta į properšą. Įstrigę properšoje norvegai pamato, kad po ja yra didelė vidinė ola, kurioje matosi kažkas panašaus į įvairią technologinę įrangą. Vėliau paaiškėja, kad tai ateivių kosminis laivas, o nuošaliau, sušalęs lede, randamas vieno ateivio kūnas.

Tuo tarpu JAV mokslininkas daktaras Sanderas (akt. Ulrich Thomsen) gauna iš savo draugo norvegų mokslininko Antarktidoje Edvardo (akt. Trond Espen Seim) skubų kvietimą atvykti. Į pagalbą Sanderas pasiima asistentą Adamą (akt. Eric Christian Olsen) ir paleontologistę Keitę (akt. Mary Elizabeth Winstead). Atvykus į vietą, sušalęs ateivio kūnas išpjaunamas lede ir parsigabenamas į stovyklą ištirti. Tačiau kai mokslininkai švenčia atradimą, prie ateivio užklydęs amerikiečių grupės sraigtasparnio pilotas Derekas (akt. Adewale Akinnuoye-Agbaje) išvysta kaip ateivis išsilaisvina iš tirpstančio ledo. Mokslininkai nakties tamsoje puola jo ieškoti ir supranta, kad susidūrė su pabaisa, kuri nužudo ir praryja vieną iš norvegų. Sudeginus pabaisą, šio kūnas visgi gražinamas į stovyklą skrodimui. Beskrodžiant pastebima, kad ateivio medžiagos tirpina nelaimėlio norvego kūno dalis.

Ryte pakyla sraigtasparnis tam, kad nugabentų ateivio gaudynėse sužeistą mokslininką, tačiau tuo metu paleontologė Keitė nustato, kad ateivio medžiaga ir po mirties lieka gyva, o šios medžiagos ląstelės naikina kito organizmo ląsteles prisiimdamos šių pavidalą. Suradusi vonios kambaryje dirbtinius dantis ir kraujo vonią, Keitė supranta, kad kažkuris iš kolegų jau yra persiįkūnijęs ateivis, nes jo organizmas nesugeba suimituoti neorganinės kilmės medžiagų. Keitė puola stabdyti jau pakilusį sraigtasparnį, tačiau jame kažkas atsitinka, iš pažiūros nevaldomas jis nuskrenda už gretimų kalvų ir sudūžta tolumoje. Keitė sava teorija pasidalija su likusia mokslininkų grupe, tačiau ja niekas nepatiki, išskyrus prancūzę Džuljetę (akt. Kim Bubbs). Pasilikusi viena su ja Keitė staiga pamato, kad Džuljetė ir yra ateivis ...
2004 m. Rusijos prezidento rinkimai

**2004 m. Rusijos prezidento rinkimai** – ketvirti Rusijos prezidento rinkimai šalies istorijoje, vykę 2004 m. kovo 14 d. Antrai kadencijai iš eilės buvo išrinktas Vladimiras Putinas, gavęs 71,31 % balsų.

## Kandidatai
Rinkimuose dalyvavo 6 kandidatai – nepriklausomas (tačiau remiamas valdančiosios Vieningosios Rusijos partijos) V. Putinas, Rusijos Federacijos Komunistų partijos atstovas Nikolajus Charitonovas, nepriklausomas Sergėjus Glazijevas, nepriklausoma Irina Chakamada, Rusijos liberalų demokratų partijos narys Olegas Malyškinas ir Rusijos gyvenimo partijos narys Sergėjus Mironovas.

## Rezultatai
Rinkimuose dalyvavo 68 925 785 Rusijos gyventojai. 71,31 % rinkėjų balsų gavo V. Putinas, 13,69 % – N. Charitonovas. Visi kiti kandidatai nesurinko daugiau nei 4,5 % balsų.

## Rinkimų kritika
Pagal Europos Parlamento stebėtojus „rinkimai bendrai buvo surengti gerai, tačiau juose trūko pagrindinių demokratijos elementų“.

Nepriklausomų valstybių sandraugos atstovai pavadino rinkimus „laisvais, demokratiškais ir teisingais“.

## Šaltiniai
2008 m. Rusijos prezidento rinkimai

**2008 m. Rusijos prezidento rinkimai** – penktieji Rusijos prezidento rinkimai šalies istorijoje, vykę 2008 m. kovo 2 d. Juos laimėjo ir trečiuoju šalies prezidentu tapo V. Putino ir penkių šalies partijų remiamas Dmitrijus Medvedevas, gavęs 70,28 % balsų.

## Rezultatai
Rinkimuose dalyvavo dar trys kandidatai – Rusijos Federacijos Komunistų partijos atstovas Genadijus Ziuganovas, Vladimiras Žirinovskis (Rusijos liberalų demokratų partija) ir Andrėjus Bogdanovas (Rusijos demokratinė partija).

G. Ziuganovas gavo 17,96 % balsų, V. Žirinovskis – 9,48 %, A. Bogdanovas – 1,31 %.

## Rinkimų įvertinimas
Rinkimų teisingumas buvo vertinamas nevienareikšmiškai – vieni stebėtojai rinkimus vadino laisvais ir teisingais, kiti – kad ne visiems kandidatams buvo suteiktos lygios teisės pasirodyti žiniasklaidoje, rasta kitų pažeidimų.

Europos saugumo ir bendradarbiavimo organizacijos stebėtojai atsisakė vertinti rinkimus, teigdami, kad stebėtojai sulaukė labai griežto Rusijos vyriausybės ribojimo.

NVS stebėtojai rinkimus (kaip ir 2004 m.) pavadino laisvais, teisingais ir demokratiškais. Tą patį tvirtino ir Šanchajaus bendradarbiavimo organizacijos stebėtojai.

Ekonominis savaitraštis „The Economist“ paskaičiavo, kad per rinkimų kampaniją D. Medvedevas žiniasklaidoje buvo paminėtas daugiau nei 6 kartus už visus tris jo konkurentus.

Žurnalistas Viktoras Šenderovičius teigė, kad pagal nepriklausomus kandidatus šiaurės Kaukazo regione į rinkimus atėjo vos 3,5% rinkėjų, tuo tarpu pagal centrinį rinkimų komitetą jų buvo apie 90%.

## Šaltiniai
2012 m. Rusijos prezidento rinkimai

**2012 m. Rusijos prezidento rinkimai** – šeštieji Rusijos prezidento rinkimai, vykę 2012 m. kovo 4 d. Juose nugalėjo buvęs šalies ministras pirmininkas Vladimiras Putinas, šalies vadovu tapęs trečią kartą.

## Kandidatai
2011 m. rugsėjo 24 d. Vieningosios Rusijos partijos suvažiavime dabartinis prezidentas Dmitrijus Medvedevas pranešė, kad naujuoju šalies vadovu mato šalies ministrą pirmininką ir du kartus šalies vadovą Vladimirą Putiną. Tuo tarpu pastarasis paskelbė norintis, kad jo vietą vyriausybės vadovo poste užimtų D. Medvedevas.

Visų oficialių kandidatų sąrašas buvo paskelbtas 2012 m. sausio 29 dieną. Užregistruoti kandidatai yra Vieningosios Rusijos partijos vadovas V. Putinas, Rusijos Federacijos Komunistų partijos vadovas Genadijus Ziuganovas, Sergejus Mironovas (partija Teisinga Rusija), Vladimiras Žirinovskis (Rusijos liberalų demokratų partija), nepriklausomas kandidatas verslininkas Michailas Prochorovas.

Dar 11 kandidatų nebuvo užregistruoti.

Visuomenės nuomonių tyrimo bendrovės „VTsIOM“ 2012 m. sausio 14 d. duomenimis labiausiai iš visų kandidatų Rusijos piliečiai palaiko V. Putiną – 48 % populiarumas. Tuo tarpu internetinio portalo „Superjob“ sausio 21–22 d. apklausa parodė, kad V. Putiną palaiko 26 % rinkėjų, o antroje vietoje su 21 % yra M. Prochorovas.

## Rezultatai
Surinkęs apie 64 % rinkėjų balsų nugalėjo V. Putinas. Antroje vietoje liko Genadijus Ziuganovas su 17 %. Iš viso rinkimuose dalyvavo apie 63 % balso teisę turinčių piliečių.

Nepriklausomų stebėtojų duomenimis, V. Putinas sulaukė tik apie 50 % rinkėjų balsų.

## Šaltiniai
Korėjietiški siaubo filmai

**Korėjietiški siaubo filmai**, dar vadinami ***K-Horror*** – Pietų Korėjos kino siaubo filmai. Dažniausiai taip vadinamas po 1990 m. susiformavęs korėjietiškas siaubo filmų požanris, tačiau apskritai siaubo filmai Korėjoje buvo kuriami nuo pat kino šalyje atsiradimo.

Korėjietiški siaubo filmai turi daug panašumų su *[[J-Horror]]* – japoniškų siaubo filmų požanriu. Skirtingai nei Vakaruose, čia siaubo atmosfera rečiau kuriama žiauriais žudynių ar kankinimų vaizdas, dažniau - subtilesnėmis psichologinėmis priemonėmis. Tai nereiškia, kad žiaurių vaizdų nebūna, tiesiog jie nėra pagrindinis akcentas.

Kaip ir japoniškuose siaubo filmuose, populiarus moters vaiduoklio motyvas. Jis sutinkamas daugelyje garsių korėjietiškų siaubo filmų: „Šnabždančiuose koridoriuose“ (1998), „Blogojoje dvynėje“, „Dviejų seserų istorijoje“ ir kitur.

## Žymesni režisieriai ir filmai

* Ahn Byeong-ki (Košmaras (2000 m.), Bunshinsaba (2004 m.), APT (2006 m.)
* Bong Joon-ho (The Host, taip pat filmo Antarktikos žurnalas scenarijaus autorius)
* Park Ki-hyeong (Šnabždantys koridoriai, Akacija)
* Kim Ji-woon (Dviejų seserų istorija, filmo Trys segmentas „Atsiminimai“,  Rami šeima)
* Kong Su-chang (Pasakyk man kai ką, R taškas)

Kartais siaubo filmu laikoma ir Kim Ki-duko „Sala“. 

Korėjietiškus siaubo filmus kartais perstato Vakaruose, tačiau ši praktika nėra taip paplitusi, kaip japoniškų siaubo filmų atveju. Tarp tokių yra „Dviejų seserų istorija“, Holivude pastatyta kaip „Uninvited“, „Į veidrodį“ (perstatytas Vakaruose kaip „Veidrodžiai“) ir kiti.

## Nuorodos

* Asiancorrespondent.com: Why do Korean horror movies have only female ghosts 
* KoreanFilm
* Asian horror movies 
* Korean Horror movie festival
Kovarai

**Kovarai** (, nuo 1938 m. liepos 17 d. *Kleinfriedeck*, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. ***Zaoziornojė***, ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Oziorsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Novostrojevo kaimo gyvenvietės kaimas.

## Istorija

Bartos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos-lenkiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Darkiemio apskrities  Beiniūnų, nuo 1907 m. Karpavos valsčiaus kaimas. 1928 m. rugsėjo 29 d. prijungtas prie Jautakų. Priklausė Trempų, nuo 1907 m. Dambraukos parapijai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Darkiemio rajono (), vėliau Oziorsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Novostrojevo apylinkės kaimas.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės

Kaime gimė:
* Frydrichas Bagdonas (1878–1937 m.), skulptorius.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
* Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
* Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.
Fransvilio stadionas

**Fransvilio stadionas** () – futbolo stadionas, esantis Gabono mieste Fransvilyje. Pastatytas 2010–2011 m. Serbijos bendrovės „Studio Romb Belgrad“. Šiame stadione vyko 2012 m. Afrikos Tautų taurės varžybos.
Vasilo Levskio nacionalinis stadionas

**Vasilo Levskio nacionalinis stadionas** () – įvairios paskirties stadionas Sofijoje, Bulgarijoje. Pavadintas Bulgarijos revoliucionieriaus Vasilo Levskio (1837–1873) vardu ir yra vienas didžiausių šalies stadionų. Talpina 43 632 žiūrovus. Stadionas yra Sofijos centre, *Borisovatos gradinos* parke.

Stadione namų varžybas žaidžia Bulgarijos vyrų futbolo rinktinė, taip pat žaidžiamas Bulgarijos futbolo taurės finalas, vyksta atletikos rungtys. Stadionas buvo naudojamas PFK Levski Sofiâ UEFA Čempionų lygos varžyboms. Stadione gali vykti dziudo, sportinės gimnastikos, krepšinio, bokso, aerobikos, fechtavimo, stalo teniso varžybos. Be sporto, stadione taip pat vyksta ir muzikos renginiai.

## Istorija

Oficialiai atidarytas 1953 m. Buvo rekonstruotas 1966 ir 2002 m.

## Nuorodos
* Stadiono nuotraukos
Kaplanas

**Kaplanas** () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Kliukovo valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. 1921 m. kaime buvo 26 namai ir 158 gyventojai. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.


Vaizdas:Pl podlaskie Kaplan1.jpg|Pakelės kryžius


## Nuorodos

* Aprašymas apie kaimą (lenk.) .
Mefedronas

**Mefedronas** (kiti pavadinimai: 4-metilmetkatinonas (4-MMC), 4-metilefedronas; dar žinomas kaip **Miau miau** (), **dronas** arba **MCAT**) – amfetaminų ir katinono klasių sintetinė stimuliuojanti medžiaga.

Chemiškai panašus į katinoną, randamą Rytų Afrikos arabiniame dusūne. Platinamas tablečių ar miltelių pavidalu, kuriuos naudotojai gali nuryti, uostyti ar švirkšti. Poveikis panašus į MDMA, kokaino ir amfetamino.

## Išnašos
Khaled Korbi

**Chaledas Korbi** (; g. 1985 m. gruodžio 16 d.) – buvęs Tuniso futbolininkas, saugas.

## Karjera
Profesionalo karjerą pradėjo „Stade Tunisien“ klube, kurio jaunimo komandoje treniravosi. 

## Rinktinė
2007 m. debiutavo Nacionalinėje komandoje.

## Dalyvavimas čempionatuose

|}

## Išnašos

## Nuorodos
*
Youssef Msakni

**Jusefas Msaknis** (; g. 1990 m. spalio 28 d.) – Tuniso futbolininkas, saugas.

## Karjera
Profesionalo karjerą pradėjo „Stade Tunisien“ klube. Vėliau rungtyniavo Katare, Egipte.

2025 m. lapkričio mėn. grįžo į Espérance Sportive de Tunis.

## Rinktinė
2010 m. debiutavo Nacionalinėje komandoje.

## Dalyvavimas čempionatuose

|}

## Laimėjimai

* Tuniso futbolo lyga: 2009, 2010, 2011, 2012 m.
* Tuniso futbolo taurė: 2011 m.
* Kataro futbolo lyga: 2014, 2015, 2017, 2018, 2020 m.
* Kataro futbolo taurė: 2016, 2018 m.

## Išnašos

## Nuorodos
* 
*
Parananas

**Parananas** () – upė centrinėje Brazilijoje, Gojaso ir Tokantinso valstijose; viena iš Tokantinsą sudarančių upių (arba dešinysis jo intakas). Prasideda Brazilijos plokščiakalnyje, Paranano Sera Žeralo masyve (910 m aukštyje), tuoj į šiaurės rytus nuo Brazilijos miesto. Teka į šiaurę plokščiakalniu, žemupyje pasuka į šiaurės vakarus, susilieja su Maranjaunu ir sudaro Tokantinsą (Amazonės baseinas). Kitur Tokantinso pradžia nukeliama aukščiau, tokiu atveju Parananas tampa Tokantinso dešiniuoju intaku.

Didžiausi intakai: San Domingosas, Korentė, Besera, Itikira, Palma.

Vaga slenkstėta, upės baseine yra Itikiros krioklys. Svarbiausios gyvenvietės prie Paranano: Flores de Gojasas ir Parananas.

## Šaltiniai
General Motors Motorama

**General Motors Motorama** – automobilių paroda, 1949–1961 m. organizuota bendrovės „General Motors“. Parodos tikslas buvo sužadinti lankytojų apetitą ir pakelti automobilių pardavimus, pristatant įvairius, iki tol nematytus automobilių koncepcinius ir halo modelius.

Idėja – surengti parodą – 1931 m. kilo tuometiniam „GM“ generaliniui direktoriui Alfred P. Sloan. Parodos gyvavimo laikotarpiu joje apsilankė apie 10,5 mln. lankytojų.

## Istorija
Po Antrojo pasaulinio karo, 1949 m. sausio mėn., paroda pirmą kartą buvo surengta Waldorf Astoria viešbutyje, Niujorke. Tuomet ji vadinosi **Transportation Unlimited Autorama**. Ją aplankė beveik 600 000 žmonių. Buvo pristatyti septyni Cadillac automobiliai, kaip kad *[[Cadillac Series 61|Series 61]]* kupė ir *[[Cadillac Series 62|Series 62]]* sedano modeliai.

1950-ųjų parodos metu buvo pristatytas Cadillac Debutante kobrioletas, nudažytas leopardo odos spalvomis. 1952 m. Cadillac atšventė 50-asias gamybos metines, ta proga buvo pristatytas Cadillac Eldorado kobrioletas.

Apie 1953 m. parodai išplitus po visą šalį, ji tapo žinoma kaip „Motorama“. Viso tais metais parodą aplankė per 1,4 mln. lankytojų, atidarymo dieną Niujorke – apie 45 000. Buvo pristatyti Buick Wildcat, Pontiac La Parisienne, Oldsmobile Starfire, Chevrolet Corvette, Cadillac Orleans ir Le Mans koncepciniai automobiliai. 1954 m. parodą aplankė apie 1,9 mln. lankytojų, buvo pristatyti šie modeliai: Oldsmobile F88 ir Cutlass, Buick Wildcat II, Chevrolet Nomad universalas, General Motors Firebird XP-21 ir Pontiac Bonneville Special, Cadillac El Camino, Cadillac La Espada ir Cadillac Park Avenue. Visi buvo pagaminti iš stiklaplastiko.

1956 m. apsilankė per 2,2 mln. lankytojų, tarp pristatytų automobilių buvo Buick Centurion.

## Šaltiniai

*  745–757 psl.
Beprotybės nasruose

**Beprotybės nasruose** () – režisieriaus John Carpenter 1995 m. siaubo filmas. 

Beprotybės nasruose yra kosminio siaubo filmas, kurį stipriai įtakojo H. P. Lovecraft kūryba. Filmo pavadinimas yra sudėtas iš dviejų Lovecraft kūrinių pavadinimų: *[[The Shadow Over Innsmouth]]* ir *At the Mountains of Madness*. Kaip ir Lovecraft kūryboje, labai svarbų vaidmenį siužete užima beprotybė. Filmas prasideda nuo žmogaus psichiatrinėje ligoninėje, pasakojančio savo istoriją – mėgstamas Lovecraft rašymo būdas. Filme rodomose Saterio Keino (Sutter Cane) knygos ištraukose galima pamatyti užuominų į *Senuosius* (Great Old Ones) – Cthulhu Mythos būtybes.

Jis yra laikomas trečiuoju Carpenterio „Apokalipsės trilogijos“ filmu.

## Siužetas

Sukčiavimo atvejus tiriantis draudimo agentas Džonas Trentas (John Trent) (Sam Neill) pasamdomas rasti dingusį siaubo rašytoją Saterį Keiną. Keinas, kurio romanai yra perkamiausios knygos pasaulyje, dingo prieš atiduodamas leidyklai savo paskutinės knygos „Beprotybės nasruose“ rankraštį. Trentas įtaria, kad čia tik viešųjų ryšių triukas siekiant dar labiau išpopuliarinti rašytoją. Iš ankstesnių Keino knygos viršelio iškarpų jis sudeda tarsi planą, galimai rodantį į žemėlapiuose nepažymėtą miestelį valstijos šiaurėje. Kartu su leidyklos redaktore Linda Stails (Linda Styles) jis išvyksta ten ieškoti rašytojo, tačiau kuo toliau, tuo labiau aiškėja, jog jo realybė ir yra naujausia Saterio Keino knyga. Šioje knygos realybėje su Trentu susitinka pats rašytojas ir įteikia jam savo rankraštį, kad perduotų jį išleisti „išoriniame pasaulyje“. Keinas paaiškina, kad kuo daugiau žmonių perskaitys knygą, tuo tikroviškesnė taps jo realybė. Agentas bando išvengti „tikros“ realybės virtimo knygos realybe, sudegina rankraštį, tačiau pamažu aiškėja, kad visa tai irgi yra knygos dalis, autorius aprašo ir redaguoja jo veiksmus, kol susitikęs su leidėju Keinas sužino, jog rankraštį jis jam yra perdavęs dar prieš mėnesį. Knyga tampa be galo populiari, pagal ją statomas filmas, o psichologiškai mažiau stabilūs žmonės įsijaučia į knygą ir ima žudyti kitus, kaip knygoje ir aprašyta. Tarp jų patenka ir Džonas Trentas: gatvėje kirviu užmušęs žmogų, jis atsiduria psichiatrinėje ligoninėje. Vieną rytą atsibudęs randa savo vienutės duris išlaužtas ir išėjęs į laisvę sužino, kad įvyko apokalipsė. Didžioji dauguma žmonių „užsikrėtė“ knyga, vieninteliai likę sveiko proto buriasi atskirai ir stengiasi išgyventi. Tuščiomis gatvėmis jis nueina į kino teatrą, kur tuščiai auditorijai nuolat teberodomas filmas „Beprotybės nasruose“ pagal Saterio Keino knygą. Valgydamas spragintus kukurūzus jis stebi filmą apie save patį, t. y. Carpenterio filmo „Beprotybės nasruose“ kino teatre rodomas šitas pats filmas „Beprotybės nasruose“.

## Nuorodos ir šaltiniai

*obuolys.lt 
*The Official John Carpenter
Hitachi, Ltd.

**Hitachi, Ltd.** () − Japonijos tarptautinis konglomeratas. Vienas didžiausių Japonijos ir pasaulio elektrotechnikos, elektronikos, jėgainių, statybinių mechanizmų gamintojas, taip pat užsiima kompiuterių ir automobilių komponentų, informacinių technologijų kūrimu ir gamyba.   

## Istorija
„Hitachi“ kompanija įkurta 1910 m. kaip elektros prietaisų taisykla Hitachi Works. Kiek vėliau kompanija pradėjo ir elektros prietaisų gamybą. Nuo 1920 m. kompanijos centrinė būstinė veikia Tokijuje. Kompanija 1924 m. pagamino pirmąjį Japonijoje elektrovežį, o 1932 m. − šaldytuvą. 1974 m. kompanija pagamino pirmąją kompiuterių seriją, 1984 m. pradėjo masinę kompiuterių atminties gamybą. 2000 m. kompanija sukūrė pirmąją pasaulyje DVD formato vaizdo kamerą. „Hitachi“ veiklą vysto Amerikoje, Europoje, Azijoje ir Australijoje. Kompanijos padaliniai gamina variklius, lokomotyvus, kompiuterių kietuosius diskus, oro kondicionierius, ekskavatorius, kranus, vėjo generatorius, teikia finansines paslaugas, logistikos, nuosavybės valdymo, išteklių perkėlimo paslaugas Šiuo metu Hitachi, Ltd. kompanija yra diversifikuota į 11 stambių padalinių, kuriems pavaldžios apie 1100 įmonių visame pasaulyje. 

## Veikla Lietuvoje
2011 m. liepos 14 d. Lietuvos Koncesijos konkurso komisija dėl Strateginio investuotojo į Visagino atominę elektrinę strateginiu investuotoju atrinko Hitachi Ltd. kartu su Hitachi-GE Nuclear Energy Ltd. „Hitachi“ pasiūlymo dalį sudaro pažangiojo verdančio vandens reaktoriaus (ABWR) technologijos tiekimas naujajai elektrinei. 2011 m. gruodžio 23 d. Lietuva ir Hitachi Ltd. pasirašė susitarimą dėl esminių Visagino AE Koncesijos sutarties sąlygų, kuris apibrėžia pagrindinius planuojamos pasirašyti sutarties principus.

## Šaltiniai

## Nuorodos
Pjombinas

**Pjombinas** () – miestas Italijoje, Toskanoje, Livorno provincijoje. Jis yra priešais Elbos salą, tarp Tirėnų ir Ligūrijos jūrų.

## Istorija

Senovėje netoli buvo etruskų miestas Populonija, dabar tai viena iš Pjombino savivaldybės dalių (frazione), Beveik aišku, kad miesto pavadinimas kilo nuo *Populino* („Mažoji Populonija“). Taip pabėgėliai pavadino mažą kaimelį, kai graikų piratai užpuolė Populoniją IX a. pr. m. e. Taip pat gali būti, kad miestas įkurtas valdant ostgotams.

1022 m. netoli įkurtas San Džiustiano vienuolynas, padidindamas žvejų ir darbininkų veiklą. 1115 m. miestą užėmė Pizos respublika, Pjombinas tapo jos antru pagal svarbą respublikos uostų, miestą valdė kapitonas (*Capitano*). Vykstant grumtynėms tarp Pizos ir Genujos XII-XIII a. Pjombinas buvo kelis kartus nusiaubtas.

Pjombino pilis priklausė Pizai kol Gerardo Appiani atidavė Pizą Milano Viskončių šeimai, o pats sukūrė nepriklausomą valstybę, kuri apėmė Pjombiną ir Tirėnų salas. Jo šeima ją valdė iki 1634 m. Rinaldo Orsinis vedė Kateriną Apiani 1445 m. ir tapo miesto valdovu. 1501-1503 m. kunigaikštystę valdė Cezaris Bordžija. 1509 m. Apianiai tapo Pjombino princais Šventojoje Romos imperijoje.

PO to, kai Cosimo I de' Medici užėmė miestą kare su Siena, 1553 ir 1555 m. osmanų-prancūzų laivynas nesėkmingai užpuolė Pjombiną. 1557 m. taikos sutartis į valdžią grąžino Apianius, bet Portoferajas atiteko Toskanos didžiajai kunigaiktystei, o Orbetelas - ispanams. Šventosios Romos Imperatorius Rudolfas II 1594 m. sukūrė Pjombino kunigaikštystę, pirmuoju jos princu tapo Alessandro Appiani d'Aragona. Napoleonas panaikino kunigaikštystę 1801 m., Pjombinas atiteko Etrurijai. 1809 m. jis atiteko Napoleono sesei Elizai Bakioči.

Po Vienos kongreso Pjombinas buvo prijungtas prie Toskanos didžiosios kunigaikštystės, o 1860 m. miestas tapo Italijos karalystės dalimi.

Per Antrąjį pasaulinį karą Pjombinas keletą dienų priešinosi vokiečių invazijai iš jūros. Už tai prezidentas Carlo Azeglio Ciampi apdovanojo miestą auksiniu medaliu už karinę drąsą.

## Gyventojai

## Galerija


Image:Porto Antico di Piombino 01.JPG|Senasis uostas
Image:Stazione ferroviaria di piombino.JPG|Traukinių stotis
Image:Torre-Mozza Toscana.jpg|*Torre Mozza*, XVI a. pajūrio bokštas
Žiezdrių akmuo

**Žiezdrių akmuo** – riedulys, savivaldybės saugomas gamtos paveldo objektas, esantis Žiezdrių kaime, Utenos rajone, apie 4 km į pietryčius nuo Tauragnų. 

Viename riedulio šone yra gilus atspaudas, vadinamas velnio pėda. Stūkso dirbamų laukų apsuptyje, ant nedidelės kalvelės su keliais medžiais, kur įrengtas naujas aptvaras, pastatytas informacinis ženklas.

## Legendos

“… *Prieš daugelį metų čia buvęs didelis miškas. Buvusi didžiulė audra. Audros metu išlaužė medžius, griuvo didžiuliai ąžuolai. Bėgęs velnias, kuris ir įmušęs į akmenį pėdą*.”

“…*Akmeny yra duobelė - pėda, kurią būk velnias įspaudęs. Po lietaus pilna vandens. Moterys, grįždamos iš lauko karves pamelžusios ar šieną grėbusios, rugius pjovusios, užsuka prie velnio pėdos, pasitriną sopamas vietas ir išgyja. Tas pėdas palikęs tada, kai velnias vijęs švedų kariuomenę. Atsistojęs ant akmenio ir palikęs paminklą ligi pasaulio pabaigos*.” (Leonora Buičenkienė. „Utenos krašto padavimai“. 1996 m.)

## Duomenys

* Aukštis: 1,65 m
* Ilgis: 2,53 m
* Plotis: 1,59 m

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras
Kliukovas

**Kliukòvas**  () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, 17 km į pietus nuo Mazovijos Vysokio ir apie 60 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Valsčiaus centras.

## Istorija

Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose kaimas paminėtas XIII a. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1709 m. pastatyta medinė koplyčia.

XIX a. pradėjo veikti mokykla. 1827 m. kaime buvo 33 namai ir 249 gyventojai. 1833-1835 m. pastatyta mūrinė koplyčia. XIX a. buvo kaimas ir palivarkas, Mazovijos apskrities Kliukovo valsčiaus centras. 1919 m. įkurta Kliukovo Šv. Juozapo parapija. 1921 m. buvo 41 namas ir 421 gyventojas. 1935 m. pastatyta klebonija. 1997-1999 m. pastatyta nauja bažnyčia.

## Šaltiniai

* Aprašymas apie kaimą (lenk.) .
Klukovo Kolonija

**Kliukovo Kolonija** () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Kliukovo valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas įkurtas XX a. trečiajame dešimtmetyje.

## Nuorodos

* Aprašymas apie kaimą (lenk.) .
Fantazija penkioms stichijoms

**Fantazija penkioms stichijoms** – Anželikos Cholinos šokio teatro spektaklis apie gamtą ir žmogų, užsakytas įmonės Bitė Lietuva. Po premjeros įtrauktas į Anželikos Cholinos šokio teatro repertuarą.

## Turinys
Dalyvauja 14 baleto artistų, kurie įkūnija vandens, žemės, oro ir ugnies stichijas. Solistas Andrius Žužžalkinas šiame spektaklyje sukūrė Žmogaus vaidmenį. Jis išbūna scenoje visą laiką ir pasakoja apie žmogaus susidūrimus su gamtos stichijomis, kurios yra jo paties vidaus išraiška. Pirmą kartą A. Cholinos spektaklyje dalyvauja ir cirko artistai.

## Nuorodos
* Anželikos Cholinos šokio teatro internetinė svetainė 

## Šaltiniai
Road Salt One

**Road Salt One** – septintasis švedų muzikos grupės Pain of Salvation studijinis albumas.

## Dainų sąrašas
# „No Way“ – 05:26
# „She Likes to Hide“ – 02:57
# „Sisters“ – 06:15
# „Of Dust“ – 02:32
# „Tell Me You Don’t Know“ – 02:42
# „Sleeping Under the Stars“ – 03:37
# „Darkness of Mine“ – 04:15
# „Linoleum“ – 04:55
# „Curiosity“ – 03:33
# „Where It Hurts“ – 04:51
# „Road Salt“ – 03:02
# „Innocence“ – 07:13

## Personalas

### Grupė
* Daniel Gildenlöw – vokalas, gitara, elektrinė gitara, bosinė gitara, pianinas, mandolina, balalaika, sintezatorius
* Fredrik Hermansson – pianinas, elektrinis pianinas, melotronas
* Johan Hallgren – elektrinė gitara, pritariantysis vokalas
* Léo Margarit – mušamieji, pritariantysis vokalas

### Kviestiniai muzikantai
* Jonas Reingold – bosinė gitara
* Gustaf Hielm – bosinė gitara
* Mihai Anton Cucu – smuikas
* Camilla Arvidsson – smuikas
* Kristina Ekman – smuikas
Bakaye Traoré

**Bakajė Traorė** (*Bakaye Traoré*; g. 1985 m. kovo 6 d.) – Prancūzijoje gimęs Malio futbolininkas, saugas. 

## Karjera
Profesionalo karjerą pradėjo „Amiens SC“ klube, kuriame žaidė 5 sezonus. 2009 m. perėjo į „AS Nancy“.

Nuo 2012 m. atstovavo Italijos „AC Milan“ klubui. 2013–2014 m. nuomos pagrindais perleistas Kayseri Erciyesspor (Turkija).

2014–2016 m. rungtyniavo Bursaspor (Turkija).

## Rinktinės
Nuo 2009 m. atstovavo . 2009 m. debiutavo rinktinėje rungtynėse prieš Angolą.

## Dalyvavimas čempionatuose

|}

## Išnašos

## Nuorodos
*
Toskanos didžioji kunigaikštystė

**Toskanos didžioji kunigaikštystė** (, ) – buvusi Centrinės Italijos monarchija, Florencijos kunigaikštystės įpėdinė.

Kunigaikštystę valdė Medičiai, kol išnyko 1737 m. Nors Toskana neturėjo Florencijos respublikos tarptautinio pripažinimo, ji vis tiek Medičių valdoma klestėjo. Tai ypač pasireiškė valdant Kozimui I ir jo sūnums, bet nuo Ferdinando II laikų kunigaikštystė patyrė didelį ekonominį nuosmūkį, kurio žemiausias taškas buvo Kozimo III valdymas. Didžiausias Medičių valdymo metų nuopelnas buvo iškilimas į didžiojo kunigaikščio rangą, už kurį imperatoriui Kozimas I sumokėjo 100&nbsp;000 dukatų.

Mirus Jonui de Medičiui ir išnykus pagrindinei Medičių šakai, po sutarties su kitomis didžiosiomis Europos valstybėmis, sostas kaip kompensacija atiteko Lotaringijos kunigaikštystę po ATR įpėdinystės karo praradusiam Marijos Teresės vyrui Pranciškui Steponui iš Habsburgų Lotaringų dinastijos, tolimam Medičių giminaičiui. Jo valdymo metu Toskaną kontroliavo jo vietininkas Markas de Bovo-Kraonas. Pranciškaus palikuonys gyveno ir valdė Toskaną iki 1859 m., išskyrus trumpą laikotarpį, kai Napoleonas buvo ją atidavęs Parmos Burbonams. Žlugus Napoleono santvarkai 1814 m., kunigaikštystė buvo atkurta. 1859 m. Toskaną prijungė Jungtinės Centrinės Italijos Provincijos, Sardinijos karalystės satelitinė valstybė. Toskana buvo formaliai aneksuota po 1860 m. vykusio referendumą, kuriame 95&nbsp;% balsavo už.

## Šaltiniai

## Taip pat skaitykite

* Toskana
* Toskanos salos
Chorožicė

**Chorožicė** () – nausėdija Lenkijos šiaurės rytuose, Šepetovo valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Hristo Botev stadionas (Vraca)

**Hristo Botev stadionas** – įvairios paskirties stadionas Vracoje (Bulgarija), rytiniame miesto pakraštyje. Daugiausia naudojamas futbolo varžyboms, čia namų rungtynes žaidžia OFK Botev Vraca. Stadione yra 21 000 sėdimų vietų. Kartu su stovimomis vietomis talpinama iki 32 000 žiūrovų. Pavadintas XIX a. bulgarų revoliucionieriaus Hristo Botev (1848–1876) garbei.

## Istorija

Stadionas pastatytas 1948 m. Stadionas renovuotas 2008 ir 2009 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Стадион "Христо Ботев" - в гр. Враца (Bgclubs.eu)
Aleksandar Šalamanov stadionas

**Aleksandar Šalamanov stadionas** (; iki 2021 m. ***„Slavia“ stadionas*** arba ***Ovča Kupel stadionas***, ) – įvairios paskirties stadionas Sofijoje, Bulgarijoje. Daugiausiai naudojamas futbolo varžyboms. Turi 18 000 sėdimų vietų. Namų rungtynes žaidžia PFK Slaviâ Sofiâ. Stadionas yra daugiafunkcinio komplekso dalis. Sporto kompleksas sudarytas iš dviejų futbolo treniruotėms skirtų aikščių, įvairios paskirties salės ir ledo arenos, talpinančios 2000 žiūrovų.

## Istorija

Atidarytas 1958 m. Nuo 2009 m. stadione namų rungtynes žaidžia Bulgarijos jaunimo iki 21 m. futbolo rinktinė. 2021 m. pavadintas futbolininko Aleksandar Šalamanov (1941–2021) garbei.

## Šaltiniai
Merarchas

**Merarchas** (, iš  'dalis, skyrius; divizija' +  'valdyti, vadovauti') – Bizantijos karinis laipsnis, apytiksliai atitinkąs divizijos generolą.

## Istorija
Žodis *merarchēs* pirmą kartą užfiksuotas VI a. antroje pusėje veikale *Stratēgikon* (šis karo žinynas priskiriamas Bizantijos imperatoriui Maurikijui, valdžiusiam 582–602 m.). Istorikas *Warren Treadgold* teigė, kad šis laipsnis ir atitinkami kariniai junginiai jau egzistavo imperatoriaus Zenono, valdžiusio 474–499 m., laikais. *Stratēgikon* laikais lauko armiją (kuria vadovaudavo strategas) paprastai sudarydavo trys *merai* (kiekviename po 5-7 tūkstančius karių). Kiekvieną *merą* sudarydavo kelios moiros, kurioms vadovaudavo duksai (*doux*) ir kurias sudarydavo keletas tagmų ar bandų.

Šis skirstymas išliko ir vėlyvosios Bizantijos armijoje, nors jau VIII a. terminas *merarchēs* imtas vartoti rečiau, vietoj vis dažniau vartotas *[[turmarchas]]* (). *Merus* tiek specialiojoje, tiek bendrinėje kalboje vis dažniau imta vadinti *[[turma|turmomis]]* ( 'spiečius'). Terminų *μέρος* ir *turma* tapatumą paliudija ir imperatoriaus Leono VI Išminčiaus, valdžiusio 886–912 m., veikalas „Taktika“.
*Turmos* tuo metu buvo stambūs teritoriniai vienetai ir provincijų armijos korpusų *temų* () taktiniai daliniai. Kiekvieną *temą*, vadovaujamą stratego, paprastai sudarydavo trys *turmos*, o šias savo ruožtu sudarydavo *[[drungas|drungai]]* (senesniųjų *[[moira|moirų]]* analogai), o pastaruosius – bandos.
Skirtingose temose bandų dydžiai buvo skirtingi, skyrėsi ir bandų skaičius meruose. Todėl ir karių skaičius meruose/turmose svyravo nuo 1000 iki 5000.

Kartais (pvz., Filotėjaus „Kletorologione“) *merarchus* (*merarchēs*, kartais rašyta *meriarchēs* ()) skyrė nuo kitų *turmarchų*. Mokslininkas *John B. Bury* iškėlė mintį, kad IX–X a. *merarchas* buvo ypatinga pareigybė, kad merarchai buvo turmarchai, priskirti temų strategams kaip adjutantai ir padėjėjai, neturėję jų vadovaujamos teritorijos. Tuo jie skyrėsi nuo likusių dviejų „reguliariųjų“ turmarchų, kurie vadovavo savo turmoms.
Atradus Knoso merarcho antspaudą paaiškėjo, kad jie galėjo turėti priskirtas teritorijas, todėl Aleksandras Každanas savo knygoje „Oxford Dictionary of Byzantium“ atmetė *Bury* hipotezę. Karo istorikas Džonas heldonas (*John Haldon*) knygoje „Three Treatises on Imperial Military Expeditions“ praktiškai palaikė *Bury*, minėdamas *merarchus* kaip vadus *turmų*, kuriose buvo temų štabai. Pagal Heldoną tai paaiškino faktiškai žemesnį merarchų rangą lyginant su likusiais *turmarchais*, kadangi merarchai buvo ne savarankiški vadai, o strategų štabų nariai.

## Merarchai dabartinėje Graikijoje
Terminas *merarchas* vartojamas dabartinėje Graikijos armijoje. Merarchas () yra divizijos vado pareigos, nepriklausomai nuo jo turimo karinio laipsnio. Atitinkamai divizija vadinama ).

## Išnašos

## Šaltiniai
* 
* 
* 
*
Adamsheidė

**Adamsheidė** (, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. ***Abelinas***, ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Oziorsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Novostrojevo kaimo gyvenvietės kaimas.

## Istorija

Bartos žemės kaimo pavadinimas vokiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Darkiemio apskrities  valsčiaus centras. Priklausė Trempų parapijai. 1928 m. rugsėjo 30 d. prijungti Babelnas (1905 m. buvo 5 gyventojai), Frydrichsfeldė (*Friedrichsfelde*, nuo 1946 m. *Zapoljė*, 1905 m. buvo 35 gyventojai), Luiziana (*Louisiana*, nuo 1938 m. *Luisenpark*, nuo 1946 m. *Malojė Belabino*, 1905 m. buvo 36 gyventojai) ir Zonenbergas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Darkiemio rajono (), vėliau Oziorsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Nekrasovo apylinkės kaimas.

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
* Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
* Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.
Fanipalis

**Fãnipalis**  (; arba ***Fanipolis***, ) – miestas Baltarusijoje, Minsko srityje, Dziaržynsko rajone, 24 km į pietvakarius nuo Minsko. Yra geležinkelio stotis prie Maskvos–Bresto geležinkelio, netoliese praeina Minsko–Bresto plentas. Maisto, statybinių medžiagų gamybos pramonė.

## Istorija

Fanipalis šaltiniuose minimas nuo 1856 m., taip pat minimas kaip ***Čečynas*** (). Gyvenvietę 1870 m. pasiekė geležinkelis. XIX a. vietovė priklausė Minsko apskričiai. Fanipalyje 1965 m. atidaryta tiltų gelžbetonio gamykla, nulėmusi spartų gyventojų skaičiaus augimą. 1984 m. suteiktas miesto statusas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Miesto svetainė 
* Nuotraukos
Šota Rustavelis

**Šota Rustavelis** (; apie 1172 m. Rustavis, Gruzija – 1216 m. Jeruzalė) – gruzinų poetas, vienas reikšmingiausių Viduramžių literatų. Rūmų epo „Karžygys tigro kailiu“ () autorius.

## Biografija
Būdamas vaikas neteko tėvų, užaugo pas dėdę vienuolį. Studijavo graikų kalbą. Vėliau gyveno Jeruzalėje. Buvo žinomas ir kaip filosofas ir astrologas. Poezija atspindi kinų, persų ir graikų filosofiją.

## Literatūra
* Giorgi Arabuli: *Šot’a Rust’velis biograp’ia k’art’ul mec’nierebaši* [Biografija gruzinų moksle]. Merani, Tbilisis, 1992 m..

## Nuorodos

*