open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Bombardier CRJ200

**Bombardier CRJ100 ir CRJ200** (gamyklinis pavadinimas CL-600-2B19), dėl tarpusavio panašumų dažniausiai įvardijami vienu terminu CRJ100/200 – kompanijos Bombardier Aerospace (Kanada) 1992-2006 m. gaminti siaurafiuzeliažiai, dvimotoriai regioninės ir verslo klasės lėktuvai. 

Lėktuvas sukurtas Canadair Challenger pagrindu. Pirmasis modelis CL-600 buvo pradėtas kurti 1989 m. 

Du šios serijos modeliai skyrėsi tik varikliais - į CRJ 100 montuoti General Electric CF34-3A1, į CRJ 200 ekonomiškesni General Electric CF34-3B1. Taip pat keleto JAV aviakompanijų užsakymu gamintas mažesnės keleivių talpos variantas CRJ 440.

1999 m. CRJ100/200 pagrindu buvo pradėti gaminti prailginto fiuzeliažo modeliai su modernesne avionika, varomi galingesniais 56-60 kN traukos to paties CF34 variklio modifikacijomis (GE CF34-8C5B1, GE CF34-8C5, GE CF34-8C5A1), - CRJ700, CRJ900, CRJ1000, paprastai priskiriami vienai šeimai - CRJ700 arba CRJ700/900/1000.

Standartinė CRJ100/200 talpa - 50 keleivių, keleivių salono komponuotė - 2+2. 

CRJ100 ir CRJ200 gali pasiekti maksimalų 0,74 Macho greitį bei nuskristi iki 3 713 km.

2015 m. liepos mėn. buvo naudojami 563 CRJ100 ir CRJ200. Pagrindiniai operatoriai: SkyWest Airlines (167 vnt.), Expressjet (78), Endeavor Air (43), Air Wisconsin (71), PSA Airlines (35), Jazz Aviation (25), RusLine (17), Air Nostrum (10), SA Express (10), SCAT (6).

## Techniniai duomenys

## Šaltiniai
Čigonės akmuo

**Čigonės akmuo** (*Ringailių akmuo su „Marijos pėda”*, arba  su *„Čigonės pėda“*) – Kaišiadorių rajono savivaldybės saugomas mitologinis paminklas, esantis Nemaitonių seniūnijoje, Ringailių kaime. Riedulys yra prie kelio iš Nemaitonių į Ringailius, pavažiavus apie 1 km nuo Nemaitonių, kairėje pusėje, 0,65 km į pietvakarius nuo Alsyčios upelio kairiojo kranto, bevardžio upelio dešiniajame krante. Nepažymėtas, guli pašlaitėje tarp krūmokšnių, siauros daubos krante, sunkiai surandamas. Orientyras – šalia esanti vandens pralaida, kuria pereinamas šalikelės griovys miškelio pakraštyje.

1992 m. paskelbtas saugomu gamtos paveldo objektu. Į Respublikinės reikšmės archeologijos paminklų sąrašą akmuo (AR1960) įrašytas 1992 m. Į Nekilnojamųjų kultūros vertybių registro mitologinių vietų sąrašą akmuo (M62) įrašytas 1998 m.

Ringailiuose stūksantis alkakmenis yra vadinamas Čigonės, Čigonkos akmeniu, turi ir kitą pavadinimą – akmuo su „Marijos pėda”. Akmuo virš žemės iškilęs 55–60 cm. Jo viršus horizontalus, primena netaisyklingą keturkampį, 200×210 cm dydžio. Vidurinėje dalyje yra 12 cm ilgio, 3–4,5 cm pločio ir 2 cm gylio pėdelė, nukreipta į šiaurę–šiaurės vakarus.

## Legendos

Pasakojama, kad čia stovėjusi Marija ir nusimušusi vieną pirštą. Dar pasakojama, kad šioje vietoje sušalusi čigonė su vaiku. Kad čigonas užmušęs savo žmoną ir čia palaidojęs. Be to, žmonės pasakojo matydavę, kad iš greta esančios griovos ūkanotą rytą išeina čigonė, atsisėda ant to akmens ir šukuoja plaukus.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras  
* Apie Čigonės akmenį ''Kaišiadorių enciklopedijoje''
Marokas olimpinėse žaidynėse

**[[Marokas]] [[olimpinės žaidynės|olimpinėse žaidynėse]]** debiutavo 1960 m. ir nuo to laiko siuntė savo sportininkus dalyvauti visose paskesnėse olimpinėse žaidynėse, išskyrus 1980 m. vasaros žaidynes, kurias Marokas boikotavo taip palaikydamas JAV. Šalis taip pat boikotavo 1976 m. vasaros žaidynes, atšaukdama jau išsiųstą delegaciją. Taip pasielgdama šalis prisijungė prie kitų Afrikos šalių boikoto prieš Naujosios Zelandijos dalyvavimą, po to kai N. Zelandijos regbio rinktinė „All Blacks“ surengė su olimpinėmis žaidynėmis nesusijusį mačą su apartheidine rinktine iš Pietų Afrikos Respublikos. Tik vienas šalies sportininkas suspėjo varžytis savo rungtyje prieš Marokui pasitraukiant iš žaidynių: Abderahim Najim dalyvavo vyrų lengvojo svorio bokso rungtyje, bet pralaimėjo savo pirmąjį ir vienintelį mačą.

Marokas taip pat dalyvauja žiemos olimpinėse žaidynėse nuo 1968 m.

2014 m. duomenimis, Maroko sportininkai iš viso yra pelnę dvidešimt du medalius, denyniolika iš jų lengvojoje atletikoje ir tris – bokse. Daugiausiai medalių šaliai pelnė šie sportininkai: Hicham El Guerrouj (du aukso ir vieną sidabro) ir Saïd Aouita (vieną aukso ir vieną sidabro). Jauniausia šalies olimpietė buvo 1988 m. žiemos olimpiadoje dalyvausi 15-metė slidininkė Lotfi Housnialaoui, o vyriausias olimpietis – 53-jų fechtuotojas Charles Benitah, dalyvavęs 1960 m. olimpiadoje.

Maroko nacionalinis olimpinis komitetas TOK pripažintas 1959 m. 

## Medalininkai

## Šaltiniai
Päivi Paunu

**Päivi Paunu** (g. 1946 m. rugsėjo 20 d. Helsinkyje – m. 2016 m. gruodžio 16 d.) buvo Suomijos dainininkė.

1966–1968 metais Päivi mokėsi teatro mokykloje. 1966 m. išleido debiutinį albumą „Päivi Paunu“ ir greitai tapo žinoma dainininkė Suomijoje.

Su grupe Kim Floor 1972 m. Eurovizijos dainų konkurse su daina „Muistathan“ užėmė 12 vietą, surinkę 78 taškus.

1980 metais baigė Helsinkio universitetą, vėliau dirbo logopede. Mirė 2016 m. gruodžio 16 d. nuo vėžio.

## Diskografija
* *Päivi Paunu* (1966)
* *Päivi* (1969)
* *Uskon päivään kauniimpaan* (1972)
* *Hei vain* (1973)
* *Huomiseen mä luotan vieläkin* (1973)
* *Jos rakkaus jää* (1977)
* *Arkinen hartaus* (1986)
* *20 suosikkia: Oi niitä aikoja* (1996)
* *Oi niitä aikoja – Kootut levytykset 1966–1971* (2010)

## Nuorodos

* Päivi Paunu svetainėje *Discogs*

|-
Kėdainių Viešpaties Atsimainymo parapija

**Kėdainių Viešpaties Atsimainymo parapija** – viena iš Kauno stačiatikių dekanato parapijų, Kėdainiuose. Parapijai priklauso Kėdainių Viešpaties Atsimainymo cerkvė ir Raseinių Švč. Trejybės cerkvė.

## Istorija

1846 m. caro Nikolajaus I įsakymu Kėdainiuose buvo įkurta stačiatikių parapija. Per I pasaulinį karą didelė dalis parapijiečių pasitraukė į Rusiją. Parapija savo veiklą atnaujino 1918 m. lapkričio mėnesį. 1937 m. parapijoje buvo 341 tikintysis. Po II pasaulinio karo liko 230 tikinčiųjų. 1947 m. parapija oficialiai įregistruota sovietų valdžios. 

## Nuorodos

* Parapijos rekvizitai.

## Literatūra

* G. Szlewis, Православные храмы Литвы, Свято-Духов Монастыр, Vilnius 2006, ISBN 9986-559-62-6
Moshe ben Shimon Margalit

**Mozė ben Simonas Margolitas** (1710 m. Kėdainiuose, Abiejų Tautų respublika  – 1780 m. Broduose, Abiejų Tautų respublika) – rabinas, Talmudo ir Toros aiškintojas.

## Biografija

Gimė 1710 m. Kėdainiuose. Per savo gyvenimą parašė kelis Talmudo ir Toros aiškinimus, žymiausias *Pnei Moshe* (Mozės veidas), kuriame stengėsi palengvinti Talmudo skaitymą. Antrajame Talmudo aiškinimo darbe *Mareh Panim* (Veido rodymas) tyrinėja Talmudo teisę. Jo aiškinimą vėliau perėmė rabinai David ben Naphtali Fränkel ir Yaakov Dovid Wilovsky. Mirė 1780 m. Broduose, dab. Ukrainoje.

## Literatūra

* Margalioth, Mordechai (1949–1950). Encyclopedia of Great Men in Israel. Joshua Chechik and Mossad ha-Rav Kook. pp. 1124–1127.
* Günter Stemberger, Einleitung in Talmud und Midrasch, München 1992
Johann Kasimir von Monkewitz

**Johanas Kazimieras fon Monkevicas** (1722 m. Kėdainiuose, Abiejų Tautų respublika  – 1789 m. Biukeburge, Prūsijos karalystė) – karininkas, leitenantas.

## Biografija

Gimė 1722 m. Kėdainiuose. 1744-1745 m. kovėsi Antrajame Silezijos kare. 1753 m. paskirtas karabinierių rotmistru. 1755 m. liepą tapo Šaumburgo ir Lipės žemių kunigaikščio Vilhelmo]] būrio leitenantu. 1756-1763 m. kovėsi Septynerių metų kare. Septynerių metų kare pasižymėjo drąsa ir narsa, jo vadovaujamas būrys dalyvavo įvairiuose mūšiuose Vestfalijoje. Mirė 1789 m. Biukeburge.

## Literatūra

* G. W. v. Düring: Geschichte des Schaumburg-Lippe-Bückeburgischen Karabinier- und Jäger-Korps. Berlin, Posen und Bromberg 1828. – Zur Erinnerung an den Herrn von Monkewitz von H. F. Froriep, Bückeburg 1789 (in der Bibliothek des Gymnasiums zu Bückeburg).
* C. v. Decker, F. v. Ciriacy, L. Blessson: Zeitschrift für Kunst, Wissenschaft und Geschichte des Krieges. Berlin, Posen und Bromberg 1828.
* Justus Friedrich Froriep: Zur Erinnerung an den Herrn Oberlieutenant Joh. Casimir von Monkewitz, ehemaligem Befehlshaber des Bückeburgischen Karabiniers- u. Jäger-Korps. Bückeburg 1789.
* Bernhard von Poten: Monkewitz, Johann Kasimir von. In: Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Band 22, Duncker & Humblot, Leipzig 1885, S. 169–171.
Vincentas Budrevičius

**Vincentas Budrevičius** (1795 m. Kėdainiuose, Abiejų Tautų respublika – 1850 m. Panafidine, šalia Tverės, Rusijos imperija) – filaretas, filomatas, mokytojas.

## Biografija

Gimė 1795 m. Kėdainiuose. Vilniaus universiteto Fizikos-matematikos fakulteto studentas, vėliau – filosofijos magistras. 1820 m. prisijungė prie filomatų. Teismo sprendimu buvo ištremtas į Rusijos gilumą. Vėliau mokytojavo Kostromos ir Tverės gimnazijose. Adomas Mickevičius jam paskyrė baladę „Trys Budriai". Tarp žymių Lietuvos medžioklių jį paminėjo ir „Pone Tade": „Budrevičius su lokiu eidavo imtynių". Mirė 1850 m. Panafidine, šalia Tverės.

## Nuorodos

* VILNIAUS UNIVERSITETO FILOMATAI IR FILARETAI

## Šaltiniai
Senior Sachs

**Senjoras Zachsas** (1816 m. birželio 17 d. Kėdainiuose, Rusijos imperija – 1892 m. lapkričio 18 d. Paryžiuje, Prancūzija) – mokytojas, rašytojas, filosofas.

## Biografija

Gimė 1816 m. birželio 17 d. Kėdainiuose. Kai jam buvo vieneri metai jo tėvas Čemachas Zachsas tapo Žagarės rabinu. Jaunystėje domėjosi hebrajų literatūra. Iš Žagarės išvyko mokytis į Vosyliškes, vėliau jau pats dirbo hebrajų mokytoju Dubne ir 1839 m. atvyko mokyti į Brodus. Dvejus metus pradirbęs Broduose parašė straipsnį apie Rusijos žydų švietimo sistemą ir išsiuntė rašytojui Isaak Markus Jost. Grįždamas į Žagarę buvo suimtas dėl paso neturėjimo ir pasodintas 5 mėnesiams į Kremeneco kalėjimą. Paleistas 6 mėnesius pagyveno Žagarėje ir tada buvo pakviestas mokytojauti į Raseinius, kur dirbo iki 1843 metų. 1844 m. išvyko studijuoti į Berlyną, kur lankė filosofo Friedrich Wilhelm Joseph Schelling paskaitas. 1856 m. rusų baronas Joseph Günzburg pasikvietė jį dirbti į Paryžių ir tapti jo privačiu bibliotekininku ir vaikų mokytoju. Gyvendamas Paryžiuje parašė nemažai filosofinių darbų Mirė 1892 m. lapkričio 18 d. Paryžiuje.

## Nuorodos

* Biografija (ang.)
Moshe Leib Lilienblum

**Mozė Lilienbliūmas** (1843 m. spalio 22 d. Kėdainiuose, Rusijos imperija – 1910 m. vasario 12 d. Odesoje, Rusijos imperija) – Lietuvos žydų kilmės mokytojas, rašytojas.

## Biografija

Gimė 1843 m. spalio 22 d. Kėdainiuose, amatininko šeimoje. Nuo 1855 m. mokėsi Kėdainių ir Ukmergės ješivose. 1865 m. Ukmergėje atidarė savo ješivą. Bet vietiniai pavyduoliai apkaltino Lilienbliumą laisvamaniškumu, ypač už tai, kad vadovavo jaunimo bibliotekai. Dėl vis stiprėjančios konfrontacijos 1869 m. Lilienbliumas išvyko į Odesą.

 

1871 m. tapo jidiš kalba leidžiamo laikraščio „Kol mavaser“ redaktoriumi. Straipsnių serijoje „Žydų gyvenimo klausimai“ kritikavo vaikus žalojantį auklėjimą, negebėjimą prisitaikyti modernėjančiame pasaulyje, žydų moterų užguitumą. Lilienbliumas kovojo už žydų lygias teises su kitais gyventojais, kad jos žydų terpėje gali užtikrinti progresą. Didelį poveikį žydų bendruomenei turėjo jo 1876 m. su menine įtaiga ir nuoširdumu parašyta knyga – išpažintis „Chatt‘ot ne‘urim“ (Jaunystės nuodėmės). Bet 1880 m. Rusijos imperijos pietuose nuvilniję pogromai jį įtikino, kad europietiškas antisemitizmas kyla iš to, kad į juos žiūrima kaip į svetimą elementą, lygios teisės ar asimiliacija ne viską gali nulemti. Lilienbliumas iki L. Pinskerio siūlė iš turkų atpirkti Palestiną ir ten apgyvendinti žydus. Dideles viltis dėjo į inteligentiją. Lilenbliumas tapo Choveve Cion vadovu visoje Rusijoje. Buvo praktinio sionizmo šalininkas. Dažnai cituojama jo klasika tapusi frazė: „Viena ožka įsigyta Pažadėtoje Žemėje svarbesnė už dešimtį gimnazijų“. 

1881 m. kartu su  H. Šapira ir Leon Pinsker Odesoje įsteigė Hibbat Cion skyrių. Jis pasidarė aktyvus agitatorius, kritikavo palestinofilus - mistikus, autonomizmo idėjos šalininkus. Būdamas karštas palestinofilas, siekė patraukti kuo daugiau žydiškos bendruomenės, todėl rašė ir jidiš bei rusų kalbomis. 1881 m. parašė rusų kalba knygą „Žydų klausimas ir Palestina“ , 1884 m. „ Apie žydų tautos grįžimą į senųjų tėvų Šventąją žemę“, 1889 m. -  „Palestinofilija, sionizmas ir jo priešininkai“ ir kt. Lilienbliumas į literatūrą žiūrėjo kaip į įtikinėjimo priemonę ir ir turėjo didžiulę įtaką Rusijos žydų bendruomenėms. Mirė 1910 m. vasario 12 d. Odesoje.

## Nuorodos

* Biografija (ang.)

## Šaltiniai
Avrohom Eliyahu Kaplan

**Avrohomas Elijahu Kaplanas** (1890 m. Kėdainiuose, Rusijos imperija – 1924 m. Berlyne, Veimaro respublika ) – rabinas.

## Biografija

Gimė 1890 m. Kėdainiuose. Vaikystėje mokėsi Telšių ješivoje. Šešiolikos metų išvyko mokytis į Kelmės ješivą. Pasimokęs kelis mėnesius išvyko mokytis į Vilijampolės ješivą, kur mokėsi 7 metus. 1920 m. paskirtas Berlyno rabinų seminarijos roš ješiva. Parašė kelis darbus, kuriuose siekė suderinti žydų musarų judėjimo filosofiją su Hasidiniu judaizmu. Mirė 1924 m. Berlyne.

## Nuorodos

* Biografija (ang.)
Wacław Daszkiewicz

**Vaclav Daškevič** (1893 m. sausio 24 d. Kėdainiuose, Rusijos imperija – 1958 m. sausio 18 d. Maskvoje, TSRS) – TSRS pulkininkas, Lenkijos Liaudies respublikos kariuomenės brigados generolas.

## Biografija
Gimė 1893 m. sausio 24 d. Kėdainiuose. Prieš I pasaulinį karą dvejus metus mokėsi Kauno agronomijos mokykloje. 1914 m. rugpjūtį įstojo į Rusijos imperijos kariuomenę. 1916 m. mokėsi Pskovo karininkų mokykloje. 1917 m. prisijungė prie Rusijos imperijos kariuomenės lenkų pulko. Dalyvavo 1917 m. Vasario revoliucijoje ir Spalio revoliucijoje, po kurios tapo Minsko pašto komisaru. Kovojo raudonųjų pusėje Rusijos pilietiniame kare, kovėsi prieš lenkus Lenkijos-sovietų kare. 1935 m. gruodį tapo pulkininku. Nuo 1944 m. balandžio 15 d. dalyvavo Lenkijos Liaudies respublikos kariuomenės pratybų organizavime. 1945 m. gruodžio 14 m. paskirtas Lenkijos Liaudies respublikos kariuomenės brigados generolu. 1946 m. gruodžio 28 d. pasitraukė iš Lenkijos kariuomenės. Mirė 1958 m. sausio 18 d. Maskvoje. Apdovanotas Lenino ordinu.

## Literatūra

* Janusz Królikowski, Generałowie i admirałowie Wojska Polskiego 1943-1990 t. I: A-H, Toruń 2010, s. 313-315.
Feliksas Barasevičius

**Feliksas Barasevičius** (1894 m. rugsėjo 12 d. Kėdainiuose, Rusijos imperija – 1918 m. balandžio 12 d. Maskvoje, TSRS) – TSRS karininkas, revoliucionierius.

## Biografija

Gimė 1894 m. rugsėjo 12 d. Kėdainiuose, staliaus šeimoje. Anksti mirus tėvui metė mokyklą ir pradėjo dirbti. 1915 m. paimtas į Rusijos imperijos kariuomenę. 1917 m. kovojo raudonųjų pusėje Rusijos pilietiniame kare. Vėliau paskirtas į Varšuvos revoliucinį pulką. Žuvo 1918 m. balandžio 12 d. Maskvoje, kai Varšuvos revoliuciniui pulkui buvo skirta užduotis sunaikinti Maskvos Donsko gatvėje įsikūrusius anarchistus. Palaidotas Nekropolyje prie Kremliaus sienos.

## Literatūra

* Абрамов Алексей. У Кремлёвской стены. – М., Политиздат, 1988. ISBN 5-250-00071-1
Romuald Figuier

**Romuald Figuier** (g. 1941 m. gegužės 5 d. *Saint-Pol-de-Léon*, Finisteras, Bretanė) – prancūzų dainininkas, geriau žinomas tiesiog kaip **Romuald**.

1964 metais Romuald atstovavo Monakui 1964 m. Eurovizijos dainų konkurse su daina „Où sont-elles passées“ () ir užėmė 3 vietą.

Romuald įvairiuose tarptautiniuose konkursuose yra atstovavęs Monakui, Andorai, Prancūzijai ir Liuksemburgui. 1968 m., kaip Andoros atstovas, jis III tarptautiniame dainų festivalyje, kuris vyko Rio de Žaneire (Brazilija), užėmė 5 vietą. Po metų dar kartą pasirodė tame pačiame festivalyje, vėlgi atstovaudamas Andorai, ir dar kartą užėmė 5 vietą.

1969 m. Eurovizijoje, atstovaudamas Liuksemburgui, su daina „Catherine“ užėmė 11 vietą, surinkdamas 7 taškus.

Trečiąjį kartą Eurovizijoje dalyvavo 1974 metais – šį kartą kaip Monako atstovas. Konkurse jis pasirodė su daina „Celui qui reste et celui qui s’en va“ (). Iš teisėjų gavęs 14 taškų, Romuald užėmė 4 vietą.

1973 m., jau kaip Prancūzijos atstovas, Romuald tarptautiniame dainų festivalyje Čilėje su daina „Laisse-moi le temps“ () užėmė 2 vietą ir pelnė geriausio atlikėjo prizą. Vėliau šį kūrinį visame pasaulyje išgarsino Frenkas Sinatra, perdainavęs jį anglų kalba („Let me Try Again“).

## Diskografija
* 1963: Ma plus belle année
* 1964: Où sont-elles passées?
* 1964: Le temps des vacances
* 1965: Cow-boy
* 1965: C’est pas une vie
* 1965: Tout s’arrange quand on s’aime
* 1966: Passeport pour le soleil
* 1967: Chanson pour l'étrangère
* 1967: Je siffle ça
* 1968: Une rose à la mer
* 1969: Catherine
* 1969: Tous les printemps du monde
* 1971: Jesus Cristo
* 1972: Dis un petit mot
* 1972: Coeur de papillon
* 1973: Viens rêver sur l’eau
* 1974: Celui qui reste et celui qui s’en va
* 1975: Corps à corps
* 1975: L’adoption
* 1976: Malicia
* 1979: Tous les métros ratés
* 1984: Congo

## Nuorodos
* Daina ''Celui qui reste et celui qui s’en va''

|-
Stanisław Stomma

**Stanislav Stoma** (1908 m. sausio 18 d. Kėdainiuose, Rusijos imperija – 2005 m. liepos 21 d. Varšuvoje, Lenkija) – Lenkijos teisininkas, politikas, Lenkijos Seimo narys 1957-1976 m., Lenkijos senato narys 1989-1991 metais.

## Biografija
Gimė 1908 m. sausio 18 d. Kėdainiuose. 1928-1932 m. mokėsi teisę Vilniaus universitete. 1937 m. tapo mokslų daktaru, 1947 m. habilituotu mokslų daktaru. Po karo iki 1950 m. dirbo Krokuvos universiteto kriminalinės teisės departamente. Buvo įvairių universitetinių žurnalų steigėjas ir redaktorius. Priklausė Varšuvos katalikų inteligentijos klubui. 

Dirbdamas Lenkijos Liaudies respublikos seime buvo vienas iš iniciatorių vokiečių ir lenkų santykių atšilimui skatinti. 1988 m. už nuopelnus vokiečių ir lenkų santykių atšilimui apdovanotas Vokietijos Federacinės Respublikos ordinu „Už nuopelnus“. 1994 m. apdovanotas Baltojo erelio ordinu. Mirė 2005 m. liepos 21 d. Varšuvoje. Sūnus antropologas Ludwik Stomma.

## Nuorodos

* Biografija (lenk.)

## Literatūra

* Wolfgang Pailer: Stanislaw Stomma. Nestor der polnisch-deutschen Aussöhnung. Bouvier, Bonn 1995, ISBN 3-416-02515-6.
Józef Żylewicz

**Juzef Žylevič** (1912 m. spalio 3 d. Kėdainiuose, Rusijos imperija – 1961 m. rugpjūčio 13 d. Gdanske, Lenkijos Liaudies Respublika) – Lenkijos lengvaatletis, bėgikas, treneris. 

## Biografija
1935 m. Vilniuje vykusiame Lenkijos lengvosios atletikos čempionate 800 m ir 1500 m bėgimo rungtyje laimėjo bronzą. 1936 m. Balstogėje vykusiame Lenkijos lengvosios atletikos čempionate 800 m bėgimo rungtyje laimėjo bronzą, o 1500 m sidabrą. 1938 m. Varšuvoje vykusiame Lenkijos lengvosios atletikos čempionate 800 m bėgimo rungtyje laimėjo bronzą. Nuo 1973 m. Gdanske organizuojamas bėgimas skirtas J. Žylevičiui atminti. 

## Nuorodos

* Biografija (lenk.)

## Literatūra

* Henryk Kurzyński, Stefan Pietkiewicz, Janusz Rozum, Tadeusz Wołejko: Historia Finałów Lekkoatletycznych Mistrzostw Polski 1920-2007. Konkurencje męskie. Szczecin - Warszawa: Komisja Statystyczna PZLA, 2008. ISBN 978-83-61233-20-6.
Jovita Jutelytė

**Jovita Jutelytė** (g. 1971 m. kovo 9 d. Kėdainiuose, Lietuvos TSR) – Lietuvos krepšininkė, Europos čempionė.

## Pasiekimai

* Lietuvos Moterų krepšinio lyga:2004, 2005 3 vieta
* Baltijos Moterų krepšinio lyga: 2005 2 vieta
* Europos čempionė: 1997

## Nuorodos

* Profilis www.basketnews.lt
Vladislavas Jeronimas Sanguška

Kunigaikštis **Vladislavas Jeronimas Adamas Sanguška-Kovelskis** (; 1803 m. rugsėjo 20 d., Slavuta, Ukraina – 1870 m. birželio 15 d., Kanai, Prancūzija) – Lenkijos socialinis-politinis veikėjas, 1831 m. sukilimo dalyvis. Slaptasis imperatoriaus patarėjas. Filantropas.

## Biografija

Senos ir turtingos kunigaikščių Sanguškų giminės atstovas, herbo „Pogon“ savininkas. Lenkijos įgulos vado, kunigaikščio Eustachijaus Erazmo Sanguškos (1768–1844) ir kunigaikštytė Klementinos Marijos Terezos Čartoriskos (1780–1852) antrasis sūnus. Kunigaikščio Eustachijaus Romano Sanguškos jaunesnysis brolis.

Dalyvavo 1831 m. sukilime. Po pralaimėjimo išvažiavo į Haličą, kuris tada įėjo į Austrijos-Vengrijos sudėtį.

Aktyvus visuomeninio-politinio gyvenimo dalyvis. Konservatyvus politikas. Buvo renkamas deputatu (ambasadoriumi) į Haličo seimą, Austrijos-Vengrijos valstybinio nacionalinio parlamento, buvo Austrijos Lordų Rūmų parlamento narys.

Geras specialistas ir arklių mylėtojas. Įkūrė didelę arklidę arabiškų žirgų veisimui Gumniske (dabar Tarnuvo miesto rajonas) ir Klikove. Daugelio Haličo draugijų narys, vienas iš dailės mėgėjų draugijos Krokuvoje įkūrėjų ir pirmininkas (1854–1869 m.).

## Šeima ir vaikai

1829 m. liepos 7 d. vedė kunigaikštytę Izabelę Mariją Liubomirskaitę (1808–1890), Austrijos pakamario ir Krokuvos departamento prefekto, kunigaikščio Henriko Liudviko Liubomirskio (1777–1850) ir kunigaikštytės Terezos Čartoriskos (1785–1868) dukterį, nuo santuokos gimė penki vaikai:
* Romanas Damianas Sanguška (1842–1917)
* Pavelas Romanas Sanguška (1834–1876)
* Jadvyga Klementina Sanguškaitė (1830–1918), Adomo Stanislovo Sapiegos (1828–1903) žmona nuo 1852 metų
* Eustachijus Stanislavas Sanguška (1842–1903)
* Ana Teofilė Sanguškaitė (1858–1912).

Mirė Prancūzijos Kanuose. Palaidotas senose kapinėse Tarnuve.

## Nuorodos
* Vladislavas Jeronimas Sanguška Rodovido saite
* Stary Cmentarz w Tarnowie
Rita Yahan-Farouz

**Rita Yahan-Farouz** (, , žinoma kaip **Rita**; g. 1962 m. kovo 24 d. Teherane) – populiari Izraelio pop dainininkė ir aktorė. Atlikėja taip pat žinoma ir Irane.

## Biografija

Rita gimė ir užaugo Teherane. 1970 metais su šeima persikėlė į Izraelį ir apsigyveno Ramat Hašarone, prie Tel Avivo.

Trejus metus tarnavusi armijoje (1982–1985), mokėsi Beit Zvi teatro mokykloje. 1986 metais išleido debiutinį albumą „Rita“, kuris buvo parduotas daugiau nei 120 000 kopijų tiražu ir tapo triskart platininiu. Tais pačiais metais ji dalyvavo Izraelio nacionalinėje atrankoje į Euroviziją (dar žinoma kaip *Kdam-Eurovision*), kur su daina „Shvil Habricha“ finale užėmė 4 vietą. 1987 metais Rita išleido pirmąjį albumą anglų kalba „Breaking Those Walls“. Albumą daugiausiai sudaro kūrinių iš debiutinio albumo „Rita“ anglų k. versijos. Nors albumas Izraelyje tapo auksiniu (parduota 20 000 kopijų), tačiau tarptautinės sėkmės nesulaukė.

1990 m. Rita buvo išrinkta Izraelio atstove 1990 m. Eurovizijoje. Konkurse atlikusi kūrinį „Shara Barkhovot“, atlikėja su 16 taškų užėmė 18 vietą.

1980–2008 m. Rita buvo ištekėjusi už populiaraus dainininko, kompozitoriaus ir klavišininko Rami Kleinstein, pora turi dvi dukras – Meshi ir Noam.

## Diskografija
* *Rita* (1986)
* *Breaking Those Walls* (1987)
* *Yamey Ha-Tom* (1988)
* *Ahava Gdola* (1994)
* *Tahanot BaZman* (1996)
* *Tiftah Halon* (1999)
* *Time for Peace* (2000)
* *Rita & Rami On Stage* (2001)
* *Hamtsan* (2003)
* *One Live* (2007)
* *Remazim* (2008)
* *Ha’Smachot Shellanu* (2012)

## Nuorodos

* Oficiali svetainė

|-
Anastasija Kalmanovič

**Anastasija Briliova-Kalmanovič** (g. 1972 m. liepos 12 d. Kėdainiuose, Lietuvos TSR) – Rusijos aktorė, muzikos prodiuserė.

## Biografija
Gimė 1972 m. liepos 12 d. Kėdainiuose, karininko Nikolajaus Briliovo šeimoje. Studijavo šiuolaikinį meną Latvijos universitete. Buvo rusų dainininkės Zemfiros muzikos prodiuserė. Buvo susituokusi su verslininku Šabtajumi Kalmanovičiumi, 1998 m. susilaukė dukters Danielos, bet su vyru išsiskyrė 2000 metais. Po kiek laiko susituokė su didžėjumi Fiodoru Fominu, su kuriuo susilaukė sūnaus Tichono 2010 metais.  Nuo 2003 m. muzikos grupės *TOKiO* muzikos prodiuserė. 

## Filmografija

* 2002 — В движении
* 2003 — Стилет
* 2004 — На вираже
* 2004 — Человек-амфибия. Морской дьявол
* 2005 — Обречённая стать звездой — Майя Баринова
* 2006 — Псевдоним *Албанец*
* 2007 — Самый лучший фильм
* 2008 — Ранетки
* 2008 — Королева льда

## Nuorodos

* Filmografija www.imdb.com svetainėje
* Biografija (rus.) 
* Anastasija Kalmanovič susilaukė sūnaus!
* Buvusią Š.Kalmanovičiaus žmoną įsiutino kalbos, jog ją vyrui padovanojo kriminalinis autoritetas
* Kova dėl paliktų milijonų
* Teismas leido A.Kalmanovič matytis su dukterimi 
* Nerimsta kova dėl Š.Kalmanovičiaus dukters ir milijonų
* Nužudytojo Š.Kalmanovičiaus buvusi žmona Anastasija laukiasi antrojo vaiko
Rasa Žukauskaitė

**Rasa Žukauskaitė** (g. 1991 m. vasario 25 d. Kėdainiuose) – Lietuvos modelis.

## Biografija

Dalyvavo garsių mados namų ir dizainerių „Moschino“, „Kenzo“, „Lacoste“, „Dolce & Gabbana“, „Commuun“, „Balenciaga“, „Miu Miu“, „Louis Vuitton“ ir kitų kolekcijų pristatymuose. Ją fotografavo garsiausi mados žurnalai „Vogue“, „Metal“, „Muse“, „Numero“. 2010 m. tapo Prados mados namų reklamos veidu. 

## Nuorodos
* Elitiniu modeliu tapusi kėdainietė nusikarpo prestižines drabužių etiketes 
* Informacija apie modelį (ang.)
* Susiję straipsniai www.lrytas.lt
Tavanana

**Tavanana** (*Tawananna*, *Tavannana*) – hetitų karalienės titulas. Šį titulą turėdavo karaliaus žmona, kol būdavo gyva. Tik po jos mirties Tavananos titulas pereidavo jos dukrai ar naujajai karaliaus žmonai. Manoma, kad šis titulas atsirado iš pirmosios hetitų karalienės Tavananos vardo.

Hetitų monarchijos sistemoje karaliumi tapusio įpėdinio žmona netapdavo išsyk Tavanana, reikėdavo laukti, kol mirdavo ankstesnioji Tavanana. 

Tavanana buvo ne vien įvardijimą teikiantis titulas, ji turėjo savo pareigų:
* Ji valdydavo, kai karalius būdavo išvykęs į karą.
* Jis buvo aukščiausioji karalystės dvasininkė, kaip kad karalius būdavo aukščiausias Hetitų karalystės dvasininkas.
Pagrindinė Tavananos veikla buvo religinė. 

Pvz., hetitų Tavanana Puduhepa, Hatušilio III žmona, po vyro mirties ėmėsi atsakomybės palaikyti ryšius su Senovės Egipto valdančiąja šeima bei hetitų vasalinių valstybių valdovais.

Tavananos titulas buvo neatimamas, turimas iki mirties. Nauja karalienė šį titulą gaudavo tik po ankstesniosios Tavananos mirties. Todėl dažnai kildavo konfliktai tarp naujų karalienių ir jų posūnių, kurie paveldėdavo tikrąją valdžią karalystėje. Toksai konfliktas aprašytas dvikalbėje (akadų ir hetitų kalbomis) dantiraščio lentelėje, vadinamoje „Hatušilio I testamentas“.

## Nuorodos
Telšių Germantas

**Telšių Germantas** – Lietuvos ledo ritulio klubas iš Telšių, 1992-1998 m. žaidęs Lietuvos ledo ritulio lygoje. Komandos pavadinimas kilęs nuo Germanto ežero pavadinimo.

## Pasiekimai

## Nuorodos

* Profilis www.eurohockey.com
* Lietuvos ledo ritulio lygos rezultatai
Bredos atidavimas

**Bredos atidavimas** (kitaip **Ietys**, ) – vienas žymiausių ispanų baroko tapytojo Diego Velaskeso (1599–1660) paveikslų. Yra Prado muziejuje Madride. 

## Apie paveikslą
„Bredos atidavime“ vaizduojamas Bredos miesto gynėjų miesto rakto perdavimas Ispanijos karalystės armijai 1625 m. birželio 5 d. Nyderlandų nepriklausomybės karo metu. Diegas Velaskesas nutapė šį paveikslą praėjus apie 10 metų nuo įvykių ir pats jų nematė. Paveikslas buvo skirtas prašmatniam kambariui naujai pastatytuose *El Buen Retiro* karališkuosiuose rūmuose Madride. Kambarys turėjo būti dekoruotas 12 paveikslų, vaizduojančių Ispanijos karaliaus Pilypo IV pergales. 

„Bredos atidavimo“ scena skirta pabrėžti Ispanijos armijos pergalei ne vien mūšio lauke, bet ir moralinėje plotmėje. Ispanijos armijos generolas, genujietis Ambrozijus Spinola (itališkai Ambrodžas Spinola) beveik draugiškai padeda ranką ant peties miesto gynėjų vadui Justinui Nasau, prilaikydamas jį ir neversdamas žeminančiai atsiklaupti prieš nugalėtojus. Justinas Nasau įteikia Ambrozijui Spinolai Bredos miesto raktą po ilgalaikės apsiausties. Bredos užėmimas buvo viena iš nedaugelio Ispanijos pergalių prieš susikūrusią Nyderlandų valstybę. Pasidavimo sutartis išties buvo palanki nugalėtiesiems. Ji leido atsitraukti gynėjų armijos likučiams ir apsaugojo miestą nuo sunaikinimo ir plėšimų (vėliau Breda buvo užimta Nyderlandų kariuomenės ir pagal sutartis atiteko Nyderlandams).

Dviejų generolų susitikimas vaizduojamas be didelio pergalės patoso. Tikrasis susitikimas tikriausiai buvo visai kitoks. Karo laukai vaizduojami rūkstančių dūmų peizažu. Paveikslo dešinėje vaizduojama Ispanijos galybės trijų lygmenų alegorija: raitelių ietys (Ispanijoje paveikslas geriau žinomas pavadinimu *Las lanzas* − „ietys“), žemiau vaizduojami kareiviai ir pirmajame plane − arklys, nuo kurio tikriausiai yra nulipęs Ambrozijus Spinola. Kavalerija tuo metu buvo laikoma galingiausia kariuomenių jėga. Diegas Velaskesas asmeniškai pažinojo Ambrozijų Spinolą. Jis kartu su Spinola 1629 m. atvyko į Italiją. Paveiksle tikriausiai dailininkas atiduoda pagarbą generolui ir vaizduoja jį kaip kilnumo ir kario vertybių įsikūnijimą (Ambrozijus Spinola mirė 1630 m.). 

## Šaltiniai
* Prado muziejaus svetainė
* Cole, Bruce. Art of the Western World: From Ancient Greece to Post Modernism. Simon and Schuster, 1991. p. 174 
## Nuorodos
* smarthistory.khanacademy.org 
* wga.hu
Eustachijus Erazmas Sanguška

Kunigaikštis **Eustachijus Erazmas Sanguška**, (; 1768 m. spalio 10 d. – 1844 m. gruodžio 2 d.) – Lenkijos įgulos vadas, Podgorecko pilies valdininkas.

## Biografija

Senos ir turtingos Sanguškų giminės atstovas, vienintelis paskutinio Voluinės vaivados Jeronimo Jonušo Sanguškos (1743–1812) ir Sesilijos Uršulės Potockytės (1747–1772) sūnus. Mokėsi karinėje akademijoje Strasbūre, po to tarnavo Prancūzijos armijoje, į Lenkijos armiją priimtas rotmistru 1789 metais.

Rusijos-Lenkijos kare išsiskyrė Zelenco mūšyje ir tapo vienas iš pirmų 14-os paties garbingiausio Lenkijos karinio ordino *Virtuti Militari* kavalierių. Po lenkų pralaimėjimo priimtas į Rusijos tarnybą tuo pačiu laipsniu – brigadininkas, komandavo Kinsburgo dragūnų pulkui.

1794 metais, Kosciuškos sukilimo metu, prisijungė prie sukilėlių, buvo sukilėlių armijos generolas-majoras. Po sukilimo pralaimėjimo vėl priėmė Rusijos pilietybę, gyveno savo didžiuose dvaruose Voluinėje.

1812 metais įstojo į Prancūzijos karinę tarnybą, brigados generolu, buvo imperatoriaus Napoleono I palydos sudėtyje kampanijos į Rusiją metu kaip vienas iš trijų lenkų generolų-adjutantų imperatoriaus, kartu su Juozapu Kosakovskiu ir Liudviku Pacu. Garbingo legiono ordino kavalierius. Rusijoje jo turtas buvo konfiskuotas. 
 
1813 metais Napoleonas padarė Sangušką divizijos generolu. Po pralaimėjimo trečią kartą išvažiavo į Rusiją, imperatoriaus Aleksandro I buvo atleista ir iki gyvenimo galo gyveno savo dvaruose, kuriuos jam grąžino atgal. 

## Šeima ir vaikai
Buvo vedęs Mariją Klementiną Čartioriską. 1815 metais parašė atsiminimus, kurių sudėtyje yra, 1812 metų Tėvynės karo aprašymai. Atsiminimai išleisti Krokuvoje 1876 metais.

Sūnūs: Romanas ir Vladislavas.
Ligita Kinkevičienė

**Ligita Kinkevičienė** (g. 1976 m. birželio 20 d. Kėdainiuose, Lietuvos TSR) – Lietuvos krepšininkė.

## Pasiekimai

* Lietuvos Moterų krepšinio lyga: 2004, 2005 2 vieta
* Baltijos Moterų krepšinio lyga: 2004 2 vieta

## Nuorodos

* Profilis www.basketnews.lt
Konstantinas Puodėnas

**Konstantinas Puodėnas** (1923 m. kovo 11 d. Rokiškyje – 2009 m. gruodžio 22 d. Vilniuje) – Lietuvos ekonomistas, esperantininkas.

## Biografija

Gimė 1923 m. kovo 11 d. Rokiškyje. 1941 m. pradėjo studijuoti Vytauto Didžiojo universitete. 1944 m. pradėjo studijuoti lingvistiką ir literatūrą Vilniaus universitete. Baigęs mokslus dirbo buhalteriu įvairiose įmonėse. Dalyvavo Lietuvos esperantininkų bendrijos veikloje. Parengė lietuvių ir esperanto kalbų žodyną. Mirė 2009 m. gruodžio 22 d. Vilniuje, palaidotas Rokantiškių kapinėse.

## Darbai

**Esperanto-lietuvių kalbų žodynėlis* (Esperanta-litova vortareto, 1969)
**Esperanto-lietuvių ir lietuvių-esperanto kalbų žodynas* ("Esperanta-litova kaj litova-Esperanta vortaro", 1988 )
**Esperanto-lietuvių ir lietuvių-esperanto kalbų žodynas* ("Esperanta-litova kaj litova-Esperanta vortaro", en brajla skribo 10 libroj, 1990)

## Literatūra

* Vytautas Šilas, Jubileo de vortaristo Puodėnas, Litova Stelo, n-ro 2, 2008, p. 9-11
* Antanas Mekys, Esperanto en Litovio, parto tria, 1998, p. 85-86
Audrys Antanaitis

**Audrys Antanaitis** (g. 1959 m. balandžio 10 d. Palangoje) – Lietuvos žurnalistas, literatūrologas, kalbininkas.

## Biografija
Mokėsi Telšių 3-oje vidurinėje mokykloje. Už dalyvavimą pogrindinės bendrijos „Laisvės vyčiai“ veikloje pašalintas iš mokyklos ir nuteistas kalėti nepilnamečių kolonijoje. 1977 m. baigė Klaipėdos 9-ąją vidurinę mokyklą. 1977–1982 m. Vilniaus universiteto Filologijos fakultete studijavo lietuvių kalbos ir literatūros specialybę. 1982–1983 m. Šalčininkų rajono Poškonių aštuonmetės mokyklos direktorius. 1983–1985 m. Vilniaus 4-osios internatinės mokyklos auklėtojas. 1985–1990 m. Lietuvių kalbos ir literatūros instituto aspirantas, jaunesnysis mokslo darbuotojas. 1988–1989 m. laikraščio „Lietava“ redaktorius.

1990–1997 m. LR kultūros ir švietimo ministerijos Regioninių problemų ir Tautinių mažumų departamento prie LR Vyriausybės Ryšių su užsienio lietuviais skyriaus viršininkas. LR Seimo narių Felikso Palubinsko, Vytauto Bogušio, Algirdo Saudargo padėjėjas. 2000–2012 m. Žinių radijo žurnalistas, laidų vedėjas. 2002–2004 m. VU Komunikacijos fakultete studijavo žurnalistikos specialybę. Nuo 2003 m. „Vilniaus televizijos“, 2004–2009 m. televizijos „5 kanalas“ diskusijų laidų vedėjas. 2007–2008 m. VU Žurnalistikos instituto dėstytojas. 2012–2015 m. „Laisvosios bangos“ radijo žurnalistas, laidų vedėjas. 2015 m. Darbo partijos pirmininko Valentino Mazuronio patarėjas Europos Parlamente. 2015–2017 m. interneto portalo *alkas.lt* redaktorius, laidų vedėjas. 2017 m. lapkričio 21 d. paskirtas Valstybinės lietuvių kalbos komisijos pirmininku.

Nuo 1982 m. rašė literatūrines recenzijas „Pergalės“ (vėliau „Metų“), „Nemuno“, o literatūrinio pobūdžio straipsnius dar ir „Mokslo ir gyvenimo“ žurnalams. Buvo išrinktas „Mokslo ir gyvenimo“ jaunųjų mokslininkų konkurso nugalėtoju. 1988 m. pirmosios sąjūdinės Lietuvos jaunimo organizacijos – lietuvių jaunimo bendrijos „Lituanica“ – vienas iš kūrėjų, 1989 m. išrinktas jos pirmininku. Kūrė lietuvių bendruomenes Sibire, Uzbekijoje ir Ukrainoje, organizavo penkias ekspedicijas į Rusijos lietuvių bendruomenes Altajuje, Tomske, Novosibirske, Krasnojarske, Omske, statė kryžius lietuviškuose kaimuose Saratovo srityje – Čiornaja Padinoje, Litovkoje, Talovkoje. 2007–2017 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos pirmininko Dainiaus Radzevičiaus pavaduotojas. 2008–2015 m. Pasaulio esperantininkų žurnalistų asociacijos prezidentas.
2017–2022 m. buvo Valstybinės lietuvių kalbos komisijos (VLKK) pirmininku.

## Įvertinimas
* 2003 m. Lietuvos pramoninkų konfederacijos premija
* 2004 m. ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ medalis 
* 2016 m. Gabrielės Petkevičaitės-Bitės medalis „Tarnaukime Lietuvai“
* 2017 m. medalis „Už nuopelnus žurnalistikai“

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Audrys Antanaitis: „Reikia atpainioti susipainiojusią žiniasklaidą“ 
* Šveplavimas internete – peilis po kaklu raštingumui (interviu)
Ignas Balčiūnas (1909)

**Ignas Balčiūnas** (1909 m. kovo 10 d. Gataučiuose, Rusijos imperija – 1994 m. sausio 16 d. Kaune, Lietuva) – esperantininkas. Nuo 1923 m. mokėsi ir kitus mokė esperanto kalbos, buvo vienas iš Lietuvos esperanto asociacijos įkūrėjų. Lietuvos Esperantininkų asociacijos valdybos ir Kauno esperantininkų draugijos narys.
Stasys Gaidamavičius

**Stasys Gaidamavičius** (1947 m. rugsėjo 10 d. Bajoruose, Ukmergės rajonas – 2008 m. gruodžio 24 d. Vilniuje) – Lietuvos inžinierius, esperantininkas.

## Biografija

Gimė 1947 m. rugsėjo 10 d. Bajoruose. 1967 m. baigė Vilniaus politechnikos institutą. Dirbo inžinieriumi-mechaniku įvairiose įstaigose, parengė kelis leidinius apie židinių ir krosnių statybą bei lietuviškų-esperantiškų pasikalbėjimų leidinius. Mirė 2008 m. gruodžio 24 d. Vilniuje, palaidotas Karveliškių kapinėse.

## Darbai

* *100 demandoj kaj respondoj pri Esperanto* (1977, 1979)
* *Lietuviški-esperantiški pasikalbėjimai = Litovaj-esperantaj konversacioj* (1994)
* *Lietuviški-esperantiški pasikalbėjimai = Litovaj-esperantaj konversacioj* (2003)
* *Mūriju židinį* (1997)
* *Mūriju krosnį* (1997)
* *Krosnys ir kaminai* (2002)
* *Židiniai* (2002)
* *Pasigaląsk pats* (2003)

## Literatūra

* Ekstercenzura Esperanta literaturo (3). „Kurte“, Litova Stelo, n-ro 1, 1994, p. 14
* Stasys Gaidamavičius, Plua sorto de „Kurte“, Litova Stelo, n-ro 1, 1994, p. 16-18
* Antanas Mekys, Esperanto en Litovio, parto 3a, p. 87, 1998
Adomas Mečislovas Grikpėdis

**Adomas Mečislovas Grikpėdis** (g. 1947 m. gegužės 16 d. Šateikių Rūdaičiuose, Lietuvos TSR) – Lietuvos filologas, redaktorius, esperantininkas.

## Biografija

Gimė 1947 m. gegužės 16 d. Šateikių Rūdaičiuose. 1961–1966 m. studijavo Rietavo žemės ūkio technikume. 1967–1976 m. studijavo lietuvių kalbą Vilniaus universitete. 1976–1979 m. dėstė lietuvių kalbą Gervėčiuose. Dirbo Mokslo leidykloje, vėliau Valstiečių laikraštyje. Išvertė ir redagavo kelis leidinius esperanto kalba.

## Darbai

* **išvertė**
** Andrejevas V. P., *Specialieji kombainai: žinynas* („Specialaj kombajnoj“, el la rusa, 1988)
* **parengė**
** *„Valstiečių laikraščio“ kalendorius 2000* („Kalendaro de *Kamparana gazeto* 2000“, 1999)
** *„Valstiečių laikraščio“ kalendorius 2001* („Kalendaro de *Kamparana gazeto* 2001“, 2000)
** *„Valstiečių laikraščio“ kalendorius 2003* („Kalendaro de *Kamparana gazeto* 2003“, 2002)
* **redagavo**
** Aleksandr Duličenko, *Pasaulinės kalbos beieškant* („En la sercxado de la universala lingvo“, 2003)
** Aloyzas Urbonas, Povilas Jegorovas, *Esu Esperanto eilinis* („Mi estas soldato de esperanto“, 2003)
** Telesforas Lukoševičius, *Mokomės kalbėti esperantiškai* („Ni lernu paroli Esperante“, 2004)
** Laurynas Algimantas Skūpas, *Esperanto kalbos vadovėlis* („Lernolibro de Esperanto“, 2004)
** Aleksandr Korolevič, *Knyga apie Esperanto* („Libro pri Esperanto“, 2004)
** Ulrich Lins, *Pavojingoji kalba* („La dangxera lingvo“, 2005)
** Rene Centassi, Henri Masson, *Žmogus metęs iššūkį Babeliui* („La homo, kiu defiis Babelon“, 2006)
** Claude Piron, *Kalbų iššūkis: Nuo painiavos prie sveikos nuovokos* („La Lingva Defio – El hxaoso al sana prudento“,?)

## Literatūra

* Algimantas Piliponis, Kronologio de bunta vivo, Litova Stelo, n-ro 3, 2007, p. 10
Varkališkių miško pušys

**Varkališkių miško pušys** – Kaišiadorių rajono savivaldybės buvęs saugomas botaninis gamtos paveldo objektas Kruonio seniūnijoje, pusiaukelėje tarp Kruonio ir Darsūniškio. Trys išskirtinio amžiaus ir matmenų pušys paskelbtos saugomomis 1995 m. lapkričio 9 d. sprendimu Nr. 73, o į Saugomų teritorijų kadastrą įrašytos 2006 m. rugpjūčio 25 d.

Šių paprastąjų pušų (*Pinus sylvestris L.*) augavietė – Kaišiadorių miškų urėdijos Kruonio girininkijos (30 kv., 23 ir 25 skl.) teritorija, Varkališkių miškas, netoli tilto kelyje , kur prateka Lapainia, šalia Lapainios botaninio draustinio.

## Duomenys

Visos pušys augo greta.

***Pirmajai pušiai** apie 190 metų. Jos aukštis – 31 m, kamieno skersmuo – 98 cm. Pagal aukštį šis medis yra ketvirtas tarp šalyje saugomų pušų.
***Antrosios pušies** aukštis – 22 m, kamieno skersmuo – 105 cm. Amžius apie 160 metų.
***Trečioji pušis** yra antra rajone ir trečia visoje Lietuvoje pagal kamieno storį. Jos aukštis – 26 m, skersmuo – 134 cm. Amžius – per 220 m.

## Pušų likimas

Buvo išlikusi viena iš pušų, kuri stovėjo nedidelės kirtavietės viduryje, pažymėta informacine lentele (be konkrečių duomenų apie medį). Savo matmenimis artima **trečiajai pušiai**. Link jos pasukama iš plento ties sodyba, stovinčia apie 0,8 km neprivažiavus tilto per Lapainią. Toliau – pro pakelės kryžių šiaurės kryptimi, pavažiuojant miško keliu apie 0,4 km. Kai kurių šaltinių duomenimis, atsidūrusios privačiame miške, kitos pušys galėjo būti nukirstos. Jų buvusioje augavietėje plyti iškirsta biržė.

Kaišiadorių rajono savivaldybės 2016 m. gegužės 26 d. sprendimu Nr. V17–189 **pirmoji** ir **antroji** Varkališkių miško pušys panaikintos kaip saugomi gamtos paveldo objektai.

2023 m. pranešta apie nudžiūvusią **trečiąją pušį**. Saugomų teritorijų valstybės kadastro duomenimis, ši pušis (ID 0310505020038, kamieno apimtis 4,05 m, aukštis 30 m) taip pat priskirta prie sunykusių.

## Šaltiniai
Rokiškio Nemunas

**Rokiškio Nemunas** – Lietuvos ledo ritulio klubas iš Rokiškio, 1993-2000 m. žaidęs Lietuvos ledo ritulio lygoje.

## Pasiekimai

## Nuorodos

* Profilis www.eurohockey.com

## Šaltiniai
Kanešas

**Kanešas** () arba ***Kiultepė*** () – archeologinė vietovė vidurio Turkijoje, Kaiserio ile, 20 km į šiaurės rytus nuo Kaiserio. Sudaro senovinis telas, kuriame gyvavo hetitų miestas.

Kanešas buvo nuolatos gyvenamas nuo eneolito iki pat romėnų laikų. Tai buvo svarbus hatų/hetitų/huritų miestas, turėjęs didelį prekybinį kvartalą (*qarum*). Kaneše rasti seniausi įrašai hetitų kalba, kurie savo ruožtu yra seniausi žinomi indoeuropietiški įrašai (datuojami ~XX a. pr. m. e.). Hetitai savo kalbą vadino *nešili*, t. y. „Nešos kalba“.

Calpuvos karalius Uhna užkariavo Kanešą ir išnešė jo stabą. Vėliau miestą užėmė Kusaros karalius Pithanas (~XVII a. pr. m. e.). Kanešiečiai sukilo prieš jo sūnų Anitą, bet šis numalšino sukilimą ir į Kanešą pernešė savo sostinę. Tada jis užkariavo Calpuvą, nugalėjo jos karalių Huziją, ir sugrąžino stabą. Vėliau Anitos palikuonys perkėlė sostinę į Hatušą ir pradėjo hetitų karališkąją liniją.

1925 m. Bedřich Hrozný Kiultepės vietovėje rado apie 1000 hetitiškų dantiraščių, o detalūs kasinėjimai pradėti nuo 1948 m. (vad. Tahsin Özgüç). Ankstyviausiame sluoksnyje rašto paminklų nerasta, jie atsiranda maždaug nuo XX–XIX a. pr. m. e. Iš to laikotarpio rasta ir Ešnunos miesto valdovo Naram Sueno bulė. Rasta įvairių keramikos dirbinių, daug jų zoomorfinio pavidalo. XVIII a. pr. m. e. Kanešas patyrė sugriovimų, bet vėliau jo prekybinė reikšmė vėl sugrįžo. Tuo laikotarpiu miesto prekyba buvo pavaldi Asirijos karaliui Išme Daganui I. Tada miestas sunaikintas ugnies (galimai susiję su Ašūro žlugimu), o vėliausiame lygmenyje dominuoja jau vien hetitiška kultūra.

Iki šių laikų Kaneše rasta ~20 tūkst. įvairių dantiraščių lentelių.

## Galerija

File:Kültepe Höyüğü.jpg|Kanešo telas
File:KültepeOberstadtPalast.jpg|Kanešo tvirtovės liekanos
file:Arte anatolica, da kanish (oggi Kültepe) rhyton a forma di leone, 1860-1780 ac.JPG|XIX a. pr. m. e. skulptūrėlė
File:Itur-ili - Business Letter - Walters 481462 - View A.jpg|XVIII–XIX a. pr. m. e. asiriškas dantiraštis
File:Museum of Anatolian Civilizations045 kopie4.jpg|Aukso radiniai iš Kanešo
Pithanas

**Pithanas** () – pirmasis žinomas hetitų valdovas. XIX a. pr. m. e. pab. – XVIII a. pr. m. e. pradžioje jis valdė hetitų miestą Kusarą.

Iš teksto, sukurto jo sūnaus Anito, yra žinoma, kad Pithanas naktinio antpuolio metu užvaldė Kanešą. Miesto valdovas paimtas įkaitu, tačiau kanešiečiams nenutiko nieko blogo, jų teisės sulygintos su kusariečių. Kanešo akadiečių pirklių raštuose Pithanas minimas kaip „didysis valdovas“ (*rabaum*), o jo sūnus Anitas kaip „kopėčių pradininkas“ (*rabi simmiltim*).

|-
Kikulis

**Kikulis** () – Mitanio karalystės vyriausiasis žirgų dresuotojas (*<sup>LÚ</sup>a-aš-šu-uš-ša-an-ni*) bei veikalo apie žirgų dresavimą autorius. Šis veikalas parašytas hetitų kalba ir datuojamas Naujosios Hetitų karalystės laikotarpiu (XIV a. pr. m. e.). Šis tekstas vertingas tiek pateikiamos informacijos, tiek kalbiniu požiūriu.

Tekstas pradedamas žodžiais: „Kalba Kikulis, Mitanio šalies vyriausiasis žirgų dresuotojas“. Toliau pasakojama apie 214 dienų trunkantį žirgų, naudojamų karo vežimams traukti, dresavimą. Aprašomas žirgų ganymas, jodinimas, šėrimas ir t. t.

Kikulio tekstą sudaro 1080 dantiraščio eilučių, surašytų ant 4 molinių lentelių. Tekstas įdomus tuo, kad jame sutinkama nemažai mitaniškų terminų, kurie yra indoeuropietiški (indoarijų kilmės). Šis tekstas bei taikos sutartis tarp hetitų karaliaus Supiluliumo I ir Mitanio valdovo Šativazos parodo buvus indoarijišką įtaką neidoeuropietiškoje huritų kalboje (indoarijų superstratas Mitanyje). Kikulio rašte sutinkami tokie indoarijiškos kilmės žodžiai kaip *ašušanni* (plg.  „žirgų varovas“), taip pat skaičiai *aiga-, tera-, panza-, satta-, nāwa-wartanna*, atitinkantys sanskrito *eka-, tri-, pañca- sapta-, nava-vartana* („vienas, trys, penki, septyni, devyni virsmai“).

## Nuorodos
* Tekstas, jo vertimas
Labarna I

**Labarna I** (valdė maždaug 1680–1650 m. pr. m. e.) – hetitų karalius, tradiciškai laikomas pirmuoju hetitų karaliumi, valdęs XVI a. pr. m. e. pradžioje. Jis buvo Senosios hetitų karalystės (apie 1600–1450 m. pr. m. e.) įkūrėjas, nors šiuolaikiniai mokslininkai kartais abejoja jo egzistavimu. Jo žmona buvo Tavanana.

## Biografija
Labarna nebuvo pirmasis sosto įpėdinis. PU-Saruma (*PU-Sarruma*) paskyrė Labarną savo paveldėtoju po to, kai jo nuosavi sūnūs sukilo prieš jį. Mirus PU-Sarumai Labarna ir *Papahdilmah* (vienas iš *PU-Sarruma* sūnų) varžėsi dėl sosto, ir laimėjo Labarna,

Apie jį žinoma mažai, ir tos žinios surinktos daugiausia iš „Telipino deklaracijos“, kurioje rašoma, kad Labarna įveikė savo priešus ir „jūras padarė sienomis“, kas, manoma, reiškia, kad jo užkariautos teritorijos pietuose pasiekė Viduržemio jūros, o šiaurėje Juodosios jūros krantus.

Jis savo sūnus padarė valdytojais tokių miestų, kaip *Tuwanuwa*, *Hupisna*, *Landa* ir *Lusna*. Kokie miestai taip buvo vadinami nėra žinoma, bet spėjama, kad tai buvo Tyana, *[[Heraclea Cybistra]]*, Laranda ir Lystra).
Savo užkariavimais jis padėjo pamatus Hetitų imperijai, kokia ji buvo po to.

## Vardas ir titulas
*Labarna* iš tikrųjų labiau buvo ankstyvųjų hetitų valdovų titulas, negu asmenvardis. Remdamiesi to metu nuorodų nebuvimu ir faktu, kad Hatušilis I irgi naudojo titulą *Labarna*, kai kurie šiuolaikiniai tyrėjai teigia, kad vėlyvieji hetitų istorikai titulą *Labarna* palaikė vardu atskiro karaliaus, kuris valdė iki Hatušilio I. Pagal jų hipotezę Labarna I ir Hatušilis I (Labarna II) iš tikrųjų buvo vienas ir tas pats valdovas.

Vardo *Labarna* variantas *Tabarna* plačiai aptinkamas hatų, hetitų, huritų ir akadų tekstuose, rastuose hetitų archyvuose.

Kita nuomonė, kad įtakingo karaliaus vardas tapo titulu *labarna* ar *tabarna*, nes vėlesnieji hetitų karaliai šį vardą ėmė naudoti kaip titulą. Panašiai iš *[[Cezaris]]* atsirado *[[kaizeris]]* ir *[[caras]]*, iš *[[Karolis Didysis]]* – *[[karalius]]*, ir iš imperatoriaus vardo *[[Augustas]]* imperatoriaus titulas *augustas*.

Labarnos valdymo metais labai įtakinga buvo ir karalienė Tavanana, dažnai minėta karališkųjų aukojimų aprašymuose ir kaip dinastijos pradininkė. Tavananos vardas irgi tapo hetitų karalienės bei aukščiausiosios žynės titulu. Be to, dažnai šį titulą turėdavo karalienės našlės, nes šis titulas buvo iki mirties.

Dinastiniai karaliaus (*Labarna* ar *Tabarna*) ir karalienės (*Tawannana*) titulai yra ne indoeuropiečių kilmės žodžiai.

## Nuorodos

* Reign of Labarna I

|-