open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Vytautas Pranciškus Lukaševičius

**Vytautas Pranciškus Lukaševičius** (1932 m. spalio 19 d. Pagečiuose, Jonavos valsčius – 1994 m. liepos 3 d. Vilniuje) – Lietuvos miškininkas, partinis veikėjas.

## Biografija
1956 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1956–1959 m. Troškūnų, 1960–1962 m. Pasvalio rajono vykdomojo komiteto pirmininkas. 1962–1963 m. Pasvalio rajono gamybinės žemės ūkio valdybos viršininkas. 1963–1978 m. LKP Rokiškio rajono komiteto I sekretorius. 1978–1988 m. miškų ūkio ir miško pramonės, 1988–1990 m. miškų ūkio ministras. 1990–1994 m. Miškų instituto inžinierius.

1961–1964 m. LKP Revizijos komisijos narys, nuo 1964 m. LKP CK narys. 1963–1971 m. LSSR AT deputatas. Paskelbė straipsnių apie Lietuvos miškų ūkio raidą, populiarino gamtosaugos idėjas.

## Įvertinimas
* 1985 m. LTSR nusipelnęs kultūros veikėjas

## Šaltiniai
Bronė Lukaševičiūtė

**Bronė Lukaševičiūtė** ( 1883 m. rugsėjo 24 d. Kontkų palivarkas, Vilniaus gubernija – 1963 m. rugsėjo 22 d. Ščecinas) – Lietuvos ir Lenkijos tapytoja, skulptorė.

## Biografija
Nuo 1901 m. mokėsi A. Štiglico techninio piešimo mokykloje Sankt Peterburge. 1908 m. baigė pedagoginį licėjų Vilniuje. 1930-1933 m. tobulinosi Romos dailės akademijoje. 1922-1940 m. dėstė E. Ožeškovos ir J. Lelevelio gimnazijose Vilniuje. Po Antrojo pasaulinio karo gyveno Poznanėje ir Ščecine.

## Kūryba
Nuo 1909 m. dalyvavo dailės parodose. Individualios parodos surengtos 1925 m., 1936 m. Kaune, 1959 m., 1962 m. Ščecine.

Tapė aliejumi ir akvarele portretus, peizažus, natiurmortus, religinės, buitinės ir animalistinio žanro paveikslus. Kūriniams būdinga realistinė forma, plenerinės ir koloristinės tapybos principai. Ketvirtame dešimtmetyje kūryboje sustiprėjo akademizmo tendencijos. Žymesni kūriniai: „Autoportretas“ (1913 m.), „Motinos portretas“ (1920 m.), ciklai Romos (1930 m.), Vilniaus (1934 m.) ir Ukmergės (1938 m.) motyvais. Kiti kūriniai (nedatuoti): „Trakų ežeras“, „Lietuviški kapeliai“, „Aguonos“, „Vaidilutės priėmimas“, „Gediminas“, „Verpėja“, „Piemenukas“, „Senelės laimė“, „Triušiai“. Po Antrojo pasaulinio karo kūrė skulptūras.

## Šaltiniai
Aspergerio sindromas

**Aspergerio sindromas** – autizmo spektro smegenų vystymosi pakitimas, pasireiškiantis emocinio ryšio deficitu bei sunkumais bendraujant su žmonėmis. Asmuo su Aspergerio sindromu gali pasirodyti keistas, turintis bendravimo, tarpusavio supratimo, emocinio kontakto problemų. Gydymo būdų nėra, tačiau turintis sindromą asmuo visgi gali sėkmingai integruotis į visuomenę.

Asmenys su Aspergerio sindromu yra bent vidutinio, dažnai aukštesnio intelekto. Ankstyvame amžiuje domisi bedraamžiams neįprastais ar keistais dalykais, abstrakčiomis sąvokomis: įvairiais skaičiavimais, matavimais, sąrašais, statistika, procesais, ekonomika, politika. Pasižymi erudicija, santūrumu, gilesnėmis įžvalgomis, kritiškumu ir pragmatiškumu.

Konkretus genas lemiantis sindromą nėra žinomas, tačiau esama įrodymų, kad jis yra genetiškai paveldimas. Pvz., jei šeimoje esama narių, kurie turi kažką panašaus į Aspergerio sindromą, bet mažiau pastebimu pavidalu (šiokie tokie sunkumai su skaitymu, kalba, socializacija).

## Simptomai
Simptomai, būdingi sindromą turintiems asmenims:
* išskirtinai jautrūs, pastabūs ir išrankūs maisto kvapui, skoniui, išvaizdai, konsistencijai. Gali būti linkę maitintis panašiu maistu;
* sprendimus priima lėtai, pastebimai daug svarsto, vertina, skaičiuoja ar planuoja, tačiau vykdo efektyviai ir kokybiškai;
*
* gali turėti gyvenamojo laikotarpio kontekste nebūdingų ar išsišokančių idėjų, įžvalgų, siekių, kurie dažnai atmetami ar išjuokiami;
*
* daugybė menkai besiskiriančių pasirinkimo variantų sukelia susierzinimą ar pasimetimą;
* esant susidomėjimui klausimai ir komentarai dažnai labai tiesūs ir konkretūs, kurie aplinkinius gali gluminti ar trikdyti.

## Talentai
Aspergerio sindromą turintys žmonės paprastai pasižymi išskirtiniais talentais:
* gali būti itin pastabūs detalėms, smulkmenoms, į kurias dauguma neatkreipia dėmesio;
* gali puikiai įsiminti ir perprasti taisykles, įstatymus, procesus, sistemas, pastebėti ir sumaniai patobulinti ar išnaudoti jų spragas;
* gali būti itin atidūs savo rašymui ir kalbai, išreikšdami tiksliai tai, ką norėjo;
* gali būti itin gabūs matematikai, kompiuterijai, procesams, struktūroms imliuose užsiėmimuose, protiniuose žaidimuose;
* gali turėti specifinius hobius, kuriuose tampa geri specialistai;
*
* mėgsta daug kartų atlikti ir tobulinti tą pačią veiklą, kuri kitiems gali pasirodyti nuobodi.

## Išnašos

## Nuorodos
* Aspergerio sindromą turintiems skirta svetainė
Vicevachmistras

**Vicevachmistras** (; *виц-вахмистр*) – gvardijos kavalerijos puskarininkio laipsnis 1732–1796 m.

Tai antras iš viršaus puskarininkio laipsnis ir septintas laipsnis iš apačios, įskaitant eilinį. Už vicevachmistrą žemesni laipsniai buvo kaptenarmusas ir kuopos kvartirmeisteris.

Žemesnio laipsnio kariškiai į jį kreipdavosi „Pone vicevachmistre“, o vyresnieji – laipsniu ir pavarde.

1796 m. lapkričio 29 d. vicevachmistrai panaikinti gvardijos kavalerijoje, o 1796 m. gruodžio 18 d. – ir kavalergarduose (panaikinta kavalergardų kuopa). Vicevachmistrų pareigos perduotos vyresniesiems puskarininkiams.

## Nuorodos
* Вице-вахмистр
Eschatologija

**Eschatologija** ( – paskutinis +  – mokslas) – žmogaus, žmonijos ir pasaulio likimo mistinė teorija, daugelio religijų ir dalies filosofijų sudėtinė dalis.

Eschatologija ypač didelę reikšmę turi judaizme, krikščionybėje ir islame, kur svarbi mesijo (išganytojo) idėja. Pasak katalikiškosios eschatologijos, pasaulio pabaiga prasidėjo su pirmuoju Jėzaus Kristaus atėjimu ir truks iki jo antrojo atėjimo. Tuomet būsią prikelti mirusieji, vyksiąs Paskutinis Teismas. Iš blogio išvaduota žmonija sugrįšianti į tobulą Dievo sukurto pirmapradžio pasaulio būklę.

Eschatologija turėjo didelės įtakos senųjų laikų ir viduramžių pasaulėžiūrai. Dėl krikščionių eschatologinių diskusijų kartais kildavo erezijų. Eschatologinės nuotaikos ypač sustiprėdavo socialinių, politinių krizių metu.

Eschatologija didelę svarbą turi adventistų, jehovistų, mormonų religiniuose judėjimuose.

Terminas pirmąkart pavartotas XVII a. liuteronų teologo Abraham Calovius.

## Išnašos
Jonas Lukauskas

**Jonas Lukauskas** (1935 m. liepos 28 d. Zarasuose – 2009 m. kovo 28 d. Zarasuose) – ekonomistas, sovietinis partinis bei karinis veikėjas, Lietuvos kariuomenės pulkininkas.

## Biografija
1954 m. baigė Zarasų gimnaziją. 1954–1957 m. mokėsi Kijevo jungtinėje savieigės artilerijos karo mokykloje, leitenantas. 1957–1959 m. tarnavo Baltarusijos karo apygardoje (Lydoje) ir Pabaltijo karo apygardoje.

1959–1960 m. Kauno miesto komjaunimo komiteto instruktorius. 1960–1961 m. Kauno technikos mokyklos Nr. 2 direktoriaus pavaduotojas kultūriniam darbui ir gamybinio mokymo meistras. 1961–1962 m. Panevėžio mėsos kombinato techninės informacijos inžinierius ir civilinės gynybos viršininkas, VU neakivaizdžiai studijavo pramonės ekonomiką.

1962–1963 m. LLKJS Panevėžio miesto komiteto II, 1963–1968 m. I sekretorius. 1966 m. baigė Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultetą. 1968–1973 m. LKP CK organizacinio-partinio darbo skyriaus instruktorius. 1971–1974 m. neakivaizdžiai studijavo Aukštojoje partinėje mokykloje prie SSKP CK. 1973–1975 m. LKP CK organizacinio-partinio darbo skyriaus inspektorius. 1975–1985 m. LKP Šiaulių miesto komiteto I sekretorius. 1985–1986 m. partinės komisijos prie LKP CK pirmininkas. 1986–1988 m. partinės kontrolės komisijos prie LKP CK pirmininkas. 1988–1990 m. LSSR liaudies kontrolės komiteto pirmininkas.

Nuo 1976 m. LKP CK narys. Nuo 1980 m. LSSR AT deputatas.

1993 m. LR Krašto apsaugos Karinių objektų inspekcijos organizacinio, 1993–1995 m. Ginkluotųjų pajėgų štabo (nuo 1994 m. Generalinis štabas) Bendrojo, 1994 m. Karinių problemų skyriaus, 1995 m. Kariuomenės vadovybės aparato Aptarnavimo tarnybos viršininkas. 1994 m. lapkričio 21 d. prezidento Algirdo Brazausko dekretu Nr. 443 suteiktas Lietuvos kariuomenės pulkininko laipsnis. 1995 m. gruodžio 5 d. išleistas į atsargą.

## Įvertinimas
* 1985 m. LTSR nusipelnęs kultūros veikėjas

## Šaltiniai
Prikaznis

**Prikaznis** () – jefreitorius (grandinis) Rusijos kazokų kariuomenėje.

Prikaznių antpečiai turėdavo po vieną siaurą skersinę juostelę arčiau kaklo esančiame trečdalyje.

Dabartinėse Rusijos kazokų organizacijose egzistuoja prikaznio laipsnis.

## Nuorodos

Iliustracijos:
* Du kazokai. Dešinysis – prikaznis
Kaptenarmusas

**Kaptenarmusas** (, *каптенарм*; iš ) – puskarininkių laipsnis ir pareigos Rusijos sausumos kariuomenėje ir aviacijoje 1632–1917 m.

## Kaptenarmuso laipsnis
Laipsnis įsteigtas 1632 m. kuriant naujos rikiuotės pulkus. Nuo 1699 m. paplito visoje reguliariojoje armijoje.

Kaptenarmuso laipsnis buvo žemesnis už seržanto laipsnį, bet aukštesnis už kapralo laipsnį. To paties lygio laipsniai buvo furjeris.

Kaptenarmuso pareigos buvo gauti, saugoti ir išduoti ginklus, mundiruotę ir kitą amuniciją, vykdyti jų apskaitą. Pagrindinė pareiga buvo ginklų ir šaudmenų tvarkymas.

Mūšyje kaptenarmusas būdavo prie vežimų su šaudmenimis ir rūpindavosi šaudmenų tiekimu kareiviams.

1796 m. kaptenarmuso laipsnis buvo panaikintas.

## Kaptenarmuso pareigos
Panaikinus kaptenarmuso laipsnį į kaptenarmusų pareigas skirdavo vyresniuosius puskarininkius. Kiekviena kuopa (eskadronas, vėliau – ir eskadrilė) turėdavo vieną kaptenarmusą. Kaptenarmusai nuo šiol mūšiuose nebedalyvaudavo ir vykdydavo tik ūkines pareigas. Jie prižiūrėdavo kuopos ceichgauzą – priimadavo, saugodavo ir išduodadvo mundiruotę, kitus reikmenis, maisto produktus, pašarus, kurą ir kt. atsargas.

Kaptenarmusai vykdė turto apskaitą, sudarinėdavo jo apskaitos lenteles, vedė ūkines apskaitos knygas. Tiesiogiai ginklus ir šaudmenis tvarkė kaptenarmuso padėjėjas. Kavalerijos daliniuose kaptenarmusai turėdavo antrąjį padėjėją, kuris tvarkydavo pašarus.
Artilerijos baterijos turėdavo po kaptenarmusus – vieną artilerijos, kitą – likusiam turtui.
Kiekvieno pulko ūkinė dalis turėdavo tris *pulko kaptenarmusus* – iždo, kvartirmeisterinį ir ginklinį, kurie rūpinosi atitinkamai algomis, apgyvendinimu ir ginklais.

Žemesnio rango kariškiai kreipdavosi „Pone kaptenarmuse“, o to paties rango ir vyresnieji – laipsniu ir pavarde.

Laivyne kaptenarmusus atitiko bataleriai.

Kaptenarmusų pareigos buvo panaikintos 1917 m., bet 1918 m. vėl buvo įsteigtos. Tarybinėje Armijoje kaptenarmusų pareigos egzistavo iki 1960 m.
Vytautas Lukavičius

**Vytautas Lukavičius** (g. 1950 m. sausio 30 d. Šiauliuose) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas (1995 m.).

## Biografija
1972 m. baigė Aukštąją karo inžinierių mokyklą Rygoje, 1984 m. F. Dzeržinskio karo akademijos Vadų fakultetą Maskvoje.

1984–1987 m. TSRS kosminio valdymo centro Mokslinių tyrimų laboratorijos inžinierius bandytojas, 1987–1990 m. – laboratorijos viršininkas. 1990–1991 m. gamyklos „Nuklonas“ Šiauliuose cecho energetikas. Nuo 1991 m. tarnavo Lietuvos krašto apsaugos sistemoje: 1991 m. Šiaulių zonos komendantūros vyr. instruktorius, 1991–1992 m. Šiaulių apskr. komendanto pavaduotojas, 1992–1995 m. Kunigaikščio Vaidoto bataliono vadas Šiauliuose, 1995–1996 m. Generalinio štabo Mobilizacijos ir karo prievolės valdybos, 1996–1998 m. – Gynybos štabo Operacijų valdybos viršininkas, 1998–2014 m. – Mobilizacijos departamento prie Krašto apsaugos ministerijos direktorius.

1995–1996 m. prisidėjo rengiant Karo prievolės bei Mobilizacijos ir mobilizacinio rezervo rengimo įstatymų projektus. 1991 m. sudarė pirmąjį lietuvišką topografijos vadovėlį.

## Šaltiniai
Ceichgauzas

**Ceichgauzas** (, iš  'namas įrangai') – karinis ginklų, šaudmenų, mundiruotės ir kitų reikmenų sandėlis Rusijos kariuomenėje.

Paprastai ceichgauzams vadovaudavo kaptenarmusai.

## Kita
Dabar Rusijoje yra leidykla „Ceichgauz“ (), kuri leidžia literatūrą karo istorijos klausimais.

## Nuorodos
Saulius Lukėnas

**Saulius Lukėnas** (g. 1920 m. birželio 26 d. Kaune) – Lietuvos mechanikos inžinierius, technologijos mokslų daktaras.

## Biografija
1944 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą, 1953 m. – Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1963 m. žemės ūkio mokslų kandidatas.

1945–1947 m. dirbo Kauno statybinių medžiagų pramonės treste. 1947–1992 m. dėstė Lietuvos žemės ūkio akademijoje, nuo 1964 m. docentas. Paskelbė mokslinių straipsnių.

## Bibliografija
* Žemės ūkio mašinos, vadovėlis, 1962 m. 2 leid. 1964 m.
* Žemės ūkio mašinos, jų nustatymas ir reguliavimas, su kitais, 1961 m.
* Žemės ūkio mašinos, su kitais, 1969 m., 1975 m., 1981 m., 1994 m.
* Rusų–lietuvių kalbų žemės ūkio mechanizacijos terminų žodynas, su V. Gerulaičiu, 1983 m.

## Šaltiniai
Bedaliai

:: *Apie kaimą Kupiškio rajone žr. [[Bedaliai (Kupiškis)]]*.

**Bedaliai** – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurę nuo Šakių, 2 km į rytus nuo kelio .

## Gyventojai

## Šaltiniai
Česlovas Lukenskas

**Česlovas Lukenskas** (g. 1959 m. liepos 3 d. Panevėžyje) – Lietuvos dailininkas neoavangardistas.

## Biografija
1984 m. baigė saksofono specialybę Lietuvos konservatorijoje. 1984–1987 m. dėstė Karmėlavos vidurinėje mokykloje, 1987–1992 m. – Kauno Juozo Gruodžio konservatorijoje. 1992–1996 m. Kauno estetinio lavinimo mokyklos „Anima“ direktorius, 1999–2000 m. Kauno Mato Šalčiaus vidurinės mokyklos, 1999–2002 m. Vilniaus dailės akademijos Kauno dailės instituto direktoriaus pavaduotojas, nuo 2002 m. šio instituto dėstytojas.

## Kūryba
Nuo 1981 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje. Individualios parodos surengtos Kaune (1985 m., 1987 m., 1991 m., 1999 m.), Vilniuje (1989 m.), Panevėžyje (1994 m.), Bresanone (Italija, 2001 m.).

Sukūrė asambliažų iš rastų daiktų, nepatvarių medžiagų, audinių, dervų, polimerų, lakų. Eksperimentavo veiksmo tapybos srityje, naudojo dažus ir organines medžiagas – galvijų kraują, kepenis, ugnį. Vienas pirmųjų Lietuvoje sukūrė instaliaciją („Persižvaigdžiavimas“ 1990 m.). Nuo 1989 m. su grupe „Post Ars“ surengė akcijų („Zatyšiai“ 1990 m., „Žmogus – krūmas“ 1992 m.), kuria objektus, instaliacijas („Autobusas“ 1995 m.), performansus, hepeningus, žemės meno („Partitūra“ 1993 m.), videomeno kūrinius.

Kūriniuose kelia socialines, filosofines, moralines, ekologines, politines problemas. Jo kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis M. K. Čiurlionio dailės muziejus, galerija „Denkmalschmiede Hofgen Kaditzsche“ (Saksonija).

## Šaltiniai
Kiprijonas Lukauskas

**Kiprijonas Lukauskas** (*Lukauskis*, , 1757 m. Žemaitija – 1815 m. vasario mėn. Benica, dab. Minsko sritis) – Lietuvos rašytojas, pamokslininkas, misionierius, pranciškonas observantas.

## Biografija
Mokslus ėjo vienuolyne, nuo 1791 m. pranciškonas. 1782 m. įšventintas kunigu. 1788-1798 m. Troškūnų parapijos klebonas.

Kaip misionierius lankėsi Rytų kraštuose. Paliko rankraštinį pamokslų rinkinį „Pamokslas iš prisakymų Dievo apie pavinasčias gyvenimo krikščioniško“ (1797 m., išl. 1996 m.). Kiti rankraštiniai veikalai (pamokslų ir katekizmo aiškinimų rinkinys „Karšto balso apaštališko atnaujinimo…“ 1794 m., katekizmas „Duona dvasiška visiems krikščionims“ 1795 m.) neišliko.

Jo pamokslai – unikalus XVIII a. lietuvių raštijos paminklas. Juose atsispindi Šviečiamajam amžiui būdingos idėjos, svarstomos socialinės, visuomenės sutvarkymo, luomų pareigų ir laisvių, žmogaus prigimties pažinimo problemos, yra valstiečių gyvenimo aktualijų. Akcentuojamas žmogaus visuomeniškumas, vadovavimasis prigimties dėsniais, žmogaus meilės principas plėtojamas per visuomeninius santykius. Pamokslai artimi doroviniams, juose aiškinami krikščioniško gyvenimo nurodymai bei doroviniai priesakai. Didelė reikšmė teikiama protui, svarstoma pažinimo problema, aiškinami psichologijos klausimai, žmogaus prigimties kintamumas ir pastovumas. Pamokslai parašyti aukštaičių šnekta, nežymiai paveikta žemaičių šnektos, individualizuotas jų stilius yra savita klasicistinio stiliaus atmaina, kurioje žymu barokinė pasaulėjauta ir jos raiškos būdai. Kiprijonas Lukauskas taip pat pasisakė už Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės, kaip atskiro socialinio ir politinio vieneto, skyrimą nuo Lenkijos.

## Šaltiniai
Kazimieras Lukauskas

**Kazimieras Lukauskas** (g. 1950 m. lapkričio 7 d. Ražaitėliuose, Raseinių raj.) – Lietuvos veterinarijos gydytojas, biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija
1968 m. baigė Raseinių raj. Girkalnio vidurinę mokyklą. 1973 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademijos Veterinarijos fakultetą. 1993 m. apgynė disertaciją, 1994 m. veterinarijos mokslų kandidatas. Stažavo 1990 m. Vokietijoje, 1992 m. Prancūzijoje, 1994 m. Belgijoje, 1996 m. Didžiojoje Britanijoje, 1997 m. Olandijoje, 1998 m. Japonijoje, 1999 m. JAV.

1973–1974 m. Šiaulių kovos su gyvulių ligomis ekspedicijos vyr. veterinarijos gydytojas – epizootologas, 1974–1977 m. Raseinių raj. kovos su gyvulių ligomis stoties vyr. veterinarijos gydytojas – terapeutas, 1977–1988 m. Raseinių raj. Veterinarijos stoties viršininkas, vyr. veterinarijos gydytojas. 1988–1989 m. Agropramoninio komiteto Vyriausiosios veterinarijos valstybės inspekcijos viršininkas, 1989–1990 m. Vyriausiosios veterinarijos valdybos viršininkas, 1990–1992 m. Žemės ūkio ministerijos veterinarijos departamento direktorius ir vyr. valstybinis veterinarijos inspektorius. Nuo 1993 m. Lietuvos veterinarijos akademijos dėstytojas; 2003–2007 m. profesorius. 1992–2000 m. Valstybinės veterinarijos tarnybos direktorius ir vyr. valstybinis veterinarijos inspektorius. 2000–2010 m. Valstybinės maisto ir veterinarijos tarnybos direktorius ir Lietuvos vyr. valstybinis veterinarijos inspektorius.

2000–2003 m. Pasaulinės gyvūnų sveikatos organizacijos Europos regioninės komisijos generalinis sekretorius. Paskelbė apie 20 mokslinių straipsnių. Lietuvos Respublikos veterinarijos normatyvinių aktų rinkinio (t. 1 ir t. 2, 1998–2000 m.) atsakingasis redaktorius ir Lietuvos Respublikos maisto ir veterinarijos sritį reglamentuojančių teisės aktų rinkinio (t. 3, 2003 m.) sudarytojas ir atsakingasis redaktorius.

Žmona Vladislava (1957 m.), sūnus Mindaugas (1977 m.), duktė Kristina (1982 m.).

## Bibliografija
* Veterinarija Lietuvoje, su V. Štuikiu, 2000 m.
* Paukščių gripas, su kitais, 2006 m.

## Įvertinimas
* 2005 m. Lietuvos mokslo premija.

## Šaltiniai
Aramėjų raštas

**Aramėjų raštas** – garsinis priebalsinis raštas, kilęs iš šiaurės semitų rašto.

## Istorija
Aramėjų raštas, kilęs iš finikiečių raštui artimo šiaurės semitų rašto, tapo pagrindu aramėjiškajai Rytų abėcėlių šakai, kaip kad graikų abėcėlė tapo pagrindu Vakarų abėcėlėms. Seniausi rašto paminklai datuojami IX–VII a. pr. m. e. (ankstyviausias įrašas datuojamas apytikriai 850 m. pr. m. e.). Vėliau susiformavo kelios šio rašto atmainos: kvadratinė (V a. pr. m. e.), pehleviškoji (I a. pr. m. e.), palmyrėniškoji (I a. pr. m. e.), siriškoji (I m. e. a.), nabatėjiškoji (IV a.). Iš siriškosios atmainos kilo uigūrų ir mongolų raštas, iš nabatėjiškosios – arabų raštas. Aramėjų rašto pagrindu sudaryta šiuolaikinė hebrajų abėcėlė.

Aramėjų kalba buvo tapusi Artimųjų Rytų *[[lingua franca]]*, todėl rašto paminklų aptinkama ir Graikijoje, Egipte, šiaurinėje Arabijoje, Indijoje.

Drauge su dantiraščiu vartotas Achemenidų valdomoje Persijoje.

## Abėcėlė
Aramėjų raštą sudarė 22 priebalsius žyminčios raidės, juo buvo rašoma iš dešinės į kairę.

## Šaltiniai
Antanas Lukianas

**Antanas Lukianas** (g. 1938 m. vasario 3 d. Pajuodžiukuose, Panevėžio valsčius) – Lietuvos hidrotechnikos inžinierius, technologijos mokslų daktaras.

## Biografija

1945–1948 m. mokėsi Kabelių pradžios mokykloje, 1955 m. baigė Panevėžio I vidurinę mokyklą, 1960 m. Lietuvos žemės ūkio akademiją.

1961–1988 m. dirbo Lietuvos hidrotechnikos ir melioracijos institute; 1971–1988 m. direktoriaus pavaduotojas moksliniam darbui. 1967 m. technikos mokslų kandidatas, 2006 m. habilitacija. 1988–1997 m. Žemės ūkio ministerijos Mokslo valdybos viršininkas, Mokslo ir mokymo departamento direktorius. Nuo 1997 m. dėsto Vilniaus Gedimino technikos universitete; nuo 2000 m. Hidraulikos katedros vedėjas; nuo 2003 m. profesorius.

## Mokslinė veikla
Mokslinių darbų svarbiausios sritys – sunkios granuliometrinės sudėties dirvožemių sausinimo priemonių, drenuotų dirvožemių vandens balanso elementų hidrologiniai drenažo tyrimai, agrarinio kraštovaizdžio ekologiniai pokyčiai, vandens ūkio problemos ir jų sprendimai, skysčių mechanika ir hidrologija. Tiria Lietuvos upių potvynius, polderius, hidrotechninių statinių poveikį aplinkai. Paskelbė daugiau, kaip 140 mokslinių straipsnių. Išradimo autorius.

## Bibliografija
* Žemių sausinimo drenažu Lietuvoje patirtis, su kitais, 1975 m., rusų kalba
* Kompleksinis žemių kultūrinimas, su kitais, 1983 m., rusų kalba
* Hidrologiniai skaičiavimai, 1998 m.
* Inžinerinė hidraulika, 2001 m.
* Hidrologija ir hidrotechnika, 2003 m.
* Skysčių mechanika ir vandentiekis: vadovėlis / Antanas Lukianas, Rymantas Pekus, Gintautas Sabas. – Vilnius: Technika, 2006. – 322 p.: iliustr. – ISBN 9986-05-975-5
* Skysčių mechanika ir vandentiekis: vadovėlis / Antanas Lukianas, Rymantas Pekus, Gintautas Sabas. – 2-oji kart. laida. – Vilnius: Technika, 2007. – 322 p.: iliustr. – ISBN 978-9986-05-975-2
* Inžinerinė hidrologija ir hidraulika: mokomoji knyga / Lina Bagdžiūnaitė-Litvinaitienė, Antanas Lukianas. – Vilnius: Technika, 2010. – 222 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-28-599-1

## Įvertinimas
* 1978 m. LSSR valstybinė premija (su kitais)

## Šaltiniai
Leonas (Nikaragva)

**Leonas** () – miestas šiaurės vakarų Nikaragvoje, į šiaurės vakarus nuo Managvos, prie Čikito upės, apie 20 km nuo Ramiojo vandenyno, antras pagal dydį šalyje, Leono departamento sostinė. Departamento centras. 174,1 tūkst. gyventojų (2005 m.). Maisto, baldų, odos pramonė. Yra universitetas.

## Architektūra

Mieste gausu kolonijinės architektūros: barokinė 1747–1814 m. Leono katedra, XVII–XVIII a. *Sutiava, La Merced, San Francisco, La Recolección, San Nicolás de Tolentino del Laborío, Nuestra Señora de Guadalupe* ir kt. bažnyčios, savivaldybės rūmai, Senojo Leono griuvėsiai. Leono architektūrinis paveldas 2000 m. įtrauktas į UNESCO pasaulio sąrašą.

Yra poeto ir diplomato R. Dario, legendų ir tradicijų, meno muziejai.

## Istorija
Miestą, pavadintą *[[Senasis Leonas|Santiago de los Caballeros de León]]* 1524 m. įkūrė konkistadoras Franciskas Hernandesas de Kordoba, apie 30 km nuo dabartinės vietos. 1610 m. miestas buvo sugriautas po Momotombo ugnikalnio išsiveržimo. Vėliau Leonas atstatytas į vakarus nuo senojo miesto griuvėsių. 1821–1855 m. Nikaragvos sostinė. 1978–1979 m. miestas labai nukentėjo per sandinistų ir vyriausybės kariuomenės mūšius. 1812 m. įkurtas Leono universitetas.

## Ekonomika
Per Leoną eina geležinkelis Managva–Činandega ir Panamerikos plentas. Medienos apdirbimo, odos ir avalynės, tekstilės, chemijos, maisto (alaus, cukraus, konservų) pramonė. Leono apylinkėse auginami vilnamedžiai, cukranendrės ir kavamedžiai. Išplėtoti dailieji amatai.

## Šaltiniai
Mikalojus Lukinas

**Mikalojus Lukinas** (1906 m. gegužės 12 d. Panevėžyje – 1987 m. lapkričio 29 d. ten pat) – Lietuvos miškininkas, biomedicinos mokslų daktaras. Lietuvos ąžuolynų puoselėtojas.

## Biografija
1931 m. baigė Žemės ūkio akademijos miškininkystės skyrių. 1956 m. žemės ūkio mokslų kandidatas.

1931–1935 m. Jūrės miškų urėdijos Papilvio girininkas, 1935–1937 m. Varėnos miškų urėdo pavaduotojas, 1937–1939 m. Dzūkų miškų urėdo pavaduotojas, Alytaus aukštesniosios miškų mokyklos dėstytojas. 1939–1941 m. Biržų miškų urėdijos technikas.

1944–1950 m. Vilniaus miškų technikumo direktorius, 1945–1948 m. dar ir Vilniaus universiteto Miškų ūkio fakulteto dėstytojas. 1950–1980 m. dirbo Lietuvos miškų institute; 1961–1970 m. šio instituto direktorius. 1950–1961 m. dar ir Lietuvos žemės ūkio akademijos Miškų ūkio ekonomikos ir organizacijos katedros vedėjas; nuo 1958 m. docentas.

## Mokslinė veikla
Mokslinio tyrimo sritys – Lietuvos ąžuolynų atkūrimas, jų auginimas, biogeocenozių klasifikacija, miškininkystės istorijos tyrimas, miškingumo kaita Upytės apskrityje. Paskelbė mokslinių straipsnių.

## Bibliografija
* Medelių ir krūmų auginimas kolūkių želdiniams, su kitais, 1952 m.
* Miško veisimas kolūkiuose, su kitais, 1958 m.
* Ąžuolynai ir jų atkūrimas Lietuvos TSR studija, 1967 m., rusų kalba
* Lietuvos TSR miškų ūkis, su kitais, 1968 m.
* Mikalojus Lukinas – Lietuvos ąžuolynų puoselėtojas (sud. S. Karazija, R. Mankus, V. Mikšys ir kt.). – K.: Lututė, 2006. – 123 p.: iliustr. – ISBN 9955-692-51-0

## Šaltiniai
Sindromas

**Sindromas** ( – „bėgti kartu“) – medicinoje ir psichologijoje naudojamas terminas, reiškiantis grupę tam tikrų kartu pasireiškiančių klinikinių požymių, kuriuos paciente pastebi gydytojas bei pats pacientas (simptomai). Dažnai, bet ne visuomet, sindromų fiziologinė priežastis (liga, sutrikimas) dar nėra nustatyta arba suprasta. Kartais terminas „sindromas“ prigyja kaip ligos, sutrikimo pavadinimas, arba naudojamas, kai atitinkamų požymių visumą gali sukelti ne vienas, o keli skirtingi sutrikimai ar ligos. Daug sindromų pavadinta gydytojų, susiejusių požymius į grupes, vardais. Pavadinimai taip pat gali sietis su požymiais, numanomomis priežastimis, geografinėmis vietovėmis, mitologija.

## Šaltiniai
Alagonas

**Alagonas** () − 205 km ilgio upė Ispanijoje, dešinysis Tacho intakas. Upė šaltinis yra šalia *[[Frades de la Sierra]]* kaimo, į pietus nuo Salamankos. Alagonas teka į pietvakarius, per San Esteban de la Siera, Gicho de Granadila ir Koria miestus. Įteka į Tachą Alkantaro mieste. Vidutinis debitas sudaro apie 65 m³/s.
LynxOS

**LynxOS** – realaus laiko operacinė sistema (RTOS), suderinama su POSIX standartu. Ją renkasi, tiek naujos kompiuterinės įrangos gamintojai (OEM), tiek telekomunikacijų srities specialistai (TEM).

Pirmoji LynxOS versija sukurta 1986 m. Dalase, Teksaso valstijoje, buvo skirta Motorola 68010 procesoriui. 1988–1989 metais LynxOS buvo pritaikyta Intel 80386 architektūrai.
QNX

**QNX** – realaus laiko operacinė sistema (RTOS). Naudojama realaus laiko ir integruotoms sistemoms valdyti – aviacinėje, medicininėje ir buitinėje elektroninėje technikoje, kur svarbu laiku sureaguoti į visus įvykius bei sugebėti atsakyti į užklausas per tam tikrą apibrėžtą laiką.

XX amžiaus dešimto dešimtmečio pabaigoje galimybių demonstracijai buvo išleista minimali QNX 4 versijos pagrindu paremta sistemos versija su grafine aplinka ir naršykle, tilpusi į 1,44 MB lankstųjį diskelį.

## Išnašos
VxWorks

**VxWorks** – realaus laiko operacinė sistema, turinti daugiaprograminio režimo branduolį, įvairių užduočių pirmumą, greitą reagavimą į procesų pertraukimus, paprastą naudojimą bei modernią failų sistemą. Pirmasis leidimas pasirodė 1985 m. Kuriant operacinę sistemą naudojamos Ada, C, C++, Java programavimo kalbos. VxWorks palaiko x86, MIPS, PowerPC, SH-4, ARM, StrongARM, xScale architektūrų kompiuterius.
Alvydas Lukys

**Alvydas Lukys** (g. 1958 m. lapkričio 4 d. Šiauliuose) – Lietuvos fotografas.

## Biografija
1984 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą. Nuo 1990 m. Vilniaus dailės akademijos dėstytojas, nuo 1997 m. Fotografijos ir medijos meno katedros (iki 2000 m. Fotografijos ir videomeno katedra) vedėjas. Nuo 2007 m. profesorius.

## Kūryba
Surengė individualių fotografijos parodų Lietuvoje ir užsienyje (Turku 1996 m., Berlynas 1999 m., 2005 m., Miunchenas 2005 m.). Konceptualiose fotografijose atskleidžiama laiko ir daikto potekstė; būdinga subtilus grafiškumas, raiški faktūra, fragmentiška ir minimalistinė kompozicija. Pastaruoju metu fotografuoja telefonu su foto funkcija.

**Fotografijų ciklai:**
* Fragmentai, 1983-1984 m.
* Etnografiniai akmenys, 1984 m.
* Metaforos, 1987 m.
* Krikštai iš Nidos, 1987–1990 m.
* Daiktai iš jūros, 1988-1992 m.
* Daiktai studijoje, 1991-1996 m.
* Fotodrobės, 1996–1997 m.
* Pabaigos, 2002 m.
* Šaligatvis, 2003 m. 

## Šaltiniai
Bajanas

**Bajanas** () – dumplinis muzikos instrumentas (hemiidiofonas), rusų chromatinė armonika.

Melodija grojama dešiniaisiais mygtukais, kurių paprastai būna 52 (išdėstyti 3 eilėmis), diapazonas B-c4. Pritariama kairiaisiais mygtukais, kurių yra 5 eilės po 20. Šiais mygtukais išgaunami atskiri gamą sudarantys garsai arba specialiai parinkti akordai. Bajanas turi laisvus (šokčiojančius) liežuvėlius, specialių rezonatorių nėra.

Bajanas vartojamas tiek profesionalų (ansambliuose, solo), tiek mėgėjų. Dažniausiai šiuo instrumentu grojama rytų Europos šalyse.

Sukurtas 1907 m. Sankt Peterburge P. Sterligovo, kuris ir suteikė instrumentui pavadinimą *bajanas* (pagal legendinį rusų dainių *Bajaną* arba *Bojaną*).

## Išnašos
Akordas

**Akordas** – kelių (bent 3) tam tikrais intervalais išdėstytų muzikos garsų (tonų) sąskambis.

Akordai būna terciniai, kvartiniai ir kitokios sandaros. Nuo XV a. dažniausiai vartojami terciniai akordai.

Tercinių akordų rūšys:
* kvintakordas – kvintos apimties akordas, sudarytas iš trijų tercijomis išdėstytų garsų. Esti mažorinis arba didysis (D3+m3), minorinis arba mažasis (m3+D3), sumažintaisis (m3+m3) ir padidintasis (D3+D3)
* septakordas – septimos apimties akordas, sudarytas iš keturių tercijomis išdėstytų garsų. Kartais kuris nors garsas (dažniausiai kvinta) gali būti praleidžiamas(nepilnas septakordas).
* nonakordas – nonos apimeties akordas, sudarytas iš penkių tercijomis išdėstytų garsų. Kartais vienas ar du nonakordo garsai (dažniausiai kvinta, rečiau tercija ar septima) gali būti praleidžiami (nepilnas nonakordas).
* undecimakordas – undecimos apimties akordas, sudarytas iš penkių tercijomis išdėstytų garsų; kartais kai kurie jų praleidžiami.

## Išnašos

## Nuorodos
* Akordų generatorius gitarai 
* Akordai gitarai
Pisuerga

**Pisuerga** − upė šiaurinėje Ispanijoje, antras pagal dydį Duero intakas.

Prasidėda pietiniuose Kantabrijos kalnų šlaituose (Palensijos provincijoje, Kastilijos ir Leono autonominėje srityje) ir teka į pietus į Duero upę iš karto už Valjadolido miesto. Jos ilgis − apie 270&nbsp;km.

Nuo 1950 metų upės vandens lygis yra labai pastovus ištisus metus dėl didžiulės Agilar de Kampoo užtvankos, kuri surenka visą vandenį iš lietingų aukštutinių upės slėnių. Vanduo naudojamas dirbamų žemių, esančių prie Pisuergo upės šiaurinėje Kastilios lygumoje, irigacijai.
Kvartirjeras

**Kvartirjeras** (, *квартиргер*; iš ) – kariškis, siunčiamas prieš judantį dalinį, kad išžvalgytų numatomą apsistojimo rajoną, surastų ir paskirstytų patalpas dalinio apgyvendinimui.

Iki XX a. pradžios kvartirjerai taip pat tyrinėdavo sanitarinę padėtį būsimame dalinio stovėjimo rajone, vietinių gyventojų požiūrį į armiją, rinktų duomenis apie vandens ir kuro šaltinius, kelių buvimą ir tinkamumą. Vėliau šias pareigas perėmė rekognoskuotės (išžvalgymo) grupės.

TSRS kariuomenėje kvartirjerų pareigybė egzistavo iki XX a. 7-to dešimtmečio.

## Carinė Rusija
Rusijos kariuomenėje kvartirjero pareigos egzistavo nuo XVII a. pabaigos iki 1918 m.

Kiekvienas dalinys pasiųsdavo:
* po vieną karininką kvartirjerą nuo dalinio (artilerija – po viena nuo kiekvieno diviziono)
* po vieną puskarininkį ir 4 eilinius nuo kiekvienos kuopos, eskadrono, baterijos ir gurguolės.
Kelių dalinių, apsistojusių tam pačiame gyvenamajame punkte, kvartirjerų komandos paklusdavo vyriausiajam kvartirjerui (jo pavadinimas XVIII–XIX a. buvo **kvartirjer-majoras**).
Kvartirjer – majoras apžiūrėdavo gyvenvietę ar miestą, paskirstydavo jo dalis pagal atvykstančių dalinių skaičių ir dydį, parinkdavo vietas artilerijos ir gurguolių parkams, numatydavo pastatus lauko ligoninėms, vadų apgyvendinimui ir t. t.
Kiekvienos dalies kvartirjerai tęsdavo darbą jiems paskirtuose rajonuose, po to pasitikdavo atvykstančius savo dalinius, nurodydavo numatytas jų stovėjimo ir pagyvendinimo vietas.
Vyriausieji kvartirjerai su raportu atvykdavo pas vyriausią iš dalinių vadų.

## Nuorodos
* Квартирьер
Viktoras Ostašenkovas

**Viktoras Ostašenkovas** (1943 m. lapkričio 28 d. Šiauliai – 2012 m. spalio 31 d. Šiauliai.) – Lietuvos tapytojas, dizaineris, pedagogas.

## Biografija
Brolis fotografas Aleksandras Ostašenkovas, sūnūs Martynas Ostašenkovas, Haris Ostašenkovas. Mokėsi Šiauliuose ir Kaune. 1972 m. apsigynęs dailininko diplomą grįžo į Šiaulius. 1972–1995 m. dviračių – variklių gamyklos „Vairas“, nuo 1992 m. UAB Baltik vairas dizaineris. 1999–2009 m. Pakruojo raj. Lygumų vidurinės mokyklos, Šiaulių raj. Kurtuvėnų pagrindinės mokyklos mokytojas.

Palaidotas Šiauliuose Donelaičio kapinėse.

## Tapyba
Nuo 1976 m. dalyvauja kasmetinėse Šiaulių dailininkų parodose. Surengė keletą personalinių parodų, dalyvauja respublikinėse parodose. Jo darbų yra įsigiję Lietuvos, Vokietijos, JAV, Latvijos, Rusijos privatūs kolekcininkai.

**Personalinės parodos:**
* 1978 m. Tapybos ir piešinių paroda, „Tiesos“ kino teatras, Šiauliai, kartu su S. Burneckiu.
* 1988 m. Tapybos paroda, Parodų vitrinos pėsčiųjų bulvare, Šiauliai.
* 2001 m. Tapybos paroda, Šiaulių filharmonijoje.
* 2003 m. 60-čio personalinė kūrybos paroda, Šiaulių universiteto dailės galerija.
* 2004 m. Tapybos darbų paroda, Klaipėdos dailės parodų rūmai.
* 2004 m. Dingę Šiauliai, „Retro“ galerija, Šiauliai.
* 2005 m. Tapybos darbų paroda, Pakruojo kultūros rūmai.
* 2006 m. Tapybos darbų paroda, galerija „Aukso pjūvis“
* 2006 m. Mano Šiauliai, Šiaulių dailės galerija, Aleksandras Ostašenkovas – fotografija, Viktoras Ostašenkovas – tapyba
* 2007 m. Mano miestas, Jelgava
* 2008 m. Mano miestas, „Fujifilm“ fotografijos galerija
* 2008 m. Retrospektyva, Šiaulių dailės galerija
* 2008 m. tapybos paroda, Šiaulių aklųjų kombinato galerija;
* 2008 m. tapybos paroda, Rekyvos kultūros centro galerija, Šiauliai;
* 2010 m. tapybos paroda, Dailės galerija „Laiptai“, Šiauliai;
* 2010 m. tapybos paroda, banko „Snoras“ galerija, Šiauliai;
* 2010 m. tapybos paroda, Kultūros centras, Kelmė.

## Dizainas
1977 m. Dviračių gamykloje „Vairas“ sukurtas universalus dviratis „Dubysa“, 1982 m. – universalūs dviračiai su išardomu rėmu „Venta“ ir „Geluva“.

**Dizaino parodos:**
* 1980 m. Šiaulių inžinierių namai.
* 1980 m. Respublikinė dizaino paroda, Vilnius.
* 1982 m. Sirija.
* 1982–1986 m. Graikija.
* 1983 m. Danija.
* 1985 m. Lenkija.
* 1985 m. Vengrija.
* 1985 m. Irakas.

## Kiti darbai
* 1986 m. Medalis „Šiauliai-750“
* 1972–1999 m. ženklelių serija: „Vairas“, „Vairas“–25 m., „Vairo“ sporto klubas, „Vairas“–30 m., „Vairas“–35 m., vaikų regbio sporto klubas „Aras“, Šiaulių regbio sporto klubas „Žalgiris“, Baltijos šalių regbio turnyras „Baltijos taurė“, „Šiaulių regbiui – XX“, „Šiauliai-750“, „Šiaulių TVKV“, „Šiaulių „Vairui“ – 40“.

## Šaltiniai
Generalvagenmeisteris

**Generalvagenmeisteris** (; iš  'vežimas' + Meister 'meistras; specialistas') – pareigos ir specialybė Rusijos kariuomenėje 1716–1864 m. Generalvagenmeisteris vadovaudavo armijos gurguolėms.

1716 m. pareigas įkūrė *Petras I*, kad žygio metu tvarkytų judančias gurguoles.
Pagal 1722 m. Rangų lentelę generalvagenmeisteris buvo priskirtas VII klasei. Jis buvo to pačios klasės kaip ir armijos papulkininkis.
Generalvagenmeisteris paklusdavo generolui kvartirmeisteriui. Generalvagenmeisterį rinkdavo iš vyresniųjų karininkų. Jis paprastai turėdavo du padėjėjus iš jaunesniųjų karininkų.

Generalvagenmeisterio pareigos:
* paskirti vagenmeisterį ir obervagenmeisterį ir jiems vadovauti
* vadovauti visoms armijos gurguolėms – numatyti judėjimo tvarką, taip pat ir stovėjimo tvarką stovyklose ir mūšio metu.
* vadovauti tiltų ir grįstų kelių įrengimui, judėjimo kelių remontui.
* vadovauti vagenburgo sudarymui ir prižiūrėti tvarką jame. Sudarius vagenburgą generalvagenmeisteris jam vadovaudavo, o vadovaudamas paklusdavo gurguolę dengiančios kariuomenės vadui.

Buvco reikalaujama, kad generalvagenmeisteris gerai skaičiuotų, stebėtų, kad visi vežimai būtų sustatomi eilėmis, kad visi vežimai judėtų užduota tvarka (pvz., vežimai su maistu važiuotų savo vietoje).

Pareigos buvo panaikintos 1864 m. įkūrus *Vyriausiąją intendanto valdybą*.

## Nuorodos
* Генерал-вагенмейстер
Dešimtdėmis drebulenis

**Dešimtdėmis drebulenis** (*Saperda perforata*) – ūsuočių (*Cerambycidae*) šeimos vabalas.


## [[Morfologija (biologija)|Morfologija]]

### [[Imago]]
12 – 20 mm dydžio. Žalsvai geltoni arba geltonai pilkos spalvos. Ant antsparnių turi po 5 juodas dėmes. Ant priešnugarėlės 5 juodos dėmės, viena juoda dėmė centre, ir po 2 iš šonų (dėmelių ryškumas varijuoja). Gyvi vabalai cypsi.
### [[Lerva]]
Lervos storokos, balsvai rusvos, su tamsiai ruda "galvute" (kaip ir visų ūsuočių). 

## Biologija, ekologija

Vystosi po drebulės (*Populus tremula*) arba baltosios tuopos (*Populus alba*) ar kitų tuopų (*Populus sp.*) žieve. Nuo to, kokiame medyje vystosi lerva, priklauso ir suaugusiųjų vabalų (imago) spalva: tie kurie vystėsi drebulėje (*S. tremula*) yra geltonai žalsvos arba geltonai pilkos spalvos, kurie vystėsi baltojoje tuopoje (*S. alba*) – pilki.

Lervoms vystytis reikalingas labai drėgnas substratas. Lėliukėmis virsta balanoje.

Suaugę vabalai apgraužia lapus ir ūglius.

## Paplitimas
Gyvena Europoje ir Šiaurinėje Azijoje.
Lietuvoje nėra labai gausus.

## Taip pat skaitykite
*Ūsuočiai
*Miškų kenkėjai
*Lietuvoje gyvenantys ūsuočiai

## Nuorodos:
*cerambyx.uochb.cz aprašymas
*Saperda perforata. Canadian Food Inspection Agency 
*saperda perforata nuotraukos zin.ru
## Išnašos
Laimutė Zimkienė

**Laimutė Janulytė-Zimkienė** (1958 m. kovo 1 d. Šiauliuose – 2016 m. liepos 17 d.) – Lietuvos žurnalistė, redaktorė, poetė.

## Biografija
1976 m. baigė Šiaulių J. Janonio vidurinę mokyklą. 1990 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakulteto Žurnalistikos katedroje baigė žurnalistiką.

1976–1984 m. Šiaulių televizorių gamyklos daugiatiražio laikraščio „Žydrasis ekranas“ korespondentė, 1984–2008 m. redaktorė.  1994–1995 m. Šiaulių raj. laikraščio „Laikas“, 1995–2003 m. Šiaulių miesto laikraščio „Šiaulių naujienos“ korespondentė. 2003–2008 m. UAB „Šiaulių tauro televizoriai“ atstovė ryšiams su visuomene bei atgaivinto laikraščio „Žydrasis ekranas“ redaktorė. Kartu 2000–2005 m. Šiaulių vyskupo atstovė spaudai visuomeniniais pagrindais, „Vatikano radijo“ lietuviškų laidų, laikraščių „Draugas“, „Lietuvos žinios“ ir kitų bendradarbė. 2008–2010 m. Šiaulių Juliaus Janonio gimnazijos muziejaus vadovė ir žurnalistų būrelio vadovė. Nuo 2011 m. apskrities ir miesto laikraščio „Šiaulių kraštas“ bendradarbė.

1988–1991 m. aktyvi Televizorių gamyklos „Tauras“ Sąjūdžio grupės dalyvė, renginių organizatorė. Nuo 1996 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos narė.

## Šaltiniai
Lauenburgo hercogystės apskritis

**Lauenburgo hercogystė** – žemė piečiausioje Šlėzvigo-Holšteino dalyje, Vokietijoje.
Rajone yra keletas istoriškai svarbių miestų – Lauenburgas prie Elbės, Miolnas ir Ratzeburgas.

## Gyventojų skaičius gyvenvietėse
# Gėsthachtas – 29 348
# Lauenburgas prie Elbės – 11 591
# Miolnas – 18 642
# Ratzeburgas – 13 837
# Švarcenbekas – 14 890
# Ventorfas prie Hamburgo – 11 527

## Departamentai
# Berkenthinas
# Breitenfeldas (Miolno)
# Biūchenas
# Aukštasis Elbgėstas
# Lauenburgišo Zėnas (Ratzeburgo)
# Liūtau (Lauenburgo prie Elbės)
# Sandesnebenas-Nusas
# Švarzenbekas (Švarzenbeko)
Kolomna

**Kolomna** () – miestas Rusijoje, Maskvos srityje, Kolomnos miesto apygardos administracinis centras ir srities pavaldumo miestas. Upių uostas prie Okos ir Maskvos santakos. Geležinkelio stotis. Elektronikos, cemento, mašinų (Kolomnos gamykla), tekstilės pramonė. Veikia krašto muziejus, pedagoginis institutas.

Mieste išliko Kolomnos kremlius su XVI–XVII a. cerkvėmis ir vienuolynais – vienas iš didžiausių tokio tipo gynybinių įrengimų Maskvos srityje, Rusijos architektūros paminklas.

## Istorija

Pirmą kartą paminėtas Laurentijaus metraštyje 1177 m., vienas seniausių Rusijos miestų. 1183 m. Vladimiro kunigaikštis Vsevolodas Didysis Lizdas užėmė Kolomną. 1238 m. rusai pralaimėjo mongolams Kolomnos mūšį. Iki XVI a. miestas nevienąkart buvo mongolų ir totorių sugriautas. Didžiosios suirutės metu ATR kariuomenė okupavo Kolomną. 1707–1929 m. Maskvos gubernijos Kolomnos apskrities centras.

1863 m. įkurta Kolomnos gamykla. Sovietmečiu miestas tapo pramonės centru.

## Sportas
* FK Kolomna (futbolo klubas);
* „Avangardo“ stadionas, (), kuris talpina 8 400 žiūrovų.
* „Darbo“ stadionas, (), kurio talpa 3 156 žiūrovai.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Kolomnos tinklalapis
Ginklų ir šovinių gamyklų inspektorius

**Ginklų ir šovinių gamyklų inspektorius** () – pareigos Rusijos Vyriausioje artilerijos valdyboje ().

Pareigos įsteigtos 1871 m., egzistavo iki 1908 m. Pareigos buvo priskirtos III ar IV Rangų lentelės klasei, atitiko generolą majorą ar generolą leitenantą. Į inspektorių kreipdavosi „Ваше превосходительство“.

Ginklų ir šovinių gamyklų inspektorius buvo Artilerijos komiteto narys, jame vadovavo ginklų ir šovinių gamybos techninei pusei. Inspektoriui techniniais ir gamybos klausimais buvo pavaldūs:
* ginklų ir šovinių gamyklos,
* prie jų esančios produkcijos priėmimo komisijos,
* ginklų ir šovinių dirbtuvės
* ginklininkų mokyklos.

Pareigos panaikintos 1908 m. gruodžio 15 d. ėmus reorganizuoti artilerijos ir artilerijos technikos institucijų valdymą.

## Nuorodos
* Инспектор оружейных и патронных заводов
Paskutinė vakarienė (Leonardas da Vinčis)

**Paskutinė vakarienė** () – Leonardo da Vinčio freska. Nuo 1495 m. iki 1498 m. Leonardas dirbo prie savo vieno žymiausių darbų, freskos „Paskutinė vakarienė“. Paveiksle vaizduojama Jėzaus ir 12 apaštalų paskutinės vakarienės scena, aprašyta Evangelijoje pagal Joną – ypač akimirkos po to, kai Jėzus sužino apie vieno iš apaštalų išdavystę. Šis piešinys laikomas vienu labiausiai atpažįstamų Leonardo da Vinčio darbų.

„Paskutinė vakarienė“ – gilaus monumentaliosios tapybos dėsnių supratimo pavyzdys. Ji nutapyta ant siauros sienos didžiulėje, pailgoje salėje – Šv. Marijos Maloningosios bažnyčios (*Santa Maria delle Grazie*) vienuolyno Milane valgomajame. Freskos figūros pusantro karto didesnės už natūralias, tad salėje jos pirmiausia ir atkreipia dėmesį. Leonardui nepavyko eksperimentas (jis panaudojo naują, savo paties išrastą sienų gruntavimo būdą ir naujos sudėties temperą, su kuria galima buvo tapyti lėtai, su pertraukomis) Jis tapė aliejumi su tampera ant drėgnos sienos – ši pradėjo blukti ir trupėti dar kūrėjui esant gyvam. Tačiau eksperimentatorius nenumatė, kad vienuolynas įsikūręs pelkėtoje žemumoje. 1499 m. vasario 2 d. vienuolyną apsėmė. Vanduo ilgai stovėjo ant plytinių valgyklos grindų. „Paskutinė vakarienė“ buvo pasmerkta sunykti. Potvyniai kartojosi, nuo atsiradusios drėgmės ir nuo sklindančių iš virtuvės garų kūrinys apsitraukė pelėsiais.

Kristaus kojų vietoje vienuoliai iškirto duris, kad būtų patogiau nešioti valgį. Vėliau Napoleono kareiviai padarė valgykloje arklides ir sienose išgriovė praėjimus arkliams.

Nuo drėgmės rietėsi ir krito plonas dažų sluoksnis. Jokie restauravimai nepadėjo arba padėjo labai mažai. Antrojo pasaulinio karo metu, 1943 m., vienuolyną beveik visiškai sugriovė bomba. Išliko tiktai apsauginiais smėlio maišais apkrauta siena su „Paskutinės vakarienės“ freska. O kai baigėsi karas, vėl buvo pradėta likučių restauracija. Darbas truko 7 metus, iki 1954 m. Buvo nuimti visi vėlesni sluoksniai. Dabar, vietomis sužalota freska, vėl sutvirtinta. Net ir gerokai suniokota „Paskutinė vakarienė“ palieka neišdildomą įspūdį.

## Šaltiniai
Estija 1936 m. vasaros olimpinėse žaidynėse

**[[Estija]]** dalyvavo 1936 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Berlyne, Vokietija.

## Medaliai

{| class="wikitable" border="1" cellpadding="2" cellspacing="0"
|- bgcolor="#efefef"
! | 
! |Sportininkas
! |Rungtis
|-
| align="center"| 
| | Kristjan Palusalu
| | vyrų laisvo stiliaus imtynės
|-
| align="center"| 
| | Kristjan Palusalu
| | graikų-romėnų imtynės
|-
| align="center"| 
| | Nikolai Stepulov
| | boksas
|-
| align="center"| 
| | August Neo
| | vyrų laisvo stiliaus imtynės
|-
| align="center"| 
| | Arnold Luhaäär
| | sunkumų kilnojimas
|-
| align="center"| 
| | Voldemar Väli
| | graikų-romėnų imtynės
|-
| align="center"| 
| | August Neo
| | graikų-romėnų imtynės
Estija 1992 m. vasaros olimpinėse žaidynėse

**[[Estija]]** dalyvavo 1992 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Barselonoje, Ispanija.

## Medaliai

{| class="wikitable" border="1" cellpadding="2" cellspacing="0"
|- bgcolor="#efefef"
! | 
! |Sportininkas
! |Rungtis
|-
| align="center"| 
| | Erika Salumäe
| | moterų dviračių sprintas
|-
| align="center"| 
| | Tõnu Tõniste, Toomas Tõniste 
| | vyrų komandinis irklavimas
Estija 2000 m. vasaros olimpinėse žaidynėse

**[[Estija]]** dalyvavo 2000 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Sidnėjuje, Australija.

## Medaliai

{| class="wikitable" border="1" cellpadding="2" cellspacing="0"
|- bgcolor="#efefef"
! | 
! |Sportininkas
! |Rungtis
|-
| align="center"| 
| | Erki Nool
| | vyrų dešimtkovė
|-
| align="center"| 
| | Indrek Pertelson
| | dziudo
|-
| align="center"| 
| | Aleksei Budõlin
| | dziudo
Estija 2004 m. vasaros olimpinėse žaidynėse

**[[Estija]]** dalyvavo 2004 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Atėnuose, Graikija.

## Medaliai

{| class="wikitable" border="1" cellpadding="2" cellspacing="0"
|- bgcolor="#efefef"
! | 
! |Sportininkas
! |Rungtis
|-
| align="center"| 
| | Jüri Jaanson
| | irklavimas
|-
| align="center"| 
| | Aleksander Tammert
| | vyrų disko metimas
|-
| align="center"| 
| | Indrek Pertelson
| | dziudo
Taifa

**Taifos** (arabų kalba: طائفة‎ *ṭā'ifa*, plural طوائف *ṭawā'if*), dar **Taifai** - smulkios musulmoniškos valstybėlės (emyratai), egzistavę Pirėnuose, Al-Andalusijoje XI-XIII a.

## Istorija
Taifų laikotarpiai Al-Andalusijoje egzistavo tris kartus, XI, XII ir XIII a. Šios valstybėlės atsirasdavo tada, kai nusilpdavo centrinė valdžia ir prasidėdavo Al-Andalusijos decentralizacija. Tais laikotarpiais stipriausi miestai sugebėdavo konsoliduoti valdžią tam tikroje teritorijoje, sukurdami savo valstybes. Dėl to taifai dažniausiai vadinami savo sostinių pavadinimais.
### Ankstyvieji taifai (1031-1094)

Ankstyvieji taifai ėmė rastis dėl Al Andalusijos administracinio suskirstymo ir vidaus nesutarimų Kordobos kalifate, kurie vyko tarp atskirų etninių grupių. XI a. prasidėjus pilietiniam karui, įvyko šalies dezintegracija, tačiau formaliai ji įteisinta buvo 1031 m., sulig oficialiu Kordobos kalifato žlugimu.

Taifai dažniausiai buvo silpni, čia kovojo atskiros dinastijos, ir kova tarp jų reiškėsi ne tik per karus, bet taip pat ir per kultūrinę konkurenciją. Vienas stipriausių taifų pietuose tais laikais buvo Sevilija, kuri bandė suvienyti Al Andalusiją, bet tai iki galo nepavyko. 

Jų tarpusavio kovos leido stiprėti krikščionių rekonkistai šiaurėje, ir daug taifų šiaurėje buvo užkariautos šiuo laikotarpiu. 

1085 m. krikščionims paėmus vieną stipriausių ir didžiausių taifų, Toledą, į pagalbą buvo pakviesti Almoravidai iš Mauritanijos, kurie XI a. pabaigoje, iki 1094 m. suvienijo islamo įtakoje likusius taifus ir prijungė juos prie savo imperijos Šiaurės Afrikoje. 

### Taifai XII a. (1138–1147)
Valdant Almoravidui Ali ibn Jusufui, berberų imperija ėmė pralaimėti krikščionims, ir centrinė valdžia vėl nusilpo. XII a. viduryje islamiškoji Al Andalusija vėl suiro į atskirus taifus.

Juos nusilpusius ėmė užkariauti Kastilija, Aragonas ir Portugalija, o 1147 m. Lisabonos paėmimas tapo lūžio tašku, dėl kurio musulmonai į pagalbą pasikvietė Almochadus iš Maroko. Šie prijungė likusiuos musulmoniškus taifus prie savo imperijos. 
### Taifai XIII a. (1212-XIII a. vid.)
1212 m. Almohadai pralaimėjo Las Navas de Tolosa mūšį prieš susivienijusias krikščionių valstybes. Po šio mūšio Al Andalus vėl suiro į atskiras taifas. Jas vieną po kitos prijungė Aragonas, Kastilija, Portugalija ir Leonas. 1248 m. buvo paimta Sevilija.

Vienintelė likusi po šio laikotarpio taifa buvo Granados emyratas, kuris konsolidavo valdžią Pirėnų pietinėje dalyje ir ją išlaikė iki 1492 m.
Vygantas Metelica

**Vygantas Metelica** (g. 1988 m. kovo 5 d. Kaune) – Lietuvos krepšininkas, rungtyniaujantis Kauno "Erelita-KTU" komandoje.

Karjerą pradėjo 2006 m. Kauno KKM-Aisčiai komandoje. Per debiutinį LKL ir BBL 2007-2008 metų sezoną pelnė iš viso *16* taškų per *13* rungtynių. 2008-2009 sezono pradžią praleido dėl traumos. Ir tik 2009 metų sausio 4 dieną sužaidė savo pirmąsias rungtynes 2008-2009 metų krepšinio sezone.

## Nuorodos
* Basketnews.lt puslapis apie žaidėją