open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Windows Media Player

**Windows Media Player** – multimedijos leistuvas, skirtas Microsoft Windows sistemai. Windows Media Player veikia ir Mac OS, Mac OS X ir Solaris operacinėse sistemose.

## Savybės
Programa galima paleisti tiek kompiuteryje laikomas rinkmenas, tiek transliuojamą audio/vaizdo srautą. Palaikoma daugelis audio ir video formatų, tarp kurių yra Windows Media formatai (WMA, WMV, ASF, AVI) bei kiti populiarūs formatai, kaip antai MP3, MPEG, WAV, MIDI, AVI, AIFF, AU, taip pat galimos Audio CD, Video CD ir DVD-Video paleistys, galima peržiūrėti grafinius vaizdus, kaip antai JPEG atvaizdus. Tačiau norint paleisti kai kuriuos formatus (paprastai DVD-Video, AVI) reikalaujama įdiegti papildomus dekoderius.

Multimedijos leistuvas turi integruotą medijų biblioteką, kurioje, pavyzdžiui, galima kataloguoti ir tvarkyti grojaraščius. Be to, WMP programa galima konvertuoti rinkmenas iš Audio CD į WMA, WAV ir MP3 (pastarasis formatas palaikomas nuo leistuvo 10 versijos), įrašinėti Audio CD formatu.

Programa pasižymi besikeičiančiomis vizualizacijomis (kurių yra kelių rūšių) garso rinkmenų atkūrimo metu, taip pat grafinės sąsajos apvalkalais.

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
* „Windows Media Player“ instaliavimo vadovas
Vilniaus vaivada

**Vilniaus vaivada** () – Vilniaus vaivadijos aukščiausias valstybinės valdžios pareigūnas, vaivadijos valdytojas bei Abiejų Tautų Respublikos Senato pareigūnas.

## Įgaliojimai
Vilniaus vaivadą skirdavo karalius ir jis pareigas eidavo iki gyvos galvos, jeigu nebūdavo priešininkų nušalinamas. Vaivada buvo aukščiausias valstybinės valdžios pareigūnas vaivadijoje ir vaivadijos bajorų vadas, taip pat vaivadijos bajorų pašauktinių kariuomenės vadas. Jo kompetencijai buvo priskirti administracijos, karo ir teismo reikalai. Jis taip pat rūpinosi vaivadijos miestų, kuriems suteiktos Magdeburgo teisės, apsauga ir tvarka, prižiūrėjo jų matus, saikus ir kainas. Vaivados jurisdikcijai priklausė ir miestų žydų bendruomenės.

Vaivada buvo Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės Ponų tarybos narys, o nuo 1569 m. Abiejų Tautų Respublikos senato nuolatinis narys. Senate Vilniaus vaivada turėjo trečią pagal rangą aukščiausią pasauliečių poziciją.

Pareigybė panaikinta po Trečiojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo 1795 m.

## Vilniaus seniūnai

## Vilniaus vaivados

## Kiti straipsniai

* Abiejų Tautų Respublikos Senato pareigūnai
* Centrinės valdžios pareigūnai
* Abiejų Tautų Respublikos žemietijų pareigūnai
* Vilniaus kaštelionas
Magistralinis kelias A5 (Lietuva)

**A5** – magistralinis kelias, jungiantis Kauną, Marijampolę ir Suvalkus. Kelio ilgis – 97,06 kilometro. Kelias yra dalis „Via Baltica“ magistralės. Kelias po rekonstrukcijos yra keturių eismo juostų.  

Kelias prasideda Kaune, netoli IX forto muziejaus, svarbiame transporto mazge, kuris taip pat jungia magistralinį kelią , krašto kelią , Kauno miestui priklausančią Žemaičių plento atkarpą.
A5 trasa eina Kauno, Prienų rajono, Kazlų Rūdos, Marijampolės ir Kalvarijos savivaldybių teritorija. Svarbiausi miestai ir miesteliai prie kelio: Garliava, Juragiai, Mauručiai, Skriaudžiai, Sasnava, Marijampolė, Kalvarija. Kaune Lampėdžių tiltu (ilgis - 446 m) kerta Nemuno upę. Baigiasi ties Lietuvos valstybės siena su Lenkija. Toliau kelias eina S61 greitkelio trasa link Varšuvos. Kelias šiuo metu yra pagrindinė Baltijos šalių automobilių transporto jungtis su didžiąja dauguma Europos Sąjungos šalių (išskyrus Šiaurės šalis, kurios yra pasiekiamos keltais per Baltijos jūrą).

## Istorija
Senoji trasa (kuria dalinai eina ir dabartinė trasa) cariniu laikotarpiu buvo Peterburgo-Varšuvos kelio dalis.

Sovietmečiu (iki 1990 m.) kelias buvo žymimas A226 (dalis kelio „Kalvarija-Kaunas-Daugpilis“). Susisiekimo su Lenkija tuo metu nebuvo, trasa baigdavosi ties Kalvarija.

XX amžiaus paskutiniajame dešimtmetyje, tranzitas į Lenkiją iš Kauno vykdavo per Veiverius, Skriaudžius, Marijampolę ir Kalvariją. 1996–2005 m. kelias buvo pertiesiamas, rekonstruojamas. Buvo nutiestos dvi naujos atkarpos, po kurių tranzitas nebekerta jokios didesnės gyvenvietės. Šiuo metu kelias verčiamas automagistrale.

2018 m. lapkričio mėn. atidarytas rekonstruotas kelio ruožas Mauručiai–Marijampolė, kuriam suteiktas automagistralės statusas.

2022 m. gruodžio mėn. prasidėjo darbai ruože Marijampolė–Valstybės siena.

Taip pat planuojama rekonstruoti atkarpą Mauručiai-Garliava. Ji taip pat atitiktų automagistralės statusą. Šiuo metu atkarpos saugumo parametrai neleidžia didinti leistino greičio (esamas greitis 70-90 km/h), nors kelias yra po 2 juostas į kiekvieną pusę. Numatoma darbų pradžia - baigus darbus atkarpoje tarp Marijampolės ir Valstybės sienos (preliminari data - 2025 m.)

## Rekonstrukcija

### Maršrutas po rekonstrukcijų (Atkarpa: Mauručiai - Lenkijos siena)

## Maršrutas

## Išnašos

## Šaltiniai

* Lietuvos automobilių kelių direkcija. VIA BALTICA: vakar, šiandien ir rytoj. 2015-08-31 
* Verslo žinios. Startuoja „Via Baltica“ rekonstrukcija. 2015-09-11
* lrytas.lt Kaip ateityje atrodys skirtingos „Via Baltica“ atkarpos? 2015-09-03 
* Šimtais tragedijų pažymėta „Via Baltica“ virsta tikra magistrale. 2016-07-05 
* LAKD: Atidaryta „Via Baltica“ tarp Kauno ir Marijampolės – saugi keturių eismo juostų automagistralė 2018-11-29 
* LAKD: Sudaryta pirmoji rangos sutartis dėl „Via Baltica“ ruožo nuo Marijampolės iki Lenkijos sienos rekonstravimo 2022-10-28
Magistralinis kelias A4 (Lietuva)

**A4** – magistralinis kelias Lietuvoje, besitęsiantis 134,46 km nuo Vilniaus per Druskininkus iki Gardino Baltarusijoje. Iš rytų pusės aplenkia Druskininkus. Šiame kelyje yra 1 „juodoji dėmė“.

Kelias prasideda Vilniuje, Galvės g. Eina Vilniaus miesto, Vilniaus, Trakų, Varėnos rajonų savivaldybių teritorijomis. Svarbiausi miestai prie kelio – Senoji Varėna, Merkinė ir Druskininkai. Už Merkinės, Druskininkų link, kerta Merkį (Merkinės tiltas per Merkį). Kelias baigiasi už Druskininkų, ties Lietuvos–Baltarusijos valstybine siena.

Prie kelio atkarpos Varėna–Druskininkai 1975–1976 m. įrengta tautodailės paminklų grandinė „Čiurlionio kelias“.

## Istorija
Sovietmečiu kelias turėjo kitokius trasų numerius. Nuo Vilniaus iki Pirčiupių kelias buvo dalis trasos A232. Nuo Pirčiupių iki Merkinės ėjo trasa A233. Nuo Merkinės iki Gardino buvo dalis trasos A231.

## Maršrutas

## Šaltiniai
Solo

**Solo** – muzikos atlikimo būdas, kai groja ar dainuoja vienas atlikėjas, vadinamas *solistu*. Solo taip pat vadinamas šitaip atliekamas muzikos kūrinys ar jo atkarpa. Solistas muzikuoja vienas: kartais jam pritaria akomponiatorius ar orkestras. Lietuviškai kartais vietoj „groti solo“ pasakoma „soliuoti“. Terminas yra kilęs iš itališko žodžio, reiškiančio „vienas, vienas pats“.

## Solo klasikinėje muzikoje
Solo kūriniai dažniausiai rašomi instrumentams, kuriais galima išgauti kelis garsus, akordus vienu metu, pavyzdžiui, fortepijonui, vargonams, klavesinui, arfai. Tokiems instrumentams kaip fleita ar smuikas dažniausiai pritariama fortepijonu ar kitais instrumentais, tačiau ir jiems yra solo kūrinių, pavyzdžiui, J. S. Bacho partitos smuikui ar siuitos violančelei. Kartais prie kūrinio pavadinimo pridedamas ir žodis „solo“, pavyzdžiui, „Fantazija fleitai solo“.

Koncertas – tai muzikos žanras, kai vienas ar keli atlikėjai groja pritariant orkestrui. Kūrinio atkarpos, kai iškeliamas solistas (solistai), yra vadinami solo (atkarpos, kai groja visas orkestras, – tutti). Koncerte solo kartais groja ne tik pagrindinis solistas, bet ir kas nors iš orkestro, pavyzdžiui, atkarpa, kai turi skambėti tik vienas smuikas.

Solo taip pat vadinamos kūrinio atkarpos, kai iš kelių tą patį balsą grojančių orkestrantų lieka groti tik vienas. Pavyzdžiui, visame orkestre lieka groti vienas smuikininkas, vienas altininkas ir vienas violančelininkas.

Vokalinėje muzikoje taip pat yra solo atkarpų, pavyzdžiui, solo partijos chorui skirtuose kūriniuose ar arijos operose.

## Solo džiaze

Džiazo kompozicijose kaitaliojasi atkarpos, kai groja visas ansamblis ir tik vienas atlikėjas (kiti negroja arba tik jam pritaria). Dažnai solo yra improvizuojami.
Magistralinis kelias A7 (Lietuva)

**A7** – magistralinis kelias, jungiantis Marijampolę ir Kybartus. Aplinkkelis iš pietų pusės aplenkia Vilkaviškį. Svarbus tranzitinis kelias į Kaliningrado sritį. Šiame kelyje yra 3 „juodosios dėmės“.

Kelias prasideda Marijampolėje, Vilkaviškio g. Eina per Marijampolės savivaldybės ir Vilkaviškio rajono savivaldybės teritoriją. Šalia kelio yra šios gyvenvietės – Vilkaviškis, Paežeriai, Maldėnai, Alvitas, Virbalis ir Kybartai. Kelias baigiasi Kybartuose, J.Basanavičiaus g., ties Lietuvos valstybės siena su Rusija.

## Istorija
Sovietmečiu kelias buvo trasos A229 dalis, kuris jungė Vilnių su Kaliningradu.
Šiuo metu identiškas trasos numeris išlaikytas Rusijos Kaliningrado srities pusėje.

## Maršrutas

## Šaltiniai
Magistralinis kelias A6 (Lietuva)

**A6** – kelias, jungiantis Kauną ir Daugpilį. Kelio ilgis – 184,85 kilometro. Šiame kelyje yra 13 „juodųjų dėmių“.

Kelias prasideda Kaune, Savanorių pr. Eina Kauno, Jonavos, Ukmergės, Utenos ir Zarasų rajonų savivaldybių teritorijomis. Svarbiausios gyvenvietės – Karmėlava, Jonava, Ukmergė, Utena, Zarasai. 

Žymesni tiltai: ties Jonava Nerį kerta Taurostos tiltas, Rizgonių geležinkelio viadukas, ties Ukmerge Šventąją kerta Radiškio tiltas, Anykščių rajone Virintą – Kurklių tiltas, Zarasų rajone Šventąją – Antalieptės tvenkinio tiltas, Nikajų – Zarasų tiltas. Kelias baigiasi už Zarasų, ties Lietuvos valstybės siena su Latvija.

## Istorija

Šis kelias tarnavo kaip pagrindinis Carinės Rusijos pašto kelias (jis buvo Peterburgo-Varšuvos kelio dalis). 1836 m. buvo baigtas tiesti Zarasų-Kauno ruožas, pirmasis Lietuvoje turintis grindinį – kietą suplūkto žvyro dangą. Šalia kelio XIX a. buvo pastatytos pašto arklių keitimo stotys, dauguma šių pastatų yra išlikę ir iki šių dienų. Lygiagrečiai šiam keliui tarp Jonavos ir Ukmergės taip pat ėjo ir siaurasis Jonavos–Ukmergės geležinkelis.

Sovietmečiu turėjo kitokį trasos numerį - A226. Trasa buvo dalis kelio Daugpilis-Kaunas-Kalvarija.

Kelias tarp Jonavos ir Kauno buvo platinamas iki keturių eismo juostų (darbai pradėti sovietmečiu ir baigti XXI amžiaus 1-ajame dešimtmetyje), tačiau be skirtingų lygių sankryžų (neskaitant sankryžos su ). Atkarpai būdingi apsisukimai ir šviesoforinės sankryžos. Kerta Karmėlavos miestelio centrą.

Pirmoji skirtingų lygių sankryža tarp Kauno ir Jonavos atidaryta 2020 m. rugpjūtį.

Kelias kerta dar tris sovietmečiu įrengtas skirtingų lygių sankryžas, kurios yra įrengtos neišplatintuose ruožuose su keliais ,  ir .

### Jonavos pietrytinis aplinkkelis
2023 m. patvirtintinas Jonavos pietinio aplinkkelio projektas. Aplinkkelis bus tiesiamas dviem etapais. I etapo statybos darbai prasidės 2024 m. kovą, o II etapo statybos darbai bus užbaigti ne anksčiau nei 2026 m. Jonavos pietrytinis aplinkkelis užtikrins karinių pajėgų Rukloje mobilumą ir pagerins tranzitinio transporto eismą Kauno ir Zarasų kryptimis. 

Jonavos pietrytinis aplinkkelis rytinėje pusėje prasidės nuo kelio A6 Taurostos tilto per Nerį ties Skaruliais ir tęsis piečiau šio kelio maždaug iki Šveicarijos kaimo, kur vėl susijungs su dabartine A6 infrastruktūra. Įgyvendinant Jonavos pietrytinio aplinkkelio projekto I etapą, bus nutiesta nauja beveik 700 m ilgio magistralinio kelio A6 dalis su jungiamaisiais keliais, įrengtos dvi žiedinės sankryžos. Projekto apimtyje planuojama rekonstruoti ir Jonava–Žąsliai–Kalniniai Mijaugonys dalį. 2024 m. gruodį užbaigti pirmojo etapo darbai ir greitkelis pradėtas eksploatuoti.

## Maršrutas

## Šaltiniai
Magistralinis kelias A8 (Lietuva)

**A8** – Lietuvos magistralinis kelias, jungiantis Panevėžį ir Sitkūnus. Kelio ilgis – 87,86 kilometro. Šiame kelyje viena „juodoji dėmė“.

Kelias prasideda Panevėžyje, J.Basanavičiaus g. Eina Panevėžio, Kėdainių ir Kauno rajonų savivaldybių teritorija. Svarbesnės gyvenvietės – Ramygala, Kėdainiai, Sitkūnai. Baigiasi ties Sitkūnais, sankryžoje su automagistrale . Kelias yra dalis „Via Baltica“ magistralės. Ties Kėdainių geležinkelio viaduku kerta „Kaišiadorių-Radviliškio“ geležinkelį.

Žymesni tiltai: Sitkūnų viadukas, Juodkiškių tvenkinio tiltas.

## Istorija
Sovietmečiu (~1980-1990 m.) kelias tarp Aristavos ir Panevėžio buvo žymimas indeksu A230.
Iki Aristavos A230 ėjo senuoju Kauno-Panevėžio keliu nuo Cinkiškių per Kėdainius (Aukštaičių plentu).

~2002 m. buvo atidarytas eismui nauji keliai tarp Sitkūnų ir Vandžiogalos bei Nociūnų ir Aristavos. Iki ruožo atidarymo pagrindinis kelias į Panevėžį iki Aristavos ėjo nuo Cinkiškių sankryžos per Kėdainius. Po atidarymo, visam senąjam keliui nuo Cinkiškių per Kėdainius iki Aristavos buvo suteiktas Lietuvos krašto kelio numeris .

## Maršrutas

## Šaltiniai
Magistralinis kelias A11 (Lietuva)

**A11** –  Lietuvos magistralinis kelias, jungiantis Šiaulius ir Palangą. Kelio ilgis - 146,85 kilometro. Eina per Kuršėnus, Telšių, Plungės apylinkes ir Kretingą. Šiame kelyje yra 11 „juodųjų dėmių“.

Kelias prasideda Šiauliuose, Vilniaus g. Eina Šiaulių, Telšių, Plungės ir Kretingos rajonų savivaldybių teritorija. Svarbesnės gyvenvietės prie kelio – Kuršėnai, Telšiai, Plungė, Kretinga. Kelias baigiasi Palangoje, Kretingos g. Kelio ruožas „Šiauliai–Kuršėnai“ dar sovietmečiu buvo pertvarkytas į keturių juostų (po dvi juostas į kiekvieną pusę) atkarpą, o 2015 m. ruožas buvo iš esmės rekonstruotas: pakeista kelio danga, įrengtas dviračių/pėsčiųjų takas, sankryžos su apsisukimais skiriamojoje juostoje pertvarkytos į šviesoforines sankryžos.

Žymesni tiltai: Stasio Raštikio tiltas, Jono Striauko tiltas, Liepgirių tiltas, Kartenos tiltas, Kretingos tiltas. 

## Maršrutas

šialiai-palanga
palanga - lubiai

## Šaltiniai
Magistralinis kelias A9 (Lietuva)

**A9** – Lietuvos magistralinis kelias, jungiantis Panevėžį, Radviliškį ir Šiaulius. Kelio ilgis - 78,94 kilometro. Šiame kelyje yra 5 „juodosios dėmės“. 

Kelias prasideda Panevėžyje, Klaipėdos g. Eina Panevėžio, Radviliškio ir Šiaulių rajono teritorijomis. Svarbesnės gyvenvietės prie kelio – Smilgiai, Šeduva, Radviliškis. Kelias tarp Radviliškio ir Šiaulių turi 4 juostas (po dvi juostas į kiekvieną pusę). Nuo Radviliškio iki šalia Šiaulių esančio Bertužių kaimo kelias turi greitkelio statusą, bei greitis ribojamas iki 120 km/h.

 
## Istorija
Sovietmečiu (~1980-1990 m.), kelias buvo žymimas A225, kuris sudarė trasą „Panevėžys-Palanga“.

### Greitkelio statyba
Dvejais kelio darbų etapais buvo įrengtas platus keturių eismo juostų (po dvi eismo juostas kiekviena kryptimi) greitkelis tarp Radviliškio ir Šiaulių.

Iki 2011 m. birželio buvo rekonstruota 6,5 kilometro seno kelio atkarpa nuo Radviliškio iki Gudelių kepyklos (netoli Gudelių ežero). Ties Šniūraičiais palei kelią pastatyta garso izoliacinė sienelė. Taip pat ties jais buvo įrengtas požeminis pėsčiųjų ir dviratininkų viadukas. Viso buvo įrengtos dvi skirtingų lygių sankryžos, viena iš jų prie Šniūraičių. Šios atkarpos rekonstrukcija kainavo per 60 milijonų litų (17,4 milijonų eurų). Pinigai gauti iš Europos Sąjungos lėšų. Rekonstruotu ruožu galima važiuoti iki 120 km/h greičiu nuo balandžio iki spalio pabaigos, likusiais mėnesiais iki 110 km/h.

2011 m. vasarą buvo pradėtas statyti Kairių aplinkkelis (II etapas), naujas kelias aplenkiantis Kairių miestelį. Pastatytos trys skirtingų lygių sankryžos - ties Kairių rytiniu ir pietiniu pakraščiu ir dobilo formos sankryžą ties Bertužiais, kuri bus būsima sankryža su magistraliniu keliu.

Yra planų rekonstruoti kelio ruožą nuo Radviliškio iki Šeduvos ir pastatyti Radviliškio aplinkkelį.

## Numatomas baigto greitkelio maršrutas

|}
|}

## Esamas maršrutas

 

## Šaltiniai

## Nuorodos
Magistralinis kelias A10 (Lietuva)

**A10** – Lietuvos magistralinis kelias, jungiantis Panevėžį, Pasvalį ir Latvijos sieną. Kelio ilgis – 66,10 km. Šiame kelyje „juodųjų dėmių“ nėra. Kelias  yra dalis  magistralės.

Kelias prasideda Panevėžyje, Smėlynės g. Eina Panevėžio ir Pasvalio rajonų savivaldybių teritorija. Svarbesnės gyvenvietės – Pumpėnai, Pasvalys, Saločiai. Kelias baigiasi ties Lietuvos valstybės siena su Latvija, nuo kurios kelias toliau veda į Rygą.

## Istorija

Tarpukaryje ruože nuo Panevėžio iki Pasvalio nutiestas Aukštaičių plentas, toliau sukęs į Biržus (dab. ).

Sovietmečiu (~1980-1990 m.), kelias buvo magistralinės reikšmės ir žymėtas M12 bei sudarė trasą „Minskas-Vilnius-Ryga-Talinas“.

## Maršrutas

|}
|}

## Šaltiniai
Jonas Grybauskas

**Jonas Grybauskas:**

* Jonas Grybauskas (1952) – inžinierius, politikas;
* Jonas Grybauskas (1956) – pedagogas, politikas.
Agluona (Tauragė)

**Agluona** – upė Šilalės ir Tauragės rajonų savivaldybių teritorijoje, Šešuvies dešinysis intakas.

Išteka iš Žemaičių aukštumos pietų pašlaitės, Dvarviečių apylinkėse, 7 km į vakarus nuo Skaudvilės. Teka į pietus Karšuvos žemuma, įteka į Šešuvį 26 km iki jos žiočių, ties Gauraičių kaimu. Ilgis 31 km, baseino plotas 121 km2. Vidutinis nuolydis 369&nbsp;cm/km. Vidutinis debitas 1,2 m³/s. Slėnis apie 200 m pločio. Upę kerta Šiaulių – Tilžės plentas A12 ir geležinkelis Radviliškis – Pagėgiai. 

Intakai: Duobaitė, Agluona (Agluonos intakas) (kairieji), Stinčius (dešinysis).

Upėvardis kilo nuo tarmiško eglės pavadinimo *aglė*.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Upės aprašymas
Gleivinė

**Gleivinė** () – epitelinė danga, dengianti daugelio endoderminių organų paviršių ir dalyvaujantis medžiagų sekrecijoje ir absorbcijoje. Gleivinė dengia ir kūno ertmes, atsiveriančias į išorę, kur gleivinė pereina į odą (šnervės, lūpos, ausys, išoriniai lytiniai organai, išangė. Daugelis gleivinių turi liaukinių ląstelių, gaminančių gleives – tirštą, lipnų skystį. Lotyniškas pavadinimas *mucosa* kilęs iš  'gleivės'.

Gleivinė dengia kvėpavimo trakto paviršius, varpos galvutę ir apyvarpę iš vidaus vyro organizme ir varputės galvutę bei varputės apyvarpę iš vidaus.

Gleivinę sudaro epitelis, po kuriuo guli jungiamojo audinio sluoksnis () ir lygiųjų raumenų sluoksnis (). Po raumenų sluoksneliu paprastai glūdi puriojo jungiamojo audinio sluoksnis ().
Mykolaitis

**Mykolaitis** − lietuviška pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: *Mykolaitienė* (ištekėjusi moteris) ir *Mykolaitytė* (mergautinė pavardė).

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

* Julius Mykolaitis – krepšinio žaidėjas;
* Juozas Lukša-Daumantas (*Mykolaitis*, 1921–1951) – kovotojas už Lietuvos laisvę;
* Leopoldas Mykolaitis (g. 1927) – Lietuvos žurnalistas, rašytojas, redaktorius;
* Saulius Mykolaitis – aktorius, režisierius;
* Vincas Mykolaitis-Putinas – poetas, rašytojas;
* Solveiga Mykolaitytė
* Jūratė Mykolaitytė
Šalmas

**Šalmas** – galvos apdangalas, saugantis galvą nuo mechaninio pažeidimo. Taip pat šalmu vadina kai kurias kepures, kurios glaudžiai priglunda prie galvos paviršiaus ir neretai gali saugoti nuo mechaninio pažeidimo (lakūno ar tankisto šalmas) ir kai kurias kitas. Šalmai gali saugoti nuo perkaitimo, beorės aplinkos ir t. t.

## Šalmų medžiagos
Mechaniškai saugančių šalmų pagrindinė dalis gaminama iš įvairių medžiagų:
* metalo (bronza, varis, geležis, plienas, titanas)
* odos (paprastos ar virintos)
* tekstilinių medžiagų (audiniai, veltinis ir kt.)
* plastiko
* kompozitų (pvz., su aramidu – kevlaro, tvarono)

## Sritys, kur naudojami šalmai
Mechaninė apsauga:
* karyba (senoviniai ar dabartiniai šalmai) – apsaugoti kovotojų galvas nuo ginklų poveikio (šaltieji ginklai, skeveldros, sprogimų išsviesti akmenys ar grumstai, rikošetuojančios kulkos ir kt.) ar sutrenkimų griūvant ir pan.
* sportas (ledo ritulininkų, dviratininkų, boksininkų, jojikų šalmai) – apsauga nuo sutrenkimų griūvant, pataikius sporto įrankiais (rituliu ir pan.)
* gavyba, gamyba ir statyba (medkirčių, šachtininkų, statybininkų šalmai)
* transportas (motociklininkų šalmai)
Izoliuojanti apsauga:
* ugniagesyba - ugniagesių šalmai (apsauga nuo mechaninio ir terminio poveikio)
* aviacija – lakūnų šalmai (apsauga nuo šalčio ir sutrenkimų), lakūnų aukštybinių kostiumų šalmai (apsauga nuo šalčio ir sutrenkimų, aprūpinimas deguonimi)
* povandeniniai darbai – sunkiųjų narų šalmai
* kosmonautika – kosmonautų ir astronautų šalmai

Kai kuriose šalyse užsiimant tam tikra veikla privaloma dėvėti šalmus (šalmus privalo dėvėti važiuojantys motociklais, dviračiais, dirbantys statybose ir pan.).



Image: closed helmet.jpg|Kaltas plieno šalmas (~1500 m.)
Image:Casque 501590 fh000009.jpg|SPECTRA šalmo, naudojamo Prancūzijos karinių pajėgų, pakaušinė dalis
Image:PithHelmetTruman.jpg|Kamštinis šalmas
Image:Lax Helmet.jpg|Vartinio teniso (lakroso) šalmas
Image:Aa motorcyclehelmet 00.jpg|Motociklininko šalmas
Image:Bike helmet.jpg|Dviratininko šalmas
Image:HorseHelmet1.jpg|Jojiko šalmas
Image:51479sweden_helmet.jpg|Kaizerinės armijos šalmas
Image:Schutzhelm.jpg|Statybininko šalmas
Image:PLA tanker 070324-F-0193C-028.JPEG|Kinijos LR tankisto šalmas



## Taip pat skaitykite
* Balaklava
* Kepurė

## Nuorodos
* Burgonetas
* Korintinis šalmas
Trakų vaivada

**Trakų vaivada** () – Trakų vaivadijos aukščiausias valstybinės valdžios pareigūnas, vaivadijos valdytojas bei Abiejų Tautų Respublikos Senato pareigūnas.

## Įgaliojimai
Trakų vaivadą skirdavo karalius ir jis pareigas eidavo iki gyvos galvos, jeigu pats neatsisakydavo pareigų (paprastai tapdamas Vilniaus vaivada), arba nebūdavo priešininkų nušalinamas. Vaivada buvo aukščiausias valstybinės valdžios pareigūnas vaivadijoje, vaivadijos bajorų vadas ir vaivadijos bajorų pašauktinių kariuomenės vadas. Jo kompetencijai buvo priskirti administracijos, karo ir teismo reikalai. Jis taip pat rūpinosi vaivadijos miestų, kuriems suteiktos Magdeburgo teisės, apsauga ir tvarka, prižiūrėjo jų matus, saikus ir kainas. Vaivados jurisdikcijai priklausė ir miestų žydų bendruomenės.

Vaivada buvo Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės Ponų tarybos narys, o nuo 1569 m. Abiejų Tautų Respublikos senato nuolatinis narys. Senate Trakų vaivada turėjo septintą pagal rangą aukščiausią pasauliečių poziciją.

Pareigybė panaikinta po Trečiojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo 1795 m.
## Trakų seniūnai

## Trakų vaivados

## Šaltiniai

* Rimvydas Petrauskas, Lietuvos diduomenė XIV a. pabaigoje – XV a., Vilnius, Aidai, 2003

## Kiti straipsniai

* Abiejų Tautų Respublikos Senato pareigūnai
* Centrinės valdžios pareigūnai
* Abiejų Tautų Respublikos žemietijų pareigūnai
* Abiejų Tautų Respublikos dvaro pareigūnai
Sevelas

**Sevelas** () – negyvenamas, buvęs vario kasėjų miestas Mačalio komunoje, Kačapoalio provincijoje, O‘Higinso regione, Čilėje. Sevelas įsikūręs Andų Cerro Negro kalno šlaite 2000–2500 metrų aukštyje.

## Istorija

1904 m. Braden Cooper kompanija atidarė vario kasyklą ir įkūrė gyvenvietę darbininkams. Pirmąjį dešimtmetį buvo vystomi du rajonai: Pueblo Hundido ir El Establecimiento. Pastatyta hidroelektrinė, keltuvas rūdai kelti iš kasyklos, darbininkams tverti bendrabučio tipo namai. 1915 m. gyvenvietė buvo pavadinta Sevelu, pirmojo „Brader Copper“ kompanijos prezidento Bartono Sewelo atminimui.

I pasaulinio karo metais buvo milžiniškas vario poreikis, todėl kasykla sparčiai plėtėsi, o su ja augo ir miestas. 1918 m. Sevele gyveno 14000 gyventojų. Buvo pastatyta ligoninė, gaisrinė, bendruomenės klubas, keletas pramoninių pastatų. Pradėjus kurtis šeimoms, pradėti statyti šeimyniniai namai, vaikų žaidimų aikštelės, kino teatras, mažos parduotuvėlės, mokyklos. Mieste nebuvo transporto, išskyrus traukinį, kuris stodavo stotyje. Pėsčiųjų judėjimas vyko laiptais aukštyn – žemyn ir horizontaliai siauromis gatvelėmis ir takais. Visos prekės į paskirties vietą buvo gabenamos nešikų (). Namai buvo statomi prisitaikant prie reljefo ir gamtos sąlygų. Dauguma namų buvo mediniai, dviejų ar trijų aukštų, siauri ir ilgi. Visi pastatai – tvirti, apsaugoti nuo žemės drebėjimų, kalnų griūčių. Nežiūrint visų kliūčių ir pavojų, Sevelas klestėjo ir pasiekė savo zenitą 1960 m. su 16000 gyventojų.

1967 m. Čilės vyriausybė įsigijo 51 % kompanijos akcijų ir viskas greitai pasikeitė. Gyventojai buvo perkelti į Rankavą ir aplinkines vietoves. Kasyklos buvo tokios gilios, kad šone buvo iškastas geležinkelio tunelis netoli Rankagua rūdai vežioti. 1971 m. kasykla buvo nacionalizuota ir pervardinta į „El Teniente“. 1977 m. mieste gyveno mažiau nei 2000 gyventojų, buvo nugriauta dauguma pastatų, išliko tik tie, kurie buvo reikalingi kasyklos funkcionavimui. Sevelas tapo miestu vaiduokliu.
1998 m. Čilės Vyriausybė Sevelą paskelbė nacionaliniu paminklu, 2006 m. jis buvo įtrauktas į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.

Sevelas – laiptų miestas, kuriame nebuvo automobilių kelių, tik geležinkelis, kuriuo atvykdavo darbininkai ir jų šeimos į vietą. Dėl savo formos naktimis jis tapdavo panašus į Kalėdų eglutę, visi gyvenę Sevele šiltai prisimina šią vietovę.
Veislė

**Veislė** – dirbtinė augalų ar gyvūnų populiacija, kurios narių kryžminimąsi su kitų populiacijų individais riboja žmogus ir kuri pasižymi biologiniais ar ūkiniais bruožais, naudingais žmogui. Kai kurios veislės yra klonai, dauginami vegetatyviai ir taip išlaikantys savo genotipą, kuris gali būti nestabilus.

## Augalų veislė
Augalų veislė – ; .

Sėklomis dauginama augalų veislė – naujai sukurta arba iš natūraliai gamtoje augančių augalų išskirta genetiškai stabili augalų grupė, kuri pasižymi artimomis biologinėmis ir ūkinėmis savybėmis, kurios išsilaiko dauginant augalus sėklomis ar
vegetatyviai, išsiskirianti iš kitų to paties augalo veislių bent vienu aiškiai atpažįstamu ir aprašomu požymiu.

Vegetatyviai dauginama augalų veislė gali lytiškai nesidauginti ar būti nestabili genetiškai ir lytiškai dauginama prarasti pageidaujamas savybes. Pvz., tokia veislė gali būti klonuojami pirmosios kartos heteroziniai ar triploidiniai hibridai.

## Gyvūnų veislė
Gyvūnų veislė – ; .

Gyvūnų veislė – domestikuotų gyvūnų forma, kuri sudaro gyvybingą populiaciją, kurios besidauginantys individai išlaiko savo biologines ir ūkines savybes.
Asilėnas

**Asilėnas**, anksčiau vadintas **mulu** – naminio arklio (*Equus ferus caballus*) kumelės ir afrikinio naminio asilo (*Equus africanus asinus*) patino hibridas. Šie retai laukinėje gamtoje sutinkami gyvūnai pasižymi didele ištverme ir darbingumu. Jie yra kiek stambesni už asilus, o jų spalva dažniausiai būna paveldėta iš jų motinų - kumelių. Jie negali daugintis patys.
Jaunius Valimantaitis

**Jaunius Valimantaitis** (krikšto vardas **Jonas**; apie 1380 m. – 1432 m.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės valstybės veikėjas.

## Biografija

1413 m. Horodlėje gavo Zadoros herbą.

Kilęs iš Lietuvos bajoro Valimanto šeimos, Buškos vaikaitis. Turėjo penkis brolius, vienas jų, Rumbaudas Valimantaitis – Žemaitijos seniūnas, Lietuvos didysis maršalka. Buvo vedęs du kartus, bet palikuonių veikiausiai nepaliko.

## Valstybės tarnyba

Lietuvos didžiojo kunigaikščio Vytauto šalininkas ir bendražygis. 1412 m. Trakų seniūnas, 1413 m. Horodlės susitarimo dalyvis. Įkūrus Trakų vaivadiją paskirtas pirmuoju Trakų vaivada. 1422 m. Melno taikos pasirašymo liudytojas. Palaikė Vytauto karūnavimo Lietuvos karaliumi idėją, po Vytauto mirties 1430 m. rėmė Lietuvos Didijį kunigaikštį Švitrigailą. 1432 m. Gardino sutarties dalyvis ir jos sudarymo liudytojas.

1432 m. rugsėjo 1 d. Žygimantui Kęstutaičiui Ašmenoje užpuolus Švitrigailą, Jauniaus korespondencija Švitrigailai pateko į Žygimanto rankas. Šis liepė Jaunių suimti ir nužudyti. Po Jauniaus mirties jo valdos išdalytos bajorams, Žygimanto šalininkams.

|-

## Šaltiniai
Kronika

**Kronika** – viduramžių istoriografijos kūrinių rūšis. Skiriasi nuo analų tuo, kad įvykiai dėstomi ne trumpai pamečiui, o pasakojami smulkiau ir sistemingiau (Kryžiuočių kronikos, Livonijos kronikos). Lietuvos feod. istoriografijos, kaip ir Rusų istoriografijos kūriniai iš pradžių buvo metraščių (jie užima tarpinę vietą tarp kronikų ir analų) tipo. Trumpojo Lietuvos metraščių sąvado senesnieji tekstai (Akademinis, Supraslio nuorašai) rodo, kad XV a. istoriografijos kūriniai vadinti metraščiais, nors lietuviškoji šio sąvado dalis (Lietuvos d. kunigaikščių metraštis) savo struktūra priartėjo prie kronikos. Lietuvos ir Žemaičių D. Kunigaikštytės kronika, arba Platesnysis (Vidurinysis) Lietuvos metraščių sąvadas, įvedus legendinę ir išmetus rusiškają metraštinę Trumpojo sąvado dalį, įgavo kronikos bruožų. XVI a. kronikos išstūmė metraščius. Senesnįjį metraščių tekstą perteikiančiuose Krasinskio ir Račinskio nuorašuose visas kūrinys dar vadinamas metraščiu, o Lietuvos d. kunigaikščių metraštį kartojanti dalis ir jo tęsinys vadinama kronika; Ališavos ir Rumiancievo nuorašuose kronika jau vadinamas visas kūrinys (kronika pavadintas net trumpas analų tipo metraštis).

## Nuorodos
* Gustynės metraštis
Mikalojus Radvila III

**Mikalojus Radvila** (, apie 1492 m., matyt, Goniondze – 1530 m. lapkričio 3 d. Varniuose) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikas ir Lietuvos Katalikų bažnyčios vyskupas.

## Biografija

Kunigaikštis, kilęs iš Gediminaičių Radvilų giminės, Mikalojaus Radvilos ir Elžbietos Sakavičiūtės sūnus.

Nuo 1515 ar nuo 1522 m. iki 1530 m. Žemaičių vyskupas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
Žemaičių vyskupystės muziejus 

Trimitų herbo Radvilos  (lenkų kalba)
Meiktila

**Meiktila** – miestas Mandalajaus provincijoje, Mianmare. Miestas įsikūręs ežero Mektila krante ir magistralių Baganas-Taundžis, Jangonas-Mandalajus ir Meiktila – Mjindžanas susikirtime.

Meiktilos ežeras yra dirbtinis ir, pagal mianmų legendą, buvo suformuotas prieš 2500 metus Sidharto Gautamo senelio. Jis yra 11,3 km ilgio, apie 0,8 km pločio ir užima 9 km² plotą. Vandenį ežerui tiekia Mon-Dei užtvanka.

Nuo kolonijinių laikų Meiktiloje, dėl to, kad miestas yra pagrindinių magistralių sankirtoje, taip pat yra karinis aerodromas ir strateginė karinė bazė.

Mieste yra koledžas, Mektilos ekonomikos institutas, Mektilos universitetas.
DragonFly BSD

**DragonFly BSD ** – nemokama, atviro kodo Unix tipo operacinė sistema, sukurta FreeBSD 4.8 pagrindu.
1998–1999 m. UEFA taurių taurė

**UEFA taurių taurė 1998–1999 m.** – 39-asis ir paskutinis UEFA taurių taurės turnyras. Prasidėjo 1998 m. rudenį. Taurę laimėjo  klubas, finale nugalėjęs  klubą. Po šio turnyro (kuriame dalyvavo klubai, laimėję savo šalies taurę arba pralaimėję taurės finale Čempionų lygoje rungtyniaujantiems klubams) analogiškus laimėjimus pasiekę klubai nuo 1999 m. dalyvauja UEFA taurėje.

## Atrankos etapas (1/32 finalo)

## Šešioliktfinalis

## Aštuntfinalis

## Ketvirtfinalis

## Pusfinalis

## Finalas



## Nuorodos
* UEFA duomenys
* RSSSF duomenys
* 
*
Jonas Radvila III

**Jonas Radvila** (, apie 1492 m. greičiausiai Goniondze – 1542 m. sausio mėn. Chochle) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikas, valstybės ir karinis veikėjas.

## Biografija
Kunigaikštis, kilęs iš Gediminaičių Radvilų Goniondzo – Metelių giminės, Mikalojaus Radvilos ir Elžbietos Sakavičiūtės sūnus. Žemaičių vyskupo Mikalojaus Radvilos brolis.
## Šeima

Su žmona Ona Kostevičiūte (*Anna z Kosteviczow*) turėjo tris dukteris. Onos Radvilaitės (1525–1600 m.) pirmasis vyras buvo Stanislovas Kiška, antrasis Kristupas Sadauskas (*Krzystof Sadowski*). Petronėlė Radvilaitė (1526–1564 m.) ištekėjo už Stanislovo Davainio (*Stanislaw Dawojna*).
Elžbietos (m. 1565 m.) vyras buvo Jeronimas Sieniavskis (*Hieronim Sieniawski*). Sūnų nesusilaukė, todėl sulig jo mirtimi nutrūko ir Radvilų Goniondzo-Metelių linija.

## Valstybės tarnyba

Nuo 1522 m. LDK taurininkas, nuo 1535 m. Žemaitijos seniūnas. Be to, Palenkės Bielsko, Kovalevo, Maskvos, Vasilevo seniūnas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
Trimitų herbo Radvilos  lenkų kalba

|-
Olyka

**Olyka** () – miesto tipo gyvenvietė Ukrainoje, Voluinės srityje, į rytus nuo Lucko, kelių į Rivnę, Dubną ir Lucką sankirtoje.

## Istorija
Istoriniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas 1149 m. kaip įtvirtintas miestelis Čemerinas Putilovkos ir Oseništės upelių santakoje. Vėliau išsiplėtęs miestelis pradėtas vadinti netoliese tekėjusio upelio Olykos vardu. Pirmasis 1433 m. dokumentuose paminėtas dvaro savininkas Lenka Zarubičius.

1460 m. Trakų vaivada ir Lucko seniūnas Petras Manvydas miestelyje pastatė Petro ir Povilo bažnyčią, seniausią Volynės srityje. Po jo mirties Olyka atiteko Onai Manvydaitei, ištekėjusiai už Kiškos. Kai 1514 m. Olykos dvaro paveldėtoja Ona Kiškaitė ištekėjo už Lietuvos Didžiosios kunigaikštystė didiko Jono Radvilos, Olyka tapo Radvilų giminės, Olykos – Nesvyžiaus linijos dvaru.

Pirmasis dvaro paveldėtojas Mikalojus Radvila Juodasis 1547 m. iš Šventosios Romos imperijos imperatoriaus Karolio V gavo Olykos ir Nesvyžiaus kunigaikščio titulą, kurį 1549 m. patvirtino ir karalius Žygimantas Augustas.

1654 m. miesteliui suteiktos Magdeburgo teisės. Mieste buvo įsteigta kolegija. 1702 m. miestą sudegino švedai. 1793 m. Olyka atiteko Rusijai. Paskutinis tiesioginis Olykos paveldėtojas buvo Napoleono armijos pulkininkas Dominykas Radvila (1786-1813) m. 1814 m. Olyka perduota valdyti Klecko majorato valdytojui Antanui Radvilai (1775–1832 m.) Tačiau po gaisrų ir karų miestelis nebeatsigavo, nes prekybos centrai persikėlė į Rusijos gilumą. 1838 m. sugriuvo kolegijos ir seminarijos rūmai, 1870 m. sudegė rotušė su visu miesto archyvu. Paskutinis Olykos valdytojas Jonušas Pranciškus Radvila, 1939 m. prasidėjus Antrajam pasauliniam karui buvo suimtas, o po karo apsigyveno Lenkijoje.

## Istoriniai paminklai
* Radvilų pilis, pastatyta 1558 m., perstatyta XVII a.
* Kolegiata, XVII a.
* Miesto Lucko vartai, XVII a.

## Taip pat skaitykite
* Voluinės sritis
* Voluinė
* Ukraina
Mjindžanas

**Mjindžanas** – miestas ir apygarda Mandalajaus provincijoje centriniame Mianmare. 2002 metais miesto gyventojų skaičius siekė 123700, o apygardos – 580000 žmonių. Miestas įsikūręs Ajejarvadžio upės slėnyje, į pietus nuo Mandalajaus, rytiniame upės krante.

Žymiausia ypatybė yra Popos kalnas, užgesęs ugnikalnis, esantis pietryčiuose. Aukščiausias taškas – 1512 m virš jūros lygio.

Mjindžanas yra geležinkelio atšakos į *Thazi* pradžioje ir pagrindiniame kelyje tarp Jangono ir Mandalajaus.
Magistralinis kelias A15 (Lietuva)

**A15** – magistralinis kelias, jungiantis Vilnių ir Lydą. Kelio ilgis Lietuvoje – 44,81 kilometrų. Šiame kelyje yra 1 „juodoji dėmė“

Kelio trasa prasideda Vilniuje, Liepkalnio g. Eina Vilniaus miesto, Vilniaus ir Šalčininkų rajonų teritorija. Svarbesnės gyvenvietės prie kelio – Totorinė, Marijampolis, Jašiūnai, Šalčininkėliai ir Šalčininkai. Trasa  baigiasi ties siena su Baltarusija, už Šalčininkų. Už sienos, kelias eina tolyn link Lydos.

## Maršrutas

|}
|}

## Šaltiniai
Pakoku

**Pakoku** (mjanmų kalba: ) – miestas Magvės regione Mianmare. Jis yra 30 km į šiaurės vakarus nuo Bagano prie Ajejarvadžio upės. Apie 130 tūkst. gyventojų.

Mieste yra koledžas ir universitetas.
Magvė

**Magvė** – miestas Mianmare, Magvės provincijos sostinė. Šiame mieste yra oro uostas.

## Nuorodos
* Magvės miesto ir oro uosto vaizdas iš palydovo
Magistralinis kelias A13 (Lietuva)

**A13** – magistralinis kelias, jungiantis Klaipėdą, Palangą, Šventąją ir Liepoją. A13 numeriu pažymėtos trasos ilgis – 43,87 km.

A13 trasa prasideda prie Jakų esančiame žiede, nuo kurio veda keliai į Šilutę ir Klaipėdos miestą. Eina Klaipėdos rajono ir Palangos savivaldybės teritorija.  Baigiasi ties Lietuvos–Latvijos siena. Latvijos teritorijoje kelias tęsiasi kaip A11, kuris driekiasi iki Liepojos. Kelyje yra 5 „juodosios dėmės“.

Ruožas tarp Klaipėdos ir Palangos yra 4 juostų (po dvi juostas į kiekvieną pusę), greitis 90 km/h, dauguma sankryžų yra vieno lygio su apsisukimais skiriamojoje juostoje.

2015 m. rudenį baigtas tiesti Palangos aplinkkelis, kurio ilgis yra ~8 km. Prieš atidarant aplinkkelį, kelio trasa ėjo per Palangos centrą Kretingos gatve ir Klaipėdos plentu.

Yra planų rekonstruoti keturių (2x2) juostų kelią tarp  ir Nemirsetos sankryžos, kurioje yra visi vieno lygio apsisukimai skiriamojoje juostoje. Darbai dėl ribotų resursų ir kitų šalyje įgyvendinamų projektų, tikėtini po 2030 m.

## Maršrutas

|}
|}
## Šaltiniai
Vyriausybės nutarimas dėl Rajoninio kelio nr. 2336
Magistralinis kelias A14 (Lietuva)

**A14** – magistralinis kelias, jungiantis Vilnių ir Uteną. Kelio ilgis – 95,6 km. Kelyje „juodųjų dėmių“ nėra.

Kelias prasideda Vilniuje, Geležinio Vilko g. Eina Vilniaus miesto, Vilniaus, Molėtų ir Utenos rajono savivaldybių teritorijomis. Svarbesnės gyvenvietės prie kelio – Paberžė, Giedraičiai, Molėtai. Kelias baigiasi Utenoje, Kupiškio gatvėje. Nuo Vilniaus iki Jadvygiškių kelias yra keturių juostų (2+2 kelias), turintis aptvarus ir apšvietimą. Likusi trasa yra paprastas dviejų juostų kelias, sudarytas daugiausiai iš cementbetonio dangos. 2019 m. rekonstruotas 4,2 km ilgio ruožas už Vilniaus nuo 16-to kilometro, iki 21-ame kilometre esančios sankryžos į Nemenčinę, cementbetonio dangą keičiant asfaltu.

2023–2025 m. vyksta kelio rekonstrukcijos darbai, plečiama iki trijų eismo juostų, įrengiamos poilsio zonos.

## Istorija
Senasis kelias tarp Vilniaus ir Molėtų ėjo dabartine  trasa. Už Molėtų ėjo dabartine  trasa. Nuo sankryžos su  iki Utenos kelias eina dabartine trasa.

~1978 m. pradėtas tiesti, 1985 m. baigtas. 1987 m. atidarytas kelias tarp Vilnius–Molėtai ir Molėtų aplinkkelis.

### Remontai
2008–2009 m. vyko pirmieji remontai – nuo 2 iki 4 juostų paplatintas kelias prie Riešės, ties Vilniaus miesto riba (10–16 km).

2019–2020 m., panaudojant ES fondų pinigus, rekonstruotas ir analogiškai praplatintas už Riešės esantis ruožas Vilniaus rajone (16–21,5 km). 2025 m. buvo atnaujinta dar daugiau kelio, prie Molėtų.

## Maršrutas

|}
|}

## Šaltiniai
Beograd XI

**Belgrado vienuolikė** – Jugoslavijos futbolo komanda, sukurta atstovauti Belgradui UEFA mugių taurės varžybose.

## Sezonai
### [[UEFA]] varžybos

## Nuorodos
Utrecht XI

**Utrechto vienuolikė** (arba **Utrecht XI**) – Nyderlandų futbolo komanda, sukurta atstovauti Utrechtui UEFA mugių taurės varžybose. Dauguma žaidėjų buvo iš FC Utrecht klubo.

## Sezonai
### [[UEFA]] varžybos

## Nuorodos
*
Loikas

**Loikas** ( = *lwing kaw mrui*) – miestas Mianmare, Kajahų valstijos sostinė; gyventojų – 11000. Miestas yra šiaurinėje valstijos dalyje, 1200 metrų aukštyje. Gyventojų daugumą sudaro kajahų tauta (kareniai).

20 km į rytus nuo Loiko yra didžiausia Mianmaro hidroelektrinė (pastatyta Japonijos lėšomis kaip reparacija). Elektrinė pastatyta ant Lopito krioklių. Į Loiką nutiesta nauja geležinkelio linija Aungbanas-Pinlongas-Loikas.
Mieste yra universitetas.
Aliosa

**Aliosa** – upė Lietuvoje, Elektrėnų savivaldybėje; Neries kairysis intakas. Prasideda keliais melioracijos grioviais į pietus nuo Ąžuolinės. Prateka Ausieniškių ežerą (Aliosą), tada teka į rytus Vievio šiauriniais pakraščiais. Vidurupyje pasuka į šiaurę ir giliu slėniu teka per Panerių miškus. Žemupyje vėl pasuka į vakarus ir įteka į Nerį 106,5 km nuo jos žiočių, Paaliosėje.

Intakas – Zelvė (kairysis).

Aukštupio vaga ištiesinta, ties Vieviu sudarytas Vievio tvenkinys. Visas Aliosos žemupys ir dalis vidurupio patenka į Neries regioninį parką, kur paskelbtas Aliosos hidrografiniu draustiniu. Prie upelio aukštupio yra Ausieniškių dvaro liekanos.

Prie Aliosos įsikūrę: Ąžuolinė, Ausieniškės, Liepikas, Alesninkai, Vievis, Pilypiškės, Šaltupė, Medžiolai, Paaliosė.

Upėvardis *Aliosà* kildinamas nuo  („liūnas, raistas, šlapynė, klampynė“), *альса* („durpinga pelkė, alksnynė“), kurie dalies kalbininkų (N. Tolstoj, V. Toporov) laikomi skoliniais iš baltų kalbų (plg. *Alšia*).

## Šaltiniai
Kryžiauka

**Kryžiauka** vadinami kaimai:

* Jonavos rajone;
* Širvintų rajone:
** Kryžiauka I;
** Kryžiauka II;
* Ukmergės rajone.
Geibonys

**Geibonys** – kaimas Elektrėnų savivaldybėje, Elektrėnų marių rytinėje pakrantėje, pietus nuo Elektrėnų. Kaime yra kolektyviniai sodai, rytuose telkšo nedidelis Girnakalių ežeras (arba Geibonių ežeras). Veikia Abromiškių reabilitacijos ligoninės vaikų skyrius, Elektrėnų sanatorinė mokykla.

## Gyventojai

## Šaltiniai
København XI

**Kopenhagos vienuolikė** (arba **København XI**) – buvusi Danijos futbolo komanda, atstovavusi Kopenhagai UEFA mugių taurės varžybose.

## Sezonai
### [[UEFA]] varžybos

## Nuorodos
*Stats at Rsssf
*Haslund.info&nbsp;– Europacup
Šulininkai

**Šulininkai** – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurę nuo Užutrakio, Trakų istoriniame regioniniame parke. Kaimo pietvakariuose telkšo Šulininkų ežeras (Pervalonys).

## Istorija

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai
Rusnė (reikšmės)

Žodis **rusnė** gali reikšti:
* Rusnė – miestelis Lietuvoje, Klaipėdos apskrityje;
* Rusnė – upė, Nemuno atšaka;
* Rusnė – didžiausia Lietuvos sala;
* Rusnė – moteriškas vardas;
** Rusnė Mataitytė – smuikininkė, pedagogė.
* rusnė – žolinis augalas rusmenė (*Digitalis*)
* rusnė – vieta, kur pagonių žyniai kūrendavo amžinąją ugnį.
Bojai

**Bojai** – romėnų vartotas vardas senovės keltų gentims, skirtingu laiku sutiktoms Transalpinėje Galijoje (dabar Prancūzija), Cizalpinėje Galijoje (Šiaurės Italija), bet daugiausia Panonijoje (Vengrija), Bohemijoje, Moravijoje, vakarų Slovakijoje.

III a. pr. m. e. antroje pusėje bojai susivienijo su kitomis Cizalpinės Galijos gentimis ir etruskais kovoje su Roma. Jie buvo Hanibalo sąjungininkai, užmušė Liucijų Postumijų Albiną, iš kurio kaukolės padarė aukojimo indą. Po kurio laiko buvo nugalėti Telamone 224 m. pr. m. e. ir galiausiai 193 m. pr. m. e. prie Mutinos (dabar Modena). Netekus sostinės, dauguma bojų paliko Italiją.
Alečo ledynas

**Alečo ledynas** () – didžiausias Alpių ledynas, esantis pietų Šveicarijoje. Ledyno plotas – daugiau kaip 120 km². Ledynas prasideda Jungfrau kalnyno pietuose ir užsibaigia Viršutinės Ronos slėnyje.

Alečo ledynas yra įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą ir yra populiari turistinė vieta Šveicarijoje.

## Nuorodos
* Aleč ledynas ''Google žemėlapiuose''
* Panoraminis Alečo regiono paveiksliukas su ''haikinimo'' maršrutais
Stanislovas Radvila II

**Stanislovas Radvila** (, 1559 m. gegužės 12 d. Vilniuje – 1599 m. kovo 19 d. Pasau, Vokietija) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikas, Abiejų Tautų Respublikos valstybės ir karinis veikėjas.

## Biografija

Kunigaikštis, kilęs iš Radvilų giminės Olykos-Nesvyžiaus linijos, tėvas Mikalojus Radvila Juodasis, motina Elžbieta Radvilienė . Broliai Mikalojus Kristupas Radvila Našlaitėlis, Albertas Radvila, Jurgis Radvila, seserys Elžbieta, Sofija, Ona, Kristina Radvilaitės.
### Šeima
Žmona Marina iš Miškų giminės (*Marina z Myszków*). Sūnus **Stanislovas** mirė 1590 m., **Jurgis** – vaikystėje. Duktė Elžbieta (1582–1627 m.) ištekėjo už Andriaus Sapiegos, šiam mirus – už Mikalojaus Zavišos. Sūnus **Mikalojus Kristupas Radvila** (1589–1614 m.) – II Olykos valdytojas, mirė nevedęs. Duktė **Kristina Radvilaitė** (1598–1657 m.) tapo benediktinių vienuole.

Šeimos nuosavybę paveldėjo Albertas Stanislovas Radvila.

### Dvarai

Nuo 1586 m. pirmasis Olykos valdytojas.

### Karjera

Išauklėtas kalvinizmo dvasia, kaip ir dauguma Olykos-Nesvyžiaus šakos atstovų, perėjo į katalikybę ir tapo aktyviu jos propaguotoju, netgi gavo pravardę „Dievobaimingasis“. Gavo gerą išsilavinimą, poliglotas, kalbėjo keliolika kalbų, tačiau pasinėręs į religines ir mokslo studijas, praktiškai nedalyvavo viešajame gyvenime.

## Valstybės tarnyba

1592–1599 m. Lietuvos didysis maršalka ir Žemaitijos seniūnas. Dalyvavo Stepono Batoro kovose su Maskva.

## Šaltiniai

## Nuorodos

Trimitų herbo Radvilos  lenkų kalba

|-
Aleksandras Liudvikas Radvila

**Aleksandras Liudvikas Radvila** (, 1594 m. rugpjūčio 4 d. Nesvyžiuje – 1654 m. kovo 30 d. Bolonijoje, Italija) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikas, Abiejų Tautų Respublikos valstybės veikėjas.

## Biografija

Kunigaikštis, kilęs iš Gediminaičių Radvilų giminės Olykos-Nesvyžiaus linijos, tėvas Mikalojus Kristupas Radvila Našlaitėlis, motina Elžbieta Eufemija Vyšnioviecka. Broliai Jonas Jurgis Radvila, Albertas Vladislovas Radvila, Žygimantas Karolis Radvila, sesuo Elžbieta Tečinskienė-Radvilaitė.
### Šeima
Buvo vedęs tris kartus. Pirmoji žmona Teklė Ona Valavičiūtė (*Tekla Anna Wołłowicz*) (1608−1638), Lietuvos didžiojo pakanclerio Jeronimo Valavičiaus (m. 1636) ir Elžbietos Goslavskos duktė, vaikai Mikalojus Kristupas Radvila (mirė mažas), Ona Eufemija Radvilaitė (1628–1663 m., ištekėjo už Stanislovo Denhofo), Albertas, Jurgis, Elžbieta (mirė maži), Mykolas Kazimieras Radvila, Joana Kotryna Radvilaitė (1637–1665 m., pirmasis vyras Jokūbas Veleris, antrasis – Boguslavas Leščinskis), sūnūs Jonas ir Pranciškus (mirė maži). Su Kotryna Eugenija Tiškevičiūte gimė ir mirė maži Liudvikas ir Eleonora, todėl su ja išsiskyrė. Trečioji žmona italė Liukrecija Marija Stroci, vaikai Cecilija Marija Radvilaitė ir Dominykas Mikalojus Radvila.

### Dvarai

Paveldėjo Šidlavos žemės grafystę, V Nesvyžiaus valdytojas, 1616–1654 m. II Bialos ponas. Suteikė Palenkės Bialos miesteliui Magdeburgo teises, 1622–1626 m., pasitelkęs architektą Povilą Negri pastatė kunigaikščių rezidenciją. Jo žmona Teklė Valavičiūtė Bialos Šv. Onos bažnyčioje įkūrė rožančiaus koplyčią. 1628 m. parėmė kanauninko Kristupo Ciborovičiaus Vilskio iniciatyvą atidaryti Bialos akademiją.

## Karjera

1626 m. Lietuvos didysis stalininkas, 1630 m. LDK raikytojas. Nuo 1631 m. Polocko vaivada, Bresto vaivada. 1635–1637 m. Lietuvos dvaro maršalka, 1637–1654 m. Lietuvos didysis maršalka. Be to, Slonimo seniūnas, Lipicos seniūnas, Braclavo seniūnas, Šeduvos seniūnas, Novos Volos seniūnas, Jurbarko seniūnas, Olykos seniūnas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Trimitų herbo Radvilos  (lenkų k.)

|-
Aščysu

**Aščysu** vadinami:
 
* Aščysu – ežeras Kazachstane, Kyzylordos srityje;
* Aščysu – ežeras Kazachstane, Petropavlovsko srityje;
* Aščysu – ežeras Kazachstane, Pavlodaro srityje;
* Aščysu – ežeras Kazachstane, Karagandos srityje;
* Aščysu – upė Kazachstane, R. Kaz. srityje, ištekanti iš Čingiz-Tau kalnų ir įtekanti į Šagano upę;
* Aščysu – upelis Rusijoje, Orenburgo srityje, Gajaus rajone.
Albertas Radvila

**Albertas Radvila** (, 1558 m. kovo 8 d. Vilniuje – 1592 m. birželio 13 d. Krokuvoje) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikas, Abiejų Tautų Respublikos valstybės ir karinis veikėjas.

## Biografija

Kunigaikštis, kilęs iš Gediminaičių Radvilų giminės Olykos-Nesvyžiaus linijos, tėvas Mikalojus Radvila Juodasis, motina Elžbieta Šidlavietė. Broliai Mikalojus Kristupas Radvila Našlaitėlis, Jurgis Radvila, Stanislovas Radvila II, seserys Elžbieta, Sofija, Ona, Kristina Radvilaitės. 
### Šeima
Žmona Ona Ketler Radvilienė (*Anna Radziwiłłowa*) (1567–1617), Kuršo valdytojo Gotardo Ketlerio duktė. Sūnus Jonas Albertas Radvila (1591–1626 m.) Dukterys Ona ir Kotryna mirė vaikystėje, Barbora Radvilaitė ištekėjo už Mykolo Kiškos.

Nuo 1580 m. Olykos valdytojas, Nesvyžiaus valdytojas. Nuo 1586 m. pirmasis Klecko valdytojas.

### Karjera

Išauklėtas kalvinizmo dvasia, kaip ir dauguma Olykos-Nesvyžiaus šakos atstovų, perėjo į katalikybę.

Nuo 1579 m. Lietuvos dvaro maršalka, nuo 1586 m. Lietuvos didysis maršalka. Be to, Kovalevo ir Rumborsko seniūnas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Trimitų herbo Radvilos  (lenkų k.)

|-
Medingieji augalai

**Medingieji augalai** (, *медоносы*; ) – augalai, kurie išskiria cukringus skysčius, kuriuos gali rinkti bitės ir paversti medumi.

100 g medaus 95 g sudaro angliavandeniai, kurių sudėtis gali būti naudojama nektaro kilmei nustatyti. Nektarą išskiria augalų sekrecinės liaukos – nektarinės. Nektarinės, kurios išsidėsto žiede (ant žiedsosčio, prie mezginės ar kuokelių pamato arba vainiklapių išaugose), vadinamos floralinėmis ir privilioja apdulkintojus. Nektarinės, kurios yra už žiedo ribų (ant lapų ar ūglių), vadinamos ekstrafloralinėmis ir privilioja skruzdėles, kurios dažnai apsaugo augalą nuo kenkėjų. Nektarą išskiria daugelio entomofilinių gaubtasėklių žiedai, tačiau bitės dėl kūno sandaros ypatumų (pvz., liežuvėlio ilgio) gali rinkti ne visų žiedų nektarą, o prie jų užpakalinių kojų pirmojo narelio šepetėlio kimba žiedadulkės. Todėl medingaisiais augalais vadinami tie augalai, kurių nektarą sugeba rinkti bitės. Laikotarpis, kai bitės renka nektarą ir žiedadulkes yra vadinamas medunešiu ir trunka nuo kovo iki spalio mėnesio, vidutiniškai 120 dienų. Augalų žiedus apdulkina ne tik plėviasparniai (Hymenoptera), bet ir drugiai (Lepidoptera), dvisparniai (Diptera), rečiau – vabalai (Coleoptera).

Bitynai įrengiami tose vietose, kur yra daug medingų augalų, arba aviliai ar bitidės nuvežami ten, kur žydi medingieji augalai. Dalis medingųjų augalų yra laukiniai, dalis – kultūriniai. Laukinių medingųjų augalų želdynai (liepynai, viržynai, avietynai kirtavietėse) yra vertingas gamtos išteklius bitininkystėje. Želdynas su ornitochoriniais ir medingais augalais teikia lankytojui terapinę naudą, atlieka dekoratyvinę funkciją, jame besilankantys vabzdžialesiai paukščiai atlieka sanitarinę funkciją, o bičių suneštas medus duoda ir praktinę naudą.

Bitininkystės požiūriu vertingi ir tie augalai, iš kurių bitės renka žiedadulkes, lipčių bei pikį.

## Šaltiniai