open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Elena Tervidytė

**Elena Tervidytė** (g. 1950 m. gruodžio 7 d. Skriduliuose, Rokiškio rajonas) – Lietuvos žurnalistė, redaktorė, fotografė.

## Biografija
Baigė Juodupės vidurinę mokyklą, 1974 m. – žurnalistikos specialybę Vilniaus universiteto Istorijos fakultete, Leningrado partinę mokyklą.

1974–1987 m. žurnalo „Tarybinė mokykla“ skyriaus redaktorė, 1988–1990 m. savaitraščio „Literatūra ir menas“ publicistikos skyriaus redaktorė. 1991–2013 m. savaitraščio „Dialogas“ ir mėnraščio „Mokykla“ vyr. redaktorė, nuo 1995 m. – UAB „Polilogas“ direktorė. Paskelbė rašinių rezistencijos, švietimo, kultūros temomis. 

Lietuvos fotomenininkų sąjungos narė.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Elenos Tervidytės fotografijos
Milda Telksnytė

**Milda Telksnytė** (g. 1938 m. gegužės 12 d. Rokavalkiai, Utenos valsčius) – Lietuvos žurnalistė, redaktorė, rašytoja.

## Biografija
1961 m. Vilniaus universitete baigė lietuvių kalbos ir literatūros specialybę. Nuo 1963 m. Anykščių rajono laikraščio „Kolektyvinis darbas“, vėliau „Anykšta“ redakcijos darbuotoja, atsakingoji sekretorė. 1992–2009 m. savaitraščio „Kregždutė“ redaktorė.

Bendradarbiauja šalies spaudoje, daugiausia rašo kultūros paveldo klausimais, parengė spaudai L. Didžiulienės-Žmonos raštų ir laiškų dvitomį. 

## Bibliografija
* *Mūsų Anykščiai*, Mintis, 1971 m.
* *Keturiasdešimtuoju meridianu*, kartu su V. Račkaičiu, kelionių reportažai, 1974 m.
* *Šventąja*, turistinė apybraiža, Mintis, 1978 m.
* *Kuršių nerija*, kraštotyrinė apybraiža, Mintis, 1979 m.
* *Ten, kur Merkys*, Mintis, 1980 m.
* *Senelio duona*, apsakymų rinkinys, 1983 m.
* *Dubysa*, Mintis, 1983 m.
* *Į aukštą kalną*, biografinė apybraiža apie J. Biliūną, Vyturys, 1986 m.
* *Atminties medis*, miniatiūrų ir meditacijų rinkinys, 1991 m.
* *Nevėžiu ir jo pakrantėmis*, Mintis, 1995 m.
* *Kaip lašas mariose…*, Petro ofsetas, 2004 m.
* *Kamanė Dūzgalė*, su V. Račkaičiu, vaikams, Lututė, 2009 m. ISBN 978-9955-37-088-8

## Įvertinimas
* 2009 m. – Anykščių rajono Garbės pilietė.
* Laimėjo Teresės Mikeliūnaitės Anykščių kultūros premiją (2001 m.).
* Suteiktas Lietuvos nusipelniusios žurnalistės garbės vardas (1980 m.).

## Šaltiniai
Leonas Teiberis

**Leonas Kazimieras Teiberis ** (1938 m. vasario 10 d. Gerdučiai, Raseinių apskritis – 1992 m. birželio 9 d. Paryžius) – Lietuvos žurnalistas, fotografas.

## Biografija
1958 m. baigęs Marijampolės 2–ąją vidurinę mokyklą, studijavo Vilniaus universitete ir įsigijo žurnalisto specialybę.

Nuo 1958 m. bendradarbiavo žurnale „Tarybinė moteris“, dirbo žurnalo „Banga“ redakcijoje, Eltos fotokronikos skyriuje, Gamtos apsaugos komitete, 1966-1968 m. laikraščio „Liaudies sargyboje“ redakcijoje. Dalyvavo įvairiuose fotografijos renginiuose. 1968-1971 m. Kūno kultūros ir sporto komiteto vyr. instruktorius. 1971-1973 m. dirbo laikraščio „Lietuvos pionierius“, 1973-1987 m. – žurnalo „Moksleivis“ redakcijose. Nuo 1988 m. dirbo Fotomeno draugijoje, laikraščių „Vakarinės naujienos“, „Lietuvos aidas“ redakcijose. 1995 m. kovo mėn. Paryžiuje išėjo prancūzų kalba jo parašyta knyga *„La Lituanie“* (Paris, Karthala, avec la collaboration de Tauras Teiberis et M. Jegelevičius), gausiai iliustruota autoriaus ir kitų fotografų nuotraukomis. 

## Šaltiniai
Rytis Taraila

**Rytis Taraila** (1952 m. rugsėjo 5 d. Skuode – 2025 m. birželio 19 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.

## Biografija
Mokėsi Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultete.

1971–1972 m. laikraščio „Tiesa“ literatūrinis bendradarbis, 1973–1974 m. laikraščio „Komjaunimo tiesa“ korespondentas, 1975–1976 m. savaitraščio „Impulsas“ redaktorius, 1976–1989 m. laikraščio „Vakarinės naujienos“ korespondentas. 1989 m. kartu su V. Tomkumi ir V. Lingiu įkūrė laikraštį „Respublika“; iki 1994 m. vienas iš jo leidėjų ir vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas, koncerno TTL direktorių tarybos pirmininkas. 1994–1996 m. dienraščio „Diena“ vyriausiasis redaktorius, UAB „Dienos leidykla“ valdybos pirmininkas, 1995–1997 m. – AB „Vilspa“ generalinis direktorius. Tarptautinės laikraščių leidėjų federacijos (FIFJ) narys. Vilniaus pedagoginio universiteto Socialinės komunikacijos instituto lektorius.

Periodinėje spaudoje paskelbė publicistinių straipsnių, rašinių socialinėmis temomis, žurnalistikos praktikos klausimais.

## Šaltiniai
Teodosų dinastija

**Teodosų dinastija** – romėnų šeima, iškilusi mažėjant Romos imperijos galiai.

## Istorija

Flavijus Teodosijus, žymus generolas, apgynęs Britaniją nuo Didžiosios konspiracijos, laikomas dinastijos įkūrėju. Jo sūnus Flavijus Teodosijus tapo Rytų Romos imperatoriumi 379 m. ir trumpam suvienijo Romos imperiją 394-395 m., kai nugalėjo uzurpatorių Eugenijų. Teodosijaus I sūnus Arkadijus paveldėjo Rytų, o Honorijus Vakarų imperiją. Teodosų dinastija susijusi su Valentinianų dinastija, nes Teodosijus I vedė Galą, Valentiniano I dukrą, o jų dukra buvo Gala Placidija. Paskutinis imperatorius Vakaruose, priklausęs dinastijai, buvo Galos Placidijos sūnus Valentinianas III, o Rytuose – Markianas, Teodosijaus II žentas. Vėliau Valentiniano III anūkė ištekėjo už Olibrijaus, o Antemijus buvo Markiano žentas. Dinastijos atstovai priklausė Rytų imperijos aukštuomenei iki VI a. pabaigos.

## Atstovai

* Teodosijus I
* Arkadijus
* Honorijus
* Teodosijus II
* Markianas
* Valentianas III
Vytautas Tamulaitis

**Vytautas Tamulaitis** (1913 m. sausio 17 d. Sutkiškiuose, Šakių valsčius – 1993 m. rugsėjo 22 d. Toronte, Kanada) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, rašytojas.

## Biografija
1933 m. baigęs Marijampolės marijonų gimnaziją, įstojo į Vytauto Didžiojo universiteto Teisių fakultetą, 1935 m. baigė Kauno karo mokyklos aspirantų kursus. 1944 m. pasitraukė į Vakarus, nuo 1948 m. gyveno Kanadoje.

Nuo 1937 m. redagavo žurnalą „Kariūnas“, 1942-1944 m. dirbo žurnalo „Žiburėlis“ redakcijoje. Bendradarbiavo leidiniuose „Vyturys“, „Saulutė“, „Šaltinėlis“, „Šaltinis“, „Ateities spinduliai“, „Ateitis“, „Pavasaris“, „Žvaigždutė“. 

## Įamžinimas

Lietuvos rašytojų sąjunga ir Šakių viešoji biblioteka rengia vaikų literatūros konkursus Vytauto Tamulaičio premijai gauti.

## Bibliografija
* *Skuzdėlytės Greitutės nuotykiai*, 1935 m.
* *Kiškelio užrašai*, 1935 m.
* *Ateina pavasaris*, apysaka, 1937 m.
* *Vytuko užrašai*, apysaka, 1937 m.
* *Naktis ant Nemuno*, apsakymų rinkinys, 1938 m.
* *Vieną kartą*, 1942 m.
* *Sugrįžimas*, apsakymai ir pasakos, Tiubingenas, 1948 m.
* *Svirplio muzikanto kelionės*, 1960 m.
* *Vasaros pasakos*, 1980 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Jonas Linkevičius. Vytauto Tamulaičio kūryba išeivijoje.  Rubinaitis
Call of Duty: United Offensive

**Call of Duty: United Offensive** − pirmojo asmens šaudyklės „Call of Duty“ papildymas. Žaidimą sukūrė „Gray Matter Interactive“ bendradarbiaujant kartu su „Pi Studios“, o 2004 m. rugsėjo 14 d. bendrovės „Activision“ išleistas Microsoft Windows operacinei sistemai.

Nuo 2006 m. spalio 13 d. žaidimą galima nusipirkti iš „Valve“ internetinės parduotuvės Steam.

## Nuorodos
* Oficiali svetainė 
* „Call of Duty: United Offensive“ profilis The Internet Movie Database svetainėje
Zenonas Tartilas

**Zenonas Tartilas** (g. 1936 m. lapkričio 4 d. Padbuožėje, Utenos apskritis) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius. leidėjas.

## Biografija
1960 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos-filologijos fakultetą.

1960–1967 m. Dieveniškių, Baltosios Vokės vidurinių mokyklų direktorius. 1967–1983 m. laikraščio „Tarybinis mokytojas“ korespondentas, skyriaus vedėjas. 1983–1991 m. žurnalo „Sveikata“ (buv. „Sveikatos apsauga“) vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas, 1989–2004 m. – vyriausiasis redaktorius. Nuo 1991 m. žurnalų „Lietuvos medicina“, „Sveikatos mokslai“ redaktorius.

Bendradarbiauja periodinėje spaudoje. Daugiausia rašo švietimo, kultūros, sveikatos apsaugos klausimais.

Nuo 1972 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos narys, nuo 1989 m. atkurtos Lietuvių katalikų mokslo akademijos narys. 

## Šaltiniai
Kęstutis Kaltenis

**Antanas Kęstutis Kaltenis** (1935 m. balandžio 18 d. Kėdainių r., Beržytės vnk. – 2022 m. spalio 6 d. Kėdainių r.) – miškininkas, dendrologas, Skinderiškio dendrologinio parko įkūrėjas ir ilgametis prižiūrėtojas.

Nuo 1966 m. eiguvos sodyboje K. Kaltenis pradėjo sėti dekoratyvinius medžius ir krūmus. Sėklas rinko botanikos soduose bei buvusių dvarų parkuose.
1971 m. K. Kalteniui buvo patikėta sutvarkyti ir performuoti 125 ha ganyklų plotus šalia Šušvės, buvusios Skindieriškio dvarvietės vietoje.
Šiuo metu jo prižiūrimame parke yra sukaupta apie 1300 rūšių, formų ir veislių sumedėjusių augalų. Iš jų 1150 lapuočių ir 150 spygliuočių. Tai viena gausiausių dendrologinių kolekcijų Lietuvoje. Parko augalų grupes K. Kaltenis derino su riedulių kompozicimis bei liaudies meistrų medžio skulptūromis.

## Įvertinimas
* 1993 m. Valdo Adamkaus premija už Skindieriškio dendrologinio parko sukūrimą ir išpuoselėjimą.
* 2011 m. Aplinkos ministerijos Viktoro Bergo premija už atsidavimą savo profesijai, darbą puoselėjant miškus.

## Nuorodos
Alkobasa

**Alkobasa** () – miestas vidurio Portugalijoje, Leirijos apskrityje, 59 km į šiaurės vakarus nuo Santareno, prie Alkoa ir Basos upių santakos. Vystoma tradicinė fajanso ir krištolo gamyba. Prekyba vaisiais, auginamais apylinkėse. Turizmas.

## Paveldas

Žymiausias miesto objektas – ankstyvosios gotikos Švč. Mergelės Marijos vienuolynas, įtrauktas į pasaulio paveldo sąrašą. Vienuolynas įkurtas 1152 m. Jo bažnyčioje yra karaliaus Pedro I ir jo žmonos sarkofagai. Netoliese yra taip pat į UNESCO sąrašą įtrauktas Bataljos vienuolynas.

## Istorija

Alkobasa išgarsėjo pradėjus statyti didžiausią Portugalijoje vienuolyną ir bažnyčią. Čia įsikūrė cisterciečių ordinas. 1385 m. netoliese įvyko Alžubarotos mūšis, kuriame Portugalija sustabdė jungtinės Kastilijos, Aragono ir Prancūzijos kariuomenės antpuolį.

## Savivaldybė
Alkobasos savivaldybė užima 408,1 km² plotą, 2011 m. gyveno 56 693 gyventojai. Be Alkobasos miesto kitos svarbesnės jos gyvenvietės: Benedita, Patajašas, San Martinjo do Portas, Turkelas, Alfeizeraunas, Veštiarija, Majorga, Martingansa, Burinjoza.

## Šaltiniai
Stasys Tamulaitis

**Stasys Tamulaitis** (1909 m. sausio 23 d. Sutkiškiuose, Šakių valsčius – 1982 m. balandžio 16 d. Sent Petersburge, JAV) – Lietuvos rašytojas, redaktorius.

## Biografija
1936 m. baigė Kauno karo mokyklą, 1941 m. – Vilniaus universiteto Humanitarinių mokslų fakultete studijavo literatūrą, filosofiją, lotynų ir graikų kalbas.

Nuo 1937 m. mokytojavo Utenos, Kybartų, Vilkaviškio gimnazijose. 1944 m. išvyko į Vakarus, nuo 1950 m. gyveno JAV, Čikagoje.

Spaudoje bendradarbiavo nuo 1926 m. 1927-1928 m. Marijampolėje redagavo moksleivių ateitininkų laikraštį „Ateities aidai“, 1928-1929 m. vienas iš „Šaltinio“ redaktorių, 1955 m. – vienas iš JAV lietuvių bendruomenės Kultūros fondo steigėjų, 1955-1957 m. valdybos sekretorius. Spaudoje rašė kultūros, švietimo, meno, literatūros klausimais, spausdino apžvalgas, recenzijas. 

## Bibliografija
* *Rudens melodijos*, apsakymų rinkinys, 1938 m.

## Šaltiniai
Julius Tamošiūnas (1926)

**Julius Tamošiūnas** (1926 m. gegužės 15 d. Žadavainiuose, Utenos apskritis – 1995 m. sausio 18 d. Kaune) – Lietuvos periodinės spaudos bibliografas.

## Biografija
Mokėsi savarankiškai, vėliau baigė penkias Vilniaus Vytauto Didžiojo gimnazijos klases, o šeštąją – Utenos gimnazijoje. 1944 m. mobilizuotas į rusų kariuomenę, tačiau ties Švenčionėliais iššoko iš traukinio, buvo pašautas, slapstėsi. 1945 m. suimtas, nuteistas kalėti Vorkutos lageriuose. Į Lietuvą grįžo 1956 m. Dirbo Lentvario „Kaitros“ gamykloje, Lentvario kilimų fabrike. 1957 m. eksternu baigė Kauno S. Nėries vidurinę mokyklą. Mokėsi Kauno politechnikos instituto vakariniame Statybos fakultete, bet nebaigė. Dirbo saugumo technikos inžinieriumi statybos organizacijose.

Laisvalaikiu rinko lietuviškus spaudinius. Aktyviai dalyvavo Lietuvos žurnalistų sąjungos, Žmogaus teisių gynimo asociacijos, liaudies menininkų, Knygos mėgėjų ir kitų draugijų veikloje. Tapė Lietuvos peizažus, rašė eilėraščius.

Palaidotas Daugailių kapinėse.

## Bibliografija
* Lietuviškos periodinės spaudos kolekcijos parodos katalogas, 1883–1940. – Kaunas, 1988. – 179 p.: iliustr.
* Lietuviškų periodinių leidinių bibliografija, 1832–1982. – Kaunas, 1991. – 941 p.: iliustr.
* Lietuviškų periodinių leidinių bibliografija, 1983–1993: su 1832–1982 metų bibliografijos papildymu. – Kaunas, 1994. – 585 p.: iliustr. – ISBN 9986-9012-0-0

## Įvertinimas
* 1995 m. žurnalistinė Vinco Rastenio premija, po mirties 

## Šaltiniai
Alkojus

**Alkojus** (, ) – miestas pietryčių Ispanijoje, Valensijos regione, Alikantės provincijoje, 54 km į šiaurę nuo Alikantės, Andalūzijos kalnuose, prie Serpiso upės. Pro miestą eina Valensijos-Alikantės greitkelis.

Metalo apdirbimo, žemės ūkio mašinų gamybos, tekstilės ir trikotažo, rūkomojo popieriaus gamybos, maisto pramonė. Turizmas. Veikia archeologijos muziejus.

## Paveldas

Miestas žymus architektūros ir archeologijos paveldu:
* XII a. viduramžių tvirtovės, pastatytos arabų, liekanos su XIII a. Na Valoros bokštu,
* 1725 m. pastatyta Švč. Mergelės Marijos bažnyčia,
* XIV a. Šv. Augustino vienuolynas (restauruotas XVIII a.),
* XIV a. Šv. Antano Abado vienuolynas,
* La Seretos ir El Puigo archeologinės vietovės su antikinės Iberijos laikotarpio radiniais,
* XIX–XX a. miesto architektūra.

## Galerija

Barxell.JPG|Tvirtovės griuvėsiai
Sant Jordi II.JPG|Šv. Jurgio bažnyčia


## Sportas
* CD Alcoyano futbolo klubas;
* „Campo Municipal El Collao“ stadionas, kuris talpina 4,6 tūkst. žiūrovų.

## Istorija

Miestą įkūrė maurai, o 1256 m. užkariavo Aragono karalius Jonas I. Miestas įgijo strateginę reikšmę kaip pietinis Valensijos karalystės įtvirtinimas. 1800 m. įkurta karališkoji tekstilės faktorija.

## Šaltiniai
Jonas Švoba (1942)

**Jonas Švoba** (1942 m. vasario 28 d. Joniškaičiuose, Lygumų valsčius, Šiaulių apskritis – 2014 m. birželio 9 d. Vilniuje) – Lietuvos agronomas, žurnalistas, redaktorius.

## Biografija
1960 m. baigė Luokės vidurinę mokyklą, 1960–1965 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijos Agronomijos fakultete, 1967–1970 m. žurnalistiką – Vilniaus universiteto Istorijos-filologijos fakultete.

1966–1970 m. „Valstiečių laikraščio“ korespondentas, 1970–1983 m. – šio laikraščio Mechanizacijos skyriaus vedėjas, 1983–1992 m. – žurnalo „Statyba ir architektūra“ skyriaus redaktorius. 1992–2007 m. – „Valstiečių laikraščio“ vyriausiasis redaktorius. Daugiausia rašo įvairiais kaimo gyvenimo klausimais. 

## Šaltiniai
Alkobasos vienuolynas

**Alkobasos Švč. Mergelės Marijos vienuolynas** () – viduramžių katalikiškas vienuolynas ir bažnyčia vidurio Portugalijoje, Alkobasos mieste. Vienas pirmųjų gotikinės architektūros pastatų šalyje bei vienas svarbiausių vienuolynų viduramžių Portugalijoje.

Yra dviaukštė galerija, pastatyta 1311 m., Emanuelio stiliaus viršutinis aukštas pristatytas po 1518 m. Taip pat vėlyvosios gotikos azulechais puošta Karaliaus salė su fontanu. Bažnyčia trijų navų, vidurinės navos ilgis 106 m. Joje yra karaliaus Pedro I ir jo žmonos Inesos de Kastro sarkofagai, puošti 1370 m. skulptūrinėmis figūromis.

Vienuolyną 1152 m. įkūrė karalius Alfonsas I po pergalės prieš maurus. Dalis vienuolyno bibliotekos saugoma Lisabonoje ir Bragoje.

1989 m. Alkobasos vienuolynas įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.


Alcobaca-124-Kloster-2011-gje.jpg
Alcobaca-138-Klosterkirche-Mittelschiff-2011-gje.jpg
Alcobaca-164-Kloster-Kreuzgang-Tuerme-2011-gje.jpg
Alcobaca-172-Kloster-Kreuzgang-Brunnen-2011-gje.jpg
Alcobaca-218-Kloster-Dormitorium-2011-gje.jpg
Alcobaca-244-Kloster-Galerie-2011-gje.jpg
Alcobaca-268-Kloster-Grab des Pedro I-2011-gje.jpg
Alcobaca-282-Kloster-Grab der Ines de Castro-2011-gje.jpg


## Šaltiniai
Valstybinė teritorijų planavimo ir statybos inspekcija

**Valstybinė teritorijų planavimo ir statybos inspekcija** – teritorijų planavimo ir statybos priežiūros įstaiga.

## Istorija
1988 m. panaikinus LTSR Statybos ministeriją ir Valstybinį statybos reikalų komitetą, įsteigtas Valstybinis statybos komitetas, kuris toliau reguliavo statybos politiką ir vykdė statybos valstybinę kontrolę.

Atkūrus Nepriklausomybę, vietoj Valstybinio statybos komiteto įsteigta Statybos ir urbanistikos ministerija. Jos sudėtyje buvo Valstybinė statybos inspekcija (nuo 1996 m. - Valstybinė teritorijų planavimo ir statybos inspekcija prie šios ministerijos).

1998 m. įsteigus LR aplinkos ministeriją ir panaikinus Statybos ir urbanistikos ministeriją) Valstybinė teritorijų planavimo ir statybos inspekcija.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*Svetainė
Šulija

**Šulija** − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Šulijienė (ištekėjusi moteris) ir Šulijaitė (mergautinė pavardė).

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

* Dr. jur. dr. Gintautas Šulija (g. 1978 m.), advokatas
*Naglis Šulija, meteorologas, astrologas
* Vytautas Šulija (g. 1976 m.), teisininkas, MRU lektorius.
Vitkevičius

* Jonas Koščicas Vitkevičius – architektas, istorinių paminklų restauratorius
* Jonas Vitkevičius – keliautojas, etnografas, geografas, istorikas
* Stanislovas Vitkevičius – dailininkas, architektas, rašytojas
* Stanislavas Ignacas Vitkevičius - rašytojas, tapytojas, filosofas, teoretikas, dramaturgas ir fotografas
* Pranciškus Stanislavas Vitkevičius – teisininkas, teisėjas
Piličiauskas

**Piličiauskas** − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Piličiauskienė (ištekėjusi moteris) ir Piličiauskaitė (mergautinė pavardė).

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

* Albertas Piličiauskas (g. 1936 m), muzikos pedagogas
* Eugenijus Piličiauskas, muzikas, obojininkas
* Gytis Piličiauskas (g. 1976), humanitarinių mokslų daktaras, archeologas
* Ričardas Piličiauskas (g. 1969 m.), teisėjas, Lietuvos vyriausiojo administracinio teismo (LVAT) pirmininkas.
Riepšas

**Riepšas** − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Riepšienė (ištekėjusi moteris) ir Riepšaitė (mergautinė pavardė).

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

* Danielius Riepšas (g. 1949 m.), Rietavo politikas;
* Jonas Algirdas Riepšas (1937–2022), teisininkas, teisėjas, buvęs Lietuvos Aukščiausiojo Teismo Baudžiamųjų bylų skyriaus pirmininkas.
Aleksandrovas (miestas)

**Aleksandrovas** () – miestas Rusijoje, Vladimiro srityje, 111 km į šiaurės rytus nuo Maskvos, prie Serajos upės (Kliazmos baseinas). Rajono centras. Turi du priemiesčius – Struniną ir Karabanovą. Yra vietinis oro uostas, stotis prie Maskvos-Jaroslavlio geležinkelio.

Elektrotechnikos, chemijos, tekstilės, maisto pramonė. Veikia dailės, Marinos Cvetajevos meno muziejai.

## Paveldas

Miestas žymus savo paveldu, kartais įtraukiamas į Rusijos Aukso žiedą. Yra šventyklų kompleksas (buv. Aleksandrovo kremlius), kurį sudaro Švč. Trejybės soboras (1513 m.), 3 cerkvės (XVI a.), Dangun Ėmimo vienuolynas (XVII a.).


Image:Alexandrov Kremlin 50.jpg|Uspenskio cerkvė
Image:Alexandrovskaya Sloboda.jpg|Pokrovo cerkvė
Image:Alexandrov Kremlin 01.jpg|Aleksandrovo kremlius 1919 m. 


## Istorija

Miestas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1434 m., vadintas **Aleksandrovo Sloboda**. 1564–1572 m. buvo Ivano Rūsčiojo rezidencija (pastatytas kremlius), opričninos centras. 1578 m. buvo įkurta viena pirmųjų Rusijos spaustuvių. Miesto teisės suteiktos 1778 m.

## Šaltiniai
Rybinskas

**Rybinskas** () – miestas Rusijoje, Jaroslavlio srityje, prie Volgos ir Šeksnos upių santakos. 2010 m. sausio 1 d. duomenimis Rybinske gyvena 206 746 žmonės.

## Istorija

Dabartinio Rybinsko vietoje įsikūrusi Ust Šeksnos gyvenvietė pirmą kartą paminėta 1071 m. Nuo 1504 m. kaimas dokumentuose minimas Rybnaja Sloboda vardu. 1777 m. Rybinskas gavo savo dabartinį vardą ir miesto teises. Patogioje geografinėje padėtyje, prekybos kelių sandūroje įsikūręs miestas spračiai augo, 1921 – 1923 m. buvo Rybinsko gubernijos centru, o 1936 m. tapo Jaroslavlio srities dalimi. 1946 m. miestas pervadintas **Ščerbakovu**, 1957 m. jam grąžintas Rybinsko pavadinimas, 1984 m. miestas tapo **Andropovu**, o 1989 m. – vėl Rybinsku.

1941 – 1947 m. aukščiau miesto užtvenkus Volgą, užlietose teritorijose susidarė 4580 km² ploto Rybinsko tvenkinys.

## Šaltiniai
Drigotas

**Drigotas** − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Drigotienė (ištekėjusi moteris) ir Drigotaitė (mergautinė pavardė).

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

* Artūras Drigotas (g. 1965 m.), teisininkas, Lietuvos vyriausiojo administracinio teismo (LVAT) teisėjas;
* Augustinas Drigotas, Skaistgirio miestelio kraštotyrininkas.
Varpo gimnazija

**Varpo gimnazija** - dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla:

*Kauno Varpo gimnazija
*Klaipėdos Varpo gimnazija
Vilius Švanas

**Vilius Švanas** (1931 m. liepos 24 d. Šiauliuose – 2008 m. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.

## Biografija
1966 m. Vilniaus universitete baigė žurnalistikos specialybę.

1954–1959 m. „Valstiečių laikraščio“, jaunimo spaudos korespondentas, redaktorius, skyriaus vedėjas, vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas, vyriausias redaktorius. 1963–1974 m. – Lietuvos radijo liaudies ūkio ir kultūros redakcijos darbuotojas, jos vadovas, 1975–1982 m. – Lietuvos televizijos informacinės programos „Panorama“ vadovas. Kartu 1976–1984 m. Vilniaus universitete dėstė televizijos specifiką ir reportažo pagrindus. 1987–1989 m. savaitraščio „Kalba Vilnius“ vyriausiasis redaktorius.

Parengė dokumentinių televizijos filmų ir videofilmų scenarijų ekonominėmis, gamtosaugos, žemės ūkio ir kitomis temomis. 

## Įvertinimas
* 1966 m. Vinco Mickevičiaus-Kapsuko premija už radijo laidas kaimui „Rytmetys su gaidžiu“ ir „Sekmadienio vakaronės“, rengtas kartu su J. Ragaišiu.

## Šaltiniai
Stasys Štikelis

**Stasys Štikelis** (1930 m. sausio 4 d. Milvydiškiuose, Varnių valsčius, Telšių apskritis – 1999 m. 
lapkričio 21 d. Vilniuje) – Lietuvos radijo ir televizijos žurnalistas, redaktorius.

## Biografija
Mokėsi Varnių gimnazijoje. 1951–1953 m. Klaipėdos srities laikraščio „Tarybinė Klaipėda“ korespondentas. 1953–1956 m. Eltos korespondentas. 1954 m. baigė Klaipėdos mokytojų institutą. 1956–1966 m. Klaipėdos miesto laikraščio „Tarybinė Klaipėda“ redakcijos skyriaus vedėjas. Nuo 1966 m. Lietuvos radijo redaktorius, Lietuvos televizijos programų direktorius, įvairių redakcijų vyriausias redaktorius, radijo ir televizijos fondų skyriaus vedėjas. 1992 m. baigė Vilniaus universiteto Specialistų tobulinimo fakulteto menedžerių-prodiuserių specializaciją.

Rašė ir rengė laidas visuomenės gyvenimo, kultūros istorijos temomis. Paskelbė straipsnių radijo ir televizijos istorijos klausimais. Nuo 1958 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos narys. Žurnalistikos enciklopedijos straipsnių autorius.

## Bibliografija

* Televizija ir radijas, vakar, šiandien, rytoj: medžiaga lektoriui. – Vilnius: Žinija, 1982. – 20 p.
* Radijas ir televizija: informacinis žinynas. – Vilnius, 1983. – 315 p.: iliustr.
* Užgrobti, bet nenutildyti. – Vilnius: Valstybinis leidybos centras, 1991. – 80 p.: iliustr.
* Lietuvos televizijai 40: straipsnių rinkinys (su kitais). – Vilnius, 1997. – 109 p.: iliustr. – ISBN 9986-857-02-3
* Eterio šviesa: nepriklausomos Lietuvos radijas 1919–1940 m. – Kaunas: Varpas, 2001. – 391 p.: iliustr. – ISBN 9986-10-104-2


## Įvertinimas
* 2001 m. Vinco Kudirkos premija

## Šaltiniai

## Literatūra
* Lenkiuosi gimtinei: Milvydiškiams, kurių jau nebėra / Stasys Štikelis (sud. Jūra Marija Baužytė-Štikelienė). – Klaipėda: S. Jokužio leidykla-spaustuvė, 2004. – 151 p.: iliustr. – ISBN 9986-31-111-X
* Stasys Štikelis (1930–1999): gyvenimas ir darbai (sud. Jūra Baužytė-Štikelienė, Elena Radavičienė). – Vilnius-Telšiai, 2007 m.
Rolandas Kriščiūnas

**Rolandas Kriščiūnas** (g. 1970 m. spalio 16 d. Panevėžyje) – lietuvių ekonomistas, diplomatas. Lietuvos ambasadorius JAV (nuo 2015 m.).

## Išsilavinimas
1993 m. Vytauto Didžiojo universitete baigė verslo informatikos studijas, bakalauras. 1995 m. Clingendaelo Tarptautinių santykių institute (Haga, Olandija) baigė Europos Sąjungos studijas. 1996 m. Ohajo universitete (Ohajo valstija, JAV) baigė ekonomiką, ekonomikos magistras. 2008 m. Švedijos institute (Stokholmas, Švedija) baigė vadybos studijų programą.

## Darbinė veikla

1993 m. – 1994 m. Lietuvos Respublikos užsienio reikalų ministerijos Ekonomikos departamento Ekonominės analizės skyriaus trečiasis sekretorius, 1996 m. – 1998 m. – pirmasis sekretorius.

1998–2001 m. dirbo JAV, buvo Lietuvos Respublikos ambasados Vašingtone pirmasis sekretorius dvišaliams ekonominiams santykiams.

Nuo 2001 m. iki 2004 m. dirbo Finansų ministerijos Europos Sąjungos programų valdymo departamento direktoriumi, 2004 m. – 2009 m. buvo ministerijos sekretorius, 2009–2012 m. – viceministras (kuruojamos sritys – finansinių paslaugų reglamentavimas, ES sanglaudos politika, struktūrinė parama, fiskalinė politika, euro įvedimas Lietuvoje, ECOFIN klausimai, tarptautinė finansinė parama, tarptautinės finansų institucijos .

2012–2015 m. buvo užsienio reikalų viceministras, kuravo santykius su ES institucijomis, ekonominės diplomatijos, Lietuvos užsienio prekybos, ekonominio saugumo politikos, eksporto ir investicijų klausimus.

Nuo 2015 m. rugpjūčio 3 d. – Lietuvos ambasadorius Jungtinėse Amerikos Valstijose. Skiriamuosius raštus JAV prezidentui B.Obamai R.Kriščiūnas įteikė 2015 m. rugsėjo 17 d. 

2021 m. rugpjūčio 16 d. pradėjo eiti pirmojo Vyriausybės kanclerio pavaduotojo pareigas. 

## Šaltiniai

|-

|-
Ąžuolo gimnazija

**Ąžuolo gimnazija** - „Ąžuolo“ vardo dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla:

*Varėnos Ąžuolo gimnazija
*Zarasų Ąžuolo gimnazija
Edmundas Žilevičius

**Edmundas Žilevičius** (g. 1955 m. liepos 31 d. Prienuose) – ekonomistas, politinis veikėjas, Lietuvos Respublikos finansų viceministras.

## Biografija
1978 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademijos (dabar – LŽŪU) Ekonomikos fakultetą.

Nuo 1978 m. iki 1979 m. Lietuvos TSR Finansų ministerijos (LTSR FM) Žemės ūkio finansavimo valdybos vyresnysis ekonomistas, 1979 m. – 1985 m. LTSR FM Žemės ūkio finansavimo valdybos vedantysis ekonomistas, 1985 m. – 1986 m. vyriausiasis ekonomistas, 1986 m. – 1987 m. LTSR FM Agropramoninio komplekso finansavimo valdybos vyriausiasis ekonomistas, 1987 m. – 1988 m. Statybos, melioracijos, tiekimo ir prekybos organizacijų finansavimo skyriaus vyriausiasis ekonomistas, 1988 m. – 1990 m. LTSR FM Agropramoninio komplekso finansavimo skyriaus vyriausiasis ekonomistas, 1990 m. – 1991 m. LR FM Žemės ūkio finansų departamento Žemės ūkį aptarnaujančių organizacijų finansų skyriaus vyriausiasis ekonomistas.

1991 m. – 1992 m. LR FM Valstybinio turto privatizavimo skyriaus viršininkas, 1992 m. – 1993 m. LR FM Valstybinio turto privatizavimo ir fondų skyriaus viršininkas, 1993 m. – 1996 m. LR FM Privatizavimo ir fondų skyriaus viršininkas, 1996 m. LR FM sekretorius – Biudžeto departamento direktorius, 2002 m. – 2009 m. LR FM sekretorius, Nuo 2009 m. liepos LR finansų viceministras..

## Šaltiniai
Verdenės pagrindinė mokykla

**„Verdenės“ pagrindinė mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo pagrindinė mokykla:

* Klaipėdos „Verdenės“ pagrindinė mokykla
* Panevėžio Verdenės pagrindinė mokykla
Verdenės mokykla

**„Verdenės“ mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla:

* Klaipėdos „Verdenės“ pagrindinė mokykla
* Paberžės Verdenės vidurinė mokykla
* Panevėžio Verdenės pagrindinė mokykla
* Visagino Verdenės gimnazija
Antano Vienuolio gimnazija

**Antano Vienuolio gimnazija** – Antano Vienuolio-Žukausko (1882–1957) vardo vidurinė mokykla:

*Anykščių Antano Vienuolio gimnazija
*Vilniaus Antano Vienuolio pagrindinė mokykla, gimnazija iki 2005 m. rugsėjo 1 d. (žr. *[[Vytauto Didžiojo gimnazija]]*)
Mijo tiltas

**Mijo tiltas** arba **Mijo viadukas** () – Prancūzijoje esantis aukščiausias pasaulyje tiltas skirtas transporto priemonių eismui. Jo aukštis virš žemės siekia net 343 m.

## Statyba ir tilto bruožai bei paskirtis

2004 m. gruodžio 14 d. Prancūzijos prezidentas Žakas Širakas iškilmingai atidarė Milau viaduką, esantį automagistralėje A 75, jungiančioje Klermon Feraną su Bezijė. Milžiniško viaduko statybos darbai užtruko trejus metus. Pastačius viaduką atsirado galimybė kirsti Tarn slėnį be sustojimo, sutrumpinus kelionės laiką 45 minutėmis ir 62 km kelyje Paryžius – Perpigan. 2,4 km ilgio ir rekordinio 343 metrų aukščio viadukas – įmonės Compagnie Eiffage du Viaduc de Milan statinys. Septynios atramos, iš kurių aukščiausia iškilusi į 341 m, remia 36 000 tonas sveriančius metalinius karkasus ir gelžbetonio plokštes.

Aukščiausia viaduko atrama (341 m) yra truputi aukštesnė už Eifelio bokštą. Atramos pastatytos ant 200 m² pamatų, o jų viršūnių, besijungiančių su kelio dangos plokštėmis, plotas – 30 m². Tikimasi, kad tokia konstrukcija bus atspari galimiems seisminiams smūgiams. Viadukas yra lengvai pasviręs tiek horizontalioje, tiek vertikalioje plokštumoje. Vertikalusis pasvirimas yra 3 proc. iš šiaurės į pietus. Horizontalus skirtas išvengti vairuotojus klaidinančio susidaromo optinio vaizdo, t. y. atramos lygiuojamos taip, kad nebūtų matomas kolonų miškas. Dėl to statinys yra lengvai pasviręs į rytus Bezijė kryptimi.

Statyba buvo vykdoma su specialiais, iš palydovo valdomais kranais. Kiekviena viaduko atrama statyta iš 16 sekcijų, po 2230 tonų. Sekcijos surinktos iš 60 tonų masyvų, kurių plotis 60 metrų, ilgis 17 metrų.
Aleksandrovskas (Rusija)

**Aleksandrovskas** () – miestas Rusijoje, Permės krašte, 185 km į šiaurės rytus nuo Permės, prie Lytvos upės (Kamos baseinas). Pro miestą eina geležinkelis Čiusovskaja-Solikamskas bei plentas Bereznikai-Čiusovojus.

Mašinų (šachtinių ir elektros įrengimų), statybinių medžiagų (plytų) pramonė.

## Istorija

Gyvenvietė įkurta 1783 m., statant Lytvos metalurgijos įmonę. Per Pirmąjį pasaulinį karą čia gyveno lietuvių pabėgėliai, veikė Lietuvių draugijos nukentėjusiems nuo karo šelpti skyrius. Miesto teisės suteiktos 1951 m.

## Šaltiniai
Vydūno mokykla

**Vydūno mokykla** - filosofo Vydūno (1868-1953) vardo dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla:    

*Kauno Vydūno pagrindinė mokykla
*Klaipėdos Vydūno vidurinė mokykla  
*Šilutės Vydūno gimnazija
Rasos mokykla

**Rasos mokykla** - „Rasos“ vardo dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo arba specialioji mokykla:    

*Šiaulių Rasos pagrindinė mokykla  
*Vilniaus Rasos specialioji mokykla    
*Vytauto Didžiojo universiteto Rasos gimnazija, Kaunas
Šaltinio pagrindinė mokykla

**Šaltinio mokykla** – „Šaltinio“ vardo dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo pagrindinė mokykla:    

* Panevėžio Šaltinio pagrindinė mokykla,
* Raseinių Šaltinio progimnazija,
* Tauragės Šaltinio pagrindinė mokykla,
* Vilniaus Šaltinio pagrindinė mokykla.
Žemynos pagrindinė mokykla

**Žemynos pagrindinė mokykla** - „Žemynos“ vardo dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo pagrindinė mokykla:    

*Pakruojo Žemynos pagrindinė mokykla    
*Vilniaus Žemynos pagrindinė mokykla
Aušros mokykla

**„Aušros“ mokykla** – „Aušros“ vardu pavadinta dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla (pagrindinė, vidurinė, gimnazija):    

*Tauragės Aušros pagrindinė mokykla    
*Aušros vidurinė mokykla:
** Biržų Aušros vidurinė mokykla;
** Kėdainių Aušros vidurinė mokykla;
** Panevėžio Aušros vidurinė mokykla;
** Rietavo Aušros katalikiška vidurinė mokykla;
 
## Taip pat skaitykite
* Aušros gimnazija
Vyžuonėlių dvaras

**Vyžuonėlių (Blagodat) dvaras** - dvaras Utenos rajone, Vyžuonėlėse, 0,5 km į šiaurę nuo kelio . Išlikęs dvaro parkas, keletas statinių, medinis, rusiškai ornamentuotas gyvenamasis pastatas, karietinė, tvartas, du kluonai, arklidė, kumetynas. Dvaro sodybos fragmentai įrašyti Kultūros paveldo registre (unik. kodas ). 

Priešingoje posūkio iš plento į Vyžuonėlių dvarą pusėje išliko paminklas su 1885, 1896 m. – Elizavetos Dragan-Veriovkinos ir jos vyro Vladimiro mirties datomis, o paminklo nišoje – Mergelės Marijos skulptūrėlė. Dvare buvo Vladimiro pastatytas paminklas arkliui – išgelbėtojui. Tai akmuo, kurį vėliau įmūrijo į pamatus netolimas kaimynas.

## Istorija

Vyžuonėlių dvaras įkurtas XIX a., atkirtus nuo Vyžuonų dvaro grafo E. Čapskio žemės. Jis – kelio Utena-Vyžuonos dešinėje pusėje. 1879 m. (Vyžuonėlės) už karinius nuopelnus dovanotos Rusijos karininkui Vladimirui Veriovkinui. Jis valdė 1982 deš. žemės, iš jų – 642 deš. miško.  Vyžuonėlių dvare gyveno ir jo duktė Mariana Veriovkina, dailininkė, I. Repino mokinė. Čia, pas savo mokinę, buvo užvažiavęs ir pats I. Repinas. Vėliau dvaras atiteko jo sūnui Piotrui Veriovkinui, Kauno ir Vilniaus gubernatoriui, caro Nikolajaus II karo tarnybos draugui.

 
Vyžuonėlėse buvęs palivarkas, kurį XVIII a. valdė P. Praniauskas, primušęs baudžiauninko M. Sauliuko žmoną, o šis už tai poną užmušęs. Sauliuką Vilkmergėje nuteisę „suketvirčiuoti“, o jo kūno dalys buvusios išsmaigstytos pakelėje. Be to, 1789 m. Vyžuonėles valdė kunigas Druckis-Liubeckis, prieš kurį valstiečiai maištavę. Lietuvos nepriklausomybės laikais P. Veriovkinas valdė jam paliktą apkarpytą žemę, gerai ūkininkavo, laikė daug galvijų, pieną pristatinėjo į Utenos pieninę prie kurios statymo buvo prisidėjęs. Jis buvo parėmęs ir cerkvelės Utenos centre statybą. Veriovkinai turėjo gerą biblioteką, daug paveikslų, salone kabėjo Vyčio paveikslas.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Sąrašas:Lietuvos dvarai 
* Vyžuonėlių dvaras (''utenainfo.lt'')
* Vyžuonėlių dvaras, Utenos raj. (''miestai.net'')
* Vyžuonėlių dvaras (Lietuvos dvarų duomenų bazė)
Vilties mokykla

**Vilties mokykla** - „Vilties“ vardo dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo vidurinė mokykla:    

*Panevėžio Vilties vidurinė mokykla    
*Vilniaus Gerosios Vilties vidurinė mokykla  
*Visagino Gerosios vilties vidurinė mokykla
Gerosios vilties mokykla

**Gerosios vilties mokykla** – „Gerosios vilties“ vardo dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo vidurinė mokykla:

* Vilniaus Gerosios Vilties vidurinė mokykla
* Visagino Gerosios vilties vidurinė mokykla
Dainavos pagrindinė mokykla

**Dainavos pagrindinė mokykla** – „Dainavos“ vardo dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo pagrindinė mokykla:

*Alytaus Dainavos pagrindinė mokykla
*Šalčininkų rajono Dainavos pagrindinė mokykla
*Ukmergės rajono Dainavos pagrindinė mokykla
Hangdžou įlankos tiltas

**Hangdžou įlankos tiltas** – Kinijoje esantis ilgiausias pasaulyje transokeaninis tiltas (ilgis – 35,7 km). Beveik 600 specialistų užtruko net devynerius metus projektuodami šį tiltą. Tiltas atidarytas 2008 m. gegužės pirmąją dieną, o jo statyba kainavo 1,4 mlrd. JAV dolerių. Tai ilgiausia jūroje sukurta struktūra, tačiau tiltas vis tik yra 2 km trumpesnis nei tiltas juosiantis Pontčartreinp ežerą JAV Luizianos valstijoje.

## Tilto paskirtis
36 km ilgio tiltas driekiasi per Hangdžou įlanką ir sujungia Kinijos komercinę sostinę Šanchajų bei uostamiestį Ningbo. Naujojo tilto paskirtis – sumažinti automobilių spūstis sparčiai besivystančiame šalies regione. Maršrutas iš vieno miesto į kitą sutrumpės 120 kilometrų, taigi vietoje įprastai sugaištamų 4 val. kelio prireiks tik apie 2,5 val. Judėjimas tiltu vyks šešiomis eismo juostomis, o didžiausias leistinas greitis važiuojant tiltu sieks 100 km per valandą, be to, čia bus draudžiama pervežti pavojingas medžiagas.
Žemynos mokykla

**Žemynos mokykla** - „Žemynos“ vardo dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo vidurinė arba pagrindinė mokykla, gimnazija:    

*Panevėžio Žemynos vidurinė mokykla  
*Pakruojo Žemynos pagrindinė mokykla    
*Vilniaus Žemynos pagrindinė mokykla
*Žemynos gimnazija
Dainavos mokykla

**Dainavos mokykla** – „Dainavos“ vardo dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo pagrindinė arba vidurinė mokykla:

*Alytaus Dainavos pagrindinė mokykla
*Kauno Dainavos vidurinė mokykla
*Šalčininkų rajono Dainavos pagrindinė mokykla
*Ukmergės rajono Dainavos pagrindinė mokykla
Antakalnio mokykla

**Antakalnio mokykla** – Antakalnio vardo dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo pagrindinė mokykla:    

*Kaišiadorių rajono Antakalnio pagrindinė mokykla  
*Vilniaus Antakalnio vidurinė mokykla
Magdeburgo vandens tiltas

**Magdeburgo vandens tiltas** – Vokietijoje esantis didžiausias Europoje vandens tiltas. Tiltas nutiestas per Elbės upę, šalia Magdeburgo. Tilto ilgis siekia 918 m. Tilto plotis – 34 m. Vandens gylis ant tilto – 4,25 m. Šiuo tiltu gali plaukioti ir dideli laivai. Jo dėka laivams tenka nuplaukti kiek mažiau kilometrų. Atidarius šį tiltą, laivams, norintiems iš Vidurio Vokietijos kanalo patekti į Elbės–Hafelio kanalą, nebereikia sukti 12 km lanksto (su dviem šliuzais). Didžiausia Magdeburgo vandens tilto dalis (beveik 700 m) yra virš sausumos, ir tik kiek daugiau nei 200 m dalis virš vandens. Viename šio tilto gale yra sumontuotas laivų keltuvas.

## Statyba
Magdeburgo vandens tilto idėja kilo dar 1919 m., tačiau dėl Pirmojo ir Antrojo pasaulinio karų jo statyba vis būdavo atidedama. Kai po Antrojo pasaulinio karo Vokietija buvo padalyta į Vakarų ir Rytų Vokietijas, vandens tilto statyba buvo atidėta neribotam laikui, ir tik Vokietiją suvienijus vėl tapo aktualu turėti šį vandens tiltą. 1997 m. buvo pradėta pusę milijardo kainavusi Magdeburgo vandens tilto statyba, trukusi šešerius metus. Šiam tiltui buvo sunaudota 68 000 m³ betono ir 24 000 t plieno.

## Šaltiniai
Penza

**Penza** () – miestas Rusijoje, Penzos srities centras. 2010 m. sausio 1 d. duomenimis mieste gyvena 506 297 žmonės.

## Istorija
Penzos miestas ant Suros upės kranto tuometės Maskvos valstybės pakraštyje buvo įkurtas 1663 m. XVIII a. miestas tapo svarbiu prekybos centru, 1801 m. tapo Penzos gubernijos centru, 1939 m. – Penzos srities centras. Tarybiniais metais Penza tapo pramonės centru. Mieste taip pat įkurti šeši universitetai.

## Lietuviai
1941 m. liepos pabaigoje Salomėja Nėris iš Maskvos apsistojo Penzoje, kur susipažino su Petru Veržbilausku, globojusiu poetę karo metais. Gyvendama Penzoje, parašė eilėraščius „Sakalai broleliai”, „Tėvynė”, „Kareivio motina”, „Partizanai miškuos” ir kitus. Aktyviai dalyvavo literatūriniuose lietuvių rašytojų vakaruose kartu su lietuvių rašytojais Liudu Gira, Kostu Korsaku, Antanu Venclova. Gruodžio 10 d. iš Penzos išvažiavo į Ufą.

## Sportas
* FK Zenit, futbolo klubas
* „Zenito“ stadionas, kurio talpa 960 žiūrovų.

## Susisiekimas

Pirmoji geležinkelio linija į Penzą nutiesta 1874 m. Šiuo metu miestas yra svarbus geležinkelių transporto mazgas. Pro miestą eina federalinė automagistralė M5 (Maskva – Čeliabinskas). Veikia Penzos oro uostas.

Miesto viešojo transporto sistemą sudaro troleibusai (pirmoji linija atidaryta 1948 m.), autobusai bei maršrutiniai taksi. Penza yra vienas didžiausių tramvajaus neturinčių Rusijos miestų.

## Šaltiniai
Štrelazundas

**Štrelazundas** () – Baltijos jūros sąsiauris, skiriantis Riugeno salą nuo Vokietijos žemyninės dalies. Sąsiaurį kerta naujas tiltas *Rügenbrücke* ir senas kelias *Rügendamm* su dviem tiltais. 

Sąsiauris eina maždaug šiaurės vakarų-pietryčių kryptimi iš mažos, seklios įlankos *Kubitzer Bodden* šiauriau Štralzundo į kitą panašią įlanką *Greifswalder Bodden* pietryčiuose. Sąsiaurio plotis niekur neviršija 3 km pločio. Jis plačiausias pietrytiniame gale, ilgis – maždaug 25 km.

Vienintelė sala Štrelazunde yra Denholmas (), kaip tik prieš Štralzuną. Per Denholmą eina *Rügendamm* kelias į Riugeną.

Riugeno krantas daugelyje vietų yra status, bet skardžiai protarpiais pertraukti žemo kranto su nendrynais kai kuriose vietose. Žemyno krantas yra visiškai plokščias. 

Štrelazunde vyko du mūšiai. Pirmasis – 1362 m., o antrasis – 1369 m. Abiejuose Danijos karalius Valdemaras IV kovėsi su Hanzos laivynu. Abiejų pusių nesutarimai buvo suderinti 1370 m. Štralzundo sutartimi.

## Nuorodos
* Štrelazundo sąsiauris prie Riugeno salos.
Segovijos akvedukas

**Segovijos akvedukas** tai pats ilgiausias Europoje išlikęs senovinis akvedukas esantis Ispanijoje, Segovijoje. Jo ilgis net – 728 m, o amžius beveik toks pats kaip Prancūzijoje esančio Pont du Garo akveduko. Segovijos akvedukas – pati ilgiausia senovinio vandentakio dalis Europoje, bet ne pasaulyje. Už jį ilgesnį akveduką galima pamatyti Stambule. Tai 971 m Valento akvedukas.


Acueducto de Segovia 01.jpg
Segovia Acueducto 08 JMM.JPG
Acueducto de Segovia (detalle de zonas restauradas).jpg
A Black and White Photo of the Aqueduct of Segovia in Spain.jpeg
Acueducto Segovia noche.JPG
Vista-aerea-del-acueducto-de-Segovia.jpg
File:Acueducto de Segovia Espana.jpg
Julius Šmulkštys

**Julius Šmulkštys** (1930 m. gegužės 27 d. Kaune – 2010 m. balandžio 12 d. JAV) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, sociologas, politologas, profesorius, JAV lietuvių bendruomenės veikėjas.

## Biografija
1949 m. baigė Tiubingeno-Pfulingeno lietuvių gimnaziją. Atvykęs į JAV, studijavo politinius ir socialinius mokslus Ilinojaus universitete, kur 1953 m. apgynė bakalauro ir 1955 m. magistro laipsnius. 1963 m. Indianos universitete suteiktas filosofijos daktaro laipsnis.

Nuo 1958 m. dėstė politinius mokslus Indianos universitete. 1951-1953 m. Lietuvių studentų sąjungos vicepirmininkas, 1954-1956 m. – Lietuvių studentų organizacijos „Santara“ pirmininkas, 1958-1959 m. – „Santaros“ filisterių organizacijos pirmininkas. 1998-2003 m. prezidento Valdo Adamkaus patarėjas, Prezidento tarptautinės komisijos nacių ir sovietinio okupacinių režimų nusikaltimams Lietuvoje įvertinti narys.

Bendradarbiavo lietuvių leidiniuose „Naujienos“, „Dirva“, „Lituanus“, „Metmenys“, Varpas. Laikraščio „Naujienos“ studentų skyriaus redaktorius, mėnraščio „Akiračiai“ korespondentas. 

## Įvertinimas
* 2010 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Komandoro kryžius

## Šaltiniai
Pranciškus Alfredas Šliužas

**Pranciškus Alfredas Šliužas** (1952 m. gegužės 28 d. Dainiuose, Kaišiadorių rajonas – 2017 m. rugsėjo 24 d. ten pat) – Lietuvos žemės ūkio specialistas, radijo ir televizijos žurnalistas.

## Biografija
Mokėsi Dainių kaimo pradinėje mokykloje, nuo penktos klasės – Žiežmarių vidurinėje, kurią baigė 1970 m. Dirbo kaimo kultūros namų vadovu, apylinkės Vykdomojo komiteto tarnautoju, bandė studijuoti miškininkystę. 1976 m. Lietuvos veterinarijos akademijoje baigė zooinžinerijos specialybę.

Nuo 1976 m. Lietuvos radijuje rengė laidą „Kolūkietiška radijo stotis“. Nuo 1983 m. dirbo zootechniku Kretingos rajono Jokūbavo kolūkyje. Po metų buvo pakviestas į LSSR žemės ūkio ministeriją vadovauti vieno susivienijimo gamybos skyriui. Įsikūrus Valstybiniam agropramoniniam komitetui ėjo jo pirmininko padėjėjo pareigas. Kai šis darinys buvo perorganizuotas į LSSR žemės ūkio ministeriją, dirbo žemės ūkio ministrų padėjėju, atstovu spaudai.

Nuo 1990 m. Lietuvos televizijoje rengė laidas kaimui „Sodyba“ („Po savo stogu“). 1993–1994 m. kas savaitę rengė informacines žemės ūkio laidas. 1996–1999 m. rengė televizijos laidą „Pyragų nebus be noragų“. Nuo 2000 m. ūkininkauja tėvų žemėje, Dainiuose.

2011–2015 m. Kaišiadorių rajono savivaldybės tarybos narys, Lietuvos centro partijos Kaišiadorių skyriaus pirmininkas.

## Bibliografija
* Ko nebuvo ekrane: žemdirbio mintys. – Kaišiadorys: Kaišiadorių literatų klubas „Gija“, 2004. – 103 p. – ISBN 9955-565-09-8

## Šaltiniai
Valento akvedukas

**Valento akvedukas** – romėnų statytas akvedukas, buvęs pagrindine vandens tiekimo sistemos grandimi Rytų Romos imperijos sostinėje, Konstantinopolio mieste). Jis užbaigtas statyti Romos imperatoriaus Valento (375 metais) ir vėliau buvo kelis kartus atnaujintas kelių Osmanų imperijos sultonų. Dabar tai vienas iš labiausiai krentantčių į akis vietovės objektų.
 
## Akveduko bruožai
Šis viadukas yra 971 m ilgio. Tiesa, anksčiau jis buvo ilgesnis – apie 1 km, ir aukštesnis. Šis akvedukas buvo pastatytas maždaug 375 metais ir vandenį tiekė net iki XIX amžiaus vidurio.
Enšiopingas

** Enšiopingas** – miestas pietų Švedijoje, Uplando provincijoje, apie 78 km. į vakarus nuo Stokholmo.

## Istorija

Miesto teisės Enšiopingui buvo suteiktos 1300 m.

## Sportas
* Enköpings SK (futbolas)

## Šaltiniai

## Nuorodos
* www.enkoping.se
Julija Šliažienė

**Julija Šliažienė** (g. 1949 m. liepos 13 d. Kretingoje) – Lietuvos žurnalistė, redaktorė.

## Biografija
1967 m. baigė Kretingos vakarinę darbo jaunimo mokyklą, 1973 m. – Vilniaus universitetą, įgydama žurnalistės specialybę. 1973 m. pradėjo dirbti Valstybinio radijo ir televizijos komiteto Programų direkcijoje. Nuo 1976 m. Lietuvos televizijos Naujienų direkcijos informacijos redakcijos, „Panoramos“ žurnalistė, redaktorė. 2006–2007 m. Naujienų tarnybos vadovė. Nuo 2007 m. Lietuvos Respublikos teisingumo ministerijos Viešųjų ryšių departamento direktorė, nuo 2009 m. Vyriausybės Komunikacijos departamento Piliečių ir atviros Vyriausybės skyriaus patarėja.

Rengė laidas mokslo ir švietimo temomis, nuo 1990 m. – su krašto apsauga, teisėsauga ir teisėtvarka susijusiais klausimais. 

## Bibliografija
* *Nutolęs laikas:* istorinė publicistika. – Vilnius, 2010. ISBN 978-609-408-119-4

## Įvertinimas
* Atminimo ženklas už nuopelnus išvedant Rusijos kariuomenę iš Lietuvos.
* 2011 m. – Vytauto Gedgaudo premija.
* 2002 m. Lietuvos Didžiojo Kunigaikščio Gedimino ordino Riterio kryžius už nuopelnus Lietuvai

## Šaltiniai
Dalykinė kalba

**Dalykinė kalba** (**[[specialioji kalba]]**, **[[specialybės kalba]]**, **[[profesinė kalba]]**; **[[technolektas]]**) – bendrosios kalbos atmaina; nacionalinės kalbos dalinė kalba, kurios fonetiniai, morfologiniai ir leksiniai elementai, sintaksės ir teksto reiškiniai sudaro funkcinę vienovę ir leidžia vykti komunikacijai įvairiose dalyko sferose.

Dalykinė kalba tarnauja dalyko turinio pažinimui, sąvokų įvardijimui bei kalbėjimui apie jas ir todėl tenkina specifinius dalykinės komunikacijos poreikius.

Dalykinę kalbą tiria taikomoji kalbotyra.

## Rūšys
Pagal dalykines sritis gali būti išskiriama:
* Medicininė kalba
* Techninė kalba
* Teisinė kalba
* Verslo kalba
* ir t. t.

## Šaltiniai
Alumnai

**Alumnai** (nuo ; *alere* – „maitinti“) – buvusiųjų narių organizacija. Tikslas – palaikyti ryšius tarp buvusių mokinių, studentų, darbuotojų, stipendininkų.

Alumnų organizacijas kuria įvairios mokyklos, universitetai (jų padaliniai, pvz., fakultetai), įmonės (pvz., PwC), paramos fondai (pvz., Vokietijoje – DAAD, KAAD, DBU). Alumnai vienijasi į alumnų „tinklus“, rengia suvažiavimus, kongresus, akademinėje srityje – konferencijas, kitus renginius. Taip pat teikia paramą, steigia stipendijas ir kitaip prisideda prie buvusios organizacijos veiklos rėmimo.

## Nuorodos
* Vilniaus universiteto Alumni 
* VU studentų savivaldos alumni draugija 
* KTU Alumni asociacija
* VGTU absolventų ir bičiulių klubas 
* VDU Alumni
* KVK Alumni klubas 
* Vilniaus licėjaus alumni asociacija
* Šiaulių universiteto alumnų asociacija
Vincas Šlekys

**Vincas Šlekys-Stagaras** (1870 m. spalio 19 d. Mokolai, Šunskų valsčius, Marijampolės apskritis – 1946 m. lapkričio 6 d. Novaja Lialia, Sverdlovsko sritis, Rusija) – Lietuvos knygnešys, žurnalistas, redaktorius, kraštotyrininkas.

## Biografija
Gimė pasiturinčio ūkininko šeimoje. Lietuviškai skaityti ir rašyti išmokė tėvas. 1879–1882 m. Marijampolėje lankė rusų pradžios mokyklą. Toliau mokėsi Marijampolės gimnazijoje, dalyvavo slaptame lietuvių ratelyje, platino draudžiamąją spaudą. Tėvų pasiūlymo stoti į Seinų kunigų seminariją atsisakė. Gimnaziją baigė 1890 m. Pradėjo bendradarbiauti laikraščiuose „Vienybė lietuvninkų“, „Varpas“, „Ūkininkas“ ir kt. 1894 m. subūrė slaptą lietuviškai spaudai platinti „Sietyno“ draugiją, parengė jos įstatus, nuo 1894 m. kovo 26 d. jos pirmininkas.

1896 m. lapkričio 17 d. slapta išvažiavo į JAV pakviestas dirbti laikraščio „Garsas Amerikos lietuvių“ redakcijoje, 1898 m. jį redagavo. 1899–1901 m. su J. Montvila leido ir redagavo laikraštį „Viltis“, o nusipirkęs Amerikoje spaustuvę – 1903–1918 m. leido ir redagavo laikraštį „Darbininkų viltis“, taip pat leido knygas. 1910 m. Lietuvių spaudos draugijos narys. 1920–1924 m. „Sandaros“ redaktorius. 1924 m. grįžo į Kauną, 1926 m. vienas iš laikraščio „Lietuva“ redaktorių, 1930 m. leido ir redagavo savaitraštį „Žinių ir literatūros aruodas“.

Išėjęs į pensiją grįžo į gimtą Mokolų kaimą, rinko senus vertingus daiktus, Kaune buvo surengęs kapsų liaudies meno parodą. Tai tapo pagrindu steigti Marijampolės kraštotyros muziejų – V. Šlekys laikomas jo įkūrėju. 1945 m. lapkričio 16 d. sovietiniai okupantai jį areštavo ir ištrėmė į Sverdlovsko sritį.

## Bibliografija
* *Rinkimai vaito*, poezija, 1897 m.
* *Vanagai ir toksai sapnas*, poezija, 1902 m.
* *Po meškino letena*, poezija, 1906 m.

## Įvertinimas
Pavardė įrašyta Knygnešių sienelėje.

## Šaltiniai