open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Nikolajus Miaskovskis

**Nikolajus Miaskovskis** (, 1881 m. balandžio 20 d. Modlinas prie Varšuvos – 1950 m. rugpjūčio 8 d. Maskva, palaidotas Novodevičės kapinėse) – Rusijos kompozitorius, muzikos kritikas, pedagogas.

## Biografija
1911 m. baigė Sankt Peterburgo konservatoriją, A. Liadovo klasę. 1940 m. menotyros daktaras.

1919–1930 m. valstybinės muzikos leidyklos Maskvoje redaktorius. Nuo 1921 m. Maskvos konservatorijos dėstytojas, profesorius.

Mokiniai: Aramas Chačaturianas, Dmitrijus Kabalevskis, Vano Muradelis.

## Kūryba
Sukūrė 2 kantatas (1942 m., 1947 m.), 27 simfonijas (1908–1949 m.), 3 simfonijetes, simfoninę poemą „Alastoras“ (1913 m.), simfoninių uvertiūrų, tarp jų – „Patetinė“ (1947 m.), koncertus smuikui ir orkestrui (1938 m.), violončelei ir orkestrui (1944 m.), 13 styginių kvartetų (1930–1949 m.), sonatas smuikui ir fortepijonui (1947 m.), violončelei ir fortepijonui (1911 m., 1948 m.), 9 sonatas fortepijonui (1909–1949 m.), pjesių, dainų, daugiau kaip 100 romansų. Geriausieji kūriniai emocingi, melodika daininga.

## Įvertinimas
* 1941 m. – pirmo laipsnio Stalino premija
* 1946 m. – pirmo laipsnio Stalino premija
* 1946 m. – pirmo laipsnio Stalino premija
* 1950 m. – antro laipsnio Stalino premija
* 1951 m. – pirmo laipsnio Stalino premija
* 1946 m. – TSRS liaudies artistas
* 1946 m. – Lenino ordinas
* 1950–1989 m. N. Miaskovskio vardu vadinosi Uralo styginių kvartetas

## Šaltiniai
Michailas Jaroslavičius Šventasis

**Michailas Jaroslavičius** (, 1271 m. arba 1272 m. – 1318 m. lapkričio 22 d.) – 1304–1318 m. Vladimiro kunigaikštis, 1285–1318 m. didysis Tverės kunigaikštis.

## Biografija
Tėvas Jaroslavas Jaroslavičius, motina Ksenija. Žmona Ana Kašina, vaikai: Fedora, Dmitrijus Michailovičius Tveriškis, Aleksandras Michailovičius, Vasilijus Michailovičius Kašinskis, Konstantinas Michailovičius Tveriškis

## Valdymas
1286 m. kariavo su Tverę puolančiais lietuviais. 1304 m. iš Aukso ordos chano gavo jarlyką būti Vladimiro didžiuoju kunigaikščiu – nominaliu Rusios valdovu. Pirmasis iš rusų kunigaikščiu pradėjo tituluotis Rusios didžiuoju kunigaikščiu. Nuo 1304 m. kovojo su Maskva. 1317 m. chanas Uzbekas didžiojo kunigaikščio jarlyką davė Maskvos kunigaikščiui Jurijui Danilovičiui, kuris buvo vedęs chano seserį. 1317 m. gruodžio mėn. Michailas Jaroslavičius sumušė pastarojo kariuomenę, dėl to buvo iškviestas į ordą teisman, kur buvo nužudytas Jurijaus Danilovičiaus tarnų. Stačiatikių bažnyčios 1549 m. kanonizuotas šventuoju, Tverės globėjas.

## Šaltiniai

## Literatūra
* Карамзин Н. М. История государства Российского. Том IV, глава VIII;
* Janet Martin. Medieval Russia 980–1584 (Cambridge: Cambridge University Press, 1995), 176;
* John Fennell. Princely Executions in the Horde 1308–1339, Forschungen zur Osteuropäischen Geschichte 38. 1988.
## Nuorodos

## Genealogija

## Galerija

Абраз "Св. Прападобная Ганна Кашынская".JPG|Michailo Jaroslavičiaus Šventojo žmona Ana Kašinskaja 
35 History of the Russian state in the image of its sovereign rulers - fragment.jpg|Michailas Jaroslavičius Šventasis pas Uzbekijos chanaą
Pimen Orlov. Death of Mikhail of Tver - detail.jpg|Michailo Jaroslavičiaus Šventojo nužudymas
Michailas Jaroslavičius Narsusis

**Michailas Jaroslavičius Narsusis** (, 1229 m. Pereslavlis Zaleskis – 1248/1249 m. žiema Protva) – 1247–1248/1249 m. Maskvos kunigaikštis, 1248/1249 m. didysis Vladimiro kunigaikštis.

## Biografija
Tėvas Jaroslavas Vsevolodovičius, motina Rostislava Teodosija Mstislavovna. Vienas jaunesniųjų Aleksandro Neviškio brolių. Žmona nežinoma, sūnus Borisas Michailovičius, 1248–1263 m. Maskvos kunigaikštis.

Pagarsėjo drąsa. 1248 m. išvijo iš Vladimiro savo dėdę Sviatoslavą ir pirmasis iš Maskvos kunigaikščių tapo Vladimiro didžiuoju kunigaikščiu, nominaliu Rusios siuzerenu. Netrukus žuvo prie Protvos upės kautynėse su lietuviais,  paskutinis mūšyje žuvęs Rusios didysis kunigaikštis. Po jo mirties Maskvos kunigaikštystė vėl prijungta prie Vladimiro kunigaikštystės.

## Šaltiniai

## Literatūra
* Карамзин Н. М. История государства Российского. Том IV, глава VIII;
* Janet Martin. Medieval Russia 980–1584 (Cambridge: Cambridge University Press, 1995), 176;
* John Fennell. Princely Executions in the Horde 1308–1339, Forschungen zur Osteuropäischen Geschichte 38. 1988.
Michailas Borisovičius

**Michailas Borisovičius** (, 1453 m. – 1505 m.) – paskutinis Tverės didysis kunigaikštis (1461–1485 m.).

## Biografija
Siekdamas išsaugoti savo kunigaikštystės savarankiškumą 1483 m. sudarė sąjungą su Lietuvos Didžiosios Kunigaikštijos ir Lenkijos karaliumi Kazimieru Jogailaičiu. Netrukus buvo priverstas pripažinti Maskvos didžiojo kunigaikščio Ivano III siuzerenitetą, bet slapta palaikė santykius su Kazimieru Jogailaičiu. Ta dingstimi Ivanas III 1485 m. užėmė Tverę ir prijungė Tverės kunigaikštystę prie Maskvos valstybės – taip baigėsi ilgus metus trukusi Maskvos ir Tverės kunigaikščių kova dėl valdžios Rusioje. Michailas Borisovičius pabėgo į Lietuvos Didžiąją Kunigaikštiją. Kazimieras Jogailaitis dovanojo jam dvarus Lososinoje (Smolensko vaivadija) ir Pečichvostuose (Voluinė), bet padėti kovoti su Ivanu III atsisakė.

## Šaltiniai

## Literatūra
* Карамзин Н. М. История государства Российского. Том IV, глава VIII;
* Janet Martin. Medieval Russia 980–1584 (Cambridge: Cambridge University Press, 1995), 176;
* John Fennell. Princely Executions in the Horde 1308–1339, Forschungen zur Osteuropäischen Geschichte 38. 1988.
Rabinal Ači

**Rabinal Ači** (*Rabinal Achí*) – majų tautos ačių rengiamas kasmetinis vaidinimas Gvatemalos mieste Rabinalyje. Patys indėnai šį vaidinimą vadina *Xajooj Tun* („būgno šokis“). Tai ikikolumbinių laikų dramos kūrinys, susiformavęs XV a. Tautos susikūrimo mitas, istoriniai įvykiai atvaizduojami kaukėtų artistų šokiu, dainomis, vaidinimais. Muzika atliekama būgnu, vadinamu *tun*, ir dviem trimitais. Būgnininkas paprastai yra atsakingas už visą muzikinę programą.

Rabinal Ači drama pirmą kartą išversta (į prancūzų kalbą) prancūzų etnologo Charles-Étienne Brasseur de Bourbourg 1856 m. Jis užrašė iš Bartolo Sis.

Pagrindinis dramos siužetas – konfliktas tarp Rabinalio (ačių) valdovo ir kičių valdovo. Kiti veikėjai yra Rabinalebo karalius *Job’Toj*, jo tarnas *Achij Mun*, vyriškų ir moteriškų bruožų turintis veikėjas *Ixoq Mun*, žaliaplunksnė motina *Uchuch Q’uq’*, trylika erelių ir trylika jaguarų vaizduoja *Kajyub’* tvirtovės karius. Kičių valdovas yra sučiumpamas ir teisiamas už tai, jog siekė pagrobti Rabinalebo vaikus. Kičių valdovas su savo kariais sugriovė 4 Rabinalebo kaimus ir privertė jų gyventojus mokėti duoklę. Po ilgo mūšio kičių valdovas sučiumpamas ir atvesdinamas į *Job’Toj* rūmus teismui.

Rabinal Ači vadinimas vyksta sausio 25 dieną. Už jo rengimą atsakingos bendruomenių brolijos. Renginys suvokiamas ne kaip pramoginis, bet kaip mitologinis persikūnijimas į protėvius.

Rabinal Ači 2008 m. įtrauktas į UNESCO nematerialaus pasaulio paveldo sąrašą.

## Nuorodos
* UNESCO informacija
Landshutas

**Landshutas** () – miestas Vokietijoje, rytų ir pietų Bavarijoje. Įsikūręs Izaro upės pakrantėje. Landshutas yra Žemutinės Bavarijos sostinė ir aplinkinio rajono centras. Su 60 tūkst. gyventojų jis yra didžiausias miestas Žemutinėje Bavarijoje, aplenkdamas Pasau ir Štraubingą. Be to jis antras pagal dydį Rytų Bavarijos miestas po Regensburgo.

Dėl herbo Landshutas vadinamas trijų šalmų miestu ().

Kadangi arti yra Miunchenas, o tarp jo ir Landshuto yra Miuncheno oro uostas, čia yra mažiausias nedarbo lygis Rytų Bavarijoje (apie 4,2% 2006 spalį).

## Istorija

Landshutą ir Trausnico pilį įkūrė Liudvikas I, Bavarijos kunigaikštis, 1204 m. Čia buvo jo rezidencija prieš 1231 m., o 1255 m., kai Bavarija skilo per pusę Landshutas tapo Žemutinės Bavarijos sostine. Kunigaikštis Henrikas XVI buvo pirmasis iš trijų turtingų kunigaikščių, valdžiųsių Bavariją-Landshutą XV a. Kunigaikščio Jurgio vestuvės su Lenkijos princese Jadvyga Jogailaite 1475 m. buvo viena iš prašmatniausių švenčių viduramžiais. Po jo mirties ir Landshuto įpėdinystės karo miestas atiteko Bavarijai-Miunchenui.

Liudvikas X, Bavarijos kunigaikštis, po vizito Italijoje pastatė mieste rezidenciją 1537–1543 m. Viljamas V, Bavarijos kunigaikštis, liepė patobulinti Trausnico pilį ir iš jos padaryti renesansinį kompleksą, kai čia gyveno kaip karūnos princas dešimt metų iki 1579 m. Po to Landshutas prarado svarbą, kol iš Ingolštato buvo perkeltas universitetas 1800 m. Tačiau 1826 m. universitetas perkeltas į Miuncheną.

Per Antrą Pasaulinį karą Dachau koncentracijos stovykla buvo perkelta į miestą, kad tiektų vergų darbą vietinei pramonei.

JAV armija buvo mieste iki 1965 m.

## Miestų partnerystė

*  Elginas, Didžioji Britanija, nuo 1956
*  Kompjenė, Prancūzija, nuo 1962
*  Ried im Innkreis, Austrija, nuo 1974
*  Skijus, Italija, nuo 1981
*  Sibiu, Rumunija, nuo 2002
Andrejus Ždanovas

**Andrejus Ždanovas** (, 1896 m. vasario 26 d. Mariupolyje, Ukrainoje – 1948 m. rugpjūčio 31 d.) – tarybinis partinis ir valstybės veikėjas, vienas žymiausių TSRS stalininino laikotarpio ideologų, buvęs VKP(b) CK Politinio biuro narys.

## Biografija
A. Ždanovas gimė pasiturinčioje šeimoje (tėvas buvo mokyklų inspektorius), baigė realinę mokyklą. Bolševikų judėjime dalyvavo nuo 1915 m. 1917 m. rugpjūčio mėn. tapo RSDDP(b) Šadrinsko miesto komiteto pirmininku. 1918–1920 m. buvo Raudonosios armijos politinis darbuotojas.

1920-1922 m. buvo RSDDP(b) Tverės gubernijos komiteto atsakingojo sekretoriaus pavaduotojas, Tverės gubernijos vykdomojo komiteto pirmininkas. 1922 m. tapo partijos Nižnij Novgorodo srities komiteto skyriaus vedėju, 1924 m. išrinktas komiteto pirmuoju sekretoriumi.

1934 m. tapo VKP(b) CK sekretoriumi, vadovavo Propagandos ir agitacijos valdybai. Po S.Kirovo nužudymo tuo pat metu 1934–1944 m. buvo partijos Leningrado miesto ir srities komitetų pirmasis sekretorius. Vokietijos-TSRS karo metu buvo Šiaurės vakarų krypties ir Leningrado fronto karinių tarybų narys. Turėjo generolo pulkininko karinį laipsnį. 1946–1947 m. buvo TSRS Aukščiausiosios Tarybos Sąjungos tarybos pirmininkas. Buvo TSRS Aukščiausiosios Tarybos 1 ir 2 šaukimų deputatas. VKP(b) CK narys nuo 1930 m. (kandidatas į CK narius 1925-1930 m.). 1935-1939 m. buvo kandidatas į VKP(b) CK Politinio biuro narys, 1939–1948 m. – TSKP CK Politinio biuro narys.

1940 m. sovietams okupavus Estiją, joje koordinavo sovietizacijos procesus. 1944–1947 m. vadovavo Sąjungininkų kontrolės komisijai Suomijoje.

Mirė nuo širdies smūgio. Palaidotas prie Kremliaus sienos Maskvoje.

## Veiklos vertinimas
A. Ždanovas laikomas vienu aršiausių partinės kontrolės visuose gyvenimo srityse stiprintoju. Puolimas inteligentijos atžvilgiu vėliau buvo vadinamas „ždanovščina“. Mene visuotinai diegė „socialistinio realizmo“ principus, skelbė A. Achmatovos, M. Zoščenkos, S. Eizenšteino, D. Šostakovičiaus, S. Prokofjevo kūrybą smerkiančius straipsnius.

## Šaltiniai
Michailas Vsevolodovičius

**Michailas Vsevolodovičius** (, 1179 m. – 1246 m. rugsėjo 20 d.) – Perejaslavlio kunigaikštis (1206 m.), Černigovo kunigaikštis (1223–1226 m., 1243–1246 m.), Naugardo kunigaikštis (1225 m., 1229 m.), Haličo kunigaikštis (1235–1236 m.), didysis Kijevo kunigaikštis (1236–1240 m. ir 1241–1243 m.). 1547 m. paskelbtas šventuoju.

## Biografija
Tėvas Vsevolodas Sviatoslavičius Ryžasis, motina Lenkijos karaliaus Kazimiero II duktė Marija. Sūnus Rostislavas Michailovičius.

Dalyvavo 1223 m. Kalkos mūšyje su mongolais–totoriais. Vengrijos karaliaus Belos IV padedamas 1235 m. užėmė Haličą, vėliau – Kijevą. Mongolams–totoriams puolant Rusią 1240 m. pabėgo į Vengriją. 1241 m. sugrįžo į Kijevą, sostą prarado 1243 m., kai išvyko į Vengriją, į sūnaus Rostislavo ir Belos IV dukters Onos vestuves. Nužudytas Aukso ordoje, kai atvyko čia jarlyko Černigovo žemei valdyti. 1547 m. kanonizuotas. 

## Genealogija



## Šaltiniai
Trenčynas

**Trenčynas** – miestas vakarų Slovakijoje, Vaho upės slėnyje, netoli Čekijos sienos. Tai devintasis pagal gyventojų skaičių miestas šalyje. Virš gyvenvietės iškilusi viduramžių laikų pilis. Yra Trenčyno geležinkelio stotis.

Trenčyne gimė populiarus rašytojas, senovės civilizacijų tyrinėtojas Voitechas Zamarovskis.

## Istorija

Gyvenvietėje pirmieji gyventojai pasirodė ant kalvos pastačius Trenčyno pilį. 1412 m. Zigmantas Liuksemburgietis miestui suteikė laisvojo imperijos miesto privilegijas. Gyvenvietė suklestėjo, kai XIX a. nutiestas geležinkelis tarp Žilinos ir Bratislavos. Mieste pradėtos kurti naujos įmonės, ypač vystyta tekstilės, maisto ir mašinų pramonė. 1867 m. miesto statusas iš „laisvojo imperijos miesto“ pakeistas į „miesto su savivalda“.

2026 m. Trenčynas išrinktas Europos kultūros sostine (kartu su Oulu Suomijoje).

## Gyventojai

## Sportas
* FK AS Trenčín – futbolo klubas
* AS Trenčín (moterys) – moterų futbolo ekipa
* HK Dukla Trenčín – ledo ritulio klubas 
* „Kraso Trenčín“ – dailiojo čiuožimo klubas
* Pavolio Demitros žiemos stadionas
* Sihotės stadionas

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Los Altosas

**Los Altosas** (), oficialiai – **Šeštosios Aukštumų Valstybės Respublika** (*República del Sexto Estado de Los Altos*) – valstybė Centrinėje Amerikoje, gyvavusi 1838–1840 ir 1848 m. Iki subyrant Jungtinėms Centrinės Amerikos provincijomis buvo viena iš 6 jos federacinių provincijų. Apėmė dabartinės Gvatemalos vakarinę dalį bei Meksikos Čiapaso valstijos Sokonusko sritį. Sostinė – Kecaltenangas.

Valstybė susidarė dėl priešpriešos tarp liberalų ir konservatorių Gvatemaloje. Ginčai dėl Gvatemalos pasidalijimo prasidėjo tuoj po to, kai 1821 m. Meksika paskelbė nepriklausomybę nuo Ispanijos. 1824 m. šis klausimas iškeltas Jungtinių provincijų parlamente, tačiau Gvatemala prieštaravo bet kokiems atsiskyrimams.

1838 m. vasario 2 d. Los Altosas paskelbė nepriklausomybę nuo Gvatemalos, Jungtinių provincijų parlamentas ją pripažino šeštąja federacijos provincija. Tuo metu teritorija buvo padalinta į Totonikapano, Kecaltenango, Sučitepekeso-Sololos ir Sokonusko sritis.

Los Altosas iki galo palaikė Jungtines provincijas, tačiau šios dėl kilusio pilietinio karo subyrėjo. Po subyrėjimo Los Altosas pasiskelbė nepriklausoma valstybe, tačiau 1840 m. Gvatemalos generolo Rafaelio Kareros pajėgos užėmė didelę dalį teritorijos. Pasinaudojusi chaosu, Meksika užėmė Sokonusko sritį.

1844, 1848 ir 1849 m. Los Altose rengti sukilimai prieš Kareros diktatūrą tačiau regionui atgauti nepriklausomybės nebepavyko.
Michailas Romanovas

**Michailas Romanovas** ( 1596 m. liepos 22 d. Maskva – 1645 m. liepos 23 d. ten pat) – 1613 m. vasario 21 d. – 1645 m. liepos 12 d. Rusijos caras. Romanovų dinastijos pradininkas.

## Biografija

Bojarino Fiodoro Romanovo, kuris caro Boriso Godunovo paliepimu apie 1600 m. Filareto vardu prievarta įšventintas vienuoliu, sūnus. Vaikai: Aleksejus Michailovičius, Ivanas Michailovičius (1633–1639), Vasilijus Michailovičius (1639), Irina, Ana, Tatjana, Pelagėja, Marija, Sofija.

## Valdymas

1613 m. vasario 21 (kovo 3) d. Zemskinio susirinkimo išrinktas caru ir karūnuotas. Už silpnos sveikatos ir nepatyrusi Michailą valstybės reikalus 1613–1619 m. tvarkė jo motina su giminaičiais, nuo 1619 m. – iš nelaisvės Lenkijoje sugrįžęs Filaretas, kuris tapo Maskvos patriarchu. Jam valdant 1617 m. Stolbovo taika baigtas karas su Švedija, 1618 m. Deulino paliaubomis – karas su Abiejų Tautų Respublika, Lietuvos Didžiajai Kunigaikštijai atiteko Smolensko, Lenkijos karalystei – Starodubo ir Severianų Naugardo žemės. Taikos laikotarpiu pasinaudota stiprinant centrinę valdžią, atkuriant per Didžiąją suirutę nuniokotą šalies ūkį, plėtojant prekybos ir diplomatinius santykius su Europos valstybėmis, plečiant Sibiro kolonizaciją. Padidinus mokesčius sustiprėjo Rusijos finansinė padėtis. Po nesėkmingo bandymo atgauti Smolenską ir kitas žemes 1634 m. su Abiejų Tautų Respublika sudaryta Polianovkos taika, kuria Abiejų Tautų Respublikos valdovas Vladislovas Vaza atsisakė pretenzijų į Maskvos sostą. 

## Šaltiniai

## Galerija

Election of Michael I of Russia by A. Krivshenko.jpg |Michailo Romanovo išrinkimas caru
Eudoxia Streshneva by T.Neff after 17th c. anonym (1860s, GRM).jpg|Michailo Romanovo antroji žmona Jevdokija Strešniova
Koronovanie Mihaila Feodorovicha.JPG|Michailo Romanovo karūnavimas
Wedding of tsar Michael.jpg|Michailo Romanovo ir Jevdokijos Strešniovos vestuvės
Marius Pranas Šaliamoras

**Marius Pranas Šaliamoras** (g. 1962 m. birželio 8 d.) – architektas, Vilniaus dailės akademijos profesorius ir Vilniaus fakulteto dekanas.

## Biografija
1969–1980 m. mokėsi Vilniaus 22–ojoje vidurinėje mokykloje, 1974–1978 m. Vilniaus Vienožinskio dailės mokykloje. 1980–1985 m. studijavo Dailės institute, Architektūros katedroje (baigė architektūros studijas su pagyrimu).

1985–1986 m. Mažeikių rajono VK architektų grupės, 1987–1989 m. Vilniaus paminklų restauravimo instituto darbuotojas, nuo 1991 m. (iki šiol) UAB „NUMAS“ architektas, projektų vadovas, 1989–1998 m. VDA Architektūros katedros lektorius, 1998–2007 m. VDA architektūros katedros docentas, nuo 2007 m. VDA architektūros katedros profesorius, nuo 2008 m. VDA Architektūros katedros vedėjas. Nuo 1989 m. dėsto architektūrinio projektavimo ir kompozicijos disciplinas I, II, III k. studentams. Nuo 1993 m. vadovauja baigiamiesiems architektūros bakalauro bei magistrų darbams.

Nuo 1989 m. Lietuvos architektų sąjungos, nuo 2007 m. Lietuvos architektų rūmų narys.

Vedęs. Turi 4 vaikus.

## Darbai
* Naujoji Apaštalų bažnyčia Vilniuje, Rasų g. (su architektu V. Nasvyčiu)
* Lietuvos Laisvės aukų memorialas Antakalnio kapinėse Vilniuje (su architketu J. Balkevičiumi ir skulptoriumi S. Kuzma)
* Vilniaus Šv. Juozapo kunigų seminarija, Kalvarijų g. (su J. Balkevičiumi ir V. Ražaičiu)
* 2005–2009 m. Tuskulėnų koplyčia-kolumbariumas, Tuskulėnų rimties parkas (kartu su autorių kolektyvu)
* 2007 m. Bažnyčia ir parapijos namai Pabradėje (su J. Balkevičiumi, A. Burba)
* 2009 m. VDA mokomojo korpuso (Maironio g. 3, Vilniuje) rekonstrukcija (su J. Balkevičiumi, A. Burba)
* Vilniaus Šv. Juozapo bažnyčia Pilaitėje (su  K. Akelaičiu, G. Čaikausku)

## Šaltiniai
TSRS Aukščiausiosios Tarybos Sąjungos Taryba

**TSRS Aukščiausiosios Tarybos Sąjungos Taryba** (sutr. **Sąjungos Taryba**; ) – vieni iš dviejų TSRS Aukščiausiosios Tarybos (Sąjungos Taryba ir Tautybių Taryba) rūmų. Abeji rūmai turėjo vienodas teises.

## Rinkimai
1-11 šaukimų Sąjungos taryba buvo renkama tiesioginiais, slaptais rinkimais vienmandatėse apygardose pagal mažoritarinę sistemą, formuojant „bendrą partinį komunistų ir nepartinių bloką" (t. y. pasirinkimo laisvės tokiuose rinkimuose nebuvo).

## Pirmininkai
Sąjungos tarybos pirmininkais yra buvę Andrejus Andrejevas, Andrejus Ždanovas, Jevgenijus Primakovas ir kt.

## Narių skaičius
Pagal 1936 m. TSRS Konstituciją buvo nustatyta kvota 1 deputatas 300 tūkstančių žmonių. 1977 m. TSRS Konstitucija nustatė vienodą abiejų rūmų narių skaičių.
* 1 šaukimas (1938–1946 m.) – 490 narių (147 027 915 / 300 000 žmonių)
* 2-5 šaukimai (1946–1962 m.) – 569 nariai (170 557 093 / 300 000 žmonių)
* 6-8 šaukimai (1962–1974 m.) – 696 nariai (208 826 650 / 300 000 žmonių)
* 9 šaukimas (1974–1979 m.) – 806 nariai (241 720 134 / 300 000 žmonių)
* 10-11 šaukimai (1979–1989 m.) – 750 narių (vienodas skaičius Sąjungos ir Tautybių tarybose)
* 12 šaukimas (1989–1991 m.) – 271 narys (vienodas skaičius Sąjungos ir Tautybių tarybose).
Rafael Carrera

**Chosė Rafaelis Karera Tursijas** (*José Rafael Carrera Turcios*; 1814 m. spalio 24 d. – 1865 m. balandžio 4 d.) – Gvatemalos valstybės ir karinis veikėjas, faktinis šalies vadovas nuo 1839 m. iki pat mirties, pirmasis Gvatemalos prezidentas.

Neraštingas indėnės ir baltojo sūnus. Iškilo per liberalų ir konservatorių tarpusavio kovas federacinėje Jungtinių Centrinių Amerikos provincijų valstybėje. Kovojo prieš liberalias reformas skatinusį Fransiską Morasaną. Vadovavo konservatorių maištui (1838 m. užėmė Gvatemalos miestą), kuris pagreitino federacinės valstybės suirimą. 1839 m. paskelbė Gvatemalą nepriklausoma, tapo jos diktatoriumi (1844–1848 ir 1851–1865 m. prezidentas). Panaikino liberalų antiklerikalines reformas. Užėmė liberalų valdomą separatistinę Los Altoso respubliką. 1863 m. paskelbė karą Salvadorui, bet buvo sutriuškintas. Vėliau sudarė sąjungą su Nikaragva ir Kosta Rika ir sėkmingai nuvertė Salvadoro valdžią.

## Šaltiniai
Aivaras Bražinskas

**Aivaras Bražinskas** (g. 1990 m. lapkričio 1 d.) – Lietuvos futbolo žaidėjas, žaidžiantis vartininko pozicijoje.

Profesionalo karjerą A. Bražinskas pradėjo 2009-aisiais Gargždų „Bangos“ komandoje, vėliau atstovavo Kauno „Atleto“ vienuolikei. Nuo 2011 m. priklauso VMFD „Žalgirio“ klubui. 2012 metų sezonui išnuomotas Alytaus „Dainavai“, po sezono vėliau vėl grįžo į „Žalgirį“. Po 2014 m. sezono žaidėjas paliko "Žalgirio" ekipą. 

Debiutavo Lietuvos jaunimo iki 21 rinktinėje 2011 kovo 3 dieną rungtynėse prieš Lietuvos „B“ rinktinę.

## Pasiekimai

**[[VMFD Žalgiris Vilnius]]**
* LFF taurės laimėtojas (2) 2012-2013 m., 2013-2014 m.
* LFF Supertaurės laimėtojas (1) 2013 m.
* A Lygos laimėtojas (2) 2013 m., 2014 m. 

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Statistika iš www.futbolinis.lt
Kampečė (miestas)

**Kampečė** (, ) – miestas pietryčių Meksikoje, Jukatano pusiasalio vakaruose, prie Kampečės įlankos. Kampečės valstijos centras. Svarbus prekybinis ir žvejybinis uostas: eksportuojama mediena, žuvys, vaisiai, kava, cukranendrės, tabakas, taip pat aptarnaujamos naftos verslovės Kampečės įlankos šelfe. Geležinkeliai ir plentai į Meksiko miestą ir Meridą. Veikia *Ing. Alberto Acuña Ongay* tarptautinis oro uostas.

Maisto (žuvų konservavimo, tabako, aliejaus), odos ir avalynės, chemijos pramonė, medžio apdirbimas. Svarbus turistinis centras (rengiamos kelionės į Edzną, Kalakmulį ir kt. majų miestus). Veikia 1756 m. įkurtas universitetas, žvejybos tyrimų centras, etnologijos, archeologijos ir istorijos muziejai.

## Paveldas

Kampečei būdinga barokinė kolonijinė architektūra. Išlikusios 1663 m. pastatytos tvirtovės liekanos (7 bastionai), Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo katedra (1542–1705 m.), Gubernatoriaus rūmai (XIX a.).

Kampečės fortas ir senamiestis 1999 m. įtraukti į UNESCO pasaulio pavedo sąrašą.


Image:Curtain wall.jpg|Forto sienos
Image:Campeche2.jpg|Senamiesčio architektūra


## Istorija

Miestas 1540 m. įkurtas konkistadoro Fransisko de Montecho majų gyvenvietės *Kimpech* vietoje. Kronikose rašoma, kad ten buvę 3000 namų, įvairių paminklų, tačiau iki šių dienų nieko neišliko. Miestas dažnai buvo puldinėjamas piratų, kol XVII a. buvo fortifikuotas. Nuo XVIII a. tapo svarbiu uostu, per kurį buvo išvežami augaliniai dažai ir druska. Nuo 1863 m. tapo Kampečės valstijos centru.

## Susigiminiavę miestai

## Šaltiniai
Paltis

**Paltis** (arba ***Paltys***) – upelis Kretingos rajono savivaldybės rytinėje dalyje, dešinysis Minijos intakas.

Išteka Asteikių kaimo žemių šiaurės rytinėje dalyje netoli Kūlupėnų.
Teka Asteikių, Šatilgalio (Kūlupėnų seniūnija) ir Žadeikių (Kartenos seniūnija) kaimų žemėmis, Daigų mišku ir Minijos senslėniu, kuriame įteka į Miniją. Žadeikių kaimo pietinėje dalyje yra tvenkinys. Upelio slėnį kerta keliai Palanga-Šiauliai (Žadeikių kaime) ir Kūlupėnai-Kartena (Šatilgalio kaime).

Kairiajame krante stūkso Žadeikių senosios kapinės ir Žadeikių (Kartenos) I pasaulinio karo kapinės. Abipus upelio įsikūrusi Žadeikių dvaro sodyba.

Upėvardis siejamas su  („valka, klanas, bala“), toliau – su *palios* („balos, šlapynė“).

## Šaltiniai
Kananėja

**Kananėja** () – miestas šiaurės vakarų Meksikoje, Sonoros valstijoje, Vakarų Siera Madrės kalnuose, į pietryčius nuo Nogaleso, netoli JAV sienos. Plentas į Agva Pretą. Veikia vietinis oro uostas.

Svarbus vario lydymo pramonės centras. Yra didžiausias Meksikoje ir vienas didžiausių pasaulyje vario rūdos kasybos centrų (kasama atviruoju būdu). Per metus išgaunama daugiau nei 160 tūkst. tonų vario. Apylinkėse verčiamasi gyvulininkyste, žemdirbyste.

## Istorija

Pirmieji europiečiai į Kananėją atvyko 1760 m. Jėzuitų vienuoliai atrado aukso ir sidabro telkinių. XIX a. vyko mūšiai su indėnais, o 1889 m. atidaryta vario kasykla.

## Šaltiniai
Nogalesas

**Nogaleasas** () gali reikšti:

* Nogalesas – miestas Meksikoje;
* Nogalesas – miestas Čilėje;
* Nogalesas – miestas JAV.
Kauno paveikslų galerija

**Kauno paveikslų galerija** – M. K. Čiurlionio dailės muziejaus filialas Kaune, K. Donelaičio g. 16. Nuolatinė ekspozicija atidaryta 1978 m. Ją sudaro J. Mačiūno Fluxus kabinetas ir Ay-O bei T. Saito instaliacijos. Galerija organizuoja susitikimus su menininkais, edukacines akcijas vaikams ir jaunimui, rengia parodas. 

## Rūmai
Paveikslų galerija įkurta 1978 m. specialiai galerijai pastatytuose rūmuose. Jų autoriai – architektai Liucija Gedgaudienė ir Jonas Navakas. Trijų aukštų rūmų planinė struktūra – laužytas stačiakampis. Pirmajame aukšte veikia parodų salė, vestibiulis, drabužinė ir kavinė. Antrajame įrengtos trys parodų salės ir auditorija renginiams, trečiajame aukšte - keturios ekspozicijų salės. Ekspozicijoms taip pat naudojami vestibiuliai visuose aukštuose prie salių.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Kauno paveikslų galerija
Justicija (augalas)

**Justicija** (*Justicia*) – akantinių (*Acanthaceae*) šeimos augalų gentis, kurią sudaro ~420 rūšių. Tai krūmai ir puskrūmiai, kilę daugiausia iš Amerikos. Lapai kiaušiniški ir šiek tiek pūkuoti. Žiedai primena krevetes, trumpalaikiai. Dalis rūšių auginamos kaip kambariniai augalai.

## Rūšys
* Taškuotoji justicija (*Justicia brandegeana*)
* Kaliforninė justicija (*Justicia californica*)
* Raudonoji justicija (*Justicia carnea*)
* Riešutinė justicija (*Justicia adhatoda*)
* Paprastoji justicija (*Justicia pectoralis*)
* Gulsčioji justicija (*Justicia procumbens*)
* Varpotoji justicija (*Justicia spicigera*)
* ir kt.


Image:Justicia adhatoda 002.JPG|Riešutinė justicija
Image:Justicia spicigera 2.jpg|Varpotoji justicija
Image:Justiciacarnea.jpg|Raudonoji justicija


## Šaltiniai
Mapimi lovys

**Mapimi lovys** (*Bolsón de Mapimí*) – plati nenuotaki tektoninė įduba Meksikoje, tarp Rytų ir Vakarų Siera Madrės kalnų, šiaurinėje Meksikos plokščiakalnio dalyje. Absoliutinis aukštis 1000–1500 m. Įdubą supa vulkaninės kilmės kalnai.

Didžiąją paviršiaus dalį užima Čihuahua dykuma. Telkšo periodiškai išdžiūstantys druskingi ežerai, druskopelkės, teka laikinos ir periodinės upės (Nasasas, Aguanavalis). Yra vario, cinko, aukso ir švino rūdų telkinių.

Mapimi lovyje įsikūrę keletas didmiesčių: Toreonas, Matamorosas, Gomes Palasijas, Lerdas ir kt.

## Šaltiniai
Fjumičinas

**Fjumičinas** – miestas Italijos centre, Romos provincijoje, turintis 67 370 gyventojų (2009 m.).

Miestas žinomas dėl šalia esančio didžiausio Italijoje tarptautinio Leonardo da Vinčio-Fiumičino oro uosto. Čia taip pat yra įkurta didžiausių Italijos avialinijų Alitalia centrinė būstinė.

Iki 1992 m. miestas buvo Romos miesto dalimi, tačiau tais metais Fiumičino miesto gyventojai nutarė pritarti atsiskyrimui ir tapimui atskiru Italijos miestu.

Miesto pavadinimas reiškia *mažą upę*.
El Čičonas

**El Čičonas** arba **El Čičonalis** () – ugnikalnis pietryčių Meksikoje, Čiapaso valstijoje, apie 70 km į šiaurę nuo Tustla Gutjereso. Aukštis 1205 m. Tai kupoliškas lavos kūgis, sudarytas iš lavos ir vulkaninio tufo. Viršūnėje yra 1 km skersmens kaldera, kurioje telkšo rūgštingas ežerėlis.

Iki 1982 m. ugnikalnis buvo mažai žinomas, apaugęs miškais, neišsiskyrė aukščiu nuo aplinkinių kalnų. Viršūnėje ir šlaituose buvo iš viso 3 krateriai. Istorinių duomenų apie El Čičono išsiveržimus nebuvo žinoma. Tačiau 1982 m. kovo 29 – balandžio 4 d. ugnikalnis prabudo. Sieringa anhidritinė lava išsprogdino ugnikalnio kūgį, o piroklastiniai srautai sunaikino viską 8 km spinduliu. Žuvo daugiau nei 2000 žmonių.

## Nuorodos
* Global Volcanism Program
Luitpoldingai

**Luitpoldingai** – viduramžių dinastija, valdžiusi Bavariją nuo IX a. pabaigos iki 985 m. Dinastijos pradininkas Liutpoldas Bavaras (mirė 907 m.), tikriausiai kilęs iš Huosi dinastijos ir galbūt susijęs su Karolingais per imperatoriaus Arnulfo Karintiečio motiną Liutsvindą. Valdant Liudolfingams jo sūnūs ir anūkai tapo Bavarijos kunigaikščiais:

Liutpoldas Bavaras:

* Arnulfas Blogasis, Bavarijos kunigaikštis (907-937 m.)
** Eberhardas, Bavarijos kunigaikštis 937 to 938 m.), kurį nuvertė ir išvijo Imperatorius Otonas I
** Arnulfas II (913 – 954 m.)
*** Bertoldas Reisensburgietis (930–999 m.),
** Judita (925–985 m.), ištekėjo už Henriko I, Bavarijos kunigaikščio (948-955 m.)
* Bertoldas, buvo Bavarijos kunigaikščiu (938-947 m.) nuvertus jo sūnėną Eberhardą
** Henrikas III, Bavarijos kunigaikštis (983-985 m.)
Vilniaus Pelėdos pradinė mokykla

**Vilniaus „Pelėdos“ pradinė mokykla** – mokykla Justiniškėse, vykdanti pradinio ugdymo programas lietuvių kalba. Steigėjas Vilniaus miesto savivaldybės taryba.

## Istorija
1993 m. rugsėjo 1 d., buv. 53-ojo lopšelio-darželio patalpose įkurta 9-oji pradžios mokykla. Mokėsi 360 mokinių, dirbo 17 pedagogų.

1997 m. lapkričio mėnesį mokyklai suteiktas „Pelėdos“ vardas, o 1998 m. paminėtas mokyklos 5 metų veiklos jubiliejus.

2000 m. rudenį įvestas ankstyvasis užsienio kalbos mokymas nuo 2-os klasės.

## Direktoriai
* Robertas Pampikas
* Jolanta Sereičikienė
* Joana Žvikevičienė

## Išnašos

## Nuorodos
* Mokyklos svetainė
Žadeikių senosios kapinės

**Žadeikių senosios kapinės**, vadinamos *Kapeliais, Maro kapeliais, Marų kapais*  (saugotinas kultūros paveldo objektas) – neveikiančios kapinės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Žadeikių kaime (Kartenos seniūnija), 180 m į vakarus nuo Palčio upelio tvenkinio ir 130 m į pietryčius nuo kelių Palanga–Šiauliai ir Žadeikiai–Rubuliai sankryžos. 

## Kapinės
Įrengtos bevardžio upelio (Minijos dešiniojo intako) kairiojo kranto šlaite ir aukštumos pakraštyje. Netaisyklingo stačiakampio plano, 23 m ilgio šiaurės – pietų kryptimi, 17 m pločio. 

Laidojimo žymių nesimato. Kapinės apaugusios dekoratyviniais krūmokšniais. Viduryje stovi apie 5 m aukščio medinis monumentalus kryžius, kurį juosia statinių tvora. 

Teritorijos plotas – 0,03 ha.

0,67 km į pietryčius yra Žadeikių II senosios kapinės.

## Istorija
Kapinės veikė nuo XVI iki XIX a. pr. Laidoti Žadeikių gyventojai. Vėliau iki XX a. pr. jose laidota atsitiktinai: savižudžiai, nekrikštyti mirę kūdikiai.

2010 m. žvalgė Julius Kanarskas. 

Nekartografuotos. Saugotinas kultūros paveldo objektas.

## Šaltiniai
Justinas Šeibokas

**Justinas Šeibokas** (1929 m. sausio 4 d. Kaune – 2015 m. rugpjūčio 2 d.) – Lietuvos architektas.

## Biografija
1937–1941 m. mokėsi Kauno 4-ojoje pradinėje mokykloje, 1941–1946 m. Kauno „Aušros“ berniukų gimnazijoje, 1946–1948 m. Vilniaus 1-ojoje berniukų gimnazijoje. 1954 m. baigė LSSR dailės instituto Architektūros fakultetą.

1954–1959 m. Mokslinės restauracinės gamybinės dirbtuvės architektas. 1960–1965 m. dirbo Komunalinio ūkio projektavimo institute, 1965–1986 m. Miestų statybos projektavimo institute. 1986–2005 m. VISI (nuo 1996 m. VGTU) Architektūros katedros dėstytojas; 1991 m. profesorius. Nuo 1987 m. projektavimo bendrovės „J. Šeiboko architektūros studija“ vadovas.

## Projektai

* 1965–1974 m. „Turisto“ viešbutis (dab. „Best Western Hotel – Naujasis Vilnius“)
* 1967–1978 m. LSSR ryšių ministerijos ir Centrinės telefonų stoties kompleksas, Vilnius (dab. LR sveikatos apsaugos ministerija)
* 1975 m. Onos Sukackienės granitinė skulptūra Lazdijuose (su skulp. Vytautu Šeriu)
* 1978–1981 m. Vyriausybiniai svečių namai, Gedimino g. 5, Palanga
* 1979–1986 m. „Lietkoopsąjungos“ pastatas Lenino pr., Vilnius
* 1988–1998 m. dengtas futbolo maniežas „Sportima“, Vilnius
* 1996–1997 m. Lietuvos taupomojo banko (dab. „Swedbank“) naujasis korpusas Savanorių pr. 15, Vilnius (bendraautorė Jūratė Mockienė)
* 2006–2009 m. Utenos miesto daugiafunkcinis sporto kompleksas
* 2007 m. Šakių jaunimo kūrybos ir sporto centras 

## Įvertinimas
* 1980 m. SSRS MT premija
* 1985 m. LTSR nusipelnęs architektas

## Šaltiniai

## Literatūra
* Architekto Justino Šeiboko kūryba / Indrė Gudelytė-Račienė. – Vilnius: Ex Arte, 2013. – 214 p.: iliustr. – ISBN 978-609-8010-27-5
Vargutis

**Vargutis** – upelis Kretingos rajono savivaldybės rytinėje dalyje, dešinysis Minijos intakas. Išteka Kulupėnų gyvenvietės pietvakariniame pakraštyje. Kūlupėnuose teka pietryčių ir pietų kryptimi, o toliau rytų kryptimi palei Kūlupėnų ir Asteikių (Kūlupėnų seniūnija) kaimų žemių ribą iki pat Minijos.  

Dešiniajame krante stūkso Asteikių senosios kapinės.
Selaja

**Selaja** () – miestas centrinėje Meksikoje, Meksikos kalnyne, Gvanachuato valstijoje, į vakarus nuo Keretaro, prie Lachos upės.

Pro miestą eina Meksiko-Siudad Chuareso geležinkelis ir plentas. Veikia *Captain Rogelio Castillo* nacionalinis oro uostas. Chemijos, tekstilės, maisto (mėsos, pieno), odos ir avalynės pramonė. Žemdirbystės regiono centras. Į šiaurės vakarus nuo Selajos yra sieros telkinys.

1807 m. pastatyta klasicistinė bažnyčia; išskirtinės formos 35 m aukščio vandens bokštas. Veikia 4 universitetai, 2 technologijų institutai.

## Istorija

Miestas pradėjo kurtis 1571 m. (tada vadintas *Purísima Concepción de Celaya*) indėnų kaimo *Nat-Tha-Hi* vietoje. 1915 m. netoliese įvyko Selajos mūšis, kuriame Pančo Viljos revoliucionieriai pralaimėjo Alvaro Obregono armijai.

## Sportas
* Celaya Fútbol Club – futbolo klubas; kitados rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje.
* Selajos stadionas, dar vadinamas *Miguel Alemán Valdés* vardo stadionas, talpinantis daugiau nei 23 tūkst. žiūrovų.

## Šaltiniai
Perseo Miranda

**Perseo Miranda** (**Angelo Spaggiari**; g. 1970 m. liepos 15 d. Genujoje, Italija) – dainininkas, grupės „Perseo Miranda“ frontmenas ir vokalistas. 1980 m. pradėjo ir solo karjerą.

## Diskografija
* Perseo Miranda – Perseo Miranda and his theatre (1980–1981)
* Perseo Miranda – I sayd I look away! (studijinis albumas) (1981)
* Perseo Miranda – Light and darkness (studijinis albumas) (2006)
* Perseo Miranda – Evolution of the spirit (studijinis albumas) (2007)
* Perseo Miranda – Parallel dimensions (studijinis albumas)(2008)
* Perseo Miranda – Praise my Day (studijinis albumas) (2009, Erga Editions)
* Perseo Miranda – A silence that screams, in a broken dreams (studijinis albumas)(2010)
* Perseo Miranda – A silence that screams (studijinis albumas) (2010, Erga Editions)
* Perseo Miranda – Firmament (studijinis albumas) (2011)
* Perseo Miranda – Theatre Metal - The Armed Poet (studijinis albumas) (2012)
* Perseo Miranda – Theatre Metal  (studijinis albumas) (2012)

## Literatūra
* **Manuale di astrologia** (2001)
* **Gli astri dicono** (2003)

## Nuorodos
* Oficiali grupės „Perseo Miranda“ svetainė 
* „Perseo Miranda“ Myspace svetainėje

## Išnašos
Atliskas

**Atliskas** () – miestas centrinėje Meksikoje, Pueblos valstijoje, 25 km į pietvakarius nuo Pueblos, į pietryčius nuo Popokatepetlio ugnikalnio, Molinoso upės slėnyje.

Tai augantis ekonominis centras. Maisto, tekstilės pramonė, prekyba. Verčiamasi žemės ūkiu.

## Istorija

Ikikolumbiniais laikais Atlisko vietoje buvo indėnų gyvenvietė. XV a. miestas vadintas *Huehuequauhquechollan*. Ispanai miestą oficialiai įkūrė 1579 m., tada vadintas Vilja de Karjonu (*Villa de Carrión*).

## Šaltiniai
Askapocalkas

**Askapocalkas** (, ; „skruzdžių kalva“) – Meksikos sostinės Meksiko šiaurės vakarinė dalis, įsikūrusi kalvose, didesniame negu 2200 m aukštyje. 425 tūkst. gyventojų (2005 m.). Greitkelis ir 15 km ilgio geležinkelis jungia Askapocalką su Meksiko centru.

Veikia daug pramonės įmonių, jose pagamintos produkcijos vertė sudaro ~20 % Meksiko pramoninės, produkcijos vertės. Automobilių ir jų variklių gamybos, vario lydymo, tekstilės, siuvimo, chemijos, popieriaus, baldų, maisto pramonė. Iki 1992 m. veikė didelė naftos perdirbimo pramonė (pagamindavo ~5 min. t produkcijos per metus).

Būdinga kolonijinė architektūra. Yra XVII a. dominikonų vienuolynas su bažnyčia ir koplyčia (XVIII a.), pastatytas ispanų sugriautos actekų šventyklos vietoje. Veikia 1973 m. įkurtas universitetas.

## Istorija

Askapocalką XII a. įkūrė tepanekai. Miestas garsėjo kaip amatų bei vergų prekybos centras. Veliau priklausė actekams. Konkistadoras Ernanas Kortesas čia buvo įkūręs liejyklą dirbiniams iš brangiųjų metalų į lydinius perlydyti.

Nepriklausomybės laikais Askapocalkas ilgainiui tapo Meksiko, priemiesčiu. 1928 m. įjungtas į Meksiko teritoriją.

## Šaltiniai
Čapultepekas

**Čapultepekas** () – uolėta kalva Meksikos sostinės Meksiko vakariniame pakraštyje. Aukštis 60 metrų. Plotas 6,5 km². Kalvoje veikia 4 muziejai, Nacionalinė karo akademija (įkurta 1841 m.). Stovi Čapultepeko rūmai, pradėti statyti 1785 m. Juose 1780–1821 m. veikė Naujosios Ispanijos vicekaraliaus, 1864–1867 m. imperatoriaus Maksimiliano, iki 1940 m. Meksikos prezidentų rezidencija.

## Istorija

Ikikolumbiniais laikais Čapultepekas buvo Tenočtitlano priemiestis. Tuomet su juo buvo sujungtas kūlgrinda per telkšojusį Teskoko ežerą. Iš miesto į Tenočtitlaną buvo nutiestas akviadukas. 1325–1521 m. Čapultepeke buvo actekų religinis centras ir valdovų rūmai, vešėjo sodai, buvo pastatyti paminklai valdovams. Po Tenočtitlano žlugimo smarkiai nuniokotas. 1847 m. prie Čapultepeko įvyko lemiamas JAV-Meksikos karo (1846–1848 m.) mūšis, kurį laimėję amerikiečiai užėmė Meksikos sostinę.

## Šaltiniai
Bernardo Bertolucci

**Bernardas Bertolučis** (;  1941 m. kovo 16 d. Parmoje, Italija – 2018 m. lapkričio 26 d. Romoje) – italų kino režisierius ir scenaristas, sukūręs tokius fimus kaip *[[Konformistas]]*, *[[Paskutinis tango Paryžiuje]]*, *[[The Last Emperor]]* ir *[[The Dreamers (film)|The Dreamers]]*.

## Biografija
Mama Ninetta, mokytoja. Tėvas Attilio Bertolucci, poetas, meno istorikas, antologas ir filmų kritikas. Užaugęs kūrybiškoje aplinkoje, Bertolučis pradėjo rašyti būdamas 15 metų ir netrukus po to už savo pirmąją knygą jis gavo kelis prestižinius apdovanojimus. Jaunystėje Bertolučis norėjo tapti poetu, kaip ir jo tėvas. Nuo 1958 m. iki 1961 m. lankė modernios literatūros fakultetą Romos unversitete, bet universiteto taip ir nebaigė. 1962 m., būdamas 22 metų amžiaus, jis pastatė pirmąjį pilnametražį filmą „La commare secca“. 1968 m., kartu su S. Leone ir D. Argento, parašė filmo „Kartą Laukiniuose Vakaruose“ scenarijų. 1970 m. parašė labai novatorišką scenarijų draminiam filmui Konformistas, išgarsinusiam B. Bertolučį pasaulyje.

## Filmografija
* *La commare secca* (1962)
* *Prima della rivoluzione* (1964)
* *La via del petrolio* (1965)
* *Il Canale* (1966)
* *Partner* (1968)
* *Amore e rabbia* (1969, epizodas „Agonia")
* *La strategia del ragno* (1970)
* *[[Konformistas]]* (1970)
* *La salute è malata* (1971)
* *[[Paskutinis tango Paryžiuje]]* (1972)
* *[[1900 (filmas)|1900]]* (*Novecento*, 1976)
* *[[Mėnulis (1979 filmas)|Mėnulis]]* (1979)
* *La tragedia di un uomo ridicolo* (1981)
* *L’ultimo imperatore* (1987)
* *The Sheltering Sky* (1990)
* *[[Mažasis Buda|Little Buddha]]* (1993)
* *Stealing Beauty* (*Io ballo da sola*, 1996)
* *Besieged* (1998)
* *Ten Minutes Older: The Cello* (2002)
* *The Dreamers* (2003)

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Biografija
Liaudies konservatorija

**Liaudies konservatorija** – XX a. pirmosios pusės muzikos švietimo įstaigos tipas, būdingas Rusijai ir kai kurioms kitoms Rytų Europos šalims. Tikslas – skleisti muzikos žinias visuomenei, populiarinti akademinę muziką koncertų-paskaitų forma. 

## Istorija
Pirmosios liaudies konservatorijos buvo atidarytos Maskvoje 1906 m. kaip Liaudies universitetų draugijos muzikos sekcija ir Sankt Peterburge (1908 m.). Bendros mokymo programos jos neturėjo. 

Prie liaudies konservatorijų organizavimo ir veiklos prisidėjo Sergejus Tanejevas, Aleksandras Grečianinovas, Aleksandras Goldenveizeris, Borislavas Javorskis ir kiti žymūs rusų muzikai. Po 1917 m. Spalio perversmo liaudies konservatorijos atsirado Kijeve, Vitebske, Taškente, Jaroslavlyje, Jaltoje, kur 1920 m. muzikos teorijos dalykus dėstė Juozas Gruodis, ir kitur.

## Lietuvoje

1930–1940 m. liaudies konservatorija veikė Kaune, ją įsteigė, išlaikė ir joje dėstė Maskvos konservatorijos absolventė Elena Laumenskienė. Turėjo fortepijono ir solinio dainavimo klases, konservatorijoje kasmet mokėsi apie 50 mokinių, už nedidelį mokestį (neturtingieji veltui) jie buvo mokomi specialiųjų ir teorinių muzikos dalykų, rengiami stoti į Kauno konservatoriją. Be atlyginimo dėstė Jonas Bendorius, Jadvyga Čiurlionytė, Balys Dvarionas, Juozas Karosas, Konradas Kaveckas, Jonas Nabažas, Antanas Račiūnas. 

## Šaltiniai
Giacomo Agostini

**Giacomo Agostini** (g. 1942 m. birželio 16 d. Brešoje, Italija) – buvęs Italijos motociklininkas. Jis yra daugkartinis pasaulio motociklų čempionatų nugalėtojas. Šiuo metu jam priklauso daugiausiai pergalių pelniusio motociklininko vardas – per savo karjerą jis pelnė 122 pergales. Taip pat 15 kartų jis tapo čempionato nugalėtoju – 8 kartus pirmas buvo 500 cm³ klasėje, 7 – 350 cm³ klasėje.

## Karjera
Agostini tėvui nepatiko sūnaus aistra motociklams, tačiau kai 1963 m. Giacomo nugalėjo 125 cm³ su Moto Morini motociklu, tėvas nebetrukdė tęsti karjerą. Po metų italas dar kartą tapo čempionu, tik šį kartą aukštesnėje Italijos 350 cm³ klasėje.

Po tokių rezultatų sportininkas buvo pastebėtas ir aukščiausių lygų komandų. 1965 m. jis pasirašė sutartį su MV Agusta komanda. Debiutiniame sezone italas liko antras, tačiau po to jis tapo nepralenkiamas – iki 1977 m., kuomet baigė savo sportininko karjerą, Agostini pelnė 15 čempiono titulų ir 122 pergales. Savo karjerą jis baigė važiuodamas Yamaha komandos gretose.

## Nuorodos

## Šaltiniai
Čihuahua dykuma

**Čihuahua dykuma** () – dykuma Šiaurės Amerikoje, Meksikos šiaurėje bei pietiniame JAV pakraštyje. Driekiasi tarp Rytų ir Vakarų Siera Madrės kalnų, apima Mapimi tektoninę įdubą. Apima ~ 362 600 km² teritoriją. Būdingas paviršiaus aukštis 1000–1500 m. Yra švino, vario rūdos telkinių.

Klimatas žemyninis tropinis, sausas. Per metus iškrenta apie 200 mm kritulių. Ežerai druskingi, krantų linija nepastovi. Upės periodiškai išdžiūsta. Didžioji Čihuahua dykumos dalis ištisai padengta augalija. Vyrauja dykumų kserofitinė augalija – geltonasis keimaris, įvairios akacijos, opuncijos, jukos, algarobai, stambiažiedis širdamedis ir kt. prie sausringo klimato prisitaikę augalai.

Svarbiausi miestai dykumoje: El Pasas, Siudad Chuaresas, Čihuahua, Toreonas, Albukerkė, Las Krusesas.

## Šaltiniai
Čilpansingas

**Čilpansingas** (, pilnas pavadinimas *Chilpancingo de los Bravo*) – miestas pietvakarių Meksikoje, į pietus nuo Meksiko, Pietų Siera Madrės kalnuose, prie Huakapos upės. Gerero valstijos sostinė ir antras pagal dydį jos miestas.

Pro miestą eina federalinis greitkelis 95 Meksikas-Akapulkas. Veikia vietinės reikšmės oro uostas. Verčiamasi maisto, odos, medžio apdirbimo pramone. Apylinkėse plėtojamas drėkinamosios sodininkystės ūkis (auginami citrinmedžiai, mangai). Į vakarus nuo Čilpansingo yra stibio rūdos telkinys. Veikia Gerero autonominis universitetas (įkurtas 1960 m.).

## Istorija

Čilpansingas pradėjo kurtis 1591 m. Šiame mieste 1813 m. rugsėjo 13 d. buvo sušauktas pirmasis Meksikos Nacionalinis Kongresas, jame priimta Šiaurinės Amerikos nepriklausomybės deklaracija. Miestas kelis kartus nukentėjo nuo žemės drebėjimų (smarkiausiai – 1902 m.).

## Šaltiniai
Auksūdžio kapinynas

**Auksūdžio kapinynas**, vadinamas *Leišio kalneliu* (valstybės saugomas kultūros paminklas: unikalus kodas - 12068; senas vertybės kodas - A433P; senas kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1569) – kapinynas Kretingos rajono savivaldybės teritorijoje, Auksūdžio kaime, 1 km į šiaurės vakarus nuo kelio , Kulšės upelio kairiajame krante.

## Kapinynas
Įrengtas apie 250 m ilgio šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi ir 100 m pločio kalvelėje, kurią iš vakarų ir šiaurės vakarų pusių juosia Kulšės slėnis, o nuo Auksūdžio piliakalnio, vadinamo *Pilale*, *Pilaitės kalnu*, pietryčių pusėje skiria pelkėta žemuma. Kalva dirvonuoja. Jos šiaurės rytinėje dalyje yra Auksūdžio senosios kapinės, vadinamos *Maro kapeliais*, o vakariniame gale – Pelėkių senosios kapinės, vadinamos *Leišių kapeliais*.

1979 m. paskelbtas respublikinės reikšmės archeologijos paminklu, 1997 m. – Lietuvos Respublikos kultūros vertybe (A433), 1998 m. – kultūros paminklu, 2005 m. pripažintas valstybės saugomu kultūros paminklu.

Teritorijos plotas – 2,4 ha.

0,3 km į rytus yra piliakalnis ir kapinynas, vadinamas *Pilale*, 1,5 km į šiaurės rytus – Auksūdžio senovės gynybinis įtvirtinimas, vadinamas *Kūlių pilale*.

### Tyrimai
1940 m. Vytauto Didžiojo kultūros muziejaus darbuotojas Pranas Baleniūnas ariamoje kalvoje pastebėjo II–VI a. kapams būdingų akmenų vainikų, anglių ir puodų šukių.

1975 m. Ignas Jablonskis žvalgė melioracijos darbų metu atsidengusį akmenų grindinį. Grindinys buvęs kalno viršutinėje dalyje, sukrautas 3,5–4 m skersmens ratu, akmenys sudėti vienas šalia kito.

1979 ir 1987 m. žvalgė Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos archeologai (vadovas Bronius Dakanis). 1979 m. vakariniame kalvos šlaite jie rado X–XIII a. žalvarinę apyrankę plonėjančiais, labai stilizuotais gyvuliniais galais, ir žalvario apkalėlio fragmentą, o 1987 m. kalvoje aptiko degintinių kaulų.

1992 m. žvalgė, teritorijos ir apsaugos zonų ribas nustatė Lietuvos kultūros paveldo mokslinis centras (ekspedicijos vadovas Vilnius Morkūnas).

Kapinynas datuojamas II – VI a. ir X – XIII a.

## Šaltiniai

## Nuorodos
Kultūros vertybių registras: Auksūdžio kapinynas II, vad. Leišio kalneliu
Induktyvumas

**Induktyvumas** – proporcingumo koeficientas tarp elektros grandinės srovės stiprio kontūre ir šios srovės sukurto šio kontūro ribojamą plotą kertančio magnetinio srauto.

Induktyvumas priklauso nuo laidininko matmenų ir formos, taip pat nuo aplinkos, kurioje yra laidininkas, magnetinių savybių. Induktyvumo SI vienetas yra henris (H).

Jei laidžiu kontūru tekančios srovės stipris kinta, tos srovės kuriamas magnetinis laukas irgi kinta. Pagal elektromagnetinės indukcijos dėsnį šis kintamas magnetinis laukas erdvėje kuria sūkurinį elektrinį lauką, kuris sąlygoja indukcinės elektrovaros atsiradimą. Indukcinė elektrovara atsiranda tiek kitame kontūre, jeigu jis esti pirmojo kontūro magnetiniame lauke, tiek ir tame pačiame kontūre, kuriuo teka kintančioji srovė. Pirmuoju atveju turime abipusės *indukcijos reiškinį*, antruoju – *saviindukcijos reiškinį*, o kontūruose atsiranda atitinkamai abipusės indukcijos ir saviindukcijos elektrovaros.

Saviindukcijos atveju magnetinį lauką kuria tuo pačiu kontūru tekanti srovė, todėl kontūro ribojamą plotą kertantis magnetinis srautas yra proporcingas tos srovės stipriui *I*, nes magnetinio srauto tankis *B* pagal Bio ir Savaro dėsnį yra proporcingas *I*, o magnetinis srautas savo ruožtu proporcingas *B*.
:\displaystyle L=(sqrt(U/I)^2-R_L^2)/(100-\pi).
:\displaystyle L=\frac{\Phi}{I},
Čia *L* reiškia induktyvumą henriais, *Φ* - magnetinis srautas vėberiais, *I* - srovė amperais.

Jei magnetinis srautas kerta *n* nuosekliai sujungtų vijų, pavyzdžiui, ritę, tai induktyvumas:
:\displaystyle L=n\frac{\Phi}{I}.

Induktyvumo reaktyvinė varža:

:\displaystyle x_L=2 \pi f L.