open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Bhūmi

**Bhūmi** yra hinduizmo dievybė - Varahos ir avataro Višnaus dieviškoji žmona. Ji yra deivė - Žemės Motina. Remiantis indų mitologija, dieviškas šventasis andalas yra jos įsikūnijimas, o demonas Narakasura yra jos sūnus  Ji taip pat yra ir Sitos motina. remiantis uttara-kanda šaltiniu,  tuomet kai Sita galų gale palieka savo vyrą Rama, ji susigrąžina Bhumi devi pavidalą. tikima, jog bhumi devi yra vienas iš lakšmės pasireiškimų. Kita Lakšmės apraiška yra Sridevi, kuri pasireiškia kaip Narayana. Bhumi devi yra Žemės Deivė ir tuo pačiu Lakšmės vaisingumo išraiška.

## Išnašos
Navarino sala

**Navarino sala** () – sala Pietų Amerikoje, Ugnies Žemės salyne, į pietus nuo Didžiosios Ugnies Žemės salos, nuo jos atskirta Byglio sąsiauriu. Priklauso Čilei, Magelano ir Čilės Antarktidos regionui, Horno Kyšulio komunai.

Salos plotas 2473 km². Paviršius kalnuotas, aukščiausia vieta yra Navarino kalnas (1195 m). Yra aštriabriaunių viršūnių grandinė, vadinama *Dientes de Navarino*. Pakrantės uolingos, išraižytos įlankų. Telkšo Navarino ežeras. Temperatūra per metus svyruoja vidutiniškai nuo 1,9 °C iki 9,6 °C, metinis kritulių kiekis 467 mm. Paviršių dengia lapus metančių medžių (daugiausia notofagų) miškai. Įsteigtas Omoros etnobotaninis parkas.

Navarino sala yra toliausiai į pietus nutolusi nuolat gyvenama sala Žemėje. Joje gyvena ~3000 gyventojų. Pagrindinės gyvenvietės yra Puerto Viljamsas (komunos centras), Puerto Navarinas ir Puerto Toras. Verčiamasi daugiausia žvejyba. Navarino sala yra paskutinė vieta kur gyveno indėnų patagonų tauta jaganai.
Eglė Kulvietienė

**Eglė Kulvietienė** (g. 1949 m. liepos 28 d. Mažeikiuose) – Lietuvos žurnalistė.

## Biografija
1967 m. baigė Mažeikių vidurinę mokyklą, 1972 m. Vilniaus universiteto Filologijos fakultete – lietuvių kalbos ir literatūros specialybę.

1974–2002 m. dirbo žurnalo „Šeima“ redakcijoje. 1990–1992 m. tvarkė žurnalo skyrių „Gerumo paštas“. Rašė apie žmonių, šeimos narių tarpusavio santykius, krizines situacijas šeimoje. Straipsnių apie atliktus žurnalistinius tyrimus paskelbė žurnale „Švyturys“ ir kituose leidiniuose. Atgimimo laikotarpiu dirbo „Šeimininkės“ savaitraštyje, žurnaluose „Edita“, „Moters savaitgalis“, „Mažylis“, spausdinosi „Savaitėje“.  Vėliau buvo leidinių „Valstiečių laikraštis“, „Būrėja“, VšĮ Bičiulystė ir kitų žurnalistė.

## Bibliografija
* *Lenkiuosi brangiam žmogui*, apybraižų knyga, 1989 m.

## Šaltiniai
Pradžapatis

**Pradžapatis** ( 'kūrybos, gimties viešpats, pragimpatis') – indų kūrybos, gyvybės dievas, dažnai laikomas pasaulio kūrėju.

Pradžapatis minimas jau „Rigvedoje“ – tiek kaip kitų dievų (Savitaro, Somos) epitetas, tiek kaip atskiras dievas, dažnai įvardijamas kaip vienatinis, pasaulio sutverėjas. Daugiausia giesmių Pradžapačiui skirta vėlyviausioje „Rigvedos“ dalyje – 10-ojoje mandaloje. Ten jis tapatinamas su Višvakarmanu, Auksiniu gemalu (hiranjagarbha). „Atharvavedoje“, „Jadžurvedoje“ ir brahmanose dar ryškesnis Pradžapačio kaip visatos kūrėjo ir aukščiausiojo dievo paveikslas. Jis laikomas dievų tėvu, būties pradu, asurų kūrėju, aukojimo nustatytoju. Upanišadose išlieka panašus Pradžapačio vaizdinys, bet išryškėja jo kaip beasmenio principo, absoliuto savybės.

Sūtrose Pradžapatis jau prilyginamas Brahmai, o „Mahabharatoje“ tampa nuolatiniu Brahmos epitetu. Epe epitetas Pradžapatis išlieka greta kitų jo epitetų: Tvaštaras („kūrėjas“), Dhataras („parengėjas“), Vidhataras („paskirstytojas“), Lokagurus („pasaulio prižiūrėtojas“), Paramešthinas („auščiausiasis“) ir t. t. Vėliau Pradžapačio vardas nyksta, pradžapačiais imami vadinti žmonijos pradinininkai, pirmieji rišiai.

Maitrajani samhitoje, Šatapatha brahmanoje, Taitiryja brahmanoje likę mito apie Pradžapatį nuotrupų – Pradžapatis susigundęs savo dukterimi Ušase ir pradėjęs ją vytis kaip elnias. Rudra jį taikęsis nušauti, todėl Pradžapatis jam atidavęs valdyti žvėris. Pasak Kaušyka brahmanos, Pradžapačio sūnums išbėgusi sėkla, kai jie išvydo Ušasę. Pradžapatis sėklą surinkęs į auksinį indą iš kurio gimė Rudra.

Astronomijoje Pradžapatis tapatintas su Mrigaširšos žvaigždynu.

## Šaltiniai
Turelė

**Turelė** (, iš ) – įtaisas, kuriame tvirtinami kulkosvaidžiai ar mažo kalibro automatinės patrankos ir kuris savo pavaromis ir kita mechanika užtikrina šių ginklų nutaikymą horizontalioje ir vertikalioje plokštumose, taip pat šaudymą aplink.  

Skiriamos:
* atviros turelės – šaulys (taikytojas) ir mechanizmai nepridengti,
* dalinai dengtos turelės – iš dalies dengtos plonais metalo lakštais,
* dengtos turelės – dengtos (nuo vėjo), o kartais ir šarvuotos. Dengtos turelės yra bokšteliai. 

Turelės naudojamos lėktuvuose, tankuose, šarvuočiuose ir karo laivuose maždaug nuo 1910 m.
Rūta Bakševičienė

**Rūta Bakševičienė** (g. 1969 m. birželio 15 d.) – teisininkė, teisėtyrininkė teoretikė-sociologė, Vilniaus universiteto (VU) docentė.

## Biografija
1994 m. baigė VU Teisės fakultetą, įgijo teisininko kvalifikaciją. 2003 m. kovo 28 d. apgynė disertaciją tema „Įstatymo efektyvumo sociologiniai aspektai (baudžiamųjų įstatymų tyrimo pagrindu)“, socialinių mokslų (teisės krypties) daktarė.

Nuo 1994 m. rugsėjo mėn. VU Teisės fakulteto Valstybės ir teisės teorijos ir istorijos katedros, nuo 2009 m. rugsėjo 1 d. iki šiol – Viešosios teisės katedros asistentė, lektorė, docentė. Nuo 1995 m. spalio iki 1995 m. gruodžio mėn. Lietuvos Respublikos Seimo Sveikatos, socialinių reikalų ir darbo komiteto patarėja, nuo 1995 m. gruodžio mėn. LRS Valstybės ir teisės komiteto patarėja, nuo 1999 m. rugsėjo Vyriausiosios administracinių ginčų komisijos narė. Pretendentė į Lietuvos vyriausiojo administracinio teismo teisėjų vietą.

Išsiskyrusi. Turi dvi dukras.

## Šaltiniai
Ramunė Navickienė

**Ramunė Navickienė** (g. 1958 m. balandžio 16 d. Telšiuose) – teisininkė, Valstybinės medicininio audito inspekcijos direktorė.

## Biografija
1965–1976 m. baigė Elektrėnų vidurinę mokyklą, 1976-1983 m. – VU Teisės fakultetą, įgijo teisininko kvalifikaciją.

1986–1997 m. įvairių institucijų teisininkė, 1997–2003 m. LR sveikatos apsaugos ministerijos Teisės skyriaus vedėja, 1998–2002 m. Vilniaus universiteto Medicinos fakulteto Socialinės medicinos centro, 2002–2005 m. VU Medicinos fakulteto Visuomenės sveikatos instituto asistentė, nuo 2006 m. Kauno medicinos universiteto Socialinės medicinos instituto lektorė.

Nuo 2003 m. Valstybinės medicininio audito inspekcijos prie Sveikatos apsaugos ministerijos direktorė.

Nuo 1998 m. Sveikatos apsaugos vadybos draugijos (LSAVD) narė.

Ištekėjusi. Vyras Arvydas Navickas, ekonomistas. Sūnūs Karolis ir Mantas.

## Šaltiniai
Rimvydas Naujokas

**Rimvydas Naujokas** (g. 1950 m. balandžio 21 d. Vilniuje) – dipl. inžinierius,- pirmasis nepriklausomybę atkūrusios Lietuvos Respublikos Patentų tarnybos direktorius, Tarptautinės intelektinės nuosavybės apsaugos asociacijos (AIPPI) Lietuvos grupės viceprezidentas. 

Mokslo ir studijų departamento prie Lietuvos Respublikos Vyriusybės Patentų valdybos viršininkas (1990 - 1991 m.),

Lietuvos Respublikos valstybinio patentų biuro direktorius (1991 - 2014 m.),

Lietuvos Respublikos valstybinio patentų biuro vyriausiasis patarėjas (2014 - 2016 m.),

Lietuvos Respublikos Vyriausybės atstovas EPO ir PINO (1994 - 2014 m.) bei ES Vidaus rinkos derinimo tarnyboje (2004 - 2014 m.)

## Biografija

1973 m. baigė Vilniaus inžinerinis statybos institutas, įgijo inžinieriaus mechaniko specialybę.

1973-1975 m. VISI Technikos skyriaus vyr. inžinierius,
1976-1979 m. VISI vyr. mokslinis bendradarbis, 1979–1980 m. VISI Standartizacijos skyriaus vedėjas,
1980-1990 m. VISI (VGTU) Patentų skyriaus vedėjas,
1990-1991 m. Mokslo ir studijų departamento prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės Patentų valdybos viršininkas, nuo 1991 m. Lietuvos Respublikos valstybinio patentų biuro direktorius.

Vedęs. Turi dukrą.

## Šaltiniai
Drotningholmas

**Drotningholmas** () − pilis Švedijoje, Melareno ežero Loviono saloje. Nuo 1981 m. pilis yra Švedijos karalių rezidencija.

1991 m. Drotningholmas įrašytas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

## Istorija
XVI a. Švedijos karalius Jonas III Vaza savo žmonai Kotrynai Jogailaitei Loviono saloje pastatė pilį. Tačiau 1662 m. pilis sudegė. Po metų, karalienės Jadvygos Eleonoros įsakymu buvo pradėta statyti nauja pilis. Pilį projektavo architektas Nikodemas Tesinas, o po jo mirties darbus tęsė jo sūnus. Tuo metu tai buvo pirmoji pilis šiaurės Europoje, pastatyta Versalio stiliumi − be stiprių sienų, bokštų ir kitų viduramžių pilies atributų.

1744 m. Drotningholmo pilis buvo padovanota princesei Luizai Ulrikei Prūsei jos vestuvių proga su Švedijos karalystės įpėdiniu Adolfu Frederiku. 1777 m. princesė pardavė Drotningholmą Švedijos iždui. To dėka, jos sūnus Gustavas III ir jo tolimesni įpėdiniai liko pilies valdytojais.

Didžiąją dalį XIX a. pilis buvo tuščia ir nerestauruojama. Tik 1907 m. Drotningholmo pilis buvo pilnai restauruota. Nuo tada pilyje vėl apsistoja Švedijos monarchai.

## Nuorodos
* Drotingholmo pilis  (anglų ir kt. kalbomis)
Aliante

**Aliante** (**ALIANTE**) – tarptautinis konkursas dviejų narių 15-19 metų moksleivių komandai. Jo tikslas yra pagerinti moksleivių politologijos, istorijos, geografijos, tarptautinio ir nacionalinio saugumo politikos žinias bei praplėsti turimą informaciją apie Šiaurės Atlanto sutarties organizaciją (*NATO*).

Konkursas vyksta nuo 2001 m. Pirmasis konkursas įvyko Čekijos Respublikoje. Tuomet jame dalyvavo per 1000 moksleivių. Kiekvienais metais dalyvaujančių šalių ir prisijungiančių dalyvių skaičius auga. 2008 m. konkurse dalyvavo per 5000 moksleivių iš 12 šalių.

Lietuva konkurse dalyvauja nuo 2003 m. 

## Eiga
Konkursas susideda iš trijų etapų:
**Pirmasis etapas* yra paprastas testinis žinių patikrinimas, norint atrinkti gabesnius moksleivius.
**Antrasis etapas* yra žymiai sudėtingesnis žinių patikrinimas, susidedantis iš 35 klausimų apie istoriją, tarptautinius santykius, geografiją, NATO struktūrą ir funkcionavimą.
**Trečiasis etapas* (finalas) yra fizinių gebėjimų, sugebėjimo bendradarbiauti, dirbti komandoje ir gebėjimo spręsti nekasdienes problemas patikrinimas. Finalo metu yra jungiamos dvi komandos, sudarant vieną - keturių žmonių komandą. Iš viso finale dalyvauja 40 komandų iš įvairių šalių. Jų skačius kiekvienai šaliai yra nustatomas pagal atsiuntusiųjų atsakymus į antro turo klausimus atskirose šalyse santykį. Finalas vyksta tik anglų kalba, todėl paprastai reikia praeiti patikrinimą, kitaip komanda yra pašalinama ir pakeičiama kita.

Absoliutūs konkurso nugalėtojai yra septynios tarptautinės komandos nugalėjusios finale (28 žmonės). Jos gali laukti prizinės kelionės į vieną iš NATO šalių narių.

## Organizatoriai
### Pagrindinis organizatorius
* Jagello 2000 - Association for Euro-Atlantic Cooperation - Čekijos Respublika (Oficiali svetainė )

### Nacionaliniai partneriai kitose šalyse
* New Generation - New Initiative - Gruzija (Oficiali svetainė)
* ALFA Centre - Juodkalnija (Oficiali svetainė)
* Lithuanian Atlantic Treaty Association - Lietuva (Oficiali svetainė)
* Latvian Transatlantic Youth Club - Latvija (Oficiali svetainė )
* The Netherlands Atlantic Association - Nyderlandai (Oficiali svetainė) 
* Hungarian Atlantic Council - Vengrija (Oficiali svetainė )
* Euro-Atlantic Association - Lenkija (Oficiali svetainė )
* Euro-Atlantic Council Slovakia - Slovakija (Oficiali svetainė)
* The Atlantic Council of the United Kingdom - Didžioji Britanija (Oficiali svetainė)
* Youth Centre Atlantic Council of Ukraine - Ukraina (Oficiali svetainė) 

## Galerija
### 2010 m. konkursas
#### Finalas

Vaizdas:Aliante2010 1.jpg
Vaizdas:Aliante2010 2.jpg
Vaizdas:Aliante2010 3.jpg
Vaizdas:Aliante2010 4.jpg


## Šaltiniai

## Nuorodos
*Oficiali sveitainė
Sunkusis bombonešis

**Sunkusis bombonešis** () – didelio veikimo spindulio stambus bombonešis, pritaikytas gabenti didelį bombų krovinį. 

Pagal naują strateginės ginkluotės mažinimo sutartį „New START“ sunkiaisiais bombonešiais vadina bombonešius, kurie:
* turi didesnį nei 8 000 km veikimo spindulį,
* arba gali gabenti ir paleisti didelio nuotolio ore paleidžiamą sparnuotąją raketą su branduoliniu užtaisu. 

## Istorija
Pavadinimas *sunkusis bombonešis* buvo naudojamas dar prieš Antrąjį pasaulinį karą. Tuo metu buvo skiriami dar ir lengvieji bei vidutiniai bombonešiai. Šis klasifikavimas ėmė prarasti prasmę apie Antrojo pasaulinio karo vidurį, kai, didėjant aviacinių variklių galingumui, ėmė keistis lėktuvų galimybės. Naikintuvai ėmė gabenti iki 900 kg bombų, lengvuosius bombonešius imta naudoti kaip vidutinius.

Antrojo pasaulinio karo laikų bombonešiai išsiskyrė galinga gynybine ginkluote, skirta gintis nuo žymiai greitesnių naikintuvų. Britų sunkieji bombonešiai dažnai turėjo tris bokštelius su 8 kulkosvaidžiais. JAV sunkieji bombonešiai, pritaikyti skraidyti rikiuote, turėjo iki 10 kulkosvaidžių ir patrankų, kuriais buvo ginkluoti elektros variklių sukiojami bokšteliai ar rankomis sukiojamos turelės. Kulkosvaidžiai ir patrankos įrengti taip, kad bombonešius pridengtų iš visų pusių – sunkieji bombonešiai paprastai turi uodegos bokštelius, šonines šaudomąsias angas (portas su 12,7 mm kalibro kulkosvaidžiu), viršutinius ir apatinius bokštelius, sukiojamus varikliais. Visa ši kulkosvaidžių gausa sunkiųjų bombonešių grupėms leidžia apsiginti ir be naikintuvų palydos.  

Amerikiečiai bombonešiuose „B-17“ ir „B-24“ naudojo „Sperry“ rutulinius bokštelius, kurie buvo efektyvi gynybinė sistema, besisukiojusi horizontaliai 360° kampu ir vertikaliai – 90° kampu, ginkluota pora „M2 Browning“ kulkosvaidžių, efektyvių 900 m spinduliu. Karo pabaigoje imti naudoti bombonešiai „B-29 Superfortress“ turėjo po keturis nuotolinio valdymo bokštelius, kiekvienas ginkluotas pora kulkosvaidžių. Bokštelių kulkosvaidžiai buvo valdomi naudojant taikymo sistemą su analoginiu kompiuteriu. Tik galiniame bokštelyje sėdėjo uodegos šaulys.

Po Antrojo pasaulinio karo sunkiaisiais bombonešiais vadino kai kuriuos bombonešius skirtus strateginėms misijoms, bet tokius bombonešius greitai ėmė vadinti *[[strateginis bombonešis|strateginiais bombonešiais]]*, o mažesnius bombonešius, su mažesniu veikimo nuotoliu arba mažesniu bombų krovinio geba ėmė vadinti *[[taktinis bombonešis|taktiniais bombonešiais]]*. Strateginius sunkiuosius bombonešius „nuvertino“ atsiradusios tarpkontinentinės balistinės raketos, irgi skirtos strateginiams uždaviniams spręsti. Imtos naudoti didelio taiklumo aviacinės bombos padidino bombų smūgio efektyvumą, tad lėktuvams nebereikėjo didelio bombų krovinio. Tačiau išliko tokie didelės galios bombonešiai kaip „B-52 Stratofortress“ (iki 31,5 t bombų) ir „B-2 Spirit“ (iki 23 t bombų), naudojami prireikus vienu skrydžiu nugabenti dešimtis tonų bombų.
Vilius Šapoka

**Vilius Šapoka** (g. 1978 m. gruodžio 14 d.) – finansininkas, buvęs Lietuvos finansų ministras.

## Biografija

1997 m. baigė Šiaulių Lieporių vidurinę mokyklą, 2003 m. – Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultetą.

1999–2001 m. AB „Lietuvos taupomasis bankas“ Kasos operacijų inspektorius, Klientų aptarnavimo poskyrio viršininkas, Finansų planavimo departamento finansų analitikas. 2002–2006 m. LR finansų ministerijos Finansų rinkos departamento Finansų įstaigų skyriaus vyresnysis specialistas, vyriausiasis specialistas, vedėjo pavaduotojas. 2006–2007 m. Vertybinių popierių komisijos narys, 2007–2009 m. – pirmininko pavaduotojas, 2009–2012 m. – jos pirmininkas. 2012–2016 m. Lietuvos banko Finansinių paslaugų ir rinkų priežiūros departamento direktorius.

2016–2020 m. – finansų ministras Sauliaus Skvernelio Vyriausybėje.

Vedęs, turi 2 sūnus.

Moka anglų, rusų kalbas.

## Šaltiniai

|-
2011 m. Bahreino Grand Prix

**2011 m. Bahreino Grand Prix** turėjo būti pirmosios 2011 m. Formulės 1 sezono lenktynės, tačiau dėl vasarį kilusio sukilimo ir riaušių 2011 m. vasario 21 d. lenktynės buvo atšauktos.

Tokiu būdu pirmosios sezono lenktynės nukeltos į Australiją.

Vėliau vyko įvairios diskusijos dėl Bahreino GP surengimo šiame sezone. Birželio 3 dieną FIA nusprendė, kad šios lenktynės bus surengtos spalio 30 dieną. Vėliau komandos paskelbė, kad nesutinka su tokiu sprendimu, o galutinį tašką padėjo patys lenktynių organizatoriai, kurie birželio 10 dieną paskelbė, kad jie nerengs lenktynių šiame sezone.

## Šaltiniai
Didysis Alvaras

**Didysis Alvaras** () yra 40 km ilgio ir 15 km pločio unikalus gamtos landšaftas Švedijoje, Elando saloje.

Didysis Alvaras užima ketvirtadalį viso salos ploto. Žmonės, apsigyvenę čia prieš 5 tūkstančius metų, taikėsi prie laukinės gamtos sąlygų. Ilgainiui jie suformavo unikalų gamtos landšaftą, kuris leidžia mums pažinti žmonių gyvenimo sąlygas nuo priešistorinių laikų iki mūsų dienų.

Dėl ypatingos biologinės įvairovės 2000 m. Didysis Alvaras įrašytas į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.

## Nuorodos
* Didysis Alvaras  (vokiečių k.)
Vinco Kudirkos premija

**Vinco Kudirkos premija** – svarbiausia Lietuvos žurnalistų sąjungos ir Nacionalinės žurnalistų kūrėjų asociacijos kasmetinė premija, skiriama nuo 1992 m. sąjungos nariams už praėjusių metų kūrybinę veiklą.

## Premija
Vinco Kudirkos premija skiriama žurnalistui arba jų kūrybinei grupei už brandžius, humanistines, etines vertybes ir pilietinės-patriotinės visuomenės ugdymo prioritetus, puoselėjančius bei valstybingumą stiprinančius spaudos, radijo, televizijos ar fotožurnalistikos autorinius darbus. Autoriai premijuojami už išleistas knygas, periodinėje spaudoje paskelbtus straipsnius ir kitas publikacijas, radijo bei televizijos laidas.

Laureatai anksčiau buvo skelbiami gruodžio 31-ąją – Vinco Kudirkos (1858–1899) gimimo dieną, o premijos įteikiamos gegužės 7-ąją, lietuviškosios spaudos atgavimo dieną. Laureatui įteikiamas specialus diplomas, laureato premijos ženklas ir 5000 litų (nuo 2015 m. – 1450 eurų, anksčiau – 10 tūkstančių litų) piniginis prizas.

Vinco Kudirkos premija pakeitė 1964–1989 m. teiktą Vinco Mickevičiaus-Kapsuko premiją. Nuo 1997 m. teikiama Vytauto Gedgaudo premija, nuo 2008 m. – Antano Macijausko premija, taip pat Mato Šalčiaus premija, Jono Vileišio premija.

## Laureatai
Vinco Kudirkos premija buvo pagerbti: 
 
* 1990 m. Bernardas Aleknavičius
* 1991 m. Bronys Raila
* 1992 m. Arvydas Juozaitis
* 1993 m. Česlovas Kudaba (po mirties)
* 1994 m. Laimonas Tapinas
* 1995 m. Marius Baranauskas (po mirties)
* 1996 m. Vytautas Matulevičius
* 1997 m. LNK laidos „Abipus sienos“ kūrybinė grupė: Saulius Bartkus, Virginijus Gaivenis, Rita Laukaitytė
* 1998 m. dienraščio „Kauno diena“ kultūros ir meno priedo „Santaka“ žurnalistės: Birutė Garbaravičienė, Dalia Juškienė, Rūta Kanopkaitė, Žilvinė Petrauskaitė, Ramutė Vaitiekūnaitė
* 1999 m. Rūta Grinevičiūtė-Janutienė
* 2000 m. Skirmantas Pabedinskas
* 2001 m. Stasys Štikelis
* 2002 m. Rytis Juozapavičius, Raigardas Musnickas
* 2003 m. premija neskirta
* 2004 m. Aldona Svirbutavičiūtė
* 2005 m. Evaldas Butkevičius
* 2006 m. Lietuvos radijo laidos „Ryto garsai“ kūrybinė grupė: Alvyda Bajarūnaitė, Saulius Liauksminas, Giedrė Maksimaitytė, Vytautas Markevičius, Artūras Matusas, Gabija Narušytė, Ilona Rūkienė
* 2007 m. Aurelija Arlauskienė
* 2008 m. Arūnas Milašius
* 2009 m. Gražina Sviderskytė
* 2010 m. Gražina Juodytė
* 2011 m. Juozapas Vytas Urbonas
* 2012 m. Inga Berulienė, Justinas Lingys
* 2013 m. Gerimantas Statinis
* 2014 m. Vidmantas Valiušaitis
* 2015 m. Vidas Mačiulis
* 2016 m. Svajūnas Sabaliauskas-Geladuonis, Povilas Sigitas Krivickas
* 2017 m. Laima Lingytė
* 2018 m. Juozas Kundrotas
* 2019 m. Audronė Kosciuškienė
* 2020 m. Rita Aleknaitė-Bieliauskienė
* 2021 m. Nijolė Jačėnienė
* 2022 m. Virginija Skučaitė
* 2023 m. Virginijus Savukynas
* 2024 m. Edmundas Jakilaitis
* 2025 m. Vytautas Žeimantas

## Šaltiniai
Nijolė Laužikienė

**Nijolė Laužikienė** – politinė ir kultūros veikėja, Lietuvos kultūros viceministrė.

## Biografija
Baigė istoriją.
Turizmo biuro ekskursijų vadovė (3 metus), Paminklų apsaugos ir kraštotyros draugijos darbuotoja. Klaipėdos savivaldybės administracijos Ugdymo ir kultūros departamento direktorė. Lietuvos kultūros viceministrė (Kultūros ministro Arūno Gelūno pavaduotoja), kuruoja regioninės kultūros, paveldo, informacinių sistemų, susijusių su muziejais ir bibliotekomis, sritis.
2020 m. balandžio 1 d. Lietuvos nacionalinio muziejaus padalinio J.Šliūpo memorialinės sodybos vadovė

## Šeima

Ištekėjusi. Dukra iš pirmosios santuokos – Milda, kultūros politikos absolventė.

## Šaltiniai
Šapoka

**Šapoka** − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Šapokienė (ištekėjusi moteris) ir Šapokaitė (mergautinė pavardė).

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

*Adolfas Šapoka (1906-1961), Lietuvos istorikas
*Vilius Šapoka (g. 1978 m.), finansininkas.
Vytauto Gedgaudo premija

**Vytauto Gedgaudo premija** – Lietuvos žurnalistų sąjungos ir Nacionalinės žurnalistų kūrėjų asociacijos kasmetinė premija, skiriama nuo 1997 m. sąjungos nariams už turiniu ir forma išskirtinius spaudos, radijo, televizijos, interneto ir fotožurnalistikos darbus už praėjusius metus.

## Premija
Premija pavadinta žurnalisto, 1968–1991 m. laikraščio „Dirva“ redaktoriaus Vytauto Gedgaudo (1912–1999) vardu. Įsteigta Vytauto ir Stefos Gedgaudų lėšomis. Kandidatus premijai gali siūlyti LŽS skyriai/klubai, LŽS valdyba ir taryba, visuomenės informavimo priemonės ir patys žurnalistai. Kandidatūros premijai pateikiamos raštu iki balandžio 15 dienos. Tas pats asmuo premijos laureatu gali tapti tik vieną kartą. Premijos laureatas paskelbiamas minint Spaudos atgavimo, kalbos ir knygos dieną. Laureatui įteikiamas diplomas ir 3000 litų (iki 2009 m. – 5000 litų) piniginis prizas.

## Laureatai
* 1997 m. – Egidijus Aleksandravičius
* 1998 m. – Ferdinandas Kauzonas
* 1999 m. – Kęstutis Petrauskis
* 2000 m. – Leopoldas Rozga
* 2001 m. – Irena Petraitienė
* 2002 m. – Laimonas Tapinas
* 2004 m. – Viktoras Rudžianskas, už knygą „Gyvenęs ir mūsų gyvenimus“
* 2005 m. – Aldona Žemaitytė-Petrauskienė
* 2006 m. – Janina Bačiliūnaitė, už knygą „Tauta – tai šimtmečiai į priekį“
* 2007 m. – Daiva Budrienė, Antanas Budrys
* 2008 m. – Audronė Jankuvienė, už knygą „Žodžiai kaip smėlis. Žvilgsniai“
* 2010 m. – Audrius Lelkaitis, už dokumentinį filmą „Vilniaus getas 2009“
* 2011 m. – Julija Šliažienė, už knygą „Nutolęs laikas“
* 2012 m. – Marytė Marcinkevičiūtė, už knygą "Valdas Adamkus - sporto žmogus"
* 2013 m. – Aldona Armalė, už knygą „Jonas Biržiškis. Nenuspėjami gyvenimo viražai"
* 2014 m. – Vilma Jankienė, už radijo laidų ciklą "Skriskime"
* 2015 m. – Svajūnas Sabaliauskas-Geladuonis, už knygą „Rūta Staliliūnaitė. Aš esu Barbora"
* 2016 m. – Juozas Kundrotas, už knygą „Būti ar atrodyti"
* 2017 m. – Jolanta Mažylė, už knygą „Žiniasklaidos atskaitingumas ir žurnalisto atsakomybė"
* 2018 m. – Dovydas Pancerovas už knygą „Kiborgų žemė“ 
* 2019 m. – Jonas Nekrašius už kultūrinių-istorinių straipsnių ciklus „Iškilieji šiauliečiai“ ir „Atkurtos Lietuvos šimtmečiui“, skelbtus „Šiaulių naujienose“
* 2020 m. – Rytis Sabas už nuotykinį istorinį romaną „Gaono kodas“
* 2021 m. – Aurelija Arlauskienė už dokumentinės prozos knygą „Operos legenda Irena Milkevičiūtė“
* 2022 m. – Audronė Kosciuškienė ir Justinas Lingis už filmų ciklą „Viltis abipus Atlanto“.
* 2023 m. – Vytautas Jonas Juška
* 2024 m. – Eldoradas Butrimas
* 2025 m. – Kotryna Lingienė

## Šaltiniai
Aldona Lapytė

**Aldona Lapytė** (g. 1928 m. sausio 25 d. Maskvyčie, Zarasų apskrityje, Dusetų valsčiuje) – psichiatrė, KMU docentė.

## Biografija
Baigė išraiškos šokio pradininkės Danutės Nasvytytės studiją-mokyklą. 1946 m. baigė Kauno mokytojų seminariją, 1953 m. – Valstybinį Kauno universitetą. 1962 m. apgynė disertaciją, darbo vadovas akademikas Olegas Kerbikovas (1907–1965).

1946-1948 m. Kauno darbo jaunimo gimnazijos mokytoja, 1953-1955 m. Respublikinės Kauno psichoneurologinės ligoninės gydytoja, 1955–1956 m. Kauno medicinos instituto (KMI) nervų ir psichikos ligų katedros ordinatorė. 5 metus dėstė Kauno P. Mažylio medicinos mokykloje. 16 metų dirbo respublikinėje Kauno psichiatrijos ligoninėje (skyriaus vedėja, vyriausiojo gydytojo pavaduotoja). 1973–1990 m. dirbo KMI Psichiatrijos, neurologijos ir neurochirurgijos katedroje. 1990-2001 m. Respublikinės Vilniaus psichiatrijos ligoninės konsultantė. VDU psichiatrijos dėstytoja.

Paskelbė per 40 mokslinių darbų, išleido psichiatrijos terminų žodynėlį, yra vadovėlio „Nervų ir psichinės ligos“ bendraautorė
Su med. dr. V.Mačiuliu tęsia vyro prof. Jono Šurkaus pradėtą psichiatrijos terminų žodyną.

Ištekėjusi, turi du vaikus. Vyras Jonas Šurkus (1919–1998), psichiatras. Sūnus Jonas Šurkus, toksikologas, Kauno medicinos universiteto klinikų gydytojas. Dukra Vilija Šurkutė, psichiatrė, dirbo Kauno psichiatrijos ligoninėje; rašo ir verčia psichiatrijos klausimais.

## Šaltiniai
Karužas

**Karužas** () – miestas pietvakarių Šveicarijoje. Išvystytas paslaugų sektorius.

## Istorija
Minimas nuo ankstyvųjų viduramžių.

## Sportas
* Étoile Carouge FC (futbolas)

## Galerija

Carouge Place du Marché.jpg
Carouge-Eglise-2009.jpg
Carouge Saint Joseph1.jpg
Carouge Place du Temple1.jpg
Carouge Place du Temple3.jpg
Carouge-Octroi-2009.jpg
Šo de Fonas

**Šo de Fonas** () – miestas vakarų Šveicarijoje, Juros kalnuose, pasienyje su Prancūzija. Po Ženevos ir Lozanos tai yra trečiasis pagal dydį šalies prancūzakalbis miestas. Išvystyta laikrodžių gamyba. Yra tarptautinis laikrodžių gamybos muziejus. Nuo 2009 m. įrašytas į  UNESCO pasaulio paveldo objektų sąrašą (kartu su Le Lokliu).

## Sportas
### Futbolas
* FC La Chaux-de-Fonds
* FC Étoile-Sporting
Chanonas Kučinskas

**Chanonas Kučinskas** (1897 m. Minsko gubernijoje – po 1940 m.) – Lietuvos žurnalistas, leidėjas.

## Biografija
Studijavo Novorosijske ir Vytauto Didžiojo universiteto Teisių fakultete.

Dirbo laikraščio „Echo“, „Lietuvos aidas“ redakcijose. 1929–1940 m. Kaune leido savaitraštį „Sekmadienis“. 

## Šaltiniai
Algis Gaižutis

**Algis Gaižutis**:

* Algirdas Gaižutis (g. 1941 m.), Lietuvos estetikas, menotyrininkas, kultūrologas, akademikas, profesorius, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas
*Algis Gaižutis (g. 1965 m.), marketingo dėstytojas, Lietuvos miško savininkų asociacijos veikėjas.
Vytautas Brilius

**Vytautas Brilius** (g. 1956 m. gegužės 12 d.) – kunigas, kanonistas, Vilniaus arkivyskupijos bažnytinio tribunolo teisėjas, Vilniaus šv. Teresės parapijos rezidentas, kanonų teisės daktaras.

## Biografija
Apgynė disertaciją, kanonų teisės daktaras.

1982 m. birželio 6 d. įšventintas kunigu.

Lietuvos upių gelbėjimo aljanso "Mėlynasis vingis" peticijos signataras.

## Šaltiniai
Grenchenas

**Grenchenas** – miestas šiaurės vakarų Šveicarijoje, Juros kalnų papėdėje, tarp Zoloturno ir Bylio. Oro uostas, dvi geležinkelio stotys. Išvystyta laikrodžių pramonė.

## Istorija

Įkurtas apie 1000 metus, kai čia pastatyta pilis. Miestas minimas nuo 1131 m.

## Sportas
* FC Grenchen (futbolas)
Njaja

**Njaja** ( „taisyklė, kanonas, logika“) – Indijos filosofijos srovė, viena iš šešių astikos ir hinduizmo filosofijos mokyklų. Njaja dar vadinama tarkašastra (įrodinėjimo ir argumentavimo mokslu), hetušastra (priežasčių mokslu). Njaja nustato pagrindines filosofinio disputo taisykles ir identifikuoja pagrindines diskusijos temas: siela, fizinis pasaulis, Dievas, išsivadavimas.

Njajos filosofijos mokykla kelią į laisvę ir tiesos pažinimą grindžia logika. Jos tikslas išsklaidyti klaidingą supratimą, kuri aptemdo sielas. Nors jie ir pripažįsta neginčijamą vedų autoritetą, tačiau savo pažinimo koncepciją grindžia nuo pirminio teksto nepriklausančiais principais. Njajos mąstytojai išsivadavimą laiko galutiniu gyvenimo tikslu, tačiau kartu pabrėžia ir akivaizdumo reikšmę tikrovės pažinimui. Anot jų, viską, išskyrus vedas, reikia vertinti kritiškai (abejoti ir diskutuoti). Tik tuo keliu einant galima pažinti tiesą.

Njaja susiklostė tarp III a. pr. m. e. ir II a. m. e. Svarbiausias veikalas – Gautamos „Njajasūtra“ (5 dalys, 528 sentencijos). Kiti svarbūs veikalai – „Njajasūtros“ komentarai: Vatsjajanos „Njajabhašja“ (II–V a.) Udjotakaros Bharatvajaus „Njajavartika“ (VI a.), Vačaspačio Mišros „Njajavartikatatparjatyka“ (IX a.).

XI a. susiklostė filosofinė sistema, vadinama naująja njaja (navja njaja), skirta daugiausia epistemologiniams klausimams. Gangešo traktate „Tatvačintamani“ (XII a.) itin išplėtota formalioji techninė logikos kalba.

Njaja postuluoja 16 kategorijų (padarthų):
* teisingo pažinimo būdai (pramana),
* teisingo pažinimo objektai (pramėja),
* abejonė (samšaja),
* tikslas (prajodžana),
* pavyzdys (drištana),
* pagrindimas (sidhanta),
* silogizmo (avajava) dalys,
* prieštaros gavimas (tarka),
* akivaizdumas (nirnaja),
* argumentuotas ginčas (vada),
* ginčas dėl laimėjimo (džalpa),
* argumentacija be kontrargumentų (vitanda),
* klaidinga argumentacija (hetvabhasa),
* apgaulingas įrodinėjimas (čala),
* paneigimas, neduodantis rezultatų (džati),
* ginčo pralaimėjimo pagrindas (nigrahasthana).

## Pažinimo šaltiniai
Njajos filosofijos atstovai manė, jog yra keturi pažinimo šaltiniai:
* pratjakša – suvokimas
* anumana – išvadų darymas
* upamana – palyginimas
* šabda – žodis (Vedos)

Njajos atstovai pažinimą nusako kaip objektų išskyrimą. Pažinimas galįs būti arba klaidingas, t. y. pagrįstas atmintimi, abejone, klaida ir prielaida, arba teisingas.

## Išnašos
Zoloturnas

**Zoloturnas** (, , , , ) – miestas šiaurės vakarų Šveicarijoje, prie Arės upės; kantono centras. Išlikę daug baroko pastatų, senasis arsenalas (dabar muziejus), pilis.

## Sportas
* FC Solothurn (futbolas)

## Šaltiniai
Krynsas

**Krynsas** (, šnek. k. *Chriens*) – miestas vidurio Šveicarijoje, į vakarus nuo Liucernos. Išlikusi viduramžių pilis

## Istorija

Minimas nuo 840 m.

## Sportas
* SC Kriens (futbolas)
Iverdonas

**Iverdonas** () – miestas vakarų Šveicarijoje, Juros kalnuose. Terminiai šaltiniai, išvystytas turizmas. Stovi XIII a. pilis, romėnų pilies liekanos, XVIII a. protestantų bažnyčia, mokslinės fantastikos muziejus (įkurtas 1976 m., vienintelis Europoje), teatras (nuo 1898 m.).

## Sportas
* FC Yverdon-Sport (futbolas)
Juozas Kuckailis

**Juozas Kuckailis** (1937 m. kovo 3 d. Taikūnuose, Leipalingio valsčius, Seinų apskritis – 2013 m. lapkričio 4 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, kraštotyrininkas.

## Biografija
1956 m. baigė Leipalingio vidurinę mokyklą. Mokėsi Klaipėdos jūreivystės mokykloje, 1963 m. baigė Kauno 2-ąją technikos mokyklą.

Dirbo Kauno F. Dzeržinskio staklių gamykloje. 1964 m. įstojo į tais metais Kaune atidarytą Vilniaus universiteto Humanitarinį fakultetą studijuoti žurnalistikos. 1966–1969 m. kaip neetatinis korespondentas bendradarbiavo laikraštyje „Kauno tiesa“. Rašė kultūros, pramonės temomis, spausdino literatūrinius bandymus, priklausė prie laikraščio „Kauno tiesa“ veikusiai Jaunųjų rašytojų sekcijai.

1966–1969 m. Kauno literatūros muziejaus mokslinis bendradarbis. 1969–1995 m. savaitraščio „Gimtasis kraštas“ redakcijos kultūros skyriaus vedėjas, 1973–1992 m. atsakingasis sekretorius, 1992–1995 m. vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas, kultūros skyriaus vedėjas. 1981 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakultete baigė žurnalistikos specialybę. 1996–2001 m. Lietuvos blaivybės draugijos laikraščio „Baltų ainiai“ redaktorius. Dirbdamas savaitraštyje „Gimtasis kraštas“ daugiausia rašė kultūros, Vakarų išeivijos, Rytuose gyvenančių lietuvių (tremtinių ir kt.) socialiniais, politikos klausimais.

## Bibliografija

* Genys margas, pasaulis dar margesnis: geografijos, istorijos, etnografijos, mitologijos, astronomijos mokslų žinių, įvairių ir įdomių gyvenimo faktų, paimtų iš plačiojo pasaulio, rinkinys. – Vilnius: Mintis, 1978. – 287 p.
* „Gimtojo krašto“ leidžiamo kalendoriaus sudarytojas, 1980–1987 m. (su kitais).
* „Tėviškės“ draugijos kalendorius, 1989. – Vilnius: Mintis, 1988. – 223 p.: iliustr.
* Karan išėjo vyrai… : Lietuvos kariuomenės savanorio kūrėjo atsiminimai / Juozas Mikelionis; spaudai parengė Juozas Kuckailis. – Vilnius: Kardas, 1998. – 61 p.: iliustr. – ISBN 9986-636-25-6
* Išėjo ginti brangios Tėvynės… : Leipalingio Pūščios partizanų dainos / 1954–1958 m. užrašė ir parengė spaudai Juozas Kuckailis. – Marijampolė: Ramona, 1999. – 171 p.: iliustr. – ISBN 9986-851-31-9
* Leipalingio kalendorius. – Marijampolė: Ramona, 1999; Vilnius: Asveja, 2000–2011.
* Žygiuojanti tauta: Lietuvos partizanų Dainavos apygardos Šarūno rinktinės vado Kariūno jaunystės dienų poezija ir proza / Benys Labėnas (Benediktas Labenskas); parengė Juozas Kuckailis. – Marijampolė: Ramona, 2000. – 157 p.: iliustr. – ISBN 9986-851-54-8
* Sentėvių dvasia liepsnoti: leipalingiečiai 1918–1923 m. kovose už Lietuvos laisvę ir nepriklausomybę. – Vilnius: Asveja, 2003. – 235 p. – ISBN 9955-464-44-5
* Dzūkai. – Vilnius: Asveja, 2006–2010.
** D. 1. – 218 p.: iliustr. – ISBN 9955-464-90-9
** D. 2. – 245 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-738-35-0
* Nutolę Leipalingio šimtmečiai, 1503–1944. – Vilnius: Asveja, 2013. – 367 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-738-49-7


## Šaltiniai
Bolu

**Bolu** – miestas šiaurės vakarų Turkijoje, pakeliui iš Stambulo į Ankarą, prie Bolu kalno. Provincijos centras. Yra XIV a. mečetė, miesto muziejus.

## Istorija

Graikų laikais vadinosi ***Bitinijus***, romėnų – ***Klaudiopolis***.

## Sportas
* Boluspor (futbolas)
Antanas Kubilius (1936)

**Antanas Kubilius** (1936 m. rugpjūčio 4 d. Čečeliuose, Subačiaus valsčiuje – 2024 m. gegužės 26 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, rašytojas, vertėjas. 

## Biografija
1955 m. baigė Kupiškio rajono Subačiaus geležinkelio stoties vidurinę mokyklą. Buvo įstojęs į Leningrado sukarintą gaisrininkų aukštąją mokyklą, bet jos nebaigė. 1958–1963 m. studijavo žurnalistiką Vilniaus valstybinio universiteto Istorijos-filologijos fakultete, žurnalistikos skyriuje.

1962–1971 m. dirbo laikraščio „Komjaunimo tiesa“ redakcijos kaimo jaunimo skyriuje, laiškų skyriuje, buvo studentų skyriaus vedėjas. 1971–1976 m. Valstybinio televizijos ir radijo komiteto radijo propagandos redakcijos vidaus politikos komentatorius. 1976–1996 m. buvo „Minties“ leidyklos „Gintaro“ istorinės literatūros redakcijos vedėjas. Vertė iš rusų kalbos.

Nuo 1970 m. buvo Lietuvos žurnalistų sąjungos narys.

## Bibliografija
* Pastabos praeities paraštėse: atsiminimai ir publikacijos. – Vilnius, 2009. – 143 p.: iliustr.
* Aidai iš gyvenimo šulinio: publicistinis romanas. – Vilnius, 2011. – 386 p. – ISBN 978-609-408-093-7
* Gyvenimas, ženklintas lemties: publicistinis romanas. – Vilnius, 2012. – 248 p. – ISBN 978-609-408-219-1
* Žurnalistinės praeities vingiai: autobiografinė apysaka. – Vilnius, 2013. – 219 p. – ISBN 978-609-408-361-7

## Šaltiniai
Palmira Krupenkaitė

**Palmira Krupenkaitė** (g. 1952 m. gruodžio 24 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistė, redaktorė.

## Biografija
1975 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakultete baigė žurnalistikos specialybę.

1976–1977 m. dirbo Vilniaus elektros matavimo technikos gamyklos laikraščio „Impulsas“ redakcijoje. 1977–1989 m. – žurnalo „Mokslas ir technika“ visuomenės mokslų skyriaus redaktorė. Nuo 1989 m. žurnalo „Už ir prieš“ atsakingoji sekretorė; 1991 m. žurnalas pasivadino „Taip ir ne“, 1993–1996 m. šio žurnalo vyr. redaktorė ir UAB „Už ir prieš“ direktorė. 1996–1999 m. žurnalo „Vadovo pasaulis“ vyr. redaktorė. Daugiausia rašė Lietuvos ir užsienio socialinėmis, ekonominėmis ir politinėmis temomis.  Vėliau laikraščio „Lietuvos žinios“ Užsienio žinių redakcijos redaktorė.

## Šaltiniai
Čanakalė

**Čanakalė** – miestas vakarų Turkijoje, prie Dardanelų sąsiaurio; provincijos centras. Uostas. Išvystyta maisto, keramikos, laivybos pramonė.

## Sportas
* Çanakkale Dardanelspor (futbolas)
Vetingenas

**Vetingenas** () – miestas šiaurės Šveicarijoje, kairiajame Limato upės krante. Geležinkelio stotis. Yra viduramžių vienuolynas, ilgiausias Europoje žuvitakis (600 m ilgio).

## Istorija

Minimas nuo 1045 m. XIII a. įkurtas garsus cistersų vienuolynas. 1847 m. nutiestas geležinkelis ir atidaryta stotis.

## Sportas
* FC Wettingen 93 (futbolas)

## Šaltiniai
Stokholmo katedra

**Stokholmo katedra** () arba *Didžioji Bažnyčia* yra seniausia bažnyčia Stokholmo senamiestyje; rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėta 1279 m.

Katedros interjero detalės − tai daugybė unikalių meno kūrinių; žinomiausi iš jų yra *Šv. Jurgio statula* ir *Drakonas*, Bernt Notkės (*Bernt Notke*) išdrožti iš medžio 1489 m. *Storkyrkan*, išvertus iš švedų kalbos, reiškia „didelė bažnyčia“. Tai yra Stokholmo katedra, kuri turi didelę nacionalinę ir religinę vertę. Švedų reformatorius Olausas Petri iš šios katedros pradėjo skleisti liuteronų mokymą ir joje vykdavo karališkosios ceremonijos. 1743 m. buvo pastatytas 66 m aukščio bokštas. Atliekant restauraciją 1908 m. buvo atidengtas gotikinis XV a. interjeras. Katedroje yra saugomi keli neįkainojami meno kūriniai.

Ši katedra − Švedijos karalių karūnavimo bei jungtuvių vieta.

## Nuorodos

*Stokholmo katedra  (anglų k.)
Boromaračatiratas II

**Boromaračatiratas II** ( g. ? – m. 1448 m.) – Sufanapumų dinastijos Ajutajos karalystės karalius, karaliaus Intaračo jauniausias sūnus.

1424 m. po karaliaus Intaračo mirties, vyriausieji du jo sūnus pešdamiesi dėl sosto žuvo ir sostą paveldėjo jauniausias jų brolis Trečiasis Čaofraja (Chao Sam Phraya), pasivadinęs karaliumi Boromaračatiratu II. Brolių žūties vietoje karalius pastatė dvi stūpas, kurios stovi iki šiol Vat Ratčaburanos (Wat Ratchaburana) teritorijoje.

1431 m. prasidėjo karas su khmerais. Karalius Boromaračatiratas II, po septinių mėnesių apsupties, užėmė Ankorą. Į Ajatują jis pasiėmė du khmerų princus su šeimomis: Frajakaeo (Phraya Kaeo) ir Frajatajų (Phraya Thai) ir daug belaisvių, taip pat parvežė daug šventų liūto ir buivolo atvaizdų. Kambodžos valdovu buvo paskirtas Boromaračatirato II sūnus, princas Intaburį (Inthaburi), kuris 1432 m. buvo nužudytas.

Ankoro užkariavimas atnešė į tajų buitį daug khmerų kultūros ir tradicijų.

1438 m. karalius Boromaračatiratas II pastatė Vat Maheijongo (Wat Maheyong) vienuolyną, o jo sūnus Ramesuenas buvo paskirtas Fitsanuloko valdytoju.

1442 m. karinė kompanija į Čiangmajų nebuvo sėkminga, karalius susirgo ir buvo priverstas su armija grįžti namo, o 1444 m. žygyje į šiaurę tajų armija užėmė Patajkasemą (Pathai Kasem) ir grįžo su 120 000 belaisvių.

1445 m. Ajatują pasiekė informacija, kad pietuose esantis Melakos sultonatas klesti ir dar nepriklauso Siamui. Karalius Boromaračatiratas II pasiuntė emisarą su laišku, reikalaudamas pasiduoti Ajatujos karalystei. Sultonas Muzafar Šahas atsisakė ir tajų armija puolė Melaką. Sultono skubiai mobilizuota armija sėkmingai atrėmė tajų puolimą.

Iki tol balzamuotą karaliaus Utongo kūną Boromaračatiratas II kremavo ir toje vietoje pastatė Vat Frašisanfeto (Wat Phra Sri Sanphet) stūpas ir šventyklą, kurioje buvo saugomi karaliaus Utongo pelenai. 1448 m. mirus Boromaračatiratui II, sosto paveldėtojas sūnus princas Ramesuenas, įsakė šventyklą perdaryti į Vat Frašisanfeto (Wat Phra Sri Sanphet) vienuolyną.

Karalius Boromaračatiratas II buvo vedęs princesę iš Sukotajaus, kurios vardas nėra žinomas.

## Išnašos

## Nuorodos
* Karalius Boromaračatiratas II 
* Ajutajos karalystės istorija
Vienybė (Latvijos partija)

**Vienybė** () – dešinioji Latvijos partija-susivienijimas. Įkurta 2010 m. kovo 6 d. Susivienijimą sudaro partijos Naujasis laikas, Piliečių sąjunga ir Draugija už kitokią politiką.
Ji buvo įkurta kaip atsakas kairiųjų Santarvės centrui.

## Šaltiniai
Morelija

**Morelija** () – miestas vidurio Meksikoje, Guajangareo slėnyje; Mičoakano valstijos sostinė. Netoli miesto eina Meksiko-Gvadalacharos greitkelis, yra plentas į Lasaro Kardenaso uostamiestį. Veikia *General Francisco J. Mujica* tarptautinis oro uostas.

## Istorija

Dabartinio miesto vieta gyvenama nuo VII a. ir tuo metu buvo veikiama Teotihuakano kultūros. XII a. slėnyje apsigyveno taraskanai. 1525–1526 m. slėnį užkariavo ispanai, buvo įsteigtos pranciškonų misijos. Gyvenvietė įkurta 1541 m. vicekaraliaus Antonijo de Mendosos ir tuomet vadinta *Nueva Ciudad de Mechuacan*. Vėliau gyvenvietė pervadinta į Guajangareo (*Guayangareo*) ir 1545 m. gavo miesto statusą, tada gavo Valjadolido vardą. Miestas ilgą laiką konkuravo su gretimu Pacukaro miestu dėl valstijos sostinės titulo (jį gavo 1580 m.). XVII a. mieste vyko didelės statybos – pastatyta katedra, akvedukas, įvairios bažnyčios ir vienuolynai. XIX a. pr. mieste vyko Meksikos išsivadavimo karas. 1828 m. miestas pervadintas į Moreliją pagal vieną iš revoliucionierių Chosė Marija Morelosą.

## Paveldas

Morelija žymi savo gausiu kolonijiniu architektūros paveldu. Svarbiausi pastatai susitelkę miesto centre, aplink centrinę aikštę. Šalia stovi barokinė miesto katedra; dabartinis pastatas baigtas statyti ir pašventintas 1705 m. Miesto įžymybė – 1657 m. pastatytas akvedukas. Kiti svarbūs pastatai: Teisingumo rūmai, kultūros namai (dabar Mičoakano institutas; įkurti vienuolyno, pastatyto 1619 m., pastate), Morelijos oranžerija (3400 orchidėjų rūšių), Mičoakano regioninis muziejus (įkurtas 1886 m., baroko stiliaus), Valstijos muziejus (įkurtas 1986 m. viloje, pastatytoje XVIII a.), Kolonijinio meno muziejus (įkurtas XVIII a. viloje, turi gausią indėnų, kolonistų meno dirbinių nuo pat XVI a. kolekciją), Moreloso tėviškė (namas, kuriame 1765 m. gimė Chosė Marija Morelosas, baroko stiliaus, atstatytas XX a. vid.), kaukių muziejus (eksponuojamos daugelio Meksikos indėnų tautų kaukės).

1991 m. Morelijos senamiestis įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.


Image:CatedralDeMorelia.jpg|Miesto katedra
File:Morelia4.jpg|Akvedukas
Image:Casa de las Artesanías de Michoacán 001.jpg|Kolonijinio meno muziejus
Nacionalinis susivienijimas (Latvija)

**Nacionalinis susivienijimas** (, **NA**) – Latvijos konservatyvi ir populistinė politinė partija. Įkurta kaip dešiniųjų partijų susivienijimas 2010 m. susijungus „Tėvynei ir Laisvei/LNNK“ su „Viską Latvijai!“. Priežastis – atsisakymas įsijungti į partiją „Vienybė“. 2011 m. liepą tapo viena politine partija, kuriai vadovavo Gaidis Bērziņš ir Raivis Dzintars.

## Rinkimai
### Saeima

### Europos Parlamentas

## Išnašos
Koiba

**Koiba** () – sala Ramiajame vandenyne, prie vakarinių Panamos krantų, didžiausia Centrinėje Amerikoje. Priklauso Panamos Veragvaso provincijai.

Salos plotas 2701 km². Šiaurėje ir pietryčiuose būdingos lygumos, likusioje dalyje vyrauja ~200 m aukščio kalvos. Tik centre paviršius iškyla iki 416 m (Torės k.). Klimatas tropinis, vidutinė metinė oro temperatūra 26 °C, metinis kritulių kiekis 3500 mm. Gausu trumpų upių (ilgiausia – Negras, 20 km).

Beveik visą salą dengia pirmykštis miškas, pasižymintis didele bioįvairove. Čia aptikta apie 1450 induotinių augalų rūšių, tarp dažniausiai sutinkamų – tikrasis kapokmedis, panaminė sterkulija, išlakusis anakardis, gvianinė karapa ir kt. Taip pat suskaičiuotos 36 žinduolių, 147 paukščių, 39 roplių ir varliagyvių rūšys. Yra kelios endeminės rūšys, nemažai retų (pvz., raudonoji ara). Salos pakrantės ir aplinkiniai vandenys pasižymi gausia vandens gyvūnų įvairove.

1919–2004 m. Koibos saloje veikė kalėjimas. Jį uždarius netrukus įkurtas Koibos nacionalinis parkas, o 2005 m. jis įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Ordu

**Ordu** – miestas šiaurės Turkijoje, prie Juodosios jūros; provincijos centras. Išvystyta maisto pramonė (ypač lazdyno riešutų), Boztepės armėnų cerkvė, Bolamano pilies griuvėsiai, Jasono kyšulys.

## Sportas
* Orduspor (futbolas)
Rizė

**Rizė** – miestas šiaurės rytų Turkijoje, prie Juodosios jūros; provincijos centras. Išvystytas žemės ūkis. Yra universitetas (nuo 2006 m.).

## Ekonomika

Istoriškai Rizėje auga apelsinai, tačiau po to, kai jų derlius XX a. pradžioje buvo sunaikintas, buvo atsisakyta jų auginimo. Vietovėje taip pat yra pagaminami maži mangano kiekiai.

Rizės ekonominė struktūra yra paremta jos geografine vieta. Rizė yra kalnuotas miestas, dėl to pramonės vystymasis yra sudėtingas ir nepraktiškas. Dėl oro ir traukinių tranzito trūkumo, dauguma prekių yra atgabenamos sunkvežimiais arba laivais, dėl to eksportas ir importas yra sudėtingi. Rizės pagrindinis prekybos partneris yra Trabzonas, labiausiai išsivystęs miestas šiauriniame Juodosios jūros regione. Rizės pagrindiniai eksportai yra paremti agrikultūra: arbata ir kiviai yra populiariausios prekės.

## Sportas
* Çaykur Rizespor (futbolas)

## Šaltiniai
Sirtas (Turkija)

**Sirtas** – miestas pietryčių Turkijoje; provincijos centras. Gyvena ne tik turkai, bet ir kurdai bei arabai. Stovi Didžioji mečetė (*Ulu Cami*, nuo 1129 m.). Išvystyta tekstilės pramonė.

## Sportas
* Siirtspor (futbolas)
Bransviko pusiasalis

**Bransviko pusiasalis** () – pusiasalis Pietų Amerikos žemyno pietinėje dalyje, Čilės teritorijoje (Magelano ir Čilės Antarktidos regionas). Ilgis šiaurės-pietų kryptimi 115 km, plotis nuo 16 km šiaurėje iki 80 km pietuose. Užima apie 6300 km² plotą. Pietuose pusiasalis užsibaigia Frovardo kyšuliu (piečiausia žemyno vieta). Iš rytų ir pietų pusiasalį juosia Magelano sąsiauris, skiriantis nuo Ugnies Žemės salyno. Vakaruose Otvėjaus užutėkis skiria nuo Riesko salos.

Bransviko pusiasalio šiaurės rytuose yra Punta Arenaso miestas.
Sivasas

**Sivasas** – miestas vidurio Turkijoje, prie Kyzylyrmako upės; provincijos centras. Geležinkelio stotis. Išvystyta metalo, cemento, plytų, vilnos ir medvilnės pramonė.

## Istorija

Iki viduramžių vadinosi ***Sebastija***.

## Sportas
* Sivasspor (futbolas)
* Nausasis „4 Eylül“ stadionas
Aleksandras Kurnajevas

**Aleksandras Kurnajevas** (; g. 1985 m. liepos 1 d.) – Rusijos futbolininkas, žaidžiantis FK Žalgiris Vilnius komandoje saugo pozicijose.

Sankt Peterburgo „Zenit“ akademijoje užaugęs ir šios ekipos dublerių gretose rungtyniavęs A. Kurnajevas pastaruosius trejus metus žaidė Rusijos I lygos Sankt Peterburgo „Dinamo“ klube.

2005 metais jis žaidė Rostovo prie Dono „SKA“, 2006 metais – Lukovicų „Spartak“, 2007–2008 metais – Vologdos „Dinamo“ ekipose. 2011 m. vasarį pasirašė kontraktą su Vilniaus "Žalgirio" komanda. Komandoje debiutavo 2011 m. kovą jau pirmose sezono rungtynėse su FBK Kaunas ekipa. Prieš 2012 m. sezoną sutartis abipusiu sutarimu buvo nutraukta. ir žaidėjas išvyko į trečios pagal stiprumą Rusijos lygos klubą - FK Pskov 747.

## Išnašos

## Nuorodos
*
Virginija Krivickienė

**Virginija Krivickienė** (1952 m. kovo 20 d. Raišaičiuose, Plungės rajone – 2023 m. rugpjūčio 28 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistė, pedagogė.

## Biografija
1970 m. baigė Plungės 3-ąją vidurinę mokyklą, 1975 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakultete – žurnalistikos specialybę.

1975–2005 m. Vilniaus universiteto Žurnalistikos katedros dėstytoja. Skaitė radijo žurnalistikos speckursą: radijo žurnalistikos istoriją, žanrus ir kt. 1995–1997 m. Lietuvos žurnalistikos centro programų koordinatorė. 1997–2005 m. – žurnalo „Mano ūkis“ priedo „Ekonomika“ redaktorė, o nuo 2005 m. – Lietuvos Respublikos žemės ūkio ministerijos Visuomenės informavimo skyriaus vyriausioji specialistė.

Bendradarbiavo Lietuvos radijo laidose „Radijas šeimai“, Sveikata, programose vaikams ir moksleiviams. Nuo 1995 m. per Lietuvos radijo 2-ąją programą pradėjo naują tiesioginę psichologinių pašnekesių laidą „Pašnekesiai apie tave ir kitus“. Paskelbė publikacijų Lietuvos radijo istorijos klausimais.  Žurnalistikos enciklopedijos straipsnių autorė.

## Šaltiniai
Stanislovas Kriaučiūnas

**Stanislovas Kriaučiūnas** (g. 1939 m. spalio 14 d. Rojūnuose, Panevėžio apskritis) – Lietuvos žurnalistas.

## Biografija
1965 m. baigė Vilniaus tarybinę partinę mokyklą.

Nuo 1965 m. Panevėžio rajono laikraščio „Tėvynė“ redakcijos žemės ūkio skyriaus vedėjas, vėliau – skyriaus redaktorius. Daugiausia rašė žemės ūkio ekonomikos, kaimo žmonių gyvenimo, permainų žemės ūkyje temomis. Apybraižų bei pasakojimų apie kaimo žmones, straipsnių aplinkos apsaugos, ekologijos temomis išspausdino laikraščiuose „Tiesa“, „Ūkininko patarėjas“, „Valstiečių laikraštis“, žurnaluose „Švyturys“, „Mūsų gamta“, „Šluota“. 

## Įvertinimas
* 1974 m. – Vinco Mickevičiaus-Kapsuko premija.

## Šaltiniai
Vanas (Turkija)

**Vanas** – miestas pietryčių Turkijoje, prie Vano ežero; provincijos centras. Yra oro uostas. Universitetas.

Šiose vietose atsirado Vano katės veislė.
## Istorija
Vano apylinkės gyvenamos nuo 5 tūkst. pr. m. e. Vanas vadinosi *Tušpa* ir buvo Urartijos sostinė IX a. pr. m. e. Čia rasti VIII-VII a. pr. m. e. dantiraščio įrašai. Behistuno įrašai, iškalti Darijaus I įsakymu, šalį vadino *Urartu* babiloniečių kalba ir *Armėnija* persų kalba. Pavadinimas „Vanas“ kilo iš urartų kalbos *Biaina*.

Regioną valdė Orontidai VII a. pr. m. e. ir susigrąžino persai VI a. pr. m. e. viduryje.

## Sportas
* Belediye Vanspor (futbolas)
Jozgatas

**Jozgatas** – miestas vidurio Turkijoje, apie 200 km į rytus nuo Ankaros; provincijos centras. Išvystyta maisto, tekstilės pramonė. Yra archeologijos muziejus, etnografijos muziejus, terminiai šaltiniai.

## Sportas
* Yimpaş Yozgatspor (futbolas)