open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kaibūčiai

**Kaibūčiai** – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 21 km į šiaurės rytus nuo Merkinės, Dainavos girioje, netoliese plento , prie posūkio Burokaraistėlėn.

## Etimologija
Pavadinimas greičiausiai kilęs iš nepaliudyto asmenvardžio **Kaibūtis, Keibūtis* (plg. Anykščių krašte užrašytas pavardes *Keibỹs, Keibà, Keĩbas*). Jo kilmė būtų nelabai aiški, galbūt iš menkai paliudyto veiksmažodžio *keĩbti* („jungti“ ← kìbti), tačiau galima traktuoti ir kaip dviskiemenį asmenvardį iš šaknų *kei-* („keisti“) ir *būt-* („būti“).

## Istorija
XIX a. pab. kaimas pateko į Trakų apskritį, buvo 6 namų ūkiai.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kaidonėliai

**Kaidonėliai** – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Sužionių, prie kelio , taip pat atsišakoja kelias į Dvailinius. Į pietus nuo kaimo teka Kirnė. Yra autobusų stotelė.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kaidonėlių Malūnas

**Kaidonėlių Malūnas** – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 3 km nuo Sužionių.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kaimalė

**Kaimale** vadinamos gyvenvietės Kelmės rajone:

* Liolių seniūnijoje;
* Tytuvėnų seniūnijoje:
** kaimas,
** viensėdis.
Kaimalė (Lioliai)

**Kaimalė** – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 3 km į pietryčius nuo Gailių, 6 km nuo Liolių.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kaimalė (Kiaunoriai)

**Kaimalė** – buvęs viensėdis Kelmės rajono savivaldybėje, 7 km nuo Kiaunorių. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kadriškės

**Kadriškės** – kaimas Vilniaus miesto savivaldybėje, į pietryčius nuo Grigiškių, dešiniajame Vokės krante.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kaimelė (reikšmės)

**Kaimele** vadinama:

* Kaimelė, kaimas Raseinių rajone;
* Romainių Kaimelė, kaimas Kauno rajone;
* Padubysio piliakalnis Raseinių rajone.
Kaimeliai

**Kaimeliai** – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 6 km į pietryčius nuo Lazdijų, Galsto ežero pakrantėje. Keliai į Šulnelius, Neravus. Paežerėje rastas Kaimelių kapinynas (datuojamas XVII–XVIII a.).

## Etimologija
Priesagos *-el-* vedinys iš žodžio *[[kaimas|káimas]]* ʻvalstiečių gyvenvietė, sodžius, sodaʼ.

## Istorija

XIX a. pab. kaimas priklausė Seinų apskrities Alnų valsčiui, Lazdijų parapijai.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kaimenka

**Kaimenka** – viensėdis Širvintų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Čiobiškio. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Konstantinas Kregždė

**Konstantinas Kregždė** (1896 m. liepos 1 d. Lyglaukiuose, Biržų valsčius – 1947 m. kovo 26 d. Kaune) – Lietuvos mokytojas, žurnalistas, kooperatininkas.

## Biografija
1923–1926 m. Lietuvos Antrojo ir Trečiojo Seimų narys nuo Valstiečių liaudininkų.

Žmona tautodailininkė, audėja Olga Užunarytė-Kregždienė (1912–2002 m.), sūnus inžinierius, radijo sportininkas Algis Kregždė.

## Šaltiniai
Kairionys (Širvintos)

**Kairionys** – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 7 km nuo Žemųjų Viesų. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kaimiškis

**Kaimiškis** – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 6 km į rytus nuo Panevėžio centro, Juostos pakrantėje, prie kelio .

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kaireliai (Rokiškis)

:: *Apie kaimą Pakruojo rajone žr. [[Kaireliai]]*.

**Kaireliai** – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 6 km į rytus nuo Lukštų. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kairiškė (Vidiškės)

**Kairiškė** – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 5,5 km į šiaurės rytus nuo Vidiškių. Sunykęs.

## Etimologija
Priesagos *-iškė* vedinys iš asmenvardžio *[[Kairys|Kairỹs]]*.

## Istorija
XIX a. pab. buvo Kairiškių palivarkas Švenčionių apskrities Daugėliškio valsčiuje, 1865 m. priklausė Znoskų giminei.

Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai, Vilniaus vaivadijai, Švenčionių apskričiai. Priklausė Kazokinės dvarui. Sovietmečiu priklausė Vidiškių apylinkei.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kairiškė (Švenčionys)

**Kairiškė** – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurės vakarus nuo Adutiškio.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kairiškėlės

**Kairiškėlės** – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, esantis 8 km į pietvakarius nuo Žiežmarių. 

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Kairiškėlėse 1924 m. liepos 25 d. gimė filologas, spaudos darbuotojas, vertėjas Vytautas Visockas.

## Šaltiniai
Kairiškės

**Kairiškės** – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 6 km į pietvakarius nuo Žiežmarių, išsibarstęs į pietus nuo kelio . Keliai į Pridotkus, Kovaičius, Bulotus. Yra kapinės, paminklas Lietuvos partizanams.

## Istorija
Kaime rasti du akmeniniai kirviai.

1560 m. Kairiškių kaime buvo 17 sodybų ir 17 valakų žemės. Apie 1582 m. Steponas Batoras Bogdanui Oginskiui dovanojo Kairiškių dvarą. 1744 m. Žiežmarių parapijos gyvenviečių sąraše minimos Didžiosios Kairiškės ir Mažosios Kairiškės. 1859 m. minima kaime veikusi karčema.

1917 m. įsteigta Kairiškių pradžios mokykla. 1922 m. kaimas išskirstytas į vienkiemius.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kaišiadorėliai

**Kaišiadorėliai** – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 2 km į pietus nuo Gudienos, šalia geležinkelio ir kelio . Kaime yra Kaišiadorių kolumbariumas.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kairiškė (Dūkštas)

**Kairiškė** – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 5 km į vakarus nuo Dūkšto.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kairiškė

**Kairiške** vadinami kaimai:

* Ignalinos rajone:
** Dūkšto seniūnijoje,
** Vidiškių seniūnijoje;
* Raseinių rajone;
* Švenčionių rajone.
Kajackai

**Kajackai** – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, 13 km nuo Višakio Rūdos. Teka Judreika (Jūrės intakas).

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kajackaraistis

**Kajackaraistis** – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, 13 km nuo Višakio Rūdos.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kajackiškė

**Kajackiškė** – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, 5 km nuo Purviniškės. Technikos paminklas Kajackiškės geležinkelio tiltas.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kajetoniškės

**Kajetoniškės** – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 3 km nuo Paluknio, prie Luknos upės. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kajotai

**Kajotai** (*Kajatai*) – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 11 km į šiaurės rytus nuo Naujojo Daugėliškio, 5 km į pietryčius nuo Mažėnų. Vakaruose telkšo Raibenių ežeras. Keliai į Triklotiškę, Baikelius, Pupinius, Mateikiškę.

## Etimologija
Pavadinimas kilęs nuo asmenvardžio *Kajotas*.

## Istorija

XIX a. pab. kaimas įėjo į Novoaleksandrovsko apskritį, Vidžių valsčių. XX a. pr. minima Kajotų karčema. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Vidžių valsčius).

Sovietmečiu priklausė Šiūlėnų apylinkei.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kakliniškės

**Kakliniškės** – kaimas Elektrėnų savivaldybėje, 1 km į šiaurės vakarus nuo Elektrėnų, greta magistralės . Yra kapinaitės.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kakoniškė (Kražiai)

**Kakoniškė** – buvęs kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 5 km nuo Kletiškės.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kakūnai

**Kakūnai** – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Karsakiškio, Lėvens kairiajame krante, abipus Panevėžio–Daugpilio kelio. Pietvakariniu pakraščiu teka Pietupis, ties jo žiotimis yra valstybės saugomas kultūros paminklas – Pagiegalos kapinynas.

Lėvens pakrantėje auga valstybės saugomas gamtos paveldo objektas – Kakūnų ąžuolas. Nuo 2021 m. veikia Hortenzijų parkas; prie įvažiavimo į parką stovi paminklinis akmuo 1863 metų sukilimo mūšiams atminti.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kalamoniškis

**Kalamoniškis** – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 6 km į pietryčius nuo Obelių.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kalėdiškiai

**Kalėdiškiai** – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 5 km į pietus nuo Kučiūnų, prie Zapsės upelio, šalia Lietuvos ir Lenkijos valstybių sienos. Į vakarus nuo kaimo telkšo Balandis, dunkso Kučiūnų miškas. Pro kaimą eina kelias  (toliau – į Berznyką Lenkijoje).

## Etimologija
Kaimo pavadinimas vedamas iš asmenvardžio *[[Kalėda|Kalėdà]]*.

## Istorija

XIX a. pab. kaimas priklausė Seinų apskrities Veisiejų valsčiui, Berznyko parapijai.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kalėdonys

**Kalėdonys** – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 3 km į pietryčius nuo Vydenių, Kalėdonių miške. Keliai į Krivilius, Riliškius.

## Etimologija
Pavadinimas kilęs iš asmenvardžio *Kalėdà* (blrs. ir ). Ši pavardė greičiausiai kilusi nuo šventės pavadinimo arba taip vadintų dovanų rinkėjų, elgetų *kalėdótojų, kalėd̃ininkų*.

## Gyventojai

Pagal lenkų valdžios 1921 m. atliktą surašymą kaime gyveno 61 žmogus, iš kurių 57 užsirašė lietuviais ir 4 lenkais.

## Šaltiniai
Kalėnai (Varėna)

**Kalėnai** – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 3 km į rytus nuo Žilinų, prie Graužinės upelio, netoli Lieluko ežero. Aplink plyti miškeliai.

## Etimologija
Vietovardis greičiausiai asmenvardinis. Panašiausia apylinkėse už fiksuota pavardė *Kaliū́nas*, kildinama iš gudiškos *Калун* bei rusų *Калунов*. Visgi, atsižvelgus į rusiškuose šaltiniuose minimą formą *Каланцы*, labiau tikėtina, kad vietovardis jau perdirbtas, o jo pirminė forma galėjusi būti **Kalančiai* (plg., Dzūkijoje populiarios pavardės *Kalantà, Kalantõjus, Kalanãvičius*).

## Istorija
XIX a. pab. kaimas pateko į Trakų apskrities Valkininkų valsčių.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Rimgailiai

:: *Apie kaimą Raseinių rajone žr. [[Rimgailai]]*.

**Rimgailiai** – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 8 km į šiaurės vakarus nuo Biržų, prie kelio Šlepščiai–Juostaviečiai.

## Istorija

Rimgailiai istorijos šaltiniuose paminėti 1596 m. gruodžio 5 d.

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kalendiškės

**Kalendiškės** – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Daneikių. Šalia telkšo ežeras Šekšys.

## Istorija

## Gyventojai

## Šaltiniai
Los Rioso regionas

**Los Rioso regionas** (), „Upių regionas“ – regionas centro-pietinėje Čilės dalyje. Ribojasi su Araukanijos regionu šiaurėje, su Los Lagoso regionu pietuose ir Argentina (Neukeno provincija) rytuose. Iš vakarų skalauja Ramusis vandenynas. Administracinis centras – Valdivija.

## Geografija

Centrinę regiono dalį užima Vidurio Čilės slėnis. Vandenyno pakrantėje plyti aukštumos (Čilės pakrantės kalnagūbris), o rytuose iškilę Andų kalnai. Juose yra du ugnikalniai – Viljarika ir Močas-Čoshuenkas. Kalnuose gausu ežerų (Pangipuljis, Kalafkenas, Rinjihuė, Rankas ir kt.), duodančių pradžią trumpoms, bet vandeningoms upėms (Valdivija, Kaljė-Kaljė, Buenas, San Pedras). Veši Valdivijos drėgnieji miškai.

## Administracinis skirstymas

Regonas padalintas į 2 provincijas:
* Valdivijos provincija (Valdivija)
* Ranko provincija (La Unjonas)


Image:Lago Huishue. 2.jpg|Huishuės ežeras kalnuose 
Image:CorralFort.JPG|Valdivijos fortas Koralyje
Image:Cerro Oncol-lluvia.jpg|Lietaus miglos apgaubtas Onkolio kalnas Pakrantės kalnagūbryje


## Šaltiniai
Ripeikiai

**Ripeikiai** – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurės vakarus nuo Biržų, į vakarus nuo kelio .

## Istorija

1874 m. Ripeikiuose išgręžtas 142,5 m gylio gręžinys, pirmasis kiek gilesnis gręžinys Lietuvoje. XX a. pradžioje čia buvo Ripeikių dvaras.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės

Ripeikių dvare gimė operos solistas Antanas Sprindys (1907–2004).

## Šaltiniai
Arakaniečiai

**Arakaniečiai** arba **rachinai** () – etninė grupė, gyvenanti Mianmare ir Bangladeše. Jie koncentruojasi istoriniame Arakano regione, kuris apima Mianmaro Rachinų valstiją ir Bangladešo Čitagongo sritį. Mianmare sudaro apie 4 % šalies gyventojų. Bangladeše arakaniečiai dar vadinami **mogh**, **magh** ir **marma**.

Arakaniečiai kalba mjanmų kalbos dialektu, tačiau dėl skirtingos nei mjanmai tapatybės ir istorijos laikomi atskira etnine grupe. Svarbiausias jų dialekto požymis – išlaikytas garsas /r/, kuris standartinėje mjanmų kalboje tariamas kaip /j/.

## Kilmė ir istorija

Pagal liaudies tradiciją ir tam tikrus nacionalistų teiginius, arakaniečiai laikomi seniausiais krašto gyventojais, jau IV tūkst. pr. m. e. sukūrusiais Arakano karalystę. Tačiau lingvistiniai ir istoriniai tyrimai parodo, jog kaip etninė grupė arakaniečiai formavosi tik nuo X a. Tuomet dabartinių mjanmų protėviai užkariavo Iravadžio slėnį, perėjo Arakano kalnagūbrį ir apgyvendino Arakano krantą. Iki tol čia gyveno nežinomos kilmės induizuota tauta, kuri susimaišė su naujaisiais ateiviais, perėmė jų kalbą.

Nuo to laiko arakaniečiai vystėsi izoliuotai nuo mjanmų ir perėmė valdymą Arakano karalystėje: čia egzistavo Lemro ir Mrauku laikotarpiai, sietini su vienu didžiausių Arakano suklestėjimų. Tuo metu arakaniečiai garsėjo kaip piratai, siaubę Bengalijos įlankos pakrantes, o jų sausumos armijos buvo nužygiavę iki Dakos. Nuo XVII a. vidurio šiaurinė arakaniečių teritorijų dalis atiteko Bengalijai, ir istorinis kultūrinis regionas buvo padalintas į dvi dalis – šiaurinę ir pietinę. Nuo tada jos vystėsi atskirai.

Bengalijoje prasidėjo jų nutautinimo procesas ir greitas musulmonų bengalų apgyvendinimas, kuris tęsiasi iki šiol. Čia arakaniečiai yra vadinami magh, marma.

Pietiniai arakaniečiai nepriklausomybę išlaikė iki 1784 m., kai mjanmų Konbaungų dinastijos armija užpuolė Arakano sostinę Mrauku. Invazija nulėmė pietinės istorinio Arakano dalies prijungimą prie Mianamaro. Tuo metu iš šalies buvo išvežta daugybė meno kūrinių, sugriauta architektūros paminklų, išžudyta vietos gyventojų, didelė dalis jų paversti vergais ir išvežti į Iravadžio slėnį. Arakaniečiams pradėjus partizaninį pasipriešinimo judėjimą, jis sukėlė įtampą tarp Britų Indijos ir tuometinio Mianmaro. 1826 m. įvykus Pirmajam anglų-Mianmaro karui, arakaniečių teritorijos atiteko Britų Indijai. Po Birmos nepriklausomybės paskelbimo 1948 m. Arakanas tapo Mianmaro dalimi. Arakaniečių separatizmas vis dar egzistuoja, ir 1974 m. buvo pasiektas Rachinų valstijos sukūrimas.

## Kultūra
Dauguma arakaniečių yra budistai, išpažįstantys Theravados atšaką. Tuo ir savo kalba jie skiriasi nuo Arakano musulmonų rohinjų.

## Etniniai pogrupiai Mianmare
Oficialiai Mianmaro vyriausybė arakaniečius pripažįsta kaip vieną iš aštuonių „nacionalinių etninių rasių“, ir ją oficialiai sudaro 7 etnianiai pogrupiai:
* **Tikrieji rachinai**
* **Kameinai** (*kamein*)
* **Keu** (*kew*)
* **Mji** (*myi*)
* **Daingnetai** (*daingnet*)
* **Maramagjai** (*maramagyi*)
* **Mro**
Maulės regionas

**Maulės regionas** () – regionas centrinėje Čilės dalyje. Ribojasi su O’Higinso regionu šiaurėje, su Njublės regionu pietuose ir Argentina (Mendosos provincija) rytuose. Iš vakarų skalauja Ramusis vandenynas. Administracinis centras – Talka.

## Geografija

Centrinę regiono dalį užima Vidurio Čilės slėnis. Vandenyno pakrantėje driekiasi neaukštas Čilės pakrantės kalnagūbris), o rytuose iškilę Andų kalnai (aukštis iki 4101 m, Peteroa ugnikalnis). Iš Andų ledynų išteka trumpos, bet vandeningos upės – Matakitas, Maulė, Tenas, Lonkomilija, Ačibuenas. Įkurtas Radal Siete Tasaso nacionalinis parkas.

## Administracinis skirstymas

Regonas padalintas į 4 provincijas:
* Kaukeneso provincija (Kaukenesas)
* Kuriko provincija (Kuriko)
* Linareso provincija (Linaresas)
* Talkos provincija (Talka)


Image:Lago Colbún.jpg|Kolbuno ežeras
Image:Piedra de la Iglesia.jpg|„Bažnyčios Akmuo“ Konstitusjono pakrantėje
Image:Catedral de Linares Imagen 008.jpg|Linareso katedra


## Šaltiniai
Totoriai (Biržai)

**Totoriai** (arba ***Tatoriai***) – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 9 km į šiaurės vakarus nuo Biržų, prie kelio .

## Etimologija

Kaimo pavadinimas kilo nuo XVII a. apylinkėse apgyvendintų totorių samdinių, saugojusių Biržų kunigaikštystės šiaurines sienas.

## Istorija

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai
Sidabriškiai

**Sidabriškiai** – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 10 km į vakarus šiaurės rytus pietryčius nuo Biržų, į rytus nuo kelio . 

## Istorija

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai
Ruoliškis

**Ruoliškis** – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės rytus nuo Biržų, prie kelio Biržai–Parovėja, į vakarus nuo Ruoliškio ežero.

## Istorija

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai
Skamarakai

**Skamarakai** – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 12 km į pietus nuo Biržų, į rytus nuo kelio .

## Etimologija

Kaimo vardas tikriausiai yra asmenvardinės kilmės, nuo pavardės Skamarakas. Pastaroji yra kilusi iš slavų kalbų ( – „skomorochas, viduramžių teatro aktorius“), nors kaip toks žodis atsirado slavų kalbose – neaišku.

## Istorija

Skamarakai Vabalninko parapijos sodžių sąraše paminėti 1695 m.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kalevai

**Kalevai** – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 10 km į šiaurės vakarus nuo Pakruojo, Mūšos kairiajame krante, priešais Gedžiūnų mišką. Pro kaimą eina kelias , atsišakoja kelias . Išlikusios senosios kaimo kapinaitės. Pakelėje stovi kryželis Vytautui Didžiajam.

## Gyventojai

## Galerija

Mūša netoli Kalevų.JPG|Mūša netoli Kalevų
Kalevai.JPG|Kalevai iš rytų
Kalevai, kapinaitės.JPG|Kalevų kapinaitės
Kalevų kapinaičių tvora.JPG|Akmeninė Kalevų kapinaičių tvora
Kalevai, kryželis.JPG|Pakelės kryžius Vytautui


## Šaltiniai
Skriaudupis (Biržai)

**Skriaudupis** – viensėdis Biržų rajono savivaldybėje, 9 km į pietryčius nuo Biržų. 

## Istorija

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kalgraužiai

**Kalgraužiai** – kaimas Kretingos rajono savivaldybės šiaurės vakarinėje dalyje, 7 km į šiaurės vakarus nuo Darbėnų ir 4 km į pietvakarius nuo Laukžemės.

## Geografija

Įsikūręs Šventosios girininkijos (Kretingos miškų urėdija) Kalgraužių miške, abipus Šventosios upės. Pietinė kaimo dalis priklauso Palangos miestui. Abi dalis jungia Kalgraužių tiltas. Į šiaurę nuo Būtingės yra Kalgraužių kapinės.

## Istorija

XVII a. Laukžemės dvaro miško plėšininėje žemėje susiformavo vienkieminis *Kalgraužių* užusienis. Šalia jo 1827 m. pastatyta medžioklės vila–palivarkas, priklausęs grafams Pliateriams.

1923 m. kaime buvo 12 sodybų, o dvaras sudarė vieną ūkį. Lietuvos žemės reformos metu palivarkas išparceliuotas, jo žemėje įkurtas Aušrakaimio kaimas. Šiaurinė žemių dalis buvo pavadinta Malūnkiemiu. Buvusioje Kalgraužių dvaro sodyboje įsikūrė Kretingos miškų urėdijos Šventosios girininkija.

### Ralistų žūtis

1980 m. birželio 13 d. Šventosios (Kalgraužių) miške, kelio Laukžemė–Kalgraužiai–Šventoji posūkyje žuvo ralio lenktynininkai Arūnas Adomėnas (1955-1980), Faustas Abromas (1961-1980) ir Gintaras Taunys (1958-1980). Nelaimė įvyko ralistų automobiliui susidūrus su autobusu. Žūties vietoje pastatytas atminimo akmuo.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Rimantas Antanas Kviklys, miškininkas, Kretingos rajono savivaldybės Garbės pilietis, Vytauto Didžiojo ordino medalio kavalierius.

## Šaltiniai
Kalikstiškės

**Kalikstiškės** – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 6 km į pietryčius nuo Maišiagalos.

Buvęs viensėdis, 2025 m. paskelbtas kaimu.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kalininkai (Žemaičių Naumiestis)

**Kalininkai** – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 6 km nuo Žemaičių Naumiesčio. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kaliakiemiai

**Kaliakiemiai**, **Kaliakiemis** – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurę nuo Gelvonų. 

Tai - senas baltiškas kaimas, formavęsis gentiniam Gelvonų laukui transformuojantis į Gelvonų dvarą. Jo pavadinime išlikusi užuomina į senąjį baltų teritorinį vienetą *[[Kiemas (gyvenvietė)|kiemas]]*. Vienas pirmųjų Kaliakiemių paminėjimų yra 1685 m., kuomet Gelvonų dvaro savininkas Kazimieras Daumantas Siesickis nusipirko kaimą iš Petkevičių giminės ir prisijungė prie savo dvaro. Tai buvo vienas arčiausiai prie dvaro esančių kaimų, ir jame gyveno dvarui priklausę valstiečiai. 

1785 m. dokumente rašoma, kad kaimą sudarė 25 margai ir 3 rykštės, ir visos žemės buvo dalijamos į šias dalis (dirvas): Šileikiškė, Varškė, Nelkiškė, Antabalnis, Pašilė, Purviai, Prūdelis, Ąžuolė, Poarškė, Dubelė

## Gyventojai
Gyventojų skaičiumi tai nebuvo didelis kaimas. 1746 m. Gelvonų dvaro inventoriuje minima, kad kaime yra 3 ūkiai. 1795 m. ir 1811 m. inventoriuose minima, kad Kaliakiemiuose yra 6 valstiečių šeimos ir 16 inventorinių valstiečių (suaugusių vyrų). 1847 m. kaime buvo tie patys 6 ūkiai (120 gyventojų: 60 vyrų, 60 moterų).

Nuo XIX a. gyventojų skaičius kaime yra lėtai mažėjantis. 2021 m. jame buvo 16 žmonių, stovėjo 7 sodybos.

## Šaltiniai
Kaliekiai

**Kaliekiai** – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 6 km į pietryčius nuo Vyžuonų, prie kelio . Pro kaimą teka upė Vyžuona ir upelis Ringys.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Jonas Sadaunykas (g. 1925 m.), žurnalistas, rašytojas, publicistas.
* Juozas Meškauskas (1926–2019), teatro ir kino aktorius, režisierius.
* Kazimieras Šavinis (1937–2018), inžinierius, Šiaulių miesto meras.
* Laima Lankauskaitė (1939–2003), lėlių teatro aktorė, režisierė.
* Juozas Augutis (g. 1955 m.), inžinierius technologas, matematikas.

## Šaltiniai
Kališkos

**Kališkos** – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 3 km nuo Kurklių.

## Gyventojai

## Šaltiniai

*
Kalitonys

**Kalitonys** – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Gerviškių, Šalčios dešiniajame krante, Rūdninkų girios pietrytiniame pakraštyje. Keliai į Gerviškes, Naujasias Rakliškes.

## Istorija
XIX a. pab. buvo kaimas Lydos apskrities Aleksandravo valsčiuje, Rakliškių dvaro valda.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kaliūkščiai

**Kaliūkščiai** – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 7 km nuo Aukštadvario.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kalnabridžiai

**Kalnabridžiai** – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 10 km nuo Sužionių.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kalnagaliai

**Kalnagaliai** – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 1 km į pietus nuo Alizavos.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Jonas Aukštuolis (1885–1949), teisininkas, diplomatas.

## Šaltiniai
Smaltiškiai (Širvėna)

**Smaltiškiai** – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Biržų, prie kelio . 

## Istorija

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kalnalaukis

**Kalnalaukis** – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, šiauriniame Širvintų pakraštyje, prie Širvintų miško. Yra hipodromas. Kuriasi nausėdijos.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Išvaduotojo Generolo Bernardo O'Higinso regionas

**Išvaduotojo Generolo Bernardo O’Higinso regionas** () – regionas centrinėje Čilės dalyje. Ribojasi su Valparaiso ir Santjago regionu šiaurėje, su Maulės regionu pietuose ir Argentina (Mendosos provincija) rytuose. Iš vakarų skalauja Ramusis vandenynas. Administracinis centras – Rankagva.

Regionas pavadintas vieno iš Čilės nepriklausomybės kovotojų, Bernardo O’Higinso garbei.

## Geografija

Centrinę regiono dalį užima Vidurio Čilės slėnis, persipynęs su pakrante besidriekiančiu Čilės pakrantės kalnagūbriu. Rytuose iškilę Andų kalnai (aukštis iki 4860 m, Palomos kalnas). Iš Andų ledynų išteka trumpos, bet vandeningos upės – Kačapoalis, Sipresas, Tingiririka. Įkurtas Sipreso upės nacionalinis parkas.

## Administracinis skirstymas

Regonas padalintas į 3 provincijas:
* Kačapoalio provincija (Rankagva)
* Kolčagvos provincija (San Fernandas)
* Kardenal Karo provincija (Pičilemu)


Vaizdas:Capilla de La Aguada, comuna de La Estrella.jpg|Agados koplyčia
Vaizdas:Reserva Rio Cipreses Hualo.jpg|Sipreso upės nacionalinis parkas
Vaizdas:Sewell flickr.jpg|Sevelas


## Šaltiniai
Kalneliai (Panevėžys)

**Kalneliai** – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo Uliūnų, prie kelio .

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kalnyčia

:: *Apie buvusį kaimą Jonavos rajone žr. [[Kalnyčia (Jonava)]]*.

**Kalnyčia** – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 4 km nuo Kletiškės.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kalniečiai (Anykščiai)

**Kalniečiai** – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 11 km nuo Svėdasų. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kalneliškiai (Rokiškis)

**Kalneliškiai** – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 2 km nuo Rokiškio. Kalneliškiuose veikia naujosios Rokiškio miesto kapinės, jose stovi Kalneliškių koplyčia.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kalnežeris

**Kalnežeris** – viensėdis Ignalinos rajono savivaldybėje, 4 km nuo Gaidės. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kalniečiai (Rokiškis)

**Kalniečiai** – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 6 km į pietryčius nuo Suvainiškio, juosiamas Suvainiškio miškų. Kaimas nunykęs – likusi negyvenama sodyba ir pora sodybviečių.

## Istorija

Kalniečiai istoriniuose šaltiniuose minimi nuo 1609 m.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Mijaugonys

**Mijaugonimis** vadinami du kaimai Elektrėnų savivaldybėje, kuriuos skiria magistralė :

* Kalniniai Mijaugonys (šiaurinė istorinės gyvenvietės dalis),
* Kloniniai Mijaugonys (pietinė istorinės gyvenvietės dalis).
Kalninė (Mielagėnai)

**Kalninė** – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 2,5 km į šiaurę nuo Mielagėnų, netoli Marūniškės upelio. Keliukai į Mielagėnus, Bernotus, Apšiūtas, Kandrotiškę I.

## Etimologija
Pavadinimas kilęs nuo žodžio *kálnas*.

## Istorija
1830 m. kaime buvo 8 sodybos.

XX a. pr. kaimas priklausė Švenčionių apskrities Mielagėnų valsčiui. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai, Vilniaus vaivadijai, Švenčionių apskričiai.

Sovietmečiu priklausė Dietkauščiznos, nuo 1979 m. Tverečiaus apylinkei.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kalniškės (Šalčininkai)

**Kalniškės** – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Akmenynės.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kalniškės (Maišiagala)

**Kalniškės** – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, netoli Maišiagalos. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kalniškės (Sužionys)

**Kalniškės** – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 7 km nuo Sužionių. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kalniškė I

**Kalniškė I** (anksčiau ***Kalniškė***) – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Tilžės bažnytkaimio, pasienyje su Latvija.

## Istorija

XX a. pradžioje įėjo į Novoaleksandrovsko apskritį. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Smalvų valsčius).

2022 m. sausio 19 d. kaimas pervadintas *Kalniške I* (identifikavimo kodas 16926), taip atskiriant pavadinimą nuo Turmanto seniūnijos Kalniškės, esančios arčiau Smalvų.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kalniškė (Ignalina)

**Kalniškė** – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 7 km nuo Griškiškės.

## Istorija

XX a. pr. įėjo į Novoaleksandrovsko apskritį. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Vidžių valsčius).

## Gyventojai

## Šaltiniai
Santjago metropolinis regionas

**Santjago metropolinis regionas** () – regionas centrinėje Čilės dalyje. Ribojasi su Valparaiso regionu šiaurėje ir vakaruose, su O’Higinso regionu pietuose ir Argentina (Mendosos provincija) rytuose. Tai vienintelis šalies regionas, neturintis priėjimo prie vandenyno. Administracinis centras – Santjagas.

## Geografija

Regionas įsikūręs Vidurio Čilės slėnyje apsuptame Čilės pakrantės kalnagūbrio ir Andų kalnų. Į rytus nuo Santjago stūkso aukščiausios Andų viršukalnės – Akonkagva (visas Argentinoje), Tupungatas ir Tupungatitas, El Plomas, Marmolechas, San Chosė. Svarbiausios upės – Mapočas, Puangė.

## Administracinis skirstymas

Regonas padalintas į 6 provincijas:
* Čakabuko provincija (Kolina)
* Kordiljeros provincija (Puente Altas)
* Maipo provincija (San Bernardas)
* Melpilijos provincija (Melpilija)
* Santjago provincija (Santjagas)
* Talagantės provincija (Talagantė)


Image:Embalse El Yeso.jpg|El Jeso tvenkinys
Image:Centre-ville Santiago.jpg|Santjago metropolija
Image:Talagante Plaza.jpg|Talagantės aikštė


## Šaltiniai
Svirgeliškiai

**Svirgeliškiai** – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 6 km į rytus nuo Biržų, prie kelio Biržai–Medžvalakiai. Vakaruose telkšo Svirgeliškių (Obelaukių II) tvenkinys.

## Istorija

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai
Chester Arthur

**Česteris Alanas Arturas** (; 1829 m. spalio 5 d. – 1886 m. lapkričio 18 d.) buvo 21-asis Jungtinių Amerikos Valstijų prezidentas. Prieš Arturo išrinkimą į Džeimso Garfyldo viceprezidentus, jis buvo respublikonų partijos narys, bei dirbo teisininku.

1881 metų liepos 2 dieną JAV prezidentą Džeimsą Garfyldą mirtinai sužalojo Charles J. Guiteau. Prezidentas mirė rugsėjo 19 dieną, tą pačią dieną Česteris Arturas buvo prisaikdintas į prezidentus ir ėjo pareigas iki 1885 metų kovo 4 dienos.

Prieš įžengdamas į politiką, Arturas buvo Respublikonų partijos Stalvartų frakcijos narys bei Rosko Konklingo protežė.

Stalvartų nusivylimui, prezidentas Arturas tapo valstybės tarnybos reformos čempionu bei vengė seno politinio draugo, o galiausiai visai atitolo nuo Rosko Konklingo. Visuomenės spaudimas, sustiprėjęs po Garfyldo nužudymo, privertė Kongresą paisyti prezidento sprendimų. Arturo pagrindinis pasiekimas buvo Pendletono valstybės tarnybos reformos priėmimas. Šios įstatymo priėmimas pelnė Arturui „Valstybės tarnybos Tėvo” vardą ir palankią reputaciją.

Leidėjas Alexander K. McClure rašė: „Niekas nepradėjo eiti prezidento pareigų, turėdamas tokį gilų ir visuotinį nepasitikėjimą, ir niekas nebaigė kadencijos taip visų gerbiamas”. Rašytojas Markas Tvenas, ciniškai atsiliepęs apie visus politikus, pripažino: „Būtų tikrai labai sunku dar labiau pagerinti prezidento Arturo administraciją.”

|-

## Šaltiniai
Svirplėnai

**Svirplėnai** – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 9 km į pietryčius nuo Biržų.

## Istorija

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai
Šimpeliškiai

**Šimpeliškiai** – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 6 km į pietus nuo Biržų, į vakarus nuo kelio .

Išlikęs senasis Šimpeliškių tiltas per Apaščią. Biržų krašto fotografai dažnai rinkdavosi šį tiltą savo darbams. Pastačius naują, gelžbetoninį tiltą senasis buvo menkai prižiūrimas ir pasmerktas pražūčiai, tačiau liko įamžintas žymiausių krašto menininkų. Tarpukariu vienoje tilto pusėje buvo Šimpeliškių pieno bendrovės gamybiniai pastatai ir sandėliai, o kitoje pusėje bendrabutis, kuriame gyveno pieninėje dirbę specialistai. Bendrabutis išliko iki šių dienų.

## Istorija

XX a. tarpukariu kaime veikė Šimpeliškių pieno bendrovė. Jos akcininkais buvo broliai Yčai. Po Antrojo pasaulinio karo bendrovės pastatai buvo sunaikinti, o vaizdingoje vietoje buvo pastatyta ferma.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės

Kaime gimė:
* 1880 m. liepos 21 d. – istorikas, visuomenės veikėjas Jonas Yčas.
* 1885 m lapkričio 12 d. – teisininkas, spaudos bendradarbis, visuomenės ir valstybės veikėjas Martynas Yčas.
* 1903 m. kovo 25 d. – kunigas, išeivių Lietuvių evangelikų tarybos pirmininkas Kostas Burbulis.
* 1937 m. gruodžio 11 d. – Lietuvos evangelikų reformatų bažnyčios sinodo kolegijos prezidentas Konstantas Eduardas Reinatas.

## Šaltiniai
Šliželiai

**Šliželiai** – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 10 km į vakarus šiaurės rytus pietryčius nuo Biržų, prie kelio , dešiniajame Apaščios krante, vakariniame Šilų miško pakraštyje. 

## Istorija

Šliželiai istorijos šaltiniuose paminėti 1638 m.

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai
Šniukščiai

:: *Apie kaimą Skuodo rajone žr. [[Šniukščiai (Skuodas)]]*.

**Šniukščiai** – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 10 km į pietvakarius nuo Biržų, į vakarus nuo kelio .

## Istorija

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai
Tarosiškiai

**Tarosiškiai** – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 7 km į pietus nuo Biržų, prie kelio Biržai–Meilūnai.

## Istorija

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai
XIX pasaulio futbolo čempionatas - Atkrintamosios varžybos

XIX pasaulio futbolo čempionato **atkrintamųjų varžybų** rezultatai.

## Aštuntfinaliai

----

----

----

----

----

----

----

## Ketvirtfinaliai

----

----

----

## Pusfinaliai

----

 

## Dėl 3 vietos

## Finalas
Zastaučiai (Biržai)

**Zastaučiai** – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 11 km į pietus nuo Biržų, prie kelio Dirvonakiai–Meilūnai.

## Istorija

Zastaučiai istorijos šaltiniuose paminėti 1611 m.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės

Kaime gimė chemikė Lina Adelaida Audzijonienė-Simanavičiūtė (1940–).

## Šaltiniai
Tarapakos regionas

**Tarapakos regionas** () – regionas šiaurinėje Čilės dalyje. Ribojasi su Arikos ir Parinakotos regionu šiaurėje, su Antofagastos regionu pietuose ir Bolivija (Oruro departamentas) rytuose. Iš vakarų skalauja Ramusis vandenynas. Administracinis centras – Ikikė.

## Geografija

Vandenyno pakrantėje driekiasi lyguma, kurią dengia Atakamos dykuma (šiaurėje) ir skurdžios pampos (pietuose). Pietinėje dalyje prasideda Čilės pakrantės kalnagūbris. Regiono rytuose iškilę Andų kalnai (čia jų aukštis siekia beveik 6&nbsp;km), šiaurės rytuose sudarantys Altiplano pakraštį. Bolivijos pasienyje stūkso Iruputunku ugnikalnis. Gausu druskos lygumų ir druskingų ežerų. Šiaurinis regiono pakraštys priklauso Loa baseinui.

## Administracinis skirstymas

Regonas padalintas į 2 provincijas:
* Ikikės provincija (Ikikė)
* Tamarugalio provincija (Poso Almontė)


Image:Iglesia de Isluga.JPG|Isulgos bažnyčia
Image:Pisagua3.jpg|Pisagva
Image:Cerro Sillajhuay.jpg|Siljachhuajaus kalnas


## Šaltiniai
Zigmas Sabaliauskas

**Zigmas Sabaliauskas** (1912 m. sausio 6 d. – 1980 m. sausio 25 d.) – Lietuvos futbolininkas.

Vienas klubo „Kovas Kaunas“ steigėjų, ilgametis jo žaidėjas. Broliai Juozas Sabaliauskas ir Stasys Sabaliauskas („Kovo“ kapitonas iki žūties 1927 m.) taip pat buvo futbolininkai, tačiau tragiškai žuvo. Zigmas Sabaliauskas dalyvavo 1924 m. olimpiadoje. Po karo dirbo Kauno „Kotono“ fabrike ir beveik 10 metų treniravo įmonės komandą, kuri ne kartą laimėjo Kauno miesto pirmenybes.

## Išnašos
Štakiriai

**Štakiriai** – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 9 km į pietryčius nuo Biržų, į vakarus nuo kelio , Apaščios kairiajame krante.

## Istorija

Štakiriai istorijos šaltiniuose paminėti 1638 m.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės

Kaime gimė:
* 1935 m. liepos 15 d. – Šimonių (Kupiškio rajonas) kultūros namų direktorius Vladislavas Ruplėnas.
* 1939 m. vasario 7 d. – prozininkas, fotografas Vilius Mizaras.

## Šaltiniai
Nava (ežeras)

**Nava** (arba ***Negastis***) – buvęs ežeras Trakų rajono savivaldybėje, nuo 1960 m. įeinantis į Aukštadvario tvenkinio teritoriją, dėl užtvenkimo statant hidroelektrinę. Pietuose jungiasi su Baluosiu. Pro ežerą prateka Verknė. Šiuo metu neįeina į jokį žemėlapį, kaip suprantama, dėl užtvenkimo.

## Nuorodos
* Nava (Negastis) tarybinių laikų žemėlapyje
Zizonys

**Zizonys** – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 14 km į pietus nuo Biržų.

## Istorija

Zizonys istorijos šaltiniuose paminėti 1638 m. 1903 m. gegužės mėnesį Zizonių kaimo valstiečiai pradėjo leisti savo gyvulius į grafo Alfredo Tiškevičiaus Višteliškio palivarkui priklausančias žemes ir nuganė avižomis apsėtus laukus.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės

Kaime gimė:
* 1882 m. lapkričio 20 d. – visuomenės ir valstybės veikėjas, Lietuvos ministras pirmininkas, užsienio reikalų, finansų ministras Ernestas Galvanauskas.
* 1882 m. gruodžio 27 d. – spaustuvininkas Valerijonas Atkočiūnas.
* 1905 m. kovo 3 d. – ekonomistas, žurnalistas Gediminas Galva (Galvanauskas).

## Šaltiniai
Valparaiso regionas

**Valparaiso regionas** () – regionas vidurinėje Čilės dalyje. Ribojasi su Kokimbo regionu šiaurėje, su Santjago metropoliniu regionu pietuose ir Argentina (Mendosos provincija ir San Chuano provincija) rytuose. Iš vakarų skalauja Ramusis vandenynas. Administracinis centras – Valparaisas.

Regionui priklauso nutolusios salos Ramiajame vandenyne: Velykų sala, Salas i Gomesas, Chuano Fernandeso salos, Desventuradaso salos.

## Geografija

Centrinę regiono dalį užima Čilės centrinis slėnis, įsiterpęs tarp Čilės pakrantės kalnagūbrio ir Andų (aukštis iki 6110 m, Chunkalio k.). Svarbiausios upės – Akonkagva, Chunkalis, Petorka, La Ligua.

## Administracinis skirstymas

Regonas padalintas į 8 provincijas:
* Velykų provincija (Hanga Roa)
* Andų provincija (Los Andesas)
* Petorkos provincija (La Ligua)
* Kiljotos provincija (Kiljota)
* San Antonijo provincija (San Antonijas)
* San Felipe de Akonkagvos provincija (San Felipė)
* Valparaiso provincija (Valparaisas)
* Marga Margos provincija (Kilpuė)


Image:Renaca4.jpg|Vinja del Maras
Image:Archpielago Juan Fernandez (Vista hacia Robinson Crusoe).jpg|Robinzono Kruzo sala
Image:MunicipalidadQuillota.jpg|Kiljota


## Šaltiniai
Dovas Zaunius

**Dovas Zaunius:**

* Dovas Zaunius (1845) – visuomenės veikėjas, spaudos darbuotojas;
* Dovas Zaunius (1892) – teisininkas, politinis veikėjas, diplomatas.
Zina Rimgailienė

**Zina Kvederaitė-Rimgailienė** (g. 1952 m. birželio 7 d. Arkšvoje, Skuodo rajonas) – Lietuvos radijo, televizijos ir spaudos žurnalistė, literatė.

## Biografija
Gimė Marijonos ir Stepono Kvederų šeimoje. 1970 m. baigė Ylakių vidurinę mokyklą. 1975 m. – Vilniaus valstybinį V. Kapsuko universitetą, įgijo žurnalisto specialybę. Tais pačiais metais įsidarbino LTSR radijo ir televizijos komitete laidų šeimai (pavyzdžiui, Šeimos rytmetys) redaktore ir vedėja. Publicistiniai-informaciniai straipsniai spausdinti leidiniuose Laikas ir įvykiai, Valstiečių laikraštis, Kalba Vilnius, Švyturys, Tarybinė moteris, Šeima, poezija – Nemune, Pergalėje, Jaunimo gretose, Mūsų žodžio priede Literatas

## Kūryba
9-10 dešimtmetyje Lietuvos nacionalinėje televizijoje vedė laidas Šarka  , Tiems kurie namuose, Šeštadienis+šeštadienis. Geros dienos, Ties riba laidų bendraautorė; Lietuvos nacionalinio radijo antrojoje programoje vedė rytinę tiesioginę programą, kūrė laidą vyresnio amžiaus žmonėms Toks gyvenimas; bendradarbiavo su žurnalais Šeima, Rankdarbiai, laikraščiu Saulėgrąža, savaitraščiu Kalba Vilnius. 2002 m. sausį dirbo savaitraštyje Dialogas   . 2002 m. vasarį-gegužę dirbo skyriaus redaktore UAB „Baltijos kosmetika“ leidžiamiems žurnalams Kosmetik, Vyras ir moteris. 2002 m. rugsėjį – 2004 m. sausį dirbo žurnaliste Šeima ir pasaulis žurnale       , bendradarbiavo su žurnalais Katalikų pasaulis, Žemaičių žemė  . Nuo 2004 m. sausio dirbo ŠMM ŠAC, informacinio leidinio Švietimo naujienos  korespondente, 2005 – 2019 m. buvo šio leidinio vyriausioji redaktorė. 2008 m. parengė tekstus I. Burneikos fotoalbumui Vilnius: etiudai, panoramos 

## Šaltiniai

## Nuorodos
* http://www.sac.smm.lt/index.php?id=19 
* http://www.samogit.lt/krastieciai/dbaze/dbasp/Paieska_zem_pa.asp
Vladimir Bartol

**Vladimiras Bartolas** (, 1903 m. vasario 24 d. Triestas – 1967 m. rugsėjo 12 d. Liubliana, Slovėnija; palaodotas Žalės kapinėse) – slovėnų rašytojas, labiausiai žinomas dėl romano „Alamutas“, kuris buvo išleistas 1938 metais. Romanas išverstas į daugelį užsienio kalbų ir skaitomas visame pasaulyje.

## Biografija

Gimė gerbiamo darbinko Gregoro Bartolo ir Maricos Bartol – Nadlišek šeimoje, kurioje jau buvo trečiasis vaikas. Būsimojo rašytojo motina dirbo mokytoja, tačiau kartu buvo ir rašytoja. Tėvai jam suteikė išskirtinai puikų išsilavinimą, motina jį suspažindino su tapyba, o tėvas jį mokė biologijos. Bartolas autobiografijoje save apibūdino kaip labai jautrų vaiką, apdovanotą lakia fantazija ir dėl to išsiskiriantį iš kitų vaikų. Jį jaudino ir žavėjo daugelis dalykų, bet labiausiai mėgo filosofiją, psichologiją, meną ir be abejo literatūrą bei teatrą. Taip pat kaip mokslininkas domėjosi drugeliais.
Mokyklą lankė Trieste, o ją baigė Liublianoje. Po vidurinės baigimo įstojo į biologijos ir filosofijos studijas. Ypatingai jį žavėjo Zigmundo Freudo darbai. Studijas baigė 1925 metais ir vėliau 1926 ‒ 1927 metais studijavo garsiajame Sorbonos uiversitete Paryžiuje. 1928 metais atliko karo prievolę Petrovaradine Serbijoje. Nuo 1933 iki 1934 metų gyveno Beograde, kur dirbo laikraščio redaktoriumi. Vėliau sugrįžo į Liublianą ir čia iki 1941 metų gyveno kaip laisvas menininkas. Po Antrojo pasaulinio karo dirbo SNG sekretoriumi Liublianoje, po to sugrįžo į Triestą, kur dirbo kultūros darbuotoju. 1956 metais vėl sugrįžo į Liublianą ir prisidėjo prie organizacijos SAZU veiklos. Šioje organizacijoje dirbo ik savo mirties 1967 metų rugsėjo 12 dienos.

## Kūryba

Jo darbuose jaučiama Frydricho Nyčės, ekspresionizmo ir psichoanalizės įtaka. Dėl to jo literatūrinėje veikloje išskiriame kūrinius, kuriems būdingos psichologinės ir filosofinės idėjos, dažnai išreiškiamos galingumo siekiu, priešprieša tarp tiesos ir apgaulės. Jis savo kūriniuose kalba apie manipuliacią žmonėmis, kosmopolitinių ir intelektualinių principų suvokimo būtinybę. Jo skelbiamos idėjos ir temos nesusilaukė labai didelio populiarumo ir atgarsio dėl to, jog rašė socialinio realizmo laikotarpiu. Jis tapo vertinamas tik XX amžiaus 8 dešimtmetyje. Paskutiniu metu Bartolas yra labai vertinamas dėl romano „Alamutas“. Jame aprašoma situacija labai artima susidariusiai dabartinei situacijai Artimuosiuose Rytuose.

## Bibliografija

* Lopez (1932, drama)
* Al Araf (1935, Založba Sanje, zbirka kratkih novel)
* Alamut (1938, Založba Sanje, roman)
* Empedokles (1945)
* Tržaške humoreske (1957, zbirka kratkih novel)
* Čudež na vasi (1984, roman)
* Don Lorenzo (1985, novela)
* Med idilo in grozo (1988, zbirka novel)
* Zakrinkani trubadur (1993, izbor esejev)
* Mladost pri Svetem Ivanu (2001, avtobiografija)

## Nuorodos
* Romano Alamut aptarimas anglų kalba
Graikijos periferijos

**Graikijos periferijos** () – aukščiausio hierarchinio lygio dabartinės Graikijos administraciniai vienetai. Šiuo metu Graikijoje yra 13 periferijų (9 žemyne ir 4 salose), kuriose yra 54 nomai.

Tradiciškai, o iki 1987 m. ir oficialiai Graikiją sudarė 10 Graikijos geografinių regionų. Šie regionų pavadinimai iki šiol naudojami populiarioje literatūroje, kasdieninėje kalboje. Ankstesnieji regionai nėra tapatūs dabartinėms periferijoms, nes jų teritorijos nesutampa. Pvz., naujoji Peloponeso periferija neapima visos teritorija, kuri anksčiau vadinosi *Peloponeso regionas*, nes dalis buvusio Peloponeso regiono dabar yra Vakarų Graikijos periferijos dalis.

Prie Vidurio Makedonijos periferijos yra vienintelis Graikijos autonominis regionas šventasis Atono kalnas ( 'šventasis kalnas'). Tai stačiatikių vienuolių valstybė, priklausanti Graikijai. Atono kalnas yra rytiniame Chalkidikės pusiasalio piršte, kyšančiame į Egėjo jūrą.

## Nuorodos
* Greece: Administrative Division (Citypopulation.de)
* Administrations of Greece (Statoids.com)
Graikijos geografiniai regionai

**Graikijos geografiniai regionai** (, *geografiniai departamentai*) – tradiciniai ir iki 1987 m. administracinės reformos oficialūs aukščiausio lygio Graikijos administraciniai vienetai. Neoficialiuose raštuose ir kasdieniniame bendravime šie pavadinimai naudojami iki šiol. Iš viso buvo 10 regionų, (7 žemyne ir 3 salynuose) kurie buvo padalinti į 54 nomus.

1987 m. aukščiausio lygio administracinių vienetų sistema buvo pertvarkyta, regionai reformuoti į periferijas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Administrations of Greece (Statoids.com)
Peloponeso periferija

**Peloponeso periferija** () – periferija pietų Graikijoje, kurios sostinė yra Tripolė. Užima dalį Peloponeso pusiasalio.

Su Peloponeso periferija ribojasi:
* šiaurės vakaruose – Vakarų Graikijos periferija
* šiaurėje – Centrinės Graikijos periferija (per Korinto įlanką)
* šiaurės rytuose – Atikos periferija
* pietuose – Kytiros sala (Jonijos salų periferija)

## Nomai
Peloponeso periferiją sudaro 5 nomai:
* Arkadijos nomas
* Argolidės nomas
* Korintijos nomas
* Lakonijos nomas
* Mesenės nomas
Nykstančių laukinės faunos ir floros rūšių tarptautinės prekybos konvencija

**Nykstančių laukinės faunos ir floros rūšių tarptautinės prekybos konvencija**, dar žinoma nuo angliško sutrumpinimo kilusiu **CITES** () arba **Vašingtono konvencijos** vardu – tarptautinė sutartis, kuria siekiama kontroliuoti prekybą laukiniais augalais ir gyvūnais. Ji buvo priimta 1973 m. kovo 3 d. Vašingtone, o įsigaliojo 1975 m. liepos 1 d. Sutartį yra ratifikavę 175 šalys.

## Veikla

Konvencija veikia suskirstydama augalų ir gyvūnų rūšis į tris apsaugos stiprumo kategorijas, nuo kurių priklauso prekybos jomis ribojimo stiprumas. Kiekviena valstybė narė privalo turėti savą instituciją, kuri prižiūrėtų šalies importo, eksporto srautus ir užtikrintų, kad juose nėra CITES sąraše esančių rūšių. Išskirtiniais atvejais rūšių gabenimas iš vienos šalies į kitą gali būti leidžiamas gavus licenziją.

## Institucijos

Konvenciją sudaro Nuolatinis komitetas, sekretoriatas, Gyvūnų ir Augalų komitetai, bei reguliari, kas trejus metus vykstanti šalių narių konferencija.

## Saugomos rūšys

CITES sąraše šiuo metu yra apie 5000 augalų ir 28 000 gyvūnų rūšių. Jos skelbiamos pirmuose trijuose sutarties prieduose ir pagal tai suskirstytos į Pirmojo priedo, Antrojo priedo ir Trečiojo priedo rūšis. Pirmajam priedui priklauso beveik 900 labiausiai saugomų, netoli išnykimo ribos esančių rūšių. Priklausymas Antrajam priedui taip pat užtikrina stiprią apsaugą, jame įrašyta apie 33 000 rūšių. Trečiojo priedo rūšys apsaugotos mažiausiai, prekyba jomis leidžiama turint atitinkamus sertifikatus.

## Nuorodos

* Oficialus konvencijos puslapis
* Konvencijos tekstas: lietuvių k., anglų k.

## Išnašos
Biologinės įvairovės konvencija

**Biologinės įvairovės konvencija** – tarptautinė sutartis, kuria siekiama apsaugoti biologinę įvairovę ir užtikrinti darnų jos naudojimą. Konvencija buvo pateikta pasirašymui 1992 m. birželio 5 d. Jungtinių Tautų Aplinkos ir plėtros konferencijoje, o įsigaliojo kitų metų gruodžio 29 d. Šiuo metu ją yra pasirašiusios ir ratifikavusios 193 šalys. 

## Istorija
1988 m. lapkritį ir 1989 m. gegužę Jungtinių Tautų Aplinkos apsaugos programos iniciatyva buvo sudarytos dvi darbinės ekspertų grupės, tyrusios biologinę įvairovę pasaulyje ir ją apsaugančios tarptautinės sutarties poreikį. Per ateinančius metus buvo paruoštas konvencijos tekstas, dėl kurio galutinio varianto susitarta 1992 m. gegužės 22 d. Nairobyje vykusios konferencijos metu. Pasirašymui sutartis buvo pateikta tų pačių metų birželio 5 d. Rio de Žaneiro konferencijoje, o įsigaliojo 1993 m. gruodžio 29 d. – praėjus 90 dienų po trisdešimtos šalies ratifikacijos.

## Ratifikavusios šalys
Konvenciją yra ratifikavusios visos Jungtinių Tautų narės, išskyrus Andorą, Vatikaną ir JAV.

## Konvencijos įkurtos institucijos
**Šalių narių konferencija** (COP) yra konvencijos valdomasis organas, veikiantis periodinių susitikimų, kuriuose priimami pagrindiniai nutarimai, principu. Ligi šiol yra surengta 10 konferencijų, jos vyksta kas dveji metai.

Konvencijos 25 straipsnio pagrindu buvo įkurtas **Pagalbinis mokslinis, techninis ir technologinis patariamasis organas**, teikiantis informaciją sutarties įgyvendinimo klausimais. Jis susideda iš šalių narių atstovų ir turi savus reguliarius susitikimus, kurių paskutinis vyko 2010 m. gegužę Nairobyje.

Be dviejų pagrindinių institucijų veikia ir keturios **specializuotos darbinės grupės**: 2010 m. tikslų įgyvendinimo peržiūros; Prieigos ir naudos dalinimosi; 8-tojo straipsnio; Saugomų teritorijų.

## Šalių narių konferencijos (COP)

Lig šiol vykusių konferencijų datos ir vietos:

* COP1: Bahamai, Nasau – 1994 m. lapkričio 28 d. – gruodžio 9 d.
* COP2: Indonezija, Džakarta – 1995 m. lapkričio 6–17 d.
* COP3: Argentina, Buenos Airės – 1996 m. lapkričio 4–15 d.
* COP4: Slovakija, Bratislava – 1998 m. gegužės 4–15 d.
* COP5: Kenija, Nairobis – 2000 m. gegužės 15–26 d.
* COP6: Nyderlandai, Haga – 2002 m. balandžio 7–19 d.
* COP7: Malaizija, Kuala Lumpūras – 2004 m. vasario 9–20 d.
* COP8: Brazilija, Kuritiba – 2006 m. kovo 20–31 d.
* COP9: Vokietija, Bona – 2008 m. gegužės 19–30 d.
* COP10: Japonija, Nagoja – 2010 m. spalio 18–29 d.
* COP11: Indija, Haidarabadas – 2012 m. spalio 8–19 d.
* COP12: Pietų Korėja, Pjongčangas – 2014 m. spalio 6–17 d.
* COP13: Meksika, Kankunas – 2016 m. gruodžio 2–17 d.
* COP14: Egiptas, Šarm el Šeichas – 2018 m. lapkričio 17–29 d.
:(2020 m. konferencija neįvyko dėl COVID-19 pandemijos)
* COP15: Kanada, Montrealis – 2022 m. gruodžio 5–17 d. 
* COP16: Turkija, 2024 m.

## Nuorodos
* Oficialus konvencijos puslapis
* Biologinės įvairovės konvencijos tekstas: lietuvių k. , anglų k.

## Susiję straipsniai
* Pasaulio aplinkos fondas
* Jungtinių Tautų Aplinkos ir plėtros konferencija

## Išnašos
Šveicarijos šventės

**[[Šveicarija|Šveicarijos]] valstybinių švenčių** šventimas, išskyrus rugpjūčio 1 d., priklauso nuo kantonų.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Šveicarijos šventės (PDF-Rinkmena, vokiečių k.)
Atikos periferija

**Atikos periferija** () – periferija pietų Graikijoje, kurios teritorija sutampa su anksčiau egzistavusiu regionu. Administracinis centras – Graikijos sostinė Atėnai. Užima didžiąją dalis istorinės Atikos.

Atikos periferijoje yra ne tik Atėnai, bet ir Pirėjas, Eleusa, Megara, Laurionas ir Maratonas. Periferija apima nedidelę dalį Peloponeso ir Salaminos, Eginos, Poro, Idros (), Specės, Kytiros, Andikytiros salas.

Peloponeso periferija ribojasi:
* šiaurėje – su Centrinės Graikijos periferija
* pietvakariuose – su Peloponeso periferija.

## Administracinis suskirstymas
Atikos periferija buvo įkurta 1987 m. Iki 2010 m. periferiją sudarė: Atėnai, Rytų Atika, Pirėjus ir Vakarų Atika.

Nuo 2011 m. sausio 1 d. Atikos periferija suskirstyta į 8 nomus:

* Šiaurės Atėnai
* Vakarų Atėnai
* Centro Atėnai
* Pietų Atėnai
* Rytų Atika
* Pirėjas
* Salos
* Vakarų Atika

## Didžiausios bendruomenės

* Acharnai (*Αχαρνές*), kitaip dar *Menidis* (*Μενίδι*)
* Agia Paraskevė (*Αγία Παρασκευή*)
* Agios Dimitrijas (*Άγιος Δημήτριος*)
* *Aigáleo* (*Αιγάλεω*)
* Amarusijas (*Μαρούσι*; *Αμαρούσιον*)
* Atėnai (*Αθήνα*)
* Chalandris (*Χαλάνδρι*)
* Galatinė (*Γαλάτσι*)
* Glifada (*Γλυφάδα*)
* Ilionas (*Ίλιο*) (anksčiau *Néa Liósia* (*Νέα Λιόσια*)
* Iliupolis (*Ηλιούπολη*)

* Kalitėja (*Καλλιθέα*)
* Keracinionas (*Κερατσίνι*)
* Koridalas (*Κορυδαλλός*)
* Nea Jonija (*Νέα Ιωνία*)
* Nea Smirnė (*Νέα Σμύρνη*)
* Nikėja (*Νίκαια*)
* *Palaió Fáliro* (*Παλαιό Φάληρο*)
* Pirėjas (*Πειραιάς*)
* Peristerijas (*Περιστέρι*)
* Vironas (*Βύρωνας*)
* Zografas (*Ζωγράφος*)