open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Stanisław Jastrzębski

**Stanislav Jastžembski** (1894 m. lapkričio 16 d. Kaune – 1967 m. rugsėjo 5 d. Ščecine) – Lietuvos lenkų kilmės Lietuvos ir Lenkijos komunistas. 

## Biografija
Gimė 1894 m. lapkričio 16 d. Kaune. Tėvas Gžegožas priklausė Lenkijos karalystės ir Lietuvos socialdemokratams. Nuo 1909 m. dirbo metalo gamykloje Liepojoje. 1914 m. paimtas į Rusijos imperijos kariuomenę, kovojo prie Rumunijos. Nuo 1917 m. dirbo geležinkelio dirbtuvėse Belgorode. Vėliau grįžo į Kauną, tada į Ukmergę, kur Lietuvos nepriklausomybės kovų metu organizavo komunistinę valdžią. 1919 m. suimtas, bet jau 1920 m. paleistas ir įsidarbino statybose Ukmergėje. 1921 m. išvyko į Varšuvą, įstojo į metalo pramonės darbininkų sąjungą, iki 1939 m. dirbo metalo gamyklose. 1923 m. įstojo į Lenkijos komunistų partiją. Nuo 1942 m. priklausė komunistinei *Gwardia Ludowa* pasipriešinimo grupei. 1944 m. po Varšuvos sukilimo išvežtas į Zakročimo koncentracijos stovyklą. Nuo 1945 m. dirbo Lenkijos darbininkų partijos Varšuvos provincijos komitete. Nuo 1947 m. Ščecino statybos bendrovių vadovas. Mirė 1967 m. rugsėjo 5 d. Ščecine. 

## Literatūra

* Słownik biograficzny działaczy polskiego ruchu robotniczego t. 2, Warszawa 1987.
Priemolis

**Priemolis** – gruntas, dirvožemis, nuosėdinė uoliena arba tiesiog nuosėdos, nuogulos sudarytos iš daugiausia molio dydžio dalelių ir aleurito, smėlio bei didesnių dydžių dalelių.

Termino „priemolis“ reikšmė – „artimas moliui“, todėl jis nustato, kad uoliena ar nuogula yra panaši į molį. Terminas ypatingai naudojamas kvartero geologijoje, pedologijoje, inžinerinėje geologijoje ir kt. Skirtingos mokslo šakos terminą interpretuoja savaip. Pavyzdžiui, kvartero geologijoje terminu „priemolis“ dažniausia taikomas glacigeninėms nuoguloms aprašyti. Inžinerinėje geologijoje bei geotechnikoje pagal Tarybų Sąjungos, o dabar Rusijos valstybinį standartą priemoliu vadinamas gruntas, sudarytas iš molio, dulkio ir smėlio dalelių, kurio plastingumo skaičius IP=7-17%. Lietuvoje perėmus Europos standartus inžinerinėje geologijoje ir geotechnikoje terminas „priemolis“ beveik nenaudojamas.

## Panaudojimas

Kaip statybinė medžiaga naudojama, kai statybose reikalingas gruntas, užpildyti tuštumas, duobes, supilti pylimus ir pan. Kartais priemolis naudojamas kaip statybinė medžiaga statiniams.
Mančesterio tarptautinis oro uostas

**Mančesterio oro uostas** (IATA – **MAN**, ICAO – **EGCC**) – tarptautinis Didžiosios Britanijos oro uostas, esantis 14 km į pietvakarius nuo Mančesterio.

2014 m. Mančesterio oro uostas buvo trečias pagal aptarnautų keleivių skaičių Didžiojoje Britanijoje po Londono Hitrou ir Gatviko oro uostų. Iš viso per 2014 m. oro uosto paslaugomis pasinaudojo 21 989 682 keleiviai.

Oro uoste yra trys keleivių ir vienas krovinių terminalas, taip pat Mančesterio oro uostas vienintelis be Hitrou turintis du pakilimo takus ilgesnius nei 3 000 m.

Iš Mančesterio oro uosto galima pasiekti apie 225 kryptis.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oro uosto svetainė
2147483647

**2147483647** (arba 2^{31} - 1) – aštuntasis Merseno skaičius, informatikoje taip pat žinomas kaip didžiausia reikšmė, telpanti į 32 bitų procesoriaus žodį (jei vienas bitas skiriamas ženklui). Tai vienas iš tik keturių žinomų dvigubų Merseno skaičių.

1772 m. Leonhard Euler įrodė, kad šis skaičius pirminis, ir iki 1851 m. tai buvo didžiausias žinomas pirminis skaičius.

## Informatikoje
Kadangi vieną bitą naudojant ženklui, 32 bitais galima aprašyti 2^{31} skaičių, įvairiose programavimo kalbose 2147483647 yra didžiausia galima 32 bitų ilgio sveikųjų skaičių su ženklu reikšmė (Java `int`, .NET `Int32`). Tad, pavyzdžiui, kompiuteriniuose žaidimuose tai gali būti geriausias galimas rezultatas ar didžiausia galima turėti pinigų suma.

Su šiuo skaičiumi susijusi 32 bitų Unix sistemoms gresianti 2038 metų problema, kuomet praeis 2147483647 sekundės nuo 1970 m. Naujųjų metų, nes daug kur svarbi sistemos laiko funkcija (`time`) grąžina trukmę sekundėmis nuo šios praeities datos kaip 32 bitų reikšmę. Naujesnėse versijose sekundėms skaičiuoti skiriami didesnės talpos sveikųjų skaičių tipai.

2147483647 gali reikšti klaidą, perpildymą ar trūkstamą reikšmę.

## Šaltiniai
Kalėjimų tarnyba

**Kalėjimų tarnyba** – Lietuvos įstaiga, vadovaujanti ir kontroliuojanti pataisos įstaigų veiklą.

## Istorija
1990 m. pertvarkius VRM Pataisos reikalų valdybą, įsteigtas **[[Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerija|VRM]] Pataisos darbų departamentas**.

2000 m. pertvarkytas į **Kalėjimų departamentą** prie LR Teisingumo ministerijos.

2001 m. Vidaus tarnybos dalinių kalėjimų apsaugos tarnyba ir policijos komisariatų Pataisos darbų inspekcijos perėjo šiam departamentui. 2002 m. Pataisos darbų inspekcijų pagrindu įkurtos probacijos tarnybos, 2018 m. jos buvo sujungtos į Lietuvos probacijos tarnybą.

2019 m. įkalinimo įstaigų Kriminalinės žvalgybos skyriai prijungti prie departamento Kriminalinės žvalgybos valdybos.

2023 m. pertvarkyta į **Lietuvos kalėjimų tarnybą**.

## Direktoriai

* 1990–2001 m. Jonas Blaževičius
* 2002–2003 m. Skirmantas Agurkis
* 2003–2005 m. Rimvidas Kūgis
* 2005–2011 m. Saulius Vitkūnas
* 2011–2012 m. Kęstutis Širvaitis
* 2012–2014 m. Artūras Norkevičius
* 2015–2017 m. Živilė Mikėnaitė
* 2017–2019 m. Robertas Krikštaponis
* 2019–2024 m. Virginijus Kulikauskas

## Šaltiniai
Sraige, nerūkyk

**Sraige, nerūkyk** – lietuvių rašytojos Renatos Šerelytės eilėraščių rinktinė vaikams, išleista 2013 m.

Poezijos rinkinyje aprašomi ne tik gražūs, su vaikyste siejami vaizdiniai, bet paliečiamos ir skaudžios, nerimą, baimę mažiesiems skaitytojams keliančios temos: tėvų abejingumas, žalingi įpročiai, vienatvė ir pan.

Knyga iliustruota Gražinos Turčinskienės piešiniais.

## Nuorodos

* Išleista kitokia eilėraščių vaikams knyga „Sraige, nerūkyk“
* „Meluoti vaikams – nedora“: interviu su R. Šerelyte, Vakarų ekspresas, 2013 10 30
Élisabeth Vigée Le Brun

**Elizabet Vižė Lebren** (pilniau, Marija Luiza Elizabet Vižė-Lebren, , 1755 m. balandžio 16 d., Paryžius – 1842 m. kovo 30 d., ten pat) – XVIII a. pb. ir XIX a. pr. Prancūzijos tapytoja, portretistė.

## Biografija
Elizabet Vižė gimė 1755 m. balandžio 16 d. Paryžiuje. Jos tėvas Luji Vižė buvo pastelinių portretų tapytojas ir mirė, kai dukteriai buvo 12 metų. Elizabet Vižė išsimokslino daugiausiai savarankiškai kopijuodama Paryžiuje buvusius dailės darbus. Ji tobulinosi pas menkai žinomus tapytojus Gabriel Briard (1725−1777) ir Pierre Davesne (veikė 1764−1796). 1776 m. ji ištekėjo už įtakingo Paryžiaus dailės kūrinių dilerio Žano Baptisto Pjero Lebreno (1748−1813). Pora susilaukė vienos dukters Žanos Julijos Luizos (1780−1819). 1778 m. Elizabet Vižė-Lebren buvo pakviesta nutapyti karalienės Marijos Antuanetės portretą. Tai buvo tapytojos sėkmė. Ji buvo priimta į karališkojo dvaro aplinką, su karaliene tapo draugėmis. Elizabet Vižė-Lebren nutapė daugiau nei 20 Marijos Antuanetės portretų. 

1782 m. su vyru Elizabet keliavo po Nyderlandus, susipažino su Rubenso kūryba, jos tapyboje didesnę reikšmę įgavo spalvos. 1783 m. ji buvo iškelta į Karališkosios tapybos ir skulptūros akademijos narius, eksponavo Akademijos Salone ir susilaukė didelio publikos susidomėjimo, nustelbė kitą tapytoją-moterį Adélaïde Labille Guiard (1749−1803). 1789 m. prasidėjus Didžiajai Prancūzijos revoliucijai tapytoja pasitraukė iš Paryžiaus ir 12 metų praleido kelionėse po Italiją, Vokietiją, Austriją, Rusiją ir Angliją tapydama karališkųjų ir turtingųjų giminių atstovų portretus. Po to, kai Napoleonas įkūrė Prancūzijos imperiją, Elizabet Vižė-Lebren 1805 m. grįžo į Paryžių. 1807-08 m. viešėjo Šveicarijoje. 1835 − 1837 m. buvo publikuoti 3 tomai jos atsiminimų knygos, pavadinimu *Souvenirs de ma vie*. Savo gyvenimo metu ji buvo garsia ir populiaria dailininke. Elizabet Vižė-Lebren mirė 1842 m. kovo 30 d. Paryžiuje. Palaidota Luvesjeno kapinėse. Ji nutapė apie 600 portretų ir 200 peizažų. Jos kūryba priskiriama vėlyvajam rokokui su klasicizmo apraiškomis.

## Darbų galerija

Vaizdas:Marie Antoinette Adult.jpg| „Prancūzijos karalienė Marija Antuanetė“ (1778, Meno istorijos muziejus, Viena)
Vaizdas:Duchess de Polignac.jpg| „Grafienė De Polinjak“ (1782, Versalio rūmai)
Vaizdas:Élisabeth-Louise Vigée-Le Brun - Madame Vigée-Le Brun et sa fille (1786).JPG| „Autoportretas su dukterimi“ (1786, Luvras, Paryžius)
Vaizdas:Louise Elisabeth Vigée-Lebrun - Marie-Antoinette de Lorraine-Habsbourg, reine de France et ses enfants - Google Art Project.jpg| „Prancūzijos karalienė Marija Antuanetė su vaikais“ (1787, Versalio rūmai)
Vaizdas:Élisabeth-Louise Vigée-Le Brun - La comtesse Skavronskaia (1796).JPG| „Grafienė Skavronskaja“ (1796, Luvras, Paryžius)
Vaizdas:Caroline Murat by Vigee-Lebrun.jpg| „Karolinė Bonapartė-Miurat su dukterimi“ (1807, Versalio rūmai)


## Šaltiniai

* Joseph Baillio, 2009 
* Encyclopaedia Britannica
* wga.hu
Suchoj

**„Suchoj“** – Rusijos kompanija, kurios pagrindinė veikla susijusi su lėktuvų projektavimu ir gamyba. 1939 m. ją įkūrė Pavelas Suchojus pavadinimu „Suchojaus konstruktorių biuras“ (gamykla nr 51).

## Įmonės valdymas
Po TSRS žlugimo visas konstruktorių biuras, su jam priklausančiomis gamyklomis, buvo privatizuotas. Tik 1996 m. Rusijos valdžia priėmė sprendimą atkurti lėktuvų konstruktorių biurą. Buvo atpirkta dalis gamyklų iš privačių rankų. Visas biuras atgimė turėdamas naują pavadinimą: „Suchojaus karinės aviacijos industrinis kombinatas“.

2014 m. įmonės akcijos buvo pasiskirsčiusios taip:
* 57,06 % Jungtinė lėktuvų korporacija
* 29,81 % Vnešekonombank
* 10,66 % Rosimyšestvo (Rusijos turto valdymo federacinė agentūra)

## Produkcija

* Su-2: 1937, lengvasis bombonešis
* Su-7: šturmo lėktuvas
* Su-9: 1956, perėmėjo funkciją atliekantis atakos lėktuvas
* Su-11: 1958, perėmėjo funkciją atliekantis atakos lėktuvas
* Su-15: 1962, perėmėjo funkciją atliekantis atakos lėktuvas
* Su-17/Su-20/Su-22: šturmo lėktuvas
* Su-24: 1970, reaktyvinis bombonešis/atakos lėktuvas
* Su-25: 1975, šturmo lėktuvas
* Su-26: 1984, vienvietis akrobatinio skraidymo lėktuvas (civilinis)
* Su-27: 1977, oro kontrolės lėktuvas
* Su-29: 1991, dvivietis akrobatinio skraidymo lėktuvas (civilinis)
* Su-30: 1993, daugiafunkcinis atakos lėktuvas
* Su-30MK-2: daugiafunkcinis atakos lėktuvas
* Su-30MKK: atakos – kovos lėktuvas
* Su-30MKI: oro dominavimo lėktuvas Indijos pajėgoms
* Su-30MKM : oro dominavimo lėktuvas skirtas karališkosioms Malaizijos oro pajėgoms
* Su-31: 1992, vienvietis akrobatinio skraidymo lėktuvas (civilinis)
* Su-33: 1987, daugiafunkcinis atakos lėktuvas
* Su-34/Su-32: 2006, atakos – kovos lėktuvas
* Su-27M/Su-35: 1995, oro dominavimo lėktuvas
* Su-35BM: 4++ kartos daugiafunkcinis atakos lėktuvas
* Su-80: a dviejų propelerių greito pakilimo ir nusileidimo (STOL) transportinis lėktuvas
* Superjet 100: 2008, civilinis keleivių gabenimo lėktuvas
* Irkut MC-21: siaurakabinis reaktyvinis civilinis lėktuvas
Rokėnų kapinynas

**Rokėnų kapinynas** (***Senovės karių kapai***) – senovinė laidojimo vieta, rasta rytų Lietuvoje, Ignalinos rajone, vakariniame Rokėnų kaimo pakraštyje, ~100 m į vakarus nuo kapinaičių. Valstybinės reikšmės archeologinis paminklas.

Kapinyne rasta (prieš II pasaulinį karą) žmonių kaulų ir įvairių IV–V a. radinių: antkaklės aukštais kūginiais galais, žalvariniai žiediniai antsmilkiniai su siaurėjančiais, į sraiginę įviją susuktais galais, žalvarinė pasaginė segė, apskriti kiauraraščiai kabučiai su lietiniais spurgeliais. Be to, 1966 m. rastas XVII a. antros pusės kapas bei 4 sidabriniai šilingai (3 – Gustavo II Adolfo, 1 – Zigmanto Vazos).

1966 m. Rokėnų kapinyną tyrė Istorijos instituto archeologai, vadovaujami Mykolo Michelberto. Dalis radinių saugoma Kauno istorijos muziejuje.

## Šaltiniai
Rokantiškių pilkapynas

**Rokantiškių pilkapynas** – buvęs pilkapynas, rastas pietryčių Lietuvoje, Vilniuje, buvusiame Rokantiškių kaime, buvusio dvaro laukuose.

XIX a. rasta 40 pilkapių su degintiniais žmonių kapais ir 32 – su nedegintiniais žirgų kapais. Taip pat rasta VI–XII a. įkapių (žirgų aprangos dalių, papuošalų). 1925 m. ištirti 2 X–XI a. pilkapiai. Viename rasta laužavietė, apdegę kaulai, 3 geležiniai plačiaašmeniai kirviai, pjautuvas, 2 balnakilpės, dviašmenis kalavijas, 5 moliniai puodai, kitas pilkapis tuščias.

1852 m. Rokantiškių pilkapyną tyrė Adomas Pliateris, o 1925 m. Varšuvos archeologijos muziejaus archeologai, vadovaujami Romano Jakimavičiaus. XIX a. iškasti radiniai neišliko. 1925 m. radiniai saugomi Varšuvos archeologijos muziejuje.

## Šaltiniai
Aleksandras Rodūnonis

**Aleksandras Rodūnonis** (; Raduinionis, Radunianis; g. ~1526 m. Rodūnioje (?) – m. 1583 m. Kaukėnuose) – liuteronų kunigas, vienas lietuviškos raštijos pradininkų.

Spėjama, kad gimė Rodūnioje, Gudijoje. Po 1545 m. atvykęs į Mažąją Lietuvą ir studijavęs Karaliaučiaus universitete. 1549 m. tapo Kaukėnų lietuvių parapijos kunigu.

Martyno Mažvydo giesmyne „Giesmės Krikščioniškos“ (1570 m.) pateiktas Aleksandro Rodūnonio krikščioniškos 54 eilučių giesmės *Giesmė apie večerę paskutinę pono Jėzaus Kristaus* vertimas.

## Šaltiniai
Amerikinis rododendras

**Amerikinis rododendras** (*Rhododendron catawbiense*) – erikinių (*Ericaceae*) šeimos dekoratyvus augalas. Kilęs iš JAV rytų (pietinių Apalačų pašlaičių).

Tai – iki 2 m užaugantis visžalis krūmas. Lapai ištisiniai, odiški, stori. Žiedai iki 6 cm skersmens, susitelkę į skėtiškus, alyvinės spalvos žiedynus. Žydi gegužės–birželio mėnesiais. Vaisius – dėžutė.

Mėgsta rūgščią dirvą, lengvą ūksmę. Lietuvoje auginami gėlynuose, kambariuose.


Rhododendron catawbiense 13.JPG|Žiedynas
Kształt liścia różanecznika 335.jpg|Lapai
Rhododendron 05.JPG|Baltažiedė atmaina
Rhododendron catawbiense 9p.jpg|Auginami rododendrai


## Šaltiniai
Jānis Rīteris

**Janis Ryteris** (*Jānis Rīteris*; g. 1867 m. balandžio 21 d. – m. 1945 m. balandžio 24 d.) – Latvijos visuomenininkas, kalbininkas.

1921 m. jis įkūrė Latvių–lietuvių vienybės draugiją ir iki 1940 m. buvo jos pirmininku. 1929 m. parengė lietuvių–latvių kalbų žodyną (~53 tūkst. žodžių). Taip pat ruošė ir atvirkščią latvių–lietuvių žodyną, bet rankraščiai per karą pražuvo. Taip pat skelbė straipsnių apie lietuvių–latvių kultūrinį bendradarbiavimą.

## Bibliografija
* *Lietuviškai-latviškas žodynas* (*Lietuviski-latviska vārdnīca*, 1929 m., Ryga)

## Šaltiniai
UAB Aviabaltika

**UAB Aviabaltika** – sraigtasparnių remonto įmonė, veikiant Karmėlavoje, Kauno rajone.  Pagrindinė įmonės veikla yra Rusijos gamybos sraigtasparnių MI-17 atnaujinimas.

## Įmonės valdymas
Įstatinis „Aviabaltikos“ kapitalas yra 16 mln. litų.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Ringuvėnų pilkapynas

**Ringuvėnų pilkapynas** – buvęs pilkapynas, rastas Lietuvoje, Šiaulių rajone, į šiaurę nuo Kuršėnų, Ringuvėlės (Ringuvėnų I) kaime, Ringuvos dešiniajame krante (netoli jos santakos su Venta).

Rasta VI–XV a. žmonių kaulų, antkaklių, pasidabruotų pusmėnulio pavidalo kabučių, žiedinių smeigtukų, segių (pasaginių, lankinių).

Pilkapynas sunaikintas 1965–1975 m. kasant žvyro karjerą. Radiniai saugomi Šiaulių „Aušros“, Telšių „Alkos“, Kauno istorijos, Lietuvos nacionaliniame muziejuje.

## Šaltiniai
Rinkšelių pilkapynas

**Rinkšelių pilkapynas** – pilkapynas, rastas Lietuvoje, Raseinių rajone, į šiaurę nuo Žaiginio, Rinkšelių kaimo šiaurinėje dalyje. Apie 0,5 km nuo pilkapyno guli Rinkšelių akmuo.

XIX a. antroje pusėje būta ~70 pilkapių. Sampilai tiek apskriti, tiek ovalūs, jų skersmuo 7–13 m, aukštis 2 m. Kapai griautiniai, kapavietėse rasta skobtinių karstų, II–IV a. bei atsitiktinių V–IX a. radinių.

Pilkapynas sunaikintas ariant. 1935 m. buvo likę tik 4 pilkapiai. 1939 m. Pranas Baleniūnas ištyrė du apardytus pilkapius. Radiniai saugomi Kauno istorijos, Kėdainių krašto muziejuose.

## Šaltiniai
Rimšiškių durpynas

**Rimšiškių durpynas** – durpynas Lietuvoje, Šalčininkų rajone, 5,5 km į pietus nuo Turgelių, į vakarus nuo Rimšiškių kaimo. Plotas – 1,26 km². Durpynas driekiasi Merkio ir Visinčios vandenskyroje, pietvakariuose išteka Juodupės upelis (Kamenos intakas, Visinčios baseinas).

Iki pradedant durpių didžiausias nenusausinto durpių klodo storis buvo 4,0 m, vidutinis – 2,1 m. Pelkėje būta ~2,3 mln. m³ durpių. Durpės aukštapelkinės, daugiausia kimininės. Jų vidutinis susiskaidymas 27 %, peleningumas 3,4 %, drėgnumas 92 %. Po durpėmis slūgso smėlis.

Nuo 1959 m. Romato durpyne vykdoma pramoninė kraikinių durpių gavyba (kasė Baltosios Vokės durpių įmonė). 1986 m. buvo iškasta 23 % durpių išteklių. 2011 m. durpyno ištekliai sudarė 732 000 m³. Durpynas nebenaudojamas, bet pripažintas, kaip tinkamas eksploatavimui.

Šalia įsikūrę Rimšiškių, Girinės, Miškinių kaimai.

## Šaltiniai
Aukštutinis Tagilas

**Aukštutinis Tagilas** () – miestas Rusijoje, Sverdlovsko srityje, 82 km į šiaurę nuo Jekaterinburgo, prie Tagilo upės. Plentas į Nevjanską. Geležinkelio stotis. Veikia šiluminė elektrinė. Yra karšto muziejus, stačiatikių ir sentikių cerkvės, biblioteka.

## Istorija

Pradėjo kurtis XVIII a. kaip ketaus ir geležies liejimo pramonės taškas. Pradėjo augti 1956 m. pastačius elektrinę. Miesto statusas suteiktas 1966 m.

## Šaltiniai
Aukštutinis Ufalėjus

**Aukštutinis Ufalėjus** () – srities pavaldumo miestas Rusijoje, Čeliabinsko srityje, 178 km į šiaurės vakarus nuo Čeliabinsko, prie Ufaleikos upės, Uralo kalnų papėdėje. Geležinkelio stotis prie Čeliabinsko–Jekaterinburgo linijos. Keliai į Niazepetrovską, Kaslius, Žemutinį Ufalėjų. Mieste veikia vienas didžiausių Rusijoje nikelio kombinatų. Taip pat metalurgijos įrengimų, kelių tiesimo mašinų remonto gamyklos, metalo apdirbimo, medienos apdirbimo, marmuro gavybos ir apdirbimo pramonė. Veikia trijų universitetų ir technikumo padaliniai. Miesto apylinkėse telkšo vaizdingi Itkulio ir Arakulio ežerai.

## Istorija

Aukštutinis Ufalėjus įkurtas 1761 m., pradėjus ketaus ir geležies liejimą prie Ufalėjaus upės. Miesto statusas suteiktas 1940 m.

## Šaltiniai
Budapešto Ferenco Listo tarptautinis oro uostas

**Budapešto Ferenco Listo tarptautinis oro uostas** (, IATA – **BUD**, ICAO – **LHBP**) – didžiausias ir pagrindinis Vengrijos oro uostas, esantis 16 km į rytus nuo sostinės Budapešto. Šiame oro uoste savo bazes turi mažų sąnaudų oro linijų bendrovės Wizz Air ir Ryanair.

2011 m., minint 200-ąsias Ferenco Listo gimimo metines, oro uostas buvo pavadintas šio žmogaus vardu.

2015 m. birželį iš šio oro uosto atidaryti du transatlantinis skrydžiai į Torontą ir Monrealį.

2014 m. oro uostas aptarnavo 9 155 961 keleivį.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oro uosto svetainė
Mikojan-Gurevič

**Rusijos lėktuvų korporacija „Mig“**, arba **RSK MIG** () šiuo metu yra akcinė bendrovė, kurios veikla – projektuoti bei gaminti naikintuvus. Įkurta 1939 m. vadinosi **Mikojano–Gurevičiaus konstruktorių biuras** (arba gamykla nr 155), ir tik 1976 m., po vieno iš įkūrėjų, Gurevičiaus mirties, pradėtas naudoti trumpinys „Mig“ („МиГ“).

„Mig“ naikintuvai sudarė kovinį pagrindą TSRS oro pajėgose ir Varšuvos paktui priklausančiose šalyse. Kaip karinė parama Šaltojo karo metu, lėktuvai tiekti kitoms komunistinėms šalims: Kinijai, Jugoslavijai, Šiaurės Korėjai, Šiaurės Vietnamui, taip pat antiamerikietiškai nusiteikusioms arabų valstybėms.

„Mig“ kovos lėktuvai sudaro didelę dalį pajėgumų ir dabartinėse Rusijos oro pajėgose.

## Įmonės valdymas
2006 m. Rusijos vyriausybė visas 100 % kompanijos akcijų perdavė įkurtai Jungtinei lėktuvų korporacijai, kuri apjungia žinomas Rusijos aviacijos konstruktorių įmones: Jakovlev, Iljušin, Irkut, Suchoj, Tupolev.

## „Mig“ naikintuvų sąrašas

### Produkcija
* MiG-1, 1940
* MiG-3, 1941
* MiG-9/I-300, 1946
* MiG-15, 1948
* MiG-17, 1953
* MiG-19, 1954, pirmasis kompanijos sukurtas viršgarsinis naikintuvas
* MiG-21, 1956, daugiafunkcinis naikintuvas, tapęs gausiausiai pasaulyje gamintu viršgarsiniu naikintuvu
* MiG-23, 1967, perėmėjo funkciją atliekantis atakos lėktuvas
* MiG-25, 1965, perėmėjo funkciją atliekantis atakos lėktuvas
* MiG-27, 1970, šturmo lėktuvas
* MiG-29, 1977, 4-os kartos daugiafunkcinis naikintuvas
* MiG-31, 1975, 4-os kartos perėmėjo bei lengvojo bombonešio funkcijas atliekantis naikintuvas
* MiG-35, 2007, daugiafunkcinis 4++ kartos naikintuvas

### Eksperimentiniai modeliai
* DIS/MiG-5, 1941
* MiG-6, 1940
* MiG-7, 1944
* MiG-8 Utka, 1945
* MiG I-210, 1941
* MiG I-211, 1942
* MiG I-220, 1943
* MiG I-222, 1944
* MiG I-224, 1944
* MiG I-225, 1944
* MiG I-230/MiG-3U, 1942
* MiG I-231, 1943
* MiG I-250 (N), 1945 (arba „MiG-13“)
* MiG I-270, 1947
* MiG I-320, 1949
* MiG I-350, 1951
* MiG I-360, 1952
* MiG I-370, 1955
* MiG I-380, 1953
* MiG I-3, 1953
* MiG I-7U, 1957
* MiG I-75, 1958
* MiG SM-12, 1957
* MiG SN, 1953
* Ye-2, 1955
* Ye-4/Ye-5, 1955
* Ye-8, 1962,
* Ye-50, 1956
* Ye-150, 1958
* Ye-151
* Ye-152, 1959,
* Ye-166
* MiG-23 – (pirmojo projekto) pradėtas gaminti kaip Mikojan – Gurevič Ye-2A, 1956
* MiG-23 – (antrojo projekto) pirminis projekto pavadinimas Mikojan – Gurevič Ye-8 (E-8/1 ir E-8/2), 1960
* MiG-AT, 1996
* MiG-110, 1995
* MiG MFI (objektas 1.44/1.42), 1986–2000
* MiG LFI projektas
* MiG-105, 1965
* MiG-33
* Mikoyan LMFS
Aukštutinė Tura

**Aukštutinė Tura** () – miestas Rusijoje, Sverdlovsko srityje, 187 km į šiaurės vakarus nuo Jekaterinburgo, 8 km į šiaurę nuo Kušvos, prie Turos aukštupio. Geležinkelio stotis, keliai į Jekaterinburgą, Serovą, Krasnouralską. Mašinų gamybos ir metalo apdirbimo pramonė. Netoliese yra vienas giliausių gręžinių Eurazijoje SG-4 (gylis 6015 m).

## Istorija

Gyvenvietė įkurta 1737 m., miesto teisės suteiktos 1941 m.

## Šaltiniai
Jungtinė lėktuvų korporacija

**Jungtinė lėktuvų korporacija** (JLk) (, *Obyedinyonnaya Aviastroitelnaya Korporatsiya (OAK)*) yra Rusijos įmonė, atvirai kotiruojama akcijų biržoje, tačiau didžiausią ir pagrindinį akcijų paketą valdo Rusijos vyriausybė.

Ši įmonė konsoliduoja beveik visas didžiausias Rusijos įmones, besispecializuojančias aviacijos pramonėje. Pagrindinė kompanijos veikla – lėktuvų projektavimas, gamyba, pardavimas ir priežiūra.

## Istorija
JLK buvo įkurta 2006 m. vasario mėnesį, tuometinio Rusijos Federacijos prezidento Vladimiro Putino iniciatyva. Įmonė sujungė smulkesnius žinomus aviacijos konstruktorių biurus: Beriev, Jakovlev, Mikojan-Gurevič, Irkut, Iljušin, Suchoj, Tupolev.

## Produkcija

### Kariniai lėktuvai
* Ilyushin Il-76
* Ilyushin Il-78
* Jakovlev Yak-130
* Mikoyan MiG-29
* Mikoyan MiG-35
* Sukhoi Su-25
* Sukhoi Su-27
* Sukhoi Su-30
* Sukhoi Su-33
* Sukhoi Su-34
* Sukhoi Su-35BM
* Sukhoi PAK FA

### Keleiviniai lėktuvai
* Ilyushin Il-114
* Ilyushin Il-96
* Irkut MS-21
* Sukhoi Superjet 100
* Sukhoi Superjet 130
* Sukhoi Su-80
* Tupolev Tu-204

### Kroviniai lėktuvai
* Ilyushin Il-114T
* Ilyushin Il-96-400T
* UAC/HAL Il-214
* Tupolev Tu-204C

## Išnašos
Tyrese Gibson

**Tyrese Gibson** (g. 1978 m. gruodžio 30 d.), geriau žinomas kaip tiesiog **Tyrese** – amerikiečių R&B atlikėjas, dainų autorius, aktorius, filmų ir televizijos prodiuseris bei rašytojas. Geriausiai žinomas dėl savo vaidmens filme „Baby Boy“, kuriame suvaidino Joseph „Jody“ Summers personažą, bei „Greiti ir įsiutę“ serijos, kurioje suvaidino Roman Pearce. 2023 m. duomenimis, Gibson yra išleidęs septynis muzikos albumus, iš kurių naujausiasis, „Black Rose“, išleistas 2015 m. liepą ir pasiekė pirmąją vietą „Billboard 200“ reitinge.

## Diskografija
* *Tyrese* (1998)
* *2000 Watts* (2001)
* *I Wanna Go There* (2002)
* *Alter Ego* (2006)
* *Open Invitation* (2011)
* *Three Kings* (kartu su „TGT“) (2013)
* *[[Black Rose]]* (2015)

## Filmografija

## Išnašos

## Nuorodos
* 
* 
*
Black Rose

**Black Rose** – šeštasis amerikiečių R&B atlikėjo bei aktoriaus Tyrese albumas, išleistas 2015 m. liepos 10 d. Albumas susilaukė teigiamų kritikų įvertinimų ir debiutavo pirmojoje „Billboard 200“ reitingo vietoje, tapdamas pirmuoju atlikėjo albumu, pasiekusiu šią viršūnę.

2016 m. „Grammy“ apdovanojimuose singlas „Shame“ buvo nominuotas geriausios R&B dainos ir geriausio tradicinio R&B atlikimo nominacijose.

## Dainų sąrašas

## Išnašos
Petras Potockis

**Petras Potockis** (; 1622 (?) – 1657) – ATR valstybinis ir karinis veikėjas, Braclavo vaivada nuo 1651 metų, Podolės generolas (1649), karaliaus armijos pulkininkas (1643). Magnato Mikalojaus Potockio sūnus.

1655 m. lapkričio 10–12 d. Oziorno mūšyje Karūnos armija, sudaryta iš Podolės Kameneco įgulos susijungė su stambia Krymo totorių armija, vadovaujama chano Mechmedo IV Gerajaus ir atakavo rusų-kazokų – Vaslijaus Buturlno, Petro Potiomkino, ir Bogdano Chmelnickio būrius.

## Šeima

Buvo vedęs Kateriną Ostrorug, Karūnos didžiojo pataurininkio Mykolo Ostrorugo (1593−1651) dukterį, nuo santuokos su kuria vaikų neturėjo. Po Petro Potockio mirties jo našlė Katerina antrą kartą ištekėjo už Belzo kašteliono Jono Aleksandro Miškovskio.

## Nuorodos
Jonas Kristupas Gninskis

**Jonas Kristupas Gninskis** (; 1647–1703) – ATR valstybinis, politinis ir karinis veikėjas, Černigovo (1678–1680), Braclavo (1685–1694) ir Pamario vaivada (1694–1703), Riazanės (nuo 1680), Knišino (nuo 1690), Grodecko (nuo 1690) ir Skarševsko seniūnas (nuo 1694).

## Biografija

Lenkijos bajorų Gninskių giminė atstovas, herbo „Trach“ savininkas. Karūnos pakanclerio ir Malborko vaivados Jono Gninskio (apie 1625–1685) ir Dorotos Jaskulskos sūnus.
## Valstybės tarnyba
1678 metais Jonas Kristupas Gninskis gavo Černigovo vaivados pareigybę, 1685 metais buvo paskirtas Braclavo vaivada, o 1694 metų vasarį tapo Pamario vaivada.

## Šeima
1670 metais vedė Terezą Potockytę, Braclavo vaivados Jonušo Potockio (apie 1616–1675) ir Terezės Cetner dukterį.

## Nuorodos
* Jan Gniński // Minakowski M.J. *Genealogia potomków Sejmu Wielkiego*

|-
Aukštutinė Pyšma

**Aukštutinė Pyšma** () – miestas Rusijoje, Sverdlovsko srityje, šiaurinis Jekaterinburgo priemiestis. Įsikūręs prie Pyšmos aukštupio ir Jekaterinburgo–Serovo plento. Mieste įsikūrusi Uralo kalnų metalurgijos bendrovė. Spalvotosios (vario) metalurgijos, metalo apdirbimo, lokomotyvų gamybos, chemijos, maisto (pieno, duonos, žuvies) pramonė. Yra Aleksandro Neviškio, Šv. Dievo Motinos Ėmimo į Dangų cerkvės, imamo al Buchario mečetė, sporto rūmai, technologijų universitetas, krašto, karinės technikos muziejai.

## Istorija

Gyvenvietė įkurta XIX a. prie vario rūdos kasyklos. Vėliau atsidarė vario lydimo gamykla. Iki 1946 m., kai suteiktos miesto teisės, gyvenvietė vadinta ***Mednyj Rudniku*** (*Медный Рудник* 'vario rūdynas').

## Šaltiniai
Jokūbas Potockis (1613)

**Jokūbas Potockis** (; apie 1554 m., Podolės Kamenecas – 1613 m.) – Lenkijos karinis vadovas, Braclavo vaivada, Kameneco kaštelionas, Belokamensko, Belocerkovsko ir Letičyvo seniūnas.

## Biografija
 
Karaliaus rotmistras, nuo 1580 metų – „Podolės žemių generolas“, Kameneco kaštelionas nuo 1609 metų, Braclavo vaivada nuo 1611 metų.

Jokūbas Potockis buvo Lenkijos karaliaus ir Lietuvos didžiojo kunigaikščio Žygimanto Augusto dvare. Karaliaus Zigmanto Vazos metu buvo daugiamečiu Kameneco kaštelionu.

Išsiskyrė Smolensko apgultyje. Po savo brolio Jono Potockio mirties gavo Braclavo vaivados pareigybę.

## Šeima
Vedė Jadvygą Tarnovską 1603 metais.
* Tėvas – Nikolajus Potockis (1517–1572 m. gegužės 2 d.) – Kameneco seniūnas.
* Motina – Ana Čerminska (1525–1579)
* Broliai – Steponas, Janas, Andžejus.
* Žmona – Jadvyga Tarnovskaitė (? – iki 1629)
* Sūnus – Mikalojus Potockis (1595–1651) – Karūnos didysis etmonas

## Literatūra
* Потоцкие // Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона : в 86 т. (82 т. и 4 доп.). – СПб., 1890–1907.

## Nuorodos
* Potoccy (01).

|-
Beriev

**Beriev lėktuvų kompanija**, buvęs **Berijevo konstruktorių biuras** (gamykla Nr. 31), – Rusijos lėktuvų gamintojas. Ši kompanija įkurta 1934 m. Taganrogo mieste. Pirmasis vyriausias konsturktorius, kurio vardu konsturktorių biuras vėliau buvo pavadintas - Georgijus Berievas. Įmonės specializacija lėktuvų amfibijų projektavimas ir gamyba civilinėms bei karinėms reikmėms.

Su įvairiais „Beriev“ lėktuvų modeliais buvo pasiekti 228 aviacijos rekordai, jie visi patvirtinti pagal Tarptautinės sportinės aviacijos federacijos (*Fédération Aéronautique Internationale*) taisykles.

## Suprojektuoti lėktuvai

* Antonov An-30 aerokartografijos orlaivis, sukurtas Antonov An-24 pagrindu.
* Beriev A-40 „Albatrosas“, didžiausias pasaulyje daugiafunkcinis amfibinis lėktuvas, pagal NATO koduotę „Undinė“.
* Beriev A-50 „Kamanė“, modifikuotas Iljušin Il-76 lėktuvas su oro kontrolės ir įspėjimo sistema (AWACS), NATO priskirtas kodas „Ramstis“.
* Beriev A-60, modifikuotas Il-76 transportinis lėktuvas, perdarytas į skraidančią lazerių tyrimo laboratoriją 1981 m.
* Beriev A-100, modifikuotas Il-476 lėktuvas su oro kontrolės ir įspėjimo sistemą, turintis pakeisti Beriev A-50.
* Beriev Be-1, prototipas, skirtas patikrinti ekrano efekto tinkamumą pagaminti ekranoplaną.
* Beriev Be-2, lėktuvas-amfibija.
* Beriev Be-4, skėtinius sparnus (*parasol-wing*) turintis lėktuvas
* Beriev Be-6, Nato kodas „Madge“, skraidantis laivas, atliekantis gaisro gesinimo darbus.
* Beriev Be-8, „Kurmis“, keleivinis lėktuvas-amfibija.
* Beriev Be-10, pagal Nato „Dedešva“, reaktyvinis lėktuvas-amfibija.
* Beriev Be-12, „Žuvėdra“, lėktuvas-amfibija skirtas aptikti ir sunaikinti povandeninius laivus. Pagamintas ant Be-6 bazės.
* Beriev Be-30, „Rankogalis“, regioninis lėktuvas, skirtas gabenti civilius bei įrangą.
* Beriev Be-101, lengvasis vienmotoris lėktuvas-amfibija.
* Beriev Be-103, Bekas, pagal Nato koduotę „Perkūno oželis“ lengvasis lėktuvas-amfibija, skirtas keleivių transportavimui, medicininei pagalbai ar stebėjimo operacijoms.
* Beriev Be-112, dviejų variklių lėktuvas-amfibija.
* Beriev Be-200, didelis įvairių paskirčių lėktuvas-amfibija.
* Beriev Be-32, įvairių paskirčių lėktuvas, patobulintas Be-30.
* Beriev A-42 „Albatrosas“, pagal Nato „Undinė“, patobulinta A-40 versija, skirta aptikti ir naikinti povandeninius laivus.
* Beriev A-42PE „Albatrosas“, patobulintas A-42 modelis, skirtas paieškai ir pagalbai.
* Beriev Be-2500 „Neptūnas“, Prototipas. Turėjo būti itin sunkus lėktuvas-amfibija, galintis gabenti krovinius iki 2500 tonų.
* Beriev MBR-2 „Smiltis“, skraidantis lėktuvas-amfibija, skirtas objektų atpažinimo operacijoms.
* Beriev MBR-7, lėktuvas-amfibija, trumpų nuotolių bombonešis. (Protipas)
* Beriev MDR-5, ilgų nuotolių bombonešis lėktuvas-amfibija.
* Beriev R-1, eksperimentinis reaktyvinis lėktuvas-amfibija.
* Bartini Beriev VVA-14, lėktuvas-amfibija naudojantis ekrano efektą, skirtas atrasti ir sunaikinti povandeninius laivus. Tik du prototipai pagaminti.
Šukės senosios kapinės

**Šukės senosios kapinės**, vadinamos *Kapeliais, [[Maro kapeliai]]s, [[Maro kapai]]s* (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas – , senasis vertybės kodas – L527) – neveikiančios kapinės centrinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Šukėje (Darbėnų seniūnija), 0,63 km į rytus nuo kelio , Šukupio kairiajame krante.

## Kapinės

Įrengtos aukštumos pakraštyje ir šlaite, žemėjančiame į vakarų – šiaurės vakarų pusę. Jos netaisyklingo penkiakampio plano, nežymiai pailgos šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 25 m ilgio ir 22 m pločio, aptvertos statinių tvora, kurios rytinėje dalyje įrengti varteliai.

Centrinėje dalyje stovi koplytėlė su Kristaus karste skulptūrine grupe. Abipus jos stūkso po medinį, monumentalų, kryžmišką, paprastų formų kryžių.

Teritorijos plotas – 0,05 ha, perimetras – 90 m.

## Istorija
Veikė nuo XVI a. iki XVIII a. pab. Jose  laidoti Šukės bajorkaimio gyventojai. Mirusiuosius pradėjus laidoti Darbėnų parapijos kapinėse, senosiose kapinaitėse XIX a. – XX a. pr. buvo pakasami savižudžiai, nekrikštyti mirę kūdikiai.

Kapinės vadinamos Kapeliais, Maro kapeliais, Maro kapais (). Pasakojama, kad jose laidoti nuo maro mirę žmonės. Pasak kitų, čia buvę palaidoti milžinai, kurių kaulų rasta arime aplink kapines.

Nuo seno jose stovėjo koplytėlė su šventųjų skulptūromis ir trejetas monumentalių kryžių. Prie koplytėlės kaimo gyventojai per gegužines šventes rinkdavosi pagerbti mirusiųjų, giedodavo jiems atminti giesmes. Sovietmečiu kapinės buvo primirštos, jose buvę kryžiai sunyko, koplytėlė apgriuvo. Atgimimo pradžioje gyventojai 1991 m. kapines sutvarkė: aptvėrė statinių tvora, atnaujino koplytėlę, pastatė naują kryžių.

1972–1984 m. – vietinės reikšmės archeologijos paminklas (kodas AV-493). Kapinių koplytėlė – registrinis kultūros paveldo objektas (unikalus kodas ).

1997 m. registruotas kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąraše (kodas L527), 2005 m. pripažintos valstybės saugoma kultūros vertybe.

1935 m. žvalgė mokytojas Feliksas Einas, 1956 m. – kraštotyrininkas Vladas Šaulys, 1960, 1964 m. – Juozas Mickevičius, 1982 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (tyrimų vadovas Romas Olišauskas), 1984 ir 1992 m. – Julius Kanarskas, 1995 m. – Kultūros paveldo centras (istorikės Loreta Kazlavickienė, Jadvyga Verksnienė).

## Šaltiniai

## Nuorodos
*Valstybės archeologijos komisijos medžiaga 
* Kretingos krašto enciklopedija
Musteika (upė)

**Musteika** – šaltiniuotas upelis pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, Dzūkijos nacionaliniame parke; Grūdos dešinysis intakas (Merkio baseinas). Prasideda Čepkelių raisto pietvakariniame gale (taip vadinamame šlapiame viksvyne Dirvoniškės Pievose), Čepkelių valstybiniame gamtiniame rezervate. Vinguriuoja į šiaurės vakarus, prateka Musteikos kaimą. Įteka į Grūdą 30,2 km nuo jos žiočių, 2,5 km į pietus nuo Grybaulios.

Upelio aukštupys saugomas Musteikos gamtiniame rezervate. Musteikos upelio pakrantės pelkėtos, jose gausu retųjų augalų.

Upėvardis (dar žinomas *Musteikos upelė*) kilęs nuo kaimo pavadinimo.

## Šaltiniai
Romualdas Vaitkevičius

**Romualdas Vaitkevičius** (1898 m. vasario 13 d. Rukšių dvare, Rokiškio apskrityje – 1935 m. liepos 3 d., ties Dotnuva, Kėdainių apskr. Palaidotas Antalieptėje, Zarasų rajone), Lietuvos kariuomenės leitenantas, inžinierius, Vyčio kryžiaus ordininkas.

## Biografija
Gimė 1898 m. vasario 13 d. Rukšių dvare, Panemunėlio valsčiuje, Rokiškio apskrityje, dvaro ūkvedžio šeimoje. 1911 m. tėvai įsigijo Gaidelių dvarą, netoli Antalieptės, Zarasų apskrityje. Mokėsi Panevėžio realinėje mokykloje ir baigęs 7 klases, 1916 m. įstojo į Maskvos Konstantino matininkų institutą. 1917 m. gegužes mėn. mobilizuotas į Rusijos kariuomenę, lapkričio 11 d. baigė Peterhofo 3-ją praporščikų mokyklą, suteiktas karininko laipsnis. Dalyvavo pirmajame Pasauliniame kare. 1918 m. kovo 14 d. demobilizuotas, grįžo į Gaidelių dvarą pas tėvus. 1919 m. gegužes 13 d. mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę, paskirtas į Atskirojo Ukmergės bataliono 4 kuopą jaunesniu karininku. 1919 m. liepos 7 d. perkeltas į Kretingos komendantūrą kuopos vadu. Nuo 1919 m. lapkričio 4 d. ketvirtojo pėstininkų pulko 6 kuopos vadas. 1919 m. lapkričio – 1920 m. sausio mėn. dalyvavo nepriklausomybės kovose su bermontininkais prie Jurgaičių ir Daumantų, 1920 m. sausio – kovo ir liepos – gruodžio mėnesiais su lenkais prie Sudervės, Musninkų ir Vilniaus. Šiose kautynėse pasižymėjo ir buvo pristatytas apdovanoti Vyčio kryžiaus ordinu. 1921 m. kovo 12 d. sutektas vyresniojo leitenanto laipsnis.

1922 m. sausio 30 d. baigė Aukštųjų karininkų kursų I laidą. 1922 spalio 15 d. paleistas iš kariuomenės eiti aukštojo mokslo. Studijavo Lietuvos universitete Matematikos–gamtos fakultete. Studijų metu dirbo Žemės tvarkymo ir matavimo departamente braižytoju ir matininko padėjėju. Nuo 1923 m. rugsėjo su Žemės ūkio ministerijos stipendija studijavo Čekoslovakijoje ir 1929 m. gegužes 3 d. baigęs Prahos aukštosios technikos mokyklos Vandens ūkio ir kultūrtechnikos skyrių, 1929–1935 m. dirbo Lietuvos Žemės tvarkymo departamente kultūrtechniku, vėliau dėstytoju Kėdainių aukštesnioje kultūrtechnikos mokykloje, nuo 1934 m. rugsėjo 1 d. – šios mokyklos direktoriaus pavaduotojas.

Žuvo 1935 m. liepos 3 d. autoavarijoje ties Dotnuva. Palaidotas Antalieptes kapinėse, Zarasų rajone, Vaitkevičių šeimos kape.

## Bibliografija
Parašė vadovėlį „Hidrotechniniai pastatai“ (I–II dalys, 1932 m.), atsiminimus „Kovos dėl Vilniaus“

## Apdovanojimai
* Vyčio kryžiaus V laipsnio ordinas (1920),
* Lietuvos Nepriklausomybės medalis (1928),
* Prancūzijos Sidabro medalis (1920),
* Prancūzijos medalis „La medaille de Honner“ (1921).

## Šaltiniai
* LCVA, f. 930, ap. 2 v, byla 262,
* Lietuvos kariuomenės karininkai 1918–1953", VIII tomas, 2008, psl. 154,
* Vytautas Indrašius, „Aukštaitijos šviesuliai“, 1999, psl. 188–192,
Stanislovas Chodeckis

**Stanislovas Chodeckis** (m. apie 1474) – Lenkijos valstybinis veikėjas, Haličo seniūnas (nuo 1452 metų), Haličo kaštelionas (1460), Kamenecko (nuo 1461 metų) ir Terebovolskio seniūnas (nuo 1461 metų), Lvovo kaštelionas, Podolės (1462–1465) ir Rusios vaivada (1466–1474).

## Biografija
Lenkijos bajorų Chodeckių giminės atstovas. Herbo „Ogončik“, valdžiusio Haličo žemėse, savininkas. 1452 metais gavo Krušvico ir Haličo seniūno pareigybę, 1460 metais užėmė Haličo kašteliono pareigybę.

1461 metais Stanislovas iš Chodčos, gavę Lenkijos karaliaus Kazimiero Jogailaičio leidimą, išpirko Kameneco seniūniją iš Mykolo Bučackio-Jazloveckio, Podolės generalinio seniūno Teodoro Bučackio sūnaus, o iš Podolės vaivados Jono Gricko Kerdejaus – Terebovolskio seniūniją. 1462 metais gavo Podolės vaivados pareigybę, o 1466 metais buvo paskirtas Rusios vaivada.

Komarno miestelio, taip pat bažnyčių Rumne ir Komarne įkūrėjas.

## Šeima
Buvo vedęs Barborą Pilecką (m. po 1508), Krokuvos seniūno, vaivados ir kašteliono Jano Pileckio (m. 1476) dukterį, santuokoje su kuria turėjo aštuonis sūnus ir keturias dukteris:

* Nikolajus Chodeckis (1460–1491), Haličo seniūnas (1487), karaliaus dvariškis, Lvovo kaštelionas ir Rusios žemės etmonas (1490)
* Janas (m. 1497), karaliaus dvariškis, Haličo (1474), Kameneco ir Terebovolskio seniūnas (1474)
* Stanislavas (m. 1529), Haličo seniūnas (1488), Karūnos lauko etmonas (1492–1499, 1501–1505), Lvovo kaštelionas (1496–1505), Lvovo seniūnas (1501), Lietuvos didysis maršalka (1505), Liubačevskio seniūnas
* Petras (m. po 1508), Haličo seniūnas (1488), Haličo kaštelionas ir karaliaus rotmistras (1502)
* Andrejus (m. 1506/1507), Haličo seniūnas (1492), Kamenecko vyskupas (1501),
* Spytko (m. po 1497), Haličo seniūnas(1492–1494)
* Oto (m. 1534), karaliaus dvariškis, Podolės (1509), Rusios (1515), Sandomiro (1527) ir Krokuvos vaivada (1533), Lvovo, Liubačevskio, Sniatinsko, Kalugos, Rogatinsko, Tlumacko ir Kolomijsko seniūnas
* Rafailas, Haličo seniūnas (1492–1499), karaliaus rotmistras
* Burneta Codecka, Podolės vaivados Pavelo Kolos (m. 1509) žmona
* An Chodecka (m. po 1521), Sadecko kašteliono Stanislovo Šafranco (m. 1525/1527) žmona nuo1505 metų  
* Jadvyga Chodecka (m. po 1508), Lvovo pakamario Mykolo Bučackio (m. 1511) žmona nuo 1489 metų
* Barbora Chodecka (m. po 1524), Malogoščko kašteliono Jano iš Olesko, Seno ir Zločevo (m. 1508/1513) žmona nuo 1491 metų.

## Literatūra
* Polski Słownik Biograficzny, s. 351–352
* Niesiecki К. Korona polska przy złotej wolności…. – Lwów, 1728. t.1. – 692 s. S.269 (cz.2)

## Nuorodos

|-
Jabiru Aircraft

**„Jabiru Aircraft“** – australų lengvųjų civilinių lėktuvų bei jiems skirtų dalių projektuotojai ir gamintojai. Įmonė įsikūrė 1988 m. Bundabergo mieste, Kvinslando valstijoje.

Lėktuvai gaminami iš kompozitinių medžiagų, su virš kabinos išdėstytu sparnu, monoplanai. Važiuoklė neįtraukiama.

## Istorija
Rodney Stiff ir Phil Ainsworth 1988 m. įkūrė kompaniją, ir jau 1991 m. lapkričio mėnesį buvo pristatytas jų pirmasis lėktuvas LSA 55/2k, kuris Australijos civilinės aviacijos priežiūros tarnybos pripažintas tinkamu naudoti. Jame panaudotas itališkas KFM 112M variklis, išvystantis 62 arklio galias.

1995 m. kompanija pradėjo plėsti savo veiklą, pradėti gaminti lėktuvai, kuriems galima nuimti sparnus, taip pat ir nuosavi varikliai.

## Lėktuvai

### Gamykliniai
* LSA – ultralengvųjų klasės lėktuvas.
* ST3 – pritaikytas skraidyti pagal bendrosios aviacijos taisykles.
* UL-D – pritaikytas skraidyti pagal Jungtinės karalystės ultralengvųjų klasės taisykles.
* J120C – 2 vietų lėktuvas su Jabiru 2200 cm3 varikliu.
* J160D – 2 vietų lėktuvas su Jabiru 2200 cm3 varikliu.
* J170C – 2 vietų lėktuvas su Jabiru 2200 cm3 varikliu. J160 lėktuvas tik ilgesni sparnai, pritaikyti skraidyti karštame klimate.
* J230D – 2 vietų lėktuvas su Jabiru 3300 cm3 varikliu.

### Sukonstruojami lėktuvai
* J200 – dvivietis lėktuvas
* J400 – keturvietis
* J450 – keturvietis lėktuvas su judamu sparnu (STOL wing)
* J430 – keturvietis lėktuvas su judamu sparnu ir sparneliais sparno galuose
* SP – lengvojo lėktuvo versija
* SP-T – lengvojo lėktuvo versija su galiniu ratu, pritvirtintu uodegos apačioje.
* UL – eksportinė versija, pritaikyta Europos lengvųjų lėktuvų skraidymo reglamentui (Calypso)
* UL-T – eksportinė versija, pritaikyta Europos lengvųjų lėktuvų skraidymo reglamentui, su galiniu ratu, pritvirtintu uodegos apačioje.
* SK – dvivietis lėktuvas.

## Varikliai
* Jabiru 1600;  keturių cilindrų opozicinis variklis
* Jabiru 2200; 80 AG (60 kW) arba 85 AG (63 kW) keturių cilindrų opozicinis variklis
* Jabiru 3300; 120 AG (89 kW) šešių cilindrų opozicinis variklis
* Jabiru 5100; 180 AG (134 kW) aštuonių cilindrų opozicinis variklis
Klaudija Oktavija

**Klaudija Oktavija** (lot. *Claudia Octavia*, apie 39 − 62 m.) – Romos imperatorė, Nerono pirmoji žmona.

## Biografija

Klaudija Oktavija buvo imperatoriaus Klaudijaus ir Valerijos Mesalinos duktė, gimusi iki 40 m. e. m. Ji buvo sužadėta 49 m. su Julijos Agripinos sūnumi Domicijumi Ahenobarbu (vėliau − Romos imperatorius Neronas), su kuriuo susituokė 53 m. Neronas tapo Romos imperatoriumi 54 m. ir Klaudija Oktavija įgijo imperatoriškąjį Augustos titulą. Ji gyveno imperatoriškojoje intrigų ir išdavysčių aplinkoje. Jai teko matyti, kaip jos vienintelis brolis Britanikas buvo nunuodytas toje pačioje puotoje, kurioje ji dalyvavo. Neronas jos nemėgo ir ignoravo. 62 m. Neronas išsiskyrė su ja apkaltinęs nevaisingumu (kas galbūt turėjo pagrindo) ir kad galėtų vesti Popėją Sabiną. 

Klaudija Oktavija buvo išsiųsta gyventi į Kampanijos kaimo vietovę su karine sargyba. Kai Romoje pasklido gandai apie Oktavijos sugrįžimą, viešoji nuomonė jai buvo palanki, kilo riaušės. Jos rėmėjai veržėsi į šventyklas, daužė Popėjos Sabinos statulas, nešiojo Klaudijos Oktavijos atvaizdus, papuoštus gėlėmis. Numalšinus riaušininkus Neronas pateikė Oktavijai naujų kaltinimų neištikimybe ir išdavyste. Klaudija Oktavija buvo ištremta toliau nuo Romos, į Pandatarijos salą Tirėnų jūroje ir Nerono nurodymu nužudyta 62 m. birželio 9 d.

## Šaltiniai
* Oxford Dictionary of the Classical World
* *Coinage and History of the Roman Empire, C. 82 B.C.--A.D. 480: History.* Taylor & Francis, 1999, t. I, p. 70
Mikalojus Viesiolovskis

**Mikalojus Viesiolovskis** (? – 1634 m. spalio 19 d.) – LDK valstybinis veikėjas.

## Biografija
Lietuvos bajorų Viesiolovskių giminės atstovas, herbo „Ogončik“ savininkas, Lietuvos didžiojo maršalkos Petro Viesliolovskio sūnus.

Lietuvos didysis prievaizas 1611–1623 m., Lietuvos didysis stalininkas 1623–1626 m., Lietuvos didysis raikytojas 1626–1630 m., Lietuvos pataurininkis 1630–1633 m., Žemaitijos kaštelionas nuo 1633 metų; nuo 1606 m. Dysnos ir nuo 1621 m. Kano seniūnas.

## Literatūra
* Радаман А. Весялоўскія // Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. Т.1: Абаленскі – Кадэнцыя / Рэдкал.: Г.П. Пашкоў (гал.рэд.) і інш.; Маст. З.Э. Герасімовіч. – Мн.: БелЭн, 2005. – 688 с.: іл. С. 405. ISBN 985-11-0315-2 ISBN 985-11-0314-4 (т. 1)

|-
Vladimiras Vladimirovskis

**Vladimiras Vladimirovskis** (1893 m. spalio 18 d. Kaune – 1971 m. sausio 24 d. Minske) – Baltarusijos TSR teatro ir kino aktorius, TSRS liaudies artistas.

## Biografija
Gimė 1893 m. spalio 18 d. Kaune kaip Vladimiras Maleiko, tėvas Josifas dirbo meistru. Vaikystę praleido Bobruiske. Dalyvavo I pasauliniame kare, buvo sužeistas ir paimtas į nelaisvę. 1920 m. pradėjo aktoriaus karjerą Bobruisko teatre. 1921-1922 m. vaidino *Smolny* teatre Sankt Peterburge. 1924-1959 m. vaidino 1–ajame Baltarusijos dramos teatre. 1940 m. apdovanotas Lenino ordinu. II pasauliniame kare vaidindavo pafrontės teatruose. Nuo 1941 m. TSKP narys. 1955 m. suteiktas TSRS liaudies artisto vardas. Mirė 1971 m. sausio 24 d. Minske. Buvo vedęs aktorę Jekateriną Zamešiną su kuria susilaukė sūnaus Boriso. 

## Filmografija

* *Кастусь Калиновский* (1927)
* *Кто смеётся последним?* (1954)
* *Полесская легенда* (1957)
* *Впереди – крутой поворот* (1960)


Vaizdas:Могила народного артиста СССР Владимира Владомирского.JPG|Antkapis Minsko rytinėse kapinėse


## Nuorodos

* Biografija (rus.)
Apolinaras Opulskis

**Apolinaras Opulskis** (1884 m. liepos 22 d. Pakvistyje, Mažeikių apskr. – 1948 m. birželio 14 d. Vilniuje) – mokytojas esperantininkas, esperanto kalbos propaguotojas (nuo 1915 m.).

## Biografija

Vaikystėje su tėvais išvyko į Peterburgą, kur ir pradėjo mokslus. Studijuodamas Peterburgo universitete fizikos-matematikos fakultete susirgo tuberkulioze, universitetą 1912 m. baigė, bet valstybinius egzaminus išlaikė 1915 m. Maskvos universitete.

A. Opulskis nuo 1912 m. lapkričio 10 d. iki 1916 m. gruodžio 31 d. mokytojavo Panevėžio moterų gimnazijoje, kartais pamokų turėjo ir realinėje mokykloje. Pirmojo pasaulinio karo pradžioje jis evakavosi į Rusiją, gyveno Petrograde ir Maskvoje. Nuo 1917 m. sausio 1 d. iki spalio 10 d. dirbo Rusijos valstybės kontrolės revizoriaus padėjėju, nuo 1917 m. spalio 12 d. iki 1918 m. rugpjūčio 1 d. – Nikopolio (Ekaterinoslavo gub. Ukrainoje) komercinės mokyklos mokytoju.

1919 m. jis grįžo į Lietuvą, kur nuo 1919 m. gegužės 1 d. mokytojavo Kauno lenkų gimnazijoje ir nuo 1919 m. rugsėjo 1 d. iki 1922 m. rugpjūčio 31 d. – Kauno komercinėje mokykloje. Nuo 1922 m. rugsėjo 1 d. iki 1924 m. rugpjūčio 1 d. dirbo Švietimo ministerijoje aukštųjų mokyklų inspektoriumi. 1924 m. rugpjūčio 1 d. tapo Kauno II gimnazijos direktoriumi. Jo paties prašymu 1926 m. rugsėjo 1 d. buvo perkeltas į Mažeikių gimnaziją. Čia dėstė matematiką, fiziką ir kosmografiją. Nuo 1927 m. gegužės 1 d. iki mokslo metų pabaigos buvo gimnazijos vicedirektoriumi. Nuo 1928 m. rugpjūčio 1 d. iki 1936 m. A. Opulskis dirbo Tauragės komercinėje mokykloje. 1938 m. rugsėjo 11 d. perkeltas į Plungės progimnaziją, kurioje dirbo iki 1940 m. sausio 1 d. 1941 m. vasario 1 d. švietimo liaudies komisaro įsakymu paskirtas į Skuodo vidurinę, o 1942 m. rugsėjo 1 d. perkeltas į Mažeikių gimnaziją, tačiau jau tą pačią dieną įsakymas buvo atšauktas ir jis išvyko į Viekšnių progimnaziją, kurioje dirbo iki 1946 m. rugsėjo 1 d.

Nuo 1912 m. jaunimo tarpe skleidė lietuvybę, dirbo Blaivybės, Esperantininkų, Lietuvių-latvių vienybės draugijose, dėstė Mažeikių liaudies universitete esperanto kalbą, pirmojoje matematikos-fizikos mokytojų konferencijoje skaitė pranešimą „Kaip organizuoti praktikos darbai mūsų mokyklose“, kuris buvo išspausdintas konferencijos darbuose.

Mirė Vilniuje, palaidotas Bernardinų kapinėse; ant jo paminklo yra epitafija esperanto kalba.

## Šaltiniai
* Ruikienė Živilė. Esperantininkai Mažeikiuose // Muziejininkystės biuletenis. – 2002 m. – Nr. 5–6.
* Viekšniai ir mūsų gimnazija iki 1945 metų. Sud. Živilė Mačytė-Antanaitienė.
* Mažeikių muziejaus archyvas: F. 1, ap. 1, b. 57, l. 232–246, 275–276.
* Povilas Šverebas, Kazys Misius. Viekšniai: švietimo istorija. – Vilnius, 2013. – 194 p. – P. 174–175. ISBN 978-609-447-101-8.

## Pastabos
* Straipsnis perkeltas iš „Apolinaras Opulskis“ (autorius – Algirdas), kur jis pateikiamas pagal CC BY-SA 3.0 licenciją.