open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Thesan

**Thesan** – aušros deivė etruskų mitologijoje. Atitinka graikų Eos ir romėnų Aurorą.

Aptikti trys etruskų veidrodžiai, kuriuose įrašytas Thesan vardas, deivė minima ir etruskų *[[Liber Linteus]]* tekste, surašytame lino rietime, į kurį buvo suvyniota Zagrebo mumija. Pasak šio teksto, deivei Thesan aukota drauge su saulės dievu Usilu. Etrūrijoje susiklostė šios deivės kultas, svarbūs Thesan kulto centrai buvo Cerė ir jos Pirgų uostas. Atliekant archeologinius kasinėjimus, čia aptiktas „aušros antefiksų“ rinkinys.

Thesan vaizduota kaip jauna patraukli moteris, drauge su ja buvo vaizduojamos kitos etruskų dievybės, kaip antai dievai Tinia ir Nefunsas, deivė Menrva, saulės dievas Usilas.

## Šaltiniai
Badžai

**Badžai** (, , sav. *A’a Sama*) arba ***oranglautai*** ( 'jūros žmonės') – Pietryčių Azijos tautų grupė, gyvenanti Filipinuose, Indonezijoje, Malaizijoje, Brunėjuje, Mianmare, Tailande. Tai vandens klajoklių tautos (dar vadinamos 'jūrų čigonais'), gyvenančios ant polių pastatytuose kaimuose didesnių upių žiotyse, įlankose, salų pakrantėse.

Pagrindinės etninės grupės:
* oranglautai, orangmantokai, orangbarokiai, orangrajatai, orangkvalai – gyvena abipus Makasaro sąsiaurio (Riau, Bankos, Belitungo, Bungurano, Anambaso, Tambelano salų pakrantėse), didesnių Sumatros upių žiotyse;
* jakanai – Sulu salyne;
* tikieji badžai arba sama – vakarų ir šiaurės Borneo, rytų ir šiaurės Sulavesio upių žiotyse, pakrančių salelėse, taip pat prie Floreso, Adonaros, Sumbavos, Babaro, Bačano, Obio krantų, Sulu salyne;
* mokenai – Mjeiko salose, Kra sąsmaukos pakrantėse.

Vartoja sama-badžų kalbas (austroneziečių šeima), taip pat malajų, tagalų, indoneziečių ir kitas vietines kalbas. Didžioji dauguma tikinčiųjų – musulmonai sunitai, yra išlaikiusių tradicinę tikybą, krikščionių.

Verčiasi badžai žvejyba ir jūros gėrybių (perlų, perlamutro, moliuskų) rinkimu, medžiokle, maisto rinkimu. Badžai kartu su iranunais nuo seno vertėsi piratavimu ir vergų prekyba. Išplėtoję medžio drožybą (tradiciniai raižiniai *okir*).

Tradicinis būstas – skaptuotos burinės valtys su pašiūrėmis ir židiniais. Pakrantėje stato namus ant polių, tarpusavyje sujungtus tilteliais. Tradicinis maistas – žuvys, krabai, moliuskai.

Badžų visuomenės socialinis pagrindas – monogaminė šeima. Paprastai laikosi uždarai nuo kitų tautų. Badžų islame išlikę daug tradicinės religijos bruožų – tikėjimo įvairiomis dvasiomis, protėvių vėlių gerbimo papročio, šamanų (*dukun*) instituto. Badžai pasižymi labai gerais nardymo ir plaukiojimo įgūdžiais, didelę dienos dalį praleidžia plaukiodami ir nardydami, vaikai išmoksta plaukioti nuo mažumės. Dėl tokio gyvenimo būdo netgi pakito badžų fiziologija. Kadangi gyvenant ant vandens saulė labiau degina odą, moterys ir vaikai dažnai dėvi iš žolių ir ryžių pagamintas veido kaukes *burak*. Turi gausų muzikinį folklorą, epus.


Limau-Limauan Sabah Stilt-houses-01.jpg|Badžų namai ant vandens (Sabahas, Malaizija)
Sama woman with traditional sun protection ("borak").JPG|Badžų moteris (su veido kauke) ir vaikas
Semporna Sabah Regatta-Lepa-2015-11.jpg|Puošni badžų valtis regatoje
Bajau Laut Pictures 6.jpg|Valtis-namas
COLLECTIE TROPENMUSEUM Bewoners van Badjo-kampong Kajoa op Ternate Noord-Molukken TMnr 10005731.jpg|Badžų kaimas Molukuose


## Šaltiniai
Frank Greer

**Frank Greer** (1879 m. vasario 26 d. – 1943 m. gegužės 7 d.) – JAV akademinis irkluotojas. Olimpinis irklavimo vienvietėmis valtimis čempionas.

## Biografija
Sent Luise vykusiose trečiosiose moderniose 1904 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Greer dalyvavo akademinio irklavimo varžybose. Vienviečių valčių klasėje amerikietis tapo antruoju olimpiniu čempionu istorijoje.

## Nuorodos
* Sports Reference svetainėje
Dovilė Gailevičiūtė

**Dovilė Gailevičiūtė** (g. 1996 m. liepos 21 d., Varniuose) – Lietuvos futbolininkė, saugė.

## Karjera
Profesionalią karjerą pradėjo FC Gintra. Su šiuo klubu eilę metų tapdavo Lietuvos čempione.

2022 m. sausio mėn. pranešta, kad dalyvauja Bario ekipos peržiūroje. Galiausiai, kad buvo pasirašyta sutartis su Pink Bari klubu, kuris žaidė Serie B.

2022 m. vasarą grįžo į Lietuvą. Atstovavo FK Saned. 2022 m. rugpjūčio 21 d. rungtynėse prieš MFK Banga pasižymėjo pelnydama du įvarčius. Joniškietės nugalėjo gargždiškes rezultatu 4:1.

2023 m. kovo 2 d. paskelta, kad atstovaus Hegelmann klubui.

## Statistika
; A lygos statistika

Spalvų reikšmės:
:  Ekipa žaidė A lygoje;

## Rinktinės
2015 m. balandžio 4 d. debiutavo nacionalinėje rinktinėje, Europos taurės atrankos varžybose prieš Moldovą.

;Įvarčiai

## Pasiekimai
* Lietuvos moterų futbolo A lyga: 2021, 2020, 2019, 2018, 2017, 2016, 2015, 2014, 2013, 2012
* Baltijos moterų futbolo lyga: 2019, 2017

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Soccerway (Apie žaidėją)
* lietuvosfutbolas.lt (Gintros 2020 m. sezonas)
* Globalsportsarchive
Indoneziečiai

**Indoneziečiai** () – skėtinė sąvoka, kuria nusakomi visi Indonezijos Respublikos piliečiai arba iš Indonezijos kilę asmenys. Indoneziečius sudaro daugiau kaip 300 tautybių atstovai, vartojantys įvairias kalbas ir išpažįstantys įvairias religijas. Nepaisant šios įvairovės, daugelis Indonezijos gyventojų yra labai giminingų tautų atstovai. Tai malajų-indoneziečių tautos, kalbančios įvairiomis indoneziečių kalbomis (austronezinių kalbų šeima). Dauguma gyventojų vartoja valstybinę šalies kalbą – indoneziečių (standartizuota malajų tarmė), bei moka bent vieną iš 700 salyno kalbų (kaip gimtąją arba regioninę *[[lingua franca]]*). Didžioji dauguma (87 %) indoneziečių yra musulmonai (beveik visi sunitai), likusieji daugiausia krikščionys (7 % protestantai, 3 % katalikai), yra hinduistų, budistų. Daug kur tikėjimas sinkretinis, yra senųjų vietinių tikėjimų reliktų (šamanizmo, „protėvių kulto“).

Etninė klasifikacija ir statistika sudėtinga, nes iki 1950 m. šalyje nebuvo leidžiama svarstyti tautiškumo problemos, tautybė nežymėta ir per vėlesnius surašymus. Indonezijoje būta daug etninių konfliktų, todėl valdžia propaguoja (valstybinės indoneziečių kalbos pagrindu) indoneziečių nacijos idėją.

Gausiausios indoneziečius sudarančios tautos yra javiečiai (apie pusė visų Indonezijos gyventojų), sundai, madūriečiai, ačiai, baliečiai, bandžarai, batakai, bugiai, dajakai, makasarai, taradžiai, sasakai ir kiti. Halmaheroje, Rytų Sundos salose bei Naujojoje Gvinėjoje gyvena melaneziečiai ir papuasai, nepriklausantys indoneziečių kalbų grupei. Jie bei didžiųjų salų (Borneo, Sulavesio, Sumatros ir kt.) centrinėse salų dalyse gyvenančios tautos į indoneziečių naciją įtrauktos neseniai, dalis tebesilaiko atskirai ir turi kitonišką gyvenimo būdą. Kiti veikiami malajiškų tautų asimiliavosi, prarado gimtąją kalbą.

Be vietinės kilmės indoneziečių (vadinamų *pribumi* – čiabuvių), yra didelė kinų, mažesnės indų, arabų bendruomenės, įsiliejusios į indoneziečių visuomenę. Indoneziečiai sudaro didelę diasporą, išsisėjusią po Nyderlandus, Persijos įlankos šalis (Saudo Arabiją, Katarą, JAE), Rytų Aziją (Taivaną, Honkongą, Pietų Korėją, Japoniją), Australiją, JAV, Vokietiją, Kanadą.

Pagrindinis tradicinis verslas – atogrąžų ariamoji (kai kur išlikusi ir lydiminė) žemdirbystė, taip pat verčiamasi medžiokle, rinkimu, jūrų pakrantėse – žvejyba. Auginami ryžiai, kokosai, dioskorėjos, kolokazijos. Iš tradicinių amatų labiausiai paplitę audimas, pynimas, papuošalų gamyba.


COLLECTIE TROPENMUSEUM Kind op schoot speelt mee in een gamelanorkest TMnr 20018405.jpg|Gamelano ansamblio nariai
Ramayana Kecak Dancers.jpg|Apeiginio teatrinio šokio kečako šokėjai Balyje
COLLECTIE TROPENMUSEUM Portret van Moeharam Viranata Koesoema en zijn echtgenote Mien Nawawi TMnr 60025975.jpg|Javiečių šeima 
Eingeborene der Tenimberinseln.jpg|Tanimbaro salų gyventojai XX a. pr.


## Šaltiniai
Pinokio nuotykiai

**Pinokio nuotykiai** (it. *Le avventure di Pinocchio* arba **Pinokis**) – 1883 m. italų rašytojo Carlo Collodi sukurta apysaka vaikams. Pradžioje (1881 m.) buvo skelbiama „Vaikų laikraštyje“ (it. *Il Giornale dei Bambini*) atskiromis dalimis, o 1883 m. išleista kaip atskira knyga.

Knygoje pasakojami medinės lėlės Pinokio, sukurtos medžio drožėjo pono Džapeto, nuotykiai. Veiksmas vyksta viename iš Toskanos kaimų. Pinokis buvo išdrožtas iš medžio, tačiau pats labai norėjo būti gyvas ir dėl to patenka į įvairius nuotykius. Dėl savo pomėgio meluoti jo medinė nosis vis auga.

Nuo pat pradžių Pinokis tapo kultūrine ikona ir žmogaus būsenos metafora, žinoma visame pasaulyje. Tai yra vienas labiausiai atpažįstamų personažų visoje literatūroje ir mene. Ši istorija buvo pritaikyta daugybę kartų, pavyzdžiui, 1940 m. Volto Disnėjaus animacijos studija sukūrė pirmąjį animacinį filmą apie šį personažą. Taip pat Pinokio istorijos sutinkamos teatre, televizijoje, filmuose, žaislų pramonėje ir kitur.

XX a. italų filosofas Benedetto Croce įvardijo šią knygą kaip vieną geriausių Italijos literatūros kūrinių.

2018 m. ši knyga buvo išversta į daugiau nei 300 kalbų visame pasaulyje. Dėl to ji laikoma labiausiai verčiama ne religine knyga istorijoje, taip pat viena labiausiai parduodamų knygų pasaulyje – jos parduota virš 80 milijonų.

## Siužeto santrauka

Dailidė randa kalbantį medžio gabalą ir atiduoda jį vargšui kaimynui Džapetui, kuris iš medžio išdrožia lėlę ir pavadina Pinokiu. Šis, vos tik išmokęs vaikščioti, pabėga nuo Džapeto.

Pasirodo, Pinokis svajoja tapti tikru berniuku, tačiau tik krečia pokštus ir kelia baisią sumaištį. Netrukus karabinieriai suima Džapetą, nes įtaria, kad šis netinkamai prižiūri Pinokį. Pinokis grįžta į Džapeto namus ir netyčia pribaigia kalbantį svirplį, kuris nori jam padėti. Tą vakarą Pinokis užmiega kojas užkėlęs ant viryklės ir ryte supranta, kad jos nudegė. Grįžęs iš kalėjimo Džapetas pagamina Pinokiui naujas kojas.

Dėkingas Pinokis pažada eiti į mokyklą ir Džapetas parduoda savo vienintelį paltą, kad nupirktų Pinokiui knygą.

Jei jis elgsis gerai ir bus kilnus, galbūt Pinokio svajonė išsipildys ir jis nebebus tik medinukas.

Pinokis patiria begalę keisčiausių ir įdomiausių nuotykių ir pridaro daug klaidų, nesugebėdamas atskirti, kas jam linki blogo, o kuo iš tiesų galima pasitikėti.

## Šaltiniai
Simona Petravičienė

**Simona Petravičienė**, iki santuokos **Simona Veličkaitė** (g. 1996 m. spalio 27 d.) – Lietuvos futbolininkė, saugė.

## Karjera
Profesionalią karjerą pradėjo FC Gintra komandoje. 2020 m. čempionių ekipoje nežaidė dėl asmeninių priežasčių (dekretas ir motinystė).

2021 m. vėl grįžo į Gintros komandą.

2022 m. perėjo į FK Saned (moterys).

2023 m. kovo 2 d. paskelta, kad atstovaus Hegelmann klubui.

## Statistika
; A lygos statistika

Spalvų reikšmės:
:  Ekipa žaidė A lygoje;

## Rinktinės
2015 m. balandžio 4 d. debiutavo nacionalinėje rinktinėje, Europos taurės atrankos varžybose prieš Moldovą.

;Įvarčiai

## Pasiekimai
; su Gintra
* Lietuvos moterų futbolo A lyga: 2021, 2019, 2018, 2017, 2016, 2015, 2014, 2013, 2012
* Baltijos moterų futbolo lyga: 2019, 2017

; Asmeniniai įvertinimai
* Geriausia FK Saned žaidėja LMFA Žiemos taurės finalo rungtynėse
* Geriausia Lietuvos futbolininkė: 2016

## Išnašos

## Nuorodos
* Globalsportsarchive
Fechtavimasis 1904 m. vasaros olimpinėse žaidynėse

**[[Fechtavimasis]] 1904 m. vasaros olimpinėse žaidynėse** vyko trečią kartą olimpinių žaidynių istorijoje. Kuba laimėjo daugiausiai aukso medalių. Žaidynėse pirmą kartą vyko lazdos ir vyrų komandinės rapyros rungtys.

## Medalininkai

## Medalių lentelė

## Nuorodos
* TOK svetainė
Požerūnų pėsčiųjų tiltas

**Požerūnų pėsčiųjų tiltas** – pėsčiųjų ir dviratininkų tiltas, 2014 m. pastatytas per Ežeruonos upę Tauragės rajone, jungiantis Požerūnų ir Staiginės kaimus, maždaug pusiaukelėje tarp Tauragės ir Lauksargių. Tiltas stūkso istorinėje 1812 m. Tauragės konvencijos pasirašymo vietoje, senojo kelio Tauragės dvaras–Tilžė atkarpoje. Pėstiesiems ir dviratininkams nutiestas takas su tiltu jungia abiejuose krantuose stovinčius konvencijos atminimo paminklus. Dešiniajame krante tiltas pasiekiamas nuo kelių  ir A12 žiedinės sankryžos (0,7 km į pietryčius), kairiajame – iš kelio A12 pagal lankytino objekto rodyklę, pro Staiginės kapines (1,5 km).

## Istorija

Anksčiau šioje vietoje stovėjo siauras medinis kareivių suręstas tiltas. Nelikę žinių, koks jis buvo prieš 200 metų, kai Požerūnų malūne buvo pasirašyta Tauragės konvencija. Neišlikusio malūno medinių į žemę sukaltų polių liekanos išnirdavo nusekus Ežeruonos vandeniui. 

Naujo tilto statybų pradžia 2014 m. vėlavo apie pusmetį dėl statybvietėje užtrukusių archeologinių kasinėjimų. Apie 20 m nuo tilto buvo tyrinėjamos Požerūno malūno liekanos. Praėjus 34 metams po konvencijos pasirašymo malūnas jau buvo nebenaudojamas, 1846 m. istoriniuose šaltiniuose pažymėta, kad tuo metu jis jau buvo neveikiantis. XIX a. pabaigoje malūnas buvo pradėtas ardyti vietinių gyventojų. Dar dabar toje vietoje galima rasti raudonų šio malūno plytų. 

Stovėjęs medinis pėsčiųjų tiltas buvo žemesnis. Per sausras šalia jo buvo pravažiuojama brasta. Naujo tilto statyba pradėta 2014 m. gegužės mėn. Tiltas gelžbetoninis, sijinis, karpytos sistemos, su polimerbetonio danga. Perdangos atrėmimui naudojamos 2 krantinės atramos, kurios įrengtos ant 6 gręžtinių, 40 cm  skersmens ir 6 m ilgio polių. Tilto ilgis apie 26,6 m, plotis – 3,5 m. Abiejuose krantuose įrengtos automobilių stovėjimo aikštelės prie konvencijos paminklų.

## Šaltiniai
Liucija Vaitukaitytė

**Liucija Vaitukaitytė** (g. 2000 m. balandžio 24 d.) – Lietuvos futbolininkė, žaidžianti saugės pozicijoje.

## Karjera
Būdama 12-os metų debiutavo aukščiausioje Lietuvos moterų futbolo lygoje. 

2017 m. debiutavo UEFA moterų Čempionų lygoje atstovaudama Šiaulių „Gintrai-Universitetui“. 

Nuo 2018 m. rugtyniavo Ispanijos aukščiausioje lygoje. Atstovavo įvairiems klubams.

2020 m. trumpam buvo sugrįžusi į Lietuvą ir atstovavo U. Uteniui.

2021 m. gruodžio mėn. pelnė pirmą įvartį Italijoje. Rungtynėse prieš „Fiorentinos“ ekipą pasižymėjo 87 rungtynių minutę, o tačiau jos atstovaujama „Pomigliano” ekipa pralaimėjo rezultatu 1:3. Ekipoje sužaidė 11 rungtynių ir pelnė vieną įvartį.

2022 m. gegužę Liucija Vaitukaitytė įtraukta į Italijos „Serie A“ čempionato 22-ojo turo geriausiųjų vienuoliktuką. 

2022 m. vasarą persikėlė į A Serie debiutantės Parmos klubo gretas.

Nuo 2023 m. atstovavo Como klubui.

## Rinktinės
* 2015 m. rugpjūčio 29 d. debiutavo nacionalinėje rinktinėje, Baltijos taurės varžybose prieš Latviją.
* 2022 m. vasario 19 d. rungtynėse prieš Bulgarijos rinktinę pasižymėjo pelnydama du įvarčius ir lietuvaitės nugalėjo bulgares rezultatu 3:2.
;Įvarčiai

## Pasiekimai
; Lietuvos moterų futbolo A lyga: 2016, 2017 m.
; Baltijos moterų futbolo lyga: 2017 m.
; Geriausia Lietuvos futbolininkė: 2020, 2021, 2023 m.
; 2017 m. ir 2018 m. buvo išrinkta geriausia Lietuvos jaunąja futbolo žaidėja.

## Išnašos

## Nuorodos
* femminile.football.it. 
* Soccerway
* Globalsportsarchive
Duoblindžiai

**Duoblindžiai** (, nuo 1938 m. *Kayserswiesen*, nuo 1946 m. ***Požarskojė***, ) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 7 km į šiaurės vakarus nuo Pilkalnio, 14 km į pietvakarius nuo Lazdynų, prie Ragupės.

## Istorija

Minimi nuo 1625 m. Istoriniai pavadinimo rašybos variantai: *Doblinßen*, *Doblintzen*, *Doblinschen*, *Doblindschen*, *Doblindszen*, *Doblendschen*. Kaip ir visas kraštas, nukentėjo nuo 1709–1710 m. maro: iš 16 prieš marą buvusių ūkių, 1719 m. tik du buvo tebedirbami. 1734 m. visi 16 ūkių jau buvo užimti: 6 kulmiškių ir 10 baudžiavinių valstiečių. 1785 m. Duoblindžiai buvo mišrusis kaimas su 20 ugniakurų, 1821 m. – mišrusis kaimas su 112 gyventojų. 1846 m. kaime buvo 17 gyvenamųjų pastatų ir 200 gyventojų. Iki 1723 m. priklausė Ragainės valsčiaus šaltyšiaus administruojamai Tulių seniūnijai (*Schulzenamt*), 1723–1786 m. – Įsruties apskrities Užpjaunių domenų valsčiui, 1786–1818 m. – Grumbkaukaičių domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai, buvo 1874 m. įsteigto Smilgių valsčiaus kaimas. Tikintieji iki 1903 m. priklausė Pilkalnio evangelikų liuteronų parapijai, vėliau – Šorelių parapijai. XIX a. antroje pusėje Duoblindžiuose susiformavo dvaras. 1879 m. dvaras valdė 183 ha žemės, iš jų 147 ha ariamos, 32 ha pievų ir ganyklų, turėjo žemių ir Smilgių bei Kalneliškių kaimuose. 1893 m. pro kaimą nutiestas Tilžės–Stalupėnų geležinkelis.

Kaimo vakariniame pakraštyje buvo nedidelis Tulių miškelis. Po Antrojo pasaulinio karo ar sovietmečiu kaimas išnyko. Nuo 2008 m. jo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko ir Vesnovo kaimo gyvenvietėms.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Usilas

**Usilas** () – saulės dievas etruskų mitologijoje; atitinka graikų Heliją ir romėnų Sol.

Usilo vardas įrašytas ant bronzinių Pjačencos kepenų (greta *[[Tiur]]* – mėnulio). Ant archajiniu laikotarpiu datuojamo etruskų veidrodžio Usilas pavaizduotas išnyrantis iš jūros, abi dievo rankos ištiestos, jose jis laiko po ugnies kamuolį. Usilas vaizduojamas ir ant Pirguose aptiktų antefiksų. 

Tuskanijoje rastas veidrodis (IV a. pr. m. e.), kuriame Usilas pavaizduotas sėdintis drauge su dievu Nethunsu, jį lydi deivė Thesan; Usilo galvą supa nimbas, pakeltoje dešinėje rankoje jis laiko lanką. Toks šios dievybės vaizdavimas rodo, kad Usilas prilyginamas dievui Aplu (atitinka graikų Apoloną), o tai IV a. pr. m. e. dar nebuvo įprasta. Senovės Graikijoje klasikiniu laikotarpiu Helijas taip nebuvo vaizduojamas. Visgi Helijas ir Apolonas dažnai tapatinti Sibilių pranašystėse, kuriomis naudojosi romėnai.

Kai kada Usilas vaizduotas ir moters pavidalo, manoma, jog galėjo būti tapatinamas su etruskų mėnulio deive Katha.

## Šaltiniai
Amilopektinas

**Amilopektinas** – šakotas polisacharidas, sudarytas iš gliukozės molekulių. Jis yra krakmolo sudedamoji dalis (kartu su amiloze) ir jo dalis nėra pastovi, tačiau dažniausiai sudaro apie 70-80 % krakmolo. Gliukozės molekulės sujungtos α-1,4-glikozidiniu ryšiu bei kas 25-30 gliukozės molekulę α-1,6-glikozidiniu ryšiu, dėl kurio ir susidaro šakos. Sunku pasakyti, kokia yra jo tiksli struktūra, tačiau mokslininkai mano, kad jis formuoja klasterius, dvigubas grandines ir įvairaus ilgio grandines.

## Šaltiniai
Anika Kyžaitė

**Anika Kyžaitė** (g. 1999 m. liepos 12 d.) – Lietuvos futbolininkė, saugė. 

## Karjera
2015 m. sezone atstovavo Alytaus SRC, o 2016 m. jungtinei Akmenės ir Šiaulių FA ekipai. 

2017 m. buvo pakviesta į Gintrą-Universitetą, o nuo 2018 m. atstovavo MFA Žalgiriui.

## Rinktinės
2015 m. rugpjūčio 29 d. debiutavo nacionalinėje rinktinėje, Baltijos taurės varžybose prieš Latviją.

;Įvarčiai

## Pasiekimai
; su Gintra-Universitetu
* Lietuvos moterų futbolo A lyga: 2017
* Baltijos moterų futbolo lyga: 2017

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Soccerway
* lietuvosfutbolas.lt
* worldfootball.net 
* Globalsportsarchive
Filipiniečiai

**Filipiniečiai** () – skėtinė sąvoka, kuria nusakomi Filipinų Respublikos piliečiai bei iš Filipinų kilę asmenys. Filipiniečius sudaro ~100 įvairių tautų ir tautybių – praktiškai visos austroneziečių kilmės ir tarpusavyje artimai giminingos. Daugelis vartoja filipiniečių (tagalų kalbos standartas), anglų kalbas, taip pat gimtąsias kalbas arba regionines *[[lingua franca]]*. Senesni gyventojai vietomis moka ispanų kalbą. Apie 80 % Filipinų gyventojų išpažįsta katalikybę, 6 % gyventojų yra protestantai (baptistai, metodistai ir kiti), islamą išpažįsta apie 6 % gyventojų (daugiausia Mindanao, Palavano salose, Sulu salyne), yra vietinių religijų išpažinėjų, paplitęs sinkretizmas.

Didelės filipiniečių diasporos gyvena JAV (daugiausia Kalifornijoje, Havajuose), Persijos įlankos šalyse (Saudo Arabijoje, JAE, Katare), Kanadoje, Australijoje, Rytų Azijoje (Japonijoje, Taivane, Singapūre, Honkonge, Pietų Korėjoje, Makao), Malaizijoje, Italijoje, Ispanijoje, kitose Vakarų Europos šalyse, Naujojoje Zelandijoje. Jie sudaro didelę gyventojų dalį JAV pavaldžiose Guamo, Marianos Šiaurinėse salose.

Apie 36 % visų Filipinų gyventojų yra visajai (daugiausia jų gyvena Visajų salų vidurinėje dalyje), apie 28 % – tagalai (Lusono saloje), dar gyvena ilokai (Kagajano upės slėnyje), bikolai (Katanduaneso saloje ir Lusono salos pietuose), pampanganai ir pangasinanai (Lusono salos viduryje), ibanagai, sambalai ir kt. Didesniųjų salų centrinėse dalyse (ypač Lusone) yra išlikusių rasiškai gana skirtingų tautų (vadinamųjų negritų), kurie perėmė austroneziečių kalbas. Be vietinės kilmės filipiniečių, į naciją įsilieję kinai, indai.

Filipiniečiai ispanų valdymo laikais buvo skirstomi į tokias rasines grupes: negritai (kalbos netekę ikiaustroneziečių tautos), *indio* (austroneziečiai), *sangley* (kinai), *Mestizo de Sangley* (kinų-austroneziečių palikuonys), *Mestizo de Español* (ispanų-austroneziečių palikuonys), *tornatrás* (ispanų-kinų-austroneziečių palikuonys), *insulares* („saliečiai“ – Filipinų salose gimę ispanai), *americanos* („amerikiečiai“ – įvairių rasių atvykėliai iš Ispanijos valdų Amerikoje), *peninsulares* („pusiasaliečiai“ – ispanai, gimę Pirėnų pusiasalyje), morai (vietinės kilmės musulmonai).

Filipiniečiai patyrė kinų, indų, malajų, vėliau – ispanų, amerikiečių kultūrines įtakas.


Candle Lighting for Prayer at Sto. Nino Church, Cebu Philippines.jpg|Filipiniečiai katalikai dega maldos žvakes (Sebu)
DepEd Philippines - National Festival of Talents 2014 (02).jpg|Filipinietė musulmonė
Fishermen.Philippines. (26915803150).jpg|Filipiniečių žvejai
Sumilang Festival 21.jpg|Sumilango festivalio dalyvės


## Šaltiniai
Tagalai

**Tagalai** (*Katagalugan, Mga Tagalog, Lahing Tagalog*) – austroneziečių tauta, gyvenanti Filipinuose – Lusono salos pietuose ir centre, Mindoro ir Marindukės salose. Tai antra gausiausia filipiniečių tauta (po visajų), sudarantys ~28 % Filipinų gyventojų. Populiacija – apie 30 mln. žmonių. Kalba tagalų kalba (austroneziečių šeima; valstybinė Filipinų kalba), taip pat angliškai. Didžioji dauguma tikinčiųjų yra katalikai, taip pat yra protestantų, nepriklausomų Aglipajos, Kristaus bažnyčių narių. Ryškus religinis sinkretizmas (senosios tagalų religijos, hinduizmo, budizmo elementai).

Tagalai – viena labiausiai kultūriškai ir ekonomiškai dominuojančių Filipinų tautų, jų vaidmuo svarbus politinėje salyno istorijoje. Ispanams užkariaujant Filipinus (XVI a. antra pusė) tagalai gyveno susiskirstę į barangajus – seniūno (lakat, dato) vadovaujamas kaimo bendruomenes. Vyravo nedideli barangajai, apimdavę 20–100 šeimų. Skirstydavosi į kilminguosius (maharlika), laisvuosius (timagua) ir pavaldžiuosius (aliping). Pastarieji skirstėsi į paprastus valstiečius (namamahai) ir neturinčius savo žemės (sagigilid). Karinių konfliktų metu barangajai jungdavosi į laikinas sąjungas.

Svarbiausi tradiciniai verslai: žemdirbystė (ryžiai, kukurūzai, mangai, kava, bananai, kokospalmės, abaka, tabakas, kaučiukmedžiai, cukrinės palmės, cukranendrės), gyvulininkystė (buivolai, ožkos, kiaulės), paukštininkystė (vištos, antys). Gyvenantys pakrantėse daugiausia verčiasi žvejyba (silkės, sardinės, ančiuviai, tunai, skumbrės), tinklų pynimu, valčių gamyba. Taip pat žvejojama upėse, žuvys veisiamos tvenkiniuose, ryžių laukuose. Išplėtoti amatai – audimas, pynimas iš bambuko ir rotango (krepšiai, baldai, dembliai, skrybėlės), abakos pluošto apdirbimas, siuvinėjimas, medžio drožyba, puodininkystė, metalo apdirbimas. Dabar daugelis tagalų dirba pramonėje, paslaugų sferoje, mechanizuotame žemės ūkyje.

Tagalai tradiciškai gyvena nedideliuose miestuose puebluose ir kaimo gyvenvietėse. Tradicinis būstas – karkasinis 1–2 kambarių medinis ir bambukinis namas, aukštu keturšlaičiu palmių lapų stogu. Tradiciniai moterų drabužiai – nesusiūtas sijonas, palaidinė, trumpas švarkas, vyrų – siauros kelnės, ilgi, siuvinėti marškiniai su apykakle, šiaudinė skrybėlė. Tradicinę ir iš ispanų nuo XVI a. antros pusės perimtą aprangą keičia šiuolaikinė europietiška. Tradiciniai valgiai gaminami iš ryžių, žuvies, mėsos.

Būdinga bilateralinė giminystė. Paplitusi monogaminė, nuklearinė šeima. Tagalų turtinga mitologija, folkloras. Katalikų šventųjų švenčių, Naujųjų metų proga rengia spalvingas fiestas su karnavaliniais rūbais, teatralizuotomis procesijomis. Svarbus Juodojo Nazariečio kultas (Manilos Kijapo bažnyčioje esantis juodojo Kristaus paveikslas). Gerbiamos šventosios vietos – dambanos. Tagalai patyrė didelę ispanų kultūros įtaką.


Tagalog dress, early 1800s.jpg|Tagalai XIX a. piešinyje
A Manila Man (c. 1900, Philippines).jpg|Tagalų vyras iš Manilos (XX a. pr.)
09124jfSanto Cristo del Tesoro Fiesta Santa Isabel Manilafvf 23.JPG|Religinė šventė Maniloje
09124jfSanto Cristo del Tesoro Fiesta Santa Isabel Manilafvf 14.JPG|Juodojo Nazariečio krucifiksas


## Šaltiniai
Amilozė

**Amilozė** – polisacharidas, sudarytas iš gliukozės molekulių. Tai yra sudedamoji krakmolo dalis (kartu su amilopektinu), kurios dažniausiai būna apie 20-30 %. Amilozė daugiausiai yra linijinis polimeras, kuris kartais šakojasi ir dažnai formuoja spiralines struktūras, persipinančias su amilopektinu. Amilozė daugiausia sudaryta iš α-1,4-glikozindinių ryšių. Ji geba formuoti labai stiprų kompleksą su jodu, kuris yra ryškios mėlynos spalvos, todėl šviesiniu mikroskopu galima įvertinti jos kiekį krakmole.

## Šaltiniai
Stablaukiai

**Stablaukiai** (, nuo 1938 m. *Stablauken*, nuo 1946 m. ***Filatovas***, ) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 9 km į šiaurės vakarus nuo Pilkalnio, 13 km į pietvakarius nuo Lazdynų, prie Ragupės.

## Istorija

Minimi nuo 1564 m. Istoriniai pavadinimo rašybos variantai: *Stablauck*, *Stablaucken*. 1723 m. visos kaimo šeimos lietuviškomis pavardėmis: *Kukatis* (*Kukutis*), *Schlekatis*, *Samolgentis*, *Kasuschentis*, *Lenkaitis*, *Tusatis*, *Konikis*, 1787 m.: *Quessulatis*, *Praepens*, *Podszuweitis*, *Grigaleitis*, *Augatis*, *Lenkaitis*, *Kinnikaitis*, *Wingeleitis*. 1785 m. buvo karališkasis valstiečių kaimas su 8 ugniakurais, 1823 m. – valstiečių kaimas su 68 gyventojais. 1854 m. kaime buvo 12 gyvenamųjų pastatų ir 105 gyventojai. Iki 1723 m. priklausė Ragainės valsčiaus šaltyšiaus administruojamai Tulių seniūnijai (*Schulzenamt*), 1723–1786 m. – Įsruties apskrities Užpjaunių domenų valsčiui, 1786–1818 m. – Grumbkaukaičių domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai, buvo 1874 m. įsteigto Smilgių valsčiaus kaimas. Tikintieji iki 1853 m. priklausė Pilkalnio evangelikų liuteronų parapijai, 1853–1903 m. – Rautenberkio, nuo 1903 m. – Šorelių parapijai. 1893 m. pro kaimą nutiestas Tilžės–Stalupėnų geležinkelis.

1928 m. prie kaimo prijungtas Birkenfeldės dvaras, naujoji kaimo bendruomenė pavadinta Birkenhofu. Kaime buvo mokykla. 1787 m. minimas mokytojas Gottlieb Dammerau, 1797 m. – Schwentorus.

Po Antrojo pasaulinio karo ar sovietmečiu kaimas išnyko. Nuo 2008 m. jo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Vesnovo kaimo gyvenvietei.

## Gyventojai

Be to, Birkenfeldės dvare 1905 m. buvo 65, 1910 m. – 68 gyventojai.

## Šaltiniai
Rytų Jeruzalė

**Rytų Jeruzalė** (; ) – Jeruzalės miesto dalis, kurią Jordanija užėmė per 1948 m. Arabų-Izraelio karą. Vakarų Jeruzalę užėmė Izraelis. Nuo 1967 m. Arabų-Izraelio karo tarptautinė bendruomenė Rytų Jeruzalę laiko Izraelio okupuota teritorija.

Į Rytų Jeruzalės teritoriją įeina Jeruzalės senamiestis ir kai kurios švenčiausios judaizmo, krikščionybės ir islamo vietos, tokios kaip Šventojo kapo bažnyčia, Al Aksos mečetė, Uolos kupolas, Šventyklos kalnas ir Vakarų siena, taip pat keli gretimi rajonai. Tarp Šventyklos kalno ir Alyvų kalno driekiasi Kedrono slėnis.

Izraelio ir palestiniečių apibrėžimai dėl Rytų Jeruzalės sienų skiriasi. Palestinos oficialioji pozicija grindžiama 1949 m. susitarimais, o Izraelio pozicija remiasi dabartinėmis Jeruzalės savivaldybių ribomis. Tai nulėmė daugybę plėtros etapų, kuriuos Izraelio savivaldybių institucijos priemė po 1967 m. šešių dienų karo. Nepaisant pavadinimo, Rytų Jeruzalė apima seniūnijas į šiaurę, rytus ir pietus nuo senamiesčio. Tarptautinė bendruomenė teigia, kad Izraelio nausėdijos Vakarų Krante, įskaitant Rytų Jeruzalę, pagal tarptautinę teisę yra neteisėtos. Izraelis ginčija šį aiškinimą.

## Šaltiniai
Birkenfeldė (Kustarnikovas)

**Birkenfeldė** (, nuo 1928 m. *Birkenhof*, nuo 1946 m. ***Kustarnikovas***, ) – buvęs dvaras Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 10 km į šiaurės vakarus nuo Pilkalnio, 14 km į pietvakarius nuo Lazdynų, prie Vilkupės.

## Istorija

Dvaras įkurtas 1768 m. iš valstybinio miško žemių. 1785 m. buvo kulmiškasis dvaras su 2 ugniakurais, 1821 m. – laisvųjų valstiečių kaimas su 34 gyventojais. 1846 m. Birkenfeldėje buvo 4 gyvenamieji pastatai ir 40 gyventojų. Iki 1786 m. priklausė Įsruties apskrities Užpjaunių domenų valsčiui, 1786–1818 m. – Grumbkaukaičių domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai, buvo 1874 m. įsteigto Smilgių valsčiaus dvaras. 1879 m. dvaras valdė 356 ha žemės, iš jų 249 ha ariamos, 51 ha pievų ir ganyklų, 49 ha miško, turėjo žemių ir Rautenberkio bei Stablaukių kaimuose. Tikintieji iki 1853 m. priklausė Kusų evangelikų liuteronų parapijai, 1853–1903 m. – Rautenberkio, nuo 1903 m. – Šorelių parapijai. 1893 m. netoli dvaro nutiestas Tilžės–Stalupėnų geležinkelis.

1928 m. Birkenfeldės dvaro apygarda prijungta prie Stablaukių kaimo, naujoji kaimo bendruomenė pavadinta Birkenhofu. Po Antrojo pasaulinio karo ar sovietmečiu išnyko.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Diopsidas

**Diopsidas** – mineralas, piroksenų grupės silikatas. Su žadeitu, henderbergitu sudaro izomorfines eiles.

Pavadinimo kilmė iš graikų δυ – dvigubas, sudvejintas ir ὄψις – išvaizda, vaizdas.

Dar vadinamas *malakolitu* (nuo *malakos* – minkštas) ir *alalitu* (kildinamas iš Šiaurės Italijos miesto Ala pavadinimo, kur ir buvo pirmą kartą aptiktas).

## Cheninė sudėtis
Formulė – CaMg(Si2O6).
Sudėtyje:
* kalcio oksidas (CaO) – 25,9%
* magnio oksidas (MgO) – 18,5
* silicio oksidas (SiO) – 55,6
* priemaišos (geležis, manganas, aliuminis, chromas, vanadis, titanas ir kt.)

Nuo priemaišų priklauso rūšis:
* Violanas (Mn3+) – violetinis, žydras
* Šeferitas (Mn)
* Cinko šeferitas (Zn, Mn)
* Džefersonitas – (Mn, Zn, Fe)
* Chromdiopsidas – (Cr) – žalias
* Lavrovitas – (V, Cr) – žalsvas

## Sąvybės
* Kietumas pagal Moso skalę –  5,5—6.
* Tankumas – 3270-3380 kg/m3 (tankesnis nuo geležies ir chromo kiekio didėjimo)
* Neradioaktyvus

## Radimvietės
Randamas magminėse uolienose – ultramafituose, gabroiduose, dioritoiduose.

Gausiau randamas Birmoje, Kanadoje (Ontarijas), Italijoje, Australijoje, JAV (Kalifornija, Ilinojus), Indija, Rusija, Suomija ir kt.

JAV Smithsonian institute saugomas dižiausias 133 karato diopsidas rastas Indijoje.

Stambūs juvelyriniai akmenis nedidesni nei 15-20 karatų.

## Šaltiniai

## Nuorodos
Diopside (mindat.org)
Tekančios saulės ordinas

**Tekančios saulės ordinas** – valstybinis Japonijos apdovanojimas (ordinas), įsteigtas 1875 m. balandį. Iš pradžių turėjo devynias kategorijas, kurios po 2003 m. reformos sumažintos iki šešių. Apdovanojimas teikiamas tiek Japonijos, tiek užsienio piliečiams, pažymint jų nuopelnus Japonijos šaliai ar jos žmonėms. Tekančios saulės ordinas yra vienas iš šešių Japonijos valstybinių apdovanojimų.

## Hierarchija

Ordino apdovanojimas turi šešias kategorijas:


Grand Cordon of the Order of the Rising Sun.png|1-oji: Tekančios saulės ordinas su didžiąja juosta
The Order of the Rising Sun, Gold and Silver Star.png|2-oji: Tekančios saulės ordinas su aukso ir sidabro žvaigžde
The Order of the Rising Sun, Gold Rays with Neck Ribbon.png|3-oji: Tekančios saulės ordinas su aukso spinduliais ir juosta
The Order of the Rising Sun, Gold Rays with Rosette.png|4-oji: Tekančios saulės ordinas su aukso spinduliais ir rozete
The Order of the Rising Sun, Gold and Silver Rays.png|5-oji: Tekančios saulės ordinas su aukso ir sidabro spinduliais
The Order of the Rising Sun, Silver Rays.png|6-oji: Tekančios saulės ordinas su sidabro spinduliais


Anksčiau (iki 2003 m.) egzistavusios kategorijos:
* Tekančios saulės ordinas su paulovnijos žiedais ir didžiąja juosta
* Žaliasis paulovnijos medalis
* Baltasis paulovnijos medalis

## Ordino kavalieriai lietuviai

Japonijos vyriausybės Tekančios saulės ordinu apdovanotų lietuvių sąrašas:
* Arvydas Ališauskas – 2012 m. apdovanotas Tekančios saulės ordinu su aukso spinduliais ir rozete;
* Rimantas Vaitkus – 2015 m. apdovanotas Tekančios saulės ordinu su aukso spinduliais ir juosta;
* Vytautas Dumčius – 2016 m. apdovanotas Tekančios saulės ordinu su aukso ir sidabro spinduliais;
* Kęstutis Ptakauskas – 2017 m. apdovanotas Tekančios saulės ordinu su sidabro spinduliais;
* Dangutė Mikutienė – 2017 m. apdovanota Tekančios saulės ordinu su aukso spinduliais ir juosta;
* Ramūnas Garbaravičius – 2018 m. apdovanotas Tekančios saulės ordinu su aukso spinduliais ir rozete;
* Vytautas Grubliauskas – 2019 m. apdovanotas Tekančios saulės ordinu su aukso spinduliais ir rozete;
* Visvaldas Matijošaitis – 2019 m. apdovanotas Tekančios saulės ordinu su aukso spinduliais ir rozete;
* Dainius Kamaitis – 2020 m. apdovanotas Tekančios saulės ordinu su aukso ir sidabro žvaigžde;
* Arūnas Gelūnas – 2020 m. apdovanotas Tekančios saulės ordinu su aukso ir sidabro žvaigžde;
* Dalia Švambarytė – 2020 m. apdovanota Tekančios saulės ordinu su aukso spinduliais ir rozete;
Daliai Švambarytei skiriamas „Tekančios saulės ordinas su aukso spinduliais ir rozete“ apdovanojimas , Japonijos ambasada Lietuvoje, 2020/11/03

* Emanuelis Zingeris – 2021 m. apdovanotas Tekančios saulės ordinu su aukso spinduliais ir juosta.

## Šaltiniai
Plampai

**Plampai** (, nuo 1938 m. *Dreibuchen*) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 8 km į šiaurės vakarus nuo Pilkalnio, 16 km į pietvakarius nuo Lazdynų, prie Vilkupės.

## Istorija

Minimi nuo 1660 m. 1785 m. buvo karališkasis valstiečių kaimas su 9 ugniakurais, 1823 m. – valstiečių kaimas su 47 gyventojais. 1854 m. Plampuose buvo 20 gyvenamųjų pastatų ir 90 gyventojų. Iki 1723 m. priklausė Ragainės valsčiaus šaltyšiaus administruojamai Tulių seniūnijai (*Schulzenamt*), 1723–1746 m. – Įsruties apskrities Užpjaunių domenų valsčiui, 1746–1810 m. – Kusų domenų valsčiui, 1810–1818 m. – Liepgalio domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai, buvo 1874 m. įsteigto Smilgių valsčiaus kaimas. Tikintieji iki 1903 m. priklausė Pilkalnio evangelikų liuteronų parapijai, vėliau – Šorelių parapijai.

1924 m. prie kaimo prijungta Naujųjų Tulių kolonija (73 gyventojai 1905 m.). Kaime buvo vėjo malūnas (Naujuosiuose Tuliuose). Po Antrojo pasaulinio karo išnyko. Nuo 2008 m. kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Vesnovo kaimo gyvenvietei.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Čekonės hidrografinis draustinis

**Čekonės hidrografinis draustinis** priklauso Neries regioniniam parkui, yra įsikūręs rytų Lietuvoje, į šiaurės vakarus nuo Vilniaus, Vilniaus rajone, tarp Šilėnų ir Mozūriškių kaimų. Įsteigtas siekiant išsaugoti Čekonės žemupio erozinio slėnio atkarpą, Čekonės ir Neries upių santaką.

## Šaltiniai
Aliosos hidrografinis draustinis

**Aliosos hidrografinis draustinis** priklauso Neries regioniniam parkui, yra įsikūręs vidurio rytų Lietuvoje, į šiaurę nuo Vievio, Elektrėnų savivaldybėje. Jo teritorijoje yra Paaliosės kaimas. Įsteigtas siekiant išsaugoti Aliosos (Aliosios) upelio slėnį, Aliosos ir Neries upių santaką.

## Šaltiniai
Bražuolės botaninis draustinis

**Bražuolės botaninis draustinis** priklauso Neries regioniniam parkui, yra įsikūręs vidurio rytų Lietuvoje, į rytus nuo Vievio, Elektrėnų savivaldybėje, Panerių miške. Jo teritorijoje yra Pugainių, Papiškių kaimai. Įsteigtas siekiant išsaugoti Bražuolės upės slėnį ir salpą su natūraliomis ir pusiau natūraliomis buveinėmis ir didele saugomų rūšių augaviečių įvairove. Taip pat jame yra Europos Bendrijos svarbos buveinės: upių sraunumos su kurklių bendrijomis; šaltiniai su besiformuojančiais tufais; nekalkingi šaltiniai ir šaltiniuotos pelkės; šienaujamos mezofitų pievos. Vienas svarbiausių tikslų – išsaugoti teritorijoje randamą paprastąjį kūjagalvį (Cottus gobio).

## Šaltiniai
Satre

**Satre** – dievas etruskų mitologijoje.

Viena vertus, Satre laikomas romėnų Saturno atitikmeniu, siejamas su aukso amžiaus (gausos ir lygybės eros) vaizdiniu. Visgi Saturnas veikiausiai nėra iš etruskų perimta dievybė. Satre iš romėnų galėjo pasiskolinti patys etruskai: Etrūrijoje ilgainiui taip paplito Menrvos, Nethunso, Uni kultai. Kita vertus, gali būti, jog tarp šių dievybių vardų nėra jokio etimologinio ryšio (kaip Mario ir Marso atveju), tad ir pačios dievybės tarpusavyje nesusijusios.

Satre vardas įrašytas pačiame Pjačencos kepenų (bronzinio avies kepenų modelio) viduryje. Etruskų mene šis dievas nėra vaizduojamas.

## Šaltiniai
Baltimorės kulka

**Baltimorės kulka** () – 1980 m. JAV sukurta komedija apie biliardo žaidėjus.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* James Coburn – Nikas Keisis
* Bruce Boxleitner – Bilis Džo
* Omar Sharif – Diakonas
* Ronee Blakley – Karolina
* Jack O‘Halloran
* Michael Lerner
* Cisse Cameron

## Turinys

Nikas Keisis ir jo sūnėnas Bilis Džo – pora avantiūristų, keliaujančių po šalį ir ieškančių lengvatikių, kuriuos galėtų „apšvarinti“ žaidžiant biliardą. Sužinojęs, kad iš kalėjimo paleistas jo senas konkurantas Diakonas, kuriam jis kažkada pralaimėjo, Nikas nusprendžia, kad atėjo laikas revanšui. Diakonas sutinka ir pasikviečia juos į Naująjį Orleaną. Tam, kad sužaisti lemtingą partiją, Nikas turi laimėti turnyrą ir turėti 20 tūkstančių dolerių. Porelė leidžiasi į kelionę, tikėdamiesi pakeliui uždirbti reikiamą sumą, tačiau koją nuolat kiša Bilio Džo aistra pokeriui, kuris jam niekaip nesiseka. Turnyre dalyvauja jie abu ir patenka į finalą. Nors iki tol jie niekada nežaidė vienas prieš kitą, dabar susitinka dvikovoje, kurios nugalėtojas galės rungtis su Diakonu...
Fantomas (1964 filmas)

**Fantomas** () – 1964 m. prancūzijoje sukurtos nuotykių komedijos apie piktadarį Fantomą pirmoji trilogijos dalis. 

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Jean Marais – Fantomas / žurnalistas Fandoras
* Louis de Funes – komisaras Žiuvas
* Mylene Demongeot – Fandoro sužadėtine Helena
* Jacques Dynam – inspektorius Bertranas
* Robert Dalban – laikraščio redaktorius
* Marie-Helene Arnaud – ledi Beltam
* Anne-Marie Peysson
* Christian Toma
* Michel Duplaix

## Turinys

Fantomas – nesugaunamas nusikaltėlis, savo išvaizdą keičiantis įvairiomis kaukėmis ir galintis apsimesti bet kokiu žmogumi. Jį gaudantis komisaras Žiuvas – žioplas policininkas, nuolat pats sugadinantis spendžiamus spąstus. Kiti pagrindiniai veikėjai: žurnalistas Fandoras ir jo sužadėtine fotografė Helena, dirbantys laikraštyje ir rašantys straipsnius apie Fantomą.

Po inscenizuoto fiktyvaus interviu su Fantomu, šis pats pagrobia Fandorą ir, kol laiko jį įkalinęs, naudojasi jo vardu ir išvaizda darydamas nusikaltimus. Žurnalistui pavyksta pabėgti ir jis su Žiuvu bei Helena pradeda patys persekioti Fantomą.

## Susiję straipsniai
* Fantomas įsisiautėjo
* Fantomas prieš Skotland Jardą
Oslo susitarimai

**Oslo susitarimai** (; ) – 1993 m. Vašingtone ir 1995 m. Taboje parašyti susitarimai tarp Izraelio ir Palestinos valstybės. Oslo susitarimai yra Oslo proceso, prasidėjusio 1993 m., dalis. Oslo susitarimai yra laikomi Pirmosios intifados pabaiga. Vis dėlto, nesėkmingas 2000 m. *Camp David* viršūnių susirinkimas išprovokavo Antrosios intifados pradžią.

Oslo susitarimai leido susikurti Palestinos savivaldai, kuriai buvo paskirta Vakarų Kranto ir Gazos Ruožo dalių savivalda; taip pat pripažino Palestinos išsivadavimo organizaciją kaip Izraelio partnerį derybose dėl likusių klausimų. Nagrinėti klausimai susiję su Izraelio ir Palestinos autonomijos sienomis, Izraelio gyvenvietėmis Palestinos teritorijoje, Jeruzalės statusu, Izraelio karinių pajėgų laikymu palestiniečių teritorijose ir jų kontrolę po to, kai Izraelis pripažino Palestinos autonomiją, bei palestiniečių teisę grįžti į Palestinos teritorijas. Vis dėlto, Oslo susitarimai Palestinos valstybės nesukūrė.

Oslo susitarimai, nors ir nebuvo pasirašyti Osle, pavadinti dėl norvegų, kurie teisėjavo šiose derybose.

## Šaltiniai
Kūno įtaka (filmas)

**Kūno įtaka** () – 1993 m. JAV sukurtas erotinis trileris.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Nick Cassavetes – Džonatanas Bruksas
* Shannon Whirry – Laura / Lana
* Richard Roundtree – Haris Remsas
* Sandahl Bergman – Klarisė
* Catherine Parks – Helena
* Anna Karin – Betė
* Diana Barton – Dženifer 

## Turinys

Psichiatras Džonatanas Bruksas dažniausiai gydo turtingas pacientes. Naujoji jo pacientė Laura serga asmenybės susidvejinimu ir kartais prisistalo Lana. Viena merginos pusė – uždara ir nuskriausta moteris, bijanti vyrų, kita – trykštanti seksualumu ir kontrole. Paveiktas jos kerų, Džonatanas pirmą kartą sulaužo gydytojo priesaiką ir užmezga su paciente intymius santykius. Žaidimai tampa komplikuoti, Džonataną palieka sužadėtinė, o jis pats apkaltinamas pasinaudojęs kitos pacientės, Klarisos, būkle. Šių įvykių fone jo pažįstamas policininkas Haris gaudo nusikaltėlį, nužudžiusį 5 moteris, o Džonatanas teikia jam savo, kaip eksperto, konsultacijas. Galiausiai policija sučiumpa nusikaltėlį, tačiau šis prisipažįsta tik dėl vienos žmogžudystės bei tikina, kad tam jį pastūmėjo fatališka moteris. Džonatanas įtaria, kad tai gali būti Laura, o žudikas kiekvieną kartą būna vis kitas vyras, dėl ko policija ir neranda pakankamai įrodymų. Kuomet jis pasako apie tai Laurai, ši prisipažįsta ir pradeda šantažuoti, kad Džonatanas nužudytų Klarisę...
Fantomas įsisiautėjo

**Fantomas įsisiautėjo** () – 1965 m. Prancūzijoje sukurta antroji komedija iš serijos apie Fantomą. 

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Jean Marais – Fantomas / žurnalistas Fandoras / profesorius Lefevras
* Louis de Funes – komisaras Žiuvas
* Mylene Demongeot – Fandoro sužadėtine Helena
* Jacques Dynam – inspektorius Bertranas
* Robert Dalban – laikraščio redaktorius
* Albert Dagnant – profesorius Maršanas
* Olivier De Funes

## Turinys

Nusikaltėlis Fantomas pagrobia profesorių Maršaną, kurio dėka tikisi sukurti hipnotizuojantį ginklą. Žurnalistas Fandoras, išsiaiškinęs, kad vien tik Maršano išradimo nepakanka ir kad jo tyrimus papildo profesoriaus Lefevro veikla, neabejoja, kad šis taip pat bus pagrobtas. Kartu su komisaru Žiuvu jie paspendžia spąstus - į konferenciją Italijoje vietoje Lefevro išvyksta juo persirengęs Fandoras. Po virtinės nesusipratimų Fantomo rankose atsiduria ne tik Fandoras su Žiuvu, bet ir tikrasis profesorius Lefevras...

## Susiję straipsniai
* Fantomas
* Fantomas prieš Skotland Jardą
Blondinė iš Pekino

**Blondinė iš Pekino** () – 1967 m. sukurtas nuotykių filmas pagal James Hadley Chase romaną. 

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Mireille Darc – Kristina Olsen
* Francoise Brion – Erika Olsen
* Jean-Jacques Delbo – Kristinos vyras
* Edward G. Robinson – Duglas
* Giorgia Moll – Pegė
* Pascale Roberts – Monika
* Yves Elliot
* Carl Studer

## Turinys

Miesto parke randama be sąmonės mergina, vardu Kristina Olsen. Nors ji sakosi praradusi atmintį, ja susidomi visų šalių specialiosios tarnybos, mat mergina, tikėtina, anksčiau buvo kinų mokslininko, dirbančio su atominiu ginklu, meiluže ir galbūt turi slaptos ir naudingos informacijos. Amerikiečių CŽA atsiunčia aktorių Marką Gandlerį, kuris turi apsimesti atmintį praradusios Kristinos vyru, įgyti jos pasitikėjimą ir sužinoti visas šios paslaptis...
Alisa arba Paskutinis pabėgimas

**Alisa arba Paskutinis pabėgimas** () – 1977 m. režisieriaus Claude Chabrol sukurta mistinė drama, Lewis Carroll pasakos „Alisa stebuklų šalyje“ interpretacija. Pagrindinės veikėjos vardas ir pavardė Alisa Kerol yra pasakos herojės ir rašytojo vardų kombinacija.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Sylvia Kristel – Alisa Kerol
* Charles Vnel – Henris
* Fernand Ledoux
* Francois Perrot
* Bernard Rousselet
* Thomas Chabrol
* Katia Romanoff

## Turinys

Jauna moteris Alisa Kerol vieną vakarą apsisprendžia palikti savo vyrą. Sėdusi į automobilį, ji išvyksta be jokio konkretaus tikslo. Pakeliui sudūžda priekinis mašinos stiklas ir Alisa, nešina lagaminu, toliau patraukia pėsčiomis. Radusi namą, ji pasibeldžia prašydama nakvynės. Šeimininkas, pagyvenęs malonus ponas Henris priima ją, pamaitina ir duoda kambarį.

Ryte Alisa nubunda tuščiame name, ant stalo jos laukia paruošti pusryčiai, o kieme – sutaisytas automobilis. Palikusi padėkos raštelį, Alisa bando išvažiuoti, tačiau vartai, pro kuriuos pateko vakar, dingo, o namą supa aklina tvora. Netrukus pasirodo nepažįstamas jaunas vyras, kuris įspėja, kad ieškoti išėjimo nėra prasmės. Alisa grįžta į namą, kur praleidžia dar vieną naktį, o ryte vėl bando automobiliu ištrūkti į laisvę.
Prašau, ne dabar!

**Prašau, ne dabar!** () – 1961 m. režisirieriaus Roger Vadim sukurta komedija, kurioje pagrindinį vaidmenį atliko jo buvusi žmona Brigitte Bardot.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Brigitte Bardot – Sofi
* Mireille Darc – Mari-Žana
* Michel Subor – Alenas
* Claude Brasseur – Klodas
* Josephine James – Barbara
* Edith Zetline – Žozetė
* Jacques Riberolles – Filipas 

## Turinys

Modeliu dirbanti Sofi sužino, kad jos vaikinas Filipas ėmė susitikinėti su kita mergina, turtinga amerikiete Barbara, ir ketina ją palikti. Nenorėdama nusileisti, ji nusprendžia subtiliai atkeršyti: susipažinusi su savo gydytojo draugu Alenu, nori jį pateikti kaip savo gerbėją, kad priverstų Filipą pavyduliauti. Kuomet šis su Barbara išvyksta į slidinėjimo kurortą, Sofi su Alenu leidžiasi iš paskos, tačiau planui iškyla problema: statistu turėjęs būti Alenas įsimyli merginą ir visai nenori, kad ši vėl būtų kartu su Filipu.
Gabriella Pession

**Gabriella Pession** (g. 1977 m. lapkričio 2 d.) – JAV gimusi italų aktorė.

## Biografija
Gabriela gimė JAV, tačiau jos abu tėvai italai.  Kuomet jai buvo 6, šeima persikėlė į Italiją. Ilgus metus užsiėmė dailiuoju čiuožimu, tačiau būdama 14 varžybų metu susilaužė kairę koją ir turėjo atsisakyti svajonės tapti sportininke. 

Studijavo Milano universitete, vėliau persikėlė į Romą, kur ėmė siekti aktorės karjeros. Dažniausiai vaidina televizijos filmuose ir serialuose.

Yra ištekėjusi už airio aktoriaus Richard Flood, turi sūnų (g. 2014).

## Filmografija
* Fuochi d'artificio (1997)
* Ferdinando e Carolina (1999)
* Il pesce innamorato (1999)
* Voci (2000)
* La verità vi prego sull'amore (2001)
* Operazione Rosmarino (2002)
* L'amore è eterno finché dura (2004)
* L'uomo perfetto (2005)
* Las 13 rosas (2007)
* Milano Palermo - Il ritorno (2007)
* Mejor que nunca (2008)
* Oggi sposi (2009)
*  (2011)
* Se son rose... (2018)

## Nuorodos
* IMDb profilis
Francesca Chillemi

**Francesca Chillemi** (g. 1985 m. liepos 25 d. Barčelona Poco di Gotas) – italų modelis, aktorė, TV laidų vedėja.

## Bografija
2003 m., būdama 18 metų amžiaus, laimėjo grožio konkursą Mis Italija. Po šios pergalės dirbo modeliu, vedė įvairias laidas RAI 1 televizijoje. Metais vėliau ėmė kurti nedidelius vaidmenis įvairiuose TV serialuose, 2009 m. debiutavo kino filme „Feisbum“.

2011–2017 m. kūrė vieną pagrindinių vaidmenų TV seriale „Che Dio ci aiuti“ ().

## Asmeninis gyvenimas
2005–2006 m. ir nuo 2009 m. buvo susižadėjusi su Mutassim Gaddafi, Libijos vadovo Muammar al-Gaddafi ketvirtuoju sūnumi, kuris buvo nužudytas kartu su tėvu 2011 m. spalio 20 d.

2016 m. Francesca susilaukė dukters su verslininku Stefano Rosso.

## Nuorodos

* IMDb profilis