open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Melidas

**Melidas** (akadų kalba: *Meliddu*, hetitų kalba: *Malidiya*, urartų kalba: *Melitea*) – senovinis miestas dab. Turkijos teritorijoje, ant Tochmos upės kranto. Jo liekanos yra rytinėje Anatolijoje, **Arslantepės** () archeologinėje vietovėje, netoli dabartinio Malatijos miesto.

2021 m. senovinis Melido miestas buvo UNESCO pripažinta kaip pasaulio paveldo objektas.

## Istorija
Jau IV tūkstantmetyje prieš mūsų erą įsikūrė gyvenvietė. Bronzos amžiaus pabaigoje miestas priklausė Isuvos karalystei, gali būti, kad kurį laiką buvo jos sostinė. Dėl nuolatinės Hetitų imperijos grėsmės miestas buvo stipriai įtvirtintas. Nėra žinoma apie senąją miesto gyventojų kalbinę priklausomybę. Tiesa, miesto pavadinimo panašumas su hetitišku žodžiu *melid* ("medus") lyg ir suponuoja indoeuropietišką kilmę.

XIV a. pr. m. e. miestą nukariavo hetitų karalius Supiluliumas I, kuris prisijungė visą Isuvos karalystę. XII a. jis tapo nepriklausomos luvių karalystės Kamanu sostine. Tuo metu čia išdygo karalių rūmai su monumentaliomis liūtų statulomis. XI a. pr. m. e. Asirijos karalius Tiglat Pileseras privertė Melidą mokėti duoklę. Miestas toliau klestėjo iki VIII a. pr. m. e., kol karalius Sargonas II užkariavo miestą 712 m. pr. m. e. Vėliau jį nusiaubė gimiriai ir miestas niekuomet nebeatsigavo.

Kuomet regioną užėmė Romos imperija, 72 m. netoliese buvo įkurta Romos kolonija, pavadinta Melitene, dabartinės Malatijos pirmtakė.
 
## Archeologija
Arslantepę kasinėti pradėjo prancūzų archeologas Louis Delaporte 1932 m. Jo pasirinkimą lėmė tai, kad Melidas senovėje buvo vienas svarbiausių centrų po Hetitų imperijos suirimo. Jis čia rado didelius griuvėsius. 1946–1951 m. čia radinių rado Claude F.A. Schaeffer. 1961–67 m. griuvėsiuose kasinėjo italų ekspedicijos, vadovaujamos Piero Meriggi ir Salvatore M. Puglisi. Italų kasinėjimai mieste tęsiasi iki mūsų dienų.

## Galerija


File:Arslantepe1.jpg|Kasinėjimų vieta
File:Arslantepe5.jpg|Sienos fragmentas
file:Museum of Anatolian Civilizations090 kopie1.jpg|Dievo Tarhunzos statula
File:MalatyaMuseum3.jpg|Keramika
File:MalatyaMuseumSchwerter.jpg|Ginklai

## Susiję pasaulio paveldo objektai
* : Hatuša, hetitų sostinė (1986)
* : Ksantas-Letonas (1988)
* : Gordijas (2023)
* : Sardai ir Bin Tepės Lidijos pilkapiai (2025)

## Šaltiniai
Tai aš (filmas)

**Tai aš** () – 1973 m. Italijoje sukurta komedija, kurios režisierius Alberto Lattuada. Pagrindinio vaidmens atlikėjas Giancarlo Giannini pelnė geriausio aktoriaus apdovanojimą San Sebastiano kino festivalyje.

## Siužetas

Langų plovėjas Bjadžis Solisė beviltiškai svajoja išgarsėti, tačiau dabar priverstas laisvu laiku dirbti statistu operos teatre. Kartą jame įvyksta nusikaltimas – nužudoma garsi dainininkė – ir Bjadžis nusprendžia, kad tai jo šansas. Palikęs keletą įkalčių, jis siekia būti apkaltintas nusikaltimu, kurio nepadarė, tikėdamasis tokiu būtu patekti į visų šalies laikraščių pirmuosius puslapius. Svarbiausia, jog jis turi nenuginčijamą alibi, kurį gali patvirtinti garbaus amžiaus buvęs policininkas...

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Giancarlo Giannini – Bjadžis Solisė
* Silvia Monti – Žaklina
* Hiram Keller – Kidas
* Orazio Orlando – komisaras
* Patrizia Chiti – Glorija
* Ely Galleani – tranzuotoja
* Carla Mancini

## Apdovanojimai
* Globo d'oro – geriausias aktorius (G. Giannini)
* San Sebastiano kino festivalis – geriausias aktorius (G. Giannini)

## Šaltiniai
Grace Unplugged

**Greisės malonės** () – 2013 m. JAV sukurta krikščioniška muzikinė drama.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* AJ Michalka – Greisė Trej
* James Denton – Džonis Trejus
* Shawnee Smith – Mišelė Trej
* Kevin Pollak – Frenkas „Mosis“ Mostinas
* Michael Welch – Kventinas
* Jamie Grace – Reičel
* Kelly Thiebaud – Renė Teilor

## Turinys

Kažkada Džonis Trėjus sukūrė vieną dideliu hitu tapusią dainą ir koncertuodavo didžiausiose šalies salėse. Populiarumui išblėsus, jis nusprendė pakeisti gyvenimo būdą. Praėjus daugeliui metų Džonis Trėjus – šlovinimo grupės nedidelėje bažnyčioje lyderis, grojantis kartu su savo dukra Greise. Mergina svajoja apie muzikinę karjerą, tačiau priversta nuolat lindėti tėvo šešėlyje. 

Kartą jų namuose pasirodo buvęs Džonio vadybininkas Frenkas. Pasirodo, kad kažkada buvusi populiari Trėjaus daina vėl kelia susidomėjimą ir įrašų kompanija siūlo šiam surengti koncertinį turą. Frenko ir Greisės nuostabai, Džonis pasiūlymą atmeta, nors pats jau kurį laiką planuoja įrašyti naują albumą. Greisė nusprendžia, kad tai jos šansas – slapta ji įrašo tėvo hito naują versiją ir nusiunčia ją Frenkui. Šis pakviečia merginą į Los Andželą ir pradeda visomis priemonėmis ją populiarinti. Atsidūrusi pasaulyje, kuriame populiarumui pasiekti tinkamos bet kokios priemonės ir kur gyvenimas dažnai neatitinka jos auklėjimo principų, Greisė turi apsispręsti ar dėl muzikinės karjeros verta viską paaukoti...
Cyber City Oedo 808

**Cyber City Oedo 808** () – kiberpanko žanro anime, kurio veiksmas vyksta 2808 metais Oedo (Tokijo) mieste. Režisierius – Jošijaki Kavadžiri.

## Siužetas

Siekdami efektingiau kovoti su kompiuterizuotu nusikalstamumu, futuristinio Japonijos miesto Oedo kiberpolicija atgaivina *hōmen* (放免) praktiką – įdarbinti sunkius nusikaltėlius, turėjusius sąsajų su nusikalstamomis veikomis, susijusiomis su aukštosiomis technologijomis.

Tarp tokių nusikaltėlių yra ir Sengoku, Gogolas ir Bentenas, kurie kali 300 ar daugiau metų orbitiniame kalėjime. Už atliktas pareigas kiekvienam iš nusikaltėlių bus sumažinta kalėjimo bausmė. Žūtbūt siekdami išsivaduoti nuo nuobodaus ir monotoniško kalėjimo gyvenimo, jie be entuziazmo sutinka su tokiu sandoriu. Visgi jų veiksmus stebi ir jiems pritvirtintais antkakliais kontroliuoja policijos viršininkas Hasegava, kuris bet kada panorėjęs nuotoliniu būdu gali susprogdinti tuos antkaklius. Antkakliai taip pat nustatyti susprogti neįvykdytos misijos atveju. Kiekvienam iš jų taip pat įteikiama po džitę (Edo laikotarpio policijos tradicinį ginklą ir tarnybinį simbolį).

## Nuorodos
* Cyber City Oedo 808 Internet Movie Database svetainėje
*
Arapha

**Arapha**, **Arapcha** (akadų kalba: *Arrapḫa*, sirų kalba: ܐܪܦܗܐ) – senovinis miestas dab. Irako teritorijoje, ant Chasos upės kranto. Jo liekanos yra dabartinio Kirkuko teritorijoje.

## Istorija
Miestą apie 3000 m. pr. m. e. įkūrė kalnų gentys gutijai ir padarė ją savo sostine. II tūkst. pr. m. e. miestą užėmė huritai ir pavertė jį svarbiu prekybiniu centru. Čia susiformavo miestas valstybė, kuris ilgainiui atsidūrė Mitanijos politinės įtakos sferoje.

XI a. pr. m. e. miestas perėjo į Asirijos kontrolę, kur jis toliau klestėjo, jau būdamas semitiškas. 615 m. jį užkariavo Medijos karalius Kiaksaras, o vėliau kontrolę čia perėmė Achemenidų imperija. Arapha egzistavo iki Helenizmo laikotarpio, o tolesnis jo likimas neaiškus. Vėliau, mūsų eros pradžioje, senosios Araphos vietoje įkurta gyvenvietė Karka, dabartinio Kirkuko pirmtakė.

Senoji Arapha niekada nekasinėta, nes jos vietoje yra Kirkukas.

## Žinomi valdovai
* Kipi Tešubas XIV a. pr. m. e.;
* Itchi Tešubas;
* Muš Tešubas;
* Babilono ir Asirijos vasalai (1300-615 m. pr. m. e.):
** Bel-Ilija apie 768 m. pr. m. e.;
** Ištar-Duni;
** Ašur-Šalimani;
** Nabu-Bel-Ucuras;
Munčkinas

**Trumpakojė katė**, arba **Munčkinas** () – mutacinė kačių veislė. Išskirtinė savybė – labai trumpos kojos. Tai pakankamai nauja veislė, atsiradusi JAV, o vėliau paplitusi ir Prancūzijoje.

## Istorija

1983 m. Luizianoje (JAV) buvo rastos dvi valkataujančios katės, turėjusios itin trumpas kojas. Vieną iš jų netrukus atsivedė jauniklių – du iš jų taip pat turėjo šį požymį. Keli kačių augintojai susidomėjo šiais padarėliais ir kryžmindami išgavo naują veislę. Munčkinas kaip atskira veislė buvo pripažinta 1995 m.

## Charakteris

Judrios, žaismingos, labai smalsios, meilios. Gerai sutaria su kitomis katėmis bei šunimis.

## Fizinės savybės

Trumpakojės katės yra vidutinio dydžio, plačia krūtine, buka uodega. Kojytės tiesios, raumeningos, užpakalinės ilgesnės už priekines. Galva vidutinė, ausys didelės, stačios. Akys išraiškingos, graikinio riešuto formos, kiek įkypos.

Nepaisant trumpų kojų, gerai karstosi po medžius, tačiau negali vienu šuoliu užšokti ant stalo.

## Nuorodos

* Munčkinų nuotraukų galerija
Nuzis

**Nuzis** (huritų kalba: *Nuzi*), arba **Gasuras** (akadų kalba: *Gasur*) – senovinis miestas dab. Irako teritorijoje, netoli Tigro upės. Jo liekanos yra archeologinėje vietovėje, vadinamoje **Yorghan Tepe**.

## Istorija
Miestą apie III tūkst. pr. m. e. pabaigoje įkūrė akadai, užkariavę šį kraštą. Ankstyvasis miesto pavadinimas buvo Gasuras. Jis greitai tapo svarbiu prekybiniu centru, ir vienu jo prekybinių partnerių greičiausiai buvo Ebla. Iš šio laikotarpio archeologai rado Gasuro žemėlapį, kuris laikomas seniausiu išlikusiu žemėlapiu pasaulyje.

II tūkst. pr. m. e. miestą užėmė huritai ir pervardino jį Nuziu. Nuzis nebuvo miestas valstybė, o greičiau provincijos miestelis didesnėje Araphos karalystėje. Žinomiausias jo laikotarpis yra XV-XIV a. pr. m. e. Tuo metu Nuzyje reziduodavo Araphos vietininkas (*šaknu*). Miesto centre, ant kalno, buvo rūmai su įvairios paskirties kambariais. Gausūs archyvai su molinėmis lentelėmis duoda daug žinių apie miesto gyvenimą, administraciją, organizaciją. Kasinėjimų Nuzyje dėka sužinoma daug apie gana mažai tyrinėtą Artimųjų Rytų laikotarpį.

Vėliau Nuzis pateko į Mitanijos įtakos sferą, o XI a. pr. m. e. perėjo į Asirijos kontrolę. Tada jis sumenko ir nunyko.
Welcome to the N.H.K.

**Welcome to the N.H.K.** () – japonų romanas, parašytas Tacuhiko Takimoto ir iliustruotas Jošitošio ABe, Japonijoje išleistas leidyklos „Kadokawa Shoten“ 2002 m. sausio 28 d. Istorija sukasi apie 22 metų antisocialų jaunuolį, kuriam susidoroti su bendravimo problemomis nutaria pagelbėti nepažįstama mergina. Pasakojime dažnai plėtojama tema – gyvenimo sunkumai ir būdai, kurių kiekvienas asmuo imasi, siekdamas juos įveikti.

Romanas buvo adaptuotas į manga komiksus, kuriuos taip pat parašė T.Takimoto, o iliustravo Kendi Oiva. Manga serializuota „Kadokawa Shoten“ žurnale „Shōnen Ace“ nuo 2004 m. birželio iki 2007 m. birželio. Romanas studijos „Gonzo“ taip pat buvo adaptuotas į 24 serijų anime serialą, kuris Japonijoje 2006 m. liepos–gruodžio mėn. rodytas Chiba TV kanalu.

Japonijoje santrumpa „NHK“ reiškia viešąjį transliuotoją Nippon Hōsō Kyōkai, bet seriale pagrindinis veikėjas tiki, jog tai simbolizuoja Nihon Hikikomori Kyōkai (日本引きこもり協会, pažodž. 'Japonijos hikikomori asociacija'), subversyvią konspiraciją, kurią, siekdamas išugdyti hikikomori visuomenę, skleidžia NHK (tikrasis transliuotojas). Nors seriale daugiausia plėtojama atsiskyrėliško gyvenimo tema, romano ir mangos siužete nagrinėjamos ir kitokios Japonijos subkultūros, pvz., otaku, lolicon ir Interneto savižudžių paktai.

## Siužetas
„Welcome to the N.H.K.“ pasakojimas telkiasi aplink keleto jaunų žmonių, gyvenančių Tokijuje ar aplink jį, gyvenimus. Parodoma daugelis skirtingų gyvenimo būdų, istorijoje ypatingas dėmesys skiriamas tokioms sąvokoms kaip hikikomori, anime otaku, didžioji dalis veikėjų patiria intensyvios depresijos ar vienatvės jausmą.

Pagrindinis protagonistas Tacuhiro Satou, jaunuolis, nebaigęs universiteto, ketveri metai kaip bedarbis. Jis gyvena atsiskyrėlio gyvenimą kaip hikikomoris ir NEET'as, galop prieidamas išvadą, jog taip nutiko dėl kažkokios konspiracijos prieš jį. Vieną dieną, kai, atrodo, kad jo gyvenimas stovi vietoje, jis sutinka Misaki Nakahara, paslaptingą merginą, kuri teigia esą galėtų išgydyti jį nuo tokio gyvenimo būdo. Ji pateikia jam sutartį, kurioje teigiama, kad kasdien vakare jiedu susitiks vietiniame parke, kur Misaki dėstys Tacuhiro apie įvairius būdus, padėsiančius atsikratyti atsiskyrėliško gyvenimo. Šių pasisėdėjimų metu aptariamos įvairios temos, tačiau jos daugiau ar mažiau siejasi su psichologija arba psichoanalize. Tačiau abu, Tacuhiro ir Misaki, yra linkę užsisklęsti ir nutylėti kai kuriuos dalykus. Nepaisant Misaki pasiūlymo ir dedamų pastangų, prireikus paramos ar supratimo, Tacuhiro kreipiasi į savo kaimyną ir vidurinės draugą Kaoru Jamazakį, kuris, nepaisant savo idiosinkrazijos, yra vienas psichiškai stabiliausių istorijos veikėjų.

## Išnašos

## Nuorodos
* Welcome to the N.H.K. svetainėje Internet Movie Database
*
Škotų nulėpausė katė

**Škotų nulėpausė katė** () – kačių veislė, pasižyminti nulėpusiomis ausimis. Neretai savo išvaizda primena pelėdą. Ką tik gimusių kačiukų ausys būna stačios. Tų, kurie turi nulėpausių geną, ausys pradeda linkti sulaukus trijų – keturių savaičių. Kačiukai, neturintys tokio geno, priskiriami Škotų stačiaausių veislei.

## Istorija

1961 m. Škotijoje viena ūkininko katė atsivedė kačiukų, vienas jų turėjo nulėpusias ausis. Tai buvo patinėlis. Neilgai trukus juo susidomėjo veislininkai. Kryžminant tinkamas namines kates ir britų trumpaplaukes su šio patino palikuonimis, dėl mutacijos atsiradusios nulėpusios ausys tapo skiriamuoju naujos veislės, pavadintos škotų nulėpausėmis, požymiu. Genas, lemiantis katės ausų nulėpimą, yra paveldimas, dominuojantis.

Pasirodė, kas šis genas lemia ne tik nulėpusias ausis, bet ir kaulų deformacijas, ypač jei abu tėvai nulėpausiai. Dabar vengiama poruoti du nulėpausius – veislė mišrinama su britų trumpaplaukėmis ir kitomis katėmis.

## Charakteris

Šios veislės katės paklusnios, meilios. Ramios, tačiau kartais mėgsta žaisti. Gerai sutaria su kitomis katėmis ir šunimis, jei augo kartu nuo mažens. Škotų nulėpausę sunku suerzinti, paprasta ji tyli. Mėgsta švelnumą, tačiau dėmesio įkyriai nereikalauja. Mėgsta draugiją, tačiau keletą dienų gali išbūt ir vienos.

## Fizinės savybės

Škotų nulėpausė vidutinio dydžio, raumeninga, gana stambių kaulų. Uodega vidutinio ilgumo arba ilga. Galva apvali, kaklas gana trumpas. Akys didelės ir apvalios, toli viena nuo kitos. Žvilgsnis meilus. Ausų galiukai apskriti.

Škotų nulėpausės kailis su poplaukiu, labai tankus, minkštas ir stangrus. Gali būti įvairių gamtinių spalvų. Dažniausiai pasitaikantys atspalviai – melsva, rausva, juoda ir kreminė, gali būti su balta su dryžiais arba visiškai balta. Akys paprastai vario spalvos arba oranžinės.

## Šaltiniai

* Esther J.J. Verhoef-Verhallen. *Kačių enciklopedija*, vert. Danguolė Žalytė. Vilnius: Aktėja, 2002.
Saint Tropez - Saint Tropez

** Saint Tropez, Saint Tropez** – 1992 m. Italijoje sukurta situacijų komedija.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Jerry Cala – Karlas
* Debora Caprioglio – Eleonora
* Serena Grandi – Ada
* Demetra Hampton – Liza
* Maurizio Micheli – Pjerluidžis
* Alba Parietti – Mizerė

## Turinys

Filme susipina 4 siužetinės linijos: žmonos paliktas pianistas sūnaus pagalba mėgina išardyti planuojamą naują žmonos santuoką. Iš Sicilijos atvykusi daili samdoma žudikė Mizerė turi atlikti užsakymą, tačiau pamačiusi, kad gretimame kambaryje apsistojęs jaunuolis ketina nusižudyti, nusprendžia pamėginti padėti jam rasti išeitį. Pora, prieš dešimtmetį Sant Tropeze šventusi medaus mėnesį, atvyksta turėdami tikslą viską pakartoti kaip, kaip buvo. Drovus jaunuolis Pjerluidžis daro viską, kad užkariautų jos širdį...
Nutilk, kai kalbi!

**Nutilk, kai kalbi!** () – 1981 m. sukurta komedija, Džeimso Bondo parodija.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Aldo Maccione – Džakomas / Džeimsas
* Edwige Fenech – Belė / Beatričė
* Jacques Francois – Diaforas
* Philippe Clair – Ahmedas
* Tarak Harbi – Ali
* Clement Harari – profesorius 

## Turinys

Džakomas – didžiulis Džeimos Bondo filmų gerbėjas. Visos jo buto sienos nukabinėtos mėgstamo herojaus plakatais, vaizdo grotuvas nuolat rodo šio filmus ir netgi naktimis Džakomas sapnuoja esąs slaptasis agentas. Ir štai vieną dieną į jo butą įsiveržia du vyrai, vadinantys jį Džeimsu ir tvirtinantys, kad šiam būtina skubiai baigti pradėtą misiją Tunise...
Šiltas gyvenimas

**Ramus gyvenimas** () – 1963 m. sukurta melodrama.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Catherine Spaak – Serža
* Fabrizio Capuccini – Maksas
* Jacques Perrin – Fredis
* Gabriele Ferzetti – Gvido
* Hlina Zalewska
* Marcella Rovena
* Daniele Vargas

## Turinys

Gražuolė Serža, gyvenanti nedideliame miestelyje Sardinijoje, ką tik baigė mokyklą. Prasidėjus vasarai, jos pusbrolis Maksas ir jo draugas Fredis pakviečia merginą paplaukioti vandens slidėmis ir praleisti savaitgalį atokioje saloje esančiame Fredžio dėdės vasarnamyje. Serža sutinka net neįtardama, kad jokio dėdės iš tiesų nėra, o vaikinai jau senokai nusižiūrėjo šį tuščią namą, tikėdamiesi čia ne tik pasilinksminti, bet ir pamėginti suvilioti merginą. Deja, planui nelemta įvykti, nes Seržą domina tik Fredis ir Maksas lieka atstumtas. Negana to, netrukus pasirodo ir pagyvenęs vyriškis Gvido – tikrasis namo šeimininkas, kuris netrukus Seržai tampa kur kas įdomesnis negu abu jaunuoliai...
Briūlis

**Briūlis** () – miestas Vokietijos vakaruose, Šiaurės Reino-Vestfalijos žemėje, netoli kairiojo Reino kranto, 20 km į pietus nuo Kelno, Rūro aglomeracijoje. Mašinų gamybos ir metalo apdirbimo, maisto (alaus, cukraus), popieriaus pramonė. Veikia pramogų parkas, Makso Ernsto muziejus.

Mieste stovi dveji rūmai (UNESCO pasaulio paveldo objektai): barokinė Augustusburgo pilis (1734 m., su rokokiniais laiptais) ir Medžioklės rūmai *[[Augustusburgo ir Falkenlusto rūmai|Falkenlust]]* (1740 m.).

## Istorija

Ankstyvaisiais viduramžiais Briūlyje buvo Kelno arkivyskupų rūmai. Prie jų buvusi gyvenvietė 1285 m. išsiplėtė į miestą. 1288 m. pastatyta pilis. XII–XVII a. Briulis buvo puodininkystės centras. 1730–1986 m. miesto apylinkėse vykdyta rusvųjų anglių kasyba.

## Galerija

Brühl Germany Schloss-Falkenlust-01.jpg|*Falkenlust* rūmai
Brühl - Schloss Augustusburg - Schloss 16 ies.jpg|Augustusburgo rūmai


## Šaltiniai
Ieškomas (1967 filmas)

**Ieškomas** () – 1967 m. Italijoje sukurtas vesternas.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Giuliano Gemma – Haris Rajenas
* German Cobos – Martinas Heivudas
* Teresa Gimpera – Evelina
* Serge Maarquand – Frenkas Loidas
* Daniele Vargas – Goldas
* Gia Sandri – Šeril 

## Turinys

Haris Rajenas paskiriamas nedidelio miestelio šerifu, tačiau jo kandidatūra netinka įtakingam vietiniam galvijų augintojui. Šio žmonės inscenizuoja susišaudymą ir Rajenas apkaltinamas nušovęs beginklį žmogų. Naktį prieš teismą jam pavyksta pasprukti ir dabar buvęs šerifas leidžiasi į medžioklę tų, kurie jį „pakišo“...
Persų ilgaplaukė katė

**Persų ilgaplaukė katė** () – viena populiariausių kačių veislių pasaulyje. Egzistuoja daugybė šių kačių spalvų ir raštų variantų. Persų ilgaplaukės buvo ir tebėra naudojamos išvesti naujoms veislėms. Reikalauja ypač daug priežiūros.

## Istorija

Persų ilgaplaukė, manoma, yra kilusi iš Angoros kačių, kurias jūrininkai ir pirkliai atsivežė iš kelionių po Turkiją ir Iraną. Daugelį metų šios katės, dar vadintos turkų angoromis, buvo Europos aukštuomenės numylėtinės.

XIX a. pab. britai ėmė kryžminti šias kates su kitomis veislėmis ir pamažu išvedė masyvesnių, ilgesnio ir storesnio plauko kačių veislę. Šios katės pamažu virto kilmingų kačių veisle – persų ilgaplaukėmis.

Pirmosios katės smarkiai skyrėsi nuo dabartinių. Kūnas tapo masyvesnis, plaukas ilgesnis, kailis tankesnis. Labiausiai pakito galvos forma ir nosies ilgis. Pastaraisiais dešimtmečiais kačių mylėtojai išvedė persų ilgaplaukes, turinčias visiškai neatsikišusią nosį. Dalis kačių augintojų piktinasi šiais pokyčiais ir teigia, jog deformuotos nosys neigiamai veikia kačių sveikatą.

## Charakteris

Persų ilgaplaukės labai ramios, valandų valandas gali ilsėtis mėgstamoje vietoje ir visiškai nereaguoti į aplinką. Be galo mėgsta glamones, švelnumą. Taikios, todėl puikiai sugyvena su kitomis katėmis ir šunimis. Kilus triukšmui, pasišalina į ramią vietelę. Savo noru nežaidžia – persų ilgaplaukę tam reikia paskatinti. Visgi jaunikliai, kaip ir pridera, aktyvūs.

Balsas slopus, retai girdimas. Šios veislės katės puikiai jaučiasi paliktos vienos, paprastai nenori eiti į lauką.

## Fizinės savybės

Persų ilgaplaukės vidutinio dydžio arba didelės, stambių kaulų. Kūnas masyvus, pečiai raumeningi, kaklas trumpas, storas. Kojytės trumpos, letenėlės didelės ir apvalios. Uodega trumpa, pūkuota, galas vos siekia žemę. 

Kaukolė plati, žandai putnūs. Didžiulės apskritos akys toli viena nuo kitos, blizgančios ir išraiškingos. Gali būti įvairių spalvų. Veislei būdinga plaukų „apykaklė“.

Gražiausios persų ilgaplaukės būna rudenį ir žiemą, nes pavasarį ir vasaros pradžioje nusišeria.

## Nuorodos

*
Augustusburgo ir Falkenlusto rūmai

**Augustusburgo ir Falkenlusto rūmai** () – rūmų ansamblis Vokietijoje, Šiaurės Reino-Vestfalijos žemėje, Briūlio mieste netoli Kelno. Nuo 1984 m. – pasaulio paveldo objektas.

Rūmai pastatydinti XVIII a. pr. Kelno vyskupo-kurfiursto Klemenso Augusto Bavaro. Augustusburgo rūmai baigti statyti 1734 m. Juos baroko stiliumi suprojektavo architektai Johanas Šlaunas (*Johann Conrad Schlaun*) ir Fransua de Kuviljė (*François de Cuvilliés*). 1748 m. pridėti rokokiniai laiptai, kuriuos kūrė Johanas Baltazaras Noimanas. *Falkenlust* – „Medžioklės rūmai“ – pastatyti 1740 m., vadovaujant de Kuviljė. Aplink rūmus Dominkas Žiraras įveisė gėlių sodus, bet XIX a. jie pertvarkyti į kraštovaizdžio sodus.
Ragdolas

**Ragdolas** (), arba ***skudurinukė*** – kačių veislė. „Skudurinukėmis“ vadinamos todėl, kad paėmus ant rankų suglemba it skudurinės lėlės. Labai pasitiki žmogumi, gerai pakelia skausmą. Labai lėtai bręsta, visiškai suauga tik trejų metų amžiaus.

## Istorija

Pasakojama legenda, kaip vieną persų ilgaplaukę pervažiavo automobilis ir ji likusi gyva, tačiau jos būdas nepaprastai pasikeitė: ji tapo perdėm meili, o paimta ant rankų suglebdavo. Iš tiesų, šioje istorijoje yra dalis tiesos. „Skudurinukės“ turi persų ilgaplaukės kraujo, nors mišrintos ir su kitų veislių katėmis. Kilo iš JAV.

## Charakteris

Šios katės labai švelnios, ramios ir nuolankios. Nepatartina leisti į lauką, nes katę gali nusinešti kiekvienas meiliai paglostęs žmogus. Iškilus grėsmei, visada bando bėgti, retai draskosi. Gerai sutaria su kitomis katėmis ir šunimis. Protingos, mėgsta švelnumą, tačiau dėmesio įkyriai nereikalauja.

## Fizinės savybės

Tai didelė, raumeninga, grakšti katė. Vidutinio ilgumo kojų kaulai stambūs, letenos didelės, su kuokštais tarp pirštų. Uodega pūkuota. Galva vidutinio dydžio, smakras storas. Vidutinio dydžio ausys gana toli viena nuo kitos, galiukai apskriti. Akys elipsės formos, visada mėlynos. Vasarą smarkiai šeriasi.

Pripažinti trys skirtingi „skudurinukių“ variantai: visi trys būna su rudomis, melsvomis, šokolado spalvos ir alyvų spalvos žymėmis. Ką tik gimę kačiukai būna visiškai balti.

## Nuorodos

* Apie veislę
Dėl kelių dolerių

**Dėl kelių dolerių** () – 1966 m. nufilmuotas vesternas, kuriame vieną pagrindinių vaidmenų sukūrė iš Lietuvos kilęs aktorius Jokūbas Bernardas Šernas.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Giuliano Gemma – Haris Daimondas
* Dan Vadis – Rigsas
* Jacques Sernas – majoras Sandersas
* Sophie Daumier – Konė
* Nello Pazzafini – seržantas Pitas
* Jose Calvo – Gordonas
* Angel del Pozo – kapitonas Lefevras

## Turinys

Paskutinieji JAV pilietinio karo metai. Šiauriečiai laimi vieną mūšį po kito ir galutinė karo baigtis daugeliui jau nebekelia abejonių. Į šiauriečių rankas pakliūna keletas buvusių konfederatų karių, besiverčiančių plėšikavimu. Vienas jų sušaudomas, tuo tarpu kitas papasakoja apie numatomą apiplėšimą – konfederatų armijos būrys ketina apiplėšti Jumos fortą, nes yra įsitikinę, kad šis menkai saugomas, nors yra priešingai.

Konfederatų karys Haris Daimondas, laikomas šiauriečių nelaisvėje, sulaukia pasiūlymo – palydėti kapitoną Lefevrą ir seržantą Pitą į fortą, kad būtų išvengta galimų skerdynių. Jis sutinka, tačiau slapta tikisi pabėgti ir perspėti konfederatus, kad jų laukia kur kas stipresnis priešas, nei šie įsivaizduoja. Tik ar patikės buvę kovos draugai nelaisvėje buvusiu kariu?
Ūro vėliava

**Ūro vėliava** – šumerų artefaktas, iškastas senovės miesto Ūro karališkosiose kapinėse (piečiau dabartinio Bagdado, Irakas). Radinys sukurtas maždaug prieš 4 500 metų. Ko gero, jis buvo tuščiavidurės medinės dėžės formos, ant jos priešingų pusių mozaikos būdu pavaizduoti karo ir taikos vaizdai. Nors, atradus artefaktą, buvo manoma, kad jis naudotas kaip karo vėliava, tikroji jo paskirtis nežinoma. Artefaktas buvo rastas XX a. trečiajame dešimtmetyje Ūro miesto karališkoje kapavietėje šalia su ritualais paaukoto žmogaus, kuriam galbūt priklausė šis artefaktas, skeleto. Šiuo metu artefaktas yra rekonstruotas ir eksponuojamas Britų muziejuje Londone.

## Šaltiniai
Habib Wahid

**Habib Wahid** (; g. 1979 m. spalio 15 d.) yra Bangladešo kompozitorius, muzikantas ir dainininkas. Savo kūryboje derina tradicinę bengalų liaudies muziką su šiuolaikiniais techno ir miesto ritmais. Studijavo Jungtinėje Karalystėje. Muzikanto Ferdous Wahid sūnus.
Manspreading

**Manspreading** () – terminas sėdėjimui išsižergus viešajame transporte apibūdinti, kai taip daro vyras. Pirmą sykį terminas panaudotas soc. medijos portale „Tumblr“ 2013 m. Šiuo metu keliose šalyse, labiausiai JAV, Kanadoje ir Švedijoje, vyksta kampanijos prieš sėdėjimą viešajame transporte išsižergus, kuomet taip daro vyras. Kampanijos šalininkai motyvuoja savo poziciją tuo, kad išsižergę vyrai užima daugiau, nei vieną vietą. Taip pat, kai kurie kampanijos prieš „manspreading“ šalininkai tokį sėdėjimą vadina seksualiniu priekabiavimu ar moterų priespauda.

Kova prieš „manspreading“ dažniausiai susideda iš taip sėdinčių vyrų fotografavimo ir nuotraukų publikavimo internete, dažniausiai „Tumblr“ puslapiuose. Taip pat, kai kurios viešojo transporto bendrovės tramvajuose ir metro kabina ženklus, prašančius vyrų nesėdėti išsižergus.

Tiek kampanijos prieš „manspreading“, tiek pats terminas susilaukė daug kritikos. Kovotojai prieš „manspreading“ kritikuojami, kad fokusuojasi tik į vieną lytį, ir tik į išsižergimą, kai daugiau nei vieną vietą dažnai užima ir kitais būdais, ir ne tik vyrai. Pavyzdžiui, žmonės dažnai viešajame transporte ant gretimos kėdės pasideda savo bagažą, ar užsikelia koją ant kojos Taip pat kritikuojami dėl savo veiklos metodų – viešo gėdijimo, ypač tuomet, kai transporte laisvų vietų žmonėms netrūksta. Ši problema dažnai vadinama nerimta ir dirbtinai sukurta, nes, pavyzdžiui, 2010 m. apklausos dėl problemų viešajame transporte respondentai jos net neminėjo. Galiausiai, teigiama, kad vyrams patogiau sėdėti plačiau išsižergus dėl fiziologijos, ir kad ši nerimta problema gali būti išsprendžiama tiesiog paprašius patraukti kojas, jei nėra daugiau kur atsisėsti. Kadangi kampanijos yra nukreiptos tik prieš vyrus, jos dažnai laikomos seksistinėmis.

## Nuorodos ir šaltiniai
Lorenzo Bandini trofėjus

**Lorenzo Bandini trofėjus** () – sporto apdovanojimas, kasmet įteikiamas automobilių sporto asmenybei. Apdovanojimas skitas pagerbti italų lenktynininką Lorenzo Bandini, kuris mirė po trijų dienų nuo sunkių sužalojimų patirtų 1967 m. Monako Grand Prix lenktynėse. Apdovanojimas įteikiamas gimtajame sportininko mieste Brizigeloje.

## Nugalėtojai

## Šaltiniai
Kombarelis

**Kombarelis** () – urvas pietvakarių Prancūzijoje, Dordonėje, Bjunės upės slėnyje, prie Lez Ezi de Tajak Sirėjaus miestelio. Tai yra vienas žymiausių vėlyvojo paleolito urvų ir 1979 m. paskelbtas UNESCO pasaulio paveldo objektu (kartu su kitais Vezero slėnio urvais).

Urvo ilgis – 511 m, plotis – 1-2 m, aukštis 0,5-2,5 m. Priekinėje Kombarelio urvo dalyje rasta 14 000–12 000 m. senumo kromanjoniečių pėdsakų, o tolesniojoje dalyje (118 m nuo angos) – ant abiejų urvo sienų aptikta ~600 įvairaus dydžio (iki 1,5 m aukščio) paveikslų ir raižinių, vaizduojančių gyvūnus (bizonus, laukines ožkas, laukinius arklius, šiaurinius elnius, briedžius, urvinius liūtus, mamutus, kalnų ožius, vilką, lapę ir raganosį), antropomorfines būtybes ir įvairius simbolinius ženklus. Kai kurie piešiniai ir raižiniai paryškinti juodai. Šie uolų tapybos darbai priskiriami Madleno kultūrai.

1901 m. urvą tyrinėjo prancūzų archeologai – Luisas Kapitenas, Anri Brėjus ir Denisas Peironi. Urve įrengta 382 m ilgio turistinė trasa.

## Šaltiniai
Nyderlandų filmų festivalis

**Nyderlandų filmų festivalis** () – rugsėjo / spalio mėnesiais Utrechte vykstantis kino festivalis.

## Apie festivalį
Pradėtas rengti 1981 m., jis yra skirtas pristatyti geriausius praėjusių metų Olandijos kino kūrėjų darbus. Jo įkūrėjas – režisierius Jos Stelling, pradžioje renginiui suteikęs „Nyderlandų filmų dienų“ () pavadinimą. Pradžioje orientuotas tik į filmų kūrėjus, ilgainiui jo programa išsiplėtė iki įvairiausių žanrų ir kategorijų juostų pristatymų. 

## Festivalio apdovanojimai
2007 m. festivalyje buvo pristatytas Nyderlandų kino kanonas (), kurį sudaro 16 geriausių visų laikų filmų:
* „The Misadventure of a French Gentleman Without Pants at the Zandvoort Beach“ (1905)
* „A Carmen of the North“ (1919)
* „Rain“ (1929)
* „The Tars“ (1934)
* „Houen zo!“ (1952)
* „Fanfare“ (1958)
* „Like Two Drops of Water“ (1963)
* „Blind Kind“ (1964)
* „Ik kom wat later naar Madra“ (1965)
* „Living“ (1971)
* „Turkiški saldumynai“ (1973)
* „Floderiai“ (1986)
* „Šiauriečiai“ (1992)
* „The Pocket-knife“ (1992)
* „Het is een schone dag geweest“ (1993)
* „Father and Daughter“ (2000)

Festivalio metu yra teikiami apdovanojimai – Auksiniai veršiai. Be jų yra ir atskiri apdovanojimai:
*Olandijos filmų kritikų apdovanojimas
* Utrechto miesto apdovanojimas
* Tuschinski apdovanojimas
* talentų ir studentų apdovanojimas
* geriausio trumpametražio filmo apdovanojimas (NPS)
* jaunimo apdovanojimas
* cinema.nl skiriamas filmų plakato apdovanojimas
* Grolsch filmo apdovanojimas

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Auksinis veršis (apdovanojimas)

**Auksinis veršis** () – Olandijos kino apdovanojimas, teikiamas labiausiai pasižymėjusiems šalies kino menininkams Nyderlandų filmų festivalio metu. Jo pavadinimas kilęs iš Biblijos Išėjimo knygoje aprašomos istorijos, kuomet Mozės brolis Aronas, izraelitų prašomas, iš aukso pagamino jiems stabą – auksinį veršį – kad žmonės galėtų jam melstis.

Pradžioje buvo 6 apdovanojimų kategorijos – geriausio aktoriaus, geriausios aktorės, geriausio filmo, geriausio trumpametražio filmo, kultūros prizo ir garbės apdovanojimo – kurių nuo 2004 m. yra jau 16.

## Apdovanojimų kategorijos
### Filmų apdovanojimai
* kultūros apdovanojimas
* geriausias ilgametražis filmas
* geriausias režisierius
* geriausias scenarijus
* geriausias aktorius
* geriausia aktorė
* geriausias trumpametražis filmas
* geriausias trumpametražis dokumentinis filmas
* geriausias ilgametražis dokumentinis filmas
* geriausias operatorius
* geriausias montažas
* geriausia muzika
* geriausias prodiusavimas
* geriausias garsas

### Televizijos apdovanojimai
* geriausias televizijos dramos aktorius
* geriausia televizijos dramos aktorė
* geriausias vaidmuo televizijos dramoje
* geriausia televizijos drama

### Specialūs apdovanojimai
* specialus žiuri prizas
* publikos prizas
* vystymo apdovanojimas
* geriausias šimtmečio filmas (įteiktas 1999 m. Paul Verhoeven už filmą „Turkiški saldumynai“)
* kontrolės apdovanojimas (1992 ir 1994 m.)
* geriausia reklama (1990 ir 1991 m.)
* geriausias Europos filmas (1994 ir 1995 m.)

### Panaikinti apdovanojimai
* geriausias antrojo plano aktorius
* geriausia antroji plano aktorė
* garbės apdovanojimas
* profesijos apdovanojimas
Taorminos kino festivalis

**Taorminos kino festivalis** () – seniausias Italijoje vykstantis kino festivalis. 1955 m. pradėtas rengti Mesinoje, 1971 m. buvo perkeltas į Taorminą ir pagal FIAP klasifikaciją priskiriamas „A“ klasės festivaliams.

## Istorija

Nuo 1957 iki 1980 m. festivalio metu buvo teikiami David di Donatello apdovanojimai, prestižiniai Italijos kino apdovanojimai. Renginiui persikėlus į Taorminą, festivalio veiksmo vieta tapo senovinis graikų amfiteatras. Jame yra dalyvavę tokios pasaulinio garso kino žvaigždės kaip Elizabeth Taylor, Marlene Dietrich, Sophia Loren, Robert De Niro, Marlon Brando, Audrey Hepburn, Tom Cruise, Antonio Banderas ir kiti.
 
Nuo 1984 m. festivalio metu teikiami „Sidabrinės juostos“ apdovanojimai, kurių nugalėtojus renka Italijos nacionalinis kino žurnalistų sindikatas.

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
San Sebastiano filmų festivalis

**San Sebastiano kino festivalis** () – vienas iš 14-os „A“ kategorijos filmų festivalių, vykstantis San Sebastiane rugsėjo mėnesį. Pradėtas rengti 1953 m., jis yra vienas svarbiausių Ispanijos kultūros renginių.

Pradžioje jis buvo skirtas pristatyti ispanų kalba sukurtus filmus, tačiau jau nuo 1955 m., festivaliui ėmus specializuotis spalvotų filmų demonstravime, jame pradėta rodyti juostas ir kitomis kalbomis. Nuo 1957 m. festivalis priskirtas FIAPF „A“ kategorijai ir išlaikė ją iki šiol, išskyrus 1980–84 m. laikotarpį, kuomet pagrindiniai apdovanojimai nebuvo teikiami.

## Festivalio struktūra
* Pagrindinė programa – pagal FIAPF reglamentą, ją sudaro kituose festivaliuose nedemonstruoti darbai, dalyvaujantys pagrindinių apdovanojimų varžytuvėse; taip pat filmai, kurie nedalyvauja konkursinėje programoje
* Nauji režisieriai – joje pristatomi režisierių pirmieji arba antrieji filmai
* Horizontes Latinos – Lotynų Amerikoje sukurti filmai, nedemonstruoti Ispanijoje
* Perlai – geriausi filmai, rodyti kituose festivaliuose per paskutinius metus
* Pagaminta Ispanijoje – filmai, sukurti šioje šalyje per paskutinius metus
* Zinemira – baskų režisierių sukurti darbai
* Retrospektyvos – atskirų temų ar režisierių demonstruojami darbai
* Savage Cinema – nekonkursiniai veiksmo arba sporto tematikos filmai
* Velodrome – filmai, demonstruojami didžiuliame ekrane „Velódromo de Anoeta“ arenoje
* Tarptautinis studentų susitikimas – trumpametražiai, dažniausiai diplominiai studentų kurti filmai iš viso pasaulio
* Zabaltegi – nekonkursiniai filmai

## Apdovanojimai
Festivalio metu teikiami dveji prizai: Auksinė kriauklė ir žiuri apdovanojimai:
* Auksinė kriauklė už geriausią filmą
* specialus žiuri prizas
* Sidabrinė kriauklė geriausiam režisieriui
* Sidabrinė kriauklė geriausiam aktoriui
* Sidabrinė kriauklė geriausiai aktorei
* žiuri prizas už geriausią kinematografiją
* žiuri prizas už geriausią scenarijų
* Donostia apdovanojimas už indėlį į kinematografiją
Juodoji tulpė (filmas)

**Juodoji tulpė** () – 1964 m. sukurtas nuotykių filmas pagal rašytojo Alexandre Dumas to paties pavadinimo romaną.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Alain Delon – Žiuljenas / Gijomas de Sent Pre
* Virna Lisi – Karolina „Karo“ Planten
* Adolfo Marsilach – baronas Le Mušas
* Dawn Addams – markizė Katerina de Vigon
* Akim Tamiroff – markizas de Vigonas
* Laura Valenzuela – Lizetė

## Turinys

Gijomas de Sent Prie yra gerbiamas aukštuomenės narys, turintis ir slaptąją savo gyvenimo pusę: jis yra ir Juodoji Tulpė – su turtuoliais ir neteisybe kovojantis paslaptingas raitelis. Per vieną antpuolį, kuris pasirodė besąs spąstai, jam ant veido liko špagos paliktas randas. Bijodamas būti atpažintas ir nenorėdamas sukelti įtarimo savo dingimu, Gijomas kreipiasi pagalbos į savo brolį dvynį Žiuljeną, kad šis laikinai užimtų jo vietą...
Norvegų miškinė katė

**Norvegų miškinė katė** (, ) – natūrali pusiau ilgaplaukių kačių veislė. Labai panaši į Meino meškėno veislės kates, dėl to dažnai painiojamos. Norvegų miškinės katės galva trikampė, tiesi, o Meino meškėno katės snukutis ilgesnis, kampuotesnis.

## Istorija

Sutariama, jog ilgaplaukės katės atsirado pietinėje Rusijoje, Turkijoje ir Irane. Visur kitur auginamos katės buvo trumpaplaukės. Manoma, jog vikingai į Skandinaviją ilgaplaukes kates parsigabeno maždaug XI a. kaip graužikų naikintojas.

Yra spėjimų, kad norvegų miškinių kačių protėviai Norvegijos miškuose gyveno daug amžių. Žiemą jos traukdavo pas žmones ieškoti maisto. Žmonės jas vertino kaip pelių ir žiurkių gaudytojas.

1912 m. norvegų miškinė katė pirmą kartą sudalyvavo kačių parodoje. 1977 m. tarptautinės kačių draugijos oficialiai pripažino šią veislę. Norvegijos miškuose ir kaimuose iki šiol laksto gausybė norvegų miškinių kačių.

## Charakteris

Šios katės, skirtingai nei gali pasirodyti iš veislės pavadinimo, nėra laukinės. Tai gero būdo, draugiški, atlaidūs gyvūnėliai. Daug amžių jų protėviai buvo mylimi Norvegijos ūkininkų naminiai gyvūnai.

Nuo gimimo laikomos kambaryje visai netrokšta bastytis. Visgi šios veislės katės nėra tingios: joms būtina kur nors išlieti susikaupusią energiją. Puikiai laipioja, mėgsta demonstruoti miklumą. Gerai sutaria su vaikais. Mėgsta glostymą ir glamones, tačiau ne tokios pakančios kaip kitos ilgaplaukės: jei joms kas nors nepatinka, būtinai tai parodo. Patekusios į naują aplinką, viską kruopščiai patikrina.

Linkusios prisirišti prie vieno žmogaus. Nesipeša ir su šunimis, priešingai, puikiai su jais bičiuliaujasi.

Norvegų miškinės katės labai aršiai gina savo valdas, todėl nekastruoti katinai nuolatos pjaunasi. Kastruoti patinai gyvena kartu nesidraskydami. Patelės puikiai sugyvena su kitomis katėmis.

## Fizinės savybės

Ši katė didelė, kresna, stambių kaulų, ilgo kūno. Užpakalinės kojos ilgesnės už priekines. Letenėlės didelės, tvirtos, su plaukų kuokštais tarp pirštų. Uodega ilga ir tanki, pūkuota. Snukutis lygiakraščio trikampio formos. Smakras ryškus, bet ne toks storas kaip Meino meškėno veislės kačių. Migdolo formos akys išraiškingos, įkypos. Ausų galiukai su šepetėliais.

Plaukas pusilgis, poplaukis tankus, pūkuotas. Lygūs, blizgantys dengiamieji plaukai nelaidūs vandeniui ir saugo katę atšiauriu oru. Dažniausios spalvos – juodo marmuro piešinio, juodo tigro kailio. Akys gali būti įvairių spalvų: žalios, geltonos, vario arba mėlynos. Pasitaiko kačių skirtingų spalvų akimis.

## Šaltiniai

* Esther J.J. Verhoef-Verhallen. *Kačių enciklopedija*, vert. Danguolė Žalytė. Vilnius: Aktėja, 2002.
Kazys Motuza

**Kazys Motuza** (1928 m. rugsėjo 28 d. Kaune – 2013 m. kovo 26 d.) – choreografas, šokių vadovas, pedagogas, respublikinių ir Kauno dainų ir šokių švenčių baletmeisteris, renginių režisierius.

## Biografija
Kazys Motuza gimė 1928 m. rugsėjo 28 d. Kaune, ten baigė vidurinę mokyklą, 1949-1952 m. mokėsi Kūno kultūros institute. Su šokiu K. Motuza susipažino 1948 m., kai pradėjo šokti Kauno profsąjungų kultūros rūmų šokių kolektyve „Suktinis“.

Vos įstojęs į Kauno kūno kultūros institutą ir jau „užkrėstas“ lietuvišku šokiu, jis suburia studentų šokių kolektyvą, ir 1950 m. parengia visus dvylika respublikinės Dainų šventės repertuaro šokių. Instituto šokėjai dalyvavo pirmoje pokario metų Dainų šventės Šokių dienoje.

1952 m. K. Motuza kviečiamas vadovauti Verslinės kooperacijos tarybos Kauno klubo šokių kolektyvui, ir su kolektyvu dirbo iki organizacijos likvidavimo, 1961 m. Nuo 1958 m. 35 metus Kazys Motuza buvo Lietuvos žemės ūkio akademijos tautinių šokių ansamblio „Sėja“ meno vadovas, vadovo įkurtas tautinių šokių festivalis „Draugystės puokštė“ tarp Baltijos šalių žemės ūkio universitetų gyvas iki šiol.

Nuo 1952 m. iki 1956 m. jis dirbo Kauno tarprajoniniuose liaudies kūrybos namuose. Čia dirbdamas išėjo didelę praktinio ir organizacinio darbo mokyklą, nes teko bendrauti su dešimties rajonų ir Kauno miesto šokių kolektyvų vadovais. K. Motuza daug važinėjo po rajonus, vedė seminarus šokių vadovams, praktiškai padėdavo kolektyvams. Tuo laikotarpiu tokia parama buvo labai reikalinga, nes choreografus rengiančių mokyklų nebuvo.

Kazys Motuza visą visą laiką gyveno šokiu, kasdien kaupė žinias, lankė respublikinius ir sąjunginius seminarus, praktiškas darbas, bei intensyvi saviruoša iškėlė jį į pirmaujančius respublikos liaudies choreografijos vadovų gretas.

Didelę dalį savo gyvenimo K.Motuza paskyrė Dainų švenčių šokiams, sukūrė virš trijų dešimčių šokių ir kompozicijų. Jo fantazijai aikštėje buvo pavaldūs šimtai, tūkstančiai šokėjų. Neatsitiktinai nuo 1955 m. jis skiriamas respublikinių dainų švenčių baletmeisteriu arba vyriausiuoju baletmeisteriu, be Kazio Motuzos neapsieidavo nė viena Kauno dainų ir šokių šventė.

K.Motuza buvo ir daugelio Baltijos šalių studentų dainų ir šokių švenčių „Gaudeamus„ baletmeisteriu Vilniuje, Rygoje, Taline. Už nuopelnus Lietuvos kultūrai 1955 m. jam buvo suteiktas LTSR nusipelniusio artisto garbės vardas, už šokius Dainų šventėms 1980 m. jam paskirta LTSR kultūros ministerijos Choreografijos premija.

2009 m. Kazys Motuza buvo apdovanotas Kauno miesto Santakos garbės ženklu, o 2012 m. – Kauno miesto burmistro Jono Vileišio medaliu. Iki paskutinės savo gyvenimo dienos Kazys Motuza liko ištikimas meilei tautiniam šokiui – jis vadovavo Kauno kultūros centro vyresnio amžiaus žmonių liaudiškų šokių kolektyvui „Ainiai“.

## Apdovanojimai
* LTSR nusipelniusio artisto garbės vardas
* Kauno miesto Santakos garbės ženklas
* Kauno miesto burmistro Jono Vileišio medalis

## Šaltiniai
Dievo ginklas

**Dievo ginklas** () – 1975 m. sukurtas vesternas.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Lee Van Cleef – tėvas Džonas / Liujisas
* Jack Palance – Semas Kleitonas
* Richard Boone – šerifas
* Sybil Danning – Dženė
* Leif Garret – Džonis

## Turinys

Semo Kleitono gauja užklysta į nedidelį Džuno miestelį, kur salūne nušauna žmogų. Kadangi šerifas nedrįsta imtis veiksmų, dvasininkas Džonas tampa tuo, kuris sugeba be šūvio suimti ir uždaryti į kalėjimą žmogžudį. Gaujai sugrįžus išvaduoti savo bendro, tėvas Džonas žūva, o viską matęs berniukas Džonas O‘Hara, salūno šeimininkės Dženės sūnus, dėl sukrėtimo praranda balsą. Berniukas pavagia du arklius ir leidžiasi į Meksiką, kur, pagal tėvo Džono pasakojimus, gyvena itin taiklus šaulys Liujisas. Kleitonas įsako sugauti berniuką, tačiau šiam pavyksta pasprukti ir rasti Liujisą, kuris pasirodo besąs tėvo Džono brolis dvynys. Sužinojęs apie šio mirtį, Liujisas vyksta į Džuną atkeršyti, sukeldamas paniką, nes visi laiko jį prisikėlusiu tėvu Džonu...
Konstantinas Tiškevičius (1915)

**Konstantinas Tiškevičius** (1915 m. kovo 8 d. Tarkanuose – 1989 m. kovo 14 d. Vilniuje) – sovietinis istorikas.

## Biografija

1934–1937 m. Baltarusijos komjaunimo CK skyriaus vedėjas. 1949 m. baigė Vilniaus universitetą. 1959 m. istorijos mokslų kandidatas.

1948–1951 m. dėstė Respublikinėje partinėje mokykloje, 1951–1953 m. jos direktoriaus pavaduotojas, 1953–1978 m. – direktorius, 1978–1983 m. – rektorius.

1954–1956 m. ir 1966–1975 m. kandidatas į LKP CK narius. 1956–1966 m. ir 1975–1985 m. LKP CK narys.

## Įvertinimas

* 1965 m. LTSR nusipelnęs kultūros veikėjas

## Šaltiniai
Išdavystės istorija

**Išdavystės istorija** () – 1971 m. sukurtas psichologinis trileris.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Marisa Mell – Karla
* Sylva Koscina – Lola
* Stephen Boyd – Luisas
* Massimo Serato – Hugo
* Maria Martin – Regina
* Simon Andreu – pilotas

## Turinys

Karla – mergina pagal iškvietimą, aptarnaujanti tik turtingus klientus. Kartą viešbutyje ji susitinka Lolą – seniai nematytą draugę, dirbančią kambarių tvarkytoja. Norėdama padėti, Karla pakviečia ją persikelti pas save. Pamažu Lola ne tik perpranta šios gyvenimo būdą ir principus, bet ir pati ima juos sėkmingai taikyti, nuviliodama iš Karlos turtingą meilužį. Negana to, jos naujasis draugas pasirodo besąs sukčius, apgaule išviliojęs iš jos pinigus. Norėdama atkeršyti abiem ją išdavusiems žmonėms, Karla sugalvoja planą kad šie atsikratytų vienas kitu...
Alicia Vikander

**Alicija Vikander** (, g. 1988 m. spalio 3 d.) – Švedijos aktorė, Oskaro laimėtoja.

## Biografija
Alicija gimė teatro aktorės Maria Fahl ir psichiatro Svante Vikander šeimoje, kuri iširo, kuomet jai buvo vos 5 mėnesiai. Alicija 9 metus šoko baletą ir dalyvavo įvairiuose spektakliuose, kol buvo priversta atsisakyti minčių tapti šokėja, kuomet dėl patirtos traumos teko daryti operaciją.

Pirmieji jos vaidmenys buvo trumpojo metražo filmuose bei televizijoje. Pirmasis pripažinimas jos laukė po vaidmens visoje Skandinavijoje populiarioje Švedijos televizijos dramoje „Andra Avenyn“, kurtoje 2008–2011 metais.

2010 m. Alicija sulaukė kritikų liaupsių už debiutinį vaidmenį kino filme „Till det som är vackert“ ir pelnė geriausios kylančios aktorės apdovanojimą Stokholmo kino festivalyje bei Berlyno kino festivalyje. Tarptautinėje arenoje ji atkreipė į save dėmesį 2012 m., kartu su Keira Knightley ir Jude Law suvaidinusi istorinėje dramoje „Ana Karenina“. Tais pačiais metais ji įkūnijo karalienę Matildą Danijos filme „En kongelig affære“, pristatytame Berlyno kino festivalyje ir nominuotame Oskarui geriausio užsienio filmo kategorijoje.

2013 m. pasirodė filmas „Penktoji valdžia“, rodytas Toronto kino festivalyje, o 2014 m. Alicija nusifilmavo Australijoje sukurtoje veiksmo juostoje „Ginklo sūnus“ kartu su Ewan McGregor.

Augant aktorės populiarumui, vien 2015 m. numatyti net 8 filmai, kuriuose vaidina Alicija: „Testament of Youth“ su Emily Watson, „Seventh Son“ su Jeff Bridges ir Julianne Moore bei fantastinė juosta „Ex Machina“, už vaidmenį kurioje ji pelnė Empire apdovanojimo nominaciją, ir kiti.

Vaidmuo dramoje „The Danish Girl“ jai pelnė 2016 m. Oskarą už geriausią antrojo plano vaidmenį.

## Asmeninis gyvenimas
Alicija gyvena Londone ir draugauja su aktoriumi Michaelu Fassbenderiu, su kuriuo susipažino filmuojantis juostoje „The Light Between Oceans“. 2017 m. spalio 14 d. jie susituokė Ispanijoje.

## Apdovanojimai ir nominacijos

## Filmografija

## Šaltiniai

## Nuorodos

* IMDb profilis
Susan Strange

**Susan Strange** (1923&nbsp;m. birželio 9 d. Dorsete&nbsp;– 1998&nbsp;m. spalio 25 d. Eilsberyje, Bakingamšyre)&nbsp;– britų mokslininkė ir tarptautinių santykių politinės ekonomijos, kaip atskiros disciplinos, pradininkė. Taip pat mokslininkė išplėtojo *struktūrinės galios teoriją*.

## Šaltiniai
Sibiro katė

**Sibiro katė** (, ) – natūrali kačių veislė. Už Rusijos ir buvusių Varšuvos sutarties šalių beveik nežinoma. Šios veislės katės panašios į norvegų miškines ir Meino meškėno veislių kates, tačiau sibirinių galva gerokai apvalesnė ir trumpesnė.

Apie jų kilmę ir istoriją žinoma mažai. Spėjama, kad šios katės Sibire gyveno daug metų. Galbūt ši veislė atsirado turkų angoroms arba norvegų miškinėms katėms susiporavus su vietos trumpaplaukėmis naminėmis katėmis.

## Charakteris

Mėgsta karstytis po medžius. Šios katės bet kokiomis sąlygomis stengiasi išsaugoti orumą, todėl nepakenčia niurkymo. Mėgsta dėmesį, glamones, šukavimą. Paprastai neblogai sutaria su kitomis katėmis, šunimis ir vaikais. Apskritai būdas labai primena norvegų miškinių kačių.

## Fizinės savybės

Šios katės vidutinio dydžio, raumeningos. Kūno ilgis truputį didesnis už aukštį. Kaklas trumpas, tvirtos kojos vidutinio ilgumo. Uodega stora prie pagrindo, galas bukas. Galva buka ir trikampė, nosis plati, šiek tiek įgaubta. Žandai tvirti ir masyvūs, smakras storas ir ryškus. Ausys vidutinio didumo. Akys didžiulės, ovalios, tarp jų didelis tarpas.

Sibiro kačių kailis pusiau ilgas arba ilgas, poplaukis tankus, su ilgesniais, nedrėkstančiais nuo vandens, riebaluotais dengiamaisiais plaukais. Gali būti įvairių spalvų, ne tik gamtinių. Gali būti himalajinio rašto, šokolado, alyvų ir kitų spalvų.

## Šaltiniai

* Esther J.J. Verhoef-Verhallen. *Kačių enciklopedija*, vert. Danguolė Žalytė. Vilnius: Aktėja, 2002.
Salamiesčio miškai

**Salamiesčio miškai** – miškai šiaurės Lietuvoje, Kupiškio ir Biržų rajonuose, 4 km į šiaurę nuo Salamiesčio, 3 km į šiaurės rytus nuo Vabalninko. Priklauso Kupiškio (Alizavos girininkija) ir Biržų (Vabalninko girininkija) miškų urėdijoms. Apima 46 km² plotą.

Masyvą sudaro ~10 miškų: Salamiesčio, Šaltosios Azijos, Lamokų, Alizavos, Skrostinių, Zasinyčių, Kuprių, Uogbalės, Puznos, Raudonbalės. Būdingas lygus paviršius. Dirvožemiai velėniniai glėjiški ir velėniniai karbonatiniai sujaurėję priemoliai, kai kur – priesmėliai. Miškais teka Lielupės baseino upės – Apaščia (su intakais Apaštėle, Karščia), Tatula (su intakais Vabala, Ištrakiu). Yra pelkių, iš kurių didžiausia – Vileišbalė.

Medynai:
* beržynai: 41 %
* eglynai: 15 %
* uosynai: 14 %
* drebulynai: 9 %
* baltalksnynai: 7 %
* pušynai: 7 %
* juodalksnynai: 6 %
* ąžuolynai: 1 %

Jaunuolynai sudaro 25 % medynų, pusamžiai medžiai 43 %, pribręstantys 16 %, brandūs 16 %.

Salamiesčio miškuose gyvena briedžiai, stirnos, šernai, elniai, kiškiai, usūriniai šunys, lapės, voverės, opšrūs, bebrai, ondatros, jerubės, slankos.

Zasinyčių miško 89 kvartale stūkso piliakalnis. Yra Buožių geologinis draustinis. Salamiesčio miškuose įsikūrę kaimai: Buožiai, Medinos II, Bartašiškis, Kupriai, Lamokai, Šilai, Vileišiškiai, Galvokai.

## Šaltiniai