Žudgalis

**Žudgalis** – kaimas Kretingos rajono savivaldybės šiaurinės rytinėje dalyje, 1 km į vakarus nuo Salantų, kelio  dešinėje pusėje, Salanto dešiniajame krante.

## Etimologija
Rašytiniuose šaltiniuose vietovardis rašomas , , , , o vietos gyventojai kaimą vadina . Vardo formų įvairovė leidžia manyti, kad anksčiausiai kaimas galėjo būti vadinamas Žūtais, vėliau – Žūtgaliais (Žudgaliais), ir tik XX a. prigijo dabartinė forma. 

Vienas seniausių užrašytų vardų (Żuty, t. y. Žūtai) leidžia vietovardį sieti ir su žodžiu „žūtis“, kurio reikšmės yra „pražūtis, prapultis; labai sunki būklė, vargas, kankynė; kas vargsta sunkiai dirba“. Kaimo naujakuriams teko labai sunkiai vargti, kol atokiai esančiuose plėšimuose jie išrovė krūmus ir medžių kelmus, išrinko riedulius, nusausino balas ir pavertė plėšinius derlinga dirbama žeme.

Tačiau dauguma XVI–XVIII a. šiame Žemaitijos krašte atsiradusių kaimų gaudavo pirmojo naujakurio vardą, todėl neatmestina, kad vietovardis susideda iš dviejų žodžių: naujakurio Žudžio (Žudys) vardo, taip pat žodžio „galas“ vedinio, apibūdinančio atkampią kaimo vietą.

## Geografija
Kaimas plyti Erlos–Salanto senslėnyje ir į vakarus nuo jo esančioje aukštumoje. Jam priklauso 212,10 ha žemės, kuri ribojasi su Kirkšiais, Bargaliu, Pesčiais, Salantais, Dvaraliu ir Alku.

Kaimo centre susikerta keliai keliai Salantai–Kirkšiai–Juodupėnai ir Žudgalis–Pesčiai (Ateities gatvė), o jų kryžkelėje stovi koplytėlė.

Šiauriniame pakraštyje driekiasi Erlos – durpingos užliejamos pievos su jomis link Erlos tekančiu Alkupiu.

Nuo Erlų link Salanto teka Varlupis. Pasakojama, kad šis upelis dirbtinis, atsiradęs Salantų dvaro savininkų paliepimu iškasus melioracijos kanalą Erlų pelkėms nusausinti.

Pietiniu – pietvakariniu pakraščiu praeina kelias .

## Istorija
Archeologiniai radiniai leidžia manyti, kad prie Erlos – Salanto senslėnio pirmieji žmonės gyveno jau I-VII a. Apie tai liudija valstiečio Vasiliauskio lauke rastas ir apie 1898 m. į Kalnalio bažnyčioje kunigavusio Juozapo Žiogo senienų kolekciją patekęs akmeninis skiltuvas.

Kaimas susiformavo XVIII a. Grūšlaukės dvaro Pesčių palivarko Pesčių kaimo bendrųjų ganyklų pakraštyje. Pirmąkart paminėtas 1821 m. Salantų parapijos vizitacijos akte.

1821–1846 m. buvo 7 dūmai. Sodybos telkėsi aplinkui kryžkelę, abipus kelio Žudgalis–Pesčiai. Kryžkelėje nuo seno stūksojo monumentalus kryžius, šalia kurio vėliau pastatyta koplytėlė.

Į rytus nuo gyvenvietės, kelio į Salantus dešinėje pusėje veikė kaimo kapinės, kurias ženklino kryžiai. Dvasiniais gyventojų reikalais rūpinosi Salantų parapijos kunigai.

1845 m. kaime gyveno 40 vyrų ir 39 moterys. Tai buvo Dementijaus ir Elžbietos Petrauskių, Motiejaus ir Marijos Norvilų, Antano ir Petronėlės Buivydų, Ignoto ir Barboros Vasiliauskių, Motiejaus ir Petronėlės Krištapavičių, Juozapo ir Marijonos Bernių, Norėjaus ir Teklės Skėrių, Bonifaco ir Barboros Baužinskių, Teodoro ir Onos Bernių, Prano ir Elžbietos Retkų šeimos. Nuolat gyvenančių ir ūkininkaujančių žemdirbių šeimas sudarė iki 43 žmonių, o likę buvo laikinai apsigyvenę samdiniai ir įnamiai arba karšinami ūkių šeimininkų tėvai.

Panaikinus 1861 m. baudžiavą, žemdirbiai gavo luominę savivaldą ir išsipirko iš Grūšlaukės dvarininko Juozapo Tiškevičiaus iki tol nuomotą žemę. 1866 m. kaime buvo 8 katalikų kiemai, o 1895–1915 m. – 10 sodybų.

Per pirmąjį visuotinį Lietuvos gyvenamųjų vietovių surašymą 1923 m. registruoti 8 ūkiai ir 64 gyventojai. Vykdant Lietuvos žemės reformą, kaimas buvo išskaidytas į 10 vienkieminių ūkių.

Kaimo laukai, pievos, miškeliai turėjo savo vardus. Šiaurės rytiniame pakraštyje Erlos slėnyje plytėjo Velenijomis vadinamas durpynas, kuriame apylinkės gyventojai durpes. Šio durpyno duobėse po Antrojo pasaulinio karo stribai ir enkavedistai slapta pakasdavo Salantų valsčiuje žuvusius Lietuvos partizanus.

Į pietus nuo durpyno driekėsi pora šienaujamų pievų: didesnioji – Pelkelė (), o mažesnioji – Papilalė. Dar dvi nedidelės pievos buvusios abipus kelio į Salantus: kairėje – Lankos (), dešinėje – Kalvelės ().

Šiaurės vakarinėje dalyje, kelio į Juodupėnus dešinėje pusėje plytėjo Kadagynas – kadagių, žolių ir krūmų kupstais apaugusios ganyklos. Už jų buvusi Kėsuotė () – drėgna, neišdžiūvanti dirva, pilna kupstynų. Šiaurinėje dalyje dirvonavo Pašalutinės atkalnė.

Tarp kelių Salantai–Juodupėnai ir Salantai–Darbėnai bei tarp Erlos – Salanto upių senslėnio ir kelio Žudgalis–Pesčiai driekėsi Tarpeliai () – apie 20 ha ariamos žemės. Šiaurėje ji ribojosi su Senkapiais vadinama pieva ir ariama žeme. Pietvakariniu pakraščiu į Grūšlaukę ir Darbėnus einantis žmonių rankomis supiltas vieškelis vadintas Kasiniu, todėl šalia jo esantį apie 15 ha ariamos žemės gyventojai pavadino Pakasiniu.

## Gyventojai

## Gamtos paveldas
* Šiaurinė ir rytinė kaimo dalys iki Ateities gatvės patenka į valstybės saugomą teritoriją – Salantų regioninį parką, o fliuvioglacialiniame Erlos upės senslėnyje esanti teritorija saugoma kaip sudėtinė Erlos geomorfologinio draustinio dalis.

## Kultūros paveldas
* Žudgalio senosios kapinės (XVIII – XIX a.)
* Kryžkelės koplytėlė su Švč. Mergelės Marijos skulptūra (unikalus objekto kodas 20213; senasis kultūros paminklų sąrašo Nr. DV3697; XIX a. pab. – XX a. pr.)
* Pakelės koplytėlė su Čenstakavos (Lenkija) Dievo Motinos paveikslu (XX a. 3-4 deš.)
* Monumentalus kryžius su Nukryžiuotojo skulptūra (unikalus objekto kodas 20214; senasis kultūros paminklų sąrašo Nr. DV3698; 1920 m.; statytojas Aleksas Gvazdauskas)

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Akmeninis skiltuvas. I-VII a. Šiaulių „Aušros“ muziejus
* Valstybės archeologijos komisijos medžiaga, 1935 m. 
* Kultūros vertybių registras: Koplytėlė su Marijos skulptūra, Žudgalio k. 
* Kultūros vertybių registras: Kryžius su Nukryžiuotojo skulptūra, Žudgalio k. 
* Žudgalio praeities mozaika. – Pajūrio naujienos: Žemė ir ūkis. – 2021 m. sausio 29 d.