open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kėdainių dvaras

**Kėdainių dvaras** – dvaras, buvęs Kėdainiuose.

## Istorija

Spėjama, kad pirmasis Kėdainių savininkas Radvila Astikaitis apie XV a. vidurį ant stataus ir vaizdingo kairiojo Nevėžio kranto pastatė dvarą. 1629 m. vakarinėje Kėdainių dalyje plytėjusiuose dvaro laukuose apsigyveno vokiečiai evangelikai liuteronai, kurie dešimčiai metų buvo atleisti nuo mokesčių. 1667 m. Kėdainių dvaras priklausė Vilniaus vaivadai kunigaikščiui Jonušui Radvilai (su 534 valstiečių dūmais).

1811 m. per vedybinius ryšius Kėdainiams atitekus vokiečių kilmės lenkų grafo Pranciškaus Čapskio nuosavybėn, dešiniajame Dotnuvėlės krante grafas įkūrė naują dvaro sodybą. Vėliau, 1844 m., šios vietoje Marijonas Čapskis pasistatė mūrinius dvaro rūmus bei šalimais įveisė parką. Dvaro teritorijoje taip pat buvo pastatyta sūrių gamykla ir alaus darykla.

Po 1863 m. sukilimo numalšinimo Marijonas Čapskis buvo apkaltintas sukilėlių remimu ir ištremtas į Sibirą, o jo dvaras konfiskuotas. 1866 m. nauju dvaro savininku tapo Rusijos armijos generolas Eduardas Totlebenas (1818–1884), kuris tariamai vis tiek kilniaširdiškai sumokėjo buvusiam dvaro šeimininkui ir vėliau iš pagrindų rekonstravo dvaro rūmus bei išplėtė parką. Po 1871 m. perstatymo rūmai pasipuošė dviem bokštais su piramidinėmis vėlyvojo renesanso formų viršūnėmis. Buvo pastatytas Kėdainių minaretas. 1884 m. E. Totlebenas mirė užsienyje, kur buvo išvykęs gydytis. Laikinai buvo palaidotas Kėdainiuose, Totlebenų koplyčioje-mauzoliejuje. 1886 m. dvaras buvo atskirtas nuo miesto.

Totlebenai dvarą valdė iki I pasaulinio karo. Tarpukariu rūmuose veikė mokytojų seminarija, melioratorių mokykla. Stovėjo Kėdainių užtvankos tiltas. 

1944 m. liepos 30 d. Kėdainių dvaras buvo susprogdintas besitraukiančių vokiečių karių. Spėta išsaugoti tik tarp griuvėsių rastą unikalų Saulės laikrodį, kuris dabar stovi Kėdainių Rotušės skulptūrų kiemelyje.

## Šaltiniai
Olmontų mūšis

**Olmontų mūšis** () - taip pat žinomas kaip *Balstogės mūšis* (), mūšis įvyko 1769 m. liepos 13 d. tarp Baro konfederacijos ir Rusijos imperijos kariuomenės.

## Mūšis

1769 m. liepos 13 dieną šalia Olmontų kaimo susikovė *Baro konfederacijos* kariai su Rusijos imperijos kariuomene. Konfederacijos pusėje buvo 4000 karių, o rusų pusėje 800 karių. Konfederatams vadovavo Kazimieras Pulaskis ir Juzefas Biežinskis, o rusams Aleksander Golicyn. Visą dieną konfederatai smarkiai puolė rusų karius, bet šie sėkmingai sugebėjo atremti visas atakas. Konfederatai patyrė nemažus nuostolius dėl karinės taktikos neišmanymo ir prastos ginklų būklės. Iš viso žuvo 110 konfederatų, sužeisti 170 ir 1000 paimta karo belaisviais. Rusų pusėje 120 žuvo ir 200 buvo sužeisti.

## Literatūra

* Władysław Konopczyński, Konfederacja Barska (1936-1938) ISBN 83-85218-07-6 (t. 1) ISBN 83-85218-06-8 (t. 2).
* J. Snopko, Bitwa pod Białymstokiem - 1769 r. Podlasie nr 3. Białystok 1990.
Signalinė mina

**Signalinė mina** () – **sausumos mina**, skirta ne naikinti priešininkui, o duoti signalą. Signalas gali būti šviesinis, garsinis, dūminis. Tokios minos paprastai suveikia nuo spaudžiamojo ar tempiamojo (atotampinio) sprogdiklio.

Rusiškų signalinių minų pavyzdžiai:
* SM-320 (garsinė ir šviesinė),
* МСК-40 (garsinė ir šviesinė).
SM-320

**SM-320** (, iš  'signalinė mina') – tarybinė šviesinė ir garsinė signalinė mina su tempiamojo veikimo sprogdikliu, statoma su atotampa. Suveikia kareiviui ar mašinai užkliuvus už vielinės atotampos, kuri ištraukia minos sprogdiklio kaištį. Šviesinis signalas (iššautos žvaigždutės) matomas iš toliau kaip 500 m. Naktį vietovė apie miną apšviečiama 50-70 m spinduliu. 

## Konstrukcija
Į minos komplektą įeina pati mina, sprogdiklis MUV (arba MUV-2, MUV-3, MUV-4) su P pavidalo kaiščiu, vielinė atotampa su karabinu, medinis kuoliukas. Minos korpusas yra metalinė tūtelė, kurios viduje yra degtuvo blokas ir šviesinių bei garsinių signalų blokai. 

Savilikvidatoriaus neturi. Neturi įtaisų, trukdančių išminuoti, tačiau dėl didelio naudojamo sprogdiklio MUV jautrumo išminavimo galimybė menka. 

Mina statoma rankomis, paprastai įgilinama į gruntą. Jei gruntas tam netinka, mina pririšama prie į gruntą įkalamo kuoliuko arba prie vietovėje jau esančio daikto (medžio, stulpo ir pan.). 

## Veikimas
Kareiviui užkliuvus už atotampos ištraukiamas sprogdiklio MUV kaištis, dėl ko spyruoklės varomas išsilaisvinęs skiltuvas smogia į padegamąją kapsulę. Liepsnos pluoštas sprogdiklio įvorės kanalu padega išmetamąjį užtaisą. Šiam degant susidarančios parako dujos išmuša laukan padegimo bloką su sprogdikliu ir padega garsinio bloko užtaisus. 

Degant garsinio bloko užtaisui generuojamas stiprus šaižus švilpimas, girdimas ir už 500 m. Užtaisas dega 8-10 sekundžių.

Baigiant degti garsinio bloko užtaisui jo degimo liepsna padega pirmosios žvaigždutės kartoninį kamštį (diską), o po 0,1-0,3 sekundžių ir pirmąją žvaigždutę. Pro žvaigždutės kanalą liepsna pasiekia pirmosios žvaigždutės išmetamąjį užtaisą. Šiam suveikus į 5-15 m aukštį iššaunama pirmoji žvaigždutė, o užtaiso liepsna padega antrosios žvaigždutės kartoninį diską. Po 0,1-0,3 s iššaunamą antroji žvaigždutė, ciklas kartojasi. 

Paeiliui iššaunamos visos 13-15 žvaigždučių, tai trunka apie 10-12 s. 

## Techninės taktinės charakteristikos

## Nuorodos
* сигнальная мина см-320
* Сигнальная мина СМ-320 (su nuotraukomis)

Išvaizda:
* Trys skirtingų spalvų minos, jų kuoliukai, atotampos su karabinais
* Raudonos spalvos SM-320
* Youtube videoklipas, kaip SM-320 signalizuoja
Zabluduvo sinagoga

**Zabluduvo sinagoga** () – medinė sinagoga, stovėjusi Zabluduvo mieste, tarp *Suraska* ir *Białostocka* gatvių. 

## Istorija

Sinagoga buvo pastatyta apie 1614-1621 metus. 1635 m. Kristupas Radvila Jaunasis davė sutikimą sinagogos praplatinimui. Lenkų etnografas ir istorikas Zigmantas Gliogeris teigė, kad sinagoga buvo pastatyta dar XVI a. amžiuje. Sinagoga buvo pastatyta iš maumedžio. Buvo 18 metrų aukščio ir 11 metrų pločio. 1646 m. buvo pastatytas paskutinis priestatas, skirtas moterims. 1705-1712 m. sinagoga buvo restauruojama. Per II pasaulinį karą, 1941 m. birželio 24 d. sinagoga buvo susprogdinta. XX a. aštuntajame dešimtmetyje kilo idėja atstatyti sinagogą. 2001 m. parengtas atstatymo projektas. 


Vaizdas:PL Gloger-Encyklopedja staropolska ilustrowana T.1 199.jpg|Sinagoga Zigmanto Gliogerio enciklopedijoje
Vaizdas:Synagogue zabludow bersohn.jpg
Vaizdas:Synagogue Zabludlow.jpg


## Nuorodos

* Sinagogos aprašymas (lenk.).

## Literatūra

* T. Wiśniewski, Bożnice Białostocczyzny. Żydzi w Europie Wschodniej do roku 1939, Białystok 1992.
Zabluduvo Senosios žydų kapinės

**Zabluduvo Senosios žydų kapinės** () – žydų kapinės, kurios veikė Zabluduvo mieste. Nėra tiksliai žinoma kada kapinės buvo įkurtos. Kapinės buvo įsikūrusios pietinėje miesto dalyje. Kapinės buvo sunaikintos per II pasaulinį karą, antkapių neišlikę.
 

## Nuorodos

* Aprašymas apie kapines I (lenk.).
Zabluduvo Naujosios žydų kapinės

**Zabluduvo Naujosios žydų kapinės** () - žydų kapinės, kurios veikė Zabluduvo miesto pietvakarinėje dalyje. Kapinės buvo įkurtos XIX a. amžiuje. Kapinių plotas 0,5 ha. Kapinės buvo suniokotos II pasaulinio karo metu, išlikę apie 50 antkapių. 
 
## Literatūra

* Przemysław Burchard: Pamiątki i zabytki kultury żydowskiej w Polsce. Warszawa: 1990, s. 65.

## Nuorodos

* Aprašymas apie kapines (lenk.).
János Kádár

**Janošas Kadaras** (, g. 1912 m. gegužės 26 d. Fiumė, tuometinė Austrija-Vengrija, dabar – Rijeka, Kroatija – 1989 m. liepos 6 d. Budapešte) – buvęs komunistinės Vengrijos vadovas, Vengrijos socialistinės darbininkų partijos generalinis sekretorius nuo 1956 iki 1988 m., 1956–1958 m. ir 1961–1965 m. buvęs Vengrijos Liaudies Respublikos Ministrų tarybos pirmininkas.

## Biografija
Nuo 1931 m. priklausė pogrindinei Vengrijos komunistų partijai (VKP), nuo 1942 m. buvo VKP CK narys. 1943 m. išrinktas VKP CK sekretoriumi, 1945 m. – VKP CK Politinio biuro nariu.

1945 m. balandžio mėn. išrinktas Vengrijos laikinojo nacionalinio susirinkimo deputatu. 1945–1948 m. buvo VKP Budapešto miesto komiteto sekretoriumi, 1946–1951 m. buvo ir VKP CK Generalinio sekretoriaus pavaduotoju.

1948–1950 m. buvo Vengrijos Vidaus reikalų ministras. Tuo metu J.Kadaras palaikė stalininį socializmo modelį, vykdė masines represijas, organizavo Laslo Raiko, apkaltinto „titoizmu“, suėmimą. M.Rakošio iniciatyva pats J.Kadaras buvo apkaltintas „titoizmu“, 1951 m. nuteistas kalėti iki gyvos galvos (1954 m. reabilituotas).

Nuo 1956 m. liepos mėn. – Vengrijos darbininkų partijos (VDP) Politinio biuro narys ir VDP CK sekretorius, nuo 1956 m. spalio 25 d. – partijos vadovas. Spalio 30 – lapkričio 4 dienomis buvo I.Nadžio vyriausybės Valstybės ministras. Paleidus VDP, lapkričio 1 d. tapo įkurtos VSDP Vykdomojo komiteto nariu.

Lapkričio 1 d. vakarą kartu su F.Miunichu slapta išskrido į Maskvą. Atsiribojęs nuo I.Nadžio, ėmėsi organizuoti TSRS remiamą „Vengrijos revoliucinę darbininkų ir valstiečių vyriausybę“, kuriai vadovavo iki 1958 m. 1961–1965 m. buvo VLR Ministrų tarybos pirmininkas. 1957–1985 m. buvo VSDP I sekretorius, 1988–1989 m. – šios partijos pirmininkas.

## Veiklos vertinimas
Janošas Kadaras – sudėtinga, prieštaringa ir tragiška asmenybė. Turėdamas aštuonių klasių išsilavinimą, nemokėdamas jokios užsienio kalbos kūrė savitą ekonominę sistemą, efektyviausią tarp visų socialistinių šalių. Jo valdymo pabaigoje Vengrija (skaičiuojant vienam gyventojui) užėmė pirmąją vietą Europoje pagal mėsos bei kviečių, antrąją – pagal kiaušinių gamybą. Pragyvenimo lygis J.Kadaro valdymo metais kilo, nors toli atsiliko nuo rinkos ekonomikos sąlygomis gyvenančių šalių.

Stalinistinis funkcionierius, aktyvus masinių represijų organizatorius, pats nuo jų vėliau nukentėjęs ir vadovas pačios liberaliausios komunistinės šalies. Tarybinė marionetė, „pakvietęs“ į Vengriją užsienio kariuomenę, jos pagalba gavęs valdžią ir kraujyje nuskandinęs demokratinį sukilimą, tapo šalies vadovu, kurį tomis sąlygomis iš esmės palaikė dauguma Vengrijos gyventojų.

Vengrai sakydavo, kad J.Kadaras „pastatė patį linksmiausią baraką socialistiniame lageryje“. Jo valdymo metais „geležinė uždanga“ Vengrijoje buvo pati ploniausia.

## Papildoma informacija
* Tikroji J. Kadaro pavardė – Čermanekas (), kurią jis pagal savo partinį slapyvardį pasikeitė 1945 m.

## Taip pat skaitykite
* Vengrijos revoliucija (1956)
* Guliašo komunizmas

## Šaltiniai

|-

|-

|-

|-

|-
Manifest Tyranny

**Manifest Tyranny** – penktasis švedų muzikos grupės Andromeda studijinis albumas, išleistas 2011 m. pabaigoje.

## Dainų sąrašas
# "Preemptive Strike" – 02:31
# "Lies R Us" – 05:15
# "Stay Unaware" – 06:18
# "Survival of the Richest" – 06:01
# "False Flag" – 09:37
# "Chosen by God" – 04:35
# "Asylum" – 07:01
# "Play Dead" – 07:45
# "Go Back to Sleep" – 07:41
# "Antidote" – 07:02

## Grupė
* David Fremberg – vokalas
* Johan Reinholdz – gitara
* Linus Abrahamsson – bosinė gitara
* Thomas Lejon – mušamieji
* Martin Hedin – klavišiniai
Ladzkos giria

**Ladzkos giria** () - tai miškų masyvas esantis šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Hainuvkos apskrityje. Giria yra likutis anksčiau buvusios *Bielsko girios*. Giria priklauso Belovežo girios miškų masyvui. Daugiausiai girioje auga eglės, ąžuolai ir skroblai. 

## Istorija

Pirmą kartą toks girios pavadinimas aptinkamas XVII a. rašytiniuose šaltiniuose. Manoma, kad girios pavadinimas kilęs nuo Ladų kaimo, kurio palivarke 1570 m. įsikūrė *Bielsko girios* miškininkai. Taip pat giria dar buvo užrašoma ir kaip *Puszcza Lacka* ir *Puszcza Ruska*. 


Vaizdas:P.Ladzka.JPG|Giria prie Borisuvkos kaimo


## Nuorodos

* Aprašymas apie girią (lenk.) .
Piuros departamentas

**Piuros departamentas** (, ) – departamentas Peru šiaurės vakaruose. Šiaurėje ribojasi su Tumbeso departamentu ir Ekvadoru, rytuose – su Kachamarkos departamentu, pietuose – su Lambajekės departamentu. Iš vakarų skalauja Ramusis vandenynas. Administracinis centras – San Migel de Piura.

## Istorija

Pirmieji krašto gyventojai buvo Taljano kultūra. Kita žymi šio krašto kultūra buvo Viku, garsėjusi savo aukso dirbiniais ir keramika. VI a. Piuros kraštą užkariavo močikai. XV a. teritorija užimta inkų, vadovaujamų Tupak Inka Jupankio, tačiau 1532 m. Čiros upės žiotyse Fransiskas Pisaras įkūrė Piuros miestą ir netrukus užkariavo šalį.

## Geografija

Didesniąją dalį teritorijos užima pakrantės lyguma, vadinama Kosta. Rytuose paviršius kyla į Andų kalnus. Aukščiausia vieta siekia 3100 m (Surotipės k.). Dėl pusiaujo artumo, šaltosios Humbolto srovės bei šiltosios El Ninjo srovės įtakų Piuros departamente susidarė savitos gamtinės sąlygos. Pietuose plyti sausringa Sečiuros dykuma, kuri šiaurėje pereina į sausaisiais miškais apaugusią savaną. Kalnų šlaitai daug kur apaugę drėgnaisiais tropiniais miškais, o aukštikalnėse veši paramai.

Dauguma departamento upių priklauso Ramiojo vandenyno baseinui ir sudaro derlingus slėnius – Čira, Piura ir kt. Rytinio pakraščio upės savo vandenis neša link Amazonės (svarbiausia – Činčipė).

Klimatas subekvatorinis. Pietuose sausa, karšta, temperatūra svyruoja vidutiniškai tarp 20–30 °C, o kritulių per metus iškrenta vos ~50 mm. Kalnų šlaituose ir šiaurėje drėgniau. Įprastas klimatines sąlygas kartais sujaukia El Ninjo, atnešdamas netikėtų liūčių.

Įkurtas Amotapės aukštumų nacionalinis parkas.

## Ekonomika

Svarbiausios ūkio šakos yra naftos gavyba, kalnakasyba (geležis, fosfatai) ir druskos garinimas. Taip pat kasamas kalis, varis, sidabras, švinas, siera, akmens anglis, baritas, bentonitas. Verčiamasi žemės ūkiu (ceratonija, medvilnė, sorgai, ryžiai, kukurūzai, kava, bananai, kviečiai, citrusai, mangai, bulvės ir kt.), paukštininkyste, žvejyba, pramone (žuvies perdirbimo, trąšų). Svarbus turistinis centras, žymus savo paplūdimiais bei amatais.

## Administracinis skirstymas

Piuros departamentas administraciškai padalintas į 8 provincijas (skliaustuose – administracinis centras).
* Ajabakos provincija (Ajabaka)
* Huankabambos provincija (Huankabamba)
* Moropono provincija (Čulukanasas)
* Paitos provincija (Paita)
* Piuros provincija (Piura)
* Sečiuros provincija (Sečiura)
* Suljanos provincija (Suljana)
* Talaros provincija (Talara)
Dainuok, jei gali

**Dainuok, jei gali** – Lietuvos televizijos laida, kuri buvo rodoma 2011–2012 metais per LNK kanalą. Laida buvo rodoma kiekvieną savaitę, sekmadieniais 19:30 val. vakaro. Laidos vedėjai – Algis Ramanauskas ir Rimantė Kulvinskytė. Laida transliuota pagal „Sing If You Can“ laidos, kurioje pakviečiamos įžymybės susirungti dėl to, kuri ištvers dainuodama įvairias staigmenas ar netikėtumus, formatą.

## Serijos

### 1 Sezonas

## Nuorodos
* *[http://tvdb.lt/tv.php?perziura=dainuok_jei_gali Dainuok, jei gali] * svetainėje TVDB.lt
Asčio provincija

**Asčio provincija** () – Italijos provincija Pjemonte. Provincijos sostinė yra Astis.

Šiaurės vakaruose yra Turino provincija, vietvakariuose – Kuneo provincija, rytuose Alesandrijos provincija, o pietuose Savonos provincija, kuri priklauso Ligūrijai.

## Didžiausi miestai

## Šaltiniai
Pečai

**Pečai**, seniau dar vadinti ***pajais***, – indėnų tauta, gyvenanti rytų Hondūre, daugiausia Olančo departamente. Tankiausiai pečų apgyvendintos yra Dulse Nombre de Kulmi gyvenvietės apylinkės. Populiacija – 3200 žmonių. Vartoja čibčų kalbų šeimai priklausančią pečų kalbą, nors dabar didesnioji dalis kalba ispaniškai.

Pečai iš Kolumbijos į Hondūrą atsikraustė prieš 3000 metų. Jie buvo apgyvendinę visą vakarinę šalies dalį ir nuožmiai priešinosi ispanų užkariautojams. Manoma, kad jie gyveno ir Bahijos salose, prekiavo su majais. XVIII a. anglų, olandų, prancūzų piratai, susivieniję su miskitais, ėmėsi kovoti prieš pečus ir privertė juos pasitraukti gilyn į žemyną. Miskitai dažnai grobdavo pečus ir parduodavo kaip vergus. Vėliau vakarinę pakrantę užvaldė ispanai, todėl pečams liko atokiausi, sunkiai prieinami, kalnuoti Olančo rajonai. 1985 m. įkurta pečų genčių federacija, besirūpinanti šios tautos apsauga.

Verčiasi žemės ūkiu (manijokas, pupelės, kukurūzai, ryžiai), augina gyvulius, rankioja maistą. Tikėjimas šamanistinis. Išsaugoję muzikinį folklorą. Tradiciniai pastatai buvo statomi iš šiaudų, bet dabar stato medinius ir akmeninius.
Semianuvkos geležinkelio stotis

**Semianuvkos geležinkelio stotis** () – geležinkelio stotis Semianuvkos kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Hainuvkos apskrityje, Narevkos valsčiuje. Stotis priklauso Sedlcos-Siemianuvka geležinkelio linijai, Valstybės siena-Chrizanuvas geležinkelio linijai ir Semianuvka-Vionckuvas geležinkelio linijai.

## Sedlcos-Semianuvka geležinkelio linija

Nuo stoties iki Km 143,8 geležinkelio stotelės yra 2,3 km ir iki Cisuvkos geležinkelio stotelės yra 5,2 km.

## Valstybės siena–Chrizanuvas geležinkelio linija

Nuo stoties iki Miklaševo geležinkelio stoties yra 7,2 km ir iki Siemianuvkos-Svisločiaus pasienio punkto yra 8,2 km.

## Semianuvka-Vionckuvas geležinkelio linija

Nuo stoties iki Vionckuvo geležinkelio stoties yra 3,9 km.


PKP Siemianowka-peron na Narewke.jpg
PKP Siemianowka-090728.jpg
PKP Siemianowka-nastawnia Sm1 i SM48-025.jpg
PKP Siemianowka-peron.jpg


## Nuorodos
* Aprašymas apie stotį (lenk.).
Narevka (upė)

:: *Apie kaimą tokiu pačiu pavadinimu žr. [[Narevka (kaimas)]]*.
**Narevka** (, ) – upė Gudijos vakaruose ir šiaurės rytų Lenkijos, Palenkės vaivadijos, Hainuvkos apskrityje. Gudijos teritorijoje upė teka 21,7 km, o Lenkijos 39,4 km. Lenkijos teritorijoje upės baseino plotas sudaro 491,32 km², o Gudijos teritorijoje 219,68 km². Kairysis Narevo upės intakas. Upė teka Bielsko lygumos geografiniame regione. Upė išteka iš Belovežo girios. Upė teka per Belovežo nacionalinį parką. Į upę įteka Lutovnios, Pžedzielnos, Hvožnos ir Okulankos upės. Upė teka per šias gyvenvietes: Bialovieža, Pogoželce, Narevka, Nove Levkovas ir Stare Levkovas.

## Pavadinimo kilmė

Upės pavadinimas kildinamas iš Indoeuropiečių prokalbės, kurioje upių pavadinimuose dominuoja raidės *nr* (palyginimui Narevas, Narva, Neretva, Neris, Neras ir Nužecas). 

## Istorija

Pirmą kartą upę žemėlapyje nubrėžė karališkasis tyrinėtojas *Mykolas Polchovskis* 1784 metais. Iš rašytinių šaltinių žinoma, kad 1409 m. šiose vietovėse medžiojo Lietuvos Didysis kunigaikštis ir Lenkijos karalius Jogaila.


Vaizdas:Narewka Hwozna grnNarew.gif|Upė žemėlapyje pažymėta raudona spalva
Vaizdas:Narewka Podlewkowie 13.07.2009 p.jpg|Prie Podlevkovių kaimo
Vaizdas:Narewka.w.Białowieży.jpg|Belovežo girioje
Vaizdas:Polska Rezerwat Wysokie Bagno Narewka 010.jpg|Visokie Bagno draustinyje
Vaizdas:Rzeka Narewka w Narewce.JPG|Narevkos kaime
Vaizdas:Kosy Most-kolejowy-1.jpg|Geležinkelio tiltas per upę
Vaizdas:Kosy Most-kolejowy-2.jpg|Geležinkelio tiltas per upę
Vaizdas:Rzeka Narewka.jpg


## Nuorodos

* Aprašymas apie upę (lenk.).

## Literatūra

* Witold Mańczak (1999). Wieża Babel. Wrocław: Zakład Narodowy im. Ossolińskich. ISBN 83-04-04463-3.
* Природа Белоруссии. Популярная энциклопедия. – Минск: Белорусская советская энциклопедия, 1986.
* Суворов А. М. Беловежская пуща. Дыхание природы. Легенды и были. Памятники природы. Удивительное и замечательное. – Брест: Суворов А. М., 2008. – ISBN 978-985-90178-1-0
Miklaševo geležinkelio stotis

**Miklaševo geležinkelio stotis** () – geležinkelio stotis Miklaševo kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Hainuvkos apskrityje, Narevkos valsčiuje. Per stotį eina Valstybės siena-Chrizanuvas geležinkelio linija ir Miklaševas-Planta geležinkelio linija.

## Valstybės siena–Chrizanuvas geležinkelio linija

Nuo stoties iki Zablotčiznos geležinkelio stoties yra 3,4 km ir iki Siemianuvkos geležinkelio stoties yra 7,2 km.

## Miklaševas-Planta geležinkelio linija

## Nuorodos
* Aprašymas apie stotį (lenk.)
Serkado provincija

**Serkado provincija** ( – 'apylinkės provincija') gali reikšti kelias provincijas Bolivijoje:

* Serkado provincija – Beni departamente;
* Serkado provincija – Kočabambos departamente;
* Serkado provincija – Oruro departamente;
* Serkado provincija – Tarichos departamente.
Antifašistas

**Antifašistas** – Lietuvos liaudies fronto komiteto nelegalus laikraštis, ėjęs nuo 1936 m. lapkričio iki 1937 m. gruodžio Kaune.

## Istorija

Daugintas rotatoriumi. Bendradarbiavo Vladas Niunka, Juozas Pajaujis, Justas Paleckis ir Juozas Banaitis. Redaktorius Juozas Vaišnoras.

## Šaltiniai
Oskierkų geležinkelio stotis

**Oskierkų geležinkelio stotis** () – geležinkelio stotis šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Hainuvkos apskrityje, Narevkos valsčiuje. Per stotį eina Bernadčizna-Oskierkai geležinkelio linija ir Zablotčizna-Oskierkai geležinkelio linija.

## Bernadčizna-Oskierkai geležinkelio linija

Iki Bernadčiznos geležinkelio stoties yra 3,6 km.

## Zablotčizna-Oskierkai geležinkelio linija

Iki Zablotčiznos geležinkelio stoties yra 1,7 km.

## Nuorodos
* Aprašymas apie stotį (lenk.).
Vionckuvo geležinkelio stotis

**Vionckuvo geležinkelio stotis** () – geležinkelio stotis šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Hainuvkos apskrityje, Narevkos valsčiuje. Per stotį eina Narevka-Vionckuvas geležinkelio linija ir Siemianuvka-Vionckuvas geležinkelio linija.

## Narevka-Vionckuvas geležinkelio linija

Nuo stoties iki Narevkos geležinkelio stoties yra 5,3 km.

## Siemianuvka-Vionckuvas geležinkelio linija

Nuo stoties iki Siemianuvkos geležinkelio stoties yra 3,8 km.

## Nuorodos
* Aprašymas apie stotį (lenk.)
Narevkos geležinkelio stotis

**Narevkos geležinkelio stotis** () – geležinkelio stotis Narevkos kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Hainuvkos apskrityje, Narevkos valsčiuje. Per stotį eina Sedlcos-Siemianuvka geležinkelio linija, Narevka-Planta geležinkelio linija, Narevka-Vionckuvas geležinkelio linija ir Narevka-Stare Levkovas geležinkelio linija. 

## Sedlcos-Siemianuvka geležinkelio linija

Nuo stoties iki Bernadčiznos geležinkelio stoties yra 5,5 km ir iki Km 143,8 geležinkelio stotelės yra 3,9 km.

## Narevka-Planta geležinkelio linija

## Narevka-Vionckuvas geležinkelio linija

## Narevka-Stare Levkovas geležinkelio linija

## Nuorodos
* Aprašymas apie stotį (lenk.).
Juozas Mickevičius

**Juozas [[Mickevičius]]**:

* Juozas Mickevičius (1900) – pedagogas, kraštotyrininkas, muziejininkas
* Juozas Mickevičius (1907) – edukologas, sovietinis partinis veikėjas
Vladas Mikalauskas

**Vladas [[Mikalauskas]]**:

* Vladas Mikalauskas (1928) – geologas
* Vladas Mikalauskas (1942) – žurnalistas, redaktorius, fotografas
Novosadų geležinkelio stotis

**Novosadų geležinkelio stotis** () – geležinkelio stotis Novosadų kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Hainuvkos apskrityje, Hainuvkos valsčiuje. Per stotį eina Sedlcos-Siemianuvka geležinkelio linija ir Novosadai-Chrizanuvas geležinkelio linija.

## Sedlcos-Siemianuvka geležinkelio linija

Nuo stoties iki Hainuvkos geležinkelio stoties yra 8,2 km ir iki Gnileco geležinkelio stotelės yra 3,7 km.

## Novosadai-Chrizanuvas geležinkelio linija

Iki Chrizanuvo geležinkelio stoties yra 3,2 km.

## Nuorodos
* Aprašymas apie stotį (lenk.)
Ferenc Münnich

**Ferencas Miunichas** (, g. 1886 lapkričio 18 d. Šeregeješe – 1967 m. lapkričio 29 d. Budapešte) – Vengrijos ir tarptautinio komunistinio judėjimo veikėjas, buvęs VLR Ministrų tarybos pirmininkas.

## Biografija
1914 m. pašauktas į Austrijos-Vengrijos kariuomenę, 1915 m. pakliuvo į rusų nelaisvę. Kalėjo Tomske, kur 1917 m. įstojo į RKP(b) ir buvo vienas iš partijos vengrų grupės organizatorių. Permėje sukūrė įkūrė vengrų internacionalinį būrį, kuris Raudonosios Armijos sudėtyje Urale kovojo prieš baltagvardiečius.

1918 m. lapkričio mėn. grįžo į tėvynę. 1919 m. B.Kunui paskelbus Vengrijos Tarybų Respubliką, aktyviai kūrė Vengrijos Raudonąją armiją ir Raudonąją miliciją. Revoliucijai žlugus F.Miunichas emigravo į Austriją, vėliau pogrindinę komunistinę veiklą vystė Čekoslovakijoje ir Vokietijoje.

1922–1936 m. gyveno ir dirbo TSRS. 1936–1939 m. – Ispanijos pilietinio karo dalyvis (Oto Flaterio vardu), buvo bataliono, kuriam vadovavo Matjašas Rakošis, komisaras. Vokietijos-TSRS karo metais kovojo Tarybinėje Armijoje, dalyvavo mūšiuose prie Stalingrado.

1945 m. grįžo į Vengriją, buvo Budapešto policijos viršininkas. Vėliau perėjo į diplomatinį darbą: 1949–1951 m. buvo VLR ambasadorius Suomijoje, 1951–1954 m. – Bulgarijoje, 1954–1956 m. – TSRS, o 1956 m. rugpjūčio-lapkričio mėn. – Jugoslavijoje.

1956 m. lapkričio 1 d. vakarą kartu su J.Kadaru slapta išvyko į TSRS ir čia dalyvavo kuriant „revoliucinę darbininkų ir valstiečių vyriausybę“, kurioje buvo premjero pavaduotojas ir Vidaus reikalų ministras, o 1957–1958 m. Gynybos ministras.

1958–1961 m. buvo Vengrijos Liaudies Respublikos Ministrų tarybos pirmininkas, 1961–1965 m. – Valstybės ministras. 1957–1965 m. buvo VSDP Politinio biuro narys.

## Nuorodos
* Ferenc Münnich (Pseudology.org)

## Šaltiniai

|-
Narevkos žydų kapinės

**Narevkos žydų kapinės** () – žydų kapinės, įkurtos XIX a. viduryje Narevkos kaime. Kapinių teritorija 2 ha, kurioje išlikę apie 150 antkapių su užrašais hebrajų kalba.


Vaizdas:Narewka cmentarz żydowski macewy 13.07.2009 p.jpg
Vaizdas:Narewka cmentarz żydowski macewy 2 13.07.2009 p.jpg
Vaizdas:Narewka kirkut-0.jpg
Vaizdas:Narewka cmentarz żydowski macewa 3 13.07.2007 p.jpg


## Literatūra

* Przemysław Burchard: Pamiątki i zabytki kultury żydowskiej w Polsce. Warszawa: 1990 m., s. 63.   
 
## Nuorodos

* Aprašymas apie kapines I (lenk.) 
* Aprašymas apie kapines II (lenk.) ;
* Aprašymas apie kapines III (lenk.) ;
* Aprašymas apie kapines IV (lenk.).
Narevkos sinagoga

**Narevkos sinagoga** () – sinagoga, stovėjusi Narevkos kaime *ul. Szkolna* gatvėje.

## Istorija

Sinagoga buvo pastatyta XIX a. viduryje. Per II pasaulinį karą 1939 m. Raudonoji armija sinagogoje įkūrė javų sandėlį. Tai labai papiktino vietinę žydų bendruomenę ir jie patys padegė sinagogą. Po karo vietoje sinagogos buvo pastatytas gyvenamasis namas.

## Nuorodos

* Sinagogos aprašymas (lenk.) .

## Literatūra

* Tomasz Wiśniewski, Bóżnice Białostocczyzny, Białystok 1991, ISBN 83-90032-70-8
Vyžyskas

**Vyžyskas** (, ) – miestas šiaurės vakarų Lenkijoje, Didžiosios Lenkijos vaivadijoje, Pilos apskrityje.

## Istorija
I tūkstantmečio pr. šioje teritorijoje apsigyveno keltai. Rašytiniuose šaltiniuose Vižiskas paminėtas 1326 m., vietovės pavadinimas buvo įrašytas vadinamajame Didžiosios Lenkijos kodekse. 

1565 m. miestui suteiktos Magdeburgo teisės. Po eilės karų, vykusių XVII a., XVIII a. pr. Vižiskas vėl tapo kaimu. Po 1772 m. ATR padalijimo Vižiskas buvo prijungtas prie Prūsijos. Miestui teisės 1773 m. grąžino Prūsijos karalius Frydrichas Didysis. Nuo 1807 iki 1815 m. miestas įėjo į Napoleono Bonaparto įkurtos Varšuvos kunigaikštystės sudėtį, o vėliau pagal Vienos kongreso sąlygas perleistas Prūsijai ir liko jos sudėtyje iki Pirmojo pasaulinio karo.

Po Versalio taikos sutarties grąžintas naujai susikūrusiai Lenkijos Respublikai. 1939–1945 m. miestas buvo okupuotas Nacistinės Vokietijos, o po karo vėl grąžintas Lenkijai.

## Žymūs žmonės
* Rudolf Bauer (1889–1953) – vokiečių tapytojas
* Wernher von Braun (1912–1977) – vokiečių raketų konstruktorius, kosminės aviacijos inžinierius

## Šaltiniai
Lutovnia (upė)

**Lutovnia** (, ) – upė šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Hainuvkos apskrityje. Kairysis Narevkos upės intakas. Upė teka per Belovežo nacionalinį parką. Upės vidutinis gylis 1,5 m, plotis vietomis siekia 100 metrų. Į upę įteka *Dubinkos* ir *Krynicos* upės. Vienu ar kitu laikotarpiu upė buvo užrašoma ir kaip *Łętownia, Lętownia, Łotownia, Łutownica, Latownica, Lutownia* ir *Szczekotówka*.


Vaizdas:POL Puszcza Bialowieska-rzeki-Lutownia.svg|Lutovnios upė pažymėta šviesiai žalia spalva
Vaizdas:Lutownia River.JPG
Vaizdas:Łutownia-rzeka wiosną.png
Vaizdas:Łutownia-rzeka w Szczekotowie.png


## Nuorodos

* Aprašymas apie upę (lenk.);
* Aprašymas apie upę (lenk.) ;
* Upės nuotraukos.

## Literatūra

* P. Bajko, Łutownia, Czasopis, 03/2008, ss. 21-22.
Antanas Mikalauskas

**Antanas [[Mikalauskas]]**:

* Antanas Mikalauskas (1935) – geografas, geomorfologas
* Antanas Mikalauskas (1946) – politikas
Hvožna (upė)

**Hvožna** (, ) – upė vakarų Baltarusijoje ir šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Hainuvkos apskrityje. Dešinysis Narevkos upės intakas. Upė teka Bielsko lygumoje, per Belovežo nacionalinį parką.


Vaizdas:Narewka Hwozna grnNarew.gif|Hvožnos upė pažymėta žalia spalva


## Nuorodos

* Upės aprašymas (lenk.).

## Literatūra

* Puszcza Białowieska 1:50 000, Wydawnictwo ExpressMap, ISBN 978-83-60120-22-4
Verbanija

**Verbanija** () – miestas Italijoje, Pjemonte, Verbano-Kuzijo-Osolos provincijoje. Įsikūręs ant Madžorės kranto, apie 91 km į šiaurės vakarus nuo Milano ir apie 40 km nuo Lokarno Šveicarijoje.

Kitoje ežero pusėje, už 3,7 km yra Stresos miestas. Verbanija atsirado 1939 m. sujungus Intrą, Palancą, Suną ir mažesnes gyvenvietes. Nuo 1992 m. Verbanija yra provincijos sostinė. Netoli Verbanijos, 10–15 m nuo kranto, maža San Džiovanio salelė buvo dirigento Arturo Toscanini namai 1927–1952 m.

## Miestai partneriai

*  Bur de Peažas, Prancūzija
*  Crikvenica, Kroatija
*  Yst Grinstidas, Didžioji Britanija
*  Mindelheimas, Vokietija
*  San Feliu de Gišolsas, Ispanija
*  Švacas, Austrija
*  Piatra Niamcas, Rumunija
Bielsko lyguma

**Bielsko lyguma** () – mezoreljefas esantis Rytų Europos lygumoje šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje. Dar vadinamas *Wysoczyzna Bielska* - *Bielkso aukštuma*. Šiaurėje ribojasi su Narevo aukštupio slėniu, rytuose su Gudija, pietuose su Drohičino aukštuma, vakaruose su Aukštutinės Mazovijos aukštuma. Lygumos plotas 2800 km². Lygumoje yra išlikę daug unikalių, žmogaus nepaliestų gamtos vietų. Regione yra dideli miškų masyvai, pelkės, upės, šaltiniai ir ežerai. Taip pat čia auga ir gyvena daug įvairių augalų ir gyvūnų rūšių. Regione plyti Belovežo giria.
1612 (filmas)

**1612 – suirutės laikotarpio kronikos** – 2007 metų filmas, pastatytas Rusijoje. Filmo premjera Lietuvoje įvyko 2007 m. lapkričio 9 d. Tai istorinis, fantastinis filmas apie XVII amžių, kai vyko ATR-Maskvos karas (1605-1618) tarp Abiejų Tautų respublikos ir Rusijos carystės.

## Apie filmą
Kremliaus užsakymas sukurti šį filmą teko Nikitos Michalkovo studijai „Trite“. Tačiau savo projektais užsiėmęs „Oskaro“ laureatas apsiribojo prodiuserio vaidmeniu. Režisuoti filmą jis patikėjo savo draugui Vladimirui Chotinenkai („Musulmonas“, „Imperijos žlugimas“).
Filmas turi paaiškinti rusams, kodėl reikia minėti 1612 m. lapkričio 4-ąją, kai iš Maskvos buvo išvyti Kremlių užėmę lenkai bei lietuviai ir baigėsi suirutė.

## Siužetas
Po caro Boriso Godunovo mirties nužudomi ir jo žmona, ir sosto paveldėtojas Fiodoras. Į sostą atsisėdo apsišaukėlis Dmitrijus. Tačiau po metų buvo nužudytas ir jis. Valdžia pereidinėjo iš rankų į rankas. Rusijoje įsigalėjo suirutė. Rusijos istorijoje prasideda Tamsieji Laikai – tarp bajorų užverda žiaurios kovos dėl įtakos ir galimybės atsisėsti į sostą. Boriso Godunovo tarno sūnus Andrejus dar vaikas būdamas atsitiktinai pamatė, kaip buvo išžudyta visa caro šeima. Gyva liko tik jo dukra Ksenija, kurios Andrejus negali pamiršti. Prabėgus keletui metų, Andrejus netikėtai susipažįsta su kilmingu ispanų dvariškiu Alvaru Borcha. Netrukus šis žūsta nuo plėšiko rankos, o Andrejus, pasisavinęs jo drabužius ir vardą, virsta kitu žmogumi. Dabar jis – šaunus riteris, „kabaljero“, bebaimis, nepriekaištingas karys. Prisidengęs kitu vardu, jis imasi įgyvendinti savo svajonę: surasti ir išgelbėti Kseniją Godunovą.
Okulanka (upė)

**Okulanka** (, ) – upė šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Hainuvkos apskrityje, Narevkos valsčiuje. Kairysis Narevkos upės intakas. Upė teka per Belovežo nacionalinį parką. 


Vaizdas:POL Puszcza Bialowieska-rzeki-Okulanka.svg|Okulankos upė pažymėta žalia spalva
Vaizdas:Okulanka koryto Skupowo-100331.jpg
Vaizdas:Skupowo central Okulanka valley 071114.jpg
Takna

**Takna** (, ), oficialiai **San Pedro de Takna**, – miestas pačiuose Peru pietuose, 35 km nuo Čilės sienos, Kaplinos upės slėnyje. Taknos departamento administracinis centras. Svarbus transporto mazgas: yra Taknos tarptautinis oro uostas, praeina Panamerikos plentas, atsišakoja keliai į Puną, Ilą, yra geležinkelis į Ariką. Takna yra svarbus prekybinis centras, vystomas turizmas.

Mieste yra *Alto de la Alianza* paminklas Ramiojo vandenyno karui, nacionalinis geležinkelių muziejus, neorenesansinė katedra, pirmoji šalyje mečetė.

## Istorija

XIX a. Takna suvaidino svarbią rolę Peru istorijoje. 1836–1839 m. miestas buvo Peru-Bolivijos konfederacijos ir Pietų Peru Respublikos sostine. Ramiojo vandenyno karo metu miestą okupavo Čilė. 1929 m. Takna buvo grąžinta Peru.


Image:AAMSM vista global 2 31072010.jpg|*Alto de la Alianza* paminklas
Image:Catedral de tacna.JPG|Katedra
Image:Tacna Arica FFCC Estacion.jpg|Geležinkelio stotis


## Šaltiniai
Sigišoara

**Sigišoara** (, , ) – miestas Rumunijoje, Murešo apskrityje, įsikūręs šalia Tirnava Marės upės.

## Istorija
XII a. Vengrijos karalius pakvietė vokiečių amatininkus ir pirklius, žinomus kaip Transilvanijos saksai, įsikurti šiose apylinkėse. Kronikose minima, kad saksai Sigišoaroje įsikūrė 1191 m. Kiti minimi pavadinimai yra *Schaäsburg* (1282 m.), *Schespurg* (1298 m.) ir *Segusvar* (1300 m.). Miesto statusas suteiktas 1367 m. Rumuniškas pavadinimas pirmą kartą paminėtas 1435 m., kilęs iš vengriško *Šegešvaras* (*Segesvár*), kur *vár* reiškia 'fortas'.

1999 m. miesto senamiestis įtrauktas į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.

## Miestų partnerystė
*  Dinkelsbiulis, Vokietija
*  Kiškunfėledhaza, Vengrija
*  Badenas, Šveicarija
*  Blua, Prancūzija
*  Čita di Kastelas, Italija

## Šaltiniai
Siudad Bolivaras

**Siudad Bolivaras** () – miestas vidurio rytų Venesueloje, Orinoko upės pietinėje pakrantėje. Bolivaro valstijos sostinė. Yra Tomás de Heres oro uostas, keliai į Siudad Guajaną, Barseloną. Per Orinoko upę nutiestas 1678 m ilgio Angosturos tiltas. Yra uostas, pasiekiamas jūriniais laivais (eksportuojama geležies rūda). Žemės ūkio regiono prekybinis centras (javai, medvilnė, gyvulininkystė). Maisto, avalynės, medienos apdirbimo pramonė. Veikia Orientės universitetas, Jesús Soto moderniojo meno muziejus. Yra išlikęs istorinis senamiestis su katedra.

## Istorija

Gyvenvietė įkurta 1595 m. ir pavadinta *Santo Tomás de Guayana*. Veikė įtvirtintas uostas. 1764 m. gyvenvietė pervadinta į *Santo Tomás de la Nueva Guayana de la Angostura del Orinoco*. XIX a. pr. čia gyveno ~6000 žmonių, jie vertėsi daugiausia žemės ūkiu. Amžiaus viduryje, po išsivadavimo kovų, miestas pervadintas Siudad Bolivaru. Iškilo apylinkėse pradėjus kasti geležies rūdą (Sero Bolivaro telkinys).

## Sportas
* Angostura FC – futbolo klubas; rungtyniavo aukščiausioje šalies lygojje.
* *Ricardo Tulio Maya* vardo stadionas, talpinantis 5 000 žiūrovų.

## Galerija

Image:Ciudad Bolívar street.jpg|Senamiesčio gatvė
Image:Cathedral of Ciudad Bolivar - west to east view.jpg|Katedra
Image:Jesús Soto Museum of Modern Art facade.jpg|Jesús Soto moderniojo meno muziejus


## Šaltiniai
Antifašistinis frontas

**Antifašistinis frontas** – komunistinis laikraštis, ėjęs 1942 m. pabaigoje – 1943 m. pradžioje Vilniuje.

## Istorija

Daugintas hektografu. Išėjo trys numeriai. Bendradarbiavo Genė Neverauskienė ir Jonas Žeruotis. Redaktorius Pranas Jonuška.

## Šaltiniai
Archiv für Slavische Philologie

**Archiv für Slavische Philologie** () – tęstinis slavistikos leidinys, ėjęs 1876–1929 m. Berlyne vokiečių kalba.

## Istorija
Išėjo 42 tomai. Bendradarbiavo Janas Boduenas de Kurtenė, Aleksandras Briukneris, Janis Endzelynas, Filipas Fortunatovas, Ernstas Frenkelis, Eduardas Hermanas, Augustas Leskynas, Joselis Mikola, Aleksejus Šachmatovas, Reinholdas Trautmanas ir Nikolas van Veikas.

## Redaktoriai
* 1876–1920 m. Vatroslavas Jagičius
* 1923–1929 m. Erichas Bernekeris

## Šaltiniai
Prieš srovę

**Prieš srovę** – publicistinė laida, kuri rodoma nuo 2009 metų per TV3, tai per BTV ir LNK (nuo 1997 iki 2009 m.) rodytos laidos "Srovės" tęsinys. Laida anksčiau buvo rodoma antradieniais 19:40 val. (2009-2012 m. vasara), trečiadieniais 17:10 val. (nuo 2012 m. rugsėjo iki spalio), antradieniais 20:00 val. (nuo 2015 m. iki 2018 m. vasaros). Nuo 2018 m. rugsėjo 4 dienos transliuojama antradieniais, 19:30 val. Laidos vedėja Audrė Kudabienė. Laidoje nagrinėjamos aktualios temos, tiriami valdžios prasižengimai, aiškinamos tikrosios nusikaltimų priežastys.
Albertas Juozapas Talačka

**Albertas Juozapas Talačka** (1921 m. lapkričio 19 d. Papyvesiuose – 1999 m. gruodžio 12 d. Anykščiuose) – katalikų kunigas monsinjoras, švietėjas, mecenatas, kolekcininkas.

## Biografija
1929–1933 m. mokėsi Krinčino pradžios mokykloje. 1933–1941 m. baigė Pasvalio gimnaziją. Dalyvavo angelaičių ir ateitininkų veikloje. 1941 m. baigė Panevėžio mokytojų seminarijos kursus. 1941–1942 m. Kalneliškių (Pasvalio r.) pradinės mokyklos mokytojas. 1942–1946 m. studijavo Kauno kunigų seminarijoje.

1946 m. spalio 12 d. Kaišiadorių vyskupas Teofilius Matulionis įšventino subdiakonu, spalio 13 d. diakonu. Nuo 1969 m. gegužės 7 d. iki gyvenimo pabaigos gyveno ir tarnavo Anykščiuose. 1969–1995 m. Anykščių Šv. Mato bažnyčios klebonas, 1974–1979 m. ir Anykščių dekanato vicedekanas, 1979–1995 m. dekanas. Rėmė perspektyvius jaunus dailininkus, dievdirbius.

## Kolekcija
Sukaupė dailės kūrinių kolekciją. Ją paliko Anykščių parapijai. Anykščių rajono savivaldybės Liudvikos ir Stanislovo Didžiulių viešajai bibliotekai perdavė asmeninę biblioteką (per 4000 knygų, 400 rankraščių; XIX a. leidiniai, vertingi albumai, knygos vokiečių, anglų, rusų bei kitomis kalbomis).

## Šaltiniai
* Biografija
* Apie kolekciją
Angelaičiai

**Angelaičiai** (*Angelo Sargo Vaikų Sąjunga*) – katalikiška vaikų organizacija Lietuvoje. Veikė 1922–1940 m.

## Istorija
1921 m. vaikams buvo įsteigta Angelo Sargo sąjunga. Ją globojo Lietuvių katalikų blaivybės draugija. Tikslas buvo 7-15 m. amžiaus vaikams įdiegti tvirtą tikėjimą, tėvynės meilę, dorus papročius, blaivybės jausmą. Sąjunga turėjo padalinius visose parapijose. Jai priklausė apie 60 000 narių. Sąjunga turėjo savo žurnalą „Žvaigždutė“. Per ją Katalikų bažnyčia rūpinosi mokyklinio amžiaus vaikų religiniu auklėjimu bei švietimu.

## Nuorodos
* Istorija
Álvaro Fernandes

**Alvaras Fernandešas** (*Álvaro Fernandes*) – XV a. portugalų jūrininkas, prekybininkas vergais, tarnavęs Henrikui Jūrininkui. 1445 ir 1446 m. jis atliko dvi ekspedicijas Vakarų Afrikos pakrantėmis, praplėsdamas portugalų žinomas teritorijas iki pat Bisau Gvinėjos.

Fernandešas buvo atradėjo Žuano Gonsalveso Zarko sūnėnas. Kaip pažas ar ginklanešys tarnavo Henrikui Jūrininkui.

1443 m. Nunas Tristanas atrado Argino įlanką, o greta jos – berberų kaimus. Portugalai siekė pradėti vergų prekybą, todėl tam tikslui buvo išsiųstos kelios ekspedicijos. Viena tokių ekspedicijų išvyko iš Madeiros – ją sudarė 3 karavelės. Jomis plaukė Žuanas Gonsalvesas Zarkas (kapitonu paskyręs Alvarą Fernandešą), Tristanas Vašas Teišeira ir Alvaras de Ornelašas. Ekspedicija plaukė ne į Argino įlanką, bet pasuko link Baltojo kyšulio. Nuo ten dėl gerai nežinomų priežasčių Teišeira ir Ornelašas pasuko atgal, o Fernandešas pasuko į pietus. Jis pasiekė Senegalo upės žiotis, o vėliau Žaliąjį kyšulį – toliausią portugalams žinomą žemę, atrastą Diniso Diašo. Prie šio kyšulio Fernandešo ekspedicija pirmą kartą susidūrė su vietiniais gyventojais (tikriausiai lebu) ir, pakvietęs juos į laivą, bandė sučiupti, bet pagavo tik du žmones. Toliau jis pasiekė Stiebų kyšulį (*Cabo dos Mastos*) ir nusprendė grįžti atgal.

Nors vergų prekybos požiūriu ekspedicija buvo nesėkminga, tačiau Fernandešas su Zarkosu pasiekė toliausiai į pietus portugalams žinomą vietą ir buvo apdovanoti princo Henriko.

1446 m. Alvaras Fernandešas Henriko Jūrininko nuorodymu išplaukė į naują kelionę. Jis atplaukė tiesiai iki Stiebų kyšulio ir ten įsivėlė į konfliktą su vietinio kaimo (turbūt sererų) gyventojais. Ekspedicija paskubomis pasitraukė į pietus kol pasiekė didelės upės, kurią pavadino *Rio Tabite*, žiotis. Keliautojas nusprendė plaukti aukštyn upę, bet ten portugalų laivas buvo užpultas vietinių, o pats Fernandešas sužeistas nuodinga strėle. Portugalai dar ištyrinėjo šį regioną, bet į vergų gaudymą nebesileido ir pasuko atgal į Portugaliją.

1445 m. Alvaras Fernandešas pasiekė toliausiai į pietus esančią europiečiams žinomą žemę – Stiebų kyšulį (dabar Nazo kyšulys), tačiau jo 1446 m. pasiektos teritorijos nėra tiksliai žinomos. Pasak kronikininko Gomešo Inešo de Zuraros, Fernandešas nuplaukė 110 lygų nuo Žaliojo kyšulio. Jei tai tiesa, jis pasiekė Vergos kyšulį dabartinėje Gvinėjoje. Tačiau abejotina, ar per tokį trumpą laiką jis galėjęs nuplaukti taip toli. Istorikai dėl minimos Tabitės upės yra iškėlę įvairių hipotezių – nuo Gambijos upės iki Nunezo upės Gvinėjoje. Pasak kelionės aprašymo, keliautojai plaukę palei lygų krantą, todėl vargu ar galėję pasiekti teritorijas piečiau Rošo kyšulio (Bisau Gvinėja), už kurio prasideda Bižagošo salynas. Pasak dabartinių istorikų, Tabitės upė galėjusi būti Kasamansas, nors šios upės atradimas tradiciškai priskiriamas Alvizui Kadamostui.
Journal of Irreproducible Results

**Journal of Irreproducible Results** ('Nepakartojamų rezultatų žurnalas'), *JIR* – mokslinio humoro žurnalas *JIR* buvo įkurtas 1955 m. Izraelyje, jo įkūrėjai buvo virusologas Aleksandras Konas (*Alexander Kohn*) ir fizikas Haris Lipkinas (*Harry J. Lipkin*), norėję įkurti humoro žurnalo mokslininkams apie mokslą. Žurnale spausdinamas unikalus pokštų, satyros apie mokslo gyvenimą, karikatūrų apie mokslą ir diskusijų apie juokingus, bet realius tyrimus mišinys. Žurnalas pakeitė kelis leidėjus. Nuo 2004 m. žurnalo redaktorius yra astronomas Normanas Sperlingas (*Norman Sperling*) .

## Istorija
1964-1989 m. leidėjas buvo medikas tyrėjas Džordžas Šeras (*George H. Scherr*). Po jo JIR leidėjas buvo kompanija *Blackwell Scientific Publications*. 1991-1994 m., kol JIR leido *Blackwell*, redaktorius buvo Markas Abrahamsas (*Marc Abrahams*), 1994 m. jis ėmė leisti konkuruojantį žurnalą *[[Annals of Improbable Research]]* (*AIR*) ir sukūrė Ig Nobelio premiją.

1994 m. *Blackwell* grąžino *JIR* Džordžui Šerui, kuris buvo leidėjas ir redaktorius iki 2003 m. Visą tą laiką Dž. Šeras buvo iškėlęs kelias bylas prieš M. Abrahamsą ir *AIR*, net tada, kai JIR buvo leidžiamas neperiodiškai. 

*JIR* sulaukė dėmesio iš JAV karinės žvalgybos, kai vieno jo straipsnio kopija buvo aptikta Artimuosiuose Rytuose paliktame vieno teroristo bute. Straipsnis buvo labai nerealistinis, absurdiškas aiškinimas, kaip reikia pasigaminti branduolinį užtaisą. Neišmanantis *[[Al-Qaeda]]* narys jį pasidėjo kaip vertingą informaciją. Dėl to buvo pradėtas oficialus neilgai trukęs tyrimas.

## Nuorodos

* Žurnalo  The Journal of Irreproducible Results  svetainė
Willem Barentsz

**Vilemas Barencas** (1550 m. – 1597 m. birželio 20 d.) – keliautojas, kartografas ir atradėjas iš Olandijos. Jis buvo vienas pirmųjų atradusių ir ištyrinėjusių Arktį. Jo garbei pavadinta Barenco jūra, Barenco sala, Barencburgo gyvenvietė Norvegijoje.

## Biografija
V. Barencas gimė apie 1550 m. Teršelingo saloje dabartinėje Olandijoje.

V. Barencas kartu su kitu keliautoju Petru Plancijumi keliaudavo po Ispaniją ir Viduržemio regioną siekdami užbaigti regiono atlasą.

Didžiąją dalį savo tyrinėjimų V. Barensas skyrė kelionėms po Šiaurės jūrų kelią ir Arktį. Iš viso tyrėjas atliko tris dideles misijas po Arkties regioną.

1597 m. birželio 20 d. būdamas jūroje trečiosios misijos metu keliautojas mirė.

1871 m. rugsėjo mėn. Naujojoje Žemėje buvo rasti Vilemo Barenco kelionės dienoraščiai.

## Šaltiniai
Narevo žydų kapinės

**Narevo žydų kapinės** () – žydų kapinės, įkurtos XIX a. pabaigoje Narevo kaime. Kapinių teritorija 0,4 ha, kurioje išlikę apie 30 antkapių su užrašais hebrajų kalba. Prieš II pasaulinį karą kapinių plotas buvo 1 ha. Nemaža dalis paminklų apaugę samanomis ir žole.

## Literatūra

* Przemysław Burchard: Pamiątki i zabytki kultury żydowskiej w Polsce. Warszawa: 1990 m., s. 62-63.   
 
## Nuorodos

* Aprašymas apie kapines I (lenk.)
* Aprašymas apie kapines ir jų nuotraukos (lenk.).
Narevo Senoji sinagoga

**Narevo Senoji sinagoga** () - medinė sinagoga stovėjusi Narevo kaime buvusioje *ul. Piaski* gatvėje, dabartinėje *ul. Dąbrowski* gatvėje.  

## Istorija

Sinagoga buvo pastatyta XIX a. pirmoje pusėje. Prieš I pasaulinį karą sinagoga sudegė. Sudegusios sinagogos vietoje buvo pastatyta nauja medinė Narevo sinagoga.

## Nuorodos

* Sinagogos aprašymas (lenk.) .

## Literatūra

* Tomasz Wiśniewski, Bóżnice Białostocczyzny, Białystok 1991, ISBN 83-90032-70-8
Tristão Vaz Teixeira

**Tristanas Vašas Teišeira** (*Tristão Vaz Teixeira*; g. ~1395 m. – m. 1480 m.) – portugalų keliautojas, 1419–1420 m. kartu su Žuanu Gonsalvešu Zarku ir Bartlomėjumi Perestrelu atradęs Madeiros salas.

Buvo Henriko Jūrininko skydininku, drauge kariavo mūšiuose dėl Seutos ir Tanžero, buvo įšventintas riteriu. Su Žuanu Zarku atrado Porto Santo salą ir buvo paskirtas jos valdytoju. 1425 m. persikėlė į Madeirą. 1440 m. tapo Mašiko kapitonijos valdytoju. Su savo karavelėmis organizavo įvairias keliones į Afriką.

Dėl įgaliojimų viršijimo buvo atleistas iš savo pareigų, bet 1452 m., gavęs atleidimą, grąžintas. Vedė Branką Teišeirą, su kurią susilaukė daug palikuonių. Ir dabar Teišeirų giminė tebegyvena Madeiroje. Mirė Silveše, sulaukęs garbaus amžiaus.

## Šaltiniai

## Literatūra
*
Loknica (upė)

**Loknica** () – upė šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Hainuvkos ir Bielsko apskrityse. Kairysis Narevo upės intakas. Upės ištakos yra šalia Novokornino kaimo. Upė teka per šias gyvenvietes: Viežanka, Kuraševas, Ladai, Lenevas, Podžečanai, Loknica, Mienkiše, Treščotkai, Pilipkai, Hukoviče, Kožinas ir Stupnikai.
Kunšanas

**Kunšanas** (, pinyin *Kūnshān*; taip pat dar vadinamas **Lučengu** ()) – miestas rytų Kinijoje, Dziangsu provincijoje. Miestas yra maždaug 50 km į šiaurės vakarus nuo Šanchajaus ir apie 35 km į rytus nuo Sudžou. 730 000 gyv. (2010 m.), visoje miesto metropolinėje zonoje – 1,6 mln.
João Gonçalves Zarco

**Žuanas Gonsalvešas Zarkas** (*João Gonçalves Zarco*; g. ~1390 m. Portugalijoje – m. 1471 m. lapkričio 21 d. Funšalyje) – portugalų keliautojas, Madeiros kolonizatorius.

Zarkas kaip kunigaikštis tarnavo Henrikui Jūrininkui. Vadovavo karavelėms, ginančiomis Algarvę nuo maurų antpuolių, dalyvavo Seutos užkariavime. 1418 m. Henriko Jūrininko įsakymu drauge su Tristanu Vašu Teišera buvo išsiųstas tyrinėti Afrikos pakrančių. Tačiau audra ekspediciją nubloškusi į vakarus ir keliautojai pasiekę Porto Santo salą (laikomi oficialiais jos atradėjais). Kitais metais Zarkas surengė naują ekspediciją į Porto Santą ir netrukus „atrado“ Madeiros salą. Nors Žuanas Gonsalvešas Zarkas laikomas oficialiu Madeiros atradėju, beveik neabejojama, kad ši sala europiečiams buvo žinoma jau anksčiau. Jis įkūrė Kamara de Lobošo miestą ir Henriko Jūrininko paskirtas Madeiros kapitonijos valdytoju. Nuo 1425 m. Zarkas, Teišeira ir Bartolomėjus Perestrelas pradėjo Madeiros salyno kolonizaciją. 1437 m. dalyvavo nesėkmingai pasibaigusiame Tanžero mūšyje.

Zarko sūnėnas Alvaras Fernandešas buvo taip pat keliautojas, dėdės laivu pasiekęs portugalams iki tol nežinomas Vakarų Afrikos žemes.
Narevo sinagoga

**Narevo sinagoga** () – medinė sinagoga stovėjusi Narevo kaime buvusioje *ul. Piaski* gatvėje, dabartinėje *ul. Dąbrowski* gatvėje.

## Istorija

Sinagoga buvo pastatyta XX a. pradžioje, kai sudegė Narevo Senoji sinagoga. Per II pasaulinį karą sinagogos vidus buvo suniokotas, bet pats pastatas išliko geros būklės. Po karo pastate veikė biblioteka ir kino teatras. 1973 m. sinagoga sudegė ir kitais metais buvo visiškai nugriauta. Sinagoga buvo pastatyta ant stačiakampio plano formos. Rytinėje sinagogos dalyje buvo maldų salė.

## Literatūra
* Tomasz Wiśniewski, Bóżnice Białostocczyzny, Białystok 1991, ISBN 83-90032-70-8

## Nuorodos
* Sinagogos aprašymas (lenk.) .