open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Hematitas

**Hematitas** – mineralas, kurio cheminė sudėtis – geležies (III) oksidas Fe2O3. Minerale dažnai būna titano priemaišų.

Pavadinimas kilęs nuo žodžio *hematelos* „kraujas“ (hematitas – kraujuotas akmuo). Hematitas yra atsparus dūlėjimui mineralas. Hematito milteliais prisotintas smėlis yra geri natūralūs mineraliniai raudoni dažai, kurie dažnai nepraranda spalvos šviežumo net kaitriausioje saulėje. Priešingai, saulės spinduliai juos apsaugo nuo išblukimo. Nuolat spinduliams veikiant, didėja gamtinių pigmentų kristalinės struktūros pastovumas.

Kietumas pagal Moso skalę – 5,5-6,5. Tankis – 4,9-5,3.

Hematitas – labai dažnas mineralas. Spalva kinta nuo juodos ar pilkos iki rudos ar rausvai rudos.

Kasamas kaip geležies rūda. Mineralas randamas prie karštų versmių, iškrenta iš stovinčio vandens. Taip pat gali susidaryti dūlant kitiems mineralams, be šio mineralo susidaro kiti geležies oksidų mineralai kaip getitas, limonitas ir kiti.
Kreida (uoliena)

**Kreida** – nuosėdinė uoliena, poringa minkšta balta klinties atmaina, sudaryta iš mineralo kalcito. Kreida susidarė iš mikroorganizmų kietų kalcio karbonatinių skeletų. Mikroorganizmams žuvus, jų skeletai nusėsdavo jūrų dugne ir laikui bėgant susiklostė dideli kreidos storiai.
LPC magistralė

**LPC** ( – mažas mikroschemos kontaktų skaičius) – kompiuterių ir kitų panašių įrenginių magistralės tipas, skirtas palyginus lėtiems įrenginiams (pelei, spausdintuvui, ventiliatoriaus valdymui, klaviatūrai, lanksčiųjų diskelių įrenginiui, MIDI ir pan) su procesoriumi sujungti.

Tai nuoseklaus veikimo magistralė, kurioje adresai bei duomenys perduodami tuo pačiu vienu bitu informacijos (vienas motininės plokštės takelis). Numatyti dar trys iš esmės būtini signalai, tačiau kai kuriais atvejais LPC takelių skaičius gali būti sumažintas net iki dviejų. Toks sprendimas labai sumažina reikalingų sujungimų kompiuterio plokštėje skaičių. Šį standartą pasiūlė Intel.

Sudėtingesniam įrenginių valdymui numatyti dar šeši papildomi signalai. Jie atsakingi už tiesioginį atminties pasiekimą, pertraukimų aptarnavimą, periferinių įrenginių „prižadinimą“ iš neaktyvios, mažai energijos vartojančios būsenos bei šių įrenginių perspėjimą jog greitai bus atjungtas maitinimo šaltinis.

LPC pakeitė seniau naudotą ISA magistralės tipą. Nors ISA iškart perduodavo 8 ar 16 bitų, ji buvo lėtesnė (veikė 8 MHz dažniu, tuo tarpu LPC – 33 MHz).

## Nuorodos

* LPC standarto aprašymas
Branko Crvenkovskis

**Branko Crvenkovskis** (, , g. 1962 m. spalio 12 d. Grbavicoje, Sarajevas) – inžinierius elektrikas, Makedonijos politinis veikėjas, nuo 2004 m. Makedonijos prezidentas.

## Biografija
1986 m. baigė Skoplės universiteto Elektrotechnikos fakultetą, kompiuterių ir automatikos bakalauras. 1980–1990 m. Makedonijos komunistų lygos narys. 1986–1990 m. bendrovės „Semos“ departamento vadovas.

1990–1998 m. ir nuo 2002 m. Makedonijos Respublikos Susirinkimo (parlamento) narys. 1991–2004 m. Makedonijos socialdemokratų sąjungos (SDUM) pirmininkas.

1992–1998 m. ir 2002–2004 m. Vyriausybės pirmininkas, 1992 m. jauniausias premjeras Europoje. Jam vadovaujant Makedonija atsiskyrė nuo Jugoslavijos, 1993 m. tapo JTO, 1995 m. OSCE nare, pavyko normalizuoti santykius su Albanija.

1994 m. buvo sudaryta trijų partijų sąjunga „*Kartu su Makedonija*“, laimėjusi 96 vietas Asamblėjoje. Tačiau 1998 m. kilo nauja Kosovo krizė ir SDUM pralaimėjo rinkimus. 2002 m. rinkimuose SDUM gavo daugumą parlamente ir vėl suformavo koalicinę sąjungos vyriausybę.

2004 m. išrinktas Makedonijos prezidentu.
Upės bifurkacija

**Bifurkacija** (iš  – šakutė) hidrologijoje – upės ir jos slėnio suskilimas į savarankiškas, nebesusiliejančias atšakas. Galima ir sezoninė bifurkacija, kai vieno baseino vandenys į kitą baseiną patenka tik potvynio ar polaidžio metu.

Dauguma bifurkacijos atvejų – vietiniai, santykinai mažame plote (lyginant su bendru upės baseino plotu) vykstantys reiškiniai. Dažniausiai bifurkacija vyksta plokščiose, menku nuolydžiu pasižyminčiose vandenskyros srityse. Tipiniai natūralios upės bifurkacijos pavyzdžiai: upių deltos ir atkarpos su salomis (pavyzdžiui, Nemunas žemupyje skyla į Rusnę ir Giliją, o Rusnė – į Atmatą, Skirvytę ir daugybę smulkesnių atšakų).

Bifurkacija gali būti sukurta ir dirbtiniu būdu, pavyzdžiui, per Žaliuosius ežerus pertekanti Riešė žemiau Žaliųjų ežerų gatvės tilto patvenkta skyla į dvi atšakas, iš kurių kairioji (natūrali vaga) nuteka į Nerį, o dešiniosios atšakos (Turniškių upelio) vanduo iš pradžių pasiekia Naujųjų Verkių popieriaus fabriką ir naudojamas jo reikmėms, o toliau teka per kelis tvenkinius ir, vėl kelis kartus išsišakodamas, net keliomis vagomis įteka į Nerį.

Garsiausia planetos bifurkacija yra Kasikjarės kanalas, kuriuo dalis Orinoko vandens nuteka į Amazonės baseinui priklausantį Rio Negrą.
Rage Against The Machine

**Rage Against The Machine** – roko/rap-metal grupė, egzistavusi 1991–2000 m. RATM susikūrė Los Andžele, Kalifornija, JAV. Išgarsėjo savo pompastiška, piktai polemiška muzika, peraugančia į kairiųjų pažiūrų šūkius prieš korporacinę Ameriką, kultūrinį imperializmą ir valdžios priespaudą. Rage Against The Machine muzika – tai lyg punk, hiphopo ir metal muzikos Molotovo kokteilis. Grupę suformavo gitaristas Tom Morello sutikęs vokalistą Zack De La Rocha viename iš Los Andželo klubų, kur Zack’as repavo. Tom’as jau buvo pažįstamas su būgnininku Brad Wilk, o Zack’as supažindino su bosistu Tim Commerford.

Grupė iširo 2000 m., kai Zack De La Rocha nusprendė pradėti solo karjerą. Likę nariai susirado naują vokalistą – Chris Cornell, kuris seniau grojo legendinėje Grunge grupėje Soundgarden. Grupė pasivadino Audioslave ir 2002 m. išleido komerciškai sėkmingą pirmą albumą.

## Nariai
* Zack De La Rocha 1970.01.12 (Vokalas)
* Tom Morello 1964.05.30 (Gitara)
* Brad Wilk 1968.09.05 (Mušamieji)
* Tim Commerford 1968.02.26 (Bosinė gitara)

## Diskografija
;Studijiniai albumai:
* 1992 – Rage Against The Machine
* 1996 – Evil Empire
* 1999 – The Battle Of Los Angeles
* 2000 – Renegades

;Gyvo garso albumai:
* 1998 – Live & Rare
* 2003 – Live At The Grand Olympic Auditorium

## Apdovanojimai
* „Best Metal Performance“ – „Tire Me“ (1997 Grammy)
* „Best Hard Rock Performance“ – „Guerrilla Radio“ (2001 Grammy)

## Šaltiniai ir nuorodos
* All Music Guide
* Oficialus grupės puslapis
* Zack De La Rocha puslapis
*
Polija

**Polija** (*Pohlia*) – brijinių (*Bryaceae*) šeimos samanų gentis. Stiebas status, apatinėje dalyje su pavieniais ūgliais. Lapai lancetiški, iki vidurio smulkiai dantytas kraštais. Auga vejomis ar nedideliais telkinėliais.

Lietuvoje žinoma 10 rūšių, iš jų melsvoji polija (*Pohlia cruda*) 
įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Rožiasamanė

**Rožiasamanė** (*Rhodobryum*) – brijinių (*Bryaceae*) šeimos samanų gentis, kurioje vienintelė Lietuvoje auganti rūšis – **skrotelinė rožiasamanė** (*Rhodobryum roseum*), lengvai atpažįstama pagal nešakotą stiebą ir jo viršūnėje į skrotelę sutelktus stambius lapus, kurių gali būti 15-20. Šie lapeliai truputį primena prasiskleidusios rožės žiedą. 

Stiebas iki 10 cm aukščio, paprastas, status, su gulsčia ir gausiai rizoidais apaugusia požemine dalimi. Pamatiniai lapai smulkūs, viršūnėje stambūs, iki 10 mm ilgio, plačiai ovaliniai, aštriai pjūkliškais kraštais. Sporogono kotelis raudonas, sporinė nulinkusi. Sporifikuoja retai.

Auga pavieniui gelsvai arba tamsiai žaliomis vejomis lapuočių miškuose, eglynuose, taip pat krūmuose ir parkuose. Mėgsta ūksmingas apydrėgnes vietas.
Rožė Sabaliauskienė

**Rožė Sabaliauskienė-Tamulevičiūtė** (g. 1901 m. Puvočių kaime  – m. 1987 m. sausio 20 d.) – viena žymiausių lietuvių dainuojamosios tautosakos pateikėjų.
Liaudies dainininkė, tautosakos ir etnografinės medžiagos pateikėja.

## Biografija
Motinai likus neturtinga jauna našle su 4 vaikais,  Rožė piemenavo, sunkiai dirbo samdine. Anksti mirus motinai, Rožei teko visi ūkio darbai, teko išgyventi neturtą, karus. 1924 m.  ištekėjo už Sabaliausko. 

Kaime buvo pagrindinė vaidintoja, deklamuotoja klojimų vakarėliuose,   mėgo  perskaitytą knygą mintinai atpasakoti. Dainavo ir užrašinėjo lietuvių liaudies dainas. Mokėjo per 600  dainų, žinojo šimtus patarlių bei priežodžių. 
Iš lietuviškų Vilniaus krašto laikraščių  sužinojusi apie lietuvių liaudies dainų ir pasakų rinkimą, panoro pasiekti Vilnių, kurį aplankė per 1933 metų pavasarinę maldininkų kelionę į Kalvarijas. Vilniuje susirado tautosakos rinkėjus Matą Untulį, Praną Bieliauską, Juozą Aidulį. Kelionę vėliau aprašė savo atsiminimų knygoje „Prie Merkio mano kaimas“ (1972).

Vertingiausi Rožės Sabaliauskienės dainuojamosios, pasakojamosios ir smulkiosios tautosakos kūriniai, etnografiniai dzūkų šeimos, kalendorinių papročių aprašymai pateikti rinktinėje „Atbėga elnias devyniaragis“ (1986).

## Literatūra
* „Prie Merkio mano kaimas“ (atsiminimai)
* Lietuvių tautosakos chresomatija IX klasei 167.
* „Atbėga elnias devyniaragis“. 1986 m., p. 371

## Nuorodos
* Tautosakos archyvo skyrius 
* Dzūkė Rožė Sabaliauskienė
Brija

**Brija** (*Bryum*) – brijinių (*Bryaceae*) šeimos samanų gentis. Stiebas status, apatinėje dalyje apaugęs rizoidais. Lapai įvairių formų, apatiniai smulkesni už viršutinius. Auga vejomis arba telkinėliais.

Gana gausi Lietuvos samanų gentis: žinomos 23 rūšys ir dar 9 ieškotinos. Į Lietuvos raudonąją knygą įrašytos šios rūšys:
*Apskritalapė brija (*Bryum cyclophyllum*);
*Funko brija (*Bryum funckii*);
*Noltono brija (*Bryum knowltonii*);
*Šleicherio brija (*Bryum schleicheri*).
Palminė junetė

**Palminė junetė** (*Climacium dendroides*) – lapsamanių (*Bryopsida*) šeimos rūšis. Lengvai atpažįstama pagal būdingą į medį panašią išvaizdą.

Auga Šiaurės Amerikos vakarinėje pakrantėje nuo Aliaskos iki Kalifornijos, Naujojoje Zelandijoje, visoje Europoje, Sibire, Kaukaze, Tolimuosiuose Rytuose.

Tai 5–8 cm aukščio samana. Stiebas tvirtas, geltonai žalios spalvos, sausas – blizga. Pagrindinis stiebas požeminis, šliaužiantis, antrinis – status arba kylantis, viršūnėje išsišakojęs. Žemutiniai lapai smulkūs, viršutiniai lapai plačiai ovaliniai, įgaubti, išilgai raukšlėti. Sporogono kotelis raudonas. Sporinė beveik cilindrinė su tiesiu arba snapišku dangteliu.

Auga pavieniui arba puriomis vejomis drėgnose ir šlapiose vietose (pievose, žemapelkėse, miškuose). Mėgsta humusingą dirvą.

## Šaltiniai
Karl Jaspers

**Karlas Teodoras Jaspersas** (*Karl Theodor Jaspers*, 1883 m. vasario 23 d. – 1969 m. vasario 26 d.) – vokiečių psichiatras ir filosofas, religinio egzistencializmo atstovas, turėjęs didelę įtaką šiuolaikinei filosofijai, teologijai ir psichiatrijai.

## Biografija
Gimė 1883 m. vasario 23 d. Oldenburge, banko direktoriaus šeimoje. Filosofija pradėjo užsiiminėti sulaukęs 40 m. 1919 m. pasirodė jo veikalas „Pasaulėžiūrų psichologija“ („Psichologie der Weltanschauungen“), 1931 m. – tritomis „Filosofija“ . Svarbus filosofinis veikalas – „Filosofija ir egzistencija“ (1938).
Mirė 1969 m. vasario 26 d. Bazelyje.

## Filosofija

Žmogaus gyvenimas – dviplanis. Žmogus kasdieniniame gyvenime yra paniręs į visuomenę. Visuomenėje žmogus vykdo jam skirtus vaidmenis (politikas, mokytojas, verslininkas). Visuomenei rūpi, kad žmogus kuo efektyviau atliktų jam pavestą funkciją. Visuomenė žmogų paverčia priemone. Individo unikalumas ištirpsta toje visuomenėje, žmogus nuasmeninamas, standartizuojamas. Klausimas: ar žmogui derėtų pabėgti iš visuomenės? Ne, atsako Jaspersas. Visuomenė padeda žmogui fiziškai išsilaikyti, pratęsti savo giminę. Tikrojo autentiškumo reikia ieškoti pačiam savyje.
Kiekvienam iš mūsų reiktų peržengti kasdienybės pasaulį ir susimąstyti apie egzistencijos prasmę. ką reiškia egzistuoti? – tai išgyventi savo buvimą pasaulyje nuo pradžios iki pabaigos. Žmogaus gyvenimas balansuoja tarp buvimo ir nebūties. Šis supratimas gimdo kančią, baimę, virpulį. Šios būsenos yra egzistencinės būsenos. Tik pakliuvęs į kritines situacijas žmogus yra tarsi supurtomas. Žmogui atsiveria jo gyvenimo trapumas, pažeidžiamumas. Egzistencinis gyvenimas leidžia suvokti žmogui, kad jis nėra užprogramuotas, kad yra savarankiškas. O savarankiškumas pasireiškia tuo, kad žmogus gali rinktis. Egzistencija – tai laisvė kurti save patį. Laisvė yra žmogaus egzistenciškai išgyvenama. Deja, didžiajai daugumai žmonių yra svetimi tokie laisvės išgyvenimai. Jie seka kolektyvo pavyzdžiu. Tai masės žmogus. Toks žmogus nepatirs savęs pasirinkimo džiaugsmo. Toks žmogus net nenori laisvės, ji jam yra našta.
Masinis žmogus – priešybė asmenybei. Minios žmogus yra užbaigtas. Už minios žmogų pasirinkimą daro kiti.
Pergalės diena (Turkija)

**Pergalės diena** (*Zafer Bayramı*) – Turkijos valstybinė šventė, kuria paminima pergalė prieš graikų kariuomenę Dumlupinaro mūšyje, 1922 m. Šis mūšis buvo paskutinis, vykęs Turkijos nepriklausomybės karo laikotarpiu. 

Šventė skiriama šalies ginkluotosioms pajėgoms. Pagrindinis minėjimas vyksta Anıtkabir rūmuose Ankaroje, kur padedami vainikai ir Turkijos prezidentas perskaito pagrindinę kalbą. Švenčiama ir Šiaurės Kipre.

## Galerija

File:BA-6 at parade, Ankara.jpg|Turkų karys BA-3/6 šarvuotame automobyje (1935 m. paradas)
File:Street scenes in Lefkoşa.jpg|Pergalės dienos šventimas Šiaurės Kipre (2006 m.)
File:President Recep Tayyip Erdoğan - Victory Day Turkey 2014.JPG|Prezidentas Redžepas Tajipas Erdohanas sveikina žmones 2014 m. parade


## Šaltiniai
Šaltinutė

**Šaltinutė** (*Cratoneuron*) – bukasnapinių (*Amblystegiaceae*) šeimos samanų gentis.

Lietuvoje auga vienintelė šios genties rūšis – **papartinė šaltinutė** (*Cratoneuron filicinum*). Stiebas status arba kylantis, plunksniškai šakotas, tankiau apaugęs rizoidais. Stiebo ir šakučių galai lenkti. Lapai su platesniu pagrindu, pamažu nusmailėja į lenktą viršūnę. Auga žaliomis vejomis šaltiniuotose vietose.
Bukasnapė

**Bukasnapė** (*Amblystegium*) – bukasnapinių (*Amblystegiaceae*) šeimos samanų gentis. Stiebas šliaužiantis, su gulsčiomis ar kylančiomis šakutėmis. Stiebo lapai gana plačiu širdišku pagrindu, jų kraštai lygūs ar dantyti. 

Lietuvoje žinomos 7 rūšys, iš jų trys įrašytos į Lietuvos raudonąją knygą:
*Plūduriuojančioji bukasnapė (*Amblystegium fluviatile*) 
*Liekninė bukasnapė (*Amblystegium humile*)
*Rinčiuotoji bukasnapė (*Amblystegium tenax*)
Paprastoji rausvutė

**Paprastoji rausvutė** (*Ceratodon purpureus*) – dvyndantinių (*Dicranaceae*) šeimos samanų rūšis, priklausanti rausvutės (*Ceratodon*) genčiai.

Tai vienintelė Lietuvoje auganti rūšis. Lengvai atpažįstama pagal išilgai vagotą sporinę ir raudoną sporogono kotelį, kurie visam plotui suteikia gražiai raudoną atspalvį.

Stiebas 2-3 cm, paprastas, negausiai dvišakiai arba krūmiškai šakotas, ties pagrindu apaugęs rizoidais. Lapai lancetiški, nusmailėję. Sporogono kotelis 1-3,5 cm ilgio, purpuriškai raudonas. Sporinė palinkusi, pailgai ovalinė.

Auga nederlinguose dirvožemiuose, gaisravietėse, ant mūrų, akmenų, stogų ir panašių substratų tankiomis nešvariai žaliomis arba rausvomis vejomis.

:**Sinonimai:**

* *Ceratodon dimorphus*
* *Mielichhoferia recurvifolia*.
Dvyndantė

**Dvyndantė** (*Dicranum*) – dvyndantinių (*Dicranaceae*) šeimos samanų gentis. Stiebas 2-15 cm aukščio, paprastas arba šakotas, su rizoidais. Lapai lancetiški. Auga retomis arba tankiomis vejomis.

Lietuvoje žinoma 13 rūšių, iš jų 4 įrašytos į Lietuvos raudonąją knygą:
* Raukšlėtoji dvyndantė (*Dicranum drummondii*)
* Durpyninė dvyndantė (*Dicranum leioneuron*)
* Garbanotoji dvyndantė (*Dicranum spurium*)
* Žalioji dvyndantė (*Dicranum viride*)


Image:Dicranum.polysetum resize.jpg|Purioji dvyndantė (*Dicranum polysetum*)
Image:Dicranum.majus resize.JPG|Didžioji dvyndantė (*Dicranum majus*)
Image:Dicranum scoparium 2005.11.13 12.32.51-pb130023.jpg|Šakotoji dvyndantė (*Dicranum scoparium*)
Nacionalinio suvereniteto bei vaikų diena

**Nacionalinio suvereniteto bei vaikų diena** (*Ulusal Egemenlik ve Çocuk Bayramı*) - balandžio 23 d. Turkijoje minima šventė, Turkijos Didžiojo Nacionalinio Medžliso įsteigimas 1920 m. Ankaroje. Šventė skiriama vaikams. Įvedė valstybės kūrėjas Mustafa Kemalis Atatiurkas, postuluodamas moto: "Çocuklarımız geleceğimizdir" (mūsų vaikai yra mūsų ateitis). Nuo 1979 m. šventė pavadinta "Tarptautine vaikų švente". Švenčiant Turkijoje vyksta paradai bei švenčiama stadionuose. Kasmet kviečiamos vaikų grupės iš užsienio; dalyviai atvyksta su tradiciniais tautiniais drabužiais. Paradų organizavimu rūpinasi Turkijos radijas bei televizija TRT.

Šventė minima ir Šiaurės Kipre.

## Šaltiniai
Melsvoji balzganė

**Melsvoji balzganė** (*Leucobryum glaucum*) – dvyndantinių (*Dicranaceae*) šeimos samanų rūšis, priklausanti Balzganės (*Leucobryum*) genčiai.

Tai vienintelė Lietuvoje auganti rūšis. Lapų sandara ir bendra išvaizda šiek tiek panaši į kiminą. Stiebas iki 10 cm aukščio, šakotas, su gausiais rizoidais. Lapai pailgai kiaušinišku pogrindu ir linijiškai susiaurėjusia dažnai į vamzdelį susisukusia viršūne. Sporogono kotelis trumpas, tamsiai raudonas. Sporinė rudai raudona, dangtelis su ilgu snapeliu. Sporifikuoja rudenį, tačiau retai.

Auga spygliuočių ir mišriuose miškuose. Sudaro balzganai arba melsvai žalias, iškilias, švelnias pagalvėles. 

Naudojama dekoratyviniais tikslais.
Vanagupė

**Vanagupė** – buvęs kaimas Palangos miesto savivaldybėje, 1 km į šiaurę nuo miesto centro.

## Etimologija

 

Vanagupė pavadinta pagal upelį, kurio vardas buvo *Vanagupė* (dabar Ošupis). Upelis teka į šiaurės rytus nuo šios Palangos miesto dalies, į Baltijos jūrą įteka ties Užkanave, netoli santakos su Kaniavosiu.

## Istorija

Anksčiau buvo kaimas, prie Palangos miesto prijungtas 1958 m. rugsėjo 29 d., vykdant Didžiosios Palangos plėtros planą.

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kunigiškiai (Palanga)

**Kunigiškiai** – buvęs kaimas Palangos miesto savivaldybėje, į šiaurę nuo Vanagupės, tarp Palangos miesto centro ir Šventosios. Daug poilsiaviečių. Yra Palangos oro uostas (nuo 1937 m.).

## Istorija

Prie miesto prijungti 1958 m. rugsėjo 29 d., vykdant Didžiosios Palangos plėtros planą.

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai
Mančiškė

**Mančiškė** (arba ***Manciškė, Monciškė, Monciškės***) – buvęs kaimas Palangos miesto savivaldybėje, piečiau nuo Šventosios, tarp Palangos oro uosto ir Šventosios gyvenvietės.

## Istorija

Prijungta prie miesto 1970 m., vykdant Didžiosios Palangos plėtros planą. 1996 m. Lietuvos paraplegikų asociacija, vadovaujama tuometinio prezidento Dr. Stanislovo Kutkevičiaus, čia įkūrė Landšafto terapijos ir rekreacijos centrą.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Jautrioji raštuotė

**Jautrioji raštuotė** (*Campylopus introflexus*) – dvyndantinių (*Dicranaceae*) šeimos samanų rūšis, priklausanti Raštuotės (*Campylopus*) genčiai.

Tai vienintelė Lietuvoje auganti rūšis. Auga ant durpių tankiomis arba retomis vejomis. Stiebas 2-7 cm aukščio, status ir šakotas. Lapai nusmailėjantys į ilgą susisukusią vamzdeliu viršūnę.
Meteliai

**Meteliai** – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 9 km į šiaurės vakarus nuo Seirijų, 2 km pločio sąsmaukoje tarp Dusios ir Metelio ežerų. Seniūnaitijos centras. Praeina kelias . Stovi Metelių Kristaus Atsimainymo bažnyčia, pastatyta 1819–1822 m. Klasicizmo ir neobaroko bruožų statinys. Vertingą sakralinį kompleksą sudaro bažnyčia, dvi varpinės ir tvora su vartais. Iš senosios bažnytinės dailės vertingas 1702 m. paveikslas „Marija su kūdikiu“ ir 14 stacijų (XIX a.). Švenčiant 175 metų jubiliejų, bažnyčia papuošta dzūkų tautodailininko Vlado Krušnos skulptūromis ir vitražais.

## Etimologija

Kaimo vardas vandenvardinės kilmės, nuo Metelio ežero, kurio pavadinimas kilęs nuo žodžių *mesti, mėtyti*.

Liaudies etimologija mena, kad apylinkėse anksčiau augdavo daug aitraus kvapo augalų – mėtelių. Kita liaudies versija – vietos tarme šernai vadinami *meiteliais*, ir žmonės bėgdami nuo šernų šaukdavo „meiteliai atbėga“, o aplinkiniams pasigirsdavo „meteliai atbėga“, nes šernų aplinkiniuose miškuose būdavo labai daug.

## Geografija

Kaimas įeina į Metelių regioninį parką. Širvinto miške yra Didysis Širvinto ir Drevėtasis Širvinto ąžuolai – gamtos paminklai.

## Istorija

Kaimas žinomas nuo 1508 m. XVI a. priklausė Lietuvos didžiojo kunigaikščio Simno dvarui, 1574 m. buvo karališkasis žirgynas. Kaimą valdė Sakavičiai, Mikalojus Radvila II pradėjo Radvilų Goniondzo-Metelių giminę, nuo XVII a. valdė Sapiegos. Tradicinis gyventojų verslas buvo žuvininkystė. 1619 m. pastatyta bažnyčia, įkurta parapija. Meteliai pažymėti 1613 m. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštijos žemėlapyje. XVII a. dar minimas ir Metelių miestas. 1749 m. Meteliams suteikta 12 prekymečių privilegija. XVIII a. antroje pusėje buvo Metelių ir Simno seniūnija. Apie 1800 m. čia buvo karališkasis Metelių dvaras.

XIX a. pirmoje pusėje – 1930 m. Meteliai buvo valsčiaus centras. 1907 m. įsteigtas „Žiburio“ draugijos skyrius. 1944 m. pabaigoje Metelių miške telkėsi Seirijų ir Šventežerio valsčių Lietuvos partizanų būrys. 1940–1941 m. ir 1944–1953 m. sovietinė valdžia ištrėmė 4 gyventojus.

1950–1994 m. buvo žuvininkystės ūkio centrinė gyvenvietė. 1952 m. įkurta biblioteka, kultūros centras. Kaimo pietuose, prie Dusios ežero įsikūrusi Metelių regioninio parko direkcija.

1994 m. Įkurta Metelių parapijos kapela „Metelys“. 2000 m. atstatyta Kryžių Švč. M. Marijos Rožinio Karalienės koplyčia, esanti 7 km į pietus nuo Metelių kaimo pietvakarinėje Dusios ežero pakrantėje. Priklauso Metelių Kristaus Atsimainymo parapijai. 2008 m. konkurse, kurį surengė LR Aplinkos ministerija ir Žemės ūkio ministerija, buvo renkamos gražiausios sodybos ir gyvenvietės Alytaus apskrityje. Gražiausia kaimo gyvenamąja vietove pripažinti Meteliai. Tais pačiais metais Meteliai rugpjūčio 2-3 d. šventė 500 metų jubiliejų.

|}

## Gyventojai

1738 m. Meteliuose gyveno 13 šeimų.

### Žymūs žmonės
Kaime gimė:
* Kęstas Miškinis (1932–2019), edukologas, sporto veikėjas, habilituotas socialinių mokslų daktaras.

## Šaltiniai

* 
* Meteliai (sud. Aldona Ribinskienė, Vida Kačkauskienė, Eugenija Stankevičienė, Gita Lukoševičienė). – Marijampolė: Piko valanda, 2008. – 271 p. – ISBN 978-9955-642-76-3
Algirdas Šocikas

**Algirdas Šocikas** (1928 m. gegužės 14 d. Žaliame Ostempe, Kaišiadorių valsčius – 2012 m. lapkričio 21 d. Kaune) – boksininkas, bokso treneris, daugkartinis Europos, SSRS ir Lietuvos sunkaus svorio bokso čempionas.

## Biografija

A. Šocikas – vienas garsiausių Lietuvos sportininkų. Boksu pradėjo užsiiminėti 1946 m. būdamas aštuoniolikos. 1947–1948, 1951–1953, 1956 m. LSSR sunkiojo svorio bokso čempionas, 1948, 1950, 1952 m. Pabaltijo sunkiojo svorio bokso čempionas, 1949 m. ir 1954 m. Tarptautinių studentų žaidynių sunkiojo svorio bokso čempionas, 1950–1954 m. ir 1956 m. SSRS sunkiojo svorio bokso čempionas, 1953 m. ir 1955 m. Europos sunkiojo svorio bokso čempionas. 

1952 m. Helsinkio olimpinių žaidynių dalyvis. Būdamas favoritu, iš žaidynių eliminuotas kurioziškai: 

1956 m. baigė profesionalaus boksininko karjerą.

Nuo 1957 m. respublikos bokso rinktinės treneris. Jo auklėtiniai: Ričardas Tamulis, Algimantas Zurza, Juozas Juocevičius, Nikolajus Jarofejevas, Jonas Čepulis. 1959 m. baigė Lietuvos kūno kultūros institutą (LKKI). 1975–1977 m. Kauno „Žalgirio“ bokso mokyklos vyr. treneris. Nuo 1977 m. LKKI dėstytojas, nuo 1980 m. docentas.

A. Šocikas ringe praleido 11 metų. Per tą laiką turėjo 128 kovas ir pasiekė 118 pergalių, iš jų 70 – nokautais. A. Šocikas pasižymėjo tobula technika, džentelmeniškumu ringe. „Ringo džentelmeno“ vardas lietuvių boksininkui prigijo 1955 m., kai jis Berlyne antrą kartą laimėjo Europos čempiono diržą. Tada A. Šocikas finale susitiko su vokiečiu Horstu Viteršteinu. Po vieno iš daugelio smūgių A. Šocikas pastebėjo, kad jo varžovas nokdaune, ir atsitraukė, tuo duodamas Viteršteinui galimybę akimirką pailsėti ir atkreipdamas šį svarbų momentą praleidusio teisėjo dėmesį. 1995 m. sausio 9 d. Štutgarte (Vokietija) už šį poelgį pirmą kartą CIFP (Tarptautinio Fair Play judėjimo komisijos) Garbės diplomas buvo įteiktas Lietuvos atstovui. Nuo 1996 m. Kaune kasmet rengiamas tarptautinis jo vardo bokso turnyras, kurio nugalėtojai apdovanojami medaliais bei stiklinėmis A. Šociko bokso pirštinėmis.

2012 m. lapkričio 21 d. mirė po sunkios ligos. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse. 

1961 m. išleista V. Ogurenkovo ir S. Vaintraubo knyga „Šocikas ringe“. Parašė knygas: „Sporto taisyklės ir sportinės aistros" (su K. Andziuliu, 1964 m.), „Ringe ir už jo“ (1966 m., rusų k.), „Ketvirtasis raundas“ (1974 m. – rusų k. ir 1984 m. – lietuvių k.), taip pat yra kelių metodinių leidinių autorius ir bendraautoris: „Pradedančiųjų boksininkų mokymo metodika“, „Bokso taktika“ ir kt.

## Įvertinimas
* 1955 m. SSRS nusipelnęs sporto meistras
* 1956 m. Geriausias Lietuvos sportininkas
* 1962 m. LTSR nusipelnęs kūno kultūros ir sporto veikėjas
* 1964 m. SSRS nusipelnęs treneris
* 1994 m. LDK Gedimino ordino Riterio kryžius 
* 1997 m. rugsėjo 11 d. Kauno miesto garbės pilietis 
* 1998 m. LDK Gedimino ordino Komandoro didysis kryžius 

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Algirdas Šocikas // Kauno diena, 2003-05-24
* Algirdas Šocikas: „Man nesisekdavo pralaimėti“, 2008-05-10
* Silikoninės lėlės pasakoja A. Šociko istoriją, 2011-02-22
Turkijos Respublikos diena

**Respublikos diena** (*Cumhuriyet Bayramı*) – Turkijos šventė, kuria paminimas Respublikos paskelbimas 1923 m.
Turkijos vėliava

**[[Turkija|Turkijos]] vėliavos** centre – pusmėnulis ir žvaigždė, islamo religijos simboliai. Turkiškasis valstybinės vėliavos pavadinimas – *Ay Yıldız* (mėnulio žvaigždė).

Dabartinė šalies vėliava yra šiek tiek pakoreguota Osmanų imperijos vėliavos versija. Panašios formos vėliava Osmanų imperijoje naudota nuo 1844 m., o oficialiai valstybine vėliava tapo 1936 m.

Raudona spalva vėliavoje simbolizuoja išlietą turkų kraują dėl savosios tėvynės, ypač per Turkijos nepriklausomybės karą su graikais.
Gabriel Marcel

**Gabrielis Onorė Marselis** (, 1889 m. gruodžio 7 d. – 1973 m. spalio 8 d.) – prancūzų dramaturgas ir filosofas, religinio egzistencializmo atstovas.

## Biografija
Gimė 1889 m. gruodžio 7 d. Paryžiuje. Tėvas buvo ateistas, tad ir Gabrielių pirmiausia patraukė ateizmas. Jo vaikystę žymi nelaimė, kai jam esant 4 m. amžiaus, mirė motina – ir tai padarė įspaudą visam jo tolimesniam gyvenimui. Ir būtent jis, po Pirmojo pasaulinio karo tebebūdamas ateistu, įvedė terminą *egzistencializmas*. Tik 1929 m. atsivertė į katalikybę. Kita nelaimė jo tykojo 1947 m., kai nuo nepagydomos ligos mirė jo žmona. Ši mirtis susišaukė su patirta netektimi vaikystėje ir jis vėl aplink save juto „tuštumą“. Mirė 1973 m. spalio 8 d. Paryžiuje.

## Filosofinės pažiūros
Jis buvo susirūpinęs, kad mokslinis mąstymas sunaikino žmogiškąją patirtį. Žmogus „darosi netikras dėl savo esmės ir tampa svetimas sau pačiam“.

1927 m. išleistas „Metafizinis dienoraštis“ (1914–1923) tapo *pirmuoju* egzistenciniu iššūkiu prieš žmogaus fetišavimą. Tai buvo pasipiktinimas eksperimentine psichologija, pastangomis *kūrėją* kurti technikos priemonėmis, žmonių santykių susvetimėjimu ir sudaiktinimu. Filosofas kvietė kilti į dvasinio gyvenimo sritis, nepasiduoti socialinio orientavimo ar teleologijos žabangoms. Pasaulyje reikia tiesiog *būti* – *kūrybiškai* žengti tuo keliu, kuris dabar įvardijamas kaip mistinis. Pasak G. Marselio, mistika ten, kur tyrimo objektas protui dar nepasiekiamas. O betarpiškas išgyvenimas siejasi su gilia vidine dvasine tyla, rimtimi ir susikaupimu, kas primena maldą be žodžių.

## Kūryba
Svarbiausios knygos yra „Būties paslaptis“ (Le mystère de l’être, 1951, 2 t.) ir „Žmogus prieš visuomenę“ (1951, nauja redakcija 1968). Kitos knygos:
* „Homo viator“ (1945);
* „Teatras ir religija“ (Théâtre et religion, 1958);
* „Probleminis žmogus“ (L’homme problématique, 1955).
Šilainių seniūnija

**Šilainių seniūnija** – administracinis-teritorinis vienetas Kauno miesto savivaldybės šiaurės vakaruose. Seniūniją sudarančios miesto dalys – Linkuva, Milikoniai, Romainiai, Sargėnai, Smėliai.

Seniūnijoje yra Kauno Šv. Dvasios bažnyčia, Kauno Palaimintojo Jono Pauliaus II koplyčia, Romainių koplyčia, Kauno miesto poliklinikos Šilainių padalinys, Romainių tuberkuliozės ligoninė, Lietuvos sveikatos mokslų universiteto Kauno ligoninė, didieji prekybos ir pramogų centrai „Oazė“, „Mega“. Čia taip pat yra IX forto muziejus (yra ir VIII Kauno fortas), Romainių kapinės, Romainių dvaras, Romainių fortas, Veršvų piliakalnis.

## Geografija

Seniūnija užima 2533 ha plotą, pietuose ribojasi su Vilijampolės seniūnija, šiaurėje – su Kauno rajonu. Šiaurės rytuose eina magistralė , nuo kurios ties IX fortu atsiskiria kelias . Pagrindiniai žalieji plotai – Romainių kapinės, Šilainių miškas, Romainių miškas. Rytinėje dalyje dominuoja daugiaaukščių namų kvartalai, vakarinėje dalyje – nuosavi naujos statybos namai, šiaurės rytuose – sodai dešiniajame Neries krante. Į rytus magistrale nutiestas Kleboniškio tiltas.


Silainiai-district-2018.jpg | Šilainių kalnas Baltų prospekte
Romainių kapinėse.JPG | Romainių kapinėse


## Istorija

Seniūnija įkurta 2000 m. vasario 24 d. Kauno miesto savivaldybės tarybos nutarimu Nr. 20.

|-
| 2001-04  || || 55 953 ||
|-
| 2011 m.  || || 50 598 ||
|-
| 2021 m.  || 25 || 55 125 ||
|}

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Šilainių seniūnijos gatvės. Kaunas21.lt
Simone de Beauvoir

**Simona de Bovuar** (visas vardas – ), 1908 m. sausio 9 d. – 1986 m. balandžio 14 d.) – prancūzų rašytoja, filosofė ir feministė. Ilgametė Ž. Sartro draugė.

## Biografija
Gimė 1908 m. sausio 9 d. Paryžiuje. 1926 m. pradėjo studijas Sorbonoje. 1929 m. apgynė filosofijos tezes G. Leibnico tema. Tais pačiais metais sutiko Ž. Sartrą, su kuriuo draugystė truko visą gyvenimą. Jų įtaka vienas kitam buvo unikali. Nuo 1931 m. iki 1943 m. dėstė filosofiją įvairiuose Prancūzijos licėjuose ir Sorbonoje (1941-1943). 1943 m. Simone išleido „Pakviestąją“, kurioje pateikė išgalvotą savo lesbietiškų santykių su viena savo mokinių kroniką.

Antrojo pasaulinio karo metais išleido keletą knygų. Po karo pabaigoje kartu su Ž. Sartru redagavo kairiųjų pažiūrų politinės pakraipos žurnalą „Les Tempes modernes“ (Dabartiniai laikai), įsteigtą Ž. Sartro su M. M. Ponti ir kitais. Jo redaktore ji išliko iki mirties. Daug keliavo po įvairias šalis. 1947 m. aplankiusi JAV išleido socialines problemas kritikuojančią knygą „Amerika diena po dienos“. 1974 m. tapo Moterų teisių lygos prezidente. 1983 m., praėjus 3 m. po Ž. Sartro mirties, paskelbė korespondenciją su juo. Mirė 1986 m. balandžio 14 d. Paryžiuje ir buvo palaidota šalia Ž. Sartro Montparnaso kapinėse. Po jos mirties dėmesys jai išaugo, nes ji buvo laikoma didžiausia 7-ojo dešimtmečio feminizmo apologete.

1965 m. penkias dienas, kartu su Ž. Sartru, viešėjo Lietuvoje (apie tai žr. Ž. Sartras ir Lietuva).

## Kūryba
Garsiausia Simone knyga yra „Antroji lytis“ (1949), tvirtinanti „Moteris taip pat Žmogus“. Dabartinę moters padėtį reikia keisti, nes dabar ji „…yra Subjektas, &lt;…&gt; ji yra Kita“. „Antroji lytis“ perteikia feministinį egzistencializmą, kurį atmiežia froidistinėmis idėjomis. Kūrinyje „Senstant“ ji apmąsto nykumą ir vienatvę tų, kurie sulaukė 60 m. amžiaus.

## Pažiūros
„*Moterimi ne gimstama, o tampama*“ yra „Antrosios lyties“ pagrindinė tema. Ne visi ją laiko iškilia filosofe, tačiau humanistams, socialistams ir marksistams jos indėlis yra svarus. Pirmiausia, ji išskyrė moterį kaip Kitą, savitą – tai yra išryškino moters vaidmenį visuomenėje. Antra, ji išdėstė filosofinius argumentus, kodėl lyčių diskriminacija yra nepriimtina. Tiesa, ji šį klausimą nagrinėjo savo meto visuomenės atžvilgiu, todėl kai kurių aspektų šiuolaikiniame pasaulyje jau nebėra.

Knygoje „Neapibrėžtumo etika“ ji iškelia pagrindinį egzistencinį šiuolaikinio žmogaus klausimą – kaip elgtis ir kokias vertybes rinktis absurdo akivaizdoje. Ji parodo ne kaip tverti chaosą, o kaip kurti jame.

## Kūriniai
* „Neapibrėžtumo etika“ (1947);
* „Antroji lytis“ (1949);
* „Mandarinai“ (1954);
* „Paklusnios dukters memuarai“ (1958);
* „Laiškai Sartrui“ (1990).

## Šaltiniai
Rožė (vardas)

**Rožė** (*Rozalija*, trumpinys *Roza*) – lietuviškas moteriškas vardas. Vardas kilęs iš rožės (lot., *rosa*), gėlės, pavadinimo.

Šią reikšmę turintys vardai populiarūs ir kitose kalbose. O iš kitų kalbų paimti vardai ir jų vediniai (Roza, Rozalija) suteikiami ir Lietuvos piliečiams. Šventoji Rozalija gyveno XII a. Sicilijoje. Ši šaknis naudojama ir pavardėse.

Vardadieniai: kovo 6 d., liepos 15 d., rugpjūčio 23 d., rugsėjo 4 d. (Šv. Rozalijos gimimo diena).

Šį vardą turintys žmonės:
* Rožė Sabaliauskienė.
Sėdmenys

**Sėdmenys** (arba **užpakalis**; , *clunium* arba *gluteus*) – kūno dalis, esanti užpakalinėje dubens dalyje. Jas sudaro sėdmenų raumenys: *gluteus maximus*, *gluteus medius* ir *gluteus minimus*, tarp kurių yra riebalų sluoksnis. Tai yra dvi maždaug apvalios formos dalys, tarp kurių atsiveria išangė. Žmonėms ir primatams sėdmenys suteikia galimybę sėdėti patogiai, perkeliant kūno svorio centrą ties uodegikauliu (o ne ties kojomis, kaip kad sėdi, pvz., šuo ar katė). Kai kurių tautų žmonėms, ypač moterims, būdinga steatopigija.

Pseudomokslas, kurio pagrindas pranašystėms ir aiškinimams yra sėdmenys, vadinamas rumpologija.

## Sėdmenų socialinis vaidmuo
Kadangi sėdmenys yra gana arti išangės ir lytinių organų, jie priskiriami intymioms vietoms. Tačiau sėdmenims priskiriamas ne tik erotinis, bet ir nešvarumo atspalvis, kartais – su humoristiniais motyvais. Nuogas užpakalis daugelyje kultūrų susijęs su gėdos jausmu, nors demonstratyvus sėdmenų apnuoginimas dažnai turi provokacinę ar protesto reikšmę. Sėdmenų mušimas vaikams yra gana paplitusi bausmės forma, pvz., plakimas diržu. Sėdmenų lytinis patrauklumas būdingas tiek vyrams, tiek ir moterims.

Pabrėžiant graikų deivės Afroditės sėdmenų grožį, ji taip pat buvo vadinama *Kallipygos*, t. y. „turinti gražų užpakalį, sėdmenis“.
Lesbas

**Lesbas** () – Graikijai priklausanti sala, esanti Egėjo jūros šiaurės rytuose, netoli Turkijos. Tai trečioji pagal dydį Graikijos sala ir septintoji – Viduržemio jūroje. Plotas 1630 km²; 108 tūkst. gyventojų. Centras – Mitilėnės salos pietryčiuose, kur gyvena trečdalis salos gyventojų. Žemė derlinga, auginami kviečiai, vynuogės, citrusiniai.

## Istorija
Saloje gyventa jau Bronzos amžiuje. VII-VI a. pr. m. e. tai buvo didelis kultūros centras, čia gyveno poetė Sapfo, politikas Pitakas, filosofai Aristotelis ir Epikūras. Vėliau sala atiteko Atėnams, Makedonijai, Romai, Bizantijai. 1462 m. ją užėmė osmanai, didžiąją graikų dalį jie pavergė arba ištrėmė į Konstantinopolį. 1913 m. sala vėl atiteko graikams.

Žodis lesbietė yra kilęs būtent nuo Lesbo salos pavadinimo. Manoma, kad tai lėmė Sapfo poemos, kuriose buvo išaukštinta meilė tarp moterų.
Rožė (reikšmės)

**Rožė:**
* Rožė – erškėčio (*Rosa*) genties dekoratyvinis augalas;
* Rožė (liga) (*erysipelas*) – odos arba gleivinės ūminis uždegimas;
* Rožė (vardas) – lietuviškas moteriškas vardas.

* Albertas Rožė (1950-2024) – choro dirigentas ir pedagogas;
* Turaidos Rožė (1601–1620) – latvių mergina Maja, gyvenusi Turaidos pilyje;
Valis

Skandinavų mitologijoje **Valis** () – dievas keršytojas, dievo Odino ir milžinės Rindės (Rindrės) sūnus. Gimė tam, kad atkeršytų Hiodui už brolio Baldro nužudymą. Užaugo per vieną dieną, ir užmušė Hiodą. Valiui lemta pergyventi ragnaroką.

Kitas **Valis** – milžinas, Lokio ir Siguinos sūnus. Dievai keršydami Lokiui už nusikaltimus, jo sūnų Valį pavertė vilku, kuris tapęs žvėrimi perkando savo broliui Narviui gerklę.
Šančių seniūnija

**Šančių seniūnija** – buvęs administracinis-teritorinis vienetas Kauno miesto savivaldybės pietryčiuose, apėmęs Aukštuosius Šančius šiaurėje ir Žemuosius Šančius pietuose. Veikė Kauno Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia, buvo Aukštųjų Šančių karių kapinės, Žemųjų Šančių kapinės, Lietuvos sveikatos mokslų universiteto Kauno ligoninės padalinys, Kauno miesto poliklinikos Šančių padalinys, Lietuvos energetikos institutas, Architektūros ir statybos institutas, Vytauto Didžiojo universiteto Gamtos mokslų ir Informatikos fakultetai, biblioteka (nuo 1923 m.).

## Geografija

Seniūnija buvo dešiniajame Nemuno krante – čia Nemunas darė didelį vingį, jis supo seniūniją iš rytinės, pietinės ir vakarinės pusės. Pietryčiuose Panemunės tiltu Šančiai susisiekė su Panemunės seniūnija, šiaurės vakaruose Čiurlionio tiltu – su Freda. Aukštuosius Šančius nuo Žemųjų skyrė šlaitas. Seniūnijoje buvo Aukštųjų Šančių piliakalnis, Kauno geležinkelio stotis ir Kauno geležinkelio tunelis, per Nemuną nutiestas Kauno geležinkelio tiltas. Pagrindinės gatvės – A. Juozapavičiaus prospektas ir Prancūzų gatvė. Rytiniame pakraštyje buvo Aukštųjų Šančių ąžuolynas, kuriame įrengtos Aukštųjų Šančių karių kapinės.


Aukstuju Sanciu piliakalnis.jpg | Aukštųjų Šančių piliakalnis
Kauno GS 2023b.jpg|Kauno geležinkelio stoties mazgas


## Istorija

XIX a. Kauno priemiesčiuose išsiplėtė kareivinių, sandėlių ir kitų karinio ūkio objektų statyba. 1886–1896 m. išaugo Šančių karinis miestelis.

Šančių seniūnija įkurta 2000 m. vasario 24 d. Kauno miesto savivaldybės tarybos nutarimu Nr. 20. Anksčiau seniūnijos administracija veikė A. Juozapavičiaus pr. 84, vėliau persikėlė į A. Juozapavičiaus pr. 72, nuo 2024 m. liepos 22 d. persikėlė į naujas patalpas Vaidoto g. 115, kur veikė ir Panemunės seniūnija. Šančių seniūnija panaikinta 2025 m. gruodžio 1 d. prijungiant prie naujos Panemunės-Šančių seniūnijos.

|-
| 2001-04  || || 24 815 || 
|-
| 2011 m.  || || 21 097 || 
|-
| 2021 m.  || || 18 954 || 
|}

## Seniūnai
* Arvydas Rymeikis, 2003–2009 m.
* Ričardas Rusteika, 2009–2020 m.
* Ingrida Kuktienė, 2020–2025 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Šančių seniūnijos gatvės. Kaunas21.lt
Sigiuna

Skandinavų mitologijoje **Sigiuna** (**Sigina**) – asė ir dievo Lokio žmona. Sigiuna yra minima XIII a. rankraščiuose *[[Vyresnioji Eda]]* ir *[[Jaunesnioji Eda]]*. Vyresniojoje Edoje apie Sigiuną, išskyrus apie jos vaidmenį padedant Lokiui nelaisvėje,  yra mažai informacijos. Jaunesniojoje Edoje jos kaip dievybės statusas yra minimas du kartus.

Sigiuna yra Narvio ir Valio motina.
Ulras

Skandinavų mitologijoje **Ulras** (**Ulas**) – dievas, priklausantis asų grupei. Sivės sūnus, Toro posūnis. Jis buvo dievas medžiotojas ir slidininkas, puikus šaulys, šiais bruožais panašus į deivę Skadi. Minimas „Jaunesniojoje Edoje“. Turėjo laivą, kuris vadintas *Skjöldr* („skydas“).
Aleksandrijos švyturys

**Aleksandrijos švyturys** pastatytas III a. pr. m. e., valdant Ptolemėjui II (280–247 m. pr. m. e.), vienas iš septynių pasaulio stebuklų. Šis žinomiausias pasaulio švyturys prastovėjo apie 1500 metų, kol jį galutinai sugriovė žemės drebėjimas.

## Istorija
Švyturio paskirtis – padėti orientuotis laivams, plaukiantiems į Aleksandrijos uostą – nulėmė ir statybos vietą – nedidelę Faro salelę netoli Aleksandrijos (Egiptas). Statyba truko apie 20 metų ir buvo baigta 283 m. pr. m. e.

Arabiškųjų rašytinių šaltinių duomenimis, apie 117 m aukščio, baltu marmuru dengtas švyturys buvo trijų pakopų bokštai: ~65 m aukščio kvadratinis pagrindas, kuriame gyveno darbininkai ir kareiviai, ant jo – ~30 m aukščio aštuonkampis bokštas, pagal pagrindinių vėjų kryptis, padengtas marmuru su spiraliniu pandusu; trečiasis bokštas buvo apvainikuotas 9 m aukščio kupolu ir paremtas marmurinimės kolonomis; tarp jų degė švyturio ugnis, (laterna). Švyturio viršūnę puošė bronzinė skulptūra (nurodomi variantai – Dzeusas, Poseidonas, tritonai). Naujausieji tyrinėjimai (pagal 1994 m. jūros dugne rastus švyturio likučius) leidžia daryti prielaidą, kad statinio aukštis galėjo siekti net 134 mеtrus. Taigi jis buvo vienas iš aukščiausių planetos statinių, nusileisdamas tik Gizos piramidėms.

Kuras švyturiui buvo užvežamas mulų arba arklių traukiamais vežimais spiraliniu pandusu. Šviesai atmušti jūros kryptimi buvo pritaikyti dideli bronziniai veidrodžiai, todėl jūreiviai Aleksandrijos švyturio šviesą naktimis matydavo už 50 km. Legenda pasakoja, kad šis veidrodis taip pat buvo naudojamas priešų laivams susekti ir sudeginti, kol jie dar nepasiekė kranto.

Nuo IV iki XV a. švyturį ne kartą apgriovė žemės drebėjimai, ypač 1303 ir 1323 m. 1349 m. arabų keliautojas Ibn Battuta aplankė švyturį ir konstatavo, kad šis visiškai sugriuvęs, o dar po 100 metų sultonas Ašrafas Quaitbay toje vietoje pastatė fortą, kurio statybai buvo panaudotos ir kai kurios švyturio dalys.

Nors švyturys neišliko iki mūsų dienų, jo įtaka vis dar jaučiama, nes jis tapo prototipu daugeliui kitų švyturių, pastatytų Viduržemio jūros pakrantėse.

Aleksandrijos švyturio garsas paliko ir lingvistinę žymę – Faro salos pavadinimas tapo bendriniu romanų kalbų žodžiu, įgydamas „švyturio“ reikšmę (pr. *phare*, , port. *farol*, , rumunų *far*).1

## Šaltiniai
7400 (mikroschema)

**7400** buvo pirmoji plačiai gaminta nedidelio integracijos laipsnio mikroschema, turinti keturis loginius elementus IR-NE. Mikroschema buvo maitinama penkių voltų įtampa. Buvusioje Tarybų Sąjungoje buvo gaminamas beveik niekuo nesiskiriantis plačiai mėgėjų naudotas jos analogas K155ЛA3, kuriame netgi kontaktai buvo išdėstyti lygiai taip pat.

Loginio vieneto sutartas lygis buvo 2,4 volto, nors pati mikroschema generuodavo beveik maitinimo šaltinio įtampą. Loginio nulio lygis buvo 0,4 volto. Nebuvo neįprasta šį skaitmeninį prietaisą aptikti Šmito trigeriuose, multivibratoriuose, netgi kai kuriuose įtampos stabilizatoriuose. Analoginėse grandinėse elemento įėjimai buvo sujungiami kartu ir jis buvo naudojamas kaip invertuojantis įtampos stiprintuvas (įėjimo įtampai balansuojant ties loginio nulio ir loginio vieneto riba).

Gaminamų mikroschemų vidinė sandara laikui bėgant keitėsi, didinant veikimo greitį bei mažinant vartojamą srovę. Šie modeliai ir toliau buvo žymimi skaičiumi 7400, tačiau pridedant skirtingą raidę (nuo pirmųjų L iki labai greitų ir mažai srovės reikalaujančių VHC). 2005 m. šias mikroschemas galima įsigyti mokant tik 0,25 dolerio už vienetą.

## Šaltiniai
Vilijampolės seniūnija

**Vilijampolės seniūnija** – administracinis-teritorinis vienetas Kauno miesto savivaldybės vakaruose, Neries ir Nemuno kairiajame krante. Apima Lampėdžius, Veršvus, Vilijampolę ir Panerį. Yra senoji Kauno prieplauka, autobusų parkas, Kauno šv. Juozapo bažnyčia, vaikų ir jaunimo pensionatas, yra daug gamybinių pastatų.

## Geografija

Seniūnija užima 1438 ha plotą, ją kerta „Via Baltica“ magistralė (), pagrindinė gatvė – Raudondvario plentas (). Pietryčiuose ribojasi su Centro, rytuose su Žaliakalnio ir Eigulių, šiaurėje su Šilainių ir pietuose su Aleksoto seniūnijomis. Seniūnija yra dešiniajame Nemuno ir Neries krante, pietrytiniame pakraštyje yra šių upių santaka. Pačiame vakariniame pakraštyje į Nemuną įteka Nevėžis. Per Nerį nutiesti Kleboniškio tiltas, Varnių tiltas ir Petro Vileišio tiltas, per Nemuną – Česlovo Radzinausko tiltas, per Nevėžį – Raudondvario tiltas.

Prie Neries įrengtas Neries krantinės parkas, Lampėdžiuose – Lampėdžio miško parkas. Seniūnijos lankytinos vietos: Lampėdžio ežeras, Nemuno ir Nevėžio santakos kraštovaizdžio draustinis, Lampėdžiai, Lampėdžių liepa Gražuolė ir pušys Sesės.


Vilijampole by Augustas Didzgalvis.jpg | Vilijampolė iš paukščio skrydžio (2023)
Neris Vilijampole.jpg | Neris ir Vilijampolė iš Senamiesčio pusės (2013)
Vilijampolė, Kaunas, Lithuania - panoramio (1).jpg | Lampėdžių paplūdimys


## Istorija

Seniūnija įkurta 2000 m. vasario 24 d. Kauno miesto savivaldybės tarybos nutarimu Nr. 20. Kurį laiką seniūnija veikė Lampėdžių g. 10.

|-
| 2001-04  || || 30 957 ||
|-
| 2011 m.  || || 26 411 ||
|-
| 2021 m.  || 14 || 23 687 ||
|}

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Vilijampolės seniūnijos gatvės. Kaunas21.lt
NE 555

**NE 555 taimeris** – labai paplitęs universalus modulis, su kuriuo nesunku surinkti:
* Vieną norimos trukmės impulsą generuojančias schemas (vienavibratorius);
* Norimo dažnio stačiakampius virpesius generuojančius multivibratorius;
* Dvi stabilias būsenas turinčius trigerius.

Šią schemą galima maitinti nuo 2 iki 15 voltų įtampa ir apkrauti jos išėjimą net iki 200 mA – to pakanka, pavyzdžiui, net keliems šviesos diodams valdyti. 

Tai viena populiariausių ir universaliausių iš kada nors gamintų mikroschemų. Nuo 2003 m. jų buvo pagaminta kasmet po trilijoną (1 000 000 000 000). Pasiūlytas 1971 metais *Signetics* (kurią vėliau nupirko Philips), taimeris vis dar gaminamas ir naudojamas. Manoma, jog ilgaamžiškumą lemia palyginus paprastas prijungimas, maža kaina ir geras stabilumas. Gaminami taip pat variantai su dviem (NE556) tokiais pat ir keturiais (NE558, NE559) gana panašiais taimeriais didesniame korpuse. Nors išvadų nedaug, vidinė mikroschemos sandara jos atsiradimo laikmečiui nėra labai paprasta (25 tranzistoriai ir du diodai). Taimeris turi du komparatorius, jų signalais perjungiamą dviejų būsenų trigerį, išėjimo stiprintuvą ir kelis kitus elementus. Gaminami ir mažiau energijos vartojantys CMOS pagrindu veikiantys analogai (TLC555). 

## Taimerio kontaktai

## Paprasta jungimo schema

Ši nesudėtinga schema formuoja pavienius reikalingos trukmės impulsus išėjime *Output*. Impulsas suformuojamas atsakant į trumpą impulsą įėjime *Input*. Formuojamo impulso trukmė lygi
: t = RC.

Tai yra laikas, reikalingas įkrauti kondensatorių C iki maždaug 63 % maitinimo įtampos.

## Literatūra
* Detalus aprašymas ir taikymo pavyzdžiai (anglų kalba) 
* Taimerio darbą (generavimo režimu) demontruojantis Java įskiepis
LKP (reikšmės)

Santrumpa **LKP** reiškia:

* LKP – Latvijos komunistų partija;
* LKP – Lietuvos komunistų partija;
* LKP Motor Lublin – Lenkijos futbolo klubas.
Septyni pasaulio stebuklai

**Septyni pasaulio stebuklai** – garsiausi antikinio pasaulio statiniai, kurių sąrašą sudarė Antipatras iš Sidono II amžiuje pr. m. e.

Vėliau, plečiantis oikumenai ir pasaulio pažinimui, sąrašas ne kartą plėstas, įtraukiant taip pat ir gamtos stebuklus. Tačiau tradicinis pasaulio stebuklų sąrašas yra toks:

## Literatūra
* Viskas apie pasaulio stebuklus. – Vilnius: Bestiary, 2011. – 128 p.: iliustr. – ISBN 978-609-456-006-4

## Nuorodos
* 7 pasaulio stebuklai  – Apie septynis pasaulio stebuklus plačiau
Sivė

Skandinavijoje **Sivė** (**Sifė**) – auksaplaukė derlingumo deivė, Toro žmona, Ulro motina. Su Toru susilaukė Trudės ir Loridžio, bei manoma Modžio.

Pagal vieną mitą aprašoma „Lokasenoje“, Lokis nukirpo deivės Sifės plaukus, tačiau vėliau Torui pagrasinus užmušti, privertė Dvaliną, nykštukų valdovą, pagaminti peruką, tokius pat plaukus, kuriuos grąžino Sifei.
Unisonas

**Unisonu** muzikoje  vadinamas intervalas tarp garsų, kurių dažnių santykis yra 1:1. Unisonu skambantys garsai yra girdimi kaip to paties aukščio, tačiau ausis gali atskirti, kad jie sklinda iš skirtingų šaltinių. Unisonas yra laikomas geriausiai derančiu (konsonuojančiu) sąskambiu, tuo tarpu intervalai, labai artimi unisonui, bet jam nelygūs, yra laikomi labiausiai nederančiais (disonuojančiais).

Muzikos teorijoje unisonas yra žymimas **gr1** ir kartais dar yra vadinamas **prima**.

Unisonu skambančių garsų pora gali turėti skirtingus tembrus, tai yra, skambėti iš kelių skirtingų instrumentų ar žmonių balsų. Tokių garsų pagrindiniai dažniai sutampa, ir jie skiriasi tik savo aukštesniųjų harmonikų amplitudėmis.

Kai dainuoja ne vienas, o keli žmonės, pavyzdžiui, chore, jiems tai lengviausia daryti dainuojant „vienu balsu“, tai yra, unisonu, kartais akomponuojant instrumentu, kuris groja identišką melodiją balsams. Tokia muzikos rūšis yra vadinama monofonine. Jos priešingybė yra polifoninė muzika, kurioje skamba daugiau nei du skirtingi balsai arba instrumentas groja nesutampančią su vokalo melodiją. Reikia pastebėti, kad muzika, kurioje yra keli balsai, judantys lygiagrečiai vienos ar kelių oktavų intervalu vienas nuo kito, taip pat laikoma monofonine.

Iš monofoninio dainavimo kilo metaforinė žodžio „unisonas“ reikšmė. Posakis „jie daro tai ir tai unisonu“ reiškia, kad aptariamieji daro veiksmą vienu laiku, sutartinai, darniai.

Muzikos sintezatoriuose unisonu vadinami du ar daugiau osciliatorių, kurie suderinami vienas su kitu. Šis efektas yra dažnai naudojamas techno ir transo muzikoje norint stipresnio, sodresnio ir išraiškingesnio garso.

Kartais vartojamos išplėsto () bei sumažinto () unisono savokos. Jos reiškia jog du garsai skiriasi vienu pustoniu. Pirmu atveju antrasis garsas yra pustoniu aukštesnis, antru pustoniu žemesnis.

## Šaltiniai