open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Hesperidės

Graikų mitologijoje **Hesperidės** – keturios Atlanto arba Dzeuso su Temide arba Hespera dukros (arba Forkino ir Keto, arba Niktės ir Erebo). Jos yra priskiamos prie nimfų driadžių. Jų pagrindinis darbas buvo saugoti sodą su auksiniais obuoliais. Tas, kuris atsikąsdavo auksinio obuolio tapdavo nemirtingas.
Hesperidės buvo Aiglė, Eritėja, Hesperija, Aretuzė.  

Taip pat **Hesperidėmis** (kitas pavadinimas *Laimė salos*) buvo senais laikais vadinamos salos esančios labai toli vakaruose nuo žinomo pasaulio. Jos galėjo būti dabartinės *Kanarų salos*, *Madeiros salos*, *Kape Verde*.
 
Heraklis vykdydamas dvylika žygdarbių, įkalbėjo Atlantą už jį gauti auksinių obuolių iš Hesperidžių saugomo sodo, pasiūlęs palaikyti dangaus skliautą kol šis grįšiąs. Grįždamas Atlantas nusprendė palikti dangaus skliautą laikyti Herakliui, bet šis jį pergudravęs, pasakydamas Atlantui jog jo apsiaustas smunkąs ir reikia jį pasitaisyti (kita vers. kol jis pasidarys pagalvę iš plaušų ir užsidės ant galvos). Taip Heraklis ir paliko Atlantą belaikantį dangaus skliautą.
Klėjo

**Klėja**, **Klio** ( 'šlovintoja', ) – Graikų mitologijoje herojinės poezijos ir istorijos mūza. Ji buvo Dzeuso ir Mnemosinės dukra. Su Makedonijos karaliumi Pieru turėjo sūnų Hiacintą. Jos simboliai – pergamento ritinys, knyga arba lentelių komplektas. Klėja taip pat žinoma kaip „skelbiančioji“.
Erata

**Erata** arba **Erato** ( 'meilioji') – Graikų mitologijoje elegijos mūza. Ji buvo Dzeuso ir Mnemosinės dukra, su Arku turėjo vieną sūnų Azaną. Eratos simbolis – lyra.
Christine Arron

**Christine Arron** (, g. 1973 m. rugsėjo 13 d., Les Abymes mieste, Gvadelupėje) – lengvosios atletikos sprinterė, tarptautinėse varžybose atstovaujanti Prancūziją, olimpietė.

Ji atvyko į Prancūziją 1990 metais, jos pirmas treneris buvo Fernand Urtebise, kuris treniravo 1997 metų 400 m barjerinio bėgimo pasaulio čempionę Stephane Diagana.
* 1998 ji pripažinta geriausia Europos metų atlete.
* 2001 metais po sunkaus treniruočių periodo ji metams metė sportą, teigdama, kad yra fiziškai išsekusi. 2002 metais pagimdė pirmąjį savo vaiką.
* 2004 Atėnų olimpinėse žaidynėse iškovojo Bronzos medalį 4x100 estafetiniame bėgime.
* 2005 metais Helsinkyje vykusiame pasaulio lengvosios atletikos čempionate iškovojo du bronzos medalius – 100 m ir 200 m bėgimuose. 4x100 metrų estafetiniame bėgime ji su Prancūzijos komanda liko 4-ta.

## Šaltiniai
Euterpė

**Euterpė** ( 'pasigėrėjimas') – graikų mitologijoje muzikos mūza. Ji buvo Dzeuso ir Mnemosinės dukra. 

Euterpė buvo vadinama „Malonumo teikėja“. Kai kurie sako, kad ji išrado dvigubą fleitą, nors dauguma mitografų priskiria šį išradimą Marsijui. Su upe Strimonu ji susilaukė savo vienintelio sūnaus Reso. Pagal Homero „Iliadą“, jos sūnus vadovavo trakiečių būriui ir buvo užmuštas Diomedo Trojos kare.
Lombokas

**Lombokas** – Indonezijos sala, priklausanti Vakarų Mažosioms Sundos Saloms (*Nusa Tenggara Barat* provincija). Salos plotas apie 4700 km². Salos ir provincijos centras – Mataramas (360 000 gyventojų).

## Geografija
Vulkaninės kilmės Lombokas priklauso Mažosioms Sundos saloms. Aukščiausias taškas – *Rinjani* kalnas, 3726 m. Rytuose – Sumbava sala. Aplink yra smulkių salelių (žinomiausios *Gili* salos). Į vakarus nuo Lomboko eina Voliso linija, skirianti Azijos ir Australijos sritis.

## Demografija
2,4 mln. gyventojų, 85 % sasakai, 10-15 % baliečiai. Pagrindinė kalba – bahasa, bet yra ir vietinių tarmių (*ngeno - ngené*, *ngeto - ngeté*, *meno - mené*, *meriaq - meriku*). Vyraujanti religija – islamas. Šalies šiaurėje, aplink Bajano (*Bayan*) miestą, apie 30 000 gyventojų išpažįsta vietinę *Wektu Telu* religiją (savotiškas hinduizmo, islamo ir animizmo mišinys).

## Istorija
Žinoma sasakų Lomboko karalystė, kurią nukariavo Balio karalius. 1674 salos rytuose išsilaipino olandai. XIX a. antrojoje pusėje olandai kartu su Lomboko gyventojais kovojo kartu prieš sukilusius Balio gyventojus. 1942 saloje buvo išsilaipinę japonai.
Melpomenė

**Melpomenė** (, ir  'dainuoti') – graikų mitologijoje tragedijos mūza, nežiūrint į jos linksmą dainavimą. Ji – Dzeuso ir Mnemosinės dukra. Melpomenė vaizduojama dėvinti tragišką kaukę ir koturną, apavą tradiciškai dėvimą tragedijų aktorių. Dažnai ji vienoje rankoje laiko peilį ar kuoką (Heraklio), o kitoje tragišką kaukę, ant galvos turinti vainiką iš kipariso. Pagal kai kurias mitų versijas ji su upės dievu Acheloju susilaukė sirenų – pusiau paukščių, pusiau moterų.

## Literatūra
* „Encyclopædia Britannica 2006 Ultimate Reference Suite DVD“.
Mnemė

**Mnemė** () – graikų mitologijoje viena iš trijų Pauzanijaus mūzų, dar vadinamų *Boeotijos mūzų*. Jos buvo pradinės mūzos, o tik vėliau atsirado devynios kanoninės mūzos. Jos seserys: Meletė ir Aoidė.
Polymnija

**Polymnija**, **Polyhimnija** ( 'daugelio himnų') – graikų mitologijoje lyrinės poezijos, šventų himnų ir iškalbos mūza. Ji – Dzeuso ir Mnemosinės dukra. Ji vaizduojama kaip labai rimta, rimtai ar liūdnai susimąsčiusi moteris. Polymnija vaizduojama pridėjusi pirštą prie burnos ar atsirėmusi alkūne į atramą, apsirengusi ilgą apsiaustą ir šydą. Ji atneša sėkmę rašytojams, kurių darbai atneša jiems nemirtingą šlovę. Polymnija taip pat kartais vaizduojama kaip geometrijos, meditacijos ir žemdirbystės mūza.
Kalcitas

**Kalcitas** – karbonatų klasės mineralas, kalcio karbonatas. Vienas iš labiausiai paplitusių mineralų žemėje. Cheminė formulė – CaCO3.

Pagal Moso skalę kalcito kietumas 3.

Kalcito randama nuosėdinėse uolienose, evaporituose. Kalcitas vyrauja ir metamorfinėje uolienoje – marmure. Kartais šis mineralas užpildo tuštumas uolienose. Olose iš šio mineralo formuojasi stalaktitai ir stalagmitai. Daugumos jūrų moliuskų kiautai taip pat sudaryti iš kalcito.

Kalcitas būna įvairių spalvų. Spalvą jam suteikia įvairios priemaišos, dėl kurių gali atsirasti pilkų, raudonų, oranžinių, geltonų, žalių, mėlynų, violetinių, rudų ar net juodų atspalvių. Skaidraus kalcito atmaina vadinama **Islandijos špatu**. Ši atmaina pasižymi dviguba refrakcija. Kiti kalcito kristalai gali turėti fluorescencinių, fosforescencinių savybių. Pakaitintas kalcitas virsta kalcio oksidu ir išsiskiria anglies dvideginis:

CaCO3→CaO + CO2

Taip pat kalcitas intensyviai reaguoja su rūgštimis išskirdamas anglies dvideginį. Šį savybė plačiai naudojama lauko sąlygomis atpažinti šį mineralą. Panaudojus rūgšties atskyrimo metodą gana lengvai mineralas atskiriamas nuo dolomito ir kitų silikatinių mineralų. 

## Šaltiniai
Indonezijos vėliava

Valstybinė Indonezijos vėliava – stačiakampio formos audeklas padalintas į dvi vienodo aukščio horizontalias juostas: viršutinė – raudona, apatinė – balta.

Vėliava vadinama *Sang Saka* („išdidžioji dvispalvė“), *Merah Putih* („raudona balta“).

## Istorija
Vėliavos spalvos kilusios iš XIII amžiaus *Majapahit* imperijos vėliavos. Vėliavą šiais laikais pirmąsyk panaudojo studentai ir nacionalistai, kovojantys už nepriklausomybę XX amžiuje. Pirmą kartą išskleista 1928 m. Javoje. Valdant Nyderlandams vėliava buvo draudžiama.

Nuo 1602 iki 1949 m., valdant šalį Nyderlandams, naudota Nyderlandų vėliava, o II pasaulinio karo metu salas okupavus Japonijai – Japonijos vėliava.

## Simbolika
Raudona spalva simbolizuoja drąsą, balta – tyrumą.

## Spalvos
 Pantone spalvų sistemoje: Pantone 186;  RGB spalvų sistemoje: Raudona – 210, 16, 52.

 Pantone spalvų sistemoje: Balta – nėra;  RGB spalvų sistemoje: Balta – 255, 255, 255.

## Panašios vėliavos

## Nuorodos
* vexilla-mundi.com 
* flags.net
Carolina Klüft

**Karolina Kliuft** (*Carolina Evelyn Kluft*; g. 1983 m. vasario 2 d. Vėkšės mieste, Švedija) – atletė, pasižymėjusi keliose sporto šakose: penkiakovėje, septynkovėje (daugiakovėje) ir šuoliuose į tolį.

## Biografija
Šiandien ji gyvena Karlskrunos (*Karlskrona*) mieste kartu su savo vaikinu Patriku Kristiansonu, kuris yra taip pat lengvaatletis. Vekšėje iki šiol gyvena jos tėtis, mama ir trys seserys

K. Kliuft laimėjo daugiakovėje 2003 m. pasaulio lengvosios atletikos čempionate Paryžiuje, surinkusi 7001 tašką ir nugalėjusi savo pagrindinę konkurentę *[[Eunice Barber]]*. Su šiuo rezultatu ji tapo trečiąja moterimi, kuri surinko 7000 taškų.

2004 metų olimpinėse žaidynėse Atėnuose ji vėlgi nugalėjo daugiakovėje ir tapo olimpine čempione, surinkusi 6952 taškus.

2005 metais ji susižeidė pėdą dieną prieš Pasaulio lengvosios atletikos čempionatą, tačiau trauma nesutrukdė jai nugalėti: surinkusi 6887 taškus, ji vėlgi laimėjo prieš savo pagrindinę konkurentę *Eunice Barber*, kuri surinko 6824 taškus.

2006 m. Gėteborge Kluft apgynė Europos čempionės vardą, 2007 m. Osakoje vykusiame pasaulio čempionate iškovojo trečią aukso medalį iš eilės.

Pekino olimpinėse žaidynėse Kluft nusprendė nedalyvauti septynkovės varžybose ir startavo šuolio į tolį ir trišuolio varžybose. Jose medalių iškovoti nepavyko: trišuolio rungtyje Kluft liko dvidešimta, šuolyje į tolį – devinta.

## Tarptautiniai medaliai

### Daugiakovė
* Olimpinės žaidynės
** 2004 – 6952 t – Auksas
* Pasaulio lengvosios atletikos čempionatas
** 2005 – 6887 t – Auksas
** 2003 – 7001 t – Auksas
* Europos lengvosios atletikos čempionatas
** 2002 – 6542 t -Auksas
* Pasaulio jaunimo lengvosios atletikos čempionatas
** 2002 – 6470 t – Auksas
** 2000 – 6056 t – Auksas
* Europos jaunimo lengvosios atletikos čempionatas
** 2001 – 6022 t – Auksas

### Šuolis į tolį
* Pasaulio uždarų patalpų lengvosios atletikos čempionatas
** 2004 – 6,92 m – Bronza
* Europos atletikos iki 23 metų čempionatas
** 2005 – 6,79 m – Auksas
** 2003 – 6,86 m – Auksas

### Penkiakovė
* Pasaulio uždarų patalpų lengvosios atletikos čempionatas
** 2003 – 4933 t – Auksas
* Europos uždarų patalpų lengvosios atletikos čempionatas
** 2005 – 4948 t – Auksas
** 2002 – 4535 t – Bronza

## Geriausi asmeniniai rezultatai
* 4x100 m estafetė
** 43,67 s
* 4x400 m estafetė
** 3:31’28 s
* 60 m bėgimas
** Uždarose patalpose – 7,40 s
* 60 m barjerinis bėgimas
** Uždarose patalpose – 8,19 s
* 100 m bėgimas
** 11,48 s
* 100 m barjerinis bėgimas
** 13,15 s
* 200 m bėgimas
** uždarose patalpose 24,12 s
** 22,98 s
* 400 m bėgimas
** uždarose patalpose – 53,25 s
** 53,17 s
* 800 m bėgimas
** 2:08’89 s
* Daugiakovė
** 7001 t
* Šuolis į aukštį
** Uždarose patalpose – 1,93 m
** 1,94 m
* Kūjo metimas
** 50,24 m
* Šuolis į tolį
** Uždarose patalpose – 6,92 m
** 6,97 m
* Penkiakovė
** Uždarose patalpose – 4948 t
* Rutulio stūmimas
** Uždarose patalpose – 14,48 m
** 15,02 m
* Trišuolis
** 13,87 m

## Nuorodos
* Carolina Klüft IAAF svetainėje
Meškėnai

**Meškėnai** (*Procyon*) – meškėninių (*Procyonidae*) šeimos žinduolių gentis. Daugiausia paplitę Amerikoje. Gentyje 7 rūšys:
* Paprastasis meškėnas (*Procyon lotor*). **Pav.**
* *Procyon insularis*
* Barbadosinis meškėnas (*Procyon gloveraleni*)
* Krabaėdis meškėnas (*Procyon cancrivorus*)
* *[[Procyon pygmaeus]]*
* *Procyon minor*
* *Procyon maynardi*

Remiantis genetiniais tyrimais, artimiausi meškėnų giminaičiai – Šiaurės Amerikos basariskai.

## Paplitimas ir buveinė
Paplitę visame Amerikos žemyne. Penkios iš septynių rūšių (porūšių) gyvena tik mažose Karibų jūros salose. Buveinė – miškai, taip pat dažnai gyvena prie vandens telkinių.

## Išvaizda
Ilgis 42–60 cm, uodegos ilgis 20–40 cm. Svoris – 2–12 kg. Galva plati, ausys apvalios. Snukis smailas, juodai baltas ir panašus į usūrinio šuns.

## Elgsena
Patelės kartais gyvena nedidelėse grupėse, o jauni patinai taip pat dalijasi teritorijomis, ir jų arealas gali sutapti. Daugiausia aktyvūs prieblandoje arba naktimis, o dieną miega medžių drevėse, įvairiose pastogėse.

Meškėnai pagarsėję tuo, kad savo galūnėmis gali atlikti sudėtingus judesius, pavyzdžiui, atidaryti stiklainius ar dureles. Užpakalinės kojos primena žmogaus pėdas, o priekinės – žmogaus rankas. Tai protingi ir išradingi gyvūnai, lengvai prisitaiko prie pakitusių gyvenimo sąlygų ir aplinkos, panašiai kaip kojotai. Kartais laikomi kenkėjais, nes apsigyvena šalia žmonių būstų ir mėgsta raustis miesto sąvartynuose. Aktyvūs naktį, ėda labai įvairų maistą. Gerai laipioja medžiais ir plaukioja. Nors meškėnai nežiemoja, esant šaltam orui jie gali miegoti keletą dienų.

## Šaltiniai
Léo Taxil

**Leo Taksilis** (*Léo Taxil*, tikrasis vardas *Antuan Gabriel Pages* – Antuanas Gabrielis Pažesas, 1854 m. kovo 21 d. – 1907 m. kovo 31 d.) – prancūzų žurnalistas ir rašytojas.

Leonas Taksilis buvo ateistas. Vaikystės ir jaunystės metais jis mokėsi jėzuitų kolegijoje, tačiau vietoj religinės veiklos pasirinko kovotojo prieš religiją kelią.

Nuo 1879 m. per penkerius metus jis išleido apie dvidešimt antireliginių kūrinių – aštrių satyrinių pamfletų: „Popiežiaus Pijaus IX meilės nuotykiai“, „Jėzuito sūnus“, „Bordžijos šeima“, „Nuodytojas Leonas XIII ir penki milijonai kanauninkų“, „Šventieji pornografijos mėgėjai“ ir daug kitų. 1882 m. Taksilis rašo „Biblijos linksmybes“, o 1884 m. pasirodo jo „Jėzaus gyvenimas“ („Evangelijos linksmybės“).

Taip pat išgarsėjo apie dvylika metų vaidinęs uolų krikščionį, kovojęs su įvairius žmones tariamai apsėdusiu velniu. Šioje veikloje susilaukė didelės bažnyčios ir paties popiežiaus paramos. Paaiškėjus, kad jis tik apsimetinėjo, o žmonės kuriems padėjo – apskritai išgalvoti, popiežiaus autoritetui ir ypač neklystamumui buvo suduotas didelis smūgis.
Vanuatu istorija

**Vanuatu istorija** - Vanuatu salyno ir valstybės istorija nuo seniausių laikų iki dabar.

Pirmieji žmonės Vanuatu apsigyveno apie 4000-2000 m. pr. m. e. Puodų duženos datuojamos 1300 m. pr. m. e. Vienas svarbiausių ankstyvųjų karalių buvo Rojus Mata, suvienijęs kelias gentis. Maždaug 700 m. pr. m. e. iš Saliamono salų atvyko antroji gyventojų banga.

1606 m. *Espiritu Santo* salą pasiekė pietinio žemyno ieškantis portugalas Pedras Fernadesas de Kirošas (*Pedro Fernández de Quirós*), tačiau salomis susidomėta vėliau. 1769 m. salas pasiekė prancūzas Lui Antonijus Bugenvilis, 1774 m. – Džeimsas Kukas, suteikęs saloms **Naujųjų Hebridų** pavadinimą, kuris išliko iki nepriklausomybės.

1825 m. *Erromango* saloje pirklys Peter Dillon rado sandalmedį, 1830 m. kilo susirėmimai tarp atvežtų darbui polineziečių ir vietinių melaneziečių. XIX a. viduryje salas pasiekė katalikų ir protestantų misionieriai. Iš pradžių salose buvo nemažai medvilnės plantacijų, vėliau pradėta labiau auginti kavą, kakavą, bananus ir ypač kokoso riešutus. 

1906 m. pasirašyta sutartis (kondominiumas) tarp Jungtinės Karalystės ir Prancūzijos dėl bendro salų valdymo. II pasaulinio karo metu, 1940 m. į salas atvyko amerikiečiai. Su amerikiečių atvykimu salose atsirado *John Frum* kultas (tikėjimas, kad materialinės gėrybės gali atsirasti iš niekur). Maždaug tuo metu prasidėjo išsivaduojamasis judėjimas, 1980 m. saloms suteikta nepriklausomybė.

## Išnašos
Evangelijos linksmybės

**„Evangelijos linksmybės“** ( – Jėzaus gyvenimas) – Antuan Gabriel Pages (Leo Taksilio) knyga, išleista 1884 metais.

Knyga parašyta kaip Biblijos kritika ir parodija. Kūriniui būdinga tai, kad autorius nenaudoja specialios istorinės medžiagos, o tik retkarčiais pasiremia I amžiaus pr. m. e. ir pirmųjų mūsų eros amžių istorikų liudijimais.

Leo Taksilis daugiausia atpasakoja Naujojo Testamento tekstą, jame nutylėtas ar neaiškias vietas interpretuodamas bei užpildydamas savo satyriška kūryba, meniniais prasimanymais. Iš pasakojimo jaučiama, kad autorius yra laisvas nuo religinio fanatizmo. Jis bando įtikinti skaitytoją, kokie fantastiški ir prieštaringi yra evangelijos mitai, nori įrodyti, kad evangelija, skaitoma kritiškai, pati save demaskuoja ir pasmerkia.

## Taip pat skaitykite
* Biblijos linksmybės

## Nuorodos
* Pilna knyga lietuviškai (pdf)
* theamusingbible.com: apie knygą ir autorių
* Devil Worship in France: apie knygą ir autorių
Port Vila

**Port Vila** – Vanuatu respublikos sostinė, svarbiausias ir didžiausias šalies miestas. Įsikūrusi Efatės (*Efate*) salos pietiniame krante. 

## Istorija
II pasaulinio karo metu miestas buvo JAV ir Australijos karinė oro bazė. 1987 m. miestą stipriai suniokojo ciklonas.

## Ekonomika
Pagrindiniai ekonomikos sektoriai mieste yra žemės ūkis ir žuvininkystė. Turizmas taip pat tampa svarbiu pajamų šaltiniu. Daugiau nei 50 tūkst. turistų lankėsi mieste 1997 m.

Vanuatu vis dar priklausoma nuo užsienio pagalbos iš Australijos ir Naujosios Zelandijos, o pastaraisiais metais miestui ir šaliai pradėjo padėti Kinija.

35,7 % eksporto vyksta pet Port Vilą, o 86,9 % importo atplukdoma į miesto jūrinį uostą.

## Transportas
Miestą aptarnauja jūrų ir oro uostai.

## Sportas
* Port Vila Football League – Port Vilos futbolo lyga.
* Tafea FC – futbolo klubas; daugakrtiniai šalies čempionai.
* Ifira Black Bird FC – futbolo klubas; daugkartininiai čempionai;

## Išnašos
Korundas

**Korundas** – oksidų klasės mineralas aliuminio oksido kristalinė forma, Al2O3.

Pagal Moso skalę šio mineralo kietumas yra 9.

Korundas aptinkamas ultrabazinėse uolienose, metamorfizuotose boksituose, taip pat sąnašynuose.

Paprastai korundas yra bespalvis, tačiau įvairios priemaišos suteikia jam spalvų. Raudonas skaidrus korundas vadinamas rubinu. Visų kitų spalvų skaidrūs korundai vadinami safyrais.

Korundas naudojamas kaip abrazyvas, pvz., gaminant švitrinį popierių.
Fluoritas

**Fluoritas** – halogenidų klasės mineralas, kalcio fluoridas, CaF2.

Pagal Moso skalę fluorito kietumas yra 4. Kristalinė struktūra – kubinė, rečiau oktaedras ar dodekaedras.

Fluoritas pasižymi fluorescentinėmis savybėmis, kai kurie fluorito pavyzdžiai pasižymi termofluorescentinėmis savybėmis.

Jis būna pačių įvairiausių spalvų: permatomas, baltos, geltonos, raudonos, mėlynos, žalios. Žinomas nuo Antikos laikų.

Randamas dažniausiai žematemperatūriniuose hidroterminiuose plyšiuose. Taip pat granituose, marmuruose ir kitose metamorfinėse uolienose.
 
Naudojamas plieno, aliuminio, fluoro vandenilio rūgšties gamyboje ir kt.


Image:FluoriteValzergueFillonjaune.jpg|
Image:Fluorite1.jpg|
Image:Fluorite USA.jpg|
Image:Fluorine MHNT.MIN.2010.16.1.jpg|
Horacijus

**Kvintas Horacijus Flakas** (*Quintus Horatius Flaccus*, 65 m. pr. m. e. gruodžio 8 d. – 8 m. pr. m. e. lapkričio 27 d.) – vienas žymiausių lotynų kalba rašiusių poetų.

Horacijus turėjo galimybę mokytis Romoje, o vėliau Atėnuose, kur domėjosi filosofija. Po trumpos karinės karjeros, grįžo prie civilinių darbų, dirbo notaru, laisvu laiku eiliavo.

Horacijaus kūryba, daugiausiai parašyta hegzametru, buvo labai vertinama amžininkų ir Renesanso periodu.

Poeto tėvas buvo atleistinis.
Vaivorykštė

**Vaivorykštė** – optinis ir meteorologinis reiškinys, kuomet Saulei apšvietus atmosferoje esančius vandens lašelius, danguje atsiranda ištisinė spalvų spektro juosta. Vaivorykštės forma – spalvotas lankas su raudona spalva išorinėje lanko pusėje ir violetine vidinėje lanko dalyje. Dvigubos vaivorykštės atveju matomas antras, ne toks ryškus lankas, kurio spalvų linijos išsidėsčiusios atvirkštine tvarka.

Vaivorykštę sudaro ištisinis spalvų spektras, tačiau paprastai matoma tokia spalvų seka: raudona, oranžinė, geltona, žalia, žydra, mėlyna ir violetinė.

Vaivorykštė iš tikro nėra tam tikroje dangaus vietoje. Ji yra optinis reiškinys ir jos matoma vieta priklauso nuo stebėtojo ir Saulės padėties. Visi vandens lašeliai vienodai laužia spindulius, tačiau tik dalis šių spindulių pasiekia stebėtojo akis. Šie spinduliai ir sudaro stebėtojui vaivorykštės vaizdą. Vaivorykštė visada yra priešingoje stebėtojui pusėje, nei Saulė.

## Reiškinio paaiškinimas

Pirmasis išsamų mokslinį šio reiškinio aprašymą, remdamasis šviesos lūžio dėsniai 1637 metais pateikė Renė Dekartas. Nors yra žinoma, kad jau persai XIII-ame amžiuje kėlė idėjas apie vaivorykštę, kaip apie Saulės šviesos atspindį nuo debesų.

Vaivorykštės efektas galimas, kai ore yra vandens lašų, kurie apšviečiami saulės spindulių, sklindančių iš už stebėtojo nugaros, nedideliame aukštyje arba atitinkamu kampu. Gražiausios vaivorykštės susiformuoja, kai dalis dangaus yra debesuota, o stebėtojas yra po giedra dangaus dalimi. Vaivorykštę taip pat galima dažnai pamatyti prie krioklių bei fontanų, ir netgi saulėtą dieną laistant daržą.

Vaivorykštė atsiranda dėl Saulės šviesos dispersijos, kai spinduliai lūžta pereidami per lašus, kurie yra beveik sferos formos. Šviesa pirmiausiai lūžta, jai skverbiantis pro lašo paviršių, tada atspindima antrojo lašo paviršiaus, ir dar kartą lūžta išeidama iš lašo. Tokiu būdu įeinanti šviesa atspindima įvairiais kampais, kurių dydis priklauso nuo lašo lūžio rodiklio.

Tyrimai yra parodę, jog gryniausių spalvų vaivorykštė atsiranda tada, kai lietaus lašų skersmuo būna nuo 0,5 iki 1 milimetro – kuo lašai smulkesni, tuo blyškesnė vaivorykštė.

## Mėnulio vaivorykštė
Labai retais atvejais panašų reiškinį, vadinamą **mėnulio vaivorykšte**, galima stebėti ir naktį, ryškiai šviečiant mėnuliui, tačiau dėl žmogaus regėjimo savybių (sunkiau išskiriamos spalvos, kai šviesa neryški) ji dažniausiai atrodo balta.

## Taip pat skaitykite
* Rūko lankas
* Vainikas

## Šaltiniai
Žemuogė

**Žemuogė** (*Fragaria*) – erškėtinių (*Rosaceae*) šeimos augalų gentis. Šiai genčiai priklauso ir braškės. Lotyniškai *fragum* – žemuogė. 

## Apibūdinimas
Augalai žoliniai su lapų skrotele bei ilgais antžeminiais šliaužiančiais ūgliais (palaipomis). Palaipos ties bambliais įsišaknija ir sudaro naujas skroteles, todėl augalai lengvai dauginasi. Žiedai išauga ant statesnių stiebų. Pamatiniai lapai trilapiai. Žiedynas iš kelių žiedų arba skėtiška kekė. Taurėlapiai 5. Vainiklapiai 5, balti. Vaisiukai riešutėlio pavidalo, kurie išsidėstę ant mėsingo žiedsosčio. Šis labai padidėja žiedui nužydėjus, tampa sultingu ir vadinamas uoga (tiksliau – *netikroji uoga*).

## Žemuogės (''Fragaria'')
Žemuogių gentyje yra apie **19** savaiminių, natūralių rūšių, kitos **4** hibridinės rūšys bei dar daugiau veislių. Lietuvoje savaime auga **3** rūšys bei introdukuota **1** hibridinė rūšis, iš kurios išvesta ir auginama nemažai kultūrinių braškių veislių.
### Žemuogių (''Fragaria'') natūralios rūšys
# Aukštoji žemuogė, sin. miškinė žemuogė (*Fragaria moschata*) (Duchesne) Duchesne 1783, Savaiminė rūšis Lietuvoje.
# Paprastoji žemuogė (*Fragaria vesca*) L. 1753, Savaiminė rūšis Lietuvoje. 
# Šlaitinė žemuogė (*Fragaria viridis*) Weston 1770, Savaiminė rūšis Lietuvoje. 
# *Fragaria bucharica*
# *Fragaria cascadensis* K.E. Hummer, 1981 metais atrasta rūšis.
# Čilinė žemuogė (*Fragaria chiloensis*) (L.) Mill., Iš jos ir virgininės žemuogės yra kilę braškės.
# *Fragaria crinita* Rydb. 
# *Fragaria daltoniana* J.Gay 
# *Fragaria gracilis* Losinsk. 
# *Fragaria iinumae* Makino
# *Fragaria iturupensis* Staudt 
# *Fragaria moupensis* (Franch.) Cardot 
# *Fragaria moupinensis* (Franch.) Cardot 
# *Fragaria nilgerrensis* Schltdl. ex J.Gay 
# *Fragaria nubicola* (Lindl. ex Hook.f.) Lacaita 
# *Fragaria orientalis* Losinsk. 
# *Fragaria pentaphylla* Losinsk.
# *Fragaria yezoensis* H. Hara sin. *Fragaria nipponica* Makino 
# Virgininė žemuogė (*Fragaria virginiana*) Mill. Iš jos ir čilinės žemuogės yra kilę braškės.

### Žemuogių (''Fragaria'') hibridinės rūšys
Žmonių sukūrtos naujos žemuogių genties rūšys. Jos nuo natūralių žemuogių rūšių labiausiai skiriasi didelėmis uogomis.
# Braškė, arba ananasinė žemuogė *Fragaria* x *ananassa* (Duchesne ex Weston) Duchesne ex Rozier); Hibridinė rūšis, iš kurios išvesta daug kultūrinių veislių. Introdukuota Lietuvoje. 
# *Fragaria* × *bringhurstii*; Išplito dalyje Kalifornijos pakrantės.
# *Fragaria* × *Comarum*; Nauja hibridinė rūšis, daugiau auginama dėl žiedų, nei uogų. Dažnai nepriskiriama prie žemuogių genties, ir rašoma *Potentilla* × *rosea* Mabb.; 
# *Fragaria* × *vescana*; Nauja hibridinė, bet pilnai neišvesta rūšis. 

### Braškių (''Fragaria'') veislės
Išvesta daug kultūrinių veislių, kurios beveik visos braškių (*Fragaria* x *ananassa*) pagrindu. Lietuvoje auginama keletas braškių veislių, vienos populiaresnių yra: „Venta“, „Jaunė", „Zenga zengana“, „Festivalnaja“.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* theplantlist.org / Fragaria
Uoliena

**Uoliena** – vienalytės mineralinės sudėties mišinys, sudarantis vieną geologinį kūną, turintis specifinę struktūrą ir tekstūrą.

Uolienos pagal kilmę skirstomos į šiuos tipus:
* **[[magminė uoliena|magminės]]** – Magminės uolienos susiformavo tiesiogiai iš išsilydžiusios magmos. Šios uolienos skirstomos į dvi klases:
** Intruzinės – susiformuoja iš stingstančios magmos, paprastai giliai Žemės plutoje
** Efuzinės (vulkaninės) uolienos – tai išsiveržusių ugnikalnių suformuotos uolienos

* **nuosėdinės uolienos** susidaro nusėdus nuolaužoms ar organinei medžiagai, taip pat išsiskyrus uolienom iš įvairių tirpalų (evaporitai). Jos skirstomos į nuolaužines, chemines ir biogenines.
** nuotrupines kilmės uolienos susidaro dėl dūlėjimo, erozijos ir kitų procesų yrant kietoms uolienoms. Šios uolienos dažniausiai būna birios (pvz., uolų nuolaužos, gargždas, žvyras, smėlis).
** Cheminės kilmės uolienos susidaro karšto ir sauso klimato sąlygomis dėl intensyviai garuojančio vandens arba mineralinių šaltinių išsiliejimo vietose. Vykstant šiems procesam, susidaro valgomoji druska, gipsas, anhidritas.
** organines kilmės uolienos susidaro iš augalinių ir planktoninių organizmo liekanų, iš kriauklių, koralų skeleto liekanų (klintis, kreida, koralų smėlis). Joms kaupiantis, vyksta biocheminės reakcijos. Kai kurių iš šių uolienų išskirtinis bruožas – degiosios savybės (pvz., akmens anglis, nafta).

* **metamorfinės**
: Metamorfinės uolienos susidaro pakeičiant bet kokią kitą uolieną, įskaitant ir metamorfinę, paveikiant temperatūrai ir (arba) slėgiui.

* **dirbtinės**
: šiuolaikiniai polimerai jau ir išvaizda, ir mechaninėmis savybėmis nebenusileidžia tikrai uolienai; naudojami dekorui ir kt. http://www.starstone.lt 

Retkarčiais išskiriamas dar vienas uolienų tipas – **[[meteoritas|meteoritai]]**.
Tai visatoje susidariusios uolienos, kurios nukrito ant Žemės paviršiaus.

Uolienų virsmai buvo aprašyti sukūrus vadinamą „uolienų ciklo“ modelį.

Magminės ir metamorfinės uolienos sudaro iki 90 % Žemės tūrio. Tačiau nuosėdinės uolienos dengia 75 % Žemės paviršiaus.
Riba tarp uolienų tipų yra daugiau sąlyginė.
Mokslas, nagrinėjantis uolienas, jų savybes, kilmę, sudėtį, vadinamas petrologija.

Visų trijų tipų uolienos dėl dūlėjimo, suslėgimo ir aukštos temperatūros ilgainiui virsta vis kitu tipu. Vienų uolienų virtimas kitomis vadinamas uolienų kaitos ciklu. Jis nesiliauja niekad.

## Lietuvos uolienos
Lietuvos žemės paviršiuje dauguma uolienų yra nuosėdinės kilmės, kurias suklostė kvartero ledynmetis.
* Molis, smėlis, žvyras, gargždas – nuosėdinės kilmės.
* Visi lauko rieduliai, į Lietuvą atnešti ledynų, – magminės arba metamorfinės kilmės uolienos.
* Jauniausios uolienos – organinės kilmės durpės, upių žemupiuose susiklostančios nuosėdinės aliuvinės nuogulos.
* Seniausių uolienų aptinkama kristaliniame pamate vakarų Lietuvoje Rytų Europos platformos pakraštyje, slūgsančiame 2 km gylyje. Gilesnių sluoksnių (iš daugiau nei 2 km gylio) uolienų pavyzdžių kernų pavidalu saugoma Vievio geologijos muziejaus saugykloje.

## Šaltiniai
Slyva

**Slyva** (*Prunus*) – erškėtinių (*Rosaceae*) šeimos slyvinių (*Prunoideae*) pošeimio slyvų genties slyvų pogenties augalas.

Kilmės vieta – Sirija.

## Morfologija
Nedideli medžiai, medžiakrūmiai arba krūmai.

Lapai paprasti, kiaušiniški, su liaukutėmis. Žiedai pavieniai arba išsidėstę po 2-5 puokštes. Taurėlapių ir vainiklapių – 5.
Vaisius – vienasėklis kaulavaisis su sultingu apyvaisiu.

## Rūšys
Gentyje yra apie 55 rūšys, išvesta labai daug įvairių veislių:

## Lietuvos slyvos
Lietuvoje auga ir auginamos šios rūšys:
* Amerikinė slyva (*Prunus americana*)
* Vyšninė (kaukazinė) slyva (*Prunus cerasifera*)
* Naminė slyva (*Prunus domestica*) – išvesta gana daug veislių
* Juodoji slyva (*Prunus nigra*)
* Dygioji slyva (*Prunus spinosa*) – auga savaime
* Usūrinė slyva (*Prunus ussuriensis*)

## Etimologija
Žodis *slyvà* (*slỹvas, slyvė*) – skolinys iš aplinkinių kalbų: , , . Toks pavadinimas vartojamas ir kitose slavų kalbose: ukr., , , , , sorb. *slowka, sliwa*, polab. *slaiwó*. Pavadinimas kildinamas iš žodžių mėlynai spalvai –  (‘melsvas’, plg.  ‘pilkšvai melsvas’, *livere* ‘mėlynuoti’, sen. , ,  ‘spalva’).


Image:Plum tree.jpg
Image:Prunus domestica pruim 'Opal' flowers.jpg|Naminės slyvos žiedai
Image:Plum flowers.jpg
Image:Plums hanging.jpg|Slyvos vaisius
Image:Plums in tree.jpg
Image:Plums early morning.jpg
Image:Plums in basket.jpg
Image:Bluebyrd plum.jpg
Image:Prunus Amanogawa zoom-in.jpg|Smailiadantė vyšnia (Prunus serrulata) 'Amanogawa'


## Šaltiniai
Vingiorykštė

**Vingiorykštė** (*Filipendula*) – erškėtinių (*Rosaceae*) augalų gentis. Lotyniškai *filium* – siūlas, *pendere* – kaboti; viena šios genties rūšis (pievinė vingiorykštė) turi plonas šaknis, ant kurių kabo šakniagumbiai. Augalai stambūs, daugiamečiai, su gana storu šakniastiebiu. Lapai plunksniškai suskaldyti. Žiedynas – gausiažiedė šluotelė.

Gentyje 12 rūšių. Yra vaistinių, medingų augalų, tačiau pašarinė vertė menka. Lietuvoje auga dvi rūšys:
* Pievinė vingiorykštė (*Filipendula vulgaris*)
* Pelkinė vingiorykštė (*Filipendula ulmaria*). **Pav.**
Vyšnia

**Vyšnia** (*Cerasus*) – erškėtinių (*Rosaceae*) šeimos slyvinių (*Prunoideae*) pošeimio augalų pogentė. Vieni sistematikai vyšnias atskiria kaip atskirą gentį, kiti jungia į slyvų (*Prunus*) gentį.

Didesnė vyšnių dalis auga Rytų Azijoje.

## Etimologija

Lietuvių kalbos žodis „vyšnia“ yra skolinys iš slavų kalbų (plg. , , slavų prokalbės *višnʲa*). Šie žodžiai yra giminingi senovės vokiečių *wíhsel* ('vyšnia'), ir  bei , reiškiantiems klijus arba amalą.

Lotyniškas pavadinimas *cerasus* kilęs nuo Mažojoje Azijoje esančio Kerasunto (dabar Giresunas) miesto. Manoma, kad būtent iš šio miesto vyšnia buvo atgabenta į Romą. Iš šio pavadinimo kilo , , , , , o iš pastarojo – lietuvių „trešnė“.

## [[Augalų morfologija]]
Medžiai arba krūmai, turintys tamsiai pilką žievę, kuri kartais apatinėje dalyje susproginėja. Dažnai leidžia šonines atžalas.

Lapai paprasti.

Žiedai taisyklingi, dvilyčiai, sutelkti į skėčius, skydiškas kekes arba būna po 1-3 žiedus. Žydi prieš išsiskleidžiant lapams.

Vaisius – apvalus arba pailgas sultingas kaulavaisis be vaškinio apnašo. Kauliukas apvalus arba kiaušiniškas, lygiu paviršiumi.

## Rūšys
Vyšnių pogentei priklauso kryklės, trešnės, vyšnios. Žinoma apie 150 rūšių, išvesta daug veislių:

## Lietuvos vyšnios
Lietuvoje auginamos šios rūšys:
* **Kryklės**:
** Smiltyninė kryklė (*Prunus besseyi*)
** Krūminė kryklė (*Prunus fruticosa*)
** Japoninė kryklė (*Prunus japonica*)
** Kvapioji kryklė (*Prunus mahaleb*)
** Veltininė kryklė (*Prunus tomentosa*)
* **Trešnės**:
** Trešnė (*Prunus avium*)
* **Vyšnios**:
** Paprastoji vyšnia (*Prunus cerasus*)
** Rūgščioji vyšnia (*Prunus cerasus*)


Image:Cherry.jpg|Vyšnių žiedai
Image:Prunus_2.JPG
Image:Cherry.JPG|Vyšnios vaisiai


## Produkcija

## Taip pat skaitykite

* Sakura
* Vytėnų žvaigždė
* Žagarvyšnė
* Žukovskaja

## Šaltiniai
Kriaušė

**Kriaušė** (*Pyrus*) – erškėtinių (*Rosaceae*) šeimos obelinių (*Maloideae*) pošeimio augalų gentis.

## Istorija
Kriaušės, kaip sukultūrinti augalai, žinomi iš labai senų laikų. Jas mini jau Homeras. Kriaušių buvo išvesta daugybė rūšių ir veislių. Teofrastas mini tris veisles, Katonas penkias – šešias, o Plinijus jau pamini mažiausiai 38 kriaušių veisles. XVII a. Prancūzijoje buvo žinoma 300 veislių, o XIX a. jau išvesta apie 1000. Šiuo metu pasaulyje priskaičiuojama iki 5000 kriaušių rūšių ir veislių.

Europos kriaušių augintojai daugiausia renkasi paprastosios kriaušės (*Pyrus communis*) rūšies veisles, o Azijoje dažniausiai auginamos *Pyrus pyrifolia* arba *Pyrus sinensis* rūšių kriaušės.

## [[Augalų morfologija]]
Medžio lapai paprasti, ištisiniai, pražangiai išsidėstę.

Žiedai dvilyčiai, sutelkti skėtiškose kekėse arba skydiškose šluotelėse, būna išsidėsčiusių pavieniui. Vainiklapiai balti, kartais rožiniai, su ilgu nageliu.

Vaisius: netikrasis vaisius obuolys, vadinamas **kriauše**. Atvirkščiai kūgiškas, kartais apvalus ar kitokios formos, įvairaus didumo ir spalvos. Minkštimas su kietomis ląstelėmis (sklereidėmis).

## Rūšys
Gentyje yra apie 30 rūšių. Išvesta nemažai veislių.

## Lietuvos kriaušės
Lietuvoje savaime auga ir yra auginamos šios rūšys:
* Paprastoji kriaušė (*Pyrus communis*)
* Miškinė kriaušė (*Pyrus pyraster*)
* Usūrinė kriaušė (*Pyrus ussuriensis*)

## Sudėtis
Kriaušių vaisiuose yra mažai rūgščių, o cukraus kiekis panašus kaip obuolių, todėl tai saldūs vaisiai. Kriaušėse nemažai kalio ir kitų organizmui reikalingų mineralinių medžiagų.

## Nuorodos
* Senoji kriaušė 


Image:Perenboom_bloei.jpg
Image:PearPhoto.jpg 
Image:Pears.jpg 
Image:Pyrus ussuriensis.jpg 


## Vaisių produkcija
Gudobelė

**Gudobelė** (*Crataegus*) – erškėtinių (*Rosaceae*) šeimos obelinių (*Maloideae*) pošeimio augalų gentis.

Graikiškai *kratos* – jėga, tvirtovė, *agein* – vesti, veikti.

## [[Augalų morfologija]]
Tai neaukšti, dažniausiai užaugantys 3-5 m ar iki 10–15 m aukščio krūmai ir medeliai.

Augalas su kieta mediena ir tvirtais dygliais – gera apsigynimo priemone.

Žiedai sukrauti skydiškuose ar skėtiškuose žiedynuose. Nemalonaus kvapo dėl trimetilamino.

Vaisiai – raudoni, oranžiniai, geltoni obuolėliai, su sausu miltingu arba sultingu minkštimu ir 1-5 kauliukais. Vaisiuose susikaupia nemažai organinių rūgščių, flavonidų ir kt.

## Rūšys
Gentyje yra apie 200 rūšių:

## Lietuvos gudobelės
Lietuvoje auga 4 savaiminės rūšys ir 23 introdukuotos:
* Šlaitinė gudobelė (*Crataegus calycina*)
* Miškinė gudobelė (*Crataegus rhipidophylla*)
* Vienapiestė gudobelė (*Crataegus monogyna*)
* Grauželinė gudobelė (*Crataegus laevigata*)


Crataegus monogyna - Common hawthorn.jpg
(MHNT) Crataegus monogyna - flowers and buds.jpg|Gudobelės žiedai
(MHNT) Crataegus monogyna - Fruits.jpg|Gudobelės vaisiai
Ieva (pogentė)

: *Apie pirmąją moterį, aprašomą Biblijoje, žr. [[Adomas ir Ieva]].*

**Ieva** (*Padus*) – erškėtinių (*Rosaceae*) šeimos slyvinių (*Prunoideae*) pošeimio augalų pogentė.

Graikiškai *pados* – mėgstąs pavėsį – Teofrasto raštuose aprašytas medis.

## [[Morfologija (biologija)|Augalų morfologija]]
Medžiai vidutinio dydžio, plačiai kiaušinišku vainiku, gerai pakeliantys šalčius.

Žiedai sukrauti lapuotose kekėse. Pražysta kartu su besiskleidžiančiais lapais.

Vaisius – kaulavaisis.

## Rūšys
Gentyje 30 rūšių:

## Lietuvos ievos
Lietuvoje auga viena savaiminė rūšis, trys auginamos:
* Makio ieva (*Prunus maackii*)
* Paprastoji ieva (*Prunus padus*)
* Vėlyvoji ieva (*Prunus serotina*)
* Virgininė ieva (*Prunus virginiana*)


Image:Illustration Prunus avium0.jpg|Paprastoji ieva
Image:Amerikaanse vogelkers Prunus serotina closeup.jpg|*Prunus cerotina*
Image:Vogelkers bloesem.jpg
Image:Prunus virginiana.jpg|*Prunus virginiana*
Kapinė lapė

**Kãpinė lapė** (*Vulpes chama*) – šuninių (*Canidae*) šeimos žinduolis, paplitęs Pietų Afrikoje: Namibijoje, Pietų Afrikos Respublikoje, Botsvanoje, Lesote. Gyvena dykumose, pusdykumėse, sausringose savanose.
Vynuoginė sraigė

**Vynuoginė sraigė** (*Helix pomatia*) – pilvakojų (*Gastropoda*) klasės moliuskas. Vynuoginė sraigė dar vadinama Burgundiška sraige, kamuolinė sraige, Romos sraige, mėnulio sraige, valgomąja sraige. Tinkamai vartojama naudojama maistui.

## Išvaizda

Kiautas 4-5 cm dydžio, su 4-5 apvijomis, įvairiais atspalviais ir 3-5 neaiškiomis juostelėmis. Pati sraigė didelė, nuo rudos iki pilkos spalvos, su labai plačia koja, kūno paviršius raukšlėtas.

## Dauginimasis
Sraigė užauga per 12-18 mėnesių. Laisvėje išgyvena iki 7 metų, o nelaisvėje- iki 12 m. Švedijoje užregistruota sraigė, išgyvenusi 35 metus. Deda 30-80 kiaušinėlių. Vynuoginė sraigė yra hermafroditė. Suaugęs individas sveria 22-45 gr, o jauniklis- 0,25-0,40 gr.

## Gyvenama aplinka
Randama krūmuose, parkuose, retuose miškuose, soduose ant medžių.

## Mityba ir elgesys
Minta kai kuriais žemesniaisiais grybais ir kerpėmis bei apie 30 Lietuvoje augančių augalų rūšimis. Tačiau labiausiai mėgsta kiaulpienes bei dilgėles.

## Paplitimas
XVIII a. (šaltinis: „Visuotinis Enciklopedinis Žodynas“, 1288 puslapis) į Lietuvą vynuoginės sraigės buvo atvežtos iš Prancūzijos ir išplatintos didesnių dvarų parkuose ir miškuose, todėl ir dabar dažnai aptinkamos.

## Santykis su žmogumi
Lietuvoje veikia „Nacionalinė vynuoginių sraigių augintojų asociacija“. Aplinkos ministro įsakymu dirbtiniu vynuoginių sraigių veisimu ir auginimu leidžiama užsiimti tik juridiniams asmenims. Respublikoje jas veisia, augina ir perdirba keturios įmonės – „Hesona“, „Gudukas“, „Arčia“ ir „Camargo". Perdirbtos sraigės eksportuojamos į Prancūziją, Belgiją, Kanadą, JAV. Neoficialiais duomenimis, 2003 m. maždaug 30 tonų perdirbtos sraigių produkcijos liko Lietuvoje. 2004 m. leidžiama surinkti 650 tonų gyvų vynuoginių sraigių.

## Išnašos

## Šaltiniai
Terpsichorė

**Terpsichorė**, **Terpsichora** ( 'šokio džiaugsmas') – graikų mitologijoje viena iš devynių mūzų, globojusių menus ir mokslus. Terpsichorė buvo laikoma šokio ir chorinio giedojimo globėja. Dažniausiai vaizduojama sėdinti su lyra ir plektru rankose.

Terpsichorė – Dzeuso ir Mnemosinės dukra. Kartais minima kaip sirenų motina su Acheloju.
Uranija

**Uranija** ( 'dangiškoji') – graikų mitologijoje astronomijos ir astrologijos mūza. Ji buvo Dzeuso ir Mnemosinės duktė. Deivė dažniausiai vaizduojama su gaubliu kairėje rankoje ir gembe dešinėje. 

Jos vardu pavadintos astronominės observatorijos „Urania“ Berlyne, Vienoje, Ciuriche, Antverpene ir „Uraniborg“ Hveno saloje.
Hesiodas

**Hesiodas** arba **Heziodas** () – graikų poetas ir rapsodas, gyvenęs apie 700 m. pr. m. e., vienas pirmųjų graikų ir visos Europos poetų. Kilęs iš Askros Bojotijoje. Hesiodo tėvas buvo paprastas žemdirbys, brolis Persas, papirkęs teisėjus, pasisavino Hesiodo palikimą. Pasak paties poeto, savo talentą gavęs vaikystėje iš mūzų, kurios pasirodžiusios jam ganant avis.

## Kūriniai
Išlikę du hegzametru sukurti Hesiodo epai – „Darbai ir dienos“ ir „Teogonija“. „Darbai ir dienos“ laikoma pirmąja Europos didaktine poema, turėjusia įtakos ir naujųjų laikų kūrybai, tarp jų ir lietuvių literatūros klasikui Kristijonui Donelaičiui, bei jo „Metams“. Poema be siužeto, veikėjų, skirta broliui Persui sugrąžinti į tiesos kelią. Joje aprašomi žemės ūkio darbai, mokoma teisingumo, darbštumo, dievotumo, aukštinamas valstiečio darbas ir buitis. Yra patarlių ir priežodžių. „Teogonija“ – svarbus veikalas vadinamajai Homero religijai pažinti, joje bandoma sutvarkyti senovės graikų dievų panteoną, pateikiama jų hierarchija, genealogija, vaizduojamas Visatos susidarymas, parodoma, kaip iš chaoso pamažu susidarė darnus pasaulis.

## Šaltiniai
Nerėjas

**Nerėjas** () – graikų mitologijoje seniausias Ponto ir Gajos, jūros ir žemės, sūnus. Minimas Hesiodo *[[Teogonija|Teogonijoje]]* 233-36.

Nerėjas su Doride susilaukė 50 gražuolių dukterų vadinamų nereidėmis. Jis kartu su savo šeima gyveno Egėjo jūroje. Nerėjas galėjo keisti formą, taip pat turėjo pranašystės dovaną, kurios pagalba padėjo didvyriams, tokiems kaip Heraklis, kuris pagavo Nerėją nors ir šis keitė daug kartų savo pavidalą.
Granitas

**Granitas** – magminių intrūzinių uolienų grupė. Susidaro kontinentuose veikiant dideliam slėgiui ir temperatūrai.

Granitas susideda iš šių mineralų: ortoklazo ar plagioklazo (feldšpatai), kvarco, raginukės, biotito, muskovito. Kartais granite būna kitų mineralų: magnetito, granatų, cirkono, apatito. Priklausomai nuo feldšpatų ir kvarco santykio granito kietumas pagal Moso skalę skiriasi. Jis gali būti nuo 5,5 iki 7.

Pats žodis kilęs iš lotynų kalbos *granum* – 'grūdas, kruopelė'.

Granitas sudaro tiek mažus geologinius kūnus (iki 100 km² daikas), tiek ir didelius – batolitus.

Dėl tam tikrų geologinių procesų granitas gali iškilti į žemės paviršių.

### Natūrali spinduliuotė
Granito sudėtyje yra mažas kiekis urano dalelių (nuo 10 iki 20 dalelių milijonui). Jis yra laikomas natūraliai radioaktyviu akmeniu skleidžiančiu nežymią gamą spinduliuotę.
Aiglė

**Aiglės** arba **Eglės** vardu graikų mitologijoje yra trys skirtingi personažai:

# Heliadė.
# Nimfa, viena iš keturių hesperidžių, saugojusių auksinių obuolių sodą. Tas, kuris atsikąsdavo obuolio iš hesperidžių sodo, tapdavo nemirtingas.Atlanto arba Dzeuso ir Temidės arba Hesperos (arba Niktės ir Erebo) dukra. Jos seserys: Aretusa, Eritėja, Hesperija.
# Nimfa, viena iš najadžių. Su Helijumi – charičių motina.

## Išnašos
Eritėja

**Eritėja** – graikų mitologijoje viena iš keturių hesperidžių, Atlanto arba Dzeuso ir Temidės arba Hesperos (arba Niktės ir Erebo) dukra. Su Arėju susilaukė sūnaus Euritiono, kuris tapo Geriono karvių sargu. Jos seserys buvo: Aretusa, Eglė (mitologija), Hesperija. Hesperidės saugojo auksinių obuolių sodą. Tas, kuris atsikąsdavo obuolio iš hesperidžių sodo tapdavo nemirtingas.

Taip pat **Eritėja** – sala, Viduržemio jūroje, toli vakaruose. Saloje gyveno Gerionas ir laikė purpurinių karvių bandą, kurią saugojo dvigalvis šuo Ortas ir Euritionas. Ji minima dešimtame Heraklio žygdarbyje, kuriame jam reikėjo parginti Geriono karves.
Thymus

:
* Užkrūčio liauka (*Thymus*) – belatakė liauka, esanti krūtinės ląstoje, už krūtinkaulio;
* Čiobrelis (*Thymus*) – notrelinių šeimos augalų gentis.
Driadė

**Driadės** Graikų mitologijoje – medžių dvasios, nimfos. Iš pradžių driadėmis buvo vadintos ąžuolų nimfos, bet vėliau tai tapo terminu apibūdinančiu visas medžių, miško nimfas. *Drys* graikiškai reiškia ąžuolą, kildinamas iš indoeuropietiškos šaknies **derev(o)-* reiškiančios 'medis' arba 'miškas'. 

Uosių nimfos vadintos melijomis (*Meliai*). Uosio seserys prižiūrėjo kūdikį Dzeusą Kretos oloje. Rėja pagimdė melijas apvaisinta Urano. 

Driadės, kaip ir visos nimfos, buvo antgamtiškai ilgai gyvenančios ir susietos su savo buveine, bet kai kurios išsiskyrusios iš kitų. Tokios buvo hamadriadės, kurios buvusios medžio dalimi. Jeigu hamadriadės medis numirdavo, ji mirdavo kartu. Dėl šios priežasties, driadės ir graikų dievai bausdavo kiekvieną mirtingąjį, kuris žalodavo medį prieš tai nenuraminęs medžio nimfos.   

## Taip pat skaitykite
*Nimfos
*Dafnė
*Penelopė
Viendieniniai

**Viendieniniai** (*Hemerocallidaceae*) – magnolijūnų (*Magnoliophyta*) šeima, kuriai priklauso viena Lietuvoje darželiuose auginama augalų gentis – viendienė su šiomis rūšimis:
*Rusvoji viendienė (*Hemerocallis fulva*)
*Geltonoji viendienė (*Hemerocallis lilioasphodelus*)
Aretusa

**Aretusa** (**Aretuzė**, **Aretūsa**) graikų mitologijoje – nimfa.

* Viena iš keturių hesperidžių. Atlanto arba Dzeuso ir Temidės arba Hesperos (arba Niktės ir Erebo) dukra.

Aretusa kartu su savo seserimis hesperidėmis Aigle, Eritėja ir Hesperija saugojo auksinių obuolių sodą. Tas, kuris atsikąsdavo obuolio iš hesperidžių sodo tapdavo nemirtingas.

* Aretusa nereidė. Viena iš Nerėjo dukterų.

Aretusa pabėgo į Siciliją nuo ją merginusio upės dievo Alfėjo. Artemidė pavertė ją fontanu. Plaukiant požemiu, Alfėjaus vandenys susiliejo su Aretusos vandenimis.

Sirakūzuose Sicilijoje yra fontanas *Aretusa*.
Oksitanų kalba

**Oksitanų kalba** – kalba, priklausanti romanų kalboms. Ja kalbama Prancūzijos pietuose, Ispanijos ir Italijos dalyje. Ji taip pat vadinta *langue d’oc*, nes šia kalba „taip“ yra „oc“, skirtingai nuo šalia esančių romanų kalbų „oil (oi)“ ar „sic (si)“.

## Nuorodos
*
Smidriniai

**Smidriniai** (*Asparagaceae*) – magnolijūnų (*Magnoliophyta*) augalų šeima, kuriai priklauso daugiametės žolės arba krūmokšniai su gerai išaugusiu, mėsingu, požeminiu šakniastiebiu. Stiebas labai šakotas. Vaisius – mažasėklė uoga. Žiedai nedideli, pažastiniai arba viršūniniai.

Lietuvoje auga šių genčių augalai:
*Baltašaknė (*Polygonatum*)
*Medutė (*Maianthemum*)
*Pakalnutė (*Convallaria*)  
*Smidras (*Asparagus*). **Pav.**
*Šiaudenis (*Anthericum*)

Auginami:
* Agava (*Agave*)
* Chlorofitas (*Chlorophytum*)
* Dracena (*Dracaena*)
* Hiacintas (*Hyacinthus*)
* Juka (*Yucca*)
* Galtonija (*Galtonia*)
* Linksmė (*Hyacinthoides*)
* Melsvė (*Hosta*)
* Paukštpienė (*Ornithogalum*)
* Pelžiedė (*Ruscus*)
* Puškinija (*Puschkinia*)
* Scylė (*Scilla*)
* Sniegdryžė (*Chionodoxa*)
* Žydrė (*Muscari*)
Gluosniniai

**Gluosniniai** (*Salicaceae*) – magnolijūnų (*Magnoliophyta*) augalų šeima, kuriai priklauso dvinamiai medžiai, krūmai arba krūmokšniai su paprastais pražanginiais lapais. Žiedai žirginėliuose, su pažiedėmis. Vaisius – vienalizdė dėžutė, kuri suskyla į 2-4 dalis. Sėklos smulkios, su ilgais plaukeliais, dėl to vėjas jas lengvai išplatina.

Šeimoje yra 57 gentys ir apie 700 rūšių. Lietuvoje auga dviejų genčių augalai:
*Gluosnis (*Salix*) – Lietuvoje virš 20 rūšių: blindė, žilvitis, virbis, karklas ir kt.
*Tuopa (*Populus*) – Lietuvoje daug introdukuotų rūšių ir viena savaiminė – drebulė, arba epušė (*Populus tremula*).
Grajos

**Grajos** ar vns. **graja** („sena moteris“ arba „pilkoji“) – trys seserys, viena iš kelių archajiškų trejybių senovės graikų mitologijoje. Grajos: Enio, Pemfredo ir Deino. Jos buvo Forkino ir Keto dukterys ir gorgonių seserys. Jos buvo forkidės, jūros arba chtoniškos dievybės. Žilos nuo gimimo. Visos trys turėjo vieną akį ir vieną dantį. Jais naudodavosi paeiliui, vieną kartą – viena, kitą kartą – kita. Pagal Hesiodą, Deino – „bauginanti siaubo nuojauta“, Pemfredo – „pavojaus signalas“, Enio – „siaubas“, „miestų naikintoja“. Enio minima kaip Arėjo palydovė mūšiuose.

Persėjas surado grajų akį, ir dantį, atėmė iš jų ir tik tada joms atidavė, kai grajos parodė jam kelią pas nimfas.

Grajos gali būti prilyginamos graikų mitologijoje moiroms, Šiaurės Europos mitologijoje Nornoms arba net baltų mitologijoje deivei Laimai ir jos seserimis.

Jas mini Hesiodas „Teogonijoje“ (270–74) ir Apolodoras (II.4.2).
UEFA Europos futbolo čempionatas

**Europos futbolo čempionatas** – stipriausių Europos žemyno futbolo rinktinių turnyras, vykstantis kas ketverius metus (tais pačiais metais, kaip ir vasaros Olimpiada). Šį čempionatą organizuoja UEFA.

Europos čempionatai pradėti rengti 1958–1960 metais (atrankos varžybos truko apie dvejus metus), pirmieji du turnyrai vadinosi **Europos tautų taure**. 1960–1976 metų finaliniuose turnyruose žaidė tik po 4 komandas, 1980–1992 metais – po 8, nuo 1996 metų – 16, o 2016 buvo jau 24 komandos. Turnyrą organizuojančios šalies rinktinė į čempionatą patenka be atrankos. Atrankinėse varžybose paprastai dalyvauja visos šalys, kurių federacijos priklauso UEFA.

2016 m. čempionatą, vykusį Prancūzijoje, laimėjo Portugalijos rinktinė. Finalą, vykusį Stade de France stadione, visame pasaulyje stebėjo 284 milijonai žiūrovų ir jis tapo antru pagal populiarumą Europos čempionatų finalu.

## Čempionatų finalai

* 1960 m. Prancūzijoje:
**  –  2:1 (po pratęsimo)
* 1964 m. Ispanijoje:
**  –  2:1
* 1968 m. Italijoje:
**  –  1:1 (po pratęsimo) ir 2:0
* 1972 m. Belgijoje:
**  –  3:0
* 1976 m. Jugoslavijoje:
**  –  2:2 (po pratęsimo), 5:3 (11 m baudiniais)
* 1980 m. Italijoje:
**  –  2:1
* 1984 m. Prancūzijoje:
**  –  2:0
* 1988 m. Vokietijoje:
**  –  2:0
* 1992 m. Švedijoje:
**  –  2:0
* 1996 m. Anglijoje:
**  –  2:1 (auksinis įvartis)
* 2000 m. Belgijoje ir Olandijoje:
**  –  2:1 (auksinis įvartis)
* 2004 m. Portugalijoje:
**  –  1:0
* 2008 m. Austrijoje-Šveicarijoje:
**  –  1:0
* 2012 m. Lenkijoje-Ukrainoje:
**  –  4:0
* 2016 m. Prancūzijoje:
**  –  1:0
* 2020 m. Europoje:
**  –  1:1 (po pratęsimo), 3:2 (11 m baudiniais)
* 2024 m. Vokietijoje:
**  –  2:1

## Nugalėtojų sąrašas

## Šaltiniai

## Nuorodos
* UEFA Europos futbolo čempionatas uefa.com svetainėje