open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Žodžiai į tylą

**Žodžiai į tylą** – pirmas oficialiai išleistas „Foje“ albumas. Išleido „Melodija“ kaip LP, 1995 m. perleistas kaip (MC) Bomba Records. 

Nemaža dalis albumo dainų – seniau parašytos, perrašytos dainos („Žodžiai į tylą“, „Geltoni krantai“, „Paskutinė žiema“, „Kita diena“). Palyginus su praeitu, neoficialiu pirmuoju albumu „Geltoni krantai“, Žodžiai į tylą pasižymi meditatyviu skambesiu ir sintezatoriaus svarba. Taip pat albumas turi daug vientisesnį ir labiau subrendusį skambesį.

## Dainos (LP)

### Pirma pusė
#Žodžiai į tylą 
#Krantas 
#Kita diena 
#Mes visi 

### Antra pusė
#Aš čia esu 
#Geltoni krantai 
#Paskutinė žiema 
#Tu krenti 
#Tamsoje 

## Žmonės

* Andrius Mamontovas – klavišiniai, ritmo programos, gitara, vokalas 
* Saulius Valikonis – saksofonas 
* Eugenijus Pugačiukas – mušamieji 
* Robertas Griškevičius – klavišiniai

*Kiti*

* Leszek Kaminski – garso režisierius
* Eugenijus Motiejūnas – prodiuseris
* Aleksandras Kostelnickas – fotografas
* G. Grigaitis – dailininkas
Ona Kolobovaitė

**Ona Kolobovaitė** (tikras vardas **Ana Kolobovaitė**; g. 1985 m. vasario 25 d. Zarasuose) – Lietuvos dainininkė (sopranas).

## Biografija
Gimė Zarasuose, gyveno ir mokėsi Visagine. Baigė Visagino „Verdenės“ mokyklą, Česlovo Sasnausko muzikos mokykloje (mokytojos Vilija Ginaitienė ir Vita Pimpienė) – vokalinį dainavimą. Nuo 2004 m. iki 2010 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje studijavo vokalą (klasės vadovė doc. Sigutė Stonytė).

Dalyvauja daugelyje projektų, dainuoja įvairių stilių muziką. 2008 m. vaidino Ievą LNK seriale „Nekviesta meilė“. 2009 m. rugsėjo – gruodžio mėn. dalyvavo LRT muzikiniame projekte „Triumfo arka 2009“ ir nugalėjusi laimėjo 18 000 Lt.

2010 m. kartu su šokėju Andrium Butkum dalyvavo TV3 šokių projekte „Šok su manimi 2“ (užėmė 6–ą vietą), o 2011 m. su tuo pačiu partneriu – LNK muzikiniame šou „Žvaigždžių duetai 5“ (pasiekė finalą, kuriame užėmė 4–ą vietą).

## Vaidmenys
* Monika – G. Kuprevičiaus miuzikle „Ugnies medžioklė su varovais“
* Aktorė-dainininkė dramos spektaklyje „Meistriškumo pamoka“ (rež. Gytis Padegimas)
* Anina – G. Verdi operoje „Traviata“ (LNOBT) 
* Veronika – G. Kuprevičiaus miuzikle „Veronika“ (Klaipėdos muzikinis teatras, pagal A. Vienuolio „Paskenduolę“)
* Pažas – W. A. Mozart operoje „Figaro vedybos“ (LNOBT)

Taip pat dainavo G. Gelgoto muzikinėje misterijoje „Musicality of Life“, koncerte „Pink Floyd – The Wall“ ir kt.

## Diskografija
2010 m. išleistame CD/DVD „Triumfo arka. Auksiniai balsai II“ – O. Kolobovaitės atlikti kūriniai: Rinaldo arija „Lascia Chiʼio Pianga“ iš G. F. Händel operos „Rinaldo“, „All That Jazz“ iš J. Kander ir F. Ebb miuziklo „Čikaga“, Monikos ir Rolando duetas „Kregždutės, kregždutės“ iš G. Kuprevičiaus miuziklo „Ugnies medžioklė su varovais“ (kartu su Egidijum Bavikinu) bei Kalafo arija „Nessun Dorma“ iš G. Puccini operos „Turandot“ (kartu su Joana Gedmintaite ir Asmik Grigorian).

## Apdovanojimai
* „Dainų dainelės“ laureatė (5 kartus)
* 2009 m. – LRT muzikinio projekto „Triumfo arka“ nugalėtoja

## Šaltiniai

## Nuorodos
* O. Kolobovaitės music.lt profilis
Nyderlandų šventės

**[[Nyderlandai|Nyderlandų]] šventės:**

*Sausio 1 d. - Naujieji metai;

*Didysis penktadienis;

*Velykų sekmadienis ir pirmadienis;

*Balandžio 27 Karaliaus diena (Kings Day);

*Gegužės 4 d. - Mirusių karuose atminimo diena;

*Gegužės 5 d. - Išlaisvinimo (per Antrajį pasaulinį karą) diena;

*Šeštinės;

*Sekminės;

*Gruodžio 5 d. - Šv. Mikalojus diena;

*Gruodžio 25 d. - Kalėdos;

*Gruodžio 26 d. - Antroji Kalėdų diena.

*Gruodžio 31 d. - Naujųjų metų išvakarės.
Alciope

***Alciope*** (, ) – astrinių (*Asteraceae*) šeimos augalų gentis. Abi rūšys auga Vakarų Kape Pietų Afrikos Respublikoje.

## Rūšys
* *[[Alciope lanata]]*
* *[[Alciope tabularis]]*

## Nuorodos

*Global Biodiversity Information Facility (GBIF) 
*
Riečių piliakalnis

**Riečių piliakalnis**, *Gaulės Kalnas* – piliakalnis Marijampolės savivaldybės teritorijoje, į pietus nuo Riečių, Gudelių seniūnija. Pasiekiamas keliu , yra pravažiavus Riečius, paėjus 450 m į dešinę vakarų kryptimi per šlapias pievas, už kanalo.

## Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas į Žuvinto pelkių masyvą įsiterpusiame sausumos kyšulyje, aukščiausioje jo vietoje esančioje kalvoje. Niuo piliakalnio apžvelgiama Beržinės pelkė. Aikštelė trikampė, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 25 m ilgio, 20 m pločio pietinėje dalyje. Šlaitai vidutinio statumo, iki 10 m aukščio.

Piliakalnis labai apardytas arimų, trianguliacijos bokšto apkasimo. Iš pietrytinės jo dalies anksčiau buvo kasamas žvyras. Dabar jis dirvonuoja, paviršiuje styro iki 1,2 m skersmens akmenys. Piliakalnio aikštelėje stovi 2001 m. Igno Gaulės pastatytas kryžius Liepakojų kaimui atminti.

Tarp piliakalnio ir aukštumos, kurioje dabar stovi Riečių Švč. Trejybės bažnyčia, buvusi kūlgrinda.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu.

Pastaba:  Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

## Šaltiniai

* Vykintas Vaitkevičius, Gintautas Zabiela. Nežinomi Lietuvos piliakalniai // Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1994 ir 1995 metais. Vilnius, 1996, p. 345.
* Gintautas Zabiela. Naujas Lietuvos piliakalnių sąrašo papildymas (1995–2000 m.) // Kultūros paminklai. Vilnius, 2001. T. 8, p. 32-33 (Nr. 25).

## Nuorodos
* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Riečiai
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Aldama

***Aldama*** – astrinių (*Asteraceae*) šeimos augalų gentis.

## Rūšys
* *[[Aldama dentata]]*
* *[[Aldama mesoamericana]]*
* *[[Aldama uniserialis]]*

## Nuorodos
*Global Biodiversity Information Facility (GBIF) 
*
Bronchitas

**Bronchitas** () – bronchų uždegimas, kurį sukelia virusai, bakterijos, rūkymas, kvėpavimo takų gleivinę dirginančios medžiagos, kaip antai: dulkės, dūmai, nuodingos dujos. 

Bronchitas prasideda, kai sumažėja organizmo, ypač kvėpavimo takų, atsparumas. Jį silpnina peršalimas, dulkėta aplinka, kitos kvėpavimo takų ligos, nutukimas, alergija, alkoholis, rūkymas, širdies nepakankamumas. 

Bronchitas būna ūminis ir lėtinis. Esant ūminiam bronchų uždegimui, paburksta bronchų gleivinė, pogleivis, išsiplečia kraujagyslės, padidėja jų pralaidumas, gleivinės paviršiuje atsiranda skysčio (jame daug leukocitų, bakterijų). Sergančiajam gali pakilti kūno temperatūra (iki 37–38&nbsp;°C), jis kosti (iš pradžių sausai, vėliau atkosti pūlingų skreplių). 
Ligos trukmė – nuo kelių dienų iki kelių savaičių. 

Lėtinis bronchitas (kai ligonis serga daugiau nei 2 m. ir kasmet kosti bei skrepliuoja ne trumpiau nei 3 mėn.) paprastai yra rūkymo padarinys. Pradžioje ligonis kosti ir skrepliuoja tik rytais ir šaltuoju metų laiku, vėliau – nuolat. 

Bronchitas gali komplikuotis į plaučių uždegimą, bronchektazinę ligą, pneumosklerozę, plaučių emfizemą, lėtinę obstrukcinę plaučių ligą. Gydomas antibakteriniais, atsikosėjimą lengvinančiais, bronchus plečiančiais vaistais, vitaminais, taikoma fizioterapija.

## Bronchito formos

* Ūminis bronchitas (Bronchitis acuta)
* Lėtinis bronchitas (Bronchitis chronica)

## Šaltiniai
Piliakalnių piliakalnis (Marijampolė)

**Piliakalnių piliakalnis** – piliakalnis Marijampolės savivaldybės teritorijos šiaurės vakarinėje dalyje, Piliakalnių kaime, į šiaurę nuo Šunskų (Šunskų seniūnija), Rytupio kairiajame krante.

Pasiekiamas keliu Marijampolė – Šunskai, už Šunskų pavažiavus link Kazliškių, Sarakuose pasukus į kairę vakarų kryptimi, už 920 m ties kelio posūkiu į kairę pasukus į dešinę šiaurėn, už 190 m yra už sodybos.

## Piliakalnis

Įrengtas nedidelėje kalvoje, esančioje aukštumos kyšulyje, įsiterpiančiame į Rytupio slėnį. Bendras jo ilgis rytų – vakarų kryptimi 120 m, didžiausias plotis – 90 m. Šlaitai nuo slėnio pusės statūs, iki 4 m aukščio. Aikštelė trikampė, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 25 m ilgio ir 27 m pločio šiaurės vakarų krašte, kuriame supiltas 30 m ilgio, 1,5–2 m aukščio ir iki 12 m pločio pylimas, o už jo iškastas 8 m pločio ir 0,5 m gylio griovys. Aikštelės šiauriniame krašte supiltas 0,4 m aukščio ir 3,5 m pločio pylimas. Pylimas apardytas bulviarūsių, jo dalis apie 1964 m. nukasta upelio užtvankai, o šiauriniame šlaite - karjero vieta. Piliakalnis apaugęs liepomis.

Į pietus nuo piliakalnio, 0,3 ha plote yra papėdės gyvenvietė. Šiaurinėje piliakalnio papėdėje per pelkę ėjo 2 kūlgrindos: viena 20x3 m dydžio, kita, 150 m į pietus nuo pirmosios – 40x0,6 m dydžio.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu. 1972 m. paskelbtas respublikinės reikšmės archeologijos paminklu AR341, 1997 m. įrašytas į Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąrašą (A239), 1998 m. gegužės 19 d. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimu Nr. 612 paskelbtas kultūros paminklu A239P, 2005m. balandžio 29 d. pripažintas valstybės saugomu paminklu.  

Paminklo teritorijos plotas 0,30 ha. 

## Tyrimai
Piliakalnis žinomas nuo seno, tarpukariu buvo ūkininko Juozo Akelaičio žemėje. Kaip kultūros paveldo objektą jį 1935 m. išaiškino Valstybės archeologijos komisija.
   
1954 m. piliakalnį žvalgė Lietuvos mokslo akademijos Istorijos institutas. Aikštelėje aptiktas kultūrinis sluoksnis su degėsiais, anglimis, apdegusio molio tinko trupiniais.. 


Vaizdas:Piliakalniai piliakalnis 2007 1.JPG|Piliakalnis iš pietų pusės
Vaizdas:Piliakalniai piliakalnis 2007 2.JPG|Piliakalnis iš šiaurės pusės
Vaizdas:Piliakalniai piliakalnis 2007 3.JPG|Piliakalnis iš vakarų pusės


Pastaba:  Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

## Šaltiniai

* Kaminski A. Materialy do bibliografii archeologicznej Jacwiezy od I do XIII w. – Materialy Starozytne, t. 1. Warszawa, 1956, str. 241.
* Petras Tarasenka. Užnemunės krašto piliakalniai. Vilnius. 1997, p. 106-107.

## Nuorodos
* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Piliakalniai
* Kultūrosvertybių registras
* Valstybės archeologijos komisijos medžiaga 
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Tarašiškių piliakalnis

**Tarašiškių piliakalnis** – buvęs piliakalnis ir gyvenvietė Marijampolės savivaldybės teritorijoje, Tarašiškių kaime, Liudvinavo seniūnija. 

## Piliakalnis

Piliakalnis buvo įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė apvali, apie 20 m skersmens, iškiliu viduriu. Šlaitai vidutinio statumo, 6-7 m aukščio. Piliakalnio pašlaitėje rasta smulkių lipdytų puodų šukių.

Piliakalnis buvo apardytas arimų, XX a. septintame dešimtmetyje pateko į raketinės bazės teritoriją (likviduota 1987 m.) ir buvo nukastas žvyrui. Dabar tai lygi dirbama žemė.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu. 

## Tyrimai
1954 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. 

Pastaba:  Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Tarašiškiai
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Kampinių piliakalnis

**Kampinių piliakalnis su gyvenviete**, *Apšutkalnis* – piliakalnis (Nr. naujai išaiškinamųjų sąraše 2707; unikalus objekto MC kodas ; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. A6K) ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas ) Kalvarijos savivaldybės teritorijoje, Kampinių kaime, Kalvarijos seniūnija. Pasiekiamas *Via Baltica* trasa   Kampiniuose lauko keliuku pasukus į dešinę vakarų kryptimi, už 400 m.

## Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga vakarų – rytų kryptimi, 50x20 m dydžio, į pietus lenktu viduriu. Šlaitai vidutinio statumo, 7 m aukščio.

Piliakalnis apardytas arimų, šiaurinė aikštelės dalis nustumdyta melioracijos metu. Dirvonuoja.

## Tyrimai
Rytinėje, šiaurinėje ir šiaurės vakarų papėdėse 1,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė, tyrinėta 1994 m. 25-40 cm storio I tūkstantmečio vidurio kultūriniame sluoksnyje rasta lygios ir gludintos keramikos. 1994 m. Povilas Tebelškis piliakalnyje ištyrė 6 m², rado stulpavietę.

Piliakalnis datuojamas I tūkst. viduriu. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 36000 m².

Pastaba:  Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

## Šaltiniai

* Gintautas Zabiela. Lietuvos medinės pilys. Vilnius. 1995, p. 232-233 (Nr. 29)

## Nuorodos
* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. 
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Menkupių piliakalnis

**Menkupių piliakalnis su gyvenviete** – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 22978) Kalvarijos savivaldybės teritorijoje, į vakarus nuo Menkupių, Kalvarijos seniūnija. Pasiekiamas plentu  už Jurgežerio pasukus į dešinę šiaurėn link Menkupių, Menkupių pietinėje dalyje, už Menkupių upelio pasukus į kairę vakarų kryptimi, už 700 m, keliukų išsišakojime paėjus kairiau į pietryčius 250 m per pievas, pakilus į kalną yra 100 m į kairę pietuose.

## Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas bevardžio upelio suformuotame aukštumos kyšulyje. Aikštelė ovali, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 40x49 m dydžio, per 1,5 m iškilusiu viduriu. Aikštelę aplink juosė pylimas, kuris geriausiai išliko šiaurės rytų ir šiaurės vakarų dalyse. Šiaurės vakarų aikštelės pakraštyje – 2 m aukščio, 11 m pločio pylimas, rytinėje pusėje – 0,5 m aukščio, 6 m pločio. Rytiniame piliakalnio šlaite, 3 m žemiau pylimo yra 13x15 m dydžio terasa. Kita 10 m pločio terasa yra į šiaurę nuo pylimo. Šlaitai statūs, 11-12 m aukščio.

Piliakalnis apardytas arimų, pylimas iškasinėtas apkasais. Dirvonuoja, šlaitai apaugę lapuočiais ir eglaitėmis.

Šiaurinėje ir šiaurės vakarų papėdėse 0,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta grublėtos keramikos.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 24 300 m². Išmatavimai: apie 180 x 180 m dydžio. Fizinio apsaugos zonos pozonio plotas: 22 400 m².

## Tyrimai
1954 m. ir 1965 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.

Pastaba:  Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

## Šaltiniai

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.121.
* A. Kaminski. Materialy do bibliografii archeologicznej Jacwiezy od I do XIII w. // Materialy Starozytne. Warszawa,1956. T.I. P.232.
* Petras Tarasenka. Užnemunės krašto piliakalniai. V.,1997. P.100-101.
* Valstybės archeologijos komisijos medžiaga. KPCA. F.1. Ap.1. B.77. P.141-149.

## Nuorodos
* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Menkupiai
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Naujienėlės piliakalnis

**Naujienėlės piliakalnis**, *Aukštakalnis, Kovakalnis* – piliakalnis Kalvarijos savivaldybės teritorijoje, Naujienėlės kaime, Kalvarijos seniūnija. Pasiekiamas keliu Kalvarija – Bartininkai per Patilčius Margiuose pasukus į dešinę rytų link Naujienėlės, yra kairėje šiaurės kryptimi nuo kelio, 150 m neprivažiavus kanalizuoto Vyžupio.

## Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje esančioje kalvoje. Šlaitai statūs, 12-20 m aukščio, viršutinėje 4-5 m aukščio dalyje buvę pastatinti. Aikštelė ovali, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 28x25 m dydžio, 2 m iškiliu viduriu. Jos šiaurinėje pusėje supiltas 18 m ilgio, 0,8 m aukščio, 9,5 m pločio pylimas, kurio išorinis 1,5 m aukščio šlaitas leidžiasi į 16 m pločio, 1 m gylio griovį.

Į šiaurę nuo piliakalnio yra trapecinis papilys, pailgas šiaurės – pietų kryptimi, ilgesniu vakariniu šonu. Jo aikštelės dydis - 40(30)x34 m.

Piliakalnis labai apardytas arimų, Antrojo pasaulinio karo vokiečių apkasų, statant trianguliacinį bokštą. Aikštelė dirvonuoja, šlaitai apsodinti eglutėmis.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 15000 m².
Fizinio apsaugos zonos pozonio plotas 16400 m².

## Tyrimai
1972 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.

Pastaba:  Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

## Šaltiniai

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.121
* Osipowicz A. Pobieżny rzut oka na niektóre zamczyska i t. zw. góry sypane od okolicy Suwalk // Tygodnik ilustrowany. R. XV. 1867. Nr. 385, p. 64.

## Nuorodos
* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Naujienėlė
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Norvegijos žalieji galvijai

**Norvegijos žalieji galvijai** () tai pieninių – mėsinių galvijų veislė. Veislė išvesta kryžminant Norvegijos žalmargiu, Trondheimo
žalųjų ir Rytų Norvegijos beragių žalųjų veislių galvijus. Vėliau veislės pagerinimui buvo įtraukti pietų ir vakarų Norvegijos vietiniai galvijai, Švedijos žalieji, Airšyrai (Suomija), Holšteinai - Fryzai (JAV). Veislė įrašyta į bandos knyga 1935 m. Norvegijoje vadinami *Norsk rodt fe*. 1975 m. buvo labiausiai paplitusi galvijų veislė Norvegijoje buvo apie 98 % visų galvijų.

Galvijai auginami kaip pieniniai ir mėsiniai, jų oda geros kokybės. Norvegijos žalieji su ragais arba beragiai, stiprių kanopų, būna įvairių spalvų, tačiau daugiausiai žali arba žalmargiai. Karvės labai vaisingos, lengvai veršiuojasi, atsparios mastitui. Karvių aukštis 130 cm, bulių – 142 cm. Karvių svoris būna apie 575 kg, bulių – apie 1000 kg. Per metus karvės duoda apie 6200 l riebaus ir baltymingo pieno.
Perpinjanas

**Perpinjanas** – miestas ir komuna pietų Prancūzijoje, prie Teto upės. Departamento centras, istorinio Rusijono regiono sostinė. Išvystyta vyndarystė, žemės ūkio pramonė. yra liaudies meno muziejus.

## Istorija

Įkurtas XI–XII a.

## Sportas
* Perpignan Canet FC (futbolas)
* USA Perpignan (regbis)

## Klimatas

## Šaltiniai
Žaliosios piliakalnis

**Žaliosios piliakalnis** – piliakalnis Kalvarijos savivaldybės teritorijoje, Liubavo seniūnija, prie sienos su Lenkija. Pasiekiamas iš plento A5 Kalvarija – Lenkijos siena prieš sieną pasukus į dešinę vakarų kryptimi pasienio tvoros vidine puse vedančiu keliu ir pavažiavus apie 3 km.

## Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas didelės atskiros kalvos aukščiausioje pietrytinėje dalyje. Aikštelė keturkampė, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 90x18 m dydžio. Vakariniame ir rytiniame šlaituose yra 2 natūralios terasos. Šlaitai vidutinio statumo ar nuolaidūs, 3–6 m aukščio.

Piliakalnis labai nuartas bei sužalotas apkasų, aikštelės šiaurės vakarų dalyje stovi apleistas metalinis pasieniečių bokštas. Piliakalnis dirvonuoja, apaugęs lapuočių medžių grupelėmis. 

## Tyrimai
1965 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. 1998 m. Algimantas Merkevičius piliakalnyje ištyrė 30 m² dydžio plotą, kultūrinio sluoksnio nerado.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pirmąja puse. 

Pastaba:  Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

## Šaltiniai

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.121
* Petras Tarasenka. Lietuvos piliakalniai. Vilnius. 1956.

## Nuorodos
* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Žalioji
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Piemontesai

**Piemontesai** () – galvijų veislė. Aukštis (ties ketera) ~150 cm, svoris ~950 kg (bulių), ~600 kg (karvių). Mėlynai – pilkos spalvos, labiau linkę į baltą spalvą. Veislė pasižymi genine savybe užauginti labai ryškius ir stambius raumenis. Dažniausiai tarp veisėjų vadinama dvigubo raumens savybe. Dėl šios savybės ir visos genetinio kodo sandaros ši veislė labai traukia veislininkystės ir selekcijos specialistus.
Prancūzijos žalieji galvijai

**Prancūzijos žalieji galvijai** – pieninių galvijų veislė. Ši veislė kilusi iš Šveicarijos žalųjų karvių. Veislei gerinti 1960 m. buvo panaudoti ir originalūs Ausrtijos, Vokietijos, Amerikos žalųjų veislės galvijai, taip pat žalieji kalnų galvijai iš
Italijos. Prancūzijos žalųjų veislės galvijai priklauso pieno tipo gyvulių grupei. Todėl jie daugeliu
atvejų yra laikomi dėl pieno, nes ilgai ganosi ganyklose. Tvartinis periodas siekia nuo 2 iki 6 mėnesių. Lyginant su Prancūzijos Holšterinų-Fryzų karvių veislėmis Prancūzijos žalųjų karvių
pieno išeiga yra mažesnė, pieno baltymų procentas yra aukštesnis, pieno riebumas vienodas. Yra būtinas veislės išsaugojimas vykdant bandos reprodukcijos darbus. Kadangi veislę sudaro importuotos veislės, tai Prancūzijos žalųjų pažeidžiamumo statusas nenustatytas.

Prancūzijos žalųjų veislės karvių charakteringas bruožas yra tas, kad jie apie snukį turi šviesų apvadą, riestus ragus. Karvių odos šerių spalva yra ruda. Suaugusios karvės sveria
650 kg, o jų aukštis ties gogu siekia 138 cm. Suaugusių bulių svoris yra žymiai didesnis, t. y.
1000 kg, ir aukštis ties gogu - 145 cm.
Simentaliai

**Simentaliai** – galvijų veislė. Veislė išvesta Šveicarijoje. Labiausiai pasaulyje paplitęs pieninių – mėsinių simentalių tipas. Greta šio tipo paskutiniais dešimtmečiais Vokietijoje ir kai kuriose kitose šalyse susiformavo mėsinių simentalių tipas. Tai stambūs, greitai augantys, nereiklus gyvuliai. Jie ypač populiarūs Vokietijos rytinėse žemėse. Lietuvoje jie veisiami grynuoju veisimu ir naudojami kryžminimui su pieniniais galvijais, veisiami tik mėsinio tipo simentaliai. 

Simentalių spalva žalmarga, geltmarga, arba žala. Galva dažnai balta. Liemuo ilgas, raumenys išvystyti gerai. Karvės pieningos, todėl veršeliai gerai auga. Skerdienos išeiga 57 – 60 %. Mėsa geros kokybės. Simentaliai kaip ir Šarole priskiriami prie intensyvios gamybos veislių. Svoris nujunkant (7–8 mėn.) 280-340 kg, suaugusių svoris 700–1300 kg.
Lietuvių traktas

**Lietuvių traktas** arba **Jogailos kelias** – istorinis kelias, jungiantis dvi ATR sostines – Vilnių ir Krokuvą. Jo atsiradimas siejamas su Lietuvos didžiojo kunigaikščio Jogailos vestuvine kelione per Liubliną į Krokuvą, kur jis, priėmęs Lenkijos didikų pasiūlymą, 1386 m. vedė Lenkijos karalienę Jadvygą. Netrukus Jogaila *Lietuvių traktu* keliavo atgal – krikštyti lietuvių, vėliau ne kartą lankė Vilnių ir kitus Lietuvos miestus. Po jungtuvių ryšiai tarp abiejų valstybių sustiprėjo ir šiuo keliu raiti ir važiuoti važiavo dvariškiai, pirkliai ir kariškiai. Riedėjo pašto karietos, buvo gabenamos įvairios prekės, todėl istorikai neretai šią trasą pavadina ir *prekybos keliu*. Išjojęs traktu iš Vilniaus, Lietuvos didysis kunigaikštis Vytautas Merkinėje neretai pasukdavo į vakarus ir jodavo medžioti į Vygrius. Šis kelias buvo vadinamas Vygrių traktu. Po Pirmojo Lenkijos-Lietuvos valstybės padalijimo abi buvusios senosios sostinės atsidūrė skirtingose valstybėse ir ryšiai tarp jų beveik nutrūko. Vėliau dar kelis kartus keitėsi valstybių sienos, prekes ir žmones imta vežti geležinkeliais – galiausiai šis istorinis traktas buvo užmirštas.

Griuvus ''geležinei uždangai'', atsirado susidomėjimas istoriniais keliais, kažkada jungusiais Rytų ir Vakarų Europą. Vokietijos mieste Erfurte gimė projektai *Via Regia*, siekiantys atgaivinti užmirštus kelius Europoje. Vienas iš projektų pavadintas *Jogailaičių keliu*, atkartoja buvusi *Lietuvių traktą*. Jo rekonstravimo entuziastai ištyrė net konkrečias gatves Liubline, kuriomis iš Krokuvos į Vilnių jojo Lietuvos krikštytojai. Liubline susikūrė turistinė organizacija *Szlak jagiellonski*, kuri nustatė du turistinio *Jogailos kelio* variantus: 

* Vilnius-Eišiškės-Rodūnė-Mastai-Valkaviskas-Brestas-Liublinas-Sandomiras-Krokuva
ir
* Vilnius-Merkinė-Gardinas-Narevas-Bielskas-Liublinas-Vislica-Krokuva.

2009 m. vasarą keliautojų grupelė pirmą kartą važiavo naujaja turistine trasa. Organizatoriai tikisi šį maršrutą įtraukti į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.

## Šaltiniai
Papiliakalnių piliakalnis

**Papiliakalnių piliakalnis**, *Makauskai, Pavyžupis, Piliakalnis* – piliakalnis Kalvarijos savivaldybės teritorijoje, į šiaurę nuo Papiliakalnių, Liubavo seniūnija. Pasiekiamas keliu Kalvarija – Liubavas už Juodelių (Gabrieliškių), už sodybos dešinėje, pamiškėje pasukus į dešinę šiaurės vakarų kryptimi ir pavažiavus 600 m, yra miške, į kairę (pietus) nuo kelio.

## Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas apylinkėse dominuojančios (altitudė 178 m) atskiros kalvos rytiniame gale. Aikštelė ovali, pailga rytų – vakarų kryptimi, 50x24 m dydžio, buvusi apjuosta dviem žiediniais pylimais, kurių pirmasis sunaikintas ariant, o iš antro šlaituose, 2-2,5 m žemiau liko 3 m pločio terasa, vakarinėje pusėje - 4,5 m pločio, 0,2 m gylio griovys ir už jo supiltas 0,5 m aukščio, 12 m pločio pylimas. Šlaitai statūs, 22 m aukščio.

Piliakalnis labai apardytas arimų, šiauriniame aikštelės krašte 1944 m. iškastas apkasas. Aikštelės rytinėje pusėje stovi 1994 m. pastatytas paminklas 1944 m. spalio mėnesį žuvusiems 131 pėstininkų divizijos 432 pulko vokiečių kariams atminti. Piliakalnis apaugęs pušimis.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 38800 m². Išmatavimai: 280 m ilgio šiaurės – pietų kryptimi ir iki 200 m pločio.

## Tyrimai
1965 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Kultūrinio sluoksnio nepastebėta. 

Pastaba:  Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

## Šaltiniai

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.121.
* Petras Tarasenka. Lietuvos archeologijos medžiaga. Kaunas, 1928, p.213 (Piliakalnis)
* A. Kaminski. Materialy do bibliografii archeologicznej Jacwiezy od I do XIII w. // Materialy Starozytne. - Warszawa, 1956. T.I. P.231.
* Valstybės archeologijos komisijos medžiaga. KPCA. F.1. Ap.1. B.77. P.160.

## Nuorodos
* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Papiliakalniai
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Navininkų piliakalnis

**Navininkų piliakalnis** – buvęs piliakalnis Kalvarijos savivaldybės teritorijoje, į pietus nuo Sangrūdos, Sangrūdos seniūnija. 

## Piliakalnis

Piliakalnis buvo įrengtas atskiroje kalvoje, Šaltinio dešiniajame krante. Piliakalnio aikštelė buvo pailga šiaurės – pietų kryptimi, pietinėje pusėje buvo pylimas. Daugiau duomenų apie ją nėra, nes didžioji piliakalnio dalis XX a. pradžioje nukasta ir nuvežta į geležinkelio Alytus–Suvalkai sampilą. Išliko tik 8 m aukščio viršuje šiaurės vakarinio šlaito apatinė dalis su dirbtinai suformuota 10x15 m dydžio aikštele viršuje. Piliakalnio liekanos dirvonuoja, rytiniame ir šiaurės vakariniame šlaituose auga medžių guotai.

## Tyrimai
1965 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu. 

Pastaba:  Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Navininkai
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Radžiūnų piliakalnis

**Radžiūnų piliakalnis su gyvenviete** – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 22602) Alytaus miesto teritorijoje. Pasiekiamas iš link Simno vedančios Santaikos gatvės ties garažais dešinėje pasukus bevarde gatvele į kairę pietų kryptimi, pavažiavus 900 m iki pažintinio dendrologinio tako, šiuo taku mišku paėjus 500 m – yra tako pabaigoje.

## Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas Nemuno kairiajame krante, prie Kirmijos upelio žiočių esančioje kalvoje. Aikštelė trikampė, smaigaliu į pietus, 40x40 m dydžio, aukštesne šiaurine dalimi, su kultūriniu sluoksniu. Šiauriniame jos krašte supiltas 40 m ilgio, 4 m aukščio, 17 m pločio pylimas, kurio 7 m išorinis šlaitas leidžiasi į 12 m pločio, 2,2 m gylio griovį. Pylimas juosia ir aikštelės pietvakarinį šoną, kur jis yra iki 1,5 m aukščio. Šlaitai statūs, 30–35 m aukščio. Piliakalnis apaugęs lapuočių mišku. Jis pradėtas tvarkyti: iškirsta dalis smulkių želdinių, įrengti laiptai.

## Gyvenvietė
Šiaurės vakarų papėdėje 1 ha plote yra II a. – V a. papėdės gyvenvietė, tyrinėta 2002 m. Iki 53 cm storio jos kultūriniame sluoksnyje rasta grublėtos keramikos, gyvulių kaulų, geležinis įtveriamasis tribriaunis strėlės antgalis.

## Tyrimai
1954 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio viduriu – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 161 000 m².

Pastaba:  Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

## Šaltiniai

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.100
* Juozapas Radziukynas. Suvalkų redybos pilekalniai su žemlapiu. Varšuva. 1909, p. 23.
* Petras Tarasenka. Užnemunės krašto piliakalniai. Vilnius. 1997, p. 34–35.

## Nuorodos
* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Radžiūnai
* Panoramio.com 
* Travel.lt
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Bazorų piliakalnis

**Bazorų piliakalnis** – piliakalnis Alytaus rajono savivaldybės teritorijoje, į vakarus nuo Bazorų Pivašiūnų seniūnija. Pasiekiamas važiuojant keliu Lelionys – Tabalenka, Bazorų pradžioje pasukus į kairę šiaurės kryptimi nežymiu lauko keliuku, pavažiavus 1,6 km iki karjero, nuo jo per laukus į šiaurės rytus eiti 300 m. 

## Piliakalnis

Piliakalnis yra atskiroje kalvoje, Punelės kairiajame krante. Aikštelė ovali, pailga pietryčių – šiaurės vakarų kryptimi, 56 m ilgio ir 15 m pločio, 3 m aukštesne pietrytine dalimi. Šlaitai vidutinio statumo, 6 m aukščio pietryčiuose ir 11 m šiaurės rytuose į Punelę. Aikštelė sunkiai išsiskiria, nes piliakalnis buvo ilgai ariamas, iš jo pietinio šlaito kastas žvyras. Aikštelė dirvonuoja, rytinis šlaitas apaugęs medžiais.

Į pietvakarius buvo 0,2 ha ploto papėdės gyvenvietė, į rytus – Bazorų kapinynas.

## Tyrimai
1972 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Kultūrinio sluoksnio nepastebėta. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu. 

Pastaba:  Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Bazorai
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Pogarenda

**Pogarenda** () – buvęs kaimas Varėnos rajone, Marcinkonių seniūnijos pietuose, šalia Lietuvos ir Baltarusijos valstybinės sienos, 15 km į pietus nuo Marcinkonių. Tai viena labiausiai į pietus nutolusių Lietuvos vietų. Kaimą iš visų pusių supa Gudų giria, pietiniu pakraščiu prateka Katra. Toliau į šiaurės rytus prasideda Čepkelių raistas, o kaimas įeina į rezervato teritoriją. Pogarenda pasiekiama miško keliuku iš Musteikos, kuri nutolusi 7,5 km į šiaurės vakarus.

2 km nuo Pogarendos, Kodzių Brade yra taip vadinamas „Karaliaus šulinys“. Pasak legendos (kuri sueiliuota Pogarendos girininko Antano Dzevočkos) iš šio šulinio gėręs karalius Vladislovas IV Vaza. XX a. pab. šulinys atkurtas naujoje vietoje.

## Etimologija
Vietovardis neaiškios kilmės. Pagal žodžio kamieną būtų nesunku atstatyti kilmę iš  („sudegti“), *пагарэлец* („sudegėlis, kieno namai sudegė“), juoba, kad kitapus Katros yra miškas, žymimas  („degęs šilas“). Tačiau didelį įtarimą kelia slavų kalboms nebūdinga galūnė *-enda*. Galima įtarti, kad tai iškraipytas senesnis lietuviškas vietovardis, padarytas iš žodžio *grañdas* („pakiluma tarp pelkių“), pvz. iš junginio *pas grandą*.

## Istorija
Pasak vietos gyventojų pasakojimų, Pogarendą įkūrę 3 broliai, po nesėkmingo 1863 m. sukilimo pabėgę iš Pelaunios kaimo.

XIX a. Pogarenda buvo apyrubė Gardino apskrities Beržtų valsčiuje. Pogarendoje dažnai mėgdavo lankytis gamtininkas Tadas Ivanauskas. 1936 m. jis kartu su Stanislovu Uškevičiumi čia įveisė obelyną.

Tarpukariu šalia Pogarendos buvo nutiestas siaurasis geležinkelis („Prancūzkelis“) miško medienai išvežti, jungęs Marcinkonis su dabartine Baltarusijos teritorija.

Kaime veikė Katros girininkija. Apylinkėse plytėjo karinis poligonas, besidriekęs link Gardino. Nuošalias vietoves aplink Pogarendos kaimą pamėgę vilkai. Kaimui sunykus, vilkų gaujų pėdsakus žiemą galima aptikti pačioje kaimavietėje. Sausumos sąsmauka, ant kurios stovėjo Pogarenda, vilkai gali judėti tarp Čepkelių raisto ir Musteikos miškų.

1986 m. Pogarendos gyventojai iškeldinti dėl plečiamo karinio poligono (dalis persikėlė į Lietuvą, dalis – į Baltarusiją). 1992 m. Pogarenda įtraukta į Čepkelių rezervatą.

2017 m. Pogarendos kaimas oficialiai panaikintas, jo žemes prijungiant prie Musteikos.

## Gyventojai
Pagal lenkų valdžios 1921 m. atliktą surašymą kaime gyveno 41 žmonės, iš kurių 39 buvo užrašyti lenkais, 1 baltarusiu ir 1 lietuviu.

## Šaltiniai
Daržinėlės

**Daržinėlės** – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, Marcinkonių seniūnijos pietvakariuose, 1,5 km į pietvakarius nuo Kabelių, netoli Baltarusijos sienos. Iš šiaurės, vakarų ir pietų kaimą supa miškai. Keliukas į Kabelius.

## Etimologija
Pavadinimas kilęs iš žodžio *[[daržinė|daržinė̃]]* („trobesys šienui, javams laikyti“). Ankstesnis slaviškas pavadinimas *Świnny Las, Свинны-Ляс* reiškia „kiaulių miškas“ (kitur minima „kiaulių pelkė“). Galbūt seniau čia ganytos kiaulės ar buvusi šernynė.

## Gyventojai

Pagal lenkų valdžios 1921 m. atliktą surašymą kaime gyveno 54 žmonės, iš kurių 47 užsirašė lietuviais, 6 baltarusiais ir 1 lenku.

## Šaltiniai
Padmasambhava

**Padmasambhava** (पद्मसम्भव *Padmdasambhava* – „lotose gimęs“) – VIII a. Vadžrajanos budizmo asmenybė, Tibeto budizmo įkūrėjas, vėliau sudievintas ir tapęs budizmo mitologijos dievybe, Tibete garbinama kaip Bodhisatva (ar kaip Tathagata).

Kiti jo pagarbūs vardai yra **Guru Rinpočė**, **Lopon Rinpočė**.

## Biografija
Legendinė biografija teigia, kad jis atėjo į pasaulį kaip aštuonmetis vaikas, gimęs lotose, plaukiojusiame ežere. Tai įvyko senovinėje Indijos valstybėje Udijanoje. Jis turėjo dvi žmonas, kurių viena buvo karaliaus duktė Mandarava.

Pirmasis Tibeto imperatorius Trisong Decenas (742–797) pakvietė Padmasambhavą stiprinti budizmo Tibete, ir atidavė jam į žmonas savo dukterį Ješe Tsogyal. Padmasambhavos misija Tibete buvo labai sėkminga, jis, naudodamas slaptas tantrines technikas sutramdė rūsčias kalnų dievybes ir įgijo žmonių pasitikėjimą.

Jo dėka Tibete suklestėjo Vadžrajanos budizmas, kuris tapo Tibeto budizmo vystymosi pradžia. Jis keliavo po įvairias istorinio Tibeto vietoves, steigdamas vienuolynus: žymūs vienuolynai (gompa), siejami su Padmasambhavos vardu yra Samye (Tibete), Paro Taktsangas ir kiti. Legendos teigia, kad jis keliavo ant savo žmonos, kuri pasivertė skraidančiu tigru, nugaros. Taip pat yra tikima, kad Padmasambhava paslėpė daug slaptųjų raštų, vad. termų, iš kurių vienas yra Tibeto mirusiųjų knyga.

Legendinė jo palaidojimo vieta yra Tibete, Jerpoje.

## Sudievinimas ir ikonografija
Jau gyvenimo laikotarpiu Padmasambhavos asmenybė buvo apipinta legendomis, o po mirties jis buvo galutinai sudievintas. Jo tiesioginiai pasekėjai yra Tibeto budizmo mokykla Njingmapa, kurie laiko šį žmogų antruoju Buda, atėjusiu po Šakjamunio. Tačiau ir vėlesnės Tibeto budizmo mokyklos (Karmapa, Sakjapa, Kagjupa) bei reformuotasis Bonas yra sudievinę Padmasambhavą, jis dažniausiai laikomas bodhisatva. Tarp jų yra daug atstovų, suradusių mistines Padmasambhavos termas.

Yra nusistovėjusi sudėtinga ikonografija, kaip Padmasambhava turi būti vaizduojamas tradiciniuose paveiksluose (tankose). Egzistuoja 8 pagrindinės jo manifestacijos, kurias jis įgijo skirtingais gyvenimo laikotarpiais.

* Guru Orgyen Dorje Chang – vaizduojamas tamsiai mėlynas, laikantis vadžrą, kartu su žmona.
* Guru Shakya Senge – vaizduojamas su vienuolio rūbais, besimokantis tantros paslapčių.
* Guru Pema Gyalpo – vaizduojamas kaip jaunas princas.
* Guru Pema Jungne – dažniausias pavaizdavimas. Sėdi lotose ir vilki vienuolio rūbais. Jo vienas skiriamųjų bruožų yra ilga lazda su trimis sumautomis galvomis, vad. khatvanga.
* Guru Loden Chokse – vaizduojamas kaip princas, mušantis būgnelį.
* Guru Nyima Ozer – vaizduojamas nuogas, tik su strėnraiščiu.
* Guru Dorje Drolo – nuožmioji Vadžrakilajos manifestacija.
* Guru Senge Dradog – vaizduojamas tamsiai mėlynas, laikantis žaibų skeptrą ir skorpioną.
Daugų piliakalnis

**Daugų piliakalnis** – piliakalnis Alytaus rajono savivaldybės teritorijoje, į šiaurę nuo Daugų, Neveiglo ežero vakariniame krante. Pasiekiamas keliu Daugai – Junčionys pavažiavus 1,8 km, yra kairėje, į vakarus, tarp kelio ir Neveiglo ežero, į šiaurę nuo sodybos.

## Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas Neveiglo ežero rytiniame krante esančioje atskiroje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 30x25 m skersmens. Šiauriniame kalvos šlaite, 5 m žemiau aikštelės yra natūrali terasa. Šlaitai statūs, 6–15 m aukščio. Piliakalnį apardė jame kasti bulviarūsiai, pietiniame šlaite įkasti rūsiai. Apaugęs tankiomis eglėmis, vakarinis šlaitas – lapuočiais, pietinis aikštelės dalis dirvonuoja.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pirma puse. Rasta XIII–XV a. žiestos keramikos.

Į pietryčius nuo Daugų esančiame Salų kaime yra senovės gyvenvietė, kurios nedidelė kalvelė archeologinėje literatūroje vadinama Daugų arba Salos piliakalniu, Pilaite.

Į pietus nuo miestelio centro Didžiulio ežero krante esančios kalvos aukštumos kampas vadinamas Daugio pilimi. Šiuo metu kalvoje įrengtos Daugų miestelio kapinės.

## Legendos

Pasakojama, kad piliakalnį supylę žmonės Daugų įkūrėjui kunigaikščiui Daugui.

Kryžiuočiams užpuolus pilį, visi jos gynėjai žuvo, o kunigaikščio duktė Daugė, nenorėdama patekti nelaisvėn, nusiskandino. Jos vardu esą ir pavadinta vietovė.

Pastaba:  Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Daugai
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Katra (Varėna)

**Katra** – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, Kaniavos seniūnijos pietvakariuose, 11 km į pietvakarius nuo Rudnios, ties Lietuvos ir Baltarusijos valstybės siena. Pietiniu pakraščiu teka Katra, aplink plyti miškai, o tuoj į šiaurę – Čepkelių raistas, kuris skiria kaimą nuo likusios Lietuvos dalies. Katra priskirta Čepkelių rezervato teritorijai. Kaimas pasiekiamas keliuku iš Šumo (). Kitas siauras ir nebenaudojamas keliukas iš Katros pasieniu vingiuoja iki Pogarendos (per buv. Ogorodiščią). Taip pat būta keliuko į Motylius (Baltarusija). Apylinkėse gausu senovinių kapinynų ir priešistorinių gyvenviečių liekanų.

Į kaimą kartą per savaitę atvažiuoja autobusas iš Varėnos. Kaime yra 21 sodyba. Kaimo statinių architektūra yra panaši į kitų šio krašto kaimų – namai vieno aukšto su mansarda, stogai dvišlaičiai. Vienintelis akivaizdus skirtumas yra gyvenamųjų pastatų ir langinių spalva. Didžiojoje dalyje Dzūkijos kaimų vyrauja geltonos, rudos spalvos, tuo tarpu Katroje – raudonos, mėlynos ir kitos ryškios spalvos.

## Istorija

Istoriškai kaimas žinomas kaip ***Motylių Katra***. Jis įkurtas po II pasaulinio karo.

Iki XX a. pab. pagrindinis kelias į Katrą ėjo nuo Paramėlio per Baltarusijos teritoriją. 1999 m. nutiestas naujas kelias Čepkelių raisto pakraščiu.

## Gyventojai

Dauguma kaimo gyventojai buvo baltarusiai, bet dabar sodybas perka lietuviai.

## Galerija

Kaniavos sen., Lithuania - panoramio (8).jpg|Katros sodyba
Katros kaimas, 3.JPG|Vakarinė Katros sodyba
Katros kaimas, 2.JPG|Katros autobusų sotelė
Katros kaimas, 2023.JPG|Rytinės Katros kaimo dalies sodžiai


## Šaltiniai
Einoronių piliakalnis

**Einoronių piliakalnis**, *Pilies Kalnas* – piliakalnis Alytaus rajono savivaldybės teritorijoje, Einoronių kaime, Pivašiūnų seniūnija. Pasiekiamas keliu Pivašiūnai – Dusmenys Sudvariškėse pasukus į dešinę pietų kryptimi link Einoronių, už 1,8 km ant kalno pasukus į dešinę šiaurės vakarų kryptimi, pavažiavus lauko keliuku 1,3 km – yra 100 m į kairę vakaruose už sodybos. 

## Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas apylinkėje dominuojančioje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga pietryčių – šiaurės vakarų kryptimi, 70x30 m dydžio, 2 m aukštesne šiaurės vakarine dalimi ir viduriu. Šiaurės vakarų šlaite, 3 m žemiau aikštelės yra trikampė 30x25 m dydžio terasa iškiliu viduriu. Šlaitai gana statūs, apie 20 m aukščio. Piliakalnis apardytas arimų, šiaurinėje aikštelės dalyje stovėjusio trianguliacijos bokšto. Dirvonuoja, rytiniame šlaite auga paskiri krūmeliai. 

## Tyrimai
1971 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Kultūrinio sluoksnio nepastebėta. 2001 m. E. Ivanauskas aikštelėje ištyrė 8 m² dydžio plotą, aptiko daugiau kaip 60 cm storio kultūrinį sluoksnį su brūkšniuota keramika, titnaginiais dirbiniais. Radiniai datuojami akmens ir žalvario amžiais. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu pr. m. e. – I m. e. tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 51800 m².

Pastaba:  Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

## Šaltiniai

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.100.
* Valstybės archeologijos komisijos medžiaga. KPC archyvas. F.1. Ap.1. B.32. P.63.

## Nuorodos
* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Einoronys
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Suvalkų lietuvių draugija Vienybė

**Suvalkų lietuvių draugija „Vienybė“** – lietuvių, gyvenusių Rusijos imperijos Suvalkų gubernijos Suvalkų mieste, istorinė visuomeninė–kultūrinė organizacija.

## Istorija
XX a. pradžioje gubernijos centre Suvalkuose gyveno apie 400 lietuvių. Socialine kilme tai buvo labai skirtingi žmonės: beraštės tarnaitės iš aplinkinių kaimų, universitetus baigę gimnazijos mokytojai ir tarnautojai, kunigai, gimnazistai ir kt. Tautiečiai, kurie norėjo kalbėti lietuviškai ir dalyvauti meno saviveikloje bei bendrauti, nusprendė susiburti į draugiją. 1904 m. sausio 8 d. Suvalkų caro valdininkai užregistravo draugijos „Vienybė“ įstatus, kuriuos paruošė steigėjai Juozas Stankevičius, Jonas Kasakaitis, Juozas Vaišnora, Juozas Gurevičius.

Per draugijos gyvavimo dešimtmetį buvo surengti 20 uždarų ir 9 viešieji vakarai, kuriuose buvo suvaidinti 3 vaidinimai ir 2 monospektakliai, surengti 5 koncertai. Jau pirmais „Vienybės“ gyvavimo metais buvo suburtas 30 narių choras (vadovai K. Grinkevičius, Juozas Marčiukaitis, Juozas Neimontas, jiems kurį laiką talkino Stasys Šimkus ir Albinas Jasenauskas). Choristės pasisiuvo tautinius rūbus, lietuviškas dainas choras dainuodavo per draugijos vakarėlius.

1908–12 m. prie draugijos veikė vakariniai raštingumo kursai suaugusiems (vadovavo miesto berniukų gimnazijos mokytojas J. Matulevičius). Buvo įsteigta lietuviškų knygų biblioteka, talpinusi apie 140 knygų, užsakomi laikraščiai „Viltis“, „Draugija“, „Lietuvaitė“, „Lietuvos žinios“ ir kt. Vakarų metų surinktomis lėšomis sušelpti lietuvių gimnazistai.

70 narių jungusios draugijos vadovai buvo: kunigas Juozas Stankevičius, mokytojas Jonas Matulevičius, Jonas Daugėla, kunigas Pranas Baltrušaitis. 1914 m. gegužės 31 d. nuomojamoje salėje įvyko paskutinis vakaras. Netrukus prasidėjęs Pirmasis pasaulinis karas „Vienybės“ veiklą visai sustabdė, dauguma vienybiečių iš Suvalkų išvažiavo.

## Šaltiniai
* Birutė Burdinaitė-Orłów. Suvalkiečiai šventė 100 metų jubikiejų 
* Suvalkų lietuviai (sudarė Kazimieras Baranauskas). Aušra, Punskas, 2007
Indrė (vardas)

**Indrė** - lietuvių kilmės moteriškas vardas. Vardadienis - balandžio 29 d. Vardas yra trumpinys iš rytų aukštaičio žodžio „nendrė“.

## Garsesni žmonės
* Indrė Jakubaitytė - Lietuvos ieties metikė.
* Indrė Makaraitytė - Lietuvos žurnalistė.
* Indrė Stakvilė - Lietuvos kompozitorė.
* Indrė Mikelėnaitė - Lietuvos krepšininkė.
Juozas Vėbra

**Juozas Vėbra** (1901 m. balandžio 20 d. Gentiniuose, Rokiškio rajonas – 1994 m. vasario 9 d. Durhame, JAV) – Lietuvos savanoris, pulkininkas, inžinierius, išradėjas, chemijos mokslų daktaras.

## Biografija
Mokėsi Rygos ir Panevėžio gimnazijose. Nuo 1919 m. savanoris Panevėžio batalione. 1923 m. eksternu baigė Kauno „Aušros“ gimnaziją. 1923–1925 m. studijavo Lietuvos universitete, mokėsi Fontenblo artilerijos mokykloje. 1925–1930 m. studijavo Tulūzos universitete (Prancūzija), įgijo chemijos mokslų daktaro laipsnį.

1930–1932 m. dirbo Krašto apsaugos ministerijos Ginklavimo valdybos Tyrimų laboratorijoje Kaune, 1932–1940 m. šios laboratorijos vadovas. 1935 m. Lietuvos kariuomenės Generalinio štabo pulkininkas. 1936 m. suprojektavo Tyrimų laboratorijos korpusą ir jame įrengė modernią Ginklavimo tyrimų laboratoriją. 1940 m. ši laboratorija perduota Vytauto Didžiojo universitetui (VDU). 1940–1943 m. VDU Organinės chemijos technologijos katedros vedėjas, docentas, profesorius. Vienas 1941 m. Birželio sukilimo karinių vadovų. 1944–1945 m. kalintas vokiečių gestapo. Iš pradžių nuteistas sušaudyti, bet vėliau bausmė pakeista kalėjimu. Karo pabaigoje J. Vėbra išlaisvintas.

1945–1949 m. gyveno Vokietijoje ir Prancūzijoje, nuo 1949 m. JAV. 1951–1952 m. dirbo Vinčesterio dirbtuvių laboratorijoje, 1952–1969 m. Nju Heiveno firmoje „Olin Research Center“. Daugelio išradimų chemijos srityje autorius. Savo laisvalaikį skyrė lietuvybei, dalyvavo įvairių tautinių organizacijų veikloje, daugiausia VLIK. Lietuvių renginiuose skaitydavo pranešimus reikšmingų sukakčių progomis, ragino remti lietuvišką spaudą. Atgavus nepriklausomybę, 1991 m. trumpam viešėjo Lietuvoje. Mirė Durhame (JAV), perlaidotas Vilniaus Antakalnio kapinėse.

Žmona Genovaitė Židonytė-Vėbrienė – romanistė ir bibliotekininkė, lyginamosios literatūros daktarė, parašiusi prancūzų kalba monografiją apie poetą Oskarą Milašių. Sūnus Evaldas - fizikas ir aplinkosaugininkas, dukra Vaiva Radasta - visuomenės veikėja, anūkė Jūratė Vėbraitė - gydytoja anesteziologė.

## Įvertinimas
* 1932 m. LDK Gedimino ordinas
* 1938 m. Vytauto Didžiojo ordinas
* Tulūzos inžinierių chemijos draugijos medalis (už kamfeno struktūros tyrimus ir kamparo sintezę)
* 2001 m. Vyčio Kryžiaus 3 laipsnio ordinas (po mirties) 

## Atminimo įamžinimas
* 2001 m. balandžio 28 d. KTU Cheminės technologijos fakulteto „A“ korpuse 100-ųjų gimimo metinių proga atidengta memorialinė lenta
* 2009 m. birželio 20 d. VDU rektorato rūmų (K. Donelaičio g. 52) II a. vestibiulyje atidengta memorialinė lenta su 1941 m. Birželio sukilimo ir LAF vadų Juozo Ambrazevičiaus, Vytauto Bulvičiaus, Adolfo Damušio, Pilypo Naručio, Leono Prapuolenio ir Juozo Vėbros bareljefais (skulpt. Stasys Žirgulis) 
* 2022 m. apie J. Vėbrą sukurtas dokumentinis filmas.

## Šaltiniai
Malaizijos herbas

**[[Malaizija|Malaizijos]] herbas** naudojamas nuo 1948 m. 

Herbas susideda iš skydo, dviejų jį supančių tigrų, geltono pusmėnulio ir 14-os kampų žvaigždės virš jo. 

Geltona pusmėnulio ir žvaigždės spalva simbolizuoja šalies monarchiją. Pusmėnulis taip pat reiškia šalyje išpažįstamą islamą, o 14-kos kampų žvaigždė - 13-ka šalies valstijų ir federalines teritorijas.

Skydo viršuje vaizduojami penki durklai simbolizuoja buvusias Malaizijos valstijas. Kairėje skydo dalyje parodyta arekinė palmė ir Penango tiltas. Vidurinėje skydo dalyje yra keturios spalvos - raudona, juoda, balta ir geltona - Malaizijos federalinių teritorijų spalvos. Apatinėje skydo dalyje yra trys atskirtos dalys - iki 1965 m. kiekviena jų simbolizavo tris Malaizijos valstijas - Saba, Singapūrą ir Saravaką. 1965 m., nuo Malaizijos atsiskyrus Singapūrui, herbe jo vietoje buvo įdėta nacionalinė šalies gėlė kinrožė. Dešinėje skydo dalyje yra amalaka medis, simbolizuojantis Malakos valstiją.

Du skydą remiantys tigrai yra tradiciniai malaiziečių simboliai. Jie reiškia jėgą ir drąsą.

Herbo apačioje yra nacionalinis šalies šūkis - vienybė yra jėga. Jis parašytas malajų ir javi kalbomis.
Alepidocline

***Alepidocline*** – astrinių (*Asteraceae*) šeimos augalų gentis.

## Rūšys
* *[[Alepidocline annua]]*
* *[[Alepidocline breedlovei]]*
* *[[Alepidocline macdonaldana]]*
* *[[Alepidocline trifida]]*
* *[[Alepidocline trifidus]]*

## Nuorodos
*Global Biodiversity Information Facility (GBIF) 
*
Alfredia

***Alfredia*** – astrinių (*Asteraceae*) šeimos augalų gentis.

## Rūšys
* *[[Alfredia acantholepis]]*
* *[[Alfredia aspera]]*
* *[[Alfredia cernua]]*
* *[[Alfredia fetissowii]]*
* *[[Alfredia integrifolia]]*
* *[[Alfredia japonica]]*
* *[[Alfredia karelini]]*
* *[[Alfredia nivea]]*
* *[[Alfredia squarrosa]]*
* *[[Alfredia stenolepis]]*
* *[[Alfredia suaveolens]]*
* *[[Alfredia talassica]]*
* *[[Alfredia tianschanica]]*

## Nuorodos
*Global Biodiversity Information Facility (GBIF)
*ZipcodeZoo.com