open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Gagarino gyvenvietė

**Gagarino gyvenvietė** () – vėlyvojo paleolito medžiotojų gyvenvietė Dono kairiajame krante prie Gagarino kaimo, Zadonsko rajonas, Lipecko sritis, Rusija. 

## Tyrimai
Gagarino gyvenvietė – vienintelė žinoma vėlyvojo paleolito gyvenvietė šiame regione. 1926 m. ją aptiko ir 1927 m., 1929 m. tyrinėjo S. Zamiatninas, 1961–1969 m. tyrė L. Tarasovas. 

Rasta paleolito laikotarpio būsto liekanų – ovali pusiau žeminė, apačia buvo 0,4-0,5 m giliau žemės paviršiaus, dydis 4,5-5,5 m. Jos sienos ir stogas daryta iš karčių, kurios dengtos šakomis ir aptemptos kailiais, apačioje prispaustais akmenimis ir stambiais kaulais. Gyvenvietėje aptikta daug mamutų, taurų, šiaurinių elnių, lapių ir paukščių kaulų. Itin gausiai rasta titnaginių įvairių tipų gremžtukų ir rėžtukų, mažų antgalių ir mikrolitų, dalis retušuoti, kaulinių ylų, ietigalių, adatų su įpjova siūlui užkabinti, ginklų ir įrankių. Rasti 24 pakabukai, dauguma iš pragręžtų žvėrių ilčių, 7 moters figūrėlės iš mamuto durklų: 6 – su hipertrofuotai padidintomis krūtimis, pilvu ir sėdmenimis ir viena figūrėlė, vaizduojanti moterį realistiškai, visu ūgiu (nebūdinga paleolitui); viena jų, datuojama 22 tūkstantmečiu pr. m. e., analogiška Vilendorfo figūrėlei – moteris vaizduojama sėdinti. 

Gagarino gyvenvietė datuojama 35-18 tūkstantmečiu pr. m. e., vėlyvuoju laikotarpiu įtakos turėjo Gravetės kultūra. 

## Šaltiniai
Galiašoras

**Galiašoras** () – buvusi miško kirtėjų gyvenvietė apie 50 km į šiaurės rytus nuo Kudymkaro, Kudymkaro rajonas, (buv. Belojevo), Permės kraštas, iki 2005 m. – Permės Komių autonominė apygarda, Rusija.

## Lietuviai
1945 m. liepos ir rugpjūčio mėn. į Galiašorą iš TSRS okupuotos Lietuvos atitremta apie 60, kitais duomenimis, apie 80 lietuvių ir lenkų šeimų. Tremtiniai iš Lietuvos sudarė daugumą Galiašoro gyventojų. Jie kirto mišką, gabeno rąstus prie Velvos (Invos kairysis intakas), pavasarį juos plukdė, šienavo. Gyveno miške pastatytuose barakuose. Badavo, daug žmonių sirgo, mirė, žuvo ar buvo sužaloti dirbdami miške. Nuo 1957 m. daugelis lietuvių grįžo į Lietuvą, lenkai jau anksčiau išvyko į Lenkiją. Tremtiniams išvykus – 1970 m. vietiniai gyventojai persikėlė į Velva Bazę, 3 km nuo Galiašoro ir gyvenvietė sunyko. Galiašore palaidota apie 25 lietuvius tremtinius. Mirusiųjų artimieji 1989 m. kapinėse pastatė metalinį kryžių. 1988–1991 m. daugelio mirusiųjų palaikai parvežti į Lietuvą.

## Šaltiniai
Goriačij Kliučas (Irkutskas)

**Goriačij Kliučas** () – miško kirtėjų gyvenvietė prie Angaros kairiojo intako Ušakovkos upės, apie 50 km į rytus nuo Irkutsko, Irkutsko rajonas, Irkutsko sritis, Rusija.

## Lietuviai
1948 m. gegužės į Goriačij Kliučą ir jam priklausančius miško kirtimo punktus Suchaja Baza (barakai miške) bei Polivanicha iš TSRS okupuotos Lietuvos atitremta apie 50 šeimų. Jie kirto mišką, į kirtavietes kasdien eidavo apie 10 km, gabeno rąstus prie upės, plukdė į Irkutską. Badavo, daug žmonių žuvo ar susižalojo dirbdami miško darbus. Iškirtus aplinkinius miškus, 1953–1954 m. dauguma tremtinių buvo perkelti kirsti miško kitur; dalis tremtinių pateko į Irkutską.

## Šaltiniai
Goriovka

**Goriovka** () – buvusi sakų rinkėjų gyvenvietė apie 70 km į šiaurės rytus nuo Nižnij Ingašo Nižnij Ingašo rajonas, Krasnojarsko kraštas, Rusija.

## Lietuviai
1948 m. gegužės mėn. į Goriovką iš TSRS okupuotos Lietuvos ištremta apie 160 žmonių. Tremtiniai rinko sakus, į darbą kasdien eidavo apie 10 km, kirto mišką, dirbo statybose. Badavo, daug žmonių sirgo, mirė, iš jų 9 palaidoti kapinėse. Lietuviams 1958 m. grįžus į Lietuvą gyvenvietė sunyko. 6 mirusiųjų palaikai 1989 m. parvežti į Lietuvą.

## Šaltiniai
Vieškūnų piliakalnis

**Vieškūnų piliakalnis** (arba ***Šuneliškių kalnas***) stūkso Kauno miesto rytuose, Palemone, prie Kauno marių, buvusioje Vieškūnų kaimo teritorijoje. Išsidėstęs tarp Lakštingalų slėnio (šiaurėje) ir Pažaislio jachtų klubo (pietuose), šalia yra Geležinkelio (Palemono) forto įtvirtinimų liekanos (išlikę bunkeriai), iš vakarų prieina Šuneliškių Ravo upelis. Tai vienas geriausiai išlikusių Lietuvos piliakalnių, kadangi ilgą laiką buvo nežinomas ir atrastas tik 1992 m.

Piliakalnio papėdėje stūkso  paminklinis akmuo Kauno marių nuplautiems piliakalniams atminti.

## Istorija

Kalno papėdėje buvo kaimas Vieškūnai. Gynybiniai įrengimai rodo, kad piliakalnis buvo svarbus kovų su kryžiuočiais centras. Piliakalnis aptiktas 1992 m. Pasakojama, kad čia vaidenasi.

## Legendos

Pasakojama, kad kadaise ant piliakalnio nusižudžiusi vietos dvarininko duktė ir nuo tada čia ėmę vaidentis. Dažniausia neva vaidenasi visokie šunys, nuo jų toks ir kalno vardas – Šuneliškių.

## Galerija

Vaizdas:Vieskunai mount - panoramio.jpg|Piliakalnis pavasarį
Vaizdas:2. Kaunas, Vieškūnų piliakalnis, laiptai.JPG|Laiptai į piliakalnį (nuo marių pusės)
Vaizdas:Kaunas, Vieškūnų piliakalnis, takas.JPG|Takas papėdėje
Vaizdas:From the mound Vieskunai - panoramio.jpg|Vaizdas nuo viršūnės


## Nuorodos

* Piliakalniai.lt
* Kauno marių regioninio parko archeologinės vertybės
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Grandukas

**Grandukas** – titnaginis akmens amžiaus darbo įrankis. Naudotas medžiui arba kaului apdoroti. 

Grandukas yra titnago gabalas, kurio kraštai – įgaubti arba tiesūs, stori ašmenys – retušuoti. Lietuvoje naudotas nuo paleolito pabaigos; ypač būdingas mezolito pabaigai ir neolito pradžiai. Labiausiai buvo paplitę grandukai, derinti su kitais įrankiais (gremžtukas, rėžtukas). Grandukų rasta neolito gyvenvietėse, priskiriamose Narvos kultūrai, Nemuno kultūrai ir Pamarių kultūrai. 

## Šaltiniai
Gremžtukas

**Gremžtukas** – titnaginis akmens amžiaus darbo įrankis. Naudotas kailiams, odai ir kitoms minkštoms medžiagoms išdirbti. 

Gremžtuko vienas galas siauresnis su lanku retušuotais ašmenimis. Kartais gaminti ir dviašmeniai ar su kitais įrankiais (grandukas, rėžtukas) derinami gremžtukai. Lietuvoje paleolito laikotarpiu pradėti naudoti siauri ir ilgi, mezolite paplito platūs, trumpi ir apskriti, mezolito pabaigoje ir neolite – maži gremžtukai, įtveriami į medinį kotą. Vėlyvojo paleolito laikotarpiu jų ašmenys kartais gludinti, tokie gremžtukai daugiausia buvo paplitę Baltijos pajūryje. Paleolitinių gremžtukų rasta gyvenvietėse, priskiriamose Pabaltijo Madleno kultūrai, Svidrų kultūrai, mezolitinių – Nemuno kultūrai, neolitinių – Narvos kultūrai, Nemuno kultūrai ir Pamarių kultūrai. 

## Šaltiniai
Griševas

**Griševas** () – buvusi angliakasių gyvenvietė apie 10 km nuo Čeremchovo miesto (dabar jo dalis), Čeremchovo rajonas, Irkutsko sritis, Rusija.

## Lietuviai
1951 m. į Griševą iš TSRS okupuotos Lietuvos buvo atitremta apie 120 šeimų. Kol buvo statomi barakai, tremtiniai kelis mėnesius gyveno Chromcovkoje, apie 2 km nuo Griševo. Tremtiniai dirbo statybose, akmens anglių kasyklose (darbas pamainomis, be poilsio dienų), prie geležinkelio. Badavo, šachtose daug žmonių prarado sveikatą. 1957–1961 m. dauguma grįžo į Lietuvą. Išliko apleistos Griševo kapinės; 1989–1991 m. daug tremtinių palaikų parvežta į Lietuvą.

## Šaltiniai
Glyno gyvenvietės

**Glyno gyvenvietės** – akmens amžiaus stovyklaviečių ir gyvenviečių grupė prie dab. Glyno ežero ir Glyno pelkės Varėnos rajono savivaldybės teritorijoje, Dzūkijos nacionalinis parkas.

## Tyrimai
Glyno gyvenvietes 1938–1940 m. surado Konstantinas Jablonskis. Aptikta 11 stovyklų – titnago apdirbimo vietų ir gyvenviečių. Dauguma jų yra ežero vakariniame gale, ant aukšto kranto. Iš Glyno gyvenviečių daug radinių surinko K. Jablonskis, 1962 m. ir 1966 m. Istorijos instituto ekspedicija (vadovė Rimutė Rimantienė). Iš stovyklų surinkta daugiausia paleolito radinių: svidrinių strėlių antgalių, rėžtukų, gremžtukų, dvigalių skaldytinių. Juose rasta ir vėlyvojo mezolito – episvidrinių, lancetinių, trapecinių strėlių antgalių, retušuotų skelčių, nuoskalų bei vėlyvojo neolito trikampių strėlių antgalių, skelčių, nuoskalų. Gyvenvietėms būdingi neolito dirbiniai: retušuotos skeltys, nuoskalos. Ant medžiais apaugusio Glyno pelkės kranto buvo rasta retų Bromės-Liungbiu kultūrai ir Arensburgo kultūrai būdingų paleolitinių strėlių antgalių. Glyno ežero I, III, IV ir VI gyvenvietėse bei Glyno pelkės gyvenvietėje 1998 m. žvalgomuosius tyrimus atliko Algirdas Girininkas. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.

## Šaltiniai
Punios herbas

**Punios herbas** – pagrindinis Punios kaimo ir Punios seniūnijos (Alytaus rajono savivaldybė) heraldinis atributas.

## Aprašas

Skydo laukas perskeltas, priekiniame sidabriniame lauke stovi į skydo centrą žvelgiantis Šv. Stanislovas, prikeliantis iš rudos papėdės kapo rudaplaukį Piotroviną. Vyskupo kapa ir mitra raudonos, nimbas, pastoralo spiralė ir gumbas, kapos ir mitros kraštai auksiniai. Abiejų figūrų marškiniai, vyskupo apykaklė, pastoralo lazda sidabriniai. Kūnai natūralios spalvos. Užpakaliniame mėlyname lauke sidabrinė pasaga galais į viršų, iš jos kyla sidabrinė strėlė su raudonomis plunksnomis.

## Simbolika

Herbe šv. Stanislovas simbolizavo ATR valdovą Stanislovą Poniatovskį, kuris patvirtino herbą 1791 m. Kodėl pasirinkta pasaga nėra aišku.

## Istorija

Pirmąkart Punios herbą 1791 m. lapkričio 10 d. privilegija Nr. 4 patvirtino ATR valdovas Stanislovas Augustas, bet jau 1792 m. jis buvo panaikintas.

Dabartinį herbą 1998 m. rugpjūčio 4 d. dekretu Nr. 140 patvirtino prezidentas Valdas Adamkus. Herbą pagal 1791 m. privilegijos duomenis atkūrė dailininkas Agnius Tarabilda.

## Šaltiniai
Grublėtoji keramika

**Grublėtoji keramika** – degto molio lipdyta keramika grublėtu paviršiumi. 

## Arealas
Grublėtoji keramika I tūkstantmečio pr. m. e. pabaigoje – X a. m.e. paplito dab. Lietuvoje, Latvijoje, Vakarų Baltarusijoje, Kaliningrado srityje ir Lenkijos šiaurės rytų dalyje. Pakeitė brūkšniuotąją keramiką. 

## Radiniai
Grublėtosios keramikos radiniai – įvairaus dydžio šiek tiek profiliuoti puodai, kurių paviršius iš pradžių buvo aptepamas tirštu, o vėliau, veikiausiai, apdrėbiamas skystu moliu. Puodų paviršiaus faktūra dvejopa – smulkiai grublėta kruopėta (ankstyvesnė) ir stambiai grublėta (vėlyvesnė). Ankstyvieji puodai, jų daugiau aptikta pietinėje ir vakarinėje Lietuvoje – lipdyti 15–20&nbsp;cm aukščio, jų sienelės 0,5-0,8&nbsp;cm storio, jie prastai degti, sienelės trupa; molio masėje daug stambiai grūsto akmens priemaišų. Puodai dar turi šiek tiek brūkšniuotajai keramikai būdingų elementų, ant kai kurių puodų sienelių yra giliai įspaustų duobučių arba skylučių ornamentas. 

Vėlyvesnieji puodai – kibiro pavidalo, 20–60&nbsp;cm aukščio, jų sienelės iki 1,5&nbsp;cm storio, geriau išdegti; molio masėje yra smulkiai grūsto akmens priemaišų, jų mažiau. Rasta puodų, profiliuotų ties peteliais; kai kurių puodų briauna labiau išlenkta iš vidaus. Grublėtosios keramikos puodų sienelės po grublėtumu dar kartais yra brūkšniuotos. Ankstyviausia (I tūkstantmečio pr. m. e.]] pabaigos – pirmųjų amžių po kraštas) grublėtoji keramika rasta Žemaitijoje ir pietvakarių Užnemunėje. IV a. – V a. grublėtoji keramika paplito ir Rytų Lietuvoje, jos dirbinių rasta piliakalniuose ir neįtvirtintose gyvenvietėse, kartais kapinynuose.

## Kiti straipsniai
* Brūkšniuotoji keramika
* Lygioji keramika
* Lipdytinė keramika
* Miniatiūrinė keramika

## Šaltiniai
Ilka

**Ilka** () – gyvenvietė apie 20 km į pietryčius nuo Zaigrajevo, Udos kairiojo intako Ilkos kairiajame krante, prie Transsibiro magistralės, Zaigrajevo rajonas, Buriatija.

## Lietuviai
1948 m. birželio mėn. į Ilkos geležinkelio stotį iš TSRS okupuotos Lietuvos atvežtas ešelonas tremtinių. Dalis jų išskirstyta po gretimus miško kirtimo punktus bei kolūkius; Ilkoje palikta apie 100 šeimų. Ilka tuo metu buvo miško pramonės ūkio centras. Tremtiniai krovė rąstus medienos sandėlyje, geležinkelio stotyje (darbas 3 pamainomis, be poilsio dienų), kirto mišką, plukdė rąstus, dirbo pabėgių įmonėje, mašinų remonto gamykloje, statybose, prie geležinkelio. Daug žmonių žuvo ar susižalojo miško ruošos darbuose, mirė nuo išsekimo, ligų. 1957–1959 m. dauguma lietuvių grįžo į Lietuvą. Ilkoje išliko didelės lietuvių kapinės; 1959 m. tremtiniai pastatė atminimo kryžių. 1989–1990 m. ir 2000 m. į Ilką iš Lietuvos buvo nuvykusios kelios ekspedicijos, daugelio tremtinių palaikai parvežti į Lietuvą.

## Šaltiniai
Mergakalnis

**Mergakalniu** vadinamos kalvos:

* kalva Dovainonyse, Kaišiadorių rajone;
* Panų kalnas Telšių rajone;
* Aukų kalnas Utenos rajone.
Tyrėjo tikėjimosi efektas

**Tyrėjo tikėjimosi efektas** (arba tiesiog **tyrėjo efektas**; ) – efektas, kai tyrėjas savo veiksmais nesąmoningai daro įtaką tyrimo dalyviams. Atliekant tyrimus tai yra gana svarbi grėsmė, kurios paprastai bandoma išvengti atliekant dvigubai aklus eksperimentus, kuriuose ne tik tiriamieji, bet ir tyrėjai nežino, kuri grupė yra kontrolinė.

Vienas tyrėjo efekto pavyzdys galėtų būti arklys Protingas Hansas, kuris iš publikos ir jo trenerio nevalingų ženklų sugebėdavo pamatyti, koks yra jam užduoto matematinio uždavinio atsakymas. 

Kitas pavyzdys yra žmonių reakcijos į backmasking (atbulai įrašytas žodines žinutes dainose). Kai kurie žmonės grodami dainas atbulai tikisi išgirsti tokias žinutes ir dėl tikėjimosi jas ir išgirsta, kartais net tais atvejais, kai iš tikro dainų autoriai jokių žinučių neįdėjo. Kitiems žmonėms tie patys garsai, gaunami grojant dainą atbulai, gali atrodyti beprasmiai. Bet jei žmogui yra pasakoma, kad tuose garsuose yra žinutė (ypač jei pasakomas ir žinutės tekstas), žmogus žinutę išgirsta ir ji jam pasidaro akivaizdi.

## Taip pat skaitykite
* Placebas
Beringija

**Beringija** – sausumos ruožas, geologinėje istorijoje jungęs Čiukčiją su Aliaska. Ši kontinentinio šelfo dalis periodiškai iškildavo ir nugrimzdavo į jūros dugną ir sudarydavo iki 2000 km pločio sausumos juostą tarp Azijos ir Šiaurės Amerikos. Nuosėdų tyrimai jūros dugne ir abiejose Beringo sąsiaurio pusėse rodo, kad per paskutinius 3 mln. metų Beringija iškilo ir vėl nugrimzdo po vandeniu mažiausiai šešis kartus. Kaskart susijungus žemynams iš Senojo pasaulio į Naująjį ir atgal migravo gyvūnai. Paskutinį kartą Beringija nugrimzdo prieš 10-11 tūkstančių metų. Iki tol sausumos tiltas tarp žemynų egzistavo prieš 15-18 tūkstančių metų.

Šiuolaikiniai tyrimai rodo, kad per šį laikotarpį kelias iš Azijos į Ameriką buvo atviras ne visą laiką. Praėjusius dviem tūkstančiams metų po paskutinės Beringijos iškilimo, Aliaskoje susijungė du milžiniški ledynai, kurie sudarė neįveikiamą kliūtį tarp žemynų. Kartais daroma prielaida, kad pirmykščiai žmonės, kurie spėjo pereiti iš Azijos į Ameriką, tapo kai kurių dabartinių Amerikoje gyvenančių tautų protėviais, pvz., tlinkitų.

Prieš Beringijai išnykstant paskutinį kartą, pasauliniai klimato pokyčiai sudarė sąlygas per Beringiją į Ameriką patekti dabartinių indėnų protėviams. Po to Beringijos vietoje susidarė dabartinis Beringo sąsiauris, o Amerikos gyventojai ilgam tapo izoliuoti. Amerikos apgyvendinimas vyko ir vėliau, bet jau jūros keliu arba ledu (eskimai, aleutai).
Inga (Irkutskas)

**Inga**, **Inginskas** () – kaimas 75 km į pietvakarius nuo Čeremchovo, Rytų Sajano kalnų slėnyje, Bolšaja Belajos (Angaros baseinas) kairiajame krante, ties Uriko žiotimis, Čeremchovo rajonas, Irkutsko sritis, Rusija.

## Lietuviai
Po Antrojo pasaulinio karo priklausė Čeremchovo miško pramonės ūkiui. Miškui kirsti ir plukdyti į Ingą 1941 m. buvo atvežta tremtinių, tarp kurių buvo ukrainiečiai, baltarusiai, lietuviai, latviai. 1951 m. spalio mėn. iš Lietuvos atvežtos dar 24 šeimos, 84 žmonės. 1953 m. vėl ištremta ukrainiečių. Lietuviai 3 metus gyveno barakuose miške, apie 7 km nuo Ingos. Iškirtę gretimus miškus atkelti į Ingą. 1958 m. tremtiniai paleisti iš tremties; daliai lietuvių neleista apsigyventi Lietuvoje.

## Šaltiniai
Jaboganas

**Jaboganas** () – gyvenvietė apie 25 km į rytus nuo Ust Kano, Ust Kano rajonas, Altajaus Respublika, Rusija.

## Lietuviai
1941 m. liepos mėn. į Jaboganą ištremta apie 50 šeimų iš TSRS okupuotos Lietuvos, apie 20 mokytojų, trys jų ir buvo įkalinti lageriuose, vėliau dalis išvežta į Jakutijos šiaurę. Tuo metu Jaboganas buvo tarybinio ūkio centras. Tremtiniai dirbo žemės ūkio, miško darbus, prižiūrėjo avis, tvarkė vilnas, dirbo stalių dirbtuvėse, lentpjūvėje. Gyveno barakuose. Badavo, daug žmonių sirgo, mirė. 1956 m. tremtiniai pradėjo grįžti į Lietuvą, kai kurie nelegaliai. 1990 m. buvę tremtiniai Kužurloje prie Jabogano pastatė kryžių. Kužurloje ir Jabogane išlikę lietuvių kapų.

;Jabogane gimė ar gyveno:
* Algirdas Degutis, filosofas
* Valentinas Gustainis, žurnalistas

## Šaltiniai
Jalutorovskas

**Jalutorovskas** () – miestas prie Tobolo upės, Tiumenės sritis, Rusija, Jalutorovsko rajono centras. 37 900 gyventojų (2003 m.)

## Istorija
Įkurtas 1661 m. Jalutorovskas buvo Rusijos imperijos politinės tremties vieta. 1829–1835 m. tremtyje Jalutorovske gyveno 9 dekabristai. 1927 m. įkurtas Dekabristų atminimo muziejus. XIX a. čia buvo atitremta Lietuvos gyventojų – 1831 m. ir 1863 m. sukilimo dalyvių, knygnešių.

## Ekonomika
Išplėtota medžio apdirbimo, baldų, maisto pramonė.

## Lietuviai
Keliasdešimt šeimų iš TSRS okupuotos Lietuvos į Jalutorovską buvo ištremta 1948 m. sausio mėn., po kelerių metų nemažai jų buvo atkelta iš kitos tremties vietos – Tropinsko. Tremtiniai dirbo miško ruošos darbus, plukdė rąstus, traukė juos iš vandens, krovė į vagonus, dirbo pabėgių įmonėse, plytinėje, statybose, prie geležinkelio. 1957–1958 m. dauguma grįžo į Lietuvą.


File:Ялуторовск музей.jpg|Muiziejus
File:Бюст Якушкина.jpg


## Šaltiniai
James Randi

**Džeimsas Randis** (; 1928 m. rugpjūčio 7 d. – 2020 m. spalio 20 d.) – kanadiečių kilmės amerikiečių iliuzionistas ir paranormalių reiškinių skeptikas bei tyrėjas. Iki 60 metų dirbęs magu, Randis nutarė mesti šią specialybę ir pradėjo tirti paranormaliais bei antgamtiniais vadinamus reiškinius. Jis buvo dažnas svečias tokiose televizijos laidose kaip *[[The Tonight Show Starring Johnny Carson]]* ir *[[Penn & Teller: Bullshit!]]*.

Randis įkūrė Džeimso Randžio edukacinį fondą, kuris moko visuomenę ir žiniasklaidą apie tikėjimo neįrodytais faktais pavojus bei remia tyrimus apie paranormalius reiškinius kontroliuojamose mokslinėse sąlygose. Nuo 1996 m. organizacija siūlo 1 milijono dolerių prizą už bet kokio antgamtinio arba paranormalaus reiškinio įrodymą sutartomis sąlygomis. Nors bandymų laimėti prizą buvo daugiau nei 1000, kol kas niekam to padaryti nepavyko.

## Šaltiniai
Valentinas Ivanovas

**Valentinas Ivanovas:**

*Valentinas Valentinovičius Ivanovas – Rusijos futbolo varžybų teisėjas;
*Valentinas Borisovičius Ivanovas – Rusijos energetikas, politikas.
Leukadė

**Leukadė** (*Lefkada*, , senovės graikų *Λευκάς, Leukás*; ) – Graikijos sala Jonijos jūroje prie vakarinio žemyninės dalies kranto.

## Geografija
Plotas 301 km². Karstas. Paviršius kalnuotas; didžiausias aukštis 1158 m (Elačio kalnas). Būna stiprių žemės drebėjimų (pvz., 1948 m.). Salą su Balkanų pusiasaliu jungia kelias per pylimą ir pakeliamąjį tiltą.

Lefkados miestas yra šiaurinėje salos dalyje, apie 20 min. automobiliu nuo Aktiono nacionalinio oro uosto. Lefkados miestas (6903 gyv.) turi pėstiems skirtą pagrindinę gatvę, krantinę, tiesioginį autobuso maršrutą į Atėnus.

Lefkados sala ir gretimos mažos salos (Meganisis, Kalamas, Kastas, Madouris, Skorpijas ir Spartis) sudaro Lefkados nomą. 

## Istorija
Mitas apie Sapfo savižudybę Lefkados iškyšulyje susijęs su kitais graikų mitais, siejančiais salą su Afrodite ir Odisėjumi. Vokiečių archeologas Wilhelm Dörpfeld, kasinėjęs Lefkadą, rado įrodymų, kad tai galėjo būti legendinė Homero Itakė, o Odisėjo rūmai buvo į vakarus nuo Nidrio, pietiniame Lefkados krante. Vietinės turizmo bendrovės nurodo, kad Homero Odisėjoje yra kelios eilutės, patvirtinančios šiuos teiginius. Žymiausias iš tų teiginių: Itakė iš žemyno pasiekiama sausuma. Lefkadai tai tinka, nes ją su žemynu sieja siauras pylimas. Seniausi šaltiniai nurodo, kad Leukas (taip senovėje vadinta Lefkada) yra Korinto kolonija, tikriausiai įkurta dalyvaujant Kerkyrai. Per Peloponeso karą Leukas priklausė Spartos konfederacijai.

## Kultūra
Leukadėje vyksta tarptautiniai teatro ir liaudies šokių festivaliai.

Auginami alyvmedžiai, citrinmedžiai, vynmedžiai, išplėtota žvejyba.

## Šaltiniai
Vijeto teorema

Matematikoje, tiksliau algebroje, **Vijeto teorema** – formulės, siejančios polinomų koeficientus su jų  šaknimis. Teorema pavadinta jos sukūrėjo prancūzų matematiko Fransua Vijeto vardu.

## Teorema
Pagal fundamentaliąją algebros teoremą, bet koks polinomas,

:p(X)=a_nX^n  + a_{n-1}X^{n-1} +\cdots + a_1 X+ a_0 \, 

kurio laipsnis yra *n*&nbsp;≥&nbsp;1 (o koeficientai yra realieji arba kompleksiniai skaičiai an&nbsp;≠&nbsp;0) turi n (nebūtinai skirtingų) kompleksinių šaknų x1,&nbsp;x2,&nbsp;...,&nbsp;xn.

Vijeto teorema sieja polinomų koeficientus {&nbsp;ak&nbsp;} su jų šaknimis {&nbsp;xi&nbsp;}:

:\begin{cases} x_1 + x_2 + \dots + x_{n-1} + x_n = \tfrac{-a_{n-1}}{a_n} \\ 
(x_1 x_2 + x_1 x_3+\cdots + x_1x_n) + (x_2x_3+x_2x_4+\cdots + x_2x_n)+\cdots + x_{n-1}x_n = \frac{a_{n-2}}{a_n} \\
{} \quad \vdots \\ x_1 x_2 \dots x_n = (-1)^n \tfrac{a_0}{a_n}. \end{cases}

## Pavyzdžiai
Vijeto formulės kvadratiniam polinomui (dar vadinamas **kvadratiniu trinariu**) p(X)=aX^2 + bX + c\, ir jo šaknims x_1, x_2\, kvadratinėje lygtyje p(X)=0\, yra
: x_1 + x_2 = - \frac{b}{a}, \quad x_1 \cdot x_2 = \frac{c}{a}

Pavyzdžiui, jei turime kvadratinę lygtį 
:x^2 - x - 6 = 0,\,
ją išspręsti galime pasinaudoję Vijeto teorema ir sudarę lygčių sistemą
:
\begin{cases}
x_1 + x_2 = \frac{1}{1}\\
x_1 \cdot x_2 = \frac{-6}{1}
\end{cases}
Jei šią sistemą bandytume spręsti formaliai (pvz., išsireikšdami vieną iš kintamųjų), vėl gautume tą pačią lygtį. Praktikoje, naudojant Vijeto teoremą lygčių sprendimui, sprendinius x1 ir x2 bandoma „atspėti“ - sugalvoti tokius x1 ir x2, kad jie tenkintų lygčių sistemą. Šiuo atveju sprendiniai yra -2 ir 3.

Vijeto formulės kubiniam polinomui p(X)=aX^3 + bX^2 + cX + d\, ir jo šaknims x_1, x_2, x_3\, lygtyje p(X)=0\, yra 
: x_1 + x_2 + x_3 = - \frac{b}{a}, \quad x_1 x_2 + x_1 x_3 + x_2 x_3 = \frac{c}{a}, \quad x_1 x_2 x_3 = - \frac{d}{a}

## Šaltiniai
Didžiųjų Ibėnų Švč. Dievo Motinos Ėmimo į dangų sentikių cerkvė

**Didžiųjų Ibėnų sentikių cerkvė** – rusų stačiatikių (sentikių) cerkvė Kauno rajone, Vandžiogalos seniūnijoje, Didžiųjų Ibėnų kaime. Medinė, iš dalies mūrinė, stačiakampio plano, su bokšteliu, dengta skardiniu stogu.

Po Lietuvos – Lenkijos sukilimo į Didžiuosius Ibėnus atkeldinta kolonistų iš Rusijos. Jiems aptarnauti 1864 m. pastatyta cerkvė. 1890–1895 m. suremontuota. Buvo išpuošta ikonomis, darytomis baltarusių dailininkų, tačiau daugelis jų vėliau pavogta.

Vietinės reikšmės kultūros paminklas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Kultūros vertybių registras
Mesjė 102

**Mesjė 102** (taip pat žinoma kaip *M102*) – Mesjė kataloge minima galaktika, kuri nėra aiškiai identifikuota. Jos atradėjas Pierre Méchain vėliau teigė, kad Mesjė 102 atradimas iš tikro buvo objekto Mesjė 101 stebėjimas, tačiau yra priežasčių manyti, kad tai yra NGC 5866 galaktika. Be to, egzistuoja keletas kitų galaktikų, kurios gali pretenduoti į M102 pavadinimą.

## Kandidatės į M102

Pasirodžius Mesjė katalogui, istorikai, astronomai profesionalai ir mėgėjai identifikavo keletą galaktikų kandidačių į M102.

### Mesjė 101

Mesjė 101 (taip pat žinoma kaip *NGC 5457*) yra spiralinė galaktika Didžiųjų Grįžulo Ratų žvaigždyne. Laiške, kurį Pierre Méchain parašė J. Bernuliui 1783 metais, Pierre Méchain teigė, kad M102 yra atsitiktinis M101 įrašas. Šis laiškas vėliau buvo publikuotas du kartus: pirmą kartą prancūzų kalba Berlyno Akademijos žurnale *Memoirs* ir antrą kartą vokiečių kalba *Berliner Astronomisches Jahrbuch* 1786 metų leidinyje.

### NGC 5866

NGC 5866 yra lęšinė galaktika Slibino žvaigždyne. Ši galaktika gana gerai atitinka aprašimą, kurį Pierre Méchain pateikė 1781 metų Mesjė kataloge ir koordinates Charles Messier’o užrašuose.

### Kiti objektai

Nors M101 ir NGC 5866 yra patys tinkamiausi kandidatai į M102, šituo objektu galima laikyti ir keletą kitų galaktikų.

#### NGC 5879, NGC 5907, NGC 5908

NGC 5879, NGC 5907, ir NGC 5908 yra galaktikos, esančios arti NGC 5866. Pagal padėties kriterijų jos visos gali būti M102 objektu, tačiau nė viena iš jų nėra ryškesnė ar platesnė už NGC 5866, todėl yra mažiau tikėtina, kad kuri nors iš jų yra M102.

#### NGC 5928

NGC 5928 yra 14 ryškio galaktika. J. L. E. Dreyer, *New General Catalogue* pataisymuose *Notes and Corrections*, teigė, kad ji galėjo būti klaidingai identifikuota kaip M102, jei ι Gyvatė buvo supainiota su ι Slibinu tose koordinatėse.

## Nuorodos
* SEDS Messier pages: Messier 102 
* SEDS Messier pages: The Messier 102 Controversy 

## Išnašos
Prancūzijos transportas

**Prancūzija** turi didžiausią geležinkelio tinklą Vakarų Europoje, jo ilgis 31 840 km. Tinklo operatorius valstybinė geležinkelių kompaniją *SNCF*, bei eilė greitaeigių traukinių operatorių *[[TGV]]*, *[[Eurostar]]*, *[[Thalys]]* pasiekiančių 320 km/h greitį komerciniuose pervežimuose. *Eurostar* traukiniai per Eurotunelį sujungia Prancūziją su Anglija. Geležinkelio jungtys yra su visomis kaimyninėmis šalimis, išskyrus Andorą. Plačiai išvystytas priemiestinių traukinių tinklas.

Kelių tinklo ilgis 893 300 km. Prancūzijoje nėra metinio ar kelių naudojimo mokesčio, tačiau daugelio kelių atkarpos yra mokamos, išskyrus aplink didelius miestus ir dalį šiaurinės Prancūzijos. Privačios kompanijos valdo 12 000 km kelių tinklą. Automagistralinių kelių tinklo ilgis 30 500 km, didžioji jų dalis veda link Paryžiaus ir iš jo.

Prancūzijoje yra apie 478 oro uostai, įskaitant gruntinius nusileidimo takus. Šarlio de Golio vardu pavadintas oro uostas netoli Paryžiaus yra didžiausias šalyje. Nacionalinė oro linijų bendrovė yra Air France, taip pat yra daugelis privačių kompanijų. Egzistuoja dešimt didžiųjų jūros uostų, iš kurių didžiausias Prancūzijoje ir visame Viduržemio jūros regione – Marselis. Vidaus vandenų kelių ilgis 14 632 km.
Polis

**Polis** arba **miestas valstybė** – nepriklausoma šalis, kurios teritorija susideda iš vieno miesto ir nėra administruojama kitos užsienio valdžios.

## Istoriniai poliai
Pirmieji poliai atsirado senovės civilizacijose: Senovės Graikijoje (Atėnai, Sparta, Tebai, Korintas), Kanaane (Tyras, Sidonas), Mesopotamijoje (Ūras, Babilonas), Mezoamerikoje (Čičen Ica, El Miradoras) ir centrinėje Azijoje (Samarkandas, Buchara).

1358 m. – 1808 m. Europoje gyvavo Dubrovniko polis (dabartinė Kroatija).

## Dabartiniai poliai
Pasaulyje šiuo metu yra tik keli poliai.

### Monakas

Skirtumas tarp Monako miesto ir Monako valstybės tėra teorinis, kadangi valstybė faktiškai susideda iš miesto, kurį sudaro Monakas (Monaco Ville), Monte Karlas (Monte Carlo), Kondaminas (La Condamine) ir naujas pramoninis rajonas – Fonvilis (Fontvieille). Tai viena mažiausių valstybių pasaulyje, bet tuo pačiu – tankiausiai apgyvendinta.

### Singapūras

Tai nedidelė valstybė, įsikūrusi saloje pietryčių Azijoje. Iš esmės Singapūrą sudaro miestas tuo pačiu pavadinimu ir kelios šalutinės salos.

### Vatikanas

Tai miestas-valstybė, anklavas Italijos sostinės Romos vakarinėje dalyje, ant Vatikano kalvos, popiežiaus rezidencija. Vatikanas yra mažiausia pasaulio valstybė ir pagal gyventojų skaičių, ir pagal plotą.

### Honkongas ir Makao
Honkongas ir Makao nėra atskiros valstybės ir nėra poliai, bet dėl nepriklausomų policijos pajėgų, įstatymų valdžios, migracijos teisėsaugos ir mutinių yra priskiriami beveik miestams valstybėms.
Ukrainos Išorinės žvalgybos tarnyba

**Ukrainos Išorinės žvalgybos tarnyba**, UIŽT () – Ukrainos valstybinė institucija, vykdanti žvalgybinę veiklą politikos, ekonomikos, karybos, mokslo ir technikos, aplinkos apsaugos sferose.

UIŽT įkurta 2005 m. gruodžio 1 d., pavaldi Ukrainos prezidentui. Būstinė Belogorodkoje (Kijevo sritis). Darbuotojų skaičius – ~4350 žmonių, iš jų ~4010 – kariškiai. Dabartinis vadovas – armijos generolas Mikola Malomužas. 
UIŽT pirmtakė – Ukrainos Saugumo tarnybos Žvalgybos departamentas.

IŽT savo veikloje vadovaujasi Ukrainos konstitucija, Ukrainos įstatymu „Apie Ukrainos žvalgybos organus“, kitais Ukrainos teisės aktais

UIŽT sudaro operatyviniai, analitiniai, techniniai, mokslinio tyrimo padaliniai, taip pat teisinio palaikymo, kadrų, administraciniai ūkiniai ir kitokie padaliniai. Specialistų rengimų ir perkvalifikavimu užsiima *Ukrainos Išorinės žvalgybos tarnybos institutas*.

## Paskirtis
Numatytos UIŽT funkcijos yra:

* rinkti, įvertinti, analizuoti žvalgybinę informaciją ir perduoti ją aukščiausių Ukrainos valstybės organų vadovams, remiantis tam skirtais teisės aktais;
* specialiomis priemonėmis paremti Ukrainos valstybės politiką politinės veiklos, ekonomikos, karinėje, technikos, aplinkos apsaugos, informacijos sferose, paremti nacionalinę gynybą, ekonomikos, mokslo ir technologijų vystymąsi.
* užtikrinti Ukrainos įstaigų veiklos užsienyje bei jų darbuotojų ir šeimų narių saugumą, taip pat į užsienį komandiruotų Ukrainos valdininkų, žinančių valstybės paslapčių, saugumą.
* dalyvauti tarptautinėse operacijose, nukreiptose prieš organizuotą nusikalstamumą, terorizmą, nelegalią prekybą narkotikais, ginklais ir susijusiomis technologijomis, nelegalia migracija.
* vykdyti veiklą, nukreiptą prieš išorines grėsmes Ukrainos nacionaliniam saugumui, Ukrainos piliečių gyvybėms ir sveikatai, valstybėms institucijoms užsienyje.

## Istorija
UIŽT įkurta remiantis 2004 m. spalio 14 d. Ukrainos prezidento nutarimu performuojant Ukrainos Saugumo tarnybos žvalgybos padalinius. Iki tol egzistavo Žvalgybos departamentas, Ukrainos Saugumo tarnybos Vyriausioji žvalgybos valdyba).

2005 m. gruodžio 1 d. Ukrainos Aukščiausioji Rada priėmė įstatymą „Apie Ukrainos Išorinės žvalgybos tarnybą“, kuris įstatymiškai apibrėžė naujai formuojamos užsienio žvalgybos įstaigos teisinę padėtį. Užsienio žvalgybos institucijos tapimas savarankiška organizacija, nepriklausančia teisėsaugos organų sistemai, buvo žingsnis reformuojant Ukrainos jėgines struktūras ir artinant jas prie demokratinių teisinių valstybių struktūros.

## Išnašos

## Nuorodos
* Ukrainos Išorinės žvalgybos tarnybos svetainė (anglų kalba)
Lapus metantys augalai

**Lapus metantys augalai** – augalai, kurie dalį metų būna be lapų. Paprastai šis terminas taikomas medžiams ir krūmams. Vidutinių platumų bei subarktiniuose regionuose augalai numeta lapus prieš žiemos laikotarpį, o tropiniuose kraštuose – sausuoju laikotarpiu. Lapus metančių augalų priešingybė – visžaliai augalai, kurie savo lapijos vienu metu nemeta.

Daugelio lapus metančių augalų lapai prieš juos numetant įgauna ryškias spalvas (geltoną, oranžinę, raudoną, purpurinę). Lapų pigmentacija pakinta dėl augalo pašalinamų kenksmingų medžiagų. Vidutinių platumų zonoje lapų kritimas prasideda rudenį ir paprastai intensyviausias būna spalio – lapkričio mėnesiais (priklauso nuo regiono padėties, vyraujančių orų, medžių rūšies). Lapų kritimą paskatina šalnos ir stiprūs vėjai.

Dalis medžių ir krūmų prieš vėl sulapuodami sužydi, kad lapai neužstotų vėjo (vėju apdulkinamiems augalams) ar priėjimo vabzdžiams (vabzdžių apdulkinamiems augalams). Tačiau tokie augalai gali nukentėti nuo šalnų ir nesubrandinti sėklų.

Lapų metimas apsaugo augalus nuo nepalankių žiemos sąlygų, nes didelis lapų paviršius žiemą mažina medžių atsparumą stipriems vėjams bei sniego ar ledo dangos svoriui, be to, per žiemą lapai žūtų dėl išdžiūvimo – sausame šaltyje užšalęs lapų audinių ledas išgaruoja (sublimacija).
Tropiniai lapus metantys augalai tokiu būdu saugo drėgmę sausuoju sezonu.
Hugues-Bernard Maret

**Hugues-Bernard Maret** (g. 1763 m. gegužės 1 d. Dižone, Burgundijoje – m. 1839 gegužės 13 d.) – pirmasis de Bassano hercogas, Prancūzijos valstybės veikėjas, 14 ministras pirmininkas ir žurnalistas.

## Biografija
### Ankstyvoji veikla
Gimė Dižone (Burgundijoje), įgijo gerą išsilavinimą, ir pradėjo karjerą teisės srityje – tapo teisininku karaliaus rūmuose Paryžiuje. Didžiosios Prancūzų revoliucijos idėjos stipriai paveikė ir jis pakeitė savo karjerą.

Susidomėjimas išaugo debatais pirmajame Nacionaliniame susirinkime davusiame jam idėją pradėti rašyti *Bulletin de l'Assemblée*. Žurnalistas Charles-Joseph Panckoucke (1736–1798), savininkas *[[Mercure de France]]* ir leidėjas žinomos *[[Encyclopédie]]* (1785), įtikino jį prisijungti prie didesnio leidinio, *[[Moniteur Universel]]*, kuris įgijo didelę reputaciją už savo teisingumą ir nešališkumą.

Jis buvo *[[the Feuillants]]* redaktorių klubo nariu, tačiau sukilimui nuvertus monarchiją 1792 m. rugpjūčio 10 d. jis priėmė pasiūlymą dirbti užsienio reikalų ministerijoje. Atšaukus Britanijos pasiuntinybę, Maret išvyko su misija į Londoną, kur jis turėjo palankų pokalbį su Viljamu Pitu jaunesniuoju 1792 m. gruodžio 22 d., po kurio buvo viltis apie pasiuntinybės sugrąžinimą, tačiau tai neįvyko. Giljotinavus Liudviką XVI (1793 m. sausio 21 d.) prancūzų diplomatų korpuso vadas François Bernard Chauvelin įsakė palikti Britaniją, o Nacionalinis susirinkimas paskelbė karą (1793 m. vasario 1 d.). Šie įvykiai stipriai apribojo Maret antrosios misijos Londone rezultatyvumą 1793 m. sausio mėnesį.
Peršėkė

:: *Apie kaimą žr. [[Peršėkė (kaimas)]]*.

**Peršėkė** – upė pietų Lietuvoje; kairysis Nemuno intakas. Prasideda Gervėnų kaimo apylinkėse Lazdijų rajone. Aukštupyje prateka Obelijos ežerą, toliau teka į šiaurės vakarus. Už Gluosinės žiočių pasuka į šiaurės vakarus. Pačiame žemupyje teka į šiaurę, įteka į Nemuno kilpą ties Balbieriškiu.

Intakai: Metelytė, Atesė, Gluosinė, Varputys, Rudė, Kamaria, Vaičiukupis (kairieji), Paežerėlė, Rudė II, Dūmė (dešinieji).

Peršekės baseine telkšo nemažai ežerų – Obelija, Metelys, Atesys, Angininkų ežeras. Būdingas slėnio plotis 200–300 m, slėnio šlaitų aukštis 9–12 m. Vagos plotis aukštupyje 3–5 m, vidurupyje ir žemupyje 6–8 m. Srovės greitis 0,2-0,4 m/s. Vagos nuolydis – 120 cm/km. Pavasariniai potvyniai trumpi, staigūs, vandens lygis žemupyje pakyla 3 m. Peršėkė ties Krokialaukiu patvenkta 78 ha tvenkiniu.

Upės aukštupys įeina į Metelių regioninį parką, žemupys – Nemuno kilpų regioninį parką. Prie Peršėkės esančios didesnės gyvenvietės: Cigoniškiai, Parėčėnai, Remeikiai, Kaukai II, Peršėkininkai, Angininkai, Krokialaukis (Alytaus raj.), Sūkuriai, Mackiai, Kieliškas, Balbieriškis (Prienų raj.).

Upėvardis kildinamas nuo šaknies *perš-*: *pra-paršas, pro-perša, pra-perša* („neužšalusi vieta lede, miško retesnė vieta“, plg.  „praraja, bedugnė, tarpeklis“).

Upės aukštupys iki Metelytės intako anksčiau (iki sovietmečio) buvo vadinamas Obelyte. Prie jos buvo įsikūrę Obelytės-Peseckų dvaras ir Obelytės-Peseckų kaimas, už Kaukų piliakalnio Obelytės-Pranevičių dvaro palivarkas.

Pagal seną legedą, kur Obelytės upelis susijungia su Metelytės upeliu, nusiprausus susimaišiusiu upelių vandeniu peršėdavo veidą, todėl ten ir prasideda Peršėkės upė ir Peršėkininkų kaimas.

Peršėkė.jpg|Peršėkė už Mergalaukio
Peršėkė greta Cigoniškių.JPG|Peršėkės aukštupys prie Cigoniškių


## Šaltiniai
ANSMET

**ANSMET** () – meteoritų paieškos Antarktidoje programa. 

Antarktidoje ieškoti meteoritų yra labai patogu dėl dviejų priežasčių. Pirmoji priežastis yra baltas ledas. Kai aplink tėra baltas ledas ir mėlynas dangus, jokių uolų ir žemių, labai lengva tampa pastebėti akmenukus ledo paviršiuje ir didelė tikimybė, kad jie yra nukritę iš dangaus.

Kita priežastis, dėl ko Antarktida taip traukia meteoritų medžiotojus, yra patys ledynai. Meteoritai gali nukristi ir krenta bet kurioje Žemės vietoje. Taip jau yra, kad žmonių gyvenamose teritorijose jie gali likti nepastebėti, užkasti ar kitaip sunaikinti, o Antarktidos ledynuose nukritęs meteoritas čia lieka gulėti labai ilgai sniegynų paviršiuje arba įstringa ledynuose. Kadangi žemės paviršius po ledynais nėra lygus, slinkdamas ledas kartais užsistovi. Reikia nepamiršti, kad dėl siaučiančių vėjų ir žemos temperatūros, ledas sublimuoja – iš kietosios būsenos virsta iškart garais. Meteoritai sublimuoti negali, todėl yra galimybė jiems telktis į grupes. Tokios grupės pavyzdys yra 21 kvadratinio kilometro plote atrasti 1500 meteoritų. 

Iš viso ANSMET programos metu atrasta daugiau nei 10 000 meteoritų.

## Nuorodos
*ANSMET puslapis
Malampa

**Malampa** – Vanuatu provincija, kurios sostinė yra Lakatoras. Provincija sudaryta iš trijų pagrindinių salų: Malakulos, Ambrimo bei Pamos ir daug mažesnių salelių: Uripivo, Norsupo, Rano, Valos, Atkino, Vao, taip pat vulkaninės kilmės negyvenamos salelės Lopevi.

Malampos provincijoje gyvena apie 42 tūkstančius žmonių. Ji užima 2779 km² plotą.

## Šaltiniai
Torchlight

**Torchlight** – 2009 m. kompiuterinis veiksmo vaidmenų žaidimas. Žaidimą sukūrė „Runic Games“, o Windows versiją išleido „Perfect World“. Kūrimui vadovavo Travis Baldree („Fate“ kūrėjas) kartu su Max Schaefer ir Erich Schaefer, kurie dirbo prie „Diablo“ ir „Diablo II“ projektų.

2012 m. rugsėjo mėn. pasirodė žaidimo tęsinys – „Torchlight II“.

## Apžvalga
Žaidimas panašus į „Diablo“ serijos pirmąją dalį daugybe savo savybių, tačiau tuo pačiu pasižymi animuoto stiliaus grafiką. Žaidime tenka padėti miesto (*Torchlight*) gyventojams kovoti su blogiu. Veikėjas keliauja po įvairaus kraštovaizdžio vietoves, atsitiktinai sugeneruotus požemius ir kovoja su dideliais įvairių būtybių pulkais, vykdydamas užduotis ir rinkdamas grobį. Kiekvienoje didesnėje vietovėje būną po vieną miestą – didelį veiklos centrą, kur žaidėjas gali pasinaudoti NPC siūlomomis paslaugomis ir priimti/užbaigti užduotis. Išlaikoma ta pati portalų, daiktų identifikavimo, tobulinimo ir kt. sistema.

Žaidime yra dar viena unikali savybė – veikėjas iš pat pradžių gauna kompanioną (šunį, lūšį arba šešką), kuris pagelbėja kovoje, tobulėja pagal įgytą patirtį ir gali būti pasiųstas į miestą parduoti nereikalingų daiktų. Taip pat žaidime galima žvejoti. Kompanioną pašėrus žuvimi, jis kuriam laikui pavirsta kitokia būtybe arba įgauna naujų jėgų. Kartais prie veikėjo kovoje prisideda nuotykių ieškotojai, padedantys kovoti iki tam tikros užduoties pabaigos.

Žaidimas žaidžiamas iš izometrinės perspektyvos (t. y. vaizdas matomas iš viršaus), veikėjo ėjimai valdomi pele.

### Veikėjų klasės
Galima rinktis iš trijų veikėjų klasių:
* Kovotojo/naikintojo (*Destroyer*) – artimos kovos specialisto, kuris gali kviestis dvasių pagalbos.
* Alchemiko (*Alchemist*) – kerėtojo, kuris kovoja naudodamas magiją bei elektrą ir gali iškviesti velniūkščius () ar stimpanko stiliaus robotus.
* Šaulės (*Vanquisher*), kuri valdo muškietas ir pistoletus, gali kautis šaltaisiais ginklais bei paspęsti spąstus.

Naudojama panaši į „Diablo“ veikėjo statistikos parametrų ir įgyjamų įgūdžių () sistema. Bet kuri klasė taip pat gali išmokti įvairių burtų iš rankraščių.

## Šaltiniai
Mizidės

**Mizidės** (*Mysida*) – smulkių vėžiagyvių (*Crustacea*) būrys.

Kūnas segmentuotas, 5–25 mm ilgio. Krūtinės kojos skeltos, su žiaunomis. Pilvelis plonas, uodega šakota.

Gyvena švariuose, deguonies prisotintuose vandenyse. Mizidės minta filtracijos būdu fitoplanktonu, negyvos organinės medžiagos liekanomis. Jos yra svarbus žuvų maistas.

Lietuvoje natūraliai gyvena 5 mizidžių rūšys. 15-oje šalies ežerų (Zaraso, Lūšių, Šakarvų, Dusios ir kt.) gyvena reliktinė ledynmečio rūšis reliktinė mizidė (*Mysis relicta*).

Kauno mariose, Kuršių mariose, dalyje ežerų įveistos mizidės iš pietų Ukrainos: ežerinė paramizidė (*Paramysis lacustris*), raudonoji mizidė (*Hemimysis anomala*), Benedeno limnomizidė (*Limnomysis benedeni*).

## Šaltiniai
Penama

**Penama** – Vanuatu provincija su sostine Saratamatoje. Ši provincija susideda iš Ambaės, Maevo ir Sekminių () salų, bei užima 1198 km² teritoriją. Joje gyvena maždaug 29 tūkst. gyventojų.

## Šaltiniai
Atodrėkis

**Atodrėkis** – temperatūros pakilimas žiemos laikotarpiu arba ankstyvą pavasarį vidutinėse ir arktinėse platumose. Susidaro užėjus šiltai, jūrinei oro masei. Dalinai arba visai ištirpsta sniegas ir ledas, dažnai susidaro rūkas, šlapdriba. Naktimis, ar po atodrėkio vėl atšalus orui susidaro plikledis.
Sanma

**Sanma** – Vanuatu provincija, įsikūrusi šiaurinėje šalies dalyje. Jos teritorijoje yra didžiausia šalies sala Espiritu Santas. Sanmos populiacija didesnė nei 60 tūkst. gyventojų. Provincija užima 4248 km² teritoriją, o jos sostinė yra Luganvilis.

Didžiausios salos: Espiritu Santas, Malas, Aorė, Tutuba, Aesė, Mavea, Sakao, Arakis.

## Šaltiniai
Šefa

**Šefa** – Vanuatu provincija sudaryta iš Epi, Efatės ir Šeperdo salų. Provincijoje gyvena apie 103 tūkst. gyventojų, o jos teritorija užima 1455 km². Provincijos sostinė yra Port Vila, kuri yra svarbiausias Vanuatu miestas.

## Šaltiniai
Torba

**Torba** – šiauriausia Vanuatu provincija su sostine Sola. Jos populiacija – maždaug 11 tūkst. gyventojų, o užimama teritorija 882 km².

Provinciją sudaro Bankso salos ir Toreso salos.

## Šaltiniai
Vaivada (pavardė)

**Vaivada** − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Pavardė kilusi iš  - senovinės karinės ir administracinės pareigybės Lietuvoje. 

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Vaivadienė (ištekėjusi moteris) ir Vaivadaitė (mergautinė pavardė).

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

* Bronius Vaivada (1900–1946), karininkas, pedagogas, rezistentas
* Vacys Vaivada (g. 1958 m.), istorikas
* Vytautas Vaivada (g. 1981 m.), teisininkas, advokatas.
Rėva

**Rėva** – akmenų, gargždo sekluma ar nedideli slenksčiai lygumų upės vagoje. Susidaro tose vietose, kur upė graužiasi pro morenines aukštumas. Rieduliai yra upės erozinės veiklos produktai. Tokiose vietose upės tėkmė daug sraunesnė. Rėvos trukdo upės laivybai.

Lietuvoje didžiausios rėvos yra Nemuno ir Neries vidurupiuose. Dalis rėvų išvalytos, o didžiausią rėvą Lietuvoje – Velnio pirtį – užliejo Kauno marių vanduo.

## Šaltiniai
Mineralinė versmė

**Mineralinė versmė** – versmė, iš kurios trykšta druskų prisotintas mineralinis vanduo. Toks vanduo dažnai fasuojamas ir pardavinėjimas arba naudojamas sanatorijoms, gydykloms. Pagal būdingą vandens mineralizaciją tokios versmės skirstomos į druskos, sieros, kalcio, sodos, ličio, geležies. Prie mineralinių versmių dažnai įsikuria kurortai – Lietuvoje tokie yra Druskininkai, Birštonas, Likėnai.

## Nuorodos
* Lietuvos šaltiniai ir versmės  (Lgt.lt)
Prancūzijos sportas

Geriausiai žinomas sporto renginys vykstantis Prancūzijoje yra daugiadienės dviračių lenktynės "Tour de France". Lenktynės vyksta liepos mėnesį per kurias susirenka geriausi dviratininkai iš viso pasaulio. Rungtynės tradiciškai baigiasi Paryžiuje.

Viena populiariausių sporto šakų Prancūzijoje yra futbolas. Prancūzijos vyrų futbolo rinktinė laimėjo 1998 metais vykusi Pasaulio futbolo čempioną. Ir XXI pasaulio futbolo čempionatas. Taip pat du kartus laimėjo, 1984-ųjų ir 2000-ųjų, Europos futbolo čempionatus.

Panašiai kaip ir futbolas šalyje yra populiarus regbis. Ši sporto šaka yra ypač populiari šalies pietiniuose ir pietvakariniuose regionuose. Nacionalinė Prancūzijos regbio rinktinė yra viena iš geriausių komandų pasaulyje ir iki šiol per kiekvieną Pasaulio regbio čempionatą patekdavo bent į ketvirtfinalį. 

2007 m. Prancūzijoje pirmą kartą vyko Pasaulio regbio čempionatas. Prancūzijos regbio rinktinė iškovojo ketvirtąją vietą.

Labai populiarus sportas, pastaraisiais metais, tapo tenisas. 1997 m. ir 2003 m. Prancūzijos tenisininkės laimėjo Fed Cup. Be to 2000 m. Mary Pierce laimėjo Prancūzijos atvirąjį teniso čempionatą. 

Prancūzijoje taip pat vyksta seniausios pasaulio automobilių 24 valandų Le Mano lenktynės.

1900-ųjų ir 1924-ųjų metų Vasaros olimpinės žaidynės vyko Paryžiuje. Žiemos olimpinės žaidynės Prancūzijoje vyko tris kartus: 1924 Šamoni, 1968 Grenoblyje, 1992 Albervilyje.

Kitos populiarios sporto šakos yra: lengvoji atletika, Formulė 1 ir petankė.
Vaivada (karinis laipsnis)

**Vaivada** () – karinis laipsnis Serbijos karalystėje Balkanų karų ir Pirmojo pasaulinio karo metais, ekvivalentiškas feldmaršalo laipsniui kitose kariuomenėse.

Vaivados karinį laipsnį turėjo:
# Radomiras Putnikas () (1912 m.)
# Stepa Stepanovičius () (1914 m.)
# Živoinas Mišičius () (1914 m.)
# Petaras Bojovičius () (1918 m.)
# Prancūzijos maršalas *Louis Franchet d’Espèrey* (1921)

Vaivados nešiojo pintus generoliškus antpečius su baltu dvigalviu ereliu, kuris buvo pagrindinis Serbijos karalystės herbo elementas.

## Vaivadų fotoportretai


Image:General Putnik.jpg|Vaivada R. Putnikas
Image:Stepa Stepanovic.jpg|Vaivada S. Stepanovičius
Image:Vojvoda Zivojin Misic.jpg|Vaivada Ž. Mišičius
Image:Vojvoda Petar Bojović.jpg|Vaivada P. Bojovičius
Image:Louis Franchet D'Esperey.jpg|Vaivada *Louis Franchet d'Espèrey*
Vaivada (Lenkija)

**Vaivada** () - Lenkijos respublikos administracinio vieneto vaivadijos vadovas. 

## Įgaliojimai
Dabartinės Lenkijos Respublikos vaivados pareigybė ir jo įgaliojimai patvirtinti 1998 m. birželio 5 d. įstatymu. Pagal įstatymą vaivada yra:
* Ministrų tarybos atstovas vaivadijoje,
* Vaivadijos administracijos vadovas,
* Teritorinių savivaldybių priežiūros organas,
* Valstybės iždo atstovas, turintis specialius įgaliojimus.

Vaivada kontroliuoja, kaip vaivadijoje vykdomi teisės aktai ir turi teisę sustabdyti jų taikymą. Lietuvos šias pareigas atlieka Vyriausybės atstovai apskrityse.

## Dabartinės Lenkijos vaivadijos

Nuo 1999 m. sausio 1 d. Lenkija suskirstyta į 16 vaivadijų, kurioms vadovauja vaivados:
* Didžiosios Lenkijos vaivadija (*Wielkopolskie*)
* Kujavijos Pamario vaivadija (*Kujawsko-Pomorskie*)
* Liublino vaivadija (*Lubelskie*)
* Liubušo vaivadija (*Lubuskie*)
* Lodzės vaivadija (*Łódzkie*)
* Mazovijos vaivadija (*Mazowieckie*)
* Mažosios Lenkijos vaivadija (*Małopolskie*)
* Opolės vaivadija (*Opolskie*)
* Pakarpatės vaivadija (*Podkarpackie*)
* Palenkės vaivadija (*Podlaskie*)
* Pamario vaivadija (*Pomorskie*)
* Silezijos vaivadija (*Śląskie*)
* Šventojo Kryžiaus vaivadija (*Świętokrzyskie*)
* Vakarų Pamario vaivadija (*Zachodnio-Pomorskie*)
* Varmijos Mozūrų vaivadija (*Warminsko-Mazurskie*)
* Žemutinės Silezijos vaivadija (*Dolnośląskie*)
Lenkijos maršalas

**Lenkijos maršalas** () – aukščiausias Lenkijos karinis laipsnis. Dabar laikomas ekvivalentišku NATO rangui OF-10, kas atitinka armijos generolą ar maršalą.

Per visą istoriją laipsnis buvo suteiktas 6 kartus, iš jų du kartus užsienio piliečiams:
* 1920 – Juzefas Pilsudskis () (1867–1935)
* 1922 – Ferdinandas Fošas () (1851–1929) (taip pat Prancūzijos maršalas ir D. Britanijos lauko maršalas)
* 1936 – Edvardas Rydz-Smiglis () (1881–1941)
Lenkijos Liaudies Armijos maršalai:
* 1945 – Michalas Rola-Žymierskis () (1890–1989)
* 1949 – Konstantinas Rokosovskis (, ) (1896–1968) (taip pat Tarybų Sąjungos maršalas)
* 1963 – Marianas Spychalskis () (1906–1980)

Šiuo metu nėra nė vieno Lenkijos maršalo, nes jis jis suteikiamas karo metu už ypatingus nuopelnus.
Al Taliaferro

**Charles Alfred Taliaferro** (1905 m. rugpjūčio 29 d. – 1969 m. vasario 3 d.), arba tiesiog **Al Taliaferro**, buvo Disnėjaus komiksų dailininkas. Dauguma komiksų buvo parašyta Bobo Karpo.

Jo labiausiai žinomi darbai yra įvairūs Antulio Donaldo komiksai, bet vėliau jis pradėjo rašyti raides Peliuko Mikio komiksuose. Taip pat jis prisidėjo prie daugybės veikėjų sukurimo, tarp jų ir: Bilis, Dilis ir Vilis, Bolivaras, Močiutė Antis ir Antytė Rožė.
Kytira

**Kytira** (, *Cythera*, *Kythera*, ) – Graikijos sala istoriškai priskiriama Jonijos saloms. Ji yra į pietus nuo Peloponeso pusiasalio. Administraciškai sala priklauso Pirėjo nomui, kurio pagrindinė dalis yra Atėnų metropolijos teritorijoje. Jos plotas 279.593 km² yra antras pagal dydį po Megaros Atikos regione. Tai taip pat antras nuo galo pagal gyventojų tankumą nomas Atikoje. Nelygi žemė atsirado dėl nuolatinio vėjo ir jūros, kurie sukūrė stačius šlaitus ir gilias įlankas. Šimtmečiais, kai laivyba buvo svarbiausia susisiekimo priemonė, sala buvo labai strategiškai svarbi. Nuo Antikos iki XIX a. Kytira buvo karių, pirklių ir užkariautojų kryžkelė. Todėl sala patyrė daugybės kultūrų įtaką. Tai matoma architektūroje, kur susimaišę Egėjo ir Venecijos elementai bei graikų, venecijiečių, turkų ir britų susimaišiusios tradicijos.

## Gyventojai

Kaip daugumos mažų Egėjo jūros salų, Kytiros gyventojų skaičius mažėja. 1864 m. gyventojų skaičius siekė 14500, po to pradėjo mažėti, daugiausiai dėl emigracijos į didžiuosius Graikijos miestus ir užsienį XX a. pr. Dabar saloje gyvena 3354 žmonės (2001 m.), bet vien Australijoje yra 60000 iš jos kilusių graikų.

## Žymūs žmonės
* Philoksenas (435–380 m. pr. m. e.) ditirambų poetas
* Marco Venier (– 1311 m.) Cerigo lordas
* Georgios Souris graikų poetas
* Valerios Stais (1857–1923 m.) archeologas
* Yianis Vilaras (1771–1823 m.), poetas ir autorius
* Juliette de Bairacli Levy (1912–2009 m.) herbalistas ir autorius
* Michael Zullo profesionalus futbolininkas iš Australijos Queensland Roar

## Nuorodos

* Oficialus puslapis (graikų k.)
* Visit Kythera – Tourist & Culture Guide of Kythera Island (graikų, anglų, prancūzų, vokiečių, italų, ispanų bei turkų k.)