open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Ilgynas (Molėtų r., Čiulėnų sen., Levaniškių k.)

**Ilgynas** – ežeras rytų Lietuvoje, Molėtų rajone, 4 km į šiaurės rytus nuo Molėtų, į šiaurės vakarus nuo senojo Vilniaus-Utenos plento. Ilgis vakarų – rytų kryptimi 1,23 km, plotis iki 0,44 km. Altitudė 148,6 m. Giliausia ežero vieta yra rytuose, jos gylis 11,7 m. Ežeras telkšo rininiame duburyje. Šiaurinis krantas aukštas, o kiti žemesni, apaugę siaura medžių juosta. Pakrantėse plyti pievos, dirbami laukai, rytinėje pakrantėje auga miškelis. Vakaruose iš Ilgyno į Dūrių ežerą išteka Ilgė (Siesarties upės baseinas).

Ežero pakrantėje įsikūrę Levaniškių, Antadūrės kaimai. Veikia kaimo turizmo sodyba. Vakarine pakrante eina kelias .

## Šaltiniai
Priešdėlis

**Priešdėlis**, arba **prefiksas** – afiksas, kuris eina prieš savarankiškų žodžių – daiktavardžių (pvz., „**prie**miestis“), būdvardžių (pvz., „**apy**geris“), veiksmažodžių („**su**prasti“), prieveiksmių (pvz., „**pa**eiliui“) – šaknį.

Priešdėlis daugiausia kilęs iš tarnybinių žodžių, tokių kaip prielinksniai, dalelytės. Žodis gali turėti ir keletą priešdėlių (pvz., „**nepripa**žinti“).

Indoeuropiečių kalbose priešdėlis dažniausiai atlieka žodžių darybos funkciją – keičia leksinę ir su ja tiesiogiai susijusią gramatinę žodžio reikšmę (plg. „eiti“ – „**iš**eiti“: pasikeitė žodžio reikšmė; „stalas“ – „**už**stalė“: padarytas naujas žodis, kuris turi kitą giminę).

Kai kuriose kalbų šeimose priešdėlis būna tiesioginis gramatinių žodžio reikšmių arba žodžio klasių rodiklis (pvz., bantų kalbose priešdėlis *ki-* yra daiktų klasės vienaskaitos, o *vi-* daugiskaitos rodiklis).

## Šaltiniai
Antanas Mikėnas

**Antanas Mikėnas** (1924 m. vasario 24 d. Butkiškiai, Ramygalos valsčius – 1994 m. rugsėjo 23 d. Vilnius) – Lietuvos pedagogas, treneris, lengvaatletis, Lietuvos sportinio ėjimo rekordininkas ir čempionas, olimpinis vicečempionas.

## Biografija
1946 m. baigęs Panevėžio mokytojų seminariją iki 1948 m. mokytojavo Ramygaloje ir Kėdainiuose. 1952 m. baigė Lietuvos kūno kultūros institutą, 1959–1989 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, treneris.

Auklėtiniai: Justinas Vasiliauskas, Juozas Tumasonis, Vladas Babenskas, Alvydas Baltaduonis, Virmantas Papas.

Pirmasis Lietuvos lengvaatletis, laimėjęs olimpinį apdovanojimą. Taip pat pirmasis ir iki šiol vienintelis Lietuvos sportinio ėjimo atstovas, laimėjęs olimpinį medalį.

## Sportiniai pasiekimai
* 1956 m. – TSRS 10 ir 15 km rekordininkas.
* 1956 m., 1957 m. – TSRS tautų spartakiada, 20 km sportinis ėjimas – pirma vieta
* 1958 m. – TSRS čempionatas, 20 km sportinis ėjimas – trečia vieta
* 1957 m. – pasaulio jaunimo žaidynės, Maskva – pirma vieta
* 1956 m. – Melburno olimpinės žaidynės, 20 km sportinis ėjimas – sidabro medalis
* 1952–1959 m. – daugkartinis Lietuvos 5, 10, 15., 20, 30 km ir 1 valandos sportinio ėjimo rekordininkas, 12 kartų šių rungčių Lietuvos čempionas:

## Bibliografija
* Lengvoji atletika, su kitais, 1976 m.

## Atminimas
*Nuo 1986 m. Birštone rengiamos A. Mikėno taurės sportinio ėjimo varžybos, nuo 1990 m. – tarptautinės.
*2012 m. Vilniuje jo vardu pavadinta gatvė.
*2013 m. sukurtas filmas „Olimpinio sidabro žingsniai. Antanas Mikėnas“ (Gintarė Grikštaitė, Stasys Petkus, Miroslavas Stankevičius). 
*2018 m. išleista knyga "Antanas Mikėnas – sportinis ėjimas", aut. Eglė Mikėnaitė-Juodeikienė.

## Šaltiniai
ARVI

**ARVI įmonių grupė** – lietuviško kapitalo žemės ūkio ir maisto produktų sektoriaus įmonių grupė. **UAB ARVI ir ko** – ARVI įmonių grupės valdymo įmonė. Grupėje dirba daugiau apie 1 000 darbuotojų. Valdybos pirmininkas – Vidmantas Kučinskas, o nuo 2009 m. rugpjūčio ir generalinio direktoriaus pareigas. Įmonių grupė veiklą vykdo Lietuvoje, Latvijoje, Rusijoje, Baltarusijoje, Rumunijoje.

## Įmonės
* UAB „Arvi fertis“ – trąšų gamyba ir prekyba, prekyba anglimis, ekspedijavimas geležinkeliu.
* UAB „Arvi cukrus“ – cukraus gamyba ir prekyba, biodyzelino gamyba.
* UAB „ARVI Kalakutai“ – kalakutienos perdirbimas.
* Arvi fermos – kalakutų auginimas.
* UAB „Marijampolės pašarai“ – pašarų gamyba ir prekyba.
* UAB „Baltijos agroverslo projektai“ – verslo konsultacijos.
* UAB „Noringė“ – viešbutis, restoranas.
* UAB „Rietavo veterinarinė sanitarija“ – gyvūninių atliekų perdirbimas.
* UAB „Jungtinė ekspedicija“ – krovinių pervežimas jūriniu transportu.
* VšĮ „Sveikatingumo idėjos“ – moterų krepšinio komanda.
* UAB „Baltkalis“ – prekyba kalio trąšomis, technine druska.
* ARVI NPK (Rusija, Kaliningrado sritis) – trąšų gamyba ir prekyba.
* ARVI Agro S. R. L. (Rumunija) – trąšų pardavimas.

## Rėmimas
Tarp 2008-2018 m. ARVI buvo FK Sūduva generaliniu rėmėju, ARVI vardu vadinosi Marijampolės futbolo arena (maniežas) ir Marijampolės futbolo arena (stadionas).

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Arvi įmonių grupės svetainė (lietuvių, anglų, rusų k.)
Asociación Mexicana de Productores de Fonogramas y Videogramas

**Asociación Mexicana de Productores de Fonogramas y Videogramas** (**AMPROFON**) () – nepelno siekianti organizacija, kuri reguliuoja Meksikos muzikos industriją. Kompanija įkurta 1963 m. balandžio 3 d.

AMPROFON yra International Federation of the Phonographic Industry (IFPI) narė.

## Istorija
1963 m. taip pat sukurta prodiuserių teisių gynimo organizacija, pavadinimu Phonographic Discs Producers (AMPRODISC). Organizacijos narės:
* Compañía Importadora de Discos, S.A.
* CBS de Mexico, S.A.
* Discos Mexicanos, S.A.
* Fábrica de Discos Peerless, S.A.
* GAMMA, S.A.
* Panamericana de Discos, S.A.
* RCA Victor Mexicana, S.A.

1971 m. liepos 26 d. organizacija persivadino į Asociación Mexicana de Productores de Fonogramas, o kai išpopuliarėjo vaizdo klipai, organizacija 1990 m. gegužės 3 d. pasivadino dabartiniu vardu – AMPROFON.

## Pardavimų atestacija
AMPROFON daugiau skiria dėmesį ne į pardavimus, o į išleistų CD kiekį.

## Muzikos topai
Topai yra atnaujinami kas savaitę, kiekvieną trečiadienį. Yra keturi pagrindiniai muzikos topai.
* **Top 100 albumų topas**. Geriausiai šalyje parduodamų 100 albumų topas. Visi muzikos žanrai bei EP.
* **Tarptautinis albumų topas**. Albumai ne ispanų kalba čia nepatenka. Tope yra tik 20 vietų.
* **Populiarios muzikos albumų topas**. Top 20 Meksikos muzikos albumų topas.
* **Lotynų albumų topas**. Top 20 tik ispanų kalbos pop, roko ar šokių muzikos albumų topas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
* Archyvas
Prijuostė

**Prijuostė** – buitinės ir dekoratyvinės paskirties drabužis, juosiamas ant liemens. Daugelio Europos tautų, tarp jų ir lietuvių, moterų tautinių drabužių dalis.

## Lietuvoje
Lietuvoje prijuostė dėvėta jau IX a. XIX a. pagal medžiagą, puošybą, spalvų derinius išryškėjo etniniams regionams būdingos prijuostės. Dėvėtos namų darbo baltos lininės, puoštos rinktiniais raštais, spalvingos kaišytinės, languotos. Taip pat dėvėtos fabrikinės gamybos vilnonės, šilkinės, medvilninės prijuostės.

Lietuvoje prijuostė – moters doros ir kuklumo simbolis. Prijuostės nuo seno buvo audžiamos iš baltų ar spalvotų siūlų. Ypač gražiai stengtasi išausti išeigines prijuostes. XVIII a. ima plisti prijuostės, siūtos iš pirktinės medžiagos (medvilnės, kašmyro). Įvairiose Lietuvos srityse jos skyrėsi spalva, audimo raštais ir pasiuvimu.

Aukštaičių prijuostės – plačios, rauktos, pažemiuose puoštos įaustomis medvilninėmis gijomis, prisiūtais pinikais, kuteliais. Daugiausia audžiamos iš balto lino.

Dzūkijoje dėvėtos prijuostės pasižymi didele įvairove. Pačios ankstyviausios dzūkių prijuostės buvo siuvamos iš balto lino, su puoštais pažemiais. Vėliau įsigalėjo skersadryžės ir languotos baltai-raudonomis spalvomis tamsiai mėlyname fone. Mėgiami „katpėdėlių“ rašto motyvai. XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje paplito siuvinėtos prijuostės. Po I pasaulinio karo prijuostės tapo panašios į dabartines – su prieširdžiu. Dzūkijoje prijuostės buvo dėvimos labai ilgai, net tada, kai kituose regionuose jų nebedėvėjo. XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje prijuostes rišosi ir prie vėlyvojo, į apačią platėjančio sijono bei švarkelių – nažutkėlių.

Seniausios zanavykių prijuostės yra raudondryžės, panašios į žemaičių. Vėlesnės kaišytinės prijuostės – spalvingiausias ir puošniausias suvalkietės drabužis. Ritmiškai besikartojantys stilizuotų lelijų žiedai, jų krypties bei spalvų kaita audiniuose sudarydavo žaismingą vaivorykštės gamą. Tamsiame fone dažnai būdavo jungiami 4-6-8 įvairaus dydžio žiedai, pakaišyti smulkiais augalijos raštais, kurių viduryje būdavo spalvinis rombas. Kai kuriose prijuostėse audėjos išausdavo net 150–200 lelijų žiedų, tarp kurių įmargindavo dar žvaigždutes, taureles. Zanavykių prijuostės buvo išilgadryžės, kapsių – skersadryžės. Ypač ilgos ir plačios zanavykių prijuostės, kurių
apačia buvo puošiama dar prisiūtais priedurais (ripuliais).

Žemaičių prijuostės, kaip ir sijonai, išilgadryžės. Dominuoja raudona arba mėlyna spalva. Jos labai plačios (iki 180 cm), rauktos. Mažosios Lietuvos moterų ir merginų pačios seniausios prijuostės buvo baltos ar išilgadryžės, vėliau jos tamsėja ir XIX a. II pusėje
paplinta juodos šilkinės.

## Šaltiniai
Regina Paliukaitytė

**Juzefa Regina Paliukaitytė-Guobienė** (1940 m. sausio 6 d. Kaune – 2015 m. vasario 7 d. Vilniuje) – Lietuvos teatro ir kino aktorė, pedagogė.

## Biografija
Vyras – teatrologas Aleksandras Guobys (g. 1932).

1957 m. baigė Utenos gimnaziją, 1961 m. LSSR valstybinę konservatoriją. 1961–1964 m. Šiaulių dramos teatro, 1964–1993 m. LSSR valstybinio akademinio dramos teatro aktorė. 1993–1997 m. Vilniaus universiteto scenos kalbos dėstytoja, kartu ir Lietuvos muzikos akademijos Teatro ir kino fakulteto scenos dėstytoja. Sukūrė virš 100 vaidmenų. Dalyvavo radijo ir televizijos vaidinimuose, telefilmuose, radijo laidose, kaip skaitovė – koncertuose. Palaidota Karveliškių kapinėse.

## Vaidmenys teatre
Nesė – A. Kronino „Kepurininko pilis“, Larisa – A. Ostrovskio „Bekraitė“, Skylienė ir Ona Duonutė – V. Krėvės „Žentas“ ir „Skirgaila“, Nataša – J. Radzinskio „104 puslapiai apie meilę“, Margarita – J. Gėtės „Faustas“, Alia – S. Mrožeko „Tango“, Johana – Ž. P. Sartro „Altonos atsiskyrėliai“, Morta ir Ieva-Teresė – Just. Marcinkevičiaus „Mindaugas“ ir „Katedra“, Aldonsa-Dulsinėja – D. Vasermano ir D. Deriono „Žmogus iš Lamanšos“, Regana – V. Šekspyro „Karalius Lyras“, Karalienė Bona – J. Grušo „Barbora Radvilaitė“ ir kt.

## Filmografija
* 1966 m. Jausmai, rež. Algirdas Dausa, Almantas Grikevičius
* 1969 m. Ave, Vita, rež. Almantas Grikevičius
* 1975 m. Nerami rudens diena, rež. Algimantas Kundelis
* 1980 m. Žaltvykslės, rež. Gytis Lukšas
* 1985 m. Nebylys, rež. Vidmantas Bačiulis

## Apdovanojimai
* 1969 m. už Agnės vaidmenį kino filme „Jausmai“ – Pabaltijo, Baltarusijos ir Moldavijos kino festivalyje suteiktas geriausios moters vaidmens atlikėjos vardas
* 1990 m. Lietuvos nusipelniusi artistė
* 1995 m. „Poezijos pavasario“ laureatė

## Literatūra
* Aktorė Regina Paliukaitytė: gyvenimo ir kūrybos fragmentai / sud. Eglė Bučienė. – Vilnius: Artaviva, 2005. – 110 p.: iliustr. – ISBN 9955-9800-0-1
Švenčionių herbas

**Švenčionių herbas** – pagrindinis Švenčionių miesto, Švenčionių seniūnijos ir Švenčionių rajono savivaldybės heraldikos atributas.

## Aprašas

Herbo mėlyname lauke dvi viena virš kitos sidabrinės seliavos, plaukiančios į priešingas puses.

## Istorija

Dvi žuvys atsirado Rusijos valdymo laikais, kai 1845 m. balandžio 6 d. caras Nikolajus I Švenčionių apskričiai patvirtino herbą. Perkirsto skydo viršutiniame raudoname lauke buvo pavaizduotas raitelis – tuomet Vilniaus gubernijos herbas, apatiniame mėlyname lauke – dvi viena į kitą plaukiančios žuvys – seliavos. Raitelis pagal Rusijos heraldikos tradicijas turėjo rodyti Švenčionių administracinę priklausomybę, o dvi seliavos, kad Švenčionių apskrityje, kaip tvirtinama herbo aprašyme, jų buvo gausu.

1920 m., kai Lenkija perėmė Rytų Lietuvą, Švenčionys iki 1939 m. priklausė kitai valstybei. Tuomet miesto herbe pagrįstai atsisakyta raitelio, paliktos tik dvi žuvys, o kad geriau atrodytų, pavaizduotos skyde viena virš kitos. Iš naujo svarstant Švenčionių miesto herbą, Lietuvos heraldikos komisija taip pat nutarė palikti dvi žuvis, kadangi jos XIX a. atsirado turbūt ne be vietos žmonių iniciatyvos.

Aukščiausioji Taryba – Atkuriamasis Seimas herbą patvirtino 1992 m. rugsėjo 16 d. nutarimu Nr. I-2884. Herbo etalono autorius – dailininkas Petras Savukynas.

## Šaltiniai
Trakų rajono savivaldybės herbas

**Trakų rajono savivaldybės herbas** (arba ***Trakų žemės herbas***) – vienas iš Trakų rajono savivaldybės heraldikos atributų.

## Aprašymas

Herbo raudoname lauke karys sidabriniais šarvais, dešinėje rankoje laikantis sidabrinę ietį su auksiniu ietigaliu, o kaire ranka atsirėmęs į raudoną skydą su auksiniais Gediminaičių stulpais.

## Istorija

Trakų žemės herbas išsirutuliojo iš Trakų kunigaikščių antspaudų. Jau XIV a. viduryje Kęstučio ir jo sūnaus Vytauto antspauduose vaizduojama šarvuoto kario figūra. Istorinis Trakų žemės herbas vienas seniausių ir gražiausių Lietuvos teritorinių simbolių. Atsiradęs Trakų kunigaikščio Kęstučio antspauduose XIV a. jis išliko iki 1795 m., t. y. net keturis šimtmečius. Siekiant jį išsaugoti kaip istorinę relikviją nutarta Trakų istorinį herbą palikti Trakų rajono savivaldybei, kuri yra vienintelė tikroji senosios heraldikos paveldėtoja.

Lietuvos Respublikos Prezidentas herbą patvirtino 1998 m. vasario 5 dekretu Nr. 1511. Herbo etalono autorius – dailininkas Arvydas Každailis.

## Šaltiniai
Varėnos herbas

**Varėnos herbas** – pagrindinis Varėnos miesto, Varėnos seniūnijos ir Varėnos rajono savivaldybės heraldikos atributas.

## Aprašas

Skydo mėlyname lauke auksinė bitė virš šešių (2-1-2-1) viržių žiedų sidabriniais vainiklapiais ir auksiniais taurėlapiais.

## Istorija

Varėnos miesto herbas buvo sukurtas 1969 m. kovo 24 d. Respublikinė heraldikos komisija pritarė dailininko Kęstučio Gvaldos ir profesoriaus Česlovo Kudabos idėjai, kad Varėnos herbe vertėtų pavaizduoti senas šio krašto bitininkystės tradicijas. Komisijoje herbo motyvai buvo svarstomi kelis kartus, kadangi buvo įvairiausių pasiūlymų. Prof. Rimtautas Gibavičius siūlė vaizduoti į medį kopiančią mešką, kiti bitę, korį ir pan. Ilgiausiai buvo svarstomi bitės su koriu motyvai. 1970 m. vasario 16 d. pirmą kartą K. Gvalda atnešė naują herbo variantą, kuris buvo papildytas viržių žiedais. Po kelių aptarimų korio buvo visai atsisakyta ir balandžio 23 d. galutinai nutarta Varėnos herbe vaizduoti bitę virš 6 viržių žiedų. Kitame posėdyje, kuris įvyko gegužės 6 d., dailininko K. Gvaldos parengtą projektą nutarta tvirtinti darbo tvarka. Taip ir buvo padaryta, kai 1970 m. birželio 5 d. nupieštą herbo etaloną aprobavo Dailės kombinato meno taryba. Bet sukurtas herbas, net nespėjęs miesto gyvenime įsigalėti, po garsiosios 1970 m. respublikinės dainų šventės LKP CK antrojo sekretoriaus V. Charazovo iniciatyva buvo uždraustas.

Su Lietuvos Atgimimu atgijo ir miestų heraldikos tradicijos. Atslūgus naujai simbolių ieškojimo bangai, nutarta parengti naują etaloną, nes senajame buvo panaudota ypač nevykusi, heraldikos specialistų kritikuota ir tarptautinėje heraldikoje nenaudojama kampuoto skydo forma. Ta proga nežymiai pakeistos bitės proporcijos. Varėnos herbo etaloną parengė tas pats dailininkas K. Gvalda.

Herbą Lietuvos heraldikos komisija aprobavo 1994 m. lapkričio 24 d., prezidentas Algirdas Brazauskas herbą patvirtino 1995 m. sausio 12 dekretu Nr. 502.

## Šaltiniai
ZU

**ŽŪ** arba **ž.ū** gali reikšti:
* Žemės ūkis.

**zu** gali reikšti:
* Zulų kalba – kodas pagal ISO 639-1 standartą;
* Zulų Vikipedija (:zu:).
ZH

**ZH** gali reikšti:

* Ciuricho kantonas – kodas pagal ISO 3166-2:CH standartą.

**zh** gali reikšti:
* Kinų kalba – kodas pagal ISO 639-1 standartą;
* Kiniška Vikipedija (:zh:).
II

**II** gali reikšti:

* Romėniškas skaičius „2“;
** II amžius;
** II amžius pr. m. e.;
** II pasaulio futbolo čempionatas;
** II Europos krepšinio čempionatas;
** 2 tūkstantmetis;
** 2 tūkstantmetis pr. m. e.

**IĮ** gali reikšti:

* Individuali įmonė – įmonė, priklausanti vienam fiziniam asmeniui arba šeimai.

**ii** gali reikšti:
* Ji kalba – kodas pagal ISO 639-1 standartą;
* Ji Vikipedija (:ii:).
Limonadas

**Limonadas** ( 'citrina') – nealkoholinis gaivusis gėrimas, gaminamas iš gazuoto ar paprasto vandens ir citrinų bei jų produktų ar sintetinių analogų.

Dabar šiuo pavadinimu Lietuvoje vadinami bet kurie parduodami saldūs, dažniausiai gazuoti vaisvandeniai.

## Istorija
XVII a. limonadu vadinosi gėrimas, pagamintas iš citrinos sulčių ir citrinos antpilo. Iš to kilo gėrimo pavadinimas – *Limonade* (*Lemon added*).

1767 m. anglų chemikas Džozefas Pristlis išrado prietaisą, kuris vandenį prisotina dujomis. Šį prietaisą pradėjo gaminti Jakob Švepp, kurio vardu ir buvo pavadinta pirmoji kompanija „Schwepp & Co“, pradėjusi prekiauti gazuotais gėrimais su vaisių ir uogų sirupais. Kadangi natūralūs sirupai buvo pakankamai brangūs, juos ėmė keisti rūgštimis ir esencijomis. Pirmiausia buvo pakeista citrinos rūgštis, tad 1833 m. limonadas tapo pasauliniu lyderiu tarp vaisinių gėrimų, o „Lemon’s Superior Sparkling Ginger Ale“ (*Nuostabus putojantis citrininis [[imbieras|imbierinis]] [[elis]]*) – pirmuoju nealkoholiniu gėrimu, užregistruotu prekiniu ženklu.

## Gamyba
Limonado pagrindas – įvairių komponentų mišinys, dažniausiai ruošiamas šaltuoju būdu, nors yra ir pusiau karštas ir karštasis būdai. Komponentų kokybė ir jų dozavimas lemia gatavo produkto kokybę. Gėrimo sudėtyje didžiausią dalį (apie 80 %) sudaro vanduo. Stambios gamyklos savo teritorijose turi vandens šaltinius, tačiau ir toks vanduo dar papildomai yra filtruojamas, minkštinamas ir dezinfekuojamas.

Gėrimui „Limonadas“ gamybai naudojamas cukrus, citrinos rūgštis ir kompozicija, susidedanti iš citrinos antpilo, obuolių sulčių ir deginto cukraus. Šis gėrimas pasižymi geltona spalva, gaivinančiu skoniu ir eteriniu citrinos aliejaus aromatu. Įpiltas į taurę, jis ilgą laiką išskiria angliarūgštę.

„Sitro“ (iš *citron* 'citrina', iš ) gaiviajam vaisiniam gazuotam gėrimui gaminti naudojamas cukrus, citrinos rūgštis, mandarinų, apelsinų ir citrinų antpilas. Gėrimas šviesiai geltonos spalvos, gaivaus skonio ir savotiško citrusinių vaisių aromato.
IK

**IK** gali reikšti:

* Sporto klubai, pvz.:
** IK Sleipner – Švedijos futbolo klubas, įkurtas 1903 m. Norčiopinge;
** IK Sirius – Švedijos futbolo klubas, įkurtas 1907 m. Upsaloje;
** IK Start – Norvegijos futbolo klubas, 1905 metais įkurtas Kristiansane;
** IK Brage – Švedijos futbolo klubas, 1925 metais įkurtas Burlengėje;
** Aalborg Chang IK – Danijos futbolo klubas, įkurtas 1912 m. Olborge;
** Mora IK – Švedijos ledo ritulio klubas, įkurtas 1935 m. Moroje.

**įk.** gali reikšti:

* *įkurtas*, nurodant įkūrimo datą.

**ik** gali reikšti:
* Inupiakų kalba – kodas pagal ISO 639-1 standartą;
* Inupiakų Vikipedija (:ik:).
Udai (tauta)

**Udai** – viena seniausių tautų, gyvenančių Kaukaze. Daugiausia udų gyvena Azerbaidžane, Nij kaime, Oguzo regione ir Baku mieste. Nemažai udų gyvena Rusijoje, Rostovo, Vogogrado sityje, Maskvoje, Sankt Peterburge. Šiek tiek udų gyvena Gruzijoje ir Armėnijoje.

Udai vartoja udų, rusų, azerbaidžaniečių ir gruzinų kalbas. Dauguma udų laisvai kalba dviem kartais ir trijomis kalbomis.

Udai yra laikomi vieninteliais palikuonimis iš Kaukazo Albanijos valstybės. Jie minimi šaltiniuose prieš mūsų erą kaip **utijai** ir buvo apgyvendinę istorinį Utiko regioną (į pietus nuo Kuros upės). I a. pr. m. e. šį regioną prisijungė Armėnijos karalystė, o IV a. susigrąžino Kaukazo Albanija. Nuo V a. jų regionas tapo žinomas kaip Aranas. Į jį VII a. atneštas Islamas, o nuo XI a. jis labai stipriai tiurkizuotas. Tiurkizacijos metu udų kalba buvo praktiškai sunaikinta.
Satemizacija

**Satemizacija** – dalies kalbų, šiuo atveju − indoeuropiečių, fonetinė ypatybė, kai indoeuropiečių prokalbės minkštieji priebalsiai **ḱ, *ǵ, *ǵʰ* yra virtę pučiamaisias priebalsiais arba afrikatomis. Baltų prokalbėje **ḱ* buvo virtęs **š*, o **ǵ, *ǵʰ* – **ž*. Lietuvių kalboje baltų prokalbės būklė išsaugota, o kitose baltų kalbose **š*, **ž* virtę *s*, *z*: , bet , ; , bet ,  'grūdas'. Pokytis **ḱ* > **s* ir **ǵ, *ǵʰ* > **z* rekonstruojamas jau slavų prokalbei ir atitinkamai iš jos kilusioms visoms slavų kalboms. Manoma, kad satemizacija prasidėjo indoiranėnų kalbų areale, todėl šis lingvistinis terminas ir paimtas iš indoiranėnų (Avestos raštų kalbos) žodžio *satəm* 'šimtas'.

Indoeuropiečių kalbos, kurios nepatyrė šio fonetinio virsmo, pagal atitinkamą senovės lotynų kalbos žodį *centum* (sk. *kentum* 'šimtas') vadinamos ***kentuminėmis***.

Indoiranėnų kalbose satemizacija sistemiškiausia, slavų kalbose nenuoseklumų nedaug, o baltų kalbose šis virsmas nenuoseklus, yra daug žodžių porų su *š − k* ir *ž − g*: *šleivoti* − *kleivoti*, *šaukti* − *kaukti*, *šeima*, *šeimyna* − *kiemas*, *kaimas*; *žnybti* − *gnybti*, *žirklės* −  ( < *g*) 'avikirpės žirklės', *žentas* – *gentis*, *gentainis* ir daug kitų. Dėl didelio satemizacijos nenuoseklumo baltų kalbos kartais net vadinamos „kentuminėmis, patyrusiomis *satem* kalbų įtaką“ arba užimančiomis tarpinę padėtį tarp *satem* ir *centum* kalbų.

Apskritai visos gyvosios indoeuropiečių kalbos pagal minkštųjų **ḱ, *ǵ, *ǵʰ* priebalsių likimą skirstomos taip: *satem* kalbų grupei atstovauja indoiranėnų, slavų, baltų ir armėnų kalbos, o *centum * − germanų, italikų (romanų), keltų bei graikų. Dėl šių priebalsių specifinių virsmų albanų kalboje priskirti ją *satem* ar *centum* kalbų grupei − problemiška, tačiau ją linkstama laikyti satemine kalba.

Anatolų ir tocharų kalbos buvo kentuminės, o paleobalkanų kalbos šiuo atžvilgiu įvairios, nevienodos.

## Fonetiniai atitikmenys indoeuropiečių kalbose

## Išnašos

## Literatūra
* Pietro Umberto Dini. *Baltų kalbos.* – Vilnius, 2000. – ISBN 5-420-01444-0
IG

**IG** gali reikšti:

* Integrinis grandynas – vientisu technologiniu procesu pagamintas užbaigtas funkcinis įtaisas.

**Ig** gali reikšti:
* Antikūnas (arba imunoglobulinai *Ig*) − baltyminės medžiagos, kurios susidaro organizme, į jį patekus svetimų medžiagų (mikroorganizmų, svetimų baltymų);
* Ig Nobelio premija – alternatyvi (humoristinė) Nobelio premija.

**Ig.** gali reikšti:
* vardas „Ignas“:
** Inicialai:
*** **Ig. J.** ir Ig. Jur. – Ignas Šeinius.

**Ig.** gali reikšti:
* „In-Game“ trumpinys

**ig** gali reikšti:
* Igbų kalba – kodas pagal ISO 639-1 standartą;
* Igbų Vikipedija (:ig:).
Vaisių midus

**Vaisių midus** - fermentuotas alkoholinis gėrimas. Gaminamas iš medaus su vandeniu ir šviežių vaisių ar uogų sulčių.

Nuo midaus jis skiriasi tuo, kad gaminant tikrąjį midų, medus su vaisių sultimis maišomas rūgimo pradžioje, o vaisiniam - medumi tik pasaldinamas. Vaisių midui gaminti tinka blogesnis medus, iš kelminių avilių, kuriame būna įmaišyta bičių duonos ir perų, suneštas iš grikių ir bet kuris tamsesnės spalvos medus, nes jo kvapo ir skonio trūkumus pašalina sulčių kvapas.

Gaminant vaisių midų, išvirus medų ir atskiedus jį vandeniu, vietoj prieskonių kiekvienai 10 l atskiesto medaus pridedama 2-2,5 l aromatingų grynų vaisių ar uogų sulčių. Vaisinis agrastų, baltųjų serbentų, obuolių ir kriaušių midus savo spalva beveik nesiskiria nuo grynojo midaus, esti gana malonaus skonio. Todėl išvirtą medų galima skiesti ne vandeniu, bet nelabai rūgščiomis obuolių sultimis arba obuolių-kriaušių sulčių mišiniu. Pridėjus vyšnių, aviečių, mėlynių, juodųjų ar raudonųjų serbentų sulčių, gaunamas gana aromatingas ir gero skonio vaisių midus, ryškesnės, nuo uogų sulčių priklausančios spalvos.

Vaisių midus rauginamas su tokiomis pačiomis vyno mielėmis, kurios dedamos į atitinkamus vaisių vynus arba grynąjį midų. Mieles padauginamos tų pačių vaisių medumi ar cukrumi pasaldintose, atskiestose, virintose ir atvėsintose sultyse.
Alfonsas Laurinavičius

**Alfonsas Laurinavičius** (g. 1947 m. kovo 15 d. Anužiuose, Endriejavo valsčius) – Lietuvos teisės mokslininkas, istorikas, socialinių mokslų daktaras.

## Biografija
1973 m. baigė Vilniaus pedagoginio instituto Istorijos fakultetą. 2006 m. socialinių mokslų daktaras.

1978–1981 m. Vėliučionių specialiosios profesinės technikos mokyklos direktorius. 1981–1990 m. Vidaus reikalų ministerijos Kriminalinės paieškos valdybos vyr. inspektorius, dėstė Vidaus reikalų ministerijos mokymo centre. Nuo 1990 m. Lietuvos policijos akademijos (1997–2000 m. Lietuvos teisės akademija, 2000–2004 m. Lietuvos teisės universitetas, nuo 2004 m. Mykolo Romerio universitetas) darbuotojas, nuo 1992 m. dėstytojas, nuo 2002 m. Muitinės veiklos katedros vedėjas; nuo 2008 m. profesorius.

## Mokslinė veikla
Mokslinės veiklos sritys: administracinė teisė, vadyba ir administravimas, etika, intelektinės nuosavybės apsauga tarptautinio prekyboje.

## Bibliografija
* Bendruomenės ir teisėsaugos institucijų bendradarbiavimas, 2000 m.
* Policijos administravimas užtikrinant visuomenės saugumą, 2000 m.
* Bendruomenės teisėtvarka, 2001 m.
* Žmogaus teisės ir policijos veikla, 2002 m.
* Tarnybinė teisė: statutinės valstybės tarnybos teisinis reguliavimas, 2003 m.
* Administravimo pareigūnų etika. Vadovėlis aukštųjų mokyklų studentams, 2001 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*Profesinis tinklalapis (MRU tinklavietėje)
Latvijos istorikų komisija

**Latvijos istorikų komisija** () – Latvijos istorikų organizacija, veikianti prie Latvijos prezidento kanceliarijos. 

## Veikla
Įkurta 1998 m. lapkričio 13 d. Latvijos prezidento G. Ulmanio iniciatyva. Latvijos istorikų komisija koordinuoja, remia ir skatina Latvijos XX a. istorijos klausimų, kurie tiesiogiai susiję su totalitarinių režimų nusikaltimais žmonijai ir šių nusikaltimų padariniais Latvijai, tyrimą. Nuo 2000 m. komisijos istorikų tyrinėjimai spausdinami leidinyje „Latvijos istorijos komisijos raštai“ (). Iki 2009 m. išleisti 23 tomai. Pirmininkas Andris Caunė. Komisija turi ir užsienio narių.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė  (latvių k.)
* LU Latvijos istorijos institutas
Antanas Lapė

**Antanas Lapė** (1961 m. vasario 25 d. Jokšai, Priekulės rajonas – 2007 m. sausio 8 d. Telšiai) – Lietuvos kunigas, Lietuvių katalikų mokslų akademijos narys.

## Biografija
Nuo 1979 m. studijavo Kauno politechnikos instituto Inžinerijos ekonomikos fakultete. Jį baigęs dirbo Šiaulių pieno kombinate. 1991–1996 m. studijavo Telšių kunigų seminarijoje, 1996 m. įšventintas kunigu ir paskirtas Telšių vyskupijos kurijos kancleriu ir vyskupijos ekonomu. 1997–2000 m. Amerikos katalikų universitete Vašingtone studijavo dogminę teologiją. Nuo 2001 m. Telšių vyskupo Vincento Borisevičiaus kunigų seminarijos vicerektorius ir prokuratorius bei dogminės teologijos dėstytojas, 2003–2006 m. rektorius. 2005 m. popiežius Jonas Paulius II paskyrė jį savo kapelionu monsinjoru.

## Šaltiniai
Gvidonas Labeckas

**Gvidonas Labeckas** (g. 1946 m. lapkričio 27 d. Ažuraisčiai, Imbrado valsčius) – Lietuvos mechanikos inžinierius, technologijos mokslų daktaras.

## Biografija
1970 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1984 m. technikos mokslų kandidatas.

Nuo 1970 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos dėstytojas; nuo 2008 m. profesorius. Mokslinės veiklos sritis – traktorių ir automobilių variklių konstrukcijos. Stažavo 1978 m. Rusijos, 1994 m. Kanados ir 1997 m. Danijos universitetuose. Paskelbė daugiau kaip 100 mokslinių ir 60 mokslo populiarinimo straipsnių. Su kitais parašė metodinių leidinių.

## Bibliografija
* Vidaus degimo variklių maitinimo sistemos, 1991 m.
* Automobilių ir traktorių variklių bandymai, 1993 m.
* Traktoriai ir automobiliai, vadovėlis, 1995 m.
* Biomasės inžinerija, vadovėlis, 2008 m.
* Biodegalų ir bioalyvų inžinerija, mokomoji knyga, 2008 m.

## Šaltiniai
Stefa Nosevičiūtė

**Stefa Nosevičiūtė-Čepaitienė** (g. 1926 m. vasario 2 d. Šiauliuose – 2001 m. birželio 7 d. Vilniuje) – lietuvių aktorė, režisierė, teatro pedagogė, Lietuvos muzikos akademijos (MA) profesorė.

## Biografija

Baigė Šiaulių 2-ąją vidurinę mokyklą.

Nuo 1948 m. iki 1993 m. buvo Lietuvos akademinio dramos teatro aktorė, Lietuvos valstybinės konservatorijos (vėliau – LMA) dėstytoja, profesorė. Vaidino kino filmuose „Kol nevėlu" (1957 m., rež. Julijus Fogelmanas, Vytautas Žalakevičius), "Dičiaus karjera" (1980 m., rež. Balys Bratkauskas). Lietuvos teatro sąjungos narė.

Stefa Nosevičiūtė buvo ištekėjusi; vyras – Jonas Čepaitis, aktorius.

## Kūryba
Vaidmenys teatre: Ona (J. Baltušio „Gieda gaideliai"), Tatjana (F. Dostojevskio „Stepančikovo dvaras ir jo gyventojai"), Antanina (A. Kuternickio „Fėjos Dražė variacijos"), Gasiulienė (P. Treinio „Ančiuko kryžius") ir kt.

Režisūriniai darbai – per 30 poezijos spektaklių. Pastatė spektaklius vaikams: A. Liobytės „Kupriukas muzikantas", „Meškos trobelė", K. Kubilinsko „Vėjo botagėlis", „Molio Motiejukas" ir kt.

## Bibliografija
* Raiškusis žodis, 1964 m.
* Scenos kalba, 1987 m.

## Apdovanojimai
* Lietuvos TSR nusipelniusi artistė, 1974 m. 

## Išnašos
JA

**ja** gali reikšti:
* Japonų kalba – kodas pagal ISO 639-1 standartą;
* Japoniška Vikipedija (:ja:).
IU

**iu** gali reikšti:
* Inuktitutas – kodas pagal ISO 639-1 standartą;
* Inuktituto Vikipedija (:iu:).
Giedrė Kvieskienė

**Giedrė Kvieskienė** (g. 1956 m. balandžio 25 d. Varniai) – Lietuvos pedagogė, socialinių mokslų daktarė, profesorė.

## Biografija
Tėvas Mykolas Pronckus. 1975–1980 m. studijavo Vilniaus pedagoginiame institute, 1984–1988 m. – Leningrado N. Krupskajos kultūros institute. 1988 m. pedagogikos mokslų kandidatė.

1980–1988 m. Lietuvos kultūros centro direktoriaus pavaduotoja,1988–1996 m. Lietuvos kultūros darbuotojų tobulinimosi instituto Kultūros švietimo katedros, 1996–1998 m. – Švietimo ir mokslo ministerijos Papildomojo ugdymo skyriaus vedėja. Nuo 1997 m. Vilniaus pedagoginio universiteto dėstytoja, 1999 m. su kitais universitete įkūrė socialinės pedagogikos katedrą ir iki 2004 m. jai vadovavo, 2004–2017 m. universiteto socialinės komunikacijos instituto direktorė; 2007 m. profesorė. Nuo 2019 metų Vytauto Didžiojo universiteto Profesinio tobulinimosi instituto vadovė.

2006–2009 m. Europos Tarybos ekspertė sociokultūros ugdymo klausimais. 1997 m. įkūrė Lietuvos demokratiškumo ugdymo kolegiją (nevyriausybinė organizacija), 1995 įsteigė viešąją įstaigą socialiai pažeistiems vaikams: „Atsigręžk į vaikus“. Nuo 2002 m. Lietuvos socialinių pedagogų asociacijos, nuo 2005 m. Lietuvos nevyriausybinių organizacijų konfederacijos vaikams prezidentė, nuo 2017 valdybos garbės pirmininkė. 2000–2003 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narė (Lietuvos centro sąjunga).

## Mokslinė veikla
Mokslinės veiklos pagrindinės kryptys: socialinė pedagogika, socialinis darbas, pozityvioji socializacija, vaikų ir jaunimo laisvalaikis, ankstyvoji ir pagalbos prevencija, tarptautinių demokratijos ir pilietinio ugdymo projektų koordinavimas, vaikų teisės, lygių ugdymo galimybių įgyvendinimas, projektų vadyba. Paskelbė daugiau kaip 270 mokslinių straipsnių.

## Monografijos
* Socializacija ir vaiko gerovė, 2003 m.
* Pozityvioji socializacija, 2005 m.
* Socialinės partnerystės įtaka inovacijoms, 2012 m. (su Vytautu Kvieska)
*Įžvalgi investavimo strategija puoselėjant universalųjį plėtros tvarumą, 2014 m. (su bendraautoriais)
*Social Clustering: Paradigm of Trust, 2021 kartu su Vytautas Kvieska, Gerd-Bodo von Carlsburg (Author)

## Nuorodos

* Oficialus pedagogės puslapis

## Šaltiniai
JV

**jv** gali reikšti:
* Javiečių kalba – kodas pagal ISO 639-1 standartą;
* Javietiška Vikipedija (:jv:).
* Jonas Valančiūnas
Juozas Kurtinaitis

**Juozas [[Kurtinaitis]]**:

* Juozas Kurtinaitis (1936) – žurnalistas, redaktorius
* Juozas Kurtinaitis (1951) – onkologas
Wim Duisenberg

**Vilemas Frederikas Deisenbergas** (, 1935 m. liepos 9 d. Herenvenas – 2005 m. liepos 31 d. Fokonas, Prancūzija) – Nyderlandų ekonomistas, pirmasis ECB prezidentas (1998–2003).

## Biografija
Vimas Deisenbergas studijavo Groningeno universitete ekonomiką, apgynė daktaro disertaciją „Nusiginklavimo ekonominės pasekmės“. Nuo 1973 iki 1977 m. Nyderlandų finansų ministras, nuo 1978 iki 1981 m. banko „Rabobank Nederland BV“ vicepirmininkas, nuo 1982 iki 1997 m. Nyderlandų centrinio banko (*De Nederlandsche Bank*) prezidentas.

V. Deisenbergas buvo vedęs; vaikai – 2 sūnūs ir dukra iš pirmosios santuokos.

## Apdovanojimai
* Valterio Halšteino premija, 2004 m.

## Šaltiniai
Europos centrinių bankų sistema

**Europos centrinių bankų sistema** (**ECBS**) – ES bankinė sistema, kurią sudaro ECB ir visų ES valstybių narių (EB Sutarties 107 straipsnio 1 dalis) nacionaliniai centriniai bankai. Pagrindus nustato ECBS Statutas.

## Funkcijos

Kadangi ne visos ES šalys įsivedė eurą, ECBS negali veikti kaip euro zonos monetarinė institucija. Dėl to Eurosistema (į kurią neįeina šalių neįsivedusių euro centriniai bankai) tapo institucija atliekanti funkcijas, kurias iš principo turėjo vykdyti ESCB.

## ECBS sukūrimo priežastys
Centrinių bankų sistema Europoje sukurta dėl trijų pagrindinių priežasčių:
* Eurosistemos principas pagrįstas nacionalinių centrinių bankų turima patirtimi, jų institucine struktūra, infrastruktūra, profesine patirtimi ir puikiu gebėjimu vykdyti veiklą. Be to, kai kurie centriniai bankai vykdo papildomus uždavinius, be Eurosistemos uždavinių.
* Atsižvelgiant į geografiškai didelę euro zonos teritoriją ir per ilgą laikotarpį nusistovėjusius santykius tarp nacionalinės bankų bendruomenės ir jos nacionalinio centrinio banko, buvo nuspręsta, kad tikslinga kredito įstaigoms suteikti prieigą prie centrinių bankų sistemos kiekvienoje dalyvaujančioje šalyje.
* Atsižvelgiant į tautų, kalbų ir kultūrų įvairovę euro zonoje, nacionaliniai centriniai bankai (o ne vienas už nacionalines institucijas viršesnis bankas) buvo geriausia prieiga prie Eurosistemos.

## Europos centrinių bankų sistemos nariai

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Europos sąjungos puslapis
* Europos centrinis bankas
* Europos Komisija
KJ

**kJ** gali reikšti:
* Kilodžiaulis – SI sistemos energijos arba darbo mato vienetas vienetas, lygus 103 J.

**kj** gali reikšti:
* Kvanjama kalba – kodas pagal ISO 639-1 standartą;
* Kvanjama Vikipedija (:kj:).
Rymantas Kvietkauskas

**Rymantas Kvietkauskas** (1953 m. balandžio 5 d. Kybartai) – Lietuvos statybos inžinierius, technologijos mokslų daktaras.

## Biografija
1976 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą. 1988 m. technikos mokslų kandidatas.

Nuo 1976 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto (1991–1996 m. Vilniaus technikos universitetas, nuo 1996 m. Vilniaus Gedimino technikos universitetas) darbuotojas, 1978–1986 m. dėstytojas. 1986–1992 m. Statybos ministerijos tresto „Orgtechstatyba“ (nuo 1991 m. Valstybinis statybinių konstrukcijų tyrimo ir bandymo centras) konstrukcijų bandymo laboratorijos vyr. konstruktorius, 1992–1994 m. technikos direktorius, nuo 1994 m. bendrovės „Statybinių konstrukcijų laboratorija“ direktorius. Nuo 1999 m. dar ir Vilniaus Gedimino technikos universiteto dėstytojas.

## Mokslinė veikla
Mokslinių darbų svarbiausios sritys: statybinių konstrukcijų laboratoriniai bandymai, technikos ekspertizė, stiprinimo būdai, polimerinių medžiagų naudojimas statyboje, inžinerinė grafika. Išbandė daugiau kaip 600 surenkamųjų gelžbetonio konstrukcijų, 2004–2008 m. atliko daugiau kaip 110 pastatų konstrukcijų ekspertizių, vadovavo pastatų bandymams Vilniuje, Kaune, Minske, Rygoje, dalyvavo tiltų bandyme Vilniuje ir Kaune, vadovavo ir pats darė pastatų rekonstrukcijos projektus. Paskelbė daugiau kaip 30 mokslinių straipsnių. Parašė mokomųjų knygų, parengė metodinių ir kiti leidinių.

## Šaltiniai
Širvanšachai

**Širvanšachai** (Farsi: شروانشاهان, Azeri: *Şirvanşah*) – valdovų titulas ir dinastijų grupė, valdžiusi Širvano regioną 799–1538 m. Tai yra ilgiausiai Islamo pasaulyje išsilaikiusi valdovų linija.

Tai nėra vieninga dinastija. Ją sudarė kelios dinastijos, valdžiusios viena po kitos: **Jazidai** (**Mazjadidai**), **Kasranidai**, **Derbendidai**.

## Raida
Dinastija kilo iš arabų kilmės Kaukazo valdytojų, kurie perėmė senovinį, dar Sasanidų laikais egzistavusį vietinių valdytojų Širvanšachų titulą ir ilgainiui tapo nepriklausomi. Jau IX–X a. jie labai sparčiai persizavosi, jų dinastija turėjo artimus vedybinius ryšius su gretimo Derbento emyrato Hašimidais.

XI a. II pusėje Širvanšachai tapo Seldžiukų sultonato vasalais, tačiau XII a. atkūrė valstybingumą ir pasiekė labai stipraus klestėjimo. Jis baigėsi XIII a. sulig Mongolų užkariavimu, iš kurio praktiškai nelikę jokios informacijos apie Širvanšachus.

Tikrasis Širvanšachų atsikūrimas siejamas su nauja Derbendidų dinastija, atėjusia į valdžią XVI a. pabaigoje. Jie perkėlė sostinę iš Šemachės į Baku ir pradėjo didžiulių architektūrinių kompleksų statybą.

Dinastiją ir Širvano valstybingumą pabaigė Safavidai, 1538 m. užkariavę valstybę ir prijungę ją prie savo imperijos.
## Valdovų sąrašas
### Jazidi šachai / Mazjadidai(861-1028)
* 799 A. D. – Yazid b. Mazyad al-Shaybani (Azerbaidžano, Armėnijos, Arano, Šarvano ir Bab al-Abwabo gubernatorius)
* 820 A. D. – Khalid b. Yazid
* 845 A. D. – Muhammed b. Khalid (Azerbaidžano, Armėnijos, Arano, Šarvano ir Bab al-Abwabo gubernatorius)
* Haytham b. Khalid
* Muhammad b. Haytham (Laizane)
* Haytham b. Muhammad (Laizane)
* Prieš 913 A. D. – Ali b. Haytham (Laizane)
* 916 A. D. – Yazid b. Muhammad b. Yazid
* 948 A. D. – Muhammad b. Yazid
* 956 A. D. – Ahmad b. Muhammad
* 981 A. D. – Muhammad b. Ahmad
* 991 A. D. – Yazid b. Ahmad
### Kasranidai(1028-1382)

* 1028 A. D. – Manuchihr b. Yazid
* 1034 A. D. – Ali b. Yazid, Abu Mansur
* 1043 A. D. – Qubadh b. Yazid
* 1049 A. D. – Bukhtnassar Ali b. Ahmad b. Yazid
* 1053 A. D. – Sallar b. Yazid
* 1063 A. D. – Fariburz b. Sallar b. Yazid
* 1094 A. D. – Fereydun b. Fariburz, d. 1120 A. D.
* 1094 A. D. – Manuchehr II b. Fariburz
* 1120 A. D. – Manuchehr III b. Fereydun
* 1160 A. D. – Akhsatan I ibn Manuchehr
* 1179 A. D. – Shahanshah b. Manuchehr
* 1187 A. D. – Fereydun II b. Manuchehr
* po 1187 A. D. – Fariburz II b. Fereydun
* po 1187 A. D. – Farrukhzad I b. Manuchehr
* po 1204 A. D. – Garrshasp I b. Farrukhzad
* 1255 A. D. – Akhsatan II b. Fariburz
* 1258 A. D. – Garshasp II / Gushnasp b. Akhsatan II
* 1265 A. D. – Farrukhzad II b. Akhsatan II
* suirutės periodas, iš kurio informacija neišlikusi
* 1345 A. D. – Kay Qubadh
* 1348 A. D. – Kay Kawus b. Kay Qubadh
* 1372 / 1378 / 1382 A. D. – Hushang b. Kay Kawus
### Derbendidai (1382-1538)

* 1378 A. D. – Ibrahim I b. Muhammad b. Kay Qubadh
* 1418 A. D. – Khalil b. Ibrahim
* 1463 A. D. – Farrukhsiyar b. Khalil
* 1500 A. D. – Bayram b. Farrukhsiyar
* 1502 A. D. – Ghazi b. Farrukhsiyar
* 1503 A. D. – Mahmud b. Ghazi
* 1503 A. D. – Ibrahim II / Shaykh Shah
* 1524 A. D. – Khalil II b. Ibrahim
* 1535 A. D. – Shah Rukh b. Farrukh b. Ibrahim II, k. 1539
Jonas Kuodis

**Jonas Kuodis** (1903 m. spalio 5 d. Rodai, Krekenavos valsčius – 1983 m. kovo 17 d. Dorčesteris, Masačiusetso valstija, palaidotas lietuvių kapinėse Putname) – Lietuvos statybos inžinierius, vienas gelžbetonio tyrimų Lietuvoje pradininkų, technikos mokslų daktaras.

## Biografija
1923 m. baigė Panevėžio vyrų gimnaziją, 1932 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. 1933–1936 m. stažavo Vienos aukštojoje technikos mokykloje, dalyvavo pasaulinio garso specialisto profesoriaus R. Saligerio atliekamuose gelžbetoninių sijų bandymuose ir
tyrė tų sijų plyšių grynojo lenkimo zonoje gylį. 1936 m. vokiečių kalba apgynė disertaciją „Gelžbetoninė sija su aukštos kokybės plienu“, 1936 m. liepos 11 d. jam suteiktas technikos daktaro laipsnis. 1938 m. apgynė habilitacijos darbą „Gelžbetonio ir betono darbų kontrolė“ (šis darbas išspausdintas atskira knyga 1938 m. Kaune), jam suteiktas docento vardas.

Nuo 1932 m. Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas, 1940–1944 m. Tiltų konstrukcijų katedros vedėjas; nuo 1941 m. profesorius. 1937–1940 m. dirbo ir Kauno miesto savivaldybės Statybos skyriuje. Lietuvos energijos komiteto narys. 1944 m. pasitraukė iš Lietuvos. 1946–1947 m. dėstė Miuncheno universitete (UNRRA), 1947–1974 m. dirbo projektavimo bendrovėje „Stone & Webster“ (JAV). Gyvendamas JAV projektavo tiltus, užtvankas, elektrinių, pramonės įmonių ir civilinius pastatus, daugiausia iš gelžbetonio, taip pat ir plieninių konstrukcijų, suprojektavo vaikų ligoninės Bostone gelžbetonines konstrukcijas. Su kitais per 6 metus suprojektavo 11 agregatų Rocky Reach Dam hidroelektrinės užtvanką ir kitus hidrotechnikos statinius prie Kolumbijos upės.

## Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų svarbiausios sritys: nearmuoto ir armuoto betono valkšnumas, susitraukimas, ribinis ištįsimas, pleišėjimas, armatūros ir betono sankiba, armatūros korozija, betono užpildų stiprumas, granuliometrinė sudėtis, užterštumas. Pirmasis Lietuvoje apgynė (Vienoje) technikos daktaro disertaciją iš gelžbetonio. Paskelbė mokslinių straipsnių.

## Bibliografija
* Gelžbetonio ir betono darbų kontrolė, 1938 m.
* Per Antrąjį pasaulinį karą parengtos knygos „Gelžbetonio konstrukcijų dimensionavimas ir projektavimas“, „Masyvių tiltų technikinės sąlygos ir kai kurie konstravimo pagrindai“ ir „Gelžbetonio darbų normos“ liko neišspausdintos.

## Šaltiniai
Michel Camdessus

**Michel Camdessus** (g. 1933 m. gegužės 1 d. Bajona, Prancūzija) – prancūzų ekonomistas, Prancūzijos banko garbės prezidentas.

## Biografija
Camdessus Studien baigė ekonomiką Paryžiaus universitete, studijavo *Institut d'études politiques de Paris* (*Sciences Po*) bei Nacionalinėje viešojo administravimo mokykloje (ENA) Strasbūre.

Nuo 1966 m. iki 1968 m. Prancūzijos atstovybės prie ES tarnautojas, Prancūzijos finansų ministerijos tarnautojas. Po to pradėjo dirbti Prancūzijos finansų ministerijoje. Nuo 1978 m. 1984 m. Paryžiaus klubo vadovas. 1984 m. tapo *[[Banque de France]]* valdytoju ir šiame poste dirbo iki 1987 m., kai buvo paskirtas Tarptautinio Valiutos Fondo direktoriumi. Jo penkerių metų mandatas buvo dukart pratęstas kol 2000 m. vasario 1 d. jis atsistatydino iš šių pareigų.

Camdessus vedęs; turi 6 vaikus.

## Apdovanojimai
* Garbės legiono komandoras
* Ordre national du mérite riteris

## Nuorodos
* Biografija (IMF)
Dina Kuncevič

**Dina Kuncevič** (1900 m. kovo 31 d. Jekaterinoslavas – 1976 m. sausio 13 d. Vilnius) – gydytoja rentgenologė, medicinos mokslų daktarė.

## Biografija
1924 m. baigusi Krymo universitetą dirbo gydytoja Ivanove, Ufoje. 1947–1976 m. Vilniaus universiteto dėstytoja; 1960 m. medicinos mokslų daktarė, nuo 1966 m. profesorė. Kartu dar ir Vilniaus respublikinės ligoninės Rentgeno skyriaus vedėja. Sukūrė storosios žarnos tyrimo metodą ir aparatą. Moksliniai darbai apie plaučių ir skrandžio vėžio, žarnyno divertikulų rentgenodiagnostiką.

## Bibliografija
* Storosios žarnos vėžys, 1965 m., rusų kalba

## Šaltiniai
James Mayer de Rothschild

**Jakob Mayer Rothschild** (vėliau – **James de Rothschild**; 1792 m. gegužės 15 d. Frankfurte, Vokietija – 1868 m. lapkričio 15 d. Paryžius, Prancūzija) – prancūzų bankininkas, Rotšildų (Rothschild) šeimos atstovas.

## Biografija

Jakobas buvo jauniausias Mayer Amschel Rothschild (gimė 1744 m. vasario 23 d.) sūnus. Priešingai nei jo broliai, Jakobas užsienio kalbų ir literatūros namuose mokė privatus mokytojas. 

1811 m. Jakob Rothschild brolio Nathan vardu kaip jo įgaliotinis išvyko į Paryžių, kur dalyvavo aukso kontrabandos į Angliją gabenime ir finansavimo britų kariuomenę, vadovaujamą Arthuro Wellingtono. Nuo 1814 metų Rothschildas nuolat gyveno Paryžiuje, kur 1817 m. įkūrė banko NM de Rothschild Frères filialą.

1824 m. liepos 11 d. Rotšildas Frankfurte prie Maino vedė Betty Salomon de Rothschild, savo brolio Salomon Rothschild dukrą.

## Palikuonys
James de Rothschild vaikai (iš santuokos, sudarytos su Betty):
* 1825: Charlotte († 1899)
* 1827: Alphonse de Rothschild († 1905 m. gegužės 26 d. Paryžiuje)
* 1829: Gustave de Rothschild († 1911 m.) ∞ Cécile Anspach; 6 vaikai
* 1835: Salomon de Rothschild († 1864 m.).

## Literatūra
* Fritz Backhaus: James (Jakob) Mayer Rothschild. In: Neue Deutsche Biographie (NDB). Band 22, Duncker & Humblot, Berlin 2005, S. 135 °F.
Rothschild

* Rotšildai – viena įtakingiausių XIX a. bankininkų šeimų pasaulyje.
* N M Rothschild & Sons – privatus investicinis bankas, priklausantis Rotšildų šeimai.
KO

**Ko** gali reikšti:
* Kompanija.

**ko** gali reikšti:
* Korėjiečių kalba – kodas pagal ISO 639-1 standartą;
* Korėjietiška Vikipedija (:ko:).
Dermatologija

**Dermatologija**(iš sen.  (derma) „oda“ ir logos -'mokslas') – medicinos sritis, tirianti odą ir odos ligas, sveikos ir nesveikos odos sandarą, funkcijas, bendruosius odos ligų raidos dėsnius, gydymo ir profilaktikos principus. Dermatologija taip pat nagrinėja atskiras ligas (kaip odos ir nagų grybeliniai pažeidimai, virusinių infekcijų, egzema ar pleiskanojimu pasireiškiančios ligos, žvynelinės, dilgėlinės, alerginių dermatitų, jaunatvinių spuogų ir kt.), ligų grupes, sindromus, jų priežastis, vystymosi mechanizmus, ligų simptomus, diagnostikos metodus.

## Šakos
* Bendroji dermatologija
* Chirurginė dermatologija
* (Dermatoonkologija (onkodermatologija)
* Lazerinė dermatologija
* Trichologija
* Dermatoalergologija
* Dermatochirurgija
* Andrologija
* Dermatohistologija
* Flebologija
* Venerologija
* Psichosomatinė dermatologija
* Kosmetinė dermatologija.

## Dermatologija Lietuvoje
Lietuvoje veikia Vilniaus universiteto ligoninės Santaros klinikų (VULSK) Dermatovenerologijos centras (studijų lygyje yra dermatovenerologijos rezidentūra), VU Dermatovenerologijos centras, Vilniaus lazerinės dermatologijos centras; Kauno medicinos universiteto Odos ir venerinių ligų klinika.

Dermatologijos specialistus vienija Lietuvos dermatovenerologų draugija, įkurta 1935 m. Steigėjas – Jurgis Karuža (1866–1953).

## Taip pat skaitykite
* Fon Lušano chromatinė skalė

## Išnašos
Visagino herbas

**Visagino herbas** – pagrindinis Visagino miesto ir Visagino savivaldybės heraldikos atributas.

## Aprašas

Herbo mėlyname lauke sidabrinė gervė pakelta kairiąja koja. Kojos ir snapas auksiniai, nagai – sidabriniai.

## Simbolika

Gervė reiškia gyvybingumą, išmintį. Taip pat ji siejama su atsargumu ir budrumu, kas buvo svarbu Ignalinos AE eksploatacijos laikmetyje.

## Istorija

1996 m. liepos 26 d. prezidentas Algirdas Brazauskas dekretu Nr. 1007 patvirtino herbą. Herbo etalono autorė – dailininkė Laima Ramonienė.

## Šaltiniai
Lietuvos dermatovenerologų draugija

** Lietuvos dermatovenerologų draugija** – Lietuvos draugija, vienijanti dermatologus venerologus. Adresas – J. Kairiūkščio g. 2, Vilnius. Prezidentė – doc. dr. R. Gancevičienė.

1935 m. Lietuvos dermatovenerologų draugiją įkūrė Jurgis Karuža (1866–1953), buvo pirmasis draugijos pirmininkas.

## Taip pat skaitykite
* Baltijos dermatovenerologų asociacija
* Latvijos dermatovenerologų draugija
* Estijos dermatovenerologų draugija.

## Išnašos
KS

**KS** gali reikšti:

* Sporto klubas, pvz.:
** KS Lushnja – Albanijos futbolo klubas, įkurtas 1926 m. Liušnėje;
** KS Burreli – Albanijos futbolo klubas, įkurtas 1952 m. Burelyje;
* Korupcijos suvokimo indeksas – kompleksinis indikatorius, leidžiantis suskirstyti valstybes pagal jų korupcijos lygio vertinimą;
* Kintamos sąnaudos;
* KS skystis – tarybinis 1941 m. sukurtas padegamasis mišinys, naudotas padegamuosiuose buteliuose ir padegamosiose ampulėse;
* Kino studija, pvz.:
** Lietuvos KS;
* Kosovas – šalies dviejų raidžių kodas pagal IOC.

**ks** gali reikšti:
* Kašmyriečių kalba – kodas pagal ISO 639-1 standartą;
* Kašmyriečių Vikipedija (:ks:);
* Kilosekundė – laiko matavimo vienetas, lygus 1000 s.
Willi Apel

**Willi Apel** (1893 m. spalio 10 d. Konitz, dab. Chojnice, Vokietija – 1988 m. kovo 14 d. Blumingtonas, Indiana, JAV) – JAV amerikiečių muzikologas.

## Biografija
Willi Apel studijavo Berlyne fortepijono muziką ir muzikologiją. 1936 m. apgynė disertaciją („Accidentien und Tonalität in den Musikdenkmälern des 15. und 16. Jahrhunderts“), emigravo į JAV. Čia nuo 1936 m. iki 1943 m. dėstė „Longy School of Music“ mokykloje, nuo 1938 m. iki 1942 m. Harvardo universiteto bei Radcliffe College profesorius, nuo 1950 m. iki 1970 m. Indianos universiteto muzikologijas dėstytojas. Nuo 1963 m. emeritas.

Po jo mirties jo žmona įkūrė fondą senosios muzikos sudentams remti (Indianos universiteto Muzikos mokykloje, „School of Music“).

## Bibliografija
* *[[Harvard Dictionary of Music]]* (leidėjas), 11944
* *The Notation of Polyphonic Music 900-1600*, 1942
* *Masters of Keyboard*, 1947
* *Vargonų ir klavyrinės muzikos istorija iki 1700 m.*, 1967
* *Italų smuikų muzika XVII a.*, 1983 ISBN 3-515-03786-1