open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Jonas Makauskis

**Jonas Makauskis** (1885 m. balandžio 14 d. Reistrai, Šilalės valsčius, Tauragės apskritis, Rusijos imperija – 1969 m. liepos 25 d. Niu Bransvikas, Niu Džersio valstija) – Lietuvos farmacininkas, politinis ir visuomenės veikėjas.

## Biografija
1904 m. baigė Vilniaus gimnaziją, dirbo vaistinėje. 1918 m. baigė Maskvos universiteto medicinos fakultetą.

1918–1920 m. Lietuvos vidaus reikalų ministerijos Farmacijos valdybos viršininkas. 1918 m. Kaune įsteigė Centrinį valstybinį vaistų sandėlį, įkūrė Cheminės farmacijos laboratoriją, kuri vėliau buvo prijungta prie Vytauto Didžiojo universiteto. 1924–1940 m. nuosavos „Gulbių“ vaistinės Kaune vedėjas, 1940 m. rugpjūčio – lapkričio mėn. vaistinės administratorius. 1942–1944 m. Sveikatos valdybos farmacijos direkcijos viršininkas.

### Politinė veikla
Nuo 1912 m. Lietuvos demokratų partijos veikėjas, 1918–1922 m. Lietuvos socialistų liaudininkų partijos, 1922–1924 m. Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos centro komiteto narys. 1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas II (Kauno) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos socialistų liaudininkų partijos frakcijai, įėjusiai į LSLDP ir Lietuvos valstiečių sąjungos bloką. 1922 m. lapkričio 13 d. – 1923 m. kovo 13 d. Pirmojo Seimo atstovas, Seimo prezidiumo antrasis sekretorius.

### Visuomeninė veikla
1915 m. vienas Lietuvos farmacininkų sąjungos Maskvoje steigėjų, valdybos pirmininkas, 1918 m. sąjunga perkelta į Vilnių. 1920 m. kovo mėn. vienas Kaune įvykusio I Lietuvos farmacininkų kongreso organizatorių. 1919 m. Lietuvos Raudonojo Kryžiaus sąjungos steigėjas, dalyvavo Ligonių kasų veikloje. 1920 m. vienas iš „Varpo“ bendrovės, vėliau ir spaustuvės steigėjų. 1927–1929 m. žurnalo „Farmacijos žinios“ redaktorius. Organizavo vaistinės mokinių kursus vaistininko padėjėjo teisėms gauti. Nuo 1927 m. veikė Lietuvos vaistininkų sąjungoje, jos reikalų vedėjas, iki 1940 m. centro valdybos pirmininkas. 1930–1940 m. dalyvavo Baltijos šalių vaistininkų sąjungos veikloje.

1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1951 m. persikėlė į JAV. Dalyvavo Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto, JAV lietuvių bendruomenės, valstiečių liaudininkų sąjungos veikloje.

## Literatūra
* Makauskis Jonas, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 36.
* Makauskis Jonas, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1959, t. 17, p. 141–142.
* Stakeliūnaitė D., Makauskas Jonas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 230–235
* Stakeliūnaitė D., Makauskas Jonas, Lietuvos Respublikos Seimų I (1922–1923), II (1923–1926), III (1926–1927), IV (1936–1940) narių biografinis žodynas, sud. Aivas Ragauskas, Mindaugas Tamošaitis, Vilnius, 2007, p. 363–364.

## Šaltiniai
Manyčiaus-Gudilo ežeras

**Manyčiaus-Gudilo ežeras** (), **Didysis Manyčius** (*Большой Маныч*), **Gudilas** (*Гудило*) – druskingas ežeras pietų Rusijoje, Kalmukijoje, Stavropolio krašte ir Rostovo srityje. Telkšo Kumos-Manyčiaus įduboje, 10 m virš jūros lygio aukštyje. Ežeras reliktinis: jis yra senovėje egzistavusio vandens kanalo, jungusio Kaspijos ir Juodąją jūrą, liekana. Ežero plotas kinta priklausomai nuo laikotarpio, vidutinis plotas 344 km². Vidutinis gylis 0,6 m. Kranto linija labai raižyta. Krantai pelkėti. Vakaruose protakomis jungiasi su Proletarsko tvenkiniu. Vandens druskingumas 20-30 g/l (2000 m.).

Manyčiaus-Gudilo ežeras yra svarbi migruojančių paukščių buveinė. Čia sutinkamos rūšys: baltakaktė žąsis, rudakaklė berniklė, mažoji žąsis, pilkoji žąsis, rožinis pelikanas, garbanotasis pelikanas, girnovė, pilkasis garnys, kiras kvatoklis, sidabrinis kiras, mažasis baltasis garnys, rudasis ibis, kojūkas, avocetė. Vakarinės pakrantės ir pelkynai saugomi Rostovo rezervate, o rytuose įsteigtas Juodųjų Žemių gamtos rezervatas.

## Šaltiniai
The Impossible Dream

**The Impossible Dream** – 6-asis vokiečių elektroninės muzikos grupės The Twins albumas, išleistas 1993 m. ir, kaip būdinga grupei, pavadintas pagal titulinę jo dainą.

## Albumo dainos

# Then We Start Again (03:54)
# Tonight (03:43)
# Love Is Blind (03:52)
# Deep Down (04:47)
# Glory Days (04:12)
# The Long Goodbye (05:40)
# An Impossible Dream (06:04)
# Touch Of Heaven (04:22)
# I Died For You (05:01)
# On The Other Side (04:22)
# Inside Out (05:05)
# Afterlife (04:59)

## Singlai

Iš albumo išleisti singlai - „Tonight“ ir „Love Is Blind“.

## Papildoma informacija

Baltai vilkinti mergina, ant šio albumo viršelio vaizduojanti angelą, yra iš dainos „Tonight“ videoklipo.

Šis albumas išleistas praėjus nepilniems metams po kompiliacinio „Classics - Remixed“ albumo, kuris netikėtai susilaukė didelės sėkmės ir įrodė, kad daugybė žmonių pasiilgo The Twins dainų. Šitai įkvėpė grupės narius kuo greičiau įrašyti visiškai naują studijinį albumą.

Tai - kol kas paskutinis studijinis The Twins albumas, bet grupė niekada nebuvo oficialiai išsiskyrusi ir vis dar koncertuoja, retsykiais išleisdama rinktinių dainų albumus bei dainų remiksus. Taip pat grupės nariai ne tik prodiusuoja kitus atlikėjus, bet ir įrašinėja naujas savo dainas bei planuoja išleisti naują albumą.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Albumo reitingai swisscharts.com
* „Tonight“ videoklipas
* Oficialus The Twins tinklalapis
* Oficialus grupės YouTube kanalas
Romualdas Makoveckas

**Romualdas Makoveckas** (1926 m. liepos 12 d. Kėdainiuose – 1985 m. gruodžio 12 d. Vilniuje) – Lietuvos agronomas zootechnikas, žemės ūkio mokslų kandidatas.

## Biografija
1948 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1949–1952 m. dirbo Žemės ūkio institute. 1952 m. žemės ūkio mokslų kandidatas. 1952–1981 m. dirbo Gyvulininkystės institute; 1954–1956 m. Gyvulių veisimo sektoriaus, 1960–1965 m. Kiaulininkystės skyriaus vedėjas, 1965–1981 m. direktoriaus pavaduotojas mokslo reikalams. 1982–1985 m. LSSR Vaisių ir daržovių ūkio ministerijos Gyvulininkystės ir pašarų gamybos valdybos viršininkas.

Mokslinio darbo sritis – kiaulininkystė. 1967 m. su kitais išvedė Lietuvos baltųjų kiaulių veislę. Paskelbė mokslinių straipsnių kiaulių veisimo ir selekcijos klausimais.

## Bibliografija
* Kiaulių ūkio organizavimas Lietuvos TSR, 1980 m.
* Kiaulių veislininkystė, 1981 m.
* Lietuvos baltosios kiaulės: monografija, 1986 m.

## Įvertinimas
* 1967 m. LTSR nusipelnęs zootechnikas
* 1969 m. LSSR valstybinė premija (su kitais)

## Šaltiniai
Vėjo malūnas

**Vėjo malūnas** – energijos rūšies keitimo įtaisas, variklis, vėjo energiją verčiantis mechanine − sukimo momentu. Sudaro statinys, ant kurio įrengtas ratas su sparnais bei perdavimo mechanizmas, pavara.

## Istorija
Vėjo malūnai sukurti VII a. Persijoje. 1760 m. vėjo malūnai buvo patobulinti – sparnų darbinis plotas tapo reguliuojamas priklausomai nuo vėjo stiprumo.

Lietuvoje daugiausia naudoti grūdams malti, kitur naudoti ir vandens pumpavimui (tokie malūnai populiarūs Nyderlanduose). Dabartinis vėjo malūno variantas yra vėjo jėgainė, vėjo energiją verčianti elektros energija.

## Lietuvoje
Vėjo malūnai pradėjo prarasti svarbą, kai buvo išrasta garo mašina bei vidaus degimo variklis. Šis procesas Lietuvoje prasidėjo XIX a. pabaigoje. 1914–1921 m. Lietuvoje buvo apie 1000 vėjo malūnų. Šiuo metu apie 80 malūnų įrašyti į Kultūros paveldo registrą, kai kurie iš jų pritaikyti visuomenės poreikiams (Kleboniškių, Paežerių malūnai).

## Šaltiniai
Mahakamas

**Mahakamas** () arba **Kutajus** (*Sungai Kutai*) – upė Indonezijoje, Borneo salos pietryčiuose, Rytų Kalimantano provincijoje. Prasideda Kapuas Hulu kalnuose, salos centrinėje dalyje. Aukštupyje slenkstėta. Teka pietryčių, rytų kryptimi, pelkėta, miškinga lyguma. Įteka į Makasaro sąsiaurį; sudaro deltą.

Svarbiausi intakai: Belajanas, Lava, Kedangkepala, Telenas, Tengarongas, Karangmumusas. Upė vandeninga ištisus metus. Žemupyje laivuojama. Netoli Mahakamo žiočių įsikūręs Samarindos miestas.

## Šaltiniai
Makasaro sąsiauris

**Makasaro sąsiauris** () – sąsiauris Malajų salyne, tarp Borneo salos vakaruose ir Sulavesio rytuose. Jungia Javos jūrą (pietuose) ir Sulavesio jūrą (šiaurėje). Ilgis 710 km, plotis iki 120 km. Giliausia vieta siekia 930 m. Įteka Mahakamo upė. Svarbiausi uostai: Balikpapanas, Makasaras, Palu.

## Šaltiniai
Tomašas Makovskis

**Tomašas Makovskis** (, 1575 m. – 1630 m.) – lenkų-lietuvių raižytojas, kartografas. Prisidėjo prie 1613 m. LDK žemėlapio išleidimo.

## Biografija

Manoma, mokėsi Gdanske.

1600-1611 m. tarnavo pas Mikalojų Radvilą Našlaitėlį Nesvyžiuje.

Vario raižiniais iliustravo:
* Mikalojaus Radvilos Našlaitėlio knygą *Kelionė į Jeruzalę* ( 1601 m.;
* Kristupo Manvydo Dorohostaiskio *Hipika* (, Krokuva, 1603 m., kurią 2008 m. lietuviškai išleido leidykla Saulės delta;
* Nesvyžiaus jėzuitų kolegijos studentų brolių J., Z. ir M. Skorulskių panegiriką Mikalojui Kristupui Radvilai (1604 m.), eilėraščių rinkinį *Panegirika* (, 1604 m.);
* religinę *Knygelę apie šventuosius angelus* (, 1609 m.);
* J. Bildziukevičiaus emblemų knygą *Šventojo Tėvynės globėjo Kazimiero dorybių ženklas* (, 1610 m.);
* G. L. Borasto *Panegirika Zigmantui III* (, 1611 m.).

Sukūrė batalinio žanro kompozicijų: 
* raižinių ciklą, vaizduojantį Kuoknesės apgultį ir mūšį su švedais (1601 m.);
* 3 raižinius Maskvos karo temomis (*Etmonas S. Žolkievskis pristato belaisvius 1611 seime*, pagal Tommaso Dolabella piešinį *Caras Vosylius Šuiskis prieš 1611 Seimą*, Maskvos miesto planą – visi 1611 m.).


Vaizdas:Tsar Vasili IV before the King Sigismund III.jpg|Caras Vosylius Šuiskis prieš 1611 m. Seimą


Išraižė Radvilų pilių ir Vilniaus, Kauno, Trakų, Biržų, Klecko, Nesvyžiaus, Olykos (Voluinės sritis), Gardino dokumentiškai tikslių miesto panoramų (1600–1609 m.).


Vaizdas:Vilnia. Вільня (T. Makoŭski, 1600).jpg|Vilniaus panorama 1600 m.
Vaizdas:Vilenskija zamki. Віленскія замкі (T. Makoŭski, 1600) (2).jpg|Vilniaus pilis ir miestas 1600 m.
Vaizdas:Vilnia, Katedra. Вільня, Катэдра (T. Makoǔski, 1604).jpg|Vilniaus katedra 1604 m.
Vaizdas:Vilenskaja ratuša. Віленская ратуша (T. Makoŭski, 1604).jpg|Vilniaus rotušė 1604 m.
Vaizdas:Vilnia. Вільня (T. Makoŭski, 1604).jpg|Vilniaus panorama 1604 m.
Vaizdas:Panorama of Kaunas by Tomasz Makowski, 1600.jpg|Kauno panorama XVII a. pr.
Vaizdas:Klecak. Клецак (T. Makoŭski, XVII).jpg|Klecko panorama
Vaizdas:Nesvisium.jpg|Nesvyžiaus panorama
Vaizdas:Troki. Трокі (T. Makoŭski, 1600).jpg|Trakai
Vaizdas:Гродзенскі замак Макоўскі.JPG|Gardinas
Vaizdas:Biržai XVII a. pradžioje.jpg|Biržai XVII a. pradžioje


Manoma, kad jis su kartografu ir piešėju M. Strubiču 1613 m. nupiešė ir išraižė Mikalojaus Radvilos Našlaitėlio užsakytą Lietuvos žemėlapį (Radvilos Našlaitėlio žemėlapis, Amsterdamas, saugo Upsalos muziejus). Manoma, kad žemėlapio tekstas, pasirašytas inicialais T. M., taip pat parašytas Makovskio.


Vaizdas:Magni Ducatus Lithuaniae Part Ros-river.jpg|Lietuvos žemėlapio fragmentas (Ukraina)


Kūrybai būdingi vėlyvojo renesanso, manierizmo bruožai, barokinės detalės, preciziškas piešinys, siekis išgauti kelių planų vaizdą, tiksliai ir smulkiai vaizduojamas gamtovaizdis, architektūra.

## Šaltiniai

* Jakubowski J. Tomasz Makowski, sztycharz i kartograf nieswiecki. Warszawa, 1923.
* Alexandrowicz S. Rozwoj kartografii Wielkiego Ksiestwa Litewskiego od XV do polowy XVIII w. Poznan, 1989.
Samarinda

**Samarinda** () – miestas Indonezijoje, Borneo salos rytuose, šalia Mahakamo upės, 50 km nuo Makasaro sąsiaurio. Rytų Kalimantano provincijos administracinis centras. 562,4 tūkst. gyventojų (2000 m.). Apylinkėse išgaunama nafta ir akmens anglis. Eksportuojama mediena, anglis, kaučiukas, rotanas. Yra oro uostas, svarbus upių ir jūrų uostas (prekyba su salos gilumoje esančiais rajonais).

## Sportas
* Borneo FC futbolo klubas;
* „Segiri Samarinda“ stadionas.

## Šaltiniai
Kapuas Hulu kalnai

**Kapuas Hulu kalnai** () – kalnai Borneo salos centrinėje dalyje, sudaro sieną tarp Malaizijos ir Indonezijos. Kalnų grandinės ilgis 220 km. Aukščiausia vieta siekia 1767 m (Lavito k.). Kalnus dengia drėgnieji atogrąžų miškai. Kapuas Hulu kalnuose ištakas gauna Mahakamo, Kapujaus, Baleho upės.
Oliveris ir kompanija

**Oliveris ir kompanija** () – 1988 m. JAV muzikinis animacinis filmas. Filmas pastatytas Volto Disnėjaus animacijos studijoje, kino teatruose pasirodė 1988 m. lapkričio 18 d. Filmas įkvėptas Čarlzo Dikenso romano „Oliveris Tvistas“.

Filmas buvo perleistas 1996 m. kovo 29 d. Jis taip pat buvo išleistas VHS formatu „Walt Disney Masterpiece Collection“ rinkinyje 1996 m. rugsėjo 25 d. bei DVD formatu 2002 m. gegužės 14 d. 2013 m., paminint filmo 25-tąsias metines, jis buvo išleistas Blu-Ray formatu.

## Įgarsintojai

* Joey Lawrence – Oliveris
* Billy Joel – Dodger
* Cheech Marin – Tito
* Richard Mulligan – Einstein
* Roscoe Lee Browne – Francis
* Sheryl Lee Ralph – Rita
* Dom DeLuise – Fagin
* Taurean Blacque ir Carl Weintraub – Roscoe ir DeSoto
* Robert Loggia – Sykes
* Natalie Gregory – Jennifer „Jenny“ Foxworth
* William Glover – Winston
* Bette Midler – Georgette
* Frank Welker – Old Louie

## Atsiliepimai
Nors filmas buvo gana sėkmingas, kritikai jį vertino įvairiai: Tinklalapis „Rotten Tomatoes“ praneša, kad 44 % kritikų filmui parašė teigiamas apžvalgas (remiantis 36 apžvalgomis), ir filmą įvertino vidutiniškai 5,4 iš 10 balų. Ši svetainė filmą apibendrina kaip gana lengvai nuspėjamą su blankiu garso takeliu, bei šalta animacija. Filmas surinko daugiau nei 53 mln. JAV dol. pirmojo išleidimo metu.

## Garso takelis
# „Once Upon a Time in New York City“ – Huey Lewis
# „Why Should I Worry?“ – Billy Joel
# „Streets of Gold“ – Ruth Pointer
# „Perfect Isn't Easy“ – Bette Midler
# „Good Company“ – Myhanh Tran

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Didier Marouani

**Didier Marouani** (g. 1953 m. liepos 14 d.) – „Space“ grupės įkūrėjas, kompozitorius.

## Biografija
Didier būdamas penkiolikos metų įstojo į Paryžiaus konservatoriją. Įkurdamas „Space“, Marouani turėjo dvejų metų profesionalaus muzikanto patirtį – jis akomponavo žymiems Prancūzijos atlikėjams – Johny Hallyday bei Joe Dassin.

1977 metais prancūzų muzikinėje scenoje pasirodė grupė „Space“, kurią įkūrė klavišininkas, kompozitorius bei aranžuotojas Didier Marouani. Jau pirmasis grupės albumas „Magic Fly“ sulaukė pasisekimo – užkariavo pirmąsias vietas įvairių pasaulio šalių hit-paraduose. Ritmiškai artima disko, ši muzika turėjo stiprų nuokrypį į „grynąją elektroniką“, kuriai tuo metu jau buvo atsidavęs Jean Michel Jarre.

Išleidus trečiąjį „Space“ albumą „Just Blue“ bendras grupės įrašų tiražas perkopė 10 milijonų egzempliorių. Prancūzijos prekybos su užsieniu ministras Marouani muziką paskelbė vienu iš svarbiausių muzikos pasiekimų per visą Prancūzijos istoriją.

1980 metais, nepatenkintas, kad grupės muzika per daug nukrypo link disko ir kartu nutolo nuo grynojo elektroninio skambesio, Didier Marouani paliko „Space“. 1983 m. pradėjo naują projektą – „Paris France Transit“. Jau pirmasis albumas pademonstravo tam tikrą Marouani muzikinių orientyrų evoliuciją – disko ritmus pakeitė elektroninio roko bei taip vadinamos „naujos bangos“ („new wave“) deriniai. Be to, naujos grupės muzikoje vietos atsirado ir gitaros solo partijoms, artimoms Pink Floyd dvasiai. Tais pačiais 1983 metais buvo išleistas grupės koncertinis albumas, po kurio Marouani muzikinėje veikloje prasidėjo ilga pertrauka. Tik 1987 metų vasarą kompozitorius pristatė savo naują solinį projektą „Space Opera“. Be paties maestro, grojusio visais instrumentais, įrašymuose kartu dalyvavo Harvardo universiteto choras bei Tarybų Armijos dainų ir šokių ansamblis. Albumas pasiekė ne tik aukščiausias Europos hit-paradų pozicijas, bet išskrido ir į patį kosmosą, papildęs negausią fonoteką orbitinėje stotyje „Mir“.

Europos Kosminės Agentūros pakvietimu, 1990 metų sausį Marouani koncertavo Prancūzijos Gvianoje, pritraukdamas apie 40 tūkstančių žiūrovų. Akomponavę muzikantai tarsi tarp kitko buvo pavadinti „Space“. Pasvarstęs, kad teisės į šį pavadinimą priklauso tik jam, o jokių kitų pavadinimų publika įsiminti kažkodėl nenori, Didier pradėjo naudoti šį „prekinį ženklą“, dažniausiai koncertų metu.

Nuo 90-ųjų pradžios Marouani koncertavo daugiausia Rusijoje bei Prancūzijoje. Naujai elektroninės šokių muzikos bangai, vadinamajai „techno“, Didier liko abejingas.

## Diskografija

* „Magic Fly“ (1977)
* „Deliverance“ (1977)
* „Just Blue“ (1978)
* „Deeper Zone“ (1980)
* „Paris France“ (1983)
* „Paris France Transit Live“ (1983)
* „Space Opera“ (1987)
* „Space Magic Concert“ (1996)
* „Space Best Of“ (1998)
* „Symphonic Space Dream“ (2002)

## Svetainės
* Oficialus „Space“ grupės puslapis 
* Apie Didier Marouani
Ilmenio slovėnai

**Ilmenio slovėnai**, kitaip dar *Ilmenio slavai* () – rytų slavų gentis, antroje pirmojo tūkstantmečio pusėje gyvenusi apie Ilmenio ežerą, Volchovo, Lovatės ir Mstos baseinuose ir Mologos aukštupyje, sudariusi didžiąją dalį Novgorodo žemės gyventojų.

Žodis *slovėnai* reiškia ne tik Ilmenio slavus. Nuo senovės rusų metraščiai mini Ilyrijos slovėnus. Iš šio žodžio kilęs Slovėnijos pavadinimas.

Manoma, kad Ilmenio slovėnai skyrėsi nuo kitų dabartinę Rusiją kolonizavusių slavų genčių. Jie kalba ir tradicijomis buvo glaudžiai susiję su Polabės slavais. Slovėnai į šiaurės Rusiją atkeliavo pagal didžiąsias upes, kol būsimos Jaroslavlio srities žemėse sutiko krivičius,

Žinoma nedaug VI–VIII a. slovėnų archeologinių paminklų, pvz., žemdirbių gyvenvietės ir aukšti kūgiški pilkapiai su degintų žmonių palaikais Ladogos apylinkėse.
Seniausios žinomos gyvenvietės datuojamos VII–VIII a. Gausūs archeologiniai radiniai (pvz., metaliniai medinių plūgų noragai) rodo, kad Ilmenio slavai turėjo gerai išvystytą žemdirbystę. Jie nebuvo labai karingi, bet jų būdingi ginklai aptinkami apie Novgorodo miestą. Slovėnai naudojo ietis, buožes, kalavijus, lankus, akstis ir net čekanus.

Pagrindiniai Ilmenio slovėnų miestai buvo Staraja Rusa ir Novgorodas, įkurti IX–X a. Vėliau Ilmenio slovėnų žemės tapo Novgorodo respublika.
Leibgvardijos 3-iasis Suomių šaulių batalionas

**Leibgvardijos suomių šaulių batalionas** () – Rusijos imperijos leibgvardijos batalionas, egzistavęs 1818–1905 m. Batalione tarnavo suomiai ir iš Suomijos kilę žmonės.

## Bataliono istorija
Batalionas suformuotas 1818 m. kovo 7 d., tuo metu jis vadinosi *Helsingforso mokomasis batalionas*. Batalioną suformavo iš geriausių 1-ojo, 2-ojo ir 3-ojo Suomijos pulkų karininkų ir kareivių.

1826 m. vasario 22 d. batalionas pervadintas, nuo tada jo pavadinimas – *Suomių mokomasis šaulių batalionas*.

1829 m. birželio 16 d. batalionas ima vadintis *Leibgvardijos Suomių šaulių batalionas*, jis gavo Jaunosios gvardijos teises.

1831 m. batalionas dalyvavo malšinant sukilimą Lenkijoje (pvz., mūšyje prie Ostrolenkos, Varšuvos paėmime).

1849 m. batalionas dalyvavo žygyje į Vengriją. 1854–1856 m. saugojo Baltijos jūros pakrantes, bet mūšiuose nedalyvavo.

1871 m. batalionas ėmė vadintis *Leibgvardijos 3-iasis Suomių šaulių batalionas*, jis tapo Rusijos armijos Gvardijos šaulių brigados (*Гвардейская стрелковая бригада*) dalimi. Brigadai priklausė iki išformavimo.

1877–1878 m. batalionas dalyvavo Rusijos-Turkijos kare.
1878 m. balandžio 17 d. batalionas už pasižymėjimą Rusijos-Turkijos kare gavo Senosios gvardijos teises.

Po 1881 m. batalione taikos metu turėjo tarnauti 20 karininkų, 5 karo valdininkai, 529 rikiuotės ir 42 nerikiuotės kareiviai. Karo metu batalioną turėjo papildyti dar 2 jaunesnieji karininkai, 1 gydytojas, 540 rikiuotės ir 59 nerikiuotės kareiviai. Taip papildytas batalionas pagal dydį buvo artimas pulkui.

1894 m. spalio 20 d. bataliono šefu tapo imperatorius Nikolajus II.

1905 m. lapkričio 21 d. batalionas išformuotas.

### Bataliono vadai
* 1828–1832 m. batalionui vadovavo Eduardas Ramzajus, pradžioje kapitonas, vėliau – pulkininkas.
* 1894–1895 m. – generolas K. de Pontas
* Paskutinis vadas – pulkininkas Meksmontanas (*Maexmontan*)

## Kita

Bataliono šventė buvo rugsėjo 6 d. (Arkangelo Michailo stebuklo Kolosėje paminėjimo diena pravoslavybėje).

### Apdovanojimai
* Georgijaus vėliava su užrašu „Už pasižymėjimą malšinant Lenkiją 1831 m.“, kuri buvo įteikta 1931 m. gruodžio 6 d. imperatoriaus įsakymu.
* Imperatoriaus raštas (), 1832 m. lapkričio 20 d.

### Atskyrio ženklai
Krūtininio ženklo neturėjo.

Egzistavo sidabrinis žetonas, panašus į sidabrinį Georgijaus vėliavos antgalį. Ant erelio krūtinės esančiam skyde buvo pavaizduotas Suomijos simbolis liūtas.

## Nuorodos

* Лейб-гвардии 1-й Стрелковый Финский батальон
* Финляндия. VI. Финские войска и воинская повинность в Финляндии
Baronai

**Bajorai** gali reikšti:

* kilmingųjų klasė;
* kaimai:
** Kupiškio rajone;
** Vilniaus rajone:
*** Bezdonių seniūnijoje,
*** Sužionių seniūnijoje.
Rytų Kalimantanas

**Rytų Kalimantanas** () – Indonezijos provincija, esanti Borneo salos rytuose. Administracinis centras – Samarinda.

2013 m. nuo Rytų Kalimantano atskirta Šiaurės Kalimantano provincija.

## Geografija

Provincija ribojasi šiaurėje su Šiaurės Kalimantanu, vakaruose su Centriniu Kalimantanu, pietvakariuose su Pietų Kalimantanu. Rytinę pusę skalauja Makasaro sąsiauris ir Sulavesio jūra. Pastarojoje provincijai priklauso Deravano salos. Vakarinėje Rytų Kalimantano dalyje iškilę kalnai (Kapuas Hulu, Miulerio), kitur driekiasi pelkėtos, džiunglėmis apaugusios lygumos. Pagrindinė upė – Mahakamas. Yra įsteigti Kutajaus ir Kajan Mentarango nacionaliniai parkai.

## Ekonomika

Išgaunama nafta, akmens anglys, gamtinės dujos, auksas. Kertama mediena. Auginamos prieskoninės, maistinės kultūros. Turizmas.

## Gyventojai
* Tautos: javiečiai (30 %), bugiai (18 %), bandžarai (14 %), kutajai (9 %);
* Religijos: islamas (85,2 %)krikščionybė (13,2 %)budizmas (0,62 %)hinduizmas (0,19 %);
* Kalbos: indoneziečių, bandžarų, dajakų, kutajų ir kt.

## Administracinis skirstymas

Rytų Kalimantanas padalintas į 8 regencijas ir 3 miestus. Skliaustuose pateikti administraciniai centrai.

* Pasiro regencija (Tanahgrogotas)
* Šiaurės Pendžampasero regencija (Pendžamas)
* Kuta Kartanegaros regencija (Tengarongas)
* Vakarų Kutajaus regencija (Sendavaras)
* Rytų Kutajaus regencija (Sangata)
* Berau regencija (Tandžungredebas)
* Mahakam Ulu regencija (Udžohbilangas)
* Samarinda
* Balikpapanas
* Bontangas

## Šaltiniai
Gabono herbas

**Gabono herbas** – Gabono valstybės simbolis, įteisintas 1963 m. liepos 15 d. Herbą sukūrė šveicarų heraldikos specialistas *Louis Mühlemann*, kuris prisidėjo ir prie buvusio Kongo herbo sukūrimo.

## Herbo aprašas
Herbo skydas klasikinės formos. Skydo galva žalia su trimis auksiniais roundeliais. Skydo laukas auksinis, kuriame pavaizduotas juodas dvistiebis burlaivis, plaukiantis mėlyna skydo papėde.

Herbas turi tris skydininkus. Iš šonų skydą laiko dvi juodosios panteros, o per vidurį – už skydo stovintis paprastasis gabonmedis () auksiniu kamienu ir žaliais lapais. Panteros stovi ant gabonmedžio šaknų, kurios kartu yra ir herbo pagrindas.
Virš skydo, bet po gabonmedžio vainiku balta juosta su devizu juodomis raidėmis  'eikime į priekį vienybėje', o virš medžio šaknų mėlyna juosta devizu auksinėmis raidėmis  'vienybė, darbas, teisingumas'.

### Herbo elementų aiškinimas
* Auksiniai roundeliai herbe rodo šalies mineralų turtus
* Juodas laivas simbolizuoja nuolatinį šalies judėjimą į šviesią ateitį.
* Panteros simbolizuoja šalies prezidento drąsą ir budrumą valdant šalį.
* Gabonmedis nurodo šaliai svarbią prekybą mediena.
.
Michele Mazzarino

**Mišelis Mazarinis** (pakrikštytas *Aleksanderiu Mazariniu*, 1605 m. rugsėjo 1 d. – 1648 m. rugsėjo 1 d.) – italų dvasininkas, kardinolas, Ekso provincijos arkivyskupas.

Pietro Mazarinio ir Ortenzija Bufalini sūnus, Džiulijaus Raimondo Mazarinio brolis.

## Išsilavinimas
1620 m., būdamas penkiolikos metų įstojo į Dominikonų vienuolyną Romoje, priėmė vardą Mišelis. Studijas baigė Bolonėje.

## Religinė veikla

! Data
! Amžius
! Įvykis
! Patikslinimas
|-----
| 1605 m. rugsėjo 1 d.
|
| Gimė
| Pešina, Italija
|-
| 1645 m.
| 39,3
| Paskirtas tarnybai
| Ekso provincijos arkivyskupas, Prancūzija
|-----
| 1645 m. liepos 10 d.
| 39,9
| Patvirtintas
| Ekso provincijos arkivyskupas, Prancūzija
|-
| 1645 m. liepos 23 d.
| 39,9
| Įšventintas į vyskupus
| Ekso provincijos arkivyskupas, Prancūzija
|-----
| 1647 m. spalio 7 d.
| 42,1
| Pakeltas į Kardinolus
|
|-
| 1647 m. gruodžio 16 d.
| 42,3
| perkeltas į kitas pareigas
| S. Cecilia Kardinolas-Dvasininkas
|-----
| 1648 m. rugsėjo 1 d.
| 43
| Mirė
| Ekso provincijos arkivyskupas, Prancūzija
|}
Lietuvos bibliografijos institutas

**Lietuvos bibliografijos institutas** – Lietuvos nacionalinė bibliografijos, spaudos tyrimo ir statistikos įstaiga, veikusi 1924–1944 m. prie Vytauto Didžiojo universiteto (iki 1930 m. Lietuvos universitetas) bibliotekos.

## Veikla
Lietuvos bibliografijos institutas kaupė Lietuvoje leidžiamų spaudinių privalomuosius egzempliorius, susirašinėjo su užsienio bibliotekomis, bibliografais, įvairių sričių mokslininkais, sudarinėdavo ir siųsdavo užsienio bibliotekoms literatūros sąrašus, keisdavosi einamosios bibliografijos leidiniais. 1928–1943 m. rengė ir leido valstybinę bibliografijos rodyklę – žurnalą „Bibliografijos žinios“. Lietuvos bibliografijos instituto surinktais duomenimis rėmėsi „Lietuvos statistikos metraštyje“, ėjusiame 1927–1940 m. skelbiama spaudos statistika.

Direktorius – Vaclovas Biržiška.

## Šaltiniai
Muvatalis II

**Muvatalis II** – hetitų karalius, valdė nuo 1293 – 1271 m. pr. m. e., vyriausias karaliaus Muršilio II sūnus. Apie jo valdymą išliko nedaug dokumentų.

Muvatalis iš tėvo paveldėjo stiprią imperiją, apsuptą pavaldžių hetitams vasalinių šalių. Vakaruose reikėjo demonstruoti tik nedidelę jėgą (priešo pavadinimas neišliko). Buvo patvirtintos Arcavos karaliaus teisės ir pasirašyta sutartis su Aleksandru, Vilusų karaliumi, šalis kuri priklausė Arcavai. Muvatalis šiame fronte buvo saugus, todėl daugiau dėmesio galėjo skirti kylančiai grėsmei iš pietų.

XIX Egipto dinastijos faraonai siekė susigrąžinti šiaurines Sirijos teritorijas, anksčiau užkariautas Tutmozio III ir prarastas Echnatono laikais. Faraonas Setis I su 20 000 armija įsiveržęs į Siriją, užėmė Kanaaną ir šiauriau Kadešo sutriuškino hetitų armiją. 1279 m. pr. m. e. atėjus į valdžią Ramziui II tapo aiškų, kad abiem imperijoms dar teks ne kartą susiremti karo lauke ir Muvatalis į pagalbą pasikvietė savo sąjungininkus. Egiptiečių metraštininkai hetitų sąjungininkų sąraše pirmą kartą užsiminta apie dardanus (Drdny), aprašytus Homero Iliadoje, šardonus (SRDN, Jūros tauta – sardinai) ir pelasgus (PLST). Išlikusiuose hetitų dokumentuose nei viena iš šių tautų nėra paminėta ir tenka tik spėti, kodėl šios gentys kovojo hetitų pusėje prieš egiptiečius.

Armijos susitiko prie Kadešo 1274 m. pr. m. e. ir nors faraonas ant Egipto šventyklų sienų pavaizdavo savo šlovingą pergalę, bet hetitų valdžia Sirijoje išliko. Kadešo mūšis nugalėtojo neišaiškino, hetitams tik truputį pavyko pasistūmėti Damasko link ir užimti Ubu (Aba) oazę.

Norėdamas būti arčiau karo veiksmų zonos Sirijoje, Muvatalis iš Hatušo perkėlė savo rezidenciją į Tarhuntašą (Tarḫuntašša – tikriausiai Ikonijus arba Kilikija). Iki pat savo valdymo pabaigos Muvatalis buvo priverstas kariauti su egiptiečiais. Galiausiai hetitai prarado Kadešą, Dapurą ir kitus šiaurės Sirijos miestus.

Muvatalis turėjo du sūnūs ir vieną dukrą. Dukra Maššanauzzi ištekėjo už „Sechos upės šalies“ karaliaus Mašturio.

* Kituose šaltiniuose Muvatalio II–jo valdymo metai yra nurodyti 1315–1296 m. pr. m. e., 1309–1283 m. pr. m. e. ir 1308–1382 m. pr. m. e.

## Nuorodos
* Hetitų imperija 

## Taip pat skaitykite
* Hetitai
* Mažosios Azijos istorija
* Kadešo mūšis

## Šaltiniai

|-
Maurice Béjart

**Morisas Bežaras** (prancūziškai Maurice Béjart,1927 m. sausio 1 d. – 2007 m. lapkričio 22 d.) – prancūzų kilmės šokėjas, baletmeisteris. Šveicarijoje vadovavo Béjart Ballet Lausanne. Žymaus prancūzų filosofo Gaston Berger sūnus.

## Kūryba

### Kūrybos savybės

Morisas Bežaras laikomas baletmeisteriu reformatoriumi, jo kūrybinė kryptis – neoklasika, klasikinis šokis praturtintas moderniojo šokio savybėmis bei liaudies šokio elementais. Spektaklio pagrindas Moriso Bežaro kūryboje – emocijos ir jausmai. Pirmenybę balete teikė muzikai. Šiuolaikinių baletų tėvu laikė Stravinskį, labai gerbė Vagnerį, kuris ėmė jungti klasikinę ir avangardinę muziką. Kūriniuose naudojo įvairių tautų (japonų, graikų) liaudies muziką. Pagrindinis Bežaro herojus – žmogus. Kai kuriuose baletuose Morisas Bežaras žmogų vaizduoja kaip sudėtinį, nevienalytį asmenį, kaip, pavyzdžiui, balete „Marlo arba Dievų metamorfozės“, kuriame Marlo vaidmenį šoka net penki šokėjai, siekiantys pavaizduoti charakterio įvairumą. Daugumoje baletmeisterio kūrinių pagrindinės temos buvo meilė ir mirtis. Meilė vaizduota platoniška, tyra – jos dėka gimsta harmonija, bei žemiškoji – jos dėka gyvenimas tęsėsi. Mirtis baletmeisterio nežavėjo. Maurice Bejart viliojo akimirka tarp gyvenimo ir mirties, amžino judėjimo ir ramybės. Mirtį baletuose dažnai pateikdavo moters pavidalu.

### Kūrybos apimtis ir žymiausi kūriniai

Morisas Bežaras pastatė per 100 spektaklių. Tai ne tik baletai, bet ir operos, operetės, dramos spektakliai. Kūrėjui buvo priimtini ir kameriniai šokiai (šoka keli žmonės) ir masiniai baletai. Didelį dėmesį skyrė kordebaletiniam šokiui, iš šokėjų reikalavo idealios klasikinės mokyklos. Mėgo dideles erdves, tokias kaip stadionus ar aikštes.

Žymiausi kūriniai: Ludwig van Beethoven „9 simfonija“; „Marlo arba Dievų metamorfozės“; „Romeo ir Džuljieta“; „Šventasis pavasaris“, taip pat: „Bolero“ – Moriso Bežaro kūrybos emblema. Tai lyg laidojimo apeiga. Solistas šoka ant stalo, o žmonės šokantys aplink jį, siurbia iš jo gyvenimišką energiją. Spektaklio „Bolero“ ištrauka

### Šokių trupės, baleto mokyklos

* 1960–1987 Morisas Bežaras vadovavo tarptautinei šokių trupei „XX a. baletas“, kur kiekvienas žmogus buvo ir solistas ir kordebaleto šokėjas. Garsiausias Maurice Bejart trupės šokėjas buvo Chorche Donas (Brazilija).
* 1970 Morisas Bežaras įsteigė „Mūdros“ mokyklą, Briuselyje, kur buvo ugdomi aktoriai – šokėjai. Buvo dėstoma: klasikinis šokis, flamenko, dainavimas, grojimas būgnais, dramos teatro menas (vaidyba, istorija).
* 1977 Morisas Bežaras įsteigė „Mūdros“ mokyklą, Dakare.
* 1992 Morisas Bežaras įsteigė „Rūdra“ mokyklą, Lausanne. Ši mokykla veikia iki šiol.

## Šaltiniai
# Maurice Bejart biografija prancūziškai
Pringles

**„Pringles“** – bulvių traškučiai, gaminami JAV bendrovės „Kellogg's“. Jie yra pardavinėjami daugiau nei 140-yje šalių. Metinės bendrovės pajamos iš pastarojo produkto viršija 1 milijardą JAV dolerių.

„Pringles“ gaminami įvairių skonių. Traškučiuose faktinis bulvių kiekis yra tik 42 proc., be jų į sudėtį įeina krakmolas bei įvairių javų miltai. Traškučiai gaminami vienodo dydžio balno forma, kad jie sukrauti į dėžutę nesutrupėtų, kaip atsitinka su maišeliuose įpakuotais bulvių traškučiais. Traškučiai gerai žinomi pagal ją – vamzdžio formos dėžutę su folija dengtu vidum ir plastikiniu dangteliu ir logotipe pavaizduotu vyru su dideliais ūsais.

## Istorija

1956–1958 m. „Procter & Gamble“ įmonės tyrimų ir vystymų skyriaus bei Frederiko Bauerio (Fredric J. Baur) pastangų dėka gimsta receptas ir traškučių pakuotė, tačiau jis traškučių skoniu lieka nepatenkintas. XX a. 6-ajame deš. Aleksandras Liepa (Alexander Liepa) patobulino jų skonį, ir nors jis ir nesukūrė jų formos, tačiau jam priklauso „Pringles“ patentas.

1968 m. pirmą kartą „Pringles“ buvo parduodami JAV Vidurinių Vakarų rinkose. Iš pradžių buvo žinomi pavadinimu „Pringle’s Newfangled Potato Chips“. 1971 m. traškučius pateikus į nacionalinę rinką, pavadinimas buvo pakeistas. P&G pasirinko „Pringles“ pavadinimą.

XX a. 8-ojo deš. pradžioje išpopuliarėjo JAV. XX a. 9-ojo deš. pradžioje pradėti pardavinėti Jungtinėje Karalystėje ir kitose rinkose. To paties dešimtmečio pabaigoje pajamos iš jų pasiekė 1 milijardą JAV dolerių ribą. 2011 m. „Pringles“ prekinis ženklas parduotas bendrovei „Diamond Foods Inc“. Nuo 2012 m. „Pringles“ prekinis ženklas priklauso bendrovei „Kellogg's“.

## Teisiniai ginčai
2008 m. Londone teisme „Procter & Gamble“ teisininkai sėkmingai įrodinėjo, kad „Pringles“ yra ne bulvių traškučiai, o  užkandis, nes jų faktinis bulvių kiekis yra tik 42 proc. Tai atleistų nuo 15 procentų pridėtinės vertės mokesčio (PVM). 2009 m. Didžiosios Britanijos aukščiausiasis teismas nusprendė, kad  „Pringles“ traškučiai turi būti apmokestinti PVM. Kadangi ši teisinė kova jau tęsėsi keletą metų, o per šį laikotarpį P&G už savo traškučius „Pringles“ PVM nemokėjo, turėjo atseikėti maždaug 100 mln. svarų.

Pastarieji ginčai kilo dėl 1975 m. teisminio precedento JAV. JAV Maisto ir vaistų administracija paskelbė, kad P&G bendrovė negali reklamuoti „Pringles“ kaip bulvių traškučių, nes jie nepagaminti iš pjaustytų bulvių.

## Galerija

Vaizdas:Pringles_chips.JPG|Pringles traškučiai
Vaizdas:2020-09-06 16 12 54 Several Original Pringles in the Franklin Farm section of Oak Hill, Fairfax County, Virginia.jpg|Originalaus skonio
Vaizdas:2021-06-19 09 21 25 A short stack of Cheddar Cheese Pringles in the Dulles section of Sterling, Loudoun County, Virginia.jpg|Čedario skonio
Vaizdas:The Pringles Salt & Vinegar chips.jpg|Druskos ir acto skonio


## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Lietuvos energetikos institutas

**Lietuvos energetikos institutas** (**LEI**) – Lietuvos energetikos mokslo tyrimo įstaiga Kaune, Breslaujos g. 

## Istorija
1948 m. Lietuvos mokslų akademija įsteigė Technikos mokslų institutą, kuriame buvo Energetikos, Metalų technologijos, Tekstilės technologijos, Statybos bei inžinerinių konstrukcijų, Technikinės fizikos poskyriai. Institutui vadovavo akademikas Juozas Indriūnas. Darbams vadovavo Kauno Politechnikos instituto, Vilniaus valstybinio universiteto darbuotojai bei auklėtiniai. Institute plečiant tyrimus įvairiose technikos mokslų srityse, giliau nagrinėjant gamybos procesus, tyrimų metodika bei teorinis nagrinėjamų klausimų sprendimas vis glaudžiau ėmė sietis su fizika. Jos problemas taip pat reikėjo nagrinėti,  tuo labiau, kad jau pokario metais padaugėjo ir specialistų fizikų, galinčių jas gvildenti. Tad 1952 m. spalio mėn. Technikos mokslų institutas reorganizuotas į Fizikos-technikos institutą. 

1956 m. atskirų instituto sektorių laboratorijų ar jų grupių bazėje Kaune įkurti Statybos ir architektūros institutas bei Lietuvos žemės ūkio mechanizacijos ir elektrifikacijos institutas, o Vilniuje – Fizikos ir matematikos institutas (kurio bazėje susikūrė Fizikos institutas, Matematikos ir kibernetikos institutas bei Puslaidininkių fizikos institutas. Pertvarkius Fizikos-technikos institutą įkurtas ir Energetikos ir elektrotechnikos institutas. Po tolesnės instituto specializacijos Pluoštinių medžiagų laboratorijos bazėje 1961 m. įsteigtas Tekstilės pramonės mokslinio tyrimo institutas. 1967 m. institutas pavadintas Fizikinių ir techninių energetikos problemų institutu (FTEPI), nuo 1992 m. – Lietuvos energetikos institutas.

## Struktūra
Lietuvos energetikos institute 2008 m. veikė Atsinaujinančių energijos šaltinių, Branduolinės inžinerijos problemų, Branduolinių įrenginių saugos, Degimo procesų, Energetikos kompleksinių tyrimų, Hidrologijos, Medžiagų tyrimo ir bandymo, Regionų energetikos plėtros, Sistemų valdymo ir automatizavimo, Šiluminių įrenginių tyrimo ir bandymo  laboratorijos, Informacijos skyrius, Efektyvaus energijos naudojimo tyrimo centras. Lietuvos energetikos institute 2008 m. dirbo 300 darbuotojų, iš jų 19 habilituotų daktarų, 75 daktarai.

## Veikla
Svarbiausios mokslinės veiklos kryptys: energetikos (ypač branduolinės) objektų sauga, metrologija, šiluminė fizika, termohidrodinamika, degimo ir plazminės technologijos, medžiagų inžinerija, vandenilio energetika ir kuro elementai, hidrologija, aplinkosauga, atsinaujinantys energijos šaltiniai, energetikos planavimas ir strategija, energetikos sistemų valdymas. Institutas vykdo daug tarptautinių mokslinio tyrimo programų.

Lietuvos energetikos institutas leidžia monografijų serijas:
*Šiluminė fizika, nuo 1968 m.; išleista 28 t., 13 knygų anglų kalba išleista JAV
*Techninė kibernetika, nuo 1974 m.; išl. 7 t. 

## Direktoriai
*1956–1962 m. Algirdas Žukauskas
*1962–1981 m. Valerijonas Dauknys
*1981–1996 m. Jurgis Vilemas
*nuo 1996 m. Eugenijus Ušpuras

## Šaltiniai

## Nuorodos
*Lietuvos energetikos instituto svetainė
Rytų Ghatai

**Rytų Ghatai** () – kalnai Indijoje, Indostano pusiasalyje, sudaro Dekano plokščiakalnio rytinę ribą. Aukštis iki 1680 m (Devodi Mundos k.). Sudaryti iš gneisų, kristalinių skalūnų, kvarcitų. Kalnai smarkiai erodavę, susiskaidę į atskirus plokščiaviršūnius masyvus (Velikondos, Nalamalajaus, Rytų kalnų ir kt.). Kalnai apaugę lapus metančiais musoniniais miškais. Rytų Ghatus kerta Godavarės, Mahanadi, Krišnos, Kaveri upės.

## Šaltiniai
Mažasis Vergų ežeras

**Mažasis Vergų ežeras** (, ) – ežeras vakarų Kanadoje, Albertoje, į šiaurės vakarus nuo Edmontono. Ilgis virš 100 km, plotis iki 15 km. Giliausia vieta siekia 20,5 m. Ežero duburys tektoninės-ledyninės kilmės. Krantai daugiausia lėkšti, apaugę miškais. Išteka Atabaskos intakas Mažoji Vergų upė. Žvejyba.

Mažasis Vergų ežeras yra svarbi migruojančių paukščių buveinė. Šalia ežero įkurta provincinių parkų ir indėnų rezervacijų. Pakrantėje įsikūręs Sleiv Leiko miestelis.

## Šaltiniai
Mahanadė

**Mahanadė** (,  – 'didžioji upė') – upė Indijoje, Indostano pusiasalio šiaurės rytuose. Prasideda Rytų Ghatų kalnuose, Čhatisgarcho valstijoje, susiliejus keliems kalnų upeliams. Teka į rytus Dekano plokščiakalnio šiaurės rytine dalimi, nuo vidurupio teka per Orisos valstiją. Įteka į Bengalijos įlanką; kartu su Brahmanio, Baitaranio ir dar keletu upių sudaro deltą (plotas ~15 000&nbsp;km²).

Didžiausi intakai – Seonatas, Telenas, Ibas.

Upės režimas musoninis, debitas vasaros poplūdžių metu siekia 50 000 m³/s. Nereti smarkūs potvyniai. Upė neša daug nešmenų. Mahanadės vanduo naudojamas drėkinimui, ant upės įrengta didžiausia žemės užtvanka pasaulyje – Hirakudo užtvanka. Laivuojama 150 km ruože. Prie Mahanadės įsikūrę miestai: Damataris, Raipuras, Bilaspuras, Katakas.

## Šaltiniai
Indostanas

**Indostanas** – pusiasalis Pietų Azijoje, Indijoje. Plotas ~2 mln. km². Iš rytų jį skalauja Bengalijos įlanka, iš vakarų – Arabijos jūra. Šiaurinė riba eina linija, jungiančia Indo ir Gangos upių deltas. Pietuose užsibaigia Komorino kyšuliu. Krantai daugiausia žemi, mažai raižyti, palei pakrantes driekiasi siauros aliuvinės lygumos. Vidurines pusiasalio sritis užima Dekano plokščiakalnis, kurį iš vakarų riboja Vakarų Ghatų kalnai, stačiai besileidžiantys link Arabijos jūros. Rytuose iškilę labiau erodavę Rytų Ghatų kalnai. Aukščiausia Indostano pusiasalio vieta – Anaimudžio kalnas (2698 m). Yra akmens anglių, geležies ir mangano rūdos telkinių.

Klimatas subekvatorinis, musoninis, su lietinguoju vasaros laikotarpiu. Vidutinės sausio mėnesio temperatūros 21-29 °C, gegužę oras įšyla iki 30-40 °C. Vidiniams rajonams per metus tenka 500–700 mm kritulių, o pavėjiniams kalnų šlaitams iki 3000 mm. Upės vandeningos tampa vasaros musono metu, neretai sukelia didelius potvynius. Pagrindinės upės: Narbada, Taptis, Mahanadė, Godavarė, Krišna.

Ghatų kalnų išoriniuose šlaituose auga visžaliai ir lapus metantys musoniniai miškai, vidiniuose rajonuose būdinga savana, o upių deltose – mangrovių sąžalynai. Didelė dalis Dekano plokščiakalnio ir pakrančių lygumų išdirbta.

## Šaltiniai
Mveru

**Mveru** () – gėlavandenis ežeras Zambijoje ir Kongo Demokatinėje Respublikoje, Kongo upės baseine. Telkšo Didžiajame riftiniame slėnyje, 917 m aukštyje virš jūros lygio. Ilgis 131 km, plotis iki 56 km. Krantai daugiausia žemi, pelkėti (ypač pietuose), vakaruose – aukšti, skardingi. Ežero vandens lygis priklausomai nuo laikotarpio svyruoja. Pietuose įteka Luapula iš Bangveulu ežero, išteka Lualabos intakas Luvua. Mveru pietinėje dalyje yra salų (didžiausia Kilvos sala).

Ežeras laivuojamas, verčiamasi žvejyba (yra >70 žuvų rūšių). Prie Mveru ežero įsikūrę Kilvos, Pveto miestai.

## Šaltiniai
Antosinas

**Antosinas** () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Vižainio valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kelias Vižainis – Merkinė.

## Istorija
Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.

## Nuorodos
* Kaimo geografinė padėtis
* Kaimas žemėlapyje
Mearinas

**Mearinas** () – upė šiaurės rytų Brazilijoje, Maranjauno valstijoje. Prasideda Brazilijos plokščiakalnio šiaurinėje dalyje, Sera Negros masyve, susiliejus Negros, Meninos ir Krueiraso upėms. Teka į šiaurės rytus per Atlanto vandenyno žemumą. Įteka į San Markoso įlanką, drauge su Pindarės ir Gražau upėmis suformuoja estuariją. Ties įlankos-estuarijos žiotimis įsikūręs San Luisas.

Didžiausi intakai: Korda (dešinysis), Gražau, Pindarė (kairieji).

Mearino žemupyje stebimas pororokos reiškinys. Upę maitina krituliai; vandeningiausia balandį, gegužę. Žemupyje laivuojama. Prie Mearino įsikūrę miestai: Bara do Korda, Esperantinopolis, Pedreirasas, Bakabalis, Vitorija do Mearinas, Araris. Mearino aukštupio baseine įsteigtos kelios indėnų teritorijos (Kana Bravos-Gvažažarų, Bakurizinijo).

## Pastabos

## Šaltiniai
Ona Maksimaitienė

**Ona Maksimaitienė-Girčytė** (1902 m. vasario 5 d. Sankt Peterburgas – 1999 m. gruodžio 10 d. Vilnius, palaidota Panevėžyje) – Lietuvos istorikė, humanitarinių mokslų daktarė.

## Biografija
Sūnus Mindaugas Maksimaitis. Mokėsi privačioje mergaičių gimnazijoje, 1916–1918 m. Voronežo Martyno Yčo mergaičių gimnazijoje, 1919–1922 m. – Kauno „Saulės“ gimnazijoje. 1927 m. baigė Kauno universiteto Humanitarinį fakultetą. 1966 m. istorijos mokslų kandidatė.

1923–1924 m. mokytojavo Kaune, 1925–1929 m. Mažeikių gimnazijos, 1929–1935 m. Kėdainių gimnazijos mokytoja. Vyrą, Lietuvos kariuomenės karininką perkėlus į Panevėžį, 1935–1944 m. mokytojavo Panevėžio mergaičių gimnazijoje, 1944–1948 m. dėstė Panevėžio mokytojų seminarijoje, 1948–1957 m. Panevėžio berniukų gimnazijos mokytoja. 1957–1970 m. dirbo Istorijos institute. Išleista į pensiją mokslinio darbo Istorijos institute nenutraukė, nors atlyginimo ir negavo.

1937–1983 m. išspausdinta 19 jos sudarytų XIII a.–XX a. Lietuvos ir Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės istorijos žemėlapių. Parašė atsiminimų. Visuotinės lietuvių enciklopedijos straipsnių autorė.

## Bibliografija
* Lietuvos sukilėlių kovos 1863–1864 m., monografija, 1969 m.
* Lietuvos istorinės geografijos ir kartografijos bruožai, 1991 m.
* Iš Panevėžio istorijos, 1992 m.
* Istorijos mokymo metodika: Iš Lietuvos Respublikos (1918–1940 m.) metodinio palikimo, 1993 m.
* Lietuvos istorinė geografija ir kartografija: XX a. Lietuvos istorijos žemėlapiai ir jų šaltiniai, 1995 m.
* Panevėžio miesto istorija: nuo pirmųjų paminėjimų šaltiniuose iki XX a. 8-ojo dešimtmečio, 2003 m.
* Voroneže 1915–1918 metais, atsiminimai, 1983 m.
* Atsiminimai: iš mokytojos dienoraščio, 1996 m.

## Šaltiniai
Maranjaunas

**Maranjaunas** () – valstija Brazilijoje, Šiaurės Rytų regione. Ribojasi su Pjaujumi rytuose, su Tokantinsu pietvakariuose, su Para vakaruose. Šiaurinę pakrantę skalauja Atlanto vandenynas su gylin į žemyną įsiterpiančia San Markoso įlanka. Valstijos sostinė – San Luisas.

## Geografija

Šiaurinę valstijos dalį užima lyguma, tankiai apaugusi Amazonijos džiunglėmis. Dalis džiunglių iškirsta, kad būtų galima vystyti gyvulininkystę. Pietuose paviršius kyla į Brazilijos plokščiakalnį, kuriame vyrauja Serado savanos. Šapada das Mangabeiraso sprūdiniame kalnų masyve yra aukščiausia valstijos vieta, iškylanti į 804 m virš jūros lygio. Vandenyno pakrantės raižytos, gausu užutėkių, nedidelių salų, auga mangrovių sąžalynai. Lensoiš Maranjenses nacionaliniame parke plyti dideli smėlio kopų plotai. Pagrindinės upės – Gurupi, Pindarė, Mearinas, Parnaiba, Itapekuru, pakraščiu prateka Tokantinsas. Klimatas drėgnas ir karštas, išskiriami sausasis ir lietingasis laikotarpiai.

## Gyventojai

Etninė sudėtis:
* pardo – 65,5 %
* baltieji – 25,0 %
* juodaodžiai – 8,7 %
* azijiečiai ir indėnai – 0,8 %

## Didžiausi miestai
* San Luisas – 986,8 tūkst. gyv. (2008 m.)
* Imperatrisas – 236,3
* Timonas – 148,8
* Kašijasas – 147,4
* San Žoze de Ribamaras – 135,8
* Kodo – 113,7
* Paso do Lumiaras – 101,4
* Asailandija – 100,0

## Šaltiniai
Babonys

**Babonys** () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Seinų valsčiuje, Seinų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į šiaurės vakarus nuo Seinų ir apie 114 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Į Babonių sudėtį įjungti Auksakaimio () ir Vakantų kaimeliai. Valsčiaus keliai: Radziuškė – Babonys ir Babonys – krašto kelias Nr. . Pirmojo pasaulinio karo laikų kapinės (36 vokiečių ir (?) rusų karių kapai). Kaimas yra šalia Balčio ežero.

## Istorija
Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1880-1902 m. išleistame *Lenkijos Karalystės geografiniame žodyne* nurodoma, kad Krasnapolio valsčiui priklausančiame kaime yra 15 namų, kuriuose gyvena 172 suaugusieji gyventojai. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Pagal 1921 m. lenkų valdžios atliktą gyventojų surašymą kaime gyveno 113 gyventojų, iš kurių 103 lenkai, 6 rusai ir 4 lietuviai. Iki 1976 m. liepos 1 d. kaimas priklausė Suvalkų vaivadijos Berznyko valsčiui. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Babonys turistiniame žemėlapyje
* Babonys žemėlapyje 
* Kaimo padėtis žemėlapyje
* Babonių kaimas žemėlapyje 
* Kaimas žemėlapyje
Jonaraistis

**Jonaraistis** (, seniau *Padusys*) – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Seinų valsčiuje, Seinų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Valstybės saugomas riedulys, kurio išmatavimai – 0,7 x 8,6 m. Valsčiaus keliai: Jonaraistis – Juodeliškė, Jonaraistis – Burbiškės ir Jonaraistis – Radžiūčiai. Kaime yra Stebėjimo bokštas.

## Istorija
Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Nuo 1960 m. veikė Juodeliškės bibliotekos filialas. Buvęs dvaras, XIX a. statyti rūmai, kiti dvaro pastatai ir parkas. 1962 m. gegužės 14 d. įsikūrė Lenkijos visuomeninės kultūros draugijos padalinys. Iki 1976 m. liepos 1 d. kaimas priklausė Suvalkų vaivadijos Berznyko valsčiui. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Kaimas žemėlapyje
Maksimonių gyvenvietė

**Maksimonių gyvenvietė ir stovyklavietės** – senovės gyvenvietė ir šešios akmens amžiaus stovyklavietės Varėnos rajono savivaldybės teritorijoje prie Maksimonių kaimo (Merkinės seniūnija), Nemuno dešiniajame krante, prie santakos su Strauja, 0,85 km į pietvakarius nuo kelio Merkinė-Ryliškiai tilto per Straują, kitame Nemuno krante nuo Jonionių gyvenvietės (Dzūkijos nacionalinis parkas, Subartonių girininkijaja, 56 kvartalo pietrytinė dalis, Maksimonių miškas). Kultūros registro kodas A1673.

## Tyrimai
Išsamiau tirtos 3 stovyklavietės ir gyvenvietė. **Maksimonių 1 stovyklavietė** ir senovinė gyvenvietė yra kaimo rytiniame pakraštyje (plotas 5 ha). Žinota jau XX a. pradžioje. 1938–1956 m. radinius rinko Konstantinas Jablonskis, 1953–1954 m. ir 1962 m. – Lietuvos istorijos institutas (vadovės A. Bernotaitė ir Rimutė Rimantienė). Kultūrinis sluoksnis neišliko, radiniai renkami paviršiuje. Rasta titnaginių dirbinių, datuojamų paleolito (strėlių antgaliai su įtvaromis, gremžtukai, rėžtukai), vėlyvojo mezolito (lancetiniai, skersiniai, episvidriniai strėlių antgaliai, ovalūs kirveliai, ietigalių ašmenėliai, peiliai) ir neolito (trikampiai strėlių antgaliai, gludintų kirvelių nuoskalos) laikotarpiu.

**Maksimonių 3 stovyklavietė** yra kaimo pietvakariuose (plotas 0,8 ha). 1939 m. radinius rinko K. Jablonskis. Kultūrinis sluoksnis neišliko, radiniai randami paviršiuje. Rasta titnaginių radinių (gremžtukai, rėžtukai, skeltės), priskiriamų vėlyvajam mezolitui.

**Maksimonių 4 stovyklavietė** yra kaimo vakariniame pakraštyje (plotas 0,7 ha), didelė jos dalis sunaikinta potvynių. 1962 m., 1963 m. tyrė Lietuvos istorijos institutas (vadovė R. Rimantienė). Ištirtas 128 m² plotas, rastas iki 85 cm storio kultūrinis sluoksnis, jame – titnaginių dirbinių, keramikos, židinio liekanų. Radiniai datuojami mezolito laikotarpiu, priskiriami Maglemozės kultūrai (lancetiniai ir pailgo trikampio formos strėlių antgaliai, ovalūs kirveliai, viengaliai skaldytiniai, retušuotos skeltės), I tūkstantmečiui (lipdyta brūkšniuotoji keramika), II tūkstantmečiui (žiesta keramika).

**Maksimonių 5 stovyklavietė** yra į pietvakarius nuo Straujos žiočių, 1996 m. ją žvalgė Tomas Ostrauskas, rado 0,5 m kultūrinį sluoksnį, paleolito ir mezolito laikotarpio radinių. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.

## Šaltiniai