open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Domingo Martines de Irala (Paragvajus)

**Domingo Martines de Irala** () – miestelis ir apygarda rytų Paragvajuje, Aukštutinės Paranos departamente, į pietus nuo Siudad del Estės. 1,2 tūkst. gyventojų (2009 m.).

## Istorija

Miestelis pavadintas regiono kolonizatoriaus Domingo Martínez de Irala vardu.

## Šaltiniai
Bismarkas (Šiaurės Dakota)

**Bismarkas** () – miestas JAV yra Šiaurės Dakotos valstijos sostinė. Taip pat jis yra antras didžiausias miestas Šiaurės Dakotos valstijoje. 2010 metais mieste gyveno 61 272 gyventojų. Miestas pavadintas Oto fon Bismarko garbei.

## Istorija

Bismarkas buvo įkurtas 1872 m. Pirmasis jo pavadinimas buvo Edvintonas, tačiau 1873 m. jis buvo pakeistas Oto fon Bismarko garbei, siekiant pritraukti vokiečių investuotojus įsijungti į geležinkelio tiesimą. Geležinkelis į miestą buvo nutiestas 1874 m. 1883 m. valstijos sostinė perkelta iš Janktono į Bismarką. Kai valstija buvo padalinta į dvi dalis (Pietų ir Šiaurės) miestas tapo Šiaurės valstijos sostine.
Saratovo sritis

**Saratovo sritis** () – federacinė sritis Rusijoje, Pavolgio federalinėje apygardoje. Ribojasi su Penzos, Uljanovsko ir Samaros sritimis šiaurėje, su Kazachstanu rytuose, su Volgogrado sritimi pietuose, su Voronežo ir Tambovo sritimis vakaruose. Administracinis centras – Saratovas.

## Geografija

Sritis yra Rytų Europos lygumos pietryčiuose. Palei Volgos vakarinį krantą iškilusi Pavolgio aukštuma, kurioje yra aukščiausia srities vieta (331 m). Volga sritį dalina į du regionus: Pavolgę vakaruose ir Užvolgę rytuose. Pietryčiuose siekia Pakaspijo žemumą. Klimatas vidutinių platumų, žemyninis. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra -12&nbsp;°C, liepos mėnesio +22&nbsp;°C. Vidutinis metinis kritulių kiekis 250–450 mm. Pagrindinė upė – Volga. Iš rytų į ją teka Didysis Irgizas. Pietryčiuose teka Didysis ir Mažasis Uzeniai. Saratovo srities rytai priklauso Dono baseinui (Medvedica, Chopioras). Vyrauja stepės ir miškastepės.

## Miestai

Didžiausi Saratovo srities miestai (2007 m., tūkst. gyventojų):
* Saratovas – 841,4
* Engelsas – 200,8
* Balakovas – 200,5
* Balašovas – 93,4
* Volskas – 68,9
* Rtiščevas – 43,3
* Pugačiovas – 42,4

## Šaltiniai
Riazanės sritis

**Riazanės sritis** () – sritis Rusijoje, Centrinėje federalinėje apygardoje. Ribojasi su Vladimiro sritimi šiaurėje, su Žemutinio Naugardo – šiaurės rytuose, su Mordovija – rytuose, su Penzos sritimi pietryčiuose, su Tambovo ir Lipecko sritimis pietuose, su Tulos ir Maskvos sritimis vakaruose. Administracinis centras – Riazanė.

## Geografija
Sritis yra centrinėje Rytų Europos lygumos dalyje. Šiaurėje plyti Meščioros žemuma, o vakaruose iškilusi Vidurio Rusijos aukštuma. Joje yra aukščiausia srities vieta 236 m. Klimatas vidutinių platumų, žemyninis. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra -11&nbsp;°C, liepos mėnesio +19&nbsp;°C. Vidutinis metinis kritulių kiekis ~550 mm. Svarbiausia upė – Oka, su jos baseino upėmis: Pronia, Pra, Gusia, Para, Mokša, Cna. Vyrauja mišrieji ir lapuočių miškai, pietvakariuose prasideda stepių plotai.

## Miestai
Didžiausi Riazanės srities miestai (2007 m., tūkst. gyventojų):
* Riazanė – 512,2
* Kasimovas – 34,2
* Skopinas – 31,6
* Sasovas – 29,2
* Riažskas – 22,2
* Novomičiurinskas – 20,1
* Rybnojė – 19,0

## Šaltiniai
Jaguar Racing

**Jaguar Racing** – buvusi Formulės 1 ekipa iš Didžiosios Britanijos, kuri dalyvavo pasaulio čempionate nuo 2000 m. iki 2004 m. Ekipą iš Jackie Stewarto Stewart ekipos nupirko Ford kompanija. Jaguar pavadinimas buvo pasirinktas nuo Ford priklausančio Jaguar automobilių gamintojo pavadinimo.

## Istorija
Pirmam savo sezonui ekipa pasirinko du pilotus iš Didžiosios Britanijos – Eddie Irvineą ir Johny Herbertą, taip sudarydami pilnai anglišką komandą. Deja, tik Monake ekipa finišavo 4 vietoje, o sezoną baigė vos su 4 taškais ir užėmė tik 9 vietą galutinėje įskaitoje. Visus taškus surinko I. Irvine’as.

2001 m. sezonas neparodė jokių tobulėjimo ženklų, net ir padedant tris kartus Formulės 1 čempionui Niki Lauda kaip vienam iš ekipos patarėjų, komanda sugebėjo tik vieną kartą užlipti ant podiumo (šį kartą vėl Monake) – 3 vieta. Naujasis pilotas Pedro de la Rosa sėkmingiau lenktyniavo nei J. Herbertas ir du kartus finišavo, laimėdamas taškų.

2002 m. pradžioje Ford kompanija nepatenkinta ekipos rezultatais davė dar dvejus metus gerų rezultatų pasiekimui. Šiais metais pakartotas geriausias rezultatas – trečia vieta, šį sykį Italijos GP.

Nuo 2003 m. įsigaliojo nauja taškų skyrimo taisyklė, pagal kurią, taškai duodami pirmiems 8 finišavusiems. Tai šiek tiek padėjo Jaguar ekipai, mat ji dažnai finišuodavo pirmajame aštuntuke. Surinkta 18 taškų, tačiau vieta galutinėje įskaitoje nepakilo aukščiau 7 vietos.

2004 m. pabaigoje Ford kompanija nusprendė parduoti Jaguar ekipą, mat ši nedavė tikėtų rezultatų. Šiuo pasiūlymu susigundė Red Bull energetinių gėrimų kompanija, o savo ekipą pavadino Red Bull Racing, kuri debiutavo 2005 m. sezone.

Jaguar ekipai galutinėje įskaitoje tris kartus pavyko būti 7 vietoje, po vieną kartą 8 ir 9 vietose. Per penkerius metus ji du kartus buvo užlipusi ant podiumo.

## Formulės 1 rezultatai
Elektrono krūvis

**Elektrono krūvis** – elementarusis elektros krūvis. Elektronas yra bet kurio atomo sudedamoji dalelė. Elektronas turi neigiamą krūvį, o protonas - teigiamą elementarujį krūvį. Todėl trijų elektronų ir trijų protonų krūviai kompensuoja vienas kitą, ir atomas lieka neutralus.
Šv. Kristoforo kamerinis orkestras

**Šv. Kristoforo kamerinis orkestras** – Lietuvos orkestras, Vilniaus kamerinis orkestras, 1995 m. pavadintas Vilniaus miesto globėjo – Šv. Kristoforo – vardu, nuo 1997 m. Vilniaus miesto savivaldybės kolektyvas.

## Veikla
Šv. Kristoforo kamerinį orkestrą 1994 m. įkūrė profesorius Donatas Katkus. Nuo 2018 m. sausio 1 d. orkestro meno vadovas ir vyr. dirigentas – Modestas Barkauskas. Dalyvauja tarptautiniuose šiuolaikinės muzikos projektuose, festivaliuose Lietuvoje ir užsienyje. Pirmasis atliko daugelį lietuvių kompozitorių kūrinių kameriniam orkestrui. 

Šv. Kristoforo kamerinis orkestras taip pat yra plačiai žinomas kaip novatoriškas, drąsus ir šiuolaikiškas kolektyvas: orkestro muzikantai nuolat dalyvauja netradicinėse akcijose, intriguojančiuose džiazo, roko, pop muzikos projektuose. Vienas sensacingiausių pastarojo meto orkestro pasirodymų – projektas Trakų smėlio karjere, kur orkestrui teko groti „smėlio scenoje“, o traktoriai bei benzovežiai „grojo“ diriguojant maestro Donatui Katkui.

Orkestrui dirigavo Denis Russel Davies, Juha Kangas, Stefan Fraas, Jonas Aleksa, Rinaldo Alessandrini, Jonas Aleksa. Su orkestru koncertavo smuikinkai Jacques Israelievitch, Moti Shmit, Anton Barachovsky, Raimundas Katilius, Rusnė Mataitytė, fleitistai Jean Ferrandis, Bonita Boid, Robert Aitken, Carsten Hustedt, Michaela Petri, violončelininkai Dominique de Williencourt, Maria Kliegel, marimbininkė Linda Maxey, pianistai Caroline Sageman, Tamami Honma, Petras Geniušas, Jan Krzysztof Broja ir kt. Gastroliavo Estijoje, Suomijoje, Lenkijoje, Vokietijoje, Prancūzijoje, Švedijoje, Ispanijoje.

## Šaltiniai
Kauno kolegijos Kėdainių Jonušo Radvilos studijų centras

**Kauno kolegijos Kėdainių Jonušo Radvilos studijų centras** – Kauno kolegijos studijų organizavimo ir taikomųjų tyrimų padalinys, Kėdainiuose rengęs aukštojo neuniversitetinių studijų užsienio kalbų mokytojus, vertėjus, socialinius pedagogus. Studijų procesą organizavo Edukologijos ir Filologijos katedros. 

Nuo 2017 m. rugsėjo 1 d. Centras veiklą nutraukė. Jis buvo įsikūręs J. Basanavičiaus g. 4, prie centrinio miesto parko ir Dotnuvėlės upelio. 

## Istorija

1993 m. liepos 1 d. Kėdainiuose buvo įkurta Kėdainių Jonušo Radvilos kolegija, įgijusi aukštesniosios mokyklos statusą (2000 m.), reorganizuota į Kėdainių Jonušo Radvilos studijų centrą (2003 m.). Nuo 2007 m. Centras buvo Kauno kolegijos struktūrinis padalinys, aukštosios mokyklos fakultetas.

## Nuorodos
* Kauno kolegijos tinklalapis  (Kėdainių Jonušo Radvilos fakulteto papuslapis)
* Jonušo Radvilos fakultete – nauji vėjai 2008 m. rugsėjo 11 d., Kėdainių rajono laikraštis „Rinkos aikštė“
Lietuvos fizikų draugija

**Lietuvos fizikų draugija** (**LFD**) – Lietuvos fizikus mokslininkus, dėstytojus, mokytojus ir kitus specialistus vienijanti visuomeninė organizacija, įkurta 1963 m. 2008 m. priklausė apie 300 narių. Pirmininkas – Juozas Vidmantis Vaitkus.

## Istorija
Lietuvos fizikų draugijos steigimo idėja buvo apsvarstyta 1962 m. vykusioje 5-oje Nacionalinėje fizikos konferencijoje. Įkurta 1963 m. prie Lietuvos mokslų akademijos Fizikos ir matematikos instituto ir buvo vienintelė fizikų draugiją visoje TSRS. Pirmasis pirmininkas – Povilas Brazdžiūnas.

Draugija nuo 1992 m. kovo 27 d. yra Europos fizikų draugijos narė , o nuo 2002 m. – Tarptautinės grynosios ir taikomosios fizikos sąjungos narė.

### Pirmininkai
* 1963–1965 m. – Povilas Brazdžiūnas;
* 1966–1968 m. – Paulius Slavėnas;
* 1969–1986 m. – Povilas Brazdžiūnas;
* 1986–1995 m. – Algirdas Šileika;
* 1995–2007 m. – Zenonas Rokus Rudzikas;
* nuo 2007 m. – Juozas Vidmantis Vaitkus.

## Tikslai ir veikla
Lietuvos fizikų draugija skleidžia žinias apie fizikos mokslo laimėjimus, jų praktinę reikšmę, kas dvejus metus rengia Lietuvos nacionalinę fizikos konferenciją. Taip pat rūpinasi gabių moksleivių specialiu rengimu (ketverių metų neakivaizdinė fizikų mokykla „Fotonas“, įkurta 1972 m.), lietuviška fizikos terminija, skatina fizikos istorijos Lietuvoje nagrinėjimą, remia mokslinės, pedagoginės, populiariosios fizikos literatūros leidimą.

Draugijos rengiamuose pasitarimuose nagrinėjama fizikos būklė ir jos raidos perspektyvos Lietuvoje, pasaulyje.

### Leidyba
Kartu su Lietuvos mokslų akademija leidžia mokslo žurnalą „Lithuanian Journal of Physics“. Nuo 1991 m. leidžia informacinį leidinį specialistams, moksleiviams ir visuomenei „Fizikų žinios“.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali Lietuvos fizikų draugijos svetainė 
* Oficiali Lietuvos fizikų draugijos svetainė (sena versija)
Junge Roemer

**Junge Roemer** () yra antrasis austrų dainininko Falco albumas, išleistas 1984 m., kuris pakilo iki 1-os Austrijos albumų topo vietos.

## Priešistorė

Po milžiniškos debiutinio albumo, o ypač singlo „Der Kommissar“ sėkmės, kuris puikavosi pirmose topų pozicijose daugybėje pasaulio šalių, nieko nelaukęs Falco kartu su prodiuseriu Robertu Pongeriu, su kuriuo dainininkas bendradarbiavo kuriant ir jo debiutinį albumą „Einzelhaft“, nusprendė kurti savo sekantį albumą. Šis darbas, smarkiai įtakotas funk muzikos stiliaus, muzikos kritikų buvo puikiai įvertintas. Recenzijose jie gyrė jo rafinuotumą bei prasmingus tekstus ir netgi rašė, kad „Falco išdrožtas iš visai iš kitokio medžio nei kiti muzikantai“.

## Dainos

# Junge Roemer (4:33)
# Tut-Ench-Amon (Tutankhamen) (4:33)
# Brillantin' Brutal' (3:50)
# Ihre Tochter (4:31)
# No Answer (Hallo Deutschland) (3:39)
# Nur Mit Dir (4:29)
# Hoch Wie Nie (4:23)
# Steuermann (3:47)
# Kann Es Liebe Sein? (4:06)

## Singlai

Išleisti singlai - titulinė, poliglotiškoji „Junge Roemer“, kurioje persipina tiek vokiški, tiek itališki, tiek angliški žodžiai, „Nur Mit Dir“ bei „Kann Es Liebe Sein?“ (pastarasis - specialiai singlui įrašytas duetas kartu su aktore Desiree Nosbusch).

## Kiti faktai

Nors albumas ir pakilo į 1 Austrijos topo vietą, tačiau likusiose pasaulio šalyse didelio populiarumo nesusilaukė. Vėliau Falco išsireiškė, kad vietoj šio albumo verčiau būtų išleidęs knygą (turėta omeny, kad aukštos kokybės dainų tekstai yra verti atskiro dėmesio).

Šio albumo dainos „Hoch Wie Nie“ () pavadinimu 1998 m. Rudi Dolezal ir Hannes Rossacher išleido biografinę knygą „Falco - Hoch wie nie“, taip pat 2007 m. pasirodė geriausių Falco dainų CD ir DVD „Hoch Wie Nie“.

## Nuorodos

* Albumo reitingai austriancharts.at
* Falco „Junge Roemer“ videoklipas
* Oficiali Falco svetainė
Antanas Mockus (1918)

**Antanas Mockus** (1918 m. rugsėjo 7 d. Kriokliuose, Akmenės sen. – 1995 m. vasario 21 d., Vilniuje) – lietuvių tautosakininkas, pedagogas, kultūros veikėjas.

1949 m. baigė Vilniaus universitetą. Humanitarinių mokslų daktaras (1994 m.), filologijos mokslų kandidatas – 1956 m. 1953–1958 metais Lietuvių kalbos ir literatūros instituto Tautosakos sektoriaus vadovas. 1959–1991 m. dirbo pedagogikos institute.

## Tautosakos tyrinėjimai
Beveik visą gyvenimą paskyrė tautosakininkų brolių Antano ir Jono Juškų gyvenimui ir palikimui tyrinėti. 1956 m. balandžio 10 d. apgynė filologijos mokslų kandidato (dab. daktaro) disertaciją iš lietuvių tautosakos tema „Broliai Juškos - lietuvių liaudies dainų rinkėjai ir leidėjai“. Paruošė spaudai ir išleido A. Juškos parengtą trijų tomų lietuvių liaudies dainų rinkinį „Lietuviškos dainos“ (1954). Antano Mockaus pastangomis brolių Antano ir Jono Juškų palaikai pargabenti iš Kazanės ir perlaidoti Veliuonoje (1990 m.).

## Visuomeninė veikla
Aktyviai dalyvavo organizuojant Lietuvos dainų šventes (1950–1985 m.).

## Pedagoginė veikla
Lietuvos mokyklų pradinėse klasėse įdiegė ir išpopuliarino metalofoną. Parašė straipsnių tautosakos ir pedagogikos klausimais.

## Nuorodos

## Literatūra
* V. Mockienė, R. Norkevičienė. „Antanas Mockus: Tautosakininkas, pedagogas ir kultūros veikėjas“. Vilnius, 1998.
* A. Mockus. „Broliai Juškos: Lietuvių liaudies dainų rinkėjai ir leidėjai“. Vilnius: Tyto Alba, 2003.
* A. Mockus. „Mokyklinis metalofonas“. Kaunas: Šviesa, 1975.
Jonas Jeronimas Krišpinas-Kiršenšteinas

**Jonas Jeronimas Krišpinas-Kiršenšteinas** (apie 1654 m. Žemaitija – 1708 m. liepos 14 d. Kiduliai, palaidotas Varnių katedroje) – Žemaičių vyskupas.

## Biografija

1678 m. įšventintas kunigu. 1680 m. apaštališkasis protonotaras ir Vilniaus katedros kapitulos narys. 1685 m. Vilniaus katedros prelatas. Nuo 1687 m. ėjo Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės referendoriaus pareigas. Vėliau Vilniaus katedros kapitulos arkidiakonas. 1694 m. paskirtas tituliniu Salonitanos vyskupu ir Vilniaus vyskupu sufraganu. 1695 m. įšventintas Žemaičių vyskupu. Rezidavo Varniuose. Kėdainiuose įkurdino karmelitus. Jo vyskupystės laikotarpiu pastatytos Šateikių, Ylakių ir Eržvilko bažnyčios. Buvo Augusto II priešininkas. Švedams užėmus Žemaitiją rūpinosi, kad kareiviai nenaikintų bažnyčių ir neplėštų gyventojų.

## Šaltiniai
Bronius Krištanavičius

**Bronius Krištanavičius** (1910 m. sausio 28 d. Truskava – 1977 m. vasario 11 d. Čikaga) – SJ, Lietuvos kunigas, jėzuitas, filosofijos ir socialinių mokslų daktaras.

## Biografija
Valkenburgo (Olandija) kolegijoje studijavo filosofiją ir teologiją. 1932–1936 m. mokytojavo Kauno jėzuitų gimnazijoje, įsteigė moksleivių socialinės veiklos būrelį. 1937–1941 m. Insbruko universitete ir Romoje studijavo socialinius mokslus. 1939 m. įšventintas kunigu. 1941 m. filosofijos ir socialinių mokslų daktaras. Nuo 1941 m. dirbo Popiežiškojoje šalpos komisijoje Romoje, vienas jos direktorių. Rūpinosi Pietų Italijos neturtingųjų ir našlaičių šalpa, atstatė ir steigė prieglaudas, globojo karo pabėgėlius lietuvius, rėmė jų kuriamą Popiežiškąją lietuvių Šv. Kazimiero kolegiją Romoje. Nuo 1952 m. gyveno Čikagoje. 1952–1961 m. JAV lietuvių jėzuitų vyresnysis. Rūpinosi Čikagos, Monrealio ir Montevidėjo jėzuitų namų bei Čikagos lietuvių jaunimo centro statybomis.

Nuo 1932 m. bendradarbiavo žurnaluose „Misijos“, „Tiesos kelias“, „Žvaigždutė“. 1952–1963 m. redagavo žurnalą „Žvaigždė“. Vienas „Mišiolo“ (1968 m.) vertėjų.

## Šaltiniai
Vida Krištolaitytė

**Vida Krištolaitytė, Krištolaitis** (1939 m. sausio 26 d. Kaune –	2017 m. balandžio 19 d. Niujorke, JAV) – Lietuvos tapytoja, grafikė.

## Biografija
1944 m. su tėvais pasitraukė į Vokietiją. 1949 m. gyveno Čikagoje (JAV), nuo 1964 m. Niujorke.

1961 m. baigė dailės pedagogiką Ilinojaus universitete. 1961–1964 m. tapybą ir grafiką studijavo Čikagos dailės institute, 1967 m. baigė Niujorko Frato meno institutą. Nuo 1961 m. dėstė dailę JAV mokyklose.

## Kūryba
Kūrybai įtaką darė lietuvių išeivių avangardistų kūryba, ekspresionizmas, Niujorko mokykla. Meistriškai įvaldė figūrinę tapybą, plėtojo portreto, natiurmorto, peizažo žanrą. Jau ankstyvuose grafikos („Tremtiniai“ 1960 m., „Vietnamo motina“ 1966 m., „Didvyrio liekanos“ 1974 m.) ir tapybos („Baltas debesis“ 1973 m., „Liūdesys“ 1987 m.) paveiksluose, bei vėlesnėje kūryboje (tapybos ciklai „Aušros vartų deivės“ 1998 m., „Juodi paukščiai – pavargę angelai“, „Sielos peizažai“, abu 1999 m., „Pianistei Aldonai Dvarionaitei atminti“ 2001 m., piešinių ciklas „Dievai ir žmonės“ 2004 m.) ryški įtaigi meninė stilistika. Kūryboje atsispindi tėviškės netekties drama, nerimastingų išgyvenimų, vidinių būsenų pasaulis. Tapyba pasižymi savitu spalvos pojūčiu, veržliu, dinamišku potėpiu, piešiniai – ekspresyvia, virtuoziška linija.

Nuo 1962 m. dalyvavo parodose; individualios parodos surengtos JAV ir Lietuvoje (1998–2005 m.). Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus.

## Šaltiniai
Danutė Krištopaitė

**Danutė Krištopaitė** (1929 m. rugpjūčio 20 d. Kaune – 2014 m. vasario 17 d.) – Lietuvos tautosakininkė, vertėja, humanitarinių mokslų daktarė.

## Biografija
Mokėsi Kauno 5-ojoje gimnazijoje. 1948–1953 m. Vilniaus universitete studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą. 1960–1969 m. ir 1974–1990 m. leidyklos „Vaga“ redaktorė ir vyresnioji mokslinė redaktorė. 1964 m. filologijos mokslų kandidatė. 1969–1974 m. dirbo LSSR konservatorijos Liaudies muzikos kabinete.

Tautosaką rinko nuo 1957 m., užrašė apie 10 000 kūrinių. Dalyvavo ekspedicijose, rašė straipsnius ir recenzijas, parengė pasakojimų apie liaudies dainininkus ir menininkus. Išvertė į lietuvių kalbą rusų (Jurijaus Trifonovo, Valentino Rasputino), baltarusių (Vasilio Bykavo, Ivano Čyhrynavo), norvegų (Sigrid Undset) ir kitų tautų autorių knygų, pasakų rinkinių.

## Bibliografija

* Lietuvių liaudies karinės-istorinės dainos: feodalizmo epocha. – Vilnius: Vaga, 1965. – 285 p.
* Rinktiniai raštai / Jonas Basanavičius (rengėja, su kitais). – Vilnius: Vaga, 1970. – 1036 p.: iliustr.
* Čiulba ulba sakalas: Petro Zalansko tautosakos ir atsiminimų rinktinė / Danutė Krištopaitė, Norbertas Vėlius. – Vilnius: Vaga, 1983. – 380 p.: nat.
* Aš išdainavau visas daineles: pasakojimai apie liaudies talentus-dainininkus ir muzikantus / dail. Algimantas Švažas. – Vilnius: Vaga, 1985–1997. – 3 d.: iliustr.
* Aukštaičių melodijos (natos) / Laima Burkšaitienė, Danutė Krištopaitė. – Vilnius: Vaga, 1990. – 785 p. – ISBN 5-415-00181-6
* Marčiupio Eglė: iš lit. palikimo / Teresė Mikeliūnaitė; sud. Danutė Krištopaitė, Ona Survilaitė. – Vilnius: Vaga, 1990. – 331 p.: iliustr. – ISBN 5-415-00492-0
* Nuo Punsko iki Seinų: iš Juozo Vainos tautosakos rinkinių. – Punskas: Aušra, 1997–1998. – 2 kn.
* Lietuviai negali nedainuoti / Konstantinas Sidaris. – Punskas: Punsko „Aušros“ leidykla, 2001. – 99 p.: iliustr. – ISBN 83-87604-90-9
* Čiulba ulba sakalas: Petro Zalansko tautosakos ir atsiminimų rinktinė / Danutė Krištopaitė, Norbertas Vėlius. – 2-asis leidimas. – Vilnius: Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, 2008. – 456 p.: iliustr. – ISBN 978-9986-39-519-5


## Įvertinimas
* 2005 m. LDK Gedimino ordino Riterio kryžius 
* 2007 m. Jono Basanavičiaus premija

## Šaltiniai
Adolis Jonas Krištopaitis

**Adolis Jonas Krištopaitis** (1925 m. birželio 11 d. Balanėliai, Vaškų valsčius, dab. Pakruojo raj. – 2000 m. gruodžio 7 d. Kaunas) – Lietuvos tapytojas.

## Biografija
1951 m. baigė Kauno taikomosios ir dekoratyvinės dailės institutą. 1952–1964 m. Kauno politechnikos instituto, kitų įstaigų dailininkas apipavidalintojas, nuo 1965 m. Kauno „Dailės“ kombinato dailininkas, meno vadovas.

## Kūryba
Nutapė peizažų („Kelias“ 1965 m., „Giria“ 1969 m., 1983 m., „Senoji Nida“ 1971 m., „Rudens laukai ir avys“ 1974 m., „Jūra“ 1973 m., „Dainava“ 1978 m.), tarp jų – Lenkijos, Suomijos, Italijos vaizdų (1966–1972 m.), portretų (Bernardas Bučas, Vytautas Petkevičius, abu 1963 m., Doloresa Kazragytė, 1978 m., 1982 m., Juozas Miltinis, 1983 m.). Sukūrė sienų tapybos kompozicijų, teminių paveikslų („Ignalinos AE statyba“ 1980 m., „Moderniškoji madona“ 1984 m.), plakatų, akvarelių, knygų iliustracijų.

Ankstyviesiems kūriniams (peizažams) būdingas lyriškumas, vėlyviesiems – racionalumas, metaforiškumas, abstrahuotas paveikslo traktavimas, portretams – psichologizmas. Nuo 1954 m. dalyvavo parodose, individualios padodos surengtos Kaune 1964 m., 1985 m., 2000 m.

## Šaltiniai
Pagoniškasis metalas

**Pagoniškasis metalas** () – metalo muzikos atšaka, kuriai būdingi kūriniai apie „pagonybę“, senovės istoriją, mitologiją, epus, karus. Dažnai naudojami senoviniai, neįprasti muzikos instrumentai, dainuojama senovinėmis kalbomis. Pagoniškas metalas artimai susijęs su folkoriniu ir vikingų metalu.

Pagoniškasis metalas visų pirma išskiriamas pagal savo ideologiją, o ne muziką. Muzikiniu požiūriu pagoniškojo metalo grupės gali būti klasifikuojamos kaip folklorinio, juodojo, lemties, death metalo grupės.

Pagoniškų motyvų būta dar Led Zeppelin, Manowar dainose, tačiau pagoniška tematika metalo kūriniuose ypač išryškėjo per pastaruosius du dešimtmečius.

Pagoniškaiss metalas dėl savo ideologijos neretai siejamas su rasizmu, neonacionalizmu, nors dauguma grupių nuo to atsiriboja.

Paganoniškasis metalas labiausiai paplitęs Rytų Europoje, Skandinavijoje. Šio stiliaus pavyzdžiai yra tokios grupės kaip Bathory, Finntroll, Eluveitie, Arkona, Temnozor, Ensiferum, Korpiklaani, Turisas, Týr, Tenochtitlan, Welicoruss ir kt. Lietuvoje žymiausi pagoniškieji metalistai yra Obtest, kitos mažiau žinomos grupės yra Andaja, Ha Lela, Angis, Zpoan Vtenz, Ūkanose.
Remigijus Kriukas

**Remigijus Kriukas** (g. 1961 m. kovo 14 d. Panevėžyje) – Lietuvos dailininkas stiklininkas.

## Biografija
1985 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1985–2000 m. dirbo bendrovėje „Panevėžio stiklas“, nuo 1993 m. meninio stiklo dizaineris. Nuo 2000 m. vadovauja savo Panevėžyje įkurtai meninio stiklo studijai „Glasremis“.

## Kūryba
Iš įvairaus stiklo sukūrė skulptūrų („Smėlio laikrodis“ 1985 m., „Singapūro žuvis“ 1993 m., „Kriauklė“ 1995 m., „Burės“ 2004 m., „Į saulę“ 2005 m., „Siena“ 2006 m.), dekoratyvinių interjero akcentų, suvenyrų, prizų, popieriaus prispaudiklių. Kūriniuose taiko naujas technologijas, stiklą derina su medžiu, akmeniu, metalu (šios technologijos vienas pradininkų Lietuvoje); kompozicijos dažnai abstrakčios, šviesių su tamsiais akcentais spalvų.

Nuo 1985 m. dalyvauja parodose, stiklo simpoziumuose Lietuvoje, Latvijoje, Estijoje, Rusijoje, Ukrainoje, Vokietijoje, JAV, Čekijoje, Vengrijoje, Austrijoje, pelnė apdovanojimų. Individualios parodos surengtos Vilniuje (1993 m.), Haapsalu (2005 m.), Lietuvos ambasadoje Maskvoje, Sietle (abi 2006 m.). Jo kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Maskvos, Lvovo, Rygos, Budapešto, Frauenau (Vokietija) muziejai. 

Panevėžyje organizuoja tarptautinį meninio stiklo simpoziumą „GlassJazz“.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* „Glasremis“ svetainė
Monika Kriukelienė

**Monika Kriukelienė** (1920 m. birželio 5 d. Pagrandžiuose, Rokiškio valsčiuje – 2019 m. lapkričio 19 d.) – Lietuvos tautodailininkė audėja.

## Biografija
1938–1941 m. mokėsi Rokiškio audimo mokykloje, 1942–1948 m. buvo šios mokyklos Audimo skyriaus vedėja. 1949–1958 m. dirbo Telšių taikomosios dailės technikume, 1966–1978 m. – Liaudies meno draugijoje Vilniuje.

## Kūryba
Audė daugiausia tautinius kostiumus, siekė kurti dirbinius, kuo artimesnius muziejiniams eksponatams. Kostiumai pasižymi tradicijos ir profesionalumo vienove, skoningais spalviniais deriniais, tinkamai parinktais raštais, subtilia puošyba, ištobulinta audimo technika.

Nuo 1960 m. dalyvavo parodose Lietuvoje (individuali paroda surengta Vilniuje 1991 m.) ir užsienyje – Rusijoje, Belgijoje, Prancūzijoje, Vietname, JAV. Jos kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Lietuvos nacionalinis muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus.

## Šaltiniai
Port Lokas

**Port Lokas** () – miestas Siera Leonėje, Šiaurės provincijoje; Port Loko rajono sostinė ir trečias pagal gyventojų skaičių Šiaurės provincijoje. Miestas įsikūręs apie 126 km į šiaurės rytus nuo šalies sostinės Fritauno. Port Lokas yra šalia Port Loko įlankos, į kurią įteką Siera Leonės upė.

Šiame mieste yra įsikūręs Port Loko mokytojų koledžas – viena pagrindinių šalies mokyklų. Kaip ir daugumoje Siera Leonės miestų, čia populiariausia yra krio kalba.

Port Loke gyvena daug etinių grupių, iš kurių didžiausios Temne ir Loko grupės.

Miestas turi savo futbolo komandą „Bai Bureh Warriors“, kuri žaidžia Nacionalinėje futbolo Siera Leonės pirmojoje lygoje, kuri yra antra pagal pajėgumą šalies futbolo lyga.
2003 m. referendumas dėl Lietuvos Respublikos narystės Europos Sąjungoje

**2003 m. referendumas dėl Lietuvos Respublikos narystės Europos Sąjungoje** – privalomasis referendumas dėl Lietuvos Respublikos narystės Europos Sąjungoje. Referendumas vyko dvi dienas – 2003 m. gegužės 10 ir 11 d. Referendume dalyvavo 63,37 % visų rinkėjų, už Lietuvos narystę ES pasisakė 91,07 % balsavusiųjų.

## Referendumo priešistorė
Oficialūs santykiai ir bendradarbiavimas tarp Lietuvos ir Europos Bendrijos prasidėjo 1991 m. rugpjūčio 27 d., kai Europos Bendrija (Europos Sąjungos pirmtakė) nusprendė pripažinti Lietuvos nepriklausomybę.

1995 m. gruodžio 8 d. Lietuvos Respublikos Vyriausybė įteikė oficialų prašymą priimti į ES. 1997 m. liepos mėn. paskelbtoje Europos Komisijos nuomonėje pateikiama išvada, kurioje rekomenduojama nedelsiant pradėti stojimo derybas su penkiomis asocijuotomis Vidurio ir Rytų Europos (VRE) valstybėmis: Čekija, Estija, Vengrija, Lenkija ir Slovėnija. Tuo tarpu likusios penkios šalys, tarp kurių buvo ir Lietuva, nebuvo įvertintos kaip pasirengusios narystei.

Stojimo derybos buvo oficialiai baigtos 2002 m. gruodžio 12-13 d. Kopenhagoje vykusiame Europos Vadovų Tarybos susitikime.

2003 m. balandžio 16 d. Atėnuose Ministras Pirmininkas Algirdas Brazauskas ir Užsienio reikalų ministras Antanas Valionis pasirašė stojimo į Europos Sąjungą sutartį.

Paskutinis žingsnis norint įstoti į ES liko referendumas.

### Referendumo klausimas
Referendume buvo parengtas toks teiginys: *Pritariu Lietuvos Respublikos narystei Europos Sąjungoje*. Rinkėjai žymėjo **TAIP** arba **NE** skiltis.

## Rinkėjų aktyvumas

### Balsavimas paštu
7,59 % (196622 rinkėjai)

### Referendumo dienomis

#### 2003 05 10

#### 2003 05 11

## Balsavimo rezultatai
**Taip** – 91,07 % (1 504 264 rinkėjai)
**Ne** – 8,93 % (147 527 rinkėjai)

## Įdomybės
* Labiausiai nepritarė Lietuvos narystei ES Šalčininkų rajono gyventojai – *ne* balsavo 20,60 % rinkėjų. 
* Labiausiai pritarė narystei Alytaus miesto gyventojai – *taip* balsavo 95,24 % rinkėjų.
* Patys neaktyviausi rinkėjai buvo Visagine – 37,32 % rinkėjų.
* Aktyviausi buvo neringiškiai – 79,76 % rinkėjų.
* 2004 m. gegužės 1 d. Lietuva tapo viena iš 25 visateisių ES valstybių narių kartu su devyniomis kitomis valstybėmis – Čekija, Estija, Kipru, Latvija, Lenkija, Malta, Slovakija, Slovėnija ir Vengrija.

## Nuorodos
* Referendumo dokumentacija ir statistika
Juozė Krištolaitytė-Daugėlienė

**Juozė Krištolaitytė-Daugėlienė** (1917 m. lapkričio 16 d. Vaitiškiuose, Būblelių valsčiuje – 2010 m. lapkričio 18 d. Ormond Beach, Floridoje, JAV) – Lietuvos dainininkė (lyrinis sopranas), poetė.

## Biografija
1939–1943 m. dainuoti mokėsi privačiai, Valstybės teatre ir Kauno konservatorijoje, mokytojai M. Gedan, Jadvyga Vencevičaitė, Vytautas Marijošius, Petras Oleka. Dainavo operos chore, sukūrė nedidelių operos vaidmenų. Nuo 1943 m. koncertavo, dainavo per radiją. 1943–1944 m. Vilniaus operos, filharmonijos rengiamų „Sekmadienio popiečių“, bažnytinių koncertų solistė.

Pasitraukusi iš Lietuvos 1945–1949 m. koncertavo Vokietijoje su Jeronimo Kačinsko solistų grupe, 1946–1949 m. dar ir su klarnetininku Aleksu Ambrozaičiu. 1946 m. vasarą tobulinosi Mozarteume Zalcburge. 1949 m. išvyko į JAV.

1951 m. dainuoti mokėsi Klyvlende pas K. Kafareli, 1952–1953 m. pas M. Goldmaną. 1957 m. Čikagos lietuvių operoje sukūrė Džildos vaidmenį Dž. Verdžio operoje „Rigoletas“. Surengė solinių koncertų Klyvlende, Detroite, Hamiltone, Toronte. 1954 m. koncertavo su Čiurlionio ansambliu ir simfoniniu orkestru.

Pagal jos eilėraščius dainų sukūrė Valentinas Bagdonas, Algimantas Bražinskas, Vytautas Mikalauskas, Leonas Povilaitis. 2001 m. Vilniuje surengtas jos kūrybos vakaras, 2002 m. išleisti „Penki lietuvių kompozitorių romansai“ pagal jos eiles. Mirė 2010 m. lapkričio 18 d., palaidota Majamyje.

## Bibliografija
* Nedainuoti žodžiai, JAV, 1997 m.
* Pavakario vėjai, Vilnius, 1999 m.

## Šaltiniai
Jonas Kriukelis

**Jonas Kriukelis** (1927 m. gruodžio 21 d. Robliai, Panemunėlio valsčius – 1985 m. sausio 11 d. Vilnius) – Lietuvos architektas.

## Biografija
1951 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1953–1972 m. Miestų statybos projektavimo instituto Vilniuje architektas, 1960–1972 m. projektų vyr. architektas, 1972–1980 m. Paminklų konservavimo instituto architektas.

## Projektai
* Vaikų kavinės „Nykštukas“ Vilniuje interjerai, su architektu Z. Liandzbergiu, 1971 m., neišliko
* Lietuvos banko priestatas, 1966 m.
* Vilniaus sporto rūmai, su architektai E. Chlomausku, Z. Liandzbergiu, 1971 m., LTSR valstybinė premija 1973 m.
* Vilniaus pedagoginio instituto priestatų kompleksas, su architektu J. Anuškevičiumi, 1978 m.
* Vilniaus universiteto senųjų rūmų restauravimo projektas, su kitais architektais, 1979 m.
* Vilniaus universiteto Baltosios salės bei observatorijos dviejų bokštų restauravimo projektas, su architektu A. Gvildžiu, 1984 m.
* Aukštutinės pilies pietinio bokšto restauravimo projektas, 1978 m.
* Lietuvos kurčiųjų draugijos administracinio pastato Šv. Kazimiero g. restauravimo projektas, 1982 m.

## Šaltiniai
Magburaka

**Magburaka** () – miestas Siera Leonėje; Tonkolili rajono sostinė ir didžiausias miestas. Tai yra antras pagal dydį miestas Šiaurės provincijoje ir šeštas visoje šalyje. Mieste gyvena 16.313 gyventojų. Magburaka įsikūręs šalia Rokelio upės. 145 km į rytus nuo miesto yra šalies sostinė Fritaunas. Kaip ir daugumoje šalies miestų, čia populiariausia krio kalba.

Mieste yra aukštoji mokykla, Valstybinė aukštoji berniukų mokykla ir pirmoji Mergaičių mokykla šalies šiaurėje. Miestas taip pat pasižymi turintis antrą pagal dydį šalyje po sostinės ligoninę ir lyderiauja Šiaurės provincijoje pagal švietimą.

Magburaka mieste gyvena daug etninių grupių, iš kurių populiariausios Temne ir Limba gentys.

Kaip ir visoje šalyje, taip ir šiame mieste populiariausias sportas yra futbolas, o šio miesto ekipa „Golden Dragon F.C.“ dalyvauja aukščiausioje šalies futbolo lygoje.

## Sportas
* Kholifa Stars FC – futbolo klubas; rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje.

## Išnašos
Kernavės-Kriveikiškių kapinynas

**Kernavės-Kriveikiškių kapinynas** – kapinynas Širvintų rajono savivaldybės teritorijoje, į šiaurės rytus nuo Kernavės piliakalnių, smėlingoje ketvirtos antsalpinės terasos raguvoje.

## Tyrimai
Tirtas 1993–1999 m., tyrėjas Gintautas Vėlius. Ištirtas 1272 m² plotas, nustatytos jo ribos. Rasti 292 mirusiųjų kapai, spėjama, kapinyne jų yra daugiau kaip 1500. Mirusieji laidoti aukštielninki, karstuose ar be jų, galva į vakarų pusę, su įkapėmis. Aptikta lentinių karstų liekanų.

Įkapių gausiau rasta moterų kapuose, būdingiausios: sidabrinių paauksuotų plokštelių apgalviai, antsmilkiniai, žiedai pinta priekine dalimi. Aptikta unikalių papuošalų tipų – sidabrinių tuščiavidurių žiedų, dekoruotų iškiliu svastikos motyvu, filigraninių žiedų su stiklo akimis. Manoma, kapinyne laidoti paprasti viduramžių Kernavės miestiečiai – pirkliai, amatininkai, jų šeimos, nes nerasta ginklų. Kapinyne laidota apytiksliai nuo 1275 iki 1390 m., kai Kernavę sudegino kryžiuočiai.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Apgalvis iš kernavės Kriveikiškių kapinyno 
* Kėrnavės archeologijos ir istorijos muziejus
Alfonsas Krivickas

**Alfonsas Krivickas** (1919 m. rugsėjo 3 d. Kaunas – 1990 m. birželio 20 d. Geisenheimas, Vokietija) – Lietuvos ir Vokietijos grafikas, tapytojas.

## Biografija
1943 m. Kauno taikomosios ir dekoratyvinės dailės institute baigė taikomąją grafiką. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1948–1950 m. dėstė Dailės ir amatų mokykloje Freiburge, 1953–1984 m. mokytojavo Vasario 16-osios gimnazijoje Hiutenfelde. Keliavo po Europą, lankėsi Lietuvoje.

## Kūryba
Kūryba pasižymi temų, formų, technikų įvairove. Sukūrė estampų („Prie stalo“ 1942 m., „Elgeta“, „Girtuoklis“, abu 1943 m., „Moters galva“ 1950 m., ciklai „Žemė ir kosmosas“ 1972 m., 1976 m.), piešinių, paveikslų (laku, tempera), skulptūrų projektų. Ankstyviesiems kūriniams būdingas dramatizmas, ekspresija, raiškus piešinys, vėlyviesiems – dekoratyvumas, apibendrintos, stilizuotos formos, sąsajos su tautodaile, daugiausia ornamentika.

Nuo 1943 m. dalyvavo parodose, surengė daugiau kaip 10 individualių parodų Badeno-Viurtembergo žemės miestuose, 5 – Lietuvoje (Vilniuje 1970 m., 1973 m., 1978 m., 1989 m.).

## Šaltiniai
Siera Leonės himnas

**[[Siera Leonė]]s himnas** (*[[Anglų kalba|anglų klb.]] High We Exalt Thee, Realm of the Free - Aukštai mes išgiriame tave, laisvės karalystę*) buvo parašytas Cliffordo Nelsono Fylės, o akomponuotas Johno Akaro. Nacionaliniu Siera Leonės himnu jis tapo 1961 m., kai šalis tapo nepriklausoma.

**Žodžiai anglų kalba:**

High we exalt thee, realm of the free;
Great is the love we have for thee;
Firmly united ever we stand,
Singing thy praise, O native land.
We raise up our hearts and our voices on high,
The hills and the valleys re - echo our cry;
Blessing and peace be ever thine own,
Land that we love, our Sierra Leone.

One with a faith that wisdom inspires,
One with a zeal that never tires;
Ever we seek to honour thy name,
Ours is the labour, thine the fame.
We pray that no harm on thy children may fall,
That blessing and peace may descend on us all;
So may we serve thee ever alone,
Land that we love, our Sierra Leone.

Knowledge and truth our forefathers spread,
Mighty the nations whom they led;
Mighty they made thee, so too may we
Show forth the good that is ever in thee.
We pledge our devotion, our strength and our might,
Thy cause to defend and to stand for thy right;
All that we have be ever thine own,
Land that we love, our Sierra Leone.

**Vertimas į lietuvių kalbą:**

Aukštai mes išgiriame tave, laisvės karalystę,
Didi yra meilė mūsų karalystei,
Tvirtai suvienyta kiek mes tvirtai stovime.
Dainuojam tau pagyrimus, o gimtinę.
Mes keliame viršun savo širdis ir balsus,
Kalvos ir slėniai iš naujo kartoja mūsų ašaras.
Palaima ir taika bus visad tava,
Žeme mūsų mylima, Siera Leone.

Vienas su tikėjimu, kurį išmintis įkvėpia,
Viena su uolumu, kuris niekada nepailsta.
Kada nors mes siekiame suteikti tavo vardą,
Mūsų yra darbas, tavo garbė.
Mes leldžiame, kad nebūtų grėsmės mūsų vaikams,
Palaima ir taika te nusileidžia ant mūsų.
Taigi te tarnaujame savo karalystei,
Žemei, kurią mes mylime, mūsų Siera Leonei.

Žinios ir tiesa mūsų protėvių paskleistos,
Didžios šalys, kurias jie vedė.
Didžią jie padarė karalystę, ir mes taip pat
Turime vesti gėrį tolyn, kuris yra karalystėje.
Mes skleidžiame savo atsidavimą, mūsų dydybę ir galybę,
Kad karalystė būtų apginta ir būtų stovėta už teisybę.
Viskas ką mes turime bus mūsų karalystės,
Šalie, kurią mes mylime, mūsų Siera Leone.
Tapio

**Tapio** – rytų suomių mitologijoje – miško dvasia ar dievybė. Medžiotojai jam melsdavosi prieš medžioklę. Jo žmona, miško deivė Mielikki. Tapio turėjo 4 vaikus: Annikki, Tellervo, Nyyrikki ir Tuulikki. Minimas Kalevaloje.

Šiai laikais Tapio yra dažnas suomiškas vardas, taip pat nuo jo kilo Espo rajono Tapiolos pavadinimas.
Rostislavas Krotas

**Rostislavas Krotas** (1916 m. rugpjūčio 7 d. Tambovas, Rusija – 1996 m. birželio 7 d. Vilnius) – Lietuvos biologas, biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija
1952 m. baigė Vilniaus universitetą. 1963 m. biologijos mokslų kandidatas.

1937–1939 m. dirbo Vilniaus universitete. 1946–1948 m. Lietuvos žuvisaugos ir žuvivaisos valdybos inspektorius. 1949–1959 m. dirbo Biologijos institute, 1959–1985 m. Zoologijos ir parazitologijos institute, 1964–1966 m. Hidrobiologijos laboratorijos vadovas.

## Mokslinė veikla
Tyrė Lietuvos gėlųjų vandenų žuvis, jų parazitus, ištyrė ir aprašė 188 parazitų rūšis.

## Bibliografija
* Lietuvos gėlųjų vandenų žuvų parazitinės ligos, 1959 m.
* Lietuvos gėlavandenės žuvys, Vilnius, Mintis, 1971 m.
* Žuvininkystė, vadovėlis, su kitais, 1967 m.
* Žiobrio biologija ir verslas Europos vandens telkiniuose, su kitais, 1970 m., rusų kalba
* Žvejo vadovas, su kitais, 1982 m.

## Šaltiniai
Domas Krivickas

**Domas Krivickas** (1905 m. gruodžio 22 d. Šeduva – 1999 m. gegužės 17 d. Vašingtonas) – Lietuvos teisininkas, JAV lietuvių visuomenės veikėjas, teisės daktaras.

## Biografija
1929 baigė Lietuvos universiteto Teisių fakultetą. 1929–1932 studijavo Kelno ir Berlyno universitetuose bei Hagos tarptautinės teisės akademijoje. 1934 m. teisės daktaras.

1932–1944 m. skaitė paskaitas Vilniaus universitete, Karininkų aukštuosiuose kursuose Kaune. 1941–1943 m. Vilniaus universiteto prorektorius. 1934–1940 m. užsienio reikalų ministerijos juriskonsultas. 1934–1939 m. Valstybės Tarybos narys, 1934–1939 m. Lietuvos – Vokietijos komisijos pilietybės klausimams spręsti narys.

1938 m. dalyvavo teisininkų kongrese Paryžiuje, 1939 m. Administracinės teisės instituto sesijoje Varšuvoje. Kaip užsienio reikalų ministerijos juriskonsultas dalyvavo tarptautinėse bylose (Panevėžio-Saldutiškio geležinkelio byla Nuolatiniame tarptautinio teisingumo tribunole). Dalyvavo tarptautinėse politinėse konferencijose: 1938 m. Augustave derybose su Lenkija, 1939 m. Berlyne dėl Klaipėdos krašto perleidimo Vokietijai ir kitose.

1944 m. emigravo į Vokietiją. 1946 m. dėstė tarptautinę teisę Pabaltijo universitete Hamburge. 1950 m. išvyko į JAV. 1951–1974 m. JAV Kongreso bibliotekos teisės vyr. specialistas, Lituanistikos instituto Teisės ir sociologijos skyriaus vedėjas. 1982–1985 m. Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto pirmininko pavaduotojas.

Paskelbė tarptautinės teisės straipsnių periodikoje („Teisė“, „Baltic Review“, „Federal Bar News“ ir kt.). Su M. Romeriu redagavo A. Esmeino knygą „Konstitucinės teisės principai: prancūzų ir palyginamieji“ (*Éléments de droit constitutionnel: français et comparé*, 2 t. 1921 m., lietuvių k. 1932 m.) vertimą.

## Bibliografija
* Nuolatinis tarptautinio teisingumo tribunolas, 1935 m.
* Klaipėdos krašto teisinė būklė Lietuvos konstitucinės teisės sistemoje pagal 1924 m. statutą, 1940 m.
* 1939 m. Molotovo-Ribbentropo paktas: Teisiniai ir politiniai padariniai (*The Molotov-Ribbentrop Pact of 1939: Legal and Political Consequences*, 1989 m.)
* 1939 m. Sovietų-Vokietijos paktas ir Lietuva (*Soviet-German Pact of 1939 and Lithuania*, 1959 m.)

## Įvertinimas
* 1993 m. Vyčio Kryžiaus ordino Karininko kryžius

## Šaltiniai
Sigitas Krivickas

**Povilas Sigitas Krivickas** (g. 1938 m. birželio 29 d. Marijampolėje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, rašytojas, fotografas.

## Biografija
1961 m. baigė žurnalistiką Vilniaus universitete.

1960–1966 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos konsultantas, kūrybinių sekcijų vedėjas, 1967–1969 m. savaitraščio „Kalba Vilnius“ atsakingasis sekretorius, 1969–1971 m. – Vilniaus universiteto žurnalistikos katedros vyresnysis dėstytojas, 1971–1973 m. – žurnalo „Nemunas“ atsakingasis sekretorius.  1959–2002 m. Lietuvos RTV neetatinis apžvalgininkas. 1973–1977 m. žurnalo „Buitis“ redaktorius, draugijos „Tėviškė“ pirmininko pavaduotojas. 1979–1984 m. laikraščių „Moscow News“, „Tiesa“ korespondentas JAV. 1984–1987 m. leidyklos „Mintis“ redakcijos vedėjas, savaitraščio „Literatūra ir menas“ vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas, laikraščio „Czerwony Sztandar“ korespondentas, 1989–1993 m. – žurnalo „Lietuvos ūkis“ vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas, vyriausiasis redaktorius, savaitraščio „Monitorius“ vyriausiasis redaktorius, 1994–1997 m. – laikraščio „ComlietINFO“ redaktorius. 1997–2000 m. Vilniaus banko atstovas spaudai. Nuo 1994 m. Klaipėdos universiteto dėstytojas.

1969 m. su kitais įsteigė Lietuvos fotografijos meno draugiją (nuo 1989 m. Lietuvos fotomenininkų sąjunga).

## Fotografijos ciklai
* Kazachstano plėšiniuose, 1957 m.
* Zagrebo mugėje, 1975 m.
* Po Pietų kryžiumi, 1978 m.
* JTO įvykiai ir dienos, 1979–1984 m.
* Frankfurtas-knygų sostinė, 1996 m.
* Gyvenimas įstržai, nuo 2006 m.

## Bibliografija
* Klaipėdos diena (su B. Aleknavičiumi), 1966 m. 
* Lietuvos fotografija (sudarytojas), 1967 m.
* Palanga, 1970 m.
* Nenuminkime žibuoklės, 1977 m.
* Trys rakursai, 1981 m.
* Komandiruotė už Atlanto, 1986 m.
* Iš kur ateina šviesa, 1988 m., rusų kalba.
* Per pasaulį – namo, 1989 m.
* Kodėl sapnuoju Aliaską?, 1992 m.
* Ceitnotas, romanas, 1994 m.
* Vizitas, romanas, 1995 m.
* Per metrą nuo mėnulio, 1999 m.
* Vilniaus banko dešimtmetis (sudarytojas, fotografas), 2000 m. 
* Gamtinės dujos Lietuvoje, 40 metų (sudarytojas, fotografas), 2001 m..
* Po mūzų šventovės skliautais, su R. Budriu, 2003 m.
* Politiko duona, su E. Gentvilu, 2004 m.
* Įstrižai bangų, su V. Vebeliūnu, 2004 m.
* Žydrosios liepsnos sergėtojai (su Antanu Macijausku), 2008 m.
* Šviesoraščio takais, 2010 m.
* Antroji ranka, 2012 m.
* Trys įžambinės, 2017 m.
* Lietuvos energetika VII t. (su kitais) 2019 m.
* Šypsniai ir vypsniai (poetinė publicistika) 2024 m.

## Pjesės
* Hinc itur ad astra (Vilniaus universiteto teatras, rež. R. Venckus) 2017 04 26
* Simonas „dėl lietuvystės“ (www.kaunozurnalistai.lt)  2019 
* Nojaus laivas arba renovacija (www.alkas.lt)  2020 05 23
* Senjoras Petras  (www.voruta.lt)  2021 11 26
* Kamerinė akademija (www.voruta.lt)  2022 04 18
* Gimusi valdyti vyrus  (www.voruta.lt)  2022 05 14
* Švarkas su ausimis (www.voruta.lt)  2022 07 20
* Visko buvo, visko bus (rankraštis)

## Šaltiniai
Arūnas Krotkus

**Arūnas Krotkus** (g. 1948 m. balandžio 4 d. Ąžuolytėje, Krekenavos valsčius) – Lietuvos fizikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.

## Biografija
1965 m. aukso medaliu baigė Panevėžio 1-ąją vidurinę mokyklą. 1970 m. baigė Vilniaus Vasltybinį universitetą. Čia 1974 m. apgyne fizikos ir matematikos mokslų kandidato (dabar – daktaro) disertaciją tema „Karštujų elektronų magnetovarža germanyje“ (vadovas Konstantinas Repšas, o 1987 m. – fizikos ir matematikos mokslų daktaro (dabar – habilituoto fizinių mokslų daktaro) disertaciją tema „Srovės nestabilumai siauratarpiuose puslaidininkiuose“.

Nuo 1970 m. dirba Puslaidininkių fizikos institute, 1988–1992 m. – direktoriaus pavaduotojas, 1992–1994 m. – senato pirmininkas, nuo 1992 m. – Optoelektronikos laboratorijos vedėjas. 1992–2006 m. Vilniaus universiteto, 1992–1994 m. ir Vilniaus Gedimino technikos universiteto dėstytojas, nuo 1992 m. – profesorius.

Dirbo mokslinį darbą Stokholmo Karališkajame technologijos institute (Švedija), Australijos valstybiniame universitete (Australija), Berlyno Pauliaus Drudės bei Henricho Herco institutuose (Vokietija), Savojos universitete (Prancūzija).

1994–2004 m. buvo Lietuvos mokslų akademijos narys ekspertas, 1995–1999 m. – Lietuvos fizikų draugijos tarybos narys.

Nuo 1991 m. buvo mokslinio žurnalo „Lithuanian Journal of Physics“, nuo 1994 m. – žurnalo „Ryšių technikos naujienos“ (ėjo iki 2004 m.), nuo 2016 m. - "Journal of Physics D: Applied Physics" redaktorių kolegijų narys.

## Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų sritys: itin spartūs procesai puslaidininkiuose ir sparčiųjų puslaidininkinių prietaisų fizika, optoelektronika ir puslaidininkinių terahercų dažnių ruožo prietaisų, saulės elementų kūrimas, lazerinių diodų fizika, trumpų šviesos impulsų generacija, netiesiniai optiniai reiškiniai puslaidininkiuose. Daugiau kaip 200 mokslinių straipsnių, daugiau kaip 25 išradimų autorius.

## Bibliografija
* Z. Dobrovolskis, Arūnas Krotkus. *Электропроводность узко-щелевых полупроводников* (). Vilnius: „Mokslas“, 1988. – 192 p.:iliustr.
* Arūnas Krotkus. *Puslaidininkių optoelektronikos sistemos ir prietaisai*. Vilnius: „Progretus“, 2008. – 192 p.:iliustr.
* Daumantas Čiplys, Arūnas Krotkus, Valerijus Smilgevičius. *Šviesolaidžių optika*. Vilnius: Vilniaus universiteto leidykla, 2008. – 185 p.:iliustr. ISBN 978-9955-33-342-5

## Įvertinimas
* 1988 m. – LTSR valstybinė premija.
* 2003 m. – Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Karininko kryžius.
* 2009 m. - Lietuvos mokslo premija.

## Šaltiniai
Perkelė

**Perkele** - suomių mitologijoje griaustinio dievas. Taip pat vadinamas Ukko (senuoju), Larsu (trumpumu) ar Ylijumala (vyriausiuoju dievu).

Pavadinimas yra indoeuropietiškos kilmės, kaip ir baltų Perkūnas ar slavų Perunas.

Perkele suomių kalboje tapo keiksmu, reiškiančiu Šėtoną, kadangi įvedus krikščionybę daugelis suomių dievų buvo demonizuoti.
Verpimas

**Verpimas** – technologinių procesų visuma, leidžianti iš pluošto pagaminti verpalus. Verpimo technologiją sudaro **mechaninė** technologija ir **cheminė** technologija.

Mechaninė technologija – tai pluošto apdorojimas kedenimo, tempimo, karšimo, verpimo ir kitomis operacijomis.
Cheminė technologija – tai dažymas, balinimas, skalbimas ir kiti cheminiai procesai.

Yra trys vilnonių verpalų verpimo sistemos: šukuotinė, pusšukuotinė ir kočiotinė. Kočiotinė verpimo sistema yra pati paprasčiausia, o šukuotinė – sudėtingiausia.

## Lietuvoje

Lietuvoje kočiotinius verpalus gamina keturios įmonės: UAB „Lietvilna“, AB „Vernitas“, UAB „Baltic Mills“ ir UAB „Lama“. Didžiausia kočiotinių verpalų gamintoja yra „Lietvilna“, kuri per metus pagamina 15 mln. kilogramų verpalų.
Ernest Bai Koroma

**Ernestas Bajus Koroma** (g. 1953 m. spalio 2 d.) – buvęs Siera Leonės prezidentas.

Vėliau J. Koroma buvo išrinktas į parlamentą ir 2002-2007 m. atstovavo savo gimtajam Bombalio rajonui. 2005 m. jis buvo išrinktas parlamento mažumos lyderiu ir šias pareigas ėjo iki pat išrinkimo prezidentu 2007 m. Eiti savo pareigas jis pradėjo 2007 m. rugsėjo 17 d. po tais metais laimėtų rinkimų, kai surinko 54,6 % rinkėjų balsų. Koroma šiuo metu yra valdančios APC (Visų žmonių kongresas) partijos lyderis.
Valinskas

;Valinskas
* Arūnas Valinskas – politikas, laidų vedėjas;
* Arūnas Valinskas (1989) – politikas;
* Marius Valinskas – krepšininkas;
* Paulius Valinskas – krepšininkas;

;Valinskienė
* Ingrida Valinskienė – dainininkė, įgarsintoja.

Pavardė dažnesnė Pietų Lietuvoje (Pilviškiai, Druskininkai, Kriūkai, Kalvarija). Gali būti iš asmenvardžio *Vãlius* arba iš .

## Šaltiniai
Benediktas Dobševičius

**Benediktas Dobševičius** (g. 1722 m. kovo 12 d. Kražių apylinkėse, Žemaitija – mirė po 1792 m.) – filosofas, fizikas, žymiausias kompromisinės krypties filosofas scholastikos žlugimo Lietuvoje laikotarpiu.

## Biografija
1752 m. Benediktas Dobševičius baigė VU Teologijos fakultetą. Laisvųjų menų ir filosofijos daktaras (1755 m.), profesorius (1756 m.), teologijos daktaras (1765 m.), kanonų teisės daktaras (1773 m.). VU dėstė matematiką (1754–1757 m.), filosofiją (1760–1763 m.). Nuo 1782 m. Kražių mokyklos direktorius.

## Filosofija

Aiškino I. Niutono fiziką, heliocentrizmą laikė hipoteze, apibendrino R. Dekarto ir P. Gasendžio materijos aiškinimą, Dž. Loko pirmines ir antrines kokybės, Dž. Berklio subjektyvųjį idealizmą.

Naujųjų amžių filosofiją derino su teologija, scholastika, racionalizmą jungė su empirizmu.

Vilniuje išėjusiame veikale „Dabartinių filosofų pažiūros“ (*Placita recentiorum philosophorum*) B. Dobševičius aptarė to meto gamtos mokslo teorijas. Aiškindamas gamtos kūnų savybes, autorius dėsto I. Niutono fiziką, cituoja jo veikalus, aprašo inerciją, trintį, trauką, aiškina judėjimo dėsnius. Didelė knygos dalis skirta dangaus kūnų judėjimui, astronomijos pasiekimams. Gamtos mokslų naujovėms išdėstyti vartojama naujoji mokslų terminija.

Šis Vilniaus Jėzuitų akademijos leidinys buvo paplitęs Vidurio ir Rytų Europoje – šiandien yra žinomi išlikę keli egzemplioriai Lietuvos, Lenkijos, Ukrainos bibliotekose.

1979 m. paskelbtas šio veikalo fragmentas lietuvių kalba.

XVIII a. (Švietimo epocha) susidarė dvi filosofijos kryptys – kompromisinė ir antischolastinė. Pirmieji mėgino išsaugoti kai kurias scholastinės filosofijos pažiūras ir derinti jas su naujųjų amžių filosofija ir mokslais. Iš jų žymiausi Antanas Skorulskis (1715–1780, „Filosofijos apybraižose” pirmą kartą Lietuvoje pateikė Naujųjų amžių filosofijos ir gamtos mokslų teorijas, scholastas) ir Benediktas Dobševičius (1722–1792).

## Veikalai

Veikalą „Logikos paskaitos“ (*Praelectiones logicae*, 1761 m., lietuviškas fragmentas – 1979 m.) B. Dobševičius rašė veikiamas Ch. Volfo. Šiame darbe analizavo logikos koncepcijas, metodų problemas, laikėsi R. Dekarto intelektinės intuicijos teorijos.

Benediktas Dobševičius knygoje „Dabartinės filosofų pažiūros“, išleistoje 1760 metais, pirmą kartą pavartojo molekulės sąvoką.

## Šaltiniai

http://www.fizika.lm.lt/content/view/383/69/