open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Pajiesio geležinkelio tiltas

**Pajiesio geležinkelio tiltas**, arba *Jiesios II geležinkelio tiltas* – Kauno–Kybartų geležinkelio linijos tiltas per Jiesios upę Kauno rajone, Garliavos apylinkių seniūnijoje, tarp Ražiškių ir Rinkūnų kaimų, stovintis geležinkelio ruožo pusiaukelėje tarp Garliavos ir Jiesios geležinkelio stotelių. Netoli šio tilto (2-ojo) į abi puses per Jiesios kilpas pastatyti kiti geležinkelio tiltai, skaičiuojant nuo aukštupio pasroviui:  1-asis ir 3-iasis.

Pajiesio geležinkelio tiltas stovi tarpstotyje Jiesia (44+857) – Mauručiai (55+798), patenka į Jiesios kraštovaizdžio draustinio teritoriją. Paskelbtas regioniniu architektūros ir inžineriniu paminklu, nuo 2011 m. įrašytas į LR Kultūros vertybių registrą.

Tiltas pastatytas 1861 m. Jis vieno tarpatramio, kurio plieninė perdanga remiasi į dvi kraštines atramas. Perdanga sumontuota iš plieninių sijų, buvo pakeista 1915 m. Atramos sumūrytos iš lauko akmenų ir raudonų molio plytų, apdailintos daugiakampio formos, pjautais, tašytais lauko akmenimis su kampiniais rustais ir karnizais (išskyrus pietryčių fasadų apdailą), įgilintomis mūro rišamojo skiedinio siūlėmis.

## Rekonstrukcija

Tiesiant Rail Baltica ruožą, 2014 m. tiltas buvo perstatytas, išplatintas. Viršuje, ant tilto, prie dvikelio geležinkelio rusiškos vėžės bėgių paklotas trečias kelias su europine vėže. Iš originalios plieninės perdangos palikta viena sija, iš kitų išsiskirianti kniedžių gausa. Ji kraštinė (nuo aukštupio pusės), padėta ant atramų, tėra butaforinė, pridengianti šiuolaikinės perdangos konstrukciją. Senųjų atramų viršutinės dalys buvo griaunamos, pritaikomos atremti naujai perdangai. Atramų dalis, išplatinta nuo žemupio pusės, padaryta betoninė. Darbus atliko AB „Panevėžio keliai“.

## Galerija


2020, Pajiesio tiltas.JPG|Rekonstruotas tiltas
Pajiesio tiltas. Konstrukcija.JPG|Naujos perdangos krašte – originali, kniedyta sija
Pajiesio gel. tiltas. Bėgiai.JPG|Ant tilto – 3 vėžės
Pajiesis, geležinkelio tiltas.JPG|Keleivinis traukinys
Pajiesio gel. tiltas, nuo aukštupio.JPG|Krovininis traukinys


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Sąrašas:Tiltai per Jiesią
Vasantkiemiai

**Vasantkiemiai** (, nuo 1938 m. *Wildnisrode*) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 12 km į pietvakarius nuo Pilkalnio, 19 km į šiaurės rytus nuo Gumbinės, prie Draugupės.

## Istorija

Minimi nuo 1558 m. *Wassakiem*, *Wassankein*, *Waszoken*, *Wasantkemen*, *Waschacken*, *Wassocken*, *Waßandtkehmen* pavadinimais. Po 1709–1711 m. maro į kaimą atkelta kolonistų: 1736 m. Vasantkiemiuose gyveno 4 zalcburgiečių ir 2 lietuvių šeimos. 1785 m. buvo karališkasis valstiečių kaimas ir zalcburgiečių kolonija su 9 ugniakurais, 1823 m. – 8 sodybų mišrusis kaimas su 58 gyventojais. 1854 m. Vasantkiemiuose buvo 8 gyvenamieji pastatai ir 65 gyventojai. 1723–1818 m. priklausė Įsruties apskrities Brakupėnų domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai, buvo 1874 m. įsteigto Kusų valsčiaus kaimas. Tikintieji priklausė Kusų evangelikų liuteronų parapijai.

Po Antrojo pasaulinio karo išnyko. Nuo 2008 m. buvusio kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Vesnovo kaimo gyvenvietei.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Shooting Stars (komanda)

**Shooting Stars**&nbsp;– tai vyrų bei mišrios sudėties ultimeito komanda iš Kauno.
Komanda susikūrė 2019 metais ir pradėjo dalyvauti Lietuvos ultimeito čempionate.

Komandos branduolys susiformavo daliai žaidėjų, rungtyniaujančių kitoje Kauno ultimeito komandoje, „Skraidantys drambliai“, nusprendus atsiskirti.

## Pasiekimai

## Nuorodos
* Lietuvos skraidančiojo disko federacijos oficialus tinklalapis
* Pasaulinės skraidančiojo disko federacijos oficialus puslapis  (anglų k.)
Budžiūnai

**Budžiūnai** (, nuo 1938 m. *Eschenhöhe*) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 7 km į pietvakarius nuo Pilkalnio, 16 km į šiaurės vakarus nuo Stalupėnų, prie Eimenio.

## Istorija

Minimi nuo 1664 m. *Budszen*, *Butzen*, *Budschunen* pavadinimais. Po 1709–1711 m. maro kaimas išliko lietuviškas: 1736 m. Budžiūnuose gyveno 10 šeimų, visos lietuvių. 1785 m. buvo karališkasis valstiečių kaimas su 11 ugniakurų, 1821 m. – mišrusis kaimas su 92 gyventojais. 1854 m. Budžiūnuose buvo 28 gyvenamieji pastatai ir 175 gyventojai. 1723–1818 m. priklausė Įsruties apskrities Brakupėnų domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai, buvo 1874 m. įsteigto Kusų valsčiaus kaimas. Tikintieji priklausė Kusų evangelikų liuteronų parapijai. Kaimo šiaurėje buvo Budžiūnų pelkė, rytuose – Tyrbalio pelkė. Abejose pelkėse buvo kasamos durpės.
 
Po Antrojo pasaulinio karo išnyko. Nuo 2008 m. kaimo teritorijos centrinė ir pietinė dalys priklauso Nesterovo rajono Iljušino kaimo gyvenvietei, šiaurinė – Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietei.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Sviatlana Cichanouskaja

**Sviatlana Cichanouskaja** (arba **Svetlana Tichanovskaja**) (, g. 1982 m. rugsėjo 11 d. Mikaševičuose) – Baltarusijos aktyvistė, politikė.

2020 m. Baltarusijos prezidento rinkimų kandidatė, nuo 1994 m. prezidento pareigas einančio A. Lukašenkai oponentė.

## Biografija
Mikaševičuose baigė vidurinę mokyklą. Nuo 2000 m. studijavo anglų ir vokiečių k. pedagogiką Mozyro valstybiniame pedagoginiame universitete. Po studijų dirbo anglų kalbos mokytoja ir vertėja. Keletą vasarų dirbo vertėja Airijoje, organizacijoje Chernobyl Children’s Life Line.

## 2020 m. Baltarusijos prezidento rinkimai

Prieš tapdama politike, dirbo mokytoja. Vyras – Baltarusijos aktyvistas, Youtube kanalo vedėjas Sergejus Cichanouskis, suimtas prieš pat 2020 m. prezidento rinkimus.

2020 m. gegužės 29 d. suėmus Sergejų, pranešė į prezidentus kandidatuosianti vietoje jo, iš meilės savo įkalintam vyrui. 2020 m. liepos 14 d. rinkimų komisijoje įregistruota nepriklausoma kandidate. Ją parėmė kiti A. Lukašenkos suimti oponentai, Valerijus Cepkalo ir Viktoras Babaryka. Prie S. Cichanovskajos rinkimų kampanijos prisijungė V. Babarykos štabo vadovė Marija Kolesnikova ir V. Cepkalo žmona Veronika Cepkalo. Trys moterys tapo rinkimų kampanijos simboliu.

A. Lukašenka replikavo, kad Baltarusijos neįmanoma valdyti moteriai, neva šalis tam nepasiruošusi. S. Cichanovskaja susilaukė grasinimų, jos vaikai saugumo sumetimais buvo išvežti į užsienį.

Svarbiausiu tikslu deklaravo laisvų ir sąžiningų rinkimų surengimą. Tapusi prezidente žadėjo per 6 mėn. surengti naujus šalies parlamento rinkimus.

Po rinkimų, kuriuose pagal valdžios organų skaičiavimus A. Lukašenkai surinkus 80%, o S. Cichanovskajai 10% balsų, Baltarusijoje prasidėjo masiniai protestai ir žmonių pasipriešinimas rinkimų klastotėms.

Rugpjūčio 10 d. buvo sulaikyta centrinio rinkimų komiteto būstinėje, ten pralaikyta ~7 val. Naktį į rugpjūčio 11 d. nuvežta į Lietuvą, į kurią anksčiau buvo išsiųsti jos vaikai.

## Šaltiniai
Abalgamašas

**Abalgamašas** ( *a-ba-al-ga-masz*) – Marhašio (akadų k. *Paraḫšum*) karalius, valdęs apie 2370 m. pr. m. e. (Marhašis buvo kažkur Irano kalnyne). Panašu, kad būtent šis valdovas vadovavo jungtinėms Elamo, Marhašio, Kupino, Zaharos ir Meluhos pajėgoms, susibūrusioms į koaliciją prieš Akado imperiją; šios pajėgos įsiveržė į Chuzestaną, kurį buvo užėmęs Sargonas. Dėl to kilo tiesioginė konfrontacija su Rimušu, Sargono sūnumi ir įpėdiniu, kuris savo ruožtu įsiveržė į Elamą; Akado susirėmimas su koalicijos pajėgomis įvyko kažkur tarp Avano ir Sūzų, jis baigėsi Rimušo pergale. 

Abalgamašas minimas Rimušo, tuometinio Akado imperijos valdovo, įrašuose; Rimušas vadovavo karinėms kampanijoms prieš Elamą ir Marhašį (šalies pavadinimas šumerų k.), pasibaigusioms Akado imperijos pergale. Kaip pasakojama įraše, konflikte dalyvavo ir pajėgos iš Meluhos (siejama su Indo slėnio civilizacija):

Kaip minima akadų įraše, karinės kampanijos rezultatas – 16 212 žuvusiųjų ir 4216 belaisvių Akado priešininkų pusėje. Be to, Rimušas iš Elamo parsigabeno nemenką karo grobį, kurį sudarė 300 minų aukso (apie 180 kg), 3600 minų sidabro, 300 vergų, diorito ir chlorito vazos. Matyt, po šių įvykių Marhašis neteko įtakos Elame.

Abalgamašo karvedys Sidga'u dalyvavo konflikte su Rimušo tėvu Sargonu, kai šis surengė karinį žygį prieš Elamą ir Marhašį. 

Esama nuomonės, kad Abalgamašo ir Sidga'u vardai yra huritiškos kilmės.


File:Abalgamash Lugal Paraahshum-ki.jpg|thumb|„Abalgamašas, Marhašio karalius“ ( *Abalgamaš Lugal Paraahšum-ki*) viename iš Rimušo įrašų (Luvras, AO 5476)
File:AO 5476 (front, with transcription).jpg|thumb|Pasakojimas apie Akado karaliaus Rimušo pergales prieš Marhašio karalių Abalgamašą ir elamitų miestus (Luvras, AO5476). Kelete įrašų Rimušas aprašė, kaip užkariavo Elamą ir Marhašį toli į rytus nuo Šumero, paminėtos pergalės prieš Meluhos pajėgas (tikriausiai Indijoje).


## Šaltiniai
Benediktas Mickus

**Benediktas Mickus** (g. 1997 m. kovo 26 d.) – Lietuvos lengvaatletis, kuris specializuojasi vidutinių nuotolių bėgime, nacionalinis čempionas.

## Biografija
2020 m. Lietuvos lengvosios atletikos čempionate pirmą kartą laimėjo 400 m sprinto rungtį.

## Pasiekimai

## Šaltiniai
2020 m. Lietuvos lengvosios atletikos čempionatas

**2020 m. Lietuvos lengvosios atletikos čempionatas** – Lietuvos lengvosios atletikos federacijos organizuotas pajėgiausių šalies sportininkų lengvosios atletikos čempionatas. Varžybos vyko rugpjūčio 7 - 8 dienomis Palangos centriniame stadione, Palangoje. 

Renginio transliuotojas - Delfi TV. Varžybų vyriausiasis teisėjas - Algirdas Baranauskas, vyriausiasis sekretorius - Alfonsas Buliuolis.

## Neįgalieji sportininkai

Pirmą kartą čempionato metu varžybose kartu varžėsi ir neįgalieji sportininkai. Lietuvos nacionalinis čempionatas yra pirmasis Europoje ir trečiasis pasaulyje, kuriame neįgalieji lengvaatlečiai varžosi kartu su sveikaisiais.

## Programa

Iš čempionato programos pašalintas kūjo metimas. Lietuvos kūjo metimo čempionatas vykdytas Lietuvos jaunimo čempionato metu liepos 24-25 dienomis Vilniuje, kuriame moterų varžybose nugalėjo Klaudija Bieliauskaitė, o vyrų rungtyje Tomas Vasiliauskas. Į programą gražintos dešimtkovės ir septynkovės rungtys.

Vyrų ir moterų 10000 m bėgimas vyko vienu metu.

## Nacionaliniai rezultatai
Vyrų 10000 m bėgime Ignas Brasevičius pasiekė 29:53.81 rezultatą ir tapo pirmuoju Lietuviu per 17-ą metų įveikusiu šią distanciją greičiau nei per 30 minučių. Gediminas Truskauskas laimėjo 100 m bėgimą pasiekęs asmeninį rekordą (10,37 s), kuris yra ketvirtas greičiausias laikas istorijoje tarp Lietuvos sportininkų. Vaida Žūsinaitė-Nekriošienė 10000 m bėgimo distancijoje pasiekė 10-ą greičiausią laiką Lietuvos istorijoje - 34:40.86. Vyrų 5000 m bėgime dalyvavo pasaulio šiuolaikinės penkiakovės čempionas Justinas Kinderis. Beatričė Juškevičiūtė septynkovės rungtyje pagerino savo asmeninį rekordą (5687) ir pasiekė septintą geriausią rezultatą Lietuvos istorijoje.

Andrė Ožechauskaitė 100 m bėgimo finale pasiekė 11,71 s rezultatą ir pagerino Lietuvos nacionalinį jaunių rekordą ir Lietuvos iki 16 m rekordą. 

Dovilė Kilty trišuolio rungtyje nušoko 14,18 m ir pagerino Lietuvos nacionalinių čempionatų rekordą. Trečioje vietoje likusi Vaida Padimanskaitė pasiekė naują asmeninį rekordą (13,58 m) buvo šeštasis rezultatas Lietuvos istorijoje.

Indrė Jakubaitytė pelnė ieties metimo sidabro medalį. Tai tapo 23-iuoju sportininkės medaliu šioje rungtyje. Iš viso sportininkė pelniusi 7 aukso, 12 sidabro ir 4 bronzos medalius.

Danas Sodaitis kartu su Vilniaus rinktine laimėjo 4x100 m estafetinį bėgimą. Sportininkas tapo pirmuoju neįgaliųjų sportininku pelniusiu auksą Lietuvos atvirajame čempionate.

Gediminas Truskauskas 200 m bėgimo finale distanciją įveikė per 20,83 s. Tai tapo nauju Lietuvos lengvosios atletikos čempionato rekordu, nacionaliniu iki 23 m amžiaus rekordu ir antru greičiausiu lauku Lietuvos istorijoje.

## Vyrų rezultatai
### Bėgimai

### Techninės rungtys

### Daugiakovės

## Moterų rezultatai
### Bėgimai

### Techninės rungtys

### Daugiakovės

## Šaltiniai

## Nuorodos
*LLAF oficiali svetainė
Gimnastika 1920 m. vasaros olimpinėse žaidynėse

**[[Gimnastika]] 1920 m. vasaros olimpinėse žaidynėse** vyko šeštą kartą olimpinių žaidynių istorijoje. Varžytasi tik vyrų sportinės gimnastikos varžybose. Italijos rinktinė pelnė daugiausiai olimpinių aukso medalių.

## Dalyvavusios šalys
250 gimnastai iš 11 šalių startavo olimpinėse žaidynėse:
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

Olimpinėse gimnastikos varžybose pirmą kartą debiutavo atstovai iš Čekoslovakijos, Egipto ir Monako.

## Medalininkai

## Medalių lentelė

## Šaltiniai
*
Rapolas Saulius

**Rapolas Saulius** (g. 1996 m. vasario 15 d.) – Lietuvos lengvaatletis, kuris specializuojasi barjeriniuose bėgimuose, nacionalinis čempionas.

## Biografija
2020 m. Lietuvos lengvosios atletikos čempionate šeštą kartą iš eilės laimėjo 110 m barjerinio sprinto rungtį.

## Pasiekimai

## Šaltiniai
Danas Sodaitis

**Danas Sodaitis** (g. 1989 m. balandžio 25 d. Labūnavoje) – Lietuvos neįgaliųjų lengvaatletis, kuris specializuojasi sprinto bėgime. Varžosi T46 kategorijoje, Europos čempionatų prizininkas. Sportininkas taip pat startuoja ir sveikųjų sportininkų varžybose. 2020 m. Lietuvos lengvosios atletikos čempionate tapo Lietuvos čempionu estafetiniame bėgime bei pirmuoju neįgaliu sportininku pelniusiu šalies čempiono titulą atvirajame čempionate.

## Biografija
Baigė Generolo Jono Žemaičio karo akademiją, įgijo magistro laipsnį Vytauto Didžiojo universiteto reklamos vadybos studijų programoje. 2015 m., po motociklo avarijos, atėjo į neįgaliųjų sportą.

Daugkartinis Lietuvos neįgaliųjų čempionato nugalėtojas ir rekordininkas 100 m bėgimo rungtyje. 2017 m. tapo pasaulio IWAS žaidynių čempionu. 2018 m. Europos neįgaliųjų lengvosios atletikos čempionate iškovojo sidabro medalį. 

2020 m. Lietuvos lengvosios atletikos čempionate varžėsi kartu su sveikaisiais sportininkais. Atstovavo Vilniaus rinktinę estafetiniame bėgime 4x100 m ir tapo pirmuoju neįgaliuoju sportininku pelniusiu šalies čempiono titulą varžantis su sveikaisiais.

D. Sodaitis – fotografas, foto studijos ISO100 savininkas.

## Šaltiniai
Giorgio Zampori

**Giorgio Zampori** (1887 m. birželio 4 d. – 1965 m. gruodžio 7 d.) – Italijos gimnastas, olimpinis čempionas.

## Biografija
1909 m. italas pirmą kartą tapo pasaulio čempionatų medalininku: bronza komandinėje rungtyje ir bronza individualiuose pratimuose ant žiedų. 1911 m. pirmą kartą tapo pasaulio čempionu laimėjęs lygiagrečių varžybas. 

1912 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Zampori dalyvavo gimnastikos varžybose. Europos standartinių taisyklių komandinėje rungtyje pirmą kartą tapo olimpiniu čempionu. Individualios daugiakovės rungtyje užimta 4 vieta.

1920 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Zampori pelnė antrąjį komandinį aukso medalį, o vyrų individualios daugiakovės varžybose pranoko visus varžovus ir tapo antruoju italu istorijoje laimėjusiu šią rungtį. 1924 m. vasaros olimpinėse žaidynėse iškovojo ketvirtąjį aukso medalį vyrų komandinėje įskaitoje, bei pelnė bronzą lygiagrečių varžybose.

Vėliau italas tapo nacionaliniu gimnastikos treneriu, ruošė Italijos nacionalinę komandą iki 1960 m. vasaros olimpinių žaidynių.

## Nuorodos
* Olympedia svetainėje
Gediminas Truskauskas

**Gediminas Truskauskas** (g. 1998 m. sausio 2 d.) – Lietuvos lengvaatletis, kuris specializuojasi sprinto bėgime, nacionalinis čempionas.

## Biografija
2020 m. Lietuvos lengvosios atletikos čempionate laimėjo 100 m distanciją ir pagerino savo asmeninį rekordą (10.37), kuris tapo ketvirtuoju greičiausiu rezultatu Lietuvos istorijoje. 200 m bėgime sportininkas pasiekė naują asmeninį rekordą (20.83) bei pagerino Lietuvos lengvosios atletikos čempionato rekordą ir Lietuvos nacionalinį iki 23 m amžiaus rekordą. Tai antras greičiausias laikas tarp Lietuvos sportininkų istorijoje. 2021 m. Austrijoje vykusiose „Reiffeisen Austrian Open“ varžybose 200 m įveikė per 20.48 sek. bei net 0,26 sek. pagerino Lietuvos rekordą.

2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Truskauskas startavo vyrų 200 m bėgime. Sportininkas atrankoje distanciją įveikė per 21.02 s ir užėmęs 39-ą vietą į kitą etapą nepateko.

## Pasiekimai

## Šaltiniai
Judy Garland

**Judy Garland** (1922 m. birželio 10 d. – 1969 m. birželio 22 d.) – JAV dainininkė ir kino aktorė, Oskaro laureatė.

## Biografija
1954 m. pelnė Oskarą už geriausios aktorės vaidmenį filme „A Star Is Born“.

## Diskografija
* The Judy Garland Souvenir Album (1940)
* Second Souvenir Album (1943)
* Miss Show Business (1955)
* Judy (1956)
* Alone (1957)
* Judy in Love (1958)
* The Letter (1959)
* That’s Entertainment! (1960)
* The Garland Touch (1962)

## Išnašos

## Nuorodos
* IMDb.com puslapyje
Sawao Kato

**Savao Kato** (, g. 1946 m. spalio 11 d.) – Japonijos gimnastas, vienas sėkmingiausių visų laikų sportinės gimnastikos atletų, per savo karjerą laimėjęs 12 olimpinių medalių, tarp kurių aštuoni aukso, trys sidabro ir vienas bronzos.

## Biografija
Kato gimė Nijigatos prefektūroje, geležinkelių inžinieriaus šeimoje. Gimnastiką pradėjo praktikuoti mokykloje ir greitai išsiskyrė savo gebėjimais. Sulaukęs 18 metų buvo priimtas į Japonijos nacionalinę rinktinę, treniruotes tęsė besimokydamas Cukubos universitete pas trenerį Akitomo Kaneko. 1968 m. debiutavo Olimpinėse žaidynėse, vykusiose Meksikos sostinėje Meksike, ir laimėjo tris aukso bei vieną bronzos medalį. Sėkminga buvo ir 1972 m. Olimpiada Miunchene bei 1976-ųjų Monrealyje. Visose trijose olimpiadose pagrindiniai Japonijos varžovai gimnastikoje buvo sovietinės rinktinės atstovai.

Po Monrealio olimpinių žaidynių Kato baigė sportininko karjerą būdamas 29 metų. Pabaigęs studijas, iki 2010 m. dirbo dėstytoju ir gimnastikos treneriu tame pačiame Cukubos universitete.

## Laimėjimai
1968 m. vasaros olimpinės žaidynės:
* Aukso medalis bendroje įskaitoje
* Aukso medalis už laisvuosius pratimus
* Aukso medalis komandinėse varžybose
* Bronzos medalis už pratimus ant žiedų

1972 m. vasaros olimpinės žaidynės:
* Aukso medalis bendroje įskaitoje
* Aukso medalis už pratimus ant lygiagrečių
* Aukso medalis komandinėse varžybose
* Sidabro medalis už pratimus ant arklio su rankenom
* Sidabro medalis už pratimus ant skersinio

1976 m. vasaros olimpinės žaidynės:
* Aukso medalis už pratimus ant lygiagrečių
* Aukso medalis komandinėse varžybose
* Sidabro medalis bendroje įskaitoje

## Šaltiniai
Pasaulio sportinės aerobikos čempionatas

**Pasaulio sportinės aerobikos čempionatas** – tarptautinės gimnastikos federacijos organizuojamas kad dvejus metus vykstantis geriausių pasaulio aerobikos sportininkų čempionatas.

## Čempionatai

## Nuorodos
* FIG oficiali svetainė
Gabija Galvydytė

**Gabija Galvydytė** (g. 2000 m. sausio 17 d. Jonavoje) – Lietuvos lengvaatletė, kuri specializuojasi barjeriniuose bėgimuose, nacionalinė čempionė.

## Biografija
2020 m. Lietuvos lengvosios atletikos čempionate pirmą kartą tapo Lietuvos čempione vidutinių nuotolių bėgimuose. 800 m distanciją įveikė per 2:11.12 ir tapo šalies čempione.

2022 m. NCAA I diviziono čempionate užėmė trečią vietą 800 m distancijoje pasiekus naują asmeninį rekordą (2:01.76).

2025 m. sausio 31 d. JAV „John Thomas Terrier Classic” varžybose Bostone G. Galvydytė 800 m nubėgo per 2:00.97 ir pagerino jai pačiai priklausantį Lietuvos uždarų patalpų rekordą.

## Pasiekimai

## Šaltiniai
Kalbasai

**Kalbasai** (, nuo 1938 m. *Schwaighöfen*, nuo 1946 m. ***Orlovskojė***, ) – buvęs dvaras Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 7 km į pietvakarius nuo Pilkalnio, 14 km į šiaurės vakarus nuo Stalupėnų, prie Eimenio.

## Istorija

Minimi nuo 1589 m. (*Calbassen*). Vietovardis gali būti sietinas su lietuvių veiksmažodžiu *kalbasyti* – kalbėtis. 1785 m. buvo valstybinis palivarkas su 3 ugniakurais, 1821 m. – palivarkas su 81 gyventoju. 1854 m. Kalbasuose buvo 7 gyvenamieji pastatai ir 140 gyventojų. 1879 m. Kalbasų dvaras valdė 381 ha žemės, iš jų 256 ha ariamos, 104 ha pievų. 1723–1818 m. priklausė Įsruties apskrities Brakupėnų domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai, buvo 1874 m. įsteigto Kusų valsčiaus dvaras. Tikintieji priklausė Kusų evangelikų liuteronų parapijai.

XX a. pr. Kalbasuose buvo dvaro sodyba, gamybiniai pastatai, darbininkų gyvenvietė šalia dvaro, žirgynas (Brakupėnų žirgyno padalinys). Eimenio upelio pakrantės ir Tyrbalio pelkės pakraščių pievos buvo nusausintos tankiu griovių tinklu. Iki 1940 m. turėjo dvaro apygardos, 1940–1945 m. – vietinės policijos apygardos (*Ortspolizeibezirk*) statusą. Po Antrojo pasaulinio karo ar vėliau sovietmečiu išnyko. Nuo 2008 m. buvusio kaimo teritorija priklauso Nesterovo rajono Iljušino kaimo gyvenvietei.

## Gyventojai

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Liza Minnelli

**Liza Minnelli** (1946 m. kovo 12 d.) – JAV dainininkė ir filmų aktorė, Oskaro nugalėtoja.

## Biografija
Tėvas – Vincente Minnelli, filmų režisierius, motina – Judy Garland, dainininkė ir aktorė.

1972 m. pelnė Oskarą už geriausios aktorės vaidmenį filme „Cabaret“. 

## Diskografija
* Liza! Liza! (1964)
* It Amazes Me (1965)
* There Is a Time (1966)
* Liza Minnelli (1968)
* Come Saturday Morning (1969)
* New Feelin' (1970)
* The Singer (1973)
* Tropical Nights (1977)
* Results (1989)
* Gently (1996)
* Confessions (2010)

## Išnašos

## Nuorodos
* Imdb.com puslapyje
Modesta Justė Morauskaitė

**Modesta Justė Morauskaitė** (g. 1995 m. spalio 2 d. Vilniuje) – Lietuvos lengvaatletė ir snieglentininkė, nacionalinė čempionė.

## Biografija
2020 m. Lietuvos lengvosios atletikos čempionate pirmą kartą tapo Lietuvos čempione barjeriniuose bėgimuose. 2022 m. Madride (Ispanija) vykusiose „World Athletics“ kontinentinio auksinio turo uždarų patalpų varžybose 400 m bėgimo rungties distanciją įveikė per 51.63 sek. ir pagerino UP Lietuvos rekordą. Tais pačiais metais Huelvoje (Ispanija) vykusiose „Meeting Iberoamerica Huelva 2022“ varžybose 400 m bėgimo rungties distanciją įveikė per 50.49 sek. ir pagerino Lietuvos rekordą. 

2023 m. birželio 22 d. Europos komandiniame čempionate kartu su Luku Sutkumi, Ema Sarafinaite ir Tomu Keršuliu pasiekė naują Lietuvos rekordą 4x400 m mišrios etsfatės bėgime (3:15.95).

2025 m. sausio 30 d. Suomijos Juveskiulės mieste vykusiame „World Athletics“ Kontinentinio bronzinio turo varžybose pagerino 300 metrų bėgimo uždarose patalpose rekordą, šį nuotolį nubėgdama per 37,62 sek. Anksčiau jis priklausė Editai Lingytei.

### Snieglenčių sportas
2011 m. pirmą kartą vykusiame Lietuvos snieglenčių sporto čempionate tapo pirmąja Lietuvos čempione istorijoje. Tais pačiais metais vykusiame pasaulio jaunimo čempionate užimta 41-a vieta. 2012 m. pasaulio jaunimo čempionato 19-os vietos laimėtoja. 2013 m. registruota pasaulio snieglenčių čempionate kroso rungtyje, bet sportininkė nestartavo. Tais pačiais metais vykusiame pasaulio jaunimo čempionate liko 27-a.

## Lengvosios atletikos rezultatai

## Šaltiniai

## Nuorodos
* FIS puslapyje
Luh-išanas

**Luh-išanas** (dar **Luhhiššanas**, **Luh-iššanas**, **Luh-uh-iš-šan**;  *lu-uh-ish-an*, taip pat  *lu-uh-hi ish-sha-an*) – Elamo karalius, valdęs apie 2300 m. pr. m. e.; tai aštuntasis Avano dinastijos valdovas. Tėvas – Hišip-rašinis.

Apie Luh-išaną žinoma iš elamitų įrašų, pvz., Avano dinastijos karalių sąrašo, kur jis įvardijamas aštuntuoju Avano dinastijos karaliumi. Luh-išanas taip pat minimas Akado imperijos valdovo Sargono įrašuose. Luh-išanas buvo Sargono, kuris įsiveržė į Elamą ir išsigabeno didelį karo grobį, vasalas. 

Sargono įrašuose nurodoma: „Sargonas, pasaulio karalius, Elamo ir Parahšumo užkariautojas“ (dvi svarbios valstybės, buvusios į rytus nuo Šumero). Sargonas įvardija įvairius nugalėtus rytinių šalių valdovus ir karvedžius, kaip antai: „Luh-uh-iš-an, Hišiprašinio sūnų, Elamo karalių“, manoma, atitinkantį Luh-išaną, „Sidga’u, Parahšumo karvedį“ (minimas ir vėlesniame Sargono sūnaus Rimušo įraše). 

## Šaltiniai
Mykolas Rekys

**Mykolas Rekys** (1939 m. sausio 26 d. Ariogaloje, Kėdainių apskrityje – 2022 m. lapkričio 20 d.) – Kauno valstybinio muzikinio teatro solistas (baritonas).

## Biografija
Mykolas Rekys gimė ir augo Ariogaloje su mama, kuri dainavo Ariogalos chore, o kiekvieną sekmadienį – bažnyčioje. Mykolas dainavo nuo mažens ir, pasak aplinkinių, turėjo gražų balsą. Mokėsi Ariogalos vidurinėje mokykloje ir septyniolikos metų (1956 m.) su komjaunimo kelialapiu išvyko į Kazachstaną, Pavlodaro miestą, kur dirbo mūrininku, šaltkalviu, santechniku. Po darbo lankė Pavlodaro kultūros namų dramos būrelį. 1964 m. baigė Piotro Čaikovskio aukštesniąją muzikos mokyklą. Tais pačiais metais sugrįžo į Lietuvą ir rugsėjo mėnesį po perklausos pas chormeisterį Kazimierą Linkevičių buvo priimtas į Kauno valstybinio muzikino teatro chorą.

Mykolo Rekio gyvumą ir laisvumą scenoje, vaidybos sugebėjimus pastebėjo režisieriai Aldona Ragauskaitė. Rostislavas Andrejevas.

1968 m. baigė teatre organizuotus aktoriaus meistriškumo kursus, vedamus Antano Gabrėno, o vokalą tobulino pas Stanislovą Rubinovą. 1969 m. režisierė Vlada Mikštaitė pervedė į solistų trupę.

## Karjera
Mykolo Rekio „kūrybinėje sąskaitoje“ apie 80 vaidmenų operetėse, miuzikluose, operose ir muzikinėse komedijose, daugiau nei trys tūkstančiai septyni šimtai suvaidintų spektaklių. Kai kurie personažai kurti po kelis kartus, skirtinguose pastatymuose.

Nemažos svarbos kūrybinio kelio pradžioje turėjo susitikimas su Genadijumi Ansimovu (kviestinis režisierius iš Rusijos), kuris Kaune statė Aleksandro Kolkerio miuziklą „Lošimas“ pagal rusų klasiko Aleksandro Suchovo–Kobylino komediją „Krečinskio vedybos“. Paskesni vaidmenys – Edvinas ir Tasilas Imrės Kalmano operetėse „Silva“ ir „Grafaitė Marica“, Renė ir grafas Danila Franco Leharo operetėse „Grafas Liuksemburgas“ ir „Linksmoji našlė“, Fredis – Frederiko Lėvės miuzikle „Mano puikioji ledi“ ir daugelyje kitų.

Solistas koncertavo daugelyje Lietuvos miestų, o taip pat ir Nordhauzene (Vokietijoje), Čikagoje (JAV), Sidnėjuje (Australijoje).

Išėjęs į pensiją Mykolas Rekys giedojo Kauno Šv. apaštalų Petro ir Povilo arkikatedroje bazilikoje.

## Apdovanojimai
* 1985 m. Renė vaidmuo F. Leharo operetėje „Grafas Liuksemburgas” pažymėtas Lietuvos teatro sąjungos garbės raštu.
* 1986 m. Mykolui Rekiui suteiktas Lietuvos nusipelniusio artisto vardas.

## Nuorodos

*Mykolo Rekio sukurtų vaidmenų sąrašas

## Šaltiniai
Mozelio frankų tarmės

**Mozelio frankų tarmės** (, ) – vakarų centrinių vokiečių tarmių grupė, priklausanti vidurio Frankonijos tarmių arealui kartu su liuksemburgiečių ir ripuarų tarmėmis. Kai kurios šios grupės tarmės yra išsivysčiusios į atskiras standartizuotas kalbas.

## Paplitimas
Mozelio frankų tarmėmis šnekama pietinėje Reino krašto dalyje ir palei Mozelio upę, taip pat Zygerlando regione Šiaurės Reino–Vestfalijos žemėje, visame vakariniame Reino krašte–Pfalce, Saro krašte, Liuksemburge, pietinėje Belgijos vokiškai kalbančios bendruomenės dalyje bei gretimame Mozelio departamente Prancūzijoje (ypač Bulė–Mozelio apygardoje).

Iš Mozelio frankų tarmių kilusi ir Transilvanijos saksų tarmė, kuria šnekama Rumunijos Transilvanijoje. Šis dialektas susiformavo dėl didelės emigracijos XII–XIII a., kai daug vadinamųjų transilvaniškųjų saksų atvyko iš teritorijų, kuriose tuo metu buvo vartojamos Mozelio frankų tarmės.

Kitas Mozelio frankų tarmių variantas – Hunsriko kalba – išliko kaimiškose pietų Brazilijos vietovėse, į kurias XIX a. atsikėlė imigrantai iš Hunsriuko regiono dabartinėje Vokietijoje.

## Tarmių įvairovė
Riba tarp „tarmės“ ir „atskiros kalbos“ šiuo atveju yra gana neaiški. Kai kurios Mozelio frankų tarmės dėl riboto tarpusavio suprantamumo su standartine vokiečių kalba laikomos atskiromis kalbomis. Ypač tai pasakytina apie liuksemburgiečių kalbą, Lotaringijos vokiečių ir Transilvanijos saksų tarmes bei Hunsriko kalbą.

Pagal *Linguasphere Register* Mozelio frankų tarmių grupę (kodas 52–ACB–dc) sudaro penkios pagrindinės tarmės:
* Triėrių tarmė – Reino kraštas–Pfalcas, Liuksemburgas, šiaurės vakarų Saro kraštas;
* Eifelio tarmė – Reino kraštas–Pfalcas, rytų Belgija, Liuksemburgas, pietų Šiaurės Reinas-Vestfalija;
* Žemutinė Mozelio tarmė – Reino kraštas–Pfalcas;
* Vakarų Vestervalio tarmė – Reino kraštas–Pfalcas;
* Zygerlando tarmė – pietų Šiaurės Reinas–Vestfalija, šiaurės rytų Reino kraštas–Pfalcas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Epirmupis

**Epirmupis** ( *E-pir-mu-pil*, ankstesnė perraša **E-nam-mu-de**) – Elamo valdovas, valdęs apie 2199–2154 m. pr. m. e. Epirmupio vardas yra grynai akadiškas; jo valdymas sutapo su Akado imperijos valdovų Rimušo ir Maništušu valdymu ar Naram-Sino valdymo pradžia; greičiausiai Epirmupis buvo nuo jų priklausomas, o ne savarankiškas valdovas. Apie tai sprendžiama iš to, kad šis valdovas titulavosi „kariniu valdytoju“ (akadų k. *[[Šakkanakku]]*, šumerų k. GIR.NITA). Vienas iš Epirmupio titulų – „Sūzų ensis“.

Epirmupio įpėdinis veikiausiai buvo Ili-išmanis. Po Ili-išmanio, nusilpus Akado imperijai, valdžią Elame susigrąžino vietiniai Avano dinastijos valdovai.

## Antspaudų įrašai
Aptikta įvairių įrašų, parašytų šio valdovo vardu, kaip antai: „Epirmupis, Elamo žemės Šakkanakku” ir „Epirmupis, Sūzų ensis“.

Išlikęs antspaudas, kur esama tokio įrašo: „Epirmupi, galingasis, Liburbelis, taurininkas, tavo tarnas“. Drauge pavaizduotos dvejos herojiškos grumtynės: nuogo didvyrio ir liūto bei nuogo didvyrio ir buivolo. Antspaudas saugomas Luvro muziejuje.


File:Liburbeli servant of the Great Epirmupi.jpg|thumb|„Liburbelio, didžiojo Epirmupio tarno“ anstpaudas. Luvro muziejus Sb 6673.
File:Seal-Sb 6673-IMG 7197.JPG|„Liburbelio, didžiojo Epirmupio tarno“ antspaudas. Luvro muziejus Sb 6673.
File:Seal of Epirmupi Ensi of Susa.jpg|thumb|Antspaudas su įrašu „Epirmupis, Sūzų ensis“ (, paskutiniai trys stupeliai)
File:Enammubi Shakkanakku of the country of Elam.jpg|thumb|Antspaudas su įrašu „Epirmupis, Elamo šalies *Šakkanakku*“ .
File:Epirmupi Shakkanakku of the Country of Elam.jpg|thumb|Antspaudas su įrašu „Epirmupis, Elamo šalies *Šakkanakku*“ 


## Šaltiniai
Crowne Plaza Vilnius

**Crowne Plaza Vilnius** – viešbutis Naujamiesčio mikrorajone. Projekto autoriai – Stanislovas Bareikis ir J. Bartlingas.

## Istorija

Viešbutis pastatytas 1973 m., pavadintas **Draugystė**.

1991 m. viešbutis priklausė Lietuvos Respublikos Vyriausybės Respublikos svečių aptarnavimo firmai. 1994 m. firma perduota Prezidentūrai. Iš pradžių 1995 m. nuspręsta privatizuoti 30 % šios firmos akcijų, 1998 m. šias akcijas įsigijo Kristina Butrimienė. 2000 m. privatizacija užbaigta, 34 % akcijų įsigijus bendrovei „Vaizga“. Daugumą akcijų perėmė „InterContinental Hotels Group“ bendrovė.

2001–2003 m. vyko viešbučio rekonstrukcija. 2003 m. viešbutis pervadintas į **Crowne Plaza Vilnius**.

2004 m. 38 % akcijų iš įmonės „Ordos Limited“ įsigijo K. Butrimienė.

## Šaltiniai
Sardinių migracija

**Sardinių migracija** – natūralus reiškinys, vykstantis nuo gegužės pabaigos iki liepos pabaigos Pietų Afrikos Respublikos pietryčių pakrantėje, kur vėsiuose vandenyse Aguljaso dubumoje prie Adatos kyšulio neršia sardinės (*[[Sardinops sagax]]*). Susibūrusios į milžiniškus, vieningai judančius guotus, jos plaukia į šiaurę išilgai Rytų Kyšulio ir Kvazulu-Natalio provincijų krantų ir po Durbano patenka į vandenyną. Šio gamtos reiškinio stebėjimas populiarus tarp nardymo entuziastų.

Milijonai žuvų pradeda migruoti kartu su šalto vandens masių judėjimu į šiaurę nuo Adatos kyšulio link Mozambiko krantų, o paskui į rytus, į Indijos vandenyną. Apskaičiuota, kad migruojančių sardinių biomasė gali būti palyginama su didžiąja antilopių gnu migracija Rytų Afrikoje. Apie reiškinio prigimtį mažai žinoma. Manoma, kad vandens temperatūra turi nukristi žemiau 21 °C, kad prasidėtų migracija. Ir jei taip neatsitinka, tai šaltamėgės sardinės lieka vėsiuose pietiniuose vandenyse, kaip tai nutiko 2003 m.

Žuvų guotų dydis yra daugiau nei 7 km ilgio, 1,5 km pločio ir 30 m gylio, todėl procesą galima stebėti tiek iš lėktuvo, tiek nuo kranto. Dėl daugybės migruojančių sardinių plėšriosios žuvys gali jomis maitintis iki soties. Iškilus pavojui, sardinės susitelkia į būrius. Tai jų instinktyvus elgesys, nes didesnė tikimybė, kad plėšrūnai suės greičiau pavienę žuvį, o ne esančią būryje. Sardinės apie 10 min. laikosi susispietusios 10-20 m skersmens kamuoliuose.

Delfinai (paprastieji ir afalinos), kurių priskaičiuojama 18 tūkst., išnaudoja tokį sardinių elgesį. Iš pagrindinio tunto į kamuolį susibūrusią sardinių grupę jie atskiria ir pakelia arčiau vandens paviršiaus, kur jas suėda. Galimybe sočiai paėsti pasinaudoja ir Pietų Afrikos jūrų lokys, rykliai (baltapelekis pilkasis, mažasis juodapelekis, kūjaryklis, bukasnukis, didysis baltasis) bei kitos plėšriosios žuvys ir net banginiai (Braido ruožuotis). Tarp paukščių – padūkėliai, kormoraniniai, žuvėdriniai ir kiriniai.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* 
*
Urtakas

**Urtakas** (*Urtak*) arba **Urtaku** – Elamo karalius, valdęs 675–664 m. pr. m. e.; jo valdymas sutapo su Asirijos karalių Esarhadono (681–669 m. pr. m. e.) bei Ašurbanipalo (668–627 m. pr. m. e.) valdymu. Apie Urtaką žinoma tik iš asirų įrašų.

Urtako pirmtakas – brolis Humban-Haltašas II. Humban-Haltašas Asirijoje surengė antpuolį, kuris baigėsi sėkmingai, tačiau elamitams sugrįžus į Sūzus, po kelių dienų mirė Humban-Haltašas. Sostas atiteko Urtakui, kuris Asirijai grąžino vyresniojo brolio iš Siparo pagrobtas dievų statulas, taip normalizuodamas santykius tarp Elamo ir Asirijos.

674 m. pr. m. e. Urtakas sudarė sąjungą su Asirijos valdovu Esarhadonu, kurį laiką šalys palaikė draugiškus santykius, tokie jie išliko visą Esarhadono valdymo laikotarpį, tačiau pablogėjo sostą užėmus Ašurbanipalui.

Elame kilus badui, Ašurbanipalas Asirijos imperijoje suteikė laikiną prieglobstį pabėgėliams iš Elamo, o į patį Elamą nusiuntė grūdų. Visgi po kurio laiko Urtakas drauge su aramėjų Gambulu gentimi užpuolė Babiloniją (apie 665 m. pr. m. e.). Antpuolį Urtakas surengė drauge su pusbroliu Tepti-Humban-Inšušinaku, kuris prieš tai nuvertė Sūzų valdovą Šilhak-Inšušinaką II. Sužinojęs, kad Ašurbanipalas ruošiasi atsakomajam puolimui, Urtakas sugrįžo į Elamą, kur jį netrukus ištiko staigi mirtis. Po Urtako mirties sostas atiteko Teumanui, tačiau jis valdė trumpai – Ašurbanipalo nurodymu buvo nužudytas.

## Šaltiniai
Tommi Pikkarainen

**Tomis Pikarainenas** (g. 1969 m. gruodžio 6 d. Kokoloje) – Suomijos futbolo specialistas, futbolo treneris. FK Riteriai vyr. treneris (nuo 2020 m. rugpjūčio 11 d.).

## Biografija
Gimė Kokoloje, Suomijoje. Žaidė gimtinėje (Kokkolan Palloveikot ir PPT) bei Švedijoje (Husqvarna FF).

Baigęs futbolininko karjerą pradėjo trenerio darbą. Vadovavo įvairiems Suomijos aukščiausios lygos ekipoms, stažavosi užsienyje. (Zalcburgo „Red Bull“, „Southampton“, Londono „Arsenal“, „Manchester United“, „Manchester City“, Amsterdavmo „Ajax“ ir „Midtjylland“ klubuose.)

2020 m. rugpjūčio mėn. atvyko į Lietuvą ir tapo FK Riteriai vyr. treneriu. Debiutavo šiose pareigose 2020 m. rugpjūčio 11 d. LFF taurės turnyro ketvirtfinalio rungtynėse prieš Alytaus „Dainavą“. Pirmos rungtynės susiklostė sėkmingai ir FK Riteriai nugalėjo rezultatu 2-0.

A lygje debiutas įvyko, kai riterių ekipa rugpjūčio 14 d. LFF stadione sužaidė rungtynes su „Kauno Žalgiriu“. Šias rungtynes riteriai pralaimėjo minimaliu skirtumu 0:1.

2020 m. rugsėjo 27 d. jo vadovaujami „riteriai“ net 1:7 pralaimėjo čempionų titulą ginančiai Marijampolės „Sūduvai“. Po šių rungtynių treneris 2020 m. sezoną įvertino kaip ne patį geriausią. Čempionatui artėjant prie pabaigos „riterių“ ekipa buvo iš šešių dalyvių paskutinėje (šeštoje) vietoje, surinkusi per sezoną vos šešis taškus ir nebeturėjo teisės klysti. 2020 m. sezonas ekipai baigėsi šeštoje vietoje. Per sezoną surinkusi vos 12 taškų liko paskutinėje vietoje. Iš šešių dalyvių, kartu su FK Panevėžys surinko vienodai taškų, tačiau dėl geresnio tarpusavio balanso panevėžiečiai liko penkti.

Nuo 2022 m. kovo mėn. dirbo FC Jazz sporto direktoriumi. 2024 m. kovo mėn. paliko klubą, nes baigėsi dvejus metus galiojusi sutartis.

## Išnašos

## Nuorodos
* Soccerway
* Veikkausliiga Hall of Fame
* Transfermarkt svetainė
Gabrielė Giunterytė-Puzinienė

**Gabrielė Giunterytė-Puzinienė**, 1815 m. rugsėjo 24 d. Vilnius – 1869 m. rugpjūčio 16 d. Ardilava, Ašmenos apskritis) – lietuvių aristokratė, rašytoja, poetė, dramaturgė, rašiusi lenkų kalba.

## Biografija

Gabrielė Giunterytė-Puzinienė gimė 1815 m. rugsėjo 24 d. Vilniuje grafų Adomo Giunterio ir Aleksandros Tyzenhauzaitės-Giunterienės šeimoje. Be jos augo dvi seserys: tapytoja Idalija Giunterytė-Mostovska (1813 m.) ir filantropė Matilda Giunterytė - Bučinska (1811 m.).

Mergaitė augo Pokrašavos dvare netoli Slucko. 1818 m. Giunteriai persikraustė į Dabraulianų dvarą netoli Smurgainių, kurį Adomas Giunteris pasistatė trijų aukštų, klasicizmo stiliumi. Žiemomis Giunteriai gyvendavo Vilniuje išsinuomotuose apartamentuose Olizaro, Miulerio, Pliaterių rūmuose, dalyvaudavo kultūriniuose renginiuose ir pokyliuose.

Gabrielė Giunterytė debiutavo kaip poetė 1838 m. Bendradarbiavo su žurnalo „Kronika Rodzinna“ redakcija. 1846 m. ji bandė įsteigti savo laikraštį „Teki Litwinek“. 1851 m. liepos 15 d. Gabrielė Giunterytė susituokė su našliu Tadeušu Puzyna ir persikėlė į jo dvarą Ardilavoje. Ten sukūrė savotišką meno centrą. Gabrielės Giunterytės-Puzinienės salone buvo skaitomi įvairių autorių kūriniai, pasirodydavo mėgėjai. Pas Puzinus lankėsi poetas Vladislovas Sirokomlė, Antonis Kontskis, Juzefas Koženiovskis, Vladislavas Mickevičius, kompozitorius Stanislovas Moniuška ir smuikininkas Henrikas Veniavskis.

Gabrielė Giunterytė-Puzinienė buvo dienoraščių, kuriuose kronikos tikslumu rašė apie gyvenamąją aplinką, apie Vilniaus ir Varšuvos inteligentiją, autorė. Jos dienoraščiai užpildyti anekdotais, taip pat kruopščiai aprašytais biografiniais ir autobiografiniais faktais. Gabrielės Giunterytės-Puzinienės dienoraščio rankraštis, iliustruotas daugybe piešinių ir fotografijų, buvo saugomas bibliotekoje, pavadintoje „Biblioteka Ordynacji Przezdzieckich”, tačiau buvo sunaikintas 1944 m. Varšuvos sukilimo metu. 

Su vyru Gabrielė Giunterytė-Puzinienė vaikų nesusilaukė. Ji mirė 1869 m. rugpjūčio 16 d. Palaidota Ardilavos bažnyčioje, Puzinų šeimos kape.

## Kūriniai
*Mano prisiminimai
*Vilniuje ir Lietuvos dvaruose: 1815-1843 metų dienoraštis (išleista po mirties, 1928 m.).
*Dievo vardu, 1843 m. 
*Prozoje ir poezijoje, 1856 m. 
*Mažos, bet tikros istorijos, 1857 m. 

## Nuorodos
Epartis

**Epartis** arba **Ebartis** (*Eparti*, *Ebarti*) – Elamo karalius, naujos dinastijos (Epartidų) pradininkas (~1890 m. pr. m. e. ar XIX a. pr. m. e. antroje pusėje). Ji pakeitė ankstesnę Šimaškio dinastiją. Epartis titulavosi „Anšano ir Sūzų karaliumi“ (iki tol joks Elamo valdovas šitaip nesititulavo).

Išlikusiuose elamitų įrašuose jokių žinių apie Eparčio kilmę neaptinkama. Manoma, kad Epartis valdžią įgijo ne paveldėjimo keliu, o jėga (galėjo būti paskutinio Šimaškio dinastijos valdovo karvedys). Sūzuose aptikti įrašai tik iš pirmųjų dvejų Eparčio valdymo metų. Iš to sprendžiama, kad Epartis tevaldė kelerius metus (iki mirties galbūt ~1830 m. pr. m. e.). Epartis visuose įrašuose tituluotas karaliumi ir buvo nepriklausomas valdovas, o ne vasalas.

Aptikta dantiraščio lentelė iš pirmųjų Eparčio valdymo metų, kurioje įrašyta: „metai, kuriais Epartis tapo karaliumi“. Šiame įraše Eparčio vardas užrašytas su determinatyvu, žyminčiu dievybę. Jokio kito Epartidų dinastijos valdovo vardas šitaip užrašomas nebuvo.

Epartis susilaukė sūnaus, vardu Šilkhakha, ir dukters, kurios vardas įrašuose neminimas (įvardijama „Šilkhakha seserimi“). Šilkhakha tėvo buvo paskirtas Sūzų princu (pagal įprastą tvarką), o tėvui mirus paveldėjo sostą. Eparčio duktė imta laikyti dinastijos pramote. Įrašuose ji dar įvardijama „maloningąja motina“ (*amma haštuk*).

## Šaltiniai
Senovinės dzūkų bitininkystės muziejus

**Senovinės dzūkų bitininkystės muziejus** – bitininkystės muziejus, esantis Varėnos rajone, Dzūkijos nacionaliniame parke, Musteikos kaime (Miškinių gale). Įsteigtas 2006 m.

Muziejuje eksponuojami tradiciniai dzūkiški aviliai – kelminiai, dreviniai, aviliai-spiečių gaudyklės (vobikai), taip pat medžiuose įrengtos drevės. Bityne galima pamatyti, kaip kelminiuose aviliuose prižiūrimos bitės, kaip tvarkomas medus ir vaškas. Muziejuje esančiame namelyje eksponuojami bitininko reikmenys (geinys, rūklys, peikena ir kt.). Bitininkystės muziejuje kiekvieną vasarą vyksta pynimo savaitė, kurios metu mokoma tradicinių dzūkiškų amatų (krepšių pynimas, sodų nėrimas, deguto gamyba ir kt.), rengiamos išvykos po apylinkes.

Muziejų prižiūri Musteikos bitininkas, amatininkas Romas Norkūnas.

Už 5 km nuo muziejaus, giliai Gudų girioje (netoli Čepkelių raisto) įrengtas drevinės bitininkystės pažintinis takas. Jame galima pamatyti natūralioje aplinkoje (pelkėtame miške) įrengtas dreves ir drevinius avilius su bitėmis. Ilgis – 3,3 km.


Musteikos bitininkystės muziejus, aviliai.JPG|Muziejaus avilių ekspozicija
Drevinės bitininkystės pažintinis takas.JPG|Drevinės bitininkystės pažintinis takas
Drevinis avilys Musteikos pažintiniame take.JPG|Kelminis avilys Musteikos pažintiniame take


## Taip pat skaitykite
* Drevinė bitininkystė

## Šaltiniai
2020 m. Baltarusijos prezidento rinkimai

**2020 m. Baltarusijos prezidento rinkimai** – 2020 m. rugpjūčio 8-9 d. vykę Baltarusijos prezidento rinkimai, kuriuos šeštą kartą iš eilės laimėjo Aleksandras Lukašenka, surinkęs virš 80 % balsų.

Opozicijos rinkimų štabas tikina, kad jų turimais duomenimis iš rinkimų apylinkių už kandidatę Sviatlaną Cichanouskają balsavo 70-80 % gyventojų. Centrinei rinkimų komisijai atsisakius perskaičiuoti balsus S. Cichanouskaja paskelbė esanti rinkimų laimėtoja.

Europos saugumo ir bendradarbiavimo organizacija (ESBO) į rinkimus stebėtojų nesiuntė, kadangi Baltarusija laiku neišsiuntė kvietimų į juos. ESBO laisvais ir sąžiningais nepripažino nė vienų Baltarusijoje po 1995 m. vykusių rinkimų. Rinkimus stebėjo tik pasiuntiniai iš Rusijos, Azerbaidžano bei kelių kitų valstybių, kurių demokratiškumu taip pat abejojama.

Valstybinei televizijai pranešus apie A. Lukašenkos pergalę, sostinėje Minske prasidėjo protestai, įvyko susirėmimai tarp protestuotojų ir specialiosios policijos pajėgų. Milicijos ir kariuomenės pajėgos užtvėrė dalį miesto, buvo sutrikdytas interneto ryšys. Skundą Centrinei rinkimų komisijai pateikusi opozicijos kandidatė Svetlana Cichanovskaja buvo sulaikyta. Po septynias valandas trukusio sulaikymo S. Cichanovskaja išvyko į Lietuvą.

## Rezultatai

## Šaltiniai
Sovietų Sąjungos–Vokietijos sienos ir draugystės sutartis

**Sovietų Sąjungos–Vokietijos sienos ir draugystės sutartis** – antrasis 1939 m. rugpjūčio 23 d. pasirašyto Molotovo ir Ribentropo pakto papildomas slaptasis protokolas. Šia tų pačių metų rugsėjo 28 d. pasirašyta sutartimi nacistinė Vokietija ir Sovietų Sąjunga pakeitė kai kurias ankstesniosios sutarties detales po to, kai jos įsiveržė ir okupavo suverenią Lenkiją. Sutartį pasirašė Joachimas fon Ribentropas ir Viačeslavas Molotovas, atitinkamai Vokietijos ir Sovietų Sąjungos užsienio reikalų ministrai, dalyvaujant Josifui Stalinui. Tik nedidelė protokolo dalis, pakeičianti ankstesniąją sutartį, buvo viešai paskelbta, o nacistinės Vokietijos ir Sovietų Sąjungos įtakos sferos išliko įslaptintos. Trečiasis slaptasis pakto protokolas buvo pasirašytas 1941 m. sausio 10 d. Frydricho Vernerio fon Šulenburgo ir V. Molotovo, kuomet Vokietija atsisakė savo pretenzijų į Lietuvos teritoriją, likus vos keliems mėnesiams iki antisovietinės operacijos „Barbarosa“. 

## Slaptieji priedai

Prie sutarties buvo pridėti keli slaptieji priedai. Šiais priedais susitarta dėl apsikeitimo okupuotose Lenkijos teritorijose gyvenusių Vokietijos ir Sovietų Sąjungos piliečiais, perdalintos Molotovo–Ribentropo paktu nustatytos šalių įtakos sferos Europoje. Šalys taip pat pareiškė, kad neleis jos teritorijoje bet kokios „lenkų agitacijos“, nukreiptos į kitą sutarties šalį. 

Invazijos į Lenkiją metu vokiečių Vermachtas užėmė Liublino vaivadiją ir rytinę Varšuvos vaivadiją, nors šios teritorijos pagal Molotovo–Ribentropo paktą buvo Sovietų Sąjungos įtakos sferoje. Kaip kompensacija už šį „praradimą“, slaptasis sutarties priedas į sovietų įtakos sferą perdavė Lietuvą, išskyrus nedidelę teritoriją kairiajame Šešupės krante. Lietuvai patekus į sovietų įtakos sferą, 1940 m. birželio 14 d. Sovietų Sąjunga paskelbė ultimatumą Lietuvai, kitą dieną ją okupavo ir įkūrė Lietuvos TSR. 

## Šaltiniai
Kamenkos II tvenkinys

**Kamenkos II tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Lazdijų rajone, 4 km į šiaurės rytus nuo Lazdijų, Papečių kaime. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Balinės upelio intakas, Kirsnos baseinas) 0,3 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 0,11 km, plotis – iki 0,06 km. Altitudė 131,2 m. Krantai žemi, vakaruose ir pietuose užpelkėję. Aplinkui plyti dirbami laukai ir pievos. Tvenkinys gausiai užžėlęs vandens augalija, užankantis.

Pasroviui iškart telkšo Kamenkos I tvenkinys, priešsroviui už 0,2 km – Kamenkos III tvenkinys.

## Šaltiniai
Kamenkos III tvenkinys

**Kamenkos III tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Lazdijų rajone, 4 km į šiaurės rytus nuo Lazdijų, Papečių kaimo pietrytinėje dalyje. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Balinės upelio intakas, Kirsnos baseinas) 0,61 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius – 0,13 km, plotis – iki 0,04 km. Altitudė 131,4 m. Krantai žemi, pietuose užpelkėję. Aplinkui plyti dirbami laukai ir pievos. Tvenkinys gausiai užžėlęs vandens augalija, užankantis.

Pasroviui už 0,2 km telkšo Kamenkos II tvenkinys, priešsroviui už 0,09 km – Kamenkos V tvenkinys.

## Šaltiniai
Karlo Kamenar

**Karlas Kamenaras** (; g. 1994 m. kovo 15 d.) – kroatų futbolininkas, saugas. Atstovavo Vilniaus „Žalgirio“ klubui.

## Karjera
Karjeros pradžioje atstovavo įvairius klubus gimtinėje. Karjerą pradėjo Kroatijos žemesniųjų lygų „Stupnik“ ir „Rudeš“ ekipose. Su pastarąja komanda iškovojo kelialapį į aukščiausiąją lygą. 2017–2018 m. sezone įmušė pirmąjį klubo įvartį aukščiausioje lygoje.

2018 m. vasarą K. žaidėją įsigijo „Osijek“ klubas. Pirmame sezone Karlas sužaidė 16 rungtynių Pirmoje lygoje, o antrajame  sezone pagrindinėje sudėtyje neįsitvirtino, sužaidė vos dvi rungtynes.

2020 m. rugpjūtį tapo Vilniaus „Žalgirio“ nariu. „Osijek“ klubas paskolino žaidėją FK Žalgiris. A lygoje debiutavo 2020 m. rugpjūčio 12 d. rungtynėse prieš FK Sūduvą.

Vėlesniais metais rungtyniavo Mezőkövesd klube (Vengrija) ir HŠK Zrinjski Mostar (Bosnija ir Hercegovina). 2023 m. vasarą perėjo į HŠK Posušje.

## Statistika
; A lygos statistika

Spalvų reikšmės: 
: rungtyniavo A lygoje;

## Laimėjimai
; su FK Žalgiris
* **[[A lyga]]** 
: čempionas: 2020 m.

## Išnašos

## Nuorodos
* SOCCERWAY
* alyga.lt svetainė
* KFF svetainė
* hrnogomet.com
* Transfermarkt
Tamaritu II

**Tamaritu II** (*Tammaritu*) – Elamo valdovas, valdęs nuo 652 iki 650 ar 649 m. pr. m. e. Paskesni valdovai, Indabibis ir Humban-haltašas III, valdė neilgai – 648 m. pr. m. e. į sostą trumpam vėl buvo sugrąžintas Tamaritu II. Tamaritu II tėvas – Tamaritu I, o pirmtakas – Umanigašas (Tamaritu II dėdė).

652 m. pr. m. e. Elamo karalius Umanigašas prieš Asirijos imperiją surengė nepavykusį antpuolį, po kurio įvykdytas perversmas, valdžia atiteko Tamaritu II. Pastarasis, tęsdamas savo pirmtako Umanigašo politiką,  kovoje su Asirijos karaliumi Ašurbanipalu toliau rėmė Babilonijos valdovą Šamaš-šum-ukiną. Mūšio metu Indabibis, vienas iš Tamaritu II karvedžių, perėjo į priešininkų pusę, o pats Tamaritu II pabėgo į Nineviją (650 arba 649 m. pr. m. e.).

Indabibis Elamą valdė trumpai – 648 m. jį užmušė Humban-haltašas III, kuris ir užėmė sostą. Tuomet asirai vėl įsiveržė į Elamą, o karaliumi paskyrė Tamaritu II. Pasiskundęs, kad asirai grobsto Elamą, Tamaritu II buvo nuverstas ir ištremtas į Asiriją. Valdžia vėl atiteko Humban-haltašui III.

## Šaltiniai