Kabekarai

**Kabékarai** (, sav. *Kabé kwa* „kecalio vieta“) – indėnų tauta, gyvenanti rytų Kosta Rikoje – Siksaolos ir Čiripo upių baseinuose, Talamankos kalnuose (Limono provincija). Kabekarų kalba kalbančiųjų populiacija ~9000 žmonių (kabekarais save laiko ~17 tūkst.). Tai – didžiausia vietinė Kosta Rikos tauta.

Kabekarų kalba priklauso čibčų kalbų šeimai (pagrindinės tarmės – kabekarų, choruė), dalis kalba ispaniškai. Paplitusi tradicinė tikyba, diegiama katalikybė.

## Teritorija ir istorija
Tradicinė kabekarų teritorija apėmė dab. rytų Kosta Riką, kalnuotas Talamankos kordiljeros vietoves. Šiaurinė jų riba buvo Koeno upė, kuri skyrė nuo pokosių teritorijų, o pietinė – Río Dyke, už kurios gyveno bribriai. Kultūriškai ji priskiriama Sąsmaukos-Kolumbijos zonos Centriniam archeologiniam regionui.

XVI a. Kosta Riką kolonizavus ispanams, sunkiai prieinamos kabekarų teritorijos buvo nekolonizuotos. Čia bėgo persekiojami indėnai, kurie įsiliejo į kabekarų etnosą. Nuo XVII a. ispanai vietos tautas (kabekarus, bribrius ir teribius) apibendrintai vadino **talamankais** (). Minimos smulkesnės jų gentys: ara, ateo, abicetaba, blancos, viceitas, korrhué, ucabarúa ir valientes.

Tuo metu kabekarai sukūrė **Talamankos kasikatą** (), kuris įgijo hegemoniją ir gretimose gentyse. XVII amžiuje Talamanka buvo svarbi vietinių gyventojų sukilimų vieta. Jiems vadovavo lyderiai *Guaycorá* ir *Sumamará*, kurie 1610 m. sudegino Santjago de Talamankos miestą. 1660 m. Kartachenos gubernatorius pradėjo seriją karinių ekspedicijų, tačiau dauguma jų žlugo. Nepaisant to, talamankai nominaliai pripažino Ispanijos valdžią, kad apsisaugoti nuo nuolatinių anglų ir miskitų piratų išpuolių. Tačiau ispanų primesta politika (pvz. poligamijos ir šamanizmo draudimas) lėmė 1662 m. sukilimą. Dėl to Talamanka ir Tariaka tapo nepriklausomi.

1665 m. gubernatorius Juan López de la Flor pradėjo grobiamuosius žygius į Talamanką, kad parūpintų vergų darbui plantacijose. Nuo 1670 m. į kraštą skverbėsi ir pranciškonai, kurie bandė skleisti krikščionybę. 1709 m. kabekarų vadas *Comesala* vadovavo svarbiausiam indėnų sukilimui Kosta Rikos istorijoje. Nors sukilimas numalšintas, kraštas toliau liko neokupuotas. Tik 1740 m. atnaujintos pastangos skleisti evangeliją ir vykdyti karinius užkariavimus.

1867 m. nepriklausoma Kosta Rika pripažino autonominę **Talamankos karalystę** (), kurią tuo metu valdė Santiago Mayas. Jis buvo bribrių kilmės, ir nuo tada karalystę valdė bribrių dinastija. Tuo metu kostarikiečiai aktyviai kolonizavo kraštą. Paskutinis vadas Antonio Saldaña valdė iki 1910 m. Po jo mirties karalystė panaikinta ir integruota į Kosta Rikos teritoriją. 1985 m. pradėti kurti kabekarų rezervatai (*teritorios cabecares*).

## Kultūra

Tradicinis verslas – rankinė lydiminė žemdirbystė, kai kur itin drėgnose srityse nukirsta augmenija ne deginama, o paliekama pūti. Auginami manijokai, pupelės, kolokazija, batatai, ryžiai, bananai, kakava, rečiau kukurūzai, moliūgai, vaisiai (pardavimui – kava, vaisiai). Laiko kiaules, vištas, galvijai daugiausia pardavimui. Verčiasi medžiokle, rankiojimu, žvejyba. Gamina pluoštą (tapą), audžia, pina krepšius, hamakus. Uždarbiauja statybose, miškų ūkyje.

Tradicinis kabekarų būstas – didelis kūgiškas pastatas su stogu iki pat žemės, statomas iš žolių, lapų. Dabartinis būstas stačiakampis, užapvalintais kampais arba kreoliškas, kartais ant polių.
 
Vyrai tradiciškai vilkėdavo juosmens raiščius, trumpus marškinius, moterys – sijonus ir karnos (rečiau – medvilnės). Moterų šukuosena paprastai puošiama gėlėmis, kaspinais, juostomis.
 
Kabekarai skirstosi į 9 matrilinijines gimines, susijusias su įvairiomis visuomeninėmis sritimis (žyniais, vadais, amatininkais). Labai svarbus bendruomenei yra šamanas (chaua). Mitiniame pasaulėvaizdyje svarbiausias dievas vadinamas Sibu.

## Šaltiniai