open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Vainežerio dvaro parkas

**Vainežerio dvaro parkas** – dendrologinę vertę turintis buvusio Vainežerio dvaro parkas, plytintis Ančios ežero vakarinėje pakrantėje, Vainežeryje, Kapčiamiesčio seniūnijoje, Lazdijų rajone, apie 1 km į rytus nuo kelio . Paskelbtas saugomu gamtos paveldo objektu 2007 m.

Parkas užima 17,79 ha. Į jo teritoriją patenka ir Vainežerio ežeras. Pastatų neišlikę. Didžiąją teritorijos dalį užima įvairių rūšių medžiai ir krūmai, senojo sodo medžiai. Parkas įveistas prieš 200 metų, tačiau jau 50 metų paliktas gamtos globai. Parką pusiau skiria Vainežeris. Pietvakarinėje dalyje yra įėjimas į parką, takai, aplink kuriuos išsidėstę parko želdiniai, automobilių stovėjimo aikštelė, pažintinis stendas. Vakarinėje parko dalyje vyrauja atviros erdvės, kurias skiria medžių ir krūmų grupės. Čia auga nemažai klevų, uosių, vinkšnų, taip pat svetimžemiai medžiai: pilkasis kėnis ir europinis maumedis.

Į šiaurę nuo parko, Ančios pusiasalyje, stūkso Vainežerio senovės gynybinis įtvirtinimas. 

## Istorija

Nuo XVI a. iki XX a. pradžios Vainežerio dvarą ir jo derlingas žemes valdė keletas didikų: V. Kopočius, M. Oginskis, J. Masalskis, M. Žinevas, Tiškevičius, I. Ablamavičius ir jo dinastija. Vainežerio (Justinavo) dvaro rūmai iškilo XVIII a., šalia užveistas parkas. Ignaco Ablamavičiaus valdymo laikais, 1831 m. Justinavo dvare mirė grafaitė, sukilimo dalyvė Emilija Pliaterytė (dvarvietėje pastatyta jos skulptūra).

1922 m. dvaro žemės buvo išparceliuotos. Rūmuose įsikūrė Seinų apskrities urėdija ir Vainežerio pradinė mokykla. Karo metais dvaras nenukentėjo. 1948 m. dvaro pastatai sudegė, sodai nunyko.

## Nuorodos
* Saugomų teritorijų valstybės kadastras 
* Lazdijų rajono lankytinos vietos 
* Atsinaujinęs Vainežerio dvaro parkas laukia lankytojų
* Vainežerio dvaro parkas
Chodovas

**Chodovas** (; ) – miestas Karlovi Varų krašte, Čekijoje. Priklauso Sokolovo rajonui. 14 045 gyventojai (2014 m. duomenys). 1938–1945 m. buvo viena iš Sudetų savivaldybių.

## Istorija
Miesto pavadinimas kilęs iš senovės slavų termino „choda“, reiškiančio 'kelią'. Viduramžiais buvo apgyvendintas vokiečių. XII–XIII a. Chodau priklausė Valdšteteno () vienuolynui. 1894 m. suteiktos miesto teisės bei teisė į miesto herbą. Iki 1945 m. gyventojų daugumą sudarė vokiečiai, kurie po karo buvo priversti išsikelti iš buvusios Čekoslovakijos. XX amžiaus 7-ajame dešimtmetyje 4 km už miesto buvo pastatyta chemijos gamykla, skirta Čekijos ir Slovakijos naujakuriams.

## Galerija

Chodof1.jpg|Šv. Lorano bažnyčia
Chodof2.jpg|Protestantų bažnyčia Chodove
Leonidas Bondaras

**Leonidas Bondaras** (1913 m. gegužės 7 d. Merkinėje, Rusijos imperija – 1999 m. sausio 24 d. Orenburge, Rusija) – stačiatikių dvasininkas, Orenburgo metropolitas.

## Biografija

Gimė 1913 m. gegužės 7 d. Merkinėje. 1935 m. baigė Vilniaus stačiatikių seminariją, 1939 m. teologijos studijas Varšuvos universitete. 1940–1942 m. dirbo Vilniaus Šv. Dvasios cerkvėje. 1943–1945 m. dirbo Mogiliave ir Mscislave. 1945–1947 m. dėstė kursuose Žirovičių vienuolyne. 1947–1949 m. Minsko stačiatikių seminarijos rektorius, nuo 1949 m. studijų inspektorius. 1960–1961 m. Minsko eperchijos vyskupas, 1961–1963 m. Novosibirsko eparchijos vyskupas. 1971–1992 m. Orenburgo eparchijos arkivyskupas, nuo 1992 m. metropolitas. Mirė 1999 m. sausio 24 d. Orenburge.

## Literatūra

* Митрополит Леонтий. Преклоняя колена сердца моего / Авт.-сост. Г. Горлов. – Оренбург: Издательство «Оренбургская книга», 2013. – 256 с., илл., ISBN 978-5-94529-046-4
* Свеча Господу / Авт.-сост. В. И. Одноралов. – Оренбург: Оренбургское книжное издательство им. Г. П. Донковцева, 2013. – 200 с., илл., ISBN 978-5-88788-201-7

## Nuorodos

* Biografija (rus.)
Pativilka

**Pativilka** (, ) – upė Peru. Prasideda Ankašo departamente, Anduose, Pastosurio kalno papėdėje, ~5000 m aukštyje. Teka į pietvakarius giliu tarpukalnių slėniu, vietomis sudaro kanjonus. Žemupyje teka Limos departamento teritorija. Įteka į Ramųjį vandenyną ties Pativilkos miesteliu.

Intakai: Ačin de Pakljonas, Ljakljos Jarokas, Ljipos Činčis, Kachatambo Rapajus, Okrosas.

## Išnašos
Britų Somalilandas

**Britų Somalilandas** (, , ) – Britų imperijos kolonija Rytų Afrikoje. Apėmė dabartinio Somalio šiaurinę dalį (istorinį Berberų krantą).

## Raida
XIX a. didžiąją būsimojo Britų Somalilando dalį kontroliavo somalių Varsangelių sultonatas. 1888 m. britai sudarė sutartį su jo sultonu, paversdami jį protektoratu. Britams ši teritorija buvo reikšminga pirmiausia kaip galimybė aprūpinti mėsos produktais jų koloniją Adene, kitapus Adeno įlankos. Dėl to Somalis kartais buvo vadinamas „Adeno mėsine“. Skirtingai nei italai rytinėje Somalio pakrantėje, britai nesiekė skverbtis į krašto gilumą.

Svarbiausia britų priešininkė kolonizuojant kraštą buvo teokratinė Dervišų valstybė. Jos religinis lyderis Mohamedas Abdula Hasanas įsitvirtinęs Talehe, priešinosi britams ir ne kartą nugalėjo jų pajėgas. Tik 1920 m. valstybė buvo nugalėta panaudojus klastą ir pranašesnes karines technologijas.

Britams svarbu buvo išlaikyti protektorato stabilumą ir ekonominį išsilaikymą. Tiesa, tai buvo labai sunku, kadangi vietos gyventojai vengė mokėti mokesčius. Gyventojai buvo organizuojami į Somalio kupranugarių pajėgas, kurios buvo svarbiausia karinė jėga teritorijoje.

Prasidėjus Antrajam pasauliniam karui, 1940 m. Italijos Rytų Afrika užėmė Britų Somalilandą. Dėl karo grėsmės evakavosi apie 7000 gyventojų, daugiausia britai. Po metų Britų imperija ne tik susigrąžino prarastas teritorijas, bet ir užėmė visą Italijos Somalį. Italų partizaninis karas tęsėsi iki 1943 m.

Po karo britai ruošė savo Somalio dalį nepriklausomybei, ir taip pat buvo sutarta, kad jis susijungs su Somalio globojamaja teritorija. 1960 m. birželio 26 d. ši nepriklausomybė buvo suteikta ir paskelbta **Somalio valstybė**. Po penkių dienų, liepos 1 d. nepriklausomybė buvo suteikta ir globojamajai teritorijai. Taip susikūrė Somalio Respublika.

## Gubernatoriai
Britų Somalį valdė gubernatoriai, pavaldūs Britanijos karaliui:
* 1887–1888 Frederick Mercer Hunter; 
* 1888–1893 Edward Vincent Stace; 
* 1893–1896 Charles William Henry Sealy; 
* 1896–1897 William Butler Ferris; 
* 1897–1901 James Hayes Sadler; 
* 1901–1902 Harry Edward Spiller Cordeaux; 
* 1902–1905 Eric John Eagles Swayne;

* 1906–1909 Harry Edward Spiller Cordeaux; 
* 1910–1911 William Henry Manning; 
* 1911–1914 Horace Archer Byatt; 
* 1914–1919 Geoffrey Francis Archer; 
* 1919–1922 Geoffrey Francis Archer; 
* 1922–1925 Gerald Henry Summers; 
* 1926–1932 Harold Baxter Kittermaster; 
* 1932–1939 Arthur Salisbury Lawrance; 
* 1939–1940 Vincent Goncalves Glenday; 
** Italų okupacija:
** 1940 Guglielmo Nasi; 
** 1940–1941 Carlo De Simone;
* 1941–1943 Arthur Reginald Chater;
* 1943–1948 Gerald Thomas Fisher;
* 1948–1954 Gerald Reece;
* 1954–1959 Theodore Ouseley Pike;
* 1959–1960 Douglas Hall.
Žeimantas

**Žeimantas**:

* Juozas Žeimantas – politikas
* Liubomiras Viktoras Žeimantas – žurnalistas, redaktorius, pedagogas
* Vytautas Žeimantas – žurnalistas, redaktorius, rašytojas, vertėjas
Vandenvietė Nr. 3 (filmas)

**Vandenvietė Nr. 3** () – 1967 m. JAV sukurtas komiškas vesternas.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* James Coburn – Liutonas Koulas
* Carroll O‘Connor – šerifas Džonas Koperudas
* Margaret Blye – Bilė Koperud
* Claude Adkins – seržantas Henris Fogersas
* Bruce Dern – Hilbas 

## Turinys

Arizonoje iš kariuomenės pavagiamas aukso lydinių siuntinys ir užkasamas Arizonoje, netoli vandenvietės Nr. 3. Vėliau vienas iš plėšikų, susikivirčijęs su lošėju Liutonu Koulu, šio nužudomas. Koulas, radęs pas auką žemėlapį su pažymėta nuoroda, išsiruošia jo ieškoti. Kiti du plėšikai (armijos seržantas Henris Fogersas ir Hilbas), sužinoję, kad šių kompanionas žuvo, išsiruošia į Koulo medžioklę. Pastarasis, pavogęs šerifo Koperudo arklį, įgyja dar vieną persekiotoją, kaip ir šio dukrą Bilę, kurią jis spėjo suvedžioti. 

Pasiekęs vandenvietę ir radęs auksą, Koulas priverstas jį atiduoti atsekusiam ginkluotam šerifui, iš kurio jį netrukus atima tikrieji plėšikai. Pasirodžius Bilei ir išlaisvinus tėvą bei Koulą, prasideda trijulės lenktynės su Fogersu ir Hilbu dėl aukso...
NKL 2014–2015 m. sezonas

**[[NKL]] 2014–2015 metų sezonas** – 10-as lygos sezonas, kuriame dalyvavo 14 klubų. Lygos čempionė – Klaipėdos „Nafta-Uni-Akvaservis“.

## Reguliarusis sezonas

### Pirmasis etapas

### Antrasis etapas

## Atkrintamosios varžybos

### Aštuntfinaliai

### Ketvirtfinaliai

### Finalo ketvertas

## Nuorodos
Adomas Mikalojus Seniavskis

**Adomas Mikalojus Seniavskis** (; apie 1666–1726 m. vasario 18 d.) – Lenkijos magnatas, Belzo vaivada (1692–1710 m.), Karūnos lauko etmonas (1702 m.), Karūnos didysis etmonas (1706 m.), Krokuvos kaštelionas (1710 m.). Paskutinis Seniavskių giminės atstovas.

## Biografija
Karūnos lauko etmono Mikalojaus Jeronimo Seniavsko (1645–1683) ir Sesilijos Marijos Radvilaitės (m. 1682) sūnus. Lvovo, Rogatinsko, Liubačevo, Stryjaus ir Piasečno seniūnas.

* 1683 m. – karaliaus Jono Sobieskio karių karinės kampanijos žygyje netoli Vienos vadas.

* Šiaurės karo metais (1700–1721) kariavo karaliaus Augusto Stipriojo pusėje.

* Vadovavo Semiono Palijaus sukilimo Ukrainoje (1702–1704) nuslopinimui.

* Pagal jo įsakymą 1703 metais nubaudė Braclavo pulkininką Andrejų Abaziną.

* 1706 m. – po Augusto II atsistatydinimo buvo kandidatas į Lenkijos sostą.

* 1709 - nadaleido Lenkijos karaliaus Stanislovo Leščinskio armijos susijungimo su Karolio XII Švedijos armija, kas tapo viena iš priežačių nesėkmingo švedų žygio į Ukrainą ir jų pralaimėjimo Poltavos mūšyje 1709.

* Vėliau perėjo į opoziciją Augusto II atžvilgiu, kurstė prieš jį bajorus. Palaikė į Lenkijos karaliaus sostą princo Konti kandidatūrą. 

* 1716 - buvo areštuotas Tarnogrodo konfederatų dalyvių, bet sugebėjo išvengti teismo.

* Taip vadinamas „Nebylusis Seimas“  1717 apribojo karinę valdžią Karūnos didžiojo etmono Adomo Seniavskio.

## Šeima ir vaikai

1687 metais Adomas Seniavskis vedė kunigaikštytę Elžbietą Cheleną Liubomirskytę (1669/1670–1729), Karūnos didžiojo maršalkos Stanislovo Iraklijaus Liubomirskio (1642–1702), Lancuto pilies valdytojo, dukterį nuo pirmos santuokos su Sofija Opalinskaite (1642–1675). Sutuoktiniams gimė vienintelė duktė:

* Marija Sofija Seniavskytė (1699–1771), 1-mas vyras nuo 1724 metų Lietuvos lauko etmonas Stanislovas Ernestas Denhofas (apie 1673–1728), 2-ras vyras nuo 1731 metų Rusios vaivada, kunigaikštis Augustas Aleksandras Čartoriskis (1697–1782).

Milžiniškos Adomo Mikalojaus Seniavskio valdos dėl dukters Sofijos santuokos perėjo kunigaikščiams Čartoriskiams. Pradedant nuo jo anūko Adomo Kazimiero Čartoriskio daugelis iš Čartoriskių nešiojo savo protėviui atminti vardą „Adomas“.

## Literatūra
* Энциклопедия украиноведения (в 10 томах) / Главный редактор Владимир Кубийович. – Париж, Нью-Йорк помочь проекту, 1954–1989.
## Nuorodos

|-
Veisiejų dvaro parko uosis

**Veisiejų dvaro parko uosis** - botaninis gamtos paveldo objektas, išskirtinio amžiaus ir matmenų uosis, augantis Veisiejų mieste, Lazdijų rajone. 1987 m. Veisiejų uosis paskelbtas vietinės reikšmės valstybės saugomu dendrologijos paminklu. 

Uosis auga Veisiejų dvaro parke, jo pietinėje dalyje, ant Ančios ežero kranto. Prie jo pastatyta informacinė lenta. Tai antras pagal storį uosis Lietuvoje. Uosį supantis parkas užveistas XVIII a. antroje pusėje. Parką įkūrė Masalskiai, tuo metu valdę Veisiejus ir pastatę dvaro rūmus.  

## Duomenys

* Medžio rūšis – paprastasis uosis (*Fraxinus excelsior L.*), Lietuvoje savaiminė rūšis
* Kamieno apimtis 1,3 m aukštyje – 5,40 m
* Kamieno skersmuo 1,3 m aukštyje – 1,82 m
* Lajos plotis – 28 m
* Medžio aukštis – 31,8 m
* Amžius – apie 200 metų
:• duomenys iš informacinės lentos

## Nuorodos

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras 
* Lazdijų rajono lankytinos vietos
Šri Aurobindo

**Šri Aurobindas Ghošas** (; g. 1872 m. rugpjūčio 15 d. – m. 1950 m. gruodžio 5 d.) – Indijos filosofas, egzegetas, poetas, vienas svarbiausių Indijos nepriklausomybės judėjimo lyderių. Žymus savo dvasinės raidos idėjoms ir integraliosios jogos metodu.

Gimė Kalkutoje, bengalo gydytojo šeimoje, kur buvo puoselėjamos britų  pranašumo idėjos. Mokėsi britų krikščioniškoje mokykloje Dardžilinge. 1879 m. su šeima persikėlė į Angliją (Mančesterį). Ten Aurobindas mokės lotynų, prancūzų kalbų, o 1889 m. įstojo į Kembridžo Karališkąjį koledžą.

Grįžęs po studijų Anglijoje, Šri Aurobindas dirbo Barodos maharadžos tarnyboje, mokėsi sanskrito, bengalų kalbos. Palaipsniui susidomėjo Indijos politika, nepriklausomybės idėjomis. Užmezgė ryšius su Lokmanja Tilaku, dalyvavo jo inicijuotame judėjime, kuris reikalavo visiškos Indijos nepriklausomybės. 1905 m. po išpuolio, kurio metu žuvo du žmonės, buvo suimtas ir apkaltinantas terorizmo kurstymu. Metus praleido Alipuro kalėjime. Ten išgyveno mistinį apreiškimą ir atsisakė politikos; išleistas gyveno kaip atsiskyrėlis, praktikavo jogą. 1910 m. išvyko į Čandanagarą, vėliau į Prancūzijos koloniją Indijoje Pondičerį, kuriame ir gyveno iki gyvenimo galo. 1914–1921 m. leido filosofinį žurnalą *Arya*.

Šri Aurobindas atsidėjo meditacijai ir dvasinių veikalų rašymui. Eiliuotame epe „Savitrė: Sakmė ir simbolis“ (*Savitri: A Legend and a Symbol*), kurį rašė beveik 40 metų, jis išdėstė integralios advaitos (*pūmadvaita*) sistemą. Ją įgyvendino drauge su žydų kilmės mistike Mira Ričard, žinoma kaip „Motina“. 1926 m. susikūrė Šri Aurobindo ašramas (1968 m. įkurtas ir Aurovilio kompleksas). Po to Šri Aurobindas pasitraukė į vienatvę, susirašinėjo laiškais. Mirė 1950 m.

Šri Aurobindo dvasinės raidos, evoliucijos, turinčios prasmę, šaktizmo idėjos susilaukė būrio pasekėjų visame pasaulyje.

Svarbiausi veikalai: „Dieviškasis gyvenimas“ (*The Life Divine*, 1940 m.), „Jogos sintezė“ (*The Synthesis of Yoga*, 1948 m.). Jis taip pat parašė komentarus ir vertimus Bhagavadgytos, Upanišadų, Vedų dalims.

## Šaltiniai
Sokolovas (Čekija)

**Sokolovas** (, iki 1948 m. *Falknovas prie Ohržės* (); ) – miestas Karlovi Varų krašte, Čekijoje, į šiaurės rytus nuo Chebo. Įsikūręs prie Ohržės ir Svatavos upių santakos. Sokolovo rajono administracinis centras. 23 879 gyventojai (2014 m. duomenys).

## Istorija
Iki 1918 m. priklausė Habsburgų monarchijai. 1938–1945 m. buvo viena iš Sudetų savivaldybių.

## Sportas
* FK Baník Sokolov futbolo klubas
* „Baník“ stadionas, kuris talpina 5 000 žiūrovų, o jame 770 sėdimų vietų.

## Galerija

Kostel sv.Jakuba, Sokolov.JPG|Šv. Jokūbo bažnyčia
Gymnazium Sokolov.JPG|Sokolovo gimnazija
Paveisiejų trikamienis ąžuolas

**Paveisiejų trikamienis ąžuolas** – botaninis gamtos paveldo objektas, išskirtinio amžiaus ir matmenų ąžuolas, augantis Lazdijų rajone, Veisiejų seniūnijoje, Paveisiejų kaime. Paskelbtas valstybės saugomu Lietuvos Respublikos aplinkos ministro 2012 m. birželio 13 d. įsakymu Nr. D1-495.

Paminklinis medis informaciniu ženklu nepažymėtas, stūkso prie kelio , apie 1,5 km į pietvakarius nuo Petroškų kaimo. Už 1 km 200 m plyti Ringeliškės botaninis-zoologinis draustinis. Šalia yra posūkis į Paveisiejus (į pietus), stovi rodyklė į kaimo turizmo sodybą. Toje pačioje pakelėje auga pavienės senos pušys. Medis atrodo sveikas, geros būklės, 2 m aukštyje nuo žemės išsišakoja į tris kamienus.
 
## Duomenys

* Medžio rūšis – Paprastasis ąžuolas (*Quercus robur* L.)
* Medžio aukštis – 30 m
* Kamieno apimtis 1,3 m aukštyje – 4,75 m
* Lajos aukštis 17 m
* Lajos skersmuo 20 m 
* Lajos forma – kupolas, projekcijos plotas 628 m²
* Amžius – nenurodoma
Pagrindiniai medžio duomenys nustatyti 2010 m.

## Nuorodos

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras 
* Paveisiejų trikamienio ąžuolo augimo vieta (žemėlapyje)
De Spelbrekers

**De Spelbrekers** buvo olandų atlikėjų duetas.

Duetą sudarė Theo Rekkers (1923–2012) ir Huug Kok (1918–2011). Rekkers ir Kok susitiko Antrojo pasaulinio karo metu ginklų gamykloje Bremene, Vokietijoje, kur ten abu darbo. De Spelbrekers susikūrė 1945 metais. Duetas tapo žinomas 1956 metais, kai išleido sėkmės sulaukusią dainą „Oh wat ben je mooi“, kuri 1956 m. šalies muzikinių įrašų topuose užėmė 5 vietą.

1962 metais su daina „Katinka“ atlikėjai laimėjo Nyderlandų nacionalinę atranką *Nationaal Songfestival*, ir buvo išrinkti šalies atstovais septintajame „Eurovizijos“ dainų konkurse, kuris vyko 1962 m. kovo 18 d. Liuksemburge. „Katinka“ buvo vienas iš keturių kūrinių (kartu su Belgijos, Austrijos ir Ispanijos atstovų dainomis) užėmusių paskutinę vietą, nesurinkę nei vieno taško. Nors „Eurovizijoje“ kūrinys netapo sėkmingas, tačiau Nyderlanduose tapo hitu.

Vėlesniais metais išleisti singlai nesulaukė tokios didelės komercinės sėkmės kaip „Oh wat ben je mooi“ ir „Katinka“. Duetas iširo 1975 metais. Abu atlikėjai vėliau užsiėmė muzikos vadyba.

## Nuorodos

* Daina ''Katinka''

|-
BMW i3

**BMW i3** – 5-ių durų hečbekas, elektra varomas miesto automobilis. Jį nuo 2013 m. gamina vokiečių BMW kompanija. Tai yra pirmasis masinės gamybos BMW nulinės emisijos automobilis.

2014 m. šis modelis laimėjo dvi Pasaulio metų automobilio nominacijas: geriausiu žaliuoju bei geriausio dizaino automobiliu pasaulyje.

Oficialus elektra nuvažiuojamas atstumas yra 130–160 km, tačiau maksimaliai galima pasiekti ir 200 km atstumą. Įprastas benzinu varomas variklis yra 25 kW, o elektrinis variklis pasiekia 130 kW galią.

Pagal Euro NCAP saugumo tyrimus šis modelis įvertintas 4 žvaigždutėmis iš galimų 5.

Iki 2014 m. rugsėjo 30 d. visame pasaulyje buvo parduoti 11 676 BMW i3 modeliai. 

Šis modelis kartu su BMW i8 tapo Formulės E čempionato saugos automobiliu.

2021 m. šio modelio pardavimai visame pasaulyje viršijo 220 000.

2022 m. liepą BMW paskelbė, kad nuo šio mėnesio sustabdo visų i3 modelių gamybą, o jį turėtų pakeisti naujasis iX1 modelis.

## Šaltiniai
Hans-Georg Reimann

**Hansas-Georgas Reimanas** (1941 m. rugpjūčio 24 d. Stariškėje prie Kairių, Vokietijoje – 2026 m. vasario 20 d. Diobelne, Saksonijoje, Vokietijoje) – Rytų Vokietijos lengvaatletis, ėjikas, treneris.

## Biografija
Gimė 1941 m. rugpjūčio 24 d. Stariškėje prie Kairių. Karjerą pradėjo *SC Dynamo Berlin* klube. 1962 m. Europos čempionate 20 km ėjimo rungtyje Belgrade laimėjo sidabro medalį. 1972 m. vasaros olimpinėse žaidynėse 20 km ėjimo rungtyje laimėjo bronzos medalį. 1976 m. vasaros olimpinėse žaidynėse 20 km ėjimo rungtyje laimėjo sidabro medalį, šiose žaidynėse per atidarymo ceremoniją nešė Rytų Vokietijos vėliavą. 1970 ir 1973 m. pasaulio čempionatuose laimėjo aukso medalius.

## Pasiekimai
* 1976 m. Olimpinės žaidynės: 2 vieta (1:25:14)
* 1973 m. Pasaulio čempionatas: 1 vieta (1:29:31)
* 1972 m. Olimpinės žaidynės: 3 vieta (1:27:17)
* 1971 m. Europos čempionatas: 5 vieta (1:28:56,8)
* 1970 m. Pasaulio čempionatas: 1 vieta (1:26:55)
* 1969 m. Europos čempionatas: 5 vieta (1:33:04)
* 1968 m. Olimpinės žaidynės: 7 vieta (1:36:32)
* 1966 m. Europos čempionatas: diskvalifikuotas
* 1964 m. Olimpinės žaidynės: 12 vieta (1:36:51)
* 1962 m. Europos čempionatas: 2 vieta (1:36:14,2)

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Profilis www.sports-reference.com
Vilties daigas

„**Vilties daigas**“ – Žemaitijos fantastų klubo „Fajetai“ narių 1991-1998 m. leistas fenzinas.

## Istorija
Pirmasis fenzino numeris pasirodė 1991 m. birželio mėnesio pradžioje. Paskutinis numeris išleistas 1998 m. Leidinį dažniausiai parengdavo ir išleisdavo A. Kalnikas. Jam talkininkavo P. Jankauskas, R. Žilinskas ir kiti gyvavusio klubo nariai. Fenzinas ėjo nereguliariai: daug numerių buvo sublokuoti su kitu to paties klubo leistu leidiniu - „Denebolos šviesa“, keli numeriai buvo priglausti Pakruojo fantastų klubo „Selija“ (1990-2005 m.) mėgėjiškame leidinyje „Varūna“. Fenzine publikuoti vietinių autorių literatūriniai kūriniai ir iliustracijos. 1993 m. „Lituanicono“ metu šis fenzinas buvo pripažintas geriausiu fantastikai skirtu mėgėjišku leidiniu Lietuvoje.

## Šaltiniai
Georg Kuphaldt

**Georgas Frydrichas Ferdinandas Kuphaldtas** (, ; 1853 m. birželio 6 d. Plene, Holšteine, Danija – 1938 m. balandžio 14 d. Berlyne, Vokietija) – vokiečių kraštovaizdžio architektas, dendrologas, dirbęs Rusijos imperijoje, iki 1914 m. gyvenęs Rygoje.

1880 m. buvo paskirtas Rygos parkų ir sodų vedėju (šias pareigas užėmė iki 1914 m.)

Projektavo daugelį Lifliandijos, Estliandijos (Kadriorgo rūmų parko Taline), Kuršo gubernijų, Žiemos rūmų Sankt Peterburge, Carskoje Selo rūmų parkus, tarp 1915–1929 m. buvo Šteglico sodo direktorius Berlyne, o Lietuvoje Žagarės, Raudondvario (Šeduvos), Pakruojo, Renavo dvarų parkus.

## Šaltiniai
Mogadišo sultonatas

**Mogadišo sultonatas** (, ) – istorinė valstybė, klestėjusi X–XVI a. Rytų Afrikoje su centru Mogadišo mieste. Jo hegemonija klestėjimo laikotarpiu apėmė nemažą dalį pietinės Somalio pakrantės.

## Raida
Sultonato įkūrimas buvo susijęs su bendra musulmonų kolonizacija, vykusia Svahilių krante VIII–IX a. Manoma, kad jau senovėje Mogadiše egzistavo prekybinis miestas, ir numanoma, kad tai buvo šaltiniuose minimas Sarapionas. Vėliau mieste buvo stipri Persijos įtaka: jo islamiškas pavadinimas siejamas su arabišku terminu *Maq’ad Shah*, kuris reiškia „Šacho sostas“.

Sultonato įkūrimas siejamas su Emozeidi arabų migracija į miestą. Šis arabų klanas susimaišė su vietiniu somalių klanu, ir taip susiformavo valdančioji miesto dinastija Muzafaridai.

Patogi padėtis gana greitai pavertė Mogadišą vienu pirmaujančių uostų Svahilių krante. XIV a. valstybė išgyveno savo apogėjų: čia apsilankęs keliautojas Ibn Batuta rašo apie milžinišką miestą su turtingais prikliais, kurie vystė prekybą Indijos vandenyne, Raudonojoje jūroje, o jame pagaminti audiniai turėjo paklausą musulmonų pasaulyje. Tuometinis sultonas Abu Bakr ibn Sayx 'Umar buvo somalių kilmės, bet kalbėjo tiek somalių, tiek arabų kalbomis.

Mogadišas kaldino savo monetas, kurios apyvartoje išliko ir po sultonato nunykimo, ir jose rašomi vietos sultonų vardai. Klestintys prekybos ryšiai siekė toli: kasinėjant miestą randamos monetos iš Song dinastijos Kinijos, Ceilono, Vietnamo. Mogadišas siuntė duoklę Kinijos Mingų imperatoriui, o kinų admirolas Dženg He lankėsi čia savo kelionių metu.

Nuo XIV a. Mogadišo politinę hegemoniją nustelbė jo šiaurinis kaimynas Adžurano sultonatas, nors vietinė sultonų linija išliko. Mogadišas ir toliau klestėjo kaip miestas. XVI a. čia lankęsi portugalai mini laivus, gabenančius auksą, vašką ir dramblio kaulą į Indiją, ir iš ten atvežančius audinius bei prieskonius. Tai buvo derlinga vieta, kur klestėjo žemdirbystė ir gyvulininkystė. Miestas garsėjo ir savo audiniais, vadinamaisiais *toob benadir*.

## Žinomi sultonai

* Cumar/`Umar;
* Axmed I/Ahmad I;
* Maxamad I/Muhammad I;
* Axmed II/Ahmad II;
* Maxamuud/Mahmud;
* Cali/`Ali;
* Cismaan/`Uthman;
* Maxamad II/Muhammad II;
* Axmed III/Ahmad III

## Nuorodos
Live...In the Raw

***„Live...In the Raw“*** – pirmasis koncertinis JAV heavy metal grupės W.A.S.P. albumas. Įrašytas koncerto Kalifornijoje metu, jis apima pirmuosius 3 grupės studijinius albumus bei papildomas dainas „The Manimal“ ir „Harder Faster“.

„Scream Until You Like It“ buvo įrašyta studijoje kino filmui „Ghoullies II“.

## Dainos
# „Inside the Electric Circus“ – 4:32
# „I Don‘t Need No Doctor“ – 3:35
# „L.O.V.E Machine“ – 4:31
# „Wild Child“ – 6:02
# „9.5.-N.A.S.T.Y.“ – 5:11
# „Sleeping (In the Fire)“ – 5:23
# „The Manimal“ – 4:43
# „I Wanna Be Somebody“ – 6:43
# „Harder Faster“ – 7:19
# „Blind in Texas“ – 5:40
# „Scream Until You Like It“ – 3:26

## Atlikėjai
* Blackie Lawless – vokalas, ritmo gitara
* Chris Holmes – gitara
* Johnny Rod – bosinė bitara, pritariantis vokalas
* Steve Riley – mušamieji, pritariantis vokalas

## Šaltiniai
Virtual Boy

**Virtual Boy** () (iš pradžių vadinta VR-32) – 32 bitų 3D kompiuterinių žaidimų konsolė, sukurta įmonės „Nintendo“. Konsolė buvo reklamuojama kaip pirmoji „nešiojamoji“ kompiuterinių žaidimų konsolė, gebėjusi atvaizduoti „tikrą 3D grafiką“.

Japonijoje konsolė buvo išleista 1995 m. liepos 21 d., o Šiaurės Amerikoje pasirodė tų pačių metų rugpjūčio 14 d. Greitai paaiškėjus, jog tai žlugęs produktas, nutarta neišleisti jo kituose regionuose. Jos neišgelbėjo ir tai, kad kaina nuolat buvo mažinama. „Nintendo“ nutraukė jos gamybą 1996 m. kovo 2 d.

## Techniniai duomenys
* **Matmenys**: 8,5 × 10 × 4,3 colių
* **Svoris**: 750 g
* **[[Procesorius]]**:
** „NEC“ V810 (NVC, P/N uPD70732)
** 32 bitų RISC procerosiurs (20 MHz taktinis dažnis, 18 MIPS)
* **[[Atmintis (kompiuterio)|Atmintis]]**:
** 128 KB dvejopo prievado VRAM
** 128 KB DRAM
** 64 KB WRAM (PSRAM)
** 4–16 megabitų žaidimų kasetės
* **Vaizdas**:
** Du „Reflection Technologies Inc.“ SLA Model P4 monochromatiškai raudoni LED ekranai
** 384 x 224 pikselių rezoliucija
** Keturi atspalviai vienu metu 4 pikselių stulpelyje (juodas + 3 raudoni, apytiksliai 128 lygių intensyvumo)
** Dukart buferinis kadrų dažnis iki 50 Hz
* **Maitinimas**: 6 AA baterijos arba 10VDC prie 350mA AC srovės adapteris (trečios šalies Performance Adaptor DC 9V 500mA)
* **Garsas**: 10 bitų stereofoninis
* **[[Žaidimų pultas]]**: 6 mygtukų, su 2 krypties valdikliais
* **[[Nuoseklusis prievadas]]**: 8 smaigų kabelis su 8 bitų serijos pavedimu
* **Techninės įrangos dalys**:
** VUE-001 Virtual Boy Unit
** VUE-003 Stand
** VUE-005 Controller
** VUE-006 Game Pak
** VUE-007 Battery Pack
** VUE-010 Eyeshade
** VUE-011 AC Adapter Tap („Use With Super NES AC Adapter No. SNS-002 Only“)
** VUE-012 Eyeshade Holder
** VUE-014 Red & Black Stereo Headphones


Virtual-Boy-Eyes.jpg|Virtual Boy ekranai
Virtual-Boy-Controller.jpg|Virtual Boy žaidimų pultas
Virtual-Boy-Underside.jpg|Apatinė konsolės dalis, kurioje matomi įvairūs prievadai


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Virtual Boy  Atviro katalogo projekto portale
* Virtual Boy žaidimų sąrašas GameFAQs
* Virtual Boy programavimo dokumentacija  Planet Virtual Boy svetainėje
* Virtual Boy apžvalga GBAtemp.net
Mikalojus Jeronimas Seniavskis

**Mikalojus Jeronimas Seniavskis** (; 1645 m. – 1683 m. gruodžio 15 d.) – Lenkijos magnatas, rotmistras (1663 m.), Karūnos didysis sargybinis (1666 m.), pulkininkas (1667 m.), Karūnos didysis vėliavininkas (1668 m.), Karūnos dvaro maršalka (1674 m.), Voluinės vaivada (nuo 1680 metų), Karūnos lauko etmonas (nuo 1682 metų). Lvovo, Rogatinsko, Piasečno ir Radomo seniūnas.

## Biografija

Lvovo seniūno ir Karūnos lauko raštininko Adomo Jeronimo Seniavskio (1623–1650) ir Viktorijos Elžbietos Potockytės sūnus.

Dalyvavo Lenkijos karaliaus Jono Kazimiero karinėse kampanijose prieš Ukrainos kazokus ir Krymo totorius. Dalyvavo malšinant Jurgio Sebasijano Liubomirskio sukilimą. 1668 metais po Lenkijos karaliaus Jono Kazimiero Mikalojus Jeronimas Seniavskis pradžioje palaikė Fiodoro Aleksejevičiaus kandidatūrą į Lenkijos karaliaus sostą.

1667 metais vadovaijant Karūnos lauko etmonui Jonui Sobieskiui dalyvavo mūšyje su kazokų-totorių kariais prie Podgaicų. Chotyno mūšio dalyvis 1673 metais. 1673-1674 metais Mikalojus Seniavskis vedė savarankiškas karines operacijas Podolėje ir Moldavijoje. Lenkijos karaliaus Jono Sobieskio žygio 1683 metais prie Vienos dalyvis. 1676 metais buvo išrinktas Seimo maršalks. 1680 metais Mikalojus Jeronimas Seniavskis buvo paskirtas Voluinės vaivada, o 1682 metais - Karūnos lauko etmonu. 1683 metų rudenį Karūnos lauko etmonas Mikalojus Jeronimas Seniavskis mirė po turkijos armijos sutriuškinimo Vienos mūšyje.

## Šeima ir vaikai

Jo žmona buvo Cecilija Marija Radvilaitė (1643–1682), Lietuvos didžiojo maršalkos ir Polocko vaivados Aleksandro Liudviko Radvilos, nuo trečios santuokoas su Lukrecija Marija Stroza. Buvo Adomo Mikalojaus Seniavskio ir dviejų dukterų – Joanos ir Teofilės – tėvas.


File:Mikałaj Hieranim Sianiaŭski. Мікалай Геранім Сяняўскі (XVII).jpg
File:Hieronim Mikołaj Sieniawski.jpg
File:Anonymous Mikołaj Hieronim Sieniawski.jpg
File:Portret Mikołaja Hieronima Sieniawskiego (1645-1683).jpg
File:Full 275.jpg
File:Portret Mikołaja Hieronima Sieniawskiego.jpg
File:Mikołaj-Hieronim Sieniawski.jpg
File:Mikołaj-Hieronim Sieniawski ZW.jpg


## Nuorodos

|-
Kauno energetikos remontas

**UAB „Kauno energetikos remontas“** – Lietuvos energetikos remonto bendrovė, įsteigta 1945 m. Bendrovės veikla apima elektrotechnikos darbus įrengiant, remontuojant bei modernizuojant aukštos įtampos pastotes ir skirstyklas, mechaninius darbus pramoniniuose bei energetiniuose objektuose, metalo gaminių gamybą, projektų valdymo ir laboratorijų paslaugų teikimą, biokuro gamybą.

Šiuo metu įmonei vadovauja Olga Grigienė.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Janas Tenčinskis

**Janas Tenčinskis** (; apie 1492-1541 m. birželis) – Lenkijos karalystės valstybinis veikėjas, Belzo, Chelmo, Krasnostavo, Ratnės, Grubešovo, Tišovo seniūnas seniūnas (1536–1541), Krokuvos kardininkas, Chelmo pakamaris (1515), Chelmo kaštelionas (1515–1525), Belzo (1528-1533), Podolės (1533-1536), Rusios (1536–1537), Sandomiro vaivada (1537-1541).

## Biografija

Įtakingos magnatų Tenčinskių giminės atstovas, herbo „Topor“ savininkas. Rusios vaivados Mikalojaus Tenčinskio, žinomo kaip „Krakovčikas“ (m. 1497 spalio 26), ir Aleksandros iš Chožovo (m. 1522/1526) sūnus, Lietuvos didžiojo kanclerio ir Vilniaus vaivados Aleknos Sudimantaičio anūkas.

Keletą kartų keliavo į Europą, kur gavo išsilavinimą. Vėliau buvo karaliaus dvare.

1528 metais dalyvavo derybose dėl sudarymo dešimties metų paliaubų su Osmanų imperija.

Janas Tenčinskis buvo vienas turtingiausių Lenkijos žmonių, mirė 1541 metai palikęs Katerinai Laskaitei (m. 1568) ir dviem savo dukterim Sofijai (m. 1588) ir Katerinai (m. 1562) milžinišką turtą.

## Nuorodos
* Tenčinskių genealogija 

|-
Jeronimas Krauzė

**Jeronimas Krauzė** (1845 m. sausio 7 d. Tytuvėnuose, Rusijos imperija – 1909 m. rugpjūčio 8 d. Taškente, Rusijos imperija) – Lietuvos vokiečių kilmės gydytojas, botanikas, visuomenės veikėjas.

## Biografija

Gimė 1845 m. sausio 7 d. Tytuvėnuose. 1855-1860 m. mokėsi Kauno gimnazijoje. Nuo 1862 m. privačiai mokėsi pas vaistininką Francą Kelčevskį Maskvoje. 1864-1865 m. dalyvavo Maskvos framacininkų draugijos organizuotose kursuose, 1865 m. įstojo į Maskvos universitetą, 1868 m. tapo vaistininku. Dirbdamas vaistininku rinkdavo įvairius augalus, 1869 m. tapo Maskvos universiteto gamtininkų draugijos nariu. 1870 m. atvyko į Turkestaną tyrinėti vaistams tinkamus laukinius augalus. Jo vardu pavadinti Turkestane augantys augalai: *Bromus krausei*, *Eremostachys krauseana*, *Carex krausei*, *Cousinia krauseana*, *Festuca krausei*, *Conerelvus krauseanus*, *Conyza krauseana*, *Consonia krauseana*, *Populus krausei*, *Tulipa krauseana* ir kiti. 1871 m. Taškente įkūrė botanikos sodą, atidarė kelias vaistines, finansavo chemijos laboratorijos įkūrimą. Daug dėmesio skyrė vietos tradiciniai medicinai, bendravo su vietos gydytojais. Buvo renkamas į Taškento miesto tarybą, aukojo vaistus našlaičių namams. XIX a. pabaigoje prisidėjo prie Taškento istorijos muziejaus įkūrimo, kuriam atidavė dalį savo sukauptos kolekcijos. Mirė 1909 m. rugpjūčio 8 d. Taškente. Už nuopelnus mokslui ir Taškento miestui apdovanotas 2-ojo ir 3-ojo laipsnio Anos ginklo ordinais.


Vaizdas:Памятник Краузе Иеронима Ивановича 1909 Ташкент ЦГАКФФД СПб П357сн55.JPG|Paminklo J. Krauzei Taškente atidengimas 1909 m.


## Nuorodos

* Biografija (rus.) 

## Literatūra

* Сорокина М. Ю. Туркестанский пленник // Природа. 2005. № 8. С. 91-96
Višvakarmanas

**Višvakarmanas** ( „visakūris“) – indiškoje mitologijoje laikomas pasaulio sutverėju, dieviškuoju kūrėju.

Višvakarmanas minimas jau Rigvedoje, tačiau tik vėlyvoje X mandaloje, kur jam paskirti 2 himnai (X.81 ir X.82). Ten jis apibūdinamas kaip visa regintis, jo veidai, kojos, rankos, akys driekias į visas puses, jis yra minties skvarbumo, nežinia, kaip, iš kokios medienos sukūręs pasaulį (atlikęs kosmogoninį veiksmą). Jis yra ir aukotojas ir podraug auka pasaulio kūrime. Jis vadinamas visko gimdytoju, tėvu, hotaru, rišiu, kalbos valdovu, suteikiančiu gerovę, įvardijančiu dievus. Višvakarmanas iš esmės panašus į Tvaštarą („tašytoją“), bet Vedose artimiausias Pradžapačiui („viešpačiui-gimdytojui“). Višvakarmanas dar porą kartų minimas kaip Indros (VIII.98) ir Sūrjos (X.170) epitetas.

Vėliau Višvakarmanas tampa Puranų ir epų veikėjų, tačiau jau laikomas nebe pasaulio kūrėju, o dieviškuoju meistru, nudirbančiu daiktus dievams (t. y., sutapatinamas su Tvaštaru). Pasak „Ramajanos“ jis sukūręs Lankos miestą, rūmus Varunai, Kuberai, Garudai, Agatsjai, dangišką karietą Pušpaką, lanką Indrai, Šarangos lanką Višnui. Jis laikomas architektūros žinijos pradininku ir Sthapatja vedos kūrėju.

## Šaltiniai
Adomas Jeronimas Seniavskis

**Adomas Jeronimas Seniavskis** (; 1576–1616 m. birželio 14 d.) – Lenkijos bajoras, ATR karinis ir valstybinis veikėjas, Karūnos didysis pataurininkas (nuo 1606), Javorovo seniūnas, husarų rotmistras.

## Biografija

Lenkijos bajorų Seniavskių giminės atstovas, herbo „Topor“ savininkas. Rusios vaivados ir Kamenecko kašteliono Jeronimo Seniavskio (1576–1582) ir Jadvygos Tarlaitės sūnus. Karūnos didžiojo etmono Mikalojaus Seniavskio ir Liublino vaivados Jano Tarlo (pagal motiną) anūkas.

Kaip sparnuotų husarų kapitonas, vadovaujant etmonui Jonui Zamoiskiui kovėsi Livonijoje, Estliandijoje, taip pat dalyvavo jo žygyje į Moldaviją (1600 metais), privedusio prie ATR įtakos sustiprinimo toje šalyje.

Tais pačiais metais išrinktas pasiuntiniu (deputatu) į seimą.

Netoli Berežano miesto, kurį įkūrė jo senelis Mikalojus Seniavskis, iš kalinių totorių ir turkų įkūrė gyvenvietę, kuriai davė savo vardą – *Adamovka*.

Nuo 1606 metų buvo karaliaus Žygimanto III dvare. Paskirtas Karūnos didžiuoju pataurininkiu. Zebžidovskio rokošo metu liko ištikimas karaliui.

Dėl atsisakymo gauti etmono postą, tapo antikarališkos opozicijos šalininku.

Dalyvavo malšinant kazokų valstiečių sukilimą, kariavo prieš turkų-totorių būrius Ukrainoje.

## Šeima ir vaikai

Buvo vedęs Kateriną Kostkaitę (1576–1648). Kaip kraitis jai buvo duoti – Melžibožas, Satanovas, taip pat Zinkovas su aplinkiniais kaimais.

Santuokoje turėjo tris sūnus:
* Mikalojus (apie 1598–1636 balandžio 17) – Ratnės seniūnas, mirė bevaikis
* Aleksandra (1599–1621)
* Prokopas Seniavskis (1602–1626) – buvo vedęs Aną Chodkevičiūtę, turėjo vienintelį sūnų – Adomas Jeronimas Seniavskis.

Katerina Seniavskienė pergyveno vyrą ir sūnūs. Visi keturi buvo palaidoti bažnyčioje, Berežanuose. Jos lėšomis visiems jiems buvo pastatyti paminklai. 1920 metais Adomo Jeronimo Seniavskio ir trijų jo sūnų Mikalojaus, Prokopo ir Aleksandro palaikai buvo išvežti į Vavelio katedrą, kur jie yra ir dabar.

## Literatūra
* Польский биографический словарь.

## Nuorodos
* Adomas Jeronimas Seniavskias
Europos anglių ir plieno bendrija

**Europos anglių ir plieno bendrija** () – viena iš Europos bendrijų, veikusi 1951–2002 m. Būstinė – Liuksemburgas.

## Istorija

Įsteigta 1951 m. Paryžiaus sutartimi Belgijos, Italijos, Liuksemburgo, Olandijos, Prancūzijos ir VFR.

Steigimo idėjos autorius – Prancūzijos užsienio reikalų ministras R. Šumanas. Pagrindinis bendrijos tikslas buvo sukurti bendrąją anglių ir plieno rinką, panaikinti kiekybinius apribojimus, muitus ir mokesčius.

Anglių ir plieno rinkos administravimas perduotas Vyriausiajai valdybai, sudarytai iš valstybių narių vyriausybėms nepavaldžių tarptautinių tarnautojų. 1967 m. įsigaliojus Sujungimo sutarčiai, EAPB pagrindinėmis institucijomis tapo Europos Komisija, Europos Sąjungos Taryba, Europos parlamentas ir Europos Teisingumo Teismas. 2002 m. pasibaigus Paryžiaus sutarties galiojimui, visas turtas ir finansiniai įsipareigojimai perduoti ES, o vietoje EAPB įkurtas Anglių ir plieno sektorių tyrimų fondas.

## Šaltiniai
Far Cry 4

**Far Cry 4** – atviro pasaulio pirmojo asmens šaudyklė, ketvirtoji kompiuterinio žaidimo „Far Cry“ dalis. Ji buvo išleista 2014 m. lapkritį. Žaidimą kūrė „Ubisoft Montreal“, o išleido „Ubisoft“. Vertinimai nuo 8 iki 9,5.

## Siužetas

Šios žaidimo dalies istorija vyksta Kyrate, išgalvotoje karalystėje, kurią valdo išprotėjęs despotiškas karalius Paganas Minas. Tiksli šalies vieta yra neminima nors žinoma, kad šalis ribojasi su Indija ir yra iš visų pusių apsupta Himalajų kalnų. Pagrindinis žaidimo veikėjas Adžėjus Ghaeilas atvyksta į gimtąjį Kyratą su savo motinos pelenais, nežinodamas, kad atvyko į patį pilietinio karo įkarštį. Po to žaidime jis prisijungia prie revoliucionierių grupuotės **„Auksinis kelias“** (), kuri siekia nuversti Paganą Miną nuo sosto.

## Žaidimo elementai

### Pagrindiniai veikėjai

* **Adžėjus Gheilas** (). Pagrindinis žaidimo veikėjas, protagonistas, „Auksinio kelio“ narys.

* **Paganas Minas** (). Pagrindinis žaidimo antagonistas, Kyrato karalius-diktatorius.

* **Paulas „De Pleur“ Harmonas** (). Antrasis žaidimo antagonistas.

* **Londžinas** (). „Auksinis kelio“ narys, aprūpinantis juos ginklais, jis yra gimęs „Bevardėje Afrikos Valstybėje“, tai yra vieta, kurioje vyko pagrindinis Far Cry 2 žaidimo veiksmas.

* **Sabalis** (). „Auksinis kelio“ bendralyderis.

* **Amita** (). „Auksinis kelio“ bendralyderė.

* **Išvari Gheil** (). Buvusi „Auksinis kelio“ narė, Adžėjaus Ghalo mama ir Pagano Mino meilužė, nužudžiusi savo vyrą ir poto pabėgusi gyventi į JAV, kur ji ten pat nuo vėžio mirė.

* **Norė Najdžar** (). Tretinė antagonistė, Šanato arenos valdytoja.

* **Juma Lau** (). Trečioji antagonistė, „Karališkosios Armijos“ generolė, Pagano Mino įseserė.

* **Robis Rei Rana** (). „Radio Free Kyrat“() savininkas, suteikia keturias misijas, kur reikia sunaikinti propagandos centrus.

* **Hurkas** (). Adžėjaus pagalbininkas, sugrįžęs iš ankstesnės žaidimo dalies Far Cry 3, prieinamas tik atsisiuntus žaidimo papildymą (arba DLC) „Hurk’s Redemption“

* **Vilis Hantlis** (). Slaptasis CŽV agentas, sugrįžęs iš ankstesnės žaidimo dalies Far Cry 3 kaip sąjungininkas, tačiau šioje žaidimo dalyje jisai yra taip pat antagonistas.

* **Donaldas „Jodžis“ ir Redžis** (). Adžėjaus draugai, gyvenantys šalia jo namo, kurie taip pat suteikia misijas.

* **Mohanas Gheilas** (). Adžėjaus tėvas, „Auksinio Kelio“ įkūrėjas, jį nušovė Adžėjaus mama už tai, kad jis nužudė nesantuokinę jos ir Pagano Mino dukrą Lakšmaną.

* **Lakšmana Min** (). Nesantuokinė Pagano ir Išvari dukra, Adžėjaus pusseserė, kai dar ji buvo kūdikis, ją nušovė Adžėjaus tėtis Mohanas dėl neaiškių priežasčių.

## Išnašos
Marianske Laznės

**Marianske Laznės** (; )&nbsp;– kurortinis miestas Karlovi Varų krašte, Čekijoje. Įsikūręs kalnų papėdėje. Nutolęs 25&nbsp;km į pietryčius nuo Chebo. Priklauso Chebo rajonui. 13 337 gyventojai (2013&nbsp;m. duomenys). Mieste daug parkų bei puošnių namų. Dauguma šių pastatų pastatyti XIX a. antroje pusėje, jų savininkai buvo garsenybės bei Europos šalių valdovai, atvykę mėgautis gydomaisiais anglies dioksido šaltiniais.

2021 m. miestas buvo įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą kaip dalis objekto „Didieji Europos SPA miestai: Badenas prie Vienos; Spa, Františkovy Laznės, Karlovi Varai, Marianske Laznės, Viši, Bad Emsas, Baden Badenas, Bad Kisingenas, Montecatini Terme ir Batas“ (kartu su kitomis šešiomis valstybėmis).

## Istorija
XII a. Bohemijos valdovai iš Pšemislovicų dinastijos kvietė vokiečius apsigyventi regione. Rašytiniuose šaltiniuose miestelis pirmą kartą paminėtas 1273&nbsp;m., kaip Ušovicės kaimas (). Gydomosios versmės, vadintos „Auschowitzer“, pirmą kartą paminėtos 1341&nbsp;m. Tuomet jos priklausė Teplės vienuolynui. 1808&nbsp;m. miestelis pervadintas į *Marienbad*, tapo kurortu. 1868&nbsp;m. suteiktas miesto statusas. 1872&nbsp;m. nutiesta geležinkelio linija, sujungusi miestelį su Chebu ir visa Austrijos-Vengrijos imperija bei Europos žemynu.

Miestelis tapo vienu iš geriausių Europos kurortų. Buvo populiarus tarp garsių žmonių bei Europos šalių valdovų, tokių kaip Johanas Volfgangas fon Gėtė, Frederikas Šopenas, Tomas Edisonas, Richardas Vagneris, Eduardas VII, Nikolajus II, Pranciškus Juozapas I bei daugelis kitų. Maždaug 20 000 lankytojų atvykdavo kas metus.

## Galerija

Mariánské lázně (Czech town) - houses in center.jpg|Marianske Laznių miesto centras
P1060767.JPG|Karališkasis Marianske Laznių viešbutis
Mariánské Lázne Singende Fontaene.jpg|Versmių fontanas


## Šaltiniai
Veisiejų dvaro parkas

**Veisiejų dvaro parkas** – dendrologinę vertę turintis parkas Veisiejuose, Lazdijų rajone, 2007 m. paskelbtas valstybės saugomu gamtos paveldo objektu. 9,53 ha dydžio parkas įrengtas šalia Veisiejų dvaro rūmų, yra vienas seniausių Lietuvoje. Įsikūręs miestelio centre, Ančios ežero šiaurinėje pakrantėje. 

Parke įrengtas stadionas, futbolo, tinklinio ir krepšinio aikštelės. Čia vyksta rajoninės dainų ir šokių šventės, mitingai bei kiti renginiai. Svarbūs parko elementai – dvaro sodybos fragmentas (dešinysis flygelis), paminklas tarptautinės esperanto kalbos kūrėjui L. L. Zamenhofui, 22 liepų ratas, gamtos paveldo objektai Veisiejų uosis, Veisiejų alksnis. Ančios ežere šiltuoju metų laiku veikia muzikinis fontanas  – vandens, muzikos ir šviesos reginys. 

## Istorija
Lietuvos etmonas Mykolas Juozapas Masalskis tarp dvaro rūmų ir ežero įkūrė parką, kuriame želdiniai turėjo ryškios geometrinės kompozicijos bruožų. Vėliau, XIX a., valdant Veisiejus Oginskiams, parkas pertvarkytas į peizažinį. Parkas buvo suniokotas per Pirmąjį ir Antrąjį pasaulinius karus.

Iki 2000 m. dvaro rūmų flygelyje veikė buvusio „Vilijos“ siuvimo fabriko filialas, vėliau jame įsikūrė Veisiejų regioninio parko direkcija.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Saugomų teritorijų valstybės kadastras. Veisiejų dvaro parkas *stvk.lt/map*
* Lazdijų rajono lankytinos vietos
Karšta bulvė

**Karšta bulvė** () – 1979 m. Italijoje sukurta komedija, Čikagos filmų festivalyje nominuota „Gold Hugo“ apdovanojimui.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Edwige Fenech – Marija
* Renato Pozzetto – Bernardas „Gandis“ Mambelis
* Massimo Ranieri – Klaudijus
* Mario Scarpetta – Valteris
* Clara Colosimo – Elvyra 

## Turinys

Bernardas Mambelis, visų  vadinamas Gandžiu, dirba gamykloje Milane ir yra prisiekęs komunistas. Vieną vakarą jis išgelbėja grupės neonacių mušamą jaunuolį ir parsiveda jį į namus. Paaiškėja, kad šio vardas Klaudijus, kad jis gėjus ir neturi kur apsistoti. Bernardas leidžia jam pasilikti pas save ir netrukus prasideda virtinė nesusipratimų, kurių metu ir kaimynai, bendradarbiai, ir seksualioji Bernardo draugė Marija pradeda manyti, kad šis taip pat yra gėjus...
Kogiai

**Kogiai** (*kogui*) arba ***kagabai*** (*kággabba*) – indėnų tauta, gyvenanti šiaurės Kolumbijoje, Siera Nevada de Santa Martos masyvo šiaurinėje dalyje. Kalba čibčų kalbų šeimos kalba. Populiacija – beveik 10 tūkst. žmonių.

Kogiai gyvena Don Diego, Palomino, San Migelio ir Ančo upių slėniuose. Verčiasi daugiausia lydimine žemdirbyste – augina bulves, manijoką, ksantosomą, kukurūzus, pupeles, batatus, bananus, cukranendres. Laiko naminius gyvulius, medžioja, žvejoja. Išvystę tekstilės amatą. Žemės valda priklauso šeimai.

Kogių pasaulėžiūroje svarbiausią vietą užima „Motina Žemė“ – *Haba*. Turi išplėtotą dvasininkijos sluoksnį – dvasininkas (*mamo*), ruošiamas nuo mažens, įgavęs reikalingas žinias jis įgija galimybę bendrauti su dvasiniu pasauliu – *Aluna*. Save, ir kitas Santa Martos masyvo tautas laiko „vyresniaisiais broliais“, kurie žino, kaip elgtis su *Haba*, o atvykėlius – „mažaisiais broliais“. Gyvena šeimomis nameliuose, turi vyriškas ir moteriškas šventyklas. Švenčių metu, darbymečiu kogiai susirenka draugėn. Šventyklose naktimis vyrai tariasi rūpimais klausimais su *mamo*.

Kogiai laikomi Taironos kultūros ainiais. Jie išlaikę tradicinę gyvenseną. Kartu su kitomis trimis Siera Nevada de Santa Martos kalnų tautomis, kogių žinių sistema 2022 m. buvo pripažinta kaip nematerialusis pasaulio paveldas.
Adomas Jeronimas Seniavskis (jaunesnysis)

**Adomas Jeronimas Seniavskis ** (; apie 1623–1650) – Lenkijos bajoras, ATR valstybinis veikėjas, Lvovo seniūnas (1648), Karūnos didysis raštininkas (1649).

## Biografija
Kilęs iš Seniavskių giminės, herbo „Leliva“ savininkas. Karaliaus rotmistro (nuo 1621), Karūnos didžiojo vėliavininko Prokopo Seniavskio (1602–1626) ir Anos Efrosinijos Chodkevičiūtės (apie 1600–1631) vienintelis sūnus. Karūnos didžiojo pataurininkio Adomo Jeronimo Seniavskio (1576–1616) visiškas bendravardis ir vienintelis anūkas.

## Šeima ir vaikai
Apie 1643 metus vedė Viktoriją Elžbietą Potockytę (m. po 1670).

Jų santuokoje gimė vienintelis sūnus Mikalojus Jeronimas Seniavskis (1645–1683) – Karūnos didysis sargybinis (1666), pulkininkas (1667), Karūnos didysis vėliavininkas (1668), Karūnos dvaro maršalka (1674), Voluinės vaivada (nuo 1680 metų), Karūnos lauko etmonas (nuo 1682 metų). Lvovo, Rogatinsko, Piasečensko ir Radomo seniūnas.

Po 1648 metų Satanovo valdytojas.

## Literatūra
* Польский биографический словарь.

## Nuorodos
* Adomas Jeronimas Seniavskis
Prokopas Seniavskis

**Prokopas Seniavskis** (; apie 1602–1626) – Lenkijos bajoras, ATR karinis ir valstybinis veikėjas, Karaliaus rotmistras (nuo 1621), Karūnos didysis vėliavininkas, Karūnos dvaro vėliavininkas (iki 1622).

## Biografija

Kilęs iš Seniavskių giminės, herbo „Leliva“ savininkas. Karūnos didžiojo pataurininkio Adomo Jeronimo Seniavskio (1576–1616) ir Katerinos Kostkos (1576–1648) sūnus.

Chotyno mūšio (1621 m.) dalyvis.

Mirė jaunas nuo ligų ir žaizdų, gautų mūšyje.

## Šeima

1623 matais vedė Aną-Efrosiniją Chodkevičiūtę (apie 1600–1631), turėjo vienintelį sūnų – Adomą Jeronimą (1623/1624–1650), Karūnos lauko raštininką ir Lvovo seniūną.

Buvo palaidotas bažnyčioje, Berežanų m.

## Literatūra
* Польский биографический словарь т. 37, с. 146.

## Nuorodos
* Prokopas Sieniavskis
Ostrovas (Čekija)

**Ostrovas** (; ) – miestas Karlovi Varų krašte, Čekijoje. Įsikūręs Rūdinių kalnų papėdėje. Nutolęs 10 km į šiaurės rytus nuo Karlovi Varų. Priklauso Karlovi Varų rajonui. 17 182 gyventojai (2014 m. duomenys).

## Istorija
Gyvenvietė vadinta *Zlaukowerde* įsikūrė XIII a. prie Bystršicės ir Jachimovskio žiočių. Vėliau pavadinimas buvo pakeistas į *Schlackenwerth*. 1331 m., miesto teises suteikė Jonas Liuksemburgietis. Po Antrojo pasaulinio karo, atidarius urano kasyklą šalia Jachimovo miestelio, gyventojų skaičius padvigubėjo. Iki 2004 m. mieste buvo gaminami Škoda troleibusai.

## Galerija

OnO.JPG|Ostrovas iš pietų pusės
Ostrov zámek jižní křídlo.JPG|Ostrovo pilis
Ostrov nad ohri park lustschloesschen.jpg|Ostrovo galerija
Aruakai

**Aruakai** (*arhuacos*), dar žinomi kaip ***ikai*** (*Ijka*) arba ***bintukai*** – indėnų tauta, gyvenanti šiaurės Kolumbijoje, Siera Nevada de Santa Martos masyvo viduryje. Kalba čibčų kalbų šeimos kalba ir laikomi Taironos kultūros ainiais.

## Kultūra
Aruakai išlaikę tradicinę gyvenseną. Kartu su kitomis trimis Siera Nevada de Santa Martos kalnų tautomis, aruakų žinių sistema 2022 m. buvo pripažinta kaip nematerialusis pasaulio paveldas.

Aruakai gyvena 22 išsibarsčiusiose bendruomenėse, jų populiacija yra ~27 tūkst. žmonių. Įsikūrę Arigvani, Guatapuri, Čičikvos, Piedraso, San Sebastiano upių slėniuose. Svarbiausia gyvenvietė – Nabusimakė. Joje indėnai susiburia švenčių metu.

Aruakai verčiasi žemės ūkiu – augina bulves, kukurūzus, pupeles, manijoką, moliūgus, salotas, kviečius, įvairias daržoves ir vaisius. Įkūrę kavos plantacijas. Namų ūkiuose laiko vištas, galvijus, avis, ožkas. Išvystas tekstilės amatas, arahvakai garsėja *tutu iku* krepšių audimu.

Šių indėnų pasaulėvaizdyje svarbiausias yra visuotinis *Kunsamü* dėsnis – pusiausvyra, tvarka, santarvė. Šį dėsnį atstovauja *Mamo Niankua* – žynių parenkamas berniukas, kuris vėliau 9–15 gyvena atskirai, yra mokomas žynių, o po to tampa genties valdytoju. Aruakai pasaulio tverėju laiko *Kakü Serankua*, kuris sukūręs pasaulį ir kitus dievus, kurie įkūnyti viršukalnėse, dangaus kūnuose, žemėje. Aruakai turi daug šventviečių – dalis jų, buvusių žemumose, sunaikinta kolonizatorių statinių ir pasėlių.

XX a. vid. vyko susirėmimai tarp aruakų, ir Kolumbijos vyriausybės, kalnyne stačiusios karinius bei ryšių perdavos statinius, taip pat čia nusiųstų kapucinų vienuolių. Indėnų veikla ilgą laiką laikyta kriminaline, bet 1972 m. jie sukūrė savivaldos organą, o 1982 m. privertė kapucinus apleisti jų žemes. Indėnai taip pat turėjo problemų dėl čia apsigyvenusių narkotikų gamintojų ir platintojų bei vyriausybinių planų tvenkti upes.

File:Arhuaco.png|Aruakų gyvenama teritorija
File:95-2-Colombia-024NabusimakeSierraNev-90.JPG|Aruakas iš Nabusimakės
file:95-2-Colombia-023NabusimakeSierraNev.JPG|Aruakų gyvenvietė
File:Mochilasarhuacas.jpg|*Tutu iku* krepšiai