open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Nelytinis dauginimasis

**Nelytinis dauginimasis** – dauginimasis, kai palikuonys yra genetiškai identiški, o jų susidarymas pagrįstas mitoze.

## Nelytinio dauginimosi formos
* *Monocitogeninis* – naujas individas atsiranda iš vienos ląstelės.
** Dvidala (dalinimasis pusiau) – Du vienodi nauji individai atsiranda senajam mitoziškai (prokariotai dalijasi kitu būdu) dalinantis pusiau.
** Pumpurinė mitozė – Būdinga mielėms. Branduolys dalijasi mitoziškai. Vienas naujas branduolys lieka senojoje ląstelėje, o antras patenka į šone susidariusį iškyšulį, kuris atsiskiria ir virsta atskira dukterine ląstele.
** Daugdala (*schizogonija*) – ląstelėje įvyksta keletas mitozių be citokinezės. Susidaro daugiabranduolė ląstelė. Tuomet dalinasi tik citoplazma, ir susidaro išsyk daug ląstelių.
** Dauginimasis sporomis – daugialąsčio organizmo atskira ląstelė tampa spora arba dalijasi mitoziškai, o jos palikuonės virsta sporomis.
** Dirbtinis dauginimas – žmogaus naudojamas dauginti augalams. Naujas individas užauginamas iš atskiros ląstelės specialioje mitybos terpėje.
** Partenogenezė – tai lytinio dauginimosi suprastėjimas iki nelytinio. Kai kuriais partenogenezės atvejais kiaušinėlis ar kiaušialąstė susidaro be mejozės, vien mitoziškai.
* *Policitogeninis* – naujas individas atsiranda iš keleto ar daugiau senojo individo ląstelių. Atvejis, kai naujas individas susidaro iš vegetacinių organizmo dalių, vadinamas vegetaciniu dauginimusi.
** Dauginimasis kūno (kero) ar kolonijos dalimis. Būdingas augalams ir sėsliems kolonijiniams organizmams (kolonijiniams duobagyviams, samangyviams). Taip dauginasi išsikeroję organizmai, sudaryti iš daugelio savarankiškų, tačiau morfologiškai sujungtų individų (pvz., moduliniai organizmai). Sujungtieji savarankiški individai pasidaro visiškai savarankiški, kai atsiskiria vienas nuo kito natūraliai žuvus jungiančioms dalims ar jas dirbtinai perpjovus. Ta dalis dar neatsiskyrusi jau turi visas normaliam gyvenimui reikiamas dalis (augalų atveju – įsišaknija, po to atskiriama).
*** Strobiliacija – duobagyviams ir kaspinuočiams būdingas dauginimasis kūnui dalijantis į išsyk į kelis ar daugiau naujų organizmų.
** Dauginimasis žiemojimo – dauginimosi organais. Naujas individas susidaro iš atsiskyrusio žiemojimo organo (šakniagumbio, stiebagumbio, svogūno) ar jo dalies (daugiametės šaknies, šakniastiebio), turinčio maisto atsargų. Organas ar jo dalis pirma atskiriama, po to įsišaknija. Tokie organai yra specializuoti maisto medžiagų kaupimui.
** Nežiemojimo organais. Augalai dauginimasis lapų, stiebų, šaknų dalimis (auginiai), kurios nėra specializuotos maisto medžiagų kaupimui ir turi tik einamąsias jų atsargas. Gyvūnai regeneruoja iš kūno gabalų, o kūnas į gabalus padalinamas per prievartą ar savaime.
** Skiepijimas. Tai labai savotiška nelytinio dauginimo forma, kurios metų individų skaičius nepadidėja.
Enzys Jagomastas

**Enzys Jagomastas** (1870 m. kovo 22 d. Lumpėnai, dab. Pagėgių savivaldybė – 1941 m. rugpjūčio 23 d. Aukštieji Paneriai, dab. Vilniaus miesto dalis) – Mažosios Lietuvos visuomenės, kultūros veikėjas, bibliofilas, spaustuvininkas, leidėjas.

## Biografija
Nuo XIX a. devintojo dešimtmečio pabaigos dirbo spaustuvininku Tilžėje, Oto Mauderodės spaustuvėje. 1896–1941 m. Tilžėje turėjo savo spaustuvę (Jagomasto spaustuvė, nuo 1912 m. vadinama „Lituania 2“). Rengė ir spausdino Mažajai ir Didžiajai Lietuvai laikraščius 1896–1897 m. – „Žemaičių ir Lietuvos apžvalga“, 1897–1899 m. – „Aušra“, jo priedą „Lietuviškas laiškas“, 1912–1913 m. – „Lietuviškai vokiškas savaitraštis“, 1924–1940 m. – „Naujasis Tilžės keleivis“, Antano Baranausko, Viliaus Kalvaičio, Vinco Kudirkos, Maironio, Stasio Matulaičio, Vydūno knygas, vadovėlius. Taip pat 1924–1940 m. rengė ir leido kalendorius – „Jagomasto lietuviškos kalendros“, „Prūsų (Mažosios) Lietuvos kalendros“. Palaikė ryšius su knygnešiais, rėmė lietuvių spaudos platinimą Didžiojoje Lietuvoje.

Lietuvių veiklai per rinkimus į Vokietijos Reichstagą ir Prūsijos Landtagą organizuoti 1890 su kitais įsteigė „Lietuvišką konservatyvų skyrimo draugystės“ komitetą. Priklausė daugeliui lietuvių draugijų. Nuo 1894 m. „Birutės“ draugijos, 1913–1914 m. Kristijono Donelaičio paminklo statymo komiteto sekretorius. 1918–1919 m. Mažosios Lietuvos tautinės tarybos narys. 1918 m. Tilžės akto signataras.

1924–1941 m. Spaudos draugijos pirmininkas. 1931–1935 m. Lietuvių kultūros draugijos Tilžėje bibliotekininkas. Dėl lietuvių tautinių teisių gynimo Vokietijos valdžios buvo persekiojamas. Vokiečių valdžios verčiamas persikelti į Vokietiją, 1941 m. kovo mėn. apsigyveno Vilniuje. Su žmona Marta, dviem sūnumis Dovu bei Jurgiu ir dukterimi Anita/Ona bei jos vyru Emiliu Vilmantu-Meklemburgu nacių 1941 m. rugpjūčio 23 d. sušaudytas Paneriuose.

Sukaupė unikalų lietuvių spaudos rinkinį. Spaustuvės „Lituania“ archyvas, jo dienoraštis saugomi Lietuvos mokslų akademijos bibliotekoje, kiti dokumentai – Lietuvos nacionalinės Martyno Mažvydo bibliotekos, Vilniaus universiteto bibliotekos fonduose ir rankraštynuose.

## Šaltiniai
Raimonda Masiulytė

**Raimonda Masiulytė** – Lietuvos dainininkė.

Atlieka lyrines dainas. Studijuoja džiazo vokalą J. Tallat-Kelpšos konservatorijoje.

Raimonda dalyvavo keliuose konkursuose (Sing Jazz, Brodvėjus Star, Jaunujų džiazo atlikėjų konkurse). Vėliau pradėjo dainuoti gospelų chore „Sounds in G“. Subūrė grupę „Black Coffee“, su kuria sėkmingai kūrė ir koncertavo dvejus metus. 2007 m. dalyvavo muzikiniame realybės šou Dangus 2. 2008 m. dalyvavo nacionalinėje atrankoje į Euroviziją (su lyrine daina „Birdie's tweet“) ir finaliniame etape užėmė 4 vietą.

Dalyvavo festivaliuose Mėnuo Juodaragis, Akacijų alėja.

## Nuorodos
* Interneto puslapis;
* ;
* Daina ''Birdie's tweet''.
Radviliškio miškų urėdija

**Radviliškio miškų urėdija** − viena iš 42 miškų urėdijų, turto patikėjimo teise valdanti, naudojanti valstybinius miškus, vykdanti juose kompleksinę miškų ūkio veiklą. Įsikūrusi Radviliškyje, Šiaulių g. 31. **Radviliškio miškų urėdija nustojo egzistuoti 2018 m. Nuo 2018 m. egzistuoja Valstybinių miškų urėdijos Radviliškio regioninis padalinys.**

Radviliškio miškų ūkis įsteigtas 1952 m. sausio 1 d. Jo teritorija buvo sudaryta iš dalies Tytuvėnų, Kėdainių ir Panevėžio miškų ūkių plotų. 1956 m. buvo panaikinta *Šiaulėnų* girininkija ir atkurta *Legečių* girininkija. 1965 m. iš Tytuvėnų miškų ūkio priėmus Butkių mišką organizuojama *Butkių* girininkija, kuri 1968 m. pavadinama *Šaukoto* girininkija. 1990 m. Radviliškio miško pramonės ūkis pavadinamas Radviliškio miškų urėdija.

Visas Radviliškio miškų ūkis užima 166 400 ha. Didžiausias teritorijos plotis iš šiaurės į pietus − 49 km, o iš vakarų į rytus − 50 km.

Radviliškio miškų urėdijoje yra 41 862 ha miškų, iš jų − valstybinių miškų − 22 155 ha. Urėdijos teritorijoje išskirti 9 valstybiniai draustiniai:
* Daugyvenės valstybinis kraštovaizdžio draustinis
* Gomertos valstybinis kraštovaizdžio draustinis
* Liepinės valstybinis pedologinis draustinis
* Liepiškių valstybinis botaninis−zoologinis draustinis 
* Praviršulio tyrelio valstybinis botaninis−zoologinis draustinis
* Radvilonių valstybinis botaninis draustinis
* Strazdynės valstybinis botaninis draustinis
* Sulinkių valstybinis ornitologinis draustinis
* Šušvės valstybinis hidrografinis draustinis
 
Visas urėdijos teritorijos plotas suskirstytas į 8 girininkijas ir medelyną.

## Girininkijos

|-
| Aukštelkų || Aukštelkų seniūnija || Aukštelkai
|-
| Baisogalos || Baisogalos seniūnija || Komariškiai
|-
| Gudžiūnų || Gudžiūnų seniūnija || Gudžiūnai
|-
| Legečių || Grinkiškio seniūnija || Legečiai
|-
| Liepynės || Radviliškio seniūnija || Jaugėlai
|-
| Pašušvio || Grinkiškio seniūnija || Pašušvys
|-
| Radviliškio || Radviliškio miesto seniūnija || Radviliškis
|-
| Šeduvos || Šeduvos seniūnija || Baltoji
|}

## Literatūra
* Radviliškio krašto miškai: Aukštaitijos, Žemaitijos ir Žiemgalos sandūros miškų istorija, ūkininkavimas, gamtinės ir socialinės vertybės (sud. Algirdas Brukas, Vitalija Eismontienė). - Kaunas: Adaksita, 2007. - 268 p.: iliustr. - ISBN 978-9955-631-20-0

## Nuorodos
* Radviliškio miškų urėdijos tinklalapis
Košicė

**Košicė** () – rytų Slovakijos miestas, esantis 400 km į rytus nuo Bratislavos. Svarbus transporto centras, veikia tarptautinis oro uostas. Mašinų, medžio apdirbimo, chemijos, statybinių medžiagų, tekstilės, maisto pramonės gamyba. Didelis mokslo ir kultūros centras. Veikia kelios aukštosios mokyklos, Slovakijos Mokslų akademijos institutai, teatrai, muziejai, botanikos sodas.

## Istorija
Pirmi rašytiniai Košicės (jo pietinio priemiesčio) paminėjimai randami nuo 1230 m.

Po mongolų įsiveržimo 1241 m., Vengrijos karalius Bela IV pakvietė vokiečius kolonistus papildyti gyventojų gretas Košicėje. Miestas susikūrė iš dviejų nepriklausomų gyvenviečių: Žemutinės Košicės ir Viršutinės Košicės, kurios susiliejo XIII amžiuje.

Pirmosios žinomos miesto privilegijos žinomos nuo 1290 m. Miestas sparčiai augo dėl savo strateginės padėties tarptautiniame prekybos kelyje į Lenkiją. Karaliaus suteiktos privilegijos padėjo vystant amatus, verslą, pažymint miesto svarbą.

Seniausios gildijos taisyklės buvo registruotos 1307 m. 1321 m. parėmęs karališkąją armiją lemiamu mūšio prie Rožanovcų prieš Amadé šeimą momentu, Košicė tapo laisvu karališku miestu.

1347 m. Košicė tapo antruoju miestu Vengrijos laisvų karališkųjų miestų hierarchijoje, po sostinės Budos. Košicė buvo pirmas miestas Europoje, gavęs savo herbą 1369 m. iš Liudviko Didžiojo. Bulėje, skirtoje Košicės miestui, buvo nuspręsta, kad moterys turi teisę paveldėti Vengrijos sostą.

Nuo pat XV amžiaus pradžios, miestas vaidino pagrindinį vaidmenį Pentapolitanoje – penkių svarbiausių rytų Slovakijos miestų lygoje (Bardejovas, Levoča, Košicė, Prešovas ir Sabinovas).

## Architektūra
Gotikinės XIV a. pabaigos šv. Elžbietos katedra, Pranciškonų bažnyčia, šv. Mykolo koplyčia. Miesto bokštas, barokinė miesto rotušė, XVIII a. vyskupo pilis, neobarokiniai miesto teatras ir Rytų Slovakijos muziejus.

## Gyventojai

## Sportas
Košicėje kasmet spalio mėnesį rengiamas bėgimo maratonas.

### Futbolas
* MFK Košice
* FC Lokomotíva Košice
* Kassai AC

## Galerija

Image:Košice Hlavná.jpg|
Image:SláviaKošice.jpg|


## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali miesto svetainė
Zolingenas

**Zolingenas** () – miestas Š. Reine-Vestfalijoje (vakarų Vokietija). 162 575 gyventojų (2007). Nuo viduramžių garsėja visoje Europoje kaip peilių, žirklių pramonės centras.

## Istorija

1067 m. miestas minimas *Solonchon* vardu.
Kristupas Lekšas

**Kristupas Lekšas** (1872 m. rugpjūčio 31 d. Strilai, Pagėgių valsčius – 1941 m. kovo 30 d. Klaipėda, palaidotas Laugaliuose, netoli Katyčių) – Mažosios Lietuvos politinis ir visuomenės veikėjas, poetas, giesmynų sudarytojas.

## Biografija
1892 ir 1896 m. su kitais lietuvninkais Pagėgių ir Šilutės apylinkėse rinko parašus po peticijomis Vokietijos imperatoriui, kad lietuvių kalba būtų grąžinta į mokyklas ir dėl lietuvių atstovavimo Vokietijos Reichstage. Nuo 1912 m. Tilžės-Lankos rinkimų apskrities Lietuvių rinkimo draugijos sekretorius. 1918 m. vienas Mažosios Lietuvos tautinės tarybos, 1919 m. Prūsų lietuvių susivienijimo steigėjų ir veikėjų, 1921 m. tarybos pirmininkas. 1920 m. kovo 20 d. su trimis tarybos atstovais lietuvininkais kooptuotas į Lietuvos Tarybą. 1922 m. Klaipėdos krašte suorganizavo Mažųjų laukininkų susivienijimą ir jam vadovavo. 1923 m. pirmosios (lietuviškos) Klaipėdos krašto Direktorijos, 1925–1928 m. krašto Seimelio narys. Nuo 1924 m. Klaipėdos krašto Evangelikų liuteronų bažnyčios sinodo narys. 1934–1939 m. Lietuvių politinės partijos „Laukininkų centras“ narys. Nuo 1937 m. Klaipėdos krašto ūkininkų draugijos valdybos vicepirmininkas.

1923 m. redagavo laikraštį „Laukininkas“. „Birutės“ draugijos, Šaulių sąjungos Klaipėdos skyriaus veikėjas. Su kitais Klaipėdos krašte įsteigė jaunimo draugijų.

## Kūryba
Sukūrė religinių, patriotinių bei lyrinių eilių. Su E. Endrulaičiu 1909 m. išleido rinkinį „Naujos giesmių knygelės“, pats vienas – rinkinį „Rūtų vainikėlis, arba Svodbos eilės“ (1908 m., 2 leidimas 1922 m.). Pasirašydavo Vieversėlio slapyvardžiu.

Sudarė ir paskelbė evangelikų liuteronų giesmių rinkinį „Ziono varpelis“ (1920 m., 2 leidimas 1932 m. Antrajame leidime 140 giesmių), su M. Kundriumi išleido „Draugystės giesmių knygeles“ (1925 m.). Jo giesmės buvo spausdinamos Mažosios Lietuvos evangelikų liuteronų giesmynuose. Kūrybai poveikio turėjo Maironis.

## Įvertinimas
* 1928 m. Gedimino 4 laipsnio ordinas

## Šaltiniai
Bongai

*Apie rūkymo prietaisą skaitykite straipsnyje [[Bongas]].*

**Bongai** – iš Lotynų Amerikos kilęs perkusinis instrumentas, sudarytas iš dviejų, skirtingo dydžio būgnų, pritvirtintų vienas šalia kito. Didesnysis būgnas vadinamas *hembra* (isp. – moteris), mažesnysis – *macho* (isp. – vyras).

## Bongų tipai

Paprastai bongai gaminami iš medžio, metalo ar kitų panašių medžiagų, abu būgnai sujungiami stora medine dalimi. Viršus gaminamas iš gyvūnų odos arba sintetikos.

Panašaus tipo būgnais grojama Maroke, Egipte ir kitose Artimųjų Rytų šalyse. Taip pat bongus galima išgirsti flamenko ir kitoje tradicinėje ispanų muzikoje.

## Grojimo technika

Bongai grojant dažniausiai laikomi tarp kelių, didesnysis būgnas – dešinėje. Jų garsas, lyginant su kitais perkusiniais instrumentais, gana aukštas.

Paprastai būgnai mušami delnais ir pirštais, nors kai kuriose šiuolaikinėse kompozicijose naudojamos ir lazdelės bei šluotelės.
Koralų pilis

**Koralų pilis** – akmeninis statinys Floridoje, į šiaurę nuo Homestido miesto, pastatytas iš megalitinių akmenų, sveriančių po kelias tonas (daugiausiai koralų). Teigiama, kad Koralų pilis buvo pastatyta per 1920–1951 m. laikotarpį latvių kilmės JAV imigranto Edvardo Lydskalninio (*Edward Leedskalnin*), paskyrusio savo darbą Agnei Skufs (*Agnes Scuffs*) – buvusiai jo šešiolikametei sužadėtinei Latvijoje, tačiau jį palikusiai dieną prieš vestuves. Edvardas dirbo slapta, manoma kad daugiausiai naktimis, iki šiol nėra tiksliai nustatyta, kokius metodus naudojo statybai, todėl žmonės yra apipynę istoriją įvairiomis legendomis. Pats paklaustas Edvardas neva sakydavo gerai suprantąs svorių ir svertų sistemų principus.

Pervadintas į *Rock Gate* (Uolų vartai), kompanijai "Coral Castle, Inc. " dabar priklausantis statinys 1984 m. buvo įtrauktas į JAV nacionalinį istorinių vietų registrą.

Šiai istorijai Billy Idol sukūrė dainą *Sweet sixteen*.
 
## Nuorodos
* Oficiali svetainė
* Skeptical Inquirer: The Mysterious Coral Castle: A Fanciful Myth
Birutė (draugija)

**Birutė** – pirmoji tautinė Mažosios Lietuvos lietuvių draugija, veikusi 1885–1914 m. Draugija suaktyvino lietuvininkų visuomeninę veiklą.

## Istorija

Įkurta Tilžėje, iniciatoriai Martynas Jankus, Jurgis Mikšas, Kristupas Voska, Ernestas Vejeris. Tikslas – leisti mokslo knygas, steigti lietuvių biblioteką, muziejų, kaupti lietuvių tautosaką, etnografinę, archeologinę medžiagą, rengti susirinkimus, paskaitas, šventes, koncertus, vaidinimus. Draugija kaupė biblioteką, turėjo scenos mėgėjų būrelį, leido spaudinius visuomenės švietimui. 14 knygų, išspausdintų lotynų raidynu platinta Mažojoje ir Didžiojoje Lietuvoje. Draugija leido poezijos almanachus „Birutės dainos“ (1886 m.), „Birutės garsai“ (1910, 1914 m.). 1886–1887 m. materialiai šelpė laikraštį „Garsas“.

Pirmoji „Birutės šventė“ įvyko 1895 m. vasario 17 d. Tilžės Šaulių salėje. Suvaidinta A. Fromo-Gužučio drama „Kauno pilies sugriovimas 1362 m.“, įvyko pirmasis Mažojoje Lietuvoje lietuvių dainų koncertas, kurį surengė Tauragės choras. Apie 800 klausytojų susirinko iš įvairių vietovių. Netrukus šventes imta rengti 2 kartus per metus – žiemą ir vasarą. 1895–1897 m. veikė nedidelis Vydūno vyrų choras. Vėliau Birutės šventėse dalyvaudavo Tilžės lietuvių giedotojų choras. 1909–1912 suburtas naujas Birutės choras (vadovas A. Niemanas).

Draugijai vadovavo Jurgis Mikšas, Vilius Bruožis, Jurgis Zauerveinas, Martynas Jankus, Dovas Zaunius, Jurgis Lapinas, Enzys Jagomastas, Kristupas Voska, Jonas Vanagaitis. Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui draugija veiklą nutraukė. Dalis draugijos fondų perduota Lietuvių mokslo draugijai.

## Šaltiniai
Kramatorskas

**Kramatorskas** (, ) – srities pavaldumo miestas rytų Ukrainoje, Donbase, Donecko srities šiaurėje, ~80 km į šiaurę nuo Donecko, prie Kazenyj Torecio upės. Geležinkeliai į Charkovą, Luhanską, Donecką, plentai į Slovianską, Torecką. Išvystyta mašinų gamybos pramonė, taip pat metalurgija, kasybos įrenginių gamyba, metalo apdirbimo, kokso chemijos, keramikos, statybinių medžiagų (cemento, šiferio, plytų), tekstilės, siuvimo, maisto (duonos, pieno, alaus) pramonė.

Veikia mašinų gamybos ir projektavimo technologijos mokslinio tyrimo institutas, pramonės institutas, Donecko dailės muziejaus filialas. Mieste – 33 vidurinės mokyklos, 3 aukštosios mokyklos ir kitos švietimo įstaigos. Įsteigtas Kramatorsko kraštovaizdžio parkas.

## Istorija

Įkurtas 1868 m. greta geležinkelio stoties, miesto tipo gyvenvietė nuo 1925 m., miesto statusas nuo – 1932 m. TSRS laikais Kramatorskas plėtojosi kaip pramoninis centras.

Kramatorskas pateko į Donbaso karo sūkurį. 2014 m. balandį miestas užimtas Donecko Liaudies Respublikos separatistų, bet liepą atgautas Ukrainos pajėgų. Čia iš DLR užimto Donecko miesto perkelta Donecko srities administracija. Po Rusijos įsiveržimo į Ukrainą, 2022–2023 m. Kramatorskas kelis kartus apšaudytas raketomis (2022 m. balandžio 8 d. raketa paleista į geležinkelio stotį – žuvo 61 žmogus, >110 sužalota).

## Futbolas
* FK Kramatorsk (futbolo klubas).

## Šaltiniai
Umanė

**Umanė** () – srities pavaldumo miestas Ukrainoje, Čerkasų srityje. Rajono administracinis centras. Įkurtas 1616 m., Magdeburgo teisė – nuo 1760 m. 87 850 gyventojų. Plotas – 41 km². Miestas išsidėstęs prie Umankos ir Kamjankos upių. Umanėje išsidėstęs garsus parkas „Sofijivka“. Miestą kerta tarptautinės autostrados  sutampanti su europiniu greitkeliu  bei  sutampanti su europiniu greitkeliu . Išplėtota metalo apdirbimo, elektrotechnikos, statybinių medžiagų, farmacijos, maisto, mašinų gamybos pramonės šakos. Veikia kelios aukštosios mokyklos; dailės, kultūros, miesto muziejai. 

Umanė garsėja kaip žydų chasidų piligrimystės vieta prie Nachmano Braclaviečio kapo.

## Miestai partneriai
Umanė yra užmezgusi partnerystės ryšius su šiais miestais:

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Žilina

**Žilina** –  Slovakijos miestas, 200 km į šiaurės rytus nuo Bratislavos.

## Istorija

Manoma, gyvenvietė buvo įkurta jau akmens amžiuje. Gyvenvietė rašytiniuose dokumentuose paminėta 1208 m. terra de Selinan vardu. 1297 m. jau minima Žilinos vardu. 1321 m. liepos 12 d. miestui suteiktas laisvojo miesto statusas. 1357 m. suteikta galimybė rengti turgus. XV a. miestas prarado laisvojo miesto statusą ir tapo provincija.

## Gyventojai

## Sportas
* MŠK Žilina – futbolo klubas;
* Žilina (moterys) – moterų ekipa;

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali miesto svetainė
Smila

**Smila** () – miestas Ukrainoje, Čerkasų srityje. Bažnyčioje sumontuoti garsaus lietuvių meistro Jono Garalevičiaus pagaminti vargonai.
Miestučiai

**Miestučiai** () – senovinis rusų žaidimas, išpopuliarėjęs ir Karelijoje, Suomijoje, Estijoje. Lietuvoje buvo paplitęs Kuršių Nerijoje. Žaidėjų arba komandų uždavinys – metama lazda kuo greičiau išmušti iš anksto sudarytas figūras iš *miesto* (kvadrato), pagal žaidimo taisykles.

## Žaidimo dalyviai
Varžytis gali atskiri žaidėjai (du, keturi ir t. t.) arba dvi komandos. Žaidėjus teisėjas gali keisti bet kuriuo metu. Naujas žaidėjas žaidžia tuo numeriu, kuri jis pakeičia.

### Teisėjai
Vyriausiasis varžybų teisėjas – būna vienas, (pvz., mokinių žaidime – mokytojas), kuris gali turėti pagalbininkų. Teisėjai sprendžia iškilusius ginčus, prieš varžybas pažymi metimo linijas, pastato figūras. Jie turi teisę nutraukti žaidimą. Žaidžiant aikštelėje gali būti tik žaidėjai ir teisėjai.

## Žaidimas
Prieš varžybas komandos išsirikiuoja prie pažymėtos linijos ir žygiuoja prie kvadratų, paskui išsirikiuoja viena priešais kitą, pagerbia varžovus. Abiejų komandų kapitonai ateina prie teisėjo, pasisveikina su juo ir vienas su kitu. Teisėjas leidžia kapitonams traukti burtus, kuri komanda pradės žaidimą. Žaidimas pradedamas dešiniajame mieste. Kiekvienas žaidėjas atlieka po du metimus iš eilės, stengdamasis pataikyti į mieste pastatytą figūrą. Vaikai meta vienas paskui kitą eilės tvarka. Kai visi dešiniojo miesto komandos žaidėjai atlieka po du metimus, žaidžia kita komanda. Ji muša kairiojo miesto figūras. Visos figūros pradedamos išmušinėti nuo pirmosios linijos (5–6 m). Kai žaidėjams pavyksta išmušti iš kvadrato nors vieną miestutį, jiems suteikiama teisė likusius miestučius mušti nuo artimesnės linijos (3–4 m). Kai išmušami visi figūros miestučiai, statoma nauja figūra. Figūra laikoma išmušta, kai visi miestučiai išrieda iš kvadrato.

Partiją laimi ta komanda, kuri mažesniu metimų skaičiumi išmuša visas figūras. Baigusios vieną partiją, komandos keičiasi miestais. Tada žaidimą pradeda kita komanda. Susitikimą laimi komanda, kuri nugali du kartus. 6-7 metų amžiaus vaikams rekomenduojama iš eilės žaisti nedaugiau kaip 2–3 partijas. Metimo linijas galima pažymėti arčiau prie kvadratų, kad dauguma vaikų numestų lazdą iki figūrų.

## Figūros

Gorodki-pushka.jpg|patranka
Gorodki-vilka.jpg|šakutė
Gorodki-zvezda.jpg|žvaigždė
Gorodki-strela.jpg|strėlė
Gorodki-kolodetz.jpg|šulinys
Gorodki-kolenval.jpg|alkūninis velenas
Gorodki-artilleria.jpg|artilerija
Gorodki-raketka.jpg|raketė
Gorodki-pulemet.jpg|kulkosvaidžio lizdas
Gorodki-rak.jpg|vėžys
Gorodki-chasovye.jpg|sargybiniai
Gorodki-serp.jpg|pjautuvas
Gorodki-tir.jpg|tiras
Gorodki-samolyot.jpg|lėktuvas
Gorodki-pismo.jpg|laiškas


## Nuorodos

* Miestučių žaidimo federacijos svetainė  (rusų kalba)
* Gorodki  (angliškai)
* Gorodki (vokiškai)
Inkų keliai

**Inkų keliai** (, ) – takų ir kelių sistema Pietų Amerikoje, Anduose, sukurta daugiausia Inkų imperijos klestėjimo laikotarpiu. Driekiasi per Peru, Bolivijos, Ekvadoro, Argentinos, Čilės teritorijas. Pasiekia 5000 m aukščio perėjas. Bendras kelių sistemos ilgis ~22 500 km.

Kadangi senovės Peru nebuvo išrastas ratas, bei nebuvo jojamų gyvūnų judama buvo tik pėsčiomis. Kelių sistema visų pirma buvo naudojama palengvinti pašto perdavimą. Bėgikai, vadinami časki, valdovui perduodavo žinias, užšifruotas mazgų raštu – kipu. Taip pat nešulinių gyvūnų (lamų) pagalba būdavo gabenami kroviniai. Pakelėse būdavo įkurti poilsio ir maitinimosi postai. Šalia kaimų prie kelių kaimiečiai sodindavo vaismedžius, kad keliautojai galėtų pasistiprinti. Per upes, tarpeklius nutiesti inkų virviniai tiltai.

Tankiausias inkų kelių tinklas driekiasi aplink inkų sostinę Kuską. Iš čia keliai veda į Kitą ir Tukumaną. Didelė inkų kelių dalis yra sunykusi. Tačiau keliai, jungiantys senovinių inkų miestų (Maču Pikču, Oljantaintambo ir kt.) griuvėsius intensyviai naudojami turistų.

## Susiję pasaulio paveldo objektai
* : Kamino Real de Tiera Adentras (2010);
* : Via Appia. Regina Viarum (2024).
* : Panamos kolonijinis kelias per sąsmauką (2025).
Pokeris (grupė)

**„Pokeris“** – muzikos grupė, įkurta 2000 m. sausio 1 d. Žemaitijoje.
Grupė groja savo kūrybos kūrinius bei įvairius perdirbtus kūrinius (pagal Sting, Tina Turner, Shania Twain, Kylie Minogue ir kt.). Koncertuoja įvairiuose renginiuose, miestų šventėse, klubuose.

## Nariai
Grupėje grojo daug skirtingų muzikantų. Daugelis buvusių „Pokerio“ muzikantų dabar groja „Jonio" ansanblyje, grupėje „Vairas„, Kęstučio Jablonskio grupėje.

Dabartinė sudėtis: Kamilė Kielaitė – vokalas, Eligijus Žilinskas – gitara, mušamieji ir kiti, Laimonas Vaišvila – vokalas, vargonai ir kiti instrumentai.

## Faktai
* 2003 – pirmieji įrašai (“Ruduo„, „Laikas“, „Sausis“, „Vėjas“)
* 2004 – pristato savo kūrybos dainas Baltijos televizijos projekte „Reaktorius“
* 2005 – dalyvauja „Lietuvos dainų dešimtuke“
* 2006 – po ilgos pertraukos įrašomi nauji kūriniai („Gerai„, „Pamiršau“, „It’s time")
* 2007 – dalyvauja Eurovizijos atrankoje su daina „Man reikia meilės“
* 2008 – dalyvauja Eurovizijos atrankoje su daina „Stone“

## Nuorodos
* Interneto svetainė
Kruvinasis sekmadienis

**Kruvinasis sekmadienis** () – 1905 m. sausio 22 d. įvykiai Sankt Peterburge, Rusijoje, kurie buvo postūmiu 1905-1907 m. revoliucijai. 

Rusų-japonų karo metu 1904-1905 m. gyvenimo sąlygos Sankt Peterburge buvo siaubingos, darbdaviai versdavo mažai apmokamus darbininkus dirbti viršvalandžius. Putilovo gamykloje prasidėjęs streikas pasklido, ir sausio viduryje apie 80 000 darbininkų apleido savo darbo vietas, mieste dingo elektra, nebuvo spausdinami laikraščiai. Ortodoksų popas Georgijus Gaponas, įkūręs darbininkų organizaciją, sukvietė visus į demonstraciją prie caro Žiemos rūmų 1905 m. sausį. Jie norėjo prašyti Nikolajaus II užbaigti karą ir atstatyti aštuonių valandų darbo dieną. G. Gaponas buvo dviprasmiškas žmogus, kuris, nors ir pasamdytas slaptosios caro policijos „Ochranos“, atrodė, iš tikrųjų norėjo išrūpinti vargšams geresnes gyvenimo sąlygas. Protesto akcija buvo taiki, darbininkai su žmonomis ir vaikais nešė religines ikonas, giedojo ištikimybės carui giesmes, nebuvo ekstremistų.
Žygiui pasiekus rūmus, caro sargybiniai supanikavo ir pradėjo šaudyti į minią. Nuo kulkų ir sutrypimo bėgdami žuvo: oficialiai 90 žmonių, pagal G. Gapono apskaičiavimus – 4000 žmonių. Dauguma istorikų mano, kad žuvo apie 120–200 žmonių. Žudynės sukėlė didžiulį pasipiktinimą, streikas peraugo į 1905 m. revoliuciją. Caro valdžia buvo diskredituota, padidėjo neapykanta visam režimui. G. Gaponas pabėgo į Šveicariją, tačiau spalį grįžus į Rusiją, buvo atskleistas jo kaip policijos agento vaidmuo. Jis buvo rastas pakartas suomių sodyboje po jo bendražygių socialistų revoliucionierių neteisėtai surengto teismo.

## Taip pat skaitykite

* Chodynkos tragedija

## Šaltiniai
Jurgis Arnašius

**Jurgis Arnašius** (1872 m. vasario 12 d. Vanagai, Agluonėnų valsčius, Klaipėdos apskritis – 1934 m. birželio 23 d. Klaipėda, palaidotas Vanagų kapinėse) – Mažosios Lietuvos spaudos darbuotojas, poetas, politinis ir visuomenės veikėjas.

## Biografija
Nuo 1893 m. dirbo raidžių rinkėju Tilžėje. 1893–1897 m. ir 1899–1924 m. redagavo laikraščius „Tilžės keleivis“, 1897–1898 m. „Aušra“. Leidėjui reikalaujant palaikyti vokiečių nacionalistų partiją buvo palikęs „Tilžės keleivį“, sugrįžęs pakeitė vokiškai konservatyvią jo kryptį.  1893–1894 m. ir 1906–1923 m. rengė „Tilžės keleivio" kalendras. 1918–1924 m. Mažosios Lietuvos tautinės tarybos narys. 1918 m. lapkričio 30 d. Tilžės Akto signataras. 1924 m. grįžo į Klaipėdą, dirbo teismo tarnautoju. 1924–1925 m. laikraščio „Pajūrio sargas“ redaktorius, bendradarbiavo laikraštyje „Lietuvos keleivis“. Periodinėje spaudoje paskelbė straipsnių, eilėraščių.

Vaikaitis Klaipėdos universiteto profesorius Helmutas Arnašius.

### Atminimas
2017 m. ant istorinio Klaipėdos kalėjimo pastato atidengta memorialinė lenta Jurgiui Arnašiui pagerbti. 1924–1934 m. Jurgis Arnašius dirbo Klaipėdos teismo vertėju šiame pastate.

## Šaltiniai
Gargždas

**Gargždas** – suapvalinta nuosėdinė uoliena, kurią sudaro dalelės, kurių skersmuo yra nuo 6 iki 20 cm. Kampuotasis gargždo analogas yra skalda. Viduramžiais gargždas buvo dažnai naudojamas gatvėms grįsti. Lietuvoje šis žodis atsispindėjo Gargždų mst. pavadinime.
Žvirgždas

**Žvirgždas** – nuosėdinė uoliena, kurią sudaro apgludintos kietųjų mineralų dalelės nuo 1 mm iki 10 mm (kitais duomenimis, 2–10, 2–20 ar 2–60 mm). Kampuotasis žvirgždo analogas – žabaras. Žvirgždas buvo naudojamas paleolite kaip žaliava akmeninių įrankių gamybai (Oldovajaus technologija).  Žvirgždo ir smėlio mišinys yra žvyras.

## Šaltiniai
Vieningoji Rusija

**„Vieningoji Rusija“** () – Rusijos Federacijos politinė partija, dažniausiai save priskirianti prie centristinių pažiūrų partijų. Ji palaiko dabartinį Rusijos prezidentą Vladimirą Putiną. Įkurta 2001 m. gruodį, sujungus partijas „Tėvynė – visa Rusija“ ir „Vienybė“.

Partija, palyginti, yra nauja Rusijos parlamente, tačiau dėl Putino populiarumo šiuo metu yra valdančioji – 2021 m. rinkimuose į Dūmą partija laimėjo 324 vietų.

Partija palaikė Dmitrijaus Medvedevo kandidatūrą 2008 m. prezidento rinkimuose.

## Nuorodos

* www.ER.ru
Juodupė (reikšmės)

**Juodupe** vadinami objektai:

* gyvenvietės:
** Juodupė – miestelis Rokiškio rajone;
** kaimas Biržų rajone;

* upės:
** Juodupė – upė Ignalinos rajone, Dringio intakas;
** Juodupė – upė Joniškio rajone;
** Kupiškio rajone:
*** Juodupė – Šimonių seniūnijoje, Pelyšos intakas;
*** Juodupė – Kupiškio seniūnijoje, Lėvens intakas;
*** Juodupė – Šimonių seniūnijoje, Kupos intakas;
** Juodupė – upė Pagėgių savivaldybėje, Vilkos intakas;
** Juodupė – upė Vilkaviškio rajone, Šešupės intakas;
** Juodupė – upė Biržų rajone, Tatulos intakas;
** Juodupė – upė Rokiškio rajone, Vyžuonos intakas.
Juodupė (Kupa)

**Juodupė** – upelis Kupiškio rajone, Šimonių seniūnijoje, Kupos kairysis intakas. XX a. 7-ame dešimtmetyje upelis buvo kanalizuotas ir paverstas melioracijos grioviu. 9 km ilgio Juodupė išteka iš Užraisčio pelkės ir teka į šiaurę. Iki santakos su Tiltabale kartais vadinamas **Beržupiu**. Aplenkęs Grubų mišką teka pietiniu ir rytiniu Juodpėnų pakraščiu, ties Mičiūnais įteka į Kupą už 20,7 km nuo jos žiočių.

Didžiausias intakas – Tiltabalė (kairysis).

Upėvardis reiškia *juoda upė*.

## Šaltiniai
Dievo upelis

**Dievulio upelis** arba **Dievo upelis** – upelis Kupiškio rajone ir seniūnijoje, Kupos dešinysis intakas, kanalizuotas. 3,5 km ilgio Dievulio upelis prasideda Mirabelio miške ir teka į pietus per Mirabelio dvaravietę, netoli jos įteka į Kupą.

Upėvardis kilęs nuo žodžio *dievas*.

## Šaltiniai
Juodupė (Pelyša)

**Juodupė** arba **Rudupis** – upelis Kupiškio rajone, Šimonių seniūnijoje, Pelyšos dešinysis intakas. Išteka iš Šimonių girios prie Pelyšių kaimo ir teka į pietus bei pietvakarius, kol įteka į Pelyšą.
Juodupė (Lėvuo)

**Juodupė** – upelis Kupiškio rajone ir seniūnijoje, Lėvens kairysis intakas. 7,6 km ilgio upelis išteka iš Mirabelio miško ir teka Dvaramiškio, Pajuodupės laukais, ties Aukštupėnais įteka į Lėvenį. Vaga nuo versmių iki 2,5 km reguliuota. Pirmą kartą paminėtas 1603 m. Kupiškio seniūnijos inventoriuje.

Intakai: Valkelė (dešinysis, įteka ties Pajuodupe).

Upėvardis reiškia *juoda upė*.

## Šaltiniai
Vageningenas

:: *Apie Surinamo miestą žr. [[Vageningenas (Surinamas)]]*.

**Vageningenas** – miestas vidurio rytų Nyderlanduose, prie Žemutinio Reino. Veikia Vageningeno universitetas (specializuojasi gyvybės mokslų srityje), vienas žymiausių pasaulyje maisto ir mitybos mokslinių tyrimų centras.

## Sportas

### Futbolas
* WVV Wageningen
* Victoria Wageningen
* GVC Wageningen
Keturakis

**Keturakio** slapyvardį turėjo du dramaturgai:

* Antanas Vilkutaitis;
* Juozas Vilkutaitis.

**Keturakis** − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Keturakienė (ištekėjusi moteris) ir Keturakytė (mergautinė pavardė).

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

* Robertas Keturakis (1935–2021) – Lietuvos poetas, rašytojas, vertėjas.
Prešovas

**Prešovas** – rytų Slovakijos miestas, įsikūręs 400 km į rytus nuo Bratislavos ir 35 km į šiaurę nuo Košicės, prie Torisos upės. Išvystyta mašinų ir tekstilės pramonė. Šv. Mykolo bažnyčia (XVI–XVIII a.).

## Istorija
Trečio pagal dydį Slovakijos miesto vardas pirmą kartą buvo paminėtas 1247 m. XIII a. buvo klestintis druskos kasybos centras. 
Miesto istoriniame rajone, pagrindiniame Hlavná gatvėje, stovi pastatyta 1347 m. **Šv. Mikalojaus bažnyčia** (sv. *Mikuláš*). Jame yra gotikinių paveikslų ir barokinių kūrinių. 

Prešove buvo paskelbta Slovakijos Tarybų Respublika – labai trumpai gyvavusi, 1919 m. nuo birželio 16 d. iki liepos 7 d., komunistinė valstybė pietryčių Slovakijoje.

## Gyventojai

## Sportas
* FC Tatran Prešov (futbolas)

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali miesto svetainė (slovakų k.)
Portas

**Portas** ( 'uostas') – miestas Portugalijos šiaurės vakaruose, prie Atlanto vandenyno, prie Duero žiočių. Portugalijos Šiaurės regiono ir Porto apygardos centras. Antrasis pagal gyventojų skaičių šalyje. Stambus transporto centras – veikia prekybos ir žvejybos uostai, metropolitenas, tarptautinis oro uostas, per miestą eina Lisaboną ir Bragą jungianti automagistralė. Didžiausias Portugalijos tekstilės ir siuvimo pramonės centras. Taip pat išplėtota chemijos, mašinų, maisto (daugiausia vyno ir žuvies), laivų statybos, naftos perdirbimo, avalynės pramonė.
Veikia daug universitetų ir muziejų, iš jų žymiausi – didžiausias Portugalijoje Porto universitetas ir Nacionalinis *Soareis dos Reis* muziejus. Veikia zoologijos ir botanikos sodai, vyksta kasmetiniai kino, džiazo, roko festivaliai. 2001 m. Portas buvo Europos kultūros sostinė.

## Istorija
Senovės romėnų gyvenvietė vadinta ***Portus Kale***. Nuo 540 m. iki 716 m. miestą valdė vestgotai, vėliau maurai. 1097 m. galutinai Portą atkariavo Portugalija. XI–XII a. buvo Portugalijos grafų rezidencija. Tuo pat metu buvo puldinėtas vikingų. XIV a. tapo svarbiu Portugalijos uostu. Mieste gimė vienas portugalų geografinių atradimų iniciatorių Henrikas Jūrininkas. Napoleono karų metu 1809 m. dėl Porto vyko Prancūzijos ir Jungtinės Karalystės kariuomenių mūšiai. 1828–1834 m. vykusio Portugalijos pilietinio karo metu, Portas tik po pusantrų metų apsiausties pasidavė absoliutinės monarchijos šalininkų kariuomenei. Sparčiai augo XIX a. antroje pusėje. 1855 m. gatvės apšviestos dujiniais žibintais, 1895 m. Portas buvo pirmasis miestas Pirėnų pusiasalyje, kuriame įrengtas elektrinių tramvajų eismas.

## Architektūra
Duero upė dalija miestą į dvi dalis. Šiaurinėje pusėje išsidėstęs Porto senamiestis. Jame stovi romaninė Katedra (XII a., perstatyta XVII–XVIII a.), įtraukta į Pasaulio paveldo sąrašą. Šv. Martyno bažnyčia (XII a.), Šv. Pranciškaus bažnyčia (įkurta XIII a., pastatyta XIV–XV a.), Vyskupų rūmai, šv. Jono nacionalinis teatras, kalėjimas *Relação*. Pietinėje Duero pusėje – taisyklingo plano Porto naujamiestis, žymus vyno daryklomis. Per upę buvo nutiesti keli žymūs tiltai. Vieną jų – 352 m ilgio geležinkelio tiltą *Ponte de D. Maria Pia*, pastatytą 1877 m. suprojektavo Gustavas Eifelis.

## Sportas
Populiariausia mieste sporto šaka – futbolas. Taip pat mieste yra Formulės 1 lenktynėms naudota trasa – viena iš nedaugelio tokių miestų gatvėse. Kasmet spalio mėnesį organizuojamas Porto maratonas.

### Futbolas
* FC Porto
* Boavista FC
* SC Salgueiros

Mieste 2004 m. vyko XII Europos futbolo čempionatas.


Bridge on Duoro River.jpg|Dueras (Doras) Porte
Ayuntamiento,_Oporto,_Portugal,_2019-06-02,_DD_01.jpg|Savivaldybės rūmai
Igreja de Santo Ildefonso 4.jpg|Šv. Ildefonso bažnyčia
Old tourist tram in Porto 01.jpg|Turistinis tramvajus
Rua de Sao Francisco in Porto (1).jpg|Šv. Pranciškaus gatvė
Catedral de Oporto, Portugal, 2012-05-09, DD 26.JPG|Porto katedra
Porto, Portugal (6253930521).jpg|Portas naktį


## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali Porto svetainė (portugalų k.)
Vulkanas (reikšmės)

**Vulkanu** vadinama:

* Ugnikalnis;
* Vulkanas (mitologija), romėnų dievas;
* Vulkanas (Rumunija), miestas Rumunijoje.
Bistrica

**Bistrica** – miestas šiaurės Rumunijoje; apskrities centras. Išvystyta mašinų, medienos, tekstilės pramonė.

## Sportas
* CF Gloria Bistriţa (futbolas)
* Gloria 2018 BN – moterų futbolo klubas;
Beriozovskis

**Beriozovskiu** vadinami miestai:

* Beriozovskis (Kemerovas), Kemerovo srityje;
* Beriozovskis (Sverdlovskas), Sverdlovsko srityje.
Blagoveščenskas

:: *Apie Baškirijos miestą žr. [[Blagoveščenskas (Baškirija)]]*.

**Blagoveščenskas** () – miestas Rusijoje, Tolimuosiuose Rytuose, 7985 km į rytus nuo Maskvos, prie Amūro ir Zėjos santakos; Amūro srities centras. 221,3 tūkst. gyventojų (2007). Didelis uostas, kelių mazgas, yra geležinkelio stotis, oro uostas. Mašinų, laivybos, elektros energijos, statybų, medienos, lengvoji, maisto pramonė.

Mieste veikia mokslo tyrimų institutas, hidrometeorologijos centras, medicinos akademija, pedagogikos universitetas, žemės ūkio universitetas, Amūro valstybinis universitetas, ekonomikos kolegija, Amūros medicinos kolegija. Yra dramos teatras, kraštotyros muziejus. Išlikusi buvusi katalikų bažnyčia, unikalios dinozaurų kapinės (miesto pietryčiuose), kur XX a. pradžioje aptikta dinozaurų liekanų.

## Istorija

Tai vienas seniausių miestų Tolimajame Sibire. Įkurtas 1858 m. kaip *Усть-Зейский* postas. Pastačius cerkvę *Благовещенья*, gyvenvietė pervadinta į *Благовещенская*, o vėliau ir *Благовещенск*. XX a. pradžioje tapo metalo, aukso ir prekybos centru.

2011 m. liepos 31 m. miestą nuniokojo stiprus viesulas.
Čechovas

**Čechovas** gali reikšti:

## Žmonės

* Antonas Čechovas – rusų rašytojas;
* Michail Čechov – rusų režisierius, aktorius, pedagogas;
* Valerijus Čechovas – rusų šachmatininkas.

## Vietovės

* Čechovas (Kaliningradas) – miestelis Kaliningrado srityje, Rusijoje;
* Čechovas – miestelis Maskvos srityje, Rusijoje;
* Čechovas – kaimas Sachalino srityje, Rusijoje.
Furmanovas

**Furmanovu** vadinama:

* Dmitrijus Furmanovas, rusų rašytojas;
* miestai Rusijoje:
** Ivanovo srityje;
** Kalininigrado srityje.
Kirovas (reikšmės)

**Kirovu** vadinama:

* Sergejus Kirovas, sovietų partinis veikėjas;
* miestai Rusijoje:
** Kirovas, srities centras;
** miestas Kalugos srityje.
Železnogorskas

**Železnogorsku** vadinami Rusijos miestai:

* Krasnojarsko srityje;
* Kursko srityje;
* Ilimo Železnogorskas – Irkutsko srityje.
Bistrica (reikšmės)

**Bistrica** vadinama:

* Bistrica, miestas Rumunijoje;
* Bistrica (Siretas), upė Rumunijoje;
* Slovėnijos miestas.
* Bulgarijos miestas.
Puškinas

**Puškinu** vadinama:

## Asmenybės
* žymus rusų poetas Aleksandras Puškinas;

## Gyvenvietės
* miestai Rusijoje:
** Maskvos srityje,
** Peterburgo mieste;
* gyvenvietės:
** Gėritai Kaliningrado srityje.
Apaščia (reikšmės)

**Apaščia** vadinama:
* Apaščia – upė Rokiškio ir Biržų rajonuose;
* Apaščios ežeras – ežeras Kupiškio rajone.
* kaimai:
** Biržų rajone;
** Rokiškio rajone.
Airynė

**Airynė** arba **Ajarynė** – upelis Kupiškio rajone ir Seniūnijoje. Didžprūdžio kairysis intakas, įteka ties Didžprūdėliais.

Upėvardis kilęs nuo žodžio *airas* (ajeras).

## Šaltiniai
Akmena (Suosa)

**Akmena** – upelis Kupiškio rajone, dešinysis Suosos intakas, iš dalies kanalizuotas. 6,9 km ilgio Akmena prasideda Medinų miške, teka Akmenių, Plotelių, Karaliūnų, Liutynės laukais. Į Suosą įteka 2,8 km nuo jos žiočių.

## Etimologija

Upėvardis kilęs nuo žodžio *akmuo, akmenas*.

## Šaltiniai
Vanas

**Vanas** gali reikšti:

* Vano ežeras (Turkijoje);
* vieną iš skandinavų dievų (vanai);
* miestai:
** Vanas (Prancūzija);
** Vanas (Turkija).
Somas

**Somas** () − Kirgizijos valiuta. Ji padalinta į 100 tyjinų (). Somas buvo įvestas 1993 m. gegužės 10 d. ir pakeitė TSRS rublį santykiu 1 somas = 200 rublių.

## Etimologoja

Tarybų Sąjungoje, kazachų, kirgizų ir uzbekų kalbomis šnekantis žmonės vadino rubli *som* ir taip buvo rašoma banknotų reversinėje pusėje šalia kitų tekstų, nurodančių vertę, visomis 15 oficialiomis TSRS kalbomis. Žodis *som* kazachų, kirgizų, uigurų ir uzbekų kalbose reiškia „grynas“, kaip ir daugelyje kitų tiurkų kalbų. Žodis reiškia „grynas auksas“.

## Monetos
Iki šiol buvo išleidžiamos tik proginės monetos. 10 ir 50 tyjinų bei 1, 3 ir 5 somų apyvartinės monetos bus išleistos 2008 m. Naujos monetos kaldinamos Kazachijoje.

## Banknotai
1993 m. vyriausybė išleido 1, 10 ir 50 tyjinų banknotus ir Kirgizijos bankas išleido 1, 5 ir 20 somų banknotus. 1994 m. Kirgizijos bankas išleido antrą seriją banknotų, 1, 5, 10, 20, 50 ir 100 somų vertės. Trečioje serijoje, nuo 1997 m., buvo išleisti 1, 5, 10, 20, 50, 100, 200, 500 ir 1000 somų vertės banknotai.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* 
* Kirgizijos monetos
* Kirgizijos banknotai
Sajakbajus Karalaevas

**Sajakbajus Karalaevas** (, g. 1894 – m. 1971) buvo pagarsėjęs *[[manasči]]* – kirgizų epinės poemos *„Manas“* pasakotojas.
Manasči

**Manasči** − epinės poemos „Manas“, svarbiausios kirgizų literatūroje, tradicinis pasakotojas. Manasči yra gerbiami, nes epas, kurį jie pasakoja, susideda iš beveik pusės milijono eilučių. Jiems dažnai akompanuoja su *komuzu* (kirgizų muz. styginis instrumentas). Garsus manasči buvo Rysbekas Jumabaevas.
Leopoldas Krugas

**Leopoldas Krugas** (, 1770 m. liepos 7 d. Halė – 1843 m. balandžio 16 d. Miulenbekas prie Berlyno) – Mažosios Lietuvos ir Prūsijos istorijos tyrinėtojas, ekonomistas.

## Biografija
Teologas, vėliau valstybės tarnautojas. 1805-1834 m. dirbo Prūsijos statistikos kanceliarijoje. Knygose pateikė vertingos medžiagos apie to meto Prūsijos karalystės ir Mažosios Lietuvos žemėvaldą, baudžiavą, demografiją, gyventojų socialinius sluoksnius, lietuvių ir kolonistų vokiečių socialinę, ekonominę bei teisinę nelygybę, miestų gyventojus.

## Bibliografija
* Prūsijos valstybės topografijos ir statistikos registras (*Topographisch - statistisches Wörterbuch des Preussischen States*, 13 t. 1796–1803 m.)
* Apie Prūsijos valstybės kaimiečių baudžiavą arba paveldimąją priklausomybę (*Ueber Leibeigenschaft oder Erbunterthänigkeit der Landbewohner im Preussischen Staate*, 1798 m.)
* Prūsijos valstybės nacionalinio turto apžvalga (*Betrachtungen über den National-Reichtum des Preussischen Staates*, 2t. 1805 m.)
* Naujas Prūsijos valstybės topografijos, statistikos ir geografijos registras (*Neues topographisch - statistisch - geographisches Wörterbuch des Preussischen Staates*, 6t. 1821–1825 m.)
* Karališkosios Prūsijos valstybės topografijos ir statistikos registras (*Topographisch - statistisches Wörterbuch des königlichen Preussischen Staates*, 6 t. 1820–1826, su A. Miuzeliu)
* Prūsijos monarchijos topografijos, statistikos ir ūkio duomenys pagal oficialius šaltinius. Rytprūsių provincija (*Die Preussische Monarchie topographisch, statistisch und wirtschaftlich nach amtlichen Quellen. Die Provinz Ostpreussen*, 1833 m.)

## Šaltiniai
Aleksandras Kuršaitis

**Aleksandras Teodoras Kuršaitis** (, 1857 m. spalio 2 d. Kretingoje – 1944 m. rugpjūčio 17 d. Kiefersfeldenas, Aukštutinė Bavarija) – Mažosios Lietuvos kalbininkas, kultūros ir visuomenės veikėjas.

## Biografija
Dėdės Fridricho Kuršaičio globojamas Karaliaučiaus universitete studijavo lietuvių, vokiečių, klasikines kalbas. 1882–1922 m. mokytojavo Tilžės gimnazijoje, joje vadovavo ir lietuvių kalbos seminarui.

1898–1925 m. Lietuvių literatūros draugijos pirmininkas. 1899–1912 m. redagavo draugijos leidinį „Mitteilungen der Litauischen Literarischen Gesellschaft“, kuriame paskelbė lietuvių tautosakos, kultūros istorijos, etnografijos straipsnių, kelionės po Lietuvą aprašymą. 1900 m. įkūrė lietuvių draugiją „Luizė“, jos pirmininkas. Nuo 1911 m. draugijos „Prussia“ narys. 1917–1918 m. tarnavo Vokietijos kariuomenėje Lietuvoje.

## Veikla
Redagavo ir papildė E. J. Schiekoppo gramatikos antrą leidimą (*Litauische Elementar-Grammatik* 2 d., 1901–1902 m.). Parengė stipendininkams, norintiems mokytis lietuvių kalbos, mokomąją knygelę „Lietuviški skaitiniai“ (*Litauisches Lesebuch* 3 d., 1911–1913; tekstai sukirčiuoti, d. 3 – žodynėlis). 1913 m. Hugo Scheu padėjo išleisti jo surinktų lietuvių pasakų rinkinį, išvertė į vokiečių kalbą, sudarė žodynėlį. Jo patarėjais buvo Antanas Baranauskas, Juozas Balčikonis, Jonas Jablonskis.

Svarbiausias veikalas – „Lietuviškai-vokiškas žodynas“ (*Litauisch-deutsches Worterbuch = Thesaurus linguae Lituanicae* 4 t., 1968–1973, Giotingenas. Jame sudėti F. Kuršaičo žodyno ir A. Kuršaičio iš įvairių lietuvių leidinių ir gyvosios kalbos surinkti žodžiai. Prie žodyno rengimo prisidėjo vokiečių kalbininkai W. Vismanas, E. Hofmanas, sūnus Aleksandras Kuršaitis, H. Krikas.

## Šaltiniai

* V. Nausėdas. Aleksandras Teodoras Kuršaitis ir jo žodynas. Žodžiai ir žmonės. Vilnius, 1974 m.
* A. Sabaliauskas. Lietuvių kalbos tyrinėjimo istorija. t. 1 Vilnius, 1979
* Domas Kaunas. Donelaičio žemės knygiai. Vilnius, 1993
* D. Kaunas, H. Masalskis. Paskutinis Lietuvių literatūros draugijos narių sąrašas. Knygotyra, 1998 t. 34.
Silicio rūgštis

**Silicio rūgštimi** vadinama grupė cheminių junginių sudarytų iš silicio, vandenilio ir deguonies bei turinti bendrąją formulę [SiOx(OH)4-2x]n. Silicio rūgštis gali būti sutinkama monomerinės formos arba sudaryta iš mažos molekulinės masės polimerinių vienetų. Nėra pavykę gauti monomerinės silicio rūgšties Si(OH)4 koncentruoto tirpalo, kuriame būtų nepastebimi polimeriniai dariniai.
Literatūroje taip pat galima rasti terminą *polisilicio rūgštis*, kuris įprastu atveju apibūdina tuos silicio rūgščių darinius, kurie susiformavo esant pH nuo 1 iki 4 ir yra sudaryti iš dalelių, kurių skersmuo mažesnis nei 3-4 nm. Šarminėmis salygomis polisilicio rūgštis polimerizuojasi ir sudaro koloidines silicio dioksido daleles, kurios gali sudaryti stabilų zolį.

Net tokia silpna rūgštis kaip anglies, išstumia silicio rūgštį iš vandeninių jos druskų tirpalų:

K2O · nSiO2 + H2CO3 → K2CO3 + nSiO2 + H2O
           
Susidaro baltos drebučių pavidalo silicio rūgšties nuosėdos – gelis. Jas išdžiovinus gaunamas silikagelis – bespalvė, akyta medžiaga, turinti labai didelį savitąjį paviršių. Naudojama kaip absorbentas. Silicio rūgšties apytikslė empirinė formulė yra H2SiO3.

## Šaltiniai
Pavelas Kušneris-Knyševas

**Pavelas Kušneris-Knyševas** (, 1889 m. sausio 26 d. Gardine – 1968 m. kovo 14 d. Maskvoje) – sovietinis etnologas, Prūsos bei Mažosios Lietuvos kraštotyrininkas.

## Biografija
1932–1934 m. SSRS prekybos atstovas Lietuvoje, 1934–1935 m. Norvegijoje. Nuo 1944 m. dirbo SSRS mokslų akademijos Etnografijos institute. Po 1945 m. buvo lietuvių etnografų pirmųjų kandidatinių disertacijų mokslinis vadovas. 1947 m. istorijos mokslų daktaras, 1959 m. profesorius.

## Veikla
Tyrimams taikė ir plėtojo P. J. Šafafiko XIX a. sukurtą kompleksinį lyginamąjį istorinės etnologijos metodą. Nustatė materialiosios kultūros reiškinių raidos etnografinio kartografavimo principus. Parengė rekomendacijų, kaip remiantis etnografinių faktų ir tautinių kalbų paplitimu, nustatyti valstybės sienas bei etnines ribas.

Po Antrojo pasaulinio karo kai kuriems JAV aukštiesiems politikams ėmus skelbti, kad iš SSRS reikią atimti Karaliaučiaus kraštą (nuo 1946 m. Kaliningrado sritis), Stalinas nurodė SSRS mokslų akademijai parašyti knygą ir įrodyti, kad Rytų Prūsijos šiaurinė dalis, Mažoji Lietuva, iki 1945 m. valdyta Vokietijos, yra lietuvių – vienos iš SSRS tautų etninė teritorija. P. Kušneris-Knyševas parašė plačią, piešiniais, štrichiniais žemėlapiais bei schemomis iliustruotą monografiją „Etninės teritorijos ir etninės sienos“ (*Этнические территории и этнические границы*. 2 d. 1951 m.) Pirminis knygos pavadinimas buvo „Etnografinės Lietuvos teritorijos vakarinė dalis“ (*Западная часть территории этнографической Литвы*). Knygos antroji dalis „Pietryčių Pabaltijo etninė praeitis“ (*Этническое прошлое Юго-Восточной Прибалтики*) 1979 m. Čikagoje išleista lietuvių kalba, 1991 m. Vilniuje – originalo kalba. Knygoje pabrėžiama, kad Mažoji ir Didžioji Lietuva yra vientisa etninė lietuvių teritorija.

Jis vienas pirmųjų, po Vinco Vileišio ir Povilo Pakarklio tyrė Prūsos bei Mažosios Lietuvos senųjų gyventojų etninę priklausomybę. Jų baltiškumą grindė archeologiniais, etnografiniais, lingvistikos, statistikos, istorinės geografijos ir istoriniais duomenimis, naudojosi daugiausia vokiečių šaltiniais ir literatūra. Pabrėžė etninį perimamumą tarp senovės gyventojų skalvių bei nadruvių ir jų pagrindu iki XVI a. susidariusių lietuvininkų, teigė kad jie – autochtonai, o vokiečiai – kolonistai. Jis įrodė, kad Karaliaučiaus kraštas – lietuvininkų ir prūsų žemė, nors sovietiniai politikai ir propagandistai po 1945 m. ėmė skelbti, kad tai neva nuo seniausių laikų yra rusų žemė.

## Bibliografija
* Pietryčių Pabaltijo etninė praeitis: istorinė etninės teritorijos studija: Mažoji Lietuva / iš rusų k. vertė Aleksandras Tenisonas. – Chicago: Lietuvių miškininkų sąjunga, 1979. – 224 p.: iliustr.
* *Этническое прошлое Юго-Восточной Прибалтики: опыт исторического изучения этнической территории*. – Vilnius: Mintis, 1991. – 183 p.: iliustr. – ISBN 5-417-00517

## Šaltiniai