open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
K

**K** ir **k** – vienuoliktoji lotynų abėcėlės ir septynioliktoji lietuvių abėcėlės raidė. Lietuvių kalboje raidės pavadinimas yra *ka*.

Šia raide žymima:
* *K* − kelvinas, temperatūros matavimo vienetas;
* *K* − raidė
* K- kilogramas
* K – taip pat gali reikšti tūkstantį pvz: 10K
* *k.* 75;

## Kodai

## Simboliai

Image:ICS Kilo.svg|Signalinės vėliavėlės simbolis
Image:Semaphore Kilo.svg|Semaforinės vėliavėlės simbolis
Image:Sign language K.svg|Gestas
Image:Braille K.svg|Brailio rašte
Raitis Ivananas

**Raitis Ivananas** (g. 1979 m. sausio 3 d.) – Latvijos ledo ritulio puolėjas, žaidžaintis Kalgario „Flames“

2006 m. jis žaidė NHL klube . 2006 m. spalio 12 d. jis tapo aštuntuoju latviu, įmušusiu įvartį NHL. Tai įvyko jam žaidžiant Los Andželo „Kings“ rungtynėse prieš Dalaso „Stars“. Prieš tai buvusį sezoną jis 4 rungtynes praleido Monrealio „Canadiens“ sudėtyje. 2010 m. liepos 2 d. pasirašė dvejų metų sutartį su Kalgario „Flames“ klubu.

## Šaltiniai
Kristaus bažnyčia

**Kristaus bažnyčia** () – viena iš vėlyvosios reformacijos krikščionybės krypčių, priklauso Tarptautinių Kristaus Bažnyčių judėjimui (angl. – International Churches of Christ; dar kartais vadinama Boston Church of Christ – „Bostono Kristaus Bažnyčia“). TKB įkurta 1979 m. Bostone, JAV, jos įkūrėjas – Kip McKean.

Tarptautinės Kristaus bažnyčios ištakos – atsinaujinimo judėjimas, kilęs konservatyviose Amerikos laisvosiose bažnyčiose, žinomose kaip „Kristaus bažnyčios". Pastarosios bažnyčios buvo dalis restoracinio (atstatomojo) judėjimo, kurį inicijavo Alexander Cambell (1788-1866). Restoraciniam judėjimui būdinga protestantiška teologinė tradicija bei ultra - kongregacinis struktūrinis modelis (visos valdžios perkėlimą į vietines bendruomenes ir denominacinių struktūrų atsisakymas.) Restoraciniam judėjimui taip pat būdingas įsitikinimas, kad tai yra tikrosios krikščionybės atstatymas, o judėjimui nepriklausančios bažnyčios esą yra iškrypusios iš krikščioniškojo kelio. Paprastai restoracinio judėjimo bažnyčios praktikuoja perktikštijimą.

## Nuorodos
* Kristaus bažnyčia Vilniuje
* Tarptautinė Kristaus bažnyčia Vilniuje
Bazė

**Bazė** – chemijoje tai cheminis junginys, kuris turi laisvą elektronų porą su kuria gali prijungti H+ dalelę (protoną). Kitaip **bazė** tai protonų akceptorius. Bazė yra rūgšties priešingybė ir reakcija tarp rūgšties ir bazės vadinama – neutralizacijos reakcija.

Gerai žinomi bazių pavyzdžiai yra natrio hidroksidas ir amoniakas.

## Bazių skirstymas
Bazės būna tirpios (pvz., natrio hidroksidas, kalio hidroksidas) ir netirpios (pvz., vario hidroksidas).

Iš kitos pusės bazės būna stiprios arba silpnos. Stipri bazė dar vadinama **[[šarmas|šarmu]]**. Stiprių bazių pKb yra didesnis nei 13.

Silpnos bazės sąvoka nėra konkreti, lyg ir kiekvieną junginį kurio pKb yra mažesnis už 13 galima būtų laikyti silpna baze, įskaitant net ir tokius junginius kaip alkanus, bet dažniau silpnos bazės sąvoka vartojama apibūdinti junginiui, kuris visgi turi gan didelį pKb, bet mažesnį už 13.

Stiprių bazių pavyzdžiai:
* ličio hidroksidas (LiOH)
* natrio hidroksidas (NaOH)
* kalio hidroksidas (KOH)
* kalcio hidroksidas, kitaip „gesintos kalkės“ (Ca(OH)2) – mažai tirpi, bet stipri bazė.

Silpnų bazių pavyzdžiai:
* amoniakas
* vario (II) hidroksidas
* vario (I) hidroksidas
* anilinas

Kartais išskiriamos „superstiprios“ bazės:
* natrio hidridas (NaH)
* natrio amidas (NaNH2)
* kitų metalų amidai, hidridai.
Aleksandras Algirdas Abišala

**Aleksandras Algirdas Abišala** (g. 1955 m. gruodžio 28 d. Intoje, Komijos Respublika, Rusijos TFSR) – Lietuvos verslininkas, verslo konsultantas, politikas, fizikos ir matematikos mokslų daktaras, signataras.

## Biografija
Gimė tremtinių šeimoje. 1962–1973 m. mokėsi Kauno 25-ojoje vidurinėje mokykloje, 1973–1978 m. studijavo Vilniaus universiteto Fizikos fakultete.

1978 m. Kauno politechnikos instituto (KPI) Chemijos technologijos fakulteto vyr. inžinierius. 1978–1980 m. tarnavo sovietinėje armijoje. 1980–1981 m. KPI Chemijos technologijos fakulteto vyr. laborantas. 1981–1990 m. Kauno radijo matavimų technikos mokslinio tyrimo instituto inžinierius technologas, mokslinis bendradarbis. 1984–1986 m. Vilniaus universiteto aspirantas neakivaizdininkas, fizikos-matematikos mokslų kandidatas.

1988 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio, Sąjūdžio Seimo narys, 1989–1990 m. Sąjūdžio Seimo seniūnas. 1990–1992 m. LR Aukščiausiosios Tarybos deputatas, signataras. 1991 m. vasario 26 d. – 1992 m. liepos 20 d. ministras be portfelio. 1992 m. liepos-gruodžio mėn. LR ministras pirmininkas. Nuo 1993 m. TŪB „A. Abišala ir partneriai. Konsultacinė firma“ narys (2005 m. bendrija pertvarkyta į UAB „A. Abišala ir partneriai“). VšĮ „Junior Achievement Lietuva“ valdybos narys, pirmininkas. Asociacijos „Žinių ekonomikos forumas“ tarybos narys, pirmininkas. 2008–2009 m. vadovavo komisijai energijos tiekimo saugumo po 2009 m. problemoms nagrinėti, derybininkas su Europos Sąjunga dėl Ignalinos atominės elektrinės darbo pratęsimo.

30 mokslinių straipsnių Lietuvos ir užsienio leidiniuose (puslaidininkių fizika ir technologija), 3 išradimų autorius.

Žmona Nijolė (g. 1956), sūnūs Tadas (g. 1978) ir Liudas (g. 1983).

## Įvertinimas
* 2000 m. Lietuvos nepriklausomybės medalis 

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė 

|-
Rūgšties disociacijos konstanta

**Rūgšties disociacijos konstanta** (**rūgštingumo konstanta**) – pusiausvyros konstantos rūšis kuri apibūdina vandenilio jonų atskilimo laipsnį nuo vandenyje ištirpusios rūgšties. Svarbu įsidėmėti, kad H2O koncentracija yra *praleidžiama* rašant išraišką, kuri pasižymėjus rūgštį bendra forma kaip HA atrodo taip:

: HA(aq) + H2O(l) --> H3O+(aq) + A–(aq)

: K_a = \frac{[\mbox{H}_3\mbox{O}^+][\mbox{A}^- ]} {[\mbox{HA}]}

Kadangi paprastai gaunami labai „negražūs“ skaičiai tai panašiu stiliumi kaip ir pH, gali būti išreiškiama ir pKa:

: p*K*a = − log10 *K*a**

Čia tik svarbu nesusipainioti, nes kuo didesnė ''K''<sub>a</sub> (ar mažesnė p''K''<sub>a</sub>) tuo [[rūgštis]] stipresnė.

== Bazės disociacijos konstanta ==
Lygiai tokiu pat stiliumi išreiškiamas ir bazingumas (Kb):

: A<sup>–</sup>(aq) + H<sub>2</sub>O(l)  HA(aq) + OH<sup>–</sup>(aq)

: <math>K_b = \frac{[\mbox{HA}][\mbox{OH}^-]} {[\mbox{A}^-]}</math> 

: p''K''<sub>b</sub> = − log<sub>10</sub> ''K''<sub>b</sub>**

## Ryšys tarp Ka ir jos konjuguotos bazės Kb
Sudauginus šias konstantas gauname Kw kuri yra lygi 1.0&nbsp;×&nbsp;10-14 esant 25 °C.
Formulėmis tai atrodo taip:

: *K*a*K*b = *K*w
: p*K*a + p*K*b = p*K*w
Ludwig von Mises

**Ludwig Heinrich Edler von Mises** (1881 m. rugsėjo 29 d. Lvove, Galicijos ir Lodomerijos karalystėje – 1973 m. spalio 10 d. Niujorke, JAV) – austrų ekonomistas, libertarizmo teoretikas, austrų mokyklos atstovas.

Jo darbai turėjo įtakos tokių ekonomikos teoretikų kaip Friedrich von Hayek, Murray Rothbard, Henry Hazlitt, Israel Kirzner, Vernon L. Smith ir George Reisman darbus bei veiklą.

Misesas išplėtojo Austrų ekonomikos mokyklos teoriją, pritaikė ją naujoms sritims, tvirčiau pagrindė metodologinio individualizmo ir dedukcinius metodus ekonomikoje bei parodė naujas jų taikymo ekonomikoje galimybes, tapo alternatyvios socializmui teorijos – liberalizmo – propaguotoju, iki gyvenimo pabaigos tvirtai besilaikiusio savo linijos ir subūrusio aplink save nemažai gabių pasekėjų.

## Darbai
Ludwig von Mises. "Ekonominė politika“. 2006 m., Eugrimas.

## Nuorodos, šaltiniai

* Ludwig von Mises institutai
* LLRI pristato Ludwig von Mises knygą "Ekonominė politika“
Friedrich August von Hayek

**Friedrich August von Hayek** (1899 m. gegužės 8 d. Viena – 1992 m. kovo 23 d. Freiburgas) – austrų kilmės britų ekonomistas. Kartu su Ludwig von Mises buvo svarbiausias austrų mokyklos atstovas ir laisvosios rinkos gynėjas.

Friedrich August von Hayek už savo veikalus ekonomikos srityje gavo Nobelio premiją.

F. von Hayek taip pat laikomas vienu svarbiausių XX a. liberalizmo mąstytojų.

## Nuorodos
* Hayek vardo stipendija
PKb

**pKb** gali reikšti:

* Chemijoje – Rūgšties disociacijos konstanta;
* Ekonomikoje – Privataus kapitalo bendrovė
Donatas Vencevičius

**Donatas Vencevičius** (g. 1973 m. lapkričio 28 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas, saugas. Atstovavo šalies nacionalinei rinktinei.

## Futbolininko karjera
1991–1996 m, karjeros pradžioje, rungtyniavo Vilniaus „Žalgiryje“, o 1997–1999 m. atstovavo Polonia Warszawa (Lenkija). 

1999–2001 m. priklausė FC Kobenhavn (Danija), o 2002 m. persikėlė į Start Kristiansand (Norvegija).

2003 m. grįžo į Lietuvą ir rungtyniavo „Šviesos“ klube.

FC Marsaxlokk, FK Vilnius, GIF Sundsvall, Vėtra Vilnius.

## Trenerio karjera

Baigęs profesionalaus futbolininko karjerą, ėmėsi trenerio veiklos.

2016 m. gruodžio 15 d. pasirašė dvejų metų sutartį su Jonavos klubu.

2024 m. kovo 23 d. pranešta, kad tapo naujuoju FK Transinvest strategu. A lygos debiutantai per pirmas ketverias sezono rungtynes iškovojo vos tris taškus.

2024 m. gegužės 15 d. pranešta, kad devynerias rungtynes klubo vyriausiuoju treneriu buvęs Donatas Vencevičius abipusiu susitarimu paliko klubą.

2024 m. gruodžio 21 d. oficiali Sūduvos svetainė pranešė, kad naujuoju treneriu tapo Vencevičius.

2025 m. kovo 1 d. kaip treneris oficialiai debiutavo klube A lygos rungtynėse prieš „Riterių“ klubą. Marijampolės „Sūduva“ rungtynes laimėjo rezultatu 4-3.

## Rinktinė
Nacionalinėje rinktinėje debiutavo 1995 m. kovo 15 d. draugiškose rungtynėse prieš Lenkiją. 

Oficialiai su Nacionaline rinktine atsisveikino 2007 m. rugpjūčio 22 d. draugiškose rungtynėse su Turkmėnija, nors tose rungtynėse ir nežaidė.

## Pasiekimai
* TSRS „Odinio kamuolio“ varžybų sidabras (1984)
* Danijos Superlygos laimėtojas (2001)
* Lietuvos A lygos laimėtojas (1992)
* Lietuvos futbolo taurės laimėtojas (1991, 1993, 1994, 1997)
* Lenkijos lygos II vietos laimėtojas (1998)
* Maltos čempionato prizininkas (2004)

; Asmeniniai įvertinimai
* Geriausias 2025 m. kovo mėn. A lygos treneris.

## Įvarčiai Lietuvos rinktinėje

## Išnašos

## Nuorodos
* SOCCERWAY
* Transfermarkt
Akstis

: Apie **[[akstis (botanika)|akstis]]** pakitusius ūglius skaityti čia.

**Akstis** (, ) – trumpa (~ 1 m ilgio) lengva svaidomoji ietis su akmeniniu, kauliniu ar metaliniu antgaliu. Antgaliai dažnai būdavo su užkarpomis, kad būtų sunkiau ištraukti (tuo tarpu iečių antgaliai būdavo bebarzdžiai, kad ietis išsitrauktų lengviau). Svaidymo tolį padidindavo iki 70-80 m naudodami specialią kilpą arba ietisvaidę. Akstis buvo tiek kovinis, tiek medžioklės ginklas.
Senovinės medžioklinės akstys buvo lengvos – sverdavo apie 0,3 kg, būdavo iki ~2 m ilgio. Jas neretai svaidydavo ietisvaidėmis. Kavalerijos akstys buvo trumpos – 70-120 cm ilgio, sverdavo apie 0,5 kg ir daugiau, todėl jomis buvo galima pramušti lengvus šarvus. Įprastinis jų svaidymo nuotolis – 10-15 m.
 
Akstis naudojo ir gentys, nežinojusios lanko ir strėlių (australai) ar jų nenaudojusios (aleutai). Akstys konkuruodavo su lankais. Akstys patogios tuo, kad jas svaido viena ranka, o kitoje galima laikyti skydą ar pavadį (jei akstininkas raitas), tuo tarpu lankininkas šaudo abiem rankomis.

Akstis su metaliniais antgaliais naudojo S. Graikijos ir Romos kariuomenės. Legionierių akstys *[[piliumas|piliumai]]* buvo ypatingos konstrukcijos, dėl kurios priešai būdavo priversti mesti skydus su įsmigusiais piliumais. Aleksandro Makedoniečio kariuomenė turėjo atskirus pėsčių akstininkų dalinius, kurie kaudavosi pabira rikiuote smogdami priešininkui pirmąjį smūgį ir paruošdami pagrindinių jėgų ataką. Akstimis neretai kaudavosi kovos vežimų ekipažai. Rusų kavalerija naudojo akstis (pavadinimais *сулица* ir *джерид*) iki XVII a. pabaigos.

Akstininkai būdavo ginkluoti 3-4, kartais daugiau aksčių. Akstis neretai nešiodavo specialiame dėkle (akstinėje).

Akstis primena smigiai, tačiau šie paprastai mažesni, o jų galai su plunksnomis, stabilizuojančiomis lekiantį smigį.

Akstimi biologijoje vadinamas dygliu virtęs pakitęs ūglys, kokius turi, pvz., gudobelės.
Jeruzalė (Vilnius)

**Jeruzalė** – Vilniaus miesto dalis, esanti į šiaurę nuo miesto centro, tarp Jeruzalės ir Geležinio Vilko gatvių. Gyvenamieji namai išsidėstę tarp Baltupių, Santariškių ir Verkių regioninio parko. Šalia yra Kalvarijų šv. Kryžiaus atradimo bažnyčia su Kalvarijų kryžiaus kelio kompleksu, kuris davė vardą gyvenamajam rajonui. Jeruzalėje įsteigta Vilniaus Jeruzalės vidurinė mokykla, yra Jeruzalės skulptūrų sodas.

Šiaurėje atsiremia į Mokslininkų gatvę, iš vakarų – į Geležinio vilko gatvę, iš pietų – į Ateities gatvę, o rytinę jos dalį kerta Jeruzalės gatvė. Jeruzalėje susikerta priemiestinis maršrutinis transportas su dešimtimis Vilniaus miesto maršrutinio transporto numerių. Jeruzalės ir Ateities gatvėmis taip pat kursuoja 1G ir 2G greitieji autobusai.

## Istorija

Gyvenvietė gavo savo pavadinimą XVII a. 2-ojoje pusėje. 1905 m. Riešės valsčiaus Jeruzalės palivarke (Verkių dvaro valda) gyveno 17 žmonių. Kaimas buvo gan išsivystęs – čia buvo bažnyčia, vaistinė, nedidelė ligoninė, kur dirbo gydytojas Rutkovskis, maisto prekių parduotuvė, mokykla, kurią lankė Jerozolimkos ir gretimų Bajorų, Prašiškių, Oškincovo, Kšižakovo ir Fabijoniškių kaimų gyventojai ir netgi veterinarijos klinika, kur dirbo lenkų gydytojas Bogdzevičius. Taip pat čia buvo biblioteka ir smuklė, kur itin dažnai susirinkdavo vietiniai girtuokliai. Kartais kaime buvo rengiami vakarėliai arba studentų koncertai.

Kaimas taip pat vertėsi žemdirbyste: beveik kiekvienas namo šeimininkas turėjo bent vieną daržą, taip pat pasitaikydavo ir verslininkų. Lenkų gydytojo Bogdzevičiaus name buvo atidaryta nauja veterinarijos klinika. Nors kaime vyko autobusų (arbonų) eismas, bilietai buvo gan brangūs (vienas autobuso bilietas kainuodavo 50 centų, duonos kepalas, palyginus, kainuodavo tik 14 centų), dėl to gyventojai dažniausiai keliavo pėsčiomis. Santariškių žiedo vietoje stovėjo didelis kryžius.  

Daugiausia čia gyveno lenkų, rusų, lietuvių ir žydų. Iki 1930 m. buvo atskira gyvenvietė, tada prijungta prie Vilniaus. Sovietmečiu 1949 m. gyvenvietė pervadinta į ***Verkius***, siekiant išvengti religinių nuorodų. Tais pačiais metais uždaryta Kalvarijų šv. Kryžiaus atradimo bažnyčia. 1962–1963 m. sovietų valdžios nurodymu sugriauta 31 Kalvarijų kryžiaus kelio koplyčia, paliktos tik keturios. Buvo sugriauti ir kai kurie namai bei trobesiai, kur kaidaise gyveno vienuoliai. Daug metų sugriautų namų vietose nieko nebuvo pastatyta. 

XX a. 7-8 dešimtmetyje Vilniaus miesto vykdomasis komitetas skyrė LSRS dailės fondui Jeruzalės sodo sklypą ir leido čia įrengti laikinas skulptūrų lauko dirbtuves. 9-10 dešimtmetyje šiaurinėje rajono dalyje (dab. Mokyklos ir Lobio gatvės) menininkų dirbtuvių statyba plėtėsi. 1980 m. skulptoriaus Vlado Vildžiūno iniciatyva įkurtas Jeruzalės skulptūrų sodas.

1990–1997 m. pastatyti rajonui būdingi raudonų plytų daugiabučiai.

## Galerija

Pašvaistės gatvė.jpg|Išlikęs kaimo pastatas
Jeruzalės rajonas Vilniuje.JPG|2014 m.
Jeruzales pro by Augustas Didzgalvis.jpg|Jeruzalės progimnazija
Jaruzale.jpg|Kalvarijų Šv. Kryžiaus bažnyčia (2006)


## Šaltiniai

## Literatūra
*
G

**G** ir **g** – septintoji lotynų abėcėlės ir vienuoliktoji lietuvių abėcėlės raidė. Lietuvių kalboje raidės pavadinimas yra *gė*.

Šia raide žymima:
* *G* – gausas, matavimo vienetas;
* *G* – Grahamo skaičius;
* *G* – giga-, daugiklis;
* *G* – galia (fizika);
* *g* – gramas, matavimo vienetas;
* *g* – standartinis laisvojo kritimo pagreitis;
*  {G} \  – Gravitacijos konstanta.

## Kodai

## Simboliai

Image:ICS Golf.svg|Signalinės vėliavėlės simbolis
Image:Semaphore Golf.svg|Semaforinės vėliavėlės simbolis
Image:Sign language G.svg|Gestas
Image:Braille G7.svg|Brailio rašte
Gramas

**Gramas** ( 'du obolai') – masės matavimo vienetas, žymimas simboliu **g** (santrumpa *gr* reiškia kitą vienetą, graną). Pats žodis graikiškai reiškia du obolus. 

Seniau buvo apibrėžiamas kaip 1 kubinio centimetro vandens masė esant 4&nbsp;°C temperatūrai, bet vėliau prilygintas 1×10−3 kilogramo. Originalioje prancūzų metrinėje sistemoje gramas buvo vienas bazinių vienetų. 

Gramas vis dar rašomas lyg būtų bazinis vienetas, jei vartojami priešdėliai. Pavyzdžiui, apie 10-6 kg sakoma, jog tai vienas miligramas (mg), bet ne vienas „mikrokilogramas“ (būtų µkg) 

Tiksliai vieną gramą sveria Japonijos vienos jenos moneta. Šios monetos dizainas nesikeičia jau 50 metų.

## Šaltiniai
Niufaundlandas ir Labradoras

**Niufaundlandas ir Labradoras** (, ) – provincija Kanados rytuose. Apima Niufaundlando salą Atlanto vandenyne ir šiaurės rytinę Labradoro pusiasalio dalį (čia ribojasi su Kvebeku). Administracinis centras – Sent Džonsas (Niufaundlende).

## Didžiausi miestai
* Sent Džonsas – 108,8 tūkst. gyv. (2016 m.)
* Pietų Konsepšn Bėjus – 26,1
* Maunt Pirlas – 22,9
* Korner Brukas – 19,8
* Grand Folsas-Vindzoras – 14,1
* Bei Robertsas – 10,2
* Hapi Valis-Gus Bėjus – 8,1
* Labrador Sitis – 7,2

## Šaltiniai
Oksidas

**Oksidas** – oksidacijos metu susidaręs cheminis junginys, kurį visada sudaro du elementai, vienas iš jų turi būti O<sub>2</sub> (deguonis), o pats oksidas neretai įgauna pavadinimą pagal likusįjį elementą, pvz.: SO2 yra sieros (IV) oksidas, nuo elemento S (sieros) pavadinimo. Pagal savybes oksidai skirstomi į rūgštinius, bazinius, amfoterinius ir indiferentinius.

## Rūgštinis oksidas
Rūgštiniu oksidu vadinamas toks oksidas, kuriame nemetalas susijungęs su deguonimi. Dar kartais tokie junginiai vadinami rūgšties anhidridais. Jie reaguoja su vandeniu sudarydami rūgštį ir su bazinės kilmės medžiagomis sudarydami druskas.

## Bazinis oksidas
Baziniu oksidu vadinamas bet kokio metalo oksidas. Kai kurie iš jų reaguoja su vandeniu, dauguma su rūgštimis ir su rūgštiniais oksidais.

## Amfoterinis oksidas
Tai dvejopos prigimties oksidas: jam būdingos ir rūgštinio, ir bazinio oksido savybės. Gali reaguoti su rūgštinės ir bazinės kilmės medžiagomis sudarydami druskas. Amfoterinius oksidus sudaro elementai, periodinėje lentelėje esantys metalų ir nemetalų sandūroje.

## Indiferentinis oksidas
Oksidas, reaguodamas su vandeniu nesudarantis nei rūgšties, nei hidroksido.
Vaistinė agurklė

**Vaistinė agurklė** (*Borago officinalis*) – agurklinių (*Boraginaceae*) šeimos agurklių (*Borago*) genties augalas.

Vienmetis arba dvimetis žolinis augalas, 30-100 cm aukščio. Stiebas apaugęs šiurkščiais plaukeliais. Apatiniai lapai lapkotiniai, pailgai kiaušiniški, viršutiniai pailgi, apimantys stiebą. Žiedai stambūs, nulinkę, susitelkę retais žiedynais – garbiniais, vainikėlis tamsiai mėlynas. Žydi birželio – liepos mėn.

## Pritaikymas
Žieduose yra nektaro, todėl augalas medingas, jį noriai lanko bitės.

Iš žiedų gaunami žali dažai. Šaknyse yra alkanino, kuris nudažo vilną raudona spalva.

## Mityba
Jauni vaistinės agurklės lapai yra šviežių agurkų kvapo ir naudojami salotoms kaip prieskonis.

Agurklės lapai, išmirkyti acte, valgomi panašiai kaip špinatai. Žiedų ir džiovintų stiebų antpilas vertinamas dėl jo gaivinančio efekto ir dažnai naudojamas paskaninti salotoms, marinavimui. 

## [[Vaistiniai augalai|Vaistinės augalo savybės]]
Vaistams žiedai, stiebai ir lapai renkami žydėjimo metu ir džiovinami prieš saulę arba gerai vėdinamoje patalpoje. 

Agurklės aliejus, gaunamas iš augalo sėklų, yra vienas geriausių gama-linoleninės rūgšties šaltinių (jos turi iki 24 %), todėl naudojamas medicinos tikslais. Gama-linoleninės rūgšties kiekiu agurklė gerokai lenkia juodųjų serbentų (turi iki 15 % GLR) ir nakvišų (turi iki 8 % GLR) aliejus. Kai kurie tyrimai rodo, kad šis aliejus yra efektyvus reumatizmo atvejais. 

Kaip vaistiniai augalai agurklės lapai Europos medicinos istorijoje figūruoja labai seniai. Viduramžiais vyne išmirkytų lapų ir žiedų gėrimas buvo naudojamas melancholijai išblaškyti.

Antžeminė dalis – kaip švelninanti, diuretinė priemonė, gerina medžiagų apykaitą. 

Lapų ir žiedų arbata – kaip preparatas reumatizmo, bronchito bei peršalimo simptomams palengvinti. 

Antpilas vartojamas kaip silpnai šlapimo išsiskyrimą ir prakaitavimą skatinantis, vidurius paleidžiantis vaistas.

Dėl agurklėje esančių gleivių ją galima vartoti kaip minkštinantį bei aptraukiantį vaistą. Antpilas padeda nuo funkcinių nervų ligų, širdies neurozių, reumatinių, podagros ir kitų raumenų bei sąnarių skausmų. Gaminamas sausų žiedų (1:40) arba žolės (1:20) antpilas, geriamas 3-4 kartus per dieną po 1/3-1/4 stiklinės.

Nuo pabrinkimų, inkstų uždegimų, reumatinių skausmų rekomenduojamas antpilas, kuriam imama 10 g žolės su žiedais (2 valgomieji šaukštai) ir užpilama stikline verdančio vandens. Laikoma 5 val. sandariai uždengtame inde, perkošiama, pridedama cukraus. Geriama kelias dienas po valgomą šaukštą 5-6 kartus per dieną. 

Dermatologijoje agurklės turintys preparatai naudojami atopinio dermatito, psoriazės atvejais bei odos drėgmės balansui palaikyti. 

Homeopatijoje iš šviežių agurklės lapų daroma esencija, iš kurios gaminami vaistai.

Nors dabar agurklė parduodama tik kaip vaistažolinis preparatas, anksčiau ji buvo oficialus vaistas Vokietijoje, Ispanijoje, Portugalijoje, Rumunijoje, Venesueloje ir Meksikoje.

## Nuorodos
* Agurklės farmakologija
* Informacija apie aliejų savybes
Ežinė opuncija

**Ežinė opuncija** (*Opuntia echios*) – kaktusinių (*Cactaceae*) šeimos augalas su gana aštriais dygliais.

Auga Galapagų salose.

## Nuorodos
Ontarijas

**Ontarijas** (pranc. ir ) – daugiausiai gyventojų turinti Kanados provincija, išsidėsčiusi šalies centre. Rytuose ribojasi su Kvebeku, vakaruose – su Manitoba. Pietuose turi sieną su keliomis JAV valstijomis. Šiaurėje remiasi į Hadsono įlanką. Administracinis centras – Torontas.

Provincijos pietuose telkšo Didieji ežerai. Nuo Ontarijo ežero kilo ir provincijos pavadinimas. Ontarijo provincijos pietrytiniu pakraščiu teka Niagaros ir Šv. Lauryno upės.

Dauguma Ontarijo gyventojų susitelkę nedideliame ruože tarp Didžiųjų ežerų ir Šv. Lauryno upės. Šiaurinėje ir vakarinėje dalyje vyrauja plynos retai gyvenamos prerijos ir miškai.

## Didžiausi miestai
* Torontas – 2481,5 tūkst. gyv. (2001 m.)
* Otava – 808,4
* Misisoga – 612,9
* Hamiltonas – 499,3
* Kičeneris – 387,3
* Londonas – 336,5
* Bramptonas – 325,4
* Sent Katerinsas ir Niagara – 299,9
* Ošava – 234,8
* Markhemas – 208,6
* Vindzoras – 208,4
* Baris – 130,0
* Kingstonas – 108,2
* Guelfas – 106,9
* Sadberis – 103,9
* Tander Bėjus – 103,2
* Kenora

## Šaltiniai
Stulpenis

**Stulpenis** (*Cereus*) – kaktusinių (*Cactaceae*) šeimos augalų gentis. 

Rūšys:
**[[Cereus adelmarii]]*
**[[Cereus bicolor]]*
**[[Cereus comarapanus]]*
*Kaitusis stulpenis (*Cereus fernambucensis*)
**[[Cereus fricii]]*
**[[Cereus horrispinus]]*
*Melsvasis stulpenis (*Cereus hankeanus*)
*Šešiabriaunis stulpenis (*Cereus hexagonus*)
*Tikrasis stulpenis (*Cereus hildmannianus*)
*Juosvadyglis stulpenis (*Cereus jamacaru*)
*Čilinis stulpenis (*Cereus quisco*)
*Venesuelinis stulpenis (*Cereus repandus*)
**[[Cereus pachyrhizus]]*
*Peruvinis stulpenis (*Cereus peruvianus*)
**[[Cereus spegazzinii]]*
**[[Cereus trigonodendron]]*
**[[Cereus vargasianus]]*
Naujoji Škotija

**Naujoji Škotija** (, , ) – nedidelė provincija Kanados pietryčiuose, viena iš „Jūrinių provincijų“. Sausuma ribojasi tik su Naujuoju Bransviku (vakaruose). Išsidėsčiusi pailgame pusiasalyje, apsuptame Atlanto vandenyno. Administracinis centras – Halifaksas.

## Didžiausi miestai (su savivaldybėmis)
* Halifaksas – 359,1 tūkst. gyv. (2001 m.)
* Keip Bretonas – 106,0
* Lunenbergas – 47,6
* Sidnėjus – 33,9
* Truras – 21,4

## Šaltiniai
Princo Edvardo sala

**Princo Edvardo sala** (, ) – mažiausia Kanados provincija, esanti šalies pietryčiuose, įeina į Jūrines provincijas. Išsidėsčiusi nedidelėje saloje, esančioje Šv. Lauryno įlankoje. Tiltu sujungta su Naujuoju Bransviku. Administracinis centras – Šarlotetaunas. Pavadintas Didžiosios Britanijos karaliaus Jurgio III sūnaus Eduardo vardu.

## Didžiausios gyvenvietės
* Šarlotetaunas – 36,0 tūkst. gyv. (2016 m.)
* Samersaidas – 14,8
* Stratfordas – 6,3
* Kornvalis – 5,3
* Kensingtonas – 1,6
* Souris – 1,1
* Albertonas – 1,1
* Olyris
* Tignišas
* Nord Rastikas
* Bordenas-Karltonas

## Šaltiniai
Tikrasis stulpenis

**Tikrasis stulpenis** (*Cereus hildmannianus*) – kaktusinių (*Cactaceae*) šeimos augalas. Stiebas koloniškas, iki 9 m aukščio ir iki 17 cm pločio.

Natūraliai paplitęs pietvakarių Brazilijoje ir šiaurės Argentinoje.

## Nuorodos
* Andes organ pipe Cactaceae Cereus hildmannianus K. Schum
Piliumas

**Piliumas** () – Romos legionierių svaidomoji ietis (akstis). Paprastai būdavo ~2 m ilgio, turinti ilgą (~60 cm ilgio) geležinį antgalį, sudarytą iš ilgo 7 mm storio stiebo, besibaigiančio pačiu antgaliu siaurąja prasme. Antgalis būdavo movinis arba įtvarinis. Piliumas sverdavo 2-4 kilogramus. Piliumą nusviesdavo iki 30 m, tačiau efektyvus nuotolis buvo 15-20 m.

Vėlyvosios Romos respublikos ir ankstyvosios imperijos laikais legionieriai turėdavo du piliumus. Suartėjant su priešu sviesdavo piliumus, o po to kaudavosi gladijais. Piliumai būdavo piramidiškais antgaliais (kiek panašiais į pikų), tad smarkiai ir taikliai sviesti jie pramušdavo skydą, o po to – ir šarvus. Geležinis antgalio stiebas buvo pakankamai ilgas, kad stipriai sviestas piliumas pramuštų skydą ir antgalio smaigalys pasiektų priešininko kūną. Jei piliumas priešo nenukaudavo išsyk, jis prarasdavo skydą, nes:
* Piliumo ištraukti nepavykdavo, kadangi tam būtų reikėję nusiimti skydą, o tam nebūdavo laiko.
* Vėlyvieji piliumai dažnai turėdavo antgalius su barzdomis (užkarpomis)   , todėl įsmigę būdavo sunkiai ištraukiami, tad greta esantys saviškiams irgi būdavo sunku ištraukti piliumą.
* Nukirsti piliumą paprastai neišeidavo, nes antgalio stiebas buvo geležinis ir sunkiai nukertamas.
Sunkus skyde įsmigęs piliumas trukdė naudotis skydu bei kėlė grėsmę skydo naudotojo gyvybei, todėl pastarajam tekdavo mesti skydą, taip tampant kur kas labiau pažeidžiamu puolantiems legionieriams.

Negiliai į skydą įsmigusio piliumo plonas linkstantis antgalio stiebas sulinkdavo. Ginklas tapdavo nebetinkamu naudoti, todėl priešas negalėdavo ištraukto piliumo sviesti atgal į legionierius. Sulinkusį piliumą būdavo sunkiau ištraukti iš skydo. Po kautynių surinktų piliumų antgalių stiebus ištiesindavo.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Pilum
* The Pilum - The Roman Spear
* Weapons. Lance / Spear / Pilum / Catapult points
* Das Pilum & die Hasta
* The Pilum (Spear) 
* nuotraukos: Legionierius su piliumu, Roman Pilum Head , http://www.strongblade.com/prod/prodimages/sbmu-romanpilum1_l.jpg, https://archive.today/20121217222814/https://www.ratatoskr.de/Laden/images/dbimages/artikel_0179018_b.jpg
Tikrasis arbūzas

**Tikrasis arbūzas** (*Citrullus lanatus*) – moliūginių (*Cucurbitaceae*) šeimos, arbūzų (*Citrullus*) genties augalų rūšis.

## Kilmė ir paplitimas
Kaip manoma, tikrųjų arbūzų natūralus, savaiminis paplitimas yra Šiaurės Afrikos rytai bei Etiopija. Sudane augantys Kordofano arbūzai yra artimiausi giminaičiai ir gali būti šiuolaikinių sukultūrintų tikrųjų arbūzų protėviai. Laukinių tikrųjų arbūzų sėklų rasta Libijos priešistorinėje *Uan Muhuggiag* vietovėje, kurios datuojamos maždaug 3500 m. pr. m. e. Šiaurės rytų Afrikoje tikrieji arbūzai buvo domestikuoti, o 2000 m. pr. m. e. auginti Senovės Egipte, nors tai nebuvo saldžių šiuolaikinių veislių tikrieji arbūzai. Saldūs, desertiniai tikrieji arbūzai paplito Viduržemio jūros regione romėnų laikais.

Šiais laikais įvairios tikrųjų arbūzų veislės auginamos plačiai pasaulyje - nuo atogrąžų klimato zonų, ir iki švelnaus, vidutinio klimato regionų.

## Morfologija
Vienmetis augalas 2-3 ir daugiau metrų ilgio šlaužiančiu, išsišakojusiu stiebu. Vaisius – labai didelė, rutuliška netikra uoga, lygiu paviršiumi. Vaisiaus žievė 0,5-1,5 cm storio, minkštimas rausvas arba raudonas, labai sultingas, saldus. 

## Sudėtis
Vaisių minkštime yra 5,5-10,6 % angliavandenių, sudarytų iš sacharozės, gliukozės, fruktozės, pektininių medžiagų, ląstelienos. Turi daug cukrų, baltymų, krakmolo, organinių rūgščių, daug pakeičiamųjų ir nepakeičiamųjų aminorūgščių, vitaminų B, C, PP, mikroelementų, folinės rūgšties, karotino.

100 g vaisiaus sultingas minkštymas suteikia svarbias maistines medžiagas: 112 mg kalio, 8,1 mg vitamino C, 28 µg vitamino A, 10 mg magnio, 3 µg folio rūgšties ir 0,4 g maistinių skaidulų, o tai sudaro 4 % kalio, 11-37 % vitamino C ir 4-10 % vitamino A, taip pat daugiau nei 1 % magnio ir maistinių skaidulų, rekomenduojamų suaugusiesiems ir vaikams. Be to, tikrasis arbūzas pasižymi dideliu antioksidantų, įskaitant likopeną ir l-citruliną, biologiniu prieinamumu.

Sėklose yra augalinio aliejaus.

## Mityba
Paprastai prinokę tikrieji arbūzai valgomi švieži. Tai puikus desertinis patiekalas. Kadangi jame yra daug vandens, jis gerai malšina troškulį. 

Kai kur gaminami sūdyti prinokę ar neprinokę arbūzai. Jie subadomi pagaliuku, dedami į stiprų sūrymą (800 g druskos 10 l vandens). Maždaug po mėnesio sūdytus arbūzus galima valgyti. 

Gaminamos ir arbūzų sultys, o jas pavirinus, gaunamas tam tikros koncentracijos arbūzų „medus“, kuris ilgai išsilaiko. Tokiame meduje yra iki 89 % cukraus.

Iš arbūzo žievės gaminami cukatai. Iš sėklų spaudžiamas aliejus.

## Nauda
Žurnale „Nutrients“ paskelbti du naujausi tyrimai rodo, kad arbūzo vartojimas gali padidinti maistingųjų medžiagų suvartojimą ir bendrą mitybos kokybę tiek vaikams, tiek suaugusiesiems bei apsaugoti kraujagyslių funkciją hiperglikemijos metu.

## Šaltiniai
Juosvadyglis stulpenis

**Juosvadyglis stulpenis** (*Cereus jamacaru*) – kaktusinių (*Cactaceae*) šeimos medžio formos augalas. Stiebas segmentuotas, iki 9 m aukščio ir apie 45 cm skersmens, su 4-6 briaunomis.

Natūraliai paplitęs Brazilijoje.

## Nuorodos
* CactiGuide. com: Cereus jamacaru
Peruvinis stulpenis

**Peruvinis stulpenis** (*Cereus peruvianus*) – kaktusinių (*Cactaceae*) šeimos koloniškos išvaizdos augalas. Stiebas iki 3 m aukščio. Augdamas kaktusas sudaro gana didelį kerą. Žiedai piltuvėlio formos, balti. Vaisiais minta vietos gyventojai. 

Paplitęs Pietų Amerikoje, Madagaskare.

## Nuorodos
*Cereus Peruvianus – Night Blooming Cereus – Peruvian Apple
Venesuelinis stulpenis

**Venesuelinis stulpenis** (*Cereus repandus*) – kaktusinių (*Cactaceae*) šeimos medžio išvaizdos augalas, išauginantis iki 10 m ilgio stiebą su 9 ar 10 briaunų. Dygliuotumas labai įvairuojantis.

Natūraliai paplitęs Venesueloje. Auginamas visoje Centrinėje ir Pietų Amerikoje.

## Nuorodos
* Peruvian Apple Cactus ''Cereus repandus''
Realaus laiko strategija

**Realaus laiko strategija** (, **RTS**) – kompiuterinių žaidimų žanras, kuomet žaidėjas realiu laiku kaupia išteklius, stato pastatus, stiprina armiją. Esminis skirtumas nuo Ėjimų strategijos (TBS) yra tas, kad žaidimo veiksmas nesuskirstytas į ėjimus; visos kovojančios pusės priima sprendimus vienu metu.

Šio žanro pradininkėmis laikomos „Blizzard“ ir „Westwood Studios“ kompanijos, sukūrusios tokias žaidimų serijas, kaip kad „Dune“, „StarCraft“, „WarCraft“, „Command & Conquer“.

Žaidimai gali vykti įvairiose pasauliuose, kuriuose vyrauja technologijos, magija, laikomasi realumo, ar jų mišinys. Egzistuoja istoriniai žaidimai, atspindintys tam tikrą laikotarpį, kaip kad „Relic Entertainment“ išleistas „Company of Heroes“, kuriame veiksmas vyksta Antrojo pasaulinio karo metu.

## Bruožai
* Bazė, kuri leidžia statyti kitus pastatus.
* Kaupiami ištekliai (resursai), kurie gabenami į bazę.
* Surinkti resursai leidžia statyti karius, pastatus ar pagerinimus.

## Garsesni žaidimai
* *[[Age of Empires (serija)|Age of Empires]]* serija
* *[[Cossacks (serija)|Cossacks]]* serija
* *[[Dawn of War]]* serija
* *[[Dune 2000|Dune]]* serija
* *[[Empire Earth]]* serija
* *[[Hegemony]]* serija
* *[[StarCraft]]* serija
* *[[Stronghold]]* serija
* *[[The Settlers]]* serija
* *[[Total Annihilation]]*
* *[[Warzone 2100]]* 
* *[[WarCraft]]* serija
Vladislovas III

**Vladislovas III Varnietis** (lenkiškai – *Władysław III Warnenczyk*, vengriškai – *Ulászló I* 1424 m. spalio 31 d. – 1444 m. lapkričio 10 d. Varna, Bulgarija) – Lenkijos (nuo 1434) ir Vengrijos (nuo 1440) karalius.

## Titulai

*Wladislaus, Dei gracia rex Polonie, Hungarie, Dalmacie, Croacie, Rascie, Bulgarie, Sclavonie, nec non terrarum Cracovie, Sandomirie, Lancicie, Syradie, Cuyavie, Lythuanie princeps suppremus, Pomeranie, Russieque dominus et heres etc.*

**Vertimas**

Vladislovas, Dievo malone Lenkijos, Vengrijos, Dalmatijos, Kroatijos, Raškos, Bulgarijos, Slavonijos, Krokuvos, Sandomiro, Lenčicos, Seradzo, Kujavijos žemių karalius, Lietuvos Didysis kunigaikštis, Pomeranijos ir Rutenijos valdovas bei įpėdinis etc.

Iki XIX a. Vladislovas III dažniausiai buvo vadinamas Vladislovu Jogailaičiu.

## Biografija

Jogailos ir jo ketvirtos žmonos Sofijos Alšėniškės sūnus. Gediminaičių dinastijos atstovas. Iki pilnametystės (1438) jo vardu valdė regentas – Krokuvos vyskupas Zbignevas Olesnickis. Žuvo 1444 m. ties Varna (Bulgarija) mūšyje su turkais. 1935 m. Varnos mūšio lauke jam pastatytas mauzoliejus.

## Galerija

Bitwa pod Warną (fragment - Władysław).jpg|Mūšis prie Varnos
Władysław Warneńczyk seal 1438.PNG|Vladislovo III antspaudas su Vyčiu
Nagrobek Władysława III Warneńczyka.jpg|Vladislovo III simbolinis antkapis


## Genealogija
Šešiabriaunis stulpenis

**Šešiabriaunis stulpenis** (*Cereus hexagonus*) – kaktusinių (*Cactaceae*) šeimos augalas. Stiebas koloniškas, iki 9 m aukščio ir 15 cm skersmens, su 4-7 briaunomis. Senesni kaktusai turi iki 10 dyglių areolėse, kurie gali būti net iki 6 cm ilgio. Žiedai iki 20 cm ilgio.

Natūraliai paplitęs Gajanoje, Venesueloje.

## Nuorodos
Jonas Albrechtas

**Jonas Albrechtas** (, 1459 m. lapkričio 30 d. – 1501 m. birželio 17 d.) – Lenkijos karalius nuo 1492 m. Jogailaičių dinastijos atstovas.

## Biografija
Kazimiero Jogailaičio ir Elžbietos Habsburgaitės ketvirtas vaikas ir trečiasis sūnus. Valdovų Vladislovo , Aleksandro, Žygimanto Senojo, kardinolo Frydricho  ir šv. Kazimiero brolis. Iš visų 13 vaikų (11 iš jų sulaukė pilnametystės), motina labiausiai mylėjo būtent Joną Albrechtą. Po tėvo, karaliaus Kazimiero Jogailaičio, mirties LDK diduomenė 1492 m. išrinko Jono Albrechto brolį Aleksandrą Lietuvos didžiuoju kunigaikščiu, o lenkai Joną Albrechtą – Lenkijos karaliumi. Jis įsirašė į savo titulatūrą ir Lietuvos aukščiausiojo kunigaikščio titulą, tačiau asmeninė Lenkijos unija su Lietuva buvo nutraukta. Draugiški brolių ryšiai nepablogėjo ir Aleksandras nesipriešino Jono Albrechto siekiams sudaryti naują uniją, bet tam pasipriešino Lietuvos Ponų taryba. 

XV amžiaus pabaigoje Jonas Albrechtas ėmė siekti Vengrijos sosto. Jo varžovai buvo įtakinga vokiečių Habsburgų dinastija, velionio Vengrijos valdovo Motiejaus Korvino, mirusio 1492 m., nesantuokinis sūnus Jonas (arba Jonušas) ir Jono Albrechto brolis Vladislovas, Čekijos karalius. Nežinia, kodėl Jonas Albrechtas panoro tapti Vengrijos karaliumi. Jis stengėsi palenkti brolį ir jį nugalėti, kad galėtų valdyti minėtąją šalį. Bet galiausiai jis susiprotėjo, jog kivirčas naudingas Habsburgams, tad pasidavė ir pasitraukė iš pretendentų į Vengrijos sostą. Šią kovą laimėjo Vladislovas. Po Vladislovo mirties 1516 m. (Jonas Albrechtas jau buvo miręs) Vengrijos ir Čekijos bei Kroatijos sostą paveldėjo jo dešimtmetis sūnus Liudvikas. Po Liudviko žūties 1526 m. Možačo mūšyje, kai Osmanų imperijos sultonas Siuleimanas I Puikusis užpuolė Vengriją, Čekijos sostas lengvai atiteko Ferdinandui I Habsburgų. Jis jau buvo Šventosios Romos imperijos (dabar Vokietijos) imperatorius. Be to, jo žmona Ona Jogailaitė buvo Liudviko sesuo. Bet Vengrijoje Ferdinandui nesisekė. Šios šalies karūną užsidėjo Jonas Zapojajis, kuris buvo Liudviko ir Onos Jogailaičių pusseserės Izabelės vyras. Po šio mirties 1540 m. Vengrijos valdovu tapo jo vienturtis sūnus Jonas Zigmantas (gyveno 1540-1571) , o Kroatijos karūną užsidėjo Ferdinandas I. 1544 m. Jonas Zigmantas prarado sostą, jį atgavo tik 1554 m. 1570 m. tapo Transilvanijos kunigaikščiu. Abi teritorijas jis valdė iki mirties 1571 m. Tada Vengrija atiteko Maksimilianui II Habsburgui, o Transilvanija - būsimajam Lietuvos ir Lenkijos valdovui Steponui Batorui.  

## Galerija

Jan Fredro saving King Jan Olbracht on Bukovina.PNG|Jonas Albrechtas išsaugo Bukovina. Julius Kossaka darbas
Jan Olbracht seals.PNG|Jono Albrechto antspaudas
Nagrobek Jana Olbrachta.jpg|Jono Albrechto antkapis Vavelio katedroje (Krokuva)
Saskačevanas

**Saskačevanas** (pranc. ir ) – provincija centrinėje Kanadoje. Rytuose ribojasi su Manitoba, vakaruose – su Alberta, šiaurėje – su Šiaurės Vakarų teritorijomis. Pietuose turi sieną su JAV. Administracinis centras – Redžaina.

Didžiąją provincijos dalį užima prerijų lygumos. Svarbiausia upė – Saskačevanas.

## Didžiausi miestai
* Saskatūnas – 246,3 tūkst. gyv. (2016 m.)
* Redžaina – 215,1
* Prins Albertas – 35,9
* Mūs Džo – 33,8
* Svift Karentas
* Jorktonas – 16,3
* Nort Batlefordas – 14,3
* Estevanas – 11,2

## Šaltiniai
Vėžiškės (Utena)

**Vėžiškės** – kaimas Utenos rajono savivaldybės pietrytinėje dalyje, 2 km į pietryčius nuo Saldutiškio. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Geniakalnis

**Geniakalnis** – kaimas Utenos rajono savivaldybės pietrytinėje dalyje, 2 km į rytus nuo Saldutiškio.

## Gyventojai
 

## Šaltiniai
Ūniškės

**Ūniškės** – kaimas Utenos rajono savivaldybės pietrytinėje dalyje, 2 km į rytus nuo Saldutiškio. Auga saugomas Ūniškių ąžuolas. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Tikrasis artišokas

**Tikrasis artišokas** (*Cynara csolymus*) – astrinių (*Asteraceae*) šeimos artišokų (*Cynara*) genties augalas giminingas usniai. 

Dvimetis augalas. Lapai dideli, plunksniški. žiedynas mėlynos spalvos. Žydi paprastai antraisiais metais.

## Kilmė
Artišoką žinojo dar senovės Romoje ir Graikijoje. Iš Italijos XV-XVI a. kaip kultūrinis augalas jis paplito kitose šalyse. 

Lietuvoje artišokas mažai žinomas ir vartojamas. 

## Sudėtis
Artišokas turi 15,5 % angliavandenių, 3,26 % azotinių medžiagų, 0,22 % riebalų, rauginės medžiagos, vitaminų A, B, C.

## Mityba
Apvalkalėlių išorinių lapelių ir galvučių pagrinduose yra kvapiųjų medžiagų, teikiančių artišokui malonų kvapą, gerinantį apetitą. 

Valgomos daugiausiai žiedynų galvutės. 

## [[vaistiniai augalai|Vaistinės augalo savybės]]
Artišokas ypač naudingas pagyvenusiems žmonėms ir sergantiems ateroskleroze.

Džiovintos šaknys ir žolė apsaugo nuo širdies vainikinių arterijų aterosklerozės. Ši poveikį lemia esantis cinarinas. 

Cinarinas taip pat skatina tulžies ir šlapimo išsiskyrimą, padeda sergant vandenlige. Rekomenduojama valgyti pačius artišokus arba ryte ir vakare gerti jų sultis (iki 1/4 stiklinės).

Seniau nuo kepenų ir tulžies takų ligų gydydavo artišokų lapų nuoviru (iki 3 puodukų per dieną). Artišoko graižų nuoviras su kiaušinių tryniais vartojamas nuo vidurių užkietėjimo ir kepenų ligų.
Artišokuose yra vertingų priešvėžinių flavonoidų: Apigenino, Luteolino..

## Produkcija

## Literatūra

## Nuorodos
* Preparatas Apple cider 600TM mokslinių tyrimų požiūriu
Lamėstas

**Lamėstas** – kaimas Utenos rajono savivaldybės pietrytinėje dalyje, 3 km į šiaurės rytus nuo Saldutiškio, ant Lamėsto ežero kranto.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Antalamėstė

**Antalamėstė** – kaimas Utenos rajono savivaldybės pietrytinėje dalyje, 1 km į šiaurės rytus nuo Saldutiškio, Lamėsto ežero šiaurės vakariniame krante. Poilsiavietė prie ežero.

## Etimologija

Kaimas įsikūręs Lamėsto ežero šiaurės vakariniame krante, tad pagal ežerą ir pavadintas (vandenvardinis vietovardis): šiaurės rytų tarmėms būdingas priešdėlis *anta-* ir ežero šaknis *lamėst-*.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Indubakiai

**Indubakiai** – kaimas Utenos rajono savivaldybės pietrytinėje dalyje, 5 km į šiaurės rytus nuo Saldutiškio, prie Kemešio ežero. Stūkso Indubakių akmuo su dubeniu (archeologijos paminklas). Įkurtas vilko muziejus.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Sarakalnis

**Sarakalnis** – viensėdis Utenos rajono savivaldybės pietrytinėje dalyje, 7 km į šiaurės rytus nuo Saldutiškio. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Antakalnis (Saldutiškis)

**Antakalnis** – kaimas Utenos rajono savivaldybės pietrytinėje dalyje, 1 km į pietryčius nuo Saldutiškio, Aiseto ežero šiauriniame krante. Praeina kelias  ir Švenčionėlių–Utenos geležinkelis. Priešais kaimą esančioje Aiseto saloje rasta Antakalnio senovės gyvenvietė.

Vietiniai gyventojai kaimą vadina ***Vilnakiške***.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pakapis (Utena)

**Pakapis** – kaimas Utenos rajono savivaldybės pietrytinėje dalyje, 0,5 km į vakarus nuo Saldutiškio, Dryžių miško pakraščiuose, prie raistų. Praeina Saldutiškio–Stasiūnų keliukas. Greta kaimo eina Švenčionėlių–Utenos geležinkelis.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Trinkūnai

**Trinkūnai** – kaimas Utenos rajono savivaldybės pietrytinėje dalyje, į pietvakarius nuo Saldutiškio.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pavyžintys (Saldutiškis)

**Pavyžintys** – kaimas Utenos rajono savivaldybės pietrytinėje dalyje, 1 km į pietvakarius nuo Saldutiškio.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Algirdas Garliauskas (1932–2019) – informatikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

## Šaltiniai
Ažuprūdis

**Ažuprūdis** – kaimas Utenos rajono savivaldybės pietrytinėje dalyje, 3 km į pietvakarius nuo Saldutiškio. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Navazai

**Navazai** – kaimas Utenos rajono savivaldybės pietrytinėje dalyje, 4 km į pietvakarius nuo Saldutiškio.

## Istorija

1984 m. spalio 31 d. kaimas iš Molėtų rajono Suginčių apylinkės perduotas Utenos rajono Saldutiškio apylinkei.

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pastasiūnė

**Pastasiūnė** – viensėdis Utenos rajono savivaldybės pietrytinėje dalyje, 3 km į vakarus nuo Saldutiškio. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Apydėmis

**Apydėmis** – kaimas Utenos rajono savivaldybės pietrytinėje dalyje, 1 km į vakarus nuo Saldutiškio, prie Dryžių miško. Šalia praeina Švenčionėlių–Utenos geležinkelis ir Pūčkoriškių–Stasiūnų keliukas.

## Etimologija

LDK laikais *apydėme* buvo vadinamas dirbamosios žemės sklypas prie namų arba sodybos.

## Istorija

1731 m. Kuktiškio dvaro inventoriuje minimas Apydėmės viensėdis, kuriame buvo 1,5 valako žemės.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Trimoniškis

**Trimoniškis** – viensėdis Utenos rajono savivaldybės pietrytinėje dalyje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Saldutiškio.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Dryžiai

**Dryžiai** – kaimas Utenos rajono savivaldybėje pietrytinėje dalyje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Saldutiškio. Išlikusios kaimo kapinaitės, stūkso Dryžių piliakalnis.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pajuodenė

**Pajuodenė** – kaimas Utenos rajono savivaldybės pietrytinėje dalyje, 2 km į pietryčius nuo Saldutiškio, tarp Aiseto, Žiezdrelio ir Mekšrinio ežerų, Paeisetės miške. Šalimais praeina Švenčionėlių–Utenos geležinkelis ir  kelias. Atsišakoja keliukas į Linkmenis.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Žiezdrelė

**Žiezdrelė** – kaimas Utenos rajono savivaldybės pietrytinėje dalyje, 3 km į pietryčius nuo Saldutiškio, Subiškio miške, prie Žiezdrelio ežero pietinio galo. Pro kaimą eina keliukas į Linkmenis bei juosia Švenčionėlių–Utenos geležinkelis.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pagranda (Saldutiškis)

**Pagranda** – viensėdis Utenos rajono savivaldybės pietrytinėje dalyje, 4 km į pietryčius nuo Saldutiškio.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Sidabrinė (Saldutiškis)

**Sidabrinė** – viensėdis Utenos rajono savivaldybės pietrytinėje dalyje, 5 km į pietryčius nuo Saldutiškio.

## Istorija

1984 m. spalio 31 d. viensėdis iš Ignalinos rajono Linkmenų apylinkės perduotas Utenos rajono Saldutiškio apylinkei.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Paalsuodė I

**Paalsuodė I** – kaimas Utenos rajono savivaldybės pietrytinėje dalyje, 7 km į pietryčius nuo Saldutiškio. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Gatakiemis

**Gatakiemis** – kaimas Utenos rajono savivaldybės pietrytinėje dalyje, 3 km į pietus nuo Saldutiškio. Šiuo metu kaime beveik nelikę nuolatinių vietinių gyventojų; daugumą vasarotojų sudaro čia sodybas įsigiję didmiesčių gyventojai. Kaimas įsikūręs vaizdingoje vietoje, pamiškėje, į pietus nuo Aiseto ežero. Kaimo žemės prastos, vyrauja smėlynai, todėl žemdirbystė nėra kultyvuojama. Žemesnės kaimo apylinkės yra pelkėtos, gausu kūdrų.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Bohemas

**Bohemas**, **Protėvis Čekas** (čekų kalba: **Praotec Čech**) yra legendinė asmenybė, tautos, kuri vėliau tapo žinoma kaip čekai vadovas. Ši tauta, vadovaujama Bohemo atvyko į Bohemiją (Čechy), kuri kaip pažadėjo Protėvis Čekas buvo „pažadėtoji žemė“. Jis, su savo tauta, įkopęs į kalną, kuris vadinamas Říp, belipant jie matė puikų Bohemijos kraštovaizdį ir Čekas pasakęs „Štai ta šalis, kurią jums pažadėjau, žemė pilna elnių ir paukščių, pertekusi pienu ir medumi“. Ši žemė buvo pavadinta jo vardu – „Čekija“.

Jo broliai, Lechas ir Rusas, buvo Lenkijos ir Kijevo Rusios pradininkai.

## Taip pat skaitykite
* Lechas, Čekas ir Rusas
Pavajuonis (Utena)

**Pavajuonis** – kaimas Utenos rajono savivaldybės pietrytinėje dalyje, 7 km į pietvakarius nuo Saldutiškio. Miškuose aplink Pavajuonį auga daug mėlynių, bruknių, nuolat gyvena stirnos, elniai, usūriniai šunys, šernai, briedžiai, lapės, kiškiai, ežerų pakrantėse veisiasi bebrai.

## Istorija

1984 m. spalio 31 d. kaimas iš Molėtų rajono Suginčių apylinkės perduotas Utenos rajono Saldutiškio apylinkei.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kemešys

**Kemešys** – kaimas Utenos rajono savivaldybės pietrytinėje dalyje, 4 km į šiaurės rytus nuo Saldutiškio. Šalia telkšo ežeras Kemešys.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Ripaičiai

**Ripaičiai** – kaimas Utenos rajono savivaldybės pietrytinėje dalyje, 6 km į šiaurės rytus nuo Saldutiškio.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Juozas Bulka (1925–2010), partizanas, NKVD ryšininkas, kunigas.

## Šaltiniai
Dirniškės

**Dirniškės** – kaimas Utenos rajono savivaldybės pietrytinėje dalyje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Saldutiškio, prie Laukinės ir Kemešos upelių. Šalia dunkso Šarkių Krūmų miškas, keli raisteliai. Keliukai į Pūčkoriškius, Bernotiškį, Vajelius, Šarkius.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vajeliai

**Vajeliai** – kaimas Utenos rajono savivaldybės pietrytinėje dalyje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Saldutiškio, netoli Laukinės upelio ir Laukinio ežero. Įsikūręs kalvotame, nedideliais miškeliais apaugusiame kraštovaizdyje. Įsteigtas Vajelių geologinis draustinis kuriame saugoma Vajelių kalva. Keliukai į Dirniškes, Papirčius, Paąžuolius.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Augustas I

**Augustas** (1526–1586 m.) – Saksonijos elektorius (kurfiurstas 1553–1586 m.).

## Valdymas

Padidino ir sutvarkė savo valdas, pakeitė senuosius įstatymus naujais, besiremiančiais Romos teise, kėlė žemės ūkį, prekybą, priglaudė pabėgėlius iš Nyderlandų, kurie jo valdose sustiprino amatus, steigė mokyklas (1580 bažnyčių ir mokyklų nuostatai), spaustuves, bibliotekas (Drezdeno galerijos pradžia).

## Palikuonys

Pirmoje santuokoje su Ana Dane gimė 15 vaikų:
* Johanas Henrikas (1550–1550), Saksonijos kurprincas
* Eleonora (1551–1553)
* Elžbieta Saksė (1552–1590), Reino pfalcgrafo Johano Kazimiero  (1543–1592) žmona 
* Aleksandras Saksas (1554–1565), Saksonijos kurprincas
* Magnusas (1555–1558)
* Joachimas (1557–1557)
* Hektoras (1558–1560)
* Kristianas I (1560–1591), Saksonijos kurfiurstas, vedė princesę Sofiją Brandenburgę (1568–1622)
* Marija (1562–1566)
* Dorotėja Saksė (1563–1587), hercogo Henriko Julijaus Braunšveig-Volfenbiutelio (1564–1613) žmona 
* Amilija (1565–1565)
* Ana Saksė (1567–1613), hercogo Johano Kazimiero Saksen-Koburgo žmona, skyrybos 1593 metais 
* Augustas (1569–1570)
* Adolfas  (1571–1572)
* Frydrichas (1575–1577)

Nesantuokinė duktė:
* Katerina Sibilė (1584–1658), ištekėjo už Frydricho Megendchofo

## Šaltiniai
* Lietuviškoji enciklopedija. II tomas.- Kaunas:1934.-p.127.

## Nuorodos
Kleviškis

**Kleviškis** – viensėdis Utenos rajono savivaldybės pietrytinėje dalyje, 6 km į šiaurės rytus nuo Saldutiškio. Kleviškyje yra du seni stori ąžuolai (kamieno apimtis apie 6,5 m), tvenkinys. Išlikusi senovinė dūminė pirtis. Sodyba yra gyvenama ir nuolatos prižiūrima.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Mineiškiemis

**Mineiškiemis** – kaimas Utenos rajono savivaldybės pietrytinėje dalyje, 9 km į rytus nuo Saldutiškio.

Pokario metais veikė Vytauto apygardos, Tigro partizanų rinktinės partizanai.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Vladas Kliukas (Ožys) gim. 1910 m. [1915 m.] partizanas, desantininkas.

## Šaltiniai
Petkūniškis

**Petkūniškis** – viensėdis Utenos rajono savivaldybės pietrytinėje dalyje, 7 km į šiaurės rytus nuo Saldutiškio. Išlikęs Petkūniškio dvaras ir keli ūkiniai pastatai.

## Istorija

XIX a. buvo Petkūniškio dvaras ir seniūnijos centras Linkmenų valsčiuje.

## Gyventojai

## Šaltiniai