open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kora

**Kora** – Vakarų Afrikoje paplitęs muzikinis instrumentas, gnaibomasis chordofonas, turintis 21 stygą.

Gaminamas iš didžiulio moliūgo (kalabasos) jį perpjovus pusiau ir padengus karvės oda. Prie šio rezonatoriaus tvirtinamas kaklelis, prie kurio jungiama 21 styga. 11 stygų skirta kairei rankai, 10 – dešinei. Dabartinėse korose kartais pridedamos dar ir bosinės stygos. Tradicinės stygos gaminamos iš plonų antilopės odos juostų, bet dabar dažniausiai būna nailoninės. Prie kaklelio stygos rišamos odinėmis juostomis.

Koros garsas primena arfą, tačiau ja atliekamos kompozicijos dažnai artimos flamenko, bliuzo stiliams. Vakarų Afrikoje kora yra tradicinis klajojančių dainių, pasakorių, griotų, instrumentas. Koros meistras, džali, turi mokėti ne tik gerai groti kora, bet ir mokėti ją pasigaminti. Kora yra pagrindinis mandinkų tautos instrumentas. Jai akomponuojama džembe, balafonu.

Žymiausi koros atlikėjai: Toumani Diabaté, Sidiki Diabaté, Mamadou Diabaté, Kandia Kouyaté, Ballaké Sissoko (Malis), Foday Musa Suso, Jali Nyama Suso, Sona Jobarteh, Lamin Saho (Gambija), Ablaye Cissoko, Mansour Seck (Senegalas), N’Faly Kouyate, Djeli Moussa Diawara (Gvinėja).

## Nuorodos
* Kora groja Toumani Diabaté
Bandiagaros skardis

**Bandiagaros skardis** () – ilgas skardis, besidriekiantis Malio pietryčiuose, Mopčio regione, Bandiagaros miesto apylinkėse. Smiltainio skardis yra ~500 m aukščio ir yra nusitęsęs per 150 km. Skardžio galą žymi aukščiausia Malio vieta – Hombori Tondis (1115 m). Nuo skardžio šlaitų vietomis krenta kriokliai, papėdėje dunkso drėgnųjų savanų plotai.

Bandiagaros skardis žymus ne tik savo vaizdingais kraštovaizdžiais, bet ir tuo, kad jo pašlaitėje įsikūrusi savita tauta – dogonai. Seniausi šio krašto gyventojai buvo pigmėjai telemai ir tolojai. Jie skardžio šlaite įrengė urvus, savotiškas stačiakampes maisto saugyklas. XIV a. į šį kraštą įsiveržė dogonai ir palaipsniui asimiliavo telemus. Dogonai įsikūrė skardžio papėdėje, bet taip pat naudojo ir urvus.

1989 m. Bandiagaros skardis kaip unikalus kultūrinis bei gamtinis objektas įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą. Dabar tai vienas svarbiausių turistinių objektų Malyje.


File:Les Falaises de Bandiagara.jpg|Skardis
File:Bandiagara escarpment 2.jpg|Telemų gyvenvietės
File:Toloy housing".jpg|Tolojų urvai
File:Dogon country by David Sessoms 2.jpg|Atlikuonys
File:Bandiagara Escarpment Mali.jpg|Krioklys
Viškonių ąžuolas

**Viškonių ąžuolas** (*Balelių ąžuolas*) – išskirtinio amžiaus ąžuolas, augantis Ukmergės rajone, Viškonyse, ties Baleliais, 0,45 km į rytus nuo kelio . Gatvė, prie kurios keroja medis, pavadinta Ąžuolo g.  

Ąžuolą saugomu botaniniu gamtos paveldo objektu paskelbė Gamtos apsaugos komitetas prie Lietuvos TSR Ministrų Tarybos 1971 m. birželio 23 d. (įsakymas Nr. 140). 

Medžio rūšis – paprastasis ąžuolas (*Quercus robur L.*), kamieno apimtis 1,3 m aukštyje – 5.54 m, medžio aukštis – 22,5 m.

## Nuorodos

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras  
* Balelių ąžuolas (''panoramio.com'') 
* Viškonys
Vidino sritis

**Vidino sritis** () – sritis šiaurės vakarų Bulgarijoje. Administracinis centras – Vidinas. 3032,9 km² teritorija padalinta į 11 savivaldybių. 2011 m. duomenimis, srityje gyveno 101 018 gyventojų. Vidino sritis ribojasi su Rumunijos apskritimis: šiaurėje Mehedincio apskritimi ir šiaurės rytuose su Dolžo apskritimi. Pietryčiuose su Montanos sritimi bei su Serbijos apygardom: pietuose su Piroto apygarda, vakaruose su Zaječaro apygarda ir šiaurės vakaruose su Boro apygarda.

## Miestai
Belogradčikas, Boinica, Bregovas, Vidinas, Gramada, Dimovas, Kula, Makrešas, Novo Selas, Ružinciai, Čuprenė.

## Tautinė sudėtis
Iš 101 018 srities gyventojų (2011 m. duomenys), 95 126 žmonės identifikavo save kaip:

* bulgarai: 86 802 (91,25 %)
* čigonai: 7 282 (7,66 %)
* kitos tautybės: 1 042 (1,10 %)
Vracos sritis

**Vracos sritis** () – sritis šiaurės vakarų Bulgarijoje. Tarp Dunojaus šiaurėje ir Balkanų kalnų pietuose. Administracinis centras – Vraca, nutolusi 116 km nuo Sofijos. 3619,7 km² teritorija padalinta į 10 savivaldybių. 2011 m. duomenimis, srityje gyveno 186 848 gyventojai.

Vracos sritis rytuose ribojasi su Plevenu, pietryčiuose su Loveču, pietuose su Sofijos sritimi, vakaruose su Montana bei šiaurėje turi pasienio ruožą su Rumunija.

## Miestai
Biala Slatina, Vraca, Kozlodujus, Krivodolas, Mezdra, Mizija, Orachovas, Romanas.

## Tautinė sudėtis
Iš 186 848 srities gyventojų, 163 035 žmonės identifikavo save kaip:

* bulgarai: 151 183 (92,73 %)
* čigonai: 10 082 (6,18 %)
* kitos tautybės: 1 770 (1,09 %)

## Nuorodos
* Vracos srities miestai ir kaimai
Agluonėnų senosios kapinės

**Agluonėnų senosios kapinės** – senosios evangelikų liuteronų kapinės Agluonėnuose, Klaipėdos rajone. Įsikūrusios gyvenvietės šiauriniame pakraštyje, prie kelio . Nuo 1997 m. įtrauktos į Kultūros paminklų sąrašą (unik. kodas: 24343).

Šios kapinės atspindi unikalią Klaipėdos krašto konfesinę ir čia gyvenusių žmonių dvasinę savastį. Kapinėse dominuoja mediniai ir metaliniai kryžiai. Daugiausia pastatytų kaltinių ir lietinių kryžių, kurie yra unikalūs Klaipėdos krašto kalvystės pavyzdžiai. Kairiajame kapinių kampe pastatyti restauruoti kaltiniai kryžiai, kurie buvo atkelti iš kaimyninių kapinių. Agluonėnų senosios kapinės pradėtos tvarkyti 1980 m.: iškirsti krūmynai, aptvertos akmenine tvora, atnaujinti vartų stulpai su stogeliais. Virš vartų pritvirtinta medinė lenta su lietuvininkų giesmės eilute.
 

Senosiose kapinėse palaidoti trys senosios mokyklos mokytojai: Kristupas Kūmutaitis (1860–1913) ir jo pirmtakai Ermonaitis ir Karlas Gyzė (1806–1887). Greta 2007 m. palaidotas ir buvęs Agluonėnų pagrindinės mokyklos direktorius, krašto šviesuolis Stasys Račkauskas.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Agluonėnų seniūnija 
* Agluonėnų senosios kapinės
L. James Sullivan

**Leroy James Sullivan**, *L. James Sullivan*, *Jim Sullivan* – JAV šaunamųjų ginklų konstruktorius. Žinomas kaip šaunamųjų ginklų sumažintų variantų kūrėjas. Jis buvo vienu pagrindinių 5,56 mm lengvojo kulkosvaidžio *[[Ultimax 100]]* kūrėjų. Jis prisidėjo kuriant šautuvus Ruger M77 ir M16, Stoner 63 ir Ruger Mini-14 (tai sumažintos šautuvų AR-10, Stoner 62 ir M14 versijos).

Po 2007 m. Salivenas ėmė labai kritiškai atsiliepti apie M16 ir M4 šautuvus, kurių kūrime dalyvavo.

## Nuorodos
Fagibinė

**Fagibinė** arba **Figibinė** () – ežeras Malyje, Tombuktu regione, vidinėje Nigerio deltoje, 80 km į vakarus nuo Timbuktu, 75 km į šiaurę nuo Nigerio vagos. Ežeras telkšo įduboje, esančioje Sacharos pietiniame pakraštyje. Jį pasiekia vandenys iš Nigerio upės, čia patenkantys potvynių metu protakų ir ežerų tinklu. Didžiausias Fagbinės plotas siekia 590 km², tačiau sausrų metu ežeras dažnai išdžiūsta visiškai. Piečiau Fagbinės telkšo dar keletas ežerų – Komangas, Telė, Horas, Fati, Takara ir kt.

Iki XX a. vid. ežeras potvynių metu neretai užsipildydavo visiškai, bet po 1970 m. prasidėjusios Sahelio sausros Fagbinė dažnai būna be vandens. Tą didžiąja dalimi nulėmė užtvankų statyba Nigerio baseine, ženkliai sumažinanti potvynio mastus. Buvo pradėti kanalo, jungiančio Nigerį ir ežerą gilinimo darbai, bet dėl ginkluotų konfliktų regione nutraukti. Ežerui pavojų kelia smėlio kopos, užpilančios kanalus.
Daniliškio liepų alėja

**Daniliškio liepų alėja**  – valstybės saugomas gamtos paveldo objektas. Liepų alėja auga Panevėžio rajone, Daniliškyje, kairiajame Nevėžio upės krante. Kelyje  pastatyta nuoroda į objektą (0,2 km).

## Aprašymas

Skaičiuojama, kad 285 m ilgio Daniliškio liepų alėjoje lapoja apie 350 mažalapių liepų. Alėjos plotis (pagal lajas) – apie 25–30 m, tako plotis – 3 m. Liepų kamienų apimtis siekia 1,5–2,5 m, aukštis – apie 23 m.

Krekenavos regioniniame parke esanti alėja kadaise buvo Daniliškio dvaro dalis. Tai buvęs žinomas dvaras, istoriniuose šaltiniuose minimas nuo XVI a., stovėjęs vaizdingoje Nevėžio pakrantėje. Vėliau dvaro sodyba sunyko, iš jos belikę tik menki fragmentai.

## Nuorodos

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras  
* http://www.mytrips.lt/Idomybes/Daniliskio-liepu-aleja/732 Daniliškio liepų alėja (''mytrips.lt'')
Malio transportas

**Malio transportas** – transporto infrastruktūra ir priemonės Afrikos valstybėje Malyje.

## Geležinkeliai

Malyje yra viena geležinkelio linija (1000 mm pločio, ilgis šalies teritorijoje 729 km). Ji driekiasi nuo Kulikoro uosto prie Nigerio upės, per Bamaką, Kajesą, į Senegalą (Dakarą). Tiesa, šios linijos funkcionavimas ribotas – ji vietomis techniškai netvarkinga, todėl liūčių laikotarpiu ja eismas nutrūksta.

## Keliai

2000 m. Malio kelių tinklą sudarė 18 563 km kelių, iš kurių 4450 km buvo grįsti. Svarbiausi keliai eina iš Bamako į Abidžaną, Kankaną, Timbuktu, Dakarą (per Kajesą). Sacharos dykumą kerta provėžų ruožas iš Gao į Tamanrasetą.

Šalies automobilių parkas senas, techniškai netvarkingas. Dėl to ir dėl blogos kelių būklės dažni autoįvykiai. Naktimis kelionės pavojingos dėl užpuolimų (ypač šiaurėje).

## Vandens transportas

Malis neturi priėjimo prie jūros, todėl naudojasi Abidžano uostu (Dramblio Kaulo Krantas). Nigerio upė yra laivuojama, svarbiausias uostamiestis prie jos yra Kulikoras. Iš šio miesto į Gao kursuoja keltas. Vietomis laivybai tinkama Senegalo upė (plaukiojama nuo Kajeso į Sen Lui). Visas vidaus vandens kelių ilgis yra 1815 km.

## Oro transportas
 
2007 m. šalyje buvo 29 oro uostai, iš jų 8 su tvirta danga. Svarbiausias yra Bamako Senu tarptautinis uostas, iš kurio lėktuvai skrenda į įvairius Afrikos šalių didmiesčius (Abidžaną, Dakarą, Uagadugu, Alžyrą, Konakrį, Nairobį ir kt.) bei kelis Europos miestus (Paryžių, Lisaboną). Pagrindinė šalies oro kompanija – Air Mali. Oro uostai yra ir kituose didesniuose miestuose – Timbuktu, Kajese, Sikase, Moptyje. Į juos vyksta skrydžiai iš Bamako, tiesa, dėl finansinių aplinkybių ir karinių konfliktų jie dažnai nutraukiami.
Rusės sritis

**Rusės sritis** () arba **Rusenskos sritis** () – sritis šiaurės Bulgarijoje. Pavadinta pagal srities administracinį centrą Rusę, kurią nuo Rumunijos skiria tik Dunojus. Sritis padalinta į 8 savivaldybes. 2011 m. duomenimis, srityje gyveno 235 252 gyventojai.

Sritis šiaurės rytuose ribojasi su Silistra, rytuose su Razgradu, pietryčiuose ir pietuose su Tergovište, pietvakariuose ir vakaruose su Veliko Tirnovu bei šiaurės vakaruose ir šiaurėje turi pasienio ruožą su Rumunija.

Rusės srityje esantis *Dunojaus tiltas* yra vienintelis tiltas Bulgarijoje per Dunojaus upę (2010 m. duomenys).

## Miestai
Borovas, Bjala, Vetovas, Dve Mogilas, Rusė, Slivo Polas.

## Tautinė sudėtis
Iš 235 252 srities gyventojų, 216 612 žmonių identifikavo save kaip:

* bulgarai: 176 413 (81,44 %)
* turkai: 28 658 (13,23 %)
* čigonai: 8 615 (3,98 %)
* kitos tautybės: 2 926 (1,35 %)

## Nuorodos
* Savivaldybės svetainė
* Informacija apie sritį
Smilgių tvenkinys

**Smilgių tvenkinys** – tvenkinys šiaurės Lietuvoje, Pasvalio rajone, Daujėnų seniūnijoje, į rytus nuo Smilgių kaimo.

Smilgių tvenkinys įrengtas Mūšos baseine, patvenkus Orijos upę (deš. Pyvesos intakas) 10,1 km atstumu nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus - 0,9 km, plotis - iki 0,14 km. Yra didelė - 2,73 ha mišku apaugusi sala. Altitudė 47,6 m. Krantai žemi, apaugę medžiais ir krūmais. Pietrytinis tvenkinio galas užpelkėjęs, gausiai apaugęs krūmynais. Aplink tvenkinį plyti dirbami laukai. Šiaurvakarine pakrante eina kelias Nr.3101 (Pasvalys-Vabalninkas). Kiek atokiau į pietus įsikūręs Daujėnų miestelis. Vandens telkinio plotas yra 7,4 ha. Sudarytas 1975 m.

## Šaltiniai

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998

## Nuorodos

* Sąrašas:Lietuvos tvenkiniai
Zebžydovskio rokošas

**Zebžydovskio rokošas** (kartais vadinamas *Sandomiro [[Rokošas|rokošu]]*) – nuo 1606 m. iki 1607 m. veikusi ATR bajorų karinė sąjunga (konfederacija), sudaryta Sandomiere ir kovojusi prieš karalių Zigmantą Vazą.

## Priežastys

Konfliktas kilo dėl nesutarimų tarp karaliaus užsienio politikos (ATR karo prieš Švediją) ir vidaus politikos siekių stiprinti karaliaus valdžią, besirėmusią magnatų ir vyskupų parama. Rokošo priežastimi tapo asmeninis karaliaus ir Nikolajaus Zebžydovskio ginčas, dėl kurio šis buvo nuteistas mirties bausme, vėliau pakeista tremtimi.

Karalius buvo apkaltintas saviizoliacija užsieniečių ir jėzuitų apsuptyje, siekiu įtvirtinti absoliučią valdžią (sosto perdavimas paveldint, bajorų privilegijų mažinimas, Seimui palikti tik patariamąjį balsą).

## Eiga
Ilgą laiką ginčas vyko propagandinėmis priemonėmis, kurių pagalba abi pusės telkė šalininkus. Toks *Rašalinių karas* baigėsi 1607 m. Guzovo mūšyje, kuriame karaliaus šalininkai nugalėjo priešininkus.

Visgi, brolžudiškas konfliktas sustabdė absoliutizmo ir valdžios centralizacijos plėtrą, priešininkai susitaikė ir karalius atleido visiems dalyviams, kartu sustiprindamas privilegijuotą bajorijos padėtį.

Vienas iš rokošo vadų LDK – LDK taurininkas Jonušas Radvila I. 1607 m. liepos 6 d. karaliaus šalininkams pralaimėjus mūšį prie Guzovo pasitraukė iš politinės kovos, tačiau liko opozicijos rėmėjas. Išvykęs į užsienį gyveno Prancūzijoje ir Šveicarijoje, grįžo tik 1610 m.

## Šaltiniai
Dogonai

**Dogonai** – Vakarų Afrikos tauta, gyvenanti Malyje, Mopčio regione, Bandiagaros skardžio pašlaitėje. Populiacija – 400–800 tūkst. žmonių. Kalba dogonų kalbomis, kurių klasifikacija problematiška (tradiciškai priskirta Nigerio-Kongo šeimos gurų kalbų grupei).

Dogonai verčiasi žemdirbyste (vietomis drėkinamąja), augina avis, ožkas, vištas. Gyvena labai savituose kaimuose, įkurtuose skardžio pašlaitėje. Visi statiniai statomi iš plūkto molio, stačiakampiai, nedideli. Namo aukštis neretai viršija plotį, stogas smailas. Dogonų kaime būna specialios paskirties pastatai – vyrų svirnai (grūdų saugyklos), moterų svirnai (saugomi drabužiai, juvelyrika, keramika), togunos (vyrų posėdžių, poilsio namai), moterų namai (įrengti už kaimo, juose gyvena moterys menstruacijų laikotarpiu).

Apie pusė dogonų nominaliai yra musulmonai, kaimuose yra tipiškos architektūros mečečių. Tačiau labiausiai dogonų tarpe paplitęs vietinis animistinis tikėjimas. Dogonų dvasinis vedlys yra hogonas (jam kaime įrengiamas atskiras namas). Dogonai garbina dievybes, vadinamas *Nommo*. Tai amfibijas primenančios, hermafroditiškos būtybės, pasak dogonų, kilusios iš Sirijaus. Keletu antropologinių tyrimų nustatytos ypač gilios dogonų astronomijos žinios. Taip pat garbinamas dangaus dievas *Amma*, įvairūs totemai, augalų dievybės.

Dogonų kultūroje svarbios iniciacijos apeigos, vykdomi vyrų ir moterų apipjaustymai, sudėtingi laidojimo ritualai. Šeima patrilinijinė, pasitaiko poligamija (iki 4 žmonų), bet dabar paplitusi monogamija. Šeimos sukūrimu laikomas pirmagimio gimimas, iki tol vyras ir žmona drauge dažnai negyvena.

Pagrindinis dogonų meno objektas yra skulptūra. Jos pailgos, ištęstomis galūnėmis, veidais. Laikomos paslaptyje hogono arba šeimos saugyklose, tikima jų šventa galia. Vietomis užsiimama uolų tapyba. Ritualų metu dėvimos kaukės.

Dogonų kilmė nežinoma. Gali būti, kad juos sudaro skirtingos gentys, atsikrausčiusios į Bandiagarą siekiant išvengti islamo įtakos. Bandiagaroje jie įsikūrė XIV–XV a. ir asimiliavo čia urvuose gyvenusią telemų kultūrą.


|Dogonų šokis
File:Dogon12.jpg|Dogonai ritualinėmis kaukėmis
File:Dogon village rooftops by David Sessoms.jpg|Dogonų kaimas
File:Togunat 01.JPG|Toguna
File:WLA brooklynmuseum Figure of a Seated Musician.jpg|Muzikanto skulptūra


## Šaltiniai
Silistros sritis

**Silistros sritis** () – sritis šiaurės rytų Bulgarijoje. Pavadinta pagal srities administracinį centrą – Silistra. Padalinta į 7 savivaldybes. 2011 m. duomenimis, srityje gyveno 119 474 gyventojai. Dėl savo derlingos žemės, sritis vadinama agrikultūrine sritimi. Srityje gaminamas brendis.

Silistros sritis šiurėje turi pasienio ruožą su Rumunija, rytuose ir pietryčiuose ribojasi su Dobriču, pietuose su Šumenu, pietvakariuose su Razgradu bei vakaruose su Rusės sritimi.

## Miestai
Alfataras, Glavinica, Dulovas, Silistra, Tutrakanas.

## Tautinė sudėtis
Iš 119 474 srities gyventojų (2011 m. duomenys), 111 590 žmonių identifikavo save kaip:

* bulgarai: 64 050 (57,40 %)
* turkai: 40 272 (36,09 %)
* čigonai: 5 697 (5,11 %)
* kitos tautybės: 1 571 (1,41 %)
Marcel Bezençon apdovanojimai

**Marcel Bezençon apdovanojimai** pirmą kartą išdalinti per 2002 m. Eurovizijos konkursą Taline, Estijoje, pagerbti geriausias dalyvaujančias konkurse dainas. Juos įkūrė Christer Björkman (Švedijos atstovas 1992 m. Eurovizijos dainų konkurse ir dabartinis delegacijos vadovas Švedijoje) ir Richard Herrey (grupės Herreys, su kuria laimėjo 1984 m. Eurovizijoje, narys), apdovanojimai pavadinti šio renginio kūrėjo Marcel Bezençon garbei. Šie apdovanojimai yra skirstomi į 3 kategorijas:

* **Spaudos apdovanojimas** – už geriausią dainą spaudos ir žiniasklaidos atstovams;
* **Meno apdovanojimas** – už geriausią atlikimo meną, balsuoja komentatoriai (nuo 2010 m.). Iki 2009 m. balsavo ankstesnių konkursų nugalėtojai;
* **Kompozitoriaus apdovanojimas** – už geriausią dainos kompoziciją.

## Laimėtojai

### Spaudos apdovanojimas

### Meno apdovanojimas

#### Balsavo praėjusių metų laimėtojai

#### Balsavo komentatoriai

### Kompozitoriaus apdovanojimo laimėtojai
Šis apdovanojimas pirmą kartą buvo pristatytas 2004 metais, pakeičiant gerbėjų apdovanojimą.

### Gerbėjų apdovanojimas

Gerbėjų apdovanojimas buvo išdalintas 2002 ir 2003 metais. Balsuoja OGAE – Eurovizijos fanų klubo nariai. 2004 m. pakeistas į kompozitoriaus apdovanojimą.

2008 m. skirtas specialus apdovanojimas, POPLight gerbėjų apdovanojimas.
Sliveno sritis

**Sliveno sritis** () – sritis Bulgarijoje. Pavadinta pagal srities administracinį bei pramoninį centrą – Sliveną. 3544,1 km² srities teritorija padalinta į keturias savivaldybes. 2011 m. duomenimis, srityje gyveno 197 473 gyventojai.

Sritis šiaurėje ribojasi su Tergovište, šiaurės rytuose su Šumenu, rytuose su Burgasu, pietryčiuose ir pietuose su Jambolu, pietvakariuose ir vakaruose su Stara Zagora bei šiaurės vakaruose su Veliko Tirnovo sritimi.

## Miestai
Kotelas, Nova Zagora, Slivenas, Tvardica.

## Tautinė sudėtis
Iš 197 473 srities gyventojų (2011 m. duomenys), 173 206 žmonės identifikavo save kaip:

* bulgarai: 132 697 (76,61 %)
* čigonai: 20 478 (11,82 %)
* turkai: 16 784 (9,69 %)
* kitos tautybės: 3 247 (1,87 %)

## Nuorodos
* Nuotraukų galerija
Calico M960

**Calico M960** – 9 mm kalibro pistoletas kulkosvaidis sraigtine dėtuve, gaminamas kompanijos *[[Calico Light Weapons Systems]]*. Karinės paskirties ir įstatymų vykdymo institucijoms parduodami variantai su automatinės ugnies galimybe, o visiems kitiems – savitaisiai variantai.

## Istorija
Šie kompanijos *Calico Light Weapon Systems* pistoletai kulkosvaidžiai rinkoje pasirodė 1990 m.

Skiriamasis jų bruožas – cilindro pavidalo sraigtinė dėtuvė (talpa 50 ar 100 šovinių). Dėtuves 1985 m. sukūrė konstruktoriai Maiklas Mileris (*Michael Miller*) ir Vorenas Stoktonas (*Warren Stockton*).
*Calico* sistemos pistoletų kulkosvaidžių dėtuvės buvo virš ginklo, užpakalinėje jo dalyje.

Šie ginklai netrukus imti eksportuoti į Pietų Ameriką, Europą ir Artimuosius Rytus. Nedidelius jų kiekius nupirko JAV įstatymų apsaugos žinybos. Buvo ketinama šiuos pistoletus kulkosvaidžius pardavinėti ir civilinėje rinkoje, bet tam kelią užkirto 1994 m. JAV įstatymas, apribojęs civilinių ginklų dėtuvių talpą (ne daugiau kaip 10 šovinių).

Dėl kompaktiškumo šis ginklas laikomas tinkamu specialiosios paskirties daliniams.

## Konstrukcija
*Calico* pistoletų kulkosvaidžių spynos pusiau laisvos. Saugiklis yra nuleistuko lankelio priekinėje dalyje, valdomas pasukama svirtele. Petinė atrama sustumiama.

Pistoleto kulkosvaidžio korpusas plastikinis. 9 mm modelių kryptukai reguliuojami. Konstrukcija įdomi ir tuo, kad taikiklis yra plastikinio dėtuvės korpuso dalis.

Sraigtinių dėtuvių viduje yra spiralinės kreipiamosios ir spiralinės spyruoklės sukamas stūmoklis. Spyruoklės varomas stūmoklis stumia šovinius kreipiamosiomis link dėtuvės žiočių.

## Nuorodos
* Пистолет-пулемет Calico M960 (США)
* Описание пистолета-пулемёта Calico 960 на сайте world.guns.ru
Naujamiesčio karaimų kapinės

**Naujamiesčio karaimų kapinės**  – veikiančios senosios karaimų kapinės Naujamiesčio kaime, Panevėžio rajone. Įsikūrusios prie Nevėžio, šile,  0,5 km į pietus nuo Naujamiesčio tilto per Nevėžį kelyje . 

Naujamiesčio kapinės yra vienos iš trejų karaimų kapinių, be Vilniaus ir Trakų, veikiančių Lietuvoje. Pagal dydį jos yra antros Lietuvoje, po Trakų. Atvykstančius į šias kapines pasitinka naujai pastatyta nuoroda bei vietinio menininko Daliaus Dirsės sukurta memorialinė istorinio aprašo lenta. Šalia yra senosios žydų kapinės. 

Kapinės įkurtos XV–XVII a. laikotarpiu. Jų teritoriją žymi seni paminkliniai akmenys – stelos, kuriuose dar įskaitomi įrašai hebrajų rašmenimis, o tekstai – karaimų kalba. Senojoje kapinių dalyje galėjo būti laidojamos ir 1710 m. maro aukos. Naujamiesčio kapinėse palaidota nemažai žymių ir garbingų žmonių: karaimų poetas Šelumijelis Lopato (1904–1923), poetas ir vertėjas Jokūbas Maleckas, miškininkas Isakas Čaprockis.

## Istorija

Viduramžiais viena iš didesnių karaimų bendruomenių gyveno Naujamiestyje, kur Vytautas Didysis buvo išskyręs karaimams žemės, jie vertėsi žemdirbyste. Tačiau dėl karų ir epidemijų, alinusių kraštą, smarkiai nukentėjo ir karaimai. Naujamiestis buvo tapęs Panevėžio apskrities karaimų bendruomenės centru. Joniškėlio dvaro, kuriam priklausė ir Naujamiesčio žemė, savininkas grafas Eustachijus Karpis sumanė Naujamiesčio valstiečiams, kurie buvo atleisti nuo baudžiavinių prievolių dar 1809 m., vėl uždėti baudžiavos jungą. Naujasis savininkas pamynė buvusių dvarininkų tradiciją atsižvelgti į karaimų teises ir laisves. Besibylinėdami karaimai neteko nuosavybės teisių į žemę, iš jų buvo pareikalauta mokėti činšą. Valstiečiai bandė pasipriešinti, tačiau netekę žemės buvo priversti išsikelti į Panevėžį. Veikiančios karaimų kapinės pasiliko Naujamiestyje.

## Nuorodos
* Panevėžio karaimai 
* Naujamiesčio kapinynas
* Karaimų Panevėžyje – tik saujelė
Didžiausio tikėtinumo metodas

**Didžiausio tikėtinumo metodas** – statistikoje naudojamas taškinių įverčių skaičiavimo metodas.

Šiuo metodu rasti parametrų įverčiai yra suderintieji ir efektyvieji, tačiau kartais jie gali būti paslinktieji.

Manoma, kad didžiausiąjį tikėtinumo metodą 1912 m. sukūrė R. A. Fišeris.

## Principai

* Stebimas atsitiktinis dydis X, jo tankio funkcija p(x) yra žinoma
* Sudaroma tikėtinumo funkcija L_{\theta}=p_{\theta}(X_1)p_{\theta}(X_2)...p_{\theta}(X_n)
* Tada ieškoma tokia \theta, kuri maksimizuotų funkciją L_{\theta}. Dažniausiai tai daroma taip:
# Randamas tikėtinumo funkcijos natūrinis logaritmas
# Ieškoma šio logaritmo išvestinė \theta atžvilgiu
# Išvestinė prilyginama nuliui
# Gautas rezultatas yra \theta taškinis įvertis

## Taip pat skaitykite
* Momentų metodas

## Šaltiniai
Plaušiena

**Plaušiena** – medienos medžiaga, kurią papildomai apdorojus gaminamas popierius, kartonas, medienos plokštės.

Plaušiena gaminama malūnams sukant medienos skiedras. Gamyba gali būti mechaninė, pusiau cheminė arba visiškai cheminė.

2006 m. pasaulinė plaušienos gamyba siekė 175 milijonų tonų per metus.

## Lietuvoje
1970 m. Lietuvoje buvo pagaminta 23,9 tūkstančiai tonų mechaninės plaušienos, 1980 m. gamyba jau buvo išaugus iki 47 tūkstančių tonų, 1990 m. – 38 tūkstančiai tonų. Po Lietuvos nepriklausomybės atgavimo mechaninės plaušienos gamyba šalyje labai smarkiai sumažėjo ir 1995 m. Lietuvoje buvo pagaminta 10,5 tūkstančių tonų, ją pamažu pakeitė cheminė plaušiena. 2011 m. Lietuva eksportavo 33,9 tūkstančius tonų medienos plaušienos iš kurių 32,7 tūkst. t. buvo cheminė plaušiena, o 1,3 tūkst. t. pusiau cheminė plaušiena. Tais pačiais metais pati Lietuva importavo 49,2 tūkstančius tonų plaušienos.

2005 m. Lietuvos Vyriausybė nutarė siūlyti Seimui pripažinti netekusiu galios 2002 m. Seime priimtą nutarimą dėl plaušienos gamyklos statybos Lietuvoje, kuris anuomet buvo pripažintas valstybinės svarbos projektu. Įvertinus žaliavinės medienos poreikio prognozę iki 2010 m. ir nustačius, jog celiuliozės gamybai nepakaktų vietinės žaliavos – dalį jos reikėtų pirkti kitose šalyse, nuspręsta vietoj to plėsti drožlių gamybą.

## Šaltiniai
Momentų metodas

**Momentų metodas** – pasiskirstymo funkcijos nežinomų parametrų įverčių radimo būdas matematinėje statistikoje. Metodą pasiūlė K. Pirsonas.

Tiriamojo atsitiktinio dydžio X skirstinys priklauso nuo nežinomojo parametro \theta, todėl nuo jo turėtų priklausyti ir momentai. Momentų metodas siūlo sulyginti atsitiktinio dydžio momentus su jų empiriniais atitikmenimis ir sudaryti lygčių sistemą. Išsprendę sudarytą lygčių sistemą nežinomo parametro atžvilgiu, gauname nežinomo parametro įvertį.

## Taip pat skaitykite
* Didžiausio tikėtinumo metodas

## Šaltiniai
Aitosas

**Aitosas** () – miestas rytų Bulgarijoje, Burgaso srityje. Nutolęs 30 km į vakarus nuo Juodosios jūros. Savivaldybės centras. 2013 m. duomenimis, mieste gyveno 22 591 gyventojas.

## Istorija
Archeologiniai radiniai liudija, žmonių gyventa V amžiuje prieš mūsų erą. 1378 m. miestą užkariavo Osmanų imperija.
Karl Pearson

**Karlas Pirsonas** (; 1857 m. kovo 27 d. Londone, Anglija – 1936 m. balandžio 27 d. Saryje, Anglija) – anglų matematikas, kuris sukūrė matematinę statistiką.

Išplėtojo koreliacinę ir regresinę analizę, pritaikė koreliacijos koeficientą dviejų dydžių ryšiui įvertinti, suformulavo chi kvadrato kriterijų matuojamų požymių suderinamumo realiems duomenims tikrinti, panaudojo Pearsono kreives empiriniams tikimybinių skirstinių tankiams reikšti.

## Indėlis į statistiką

Pirsono darbas buvo susijęs su matematinės statistikos taikymu ir vystymu, apėmė biologijos, epidemiologijos, antropometrijos, medicinos ir socialinės istorijos sritis.

Keletas jo indėlio pavyzdžių:

* Momentų metodas
* Pirsono skirstinys
* Pirsono chi kvadratų testas
* Principinių komponenčių analizė

## Šaltiniai
Keptaras

**Keptaras** (; ) – ukrainiečių nacionalinis vyriškas ir moteriškas drabužis, iš kailio siūta liemenė. Keptarai buvo populiarūs huculų (Karpatų ir Priekarpatės ukrainiečių etninės grupės) drabužis.

Keptarai būna įvairaus ilgio, įvairiai puošti, tai priklauso nuo vietovės, kur buvo siūtas.

## Nuorodos
* Українська минувшина: Ілюстрований етнографічний довідник // Київ.: Либідь, 1994. – 256 с.
Priekarpatė

**Priekarpatė** (; ) – Ukrainos regionas Karpatų prieškalnėse. Pagrindinė jo dalis yra Ukrainos Ivano Frankivsko srityje ir Lvovo srities pietuose.

## Geografija
Priekarpatė sutampa su pietvakarine Galicija (). Į pietvakarius nuo jo yra Užkarpatė. Regiono pietuose gyvena huculai, vakaruose boikai ir lemkai, rytuose – pokutianai, šiaurėje – opolianai. Pagal šias ukrainiečių grupes regionas dar dalinamas į penkis etnografinius regionus: Pokutję (kuri dalinai sutampa su Bukovina), Huculščiną, Lemkivščiną, Boikivščiną, Opilję.

Tai - aukštumų regionas, kurį visą užima Karpatų kalnai. Regione prasideda daug upių, dauguma Dniestro intakai. Čia prasideda ir Prutas. Klimatas nuosaikiai žemyninis.

Regiono istorija neatsiejama nuo Galicijos istorijos.

Turistų tarpe populiariausi:
* kalnų slidinėjimo kurortai: Bukovelis ir Slavskė;
* gydomieji kurortai: Moršinas ir Truskavecas.

## Taip pat skatykite
* Užkarpatė
Richterio sindromas

**Richterio sindromas** – lėtinės limfoleukemijos (LLL) transformacija į agresyvią limfomą.
Ligos transformacijos dažnis yra iki 10 % sergančiųjų lėtine limfoleukemija.
Dažniausiai transformacija įvyksta į difuzinę didelių B ląstelių limfomą, tačiau aprašyti ir LLL virtimo Hodžkino limfoma ar Burkitt limfoma atvejai. Liga dažniausiai prasideda periferiniuose limfmazgiuose, kaulų čiulpai pažeidžiami vėliau.

## Simptomai
Lėtinė limfoleukemija paprastai nesukelia pacientui išreikštų simptomų, tačiau transformacijos atveju stebimas ligonio būklės pablogėjimas. Dažniausiai pasireiškia B simptomai, neaiškios kilmės karščiavimas, pilvo skausmai, staiga pradeda didėti iki tol buvę normalūs ar tik neženkliai padidėję limfiniai mazgai, hepatomegalija ir splenomegalija.

## Patogenezė
Išskiriami 2 transformacijos variantai. Pirmuoju atveju (apie 80% ligonių) lėtinės limfoleukemijos ląstelių klone kaupiasi mutacijos (dažniausiai nustatomos NOTCH, p53, myc), kurios pasiekus tam tikrą lygį yra atsakingos už transformaciją. Kita, mažesnė ligonių grupė turi pirminę difuzinę didelių B ląstelių limfomą, kuri išsivysto kaip antra, visiškai nuo lėtinės limfoleukemijos nepriklausoma liga. Šiuo metu turimais tyrimais šių dviejų ligonių grupių atskirti neįmanoma, nors ligonių prognozė ženkliai skiriasi. 

## Morfologija
Nustatoma imunoblastinė arba centroblastinė limfoma, ją reikia atskirti nuo pirminės ūminės mielogeninės leukemijos, kuri irgi gali pasitaikyti kaip antra liga.

## Diagnostika
Dažnai nustatomos greitai augančios naviko limfmazgių masės pilvo ertmėje, retroperitoniniame tarpe. Neretai diagnozuojamas kepenų, virškinimo trakto, kaulų čiulpų pažeidimas ir infiltracija limfomos ląstelėmis. Diagnostikai paprastai pakanka įtariamo limfinio mazgo punkcijos adata ir citologinio ištyrimo.

## Gydymas
Gydymo principai tie patys, kaip ir difuzinės didelių B ląstelių limfomos (DDBLL): chemoterapija kombinacijoje su rituksimabu. Atsakas į gydymą pasiekiamas 34% gydant chemoterapija ir  47% skiriant chemo- ir imunoterapiją. Ligonių prognozė blogesnė nei DDBLL, todėl jaunesnio amžiaus pacientams reikėtų atlikti alogeninę kamieninių kraujo ląstelių transplantaciją. 

## Prognozė
Prognozė yra blogesnė, nei pirminės didelių B ląstelių limfomos. Literatūroje pateikiama išgyvenamumo mediana po transformacijos yra 1 metai. 
Minėtų tyrimų duomenimis nustatyti geri prognostiniai faktoriai yra:
* Gera funkcinė paciento būklė
* Laktatdehidrogenazė kraujo serume padidėjusi 100 G/l
* Navikinių masių dydis <5 cm
* Taikytas mažiau nei dviejų eilių gydymas iki transformacijos

## Šaltiniai
Eskondidas

**Eskondidas** () – miestas Jungtinėse Amerikos Valstijose, Kalifornijos pietvakariuose, San Diego apygardoje. Įsikūręs negiliame slėnyje, apsuptame uolėtų kalvų, apie 50 km į šiaurės rytus nuo San Diego (priklauso jo metropolinei zonai). 2010 m. JAV gyventojų surašymo duomenimis, turi 143 tūkst. gyventojų.

## Istorija
Teritoriją pirmieji apgyvendino luisenjai. Vėliau įsikurdino diegenjai, atvykę iš teritorijų prie Kolorado upės.

XVIII a. pab. – XIX a. pr. teritoriją valdė Ispanija, Kalifornijoje misionieriai vykdė vietinių indėnų krikštijimą. Meksikai atgavus nepriklausomybę, teritorija buvo padalinta į rančas. Ilgainiui vietovė tapo vaisių (daugiausia avokadų, vynuogių) perdirbimo centru.

1846 m., Meksikos-JAV karo metu, į pietus nuo dab. Eskondido vyko San Paskalio mūšis. Po karo Kalifornija perėjo JAV valdžion. Eskondidas įkurtas 1886 m. Miesto teises gavo 1888 m.

Po Antrojo pasaulinio karo kūrėsi lengvoji pramonė, miesto gyventojų skaičius netruko išaugti ir Eskondidas tapo miegamuoju San Diego priemiesčiu.

## Šaltiniai
Zagrebo apskritis

**Zagrebo apskritis** () – apskritis centrinėje Kroatijoje. Į apskrities teritoriją neįeina Zagrebo miestas, kuris turi atskirą teritorinį vienetą. Apskritis dėl to dažnai vadinama „Zagrebo žiedu“. 2011 m. duomenimis, apskrityje gyveno 317 642 gyventojai. Administracinis centras (savivaldybės pastatas) – Zagrebe.

Zagrebo apskritis šiaurėje ribojasi su Krapina–Zagorje, Zagrebo miestu ir Varaždinu, rytuose su Bjelovaru–Bilogoru, pietuose su Sisako–Moslavina bei pietvakariuose su Karlovacu.

## Administracinis suskirstymas
Zagrebo apskritis yra skirstoma į 9 miestus ir 25 savivaldybes. Miestai: Dugo Selo, Ivanič Gradas, Jastrebarskas, Samoboras, Sveta Nedelia, Sveti Ivan Zelina, Velika Gorica, Vrbovecas, Zaprešičius.

## Nuorodos
* Apskrities turizmo svetainė
Į laukinį pasaulį

**„Į laukinį pasaulį“** gali reikšti:

* knyga, parašyta Džono Krakauerio.
* filmas, režisuotas Šono Peno.
** garso takelis iš pastarojo filmo.
Bjelovaro-Bilogoros apskritis

**Bjelovaro–Bilogoros apskritis** () – apskritis centrinėje Kroatijoje.

Administracinis centras – Bjelovaras, kuris buvo pirmą kartą paminėtas 1413 m. Miesto svarbą gavo 1756 m. pastačius fortą apsiginti nuo Osmanų imperijos.

Bjelovaro–Bilogoros apskritis šiaurėje ribojasi su Koprivnicų–Križevca, šiaurės rytuose su Viroviticos–Podravina, pietryčiuose su Požegos–Slavonija, pietvakariuose su Sisako–Moslavina ir vakaruose su Zagrebo apskritimi.

## Administracinis suskirstymas
Bjelovaro–Bilogoros apskritis skirstoma į 5 miestus ir 18 savivaldybių. Miestai: Bjelovaras, Čazma, Daruvaras, Garešnica, Grubišno Polė.

## Tautinė sudėtis
2001 m. duomenimis, apskrityje gyveno:

* kroatai: (82,56 %)
* serbai: (7,08 %)
* čekai: (5,33 %)
* kitos tautybės: (5,03 %)

## Nuorodos
* Apskrities turizmo svetainė
Brodo-Posavinos apskritis

**Brodo–Posavinos apskritis** () – apskritis Slavonijos regione, pietų Kroatijoje.
Administracinis centras – Slavonski Brodas.

## Geografija
Brodo–Posavinos apskritis vakaruose ribojasi su Sisako–Moslavina, šiaurėje su Požegos–Slavonija, šiaurės rytuose su Osijeko–Baranija bei rytuose su Vukovaro–Srijemu.

Apskritis skirstoma į 2 miestus ir 26 savivaldybes. Miestai: Slavonski Brodas ir Nova Gradiška.
Christina Metaxa

**Christina Metaxa** (; g. 1992 m. balandžio 4 d.) – Kipro dainininkė ir dainų autorė iš Limasolio. Jos brolis Nikolas Metaxas, kuris taip pat yra dainininkas, laimėjo antrąją vietą Graikijos X Factor.

## Eurovizija

Christina Metaxa buvo pasirinkta atstovauti savo šaliai su daina „Firefly“ 2009 m. Eurovizijoje Maskvoje, Rusijoje. Ji dalyvavo antrajame pusfinalyje, tačiau nepateko į finalą.

Metaxa per 2010 m. Eurovizijos finalą pristatė Kipro taškus.

## Nuorodos

* Daina „Firefly“

|-
Į laukinį pasaulį (knyga)

**Į laukinį pasaulį** () – 1996 m. išleista negrožinės literatūros knyga, parašyta Džono Krakauerio. 2007 m. pagal šią knygą buvo pastatytas filmas tokiu pačiu pavadinimu.

Neretai įtraukiama į mokyklų ir universitetų privalomosios literatūros sąrašus. Išverta į daugiau nei 30 kalbų. Vertinama kaip viena geriausių pastarojo amžiaus negrožinės literatūros žanro knygų.

Džono Krakaueris ją rašant pasirėmė 430 žodžių Kristoferio MakKendleso dienoraščio įrašais, žuvusiojo artimųjų pasakojimais. Jaunuolio paskatas grindė ir savo alpinistine patirtimi. Prieš tai pasirodė 9000 žodžių to paties autoriaus straipnis „Outside“ žurnale.

## Santrauka

1992 m. rugsėjo 6 d. Kristoferio MakKendleso lavonas buvo rastas apleistame autobuse, Aliaskos valstijoje. Po metų Džonas Krakaueris atsekė MakKendleso žingsnius nuo to laiko, kai jis baigė universitetą iki tol, kol gavo galą Aliaskoje.

Tai pasakojimas apie Kristoferį MakKendlesą, kuris metė įprastą gyvenimo būdą ir išvyko į laukinę Aliaskos gamtą. Galiausiai jį pražudė pernelyg didelis pasitikėjimas savo jėgomis ir beatodairiškas savęs statymas į pavojus.

MakKendlesas bekeliaudamas liovėsi prisistatyti savo tikru vardu ir naudojo Aleksandro Superbastūno () slapyvardį. Krakaueris spėja, jog jo asketiškam nusistatymui veikiausiai įtaką padarė Henrio Deivido Toro ir Džeko Londono kūriniai.

Krakaueris bando suprasti MakKendleso asmenybę nagrinėdamas savo alpinistinio žygio paskatas bei patirtis nuodugniai atpasakodamas kopimą į Velnio nykščio viršūnę, kai jis pats buvo jaunuolis. Jis taip pat užsimena apie kitus mįslingai tyruose dingusius jaunuolius. Be to, jis gan išsamiai atpasakoja MakKendleso artimųjų išgyventą sielvartą.

Džono Krakauerio knygoje „Į laukinį pasaulį“ atkreipiamas dėmesys į tai, kaip ieškant savęs galima sulaukti visuomenės nepripažinimo. Daugelis kritikų pripažįsta, jog Krisas MakKendlesas ieškojo dvasinio nušvitimo. Jis bandė keliauti tyruose neapsikraudamas materialios nuosavybės našta, nes taip, jo manymu, buvo daug smagiau.

## Šaltiniai
Dubrovniko-Neretvos apskritis

**Dubrovniko–Neretvos apskritis** () – apskritis pietų Dalmatijos regione, pietų Kroatijoje. Administracinis centras – Dubrovnikas. Kiti didesni miestai: Korčula, Metkovičius, Opuzenas ir Pločė. Neumo miestas (esantis Bosnijoje ir Hercegovinoje) skiria apskritį į dvi dalis.

## Geografija
Pietinė apskrities dalis (eksklavas) susideda iš Dubrovniko ir jo apylinkių, įskaitant Pelješaco pusiasalį bei gyvenamas salas. Šiaurinė dalis susideda iš Neretvos upės deltos, Bačinos ežerų, kt.

Dubrovniko–Neretvos apskritis, apimanti 1782 km² teritoriją, skirstoma į 5 miestus () ir 17 savivaldybių ().
Panevėžio Naujoji apaštalų bažnyčia

**Panevėžio Naujoji apaštalų bažnyčia ** –  Naujoji apaštalų bažnyčia Panevėžyje, A. Mackevičiaus g. 3.

Naujosios apaštalų bažnyčios Panevėžio bendruomenė pradėjo gyvuoti nuo 1992 m. – 20-čio jubiliejus iškilmingai paminėtas šventinėse pamaldose 2012 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Bažnyčios  Panevėžio bendruomenė
Ferfildas

**Ferfildas** () – miestas JAV, Kalifornijos valstijos centrinėje dalyje. Solano apygardos administracinis centras. Išsidėstęs tiesiai į šiaurę nuo Sesuno įlankos ir į šiaurės rytus nuo San Pablo įlankos. Ferfildas dažnai laikomas pusiaukele tarp Sakramento ir San Fransisko, nuo pastarojo yra nutolęs apie 70 km atstumu į šiaurės rytus. 2010 m. JAV gyventojų surašymo duomenimis, turi 108 tūkst. gyventojų. Yra Traviso karinė oro bazė ().

Miestas garsėja savo vynais ir alumi.

## Istorija
Teritorijoje gyventa Šiaurės Amerikos indėnų genties *Suisun (Patwin)*. 1810 m. indėnus užpuolė čia atsidanginę ispanų konkistadorai. XIX a. 4-ajame dešimtmetyje Meksikos gubernatorius vietiniams indėnams suteikė žemės dotaciją, bet šie neišgalėjo išsimokėti, todėl žemė buvo parduota kitiems.

Ferfildą 1856 m. įkūrė kliperio kapitonas Robertas H. Votermanas (*Robert H. Waterman*) ir pavadino pagal savo gimtąjį miestą Ferfildą Konektikute. 1903 m. suteiktas miesto statusas.

Sparčiau miestas pradėjo augti per Antrąjį pasaulinį karą, kai čia JAV karinės oro pajėgos atidarė Traviso karinę oro bazę. 1957 m. apylinkėse buvo pastatyta Montičelo užtvanka, leidusi upės vandenį panaudoti pasėlių drėkinimui, gyvulininkystei.

## Šaltiniai
Istrijos apskritis

**Istrijos apskritis** (; ) – apskritis vakarų Kroatijoje. Apima 89 % Istrijos pusiasalio. Apskrities administracinis centras – Pazinas.

## Geografija
Apskrities kranto linija – 445 km. Kartu su salomis – 539,9 km. Likusi pusiasalio dalis (11 %) priklauso Primorjės–Kalnų Kotaro apskričiai. Netoli Istrijos krantų, salose įkurtas Brijuni nacionalinis parkas.

## Demografija
2011 m. duomenimis, Istrijos apskrityje gyveno 208 055 gyventojai, tai sudarė 4,85 % šalies gyventojų.

Pula yra didžiausias apskrities miestas (57 460 gyventojų). Kiti miestai: Porečas, Rovinis, Pazinas, Labinas, Novigradas, Umagas, Buzetas, Bujė ir Vodnianas. Apie 70,7 % apskrities gyventojų gyvena miestuose. Apskritis taip pat susideda iš 31 savivaldybės.

### Tautinė sudėtis
* kroatai – 142 173 (68,33 %)
* regionalistai – 25 203 (12,11 %)
* italai – 12 543 (6,03 %)
* serbai – 7206 (3,46 %)
* bosniai – 6146 (2,95 %)
* albanai – 2393 (1,15 %)

## Nuorodos
* Apskrities svetainė
* Turizmo svetainė
Fontana

**Fontana** (*Fontana*) gali reikšti:
* Fontana – miestas JAV, Kalifornijoje;
* Fontana – miestas Argentinoje;
* Fontana – ežeras Argentinoje;
* Fontana – savivaldybė Maltoje.

Taip pat:
* Fontana Records – įrašų kompanija.
Fontana (Kalifornija)

**Fontana** () – miestas JAV, Kalifornijos valstijos pietuose. Gyventojų 196 tūkst. (2010 m. duomenys).

## Istorija
Fontaną 1913 m. įkūrė Azariel Blanchard Miller. Iki Antrojo pasaulinio karo tai iš esmės buvo kaimo gyvenvietė (auginti citrusų sodai, vynuogynai). Po karo verslininkas Henry J. Kaiser miesto apylinkėse pastatė didžiulę plieno liejyklą.

## Šaltiniai
Gurtas (reikšmės)

**Gurtas** ( *diržas, juosta*) gali būti:
* **[[Gurtas (moneta)|Gurtas]]** – monetos šoninis paviršius, briauna;
* **[[Gurtas (architektūra)|Gurtas]]** – architektūroje arkinė briauna, laikanti ir stiprinanti kryžminį skliautą arba dekoratyvinė (reljefinė ar tapyta) skliauto juosta.
Fort Kolinsas

**Fort Kolinsas** () – miestas Jungtinėse Amerikos Valstijose, Kolorado valstijos šiaurėje. Larimerio apygardos administracinis centras. Įsikūręs Uolinių kalnų prieškalnėje, ~1520 m aukštyje, ant *Cache La Poudre River* upės kranto, 105 km į šiaurę nuo valstijos sostinės Denverio. 2010 m. JAV gyventojų surašymo duomenimis, turėjo 143 tūkst. gyventojų.

Tai universitetinis miestas, veikia Kolorado valstijos universitetas. Plėtojamas turizmas, iš miesto veda turistiniai maršrutai į Uolinių kalnų nacionalinį parką, Ruzvelto ir Paunių kraštovaizdžio parkus.

## Istorija
Fort Kolinsas įkurtas 1864 m. kaip JAV armijos karinis postas. Prieš tai šioje vietoje buvo *Camp Collins* stovykla, kuri XIX a. 7-ojo dešimtmečio viduryje, Indėnų karų metu, saugojo per šį regioną ėjusį pašto maršrutą. Gyvenvietę 1864 m. nušlavė potvynis. Įkurtame poste įsitvirtino dvi kuopos, jis niekada neturėjo sienų.

Forto apylinkėse pradėjo kurdintis naujakuriai, tad 1867 m. jis buvo uždarytas. Pirmoji bažnyčia atidaryta 1866 m., miestelio planas sudarytas 1867 m. Išplėtojus dirbamuosius laukus, 1872 m. miesto gyventojų skaičius sparčiai išaugo. Kitais metais Fort Kolinsui suteiktos miesto teisės. Auginti cukriniai runkeliai, veikė cukraus fabrikai, vykdytas akmens karjerų eksploatavimas. Miestas nesustojo augęs, tam nesutrukdė ir Didžioji depresija, senus pastatus keisdavo nauji.

## Šaltiniai
Bartolomeo Manfredi

**Bartolomėjas Manfredis** (, 1582 m. rugpjūčio 25 d. – 1622 m. gruodžio 12 d.) – XVII a. pradžios italų dailininkas, vienas reikšmingiausių Karavadžo pasekėjų.

## Biografija

Bartolomėjas Manfredis gimė 1582 m. rugpjūčio 25 d. Ostjano kaime netoli Mantujos. Krikšto dokumentuose minimi tėvai Maddalena ir Mercurio tikriausiai buvo pasiturintys vietos gyventojai. 1596 m. minimas Mantujoje. Anot Giovanni Baglione, ten mokėsi pas dailininką Pomerancio. 1607 m. paminėtas teismo dokumentuose Romoje. Gali būti, kad į Romą Bartolomėjas Manfredis atsikraustė apie 1602 m. Romoje Manfredis persiėmė Karavadžo įtaka. Po Karavadžo išvykimo iš Romos 1606 m. liko užsakovų, kurie mėgo jo dailę ir Bartolomėjas Manfredis kūrė jiems paveikslus Karavadžo maniera. Darė taip sėkmingai, kad vėliau keletas Karavadžo darbų buvo priskirti Manfredžiui. Bartolomėjas Manfredis daug prisidėjo populiarinant karavadžistinės dailės tavernų, lošėjų scenas tarp į Romą atvykstančių Nyderlandų ir Prancūzijos dailininkų. Giulio Mancini mini, kad jis buvo užsakęs Karavadžui paveikslą „Baudžiamas Kupidonas“, tačiau šį perėmė galingesnis užsakovas, kardinolas Francesco del Monte. Tuomet Mancini analogišką darbą užsakė Manfredžiui. Bartolomėjas Manfredis mirė 1622 m. gruodžio 12 d. Romoje, viso paliko apie 40 paveikslų.

## Darbų galerija



Vaizdas:Bartolomeo Manfredi - Cupid Chastised - WGA13923.jpg| „Baudžiamas Kupidonas“ (1605–10, Čikagos meno institutas)
Vaizdas:Bartolomeo Manfredi - Il tributo a Cesare - Google Art Project.jpg| „Duoklė Cezariui“ (1610–20, Uficių galerija, Florencija)
Vaizdas:Bartolomeo Manfredi - Cain Kills Abel, c. 1615, Kunsthistorisches Museum (Vienna).jpg| „Kainas nužudo Abelį“ (1610, Meno istorijos muziejus Vienoje)
Vaizdas:David, Manfredi (Louvre RF 1990-29) 02.jpg| „Dovydo triumfas“ (apie 1615, Luvras, Paryžius)


## Nuorodos

* Bartolomeo Manfredi WGA tinklalapyje
* [Bartolomeo Manfredi biografija ''l’Enciclopedia Italiana''](http://www.treccani.it/enciclopedia/bartolomeo-manfredi_(Dizionario-Biografico)/)
* Oxford Index
Belaito rajonas

**Belaito rajonas** () – vienas iš keturių Brunėjaus valstybės rajonų. Yra šalies vakaruose; tai didžiausias Brunėjaus rajonas. Iš vakarų ir pietų ribojasi su Malaizija (Saravaku), rytuose – su Tutongo rajonu, iš šiaurės skalauja Pietų Kinijos jūra. Administracinis centras – Kvala Belaitas.
## Geografija
Rajonas užima beveik pusę Brunėjaus teritorijos. Didesnę jo dalį užima Borneo tropinės džiunglės, šlapynės. Rajonu teka ilgiausia šalies upė Belaitas su savo intakais.
## Gyventojai
Rajone gyvena >60 tūkst. gyventojų. Dauguma jų susitelkę Kvala Belaito ir Serijos miestuose. Vietiniai gyventojai yra belaitai ir kiti malajai, miestuose nemažai kinų, indų, filipiniečių, džiunglėse yra ibanų, penanų. Tikinčiųjų dauguma – musulmonai.
## Administracinis suskirstymas
Belaito rajonas padalintas į 8 mukimus:
* Bukit Savatas
* Kvala Balajus
* Kvala Belaitas
* Labis
* Liangas
* Melilasas
* Serija
* Sukangas
## Šaltiniai
Karlovaco apskritis

**Karlovaco apskritis** () – apskritis centrinėje Kroatijoje. Administracinis centras – Karlovacas. Viena didžiausių šalyje, apima 3622 km² plotą. Dėl geografiškos padėties yra viena svarbiausių šalyje. Svarbus kelių tinklas tarp Europos ir Adrijos jūros. Sritis ribojasi su Slovėnija ir Bosnija ir Hercegovina bei su Zagrebo apskritimi, Sisako–Moslavina, Primorjės–Kalnų Kotaru ir Likos–Seniu.
 
2011 m. duomenimis, srityje gyveno 128 749 gyventojai. Tautinė sudėtis: 84,27 % kroatų, 11,04 % serbų (2001 m. duomenys).

## Administracinis suskirstymas
Karlovaco apskritis skirstoma į 5 miestus ir 16 savivaldybių. Apskrities miestai: Karlovacas, Duga Resa, Ogulinas, Ozalis, Slunis.

## Nuorodos
* Karlovacas (kroatų k.)
Jan Jones

**Jan Jones** – buvusi programuotoja ir programinės įrangos architektė, dabar meilės romanų ir apsakymų rašytoja. Jos debiutinis romanas „Stage by Stage“ buvo išleistas 2005 metų liepą.

## Biografija
Jan Jones gimė 1955 m. Londone. Savo ankstesnėje karjeroje ji tapo žinoma kaip SuperBASIC programavimo kalbos Sinclair QL kompiuteriams architektė. Prieš darbą Sinclair Research kompanijoje ji taip pat dirbo „British Gas“ kompanijoje ir „Royal School of Mines“ mokymo įstaigoje, užimdama programuotojos ir dėstytojos pareigas.

## Bibliografija
### Romanai
* *„Stage by Stage“* (2005)

#### ''„Newmarket Regency“'' serija
# *„Fair Deception“* (2009)
# *„Fortunate Wager“* (2009)
# *„The Kydd Inheritance“* (2011)
# *„An Unconventional Act“* (2017)

#### ''„Penny Plain Mysteries“'' serija
# *„The Jigsaw Puzzle“* (2013)
# *„Just Desserts“* (2014)
# *„Local Secrets“* (2014)
# *„The Christmas Gift“* (2015)

#### ''„Flora Swift Mysteries“'' serija
# *„What the Eye Doesn't See“* (2015)

#### ''„Gifted“'' serija
# *„An Ordinary Gift“* (2015)
# *„A Question Of Thyme“* (2017)

#### ''„Furze House Irregulars“'' serija
# *„A Rational Proposal“* (2018)
# *„A Respectable House“* (2018)
# *„A Scholarly Application“* (2019)
# *„A Practical Arrangement“* (2020)

### Novelės
* *„Fairlights“* (2014)
* *„Only Dancing“* (2017)

### Pasakojimų rinkinys bendradarbiaujant su kitais rašytojais
* *„Holiday Fling“* (2014) (su *Christina Jones*, *Jane Wenham-Jones*, *Jane Bidder*, *Grace Wynne-Jones*, *Gill Sanderson*, *Eve Bourton*, *Caroline Dunford* ir *Laura Wilkinson*)

### Techninė literatūra
* *„QL SuperBASIC: The Definitive Handbook“* (1985) (perleista elektroninės knygos formatu 2014 metais)

## Šaltiniai
Voliuta

**Voliuta** ( – užraitas) – architektūroje dekoratyvinis spiralės ar vijos pavidalo ornamentas su apskritimu, vadinamu akute, centre.

Vienas svarbiausių jonėninio stiliaus elementų.