open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Krymo operacija

**Krymo operacija** – karinė operacija įvykusi 1918 m. balandį, kai Ukrainos kariuomenė ir Vokietijos imperijos kariuomenė išvalė Krymą nuo bolševikų.

## Operacija
Padedant Vokietijos imperijai, per Krymo puolimą, Tauridės Tarybų Socialistinę Respubliką greitai užėmė Ukrainos Liaudies Respublikos pajėgos, kurioms vadovavo Petro Bolbochanas. Iki 1918 m. balandžio pabaigos dauguma Centrinio vykdomojo komiteto ir Liaudies komisarų tarybos narių, įskaitant tarybos vadovą Antoną Sluckį ir vietos bolševikų vadą Janą Tarvackį, buvo areštuoti ir sušaudyti Aluštoje sukilusių Krymo totorių, kaip atsaku į tai, kad anksčiau, vasario mėn., bolševikai nužudė totorių nepriklausomybės lyderį Nomaną Čelebicihaną. Balandžio 30 d. buvo panaikinta Tauridės SSR.

Ir ukrainiečių, ir vokiečių tikslas buvo kontroliuoti Juodosios jūros laivyną, įtvirtintą Sevastopolyje. 1918 m. balandžio 29 d. buvęs štabo viršininkas Michailas Sablinas iškėlė Ukrainos Liaudies Respublikos spalvas ir perkėlė dalį savo laivyno į Novorosijską, kad išgelbėtų jį nuo vokiečių užgrobimo. Leninas jam įsakė nuplukdyti savo laivus, bet jis atsisakė tai padaryti.

Dauguma laivų grįžo į Sevastopolį, kur juos iš pradžių kontroliavo vokiečiai, kol 1918 m. lapkričio mėn. juos ėmė kontroliuoti sąjungininkai, kurie vėliau laivus atidavė baltagvardiečiams.

## Išnašos
Širvintų rajono savivaldybės Igno Šeiniaus viešoji biblioteka

**Širvintų rajono savivaldybės Igno Šeiniaus viešoji biblioteka** – pagrindinė biblioteka Širvintų rajono savivaldybėje.

## Istorija

Biblioteka įkurta 1937 m. kovo 15 d. kaip III eilės valstybinė viešoji biblioteka. 1943 m. duomenimis, bibliotekoje buvo 2679 tomai, 250 skaitytojų, per mėnesį buvo išduodama 600 tomų; veikė skaitykla. Ilgus metus ji neturėjo tinkamų patalpų, kol 1977 m. įsikūrė Kultūros centro patalpose, kur yra iki šiol. 1950 m. tapo rajonine, 1976 m. – rajono centrine, 1998 m. – savivaldybės viešąja biblioteka su 5 skyriais ir 22 filialais. 2001 m. vasario 28 d. liko 20 filialų ir 2 knygų išdavimo punktai.

Nuo 2008 m. partnerystės principu su Vilniaus apskrities Adomo Mickevičiaus viešąja biblioteka teikia kraštotyros medžiagą į „Vilnijos vartų“ internetinę svetainę.

## Padaliniai

2022 m. gegužę bibliotekai priklausė 18 filialų:

|-
| || Alionių biblioteka || Miško g. 8, Alionys I || Alionių seniūnija || 
|-
|  || Alekniškio biblioteka || Slyvų g. 5, Šiauliai || Širvintų seniūnija || 
|-
| || Anciūnų biblioteka || Didžioji g. 46, Anciūnai || Zibalų seniūnija || 
|-
|  || Bagaslaviškio biblioteka || Klevų g. 5, Bagaslaviškis || Gelvonų seniūnija || Veikia Bagaslaviškio mokyklos pastate. 2017 m. veikė Klevų g. 3 pastate.
|-
| || Čiobiškio biblioteka || Neries g. 23, Čiobiškis || Čiobiškio seniūnija || Įkurta 1947 m., 2017 m. veikė Neries g. 8 pastate.
|-
| || Družų biblioteka || Sodžiaus g. 10, Družai || Širvintų seniūnija || 
|-
| || Gelvonų biblioteka || Mikalajūnų g. 2, Gelvonai || Gelvonų seniūnija || Įkurta 1939 m.
|-
| || Jauniūnų biblioteka || Jaunimo g. 1, Jauniūnai || Jauniūnų seniūnija || Įkurta 1952 m.
|-
| || Juodiškių biblioteka || Giedraičių g. 17, Juodiškiai || Alionių seniūnija || Laikinai nedirba.
|-
| || Kernavės biblioteka || Kerniaus g. 4, Kernavė || Kernavės seniūnija || 2017 m. veikė J. Šiaučiūno g. 3 pastate.
|-
| || Kiauklių biblioteka || Bažnyčios g. 42, Kiaukliai || Zibalų seniūnija || Įkurta 1947 m.
|-
| || Lapelių biblioteka || Mokyklos g. 1, Lapelės || Čiobiškio seniūnija || Įkurta 1964 m.
|-
| || Medžiukų biblioteka || Plento g. 2, Medžiukai || Jauniūnų seniūnija || Įkurta 1972 m., dabar laikinai nedirba.
|-
| || Motiejūnų biblioteka || Širvintų g. 8, Motiejūnai || Širvintų seniūnija || Laikinai nedirba.
|-
| || Musninkų biblioteka || Vilniaus g. 5, Musninkai || Musninkų seniūnija || Įkurta 1937 m.
|-
| || Šešuolėlių biblioteka || Girelės g. 8, Šešuolėliai I || Zibalų seniūnija || 
|-
| || Vileikiškių biblioteka || Alyvų g. 3, Vileikiškiai || Musninkų seniūnija || 
|-
| || Zibalų biblioteka || Mokyklos g. 7, Zibalai || Zibalų seniūnija || Įkurta 1949 m., 2017 m. veikė Širvintų g. 12 pastate.
|}

Uždaryti filialai:

|-
| || Bartkuškio biblioteka || Aušros g. 39, Bartkuškis || Jauniūnų seniūnija || Atidaryta 1960 m., uždaryta po 2017 m.
|-
| || Liukonių biblioteka || Liukonys || Gelvonų seniūnija || Uždaryta XXI a. pradžioje.
|}

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Šiaulių miesto savivaldybės viešoji biblioteka

**Šiaulių miesto savivaldybės viešoji biblioteka** – pagrindinė biblioteka Šiaulių miesto savivaldybėje, K. Korsako g. 10, Šiaulių miesto pietvakariuose, Gytarių mikrorajone.

## Istorija

Pirmoji miesto biblioteka Šiauliuose atidaryta 1902 m. ir veikė iki karo pradžios 1914 m. Jam pasibaigus, 1920 m. įsteigta valstybinė viešoji biblioteka (kitais šaltiniais – 1921 m.), iki 1950 m. buvusi vienintelė tokia mieste. 1943 m. duomenimis, bibliotekoje buvo 38 308 tomai, 24 193 knygų svetimomis kalbomis, 2000 skaitytojų, per mėnesį buvo išduodama 8800 tomų. Nuo 1951 m. mieste pradėtos įkurti masinės bibliotekos (iš viso įkurtos 9). 1977 m. liepos 1 d. 2-osios masinės bibliotekos (įkurta 1951 m.) bazėje įsteigta Šiaulių miesto centrinė biblioteka su 7 skyriais ir 9 filialais, su administracija Tilžės g. 83b. 1995 m. lapkričio 13 d. centrinė biblioteka pervadinta miesto savivaldybės viešąja biblioteka.

## Padaliniai

2022 m. gegužę bibliotekai priklausė 7 filialai:

|-
| || Aido filialas || Aido g. 27, Šiauliai || – ||
|-
| || Lieporių filialas || Tilžės g. 36, Šiauliai || – ||
|-
| || Rėkyvos filialas || Energetikų g. 7, Šiauliai || Rėkyvos seniūnija ||
|-
| || Saulės filialas || K. Korsako g. 10, Šiauliai || – ||
|-
| || Spindulio filialas || Spindulio g. 5, Šiauliai || – ||
|-
| || Šaltinėlio filialas || Trakų g. 20a, Šiauliai || – ||
|-
| || Varsos filialas || Vilniaus g. 38d, Šiauliai || – ||
|}

Uždaryti filialai:

|-
| || Ragainės filialas || Tilžės g. 83b, Šiauliai || – || Uždarytas 2005 m. privatizavus bibliotekos pastatą.
|-
| || Žiburio filialas || || – || Uždarytas 2002 m. pradžioje dėl mažo skaitytojų skaičiaus.
|}

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Balkšvasis gyslotis

**Balkšvasis gyslotis** (*Plantago ovata*) – gyslotinių šeimos augalų rūšis. Savaime paplitęs Viduržemio jūros regione, rytuose arealas siekia Indiją, Pakistaną, Afganistaną, Vidurinę Aziją (šiame regione žinomas kaip isfagula, ispaghola, isafgolas). Auginamas pietvakarinėse JAV valstijose, Kinijoje.

Augalas vienmetis, žolinis. Šaknis ilga, tvirta. Stiebas trumpas, pažemėje išsišakojęs. Lapai priešiniai, 2–5 cm ilgio. Žiedynas – 0,5–2 cm ilgio varpa su tankiais žiedeliais baltais vainiklapiais. Sėklos gelsvai rudos, 2,5–3 mm dydžio. Augalas žydi gegužę–birželį, vaisius veda birželį–liepą.

Šviesiamėgis. Auga įvairaus drėgnumo molingoje dirvoje.

Balkšvojo gysločio sėklos ir lapai valgomi. Iš sėklų luobelių gauti glitėsiai naudojami kaip maistinis stablizatorius. Augalo sėklos, ypač, jų luobelės, kuriose gausu skaidulų, labai išbrinksta, ir nuo seno naudojamos kaip laisvinamoji priemonė. Balkšvųjų gysločių luobelės geriamos siekiant pagerinti žarnyno veiklą, užkietėjus viduriams. Be to, balkšvojo gysločio luobelės padeda iš organizmo pašalinti toksinus. Gysločio aliejus naudojamas aterosklerozės profilaktikai, cholesterolio kiekiui kraujyje mažinti.


Plantago ovata 4.jpg|Žiedynas
Plantaginis ovatae semen by Danny S. - 001.jpg|Sėklos
Desert indianwheat (Plantago Ovata) (14395740991).jpg|Augavietėje (JAV)
Plantago ovata mass.jpg|Augavietėje (JAV, Nevada)
Psyllium seed husk pile.JPG|Luobelės


## Šaltiniai
Gulbė X-1

**Gulbė&nbsp;X-1** – galaktinių rentgeno spindulių šaltinis, esantis Gulbės žvaigždyne, maždaug 6000 šviesmečių nuo Saulės. Tai pirmas toks šaltinis, plačiai pripažįstamas kaip juodoji skylė. Juodoji skylė atrasta 1964 m. kosminio skrydžio metu ir yra viena stipriausių rengteno spindulių šaltinių, aptinkamų iš Žemės. Spindulių tekėjimo tankis gali siekti 2,3×10−23 Wm−2 Hz−1 (2,3×103 janskių). Gulbė X-1 išlieka viena labiausiai tyrinėjamų juodųjų skylių. Sveria 21,2 Saulės masių.

Gulbė&nbsp;X-1 priklauso didelės masės binarinei rentgeno spindulių sistemai, kurioje yra **HDE&nbsp;226868** vadinama supermilžinė kintamoji žvaigždė ir apie kurią juodoji skylė sukasi 0,2 AV atstumu. Iš žvaigždės atsklindantis žvaigždinis vėjas suteikia medžiagą akreciniam diskui apie juodąją skylę. Medžiaga viduriniame diske įkaista iki milijonų laipsnių karščio, taip generuodama rentgeno spindulius. Apie diską statmenai išsidėsčiusi Reliatyvistinių čiurkšlių pora dalį energijos perneša į tarpžvaigždinę erdvę.

Sistema gali priklausyti žvaigždžių asociacijai, vadinamai Gulbė&nbsp;OB3, o pati Gulbė X-1 gali būti 5 mln. metų senumo ir galėjusi susiformuoti iš 40 kartų už Saulę masyvesnės žvaigždės. Didžioji dalis žvaigždės masės galėjo būti prarasta kaip žvaigždinis vėjas, o pati žvaigždė veikiausiai nesprogo supernova, tačiau užgeso ir tapo juodąja skyle.

Garsūs pasaulio fizikai Stivenas Hokingas ir Kipas Tornas buvo kirtę lažybų dėl šio astronominio objekto kilmės. Hokingas lažinosi, kad tai nėra juodoji skylė ir buvo neteisus. Savo klaidą pripažino 1990 m., kuomet stebėjimų duomenys, nors ir be tiesioginių empirinių įrodymų, sustiprino hipotezę, kad tai juodoji skylė. Nuo pat 1972 m. iki 1986 m. Gulbė X-1 buvo laikoma arčiausiai Žemės esančia juodąja skyle. 1986 m. buvo atrasta A0620-00, maždaug dukart arčiau esanti juodoji skylė, iki pat 2020 m. laikyta mažiausiai nutolusia juodąja skyle.

## Šaltiniai
Jan de Vries (kalbininkas)

**Janas de Frisas** (, 1890 m. vasario 11 d. Amsterdamas, Nyderlandai – 1964 m. liepos 23 d. Utrechtas, Nyderlandai) – olandų religijotyrininkas, viduramžių istorikas (medievistas), germanų ir skandinavų kalbų specialistas, rašytojas, redaktorius, valstybės tanautojas, Anenerbės darbuotojas.

## Biografija

### Karjera
Gimė direktoriaus Laurenso de Friso ir Antonetės Kristinos Fermast šeimoje. 1909–1913 m. Amsterdamo universitete studijavo sanskritą, pali, prakritus, vokiečių, olandų kalbas ir su pagyrimu čia gavo bakalauro bei magistro laipsnius. 1915 m. Leideno universitete apgynė daktaro laipsnį, disertacijos tema – „Fareriečių baladžių tyrimai“. Tais pačiais metais vedė Mariją Machteld Fogel, gimė sūnus ir dvi dukterys. Pirmojo pasaulinio karo metais kariuomenėje ėjo karininko pareigas. 1919–1926 m. Arnhemo aukštojoje mokykloje dėstė olandų kalbą. Nuo 1926 m. Leideno universitete pradėjo eiti senovės germanų kalbotyros ir filologijos profesoriaus pareigas.

### Bendradarbiavimas su naciais
Antrojo pasaulinio karo metais Vokietijai užgrobus Nyderlandus J. Frisas ėmė bendradarbiauti su naciais. 1940–1941 m. dirbo „Algemeen-Nederlands Verbond“ („Visų Nyderlandų sajungos“) pirmininku, ši sąjunga rūpinosi kultūriniais mainais su Flandrija. Nuo 1942 m. Hagoje vadovavo Olandų kalbos ir liaudies kultūros institutui. Bendradarbiavo su Anenerbe, tačiau šios organizacijos nariai J. Frisu nepasitikėjo. Nors J. Frisas simpatizavo naciams, jo moksliniuose darbuose nėra jokių nacizmo ideologijos apraiškų. 1943 m. Hamburgo universitete Alfredo Tioplerio fondas (*Alfred Toepfer Stiftung F.V.S.*) jį apdovanojo Rembranto premija.

Supratęs, kad naciai pralaimės karą, 1944 m. rugsėjį pabėgo į Leipcigą, kur tapęs Anenerbės krypties besilaikančios Vokietijos tyrimų draugijos stipendininku tęsė savo darbus.

### Po karo
1946 m. J. Frisą pašalino iš Karališkosios mokslų akademijos, Leideno universitete jam buvo atimtas profesoriaus vardas ir jis buvo internuotas. 1948 m. buvo pripažintas kaltu dėl intelektinio bendradarbiavimo su naciais, tačiau į bausmės vykdymo laiką buvo įskaičiuotas internavimas. Atgavęs laisvę dirbo mokytoju.

## Bibliografija
* J. Friso bibliografija

Tarp svarbiausių veikalų:
* Senovės germanų religijos istorija (*Altgermanische Religionsgeschichte*, 2 t., 1935–1937 m.)
* Edos vertimas (*Edda, vertaald en van inleidingen voorzien*, 1938 m.)
* Senovės skandinavų literatūros istorija (*Altnordische Literaturgeschichte*, 2 t., 1941–1942 m.)
* Senovės skandinavų etimologinis žodynas (*Altnordisches Etymologisches Wörterbuch*, 1961 m.)

## Išnašos
Bankso pušis

**Bankso pušis** (*Pinus banksiana*) – pušinių genties medžių rūšis, natūraliai paplitusi Šiaurės Amerikos šiaurės rytuose.

Bankso pušies savaiminis arealas driekiasi nuo Uolinių kalnų ir Makenzio baseino vakaruose iki Naujosios Škotijos rytuose. Pietinė arealo riba siekia Didžiųjų ežerų apylinkes Pensilvanijoje bei Indianoje. Arealo vakaruose kryžminasi su suktaspygle pušimi (*Pinus contorta*). Rūšis pavadinta XVIII–XIX a. anglų gamtininko Džozefo Bankso garbei.

Bankso pušis siekia 9–22 m aukštį, nors esant prastoms augimo sąlygoms, teišauga į krūmą. Kamienas paprastai kreivas. Spygliai auga po du, gelsvai žali, 2–4 cm ilgio. Kankorėžiai 3–5 cm ilgio, kreivi, mažais žvyneliais, galu, nukreiptu aukštyn. Sporifikuoja gegužės mėnesį, truputį anksčiau už paprastąją pušį. Kankorėžiai prinoksta kitų metų rugsėjį, o aižytis pradeda kitą pavasarį. Daug kankorėžių neišsiaižo. Jie daug metų laikosi ant šakų, kol supūva.

Auga skurdžioje, smėlingoje arba akmeningoje dirvoje, aukštapelkėse, ant amžinojo įšalo. Gausiai suveši antriniuose miškuose, sudaro bendrus miškus su eglėmis, ąžuolais, drebulėmis. Pirmuosius 20–25 metus auga labai sparčiai. Nors labai gerai pakelia šaltį ir skurdžią dirvą, bet neatspari snieglaužoms, smarkiai nudžiūva, nustelbiama paprastųjų pušų.

Bankso pušies mediena naudojama malkoms, celiuliozei, statybose, tačiau paprastai dėl kreivumo sunkiai apdirbama ir nepatvari.

Bankso pušis Lietuvoje kartais auginama kaip dekoratyvinis augalas, nors nėra išvaizdi. Po Antrojo pasaulinio karo buvo plačiai veisiama miškuose. Jos daugiausiai buvo mišrinamos pavieniui ar nedidelėmis grupėmis su paprastosiomis pušimis. Gryni šių pušų medynai buvo sodinami vien tam, kaip paruoštų palankesnes sąlygas būsimosioms paprastųjų pušų kartoms ir sustabdytų smėlį. Bankso pušynas užsodintas želdinant kopas Marcinkonių apylinkėse.


Pinus banksiana closed cones.jpg|Kankorėžiai
Pinus banksiana pollen cones.jpg|Šaka su spygliais
Taiga and bedrock in Yellowknife.jpg|Augavietė Jelounaifo apylinkėse
Pinus banksiana forest.jpg|Bankso pušų miškas (Naujoji Škotija, Kanada)


## Šaltiniai
Avaldsnesas

**Avaldsnesas** () – gyvenvietė Norvegijoje, esanti Rugalando apskrityje. Kaimas yra šiaurės rytinėje Karmėjaus salos dalyje, palei Karmsundeto sąsiaurį, į pietus nuo Haugesiundo miesto. Kaime (2019 m.) gyvena 2 890 žmonių.

## Istorija
Kaimas buvo svarbus centras vakarinėje Norvegijos pakrantėje. Prekybos uostas ir bažnyčia yra dvi svarbios istorinės Avaldsneso vietos. Avaldsnesas vadinamas „seniausia Norvegijos sostinė“, nes čia buvo pagrindinė Haraldo Fairhairo rezidencija, sujungusio Norvegiją į vieną karalystę.

Laivybos keliai į siaurą perėją, kuri eina palei Avaldsnesą. Karalius Haraldas Fairhairas pasirinko Avaldsnesą savo pagrindiniu karališkuoju dvaru apie 870 m.

Dabartinė bažnyčia, vadinama Šv. Olafo bažnyčia (norvegiškai: Olavskirken), buvo pradėta statyti apie 1250 m. karaliaus Håkono Håkonssono įsakymu. Ji buvo baigta tik 1320 m. Ji buvo viena didžiausių viduramžių Norvegijos akmeninių bažnyčių, svarbi piligrimų kelio į Nidarą stotise.

Kaimas buvo pasirinktas Rogalando apskrities tūkstantmečio vieta. Čia buvo atkurta senovės vikingų gyvenvietė.

## Sportas

### Futbolas
* Avaldsnes IL (futbolo klubas);
* Avaldsnes IL (moterys) – moterų futbolo ekipa;
* „Avaldsnes Idrettssenter“ stadionas, talpina vieną tūkstantį žiūrovų. Stadiono danga – dirbtinė veja. Atitinka UEFA keliamus reikalavimus.

## Galerija

Olavskirken_Avaldsnes.jpg|Olafskirchė
Avaldsnes-Wikingerlanghaus.JPG|vikingų gyvenvietė


## Traukos centrai
* Atkurtas vikingų kaimelis, kuriame vyksta šventės ir priimami turistai.
* Šv. Olafo bažnyčia, kuri pavaizduota Johan Christian Dahl (1820 m.) paveiksle.

## Šaltiniai

## External links
* Norway’s oldest royal seat (anglų k.)
* Nordvegen History Centre  (anglų k.)
Arna

**Arna** () – buvęs miestas Norvegijoje, esantis Vakarų Norvegijos regione, Vestlando apskrityje. Dabar tai vienas iš aštuonių Bergeno rajonų. Apima šiaurės rytinę Bergeno savivaldybės dalį. 1972 m. Arna buvo prijungta prie Bergeno miesto. Iki tol buvo atskira Arnos savivaldybė. Pagrindiniai seniūnijos gyventojų centrai yra Indre Arna, Iutre Arna ir Espelando kaimas. Šalia Arnos randasi „Gullfjellet“ (987 m), aukščiausias Bergeno kalnas.

## Istorija
Hauso parapija kaip savivaldybė įsteigta 1838 m. sausio 1 d.

1870 m. sausio 1 d. Bruvikas (gyventojų skaičius: 2062) buvo atskirtas nuo Hauso, kad suformuotų atskirą savivaldybę. Po skilimo Hause gyveno 4 229 gyventojai.

1964 m. sausio 1 d. dalis rytinio Hauso buvo perduota naujajai savivaldybei, o likusi dalis žemyne sudarė Arnos savivaldybę.

1972 m. sausio 1 d. Bergeno miestas buvo išplėstas sujungus kaimynines Arnos, Bergeno, Fanos, Laksevågo ir Åsane savivaldybes į vieną didelę miesto savivaldybę. Susijungimo metu Arnoje gyveno 11 766 gyventojai.

## Sportas

### Futbolas
* Arna-Bjørnar Fotball (futbolo klubas);
* Arna-Bjørnar (moterys) – moterų futbolo ekipa;
* „Arna Idrettspark“ stadionas, talpina 1 500 žiūrovus. Ankstesniais metais stadione būta natūralios vejos, bet ji buvo pakeista, o stadionas renovuotas. Arnos sporto parko stadiono žolę pakeitė dirbtine danga. Renovuotas stadionas atitinka UEFA keliamus reikalavimus.

## Galerija

Redningshytten.jpg|„Redningshytten“ kalnas
Gulfjellet 1.JPG|Gullfjellet kalnas 
Fra Ådnanipa mot Ytre Arna.JPG|Arnos miesto panorama
Restored_Vossenbanen_station_at_Garnes.jpg|geležinkelio stotyje
Type_18_locomotive_n._255_at_Garnes.jpg|Lokomotyvas


## Traukos centrai
* Arnaelvos upė yra vienintelė Bergene lašišų žvejybos upė.
* *Ådnanipa* ir *Gullfjellet* kalnai yra prieinami žygeiviams.
* *Kråmyrane* gamtos rezervatas, *Reppadalen* gamtos rezervatas.
* Arnoje veikia du muziejai.
* Netoli Indre Arnos veikia *Ådnatun* muziejus.
* Atstatyta Senoji Voso geležinkelio stotis (), kurioje įsikūrė geležinkelio muziejus.

## Šaltiniai
Utenos A. ir M. Miškinių viešoji biblioteka

**Utenos A. ir M. Miškinių viešoji biblioteka** – pagrindinė biblioteka Utenos rajono savivaldybėje, veikianti Utenos mieste.

## Istorija

1931 m. Utenoje atidarytas Valstybinio centralinio knygyno skyrius, kuris vykdė viešųjų bibliotekų funkcijas. 1940 m. knygynas perorganizuotas į Utenos viešąją biblioteką. 1943 m. duomenimis, buvo 4933 tomai, 332 knygos svetimomis kalbomis, 1076 skaitytojai, per mėnesį buvo išduodamas 2281 leidinys; veikė skaitykla. 1973 m. sukurta centralizuota bibliotekų sistema. 1994 m. bibliotekai suteiktas Antano ir Motiejaus Miškinių vardas. 2008 m. biblioteka rekonstruota.

## Padaliniai

2022 m. gegužę bibliotekai priklausė 22 filialai:

|-
| || Antalgės biblioteka || Antalgė || Leliūnų seniūnija || Įkurta 1951 m.
|-
| || Aukštakalnio biblioteka || Taikos g. 44, Utena || Utenos miesto seniūnija || 
|-
| || Biliakiemio biblioteka || Biliakiemis || Utenos seniūnija || Įkurta 1955 m.
|-
|  || Daugailių biblioteka || Daugailiai || Daugailių seniūnija || Įkurta 1940 m., atkurta 1945 m.
|-
|  || Juknėnų biblioteka || Juknėnai || seniūnija || Įkurta 1952 m., veikia koplyčios pastate.
|-
| || Kaniūkų biblioteka || Kaniūkai || Užpalių seniūnija || Įkurta 1952 m. kaip klubas-skaitykla.
|-
| || Kirdeikių biblioteka || Kirdeikiai || Saldutiškio seniūnija || Įkurta 1934 m.
|-
| || Klykių biblioteka || Klykiai || Tauragnų seniūnija || Įkurta 1954 m.
|-
| || Kuktiškių biblioteka || Kuktiškės || Kuktiškių seniūnija || Įkurta 1945 m.
|-
| || Leliūnų biblioteka || Leliūnai || Leliūnų seniūnija || Įkurta 1945 m.
|-
|  || Pačkėnų biblioteka || Pačkėnai || Utenos seniūnija || Įkurta 1953 m.
|-
| || Pakalnių biblioteka || Pakalniai || Leliūnų seniūnija || Įkurta 1950 m.
|-
| || Radeikių biblioteka || Radeikiai || Daugailių seniūnija || Įkurta 1967 m.
|-
| || Saldutiškio biblioteka || Saldutiškis || Saldutiškio seniūnija || Įkurta 1940 m.
|-
| || Sirutėnų biblioteka || Sirutėnai || Sudeikių seniūnija || Įkurta 1956 m.
|-
| || Smėlio biblioteka || Utena || Utenos miesto seniūnija || 
|-
|  || Sudeikių biblioteka || Sudeikiai || Sudeikių seniūnija || Įkurta 1951 m.
|-
| || Tauragnų biblioteka || Tauragnai || Tauragnų seniūnija || Įkurta 1945 m.
|-
| || Užpalių biblioteka || Užpaliai || Užpalių seniūnija || Įkurta 1939 m.
|-
| || Vaikutėnų biblioteka || Vaikutėnai || Utenos seniūnija || Įkurta 1970 m. Spitrėnuose, 1985 m. perkelta į Vaikutėnus.
|-
| || Vilučių biblioteka || Vilučiai || Užpalių seniūnija || Įkurta 1970 m.
|-
| || Vyžuonų biblioteka || Vyžuonos || Vyžuonų seniūnija || Įkurta 1943 m.
|}

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Felix Kekoh

**Feliksas Kekohas** (; g. 2001 m. kovo 1 d.) – Kamerūno futbolininkas, saugas. Kitados atstovavo Kamerūno U-20 jaunimo rinktinei.

## Karjera
Kamerūne rungtyniavo „Apejes“ klube.

Vėliau persikėlė į Gambiją ir atstovavo „Gambinos Stars“ klubui.

Devyniolikos metų būdamas persikėlė į Mėdlingo „Admira Wacker“ klubą Austrijoje. Daugiau laiko rungtyniavo „Admira Wacker“ jaunimo komandoje. Sužaidė keletą rungtynių ir Austrijos Bundeslygoje.

2021 m. vasarą buvo paskolintas Floridsdorfer AC klubui, o vėliau – „Marsonia“ klubui iš Kroatijos.

### FK Kauno Žalgiris
2022 m. vasario 28 d. pranešta, kad atstovaus Kauno Žalgiriui.

2022 m. kovo 11 d. debiutavo A lygoje rungtynėse prieš FK Panevėžys. Pasirodė po keitimo; o kauniečiai pralaimėjo rezultatu 0:1.

2022 m. gegužės 30 d. pranešta, kad nutraukta sutartis su žaidėju.

## Statistika
; A lygos statistika

Spalvų reikšmės:
:  rungtyniavo A lygoje;

## Rinktinės
Atstovavo Kamerūno U-20 rinktinei, kuri 2021-ųjų pradžioje dalyvavo Afrikos čempionate ir nužygiavo iki ketvirtfinalio.
: 2021 m. vasario 17 d. žaidė prieš Ugandą. Pasirodė po keitimo ir žaidė iki rungtynių pabaigos. Kamerūno rinktinė nugalėjo varžovus rezultatu 1-0.
: 2021 m. vasario 20 d. žaidė prieš Mozambiko rinktinę. Buvo startinėje sudėtyje ir buvo pakeistas. Kamerūnas įtikinamai nugalėjo mozambikiečius rezultatu 4-1.

## Išnašos

## Nuorodos
* alyga.lt svetainė
* FLASHSCORE
* Transfermarkt
* lietuvosfutbolas.lt
* Globalsportsarchive
Telemedicina

**Telemedicina** – kompiuterinių ir telekomunikacinių technologijų naudojimas medicinos informacijos apsikeitimui. Yra vienas iš greičiausiai augančių sveikatos apsaugos segmentų pasaulyje (apie 20 % per metus).

## Privalumai
* Prieinamumas. Telemedicina leidžia suteikti nuotolinę pagalbą pacientams, kurie yra atitolusiuose regionuose.
* Išlaidų sveikatos apsaugai mažinimas. Nuotolinis stebėjimas pacientų dėka mobiliųjų technologijų gali sumažinti poreikį ambulatorinių apsilankymų ir užtikrinti nuotolinę receptų patikrą ir išrašytų vaistų kontrolę. Tokiu būdu, žymiai mažinama bendra medicinos pagalbos kaina.
* Patirties mainai. Mobiliosios technologijos leidžia medicinos darbuotojams tartis ir dalintis patirtimi, stebėti ekspertus ir bendradarbiauti su jais, esant toli vienas nuo kito.
* Stigmos mažinimas. Be to, kai kurie pacientai, jaučiasi nemaloniai gydytojo kabinete. Pavyzdžiui, telepsichiatrija yra efektyvesnė už klasikinę terapiją, atveju agrofobijos, karinio PSTD ir vaikų psichinių ligų.

## Trūkumai
* Telemedicina negali pilnai pakeisti fizinio tyrimo.
* Kyla poreikis atnaujinti normatyvinius aktus, vadovaujančius principus ir įstatymus.
* Telemedicina kuria grėsmę konfidencialumui, saugumui, medicinos licencijavimui ir išlaidų grąžinimui.
* Telemedicina reikalauja daugiau laiko iš gydytojo. Jei paprasta konsultacija užtrunka 15 minučių, nuotolinė – iki pusvalandžio. Be to, didėja klaidos rizika teikiant medicinos paslaugas.
* Galimas ir techninių klaidų atsiradimas, tokių kaip perdavimo klaidos arba saugumo arba duomenų saugojimo pažeidimai, kurie turi įtakos ryšio kokybei.

## Išnašos
Palangos miesto savivaldybės viešoji biblioteka

**Palangos miesto savivaldybės viešoji biblioteka** – pagrindinė biblioteka Palangos miesto savivaldybėje. Įsikūrusi Palangos miesto centre, Vytauto g. 61, į šiaurę nuo Palangos bažnyčios.

## Istorija

Atidaryta 1937 m. balandžio 15 d. kaip II eilės biblioteka, jos pirmasis vedėjas buvo Butkų Juzė. Ji buvo Palangos mieste adresu Vytauto g. 84. Prasidėjus II pasauliniam karui, biblioteka perkelta į prastesnes patalpas. 1943 m. duomenimis, bibliotekoje buvo 2333 tomai, 278 skaitytojai, per mėnesį išduota 1500 leidinių; veikė skaitykla. Po karo biblioteka atkurta 1946 m., veikė Vytauto g. 55. 1952 m. įkurta vaikų biblioteka. 1992 m. biblioteka persikėlė į naujas patalpas, 1995 m. tapo savivaldybės biblioteka. 1996 m. į naujas patalpas persikėlė Palangos bibliotekos skyrius – Šventosios biblioteka.

## Padaliniai

|-
| || Vaikų literatūros skyriaus poskyris „Gintaras“ || Vytauto g. 30, Palanga || – || Veikia sanatorijoje „Gintaras“.
|-
| || Šventosios biblioteka || Šventosios g. 1, Palanga || Šventosios seniūnija ||  Įkurta 1939 m.
|}

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Skuklosterio pilis

**Skuklosterio pilis** () – švedų didiko Karlo Gustafo Vrangelio Melareno ežero pusiasalyje 1654–1676 m. pastatyta barokinė pilis. Nuo 1971 m. galima lankyti joje įrengtą muziejų, pilis įtraukta į šalies kultūros istorijai vertingų statinių sąrašą (). Švedijos karalystės nuosavybė, administraciškai priklauso Upsalos lėno Hobo komunai.

## Istorija
Sugrįžęs iš Trisdešimtmečio karo feldmaršalas Karlas Gustafas Vrangelis nusprendė pasistatyti galingą pilį. Spėjama, kad ją projektuoti galėjo žinomas vokiečių architektas Kasperas Fogelis (), jam talkino *Jean de la Vallée* ir *Nicodemus Tessin (vyresn.)*.

Iškilusi pilis plane – keturkampė, su vidiniu kiemu ir bokšteliais kampuose. 1670 m. pastato karkasas jau buvo baigtas, prasidėjo įrangos ir apdailos darbai, besitęsę iki 1700 m., bet galutinai taip ir neužbaigti. Dar ir šiandien Didžiojoje pokylių salėje tebestovi XVII a. statybininkų palikti pastoliai ir įrankiai.

Amžių bėgyje pilis kelis kartus keitė savininkus, kol 1967 m. buvo parduota valstybei. Tada renovuota, 1971 m. paskelbta kultūros vertybe ir atidaryta lankytojams.

XVII a. Švedija daug kariavo, nemažai vertybių iš užgrobtų kraštų atsidūrė karo vado Karlo Gustafo Vrangelio pilyje (pavyzdžiui, paveikslai iš 1648 m. užimtos Prahos). 1656 m. (Švedų tvano metu) iš Lenkijos–Lietuvos valstybės jis atsigabeno rankraščių ir spausdinių, 1892 m. rankraščiai buvo perkelti į Riksarkivett archyvą Stokholme, o 208 spausdiniai liko pilyje. Tai Vilniaus jėzuitų Motiejaus Kazimiero Sarbievijaus ir Petro Skargos leidiniai, įvairių mūšių (pvz., Kircholmo) planai, vilniečių studentų Jano ir Kristupo Denhoffų kūryba bei kt. Lenkų ir švedų mokslininkai tyrinėjo šiuos dokumentus, jų aprašymas pateiktas Maciejaus Edero () knygoje *„The Polonica Collection“ from Skokloster Castle*.

Skuklosterio pilis iki šių dienų išlaikė pirmapradę išvaizdą ir vidaus įrangą. Pilyje esantys paveikslai ir skulptūros yra originalūs, išskirtinę reikšmę turi ginklinė ir biblioteka. Paveikslų kolekcijoje bene labiausiai vertinamas Džiuzepės Arčimbolo manieristiškai nutapytas Šv. Romos imperatoriaus Rudolfo II etruskų dievo Vertumno įvaizdyje portretas.

## Pilies eksponatai


Vertumnus årstidernas gud målad av Giuseppe Arcimboldo 1591 - Skoklosters slott - 91503.tiff|Rudolfas II–asis, kaip Vertumnas
Skokloster vapenkammare 2013d.jpg|Vrangelių giminės ginklinė
Karta över Polen, från 1700-talet - Skoklosters slott - 97979.tif|Lenkijos–Lietuvos valstybės 1700 m. žemėlapis
Titelblad till boken Theatri Europæi, 1663 - Skoklosters slott - 99885.tif|Knyga *Europos teatras* (1663 m.)
Tvåhandssvärd, Italien, ca 1623 - Skoklosters slott - 67303.tif|Lenkijos karaliaus ir Lietuvos didžiojo kunigaikščio Vladislovo Vazos kardas


## Išnašos

## Šaltiniai
* ''Skokloster slott'' internetinė svetainė (sv, en, zh, fi, fr, de, it, pt, ru, es)
* ''Skokloster'', Sverige (sv) // slottsguiden.info
* ''Skokloster slott''' (sv) // www.bebyggelseregistret.raa.se
Visagino viešoji biblioteka

**Visagino viešoji biblioteka** – pagrindinė biblioteka Visagino savivaldybėje. Tinklą sudaro viešoji biblioteka (Taikos pr. 52) ir 1 miesto filialas (Sedulinos al. 14/3).

## Istorija

Biblioteka įkurta 1979 m. balandžio 1 d. keturių kambarių bute Parko g. 17 kaip Ignalinos rajono centrinės bibliotekos Sniečkaus filialas. Jam vadovavo Janina Garbonienė. 1982 m. biblioteka persikėlė į naujas patalpas Olimpiados al. 14/3 (dabar Sedulinos al. 14/3). Sparčiai augant gyvenvietei, vienos bibliotekos ėmė darytis maža, tad II mikrorajone 1988 m. ėmė kilti naujas bibliotekos pastatas, kuris atidarytas 1990 m. balandžio 17 d. Visagino biblioteka Ignalinos bibliotekos filialu buvo iki 1995 m. liepos 3 d. 1996 m. tapo savivaldybės biblioteka.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Vilniaus universiteto viršūnė

**Vilniaus universiteto viršūnė** – 4740 m aukščio viršukalnė Tian Šanyje, Terskėjaus Alatau kalnagūbryje, Kirgizijos šiaurės rytuose. Į šiaurę nuo jos telkšo Isyk Kulio ežeras. Viršūnę dengia ledynai.

Pirmąsyk į šią viršūnę įkopė lietuvių alpinistai 1979 m. liepos 24 d. Ekspedicijoje dalyvavo J. Daugvila (vadovas), K. Karčiauskas, P. Koncė, A. Mozūraitytė, V. Šaduikis.

## Išnašos
Nuts!

**Nuts!** – neaiškios prasmės angliškas žodis, žinomas tuo, jog 1944 m. gruodžio 22 d. buvo amerikiečių generolo pavartotas atsakant į vokiečių ultimatumą. Tą dieną Bastonės miestą ginanti generolo Anthony McAuliffe vadovaujama grupė atsidūrė padėtyje, kurią gerai aprašo jiems vokiečių armijos įteiktas ultimatumas. Jis buvo surašytas dviem kalbomis, anglų ir vokiečių. Ultimatumas skelbė: 

*Apsupto Bastonės miesto karo vadui,*

*Sėkmė kare nebelydi. Šį kartą JAV pajėgas Bastonėje ir netoli jos apsupo stiprūs vokiečių šarvuočiai. Daugiau vokiečių šarvuotų dalinių perplaukė [[Urtas|Urto]] upę netoli Orteuvilio, užėmė Markę ir per Hompre-Sibret-Tillet pasiekė Sent Hubertą. Libramontas yra vokiečių rankose.*

*Yra tik viena galimybė išgelbėti apsuptus JAV karius nuo visiško sunaikinimo: garbingas apsupto miesto pasidavimas. Apmąstymui skiriamos dvi valandos, pradedant nuo šio laiško pateikimo. Jei pasiūlymas būtų atmestas, vienas vokiečių artilerijos korpusas ir šeši sunkieji A. A. batalionai yra pasirengę sunaikinti JAV karius Bastonėje ir netoli jos. Įsakymas šaudyti bus duotas iškart po šio dviejų valandų termino.*

*Visi rimti civilių nuostoliai, kuriuos sukeltų ši artilerijos ugnis, neatitiktų gerai žinomo amerikietiško humanizmo.*

*Vokiečių karo vadas.*

Amerikiečių pozicijos strategiškai buvo svarbios, tačiau pajėgos nepakankamai stiprios. Buvo šalta žiema, kuriai amerikiečiai nebuvo deramai pasiruošę. Vokiečiai sunaikino jų lauko ligoninę.

Mačiusiųjų liudijimu, generolas A. McAuliffe perskaitė laišką ir, tarsi nesupratęs, paklausė: „Jie ką, nori pasiduoti“? „Ne, sere, jie nori, kad tai mes pasiduotume“ – atsakė karininkai. Tada generolas paėmė ultimatumą, suglamžė jį, nusviedė ant grindų ir sumurmėjo *Aw, nuts*. Jam pavaldūs karininkai iš pradžių mėgino išreikšti šį atsakymą kaip nors oficialiau, tačiau galop pripažino, jog originali versija geriausiai perteikia prasmę. Galutinis amerikiečių atsakymas atrodė taip:

*Vokiečių karo vadui,*

*NUTS!*

*Amerikiečių karo vadas*

 šiame kontekste į kitas kalbas niekaip akivaizdžiai neišverčiamas. Žinutę gavęs vokiečių majoras iš pradžių nesuprato jos reikšmės ir paklausė pasiuntinio, ką ji galėtų reikšti. „Paprasta anglų kalba, eikit jūs pragarop“, – atsakė pasiuntinys. „Nukausim daug amerikiečių. Karas yra karas“, – atsakė vokiečių atstovas, atiduodamas pagarbą.

Žadėtos masinės miesto atakos vokiečiai taip ir nesurengė. Prieš keletą surengtų silpnesnių puolimų A. McAuliffe kariai atsilaikė. Už savo veiksmus Bastonėje 1944 m. generolas buvo apdovanotas Ypatingos tarnybos () kryžiaus ordinu. Generolas sulaukė karo pabaigos, mirė 1975 m., 77 metų amžiaus.

## Pastabos

## Šaltiniai
Marionetinė valstybė

**Marionetinė valstybė** – valstybė, kuri *[[de jure]]* yra nepriklausoma, bet de facto ją kontroliuoja kita valstybė. Marionetinė valstybė paprastai veikia pagal ją kontroliuojančios valstybės interesus.
## Pavyzdžiai
### Pirmasis pasaulinis karas
* Jungtinė Baltijos Kunigaikštystė (1918 m. rugsėjo 22 d. - lapkričio 28 d.)
* Kuršo ir Žemaitijos kunigaikštystė (1918 m. kovo 8 d. - lapkričio 18 d.)
* Lietuvos karalystė (1918) (1918 m. vasario 16 d. - lapkričio 9 d.)
* Lenkijos karalystė (1916 m. lapkričio 5 d. - 1918 m. lapkričio 11 d.)
### Antrasis pasaulinis karas
* Mahabado Respublika (1946-1947 m.)
* Viši Prancūzija (1940-1944 m.)
* Slovakijos respublika (1939-1945)

### Dabartinės marionetinės valtybės
* Arcachas;
* Abchazija;
* Pietų Osetija;
*Padniestrė.

## Išnašos
Belgijos ir Šiaurės Prancūzijos reichskomisariatas

**Belgijos ir Šiaurės Prancūzijos reichskomisariatas** () – nacistinės Vokietijos civilinis okupacinis administracinis vienetas, įkurtas okupuotoje Belgijoje ir šiaurinėse okupuotos Prancūzijos dalyse per Antrąjį pasaulinį karą (1944 m.). Oficialus jo pavadinimas buvo **Belgijos ir Šiaurės Prancūzijos okupuotų teritorijų reichskomisariatas** ().

Reichskomisariatas pakeitė ankstesnę karinę vyriausybę – Belgijos ir Šiaurės Prancūzijos karinę administraciją, įkurtą toje pačioje teritorijoje 1940 m.

1944 m. liepos 18 d. Kelno-Acheno gauleiteris Josefas Grohé buvo pavadintas teritorijos reichskomisaru. Teritorija apėmė Prancūzijos Šiaurės-Pa de Kalė regioną, taip pat Belgiją, išskyrus Eupen-Malmedy, kuris buvo tiesiogiai įtrauktas į Vokietijos Reichą.

Vermachto kariuomenei šioje srityje vadovavo *Wehrmachtbefehlshaber Belgien-Nordfrankreich* Martinas Grase’as (1944 m. liepos 18 d. – 1944 m. rugsėjo 16 d.).

Teritoriją daugiausia išlaisvino Sąjungininkai 1944 m. rugsėjį, po Normandijos išsilaipinimo, todėl teritorijos egzistavimas buvo trumpas. Po išlaisvinimo teritorija buvo retrospektyviai prijungta prie Vokietijos (nors faktiškai jos valdoma nebebuvo) kaip trys atskiri reichsgau: Flanderno reichsgau, Valonijos reichsgau ir Briuselio rajonas.

## Taip pat skaityti
* Elzasas-Lotaringija
* Viši Prancūzija
* Nyderlandų reichskomisariatas
* Norvegijos reichskomisariatas

## Šaltiniai
Carlo Armellini

**Karlas Armelinis** (*Carlo Armellini*; 1777 m. – 1863 m. birželio 6 d.) – Romos politikas, aktyvistas ir teisininkas. Kartu su Džiuzepe Maziniu ir Aurelijumi Safiu jis priklausė triumviratui, vadovavusiam 1849 m. trumpai gyvavusiai Romos respublikai.

Armelinis gimė Romoje, kuri tuo metu priklausė Popiežiaus sričiai. Buvo nuosaikios politinės pažiūros, tačiau susidomėjęs sekė akivaizdžiai progresyvius Pijaus IX pontifikato pirmosios dalies žingsnius. Per 1848 m. antikatalikiškus protestus Armelinis padėjo išgelbėti Santa Maria in Aracoeli bažnyčią nuo padegimo.

Po Pellegrino Rossi nužudymo ir popiežiaus tremties jis tapo vidaus reikalų ministru. Jis organizavo steigiamąjį susirinkimą ir, paskelbus Romos Respubliką, tapo (1849 m. kovo mėn.) vienu iš trijų vadovaujančio triumvirato narių su Džiuzepe Maziniu ir Aurelijumi Safiu. Rašydamas Konstituciją bendradarbiavo su Antonio Saliceti.

Prancūzijos kariuomenei sutriuškinus respubliką, pabėgo į Belgiją. Ten jis mirė 1863 m. Sent Žos ten Nodo savivaldybėje.

Karlas buvo vedęs pastelininkę Faustiną Brači Armeliną.

## Išnašos
Aurelio Saffi

**Aurelijus Safis** (*Aurelio Saffi*; 1819 m. rugpjūčio 13 d. – 1890 m. balandžio 10 d.) – Romos ir Italijos politikas, veikęs Italijos susivienijimo laikotarpiu. Jis buvo svarbus radikalių respublikonų veikėjas, artimas jo lyderiui ir pagrindiniam įkvėpėjui Džiuzepei Maziniui. Kartu su juo ir Karlu Armeliniu priklausė triumviratui, kuris 1849 m. vadovavo trumpai gyvavusiai Romos respublikai.

## Biografija
Aurelijus gimė Forlyje, tuo metu mieste Popiežiaus srityje (dabar Emilijos-Romanijos regionas). Teisininko išsilavinimą įgijo Feraroje, tačiau politinę veiklą pradėjo gimtajame mieste, protestuodamas prieš blogą popiežiaus legatų administravimą. 1844 – 1845 m. jis taip pat buvo komunos ir provincijos tarybų narys.

Netrukus jis tapo stipriu Mazinio idėjų šalininku, o 1849 m. dalyvavo trumpai gyvavusioje Romos respublikoje. Safis buvo vyriausybės, bandžiusios sukurti demokratinę respubliką, įkvėptą Jungtinių Amerikos Valstijų, narys. Tačiau netrukus (1849 m. birželį) revoliucionierius sutriuškino prancūzų kariuomenė, ir Aurelijus pasitraukė į Ligūriją kaip tremtinys. Iš ten jis prisijungė prie Mazinio Šveicarijoje, o vėliau kartu su juo persikėlė į Londoną.

Safis grįžo į Italiją tik 1852 m., kad suplanuotų sukilimus, kurie turėjo įvykti Milane. Šiam projektui žlugus 1853 m., jis vėl pabėgo į Angliją ir buvo nuteistas dvidešimčiai metų kalėjimo. Gyvendamas Anglijoje vedė (1857 m.) Georgiana Janet Craufurd. Ji taip pat buvo stipri Mazinio šalininkė ir feministė. Jie turėjo keturis sūnus: Attilio Joseph (1858–1923), Emilio John (1861–1930), Charles Balilla Louis (1863–1896) ir Rinaldo Arthur (1868–1929).

1860 m. Safis persikėlė į Neapolį, vėl kartu su Džiuzepe Maziniu. Kitais metais jis buvo išrinktas naujai susikūrusios Italijos karalystės parlamento deputatu. Po kelerių metų jis grįžo į Londoną, kur liko iki 1867 m. Paskutines dienas praleido savo viloje Forlyje, persikėlęs į Boloniją, kur tapo profesorius. Jis taip pat atsidėjo istorinės medžiagos, susijusios su jo draugu Džiuzepės Maziniu, rinkimui.

Aurelijus mirė sulaukęs septyniasdešimties metų savo rezidencijoje Villa Saffi, kuri dabar paversta muziejumi.

Jo gimtajame Forlio mieste, centrinėje aikštėje stovi Safio statula.

## Šaltiniai

* *Museo del Risorgimento Aurelio Saffi*
* *Ricordi e scritti di Aurelio Saffi. Pubblicati per cura del Municipio di Forlì,* *Biblioteca Gino Bianco*
Giuseppe Mazzini

**Džiuzepė Mazinis** (, 1805 m. birželio 22 d. – 1872 m. kovo 10 d.) – italų politikas, žurnalistas, Italijos suvienijimo aktyvistas, Italijos revoliucinio judėjimo lyderis. Jo pastangos padėjo sukurti nepriklausomą ir suvienytą Italiją, kuri pakeitė iki XIX a. egzistavusias kelias atskiras valstybes, daugelyje kurių dominavo užsienio jėgos. Istorinės radikaliosios tradicijos italų nacionalistas ir socialdemokratinio respublikonizmo šalininkas Mazinis padėjo apibrėžti šiuolaikinį Europos judėjimą už liaudies demokratiją respublikinėje valstybėje.

Mazinio idėjos padarė didelę įtaką Italijos ir Europos respublikonų judėjimams, Italijos konstitucijai, europietiškumui ir dar didesnę įtaką daugeliui vėlesnio laikotarpio politikų, tarp jų Amerikos prezidentui Vudrou Vilsonui ir Didžiosios Britanijos ministrui pirmininkui Deividui Loidui Džordžui, taip pat pokolonijiniams lyderiams, tokiems kaip Mohandas Gandis, Veer Savarkar, Golda Meir, Davidas Ben Gurionas, Kvamė Nkruma, Džavaharlalis Nehru ir Sun Jatsenas.

## Išnašos
Dūkšto geležinkelio stotis

**Dūkšto geležinkelio stotis** – geležinkelio stotis rytų Lietuvoje, Dūkšte, Geležinkelio g. 5, ruožo Vilnius–Turmantas 125 kilometre. Valdo „Lietuvos geležinkeliai“. Stoja keleiviniai traukiniai Vilnius–Ignalina–Turmantas.

Prie stoties stovi apleistas autentiškas dviaukštis geležinkeliečių gyvenamasis namas, išlikęs nuo XIX a.

## Istorija

1861 m. Dūkšte prasidėjo pirmasis streikas Lietuvoje. Nuo liepos 4 iki liepos 28 d. čia streikavo akmenskaldžiai, tiesantys Sankt Peterburgo–Varšuvos geležinkelį. Jie reikalavo iš rangovų, kad nebūtų sumažintas jau ir taip mažas darbo užmokestis, kreipėsi net į patį generalgubernatorių Vilniuje, tikėdamiesi jo užtarimo. Caro valdininkai, pabūgę neramumų ir streikų visoje geležinkelio tiesimo trasoje, griebėsi skubių ir griežtų priemonių: liepos pabaigoje 4 aktyviausi streiko organizatoriai buvo pasodinti į kalėjimą, 5 – žiauriai nuplakti. Valdininkai užgniaužė pirmąjį streiką ir privertė akmenskaldžius dirbti senomis sąlygomis.

Dūkšto stotis įrengta 1862 m. kaip III klasės geležinkelio stotis, kurioje galėtų prasilenkti traukiniai, garvežiai pasipildyti vandens, o keleiviai galėtų pasivaikščioti. Dūkšte buvo įrengtos dirbtuvės, kuriose pagaminta didelių ir mažų žemės vežimo vagonų, karučių, kitų būtinų įrankių. Stotis galėjo krauti ir iškrauti prekinius vagonus, priimti ir išduoti bagažą. 1863 m. stotyje pastatyti du barakai su virtuve kareiviams, medinis keleivių namas, bufeto pastatas, du dideli mediniai namai darbininkams. Keleivių namas buvo medinis, kompaktinio tūrio, vieno aukšto, stačiakampio plano, drožinėtais durų ir langų apvadais. 1894 m. čia buvo garvežių angaras, kur buvo prižiūrimi Vilniaus ir Daugpilio depų garvežiai, vandens bokštas (vanduo tiektas iš ežero), veikė telegrafas.

1895 m. sausio 4 d. tarp Dūkšto ir Ignalinos stočių įvyko avarija. Tuo metu sugedo iš Ignalinos išvykusio traukinio garvežys. Traukiniui parvilkti iš Dūkšto pasiųstas pagalbinis traukinys, kuris turėjo partempti sugedusį traukinį į Dūkštą. Pagalbinio garvežio mašinistas per vėlai ėmė stabdyti ir trenkėsi į stovinčio traukinio garvežį. Sudaužyti abu garvežiai, tarnybinis ir vienas prekinis vagonas, sužeisti 3 garvežių darbuotojai. 1898 m. birželio 30 d. traukinys užmušė stoties iešmininką, 1900 m. birželio 30 d. traukinys suvažinėjo bėgių tepėją, liepos mėnesį po traukinio ratais žuvo nežinomas žmogus.

1916 m. nuo Dūkšto link Drujos vokiečiai nutiesė Dūkšto–Drujos siauruką. Per II pasaulinį karą Dūkšto stotyje sunaikintas keleivių namas, apgriautas vandens bokštas, depas neteko stogo. Gyvenamieji namai, sandėliai ir mažesni ūkiniai pastatai išliko nepaliesti. Po karo keleivių namų funkcijas atliko gyvenamasis namas. 1950 m. dokumentuose pažymėta, kad Dūkšto stotyje ketinama pastatyti keleivių namus pagal Minsko–Bresto geležinkelio ruožo vienos iš stočių šabloną. Dūkšto stoties keleivių namas iškilo į vakarus nuo sunaikinto, kiek toliau nuo bėgių ir platformos, vienoje linijoje su depu. Šalia jo pastatyta bagažinė ir du sandėliai.

## Šaltiniai
Asker SK (moterys)

**Askerio „Asker SK“** – Norvegijos futbolo klubas iš Askerio. Šis straipsnis apie klubo moterų ekipą, rungtyniavusią moterų futbolo varžybose. 

## Istorija
1975 m. suburta ekipa dalyvavo regioninėse pirmenybėse. 1984 m. pateko į Pirmą divizioną (tuometinė aukščiausioji lyga). Nuo 1984 m. rungtyniavo šalies aukščiausioje futbolo lygoje.

1987 m. iškovojo bronzą, 1988 m. tapo čempionėmis, o 1989 m. apgynė titulą.

1990 m. tenkinosi sidabro medaliais, tačiau iškovojo Norvegijos futbolo taurę.

1991 m. vėl tapo čempionėmis ir iškovojo šalies futbolo taurę. Taurės pergalė prieš IL Sandviken rezultatu 8:0 yra didžiausia visų laikų pergalė šiame turnyre.

1992 m. Asker dar kartą laimėjo čempionių titulą, ketvirtą kartą per šešerius metus, bet pralaimėjo taurės finalą Setskog-Høland ekipai.

Po to sekė keletas metų be trofėjų, o 1998 m. ekipa vėl tapo čempionėmis. Tame sezone nė karto nepralaimėjo varžovėms.

1999 m. apgynė čempionių titulą, nors nebeturėjo tokio pranašumo, kaip ankstesniais metais.

2002 m. tapo šalies vicečempionėmis, 2003 m. liko trečioje vietoje, o po nesėkmingai susiklosčiusio 2005 m. sezono buvo perkeltos į žemesnį divizioną.

2006 m. tapo Pirmojo diviziono nugalėtojomis ir grįžo į Toppserien.

2007 ir 2008 m. iškovojo bronzos medalius. 

2008 m. spalio 23 d. Asker SK žaidėjos perėjo į Stabæk IF. „Asker“ klubas prarado licenciją žaisti aukščiausioje lygoje, nes turėjo finansinių problemų, o Stabæk IF valdybos pirmininkė Mimi Berdal pasirūpino, kad būtų suformuota Stabæk IF moterų komanda. Prie ekipos prisijungė būrys žaidėjų, įskaitant Solveigą Gulbrandsen. „Asker“ klubas neteko geriausių žaidėjų ir prasidėjo laipsniškas kritimas. 2009 m. žaidė Pirmame divizione (antra pakopa), 2012 m. nukrito į Antrą divizioną (trečia pakopa).

2013, 2014 ir 2015 m. nebuvo suformuota vyresniųjų ekipa.

## Pasiekimai
* **Norvegijos [[Toppserien|aukščiausia lyga]] (D1)** 
: Čempionės (6x): 1988, 1989, 1991, 1992, 1998, 1999. 🛡️
: Antroji vieta (5x): 1985, 1990, 1994, 1997, 2002
: Trečioji vieta (6x): 1987, 1993, 1996, 2003, 2007, 2008

* **Norvegijos Pirmasis divizionas (D2)**:
: Nugalėtojos (1x): 2006;

* **Norvegijos taurės turnyras** 
: Nugalėtojos (5x): 1984, 1990, 1991, 2000, 2005

🛡️ PASTABA. 1987 m. moterų aukščiausioji lyga vadinosi 1. divisjon (); nuo 1996 – Toppserien.

## Sezonai

## Stadionas
Namų rungtynes žaidė Føyka Stadion. Stadiono talpa daugiau nei 2 tūkst. žiūrovų. Atidarytas 1950 m. liepos 1 d. ir nuo to laiko buvo keletą kartų atnaujintas. 1999 m. pastatytos tribūnos, talpinančios 1 450 žiūrovų, tačiau iš viso galėjo sutalpinti daugiau nei 2400 žiūrovų. Žiūrovų rekordas užfiksuotas 1961 m., kai daugiau nei 7 000 sirgalių užpildė senąjį stadioną rungtynėse prieš Rosenborg BK. Tokio susidomėjimo sulaukė vyrų futbolo rungtynės prieš vieną iš tituluočiausių šalies klubų. Moterų futbole žiūrovų skaičius buvo kuklesnis. Atnaujintame stadione yra šildomos grindys, moderniausia dirbtinė veja ir prožektoriai.

## Taip pat skaitykite
* Asker SK (klubo vyrų futbolo ekipa);

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
* facebook paskyra
* worldfootball.net
Medkila IL (moterys)

**Harstado „Medkila IL“** – Norvegijos futbolo klubas iš Harstado. Šis straipsnis apie klubo moterų ekipą, rungtyniavusią moterų futbolo varžybose. 

**„Medkila“ klubas** turi ir vyrų komandą, kuri 1995–2010 m. ir 2013 m. žaidė Trečiajame divizione (ketvirtoje pakopoje).

## Istorija
**Medkila IL** įkurtas 1944 m., vėlesniais metais suburta moterų futbolo ekipa, kuri rungtyniavo šalies aukščiausioje futbolo lygoje.

2003 m. žaidė pirmame divizione (antroje pakopoje), kurioje užėmė antrą vietą. 2003 m. Norvegijos futbolo taurės turnyre pasiekė finalą, kuriame nugalėjo ir iškovojo vienintelė trofėjų klubo istorijoje. „Medkila“ palaužė Leknes FK (10-1), Grand Bodø (5-1), IF Fløya (2-1), IL Sandviken (6-1), Team Strømmen (3-1) ir finale įveikė Kolbotn (2-1).

2004 m. debiutavo Toppserien, tačiau joje neįsitvirtino ir iškrito į Pirmą divizioną.

2011 m. vėl rungtyniavo Toppserien, tačiau ir vėl nepavyko įsitvirtinti.

2013 m. sugrįžo į aukščiausią šalies lygą ir joje išsilaikė penkis sezonus.

Nuo 2018 m. sezono rungtyniavo Pirmame divizione.

## Pasiekimai
* **Norvegijos [[Toppserien]] (D1)** 
: Devintoji vieta (1x): 2013
* **Norvegijos Pirmasis divizionas (D2)**
: Nugalėtojos (x): 
: Antroji vieta (4x): 2003, 2010, 2012, 2020
: Trečioji vieta (x): 
* **Norvegijos taurės turnyras** 
: Nugalėtojos (1x): 2003

🛡️ PASTABA. 1987 m. moterų aukščiausioji lyga vadinosi 1. divisjon (); o nuo 1996 m. – Toppserien.

## Sezonai

## Stadionas

Namų rungtynes žaidžia Harstado stadione (). Objektas priklauso Harstado miesto savivaldybei.

Stadiono talpa 1,5 tūkst. žiūrovų. Iš jų – 700 sėdimų vietų.

1977 m. tapo pirmuoju stadionu Norvegijoje su dirbtine danga. 

Oficialiai dirbtinės dangos stadionas buvo atidarytas 1977 m. spalio 15 d., kai vyko HIL ir Skeid rungtynės, kurias matė beveik 4 000 žiūrovų.

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose rungtyniauja balta raudona apranga. 
* Dėvi Adidas firmos sportinę aprangą.

## Sudėtis
Atnaujinta: 2021 m. lapkričio 4 d.

## Treneriai
Komandą nuo 2017 m. treniruoja Margunn Haugenes.

## Taip pat skaitykite
* Medkila IL (klubo vyrų futbolo ekipa);

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė 
* facebook paskyra
* SOCCERWAY 
* FLASHSCORE 
* fotball.no Klubbinformasjon 
* worldfootball.net (Apie klubą)
* Globalsportsarchive (Apie klubą)
Etnografinis kaimas

**Etnografinis kaimas** – kaimas, paskelbtas kultūros vertybe ir saugomas kaip liaudies architektūros paveldas. Terminas „etnografinis kaimas“ yra labai artimas terminui „muziejus po atviru dangumi“. Etnografiniai kaimai iš kitų kaimų išsiskiria savitu kultūros vertybių kompleksu: sakraline, mažąja ar etnine architektūra, namų vidaus įranga, statinių puošyba, tautodaile, amatininkyste ir t. t.

## Kaimai

## Taip pat skaitykite

* Etnografija

## Šaltiniai