open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Jolanta Kvašytė

**Jolanta Kvašytė** (g. 1956 m. gegužės 29 d. Vilniuje) – Lietuvos dailininkė keramikė.

## Biografija
1982 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1982–1984 m. dirbo gamyklos „Jiesia“ Kybartų ceche, 1985–1988 m. Paminklų restauravimo treste Vilniuje. 2003 m. dailininkė rezidentė Akrono universitete (JAV).

## Kūryba
Kuria daugiausia daugiafigūres temines kompozicijas („Kryžiaus kelias“ 1992 m., „Miestas“ 1995 m., „Betliejus“ 1996 m., „Europos laivas“ 1997 m.), smulkiąją skulptorius plastiką („Rudeniniai vabalai“ 1990 m., „Šv. Jono naktis“ 1991 m., „Meilės drambliai“ 1994 m., „Adomas ir Ieva“ 2004 m., „Sabos karalienė“ 2006 m.). Sukūrė kūrinių interjerams (iškaba „Stikliai“ 1993 m., „Zodiakas“, „Mechaninės lėlės“, abu 1994–1995 m., visi „Stiklių“ viešbutyje ir restorane), lauko keramikos („Piramidei“ skvere Panevėžyje, 1998 m.), servizų („Pagodos“ 1991 m.), vazų („Turkiškos maudynės“ 1999 m.). Pastaruoju metu sukūrė monumentalesnių, labiau apibendrintų skulptūrinių mozaikinių kompozicijų: „Ofelija“ (2000 m.), „Niujorko kodas“ (2004 m.), „Bučinys“ (2006 m.).

Kūriniuose naudojamas ir subtiliai derinamas molis, porcelianas, juodoji keramika, įvairios kitos medžiagos (biseris, akmenėliai, plunksnos). Laisvai interpretuoja religines ir pasaulietines temas, būdingi saviti raiškūs tipažai, ekspresija, siužetinis pasakojimas, ryškūs žaidimo, teatrališkumo, grotesko, ironijos, šaržavimo momentai, gausu metaforų, alegorijų. Kūriniai dekoratyvūs, sodrių spalvų, smulkiai ornamentuoti.

Nuo 1983 m. dalyvauja parodose, nuo 1985 m. – keramikos ir porceliano tarptautiniuose simpoziumuose Lietuvoje ir užsienyje (Latvija, Lenkija, Čekija, Didžioji Britanija, JAV ir kitur).

## Individualios parodos
* Vilnius – 1990–1995 m., 1997 m., 1998 m., 2000 m., 2003 m., 2005 m., 2006 m.
* Klaipėda – 1992 m.
* Oslas – 1991 m., 1992 m.
* Akronas – 2003 m.
* Helsinkis – 2004 m.

## Įvertinimas
* Baltijos šalių dailės ir amatų trienalės Taline Didysis prizas, 1991 m.

## Šaltiniai
Alfonsas III

**Alfonsas III**  (848 m. – 910 m. gruodžio 20 d.) – Astūrijos, Leono ir Galisijos karalius, valdė nuo 866 m. gegužės 27 d. iki mirties. 867 metais numalšino baskų sukilimą.
Kvecių pilkapynas

**Kvecių pilkapynas** (valstybės saugomas kultūros paminklas: unikalus kodas - 5252, senas kultūros paminklų sąrašo Nr. AR534) – pilkapynas pietvakarinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Kveciuose (Kretingos seniūnija), 1,1 km į vakarus nuo kelio , Tenžės kairiajame krante. 

## Vieta
Įrengtas masyvios kalvos, vadinamos *Kapų pušynėliu*, viršūnėje. Šiaurės vakarinėje teritorijos dalyje yra tyrimų metu atidengtas ir eksponavimui paliktas didžiojo pilkapio pagrindas, kurį sudaro koncentriniai akmenų žiedai, o pilkapio vietą juosia žemių sampilas, apaugęs želdiniais. Į pietus ir pietryčius nuo šio pilkapio pastebimi dar 3–4 pilkapių sampilai, kurių skersmuo 10–15 m, aukštis – iki 20–30 cm. Teritorija apaugusi ir apsodinta pavienėmis pušelėmis.

Teritorija – apie 0,42 ha.

Į pietus nuo pilkapyno yra Kvecių senosios kapinės, pilkapyno teritorijoje ir aplinkui plyti Kvecių kapinynas. 0,62 km į šiaurės rytus buvo Kvecių II pilkapynas, vadinamas *Katmilžiais*.  

## Tyrimai
1950 m. pilkapyną išaiškino Ignas Jablonskis, 1958 m. žvalgė – Juozas Mickevičius, 1982 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (ekspedicijos vadovas Romas Olišauskas), 1992 m. – Kultūros paveldo centras (ekspedicijos vadovas Vilnius Morkūnas). 1963 m. tyrinėjo Istorijos instituto ir Kretingos kraštotyros muziejaus ekspedicija (tyrimų vadovas Algimantas Merkevičius, talkino Juozas Mickevičius).

Pilkapyną sudarė 6–7 pilkapių grupė, iš kurios išliko 4–5 apardyti pilkapiai. 1963 m. buvo ištirti 2 pilkapiai. Nustatyta, kad I pilkapio sampilas buvo 13 m skersmens ir 1,63 m aukščio, jo pagrindą sudarė 2 koncentriniai akmenų vainikai, o pačiame centre rasta smulkių akmenų grindinys. II pilkapio sampilo skersmuo 6 m, aukštis – 1 m. I pilkapyje rasta 12 žmonių ir 1 žirgo, II pilkapyje – 4 žmonių kapai. Mirusieji laidoti sudeginti, lipdytose molinėse urnose, be įkapių. Žirgas palaidotas nedegintas. Kapai datuojami bronzos amžiaus pabaiga – ankstyvuoju geležies amžiumi. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.

1972–1992 m. – respublikinės reikšmės archeologijos paminklas (AR534), 1992 m. pilkapyno teritorija priskirta Kvecių kapinynui. 

## Šaltiniai
Stasys Puškorius

**Stasys Puškorius** (1935 m. lapkričio 18 d. Nevočiuose, Skuodo raj.) – Lietuvos karinis veikėjas, habilituotas daktaras, Lietuvos kariuomenės dimisijos pulkininkas.

## Biografija

1943–1952 m. mokėsi Mosėdžio vidurinėje mokykloje, 1955–1958 m. – Jaroslavlio ir Taškento moto šaulių karinėse mokyklose, 1962–1967 m. studijavo Kijevo aukštojoje zenitinės artilerijos inžinerinėje mokykloje, 1970–1972 m. – Kijevo aukštosios zenitinės raketinės inžinerinės mokyklos aspirantūroje, 1980–1982 m. – Kijevo priešlėktuvinės gynybos karo akademijos doktorantūroje.

1972–1991 m. dirbo Šiaulių dviračių gamyklos kontrolieriumi, kuopos vadu Klaipėdoje, Rusijos Tolimuosiuose Rytuose, Orenburgo mokymo centro inžinieriumi tyrinėtoju, Kijevo priešlėktuvinės gynybos karo akademijos dėstytoju. 1994–1998 m. – Lietuvos karo akademijos prorektorius mokslui, nuo 1998 m. – LTU Valdymo teorijos katedros vedėjas.

Parašė 7 vadovėlius aukštosioms karo mokykloms, paskelbė 120 mokslo tiriamųjų darbų ir straipsnių.

## Monografijos
*Viešojo sektoriaus institucijų administravimas, 2002 m.
*Veiklos auditas, 2004 m.
Antanas Kvedaras

**Antanas Kvedaras** (1887 m. spalio 3 d. Žiuriuose, Žagarės valsčiuje – 1967 m. balandžio 12 d. Kaune) – miškininkas, vienas pirmųjų Lietuvos aplinkosaugininkų.

## Biografija
Dalyvavo 1905–1907 m. revoliuciniuose įvykiuose, bendradarbiavo socialdemokratų žurnaluose „Naujoji Gadynė“, „Skardas“ ir juos platino. 1907–1917 m. gyveno Šveicarijoje, Belgijoje, JAV. 1917 m. Vilniaus konferencijos dalyvis. Už antivalstybinę veiklą Lietuvos valdžios 1919 m. kalintas.

1923 m. baigė Dotnuvos žemės ir miškų ūkio mokyklą, dirbo miškininku Panemunės miškų urėdijoje. 1924–1940 m. Miškų departamento girininkas. 1926 m. organizavo miško kirtimą ūkiniu būdu. 1940–1941 m. Miškų departamento direktorius. Antrojo pasaulinio karo metus praleido Rusijoje.

1944–1946 m. Lietuvos miško pramonės liaudies komisaras. 1950–1961 m. Lietuvos miškų ūkio instituto direktorius. Rūpinosi Lietuvos miškininkystės ir ūkininkavimo tobulinimu. 1964 m. A. Kvedaro ir bendradarbių pastangomis ant Kauno marių kranto įkurta nauja miškinikų gyvenvietė – Girionys. 1950–1961 m. Lietuvos mokslų akademijos Gamtos apsaugos komisijos pirmininkas. Vienas Miškininkų draugijos steigimo iniciatorių; 1958–1961 m. jos pirmininkas. Paskelbė apie 50 mokslinių straipsnių.

## Bibliografija
* Prof. Povilas Matulionis – įžymus Lietuvos miškininkas, 1958 m.;
* Gamtą reikia apsaugoti, 1959 m.;
* Lietuvos miškų ūkio mokslinio tyrimo instituto dešimtmetis, 1961 m.

## Įvertinimas
* 1929 m. Gedimino 4 laipsnio ordinas;
* 1967 m. A. Kvedaro vardas suteiktas Kauno miškų technikumui.

## Šaltiniai
Petras Vaškys (1921)

**Petras Vaškys** (1921 m. sausio 1 d. Mosėdyje, Kretingos apskritis – 2001 m. balandžio 14 d. Filadelfijoje, JAV) – Lietuvos keramikas, skulptorius.

## Biografija

Turėjo du brolius ir tris seseris. Pradinę mokyklą baigė Mosėdyje. Vėliau išvyko mokytis į Kauno aukštesniąją sodininkystės mokyklą Aukštojoje Fredoje.

Paskatintas kraštiečio dailininko Adomo Galdiko, kuris tuo metu dėstė Kauno taikomosios ir dekoratyvinės dailės institute, 1941 m. įstojo į šio instituto antrąjį kursą studijuoti skulptūrą ir keramiką.

Antrojo pasaulinio karo pabaigoje pasitraukė į Vokietiją. 1945 m. persikėlė gyventi į Italiją, čia studijavo Florencijos (1945–1947 m.) ir Romos (1947–1948 m.) dailės akademijose. Įgijo skulptoriaus specialybę.

1949 m. persikėlė gyventi į JAV, kur dekoravo bažnyčias, dirbo privatiems savininkams. 1956 m. pakviestas dėstyti į Dizaino katedrą Filadelfijos menų kolegijoje (vėliau Filadelfijos menų universitetas). Vėliau perėjo į Keramikos katedrą ir jai daugelį metų vadovavo. Žinios apie įvairių medžiagų apdirbimo technologijas jam sudarė galimybę darbuotis ne tik skulptūros, keramikos, bet ir kitose kūrybinės veiklos srityse. Palaidotas Filadelfijoje.

## Kūryba

Išgarsėjo kūriniais iš vaško. 1976 m. kovo 21 d. Filadelfijos vaškinių figūrų muziejuje eksponuotos jo padarytos 75 Amerikoje nusipelniusių žmonių vaškiniės skulptūros. Iš viso nulipdė 108 JAV prezidentų ir jų žmonų, mokslininkų, rašytojų, dailininkų skulptūrų. 1965–1980 m. buvo minimas tarp 10 geriausių JAV keramikų.

## Šaltiniai
Audronis Kazimieras Kvedaras

**Audronis Kazimieras Kvedaras** (g. 1937 m. lapkričio 4 d. Utenoje) – Lietuvos statybos inžinierius, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

## Biografija
1960 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1973–1974 m. Stažavo Čekijos technikos universitete Prahoje, 1977–1979 m. – Londono universiteto Karališkajame mokslo ir technologijų koledže, 1985 m. – Maskvos inžineriniame statybos institute. 2000 m. habilituotas technologijos mokslų daktaras.

1960–1963 m. dirbo Vilniaus statybos treste. 1963–1969 m. Kauno politechnikos instituto Vilniaus filialo, nuo 1969 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto (1969–1991 m. Vilniaus inžinerinis statybos institutas, 1991–1996 m. Vilniaus technikos universitetas) dėstytojas, nuo 1992 m. Inovacinio specialiųjų konstrukcijų ir statinių mokslo instituto „Kompozitas“ direktorius, nuo 2000 m. – Metalinių ir medinių konstrukcijų katedros vedėjas, nuo 2000 m. profesorius.

Nuo 1994 m. Tarptautinio bendradarbiavimo ir kompozicinių plieno ir betono konstrukcijų tyrimo asociacijos (*Association for International Cooperation and Research of Steel-Concrete Composite Structures* – ASCCS), nuo 1995 m. Tarptautinės tiltų ir statinių asociacijos (*International Association for Bridges and Structural Engineering* – IABSE) narys.

## Mokslinė veikla
Mokslinių darbų svarbiausios sritys: betono ir statybinių konstrukcijų valkšnumas, statybinių konstrukcijų atsparumas kaitrai, įtempiui ir deformacijų būvis, kompozicinių konstrukcijų tamprioji plastiškoji deformacija ir klupumas, plieninių ir kompozicinių betonšerdžių plieninių konstrukcijų projektavimas, tyrimas, gaminimas, montavimas, techninis ir ekonominis vertinimas.

Parengė pastatų laikančiųjų konstrukcijų ir jų rekonstrukcijos projektų Vilniuje, Kaune, Klaipėdoje, Babruiske (Baltarusija). Su kitais 1987 m. tyrė naftos platformos Baltijos jūroje ties Nida plieninį antstatą. Daugelio tarptautinių projektų dalyvis.

## Bibliografija
* Metalinės konstrukcijos, su J. Paulausku, 1977 m.
* Konstrukcijų tikimybinis vertinimas taikant Monte Carlo modeliavimą. Pagrindai, pavyzdžiai ir programos (*Propabilistic Assessment of structures using Monte Carlo Simuslation. Background, Exercises and Softmase*), su kitais, 2001 m.

## Šaltiniai
Erzių kalba

**Erzių kalba** (*эрзянь кель*) – finougrų kalba, vartojama erzių tautybės žmonių, gyvenančių Rusijos Pavolgyje, Vidurinėje Azijoje, Ukrainoje. Kalbančiųjų skaičius viršija pusę milijono. Kartu su artima mokšų kalba dažnai laikoma ta pačia mordvių kalba, tačiau tarp jų yra fonetinių, morfologinių ir žodyno skirtumų.

Naudoja kirilicos raidyną.

## Abėcėlė

## Nuorodos
*
Bronislavas Kvedaras

**Bronislavas** (**Bronius**) **Kvedaras** (1934 m. balandžio 8 d. Šalinėnuose, Antalieptės valsčiuje – 2008 m. rugsėjo 25 d. Vilniuje) – Lietuvos matematikas, fizinių mokslų daktaras.

## Biografija
Mokėsi Baibių pradinėje, vėliau – Antalieptės vidurinėje mokykloje. 1954–1959 m. studijavo Vilniaus universitete. 1958 m. pusmečiui buvo išsiųstas tęsti studijų į Maskvos M. Lomonosovo valstybinį universitetą.

Nuo 1959 m. dirbo Fizikos ir matematikos institute, 1967–1977 m. Programavimo ir uždavinių sprendimo sektoriaus vadovas. 1967 m. fizikos ir matematikos mokslų kandidatas. 1977–2003 m. dirbo Matematikos ir informatikos institute, 1977–1997 m. Diferencinių lygčių skyriaus vadovas. 1966–1992 m. dar ir Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 1980 m. docentas. 1991–2002 m. Vytauto Didžiojo universiteto, 1994–2000 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto dėstytojas.

Palaidotas Saltoniškių kapinėse.

## Mokslinė veikla
Svarbiausių tyrimų sritys: išsigimusiųjų elipsinių lygčių analizinė teorija, diferencinių operatorių tikrinių reikšmių skaičiavimas. Paskelbė daugiau kaip 70 mokslinių straipsnių.

## Bibliografija
* Skaičiavimo matematikos elementai: medžiaga fakultatyviniams kursams. – Vilnius, 1968. – 57 p.
* Skaičiavimo metodai: vadovėlis / Bronius Kvedaras, Mifodijus Sapagovas. – Vilnius: Mintis, 1974. – 515 p.: brėž.
* Matricų teorija: mokymo priemonė aukštųjų mokyklų (universitetų) studentams. – Kaunas: VDU leidykla, 1999–2000. – 2 d.: iliustr.
* Gimtieji Šalinėnai / Bronius Kvedaras; spaudai parengė Rūta Kvedaraitė-Balčiūnienė, Vytautas Indrašius. – Vilnius: LNRS, 2009. – 280 p.: iliustr. – ISBN 978-9986-940-49-4

## Šaltiniai
Agnostinis ateizmas

**Agnostinis ateizmas**, taip pat vadinamas **ateistiniu agnosticizmu**, yra filosofinė doktrina, teigianti netikėjimą Dievu ir nežinojimą, ar jis egzistuoja.

Ateistinis agnostikas netiki dievais, bet neteigia, kad žino, jog jų nėra. Tuo jis skiriasi nuo agnostinio teisto, kuris tiki Dievu, bet neteigia, kad žino, jog jis yra.

## Pavyzdžiai

Straipsnyje pavadinimu „Ar egzistuoja Dievas?“, kuris nebuvo išspausdintas, parašytame 1952 metais, žurnalui „Illustrated“, Bertrandas Russellas rašė apie porceliano arbatinuką, skriejantį aplink Saulę, kurio neįmanoma įrodyti. Taip jis norėjo parodyti tikėjimo nepaneigiamomis hipotezėmis absurdiškumą.

## Terminologija

## Nuorodos
About.com
Fizikos institutas

**Fizikos institutas** (trump.**FI**) – plataus profilio fizikos mokslo įstaiga Vilniuje, veikusi 1977–2010 m.

## Istorija

Fizikos institutas įkurtas 1977 m., kai į 2 dalis buvo padalintas LTSR Mokslų akademijos Fizikos ir matematikos institutas: į Fizikos ir Matematikos ir kibernetikos institutus.

1978 m. 3,5 km į pietryčius nuo Ignalinos, Vosyliškėse, įkurta FI Ignalinos radioekologinio monitoringo stotis, o 1980 m. Preiloje – Aplinkos tyrimų stotis. 1990 m. nuo instituto atsiskyrė Teorinės fizikos ir astronomijos institutas.

2010 m. sujungtas su Chemijos ir Puslaidininkių fizikos institutais į Fizinių ir technologijų mokslų centrą.

## Mokslinė veikla

Svarbiausios mokslinės kryptys: molekulinė fizika ir biofizika (dinaminiai vyksmai baltymuose, polimeruose ir organizuotose molekulinėse struktūrose), cheminė fizika, modernioji lazerinė spektroskopija ir netiesinė optika, branduolio fizika, branduolinė ir radiacinė sauga, aplinkos taršos dėsningumų tyrimai, foninės bei antropogeninės taršos, radioaktyvumo stebėjimas, aplinkos fizika ir chemija, astrofizika. Taip pat institutas vykdo su aplinkos tarša, branduoline energetika, branduolinių objektų ir radioaktyviųjų atliekų tvarkymo technologijų saugos ekspertizes.

Nuo 1973 m. leidžia mokslinį žurnalą „Environmental and Chemical Physics“ (anglų kalba).

## Struktūra

Šiuo metu Fizikos institute yra 6 laboratorijos, viena katedra ir vienas skyrius:
* *Molekulinių darinių fizikos laboratorija* (www.fi.lt/MDFL),
* *Netiesinės optikos ir spektroskopijos laboratorija* (www.fi.lt/NOSL ),
* *Branduolių ir aplinkos radioaktyvumo tyrimų laboratorija*,
** *Ignalinos radioekologinio monitoringo stotis* – vykdo radionuklidų Ignalinos atominės elektrinės išlėkose sklaidos pažemio ore dėsningumų nustatymą ir sukeliamų jonizuojančiosios spinduliuotės dozių įvertinimą aplinkoje.
* *Aplinkos fizikos ir chemijos laboratorija* (www.fi.lt/afch ),
** *Preilos aplinkos užterštumo tyrimų stotis* – vykdo oro taršos, aerozolio ir klimato kaitos tyrimus.
* *Atmosferos užterštumo tyrimų laboratorija* (www.fi.lt/autl),
* *Taikomųjų tyrimų laboratorija* (www.fi.lt/aplinka ),
* *Žvaigždžių sistemų fizikos skyrius* (www.fi.lt/zsfs ) – tiria galaktikų evoliuciją lemiančius faktorius.
* *Studijų katedra*.

## Direktoriai

* 1977–1985 m. – Jurgis Viščakas,
* 1985–1989 m. – Zenonas Rokus Rudzikas,
* 1989–1992 m. – Remigijus Baltramiejūnas,
* 1992–2002 m. – Leonas Valkūnas,
* 2002–2010 m. – Vidmantas Remeikis.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali Fizikos instituto svetainė 
* Žurnalo „Environmental and Chemical Physics“ svetainė
Jonas Kvederavičius (1923)

**Jonas Kvederavičius** (1923 m. gegužės 14 d. Marijampolė – 2002 m. Berlynas) – lietuvių dailininkas keramikas.

## Biografija
Prieš Antrąjį pasaulinį karą su tėvais išvyko į Vokietiją. 1941–1943 m. tarnavo vermachto tankų daliniuose, buvo patekęs į rusų nelaisvę. 1946–1951 m. studijavo keramikos dizainą Berlyno taikomosios dailės aukštojoje mokykloje. Nuo 1957 m. dalyvavo parodose Vokietijoje ir kitose šalyse. Individuali paroda surengta 1982 m. Vilniuje. Sukūrė architektūrinių akcentų administracinių pastatų interjerams ir eksterjerams Berlyne, kituose Vokietijos miestuose, Osvencime, keraminių plokščių, skulptūrinės keramikos, racionalių formų, sodrių spalvų dekoratyvinės ir buitinės paskirties indų, jų komplektų. Kūriniams būdingos apibendrintos gamtinės formos, augaliniai motyvai. Eksperimentavo su glazūromis (kristalinėmis, kraklė), molio masėmis, angobais. Jo kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus.

## Šaltiniai
Alberts Kviesis

**Albertas Kviesis** (, 1881 m. gruodžio 22 d. Tervetė, dab. Duobelės rajonas – 1944 m. rugpjūčio 9 d. Ryga, Latvija) – latvių teisininkas, advokatas, Latvijos valstybės veikėjas, trečiasis Latvijos prezidentas. 

## Biografija
Alberts Kviesis gimė Tervetės valsčiuje. Pradinį išsilavinimą įgijo iš tėvų ir įstojo į Jelgavos gimnaziją. 1902–1907 m. studijavo ir baigė teisę Tartu universitete. Po studijų jis dirbo teisininku Jelgavoje.

Nuo 1917 m. priklausė Latvijos valstiečių sąjungai. Tautos tarybos, kuri 1918 m. lapkričio 18 d. paskelbė Latvijos nepriklausomybę, narys. 1920–1930 m. Steigiamojo Susirinkimo, Saeimo deputatas; nuo 1926 m. Saeimo pirmininko pavaduotojas. 1920–1921 m. ir 1923–1930 m. Teismo rūmų pirmininkas. 1921–1923 m. vidaus reikalų ministras. 1930–1936 m. Latvijos prezidentas. Nedalyvavo K. Ulmaniui 1934 m. rengiant valstybės perversmą, bet vėliau įstatymais įteisino autoritarinį režimą, kai 1936 m. kovo 19 d. išleido įsakymą, pagal kurį Ulmanis nekonstituciškai taps prezidentu, kai baigsis Kviesio kadencija. Balandžio 11 d. jis paliko postą ir toliau vertėsi teise. 

Sovietams užėmus Latviją 1940 m. jam buvo uždrausta verstis teise ir buvo paskirtas namų areštas. A. Kviesis išvengė masinės deportacijos 1941 m. birželį pasislėpęs eigulio name. Vokiečių okupacijos metais vertėsi teise, kolaboravo. Per Antrąjį pasaulinį karą 1943–1944 m. buvo vadinamosios latvių savivaldos teisingumo generalinis direktorius. Bet ta savivalda buvo visiškai pavaldi vokiečiams.

1944 m. rugpjūtį jis įlipo į vokiečių laivą, kad paliktų Latviją su atsitraukiančia vokiečių armija, bet mirė nuo širdies smūgio dar laivui esant uoste. Jis palaidotas Miško kapinėse Rygoje.

## Šaltiniai
Dievturyba

**„Dievturyba“** () – neopagoniškas religinis judėjimas Latvijoje, teigiantis, esą atkuria senovės baltų religiją, gyvavusią Latvijoje iki krikšto įvedimo XIII a. Pavadinimas kildinamas iš žodžių „Dievo turėjimas“.

## Istorija
Latvijos „Dievturių“ sandrauga įkurta 1925 m. istoriko ir kraštotyrininko Ernesto Brastinio. 1940 m. sovietai okupavo Latviją, dievturius uždraudė, o 1942 m. E. Brastinį nužudė Rusijos kalėjime. Kiti vadovai buvo ištremti į Sibirą arba emigravo į Vakarus. 1990 m. Latvijos respublikai atkūrus nepriklausomybę 1991 m. sandrauga atkurta. Pagal 2016 m. Latvijos Respublikos teisingumo ministerijos duomenis organizacijos šalininkams save priskyrė 695 žmonės. 2018 m. Lietuvos ir Latvijos senovės baltų religinių bendrijų „Romuva“ ir „Dievturių“ sandraugos atstovai nusprendė suvienyti jėgas ir telktis į vieną tarptautinę religinių bendrijų organizaciją.

## Tikėjimas

Tikėjimas visų pirma pagrįstas senovės latvių folkloru, dainomis, mitologija, tačiau skiriasi nuo senovinės religijos, pavyzdžiui, nėra žinoma, kad senieji latvių pagoniai tikėtų į aukščiausiųjų dievų trejybę.

„Dievturyba“ yra panteistinis tikėjimas. Visagaliu laikomas Dievas, kiti išskiriami svarbūs dievai ir deivės yra Laima, Mara, Jūros Motė, Vandens Motė, Upių Motė.

Dievturiai tiki, jog žmogų sudaro trys formos: kūnas (), dvasia () ir vėlė ().

Dabartinis dievturių vadovas – Valdis Celmas. 2017 m. atidaryta šventykla Dauguvos upės saloje prie Pliavinios miestelio.

## Šaltiniai

## Literatūra
* 

## Nuorodos

* „Dievturybos“ svetainė
* Trumpa Latvių religijos pagrindų santrauka
Oriono trapecija

**Oriono trapecija** - žvaigždžių trapecija, kurią sudaro Oriono Θ – 4 ryškios O ir B spektrinių klasių žvaigždės. Būtent šių žvaigždžių sklindanti ultravioletinė spinduliuotė lemia Oriono ūko švytėjimą.

## Trapecijos žvaigždės
* Teta-1 A. Tai užtemdomoji dvinarė žvaigždė. Turi žvaigždę palydovę.
* Teta-1 B. Tai užtemdomoji dvinarė žvaigždė, turinti dvinarę palydovę. Šios žvaigždės sudaro keturnarę sistemą.
* Teta-1 C. Didžiausia trapecijos žvaigždė. Ji yra 40 kartų didesnė už Saulę ir turi net 200 000 kartų didesnį šviesį. Verta paminėti ir tai, kad temperatūra šioje milžinėje siekia 40 000 laipsnių pagal Celsijų. Teta-1 C yra pati karščiausia plika akimi matoma žvaigždė.
* Teta-1 D yra irgi dvinarė žvaigždė.
Nereligingumas

**Nereligingumas** – religijos nebuvimas asmens pasaulėžiūroje, abejingumas religijai arba nusistatymas prieš religiją. Priklausomai nuo konteksto, nereligingumu gali būti vadinamas ateizmas, deizmas, agnosticizmas, skepticizmas, laisvamanybė, sekuliarusis humanizmas.

Nereligingų žmonių įsitikinimai ir nuostatos iš pagrindų gali sutapti su religingų asmenų įsitikinimais ir nuostatomis, tik nėra susiejami su dievybėmis.

Nereligingais taip pat gali būti vadinami asmenys, kurie tiki dievo ar antgamtinių jėgų egzistavimu, tačiau nepraktikuoja tas dievybes atitinkančių religijų. Tokie žmonės yra nereligingi teistai.

## Nereligingi žmonės atskirose valstybėse
Lentelėje pateikti procentai žmonių, laikančių save nereligingais. Kai kuriose šalyse, pvz., Saudo Arabijoje, religija yra įstatymiškai privaloma, todėl duomenys gali būti netikslūs.

## Šaltiniai
Jonas Edmundas Kvedaravičius

**Jonas Edmundas Kvedaravičius** (g. 1943 m. kovo 20 d. Keželiuose, Nemunėlio-Radviliškio valsčius) – Lietuvos inžinierius, ekonomistas, vadybos specialistas, habilituotas socialinių mokslų daktaras.

## Biografija
1966 m. baigė Kauno politechnikos instituto Mašinų gamybos fakultetą. 2002 m. habilituotas socialinių mokslų daktaras.

1967–1970 m. Kauno staklių gamyklos konstruktorius, 1970–1973 m. Kauno energoremonto įmonės inžinierius. 1973–1993 m. Kauno politechnikos instituto dėstytojas, nuo 1993 m. Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas, nuo 2002 m. Vadybos katedros vedėjas, nuo 2002 m. profesorius. Nuo 2000 m. dėsto ir ISM Vadybos ir ekonomikos universitete (iki 2005 m. Tarptautinė aukštoji vadybos mokykla) Kaune bei Baltijos vadybos institute (BMI) Vilniuje. Nuo 1993 m. konsultacijų bendrovės „Abišala ir partneriai“ valdymo klausimų vyr. konsultantas.

## Mokslinė veikla
Mokslinių darbų pagrindinės sritys: organizacijų valdymas ir plėtra, strateginis planavimas, vadybos plėtojimas taikant sisteminės minties veiklos metodologiją.

## Bibliografija
* Ekonomikos transformavimas: Organizacijų vadybos paradigma, su kitais, 2000 m.
* Organizacijų vystymosi paradigma, su kitais, 2004 m.
* Organizacijų vystymosi vadyba, aukštųjų mokyklų vadovėlis, 2006 m.

## Šaltiniai
Vincas Kvieska

**Vincas Kvieska** (1889 m. lapkričio 8 d. Riklikai prie Kavarsko – 1958 m. lapkričio 30 d. Čikaga) – Lietuvos politinis ir visuomenės veikėjas.

## Biografija
1916 m. baigė Petrogrado universiteto Istorijos skyrių. 1918–1919 m. mokytojavo gimnazijose, nuo 1921 m. dar vadovavo Ukmergės metiniams mokytojų kursams. Vienas mokytojų profsąjungos veikėjų. 1923 m. vasario mėn. – 1929 m. gruodžio mėn. žurnalo „Mokykla ir gyvenimas“ atsakingasis redaktorius. 1921–1940 m. Spaudos fondo veikėjas, kurį laiką valdybos pirmininkas. 1922–1927 m. Antrojo ir Trečiojo Seimo atstovas, priklausė Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos frakcijai, šios partijos veikėjas. 1933 m. už bendradarbiavimą su tautininkais pašalintas iš Valstiečių liaudininkų sąjungos. Dalyvavo Šaulių sąjungos, savivaldybių veikloje, buvo Ukmergės apskrities tarybos pirmininkas. Nuo 1927 m. dirbo Koopercijos banke, jo valdybos pirmininkas. TSRS okupavus Lietuvą 1940 m. rugpjūčio mėn. suimtas, kalintas. 1944 m. pasitraukė į Vakarus. Nuo 1949 m. gyveno JAV.

Bendradarbiavo laikraštyje „Lietuvos žinios“, žurnaluose „Talka“, „Tauta ir ūkis“, „Vaga“, JAV lietuvių spaudoje, 1925–1926 m. išleido brošiūrų, skirtų politinių partijų rinkimų kovai.

## Bibliografija
* Italijos kooperacija, 1935 m.

## Šaltiniai
Valdemaras Kvietkauskas

**Valdemaras Kvietkauskas** (1928 m. rugpjūčio 27 d. Kaune – 2018 m. gruodžio 3 d. Vilniuje) – Lietuvos geografas, spaudos darbuotojas, vertėjas, fizinių mokslų daktaras.

## Biografija
1946 m. baigė Kauno politechnikumą, gavo techniko architekto diplomą, įstojo į Kauno valstybinio universiteto Statybos fakultetą. Baigęs 4 kursus (1950 m.) nutraukė studijas.

1950–1957 m. dirbo Valstybinėje pedagoginės literatūros leidykloje (nuo 1964 m. „Šviesa“) Kaune, nuo 1951 m. redaktorius, redakcijos vedėjas. Ten dirbdamas 1956 m. neakivaizdiniu būdu baigė Vilniaus pedagoginį institutą (geografijos specialybę). 1973 m. geografijos mokslų kandidatas.

1958–1991 m. dirbo lietuviškų enciklopedijų redakcijose: iki 1974 m. geografijos redakcijos vedėjas, 1974–1988 m. Vyriausiosios enciklopedijų redakcijos vyriausiojo redaktoriaus Jono Zinkaus pavaduotojas.

Sukūrė naują reljefo morfografinio kartografavimo metodą. Išvertė į lietuvių kalbą knygų iš rusų, lenkų, čekų, slovakų, vokiečių, ispanų kalbų.

Sūnus žurnalistas Vytautas Kvietkauskas (g. 1952). Palaidotas Rokantiškių kapinėse.

## Įvertinimas
* 1978 m. LSSR nusipelnęs žurnalistas
* 1986 m. LSSR valstybinė premija (su kitais)

## Šaltiniai
Algimantas Kviklys

**Algimantas Kviklys** (1936 m. lapkričio 23 d. Rokiškis – 1992 m. rugpjūčio 2 d. Babtai) – Lietuvos agronomas sodininkas, žemės ūkio mokslų kandidatas.

## Biografija
Tėvas Mečislovas Kviklys. 1961 m. baigė Mičiurinsko sodininkystės ir daržininkystės institutą. 1970 m. žemės ūkio mokslų kandidatas.

1961–1963 m. Vilniaus sodo augalų veislių tyrimo punkto vedėjas ir Vilniaus pedagoginio instituto dėstytojas. 1963–1992 m. dirbo Lietuvos sodininkystės ir daržininkystės institute, 1972–1992 m. Sodo agrotechnikos skyriaus vedėjas.

## Mokslinė veikla
Mokslinio darbo kryptys – sodų agrotechnika, vaismedžių dauginimas, žemaūgiai vaismedžiai. Surinko apie 90 tipų obelų ir kriaušių vegetatyvinių poskiepių kolekciją, nustatė jų atsparumą šalčiams, dauginimosi ypatybes, augimo pobūdį, tinkamumą skiepijamoms veislėms. Atrinko geriausius intarpus kriaušėms į svarainį skiepyti. Pirmasis Lietuvoje įdiegė vaismedžių akiavimą priglaudimu (1969 m.), įveisė pirmąjį devirusuotų obelų sodą (1976 m.). Iš lenkų kalbos išvertė A. Mikos „Vaismedžių ir vaiskrūmių genėjimą“ (1987 m.). Paskelbė apie 200 mokslinių straipsnių.

## Bibliografija
* Vaismedžių ir uogakrūmių dauginimas, su kitais, 1967 m.
* Žemaūgiai vaismedžiai, 1977 m.
* Sodininko ir daržininko žinynas, su kitais, 1982 m.
* Intensyvus obelų sodas, su kitais, 1988 m.

## Šaltiniai
Agnostinis teizmas

**Agnostinis teizmas** arba **dvasinis agnosticizmas** – filosofinis požiūris, apimantis tiek teizmą, tiek agnosticizmą. Agnostikai teistai tiki Dievo ar dievybių egzistavimu, tačiau neteigia, kad jos iš tiesų egzistuoja.

Agnostiniais teistais gali būti įvairioms religijoms priskiriami asmenys, kurie tiki kai kuriomis savo religijos tiesomis, bet į jas žiūri daugiau filosofiškai, ne kaip į dogmą. Agnostiniais teistais taip pat gali būti laikomi abejojantys religija dėl jos nesuderinamumo su mokslu.

## Terminologija
Mečislovas Kviklys

**Mečislovas Kviklys** (1902 m. gegužės 10 d. Šavašai, Daugailių valsčius – 1942 m. liepos 17 d. Sverdlovskas, dab. Jekaterinburgas, Rusija) – Lietuvos pedagogas, visuomenės veikėjas.

## Biografija
Brolis Vladas Kviklys, sūnūs Algimantas Kviklys ir Rimantas Kviklys, dukra Danguolė Kviklytė-Karkalienė.

1918 m. baigęs Voronežo gimnaziją mokytojavo Dulių (Degučių valsčius, Zarasų apskritis) pradžios, vėliau – Salų (Kamajų valsčius) žemės ūkio mokykloje, kartu 1924–1927 m. mokėsi Kauno S. Daukanto mokytojų seminarijoje. 1927–1931 m. studijavo pedagogiką Lietuvos universitete (nuo 1930 m. Vytauto Didžiojo universitetas).

1926 m. vienas Lietuvos aklųjų sąjungos steigėjų; 1927–1929 m. jos vadovas. 1929–1931 m. Švietimo ministerijos pradžios mokyklų inspektorius. 1931–1934 m. Jurbarko, 1934–1936 m. Rokiškio gimnazijos direktorius. 1937–1940 m. Švietimo ministerijos Pradinio mokslo departamento direktorius.

1936 m. išrinktas Ketvirtojo Seimo atstovu, 1936–1938 m. Seimo prezidiumo sekretorius. Rūpinosi mokyklų reformomis, 1939–1940 m. lietuvių mokyklų steigimu Vilniaus krašte. 1941 m. su šeima ištremtas į Sibirą, 1942 m. sušaudytas.

Dalyvavo Lietuvių tautininkų, Jaunosios Lietuvos sąjungų, Šaulių, skautų ir kitų organizacijų veikloje. Bendradarbiavo laikraščiuose ir žurnaluose „Lietuvos aidas“, „Vairas“, „Jaunoji karta“, „Tautos mokykla“ ir kt. Parašė psichologijos vadovėlį gimnazijoms (rankraštis).

## Įvertinimas
* 1936 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas 

## Šaltiniai
Gediminas Kviklys

**Gediminas Kviklys** (g. 1946 m. balandžio 7 d. Vilniuje) – Lietuvos vargonininkas, klavesinininkas, pedagogas.

## Biografija
Tėvas Vladas Kviklys. Baigė Lietuvos konservatoriją: 1969 m. Stasio Vainiūno fortepijono, 1973 m. Leopoldo Digrio vargonų klases. 1986–1987 m. stažavo Prahos muzikos akademijoje pas Zuzana Ružičkovą. Tobulinosi tarptautiniuose meistriškumo kursuose Prahoje, Ciuriche, Milštate (Austrija), Leufstebruche (Švedija).

Nuo 1967 m. dėsto Čiurlionio menų mokykloje, nuo 1988 m. – dar ir Lietuvos konservatorijoje (nuo 2004 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademija), nuo 1995 m. Vargonų ir klavesino katedros vedėjas. Nuo 1982 m. kamerinės muzikos ansamblio „Musica humana“ klavesinininkas.

Surengė daugiau kaip 1000 solinių vargonų muzikos koncertų. Gastroliavo Vokietijoje, JAV, Šveicarijoje, Italijoje, Danijoje, Švedijoje, Čekijoje. Repertuarą sudaro įvairių epochų ir stilių muzika. Suredagavo lietuvių kompozitorių (Juozo Gruodžio, Vinco Bacevičiaus, Česlovo Sasnausko) kūrinių vargonams, aranžavo įvairių šalių kompozitorių kūrinių kameriniams ansambliams.

## Bibliografija
* Gydytojas Vladas Kviklys. – Vilnius: Įvaizdžio pasaulis, 2008. – 64 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-9368-9-3

## Šaltiniai
Dievybė

**Dievybė** – aksiominė supernatūrali būtybė ar abstrakcija, turinti ypatingų galių, šventa, sakrali, verta garbinimo ir didelės žmonių pagarbos.

Dievybė dažnai siejama su žmogaus ar gyvūno išvaizda, arba dievybe laikomi gamtos objektai: Saulė, Mėnulis, Žemė taip pat gali būti dvasia, energija ar kitokia abstrakcija. Dievybė paprastai yra nemirtinga, turinti jausmus, įgeidžius, panašius kaip žmogus. Jos galia pasireiškia gamtos fenomenais ir stichijomis, stebuklais.

Monoteistinėse religijose išskiriama vienintelė dievybė – Dievas, kuri valdo visus pasaulio aspektus. Panteizmas teigia, kad visa visata, jos dariniai patys savaime yra dievybė. Dualizmas teigia, kad yra dvi dievybės, visiškai priešingos viena kitai. Politeizme egzistuoja daug dievybių, sudarančių panteoną, kontroliuojančių atskirus pasaulio ir būties aspektus. Animistiniu poižūriu dievybė egzistuoja kiekvienoje gyvoje būtybėje, gamtos elemente. Ateizmas tuo tarpu teigia, jog jokių dievybių nėra, tik materialus pasaulis.
Jordin Sparks

**Jordin Brianna Sparks** (g. 1989 m. gruodžio 22 d. Finikse) – JAV dainininkė, dainų kūrėja, drabužių dizainerė ir modelis. Išgarsėjo 2007 m. laimėjusi šeštą *[[American Idol]]* sezoną.

## American Idol rezultatai



## Albumai

## Singlai

## Video klipai

## Nuorodos
*
Romualdas Kvintas

**Romualdas Kvintas** (1953 m. birželio 16 d. Žagarėje – 2018 m. spalio 20 d. Vilniuje) – Lietuvos skulptorius.

## Biografija
1960–1971 m. mokėsi Telšių 3-ojoje vidurinėje mokykloje. 1975–1981 m. studijavo Lietuvos dailės institute. 1982–1990 m. ir 1993–1994 m. Lietuvos dailės instituto (nuo 1990 m. Vilniaus dailės akademija) dėstytojas. Nuo 1983 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narys. Nuo 1990 m. laisvas menininkas. Nuo 2001 m. Niujorko skulptorių Gildijos narys.

## Kūryba
Skulptūras kūrė daugiausia iš bronzos ir medžio, dažnai naudojo polichromiją, kartais derino skirtingas medžiagas. Kūrė portretus (Džavaharlalas Neru, 1981 m.; Borisas Dauguvietis, 2005 m.), memorialines lentas (Hermanas Perelšteinas, 1998 m.; Ferdinandas Ruščicas, 1999 m.; Kazimieras Antanavičius, 2003 m.), mažųjų formų („Uodas“, 1979 m.; „Langas“, 1983 m.) ir dekoratyvinę („Inkliuzas“ Fanano, Italija, 1989 m.; „Chlojė“ Lietuvos bankas, Vilnius, 1997 m.) skulptūrą. Skulptūrose vyrauja žmogaus figūra („Laukimas“, 1988 m.; „Apaštalas Jonas“, 2002 m.; Romain Gary, 2005 m.; Daktaras Cemachas Šabadas, Danielius Dolskis, abi 2006 m.; Vytautas Kernagis, 2009 m., Leonardas Koenas, 2019 m.), dažni raitelio ar kentauro, augaliniai motyvai (Gyvybės medis, 1986 m.), kai kurios kompozicijos abstrakčios. Portretai realistiniai, figūrinės kompozicijos stilizuotos, aptakių formų.

Nuo 1979 m. dalyvavo parodose ir simpoziumuose Lietuvoje ir užsienyje (Olandija, JAV, Slovakija, Vokietija, Prancūzija ir kitur). Individualios parodos:
* Vilnius – 1994 m., 1997 m., 2002–2003 m.
* Klaipėda – 2001 m., 2004 m.
* Bremenas, Badenas (Šveicarija) – abi 1990 m.
* Ciurichas – 2000–2001 m.

Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, A. Tretjakovo galerija Maskvoje, Klaipėdos ir Kauno dailės muziejai.


Kaunas - Freiheitsallee - Danielius Dolskis.jpg|Danielius Dolskis Kaune


## Šaltiniai
Adomas Galdikas

**Adomas Galdikas** (1893 m. spalio 18 d. Giršinų kaime, Mosėdžio valsčius – 1969 m. gruodžio 7 d. Niujorke) – lietuvių tapytojas, grafikas, scenografas.

## Biografija
Gimė Giršinų viensėdyje, Mosėdžio parapijoje. Mokėsi Palangos progimnazijoje ir Liepojos gimnazijoje. Tapybos mokėsi Petrapilyje, Štiglico mokykloje, gaudamas taikomosios dailės dailininko vardą ir Berlyne. Pirmasis lietuvis ofortininkas. Vėliau studijas tęsė Švedijoje, Italijoje ir Prancūzijoje. Dar studijuodamas laimėjo konkursus pašto ženklams, Prekybos ir pramonės banko, Garlaivių bendrovės akcijoms sukurti.

1923–1940 m. Kauno meno mokyklos grafikos studijos vedėjas, o karo metais profesoriavo Kauno taikomosios dailės institute. 1946–1947 m. profesoriavo Friburge, 1947–1952 m. gyveno Paryžiuje, o 1952 m. išvyko į JAV ir apsistojo Niujorke.

## Kūryba
Pradedant 1920 m. demonstravo savo paveikslus Lietuvos ir užsienio meno parodose. 1937 m. Paryžiaus pasaulinėje parodoje už triptiką „Lietuva“ apdovanotas Grand Prix. Iliustravos knygas, piešė nemažai dekoracijų (Kaune – 17 Valstybės teatro spektaklių). Už V. Krėvės dramos „Šarūnas“ dekoracijas 1937 m. Paryžiaus pasaulinėje parodoje apdovanotas aukso medaliu.

Daugiau žinomi meno kūriniai: „Trobelė pamiškėje“, „Piliakalnis“, „Kapinės“, „Pajūry“, „Natiurmortas su lietuvių liaudies skulptūra“, „Beržoro šventorius“, „Grybautoja“, „Malda“, „Vėjas, „Bulviakasis“ ir kiti.

A. Galdiko kūrinių yra įsigiję: Štiglizo, Nacionalinis M. K. Čiurlionio dailės (Kaunas), Lietuvos dailės (Vilnius), Latvijos nacionalinis dailės, Jau de Paume (Paryžius), Žemaičių dailės, Žemaičių „Alkos“ ir kiti muziejai.

## Literatūra
* Charlotte Willard. Adomas Galdikas. Niujorkas, 1973

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Meila Kairiūkštytė. Adomo Galdiko kūrybos raida
* Romas Viesulas. Adomo Galdiko pedagoginė mįslė
* Leonardas Andriekus. Dail. Adomas Galdikas prisimintas Niujorke
Baltasis Elsteris

**Baltasis Elsteris** (, ) – 257&nbsp;km ilgio upė Centrinėje Europoje, dešinysis Zalės upės intakas. 

Baltasis Elsteris išteka ties Ašo miestu (vakarinė Čekija). Už 11,1 kilometrų upė įteka į rytų Vokietijos teritoriją. Baseino plotas Čekijoje yra 47,6&nbsp;km². 

Vokietijoje upė teka Saksonijoje, Tiuringijoje ir Saksonijoje-Anhalte. 

Upė teka per Plaueno (*Plauen*), Greico (*Greiz*), Geros (*Gera*), Ceico (*Zeitz*) ir Leipcigo (*Leipzig*) miestus. Ties Halės miestu įteka į Zalės upę. 

Napoleono karų laikais Baltasis Elsteris pagarsėjo, nes 1813 m. prie jo mirė Juzefas Poniatovskis (*Józef Antoni Poniatowski*)

Rytų Vokietijoje yra dar viena upė Elsteris - tai Juodasis Elsteris (*Schwarze Elster*).
Panteizmas

**Panteizmas** (iš graikų k. *πάν* 'viskas' + *θεός* 'Dievas') – požiūris, kad viskas, kas mus supa, yra imanentiška abstrakti dievybė arba kad visata ir Žemė yra tolygios Dievui. Tiksliau apibrėžiant, prigimtinė teisė, egzistencija ir visata (absoliuti begalybė to, kas buvo, yra ir bus)  teologiniu principu suvokiama kaip Dievas, vengiant Dievo supratimo kaip sužmogintos būtybės, Dievo Kūrėjo. Tuo panteizmas iš esmės skiriasi nuo panenteizmo ir pandeizmo.

Klasikinis panteizmas būdingas Kabalos judaizmui, hinduizmui, monizmui, neopagonybei, Naujojo Amžiaus tikėjimams. Panteistais gali būti ir jokiai religijai nepriklausantys asmenys, tačiau pripažįstantys visumą kaip antgamtinę esybę.
Tarpplanetinis internetas

**Tarpplanetinis internetas** (InterPlaNetary (**IPN**) internet project) – tarpplanetinio informacinio komunikacijos tinklo projektas, kuriame nuo 1998 m. bedradarbiauja NASA'os Reaktyvinio judėjimo laboratorija (JPL - Jet propulsion Laboratory), korporacija Mitre, UCLA ir Kalifornijos technologijos institutas. Šio projekto kūrėjai yra JPL mokslininkų grupė, vadovaujama Vinton Cerf (vienas iš TCP/IP protokolo kūrėjų, dažnai vadinamas interneto tėvu) ir Adrian Hooke.

2008 metų lapkričio 18 d. NASA paskelbė, kad buvo sėkmingai atlikti mėnesį trukę pirmieji IPN projekto testai tolimajame kosmose. Tinkle veikia 10 mazgų, kurių vienas yra NASA'os „Epoxi“ zonde, kiti 9 - JPL laboratorijose. Jie imituoja Marso paviršiuje veikiančius marsaeigius, aplink jį besisukančius palydovus ir NASA valdymo centrus Žemėje. Šių bandymų metu į Žemę buvo sėkmingai persiųstos kosmoso nuotraukos iš „Epoxi“ zondo, esančio daugiau nei 32 mln. kilometrų atstumu nuo Žemės. Tarpplanetinį internetą planuojama ateityje panaudoti ryšiui su aplink kitas planetas besisukančiais NASA zondais koordinuoti.

IPN išspręs kai kurias tolimojo kosmoso tyrinėjimo problemas. Viena iš tokių problemų yra ryšys su kosminiais aparatais, skrendančiais link kitų sąlygiškai netoli esančių planetų. Įprasta interneto struktūra (taip pat ir protokolai) negali būti perkelta į tarpplanetinę erdvę jau vien dėl signalų, sklindančių erdvėje kosminiais nuotoliais, ilgo perdavimo.

IPN veikia panašiu kaip elektroniniai laiškai principu: informacija yra išsaugoma ir persiunčiama į bet kurį sistemos centrą. Projekte naudojamas DTN (Disruption-Tolerant Networking) protokolas. Tinklas garantuos visada veikiantį internetą tarp planetų, erdvėlaivių, astronautų ir Žemės su minimaliu žmogaus įsikišimu. Marso atveju tie centrai bus įdiegti palydovuose supančiuose šią planetą. Astronautai galės siųsti žinutes iš tolimosios Marso pusės. Nepaisant to, šios žinutės bus perduotos į artimiausią centrą ir nusiųstos į Žemę. Šis IPN informacijos perdavimo ir persiuntimo metodas garantuos anksčiau iškilusių su kosminiais nuotoliais susijusių problemų, tokių kaip didelės paklaidos, gaišatis, kuri būna minučių ar netgi valandų trukmės, sumažinimą.

Ateityje bus vykdomi DTN protokolu paremto tinklo bandymai Tarptautinėje kosminėje stotyje.
Gvidas Latakas

**Gvidas Latakas** (g. 1972 m. birželio 1 d. Telšiuose) – dailininkas, poetas.

## Biografija
Gvidas Latakas mokėsi Telšių aukštesniojoje taikomosios dailės mokykloje, mokydamasis tapė, liejo akvareles, raižė grafikos darbus, pradėjo dalyvauti sostinės Medalių galerijos organizuojamose respublikinėse bienalėse ir Baltijos šalių trienalėse. Vėliau Vilniaus dailės akademijos Kauno dailės instituto Tapybos katedroje studijavo tapybą, magistras.

Latakas tapo, kuria papuošalus, rašo eilėraščius, tapybos dėstytojas Kauno tautinės kultūros centre. Jo kūriniai buvo spausdinti kai kuriose knygelėse, buvo atidarytos jo parodos. Gvido Latako emaliai primena viduramžių vitražus, skirstymas tyčia grubus ir neišbaigtas – tačiau toks negrabumas kenkia pačiam kūriniui tiek formos, tiek ir turinio atžvilgiu.

G. Latako eilėraščiai publikuoti Telšių rajoninėje spaudoje, savaitraštyje „Šiaurės Atėnai“, žurnale „Nemunas“, įvairiuose almanachuose (pavyzdžiui, „Po Vydūno kaštonais“).

## Įvertinimas
* 2003 ir 2004 m. – Prano Lemberto konkurso laureatas
* 2009 m. – Zigmo Gėlės literatūrinė premija
* 2016 m. – Vlado Šlaito premija

## Literatūra
* Vidmantas Kiaušas. Jaunieji menininkai // Nuobodžiausia – nieko nedaryti. „Nemunas“, 2005-03-24, Nr. 12 (49-490).

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Poezija ;
* https://archive.today/20121209173840/http://webcache.googleusercontent.com/search?q=cache:BP9UEWYYAn8J:test.svs.lt/?Nemunas;Number(27);Article(194);+Gvidas+Latakas&hl=lt&ct=clnk&cd=1&gl=lt&client=firefox-a.
Danutė Kvietkevičiūtė

**Danutė Kvietkevičiūtė** (1939 m. birželio 5 d. Neravuose, Druskininkų valsčiuje – 2023 m. lapkričio 21 d.) – Lietuvos dailininkė tekstilininkė.

## Biografija
1966 m. baigusi Lietuvos dailės institutą iki 1975 m. dirbo Vilniaus modelių namuose. Nuo 1967 m. dalyvavo parodose Lietuvoje ir užsienyje.

## Kūryba
Ankstyvajai kūrybai būdinga folkloro tematika, tautodailę primenanti stilistika (Improvizacija 1970 m., Lopšinė 1972 m.). Brandžiuoju laikotarpiu sukurtuose gobelenuose filosofiškai gvildenamas žmogaus santykis su gamta („Žolė“ 1975 m., „Duonos žydėjimas“ 1977 m.), kosmosu, Visata („Kosminis noktiurnas“ 1976 m., „Minties greičiu“ 1978 m.), gyvenimo ir mirties akistata („Gyventi I-II“ 1980–1982 m.), būties trapumas („Grūdai rytdienos duonai“, „Saulėlydis“, abu 1986 m., „Verbų sekmadienis Vilniuje“ 1989 m., „Šimtoji avis“ 1994 m., „Ir aš ten buvau I-II“ 2006 m.)

Kūriniams būdingi vientisame fone ekspresyviai linija ir spalva išryškinti motyvai. Devintajame dešimtmetyje nuaudė emocingų mini gobelenų („Vienatvė“, „Raudonas lietaus lašas“, abu 1982 m., Poeto Oskaro Milašiaus portretas 1983 m., „Kitos saulės spindulys“ 1985 m., „Lakštingala“ 1995 m.). Kūriniai emocionalūs, metaforiški, asociatyvūs, klasikinio preciziško audimo, jų turi Lietuvos nacionalinis muziejus, Nacionalinis Mikalojaus Konstantino Čiurlionio dailės muziejus.

## Šaltiniai
Jean-François de la Barre

**Jean-François de la Barre** (1745 m. rugsėjo 12 d. – 1766 m. liepos 1 d.) – prancūzų aristokratas, nukankintas ir sudegintas ant laužo kartu su Voltero „Filosofiniu žodynu“ už laisvamanybę.

Voltero veikalą kartu deginti nusprendė Prancūzijos Parlamentas, originaliame teismo sprendime to nebuvo. Šiuo metu Prancūzijoje de la Barre yra krikščioniškos religinės netolerancijos aukos simbolis, panašiai, kaip Italijoje Giordano Bruno. Paryžiaus Montmartre rajone jam pastatyta statula ir jo vardu pavadinta gatvė šalia.

Kaip nereligingumo įrodymai buvo pateiktos jo namuose rastos įvairios uždraustos (daugiausiai pornografinės) knygos. Kadangi ten pat buvo rastas ir Voltero „Filosofinis žodynas“, filosofas buvo kaltinamas padaręs jaunuoliui blogą įtaką.

Prancūzijos revoliucijos metu (1794 m.) teismo nuosprendis de la Barre po mirties buvo atšauktas.

## Nuorodos
Ordonas II

**Ordonas II** (ast. *Ordoñu II de Llión*; 873 m. – 924 m. sausio mėn. Leone, Ispanijoje) – Galisijos karalius, valdė nuo 910 m. gruodžio 20 d. iki mirties.

## Šeima

Karalius Ordonas II buvo vedęs 3 kartus, bet tik pirmoje santuokoje jis turėjo vaikų.
* 1-ma santuoka (nuo 892): Elvyra Menendes (apie 880−921 m. rugsėjo 8/spalio 8 d.), Koimbro grafo Ermengildo Guteres ir Ermesindos Gatonis duktė. Vaikai:
:* Sančo Ordonjes (apie 895−929 m. rugpjūčio 16 d.) − Galisijos karalius (926−929)
:* Alfonsas IV (apie 899−933) − Leono karalius (925–931)
:* Ramiras II (apie 900−951) − Leono karalius (931−951)
:* Garsija
:* Chimena
* 2-ra santuoka (922−923): Aragonta Gonsales (m. 956 m.), grafo Gonsalo Betotizo ir Terezės Eriz duktė.
* 3-čia santuoka (923): Sančs Sančes Navarietė (prieš 900−952 m. birželio 9 d./955 m. gruodžio 26 d.), Navaros karaliaus Sančo I Garses ir Todos Asnares duktė.
US Lecce

**Lečės US** – Italijos futbolo klubas iš Lečės.

## Istorija

## Pasiekimai

## Sezonai
; Pastarųjų metų sezonai

|}

## Lietuviai
*  Edgaras Dubickas, puolėjas 2017–2021 m.
*  Linas Mėgelaitis, saugas 2017–2019 m.

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia tradicine apranga. 

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
* facebook paskyra
* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
Alfonsas IV

**Alfonsas IV** (*Vienuolis*, 899 m. – 933 m. rugpjūčio mėn.) – Leono karalius, valdė nuo 925 m. liepos mėn. iki 931 m. liepos mėn.
## Valdymas
Kai 924 m. mirė Ordonas II Leono karaliumi tapo ne vienas iš jo sunų, o jo brolis Fruelas II. Po metų, mirus Fruelui, Alfonsas ir jo broliai Sančo I Ordonas bei Ramiras II sukilo prieš jo sūnų Alfonsą Fruelą. Pasinaudodami karalystės dvarininkijos bei Navaros karaliaus pagalba broliai tais pačiais metais išvijo Alfonsą Fruelą iš Leono karalystės, o kitais metais ir iš Galisijos. Vyriausiajam Ordono II sūnui Sančo I Ordonui atsisakius Leono sosto, Leono karaliumi tapo Alfonsas IV.
## Šeima
Karalius Alfonsas IV nuo 923 metų buvo vedęs Oneką Sančes (m. 931 m. birželį), Navaros karaliaus Sančo I Garseso dukterį. Jie turėjo 2 sūnus: Ordonjo IV  (apie 926−962), Leono karalius (958—959), ir miręs vaikystėje Alfonsas.
Ordonas III

**Ordonas III** (926 m. – 956 m. lapkričio 13 d. Samoroje, Ispanijoje) – Leono karalius, valdė nuo 951 m. sausio 1 d. iki mirties.
## Šeima
Karalius Ordonas III nuo 945 metų buvo vedęs Uraką Fernandes (m. po 1007 m.), Kastilijos grafo Fernano Gonsaleso dukterį. Vaikai:  
* Ordonas (mirė vaikystėje)
* Terezė, San-Chliano-de-Leono vienuolyno vienuolė.  

952 metais vedė Aragontą (Gontrada) Pelaies (m. po 973 m.), Galisijo grafo Pelaijo Gopnsaleso ir Ermesindos Gutjeres dukterį. Vaikai:
*Bermudas II (apie 953−999 m. rugsėjis), Galisijos (982−984) ir Leono karalius nuo 984 m.
Sančas I

**Sančas I** (nužudytas 966 m. gruodžio mėn.) – Leono karalius, valdė nuo 956 m. lapkričio 13 d. iki 958 m. ir nuo 960 m. iki mirties.
## Šeima
Karalius Sančas I buvo vedęs (ne vėliau 960 m. balandžio 26 d.) Terezę Anasures (m. po 997 m.), Monsono ir Kastilijos grafo Ansuro Fernandes ir Gontronos Nunjes dukterį. Vaikai: 
:* Ramiras III (apie 961−984) − Leono karalius (966−984)
:* Uraka Sančes (962/966− po 997 m.) − Saldanijos grafo Nepotiano Diaso (940?− po 982 m. sausio 18 d.).
## Galerija

Ramiro III de León.jpg|Sančo I žmona Tereza Ansurez
The Bluetones

**The Bluetones** - Anglijos alternatyvaus roko, britpop, indie rock ir post-punk žanrų grupė susikūrusi 1994 metais.

## Grupės nariai
* *Mark Morriss* - vokalistas (1994 - dabar)
* *Adam Devlin* - gitaristas (1994 - dabar)
* *Scott Morriss* - bosistas (1994 - dabar)
* *Eds Chesters* - būgnininkas (1994 - dabar)
* *Richard Payne* - klavišininkas (1998 - 2002)

## Diskografija
### Studijiniai albumai
* Expecting to Fly - 1996
* Return to the Last Chance Saloon - 1998
* Science & Nature - 2000
* Luxembourg - 2003
* The Bluetones - 2006

### EP
* A Bluetones Companion - 1995
* Mudslide - 2000
* Serenity Now - 2005

### Komplektai
* Are You Blind? - 2000
* The Singles - 2002
* A Rough Outline: The Singles & B-Sides 95 - 2006
* The Early Garage Years - 2007
* The Bluetones Collection - 2008

### Gyvo garso
* BBC Radio Sessions - 2007
* Once Upon a Time in West Twelve - 2007

### Singlai
* 1995 - "Slight Return/The Fountainhead" 
* 1995 - "Are You Blue or Are You Blind?" 
* 1995 - "Bluetonic" 
* 1996 - "Slight Return" 
* 1996 - "Cut Some Rug/Castle Rock" 
* 1996 - "Marblehead Johnson" 
* 1998 - "Solomon Bites the Worm" 
* 1998 - "If…" 
* 1998 - "Sleazy Bed Track" 
* 1998 - "4-Day Weekend")
* 2000 - "Keep the Home Fires Burning" 
* 2000 - "Autophilia (Or How I Learned to Stop Worrying and Love My Car)" 
* 2002 - "After Hours" 
* 2003 - "Fast Boy/Liquid Lips" 
* 2003 - "Never Going Nowhere"
* 2006 - "My Neighbour's House" 
* 2006 - "Head on a Spike"
* 2007 - "Surrendered" 

### DVD
* 1997 - Mondo Concerto
* 2007 - Blue Movies
* 2007 - Beat About the Bush
Nociūnai (Kupiškis)

**Nociūnai** – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 8 km į šiaurės rytus nuo Viešintų, prie kelio . Yra žvyro telkinys. Piečiau kaimo auga Šimonių giria.

## Istorija

## Gyventojai

## Šaltiniai
Mangarotas

**Mangarotas** – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 2 km į pietus nuo Krikštonių. Yra žvyro karjeras, telkšo Krikštonių ežerėlis. Iš pietų ir vakarų kaimą juosia Živulčiškės miškas. Praeina kelias Krikštonys–Kučiuliškė.

## Istorija
Vietovardis kilęs iš lenkiško asmenvardžio Malgožata (*Małgorzata*).

XIX a. pab. buvo Mangaroto (Malgožato) kaimas, kuris priklausė Seinų apskrities Kudrėnų valsčiui, Seirijų parapijai.

## Gyventojai

## Šaltiniai