open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Mažosios Lietuvos herbas

**Mažosios Lietuvos herbas** – Vakarų Lietuvos etnokultūrinio regiono heraldikos atributas (antrasis atributas yra Mažosios Lietuvos vėliava). Jį naudoja Mažosios Lietuvos savivaldybės, įsikūrusios Kuršių nerijoje, Šilutės ir Klaipėdos rajonuose, pietinėje Tauragės apskrities dalyje.

2024 m. liepos 8 d. LR Prezidento dekretu Nr. 1K-1678 patvirtinti didysis ir mažasis herbai. 2024 m. lapkričio 27 d. surengtoje iškilmingoje ceremonijoje Šilutėje heraldikos atributai įteikti regiono savivaldybių merams ir atstovams.

## Simbolika

Mažojo herbo sidabriniame lauke pavaizduotas raudonas briedis, priekinėmis kojomis laikantis tokios pačios spalvos ietį, o raudonoje skydo galvoje – sidabrinis šviečiantis švyturys. Didžiajame herbe vaizduojamas ietį laikantis briedis ir švyturys. Šį herbą iš šonų papildo devizas, kuriame panaudota filosofo, kultūros ir visuomenės veikėjo Vydūno citata „*SPINDULYS ESMI BEGALINĖS ŠVIESOS*“. Šie žodžiai atspindi ir švyturio skleidžiamą šviesą, švietimą, lietuvybės puoselėjimą, ir lietuvininkų tarmės ypatumus

Briedis – valdžios ir pasirengimo ginti savo žemę simbolis. Švyturys – iš krašto sklidusios kultūros šviesos, lietuvybės, jūrinės valstybės simbolis. Be to, šeši iš septynių Lietuvoje esančių švyturių yra būtent Mažosios Lietuvos etnografinio regiono teritorijoje. Herbo skydininkai yra kurėnai – dvistiebės, burinės, plokščiadugnės valtys, naudotos Lietuvos pamaryje (taip pat ir Kuršių Nerijoje). Kurėnai herbe papildo švyturio ir jūrinės tradicijos simboliką. Pamario gyventojams ši vandens transporto priemonė buvo neatsiejama gyvenimo dalis: su jais žvejojo, gabeno prekes, keliavo.

## Istorija
 
Pasak istorikų, Mažoji Lietuva niekada neturėjo herbo, tik įvairias emblemas, atskirų organizacijų ženklus. Dar 2014 m. pradėtas Mažosios Lietuvos regiono savivaldybių kelias kuriant ir įteisinant regiono heraldiką. Kuriant herbą daugiausiai buvo nesutariama dėl jo centrinio simbolio, spalvų derinio. Briedžio ragai buvo vienas iš Rytų Prūsijos heraldinių simbolių, jie yra ir kelete šio regiono herbų, be to, briedžių populiacija regione garsėjo nuo neatmenamų laikų.

2017 m. sukurtame herbo projekte buvo pavaizduotas geltonas briedis mėlyname fone, įrėmintas skydininkų – riterio ir moters kuršiškais drabužiais. Skydas papuoštas lotynišku užrašu: „*Salus publica suprema lex*“ (Žmonių gėris – aukščiausias įstatymas). Heraldikos komisija atmetė šį herbą, įžvelgusi jame aliuzijų į kai kurių nacių karinių padalinių simbolį. 2019 m. Mažosios Lietuvos herbas buvo tobulinamas.  Komisija kreipėsi į Lietuvos mokslo institucijas su prašymu išreikšti nuomonę dėl Mažosios Lietuvos simbolikos. Gauti vertinimai iš Lietuvos istorijos instituto ir Šiaulių universiteto irgi atskleidė abejones dėl briedžio, kaip pagrindinio regiono simbolio. Palaikančią poziciją komisijai išreiškė ir Vilniaus universiteto istorijos fakulteto mokslininkai. 

2024 m. naujai sukurti didysis ir mažasis herbai, vėliavos ir antspaudas, jie patvirtinti oficialiam naudojimui. Šių simbolių etalonų projektus parengė heraldikos dailininkas Arvydas Každailis.

## Šaltiniai
Kajenas (Iranas)

**Kajenas** () – miestas rytų Irane, Pietų Chorasano provincijoje, 95 km į šiaurę nuo Bodžnūrdo, plačiame slėnyje, juosiamas iki 2750 m iškylančių kalnų. Šahrestano centras. Praeina Bodžnūrdo–Gonabado plentas. Kilimų ir veltinių gamyba. Kajenas garsėja šafrano auginimu. Taip pat auginami javai, daržovės, kerpama vilna. Kajeną juosia iš purvo pastatyta miesto siena, tačiau turtingesni kvartalai įsikūrę kitapus.

## Istorija
Dabartinis Kajeno miestas įkurtas XV a., senesnio miesto vietoje. Vėliau užkariautas uzbekų ir išvaduotas Šacho Abaso I (1588–1629 m.) laikais. XVIII a. buvo užimtas afganų.


The space of the main hall and the courtyard of the mosque.jpg|Penktadieninė mečetė
The tomb of Abu al-Mafakhir and the Kanari tomb belong to the daughter of one of the nobles of the Qajar period in Iran.jpg|Šeicho Abu al Mafachyro mauzoliejus
Sky A picture of the dawn of a snowy day in the castle.jpg|Miesto reginys nuo tvirtovės netoliese


## Šaltiniai
Damganas

**Damganas** () – miestas šiaurės rytų Irane, Semnano provincijoje, 110 km į šiaurės rytus nuo Semnano, Elburso kalnų pietinėse pašlaitėse. Šahrestano centras, Praeina Teherano–Mešchedo kelias ir geležinkelis, taip pat kalnų kelias į Sarį. Prekyba pistacijomis, migdolais. Mieste stovi, tikėtina, seniausia mečetė visame Irane – Tarik Chanė (IX a.). Taip pat išlikę Seldžiukų laikotarpio mauzoliejų.

## Istorija
Miesto apylinkės gyvenamos nuo priešistorinių laikų – netoliese rasta svarbi Tepe Hisaro archeologinė vietovė. Vėliau apylinkėse iškilo Kumiso (Hekatompilo) miestas, buvęs Kumiso krašto sostine. 856 m. miestas visiškai sugriautas žemės drebėjimo. Viduramžiais Damganas buvo svarbus Kumiso krašto miestas. 1723 m. miestas suniokotas afganų antpuolio.


Tarikhane Mosque-3.jpg|Tarik Chanė mečetė
مسجد_جامع_دامغان.jpg|Penktadieninės mečetės minaretas
بهار_1398_دامغان.jpg|Šahrucho Afaro mauzoliejus
Minaret of Tarikhaneh 2019-04-04.jpg|Miesto gatvė


## Šaltiniai
Vilnius Football Academy

**[[Vilnius Football Academy]]** (arba **Vilnius FA**, bei **VFA**) – Lietuvos futbolo klubas (akademija) iš Vilniaus.

## Istorija
2020 m. birželio mėn. Vilniaus mieste buvo įstiegta futbolo akademija, pavadinta **Vilnius Football Academy**. Akademiją įsteigė buvęs futbolininkas Darvydas Šernas bei Futbolotreneris.lt įkūrėjai Robertas Šuškevič ir Tomas Staniūnas.

2022 m. VFA tapo viena iš 30-ies LFF sertifikuotų futbolo akademijų. VFA skirtas 3 žvaigždučių sertifikatas. 

2023–2024 m. treniruotes lankė virš 800 berniukų ir mergaičių. VFA turėjo komandas visuose Elitinės jaunių lygos divizionuose, Lietuvos jaunių (U14) čempionate, bei visose Lietuvos vaikų lygos varžybose (nuo U8 iki U13). 2025 m. planuojama kurti vyrų komandą, ir dalyvauti Antrojoje lygoje.

2024 m. VFA tapo pirmąja Vilniaus mieste veiklą vykdančia futbolininkų ugdymo įstaiga, turinčia nuosavą stadioną. Hanner–VFA stadionas atitinka tarptautinius (UEFA I kategorija) standartus.

2024 m. spalio mėn. prie VFA prisijungė „Armino Narbekovo futbolo akademija“.

2025 m. sezone pagrindinė vyrų komanda debiutavo Antros lygos B dizizione. 2025 m. kovo 29 d. pagrindinė vyrų komanda debiutavo Antros lygos rungtynėse prieš Kauno „Fortūną“. 2025 m. gegužės mėnesį pirmą sykį sužaidė rungtynes su A lygos komanda – 2025 m. LFF taurės varžybose burtai suvedė su FK Sūduva. 2025 m. gegužės 6 d. namų aikštėje (VFA-Hanner stadionas) patyrė pralaimėjimą rezultatu 0:4 ir pasitraukė iš turnyro po antrojo etapo. 2025 m. sezone tapo Antros lygos, B diviziono nugalėtojais ir iškovojo teisę žaisti 2026 m. A divizione.


VFA.png|VFA emblema 2020 m.
Vilnius Football Academy.png|Emblema nuo 2024 m.


## Sezonai

; Pastarųjų metų sezonai

## Sudėtis
*Atnaujinta: *

|-----
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
|----- bgcolor="#DFEDFD"

|-----
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
|----- bgcolor="#DFEDFD"

 ?

|-----
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
|----- bgcolor="#DFEDFD"

|-----
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" | Skolinti/išnuomoti žaidėjai
|----- bgcolor="#DFEDFD"
 *(į [[FK Žalgiris]]) (iki 2026 m. pabaigos)*

## Garsesni žaidėjai
*  Danas Šimkevičius, vartininkas (2025);
*  Sergej Amirzian, saugas (2025);
*  Titas Vitukynas, saugas (2025–);
*  Serge Nyuiadzi, saugas (2026–);
*  Povilas Kiselevskis, saugas (2026–);

## Treneriai
;Vyr. treneriai
*  Robert Šuškevič (nuo 2025 m.)

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia tradicine apranga. 

## Stadionas

Akademijos namų aikštė – VFA-Hanner stadionas, esantis Vilniaus miesto vakaruose, Lazdynų mikrorajone, šiauriniame miško pakraštyje Bukčiuose. Įrengtas modernus apšvietimas. Atitinka UEFA I kategorijos stadionams keliamus reikalavimus, yra 300 žiūrovų talpinančios tribūnos, dengtos stogu.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali VFA svetainė
* VFA Facebook paskyra
Nestorijus

**Nestorijus** (, apie 386 m. Germanicijoje (senovės Romos provincija, Sirija, dabartinis Kahramanmaras) – apie 451 m. Chargos oazėje, Egipte) – ankstyvosios krikščionybės prelatas, krikščionių teologas ir Antiochijos katechetinės mokyklos auklėtinis, nuo 428 m. balandžio 10 d. iki 431 m. liepos 11 d. ėjęs Konstantinopolio arkivyskupo pareigas. Kai kurie jo mokymai kristologijos ir mariologijos srityse buvo vertinami prieštaringai ir sukėlė didelių ginčų. 431 m. vykusio Efeso Susirinkimo, kuriam pirmininkavo Kirilas Aleksandrietis, metu, buvo pasmerktas ir nušalintas. Atsakydami į tai Nestorijaus rėmėjai, vadovaujami Jono I Antiochiečio, kitame susirinkime jį išteisino ir nušalino Kirilą. Nestorijus nedalyvavo nė viename iš šių susirinkimų ir vietoj to siekė pasitraukti iš Bizantijos imperatoriaus valdžios.

Nestorijus priešinosi Marijos, kaip „Dievo Gimdytojos“, teologijai. Vietoje to siūlė „Kristaus gimdytojos“ titulą tam, kad nebūtų painiojamos Kristaus žmogiškoji ir dieviškoji prigimtys. Nestorijus tikėjo, kad Kristus gimė pagal savo žmogiškąją, o ne dieviškąją prigimtį, tad jam labiau priimtina atrodė dviejų Kristaus prigimčių (dieviškosios ir žmogiškosios) prozopinės sąjungos, o ne hipostatinės sąjungos samprata. Ši polemika Nestorijų įvėlė į konfliktą su Kirilu Aleksandriečiu ir kitais žymiais to meto miafizitų bažnyčios veikėjais, kurie apkaltino Nestorijų erezija.

431 m. vykusiame Efeso susirinkime Nestorijus siekė apsiginti, tačiau vyskupų dauguma jį oficialiai pasmerkė, apkaltindami erezija. Vėliau jis buvo pašalintas iš sosto. Savo paties prašymu jis pasitraukė į savo buvusį vienuolyną Antiochijos apylinkėse. 435 m. Teodosijus II jį ištrėmė į Aukštutinį Egiptą, kur jis gyveno maždaug iki 451 m., atkakliai gindamas savo pažiūras. Paskutinis svarbus jo gynėjas Romos imperijoje Teodoretas Kirietis galiausiai sutiko jį ekskomunikuoti 451 m. vykusio Chalkedono susirinkimo metu.

Nors neteko gynėjų Romos imperijoje, Rytų Bažnyčia Persijos imperijos sudėtyje niekada nesutiko su jo pasmerkimu. Dėl to vėlesni Vakarų krikščionybės atstovai Rytų Bažnyčią, kurioje Nestorijaus mokymas buvo laikomas ortodoksiniu ir atitiko jos pačios mokymą, ėmė vadinti Nestorijonų Bažnyčios vardu. Nestorijus gerbiamas kaip vienas iš trijų Rytų Bažnyčios „graikų mokytojų“ (greta Diodoro Tarsiečio ir Teodoro Mopsuestijiečio). Į Rytų sirų eucharistines apeigas, garsėjančias kaip vienas seniausių pasaulyje, įtrauktos maldos, priskiriamos pačiam Nestorijui.

## Šaltiniai

## Bibliografija
* 
*
Antrasis Kašmyro karas

**Antrasis Kašmyro karas** (kitaip žinomas kaip ***Indijos-Pakistano karas***) - vyko nuo 1965 m. rugpjūčio iki 1965 m. rugsėjo. Konfliktas kilo po nesėkmingos Pakistano operacijos ,,Gibraltaras", kuria siekta sukelti sukilimą prieš Indijos valdžią Džamu ir Kašmyro teritorijose, infiltruojant mudžachedus. Karan įsitraukė ne tik sausumos pajėgos bei kariai, tačiau ir karo aviacija, sunkioji karinė techniką.

Karas tęsėsi 17 dienų ir buvo traktuojamas kaip didžiausias šarvuočių susirėmimas bei tankų mūšis nuo Antrojo pasaulinio karo.

Antrasis Kašmyro karas baigėsi pasirašius Taškento deklaraciją, pagal kurią abiejų šalių pajėgos įsipareigoja atsitraukti į ikikarines pozicijas, paskelbtos paliaubos. Vis dėlto konfliktas laikomas strateginiu bei politiniu Pakistano pralaimėjimu, kadangi jam nepavyko išprovokuoti sukilimo Kašmyre.  Paskelbus paliaubas, Indija turėjo pranašumą prieš Pakistaną.

### Karo esmė tarptautiniu mastu
Tarptautiniu mastu Antrasis Kašmyro karas vertinamas Šaltojo karo kontekste, turįs reikšmingą geopolitinį poslinkį subkontinente. Prieš karą JAV ir Jungtinė Karalystė buvo pagrindinės Indijos bei Pakistano sąjungininkės, suvokiamos kaip esminės karinės įrangos ir užsienio vystymosi pagalbos tiekėjos. Konflikto metu Indija bei Pakistanas jautėsi išduoti dėl to, kad Vakarų valstybės joms rodė nepakankamą paramą. Visa situacija dar labiau apkarto , kai JAV ir Didžiajai Britanijai buvo įvestas karinės pagalbos embargas priešingoms šalims. Dėl to Indija ir Pakistanas atvirai užmezgė glaudžius ryšius su Sovietų Sąjunga bei Kinija. Nors ilgainiui šalių santykiai su JAV ir Didžiąja Britanija taisėsi, visgi konfliktas sukėlė nepasitikėjimą jomis.
Josvainių kabamasis tiltas

**Josvainių kabamasis tiltas** – pėsčiųjų tiltas, dar vadinamas „beždžionių tiltu“, stovintis Kėdainių rajono savivaldybėje tarp Josvainių ir Svilių kaimų, 200 m į vakarus nuo kelio  arba 1 km į rytus nuo kelio . Šie abu keliai eina lygiagrečiai, abipus upės. Tiltas nutiestas per Šušvės upę senojo kelių transporto tilto vietoje. Patenka į Šušvės kraštovaizdžio draustinį. Į Svilius užklystančių keliautojų vertinimu, Josvainių tiltas priskiriamas prie vienų iš „įdomiausių, smagiausių“ tarp Lietuvoje apie 80 kabančių „beždžionių“ tiltų. 

Tiltas dviejų tarpatramių, įrengtas ant trijų išlikusių masyvių akmenų ir plytų mūro atramų. Dvi iš jų (ramtai) stovi krantuose, prie kurių veda aukšti pylimai. Tarpinė atrama (tauras) su lytlauža įrengta upės viduryje, ties salele. Žemiau jos per upę padaryta brasta pravažiuoti transporto priemonėms. Įtemptus lynus krantuose laiko įbetonuoti „inkarai“ – kresni, apie 1,5 m aukščio betoniniai stulpai. Ant tauro lynai įtvirtinti ir nežymiai pakylėti ant metalinių strypų. Išlikę plytų mūro stulpai ramtų kraštuose, ribojantys buvusio kelio plotį. Tilto ilgis apie 45 m, plotis – 1,5 m.

Dėl konstrukcijos ypatumų dažnos priežiūros reikalaujantis kabamasis tiltas tvarkomas pagal išgales Josvainių seniūnijos jėgomis. Viena iš šio statinio bėdų – didelis išlinkimas ir judėjimas dėl pernelyg laisvai kabančių lynų. Dėl šios priežasties ilgai nelaiko ir išsiklibina ėjimo tako lentos ir kitos siūbuojančio liepto dalys. Pastaraisiais metais dažnai buvo sulaukiama gyventojų, besinaudojančių šiuo tiltu ir taip trumpinančių keliavimo atstumą, skundų dėl jo prastos būklės. Pasak seniūnijos atstovų, tiltu naudojasi palyginti labai nedaug žmonių – kas į darbą, kas į Josvainius. Vaikai mokyklą pasiekia mokykliniu autobusiuku, kiti važiuoja ir eina per Juodkaimius. Buvo ieškoma galimybių deramai įtempti laikomuosius lynus, taip nutraukiant lankytojų tilto siūbavimo pramogą. Yra pasitaikę nelaimingų atsitikimų, kai lūžus liepto lentoms, į upę nukrito žmonės.

## Istorija

Pagal istorinių žemėlapių duomenis, per šį tiltą ėjo pagrindinis kelias iš Josvainių link Pernaravos, Ariogalos.

## Galerija


Josvainių tiltas. Svilių pusė.jpeg|Iš Svilių (vakarų) pusės
Josvainių Svilių tiltas. Vidurinė atrama.jpeg|Vidurinė atrama su lytlauža
Josvainių Svilių tiltas. Lynų inkarai.jpeg|Lynų inkarai krantuose
Josvainių Svilių tiltas. Aptvaro stulpas.jpeg|Buvusio aptvaro stulpas


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Josvainių kabantis tiltas *kedainiutvic.lt*
* Josvainių kabantis tiltas per Šušvę *pamatyklietuvoje.lt*
2023–2024 m. Saudi Pro League

**[[Saudo Arabija|Saudo Arabijos]] [[2023]]–[[2024]] m. Profesionalų lyga** arba **Saudi Pro League** – Saudo Arabijos 2023–2024 m. aukščiausiosios futbolo lygos sezonas, prasidėjęs 2023 m. rugpjūčio 11 d. Baigėsi 2024 m. gegužės 27 d.

## 2023–2024 m. [[Saudi Pro League]]
* **Saudi Pro League** – aukščiausioji futbolo lyga. 2023–2024 m. sezone dalyvavo 18 komandų. 
### Galutinė komandų rikiuotė
*  **[[Al-Hilal SFC|Al-Hilal]]** tapo čempionais.

## Išnašos

## Nuorodos
* FLASHSCORE
* Transfermarkt 
* Globalsportsarchive
* RSSSf duomenų bazė *(Čempionų sąrašas)*
* Taurės turnyro istorija ir nugaėtojai
Kėdainių užtvankos tiltas

**Kėdainių užtvankos tiltas** – pėsčiųjų tiltas Kėdainiuose, nutiestas per Kėdainių tvenkinio užtvanką, pastatytą ant Dotnuvėlės upės. Tiltas stūkso šalia J. Basanavičiaus gatvės, Centrinio parko prieigose, 80 m į rytus nuo įėjimo vartų, 170 m į pietvakarius nuo geležinkelio viaduko.

Kėdainių  tvenkinys palyginti neplatus, su keliomis salelėmis. Vidutinis plotis apie 20 m, tik prieš užtvanką išplatėja iki 120 m. Tiltas trijų tarpatramių, apie 41 m ilgio. Perdangą sudarančios išilginės sijos kintamo skerspjūvio, atremtos į sieninio tipo atramas. Ėjimo takas sudėtas iš skersinių lentų, apribotas metaliniais turėklais.

## Istorija

Užtvankos tiltas kartu su tvenkiniu bei pakrantėmis patenka į valstybės saugomos Kėdainių dvaro sodybos teritoriją. 1818 m. šioje vietoje buvo dar XVIII a. viduryje statytas medinis gyvenamasis namas, keli ūkio pastatai, smuklė ir vandens malūnas su užtvanka ant Dotnuvėlės. Po 1863 m. sukilimo dvaras atiteko generolui Eduardui Totlebenui. Peizažinis parkas XIX a. antroje pusėje išplėstas. 1944 m. E. Totlebeno rūmus susprogdino besitraukianti vokiečių kariuomenė, liko ūkinių statinių fragmentai, Dotnuvėlės užtvanka. Vertingų, dvaro laikotarpio statinių ir pastatų neišsaugota. Manoma, kad visi statiniai teritorijoje statyti jau po 1930-ųjų metų. 

Per užtvanką pro malūną vedė kelių tiltas. Laikui bėgant medinio, nepatikimo tilto konstrukcija kito. Vienuose šaltiniuose jis užfiksuotas ant rąstinių kolonų, vėliau – su ypač masyviomis, dėžinio tipo atramomis. Tiesiant Aukštaičių plentą, žemiau užtvankos 1934 m. pastatytas naujas, gelžbetoninis tiltas. Jį susprodino 1944 m.

Užtvankos tiltas kaip netekęs reikšmės 4-ojo dešimtmečio pabaigoje buvo išardytas. 1936 m. ikonografiniuose šaltiniuose užfiksuotos bestovinčios tilto atramos, o 1940 m. tilto ant užtvankos jau nebebuvo.

Pėsčiųjų tiltas ant užtvankos įrengtas sovietmečiu, plėtojant miesto parką.

## Galerija


Dotnuvele005.JPG|Tiltas su vandeninga upe 2007 m. vasarą
Pėsčiųjų tiltas, Kėdainiai.jpeg|Ant tilto patiestas medinis takas
Kėdainių užtvankos tiltas.jpeg|Tilto ir užtvankos konstrukcijos


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Atvirukas su Lietuvos vaizdu iš P. Rusecko leidinio "Lietuva", 3 serija. Malūno tvenkinys Kėdainių miesto parke ant Dotnuvėlės upės *europeana.lt*
2024–2025 m. Klivlando Cavaliers sezonas

**2024–2025 m. [[Klivlando Cavaliers|Klivlando „Cavaliers“]] sezonas** () – 55-asis komandos sezonas Nacionalinėje krepšinio asociacijoje (NBA).

2024 m. gegužės 23 d. „Cavaliers“ atleido vyriausiąjį trenerį J. B. Bickerstaff, kuris komandoje dirbo penkis sezonus. 2024 m. birželio 28 d. vyriausiuoju treneriu pasamdytas Kenny Atkinson.

Klubas reguliarųjį sezoną pradėjo 15 pergalių serija; tai tapo ketvirtuoju atveju NBA istorijoje, kai komanda reguliarųjį sezoną pradėjo 15–0 rezultatu. 1948–1949 m. Vašingtono „Capitols“, 1993–1994 m. Hiustono „Rockets“ ir 2015–2016 m. „Golden State Warriors“ yra vienintelės komandos, pradėjusios reguliarųjį sezoną panašiai arba geriau. Taip pat buvo susilyginta su ilgiausios pergalių serijos klubo istorijoje rekordu ir nustatyta ilgiausia pergalių serija per pirmąjį vyriausiojo trenerio sezoną su nauja komanda.

Kovo 5 d. „Cavaliers“ užsitikrino vietą atkrintamosiose varžybose po 112:107 pergalės prieš Majamio „Heat“, o kovo 11 d. po 109:104 pergalės prieš Bruklino „Nets“ iškovojo Centrinio diviziono čempionų titulą. Pirmą kartą nuo 1976 m. „Cavaliers“ iškovojo diviziono titulą be LeBron James, be to, tai buvo pirmas komandos diviziono titulas apskritai nuo 2018 m. Kovo 14 d. sumušė sezono pradžioje pasiektą rekordinę pergalių seriją ir iškovojo 16-ąją pergalę iš eilės prieš Memfio „Grizzlies“.

2025 m. balandžio 8 d. po 135:113 pergalės prieš Čikagos „Bulls“ Klivlando klubas pirmą kartą nuo 2016 m. užsitikrino pirmąją vietą Rytų konferencijoje ir pirmą kartą istorijoje be L. James.

Pirmajame atkrintamųjų varžybų etape „Cavaliers“ susitiko su aštuntąją vietą užėmusia Majamio „Heat“ komanda; Klivlandas triuškinamai nugalėjo Majamį per 4 rungtynes. Antrajame etape Indianos „Pacers“ įveikė Klivlandą per 5 rungtynes.

## Naujokų biržos šaukimai

## Komandos sudėtis

}}

}}

}}
}}

## Lentelė
### Divizionas

### Konferencija

## Sandoriai

### Mainai

## Išnašos
Pašto vagonas

**Pašto vagonas** – specialus vagonas, kuriuo yra vežamas paštas ir siuntos, taip pat perskirstomas pašto turinys į kitus traukinius. Neretai kabinamas prie keleivinių traukinių, kartais – prie krovininių traukinių. Gali būti ir mišrus pašto-bagažo vagonas. Pašto vagone ne tik talpinamos siuntos, bet ir vykdomas jų rūšiavimas. Be to, čia yra ne tik patalpos bagažui, bet gali būti katilinė, tarnybinės patalpos.

## Istorija

Pirmasis geležinkelio paštas keliavo 1830 m. ruože Liverpulis–Mančesteris, tačiau tam nebuvo atskiro pašto vagono. Pirmasis atskiras pašto vagonas sukurtas 1838 m. ruože Liverpulis–Birmingamas. Taigi, pašto vagonų ištakos yra Anglijoje.

Pirmieji vagonai buvo ribotai pritaikyti specialiai siuntoms. Rusijoje geležinkelio paštas atsirado 1858 m. Pašto vagonai gali dėti pašto štampą, kuris fiksuoja traukinio ruožą.

## Šaltiniai
2024–2025 m. Saudi Pro League

**[[Saudo Arabija|Saudo Arabijos]] [[2024]]–[[2025]] m. Profesionalų lyga** arba **Saudi Pro League** – Saudo Arabijos 2024–2025 m. aukščiausiosios futbolo lygos sezonas.

Prasidėjo 2024 m. rugpjūčio 22 d., o baigėsi 2024 m. gegužės 26 d. 

## 2024–2025 m. [[Saudi Pro League]]
* **Saudi Pro League** – aukščiausioji futbolo lyga. 2024–2025 m. sezone dalyvavo 18 komandų. 
* Al-Hilal gynė 2023–2024 m. Saudi Pro League čempionų titulą. 
* Al-Kholood, Al-Orobah ir Al-Qadsiah klubai buvo perkelti iš 2023–2024 m. Pirmojo diviziono (II). 
* Iš Profesionalų lygos iškrito Abha, Al-Hazem ir Al-Tai klubai, kurie buvo perkelti į 2024–2025 m. Saudi First Division League.

### Galutinė komandų rikiuotė
*  **[[Al-Ittihad Club (Džida)|Al-Ittihad]]** tapo čempionais (dešimtąjį kartą per klubo istorijoje).

## Išnašos

## Nuorodos
* SOCCERWAY 
* FLASHSCORE
* Transfermarkt 
* Globalsportsarchive
* RSSSf duomenų bazė *(Čempionų sąrašas)*
* Taurės turnyro istorija ir nugaėtojai
Al-Najma SC (Saudo Arabija)

**„al-Nadžmos“ sporto klubas** – Saudo Arabijos futbolo klubas iš Unaizos. Dar žinomas kaip **Al-Najmah Unaizah**.

## Istorija
Klubas įkurtas 1960 m. Kitados varžėsi Saudo Arabijos aukščiausioje lygoje, bet joje įsitvirtindavo. Nuo 1995–1996 m. sezono rungtyniavo aukščiausioje lygoje. 2002–2003 m. sezone liko dvyliktoje vietoje ir iškrito į žemesnį divizioną. Nuo 2003–2004 m. sezono žaidė Pirmame divizione (II), o nuo 2005–2006 m. – Antrame divizione (III). Nuo 2017–2018 m. sezono varžėsi regioninėse lygose. Nuo 2021–2022 m. žaidė Antrame divizione (III). 2022–2023 m. tapo nugalėtojais Antrame divizione (III). 2024–2025 m. sezone užėmė antrą vietą Pirmame divizione ir pateko į aukščiausią lygą. 

Nuo 2025–2026 m. sezono vėl rungtyniavo Profesionalų lygoje.

## Pasiekimai
;  **Pirmasis divizionas (II):**
*  **Nugalėtojai (2):** 1989–1990, 1993–1994 m.

## Sezonai
; Pastarųjų metų sezonai

## Spalvinė gama

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia tradicine apranga. 

## Garsesni žaidėjai
; Žaidėjai, atstovavę Saudo Arabijos nacionalinei rinktinei
*  Mansour Al-Mousa, puolėjas;
; Užsieniečiai
*  Ali Adnan Al-Tameemi, gynėjas;
*  Luis Mago, gynėjas;
*  Simon Msuva, puolėjas;

## Išnašos

## Nuorodos
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Transfermarkt 
* Globalsportsarchive
Neom SC

**„Neomo“ sporto klubas** – Saudo Arabijos futbolo klubas iš Neomo. Įkurtas kaip **Al-Suqoor**.

## Istorija
Klubas įkurtas 1965 m. ir kitados vadinosi **„Al-Suqoor“**. Kitados varžėsi žemesniuose divizionuose, 2011–2012 m. sezoną praleido Pirmame divizione, bet jame įsitvirtino ir iškrito į žemesnį divizioną. 

2023 m. klubas perkeltas į Neomą, įvykdo rebrendingas. 2023–2024 m. tapo nugalėtojais Antrame divizione (III). 2024–2025 m. sezone tapo Pirmojo diviziono nugalėtojais ir pateko į aukščiausią lygą. 

Nuo 2025–2026 m. sezono rungtyniavo Profesionalų lygoje.

## Pasiekimai
;  **Pirmasis divizionas (II):**
*  **Nugalėtojai (1):** 2024–2025 m.
;  **Antrasis divizionas (III):**
*  **Nugalėtojai (1):** 2023–2024 m.
;  **Trečiasis divizionas (IV):**
*  **Nugalėtojai (1):** 2021–2022 m. (tuometinis „Al-Suqoor“)

## Sezonai
; Pastarųjų metų sezonai

## Spalvinė gama

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia tradicine apranga. 

; Aprangos gamintojai
*  Puma (metai nežinomi);

## Garsesni žaidėjai
; Žaidėjai, atstovavę Saudo Arabijos nacionalinei rinktinei
*  Mustafa Malayekah, vartininkas;
*  Riyadh Sharahili, atraminis saugas;
*  Salman Al-Faraj, saugas;
; Užsieniečiai
*  Alfa Semedo, atraminis saugas;
*  Ahmed Hegazy, gynėjas;
*  Saïd Benrahma, „vingeris“;

## Išnašos

## Nuorodos
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Transfermarkt 
* Globalsportsarchive
Kėdainių Dotnuvėlės tiltas

**Kėdainių Dotnuvėlės tiltas**, praeityje *Dariaus ir Girėno tiltas* – kelių tiltas Kėdainiuose, J. Basanavičiaus gatvėje, nutiestas per Dotnuvėlės žemupį šalia Kėdainių tvenkinio užtvankos, 150 m į pietvakarius nuo geležinkelio viaduko. Iki kelių  tilto per Dotnuvėlę driekiasi Centrinio parko pakrantės, patenkančios į valstybės saugomos Kėdainių dvaro sodybos teritoriją. J. Barsanavičiaus gatvė sutampa kelio  maršrutu. Šia trasa tarpukaryje buvo tiesiamas Aukštaičių plentas. 

## Istorija

Praeityje medinis kelių tiltas Dotnuvėlę kirto pro vandens malūną, dabartinio Kėdainių užtvankos pėsčiųjų tilto vietoje. Statant Aukštaičių plentą iškilo būtinybė svarbiame kelyje turėti tvirtą tiltą. Šalia medinio tilto žemupio pusėje pastatytas naujas gelžbetoninis, vienos angos tiltas su monolitine briaunotąja perdanga. Malūno tiltas vėliau, 4-ojo dešimtmečio pabaigoje, buvo išardytas.

1932–1934 m. vyko naujojo tilto statybos. 1934 m. ant tilto surengtos iškilmės Dariaus ir Girėno vardo suteikimo gatvei ir tiltui proga. Pasak žurnalisto, visuomenės veikėjo Stanislovo Tijūnaičio, tiltas buvo pavadintas lakūnų Dariaus ir Girėno vardu, o jo statyba kainavo 110 000 litų.

Kitame istoriniame šaltinyje nurodyta, kad gelžbetoninis Dotnuvėlės tiltas užbaigtas statyti 1932 m., buvo 26,5 m ilgio, 11 m pločio, 6,05 m aukščio.

Tarpukario statybos tiltas per Antrąjį pasaulinį karą, 1944 m., susprogdintas atsitraukiančios vokiečių kariuomenės. Atstatytas pokaryje. 

1956 m. per Dotnuvėlę pastatytas vieno tarpatramio, sijinis, 24 m ilgio tiltas. 1972 m. tiltas rekonstruotas: praplatintas, pritaikytas išaugusio transporto srautams.

2015 m. nustatyta bloga tilto laikančiųjų konstrukcijų būklė, pradėta rengti rekonstrukcijos projektą.

2019 m. dirbti pradėjusi naujoji Kėdainių valdžia kreipėsi į Kelių direkciją dėl J. Basanavičiaus gatvės ir jos tiltų, kuriais vyksta sunkiasvorio transporto eismas, sutvarkymo. 2022 m. nuvirtus daliai tilto turėklų, pastatyti laikini nauji metaliniai turėklai, leista pėstiesiems naudotis abiem šalitilčiais. Artimiausiais metais numatyta tilto rekonstrukcija. 

## Tilto duomenys

2016 m. duomenimis, tilto ilgis – 20,24 m, perdangos plotis – 17,27 m. Perdangoje sudėtos 8 skirtingo skerspjūvio tėjinės sijos. Važiuojamosios dalies plotis – 10,3 m, ją sudaro dvi eismo juostos po 5,15 m. Įrengti du skirtingo pločio šaltilčiai.

Pagal rekonstrukcijos projektą, gelžbetoninį sijinį tiltą numatyta išardyti, jo vietoje kelio pylime ant naujų pamatų pastatant plieninę gofruotą arką. Jos plotis (tarpatramis) – 8,8 m, vidinis aukštis – 4,4 m.


Dotnuvele004.JPG|Tiltas žiemą
Dotnuvele001.JPG|Pakilusi Dotnuvėlė


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Atvirukas su Lietuvos vaizdu iš P. Rusecko leidinio "Lietuva", 3 serija. Malūno tvenkinys Kėdainių miesto parke ant Dotnuvėlės upės *europeana.lt*
Veronos romėniškos sienos

**Veronos romėniškos sienos** – senovinės gynybinės sienos, supusios dabartinį Veronos miestą šiaurės Italijoje romėnų valdymo laikotarpiu. Šios sienos buvo pastatytos I a. pr. m. e. ir vėliau kelis kartus perstatytos bei sustiprintos siekiant apsaugoti miestą nuo išorės grėsmių. Jos yra reikšmingas archeologinis ir architektūrinis paminklas, atspindintis miesto istorinę reikšmę ir urbanistinę raidą Antikos laikais.

## Istorija
Pirmieji romėnai Veronoje įsikūrė III a. pr. m. e., tačiau tik apie 49 m. pr. m. e. miestas gavo Romos piliečių teises. Tuo metu buvo pradėtas sistemingas miesto planavimas pagal romėnišką modelį – su forumu, pagrindinėmis gatvėmis, gynybinėmis sienomis.

Veronos miesto sienos pradėtos statyti I a. pr. m. e. ir baigtos greičiausiai Augusto valdymo laikais. Jos buvo pastatytos iš vietinio kalkakmenio ir plytų, naudota *[[opus vittatum]]* ir *[[opus latericium]]* mūro technika. Sienos tęsėsi apie 2,5 kilometro ilgio, o jas stiprino bokštai ir vartai – strateginiai įėjimo taškai į miestą.

III a. sienos buvo žymiai sustiprintos imperatoriaus Galerijaus laikais, reaguojant į augančias barbarų grėsmes. Naujos sienos buvo masyvesnės, dažnai statytos šalia senųjų konstrukcijų, taip formuodamos dvigubus gynybos žiedus. 

## Architektūra
Romėniškos Veronos sienos buvo statytos pagal tipišką Romos miestų fortifikacijos modelį. Pagrindiniai bruožai:

* Bokštai išdėstyti reguliariais intervalais, skirti stebėsenai ir gynybai.
* Vartai – žymiausi išlikę vartai yra Porta Borsari ir Porta Leoni, abu pastatyti iš baltojo kalkakmenio su arkiniais perėjimais ir dekoratyviniais elementais.
* Aplink sienas iškastas griovys padidino jų apsauginę funkciją.
* Dvigubas mūras, kai kuriuose ruožuose buvo įrengti du lygiagretūs mūrai su tarpais gynybai.

## Išlikusios dalys
Nors dauguma senųjų sienų buvo sunaikintos viduramžiais ar vėliau, kai kurios jų dalys yra išlikusios ir matomos šiandien:

* Porta Borsari – puikiai išsilaikę romėniški vartai su dviem arkų angomis ir antrame aukšte esančiais langais. Tai vienas geriausiai išlikusių romėniškų vartų Šiaurės Italijoje.
* Porta Leoni – išlikę fragmentai rodo sudėtingą vartų struktūrą ir leidžia rekonstruoti jų buvusią didybę.

Veronos senamiestyje, ypač pietvakarinėje ir pietrytinėje dalyse, galima rasti išlikusių sienos atkarpų.

## Reikšmė
Veronos romėniškos sienos yra ne tik svarbus archeologinis objektas, bet ir kultūrinės tapatybės simbolis. Jos liudija apie miesto strateginę reikšmę Romos imperijoje. Verona buvo svarbus prekybos, karinis ir administracinis centras. Šios sienos taip pat padeda suprasti romėnų miestų planavimo principus bei gynybos taktiką.

## Paveldas ir išsaugojimas
Šiandien romėniškos sienos yra saugomos kaip kultūros paveldas. Veronos archeologijos muziejus, esantis buvusiame San Girolamo vienuolyne, pristato daug eksponatų, susijusių su romėnišku laikotarpiu, įskaitant fragmentus iš sienų ir vartų.

Verona nuo 2000 m. yra įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą, o romėniškos sienos – vienas iš jos istorinių paminklų, kuris atspindi miesto ilgą ir turtingą istoriją.

## Šaltiniai
Karas (imperatorius)

**Karas**, visas vardas ***Markas Aurelijus Karas*** (*Marcus Aurelius Carus*, mirė 283 m.) – Romos imperatorius, valdęs 282–283 metais.

Karas buvo ilyrų ar galų kilmės. Imperatoriaus Probo laikais (276–282 m.) pretorijonų prefektas. 282 m. imperatoriaus soste pakeitė Probą, kaip ir pirmtakai titulavosi Marku Aurelijumi.

Po trumpos Dunojaus kampanijos, Karas su savo kariuomene patraukė į kovą prieš persus (Sasanidus), 283 m. užėmė sostinę Ktesifoną, įsiveržė už Tigro upės. Ten mįslingomis aplinkybėmis žuvo (kaip teigiama, nutrenktas žaibo, kitur manoma, jog buvo nužudytas). Po Karo mirties valdė jo sūnūs Numerianas ir Karinas.

## Šaltiniai
Skapiškio Kalvarijos

**Skapiškio Kalvarijos** – buvęs sakralinių statinių kompleksas Skapiškyje, 14 Kryžiaus kelio stočių. 4 nedidelės koplytėlės stovėjo prie Skapiškio šv. Hiacinto (Jackaus) bažnyčios, 10 didesnių – apytikriai už pusės kilometro nuo bažnyčios, arčiau senųjų kapinių. Gatvė, jungianti bažnyčią ir kapines, nuo Kalvarijų vadinta Kalvarninkų gatve (dabar Dariaus ir Girėno gatvė). Iki šių dienų išlikusios dvi Kryžiaus kelio koplytėlės, abi stovi Skapiškio bažnyčios šventoriuje. Ant vienos iš jų išlikęs užrašas *Fundator Kazimer Rinkunas R 1858*.

## Istorija
Kalvarijos Skapiškyje pastatytos 1808–1810 m. vietos dominikonų vienuolyno prioro Lauryno Bortkevičiaus rūpesčiu, leidus vyskupui Jeronimui Stroinovskiui, dvarininko Stepono Tyzenhauzo lėšomis. Jos buvo keturkampės, medinės koplytėlės, statytos iš apvalių, vietomis tašytų rąstų, dengtos malksnomis. Kiekviena turėjo pakabintą ant drobės tapytą paveikslą, vaizduojantį Kristaus kančią. Keturioliktoji stotis buvo didesnė, su šventoriumi, prie jos vykdavo pamaldos. Procesijos eidavo per atlaidus ir kiekvieno mėnesio paskutinį sekmadienį bei penktadieniais. 1819 m. koplyčios perstatytos mūrinės. 1832 m. caro valdžiai Skapiškio vienuolius apkaltinus rėmus 1831 m. sukilimą, vienuolynas uždarytas, neprižiūrimas Kryžiaus kelias greitai ėmė nykti. Po 1863 m. sukilimo eiti Kryžiaus kelią už bažnyčios šventoriaus ribų Skapiškyje uždrausta, Kalvarijų stotys nugriautos. Skapiškio Kalvarijų Kryžiaus kelio tradicijos tęstos Skapiškio bažnyčioje, apvaikštant čia esančias 14 Kryžiaus kelio stočių.

## Apeigos ir muzika
Skapiškio Kalvarijų Kryžiaus kelio apeigyną sudarė 12 apeigų. Iš jų 6 atėjo iš Kalvarijų Kryžiaus kelio dominikonų kultūros (švenčių ir atlaidų šventimas, Sekminių tridienio atlaidų, Šv. Hiacinto (Jackaus) atlaidų, Švč. Mergelės Marijos Rožinės šventės, gavėnios Didžiojo šeštadienio šventės ir Jėzaus Kapo Atradimo šventės šventimas), 6 – iš Bažnyčios liturgijos (Kryžiaus kelio apvaikščiojimas procesijomis ir individualiai, atsiklaupimas arba klūpėjimas, maldų kalbėjimas, maldų už mirusiuosius meldimas, giesmių giedojimas, grojimas muzikos instrumentais).

Kryžiaus kelio muzikinę kultūrą sudarė giesmių giedojimas ir joms pritariančių muzikos instrumentų naudojimas. Buvo giedama 12 giesmių, didesnė jų dalis kilusi iš Vilniaus (Verkių) ir lenkų religinės muzikos kultūros.

Kunigas Antanas Strazdas Skapiškio Kalvarijoms 1810 m. parengė ir išleido giesmyną „Giesmės apey keturiolika stacyu mukas Jezusa Pona prie naujos Kalwaryos, baznicioy kunigu dominikonu Skapiszkios“. 1819 m. pastačius naują bažnyčią, prioras L. Bortkevičius lenkų ir lietuvių kalbomis išleido naują maldyną, į kurį integruotas ir A. Strazdo giesmynas. Giesmyne ir maldyne teigiama, kad Kryžiaus kelias apvaikštomas procesijomis ir individualiai lauke ir bažnyčioje, pradedant ir baigiant atsiklaupimu arba klūpėjimu, persižegnojimu, kalbant maldas ir giedant giesmes. Nurodoma, kad pagrindinė šventė – Sekminių tridienis.

## Šaltiniai
Gordianas I

**Gordianas I**, visas vardas ***Markas Antonijus Gordianas Sempronianas Romėnas Afrikietis*** (*Marcus Antonius Gordianus Sempronianus Romanus Africanus*, ~157–238 m.) – Romos imperatorius, valdęs tris savaites 238 m. kovo–balandžio mėnesiais.

Gordianas I buvo senyvas senatorius, mėgęs literatūrą. Graikų rašytojas Flavijus Filostratas jam dedikavo „Sofistų gyvenimus“. 238 m. pradžioje Gordianas I ėjo Afrikos prokonsulo pareigas. Keletas turtingų žemvaldžių nužudė į Afriką atsiųstus imperatoriaus Maksimino mokesčių rinkėjus. Sukilėliai paskelbė Gordianą I imperatoriumi, Senatas tam pritarė. Valdė su savo sūnumi Gordianu II, tačiau šis žuvo mūšyje prieš Numidijos valdytoją Kapelianą. Sužinojęs apie sūnaus mirtį, Gordianas I nusižudė.

Po Gordiano I mirties Romos senatas toliau kovojo prieš Makisiminą ir paskyrė imperatoriais senatorius Pupieną bei Balbiną. Netrukus juos pakeitė Gordiano I vaikaitis Gordianas III.

## Šaltiniai
Ferrari F80

**Ferrari F80** – ribotos gamybos hibridinis sportinis automobilis, nuo 2025 m. gaminamas Ferrari kompanijos. F80 pavadinimas skirtas norint paminėti 80 metų Ferrari sukaktį. Modelis buvo pristaytas 2024 m. spalio 17 d. Tai yra pirmasis Ferrari modelis, kurio elektrinį variklį sukūrė pati italų kompanija. 

Planuojama F80 gaminti nuo 2025 iki 2027 m. Iš viso bus pagaminti 799 modeliai, kurių vieno kaina sieks 3,6 mln. eurų.

F80 dizainas buvo įkvėptas 1987 m. modelio F40, kuris gamintas minint 40 metų Ferrari jubiliejų, bei Ferrari Daytona SP3 dizaino.

Maksimalus automobilio deklaruotas greitis yra 350 km/val. Nuo 0 iki 100 km/val jis įsibėgėja per 2,15 sekundes, o nuo 0 iki 200 km/val – per 5,75 sekundes. Tai yra galingiausias Ferrari modelis, pasiekiantis 1200 AG galią, padedant hibridinei sistemai. Modelyje įmontuotas 3 litrų dvigubo turbo 120° V6 variklis kartu su trimis elektriniais varikliais. Benzininis variklis turi 888 AG galią, o elektriniai prideda dar 296 AG.

F80 galima naudoti ir įprastuose keliuose, o Fiorano trasoje su juo buvo užfiksuotas rekordinis 1'15"30 rato įveikimo laikas.

## Šaltiniai
Celtic Interconnector

**Celtic Interconnector** – planuojama aukštos įtampos nuolatinės srovės elektros perdavimo jungtis tarp Airijos ir Prancūzijos. Šis projektas turi strateginę reikšmę siekiant stiprinti Europos Sąjungos energetinį saugumą, integruoti atsinaujinančius energijos šaltinius ir didinti elektros rinkų sujungimą. Celtic Interconnector taps pirmąja tiesiogine elektros jungtimi tarp Airijos ir žemyninės Europos.

Projekto užbaigimas planuojamas iki 2026 m. pabaigos.

## Techninės specifikacijos
* **Tipas**: aukštos įtampos nuolatinės srovės (HVDC) jungtis
* **Įtampa**: 320 kV
* **Galia**: 700 MW
* **Ilgis**: apie 575 km
* **Technologija**: povandeninis ir požeminis kabelis, konverterių stotys abiejuose galuose

## Svarba
Projektas suteiks Airijai prieigą prie žemyninės Europos elektros rinkos ir alternatyvių tiekimo šaltinių, bei palengvins didelių vėjo ir saulės energijos kiekių eksportą bei importą. Taip pat skatins konkurenciją elektros rinkose, mažinant kainų svyravimus ir didinant pasirinkimą vartotojams.

Celtic Interconnector laikomas itin svarbiu Airijos energetinei nepriklausomybei, ypač po „Brexit“, sumažėjus tiesioginėms sąsajoms su Jungtine Karalyste reikėjo stiprinti ryšius su žemynine Europa.

## Istorija
2016 m. prasidėjo parengiamieji darbai ir planavima. Projektas gavo reikalingus leidimus tiek Airijoje, tiek Prancūzijoje. Statybų darbai įsibėgėjo nuo 2023 m.

## Taip pat skaitykite

* East–West Interconnector, HVDC jungtis tarp Airijos ir Anglijos, pradėjusi veikti 2012 m.
* Greenlink, HVDC jungtis tarp Airijos ir Velso, pradėjusi veikti 2025 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Kvirinalis

**Kvirinalis** (, ) – kalva Romoje, Tibro kairiajame krante. Tai yra viena iš septynių Romos kalvų, ant kurių išsidėstęs senovinis Romos centras. Ant šios kalvos yra pastatyti Kvirinalo rūmai – šalies prezidento rezidencija. Rūmai užima 110500 m² plotą ir yra dešimti didžiausi rūmai pasaulyje.

Pagal Romos legendą, ant šios kalvos savo miestą įsikūrė sabinai ir čia gyveno sabinų karalius Titas Tacijus.
 
Ant šios kalvos buvo aptikti VIII–VII a. p. m. e. kapai, patvirtinantys tikėtiną sabinų gyvenvietės buvimą. Ant Kvirinalio kalvos buvo romėnų dievo Kvirino kapas, kurį Liucijus Papirijus Kursorius pavertė šventykla savo triumfo proga po trečiojo samnitų karo. Kai kurie istorikai mano, kad šioje vietoje vykdavo Kapitolijaus triados kulto ceremonijos, dar anksčiau nei šios procecijos buvo susietos su Kapitolijumi. Taip pat ant šios kalvos buvo deivės Floros šventykla.

Pasak romėnų istoriko Tito Livijaus Kvirinalis kartu su Viminalio kalva tapo Romos dalimi karaliaus Servijaus Tulijaus valdymo laikais VI a. p. m. e.

446 m. p. m. e. ant kalvos buvo pastatyta tikėjimo dievo Sanko šventykla. Pirmojo Romos imperatoriaus Augusto nurodymu čia buvo pastyta ir šventykla Marsui.

Ant Kvirinalio Konstantinas I pastatė savo vardo pirtis, kurios tapo paskutinėmis pastatytomis Romos imperijos pirtimis.

Šiuo metu pagrindinis Kvirinalio kalvos akcentas yra Kvirinalo rūmai, kuriuos 1583 m. pastatė popiežius Grigalius XIII. Iki 1870 m. šie rūmai buvo popiežių vasaros rezidencija, nuo 1870 m. iki 1947 m. – Italijos karalių, o šiuo metu čia yra šalies prezidento rezidencija. Šiuose rūmuose gyveno 30 popiežių, 4 karaliai ir vienuolika šalies prezidentų. Kvirinalo rūmus statė ir dekoravo žymūs to meto menininkai: Domenikas Fontana, Karlas Madernas, Berninis, Guido Reni ir kiti. Aikštės centre stovi fontanas su obelisku ir dioskūrų – Kastoro ir Polukso – skulptūromis. Kvirinalo rūmai turi 4 hektarų ploto sodus.

Taip pat ant šios kalvos yra jėzuitų Kvirinalo Šv. Andriejaus bažnyčia bei Francesco Borromini projektuota San Carlo alle Quattro Fontane bažnyčia.

## Šaltiniai
Pereslavlis Zaleskis

**Pereslavlis Zaleskis** () – miestas Rusijoje, Jaroslavlio srityje, Pleščejevo ežero pietrytinėje pakrantėje, prie Trubežo upės žiočių, 123 km į pietvakarius nuo Jaroslavlio. Rajono centras (į jo sudėtį nepatenka). Praeina Maskvos–Jaroslavlio plentas ir geležinkelio atšaka. Tekstilės (užuolaidinių audinių), maisto (malimo, duonos, pieno, tabako), chemijos (fotochemijos, mikroelektronikos medžiagų, fotopopieriaus), statybinių medžiagų pramonė, pakavimo taros, kombinuotųjų pašarų gamyba. Apylinkėse auginami javai, pašariniai augalai, veisiami galvijai, kiaulės.

Veikia istorijos, architektūros ir dailės bei kiti muziejai, 4 vienuolynai.

2020 m. 83,0 % miesto gyventojų buvo rusai, 1,3 % – armėnai, 0,6 % – ukrainiečiai, 0,5 % – tadžikai.

## Architektūra

Pereslavlis Zaleskis – vienas iš istorinių Rusijos miestų, patenkantis į Rusijos „Aukso žiedą“. Gausu architektūros paminklų:
* išlikę įtvirtino miesto (kremliaus) fragmentai;
* vienuolynų ansambliai: Švenčiausiosios Trejybės ir Šv. Danieliaus (su 1687 m. statybos Visų Šventųjų cerkve ir 1689 m. varpine), Šv. Nikitos (su 1564 m. Šv. kankinio Nikitos soboru ir 1668 m. varpine), Gorickio (XVII–XVIII a., su Šv. Mikalojaus, Visų Šventųjų cerkvėmis; dabar miesto istorijos, architektūros ir dailės muziejus);
* soborai: Kristaus Atsimainymo (1157 m. su XII a. freskomis), Fiodoro Stratilato (1557 m.);
* cerkvės: Šv. Petro Metropolito (1585 m.), Dievo Motinos Garbinimo (1695 m.), Vladimiro Dievo Motinos (1745 m.), Keturiasdešimties kankinių (1755 m.), Šv. Simeono (1771 m.), Aleksandro Neviškio (1778 m.), Pokrovo (XVIII a.);
* koplyčios: Šv. Kryžiaus (XVI a.), Černigovo (1702 m.).

Miestas ir apylinkės paskelbtos Pleščejevo ežero nacionaliniu parku.

## Istorija

Miestas (pradžioje vadintas Perejaslavliu – pagal Perejaslavlio miestą dabartinėje Ukrainoje) įkurtas 1152 m. Jurijaus Dolgorukio. Pats pavadinimas kilęs iš slaviško vardo *Переяславъ* (
Ba-nikitsky-1998-from-east.jpg|Šv. Nikitos vienuolynas
Сорок-мучеников-шелапутин-2014-8179.jpg|Keturiasdešimties kankinių cerkvė
Горицкий-монастырь-шелапутин-2006-7436.jpg|Gorickio vienuolynas
Улица-берендеевская-золотарёва-2013-4337.jpg|Gyvenamieji rajonai


## Šaltiniai
Galienas

**Galienas**, visas vardas ***Publijus Licinijus Egnacijus Galienas*** (*Publius Licinius Egnatius Gallienus*, ~218–268 m.) – Romos imperatorius, valdęs 253–268 metais. Iki 260 m. valdė kartu su savo tėvu Valerianu.

Imperatoriaus Valeriano ir Egnatijos Marinianos sūnus. 253 m. Valerianui užėmus sostą, Senatas bendravaldžiu paskelbė ir jo sūnų Galieną, nes imperija buvo nuolat puldinėjama, byrėjo, todėl reikėjo dviejų valdovų jai prižiūrėti. Valerianas perėmė rytinės dalies reikalus, o Galienas veikė vakaruose – surengė keletą kampanijų prieš gotus, įsitvirtinusius prie Reino, 258 m. Mediolane nugalėjo alemanus. Tada numalšino Ilyrijoje kilusius Ingenujaus ir Regaliano sukilimus. 260 m. Valerianui patekus į persų karaliaus Šapūro I nelaisvę ir mirus, Galienas tapo vienvaldžiu Romos imperatoriumi. Po to, kai Odaenatas sumušė Šapūrą ir nuvertė Emesoje įsikūrusi sosto uzurpatorių Kvietą, Galienas jį paskyrė visų imperijos rytų valdytoju.

Galieno laikais Romos imperija sparčiai byrėjo – 260 m. atsiskyrė Galija, Ispanija ir Britanija, kur įsitvirtino germanų gentys, rytuose toliau šeimininkavo persai, 268 m. atskilo Palmyra. Galienui faktiškai liko valdyti tik Italija ir Balkanai. Imperiją nuolat puldinėjo gotai, be to, sostą uzurpuoti bandė Aureolas. 268 m. Mediolano apgulties metu, kai Galienas bandė nugalėti sukilusį generolą, sąmokslo metu nužudytas savo karių. Po jo mirties imperatoriumi tapo Klaudijus II.

Galienas gyvendino karines reformas – kariuomenės vadais pradėjo skirti raitelius (vietoj senatorių), suformavo judrųjį rezervinį kavalerijos pulką ir padidino kavalerijos reikšmę. Meno ir literatūros globėjas (ypač rėmė neoplatonizmo pradininką Plotiną).

## Šaltiniai
Valerianas

**Valerianas**, pilnas vardas ***Publijus Licinijus Valerianas*** (*Publius Licinius Valerianus*, gimė tarp 193 ir 200 – mirė 260 arba 264 m.) – Romos imperatorius, valdęs 253–260 metais (kartu su savo sūnumi Galienu).

Kilęs iš įtakingos romėnų giminės. Severo Aleksandro valdymo metais (222–235 m.) buvo konsulu. Svarbiausias asmuo, raginęs Senatą paremti Gordiano I kandidatūrą į imperatorius 238 m. sukilime prieš Maksiminą. Galbūt buvo vienas iš 20 konsularų, apgynusių Italiją nuo Maksimino žygio. Valerianas vėliau minimas Decijaus valdymo laikais, valdant Galui (251–253 m.), Valerianas valdė kariuomenę Reino aukštupio regione, vėliau su ja dalyvavo kovose prieš imperatorių Emilianą. Jis nespėjo išgelbėti Galo, bet atkeršijo ir nužudė Emilianą taip pats tapdamas imperatoriumi.

Pradėjęs valdyti, Valerianas pratęsė Decijaus pradėtus nuožmius krikščionių persekiojimus (buvo nužudytas Kartaginos vyskupas Kiprijonas, Romos vyskupas Sikstas II). Įvairiomis priemonėmis (ir represijomis) bandė sustiprinti centrinę valdžią. Matydamas, kad vienas visos didžiulės imperijos valdyti nesugebės, paskyrė savo sūnų Galieną dvivaldžiu imperatoriumi – jam perleido rūpintis vakarų provincijomis, o pats išvyko į rytus. 257 m. iš Persijos atkariavo Antiochiją ir Siriją. 259 m. pradėjo su ja karą. Bandė su persais susitarti dėl taikos, tačiau derybos su karaliumi Šapūru I nepavyko, ir 260 m. Valerianas per Edesos mūšį pateko į persų nelaisvę (vienintelis iš visų Romos imperatorių tapo karo belaisviu).

Tolimesnis Valeriano likimas nežinomas. Krikščionių autoriai, nekentę imperatoriaus dėl jų persekiojimo, pateikė įvairių istorijų apie jo kankinimus (esą, persai iš jo tyčiojęsi, nudyrę odą, girdę lydytu auksu ir kt.). Persų istorikų teigimu, Valerianas išsiųstas į Bišapūrą arba Gondešapūrą, kur kalintas padoriomis sąlygomis. Romėnų kariai belaisviai pastatė Bande Kaisaro tiltą Šuštare. Romos imperatoriaus titulą po Valeriano mirties išlaikė jo sūnus Galienas.

## Šaltiniai
Klaudijus Gotas

**Klaudijus Gotas** (*Claudius Gothicus*), visas vardas ***Markas Aurelijus Valerijus Klaudijus*** (*Marcus Aurelius Valerius Claudius*), dar žinomas kaip ***Klaudijus II*** (214–270 m.) – Romos imperatorius, valdęs 268–270 metais.

Spėjama, kad gimęs Mezijoje, galimai ilyrų kilmės. Iškilo tarnaudamas kavalerijoje. Valdant imperatoriui Galienui (260–268 m.) buvo kariuomenės vadas, dalyvavo mūšiuose prieš iš šiaurės besiveržusius barbarus. 268 m., po Galieno mirties, Klaudijus Gotas karių paskelbtas nauju imperatoriumi. Užėmęs valdžią, netrukus nugalėjo sosto uzurpatorių Aureolą ir išvarė į Italiją kartu su sukilėliais įsiveržusius alemanus.

Klaudijaus II valdžia pripažinta tik centrinėse provincijose. Jis surengė nesėkmingą žygį į vakarines provincijas, kurios pripažino Reino imperatorių valdžią. 269 m. Mezijoje, prie Naiso (dabar Nišas), sumušė gotus, dėl to buvo pramintas Gotu. Vėliau išvyko į Sirmijų, kur siekė palaužti vandalus, tačiau mirė susirgęs raupais (tapo Kiprijono maro auka). Tai vienas iš nedaugelio nenužudytų III a. Romos imperatorių.

Po Klaudijaus Goto mirties sostą perėmė jo brolis Kvintilijus, bet netrukus nuverstas Klaudijaus Goto kavalerijos vado Aureliano.

## Šaltiniai
Greenlink

**Greenlink** – aukštos įtampos nuolatinės srovės elektros perdavimo kabelis, jungiantis Airijos ir Jungtinės Karalystės elektros energijos tinklus. Šis projektas yra vienas svarbiausių energetikos infrastruktūros projektų tarp dviejų šalių, siekiant didinti energijos tiekimo saugumą, integruoti atsinaujinančius energijos šaltinius ir skatinti rinkų sujungimą.

Greenlink jungtis tiesiogiai sujungė Veksfordo grafystę Airijoje su Pembrukšyru Velse, JK. Kabelio ilgis siekia apie 190 kilometrų, iš kurių didžioji dalis eina jūros dugnu. Projektą vystė privačios energetikos infrastruktūros bendrovės su nacionalinių bei Europos Sąjungos fondų parama.

## Techninės specifikacijos
* **Tipas**: aukštos įtampos nuolatinės srovės (HVDC) jungtis
* **Įtampa**: 320 kV
* **Galia**: 504 MW
* **Ilgis**: 190 km (įskaitant sausumos ir 160 km povandenines atkarpas)
* **Technologija**: požeminis ir povandeninis kabelis, konverterių stotys abiejose pusėse

## Svarba
Greenlink padidino tiek Airijos, tiek JK energijos tiekimo patikimumą, leisdama dalytis atsarginiais pajėgumais. Jugntis padėjo geriau integruoti vėjo ir saulės elektrinių pagamintą energiją, optimizuodama jos paskirstymą tarp šalių. Taip pat sukurta daugiau konkurencijos abiejose elektros rinkose, kas gali mažinti kainas vartotojams.

## Istorija
Statybos darbai prasidėjo 2022 m.

2025 m. sausio 29 d. jungtis oficialiai pradėta eksploatuoti. 

## Taip pat skaitykite

* East–West Interconnector, HVDC jungtis tarp Airijos ir Anglijos, pradėjusi veikti 2012 m.
* Celtic Interconnector, planuojama jungtis tarp Airijos ir Prancūzijos.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė