open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Beriozovka (Parabelis)

**Beriozovka** () – gyvenvietė Ketės dešiniojo intako Paiduginos dešiniajame krante, Parabelio rajonas, Tomsko sritis. Buvusi TSRS tremties vieta.

## Lietuviai
1951 m. gruodžio ir 1952 m. birželio mėn. į Beriozovką iš TSRS okupuotos Lietuvos atitremta 54 šeimos ir 12 pavienių asmenų. 1951 m. darbingi šeimų nariai apie 200 km iš Alatajevo ėjo pėsti upės ledu; jų šeimos atvežtos 1952 m. pavasarį. Tremtiniai gyveno taigoje pastatytuose barakuose, kirto ir plukdė mišką, į kirtavietes 5–10 km eidavo pėsti arba gyvendavo jose savaitėmis. Tremtiniai badavo, daug jų sirgo, mirė, žuvo, buvo sužaloti. Į Lietuvą tremtiniai pradėjo grįžti 1956 m. Beriozovkos kapinėse buvo palaidota 12 lietuvių. 1989 m. daugumos palaikai parvežti į Lietuvą. Beriozovka XX a. pabaigoje buvo labai sumažėjusi – dalį gyvenvietės ir kapinių nuplovė upės vanduo.

## Šaltiniai
Mis Žemė 2003

**Mis Žemė 2003** – 3 konkurso Mis Žemė ceremonija, vykusi Keson Sitije. Konkurso nugalėtoja tapo Dania Prince Méndez iš Hondūro. Konkursas vyko Filipinų universiteto teatre. Afganistano atstovė Vida Samadzai tapo pirmąją savo šalies atstove grožio konkurse nuo 1974 m. Jos pasirodymas su maudymosi kostiumėliu sukėlė pasipiktinimą Afganistane. 

## Rezultatai

### Specialūs apdovanojimai

## Teisėjai

## Dalyvės

* ***' – Vida Samadzai
* ***' – Juany Gomez
* ***' – Marisol Pipastrelli
* ***' – Shivaune Christina Field
* ***' – Sofie Ydens
* ***' – Claudia Cecilia Azaeda Melgar
* ***' – Mirela Bulbulija
* ***' – Priscila Poleselo Zandoná
* ***' – Brooke Elizabeth Johnston
* ***' – Carolina Salazar
* ***' – Dong Mei Xi
* ***' – Emily de Castro Giacometto
* ***' – Marianela Zeledón Bolaños
* ***' – Krystiana Aristotelou
* ***' – Marie Petersen
* ***' – Suanny Frontaán
* ***' – Isabel Cristina Ontaneda Pinto
* ***' – Kadi Tombak
* ***' – Yodit Getahun
* ***' – Jenni Suominen
* ***' – Jennifer Pichard
* ***' – Jolena Kwasow
* ***' – Ama Amissah Quartey
* ***' – Justine Olivero
* ***' – Marie Claire Palacios Boeufgras
* ***' – Dania Patricia Prince Méndez
* ***' – Aniko Szucs
* ***' – Shwetha Vijay Nair
* ***' – Moran Glistron

* ***' – Asami Saito
* ***' – Hazel Nzioki
* ***' – Yoo-mi Oh
* ** [[Kosovas]]** – Teuta Hoxha
* ***' – Mary Georges Hanna
* ***' – Ying Ying Lee
* ***' – Lorena Irene Velarde Briceño
* ***' – Katey Ellen Price
* ***' – Marynés Argüello César
* ***' – Eva Ogberor
* ***' – Fay Larsen
* ***' – Jessica Doralis Segui Barrios
* ***' – Danitza Autero Stanic
* ***' – Laura Marie Mercado Dunlap
* ***' – Marta Matyjasik
* ***' – Norelis Ortiz Acosta
* ***' – Katarina Vucetic
* ***' – Adele Koh
* ***' – Sabina Begovic
* ***' – Catherine Constantinides
* ***' – Caroline Sonath
* ***' – Catherine Waldenmeyer
* ***' – Vairupe Pater Huioutu
* ***' – Anongnat Sutthanuch
* ***' – Diana Starkova
* ***' – Jessica Schillings
* ***' – Driva Ysabella Cedeño Salazar
* ***' – Nguyen Ngan Ha

## Nuorodos
*Oficiali svetainė
*Fondo tinklalapis
Bosnijos ir Hercegovinos transportas

Šis straipsnis skirtas **[[Bosnija ir Hercegovina|Bosnijos ir Hercegovinos]] transportui** aprašyti.

## Keliai

Bosnija ir Hercegovina turi 21 846 km kelių., iš kurių 11 425 km grįsti (2006)

### Europinės magistralės, einančios per šalį

* E65
* E73 (Pan-Europinis koridorius 5c)
* E661
* E761
* E762

## Geležinkeliai
Iš viso: 608 km (visi 1 435 mm (standartinės) vežės) (2006)

### Susisiekimas su kaimyninėmis valstybėmis
* Kroatija – taip
* Serbija – taip
* Juodkalnija – ne

## Oro uostai

Bosnija ir Hercegovina turi 25 oro uostus, iš kurių 7 yra asfaltuoti. (2008 m. duomenys)
Bičevaja

**Bičevaja** () – gyvenvietė Rusijoje, Choro (Usūrio dešinysis intakas) dešiniajame krante, Lazo rajonas, Chabarovsko kraštas.

## Lietuviai
1950 m. spalio į Bičevaja buvo atvežta apie 450 tremtinių iš Lietuvos. Tuo metu Bičevaja buvo Choro miško pramonės ūkio centras. Tremtiniai buvo išskirstyti į miško kirtavietes palei Choro upę. Iškirtus artimesnius miškus laikinos gyvenvietės buvo naikinamos, tremtiniai keliami į kitas vietas. Dalis lietuvių pateko į Kutuzovkos pagalbinį ūkį. Lietuvių tremtinių vaikai iš aplinkinių kirtaviečių mokėsi Bičevajos vidurinėje mokykloje, po J. Stalino mirties 1953 m. į Bičevają atsikėlė ir lietuvių šeimų. 1956 m. į Lietuvą buvo leista išvykti nepilnamečiams, 1958 m. pradėjo grįžti ir suaugusieji. Lietuvių palaikai iš sunykusių kirtaviečių kapinių 1990 m. parvežti į Lietuvą.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Trumpa ekskursija po dabartinį Chabarovsko kraštą.
Biahomlis

**Biahòmlis**  (; arba ***Begòmlis***, ) – miesto tipo gyvenvietė Baltarusijoje, Vitebsko srityje, prie plento Vitebskas–Minskas ir geležinkelio Maladečina–Polockas. Apylinkės centras. Išplėtota mašinų, statybinių medžiagų gamyba, medžio apdirbimas. Yra Tautos šlovės muziejus.

## Istorija

1395–1792 m. Biahomlis su aplinkiniais kaimais buvo LDK bažnytinė valda – Biahomlio-Volčios dvaras. Dvaro pajamos ėjo Vilniaus katedros kapitulai. Nuo 1792 m. – privati valda. XIX a. buvo miestelis Barysavo apskrityje, amžiaus pabaigoje veikė mokykla, ligoninė, cerkvė. 1861–1924 m. – Biahomlio valsčiaus, 1924–1960 m. rajono centras. Nuo 1938 m. miesto tipo gyvenvietė.

1943–1944 m. jo apylinkės buvo baltarusių partizanų kraštas, iš jo aerordomo, kaip tarpinės bazės, partizanai ir diversantai vykdavo į Lietuvą. Miestelyje yra paminklas lietuvių lakūnui, kuris išvežė daug sužeistų partizanų.

## Gyventojai

1812 m. dvare buvo 210 dūmų, XIX a. pabaigoje apie 43 kiemai, 470 gyv.

## Šaltiniai
Adeno Protektoratas

**Adeno Protektoratas** ( *Maḥmiyyat ʿAdan*) – Britų imperijos protektoratas, egzistavęs Arabijos pusiasalio pietinėje dalyje, dabartinio Jemeno teritorijoje 1886–1963 m.

## Istorija
Adeno Protektoratas formavosi nuo XIX a. pradžios britų užimtose srityse. Pirmiausia, 1838 m. britai įsigijo Adeno uostą iš vietinio Lahedžo sultono. Adenas buvo administruojamas atskirai, kaip kolonija, o žemyninės teritorijos aplink jį buvo administruojamos kaip protektoratas.

Anksčiausiai protektoratui atiteko 9 vietiniai sultonatai (kantonai), esantys prie Adeno miesto: Alavi šeichystė, Akrabi šeichystė, Aulaki, Dhalos emyratas, Fadhli sultonatas, Haušabi sultonatas, Lahedžo sultonatas, Subeihi, Yafa.

Šios teritorijos turėjo apginti svarbų britams Adeno uostą nuo stiprėjančios Osmanų imperijos, kuri tuo metu įsitvirtino Šiaurės Jemene.

Nuo 1886 m. britai dar labiau plėtė savo teritorijas, sudarydami protekcijos sutartis su kitais sultonais, kurių priskaičiuojama apie 30 (paskutinioji pasirašyta 1954 m.). Nuo 1938 m. dauguma sultonatų pasirašė paplidomas sutartis, pagal kurias britai turėjo teisę skirti rezidentus patarėjus, taip įgydami dar didesnę valdžią valstybėlėse.

Nuo 1918 m. Protektoratas nuolat susidurdavo su šiaurėje įsigalėjusia Jemeno karalyste, kurios imamas-karalius nepripažino britų valdžios, siekė Jemeno suvienijimo, ir nuolat kariavo ties 1914 m. "violetine linija", kuri skyrė abu Jemenus.

Britai manė, kad tarp atskirų feodalų sukurta federacija padės išspręsti daug problemų šiaurėje, todėl nuo 1950 m. kūrė planus, kuriems Jemeno karalystė aktyviai priešinosi. 1959 m. 6 valstijos pasirašė federacijos sutartį, sukurdamos Pietinių Arabų Emyratų Federaciją, prie kurios netrukus prisijungė 9 kitos, daugiausia vakarinėje dalyje. 1963 sausio 18 prie Federacijos prijungta Adeno kolonija, ir naujas darinys pavadintas Pietų Arabijos Federacija. Likusios neprisijungusios valstybėlės pervardintos Pietų Arabijos Protektoratu. Šis padalinimas užbaigė Adeno Protektorato egzistavimą. 
## Administracinis suskirstymas

Iki 1917 m. Protektoratas buvo administruojamas kaip Britų Indijos dalis, o vėliau jis tapo tiesiogiai pavaldus Britų Imperijai.

Dėl praktinių priežasčių Protektoratas buvo dalinamas į dvi dalis: Vakarinį ir Rytinį. Abiejose dalyse paliktos vietinės feodalinės valstybėlės, traktuojamos kaip administraciniai vienetai.

* Rytų Protektorate (230,000 km²) buvo 6 valstybėlės;
* Vakarų Protektorate (55,000 km²) buvo 17 valstybėlių.
Ibas

**Ibas** () – miestas Jemene, Ibo gubernijos centras. Įsikūręs ant kalno keteros ir yra apsuptas derlingos žemės. Ibas iki 1944 m. turėjo pusiau autonominį statusą. 2005 m. mieste gyveno apie 160 000 žmonių.

## Sportas
### Futbolas
*Al Sha'ab Ibb

## Klimatas
The Seduction of Joe Tynan

**The Seduction of Joe Tynan** – 1979 m. amerikiečių politinė drama, režisuota Jerry Schatzberg ir prodiusuota Martin Bregman. Scenarijų parašė Alan Alda, kuris taip pat atliko ir pagrindinį filmo vaidmenį.

Filme, be Aldos, vaidina Barbara Harris ir Meryl Streep, taip pat Rip Torn, Melvyn Douglas, Charles Kimbrough ir Carrie Nye.

## Nuorodos
*
Manhatanas (filmas)

**Manhatanas** () – 1979 m. romantinė komedija, pasakojanti apie Isaac Davis (akt. Woody Allen), du kartus išsiskyrusį 42 metų komedijų rašytoją, kuris susitikinėja su 17 metų mokine (akt. Mariel Hemingway). Isaac galiausiai įsimyli savo geriausio draugo meilužę (akt. Diane Keaton). Filmo scenarijų sukūrė Allen ir Marshall Brickman, kuris sėkmingai bendradarbiavo su Allen filme „Annie Hall“.

## Aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Woody Allen – Isaac Davis
* Diane Keaton – Mary Wilkie
* Michael Murphy – Yale Pollack
* Mariel Hemingway – Tracy
* Meryl Streep – Jill
* Anne Byrne Hoffman – Emily
* Michael O’Donoghue – Dennis
* Wallace Shawn – Jeremiah

## Nuorodos
* 
* 
* The Film Journal: Woody’s Manhattan at 25 
* The Reeler interview with Gordon Willis
Ironweed

***Ironweed*** – 1987 m. filmas, režisuotas Hector Babenco. Filmas pastatytas pagal William Kennedy romaną tuo pačiu pavadinimu. Filme pasakojama klajojančio alkoholiko ir moters istorija Didžiosios Depresijos metais. Kennedy taip pat parašė scenarijų.

Filme vaidina Jack Nicholson, Meryl Streep, Carroll Baker, Michael O’Keefe, Diane Venora, Fred Gwynne, Tom Waits ir Nathan Lane. Už filmą Nicholson buvo nominuotas Oskarui kaip Geriausias aktorius, o Streep – kaip Geriausia aktorė.

## Aktoriai
* Jack Nicholson – Francis Phelan
* Meryl Streep – Helen Archer
* Carroll Baker – Annie Phelan
* Michael O’Keefe – Billy Phelan
* Diane Venora – Margaret „Peg“ Phelan
* Fred Gwynne – Oscar Reo
* Margaret Whitton – Katrina Dougherty
* Tom Waits – Rudy
* Jake Dengel – Pee Wee
* Nathan Lane – Harold Allen
* James Gammon – Reverend Chester
* Will Zahrn – Rowdy Dick
* Laura Esterman – Nora Lawlor
* Joe Grifasi – Jackson
* Hy Anzell – Rosskam

## Išnašos

## Nuorodos
* .
*
Heartburn

***Heartburn*** - 1986 m. amerikiečių drama, režisuota Mike Nichols. Scenarijų sukūrė Nora Ephron, pagal savo autobiografinį romaną tuo pačiu pavadinimu, kuriame aprašė savo audringą antrąją santuoką su Carl Bernstein ir jo romaną su Margaret Jay.

## Aktoriai
* Meryl Streep - Rachel Samstat
* Jack Nicholson - Mark Forman
* Stockard Channing - Julie Siegel
* Jeff Daniels - Richard
* Miloš Forman - Dmitri
* Steven Hill - Harry Samstat
* Catherine O'Hara - Betty
* Mamie Gummer - Annie
* Joanna Gleason - Diana
* Anna Maria Horsford - Della
* Richard Masur - Arthur Siegel
* Maureen Stapleton - Vera
* Mercedes Ruehl - Eve
* Kevin Spacey - Subway Thief

## Apdovanojimai ir nominacijos
Meryl Streep buvo įvardinta kaip Geriausia aktorė Valladolid International Film Festivalyje už savo pasirodymą.

## Nuorodos
*
Zaidi imamatas

**Zaidi imamatas** – teokratinė valstybė, egzistavusi dab. Jemeno teritorijoje 897–1962 m. Nuo 1918 m. Imamatas buvo Jemeno Karalystės dalis. Per ilgą istoriją valstybė nuolat keitė savo teritoriją, ir tam tikrais laikotarpiais egzistuodavo tik virtualiai, tačiau tęstinumą išlaikydavo.

## Istorija

### Rasidai

Valstybės įkūrimui prielaidas sudarė zaiditų sekta, IX a. įsitvirtinusi Jemeno kalnuotose teritorijose. 898 m. jų lyderis, kilęs iš Medinos, *al-Hadi ila’l-Haqq Yahya bin al-Husayn bin al-Qasim ar-Rassi* suvienijo daugybę aukštikalnių klanų, ir įkūrė Imamatą. Jo dėka zaidizmas stipriai įsitvirtino ir suklestėjo šalyje.

Naujai įkurta dinastija Rasidai vienybę sugebėjo išlaikyti neilgai. 934 m. šalis vėl suskilo tarp atskirų genčių. Nuo tada
imamate nebuvo valdžios paveldėjimo principo, imamais buvo skiriami įvairūs nariai, galintys įrodyti įpėdinystę nuo pirmojo imamo. Tai labai sunkino valstybės valdymą, ne kartą imamatas buvo suskilęs, egzistavo laikotarpiai be imamo (pvz., 1066–1138), ar egzistuodavo keletas konkuruojančių imamų (pvz., 1436–1522).

Netgi didžiausio išsiplėtimo laikais Imamatas valdydavo tik Aukštutinį Jemeną, t. y. šiaurinę kalnuotą jo dalį. Greta jo visada egzistavo kitos, pasaulietinės (ir dažniausiai sunitų) dinastijos, valdžiusios Žemutinį Jemeną pietuose. Kai kurios jų, ypač stiprios, sugebėdavo pajungti Imamatą savo valdžiai, bet niekada jo nesunaikino. Tarp jų buvo Sulaihidai (1047–1138), Rasulidai (1229–1454), Tahiridai (1454–1517).

XVI a. Imamatą kalnuose valdė Rasidų Sharaf ad-Din atšaka (1507–1572). Šie imamai labai atkakliai priešinosi turkams, bet 1569–1570 m. patyrė ne vieną pralaimėjimą, o 1585 m. suimtas paskutinis galimas pretendentas į Imamato sostą. Taip buvo pabaigta Rasidų dinastija.

### Kasimidai

Pačioje XVI a. pabaigoje kilus pasipriešinimui, kalnuose iškilo naujas imamas – Kasimas Didysis (1597–1620 m.), kuris išvarė turkus iš kalnuotos krašto gilumos ir atkūrė imamato nepriklausomybę. Jo įkurta imamų dinastija žinoma kaip Kasimidai. Jo įpėdiniai tęsė tėvo užkariavimus, vienu metu visiškai išstumdami turkus iš krašto ir užvaldydami Pietinį Jemeną. Atnaujintame Imamate buvo nustatyta paveldėjimo tvarka, o imamai tapo daugiau ne religiniais, o kariniais vadais, kai kurie jų net nesilaikydavo religinių reikalavimų.

Nuo XIX a. pradžios Imamatas labai nusilpo, subiro į atskirus sultonatus, ir iš trijų pusių patyrė grėsmes. Šiaurėje skverbėsi nauja agresyvi sekta vahabitai, pietuose įsitvirtino britai, užėmę Adeno uostą ir kūrę čia Adeno Protektoratą. Vakaruose vėl sustiprėjo Osmanai, kurie 1834 m. įsitvirtino pajūryje, o 1872 m. užėmė Imamato sostinę Saną.

Nuo tada imamai išlaikė tik religinę valdžią, kol 1918 m. vėl buvo išvyti turkai, ir įkurta Jemeno karalystė. Joje imamai konsolidavo religinę ir politinę valdžią, skelbdavosi kartu ir karaliais (melikais).

Imamatas oficialiai buvo panaikintas 1962 m., Šiaurės Jemeną paskelbus respublika.
Bilsko piliakalnis

**Bilsko piliakalnis** () – piliakalnis Vorsklos dešiniajame krante, tarp Bilsko kaimo, Kotelevsko rajonas, Poltavos sritis ir Kuzemino kaimo, Ochtirsko rajonas, Sumų sritis, Ukraina. Didžiausia VI a. pr. m. e. – I a. įtvirtinta skitų gyvenvietė, užėmė 4400 ha. 

## Tyrimai
1906 m. piliakalnį tyrė Vasilijus Gorodcovas, 1958–1960 m. Maskvos ir Charkovo universitetai. Gyvenvietė buvo apjuosta apie 30&nbsp;km ilgio, 3–4 m aukščio pylimu ir grioviais. Jos šiaurės rytinis ir vakarinis įtvirtinimai kartais vadinami Rytiniu (82 ha) ir Vakariniu (90 ha) piliakalniais. Aptiktos keturių pusiau žeminių liekanos, daug metalo dirbinių, gyvulių kaulų. 

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Бельське городище 
* БОЛЬШИЕ ГОРОДИЩА ЛЕСОСТЕПНОЙ СКИФИИ 
* Гелон - символ высот градостроения Великой Скифии
* Про знищення найбільшої в Україні охоронюваної археологічної території "Більське городище"
* Results of Geophysical Prospection in the Scythian Settlement of Belsk
* Більське городище
Bykovo kyšulys

**Bykovo kyšulys** () – kyšulys Jakutijos šiaurėje, Lenos deltoje, apie 45 km į šiaurę nuo Tiksio, Buluno ulusas, Rusija.

## Lietuviai
1942 m. rudenį į Bykovo kyšulį iš Altajaus krašto atgabenta apie 750 tremtinių lietuvių ir žydų, daugiausia inteligentų šeimos. Tarp tremtinių – P. Aravičiaus, V. Čarneckio, A. Endziulaičio, J. Papečkio, H. Perelšteino šeimos. Apie 200 žm. palikti Muostache, kiti išlaipinti toliau į šiaurę, ant Lenos kranto, būsimosios Bykovo gyvenvietės vietoje. Tremtiniai iš pradžių gyveno barakuose, baržoje, žiemai pasistatė jurtas, pastatė žvejybos įmonę. Nuo šalčio, bado, ligų daugelis jų, ypač pirmąją žiemą, mirė. 1943 m. Bykovo gyvenvietėje buvo sukurtas žvejų ūkis, statomi barakai, namai, pastatyta ligoninė, klubas, septynmetė mokykla. Tremtiniai daugiausia žvejojo ir dorojo žuvį. 1957 m. pradėjo grįžti į Lietuvą. 1987–1989 m. į Bykovą iš Vilniaus ir Kauno buvo nuvykusios 4 ekspedicijos. Jų dalyviai sutvarkė kapines, pirmosios jurtos vietoje pastatė koplytstulpį (aut. V. Gibavičius), gyvenvietėje – metalinį kryžių, antrosiose kapinėse – medinį paminklą Bykove mirusiems Lietuvos žydams; dalį tremtinių palaikų parvežė į Lietuvą.

## Šaltiniai
Bob Mackie

**Robert Gordon Mackie** (g. 1940 m. kovo 24 d. Monterėjaus Parke, Kalifornijoje) – amerikiečių mados dizaineris, geriausiai žinomas dėl savo kuriamų kostiumų tokioms pramogų ikonoms kaip Cher, Diana Ross, Tina Turner ir Mitzi Gaynor. Jis kūrė kostiumus laidai „The Carol Burnett Show“ visus jos 11 gyvavimo metų.

Mackie taip pat žinomas dėl prašmatnių rūbų kūrimo lėlėms barbėms.

Mackie dėl savo žėrinčių ir lakios vaizduotės kostiumų yra dažnai vadinamas *blizgučių sultonu* arba *netikrų briliantų radža*. Už savo darbus jis laimėjo devynis Emmy apdovanojimus ir tris kartus buvo nominuotas Oskarui.

Mackie yra pasakęs, kad „moteris, kuri vilki mano drabužius nebijo būti pastebėta“.

## Žymiausi Mackie drabužius vilkėję žmonės
Žemiau surašyti žymiausi žmonės, vilkėję Bob Mackie kurtus drabužius:

* Cher
* Carol Burnett
* Mitzi Gaynor
* Tina Turner
* Diana Ross
* Liza Minnelli
* Toni Tennille
* Ann-Margret
* Bernadette Peters
* Dottie West
* Raquel Welch
* Sylvie Vartan
* Joan Collins
* Diahann Carroll
* Doris Duke
* Judy Garland
* Lucille Ball
* Lynda Carter
* The Jackson 5
* Jada Pinkett Smith (13-uosiuose Screen Actors Guild apdovanojimuose)
* Barbra Streisand (filme „Funny Lady“)
* Madonna (1991 m. Oskarų apdovanojimuose)
* Goldie Hawn
* Marie Osmond
* Eva Longoria Parker (2006 m. Auksinių gaublių apdovanojimuose)
* Charo
* Elton John
* Marlene Dietrich
* Oprah Winfrey (1986 m. Oskarų apdovanojimuose)
* Bette Midler
* Sally Field (filme „Smokey and the Bandit II“)
* Chita Rivera
* RuPaul
* Pia Zadora
* Whoopi Goldberg (1999 m. Oskarų apdovanojimuose)
* Sharon Stone (filme „Casino“)
* Brooke Shields (filme „Brenda Starr“)
* Anjelica Huston (žurnalo „Vanity Fair“ viršelyje)
* Pink (savo ture „Funhouse Tour“)
* Katy Perry (dainos „Waking Up in Vegas“ vaizdo klipe)

## Nuorodos
* Bob Mackie – Archive of American Television Interview—Youtube
* 
* BobMackie.com
Biržulio stovyklavietės

**Biržulio stovyklavietės ir gyvenvietės** – akmens amžiaus stovyklų ir bronzos amžiaus gyvenviečių grupė Telšių rajono savivaldybės teritorijoje, aplink Biržulio ežerą, Pabiržulio archeologinis kompleksas, Varnių regioninis parkas.

## Tyrimai
Tirta 1978–1984 m. Rasta daugiau, kaip 40 stovyklų ir gyvenviečių, dauguma jų yra ežero šiauriniame ir vakariniame krante iki Stervo ežero. 20 stovyklų, gyvenviečių ir kapų ištyrė Istorijos ir etnografijos muziejaus darbuotojai (vadovas Adomas Butrimas). Žmonių gyventa nuo mezolito; dauguma gyvenviečių vidurinio ir vėlyvojo neolito. Radiniai priskiriami Narvos kultūrai, Nemuno kultūrai ir virvelinės keramikos kultūrai.

## Kiti straipsniai
* Daktariškės gyvenvietės
* Duonkalnio gyvenvietė, alkas ir kapinynas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Pabiržulio archeologinis kompleksas. Varnių regioninis parkas
Bolšaja Rečka

**Bolšaja Rečka** () – gyvenvietė Angaros dešiniajame krante, apie 10 km nuo Baikalo ežero, apie 50 km į pietryčius nuo Irkutsko, Irkutsko rajonas, Irkutsko sritis, Rusija, municipaliteto (*Большереченское муниципальное образование*) centras.

## Istorija
1945–1956 m. Bolšaja Rečka buvo miško pramonės ūkio centras. 1945–1947 m. čia miškus kirto japonų karo belaisviai. Pastačius 1956 m. Irkutsko HE Bolšaja Rečka buvo užtvindyta. Naujoji Bolšaja Rečka įsikūrė 4 km nuo senosios.

## Lietuviai
1948 m. birželio mėn. į Bolšaja Rečka iš TSRS okupuotos Lietuvos atvežta apie 1000, kitais duomenimis, apie 2000 tremtinių. Apie 250 jų palikta Bolšaja Rečkoje, kiti rudenį išsiųsti gilyn į taigą, kur sudarė 2/3 visų Bolšaja Rečka miško pramonės ūkio darbininkų. Tremtiniai kirto mišką, dirbo miško plukdymo įmonėje, statybose. Pirmaisiais metais badavo, nemažai jų, ypač vaikų ir senelių, mirė nuo vidurių šiltinės, kitų ligų. Vėliau kiek prasigyveno. Lietuviai kartu švęsdavo šventes, buvo pastatę lietuvišką vaidinimą (už tai keli jų suimti ir nuteisti), įkūrę pučiamųjų orkestrą (vadovas A. Papreckis). 1957–1958 m. dauguma tremtinių grįžo į Lietuvą.

Bolšaja Rečkos kapinės 1956 m. perkeltos. 1990 m. į Bolšaja Rečką iš Lietuvos buvo nuvykusi buvusių tremtinių ekspedicija; nemažai lietuvių palaikų parvežta į Lietuvą.

## Šaltiniai
Novo Žilkinas

**Novo Žilkinas**, anksčiau **Bolše Žilkinas** () – gyvenvietė Rusijoje, Usolės rajone, Irkutsko srityje.

## Lietuviai
1948 m. gegužės mėn. į Bolše Žilkiną ištremta keliolika, 1949 m. balandžio mėn. – dar apie 300 šeimų iš TSRS okupuotos Lietuvos. Tuo metu Bolše Žilkinas buvo kiaulininkystės tarybinio ūkio centras. Tremtiniai gyveno barakuose, arklidėje. Dirbo fermose, laukuose, statybose. 1957–1958 m. dauguma grįžo į Lietuvą.

## Šaltiniai
Bolšoj Ungutas

**Bolšoj Ungutas** () – miško kirtėjų gyvenvietė Manos (Jenisiejaus dešinysis intakas) dešiniajame krante, Manos rajonas, Krasnojarsko kraštas, Rusija.

## Lietuviai
1948 m. birželio mėn. į Kamarčiagos geležinkelio stotį atvežti 3 ešelonai tremtinių iš TSRS okupuotos Lietuvos. Pusė jų atvežta į Bolšoj Unguto miško pramonės ūkį, kur buvo ūkio centras. Bolšoj Ungute palikta apie 60 šeimų, kiti išskirstyti po aplinkinius miško kirtimo punktus; vėliau dalis jų persikėlė į Bolšoj Ungutą. Tremtiniai kirto ir plukdė mišką, tiesė kelius, dirbo statybose. Gyveno barakuose. 1948 m. rugpjūčio mėn. – 1950 m. veikė lietuvių tremtinių savitarpio pagalbos komitetas. 1956–1966 m. dauguma lietuvių grįžo į Lietuvą. 1990 m. beveik visų tremtinių palaikai iš Bolšoj Unguto kapinių parvežti į Lietuvą.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Bolšoj Ungutas nuo Manos upės.
Bolturinas

**Bolturinas** () – miško kirtėjų gyvenvietė Angaros kairiajame krante, Kežmos rajonas, Krasnojarsko kraštas, Rusija. Gyvenvietę – kelis barakus ir namus taigoje – pastatė tremtiniai. Dab. Dvorecko kaimo tarybos centras.

## Lietuviai
1948 m. birželio mėn. į Bolturiną iš TSRS okupuotos Lietuvos buvo atitremta apie 90 šeimų. Tremtiniai kirto mišką – kirtavietės buvo už 10 km nuo Bolturino, gabeno rąstus prie upės, plukdė, dirbo statybose. 1957–1960 m. jiems išvykus į Lietuvą arba persikėlus kitur, gyvenvietė sumenko. 1989–1992 m. daug lietuvių palaikų iš Bolturino kapinių parvežta į Lietuvą.

## Šaltiniai
Žiedmario gyvenvietės

**Žiedmario gyvenvietės**, **Cedmaro gyvenvietės** – akmens ir bronzos amžiaus gyvenvietės prie Žiedmario gyvenvietės (, Darkiemio apskritis, nuo 1938 m. *Großzedmar*, nuo 1946 m. , Kaliningrado sritis), buvusio Astraviškių ežero (dabar durpynas) pakrantėse ir salose. 

## Tyrimai
Žiedmario gyvenvietes atrado ir 1905–1914 m. kasinėjo K. Štadis, 1936–1937 m. tyrė geologas H. Grosas, jis įrodė, kad gyvenvietės skirtingų laikotarpių. 1974–1978 m. ir 1988 m. gyvenvietes tyrinėjo V. Timofejevas. Gyvenvietės žymimos A–I raidėmis, iš jų žymiausios – A, D, G. 

**A gyvenvietė** yra buvusioje ežero saloje. 1905–1914 m. aptikta 12 gyvenamųjų pastatų vietų. 1974–1978 m. ir 1988 m. ištirtas daugiau, kaip 200 m² plotas; išskirti 3 kultūriniai sluoksniai: ankstyvojo neolito (4 tūkstantmetis pr. m. e.), vidurinio neolito (3 tūkstantmetis pr. m. e.), bronzos amžiaus ankstyvųjų metalų laikotarpio, 2–1 tūkstantmetis pr. m. e. Rasta 13 gintaro papuošalų, žmogaus kaukolės fragmentų, plokščiadugnės, puoštos įspaudais keramikos. 

**D gyvenvietė** yra buvusio ežero krante, iškyšulyje. 1910–1914 m. rasta 7 gyvenamųjų pastatų (2,5 x 1,2 m dydžio) liekanų. 1874–1878 m. ir 1988 m. ištirtame daugiau, kaip 600 m² plote gausiai aptikta 3 tūkstantmečio pr. m. e. antrosios pusės ir pabaigos radinių: akmeninių kirvių, peilių, titnaginių gremžtukų, kaulinių ietigalių, ylų, įvairių raginių dirbinių, gintaro žaliavos, keramikos, puoštos įspaudais ir šiek tiek virveliniu ornamentu. Gyventojai vertėsi žemdirbyste ir medžiokle. Gyvenvietė turi Pamarių kultūros bruožų. 

**G gyvenvietės** (polinės) liekanų 1906 m. rasta ežere. Manoma, kad ji buvo įkurta apie 20 m nuo kranto ant polių – kelių šimtų į ežero dugną sukaltų kuolų. Iš rąstų įrengtoje aikštelėje greičiausiai buvo apie 20 pastatų. Tarp polių rasta akmeninių kirvukų ir jų ruošinių, akmens gręžimo įrenginio dalių, 11 trinamųjų girnų akmenų, keramikos be ornamentų. Gyventojai vertėsi žvejyba, žemdirbyste ir gyvulininkyste – rasta ožkų griaučių ir ragų. Gyvenvietė datuojama bronzos amžiumi. XX a. aštuntame dešimtmetyje buvo išskirta Cedmaro kultūra (Zedmaro kultūra). 

## Šaltiniai

## Literatūra
* Gaerte W. Die steinzeitliche Keramik Ostpreussens, Königsberg. 1927 
* Algirdas Girininkas. Ar buvo polinių gyvenviečių akmens amžiuje Lietuvoje? LITUANISTICA. 2005. T. 62. Nr. 2. P. 33–45
* В. И. Тимофеев, Памятники каменного века восточной части Калининградской области, Краткие сообщения, Москва, 1979, №. 157, с. 61–69.
* 
* Timofeev V., Zaitseva G., Possnert G. The Radiocarbon Chronology of Zedmar Neolithic Culture in the South-Eastern Baltic Area, Światowit, 1994 t. 39, 125-134.
* Neolithic Sites of the Zedmar Type in the Southeast Baltic Area, [w:] Regions and Reflections. In Honour of Marta Strömberg, Acta Archaeologica Lundensia, 1991, Ser. in 8°, t. 20, Lund, 15-26.
Breiviškiai

**Breiviškiai** – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 2 km į rytus nuo Karsakiškio, Lėvens dešinajame krante. Nuo Karsakiškio skiria Sausinės upelis. Kaimą kerta Panevėžio–Daugpilio kelias.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Versmė

**Versmė** (arba ***šaltinis***) – vieta, kur požeminis vanduo natūraliai trykšta iš po žemės paviršiaus. Dar vadinama **verdene** (tautosakoje: „*kur vanduo verda su burbulu iš žemės, vadinas verdenė*“). 

Dažnai susidaro ten, kur požeminio vandens horizontai kertami dabartinio reljefo formų (slėnių, raguvų, ežerų duburių). Taip pat gali susidaryti dėl geologinių-struktūrinių vietovės ypatybių, uolienų filtracijos. Pagal temperatūrą šaltiniai skirstomi į šaltuosius, šiltuosius, karštuosius ir verdančius. Pastarieji susidaro dėl vulkanizmo.

Pagal maitinančio vandens kilmę versmės būna paviršinės, gruntinės arba artezinės. Pirmųjų dviejų tipų šaltiniai pasižymi dideliu debito skirtumu per metus, gali būti tik sezoniniai, jų vandens temperatūra, cheminės savybės priklauso nuo aplinkos. Arteziniai šaltiniai yra pastovūs ir trykšta dėl tarpsluoksninio slėgio.

Daug ištirpusių druskų turinčios versmės vadinamos mineralinėmis, jų vanduo dažnai fasuojamas ir pardavinėjamas arba naudojamas gydomosioms procedūroms.

Senovės lietuvių tikėjime šaltiniai buvo laikomi pagarboje, greta jų neretai buvo įkuriamos šventvietės.

## Taip pat skaitykite
* Ištaka
* Geizeris
* Mineralinis vanduo

## Šaltiniai
Versmė (reikšmės)

**Versmė** gali reikšti:

* Versmė – vieta, kur ištrykšta požeminis vanduo;
* Versmė – leidykla;
* FK Versmė Birštonas – futbolo klubas.

## Taip pat skaitykite
* Versmės (reikšmės)
Danielius Vaitelis

**Danielius Vaitelis-Briedis** (1913 m. Geležiuose, Vadoklių valsčius – 1948 m. gegužės 13 d. Juodvisinėje, Taujėnų valsčius) – Lietuvos rezistentas, kovotojas už Nepriklausomybę, Lietuvos partizanų Vyčio apygardos vadas.

## Biografija
1932 m. baigęs Šėtos progimnaziją, įstojo į Kėdainių kultūros ir technikos mokyklą, bet jos nebaigęs pradėjo mokytis Kauno karo mokykloje, kurią baigė 1938 m., gavo artilerijos leitenanto laipsnį. 1940 m. sovietų paleistas į atsargą.

Sovietams okupavus Lietuvą buvo ieškomas, slapstėsi. 1944 m. įstojo į Vietinę rinktinę. 1945 m. pradžioje tapo Vyčio apygardos vadu

1948 m. gegužės 13 d. Taujėnų valsčiuje, prie Juodvisinės kaimo D. Vaitelį, jo pavaduotoją Joną Kilijoną-Miką ir štabo apsaugos būrio vadą Antaną Šyvį-Šalapką užpuolė MVD kareiviai ir stribai. D. Vaitelis sužeistas į koją, nusišovė, o jo bendražygiai žuvo.

1997 m. Danieliui Vaiteliui-Briedžiui suteiktas Kario savanorio statusas. 1998 m. Lietuvos Prezidento dekretu apdovanotas Vyčio kryžiaus 3-iojo laipsnio ordinu.

## Nuorodos
* Biografija
Centralnaja Točka

**Centralnaja Točka** – buvusi miško kirtėjų gyvenvietė Rusijoje apie 100 km į šiaurės vakarus nuo Asino, Asino rajonas, Tomsko sritis.

## Lietuviai
1948 m. sausio į Centralnaja Točką iš TSRS okupuotos Lietuvos atitremtos 78 šeimos. Iš Asino jie buvo atvaryti pėsti. Tuo metu Centralnaja Točką sudarė keli barakai ir trobelės taigoje. Vėliau gyvenvietė išsiplėtė. Su kitomis gyvenvietėmis buvo susisiekiama upėmis: žiemą – rogėmis, vasarą – valtimis. Tremtiniai kirto ir plukdė mišką, į kirtavietes kasdien eidavo apie 3 km; dirbo pamainomis. Badavo, daug žmonių sirgo, mirė, žuvo ar buvo sužaloti miško darbuose. 1957–1959 m. tremtiniams išvykus į Lietuvą, gyvenvietė sunyko, vėliau sudegė. Centralnaja Točka kapinėse buvo palaidoti 34 lietuvių palaikai, 1990 m. į Lietuvą parvežta 21.

## Šaltiniai
Transport Layer Security

**TLS** () – kriptografinis protokolas, numatantis apsaugotą duomenų perdavimą tarp mazgų pasauliniame kompiuterių tinkle internete. Tai IETF komiteto sukurtas protokolas, patobulinus ankstesnį SSL protokolą.

Pagrindinis TLS protokolo tikslas yra suteikti privatumą ir duomenų integralumą tarp dviejų bendraujančių kompiuterinių programų.

##### TLS versijos ir naudojimas
TLS protokolas buvo sukurtas 1999 metais kaip saugesnė SSL versija. Dabartinės dažniausiai naudojamos versijos yra TLS 1.2 ir TLS 1.3. TLS užtikrina saugų duomenų perdavimą naudojant šifravimą, autentifikaciją ir duomenų integralumą. Jis naudojamas saugiai naršyti internete (HTTPS), el. pašto apsaugai (SMTP, IMAP, POP3), VPN ryšiams ir kitoms saugiose ryšio sistemose. TLS padeda apsaugoti duomenis nuo klaidinančių atakų, tokių kaip „man-in-the-middle“, ir suteikia patikimą privatumo ir saugumo lygį tarp bendraujančių programų.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Apie SSL sertifikatus lietuviškai
Centrinis Chazanas

**Centrinis Chazanas** () – gyvenvietė 13 km į pietvakarius nuo Zimos, Okos kairiojo intako Zimos upės kairiajame krante, Zimos rajonas, Irkutsko sritis, Rusija. Chazano savivaldybės centrinė gyvenvietė.

## Lietuviai
1948 m. birželio mėn. į Centrinį Chazaną atgabentas ešelonas tremtinių iš TSRS okupuotos Lietuvos. Tremtiniai apgyvendinti mediniuose buvusio lagerio barakuose miške. Per kelerius metus išaugo nemaža gyvenvietė. Tremtiniai kirto ir plukdė mišką, rinko sakus, ruošė malkas, dirbo statybose, lentpjūvėje, plytinėje, tiesė ir prižiūrėjo geležinkelj. Badavo, daug žmonių sirgo, mirė, žuvo ar buvo sužaloti miško darbuose, keli buvo įkalinti lageryje. Lietuviai sudarė daugumą Centrinio Chazano gyventojų. Buvo susibūrusi lietuvių muzikantų kapela (nuo 1950 m., vadovas J. Tverijonas), tautinių šokių būrelis (nuo 1953 m.). 1956 m. Centrinio Chazano mokykloje fakultatyviai mokyta lietuvių kalbos. 1956–1962 m. dauguma lietuvių grįžo į Lietuvą. Jiems išvykus gyvenvietė gerokai sunyko. Centrinio Chazano kapinėse buvo palaidota daug lietuvių; 1989–1991 m. daugumos jų palaikai parvežti į Lietuvą. 1989 m. į Centrinį Chazaną buvo nuvykusi ekspedicija iš Lietuvos. Tuo metu ten dar gyveno kelios lietuvių šeimos.

Centriname Chazane gimė kunigas, Gargždų dekanas Jonas Paulauskas (g. 1950 m.).

## Šaltiniai
Chabaidakas

**Chabaidakas** () – gyvenvietė apie 70 km į pietvakarius nuo Partizanskojės, Kojaus kalnuose, Rytų Sajanai, Partizanskojės rajonas, Krasnojarsko kraštas, Rusija.

## Lietuviai
1948 m. birželio mėn. į Chabaidaką iš TSRS okupuotos Lietuvos atitremta apie 250 žmonių. Jie sudarė daugumą Chabaidako gyventojų. Tremtiniai kirto mišką, į kirtavietes kasdien eidavo 5–8 km, krovė ir gabeno rąstus, plukdė sielius Manos ir Jenisiejaus upėmis iki Krasnojarsko, dirbo statybose, tiesė kelius. Badavo, daug žmonių sirgo, mirė, žuvo ar buvo sužaloti miško darbuose. 1956–1958 m. dauguma grįžo į Lietuvą. Chabaidakas smarkiai sunyko. 1970 m., 1982 m., 1989–1890 m. daugelio lietuvių palaikai iš Chabaidako kapinių parvežti į Lietuvą.

## Šaltiniai
Chalsanas

**Chalsanas** () – buvusi miško kirtėjų gyvenvietė apie 70 km į pietvakarius nuo Chorinsko, Cagan Dabano kalnagūbrio priekalniuose, Chorinsko rajonas, Buriatija.

## Lietuviai
Chalsaną įkūrė tremtiniai (pastatė miške barakus), 1948 m. birželio mėn. iš TSRS okupuotos Lietuvos atitremti į Chalsaną. Iki 1951 m. atsikėlė apie 50 šeimų. Jie dirbo miško ruošos darbus, gesino miškų gaisrus. Badavo, daug žmonių sirgo, mirė, žuvo ar buvo sužaloti miško darbuose. Mirusieji buvo laidojami Celano kapinėse. Iškirtus miškus aplink dalis tremtinių perkelti į naujus kirtimo punktus. 1957 m. likusieji pradėjo grįžti į Lietuvą, gyvenvietė sunyko. 1989 m., 1990 m. Chalsane lankėsi buvusių tremtinių ekspedicijos iš Kauno, Šiaulių, Panevėžio.

## Šaltiniai
Chara Kutulas

**Chara Kutulas** () – miško kirtėjų gyvenvietė Cagan Dabano kalnagūbrio priekalniuose, prie Udos kairiojo intako Ilkos upės, Zaigrajevo rajonas, Buriatija.

## Lietuviai
1948 m. birželio mėn. į vietą taigoje iš TSRS okupuotos Lietuvos buvo atvežta tremtinių. Iš pradžių jie gyveno Antrojo pasaulinio karo belaisvių japonų buvusio lagerio žeminėse, vėliau pasistatė barakus. Daug lietuvių buvo atkelta iš aplinkinių miško kirtimo punktų, ten iškirtus miškus. Ilgainiui Chara Kutule gyveno apie 130, kitais duomenimis – apie 200 lietuvių šeimų. Tremtiniai kirto mišką, kirtavietės buvo 3–10 km nuo gyvenvietės, tiesė ir prižiūrėjo geležinkelį, gabeno rąstus, krovė į vagonus, dirbo statybose, lentpjūvėje. Badavo, daug žmonių sirgo, mirė, žuvo ar buvo sužaloti miško darbuose. 1956–1961 m. beveik visi lietuviai grįžo į Lietuvą. 1990 m. iš Lietuvos buvo nuvykusi buvusių tremtinių, 1992 m. – bendrijos „Lemtis“ ekspedicija. Kapinėse yra paminklinis akmuo su metaliniu kryžiumi ten gyvenusiems lietuviams atminti, kurį 1955 m. pastatė tremtinys L. Buivydas. Iki 1991 m. daugelio lietuvių palaikai parvežti į Lietuvą. 1991 m. Chara Kutule dar gyveno keli lietuviai.

## Šaltiniai
Charchatajus

**Charchatajus** () – buvusi miško kirtėjų gyvenvietė apie 15 km nuo Baikalo ežero, Primorės kalnuose, Olchono rajonas, Irkutsko sritis, Rusija.

## Lietuviai
Barakus šioje vietoje pastatė tremtiniai, 1948 m. birželio mėn. iš TSRS okupuotos Lietuvos atitremti į Bolšaja Rečką. Apie 30 km į ją jie varyti pėsti. Rudenį ten persikėlė ir jų šeimos. Nemažai lietuvių buvo atvežta ir 1951 m. 1953 m. Charchatajuje gyveno apie 800 žm., apie 90 % jų buvo lietuviai. Tremtiniai kirto mišką, kirtavietės buvo už 3–10 km nuo Charchatajaus, krovė ir gabeno rąstus, plukdė juos Angaros upe, dirbo statybose, rinko sakus, rovė kelmus, degė plytas. Sumažėjus miškų apylinkėse 1956 m. tremtiniai buvo perkelti į kitas Irkutsko sritis gyvenvietes, vėliau išvyko į Lietuvą. Charchatajus sunyko. 1989–1990 m. daugumos lietuvių palaikai parvežti į Lietuvą.

## Šaltiniai
POP3

**POP3** () – trečios versijos protokolas, naudojamas elektroninių laiškų gavimui iš serverio. Paprastai yra naudojamas kartu su SMTP protokolu.

Ankstesnės protokolo versijos (POP, POP2) paseno.

POP3 protokolo standartas yra apibrėžtas RFC 1939. Išplėtimai ir autorizacijos metodai apibrėžti RFC 2195, RFC 2449, RFC 1734, RFC 2222, RFC 3206, RFC 2595.

Egzistuoja POP3-serverių versijos palaikančios TLS ir SSL.

Alternatyviu elektroninių laiškų surinkimo protokolu gali būti IMAP.

Programėlių pavyzdžiai: „Mozilla Thunderbird“, „Opera Mail“, „Windows Live Mail“, „Apple Mail“. 

## Seanso būsenos
POP3 protokole numatytos 3 seanso būsenos:
; Autorizacija: klientas atlieka autorizacijos procedūrą.
; Transakcija: klientas gauna informacija apie elektroninės pašto dėžutės būseną, priima ir pašalina paštą.
; Atnaujinimas: serveris ištrina pasirinktus laiškus ir nutraukia susijungimą.
Chromcovka

**Chromcovka** () – buvusi angliakasių gyvenvietė apie 10 km į šiaurę nuo Čeremchovo, dabar jo priemiestis, Čeremchovo rajonas, Irkutsko sritis.

## Lietuviai
1948–1951 m. į Chromcovką iš TSRS okupuotos Lietuvos atitremta apie 140 lietuvių ir lenkų šeimų, vėliau nemažai jų perkelta į Griševą ir kitas gretimas gyvenvietes. Tremtiniai dirbo statybose, prie geležinkelio, akmens anglių kasyklose. 1957–1961 m. dauguma grįžo į Lietuvą. Išliko apleistos kapinės, 1989–1991 m. daug tremtinių palaikų parvežta į Lietuvą.

## Šaltiniai
Cibula

**Cibula** () – buvusi miško kirtėjų gyvenvietė Kuznecko Alatau kalnuose, Ordžonikidzės rajonas (buv. Saralos), Chakasija, Rusija.

## Lietuviai
1948 m. birželio mėn. į Cibulą iš TSRS okupuotos Lietuvos atitremtos 54 šeimos. Tarp tremtinių buvo kompozitoriaus V. Budrevičiaus tėvai ir broliai. Tuomet tai buvo keli barakai taigoje, vėliau pastatyta ir keliolika namų. Tremtiniai kirto mišką, gabeno ir plukdė rąstus Juodojo Ijuso upe. Iškirtus miškus nuo 1950 m. tremtiniai buvo perkeliami į kitų gyvenvietes. Cibula sunyko. 1989–1990 m. kelių tremtinių palaikai iš kapinių parvežti į Lietuvą. 1990 m. į Cibulą buvo nuvykusi ekspedicija iš Lietuvos.

## Šaltiniai
Kukutenis

**Kukutenis** () – neolito ir eneolito gyvenvietė Rumunijoje, dab. Kukutenio kaimo teritorijoje, 12&nbsp;km nuo Jasų, priskiriama Tripolės-Kukutenio kultūrai. 

## Tyrimai
Nuo 1899 m. gyvenvietė tiriama. Gyvenvietė buvo apjuosta grioviu ir pylimu. Rasti du iki 2 m storio kultūriniai sluoksniai: apatinis (A) – 4 tūkstantmečio pr. m. e. ir viršutinis (B) – 4 tūkstantmečio pabaiga – 3 tūkstantmečio pr. m. e. pradžia. Abiejuose sluoksniuose rasta iš molio plūktų namų liekanų. A sluoksnyje – gausiai keramikos, puoštos trispalviais įvijiniais ornamentais, titnaginių, raginių, kaulinių dirbinių, molinių moterų figūrėlių, šiek tiek varinių daiktų (kirvių), B sluoksnyje – tapytos keramikos, statulėlių, gyvulių figūrėlių, įvairių varinių dirbinių durklų, kirvių, apyrankių, ylų. 

## Šaltiniai
Chužyras

**Chužyras** (, ) – gyvenvietė Rusijoje, Irkutsko srityje, Olchono rajone, Baikalo ežero Olchono saloje (pagrindinė salos gyvenvietė). Už 35 km nuo Chužyro yra perkėla į sausumą. Verčiamasi daugiausia turizmu. Veikia N. Reviakino krašto muziejus, Deržavnajos Dievo Motinos ikonos cerkvė, vasaros teatras, meno galerija. Šalia Chužyro yra garsi Šamankos uola su buriatų šamanizmo šventviete (išstatyti serge stulpai).

## Istorija
Chužyras įkurtas 1938 m., pastačius žuvies konservų gamyklą. 1946–2014 m. – miesto tipo gyvenvietė.

## Lietuviai
Pirmieji tremtiniai čia atitremti po Rusijos pilietinio karo. 1949 m. balandžio mėn. į Chužyrą iš TSRS okupuotos Lietuvos atitremta apie 90, vėliau dar apie 50 žmonių, daugiausia moksleivių, studentų, jaunų šeimų, 6 kunigai ir Kauno kunigų seminarijos 7 klierikai. Tarp tremtinių buvo pianistė Gražina Ručytė-Landsbergienė. Tremtiniai žvejojo, vasarą gyvendavo valtyse, žiemą – mediniuose nameliuose ant rogių, dorojo žuvis, taisė ir mezgė tinklus, dirbo statybose, lentpjūvėje, kirto mišką. 1957–1959 m. dauguma lietuvių grįžo į Lietuvą. 1989–1991 m. kai kurių tremtinių palaikai parvežti į Lietuvą. 1994 m. į Chužyrą buvo nuvykusi bendrijos „Lemtis“ ekspedicija.

Chužyre gimė Laimutė Baluodė, latvių ir lietuvių kalbininkė

## Šaltiniai
Damaras

**Damaras** () – miestas pietvakarių Jemene. Damaro gubernijos centras. Miestas pavadintas karaliaus Dhamar Ali Yahber garbei. Šalia Damaro rasti archeologiniai paminklai. Tai vienas garsiausių arabų ir islamo kultūrų bei mokslo centras Jemene. Jo didžioji mečetė pastatyta valdant Abi-Bakr Al-Sadeek. Ankstesniais laikais Damaras garsėjo arklių auginimu ir buvo vienas iš žirgų veisimo centrų visoje Arabijoje. Miestas taip pat žinomas dėl istorinių mečečių ir mokyklų išsiskiriančios architektūros. Įsikūręs didžiausias šalyje Damaro universitetas.

## Žymūs gyventojai
* Shoshana Damari, dainininkas (1923–2006)
Damaro universitetas

**Damaro universitetas** – modernus viešasis universitetas Damare, Jemene. Tai didžiausias universitetas šalyje. Įkurtas 1996 m. birželio 17 d. 

## Fakultetai
*Medicinos
*Stomatologijos
*Slaugos
*Farmacijos
*Inžinerijos
*Informacinių technologijų
*Administravimo mokslo
*Fizinių mokslų
*Agrikultūros
*Veterinarijos
*Šariato
*Menų
*Edukacijos
*Turizmo

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Kerkyra (miestas)

**Kerkyra** – miestas šiaurės vakarų Graikijoje, Kerkyros salos ir nomo pagrindinis miestas ir sostinė. Maisto (alyvuogių aliejaus), kosmetikos, popieriaus, tekstilės pramonė. Kerkyroje yra graikų stačiatikių metropolito ir katalikų arkivyskupo rezidencijos. Archeologijos, Bizantijos, poeto D. Solomo, kinų ir japonų meno, kiti muziejai.

Kerkyra yra turistų traukos centras ir buvo svarbus nuo VIII a. Miestas vadinamas *Kastropolis* (Pilių miestas) dėl trijų pilių. Yra antikinių šventyklų (Heros, Dianos) griuvėsiai, XIII–XIX a. bažnyčios, vienuolynai, rūmai. 2007 m. senamiestis buvo įtrauktas į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.

Kerkyros savivaldybė driekiasi šiaurės vakarų pusėn nuo miesto rytinėje salos dalyje, jos plotas 41 905 km², gyventojų skaičius – 39 487. Be Kerkyros kitos gyvenvietės yra Kanalis (3556 gyv.), Potamas (2365 gyv.), Kontokalis (1616 gyv.), Alepu (1606 gyv.) ir Guvija (952 gyv.).

## Sportas

Kerkyroje yra įsikūręs AÓ Kérkyra futbolo klubas, veikiantis nuo 1969 m.

## Kvartalai

* Paleòpolis
* Nèo Froùrio
* Paleò Froùrio-Aghios Geòrgios
* Faliraki
* Aghios Vlàsios-Old Port
* New Port
* Platytèra
* Sarròko-Kostèlla
* Menekràtous
* Anàlipsi
* Aghia Triàs
* Neràtsicha
* Anemòmylos-Aghios Iàsson
* Figarèto-Kardàki
* Stratià
* Kyrà Chrysikoù
* Aghios Spyridon
* Spianàda-Listòn
* Aghios Antònios
* Aghios Iàkovos
* Mandràki
* Aghios Ioànnis
* Garitsa
* Kanòni
* Kanàlia
* Alepoù
* Potamòs
* Kontòkali
* Evropoùloi
* Gouvià
* Kommèno
* Templòni


## Šaltiniai
Čelanas (Buriatija)

**Čelanas** () – buvusi miško kirtėjų gyvenvietė Cagan Dabano kalnagūbrio priekalniuose, Chorinsko rajonas, Buriatija.

## Lietuviai
1948 m. birželio mėn. iš TSRS okupuotos Lietuvos į buriatų kaimelį miške ištremta apie 150, kitais duomenimis – daugiau, šeimų. Tremtiniai apgyvendinti japonų karo belaisvių buvusio lagerio barakuose. Kirto mišką, genėjo ir degino šakas, krovė rąstus, gabeno juos prie Udos upės, plukdė sielius, rinko sakus, statė barakus kitose kirtavietėse (Chalsanas, Chara Kutulas, Šanatskas ir kitur). Iškirtus miškus aplink Čelaną 1950–1952 m. ten perkelti ir tremtiniai. Čelanas sunyko. 1948–1958 m. Čelano kapinėse palaidota daug lietuvių ir iš kitų kirtaviečių. 1989–1990 m. į Čelaną iš Kauno, Šiaulių, Panevėžio buvo nuvykusios kelios buvusių tremtinių, 2000 m. – bendrijos „Lemtis“ ekspedicijos. Daugelio lietuvių palaikai parvežti į Lietuvą.

## Šaltiniai
Čeremošnikai

**Čeremošnikai** () – buvusi darbininkų gyvenvietė prie Tomės upės, Tomsko sritis, Rusija, apie 5 km nuo Tomsko, dabar Tomsko Lenino rajono dalis.

## Lietuviai
1948 m. sausio mėn. į Čeremošnikus iš TSRS okupuotos Lietuvos ištremta apie 300 žmonių. Tremtiniai dirbo miško medžiagos krovimo kombinate: traukė iš vandens (žiemą – iš po ledo) upe atplukdytus rąstus, krovė į rietuves, vagonus, pjovė pabėgius, ramsčius šachtoms, dalis dirbo statybose. 1957 m. tremtiniai pradėjo grįžti į Lietuvą. Mirusieji buvo laidojami Tomsko kapinėse. 1989–1991 m. daug palaikų parvežta į Lietuvą, tuo metu dar gyveno lietuvių, sukūrusių mišrias šeimas.

## Šaltiniai
Čeriomuchovas (Severouralskas)

**Čeriomuchovas** () – darbininkų gyvenvietė prie geležinkelio Jekaterinburgas – Nižnij Tagilas, Sverdlovsko sritis, Rusija, dab. Severouralsko miesto dalis.

## Istorija
1937 m. prie Čeriomuchovo aptiktas boksitų telkinys. Po Antrojo pasaulinio karo dirbti kasyklose iš įvairių TSRS vietų atvežta keli tūkstančiai įvairių tautybių tremtinių ir iš kalėjimų bei lagerių paleistų kalinių.

## Lietuviai
Čeriomuchove gyveno daug lietuvių: vieni iš TSRS okupuotos Lietuvos atvežti 1946 m. kovo mėn., kiti 1947–1955 m. perkelti iš kitų Sverdlovsko srities gyvenviečių ar paleisti iš lagerių. Kasė boksitus, įrenginėjo šachtas, kirto ir plukdė mišką, dirbo lentpjūvėje, molio karjeruose, prie geležinkelio, statė gyvenvietę. Dirbo ir vaikai nuo 13 metų. Daug žmonių žuvo ar susižalojo šachtose, mirė nuo plaučių ligų, kurias sukeldavo uolienų dulkėmis užterštas kasyklų oras, pateko į lagerius už bandymus pabėgti. 1956–1958 m. dauguma grįžo į Lietuvą. 1988–1991 m. iš Čeriomuchovo kapinių lietuvių palaikų parvežta į Lietuvą. 1990 m. Čeriomuchove tebegyveno lietuvių, sukūrusių mišrias šeimas.

## Šaltiniai
Maribas

**Maribas** () – miestas Jemene, Maribo gubernijos centras. Buvusi Sabeaenų karalystės sostinė. Mieste gyvena 16 794 žmonės. Mieste rastos senovinės šventyklos, runos ir senovinė Maribo užtvanka.

## Istorija
2007 m. liepos 2 d. savižudis teroristas susprogdino mašiną pilną sprogmenų ir taip nužudė 7 ispanų turistus ir du vietinius gidus. Jemeno vyriausybė apkaltino Al-Qaeda šiuo išpuoliu.

2023 m. Senojo Maribo griuvėsiai įtraukti į UNESCO pasaulio paveldo objektą Sabos karalystės vietovės Maribe.
Čelutajus

**Čelutajus**, „24 kilometr“ () – gyvenvietė Cagan Dabano kalnagūbrio priekalniuose, Zaigrajevo rajonas, Buriatija. Miško pramonės ūkio centras.

## Lietuviai
1948 m. birželio mėn. į Čelutajaus geležinkelio stotį atvežtas ešelonas tremtinių lietuvių ir lenkų iš TSRS okupuotos Lietuvos. Beveik pusė jų išskirstyta po gretimas miško kirtavietes palei geležinkelio atšakas, einančias Briankos ir Čelutajaus upelių krantais. Tremtiniai gyveno japonų karo belaisvių buvusio lagerio barakuose. 1956 m. Lietuvos lenkai išvyko į Lenkiją, 1957–1958 m. lietuviai grįžo į Lietuvą. Daugelio lietuvių palaikai iš Čelutajaus kapinių 1989–1991 m. parvežti į Lietuvą. 1990 m. Čelutajaus kapinėse buvusio tremtinio J. Lukšės rūpesčiu pastatytas paminklas. 1992 m. į Čelutajų buvo nuvykusi bendrijos „Lemtis“ ekspedicija.

## Šaltiniai
Daktariškės gyvenvietės

**Daktariškės gyvenvietės** – senovės gyvenvietės Telšių rajono savivaldybės teritorijoje, Daktariškės kaime, Virvytės kairiajame krante, prie Biržulio ežero buvusio vakarų kranto, 1,3 km į rytus nuo kelio  tilto per Rešketą ir 50 m į pietvakarius nuo Virvyčios kairiojo kranto, 1,7 km į šiaurę nuo Stervo ežero, 0,8 km į pietus nuo Virvyčios ir Drujos santakos ir 0,5 km į šiaurę nuo Karkliškių II senovės gyvenvietės

## Tyrimai
1979–1980 m. ir 1987 m. tirtos 5 gyvenvietės (vadovas Adomas Butrimas). Daktariškės 5 gyvenvietėje rasta keturkampių stulpinės konstrukcijos pastatų liekanų, gausiai ornamentuotos keramikos su augalinėmis, organinėmis ir grūsto granito priemaišomis, titnago, kaulo, rago, gintaro dirbinių, akmeninių kirvukų, galąstuvų, kaplių, pasvarų, grūdų trintuvų, gintaro žaliavos. 5 gyvenvietė priskiriama ankstyvajai ir vėlyvajai Narvos kultūrai, virvelinės keramikos kultūrai ir Pamarių kultūrai. Daktariškės gyvenvietės, ypač 1-oji gyvenvietė, rodo jų sąveiką ir baltų kultūros formavimąsi Žemaičių aukštumoje 3-2 tūkstantmečio pr. m. e. sandūroje (1820±110 m. pr. m. e.). Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.

## Kiti straipsniai
* Biržulio stovyklavietės
* Duonkalnio gyvenvietė, alkas ir kapinynas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Dolgij Mostas

**Dolgij Mostas** () – gyvenvietė 45 km į rytus nuo Abano, Abano rajonas, Krasnojarsko kraštas, Rusija, kaimo tarybos administracinis centras.

## Lietuviai
1949 m. balandžio mėn. į Dolgij Mostą iš TSRS okupuotos Lietuvos atitremta apie 30 šeimų. Po 1951 m. į Dolgij Mostą tremčiai buvo siunčiama iš lagerių paleistų įvairių tautybių kalinių, daugiausia inteligentų. Buvo apie 70 lietuvių, tarp jų generolas Vincas Žilys. Pas juos iš Lietuvos savo noru atvyko šeimų narių. Be to, į Dolgij Mostą kėlėsi lietuviai tremtiniai iš kitų tremties vietų. Tuo metu tai buvo rajono, miško pramonės ir miško chemijos ūkių centras. Tremtiniai dirbo statybose, plytinėje, lentpjūvėje, mašinų ir traktorių stotyje, kirto mišką, rinko sakus. Badavo, daug žmonių sirgo, mirė, žuvo ar buvo sužaloti darbe. 1958 m. dauguma lietuvių išvyko į Lietuvą, klaipėdiškiai – į Vokietiją, lenkai – į Lenkiją. Dolgij Mosto kapinėse palaidota apie 20 lietuvių. 1989–1990 m. kelių palaikai parvežti į Lietuvą.

## Šaltiniai
Dolinka

**Dolinskojė**, **Dolinka** () – gyvenvietė apie 30 km į pietvakarius nuo Karagandos, Karagandos sritis, Kazachija.

## Istorija
Gyvenvietė įsteigta 1909 m. persikėlėlių iš Samaros ir Saratovo gubernijų. Nuo 1910 m. Dolino valsčiaus centras, 1929–1959 m. Karlago administracinis centras.

## Lietuviai
1931–1959 m. čia veikė koncentracijos stovykla, priklausanti Karagandos lagerių grupei (Karlag). 1941 m. pabaigoje į jį buvo atvežta politinių kalinių iš TSRS okupuotos Lietuvos; jau pirmąją žiemą dauguma mirė badu. Daugelyje Dolinskojės punktų lietuvių kalėjo ir po Antrojo pasaulinio karo. 1990 m. į Dolinskojė buvo nuvykusi buvusių politinių kalinių ekspedicija. Jos dalyviai senosiose kalinių kapinėse supylė simbolinį kapą, pastatė kryžių ir atminimo lentą.

Lageryje kalėjo:
* pulkininkas Vladas Skorupskis
* poetas Kazys Jakubėnas

## Šaltiniai