open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Gabrielius Narutavičius

**Gabrielius Narutavičius** (, 1865 m. kovo 17 d. Telšiuose – 1922 m. gruodžio 16 d. Varšuvoje) – pirmasis Lenkijos prezidentas. Jo vyresnysis brolis buvo Lietuvos Nepriklausomybės Akto signataras Stanislovas Narutavičius.

## Biografija
Gimė lietuvių kilmės bajorų šeimoje Telšiuose Tėvas Jonas Narutavičius buvo vietos teisėjas, už dalyvavimą 1863 m. sukilime nuteistas vieneriems metams kalėjimo. Tėvas mirė, kai Gabrieliui buvo vos vieneri metai. Augo su broliu Stanislovu Renavo dvare kur jiems mokytojavo Laurynas Ivinskis. 1873 m. su motina persikraustė į Liepoją, kad galėtų leisti vaikus į vokišką gimnaziją, plačiai garsėjusią čia klestėjusia laisve ir tolerancija kitaminčiams. Baigęs Liepojos gimnaziją, Gabrielius įstojo į Sankt Peterburgo Matematinės fizikos institutą, tačiau dėl ligos, studijas tęsė Ciuricho Politechnikos institute, kurias baigė 1895 m. Dėl teiktos pagalbos lenkų emigrantams, Rusijos imperijos valdžios sprendimu, jam buvo uždrausta sugrįžti į Rusiją. Dirbo statybos inžinieriumi Šveicarijoje, Vokietijoje. Vadovavo daugeliui Vakarų Europos hidroelektrinių statybai. Nuo 1907 m. iki 1920 m. buvo Ciuricho politechnikos instituto profesorius. Pirmojo pasaulinio karo metu rėmė lenkų pabėgėlius, buvo Pagalbos karo aukoms generalinio komiteto narys. Rėmė svainio J. Pilsudskio idėjas. 1920 m. jo kvietimu atvyko į Varšuvą. Nuo 1920 m. birželio iki 1922 m. birželio buvo Lenkijos viešųjų darbų ministras, 1922 m. birželį trumpai ir Lenkijos užsienio reikalų ministras, taip pat Lenkijos vyriausybės atstovas Vilniaus krašte. 1922 m. gruodžio 9 d. Lenkijos Seimas jį išrinko pirmuoju Lenkijos prezidentu. Iškart po išrinkimo, politiniai oponentai (dešinieji) apkaltino jį ateizmu, valdžion patekimu mažumos balsais, pradėjo puolimo kampaniją. 1922 m. gruodžio 16 d. Varšuvos nacionalinėje galerijoje *Zachęta* lenkų nacionalistas E. Niewiadomski jį nužudė. 1922 m. gruodžio 22 d. palaidotas Varšuvos Šv. Jono arkikatedroje.

## Šaltiniai
Toraigyras

**Toraigyras** (, ) – ežeras Kazachstane, Pavlodaro srities pietvakarinėje dalyje. Į pietus nuo ežero yra Akbeto kalnas, kurio aukštis – 1150 metrai.

## Nuorodos
* Wikipedia
Ping

**ping** – kompiuterinė programa, įrankis, naudojamas patikrinti ar kompiuteris yra pasiekiamas per IP tinklą. Šis įrankis veikia labai paprastai: išsiunčia pranešimą į nurodomą kompiuterį ir laukia atsakymo. Laikas, per kurį atsiliepia kreipiamasis kompiuteris, dažniausiai matuojamas milisekundėmis, arba duomenys yra prarandami. Paskutiniuoju atveju kompiuteris yra nepasiekiamas tinkle.

Programą 1983 m. sukūrė Mike Muuss.
Narimantas

**Narimantas** (stačiatikių krikšto vardas **Glebas**, g. apie 1300 m. – 1348 m. vasario 2 d.) – lietuvių kunigaikštis, Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino antrasis sūnus, Narimantaičių giminės pradininkas.

Broliai Lietuvos didieji kunigaikščiai Jaunutis, Algirdas, Kęstutis, kunigaikščiai Mantvydas, Karijotas, Liubartas. Žmona Ona-Elžbieta Vasilkovna (m. 1345 m.)

## Biografija

Tėvas jam pavedė valdyti Polocką, bet ten jis, matyt, tvarkėsi blogai, nes Gediminas prieš mirtį vietoje Polocko jam pavedė valdyti Pinską. 1333 m. Naugardo respublikos didikai jį pakvietė vadovauti kovoms su Livonijos ordinu ir Švedija. Taip pratęsta tradicija samdyti Lietuvos kunigaikščius Didžiojo Naugardo sienoms apsaugoti. Tėvonijos teisėmis gavo valdyti ir ginti nuo švedų šiaurines teritorijas, kurias saugojo Keksholmas, Šliselburgas ir Ladogos tvirtovė. 1338 m. Didžiojo Naugardo pasiuntiniai dar kartą buvo atvykę į Lietuvą jo kviesti. 1338 m. buvo tėvo Gedimino ir Livonijos ordino sutarties liudytojas.

Jis rėmė Algirdo ir Kęstučio nuo sosto nušalintą brolį Jaunutį, ieškojo paramos pas Aukso ordos chaną Džanibeką, galimai vedė totorių kunigaikštytę. Susitaikęs su Algirdu ir Kęstučiu atgavo Pinską ir dalyvavo Strėvos mūšyje su kryžiuočiais, kuriame ir žuvo.

## Vaikai

* Aleksandras Narimantaitis (m. 1386 m.), Podolės kunigaikštis
* Jurgis Narimantaitis (m. 1392 m.), Belzo valdytojas
* Mikalojus Narimantaitis, Pinsko valdytojas
* Patrikas Narimantaitis (m. 1387 m. ar 1408 m.), Starodubo valdytojas
* Simonas Narimantaitis (m. po 1386 m.)

Iš jo palikuonių prasidėjo kunigaikščių dinastijos Kurakinai, Golicinai, Chovanskiai, Kareckiai.

## Šaltiniai
Ambidekstras

**Ambidekstras** – žmogus ar gyvūnas su vienodai išvystytais galvos smegenų pusrutuliais. Tai lemia ambidekstro sugebėjimą vienodai gerai naudotis abiem rankom.
Ambidekstrai neviršija 0,4 % visų Žemėje gyvenančių žmonių.

## Rankos prioritetas
Labai retai pasitaiko žmonės, kurie nuo gimimo gali vienodai naudotis abiem rankom. Tačiau tai galima išvystyti treniruotėmis. Pradėti reikia nuo pagrindinių veiksmų (dantų valymas, durų atidarymas, valgymas ir t. t.). Iš pradžių tai padaryti bus gana sunku, tačiau nuolat treniruojantis kiekvienas gali pasiekti tikslą. Daug sunkiau išmokti abiem rankom rašyti arba mėtyti.

Tarp žmonių, kurie per treniruotes išlavino abi rankas, dažniau pasitaiko kairiarankių. Taip yra dėl to, kad šiuolaikiniame pasaulyje dauguma prietaisų pritaikyti dešiniarankiams (pvz., žirklės). Taip pat dažnai mokyklose kairiarankius priverčia rašyti dešine ranka. Todėl tokie žmones yra priversti dažniau naudotis nedominuojančia nuo gimimo ranką.

## Įžymus žmonės
Vienas žymiausių ambidekstrų – Leonardas da Vinčis. Jis mokėjo rašyti abiem rankom, tačiau dažniausia rašė kaire ranka. Tačiau, kad jo užrašus būtų sunkiau perskaityti, Leonardas rašė veidrodiniu raštu. Tai reiškia, kad perskaityti tokius užrašus galima tik veidrodžio atspindyje.

Dar vienas žymus ambidekstras – profesionalus anglų angliškojo biliardo žaidėjas Ronis O’Salivanas. Mokėjimas gerai žaisti abiem rankom dažnai jam padeda, kai tenka žaisti iš nepatogios padėties, nenaudojant pagalbinės lazdos.

**Kiti įžymus žmonės:**

* Nikola Tesla
* Albertas Einšteinas
* Bendžaminas Franklinas
* Chrisas Martinas
Mantvydas

**Mantvydas**, arba **Manvydas** (prieš 1300 arba tarp 1313 ir 1315 m. – ~1342 arba 1348 m. vasario 2) – lietuvių kunigaikštis, Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino vyriausias (pagal Naugardo IV metraštį − jauniausias) sūnus, kunigaikščių Narimanto, Algirdo, Jaunučio, Kęstučio, Karijoto ir Liubarto brolis (T. Baranauskas ir kai kurie kt. istorikai spėja, kad Mantvydas buvo Gedimino ir jo hipotetinės pirmosios žmonos sūnus; pasak S. Rouvelo, ta spėjama pirmoji Gedimino žmona tikriausiai buvusi pagonybės išpažinėja).

Iš Lietuvos metraščių ir kronikų žinoma, kad Gediminas Mantvydui buvo pavedęs (galbūt, ne vienu metu) valdyti Kernavę (arba Karačevą) ir Slanimą. Jokių kitų žinių apie Mantvydą viduramžiais rašytuose šaltiniuose nėra.

Mantvydo mirties metai nežinomi, tačiau dažniausiai teigiama, kad jis turėjo mirti netrukus po to, kai apie 1341 m. pabaigą didžiuoju kunigaikščiu tapo Jaunutis, t. y. Gedimino ir jo hipotetinės antrosios žmonos sūnus; dalis istorikų spėja, kad Mantvydas kartu su broliu Narimantu žuvo Strėvos mūšyje (1348 m. vasario 2 d.; pasak ano meto kronikininko Motiejaus Nojenburgiečio, šiame mūšyje žuvo du Lietuvos valdovo broliai).

Nuo XV a. pab. (?) Mantvydo palikuonimis save laikė didikai Manvydai.

## Išnašos

## Nuorodos
* Gediminaičių genealogija
Oro mūšis

**Oro mūšis** (; ) – ginkluota kova ore siekiant sunaikinti priešininko aviaciją (lėktuvus, sraigtasparnius, bepiločius orlaivius, raketas ir kt.; anksčiau – ir dirižablius ar oro balionus). Oro mūšyje gali dalyvauti įvairių dydžių pajėgos – nuo pavienių orlaivių iki ištisų eskadrų.

Naikintuvų oro mūšis prasideda suartėjimu, toliau seka viena ar kelios atakos ir išėjimas iš mūšio. Ginkluotų nenaikintuvų (bombonešių, torpednešių ir kt.) mūšis su naikintuvais – tai manevravimo stengiantis išvengti kontakto ar užimti geresnę padėtį ir šaudymo derinys.

Oro mūšių rūšys:
* Glaudusis oro mūšis – naikintuvai manevruoja stengdamiesi užimti palankią šaudyti padėtį, paprastai priešininko lėktuvo užpakalinėje pussferėje, kur galimybė atsišaudyti minimali. Sunkiųjų lėktuvų užpakalinė pussferė paprastai ginama tam skirtais kulkosvaidžiais, aviacinėmis patrankomis, įrengtomis lėktuvų uodegoje ar korpuso viršuje arba apačioje esančiose kabinose. Šiuos kulkosvaidžius ir patrankas valdo oro šauliai. Kartais šie ginklai būna nuotolinio valdymo.
* Atokusis oro mūšis – jo metu kaunamasi raketomis, kurios gali būti leidžiamos iš toli. Toks mūšis gali prasidėti lėktuvams suartėjus per 150–200 km. Šiuose mūšiuose labai svarbi gali būti radioelektroninė kova, maskuojanti tiek lėktuvus, tiek raketas.
Tarpledynmetis

**Tarpledynmetis** – ilgas šiltesnis laikotarpis po ledynmečio. Paskutinis tarpledynmetis prasidėjo pleistoceno pabaigoje, holoceno pradžioje, prieš 11,4 tūkst. metų.

Daugiausia žinių yra sukaupta apie pleistoceno metu vykusius tarpledynmečius. Vėlesnių apledėjimų tarpledynmečius nustatyti gana sunku.

Pleistoceno metu prieš 2,5 mln. metų Žemėje įvyko keli ar keletas ar keliolika (tikslus skaičius diskutuotinas) ledynmečių, kurie tęsėsi 40000 – 100000 metų. Juos skirdavo ilgesni ar trumpesni tarpledynmečiai.

Tarpledynmečio metu ledynai, tiek kontinentiniai, tiek ir kalnų, atsitraukdavo. Pakildavo pasaulinio vandenyno vandens lygis.
Džasybajus

**Džasybajus** (, ) – ežeras Kazachstane, Pavlodaro srities pietvakarinėje dalyje. Ežeras įeina į Bajan Aulo nacionalinį parką. Į pietus nuo ežero stūkso Žambako kalnas.

## Nuorodos
* Wikimapia
John Quincy Adams

**Džonas Kvinsis Adamsas** (, 1767 m. liepos 11 d. – 1848 m. vasario 23 d.) – 6-asis JAV prezidentas (1825–1829 m.) Jo tėvas John Adams taip pat buvo JAV prezidentas.

## Biografija
J. Q. Adamso tėvas Džonas Adamsas buvo antrasis JAV prezidentas ir vienas įtakingiausių Jungtinių Valstijų Tėvų-įkūrėjų. Jaunystėje J. Q. Adamsas ilgai gyveno Europoje, kai tėvas dirbo pasiuntiniu Prancūzijoje ir Nyderlanduose. Mokėsi Leideno universitete, lankėsi daugelyje Europos valstybių, išmoko prancūzų ir olandų kalbas. 1787 m. baigė Harvardo kolegiją. Dirbo teisininku, advokatu. Palaikė Dž. Vašingtono sprendimą, kad JAV nesikištų į revoliuciją Prancūzijoje. 1794 m. buvo paskirtas JAV ambasadoriumi Nyderlanduose, 1796 m. Portugalijoje, o 1797 m. – Prūsijoje. 1801 m. grįžęs į JAV vėl dirbo advokatu, o 1802 m. išrinktas į Masačusetso valstijos Senatą. Po metų išrinktas į JAV Senatą, tuo pat metu Harvardo universitete dirbo retorikos profesoriumi. 1808 m. pasitraukęs iš Federalistų partijos, atsistatydino ir iš JAV Senato. 1809 m. paskirtas pirmuoju JAV ambasadoriumi Rusijoje. 1814 m. buvo atšauktas iš Rusijos ir paskirtas vadovauti JAV pusei derybose su Jungtine Karalyste dėl 1812 m. vykusio JAV ir Jungtinės Karalystės karo. Derybos buvo baigtos 1814 m. pasirašius Gento taikos sutartį. Po derybų J. Q. Adamsas buvo paskirtas JAV ambasadoriumi Jungtinėje Karalystėje. Nuo 1817 m. prezidentas J. Monroe paskyrė J. Q. Adamsą JAV valstybės sekretoriumi. Šiose pareigose J. Q. Adamsas dirbo aštuonerius metus ir daug prisidėjo prie vadinamosios Monro doktrinos suformulavimo. Laikomas vienu geriausių JAV diplomatų, santykiuose su Europos valstybėmis. Nuo 1831 m. iki 1848 m. Jungtinių Valstijų Atstovų rūmų narys. 

## Prezidento rinkimų kampanija
Pasibaigus prezidento J. Monroe kadencijai, 1824 m. JAV prezidento rinkimų  kampanijoje, nė vienas kandidatas negavo pakankamai balsų laimėti rinkimuose. Todėl 1825 m. vasarį J. Q. Adamsą šeštuoju JAV prezidentu išrinko JAV Atstovų rūmai. Tai vienintelis kartas, kai JAV prezidentą išrinko JAV parlamentas. Po rinkimų, Adamso draugai davė jam patarimą – atleisti visus buvusio prezidento J. Monroe paskirtus asmenis ir į federalines pareigybes paskirti savo žmones. Adamso patarėjai nerimavo dėl to, kad Monroe administracijos žmonės palaikė Andrew Jacksoną per 1824 m. kampaniją. A. Jacksono rėmėjai įniršo kai sužinojo, kad jų kandidatas  pralaimėjo Adamsui. Jie buvo įsitikinę, kad Adamsas papirko Henry Clay, kad šis paremtų jį rinkimų metu. Daugelis jų pasisakė, kad jie blokuos Adamso sprendimus kiekviena proga, kol Jacksonas neiškels savo kandidatūros į prezidentus 1828 m. Dėl siekio panaikinti vergiją JAV, J. Q. Adamso politikai ypač oponavo pietinės valstijos.

## Šaltiniai

## Literatūra
* J. Banevičius, (1999) Jungtinių Amerikos Valstijų prezidentai

|-
Manvydai

**Manvydai** () – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajorų, kunigaikščių Gediminaičių giminė, gyvavusi XIV–XVI a. Po 1413 m. Horodlės sutarties giminei suteiktas lenkų bajorų Spicimirskių herbas „Lelija“.

## Dvarai
Giminės pagrindinis dvaras buvo Žiupronys, į rytus nuo Ašmenos.

## Žymiausi atstovai
Galimas giminės pradininkas Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino jauniausias sūnus Mantvydas, nes apie jo tiesioginius palikuonis žinių neišliko. Tačiau kiti Manvydai vadinami gediminaičiais.
* Albertas Vaitiekus Manvydas (m. 1423 m.), pirmasis Vilniaus vaivada.
** Jonas Manvydas (m. 1458 m.), Trakų vaivada, Vilniaus vaivada.
** Sofija Ona Manvydaitė, Mikalojaus Radvilaičio žmona, jos vaikai Mikalojus Radvila II, Jonas Radvila II, Ona Radvilaitė, Vaitiekus Radvila, Jurgis Radvila I.

Tiesiogiai giminė baigėsi 1505 m., tačiau Vilniaus vyskupijos duomenimis jau 1475 m. nebelikus tiesioginių palikuonių į vyskupo valdžią perėjo Šv. Alberto ir šv. Jurgio koplyčia Vilniaus katedroje, vėliau vadinta Manvydų vardu. Giminės herbą tęsė Tiškevičiai. 

## Šaltiniai
Albertas Vaitiekus Manvydas

**Vaitiekus Manvydas** (, apie 1370–1423 m.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajoras, didikas, herbo Leliva kunigaikštis, valstybės ir karinis veikėjas. Germaniškas vardas Adalbert kartais siejamas su Wojciech arba Vojtech, tačiau šie du vardai nėra lingvistiškai susiję. Spėjama, jog lotynų kalbos šaltiniuose minimas *Albrect Monewid* yra tas pats asmuo, kaip ir lenkų kalbos šaltiniuose minimas *Wojciech Moniwid*.

## Biografija
Pirmąkart paminėtas 1387–1389 m. dokumente, kuriame jis kartu su kitais bajorais ir kunigaikščiais laidavo už Grinių (Hryčko) Konstantinaitį. Šiame dokumente jis įrašytas su tėvavardžiu Kalikinaitis (Koilikinowicz). Turėjo ir ikihorodlinį europietiškos tradicijos herbą, kuriame buvo pavaizduota keturių kvadratų kryžius ir penkių spindulių žvaigždė vidury. 1413 m. Horodlėje jam priskirtas naujas herbas – „Leliva“. Lelivos herbą naudojo jau 1414 m. sausį.

Kilęs iš Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino giminės, Manvydų giminės pradininkas. Vienintelis žinomas vaikas buvo Jonas Manvydas (m. 1458 m.), Trakų vaivada, Vilniaus vaivada.

## Valstybės tarnyba

Vienas artimiausių Vytauto padėjėjų. Nuo 1396 m. Vilniaus seniūnas, 1413 m. Vilniaus vaivada. Dalyvavo sudarant 1398 m. Salyno, 1404 m. Racionžo sutartis su Vokiečių ordinu. 1401 m. Vilniaus–Radomo susitarimo Vilniaus unijos ir 1413 m. Horodlės sutarties su Lenkija dalyvis. Pasirašė 1421 m. Žemaičių vyskupijos steigimo aktą.

Vytauto už tarnybą apdovanotas žemėmis Vilniaus, Minsko, Žemaitijos žemėse. Gavo dovanų Skuodą.

Po 1419 m. Vilniaus katedros gaisro, fundavo Šv. Alberto ir šv. Jurgio koplyčią, vėliau vadintą Manvydų vardu, kurioje vėliau ir palaidotas. Taipogi Breslaujos Švč. Mergelės dangun ėmimo bažnyčią. Abidvi iki šių dienų neišliko.

## Šaltiniai

|-
Jonas Manvydas

**Jonas Manvydas** (, apie 1395-1458 m.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajoras, didikas, Lelijos herbo kunigaikštis, valstybės ir karinis veikėjas.

## Biografija

Kilęs iš Gediminaičių Manvydų giminės. Tėvas Albertas Vaitiekus Manvydas. Duktė Sofija Ona Manvydaitė, Mikalojaus Radvilaičio žmona, jos vaikai Mikalojus Radvila II, Jonas Radvila II, Ona Radvilaitė, Vaitiekus Radvila, Jurgis Radvila I.

## Valstybės tarnyba

1431 m. dalyvavo sudarant Skirsnemunės sutartis su Vokiečių ordinu. Rėmė Švitrigailą per jo konfliktą su Žygimantu Kęstutaičiu. Vėliau palaikė Kazimiero Jogailaičio kandidatūrą į Lietuvos didžiojo kunigaikščio sostą. Nuo 1443 m. Trakų vaivada, 1458 m. Vilniaus vaivada.

## Šaltiniai

|-
KK144

**KK144** – krašto kelias, jungiantis Jonavą ir Šeduvą. Kelio ilgis – 90,06 kilometro.

## Maršrutas

Kelias prasideda Jonavoje, atsišakodamas nuo Kauno-Daugpilio plento. Eina per Jonavos, Kėdainių, Radviliškio rajonus. Prie kelio yra šie miestai ir gyvenvietės: Nociūnai, Medekšiai, Kėdainiai (praeina pietiniu apvažiavimu), Dotnuva, Mantviliškis, Baisogala, Skėmiai. Baigiasi ties Šeduva, kai įsijungia į  () kelią. Ties Nociūnais viaduku kerta  kelią, ties Kėdainiais – Nevėžio upę.


Road KK144.JPG|KK144 Kėdainių rajone
Kelias 144, prie Žeimių.JPG|Netoli Žeimių (Jonavos raj.)
KK145

**KK145** – krašto kelias, jungiantis Aristavą ir Ukmergę. Kelio ilgis – 47,07 kilometro.

## Maršrutas

Kelias prasideda ties Aristava, atsišakodamas nuo tarptautinio greitkelio . Eina rytų kryptimi per Kėdainių, Jonavos ir Ukmergės rajonus. 

Prie kelio yra šios didesnės gyvenvietės: Žemieji Kapliai, Šėta, Pasraučiai, Bukonys, Lokėnai, Viliukai, Jakutiškiai, Deltuva. 

KK145 kerta Sulevos, Šumeros, Obels, Lankesos, Armonos upes. Ukmergėje įsijungia į Kauno gatvę.

Ukmergės rajone kelias patekęs į Aukštaičių aukštumos pakraštį tampa vingiuotas. Didelė kelio atkarpa 2005-2006 m. renovuota. Ties įvažiavimu į Ukmergę įrengtas žiedas.
KK195

**KK195** – krašto kelias, jungiantis Kėdainius ir Panevėžį. Kelio ilgis – 56,8 kilometro.

## Maršrutas
Kelias prasideda Kėdainių mieste, tuojau už geležinkelio vidauko atsišakodamas nuo Basanavičiaus gatvės. Kėdainiuose eina per Babėnų kvartalą S. Dariaus ir S. Girėno, M. Daukšos, Babėnų gatvėmis. Toliau kerta Kėdainių ir Panevėžio rajonus. Prie kelio yra šios gyvenvietės: Sirutiškis, Kalnaberžė, Surviliškis, Krekenava, Upytė, Molainiai. Į Panevėžį įeina Medžiotojų, Tilvyčio gatvėmis. Užsibaigia sankryžoje miesto centre.

KK195 kelias Kėdainių rajone eina plokščia Nevėžio lyguma, Panevėžio rajone patenka į Nevežio slėnį. Krekenavos centre kerta Nevėžio upę Krekenavos tiltu, o toliau eina vėl lyguma. Be Nevėžio kelias kerta šias upes: Kruostą, Liaudę, Upytę.

## Būklė
Kelias KK195 Kėdainių miesto teritorijoje platus, rekonstruota kelio danga. Ruože nuo Kėdainių ribos iki Surviliškio kelias siauras, vingiuotas, asfalto danga susidevėjusi, duobėta. Už Surviliškio kelias eina Nevėžio slėniu, ruože iki Krekenavos 2011 m. paklota nauja asfalto danga. Už Krekenavos kelias eina lyguma, yra gan platus ir tvarkingos dangos.
Atmintis (reikšmės)

**Atmintis** gali reikšti:
* Atmintis – reiškinys, kai sistema išsaugo informaciją;
* Atmintis (kompiuteris) – kompiuterio adresuojama atmintis;
** Atminties įrenginys – duomenų saugojimo įrenginys;
** Virtualioji atmintis;
** Plokščia atmintis;
** Vertimo atmintis.
KK229

**KK229** – krašto kelias, jungiantis Aristavą ir Cinkiškius. Kelio ilgis – 31,44 kilometro.

Kelias prasideda netoli Aristavos, atsišakodamas nuo  plento. Eina pietvakarių kryptimi per Kėdainių rajoną. Kėdainius kerta kaip pagrindinė miesto gatvė – J. Basanavičiaus gatvė. Toliau eina pro Josvainių ir Juodkaimių gyvenvietes. Pati kelio pabaiga patenka į Kauno rajoną. Netoli Cinkiškių kaimo praeina po  magistrale, kuri laikoma KK229 pabaiga. Toliau KK229 pavirsta rajoniniu keliu ir eina į Vilkiją.

Kelias kerta Malčiaus, Dotnuvėlės, Smilgos, Šušvės, Aluonos upes. Žymesni tiltai: Josvainių tiltas, Kėdainių Dotnuvėlės tiltas, Kėdainių geležinkelio viadukas, Vilainių tiltas.

## Istorija
Kelias pastatytas tarpukaryje kaip Aukštaičių plento dalis. 

Ilgą laiką kelias KK229 buvo  kelio dalis. Todėl keliu per patį Kėdainių centrą eidavo gausios sunkiasvorių automobilių kolonos. 2003 m. nutiesus *Via Baltica* aplinkkelį eismo apimtys keliu sumažėjo, šiam kelio ruožui suteiktas krašto kelio statusas. Už Kėdainių, sankryžoje su  keliu įrengtas žiedas.


Vaizdas:Kelias cinkiskiai-aristava.JPG|Kelias KK229 ties Kėdainių pietiniu pakraščiu
Vaizdas:Kelias KK229, Cinkiškiai.JPG|Kelias prie Cinkiškių (vaizdas nuo magistralės viaduko)
Vaizdas:Kelias KK229, Gaižuvėlė.JPG|Sankirta su keliu
Ryvas

**Ryvas** () - dvaro prievaizdas Anglijoje, kurį kiekvienais metais rinkdavo baudžiauninkai () ir kuris prižiūrėdavo lordo žemes. Ryvas pats būdavo baudžiauninkas. Jo pareigos buvo įvairiapusės, jis turėdavo prižiūrėti, kad valstiečiai laiku išeitų dirbti, kad būtų gerai šeriami, prižiūrimi gyvuliai, kad būtų remontuojami pastatai ir t. t.

Ryvo pareigybė atsirado saksų laikais, ne vėliau kaip VII a. ir išliko po normanų užkariavimo.

Su ryvo pareigybe susijusi ir *širo ryvo* (*shire reeve*) pareigybė, iš kurios atsirado *[[šerifas|šerifai]]* ()

## Nuorodos
Salsa (šokis)

**Salsa** – muzika ir šokis, gimęs Kuboje iš ispanų, afrikiečių bei indėnų muzikos ir šokio mišinio. Vėliau salsa paplito Šiaurės Amerikoje, kur per paskutinį penkiasdešimtmetį susiformavo net keli šio šokio stiliai: Los Andželo, Niujorko, puertorikietiškas, kubietiškas, kolumbietiškas ir kt.

Žodis *salsa*, išvertus iš ispanų kalbos, reiškia „padažas“. Geras padažas pagardina bet kokį patiekalą, o salsa ir yra tas ypatingas mišinys, kuriame susijungia kubietiškas temperamentas, ispaniškas karštis ir afrikietiškas laisvės pojūtis, užliejantis sava magija kiekvieną, išdrįsusį išeiti į šokių aikštelę. Salsa yra ypatingai energingas, smagus ir stilizuotas šokis, daugelis trenerių pataria šokti salsą vien dėl to, jog šokio metu treniruojami kone visi kūno raumenys.

Salsa yra perėmusi kai kurias rumbos, mambo bei ča ča ča šokių savybes. Nors salsos muzika gali labai varijuoti, tačiau šio šokio pagrindinis akcentas visuomet bus greitas ir smarkus judesys.

Paprastai šis šokis šokamas poromis. Sakoma, kad salsą įmanoma šokti tik tuomet, kai yra visapusiškas pasitikėjimas tarp partnerių – moteris tuomet tampa ypač plastiška, o vyras atskleidžia tikruosius savo sugebėjimus, kuriuos atspindi atliekami akrobatiniai šokio elementai. Taip pat efektingai atrodo ir šokėjų atliekami numeriai po viena ar grupėse, kai šokama ratu, keičiantis partneriais.

## Istorija
* 1932 m. Ignacio Piaeiro sukūrė dainą „Echale Salsita“ (*Pridėk dar daugiau aštraus padažo*), kas ir laikoma salsos pradžia.
* 1970 m. salsa išpopuliarėjo Niujorke tarp muzikantų, kurie sujungė kubietiškus ritmus su džiazo elementais. Labiausiai žinomas čia buvo mambo „krikštatėvis“ Tito Puente.
* 1980-aisiais atsirado naujas stilius *salsa romantica*, kuris salsą padarė artimą šiuolaikiniam pop stiliui.
* Tikroji salsa 1990-aisais vėl atgijo ir iš Kubos, Puerto Riko, Kolumbijos persikėlė į JAV ir Europą.
* 

## Taip pat skaitykite
* Salsa (muzika)
KK164

**KK164** – krašto kelias, jungiantis Mažeikius ir Tauragę. Kelio ilgis – 142,15 kilometro. Šiame krašto kelyje yra 7 „juodosios dėmės“. Tai yra trečias pagal ilgį krašto kelias Lietuvoje.

## Maršrutas

Kelias prasideda Mažeikiuose, Sedos gatvėje. Eina per Mažeikių, Plungės, Šilalės, Tauragės rajonus, Rietavo savivaldybę.

Prie kelio yra šie miestai ir gyvenvietės: Tirkšliai, Šerkšnėnai, Seda, Žemaičių Kalvarija, Plungė, Stalgėnai, Rietavas, Kvėdarna, Šilalė, Pagramantis, Mažonai. Baigiasi Tauragėje, Šilalės gatvėje, kuri baigiasi ties magistraliniu keliu .

Į pietus nuo Mažeikių kelias kerta Ventos upę, Mažeikių aplinkkelį, į šiaurę nuo Plungės  kerta magistralę , prie Stalgėnų kerta Miniją, ties Rietavu 2 kartus kerta Jūros upę, 11 km į pietus nuo Rietavo viaduku kerta magistralę , ties Pagramančiu – Akmenos upę. Nuo Papušynės kapinių, Mažonų seniūnijoje šalia šio kelio yra nutiestas dviračių takas.

Žymesni tiltai: Mažeikių tiltas, Sedos aplinkkelio tiltas, Pagardės tiltas, Stalgėnų tiltas, Pagramančio tiltas, Mažonų tiltas. 

## Nuorodos
Muratas

**Muratas** () yra Turkijos upė, kuri po susiliejimo su Karasu sudaro Eufratą. Antikos laikais vadintas *Arsanias*. Upė išteka iš kalnų netoli Ararato, šiauriau nuo Vano ežero, rytų Turkijoje. Teka į vakarus apie 600 km per Armėnijos kalnyną. Vandens lygis stipriai svyruoja – pakyla pavasarinio potvynio metu ir nuslūgsta kitu metų laiku. Upė nenaviguojama, žiemą vietomis užšąla.
Gilgamešas

**Gilgamešas** () – senovės Mesopotamijos didvyris, penktasis pirmos Uruko dinastijos valdovas, šumerų miesto Uruko karalius. Jis taip pat buvo Gilgamešo epo pagrindinis herojus. Jame teigiama, kad jis buvo 2/3 dievas ir 1/3 žmogus.

Gilgamešas buvo pirmasis, kuriam, kaip teigiama, pavykę perprasti dvasių pasaulio ir amžino gyvenimo paslaptis. Gilgamešo epas yra seniausias epinis tekstas pasaulyje, kurio pirmąjį variantą parašė šumerai antrojo tūstantmečio prieš mūsų erą viduryje.

Gilgamešo epo būta įvairių versijų; daug fragmentų rasta skirtingose Vidurio Rytų vietose. Išsamiausia dalis aptikta Ninevijoje, kur buvo sukaupta žymioji Asirijos karaliaus Ašurbanipalo biblioteka. Ši legendos versija išliko iš VII a. ir buvo užrašyta ant 12 molinių lentelių, iš kurių trys dingusios. Beje, į šią versiją įeina ir pasakojimas apie didįjį tvaną.

## Pusiau dievas, pusiau žmogus
Apie herojiškus Gilgamešo darbus liudija reljefiški ornamentai ant šumerų šventyklų. Manoma, kad jis gyvenęs maždaug 2700 m. pr. m. e. ir karaliavęs Uruke, pietų Mesopotamijos mieste. Greičiausiai jis buvo galingas valdovas, nes pastatė tvirtas miesto sienas ir įspūdingas šventyklas, kurių pėdsakai išliko iki mūsų dienų. Neaišku, ar karalių nemirtingą padarė tik šie monumentalūs statiniai, ar jis atliko ir kitų žygdarbių. Žinoma, kad Mesopotamijos literatūroje deivės Ninsumės sūnus tampa antgamtiška būtybe. Bet nepaisydamas savo dieviškos prigimties jis turi pripažinti, kad yra mirtingas, ir net jo būdas bei vaizduojamos silpnybės daugiau būdingos žmogui, o ne dievui.

## Draugystė
Gilgamešas yra ne tik epo herojus, bet ir despotiškas valdovas. Kad atsikratytų savo karaliaus, žmonės bandė priversti jį kautis su Enkidu – pusiau laukiniu padaru, pusiau žmogumi, kurį Uruko dievai sukūrę kaip lygiavertį Gilgamešo varžovą.

Įvyko vienintelis mūšis, tačiau jis baigėsi lygiosiomis, ir du vyrai tapo neišskiriamais draugais, kurie kartu atlikdavo įvairius žygdarbius.

## Nuorodos

* Sąrašas:Šumero karaliai
* „''The Sumerian King List''“  (Čikagos uiversiteto asirologijos studijų medž., 1939 m.)
Tampriagrybis

**Tampriagrybiai** (*Calocera*) – dakriomicetinių (*Dacrymycetaceae*) šeimos grybai. Plačiai paplitę. Šeimoje 15 rūšių.

## Rūšys
* Lipnusis tampriagrybis (*Calocera viscosa*)
* Mažasis tampriagrybis (*Calocera cornea*)

## Šaltiniai
Alvydas Kanapinskas

**Alvydas Kanapinskas** (1952 m. liepos 26 d. Norkūnuose, Kėdainių rajone – 1991 m. sausio 13 d. Vilniuje) – vienas Lietuvos laisvės gynėjų, Sausio 13-osios auka.

## Biografija
Baigė Kėdainių 2-ąją vidurinę mokyklą ir Šlapaberžės profesinę technikos mokyklą. 1970–1972 m. tarnavo sovietinėje kariuomenėje, Petrozavodske. Tarnybą baigė seržanto laipsniu. Kėdainių metalo konstrukcijų gamyklos „Progresas“, o nuo 1990 m. lapkričio mėn. Kėdainių biochemijos gamyklos darbininkas.

Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio kvietimu 1991 m. sausio 13 d. budėjo prie Lietuvos Radijo ir televizijos pastatų, Vilniaus televizijos bokšto. TSRS desantininkų nukautas šūviu į krūtinę. Palaidotas Kėdainių kapinėse.

1991 m. sausio 15 d. po mirties apdovanotas Vyčio kryžiaus I laipsnio ordinu.

1999 m. prie Radijo ir televizijos komiteto pastato atidengtas paminklinis akmuo A. Kanapinsko žūties vietoje. Palaidotas Kėdainių Kauno gatvės kapinėse.

## Nuorodos
* Alvydas KANAPINSKAS (1952–1991)
* Sausio 13-oji tautos atminty
Ignas Šimulionis

**Ignas Šimulionis** (1973 m. gruodžio 17 d. Vilniuje – 1991 m. sausio 13 d. ten pat) – vienas Lietuvos laisvės gynėjų, Sausio 13-osios auka.

## Biografija
Mokėsi Vilniaus 34-ojoje vidurinės mokyklos dvyliktoje klasėje. Besimokydamas įsitraukė į Lietuvos šaulių sąjungos veiklą, priklausė „Geležinio vilko“ kuopai.

1989 m. rugpjūčio 23 d. dalyvavo istoriniame „Baltijos kelyje“, minint 50-ąsias Molotovo-Ribentropo pakto metines.

1991 m. sausį kartu su mama ir bendraklasiais bei jų tėvais visą savaitę budėjo prie Vilniaus televizijos bokšto. 1991 m. sausio 12–13  d. kartu su kitais šauliais budėjo poste, prie pagrindinių durų į televizijos bokštą. Jų užduotis buvo pasistengti sulaikyti automatais ginkluotų desantininkų veržimąsi paleidžiant vandenį iš gaisrinių žarnų. Sausio 13-osios naktį prie televizijos bokšto buvo nušautas sovietų desantininkų. 

Prokuratūros mirties ekspertizės aktuose nurodyta mirties priežastis: mirė per keletą sekundžių ar minučių. Septynios kulkos, viena mirtina į kaktą, kitos – į ranką, krūtinę, pilvą. Parkritusiam jam buvo trenkta buože į galvą. 

Kartu su kitomis aukomis pašarvotas Vilniaus Sporto rūmuose ir palaidotas Antakalnio kapinėse Vilniuje. 

Domėjosi politika, mėgo muziką, knygas, gamtą.

## Apdovanojimai
1991 m. sausio 14 d. už narsumą ginant Lietuvos Nepriklausomybę po mirties apdovanotas Šaulių žvaigždės ordinu.

1991 m. sausio 15 d. už pasižymėjimą didvyrišku narsumu ir ištverme ginant Lietuvos Respublikos laisvę ir nepriklausomybę po mirties apdovanotas I laipsnio Vyčio Kryžiaus ordinu.

1992 m. sausio 9 d. už drąsą ir pasiaukojimą ginant Lietuvos laisvę ir nepriklausomybę po mirties apdovanotas Sausio 13-osios atminimo medaliu. 

2011 m. sausio 16 d., minint 20-ąsias Sausio 13-osios metines apdovanotas I-ojo laipsnio ženklu-medaliu „Už nuopelnus Vilniui ir Tautai“.  

## Atminimas
Lietuvių išeivijos šaulių pastangomis, pagerbiant 1991 m. Sausio 13-ąją žuvusius šaulius, Igną Šimulionį ir Darių Gerbutavičių, JAV, Mičigano valstijoje, Mančesteryje pastatytas koplytstulpis. 

Žūties vietoje, prie Vilniaus televizijos bokšto, atidengtas paminklas.

Televizijos bokšto prieigose esančiai gatvei (buvusiai Karoliniškių gatvės daliai nuo Laisvės pr. iki Mėnulio g.) suteiktas Igno Šimulionio vardas. 

Prie namo, kuriame gyveno, atidengta atminimo lenta (I. Šimulionio g. 10, Vilnius). 

Atidengta atminimo lenta Vilniaus Sausio 13-osios progimnazijoje (buvusioje – Vilniaus 34-ojoje vidurinėje mokykloje), kurioje mokėsi Ignas Šimulionis. 

## Nuorodos
* Ignas ŠIMULIONIS (1973–1991)
* Sausio 13-oji tautos atminty
Zigmas Urbonas

**Zigmas Tadas Urbonas** (1928 m. spalio 4 d. Pavilnutyje, Švėkšnos valsčius – 2017 m. lapkričio 15 d. Vilniuje) – Lietuvos agronomas, pedagogas, agrarinių mokslų daktaras, visuomenės veikėjas.

## Biografija
1947 m. baigė Švėkšnos gimnaziją, 1952 m. LŽŪA Agronomijos fakultetą. 1952 m. Šilutės MTS vyriausiasis agronomas. 1952–1954 m. Dotnuvos žemės ūkio mokyklos dėstytojas bei direktoriaus pavaduotojas mokymo reikalams. 1954–1955 m. Vilniaus žemės ūkio mokyklos, 1955–1956 m. Vilniaus zootechnikumo, 1956–1959 m. Šiaulių agrozootechnikumo direktorius. 1959–1961 m. Šiaulių rajono Vykdomojo komiteto pirmininkas. 1960–1975 m. kandidatas į LKP CK narius. 1961–1962 m. Vyriausiosios sovietinių ūkių valdybos prie LSSR MT viršininkas.

1962–1975 m. LŽŪA devintasis rektorius, 1972–1976 m. dar ir Žemės ūkio gamybos valdymo katedros vedėjas; 1970 m. docentas. 1969 m. žemės ūkio mokslų kandidatas. Per Z. Urbono rektoriavimo laikotarpį Akademijoje įsteigta 13 naujų katedrų, pastatytas Akademijos miestelis Noreikiškėse. 1976–1990 m. Žemės ūkio ekonomikos instituto darbo jėgos prognozavimo sektoriaus vedėjas. Paskelbė darbų Lietuvos žemės ūkio aprūpinimo specialistais bei cukrinių runkelių auginimo naujų technologijų diegimo klausimais.

Nepriklausomybės metais buvo žemės ūkio ministro patarėjas ryšiams su LR Seimu ir Vyriausybe, Lietuvos žemės ir miškų ūkio visuomeninių ekspertų kolegijos pirmininkas. 1996 m. Lietuvos socialdemokratų partijos sąraše Šilalės-Šilutės rinkimų apygardoje Nr. 33 kandidatavo į LR Seimo narius.

## Įvertinimas
* 1965 m. LTSR nusipelnęs agromomas

## Šaltiniai
Algimantas Petras Kavoliukas

**Algimantas Petras Kavoliukas** (1939 m. sausio 8 d. Daugailiuose, Utenos apskrityje – 1991 m. sausio 13 d. Vilniuje) – vienas Lietuvos laisvės gynėjų, Sausio 13-osios auka. Jo vardu yra pavadinta viena iš Karoliniškių gatvių.

## Biografija
Mokėsi Daugailių aštuonmetėje mokykloje, Vilniaus prekybos mokykloje. Iki 1991 m. pradžios dirbo pardavėju Vilniuje. 1991 m. sausio 11 d. nuo TSRS desantininkų gynė Spaudos rūmus Vilniuje.
Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio kvietimu 1991 m. sausio 13 d. budėjo prie Vilniaus televizijos bokšto. Žuvo po TSRS kariuomenės tanko vikšrais.

1991 m. sausio 15 d. po mirties apdovanotas Vyčio kryžiaus I laipsnio ordinu.

Algimanto Petro Kavoliuko vardu pavadinta viena iš Vilniaus gatvių Karoliniškėse.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Algimantas Petras KAVOLIUKAS (1939–1991)
* Sausio 13-oji tautos atminty
Liedas

**Liedas** arba **Leda** – upelis Kėdainių rajone; Šušvės dešinysis intakas. Prasideda laukuose Pernaravos seniūnijoje, ~2 km į pietvakarius nuo Pernaravos. Teka į rytus, per Pelutavą, toliau kerta Pernaravos-Šaravų miško šiaurinį pakraštį. Žemupyje vaga tampa labai vingiuota. Kerta Josvainių-Ariogalos kelią ir netoli Juodkaimių įteka į Šušvę.

Didžiausias intakas – Sąsvila (kairysis).

Upėvardis kilęs nuo šaknies *lied- (leid-)*, kuri galimai sietina su *liedyti* (*liedo, liedė* – „laisyti“), taip pat *lieti*.

## Šaltiniai
Molinė vinis

**Molinė vinis** – vinies pavidalo objektas su dantiraščio įrašu, kuris įsmeigiamas į šventyklos ar statinio sieną ir liudija, kad statinys yra pašvęstas tam tikram dievui ir yra jo nuosavybė. Tokios molinės vinys būdingos šumerų ir kai kurioms kitoms Mesopotamijos kultūroms, pradedant III tūkstantmečiu pr. m. e.

Panašiais moliniais kūgiais, irgi smeigiamais į sienas, šumerai puošdavo statinių sienas. Lauke kyšančios dalys būdavo nudažomos tam tikromis spalvomis, o kūgiai, susmeigti tam tikra tvarka, sudarydavo iškilas spalvotas mozaikas.

## Nuorodos
* Dedication Nail, Sumerian 
* Cone mosaic, 3300–3100 B.C.; Late Uruk period
Plačialapis švendras

**Plačialapis švendras** (*Typha latifolia*) – švendrinių šeimos, švendrų genties augalas. Paplitęs šiaurės pusrutulyje, vidutinių platumų, subtropikų ir tropinėje juostoje.

Aukštis 1,5 – 3 m. Lapų plotis 2 – 4 cm. Vasaros pabaigoje suformuoja rudą burbuolę. Auga paežerėse, supelkėjusiose, dažnai užliejamose vietose.
Siauralapis švendras

**Siauralapis švendras** (*Typha angustifolia*) – švendrinių šeimos, švendrų genties augalas. Paplitęs šiaurės pusrutulyje. Šiaurės Amerikoje introdukuotas.

Aukštis 1 – 3 m. Lapų plotis 3 – 10 mm. Vasaros pabaigoje suformuoja rudą burbuolę. Auga paežerėse, supelkėjusiose, dažnai užliejamose vietose. Siauralapio švendro lapai ir burbuolės gerokai mažesnės nei plačialapio švendro.
Lipnusis tampriagrybis

**Lipnusis tampriagrybis** (*Calocera viscosa*) – dakriomicetinių (*Dacrymycetaceae*) šeimos grybas. Auga vasarą ir rudenį, dažniausiai ant sutrešusios spygliuočių, ypač eglės medienos.
Pagrindiniai požymiai: geltonai oranžiniai, glitūs vaisiakūniai, mažai šakoti.

Vaisiakūniai 3-6 (10) cm aukščio, mažai šakoti, kiekvienos šakelės viršūnėlės su keliais danteliais, tamprūs, lipnūs, glitūs, gelsvi, gelsvai oranžiniai, lyg liepsnelės tarp samanų. Trama tampri, gelsvai oranžinė, be ypatingo kvapo ir skonio. Sporos 9-12 x 4-5 μm.

Būdingi požymiai: labai panašus į žagarūnus, bet jų vaisiakūniai negleivėti, papėdės be pertvarėlių.

Auga pavieniui, miškuose, ypač spygliuočių, dažniausiai ant įsisterpusios ar žemėje samanų pasislėpusios medienos, taip pat ant žemės. Valgomas, menkavertis. Labai dažnas, bet negausus.

## Šaltiniai
* Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, p. 484
Javos jūra

**Javos jūra** – jūra, priklausanti Indijos vandenynui. Jūros plotas – 310 000–433 000 km². Giliausia vieta – 1 272 m.

## Kiti duomenys
Jūros druskingumas – 30,0–33,5‰, o vidutinė temperatūra – 27–29&nbsp;°C
Tigras (upė)

**Tigras** (, , ) – upė Artimuosiuose Rytuose; Turkijoje, Sirijoje ir Irake. Prasideda Armėnijos kalnyno priekalnėse, vidurupyje ir žemupyje teka Džezirės ir Mesopotamijos žemumomis. Ties Kurnos miestu susilieja su Eufratu ir sudaro Šat el Arabą, kuris įteka į Persų įlanką.

Svarbiausi intakai: Didysis Zabas, Mažasis Zabas, Dijala, Kerchė (visi kairieji).

Upė patvinsta pavasarį, kuomet kalnuose pradeda tirpti ledynai. Tigro tėkmė sureguliuota užtvankomis. Pakrantėse verčiamasi drėkinamąja žemdirbyste naudojant upės vandenį. Tigras laivuojamas iki Mosulo. Svarbiausi miestai prie upės: Dijarbakyras (Turkija), Mosulas, Bagdadas, Amara, Kurna (Irakas).

Tigro ir Eufrato tarpupis buvo Mesopotamijos civilizacijos lopšys. Čia klestėjo Asirijos, Babilono valstybės.

## Šaltiniai
Karuosta

**Karuosta** ( – „karo uostas“) – miesto rajonas šiaurės Liepojoje (Latvija). 1890–1906 m. Rusijos caro Aleksandro III įsakymu Karuosta statyta kaip karinė jūrų bazė. Vėliau buvo naudojama Tarybų Sąjungos Baltijos karinio jūrų laivyno. Buvęs Karuostos kalėjimas, kuriame būdavo kalinami karo nusikaltėliai, šiuo metu yra paverstas turistų stovykla. Kalėjime galima praleisti naktį kaip nusikaltėliui. Taip pat rengiamos ekskursijos po išlikusius įtvirtinimus.

## Istorija

Įtvirtinimai pastatyti 1894–1900 m. Kariniams tikslams įtvirtinimai taip ir nebuvo panaudoti, o kariuomenė juos paliko 1908 m. Per Pirmąjį pasaulinį karą, 1915 m. vasarą, fortai buvo susprogdinti, kad jų nepanaudotų vokiečiai.

Antrojo pasaulinio karo metu Karuostoje įsikūrė Sovietų armija. Miestelis puikiai tiko karinei bazei, kadangi turi neužšalantį uostą, todėl čia galėjo švartuotis povandeniniai laivai.

1994 m. galutinai iš Latvijos pasitraukus Sovietų armijai, Karuostoje liko gausybė negyvenamų butų blokiniuose pastatuose, kuriuose būdavo apsistoję per 20 000 kareivių. Rajone vyrauja didelis nedarbas, nusikalstamumas ir narkomanija.

## Nuotraukos

Vaizdas:Karo uostos kal žiema.jpg|Karo uostos kalėjimas
Vaizdas:Liepaja fortress (lunette).jpg|Liuneto liekanos
Vaizdas:Liepaja fortress (battery 1).jpg|Šiaurinių fortų pirmosios baterijos liekanos
Vaizdas:Karosta church.JPG|Šv. Nikolajaus soboras Karuostoje


## Sportas
* FK Karosta – futbolo klubas.

## Nuorodos

* Karosta.lv
Raudonkotė ūmėdė

**Raudonkotė ūmėdė** (*Russula  rhodopus*) – ūmėdžių (*Russula*) genties grybų rūšis.

Vaisiakūniai vidutiniai, retai dideli. 
Kepurėlė 5-10 cm skersmens, iškiliai, išgaubtai pusrutuliška, vėliau – paplokščia, kraštai nulinkę žemyn, lipni, po to sausa, blizganti, luobelė lengvai neriasi, raudonos, vyšnios spalvos. 
Lakšteliai balti, greitai tampa kreminiai, ochriškai kreminiai, priaugtiniai. 
Kotas 3-8 x 1-2 cm, baltas, su raudona apnaša ar raudonai dryžuotas, viršuje balsvas, pamatinė dalis nusmailėjusi. 
Trama balta, kieta, stora (iki 1,5 cm), kartoko skonio. 
Sporos 7-9 x 6-7 μm.

Būdingi požymiai: eglės kaimynystė, raudonos spalvos kepurėlė ir kotas su raudona apnaša.

Auga vasarą ir rudenį, pavieniui, grupelėmis. Dažna. Valgoma, bet dėl kartaus skonio rinkti nerekomenduojama.

## Literatūra
**Lietuvos grybų atlasas**, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, p. 331
Babytės ežeras

**Babytės ežeras** () – ežeras Marupės savivaldybėje, į vakarus nuo Rygos, Pajūrio žemumoje. Tai septintas didžiausias pagal plotą ežeras Latvijoje.

## Geologija
Babytės ežeras yra lagūnos tipo, susiformavęs prieš maždaug 3000-4000 metų, nuo Litorinos jūros atsiskyrus sekliai įlankai. Ežere yra viena 27 hektarų ploto sala. Ežero dugnas dumblinas, dumblo sluoksnis gali siekti net penkis metrus. Kranto linijos ilgis – 33 km. Šiaurinis krantas užtvertas pylimu. Į ežerą įteka Nerinia.

## Biologija
Babytės ežere gyvena 17 žuvų rūšių. Tai seklus, meldais ir nendrėmis užžėlęs ežeras, o jo aplinka yra svarbi paukščių koncentracijos vieta. Čia pastebėtos 184 paukščių rūšys, iš kurių 36 peri ežero apylinkėse. 15 iš šių paukščių rūšių yra Europoje laikomos beišnykstančios: didysis baublys, mažasis baublys, raguotasis kragas, nendrinė lingė, griežlė ir kitos. Todėl 1957 m. buvo įkurtas Babytės ežero ornitologinis draustinis. Zoologinio draustinio statusas su ornitologinio draustinio režimu yra 385 ha plote, likusi ežero dalis yra sezoninis draustinis nuo sausio 1 iki birželio 30 d.

## Turizmas
Babytės ežere yra kelios valčių bazės.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* www.ezeri.lv
Žalsvoji guotenė

**Žalsvoji guotenė** () – guoteninių (*Hygrophoraceae*) šeimos, guotenių (*Hygrophorus*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**
Atviros vietos: pievos, ganyklos, pakelės, miškai.
* **Augimo laikas**
Vasara, ruduo.
* **Pagrindiniai požymiai**
Vaisiakūniai gelsvai žalios spalvos, išblunkantys.

Vaisiakūniai smulkūs. Kepurėlė 1,5–3 (5) cm skersmens, varpeliška, greitai, tampa paplokščia, su gūbreliu, gleivėta, jauna – žalia, subrendusi – žalsvai geltona, oranžiškai geltona su žalsvomis dėmėmis. Lakšteliai kepurėlės spalvos, priaugtiniai. Kotas 3–8×0,3–0,8 cm, jaunas – gleivėtas, kepurėlės spalvos. Trama plona, nemėsinga, kepurėlės spalvos, be ypatingo kvapo ir skonio. Sporos 7–10×6 μm.

**Būdingi požymiai:** kepurėlė, lakšteliai ir trama žalios spalvos, subrendusių grybų – žalsvai getoni.

Auga vasarą, rudenį grupelėmis, apšviestuose vietose, tarp žolių (pievose, pamiškėse, dirvonuose, ganyklose, miškuose). Nuodinga.

## Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 99 psl.
Nikolajus Lobačevskis

**Nikolajus Lobačevskis** (; 1792 m. lapkričio 20 d. arba gruodžio 1 d., Žemutiniame Naugarde – 1856 m. vasario 12 d. arba vasario 24 d. Kazanėje) – rusų matematikas, Lobačevskio geometrijos sukūrėjas.

Mokslininkas gimė Nižnij Novgorode. Jo tėvai buvo Ivanas Michailovičius Lobačevskis (geodezijos departamento valdininkas) ir Proskovja Aleksandrovna Lobačevskaja. 1802–1807 m. lankė gimnaziją, o vėliau 1807–1811 m. universitetą Kazanėje. 1811 m. įgijo fizikos-matematikos magistro laipsnį, 1814 m. tapo adjunktu, 1816 m. – ekstraordinatoriu, o 1822 m. – profesoriumi. Buvo Kazanės universiteto rektorius (1827–1846 m.).

1832 m. vedė Varvarą Aleksejevną Moisejevą, su kuria susilaukė septynių vaikų.

## Mokslinė veikla
Pagrindinis Lobačevskio pasiekimas yra neeuklidinės geometrijos sukūrimas. 1814 m. jis nepriklausomai nuo vengrų matematiko Janoso Bolyai (*János Bolyai*) nagrinėjo lygiagrečių tiesių aksiomą. Daugelis matematikų iki tol bandė išvesti Euklido penktąją aksiomą iš kitų aksiomų. Tačiau Lobačevskis pasirinko kitą kelią, jis norėjo sukurti geometriją, kuriai lygiagretumo postulatas negalioja. 1829-1830 m. šie jo darbai buvo išspausdinti Kazanės universitete. Lobačevskio neeuklidinė geometrija buvo pripažinta ne iš karto, nes dauguma jos dėsnių prieštaravo žmogaus vaizduotei, be to, nebuvo jokio jos loginio pagrindimo.

## Palikimas
Lobačevskio vardu pavadintas asteroidas nr. 1858 ir krateris Mėnulyje, taip pat valstybinis universitetas Žemutiniame Naugarde.

## Šaltiniai
Tūta

**Tūta**, **tūtelė** – artilerijos ar šaulio ginklo šovinio cilindro formos dalis, kurioje būna šovimo užtaisas (parakas su priedais) ir kapsulė.

Unitariniuose šoviniuose į tūtelę (tūtą) įstatoma kulka (sviedinys). Dvinarių ar trinarių artilerijos šovinių (šių šovinių sviediniai būna atskiri nuo tūtos) tūtos užkemšamos.

## Šaulių ginklų šovinių tūtelės
Tūtelė – tai ritinio formos metalinis cilindras su plonasienėmis sienelėmis. Tūtelės paprastai būna žalvarinės, ypač skirtos daugkartiniam naudojimui, o vienkartinės gali būti ir aliumininės ar plieninės.
Lygiavamzdžių šautuvų tūtelės gali būti popierinės ar plastikinės su metaliniu dugneliu.
Atvirasis galas, kuriame įstatoma kulka, gali turėti siauresnį *kaklelį* (buteliškos tūtelės). Pereinamo skersmens vieta vadinasi *[[petelis]]*. Buteliškų tūtelių skersmuo gerokai didesnis už kulkos kalibrą.
Tūtelės dugne paprastai yra anga, į kurią įstatoma kapsulė. Kai kurių tipų šoviniai atskiros kapsulės gali neturėti, o padegimo užtaisas būna prie šovinio plonasienio dugno.


Pagal dugnelio sandarą šoviniai būna:
* su atbraila – jų dugnelis platesnis už pačią tūtelę ir sudaro atbrailą, už kurios užsikabina išmetiklio dantukas. Tokios tūtelės būdingos senųjų modelių šaulių ginklams – dėtuviniams šautuvams, kulkosvaidžiams ir pan.
* su grioveliu – dugnelio išorėje ištekintas žiedinis griovelis, už kurio krašto irgi užsikabina išmetiklio dantukas. Tai tobulesnė tūtelės forma, tokie šoviniai labiau tinka automatiniams ginklams, kurių šoviniai būna dėtuvėse.


Image:.303ammunition.jpeg|Atbrailinis .303 kalibro šovinys (Antrojo pasaulinio karo laikai)
Image:357 cartridge 0622.png|Atbrailinis *.357 Magnum* šovinys
Image:40SWcompare.jpg|Griovelinės pistoletų šovinių - .45ACP, .40 S&W, 9 mm Luger - tūtelės.
Image:22LR cartridge 0625.png|.22 kalibro šovinys su tūtele be kapsulės
File:Cartridge case production.jpg|Tūtelių gamybos pakopos
File:Polte, Geschosshülsen, Kiste.JPG|Artilerijos šovinių tūtos


## Nuorodos
* Работа гильзы при выстреле
Karolis X Gustavas

**Karolis X Gustavas** ( 1622 m. lapkričio 8 d. Nišiopinge – 1660 m. vasario 13 d. Geteborge) – 1654–1660 m. Švedijos karalius.

## Biografija

Kilęs iš Cveibriukeno-Kleiburgo grafų dvaro (Vokietija). Karolio IX vaikaitis, Karolio XI tėvas. 1640–1642 m. gyvendamas karalienės Kristinos dvare slapta su ja susižadėjo. Nuo 1642 m. tarnavo kariuomenėje, 1648 m. Trisdešimties metų kare Švedijos kariuomenės vyriausias vadas. 1649 m. Kristinos iniciatyva paskelbtas sosto įpėdiniu. 1654 m. karalienei atsisakius sosto jį užėmė Karolis X Gustavas.

Siekė apriboti aristokratijos politinę įtaką, rėmėsi smulkiąja bajorija ir miestiečiais. Jų pritarimu 1655 m. pradėjo nuo 1633 m. didikams išdalytų valdų dalinę konfiskaciją, vadinamąją redukciją.

## Karai
1655 m. pradėjo karą su Abiejų Tautų Respublika ir užėmė beveik visą Lenkiją bei didelę dalį Lietuvos. Su Jonušu Radvila ir dar 1134 Lietuvos didikais sudaryta Kėdainių sutartimi 1655 m. spalio 20 d. paskelbtas neoficialiu Lietuvos didžiuoju kunigaikščiu.

1656 m. sausio sudarė sąjungą su Brandenburgu, 1657 m. gruodžio mėn. su Transilvanija ir vėl užėmė Varšuvą ir beveik visą Lenkiją. 1657 m. birželio Danijai paskelbus karą, atitraukė pagrindines pajėgas iš Lenkijos ir puolė Daniją. Švedija užėmė Jutlandiją, 1658 m. priartėjo prie Kopenhagos. Pagal Roskildės taiką, 1658 m. vasario mėn. gavo Skonę ir kitas pietų Švedijos žemes. Bet tų pačių metų liepos mėn. vėl puolė Daniją. 1659 m. vasario mėn., nepavykus Kopenhagos šturmui ir pralaimėjus koalicijai, kurią sudarė Danija, Abiejų Tautų Respublika, Šventoji Romos imperija, Nyderlandai ir Brandenburgas pradėjo taikos derybas, kurios jau po Karolio X Gustavo staigios mirties 1660 m. baigėsi Olyvos taika ir Kopenhagos taika.

## Karolio X Gustavo šeima

1654 m. spalio 24 d. Karolis X Gustavas vedė Danijos kunigaikščio Frederiko III–ojo (Frederick III) iš Šlėzvigo-Holšteino dukrą Jadvygą Eleonorą. Jiems gimė sūnus Karolis (1655 m. lapkričio 24 d. – 1697 m. balandžio 5 d.)

## Nuorodos

## Šaltiniai
Išmetiklis

**Išmetiklis**, *tūtų išmetiklis* (, ) – įtaisas, kuris išmeta iš šaunamojo ginklo iššautą tūtelę ar neiššautą šovinį. Paprastai išmetiklis užkabina tūtelę ar tūtą už dugno krašto specialiu dantuku. Revolverių išmetiklių konstrukcija kitokia.

Išmetiklius turi ir artilerijos pabūklai. Pabūklo išmetiklis yra spynos įtaisas, kuris po šūvio atsklendus spyną išmeta iššautą tūtą iš vamzdžio kameros:
* Pabūkluose su automatiniu ir pusiau automatiniu užtaisymu spyna atsklendžiama ir tūta išmetama automatiškai.
* Pabūkluose su rankiniu užtaisymu – tūta išmetama atsklendžiant spyną rankomis.
Ekstraktorius

Žodis **ekstraktorius** lietuvių kalboje reiškia:

* ekstraktorius, išmetiklis, tūtų išmetiklis – šaunamojo ginklo ar pabūklo dalis, išmetanti iššautas tūteles (tūtas);
* ekstraktorius – ekstrahavimo aparatas, skirtas medžiagų išskyrimui;
* ekstraktorius – įtaisas ar aparatas, skirtas kam nors ištraukti ar pašalinti (pvz., bėgvinių traukiklis; ventiliatorius dūmams ištraukti ir pan.).
Šaulių ginklai

**Šaulių ginklai** – rankiniai šaunamieji parakiniai (taip pat pneumatiniai) ginklai.

Kita šaunamųjų parakinių ginklų grupė – artilerijos pabūklai. Neparakiniams šaunamiesiems ginklams priskiriami lankai ir arbaletai.

## Šaulių ginklų klasifikacija
Pagal bendrą sandarą:
* pistoletai,
* revolveriai,
* šautuvai ir karabinai,
* pistoletai kulkosvaidžiai,
* automatai,
* kulkosvaidžiai,
* granatsvaidžiai.

Pagal vamzdžio tipą:
* lygiavamzdžiai – vamzdis be graižtvų,
* graižtviniai – vamzdžio kanalas su graižtvomis.

Pagal užtaisymą ir šovimo būdą:
* užtaisomi per laibgalį:
** dagtiniai,
** titnaginiai,
** kapsuliniai;
* Užtaisomi per drūtgalį:
** šovininiai.

Pagal paskirtį:
* kariniai – skirti naudoti kariuomenei,
* tarnybiniai – skirti naudoti policijai, apsaugos tarnyboms ir panašioms tarnyboms, kurioms ginklai reikalingi tarnybinėms pareigoms atlikti,
* medžiokliniai – skirti medžioklei,
* sportiniai – skirti šaudyti į taikinius.