open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
1802 m.

**1802** m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.

## Lietuvoje

### Gimtadieniai
* **[[Gegužės 6]]** d. – Stanislovas Batys Gorskis, Lietuvos botanikas, farmakognostas, entomologas (m. 1864 m.).
* **[[Gegužės 8]]** d. – Pranciškus Stanislovas Justinas Šemeta, Lietuvos karinis veikėjas, vienas 1831 m. sukilimo vadų (m. 1882 m.).
* **[[Birželio 10]]** d. – Jonas Burdulis-Burdulevičius, Romos katalikų kunigas, visuomenininkas, lietuvybės puoselėtojas (m. 1886 m.).
***[[Liepos 22]]** d. – Stanislovas Moravskis, žymus Lietuvos rašytojas, keliautojas, etnografas, gydytojas. 
* **[[Liepos 31]]** d. – Ignas Domeika, žymus Čilės geologas, mineralogas, etnologas, 1831 m. sukilimo dalyvis, Čilės universiteto Santjage rektorius, Čilės respublikos garbės pilietis (m. 1889 m.).
* **[[Gruodžio 22]]** d. – Andrius Holiakas, Romos katalikų kanauninkas, Seinų kunigų seminarijos rektorius, bažnytinis teisininkas, kanonistas (m. 1860 m.).

**Nedatuota**

* Juozas Giedrimas, Lietuvos 1831 m. sukilimo dalyvis.
* Jurgis Radzinskas, Romos katalikų kunigas, Augustavo vyskupijos kanceliarijos notaras (m. 1839 m.).
* Kazimieras Dalenas, 1831 m. ir 1863 m. sukilimų veikėjas (m. 1872 m.).
* Steponas Pliateris, teisininkas, grafas, kilęs iš garsios Pliaterių giminės, Švėkšnos dvarininkas (m. 1864 m.).

### Mirtys
* **[[Gegužės 13]]** d. – Steponas Jonas Giedraitis, Lietuvos vyskupas, Abiejų Tautų respublikos valstybės pareigūnas (g. 1730 m.).

**Nedatuota**

* Kajetonas Nagurskis, Žemaitijos ir Lietuvos Didžiosios kunigaikštijos politinis, karinis ir visuomenės veikėjas (g. 1757 m.).
## Pasaulyje
### Įvykiai

* **[[Gegužės 19]]** d. – Napoleonas Bonapartas  įsteigia Garbės legiono ordiną (L'ordre national de la Légion d'honneu).
* '''Liepos 22''' d. – Gia Long kariuomenė užėmė Hanojų; baigiamas Vietnamo suvienijimas.
### Gimtadieniai
* **[[Vasario 26]]** d. – Viktoras Hugo, prancūzų poetas, dramaturgas, romanistas, tapytojas ir dizaineris. Jis laikomas žymiausiu prancūzų romantizmo poetu (m. 1885 m.).
* **[[Gegužės 2]]** d. – Heinrichas Gustavas Magnusas (vok. Heinrich Gustav Magnus) vokiečių chemikas ir fizikas (m. 1870 m.)
* **[[Liepos 24]]** d. – Aleksandras Diuma, tėvas, prancūzų literatūros klasikas, vienas ir su bendraautoriais parašęs daugiau nei 600 knygų (m. 1870 m.).
* **[[Gruodžio 6]]** d. – Polis Emilis Bota, prancūzų archeologas, istorikas, gydytojas. Senovės Mesopotamijos tyrinėjimų pradininkas (m. 1870 m.).

### Mirtys

* **[[Gruodžio 31]]** d. – Frencis Liujis (angl. Francis Lewis), JAV Nepriklausomybės deklaracijos signataras (g. 1713 m.)

## Nuorodos
Lorencas Vala

**Lorencas Vala** (, 1406 m. – 1457 m. rugpjūčio 1 d.) – italų humanistas, istorikas, filosofas ir retorikas.

## Gyvenimas
Lorencas Vala gimė Romoje konsistorijos advokato šeimoje. Vaikystėję ir jaunystę praleido popiežiaus Martyno V kurijoje. Dėstė retoriką Pavijos universitete. Vėliau privačiai dėstė Milane ir Genujoje. Daug keliavo po įvairius Italijos miestus.
Apsistojęs Neapolyje, tarnavo Aragono karaliaus Alfonso V sekretoriumi. Iš pradžių L. Vala už savo veikalus bažnyčios buvo kaltinamas erezija. 1448 m. jis gavo apaštališkojo sekretoriaus vietą popiežiaus Mikolajaus V kurijoje ir kartu iki mirties buvo Laterano šv. Jono bažnyčios kanauninkas. Mirė Romoje.

## Kūryba
Iš filosofinių L. Valos veikalų svarbiausi yra trijų knygų traktatas „Apie malonumą ir apie tikrąjį gėrį“ (*De voluptate ac de vero bono*, 1431 m.), kuriame mėginama stoicizmą ir epikūrizmą suderinti su krikščioniškuoju asketizmu, traktatas „Apie laisvą valią“ (*De libero arbitro*, 1493 m.), nukreiptas prieš Boecijų (apie 480–524 m.), „Dialektiniai prieštaravimai aristotelininkams“ (*Dialecticae disputationes contra arsitotelinecos*, 1449 m., išleistas 1499 m.), kuriuose kritikuojama viduramžių scholastinė logika ir dialektika, traktatas „Apie vienuolių profesiją“ (*De professiore religiosorum*, 1445 m.), nukreiptas prieš vienuolynų instituciją, garsioji „Kalba apie prasimanytą Konstantino dovaną, kuria klaidingai tikėta“ (*De falso credita et ementia Constantini donatione Declamatio*, 1440 m., išleista 1517 m.), kurioje įrodomas vadinamojo Konstantino rašto, suteikiančio popiežiui teisę į pasaulietinę valdžią, neautentiškumas. L. Vala taip pat parašė veikalų iš kalbotyros ir istorijos. Šešių knygų traktate „Apie lotynų kalbos grakštumą“ (*De linguae latinae elegantia*, 1471 m.), kėlė mintį apie lotynų kalbos atnaujinimą. Istoriniuose veikaluose su jam būdingu kriticizmu analizavo Cicerono, Livijaus, Salustijaus, Kvintiliano koncepcijas. L. Vala. paliko ir vertimų iš graikų kalbos. Jis išvertė Herodotą, Tukididą, dalį Homero „Iliados“, keletą Ezopo pasakėčių.

## Šaltiniai
* Filosofijos istorijos chrestomatija. Renesansas (1984)
1824 m.

**1824** m. buvo keliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.

## Lietuvoje

#### Įvykiai

* Liepos 13 d. – Mykolas Juozapas Tiškevičius už 177 171 sidabro rublį ir 88 kapeikas iš generolo Ksavero Niesiolovskio nupirko Palangos valdą su Darbėnų ir Grūšlaukės dvarais.

### Gimtadieniai
* **[[Sausio 12]]** d. – Motiejus Brundza, Romos katalikų kunigas, švietėjas, religinių raštų rengėjas (m. 1869 m.).
* **[[Gegužės 9]]** d. – Jokūbas Bachrachas, litvakų rabinas ir judaizmo apologetas (m. 1896 m.).

**Nedatuota**

* Tomas Tišeckis, architektas, XIX a. vid. žymus Lietuvos romantizmo architektūros atstovas (m. 1861 m.).

### Mirtys
* **[[Gegužės 25]]** d. – Kristijonas Dovydas Vitikas, kunigas, giesmių rengėjas, liaudės dainų rinkėjas (g. 1751 m.).

**Nedatuota**

* Karolis Jelskis, Lietuvos skulptorius, tapytojas (g. 1749 m.).

## Pasaulyje
### Įvykiai

* **[[Rugpjūčio 6]]** d. – dabartiniame Chunino departamente, Mantaro slėnyje, įvylo Chunino mūšis, Peru nepriklausomybės kovų mūšis tarp realistų ir nepriklausomybės šalininkų;
* **[[Gruodžio 9]]** d. – įvyko Ajakučo mūšis, paskutinis didelis mūšis, įvykęs per Ispanijos kolonijų Amerikoje nepriklausomybės karą.

### Gimtadieniai
* **[[Vasario 26]]** d. – Carlos Calvo, Argentinos diplomatas, istorikas, teisininkas, teisėtyrininkas tarptautininkas (m. 1906 m.).
* **[[Kovo 2]]** d. – Bedřich Smetana, čekų kompozitorius, geriausiai žinomas kaip simfoninės poemos *[[Má vlast#Vltava|Vltava]]*, antros ciklo *[[Má vlast]]* dalies, kūrėjas (m. 1884 m.).
* **[[Birželio 23]]** d. – Carl Reinecke, vokiečių muzikantas ir kompozitorius (m. 1910 m.).
* **[[Lapkričio 23]]** d. – Boleslovas Mykolas Ruseckas, dailininkas, tapytojas, garsaus dailininko Kanuto Rusecko sūnus (m. 1913 m.).
### Mirtys
* **[[Balandžio 19]]** d. – Džordžas Noelis Gordonas Baironas, XIX a. pradžios anglų poetas, vienas iš žymiausių romantizmo ir vienas iš ryškiausių „pasaulio sielvarto“ poezijos atstovų (g. 1788 m.).
* **[[Liepos 19]]** d. – Agustín Cosme Damián de Iturbide y Arámburu, Meksikos karvedys, diktatorius, politikas, Meksikos imperatorius. Po laimėto karo su Ispanija pasiskelbė imperatoriumi, valdė nuo 1822 m. gegužės 19 d. iki 1823 m. kovo 19 d (g. 1783 m.).
* **[[Rugsėjo 16]]** d. – Liudvikas XVIII, Prancūzijos karalius (1814-1815 ir 1815-1824 m.) (g. 1755 m.).

## Nuorodos
Marsilijus Fičinas

**Marsillio Ficino** (**Marsilijus Fičinas**, , 1433 m. spalio 19 d. – 1499 m. spalio 1 d.) – italų humanistas, filosofas, teologas ir vertėjas.

## Gyvenimas

Marsilijus Fičinas gimė Filjine Valdarne netoli Florencijos gydytojo šeimoje. Florencijos universitete studijavo filosofiją ir mediciną. Vėliau (apie 1456 m.) pradėjo mokytis senovės graikų kalbos ir gilintis į antikinę filosofiją, ypač Platono raštus. Jaunuolio darbštumas, energija ir gabumai atkreipė Florencijos didiko Kozimo Medičio dėmesį. K. Medičis padovanojo jam savo užmiesčio rezidencijoje Karedžyje nedidelę vilą, kurioje M. Fičinas praleido visą tolesnį savo gyvenimą. Čia jis ir pradėjo didelį senųjų graikiškų raštų vertimo į lotynų kalbą darbą.

### Vertimas

Pirmiausia išvertė legendiniam Hermiui Trismegistui priskirtus hermetinius raštus, po to ėmėsi Platono. Iki tol buvo žinomi tik trijų Platono dialogų („Timajas“, „Fedonas“, „Menonas“) vertimai į lotynų kalbą. M. Fičinas išvertė visus kitus Platono raštus ir parengė jų komentarus. be to, jis išvertė į lotynų kalbą neoplatonikų Plotino, Jamblicho, Porfirijo, Proklo veikalus, Bizantijos filosofo Mykolo Pselo raštus, dalį Areopagtikų, orfikų himnus, Hesiodo „Teogoniją“ (neišliko) ir kt.

Netrukus jis tapo vienu iš autoritetingiausių to meto mokslo žmonių. Savo šalininikus Florencijoje jis subūrė į Platono akademiją, kuri gyvavo 1459–1521 m. M. Fičino netraukė pasaulietinis gėris – visą gyvenimą jis ieškojo aukščiausios tiesos. Sulaukęs 42 metų, jis buvo įšventintas į dvasininkus ir gavo kanauniko titulą. Mirė Karedžyje, skaitydamas Platoną.

## Kūryba

M. Fičinis rašė daugiausia lotyniškai. Vienas kitas veikalas buvo parašytas ir italų kalba. Reikšmingiausias jo darbas, kuriame sistemingai išdėstyta jo koncepcija, yra „Platoniškoji teologija apie sielų nemirtingumą“ (*Theologia platonica de immortalitate animarum*, parašyta 1469–1474 m., išleista 1482 m.). Iš mažesnės apimties M. Fičino veikalų paminėtini traktatai „Apie krikščionių religiją“ (*De christiana religiora*, 1474 m.), „Apie meilę, arba apie Platono Puotą“ (*Sopra lo amore ovvero Convito di Platone*, 1489 m.) ir kt.

## Šaltiniai
* Filosofijos istorijos chrestomatija. Renesansas (1984)

## Nuorodos
* Trumpa M. Fičino biografija
Obituary

**Obituary** – death metal grupė iš Tampos, Floridos. Karjerą pradėjo kaip grupė Xecutioner 1984 m. Obituary vokalistas John Tardy vienas iš pirmųjų pradėjo vartoti death'ui būdingą kriokiantį vokalą.

Grupė buvo išsiskyrusi 1997, bet vėl sugrįžo 2003.

## Nariai
* John Tardy – vokalas
* Allen West – gitara
* Trevor Peres – ritminė gitara
* Frank Watkins – bosinė gitara
* Donald Tardy – būgnai

## Buvę nariai
* James Murphy – gitara
* Daniel Tucker – bosine gitara

## Diskografija
* Slowly We Rot (1989, perleista 1997)
* Cause Of Death (1990, perleista 1997)
* The End Complete (1992, perleista 1998)
* Don't Care (USA virnas singlas, 1994)
* World Demise (1994, perleista 1998)
* Back From The Dead (1997)
* Dead (Live, 1998)
* Anthology (Compilation, 2001)
* Frozen in Time (2005)

## Nuorodos
*
Morbid Angel

**Morbid angel** – Floridos death metal grupė, susikūrusi 1983 m.

## Nariai
* Trey Azagthoth – gitara (1983-)
* Pete Sandoval – būgnai (1989-)
* David Vincent – vokalas, bosinė gitara (1989-1996, 2004-)
* Buvę nariai
* Mike Browning – būgnai, vokalas (1983-1986)
* Wayne Hartsell – būgnai (1987-1988)
* Dallas Ward – bosinė gitara, vokalas (1983-1985)
* Richard Brunelle – gitara (1985-1991)
* Kenny Bamber – vokalas (1985)
* Sterling Von Scarborough – bosinė gitara (1986)
* Erik Rutan – gitara, klavišiniai (1993-1996, 2000-2002)
* Steve Tucker – bosinė gitara, vokalas (1996-2001, 2003-2004)
* Jared Anderson – bosinė gitara, vokalas (2001-2002)

## Diskografija

* Altars of Madness (1989)
* Abominations of Desolation (1991, debiutinis albumas įrašytas 1986)
* Blessed are the Sick (1991, 2003)
* Covenant (1993)
* Domination (1995)
* Entangled in Chaos (1996)
* Formulas Fatal to the Flesh (1998)
* Gateways to Annihilation (2000)
* Heretic (2003)

## Nuorodos
*
Pjetras Pomponacis

**Pietro Pomponazzi** (**Pjetras Pomponacis**; 1462 m. rugsėjo 16 d. – 1525 m. gegužės 18 d.) – italų filosofas.

## Biografija
Pjetras Pomponacis gimė Mantutoje turtingo patricijo šeimoje. Mokėsi Paduvos universitete. Jį baigęs, šiame universitete su petraukomis dėstė filosofiją ir mediciną. Nuo 1512 m. iki gyvenimo pabaigos profesoriavo Bolonijos universitete. Europoje P. Pomponacis pagarsėjo kaip vienas iš žymiausių to meto materialistinės krypties aristotelinikų. Mirė 1525 m. Bolonoje.

## Kūryba
Reikšmingiausias P. Pomponacio filosofinis veikalas – „Traktatas apie sielos nemirtingumą“ (*Tractatus de immortalite animae*, 1516 m.) – sukėlė ortodoksų tomistų protestus ir buvo viešai sudegintas Venecijoje. Atsakydamas į poleminius traktatus, nukreiptus prieš šį veikalą, P. Pomponacis parašė jo „Apologiją“ (*Apologia*, 1518 m.) ir „Apgynimą“ (*Defensorium*, 1519 m.). Apie 1520 m. jis parašė traktatą „Apie likimą, laisvą apsisprendimą, lemtį ir dieviškąjį numatymą“ (*De fato, libero arbitrio, praedestinatione, providentia Dei libri 5*, išleistas *1567* m.) ir „Knygą apie stebinančių gamtos reiškinių priežastis, arba apie burtus“ (*De naturalium effectuum admirandorum causis seu de incantationibus liber*, išleista 1556 m.). Dar paminėtinas traktatas „Apie mitybą ir augimą“ (*De nutritione et auctione*, 1521 m.).

## Šaltiniai
* Filosofijos istorijos chrestomatija. Renesansas (1984)
Giovanni Pico della Mirandola

**Džovanis Piko dela Mirandola** (*Giovanni Pico della Mirandola*, 1463 m. vasario 24 d. – 1494 m. lapkričio 7 d.) – italų filosofas.

## Gyvenimas
Dž. Piko dela Mirandola gimė Mirandoloje turtingo aristokrato šeimoje. Pasižymėjo nepaprastai gabumais, dar ankstyvoje jaunystėje jis įgyjo didelį išsimokslinimą. Bolonijos universitete studijavo kanonų teisę, Feraroje, Paduvoje ir Pavijoje – filosofiją. Paduvoje susidomėjo Paduvos averoistų pažiūromis. Lankydamasis Florencijoje, suartėjo su kai kuriais M. Fičino ratelio nariais. Išmokęs graikų kalbą, gilinosi į antikos filosofiją. Būdamas Paryžiuje, susipažino su vėlyvąją viduramžių scholastine filosofija, ypač su Paryžiaus ir Oksvardo filosofų nominalistinėmis koncepcijomis.

Dž Piko dela Mirandola neapsiribojo vien tradicine scholastine Europos filosofija – išmokęs Rytų kalbas (pasakojama, kad jis mokėjęs apie 30 kalbų), jis studijavo arabų ir žydų filosofų bei astronomų veikalus, domėjosi mistika, kabalos filosofija. Paskutinius savo gyvenimo metus jis praleido Florencijoje. Čia ir mirė paslaptingomis aplinkybėmis.

## Kūryba
Dž. Piko dela Mirandola per trumpą gyvenimą nespėjo iki galo realizuoti daugelio kūrybinių sumanymų. Dauguma filosofinių traktatų liko nebaigti. Rašė daugiausia lotyniškai. Tik vienas iš pirmųjų jo traktatų – „Džirolamo Benivjenio kanconos apie meilę komentarai“ (1486 m.) – parašytas italų kalba.

Savo kūrybinę biografiją jis pradeda gana triukšmingai, 1486 m. Dž. Piko dela Mirandola parašė knygą „Filosofiniai, kabalistiniai ir teologiniai samprotavimai“ (*Conclusiones philosoficae, cabalisticae et theologicae*), kur paskelbė savo filosofinę programą – 900 tezių apie viską, kas pažintina (*de omne rescibile*). Šioms tezėms ginti Romoje jis organizavo disputą, kuriame pakvietė dalyvauti žymius mokslininkus iš visos Europos. Disputą pradėti jis rengėsi garsiąją „kalba apie žmogaus orumą“, (*Oratio de hominis dignitate*) – savotišku renesansiškojo humanizmo manifestu. Tačiau popiežius Inocentas VIII 30 tezių paskelbė eretiškomis. O kai Dž. Piko dela Mirandola parašė tų, esą eretiškomis, visas 900 tezių. Disputas neįvyko. Jo organizatoriams grėsė inkvizicijos teismas, todėl Dž. Piko dela Mirandola bėgo į Paryžių, bet pakeliui buvo sučiuptas. Išvengti inkvizicijos teismo jam padėjo jį užstojęs Lorencas Medičis. Pagrindinis Dž. Piko dela Mirandolos filosofinis veikalas „Apie Platono ir Aristotelio suderinamumą“ (*De concordia Platonis et Aristotelis*, 1496 m.) liko nebaigtas. Iš kitų veikalų paminėtini „Heptaplas apie septyneriopą šešių pasaulio kūrimo dienų aiškinimą“ (*Heptaplus de septiformi sex dierum Geneseos enarratione*, 1489 m.), „Apie būtį ir vienovę“ (*De ente et uno*, 1492 m.), „Prieštaravimai dieviškajai astrologijai“ (*Disputationes adversus astrologiam divinatricem*, 1494 m.) ir kt.

## Šaltiniai
* Filosofijos istorijos chrestomatija. Renesansas (1984)
Pūkanugariai

**Pūkanugariai** (*Thyatirinae*) – lenktasparnių (*Drepanidae*) šeimos drugių pošeimis, kuriam priklauso vidutinio dydžio drugiai. Iš išorės panašūs į pelėdgalvius. Patinų antenos storokos, nešukiškos, patelių plonos, siūliškos. Vikšrai pilki, kartais ant nugaros turi karpeles. Lėliukės aptinkamos tarp susuktų lapų ar žemėje.

Lietuvoje žinomos 8 rūšys:
* Ankstyvasis pūkanugaris (*Achlya flavicornis*). Vikšrai randami ant beržų, drebulių, tuopų. Skraido balandžio – gegužės mėn.
* Avietinis pūkanugaris (*Habrosyne pyritoides*). Vikšrai randami birželio – liepos mėn. ant aviečių, gervuogių. **Pav.**
* Baltadėmis pūkanugaris (*Tethea ocularis*). Vikšrai gyvena gegužės – birželio mėn. ant tuopų, drebulių.
* Dvidėmis pūkanugaris (*Tethea or*). Vikšrai randami gegužės – liepos mėn. ant tuopų, drebulių.
* Beržinis pūkanugaris (*Tetheella fluctuosa*). Vikšrai gyvena ant beržų ir alksnių gegužės – liepos mėnesiais.
* Drebulinis pūkanugaris (*Ochropacha duplaris*). Rūšis dažna visoje Lietuvos teritorijoje, aptinkama birželio – rugpjūčio mėn. ant drebulių, tuopų, beržų ir alksnių.
* Rožinis pūkanugaris (*Thyatria batis*). Vikšrai randami birželio – liepos mėn. ant aviečių, gervuogių.
* Žalsvasis pūkanugaris (*Polyloca ridens*). Vikšrai gyvena ant ąžuolų balandžio – gegužės mėn.
Hesperijos

**Hesperijos** (*Hesperiidae*) – drugių (*Lepidoptera*) šeima, kuriai priklauso smulkūs, su labai plačia galva ir siaurais bei standžaisi sparnais drugiai. Jų antenos prisitvirtinusios atokiau viena nuo kitos. Akys didelės, pusrutulio formos. Hesperijų vikšrai gyvena tarp voratinkliais sutrauktų lapų. Žiemoja suaugę vikšrai.

Lietuvoje žinoma apie 15 rūšių:
* Pošeimis. Margieji storgalviukai, arba margosios hesperijos (*Pyrginae*)
** Juodoji hesperija (*Erynnis tages*). Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą. 
** Pietinė hesperija (*Carcharodus floccifera*)
** Didžioji hesperija (*Pyrgus carthami*)
** Mažoji hesperija (*Pyrgus malvae*). **Pav.**
** Baltmargė hesperija (*Pyrgus armoricanus*)
** Smiltyninė hesperija (*Pyrgus serratulae*). Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą. 
** Margoji hesperija (*Pyrgus alveus*)
* Pošeimis. Pelkinės hesperijos (*Heteropterinae*)
** Viksvinė hesperija (*Heteropterus morpheus*)
** Rudmargė hesperija (*Carterocephalus palaemon*). Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą. ** Pav.**
** Geltonmargė hesperija (*Carterocephalus silvicola*)
* Pošeimis. Rudosios hesperijos (*Hesperiinae*)
** Juodbuožis storgalvis (*Thymelicus lineola*)
** Raudonbuožis storgalvis (*Thymelicus sylvestris*)
** Gelsvažalis storgalvis (*Hesperia comma*)
** Miškinis storgalvis (*Ochlodes sylvanus*). **Pav.**


Image:Pyrgus malvae1.jpg|Mažoji hesperija (*Pyrgus malvae*) 
Image:Carterocephalus palaemon.2305.jpg|Rudmargė hesperija (*Carterocephalus palaemon*)
Lotynų imperija

**Lotynų imperija** (, ) – feodalinė valstybė, gyvavusi 1204–1261 m. Sukurta IV kryžiaus žygio dalyvių (prancūzų ir italų kryžiuočių) Bizantijos imperijos teritorijoje. Apėmė didesniąją Balkanų pusiasalio, Mažosios Azijos šiaurinę, vakarinę dalį, Jonijos ir Egėjo jūrų salas. Sostinė – Konstantinopolis.

## Raida

Lotynų imperija buvo viena iš vadinamojo Frankokratijos laikotarpio valstybių. Valstybės pavadinimas kilo iš to, kad graikai lotyniškai kalbančius kryžiaus karų dalyvius vadino lotynais. Lotynų imperiją sudarė teritorijos Europoje ir Azijoje aplink Konstantinopolio miestą. Jai taip pat nominaliai priklausė ir kitos kryžeivių įkurtos valstybės Balkanuose. Svarbiausios iš jų buvo Tesalonikų karalystė, Achajos ir Atėnų kunigaikštystės. Labai įtakingi valstybėje buvo Venecijos pirkliai ir feodalai.

Nuo 1222 m. Lotynų imperija, kariaudama su Nikėjos, Trapezunto imperijomis ėmė prarasti teritorijas. 1261 m. Nikėjos imperijos kariuomenė užėmė Konstantinopolį, ir Lotynų imperija žlugo.
Ekskomunika

**Ekskomunika**, **ekskomunikacija** ( 'pašalinu iš bendruomenės') – bažnytinė bausmė, atskyrimas nuo Bažnyčios bendruomenės.

Tai griežčiausia bausmė, įtvirtinta kanonų teisės kodekse. Romos Katalikų Bažnyčioje šis nubaudimas nėra neatšaukiamas: per atgailą galima gauti nuodėmių atleidimą ir grįžti į bendruomenę. Už tam tikrus nusikaltimus gaunama savaime (žr. *[[latae sententiae]]*), kitais atvejais skiriama Bažnyčios teismo (žr. *[[ferendae sententiae]]*). Ekskomunika nepanaikina nusikaltusiojo priklausymo Bažnyčiai, tačiau draudžia jam dalyvauti Sakramentų šventime, atlikti bažnyčios patarnavimus ir dalyvauti jos valdyme. Stačiatikių bažnyčioje buvo praktikuojama anatema. Kai kuriose bažnyčiose į ekskomuniką įeina ir dvasinis nario pasmerkimas.

## Istorija
Ekskomunika Katalikų bažnyčioje buvo taikoma pagal 1331 m. priimtą Kanonų teisės kodeksą. Praeityje ekskomunika buvo naudojama prieš bažnyčiai nepalankius karalius ir kitus didikus. Nepagrįstai platų ekskomunikos taikymą kritikavo Reformacija.
2006 m. buvo siūlymų taikant ekskomuniką nuo Bažnyčios atskirti visus su kamieninėmis ląstelėmis eksperimentuojančius mokslininkus, tačiau sprendimas nebuvo priimtas.

## Išnašos
Erotas

: *Apie asteroidą žr. [[Erotas (asteroidas)]]*.

**Erotas** () – graikų mitologijoje meilės, vaisingumo, geismo dievas, Chaoso sūnus. Erotą atitinkąs romėnų Kupidonas ('geismas'), taip pat žinomas kaip Amūras ('meilė'). Jis dažnai siejamas su Afrodite. Jis yra panašus į Dionisą, kartais siejamas su Eleuterėju (*Eleutherios* 'išlaisvintojas'). Eroto mylimoji – Psichė (žr. Erotas ir Psichė).

## Kilmė

Eroto kilmės teorijos yra dvi:
# Pagal Hesiodą, jis yra vienas pirmųjų dievų, kurie atsirado iš Chaoso. Dievybė, kuri kontroliuoja ne tik meilę, geismą, bet ir kūrimą. Erotas buvo taip pat pirmasis gimęs šviesos dievas, taip subalansuodamas tvarką kosmose. Pagal Hesiodo Teogoniją, garsųjį graikų pasaulio sukūrimo mitą, Erotas atsirado iš Chaoso kartu su Gaja (Žeme) ir Tartaru (Požemio pasauliu). Pagal Aristofano pjesę „Paukščiai“, jis išsirito iš kiaušinio, kurį padėjo Naktis pastojusi nuo Tamsos. Eleusino „Misterijose“ jis buvo garbinamas kaip Protogonas, pirmagimis.
# Vėliau Antikoje Erotas yra Afroditės ir Arėjo arba Hefaisto sūnus, arba Poro ir Penijos, arba Iridės ir Zefyro. Šis Erotas yra Afroditės pagalbininkas, valdantis pirmykštę meilės jėgą ir nukreipiantis ją į mirtinguosius. Jo vaidmuo – sujungti „Meilę“ su „Karu“ arba „Ugnimi“. Kai kuriuose mituose jis vaizduojamas kaip žaismingas, dažnai sukeliantis bėdų dievams ir mirtingiesiems; kituose mituose jis protingai valdo savo galią, kartais nevykdydamas savo motinos Afroditės ir kitų dievų norų manipuliuoti mirtingųjų gyvenimais. Kai kuriose versijose jis turi brolius: Anterą – netrokštamos meilės įkūnijimą, ir Himerą – geismo ir aistros personifikaciją

## Vaizdavimas

Erotas mene dažniausiai yra vaizduojamas kaip sparnuotas mažas berniukas arba kūdikis su savo nedideliu lanku ir strėlėmis rankose. Jis turi dviejų rūšių strėles: auksines su balandžio plunksnomis, kurios sukelia meilę, ir kitas geležines su pelėdos plunksnomis, kurios sukelia abejingumą. Poetė Sapfo aprašė jį kaip „saldžiai kartų“ ir „žiaurų“ savo aukoms, jis taip pat yra apibūdinamas kaip nesąžiningas, išdykęs ir charizmatiškas. Pagal senovinį identifikavimą su Protogonu ir Faniu (*Phanes*), jis yra pagražintai vaizduojamas kaip bulius, gyvatė, liūtas, ir su avino galva.

Erotas ne visada buvo suvokiamas kaip vaikas, tai daugiau dėl Kupidono atvaizdu paremtos romėnų tikėjimo sistemos įtakos. Graikų religijoje jis buvo jaunuolis, paauglys, o tai – visiška priešingybė vaikui vystykluose.

## Šaltiniai
Erodas I Didysis

**Erodas I Didysis** (, ; 74 m. pr. m. e. – 4 m. pr. m. e., Jerichas, Palestinoje) – Judėjos, Galilėjos ir Batanėjos valdovas, valdė nuo 37 m. pr. m. e. iki mirties. Nuo 47 m. pr. m. e. buvo Romos vietininkas Galilėjoje, nuo 46 m. pr. m. e. – Samarijoje.

Konflikte tarp Oktaviano ir Antonijaus palaikė pastarąjį, tačiau po Antonijaus pralaimėjimo Akcijaus mūšyje persimetė prie Oktaviano, kuris patvirtino jo valdžią Judėjoje. 20 m. pr. m. e. Erodo karalystė be Palestinos taip pat apėmė dabartinės Jordanijos, Libano ir Sirijos dalį.

Pasak Naujojo Testamento, išgirdęs apie Jėzaus Kristaus gimimą, liepęs išžudyti visus naujagimius, tarp kurių turėjęs būti galimas Erodo I Didžiojo konkurentas dėl sosto. Istorinių tai patvirtinančių duomenų nėra.

Erodas Didysis turėjo tris sūnus, kuriems po jo mirties atiteko jo karalystė – Archelajus (4 m. pr. m. e. – 6 m.), Erodas Antipas (4 m. pr. m. e. – 39 m.) ir Erodas Pilypas II (4 m. pr. m. e. – 34 m.).

|-
Hermis

**Hermis** () graikų mitologijoje – Olimpo dievas, Dzeuso ir Atlanto dukters Majos sūnus, senovės graikų gyvulininkystės dievas, piemenų ir kaimenių globėjas. Vėliau buvo laikomas Olimpo dievų pasiuntiniu, sielų palydovu į mirusiųjų pasaulį, prekybos, keleivių ir pirklių, taip pat vagių globėju. Romėnų mitologijoje Hermį atitiko Merkurijus.

Vėlyvojoje helėnų bei viduramžių mitologijoje Hermio-Merkurijaus-Toto vaizdiniai susilieja Hermio Trismegisto mitologemoje.

## Gimimas
Hermį pagimdė Maja Kilenės (Cyllene) kalne Arkadijoje. Pagal Homeriškąjį himną, „Himnas Hermiui“, Maja buvo nimfa, bet graikai taip pat vadina seną, švelnią ir išmintingą moterį (vieną iš senųjų nimfų). Nimfa buvo viena iš Plejadžių, kuri slėpėsi Arkadijos kalnuose.

Dievas Hermis anksti subrendo. Tik gimęs, vidurdienį, jis sukūrė lyrą (išdrožė iš vėžlio kiauto), o temstant jis pavogė 15 karvių iš Apolono bandos. Gudriai paslėpęs vogtus gyvulius oloje, kūdikis su nekalta šypsenėle atsigulė į lopšį. Įsiutęs Apolonas surado Hermį ir nuvedė teisti pas Dzeusą. Dzeusas liepė Hermiui grąžinti karves. Išgindamas jas iš olos, Apolonas išgirdo nuostabią muziką. Hermis grojo savo sukurta lyra. Sužavėtas Apolonas iškeitė karves į paprastą, bet jam iki šiol nematytą instrumentą.

## Vaikai

Su Afrodite:
# Eunomija, viena iš Horų (arba Dzeuso ir Temidės dukra).
# Hermafroditas buvo nepaprastai gražus jaunuolis, kurį prakeikė nimfa.
# Peitė (Peitho) – įtikinimo ir gundymo personifikacija.
# Rodas
# Tichė – laimės deivė.
Su Driope:
# Panas – piemenų ir jų bandų globėjas, dievas.
Su Aglaule (Aglaulus):
# Eumolpas (Eumolpus), Hermio ir Aglaupės (arba Poseido ir Chionės) sūnus.
Su Herse:
# Kepalijas buvo pagrobtas deivės Eos (mėgino jį sugundyti), kai jis medžiojo.
Su Pondrosija (Pandrosus):
# Keriksas buvo Kerukų protėvis, šventikų šeimos Atėnuose.
Su Anteneira:
# Echionas buvo pusdievis, vienas iš argonautų.
Su nežinoma motina:
# Abderusas buvo Heraklio bendražygis, mirė suėstas Diomedo arklių.
# Aetalidas (Aethalides)
# Mirtilas (Myrtilus), didvyris.
Alaninas

**Alaninas** (**Ala**) – viena iš dvidešimties dažniausių aminorūgščių. Jos kodonai yra GCU, GCC, GCA ir GCG. Gamtoje yra paplitę du izomerai: α-alaninas (randamas laisvas kraujo plazmoje ir baltymų sudėtyje ir β-alaninas (randamas smegenų audinyje ir raumenyse).

## Šaltiniai
Argininas

**Argininas** ( – sidabras) – viena iš baltymuose randamų aminorūgščių. Paukščiams ir jauniems žinduoliams tai nepakeičiama aminorūgštis, vėliau tampa pusiau nepakeičiama. Argininas yra kreatino pirmtakas – kreatinas svarbus raumenų ir nervų medžiagų apykaitoje. Sugebėdamas padidinti augimo hormono sekreciją, argininas taip pat veikia imuninę sistemą.

Arginino preparatų vartojimas žinomai padeda nuo kai kurių širdies ligų, sumažina kraujo spaudimą, šiek tiek apsaugo nuo rūkymo žalos. 

Argininą pirmasis išskyrė vokiečių biochemikas Ernst Schulze, 1886 m., iš lubino (*[[Lupinus luteus]]*) sėklų. Taip pavadintas dėl sidabrinės arginino miltelių spalvos. 

## Šaltiniai
John Petrucci

**John Peter Petrucci** (g. 1967 m. liepos 12 d.) – elektrinės gitaros virtuozas, labiausiai žinomas kaip grupės Dream Theater gitaristas bei vienas iš įkūrėjų ir nuolatinių narių.

Studijuodamas Berklio muzikos koledže, kartu su bendrakursiais John Myung ir Mike Portnoy, įkūrė grupę „Majesty“, vėliau pervadintą į Dream Theater. Po 1992 m. albumo „Images and Words“ sėkmės, Dream Theater smarkiai išpopuliarėjo, o John Petrucci, laikui bėgant, imtas laikyti vienu iš techniškiausių ir įdomiausių iš šiuo metu grojančių gitaristų.

1998 m. ir 1999 m. sugrojo projektuose Liquid Tension Experiment ir Liquid Tension Experiment 2 (kartu su Mike Portnoy, Jordan Rudess ir legendiniu Tony Levin).

2001 m. ir 2005 m. dalyvavo kasmetiniame G3 ture kartu su Joe Satriani ir Steve Vai.

2005 m. išleido solinį albumą Suspended Animation.

## Diskografija

Kartu su Dream Theater:
:* „When Dream and Day Unite“ (1989 m.)
:* „Images and Words“ (1992 m.)
:* „Live at the Marquee“ (1993 m.)
:* „Awake“ (1994 m.)
:* „A Change of Seasons“ (1995 m.)
:* „Falling Into Infinity“ (1997 m.)
:* „Once in a Livetime“ (1998 m.)
:* „Metropolis, Pt 2: Scenes From a Memory“ (1999 m.)
:* „Live Scenes From New York“ (2001 m.)
:* „Six Degrees of Inner Turbulence“ (2002 m.)
:* „Train of Thought“ (2003 m.)
:* „Live at Budokan“ (2004 m.)
:* „Octavarium“  (2005 m.)
:* „Score“ (2006 m.)
:* „Systematic Chaos” (2007 m.)
:* „Greatest Hit (...and 21 Other Pretty Cool Songs)“ (2008 m.)
:* „Chaos in Motion 2007-2008“ (2008 m.)
:* „Black Clouds & Silver Linings“ (2009 m.)
:* „A Dramatic Turn of Events“ (2011 m.)
:* „Dream Theater“ (2013 m.)
:* „Live at Luna Park“ (2013 m.)
:* „Breaking the Fourth Wall“ (2014 m.)
:* „The Astonishing“ (2016 m.)
:* „Distance over Time“ (2019 m.) 
:* „Distant Memories - Live in London“ (2020 m.)
:* „A View from the Top of the World“ (2021 m.)
:* „Parasomnia“ (2025 m.)
:* „Quarantiéme: Live à Paris“ (2025 m.)

Projektas Liquid Tension Experiment:
:* „Liquid Tension Experiment“ (1998 m.)
:* „Liquid Tension Experiment 2“ (1999 m.)
:* „Liquid Tension Experiment 3“ (2021 m.)

Soliniai albumai:
:* „An Evening With John Petrucci and Jordan Rudess“ (2000 m.)
:* „Suspended Animation“ (2005 m.)
:* „Terminal Velocity“ (2020 m.)

## Nuorodos

* John Petrucci oficialus puslapis
Asparaginas

**Asparaginas** ( – šparagas, vaistinis smidras) – viena iš dvidešimties dažniausiai baltymuose sutinkamų aminorūgščių. Išskirta 1806 metais iš vaistinio smidro, tai buvo pirmoji atrasta aminorūgštis. Ją atrado prancūzų chemikai Louis Nicolas Vauquelin ir Pierre Jean Robiquet (tada dar tik jaunas asistentas).

Asparaginas įprastai yra pakeičiama aminorūgštis, kurią žmogaus organizmas gali sintetinti pats. Visgi, trūkstant gliutamino, asparginas tampa nepakeičiama rūgštimi, būtina ląstelių dalijimuisi ar net ir išlikimui.

## Šaltiniai
Asparto rūgštis

**Aspartatas** (**Asp**) – viena iš dvidešimties dažniausių aminorūgščių baltymuose, dar vadinama asparto rūgštimi. Tai viena iš dviejų aminorūgščių, kurios normaliomis sąlygomis turi neigiamą elektros krūvį, todėl labai dažnai aspartatas randamas fermentų aktyviuosiuose centruose bei dalyvauja sudarant tretines baltymų struktūras.

Ši rūgštis taip pat yra nepakeičiamųjų aminorūgščių: metionino, treonino ir lizino, pirminis junginys augaluose ir mikroorganizmuose.

## Šaltiniai
Ciboriumas

**Ciboriumas** arba **ciborija** ( – taurė, *cibus* – maistas):
* Taurė ostijai – indas, kuriame laikoma ostija. Nuo baroko laikų iki pat Antrojo Vatikano susirinkimo reformos ciboriumo paskirtis nėra vien ostijos saugojimas, jis naudojamas konsekracijos bei Eucharistijos metu.

* Katalikų bažnyčių architektūrinis elementas – baldakimo formos anstatas (gaubtas) virš didžiojo altoriaus, rečiau – virš šoninių altorių ir krikštyklų, relikvijorių. Gali būti kupolo, smailiagalio bokšto ir pan. pavidalo. Dažniausiai medinis ar akmeninis.

Lenkijoje ir Lietuvoje ciboriumai buvo išlikę dar XVII a. pirmaisiais dešimtmečiais. Vėliau jais imta vadinti tabernakulius Švč. Sakramentui laikyti.

Taurė:

image:Ciborie1.jpg
image:Ciborie2.jpg

Bažnyčių architektūrinis elementas:

Image:Baldachin petersdom.jpg|Šv. Petro Bazilika, Roma
Image:Altare med ciborium i domen i Regensburg, Nordisk familjebok.png
Image:Altare med ciborium i San Ambrogio, Nordisk familjebok.png
Image:Recevresse 20050919.jpg
Image:Roma-sanpaolo3.jpg
Image:Roma-san giovanni07.jpg
Image:Siena.Duomo.HighAltar01.jpg
Image:Apsis mit Altarziborium.jpg
Image:All Saints Bristol 07b altar ciborium.jpg
Cisteinas

**Cisteinas** (**Cys**) – viena iš dvidešimties aminorūgščių, nedideliais kiekiais randama daugelyje baltymų. 

## Baltymų struktūros stabilizacija

Dvi cisteino aminorūgštys per sieros funkcinę grupę kovalentiškai susijungia tarpusavyje, sudarydamos cistino molekulę (disulfidinis tiltelis). Tai stabilizuoja baltymus bei suteikia jiems reikiamą erdvinę struktūrą. Pavyzdžiui, tokia tilteliai gali suteikti erdvinei struktūrai mazgo ar uždaro žiedo pavidalą. Dažniausiai baltyme būna porinis cisteino liekanų skaičius. Cisteinai sujungiami poromis pagal konkretaus baltymo „planą“ (ne atsitiktinai), kuris giminingų baltymų toks pats arba panašus. Tarp taip stabilizuotų baltymų yra daug įvairių nuodų bei antibiotikų, randamų tiek gyvūnuose, tiek ir augaluose bei grybuose. Tiriamos jų gydomosios savybės.

## Pramonėje
Cisteinas yra dažnas maisto priedas, kvapo ir skonio paryškintojas. Kadangi plaukuose yra daug cisteino, jo trūkumas gali riboti avių ir kitų vilnai auginanamų gyvūnų produkciją. Jei naudojamas kaip maisto papildas, cisteinas turi E numerį E920. 

Dideli cisteino kiekiai yra nuodingi, todėl ląstelėje yra keletas reguliacijos sistemų, atsakingų už jo koncentracijos palaikymą griežtose ribose ir nelabai daug. Tačiau tai taip pat reiškia jog paprasti fermentacijos būdai cisteino gamybai netinka.

Cisteinas išgaunamas daugiausia iš plaukų ir plunksnų. Praeityje dažnas šaltinis buvo kirpyklose surinkti plaukai, bet dabar Europos Sąjungos taisyklės draudžia naudoti žmogaus plaukus cisteino gamybai. Galimi ir kitais būdai, pavyzdžiui veganams tinkamas cisteinas gaminamas iš kukurūzų adaptuotos mikrobinės fermentacijos būdu. Tačiau šios alternatyvos brangesnės. 

## Šaltiniai
Glicinas

**Glicinas** (**Gly** arba **G**), pagal IUPAC **aminoetano rūgštis** – viena iš dvidešimties dažniausiai baltymuose randamų aminorūgščių. Tai pati paprasčiausia tokia aminorūgštis, savo funkcinėje grupėje turinti tik vandenilio atomą. Šis atomas leidžia aminorūgščiai gerai „pritapti“ tiek hidrofilinėje, tiek ir hidrofobinėje aplinkoje.

Žmogus sugeba šią aminorūgštį sintetinti pats, iš serino, tačiau taip pagaminama tik apie 85% reikiamo kiekio. Todėl glicinas yra „pusiau nepakeičiama“ aminorūgštis kurią reikia gauti taip pat ir su maistu. Daugelis žinduolių, bet ne žmogus, gali susintetinti gliciną ir iš treonino. Sergant diabetais, nutukimu neretai stebimas per mažas glicino kiekis. Glicino papildai neretai žinomai efektyvūs pagerinant žmonių bei gyvūnų sveikatą. Paties organizmo sintetinamo glicino nepakanka taip pat ir daugeliui kitų žinduolių bei paukščių.

Nors gliciną galima gauti skaidant baltymus, tai nelabai verta, nes jis pigiau ir efektyviau pagaminamas cheminiais būdais. 

Dar 1970 m. glicino buvo rasta meteorituose. Glicino asteroide rado ir Rosetta.

## Šaltiniai
Glutaminas

**Glutaminas** (**Gln**, **Q**) – viena iš dvidešimties aminorūgščių, dalyvaujančių baltymų sintezėje. Yra glutamo rūgšties amidas. Glutaminą koduoja kodonai CAA ir CAG. 

Ji nėra priskiriama būtinosioms aminorūgštims, tačiau ji labai svarbi esant intensyviems fiziniams krūviams (pvz., sportinėms treniruotėms), sergant kai kuriomis virškinimo sistemos ligomis. 

Žmogaus kraujyje glutaminas yra gausiausia aminorūgštis, jos koncentracija būna apie 500-900 µmol/l.

## Funkcijos
Glutaminas svarbus daugelyje biocheminių reiškinių, pvz.:
* Baltymų sintezėje (kaip ir kitos dvidešimt aminorūgščių)
* Rūgštingumo-šarmingumo palaikymas inkstuose (iš Gln gaminamas amoniakas).
* Energijos gavyboje ląstelėse, panašiai kaip ir iš gliukozės.
* Azoto atomų donoras daugelyje anabolinių procesų.
* Anglies atomų šaltinis papildant citrinos rūgšties ciklą.
* Nenuodingas amoniako nešiklis kraujotakos sistemoje.

## Gamyba ir sunaudojimas
#### Gamyba
Glutaminą iš glutamato ir amoniako sintetina fermentas glutamino sintetazė. Daugiausia glutamino pagaminama raumenyse (apie 90% viso glutamino). Nedaug glutamino išskiria ir plaučiai bei smegenys. 

Glutaminą gali gaminti ir kepenys, tačiau jos glutamino apykaitoje daugiau veikia kaip reguliatorius, o ne gamintojas, nes paima daug glutamino, atitekančio iš žarnyno.

#### Ląstelės naudotojos
Didžiausi glutamino vartotojai yra žarnų ląstelės, inkstų ląstelės (rūgštinumo-šarmingumo palaikymui), aktyvuotos imuninės ląstelės ir daugelis vėžinių ląstelių. 
Dėl didelio glutamino poreikio vėžinėms ląstelėms tiriama, ar glutamino analogai, tokie kaip 6-diazo-5-okso-L-norleucinas (DON), *Azaserine* ar *Acivicin*, gali būti panaudoti kaip priešvėžiniai vaistai.

### Glutamino panaudojimo pavyzdžiai
Organizmas glutamino turi gauti su maistu gyjant po sužeidimų ar ligos. Tokiais atvejais gali tekti naudoti maisto papildus su glutaminu. 

Glutaminas intensyviai tiriamas paskutinius 10-15 metų. Aptikta, kad jis padeda gydant sunkius susirgimus, traumas, nudegimus, jis svarbus po operacijų gyjant žaizdoms ir šalinant šalutinius vėžio gydymo efektus. 

Glutaminas reklamuojamas kaip papildas, skatinantis raumenų vystymąsi užsiimantiems atletizmu, sunkumų kilnojimu, ištvermės sporto šakomis. 

Biologiniuose tyrimuose L-glutaminas paprastai dedamas į mitybines terpes ląstelių kultūroms.

## Nuorodos
Glutamo rūgštis

**Glutamo rūgštis** (žymima simboliu **Glu**) – aminorūgštis, kurios cheminė formulė ; viena iš dvidešimties dažniausių aminorūgščių Žemėje.
**Glutamatas** − glutamo rūgšties druska.

Glutamo rūgštis beveik visuose gyvuosiuose organizmuose naudojama baltymų biosintezėje, užkoduota DNR per GAA arba GAG kodonus. Žmogaus organizmas ją gali pasigaminti pats, todėl nėra būtina jos gauti su maistu.

## Glutamo rūgštis maisto pramonėje
Glutamo rūgštis sustiprina maisto skonį, tačiau slopina sotumo jausmą .

Glutamo rūgštis (E620) ir jos druskos naudojamos konservuoti produktams ir maisto koncentratuose kaip skonio stiprikliai, suteikiantis umami skonį. 

Etiketėse glutamo rūgštis žymima kodu E620, o jos druskos žymimos kodais nuo E621 iki E633. Dažniausi iš jų − natrio glutamatas (E621), kalio glutamatas (E622),  kalcio glutamatas (E623), amonio glutamatas (E624), magnio glutamatas (E625). Plačiausiai maisto pramonėje yra naudojamas natrio glutamatas (E621), kuris sustiprina maisto skonį. 

Lietuvoje viešojo maitinimo įstaigose, esančiose mokyklose, vaikų darželiuose, ligoninėse ar socialinės globos įstaigose, taip pat kūdikių ir vaikų iki 3 metų maisto produktuose natrio glutamatą naudoti draudžiama. Kitoms maitinimo įstaigoms natrio glutamato į patiekalus dėti leidžiama.

## Nuorodos
* http://www.food-info.net/lt/e/e600-700.htm
Histidinas

**Histidinas** (**His**) – viena iš dvidešimties dažniausių aminorūgščių. Žmogaus organizmui histidinas yra nepakeičiama aminorūgštis.

## Histidino apykaita
Histidino apykaita pradedama intramolekuliniu deamininimu veikiant histidazei. Susidariusi urokano rūgštis yra skaidoma dalyvaujant tetrahidrofolio rūgščiai (THFR). Skaidymo produktai – formil-THFR, amoniakas, gliutamatas. Histidinas yra pirminis vienanglių fragmentų donoras. Taip pat jis yra glikogeninė aminorūgštis.

## Šaltiniai
Izoleucinas

**Izoleucinas** (**Ile**) – viena iš dvidešimties dažniausių aminorūgščių Žemėje.

Izoleucinas saugo raumenų baltymus nuo suirimo, kurį skatina dideli fiziniai krūviai. Dalyvauja sintetinant hemoglobiną, krešint kraujui, reguliuoja cukraus kiekį. Izoleucino reikia normalaus augimo užtikrinimui. Suaugusiems izoleucinas būtinas azoto apykaitai. Izoleucino yra baltyminiame maiste: mėsoje, žuvyje, kiaušiniuose, sojose. Jo trūkumo požymiai panašūs į hipoglikemijos, kuriai būdinga silpnumas, galvos skausmas ir svaigimas. Jis sudaro 5,60 % visų esamų aminorūgščių.
Lizinas

**Lizinas** (**Lys**) – natūraliuose baltymuose randama aminorūgštis. Lizinas – viena svarbiausių žmogui aminorūgščių, organizme jis negali būti gaminamas, turi būti gaunamas su maistu – tai nepakeičiamoji aminorūgštis.

Lizinas reikalingas augimui ir medžiagų apykaitos procesams, kurių metu jis verčiamas karnitinu, gliutamatu. Taip pat dalyvauja baltymų, fermentų, hormonų, anitikūnių sintezėje. Kartu su vitaminu C ir geležimi, lizinas sudaro kolageną, kuris yra kaulų, odos ir kitų jungiamųjų audinių sudėtinė dalis. Jis būtinas kaulų augimui, nes padeda pasisavinti ir sukaupti kalcį. Kadangi lizinas yra daugelio baltymų sudėtinė dalis, jis labai reikšmingas raumenų struktūrai palaikyti, skatinti audinių gijimą po traumų ir operacijų. Lizino sukaupimui svarbūs vitaminai – riboflavinas (B2), piridoksinas (B6) ir niacinas (B3). Lizinas sąveikauja su Herpes virusais – slopina šių virusų dauginimąsi, todėl naudingas gydant Herpes virusų sukeltus bėrimus (lūpų pūslelinę). Lizinas kartu su argininu stimuliuoja augimo hormono išsiskyrimą iš priekinės hipofizės dalies. Yra duomenų, kad lizinas gali palengvinti migreninius galvos skausmus. Per dieną žmogui reikia apie 1-1,5 g lizino. Ypač daug jo yra žuvyje, ankštinėse daržovėse.
Leucinas

**Leucinas** (**Leu**) – viena iš dvidešimties dažniausių aminorūgščių.

Leucinas veikia augimą ir azoto apykaitą. Mažina kraujospūdį, skatina kaulų, raumenų, odos vystymąsi ir gijimą. kepenyse leucinas yra naudojamas gliukozės sintezei, kuomet badaujama, sergama, patiriamas stresas. Leucinas reguliuoja baltymų sintezę iš riebalinio audinio, kartu su izoleucinu ir valinu dalyvauja aprūpinant raumenis energija. Leucinas reikalingas hemoglobino gamybai, skatina augimo hormono sintezę. Daug leucino yra baltyminiame maiste: pupelėse, mielėse, ruduosiuose ryžiuose, kukurūzuose, kiaušiniuose, pieno produktuose, žuvyje, mėsoje, jūros produktuose, sojose, grūduose. Suaugusiems leucino per parą reikia apie 31 mg vienam kilogramui kūno svorio (80 kg sveriančiam žmogui – apie 2,5 gramo). Sportuojant reikia iki 5 gramų leucino per parą. Leucino gali trūkti tik tuomet, kai visai nevalgoma baltymų. Leucino trūkumas gali sąlygoti biocheminius pokyčius, lydimus hipoglikemijos, kuriai būdinga silpnumas, nuovargis, galvos skausmas, svaigimas. Sudaro 8,70 % visų esamų aminorūgščių.
Metioninas

**Metioninas** (**Met**) – viena iš dvidešimties aminorūgščių.

## Reikšmė
Metioninas veikia augimą ir vystymąsi, palaiko kūno svorį. Metioninas yra sieros šaltinis daugeliui organizme vykstančių metabolinių reakcijų. Žinomas lipotropinis metionino poveikis, taip pat antiaterogeninis, detoksikuojantis poveikis, saugo nuo radiacijos. Metioninas priklauso lipotropinėms medžiagoms (kaip ir cholinas, inozitolis bei betainas). Jo reikia normaliam augimui palaikyti. Metioninas yra viena iš dviejų aminorūgščių, kuri identifikuoja baltymo sintezės pradžios vietą RNR. RNR koduojama baltymo seka visada prasideda metionino kodonu (AUG), tačiau iš tiesų transliacijos iniciacijos metu šioje vietoje prijungiamas formil – metioninas. Vėliau arba visas metioninas, arba tik formilo grupė nuo baltymo neretai atskeliama. Metionino yra mėsoje, žuvyje, pieno produktuose. Trūkstant metionino, pažeidžiamos kepenys, silpnėja raumenys, sulėtėja vaikų augimas, pakinta oda, sumažėja plaukų pigmentacija, vargina silpnumas, apatija, atsiranda edemų, sutrinka folio rūgšties apykaita. Per daug vartojant metionino, ypač kai trūksta maiste folio rūgšties ir vitaminų B6 (piridoksino) bei B12 (ciankobalamino), gali padidėti metionino virtimas homocisteinu. Homocisteinas yra žalingas kraujagyslėms, nes skatina aterosklerozės formavimąsi. Todėl maisto papildų su metioninu reikėtų vengti sergant širdies ir kraujagyslių ligomis. Sudaro 2,30 % visų esamų aminorūgščių.

## Pramoninė gamyba
Metioniną galima gauti tiek skaidant baltymus, tiek ir cheminiais būdais. Tačiau cheminiais būdais pagaminamas L ir D enantiomerų mišinys (racematas). Visgi manoma jog gyvūnų maistui papildyti tinka tiek L, tiek ir D metioninas, todėl cheminiai būdai naudojami.

## Šaltiniai
Prolinas

**Prolinas** (**Pro**) – viena iš dvidešimties dažniausių aminorūgščių. Gamtoje aptinkamas vien L‑prolinas. Pasižymi geru tirpumu vandenyje bei etanolyje.

## Išnašos
Serinas

**Serinas** (**Ser**) – vienas iš dvidešimties dažniausių aminorūgščių baltymuose.

## Serino sintezė (gavimas)
Šiai sintezei reikia vitamino B3 (niacino), B6 (piridoksino) ir folio rūgšties.

### Serino sintezė pramonėje
L-serinas pagaminamas fermentacijos būdu, pagaminimo kiekis siekia nuo 100 iki 1000 tonų per metus. Trūkstant L-serino, labai retai pasitaiko vaikų metabolinis sutrikimas – L-serino trūkumas, kuriam būdinga įgimta mikrocefalija, labai atsiliekantis psichomotorinis vystymasis, epilepsijos priepuoliai, encefalopatija, spazminis paralyžius.

### Serino sintezė laboratorijoje
Iš metilakrilato šiais etapais:

### Serino biosintezė
* Serino organizmas pasigamina iš kitų aminorūgščių, todėl jo trūkumo būna retai.
* Fosforilinimo reakcijų metu iš serino susidaro fosfoserinas.
* Serinas dalyvauja cistino sintezėje iš homocisteino.

## Biologinė reikšmė

### Metabolinė (toliau Medžiagų apykaitos)
* Serinas svarbus medžiagų apykaitos procesui dalyvaujant purinų ir pirimidinų biosintezės proceso metu.
* Serinas taip pat yra kai kurių aminorūgščių, tokių kaip glicinas, cisteinas bei triptofanas (pavyzdžiui bakterijose) pirmtakas.
* Iš serino formuojasi sfingolipidai – ląstelių membranų komponentai, kurie yra vieni pagrindinių monokarbonatinių fragmentų reduktoriai biosintezėje.

### Struktūrinė
* Serinas dalyvauja daugumoje enzimų (tokių kaip tripsinas ir kt.) katalizėje.
* Skatina imunoglobulinų ir antikūnų gamybą, raumeninio audinio sintezę.

### Signalinė (signalo perdavimo)
D-Serinas, sintezėje, vykstančios smegenyse iš L-Serino, stimuliuoja neuromediatorių veiklą, bei patį signalo perdavimo procesą.

## Panaudojimas

### Gustatorinis suvokimas
* Grynas D-Serinas yra kristalinės struktūros, pelėsio kvapo milteliai.
* L-Serinas yra saldaus ir tuo pačiu umami skonio milteliai.

### Biologinis
* Fosforilinimo reakcijų metu iš serino susidaro fosfoserinas, dalyvaujantis nervų sistemos veikloje, perduodant nervinius impulsus, formuojantis atminčiai.

* Dalyvauja riebalų rūgščių apykaitoje;
* Palaiko imuninės sistemos veiklą, skatina imunoglobulinų ir antikūnų gamybą;
* Skatina raumeninio audinio sintezę;
* Svarbus fermentų veiklai;
* Jis sudaro serino proteazes;
* Dalyvauja purinų ir pirimidinų apykaitoje, kreatino sintezėje;
* Įeina į ląstelių membranų sudėtį.

## Serino šaltiniai

### Maistiniai šaltiniai
Šios aminorūgšties yra gausu:
* Sojoje;
* Pieno produktuose. 

## Šaltiniai
Treoninas

**Treoninas** (**Thr**) – viena iš dvidešimties dažniausių aminorūgščių Žemėje.

Treoninas dalyvauja sintezėje kitų aminorūgščių – glicino ir serino, kurios reikalingos formuoti kolageną, elastiną, dantų emalį, raumenis, šitaip treoninas jungiamųjų audinių elastingumą, skatina žaizdų gijimą. Jis dalyvauja neuromediatorių sintezėje smegenyse. Palaiko imuninės sistemos veiklą. Treoninas pagal organizmo poreikius kepenyse verčiamas gliukoze ir taip padeda palaikyti reikiamą cukraus kiekį kraujyje. Treoninas kaip ir cisteinas, lizinas, alaninas bei aspartatas stimuliuoja užkrūčio liauką ir palaiko imuninę sistemos veiklą. Padeda organizmui kovoti su virusinėmis infekcijomis. Kartu su aspartatu ir metioninu, treoninas skatina kepenų lipotropines funkcijas – apsaugo kepenis nuo riebalų pertekliaus susikaupimo ir cirozinių pakitimų atsiradimo. Treonino gauname valgydami mėsą, žuvį, pieno produktus, kiaušinius. Labai mažai jo yra pupelėse, grūduose, riešutuose. Treonino trūkumas gali pasireikšti emociniu nestabilumu, virškinimo sutrikimais ir kepenų suriebėjimu. Sudaro 5,20 % visų esamų aminorūgščių.
Triptofanas

**Triptofanas** (**Trp**) – viena iš baltymuose esančių aminorūgščių.

Be baltymų biosintezės, apie 2 procentai su maistu gaunamo triptofano žmogaus kepenyse paverčiami į nikotininę rūgštį (niaciną, arba vitaminą B3). Tai labai svarbus tarpininkas, iš kurio paskui susintetinami daugelyje oksidacijos-reduckijos reakcijų dalyvaujantys NAD ir NADP.

Triptofanas taip pat yra neurotransmiterio serotonino, paros ritmo hormono melatonino ir (augaluose) fitohormono auksino pirmtakas.

## Šaltiniai
Tirozinas

**Tirozinas** ( – sūris) –  viena iš dvidešimties dažniausių baltymuose pasitaikančių aminorūgščių. Tai pakeičiama aminorūgštis kurią nebūtina gauti su maistu, nes žmogaus organizmas sugeba ją susintetinti iš fenilalanino. Yra paveldima liga kuriai esant šis kelias neveikia (fenilketonurija). Tirozinas yra adrenalino (epinefrino ir norepinefrino) pirmtakas. Melaninas, odos ir plaukų pigmentas, irgi sintetinamas iš šios aminorūgšties.

Tirozino lieka baltymo grandinėje dažnai priklauso jo aktyviąjam centrui, ir jos modifikacija neretai labai keičia ar išvis panaikina baltymo katalitinį aktyvumą.

Tirozinas pirmąkart buvo išskirtas 1846 m. iš sūrio, nuo čia jo pavadinimas.

## Šaltiniai
Valinas

**Valinas** (**Val**) – viena iš dvidešimties dažniausių aminorūgščių Žemėje. Pirmąkart išskirtas vokiečių chemiko Emil Fischer iš kazeino. Žinduoliams bei paukščiams nepakeičiama aminorūgštis (turi gauti su maistu). Augalai ir mikroorganizmai geba sintetinti iš piruato.

Valinas, kaip ir kitos šakotosios aminorūgštys, yra susijęs su nejautrumu insulinui: diabetu sergantys žmonės (taip pat pelėse ir žiurkės) jo kraujuje turi daugiau. Vartojant mažiau valino turinčio maisto, jautrumas insulinui gali pagerėti, sumažėjant nutukimui. Riebalus kaupti skatina valino apykaitos produktas, 3-hydroksi-izobutiratas.

Valinas svarbus kraujodaroje, jo trūkstant gerai nebeatsistato pradinė, visoms kraujo ląstelėms pradžią duodanti pirmtakų populiacija.

## Šaltiniai