open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Babrakas Karmalis

**Babrakas Karmalis** (; ‎1929 m. sausio 6 d. – 1996 m. gruodžio 3 d.) – Afganistano prezidentas, vadovavęs 1979−1986 m.

## Biografija

Karmalis gimė ‎1929 m. sausio 6 d. Kabule. Jo tėvas buvo generolas majoras Muhamedas Huseinas, buvęs Paktijos provincijos valdytojas. Karmalis 1948 m. baigė Nidžato aukštąją mokyklą Kabule ir po to nebuvo priimtas į tesės ir politinių mokslų studijas Kabulo universitete dėl veiklos studentų organizacijose. 1951−53 m. jis mokėsi Teisės ir politikos mokslų kolegijoje ir buvo įkalintas dėl dalyvavimo politinėje studentų veikloje. Besimokydamas jis persiėmė marksistinėmis nuostatomis ir 1954 m. prisiėmė literatūrinį slapyvardį Babrakas, kas reikštų „darbo sūnus“. 1956 m. buvo išlaisvintas Muhamedo Daudo nurodymu, dirbo vertėju iš vokiečių ir anglų kalbų, 1957 m. atliko karinę tarnybą. 1960 m. baigė Teisės ir politinių mokslų kolegiją. 1961−1963 m. jis dirbo vertimų skyriuje prie Švietimo ministerijos ir Planavimo ministerijoje vis daugiau dalyvaudamas politinėje veikloje.

1964 m. Babrakas Karmalis buvo vienas Afganistano liaudies demokratinės partijos (ALDP) steigiamojo kongreso narių. 1965 m. partijai skilus jis vadovavo nusaikesnei „Vėliavos“ frakcijai. 1965 ir 1969 m. buvo išrinktas į Afganistano parlamento Liaudies rūmus. 1977 m. jo frakcija susijungė su „Liaudies“ frakcija taip suvienijant ALDP. 1978 m. Babrakas Karmalis buvo suimtas vyriausybės ir išlaisvintas po 1978 m. balandžio 27 d. įvykusio perversmo, per kurį marksistai nuvertė prezidento Muhamedo Daudo valdžią. Jis buvo išrinktas Revoliucijos Tarybos vicepirmininku ir pavaduojančiu ministru pirmininku. Babrakas Karmalis buvo vienu iš gabiausių oratorių ir sumaniausių afganų marksistų lyderių. 1978 m. liepą jis buvo paskirtas ambasadoriumi Čekoslovakijoje, po mėnesio atleistas apkaltinus sąmokslu prieš Revoliucijos Tarybą, pašalintas iš partijos. Jis pasitraukė į Maskvą. Tuo metu TSRS vadovybėje kilo didelis nepasitenkinimas Hafizulos Amino valdymu, kurį jie laikė didėjančio afganų pasipriešinimo komunistinei vyriausybei priežastimi. 1979 m. gruodžio 24 d. TSRS daliniai įsiveržė į Afganistaną su pretekstu apginti teisėtą vyriausybę. Gruodžio 27 d. buvo nužudytas Hafizula Aminas. Tą pačią dieną Babrakas Karmalis, kuris atvyko su TSRS kariuomene, paskelbtas Afganistano prezidentu.

Babrako Karmalio prezidentavimas buvo nesėkmingas, nepaisant jo pastangų įsiteikti islamistinėms Afganistano frakcijoms. Mudžahedų pasipriešinimas tik stiprėjo ir jis kuo toliau, tuo labiau buvo priklausomas nuo okupacinės kariuomenės paramos, o ne nuo savų afganistaniečių. Galų gale TSRS vadovybė nesibodėdama atvirai jį pradėjo kaltinti dėl užsitęsusio karo. 1986 m. lapkritį jis pasitraukė iš prezidento posto motyvavęs prasta sveikata. Po jo prezidentu tapo Muhamedas Nadžibula. Jis po to gyveno Maskvoje ir grįžo į Afganistaną 1992 m. žlugus komunistų režimui. Gyveno Mazari Šarife, kurį kontroliavo jo draugas generolas. Po to vėl išvyko į Maskvą, kur 1996 m. gruodžio 3 d. mirė nuo vėžio.

## Šaltiniai
* Conflict in Afghanistan: A Historical Encyclopedia, 2003, p. 141
* Enciklopedija Britannica
Papiškės (Astravas)

**Papiškės** arba ***Papiškis, Papiškiai*** (, ) – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Astravo rajone, Gervėčių kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 15 km į šiaurės rytus nuo Astravo, 3 km į šiaurės vakarus nuo Gervėčių. Keliai į Gervėčius ir Gaigalius.

## Šaltiniai
Ponys

**Ponys** (, ) – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Astravo rajone, Gervėčių kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 20 km į šiaurės rytus nuo Astravo, 6 km nuo Gervėčių, Ašmenos upės dešiniajame krante, pamiškėje. Kaimas gatvinis.

XIX a. buvo dvaro valda.

## Šaltiniai
Matai-aidai

** Matai-aidai**  – tai tokie šachmatų uždavinių (etiudų) matai,  kuriuose varžovo karaliui, matiniuose variantuose, stovint kitoje vietoje ir *tos pačios spalvos* laukeliuose, figūrų išsidėstymas aplink jį *kartojasi*.

Terminas *aidas* šachmatų uždaviniuose sutinkamas, aprašant įvairius šachmatų pozicijos pasikartojimus. Vienas jų, kai to paties uždavinio kito matuojančiojo varianto pabaigoje laukeliai aplink užpultą karalių, kontroliuojami analogiškai, nors veiksmas ir vyksta kitoje šachmatų lentos vietoje. Lyginamos bent dvi matinės padėtys. Viena jų kitos atžvilgiu vizualiai atrodo lyg  būtų pastumta ar pasukta. 

Matų aidų gali būti įvairių rūšių. Viena iš jų - *chameleoninis matas-aidas*. Taip vadinamas, kai karalius kitoje matinėje padėtyje matuojamas *skirtingos spalvos* laukelyje. Matai-aidai neretai kartu yra ir taisyklingieji ar grynieji matai.

Šachmatų kompozitoriai matus-aidus naudoja, kurdami etiudus ir įvairius sutarto, atvirkščio, refleksinio, retro ir tiesioginio mato uždavinius.

## Matų aidų pavyzdžiai

### Lygiagretūs aidai
Tai tokie matai aidai, kurių pasikartojančios padėtys šachmatų lentoje yra  vertikaliai ar lygiagrečiai, arba vienu metu ir abiem būdais, viena nuo kitos atitolusios tam tikru atstumu. 

**A** ir **B**  diagramose pateiktos Bo Lindgreno uždavinio dviejų variantų matinės padėtys.   Abiejose figūrų išsidėstymas aplink juodųjų karalių pilnai sutampa, tačiau **B** varianto matinė padėtis yra nusileidusi viena gulstine žemiau, lyginant su **A** variantu.  Be to, juodųjų karalius iš balto laukelio **A** matinėje padėtyje persikėlė į juodą laukelį **B** padėtyje. Tai lemia, kad matai Bo Lindgreno uždavinyje  priskiriami *chameleoninių matų-aidų* grupei.

|width="33%" |

|width="33%" |

### Kitos aidų formos
Pasikartojančios matinės padėtys gali susidaryti, pasukus  matinę padėtį aplink ašį 90 ar 180 laipsnių kampu.  Ašimi gali būti šachmatų lentos linijos: vertikalė, gulstinė, įstrižainė, ar lentos laukelis. Prie matų aidų priskiriamos veidrodinio atspindžio matinės padėtys.

Arpado Molnaro sutarto mato uždavinys turi keturis sprendinius ir dvi poras matų-aidų. Pirmosios poros antrojo sprendinio matinę padėtį gauname pasukdami  aplink įstrižainės c8-f5 ašį pirmojo sprendinio matinę padėtį. Ketvirtojo sprendinio matinė padėtis yra  trečiojo veidrodinis atspindys.

|width="33%" |

|width="33%" |

|width="33%" |

|width="33%" |

## Šaltiniai

## Nuorodos

*  Uždaviniai su matais-aidais  
* Peteris Vongas (Peter Wong) Aidas šachmatų uždaviniuose
Sakalaičiai

**Sakalaičiai** (, ) – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Astravo rajone, Gervėčių kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 18 km į šiaurės rytus nuo Astravo, 4 km nuo Gervėčių. Praeina Gervėčių–Mažų Jacinų keliukas. Kaimas gatvinis.

## Šaltiniai
Nasrula

**Nasrula** (‎1874 m. – 1920 m.) – Afganistano emyras, valdęs vieną savaitę per 1919 m.

## Biografija

Nasrula buvo antrasis Abdur Rahmano, Afganistano emyro Dosto Muhamedo anūko, sūnus. Jis gimė 1874 m. Turkestane, tuomet valdytame Rusijos imperijos, kur jo tėvas buvo pasitraukęs po kovų dėl sosto Afganistane. 1880 m. tėvui tapus Afganistano emyru, D. Britanijai buvo perduotos teisės reguliuoti valstybės užsienio politiką. Nasrula buvo nacionalistas ir uolus tikintysis, jis priešinosi britų kišimuisi. 1901 m. po tėvo mirties emyru tapo jo brolis Habibula. Jam valdant Nasrula įgavo didelę įtaką Afganistane. Jis buvo paskirtas armijos vadu ir ministru pirmininku ir netgi sosto įpėdiniu vietoj paties Habibulos sūnų. Nasrula nepritarė nuosaikiai ir taikingai Habibulos politikai santykiuose su britais, siūlė pinigų puštūnų gentims už Diurando linijos, kad jos maištautų prieš britus. 

Prasidėjus Pirmajam pasauliniui karui, Nasrula palaikė provokišką politinę frakciją. Jį taip pat palaikė Habibulos sūnus Amanula, tačiau emyras neatsiliepė į Osmanų sultono kvietimą į džihadą prieš Britaniją. 1915 m. vokiečių-turkų misija apsilankė Afganistane ir 1916 m. emyras Habibula pasirašė Afganų-vokiečių draugystės aktą, tačiau po to sulaikė pasiuntinį ir aktas nenukeliavo į Berlyną. 1917 m. prasidėjus revoliucijoms Rusijos imperijoje, Nasrula ragino emyrą pradėti karą, bet Habibula irgi to nesiėmė. 1919 m. vasario 20 d. Habibula buvo nužudytas per pasikėsinimą, kuomet medžiojo kartu su Nasrula ir vyriausiuoju sūnumi Inajatula. Artimiausiame mieste Nasrula su Inajatulos sutikimu pasiskelbė emyru, tačiau žinioms pasiekus Kabulą, kitas Habibulos sūnus Amanula užsitikrino kariuomenės ir visuomenės paramą. Vasario 28 d. Nasrula, atvykęs į Kabulą, buvo priverstas atsisakyti sosto Amanulos naudai ir kovo 3 d. areštuotas apkaltinus organizavus pasikėsinimą į Habibulą. Jis buvo nuteistas kalėti iki gyvos galvos ir mirė 1920 m., tikriausiai nužudytas Amanulos nurodymu.

## Šaltiniai
* Afghanistan at War: From the 18th-Century Durrani Dynasty to the 21st Century. 2017, p. 259−260
Svirtiškės

**Svirtiškės** (, ) – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Astravo rajone, Gervėčių kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 14 km į rytus nuo Astravo, 10,5 km į pietus nuo Gervėčių. Praeina vieškelis Dailidėlės–Varakumščyzna.

## Šaltiniai
Palestina (Astravas)

**Palestina** (, ) – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Astravo rajone, Gervėčių kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 22 km į šiaurės rytus nuo Astravo, 8,5 km nuo Gervėčių. Kaimas yra Ašmenos upės kairiajame krante, pasiekiamas keliuku iš Šveilionių.

## Šaltiniai
Subeliai

**Subeliai** (, ) – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Astravo rajone, Gervėčių kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 10 km į rytus nuo Astravo, 6 km į pietvakarius nuo Gervėčių, prie Aluošios upelio.

## Šaltiniai
Trakeliai (Astravas)

**Trakẽliai**  (, ) – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Astravo rajone, Gervėčių kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 12,5 km į pietryčius nuo Astravo, 15,5 km į pietus nuo Gervėčių. Praeina Astravo–Salų plentas.

## Istorija

XIX a. buvo du Trakelių kaimai ir du palivarkai, priklausę Daukšiškių seniūnijai (Salų valsčius). Apie 1900 m. kaime gyveno nemažai lietuvių.

## Šaltiniai
Jacques Briotet

**Jokūbas Briotė** (; 1746 m. Prancūzija – 1819 m. Vilnius) – prancūzų kilmės gydytojas, chirurgas, Vilniaus universiteto profesorius.

## Biografija

Jokūbas Briotė į Vilnių atvyko 1777 m. 1780–1787 m. Vilniaus universitete dirbo anatomijos demonstratoriumi bei prozektoriumi.

Briotė jau 1785 m. greta operacinės chirurgijos paskaitų pradėjo skaityti paskaitas apie skiepijimą.

Nuo 1787 m. Jokūbas Briotė vadovavo chirurgijos katedrai, išugdė nemažai chirurgų. Vienas jo geriausių studentų Janas Frydrichas Niškovskis.

1797 m. Briotė buvo universiteto adjunktas, vėliau tobulinosi užsienyje. 1808 m. išrinktas ekstraordinariniu, o 1810 m. – ordinariniu profesoriumi.
1810 m. Jokūbas Briotė kartu su savo mokiniu Janu Frydrichu Niškovskiu įkūrė Chirurgijos kliniką, iš pradžių teturėjusią vos 6 lovas. Briotė vadovavo šiai klinikai.

Kartu su trimis kitais profesoriais, tarp jų chirurgijos vadovėlio autoriumi Jokūbu Šimkevičiumi bei Janu Frydrichu Niškovskiu, atliko sudėtingą tuo metu miego arterijos aneurizmos operaciją, kuri buvo aprašyta Vilniaus universiteto periodiniame leidinyje „Karališkojo Vilniaus universiteto klinikiniai darbai“.

Jokūbas Briotė gyveno Pilies g. 22 name. Šiame name taip pat gyveno medicinos profesoriai Stefanas Lorenzas Bisio, Liudvigas Heinrichas Bojanus, Andrius Sniadeckis ir kiti. 1818–1828 m. čia gyveno poetas Julijus Slovackis.

## Išnašos

## Literatūra
* Arnaud Parent. XVIII a. prancūzų gydytojų medicinos mokslo paveldas Lietuvoje XVIII a. paskutiniame ketvirtyje (Jeanas-Emmanuelis Gilibert’as, Nicolas Regnier, Jacques’as Briotet). XVIII a. studijos, t.2. Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Valstybė. Kultūra. Edukacija. Sudarytoja Ramunė Šmigelskytė Stukienė. Vilnius: Lietuvos istorijos instituto leidykla, 2015.
Alfonsas II (Astūrija)

**Alfonsas II** (apie 760 – 842 m.), pravardžiuojamas *Paprastuoju* (isp. k. *el Casto*) buvo Astūrijos karalius du kartus: 783 metair ir nuo 791 iki savo mirties 842 m. Po Alfonso II mirties giminaitis Nepocianas bandė užimti sotą, bet greitai jį nuvertė Ramiras I.

Alfonsas II karaliaudamas tariamai atrado Apaštalas Jokūbo kapą Kompostelos mieste, kuris vėliau buvo pervadintas Santjago de Kompostela. Jo tėvas buvo Fruelas I ir baskė Munija, jo pagrobta per karinį žygį.

Alfonsas gimė Ovjede 759 ar 760 m. Po tėvo mirties jį globojo teta Adosinda, bet kita istorija teigia, kad jis buvo auginamas Samo vienuolyne. Jis buvo rūmų valdytojas, kai Silo buvo karalius. Po Silo mirties Adosindos sąjungininkai norėjo jį padaryti karaliumi, bet kilmingieji išrinko Mauregatą. Alfonsas pabėgo į Alavą pas motinos giminaičius. Mauregato įpėdiniu tapo Veremundas I, Alfonso pusbrolis, kuris atsisakė sosto po pralaimėjimo maurams Burbijos upės mūšyje 791 m. Alfonsas buvo išrinktas karaliumi rugsėjo 14 d.

Hišamas I, Kordobos emyras, surengė keletą karo žygių į Pirėnų regioną. 794 m. Abd al-Karimo žygis sudavė stiprų smūgį Alfonso rytinėms žemėms. Astūrijos karalius paprašė frankų vasalo basko Belasko, kuris valdė Alavą, pagalbos. Kadangi Abd al-Karimas ir jo brolis Abd al-Malikas veržėsi į vakarus, Alfonsas II siutė Karoliui Didžiajam pasiuntinius į Tulūzą ir Acheną 796, 797 ir 798 m. Šios diplomatinės pastangos turėjo sustiprinti Alfonso valdymo teisėtumą, nes be maurų išpuolių jam kėlė problemų maištas Galisijoje. Pirmąkart popiežius ir Karolis Didysis pripažino Alfonsą II karaliumi, o Astūriją - karalyste. Karalius susidomėjo frankų Martyno Turiečio kultu ir skatino karalingų bažnyčios įtaką Astūrijoje. 

825 m. Alfonas nugalėjo Kordobos pajėgas Narone ir Anceo bei pradėjo nuniokotų teritorijų apgyvendinimą.

Alfonsas II perkėlė sostinę iš Pravijos į Ovjedą, kur statė bažnyčias ir rūmus.
Ugnimi ir kalaviju (filmas)

**Ugnimi ir kalaviju** () – 1999 m. lenkų istorinis, 4 serijų filmas, sukurtas režisieriaus Ježio Hofmano pagal lenkų rašytojo Henriko Senkevičiaus to paties pavadinimo istorinį romaną (pirmąją trilogijos dalį). Filme vaizduojamas Bogdano Chmelnickio sukilimo, nukreipto prieš Abiejų Tautų Respubliką, laikotarpis.

Filmo biudžetas 24 mln. zlotų. Didesnį biudžetą iš lenkų filmų turėjo tik 2001 m. filmas „Quo Vadis“ pagal to paties Henriko Senkevičiaus romaną.

## Siužetas

Veiksmas vyksta Ukrainos žemėse, kurios priklausė Abiejų Tautų Respublikai Jono Kazimiero Vazos valdymo laikotarpiu per 1648–1651 m. Bogdano Chmelnickio sukilimą. Lenkijos riteris Janas Skšetuckis ir kazokų pulkininkas Jurka Bogunas įsimyli tą pačią lenkų bajoraitę Heleną. Jų konkurencija atsiskleidžia kazokų sukilimo, kuriam vadovavo Bogdanas Chmelnickis, fone. Istoriniai įvykiai yra filmo pagrindas, o išgalvoti veikėjai susilieja su istoriniais. Filmo, kaip ir knygos, kulminacija yra Zbaražo pilies apgultis.

## Pagrindiniai vaidmenys
: *Aktorius – vaidmuo*

* Izabella Scorupco – lenkų bajoraitė Jelena Kurcevič
* Michał Żebrowski — husarų leitenantas Janas Skšetuckis
* Aleksandr Domogarow – kazokų pulkininkas Jurka Bogunas
* Krzysztof Kowalewski – ponas Zagloba
* Bohdan Stupka – Zaporožės hetmonas Bogdanas Chmelnickis
* Andrzej Seweryn – Mykolas Kaributas Višnioveckis
* Zbigniew Zamachowski – Michalas Volodijevskis
* Wiktor Zborowski – lietuvių bajoras Lionginas Podbipienta
* Daniel Olbrychski – mongolų – totorių ordos vadas Tugai-Bėjus
* Marek Kondrat – Abiejų Tautų Respublikos karalius Jonas Kazimieras Vaza

## Apdovanojimai

Apdovanojimas už montažą, ir scenografiją, publikos prizas už Henriko Senkevičiaus epopėjos ekranizaciją (Ježis Hofmanas) XXIV lenkų filmų festivalyje Gdynioje, publikos prizas lenkų filmų festivalyje Čikagoje (Ježis Hofmanas), 1999 ir kt.

## Išnašos

## Literatūra

* Zniweczyło tę idyllę dopiero ukazanie się „Ogniem i mieczem” Sienkiewicza. Nie było już dawnej chłopięcej szczerości. Od Bohdana i Jaremy posłały się między nami wielkie czarne cienie. Ryszard Sadaj – „Kto był kim w Galicji”, Kraków 1993, s. 162.
* Черненко М. М. Наш общий Гофман, или Стори поверх истории // Искусство кино, 2000, № 4. http://chernenko.org/469.shtml
Jonas Jurcikas

**Jonas Jurcikas** (g. 1986 m., Pasvalyje – m. 2020 m. vasario 24 d., Vilniuje) – Lietuvos dailininkas, tapytojas.

## Biografija
Gimė 1986 metais Pasvalyje. 2011 m. baigė tapybos magistro studijas Vilniaus dailės akademijoje (VDA). J. Jurcikas buvo VDA dėstytojo Jono Gasiūno mokinys ir menininkų grupės Kuklus Klanas narys.

Mirė 2020 m. vasario 24 d. Vilniuje

## Kūryba
Parodose dalyvavo nuo 2009 m.

2011 m. laimėjo Baltijos šalių konkursą „Jaunojo tapytojo prizas“.

Anot menotyrininkės Julijos Dailidėnaitės-Palmeirao, Jurciko tapybai būdinga: didelio gabarito drobės, tolygus plakatinis dažo sluoksnis, intensyvios spalvos, ryškūs kontrastai, daugialypės figūros ir daugiaprasmiai siužetai.

J. Jurciko kūrinių yra privačiose kolekcijose Lietuvoje ir užsienyje.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*J. Jurciko tapybos darbai
*MO pokalbiai. Jonas Jurcikas (vaizdo įrašas)
Šoriai

**Šoriai** (, nuo 1938 m. *Scharen*, nuo 1946 m. ***Ščedrinas***, ) – buvęs kaimas ir dvaras Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 3 km į pietus nuo Pilkalnio, prie Lobinio upelio.

## Istorija

1540 m. minimi naujakuriai *Schorey* ir *Lepkey*. Ilgą laiką kaimas buvo vadinamas abiem pavadinimais: *Lepkoye Schorey*, *Schaaren-Lepkey*, *Schaarenloepen*. 1785 m. ir vėliau vadintas *Schaaren*. 1785 m. buvo mišrusis kaimas su 5 ugniakurais, 1823 m. – mišrusis 4 sodybų kaimas su 73 gyventojais. XIX a. pradėjo formuotis dvaras. 1847 m. Šorių kaime ir dvare buvo 6 gyvenamieji pastatai ir 75 gyventojai. 1723–1818 m. priklausė Įsruties apskrities Užpjaunių domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai. Tikintieji priklausė Pilkalnio evangelikų liuteronų parapijai. 1874 m. apskrityje įsteigtas Užpjaunių valsčius, kuriam priklausė ir Šorių dvaro apygarda. 1879 m. dvaras valdė 286 ha žemės, iš jų 193 ha ariamos, 34 ha pievų ir ganyklų, 50 ha miško, 2,6 ha durpynų. Dvare buvo auginami žirgai.

Pro dvarą ėjo Pilkalnio–Stalupėnų plentas. 1892 m. šalia dvaro nutiestas Tilžės–Stalupėnų geležinkelis; artimiausia stotelė – Šilininkai, buvo už 1,2 km. 1928 m. sujungti su Uosynais į Šorių kaimo bendruomenę. Prie kaimo prijungtas ir Lobynų palivarkas. Tarpukariu prie dvaro buvo parkas, tvenkinys, elektros transformatorius. Kaimo bendruomenės šiaurėje buvo Šorių miškas su tvenkiniais, miško sodyba ir karių kapinėmis.

Po Antrojo pasaulinio karo ar vėliau sovietmečiu išnyko. Nuo 2008 m. dalis buvusio kaimo teritorijos priklauso Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietei, dalis – Nesterovo rajono Iljušino kaimo gyvenvietei.

## Gyventojai

* 1905 ir 1910 m. duomenys be Uosynų ir Lobynų.

## Lobynų palivarkas

Lobynai () minimi nuo 1625 m. įvairiais pavadinimais: *Lübenischken*, *Lobinnischken*, *Lobinischken*. 1822 m. Lobynų palivarke buvo 2 gyventojai, 1847 m. – 1 gyvenamasis pastatas ir 23 gyventojai. 1905 m. Lobynuose buvo 39 gyventojai. Priklausė Užpjaunių dvarui, 1928 m. prijungtas prie Šorių.

## Šaltiniai
Uosynai

**Uosynai** () – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 4 km į pietryčius nuo Pilkalnio, prie Lobinio upelio.

## Istorija

Minimi nuo 1625 m. Kaimo pavadinimas buvo rašomas ir *Oßienen*. 1785 m. buvo karališkasis valstiečių kaimas su 5 ugniakurais, 1822 m. – 6 valstiečių sodybos su 26 gyventojais. 1847 m. Uosynuose buvo 9 gyvenamieji pastatai ir 90 gyventojų. 1723–1818 m. priklausė Įsruties apskrities Užpjaunių domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai. 1874 m. apskrityje įsteigtas Užpjaunių valsčius, kuriam priklausė ir Uosynų kaimo bendruomenė. Tikintieji priklausė Pilkalnio evangelikų liuteronų parapijai. 1892 m. šalia kaimo nutiestas Tilžės–Stalupėnų geležinkelis; artimiausia stotelė – Šilininkai, buvo už 1,2 km. 1910 m. Uosynuose buvo 72 gyventojai. 1928 m. kartu su Lobynų palivarku sujungti su Šorių dvaru į Šorių kaimo bendruomenę. Po Antrojo pasaulinio karo išnyko.

## Šaltiniai
Steponas Batoras įsteigia Vilniaus universitetą

**Steponas Batoras įsteigia Vilniaus universitetą** – 1828 m. sukurtas lietuvių dailininko Vincento Smakausko paveikslas, vaizduojantis svarbų Lietuvos įvykį, kai Lenkijos karalius ir Lietuvos didysis kunigaikštis Steponas Batoras 1579 m. pasirašė privilegiją, kuria 1570 m. įsteigta jėzuitų kolegija buvo pertvarkyta į Vilniaus akademiją (pilnas pavadinimas: *Alma academia et universitas Vilnensis soocietatis Iesu*).

Šiuo metu paveikslas saugomas Lietuvos dailės muziejuje.

## Istorija

Dailininkas Vincentas Smakauskas šią monumentalią drobę nutapė 1828 m., švenčiant universiteto įkūrimo 250-ąsias metines. Paveikslą dailininkas kūrė gyvendamas Paliesiaus dvare, kuris yra Ignalinos raj., už 2 kilometrų nuo Mielagėnų miestelio.

## Aprašymas

Paveiksle vaizduojamas klasikinis interjeras. Jo centre ant sosto pakylos stovi Lietuvos didysis kunigaikštis ir Lenkijos karalius Steponas Batoras, apsuptas dvariškių. Viena Batoro ranka pridėta prie širdies. Valdovas puošnioje menėje susirinkusiesiems didikams, dvasininkams ir vilniečiams skelbia džiugią žinią apie akademijos įsteigimą. Susirinkusieji klaupdamiesi jam nuoširdžiai dėkoja.

## Nuorodos
HD 154857 b

**HD 154857 b** – egzoplaneta, skriejanti apie geltonąją nykštukę HD 154857, esančią Aukuro žvaigždyne. Nuo Saulės sistemos nutolusi apie 209,6 šviesmečio (64,3 parseko).

HD 154857 b yra dujinė milžinė. Planetos masė siekia 2,24 (± 0,05) Jupiterio masės, o jos spindulys – apytikriai 1,18 karto didesnis nei Jupiterio. Apie savo žvaigždę planeta apskrieja per 408,6 (± 0,5) paros, jos orbitos didysis pusašis – 1,291 (± 0,008) av, o ekscentricitetas – 0,46 (± 0,02). HD 154857 b pusiausvyros temperatūra – 336 K.

Apie HD 154857 b atradimą pranešta 2004 m. Planeta aptikta Anglijos-Australijos teleskopo UCLE spektrometru, taikant radialinių greičių metodą. Be HD 154857 b, šioje sistemoje dar atrasta HD 154857 c planeta.

## Šaltiniai
Egipto II divizionas

**Antrasis divizionas** – antros pakopos Egipto divizionas. Pirmenybės vykdomos nuo 1977 m.

Čempionatą organizuoja Egipto futbolo federacija.

## Formatas
Vyksta nuo rudens iki pavasario. Grupėse kovojančios komandos varžosi dėl teisės kilti į aukščiausią lygą. Ji suteikiama kiekvienos grupės nugalėtojams. Blogiausios komandos iškrenta į III divizioną.

## Dalyviai
**Dalyvaujančios komandos:**
* Pastaruoju metu lygoje yra trys grupės (A grupė, B ir C). Grupių nugalėtojai pateko į Premier lygą.

### Grupė A

* Asyut Petroleum SC
* Aluminium Naq Hammadi
* Bani Sweef
* Derot
* El Alameen FC
* El Minya SC
* Fayoum FC
* National Bank of Egypt SC
* Shaban M Qana
* Sohag SC
* Tahta SC
* Telephonat Beni Suef SC

### Grupė B

* Al Nassr FC
* Al Qana'a
* Al Zarka SC
* Coca-Cola FC
* El Dakhleya SC
* Gomhoryet Shebin
* Marekh
*Nogoom FC
* Petrojet FC
* Serameka
* Suez SC
* Tersana SC

### Grupė C

* Abou Qir Fertilizers SC
* Ala'ab Damanhour SC
* Al Hammam SC
* Baladiyet El Mahallah
* Beila
* Dekernes
* El Mansoura SC
* Ghazl El Mahalla SC
* Maleyeit Kafr El Zayiat
* Olympic Club
* Pharco FC
* Raja CA

## Taip pat skaitykite
* Premier lyga

## Šaltiniai

## Nuorodos
*all about Egyptian football
*All About Egyptian Players
*RSSSF competition history
Egipto futbolo varžybos 2018–2019 m.

**[[Egiptas|Egipto]] futbolo varžybos [[2018]]–[[2019]] m.**
*  prasidėjo 2018 m. rudenį, baigėsi 2019 m. pavasarį.
* s turnyras prasidėjo 2018 m. rudenį, o finalas įvyko 2019 m. rugsėjo 8 d. 

## 2018–2019 m. Premier lyga
* **Premier lyga** – aukščiausioji futbolo lyga. 2018–2019 m. dalyvavo 18 komandų.
### Galutinė lentelė
* Al-Ahly apgynė čempionų titulą.

Šaltinis: soccerway.

## 2019 m. [[Egipto futbolo taurė]]
* **[[Egipto futbolo taurė]]** – pagrindinis futbolo taurės turnyras Egipte.
#### Finalo rungtynės
----


* Zamalek nugalėjo varžovus rezultatu 3-0 ir iškovojo taurę.
----------------------------------

## 2019 m. [[Egipto futbolo supertaurė]]
#### Finalo rungtynės
----


-------

* Al Ahly nugalėjo varžovus rezultatu 3-2 ir iškovojo Supertaurę.
---------------------------------------------

## Išnašos

## Nuorodos
* soccerway duomenų bazė
Timūras Šachas Duranis

**Timūras Šachas Duranis** (apie ‎1748 m. – 1793 m. gegužės 18 d.) – XVIII a. Afganistano šachas (karalius), valdęs 1772−1793 m.

## Biografija

Timūras buvo vienas iš dvidešimt trijų afganų vado Achmado, kuris tapo Afganistano valstybės įkūrėju, vaikų. Tikima jį gimus apie 1748 m. ir jis buvo mylimiausias Achmado sūnus. Jam tebesant tik devynerių metų amžiaus Achmadas jį paskyrė Pandžabo valdytoju ir suorganizavo vedybas su Mogolų imperatoriaus dukterimi. Po pralaimėjimo Marathų imperijai 1758 m. Timūras turėjo pasitraukti iš Pešavaro. 1772 m. mirus Achmadui, Timūras buvo likęs vyriausiuoju iš šešių gyvų jo sūnų ir valdė Heratą. Jis paveldėjo tėvo šacho (karaliaus) titulą, tačiau jo valdžia buvo labai netvirta. Jį įvairių genčių ir klanų vadai pripažino tik nominaliai ir didesniąją dalį savo valdymo metų Timūras praleido kovose su maištininkais, daugiausiai nelabai sėkmingose.

Visų pirma Timūras įveikė brolio Suliamono Mirzos, kuris valdė Kandaharą, pasipriešinimą. Norėdamas sustiprinti savo valdžią jis pertvarkė valdymo aparatą ir 1776 m. perkėlė valstybės sostinę į Kabulą. Dėl kovų šalies viduje jis neturėjo laiko ir pajėgų rūpintis valstybės periferijomis, prarado Pandžabo miestų, Sindho, dalies Baktrijos kontrolę ir negalėjo sustabdyti Sikhų imperijos stiprėjimo. Ieškodamas paramos Timūras suteikė privilegijų ir pareigybių postų galingos Barakzajų genties nariams, kas dar labiau atstūmė nuo jo kitų klanų vadus. Jis mirė 1793 m. gegužės 18 d. Kabule besiruošdamas naujam vidaus karui. Apie Timūrą atsiliepiama kaip apie prastą valdovą, tačiau jis bent išlaikė Achmado valstybę nesubyrėjusią. Jis nebuvo paskyręs įpėdinio ir po to dėl sosto prasidėjo kova tarp jo sūnų

## Šaltiniai
* Afghanistan at War: From the 18th-Century Durrani Dynasty to the 21st Century. 2017, p. 150
* Enciklopedija Iranica
Šudža Šachas Duranis

**Šudža Šachas Duranis** (‎1785 m. – 1842 m. balandžio 5 d.) – XIX a. Afganistano valdovas (šachas ir emyras).

## Biografija
Šudža (taip pat vadintas Šodža) buvo vienas iš šacho Timūro sūnų. Gimė 1785 m. Po Timūro mirties 1793 m. prasidėjo jo sūnų tarpusavio kovos dėl sosto. 1803 m. iš valdžios buvo nuverstas Machmūdas ir Šudža tapo nauju šachu. Jį rėmė gilzajai ir Kabulo persiškos kultūros gyventojai. Šudža nesėkmingai bandė vienyti šalį. Jis vedė žmoną iš galingos Barakzajų genties. Bijodamas galimos prancūzų remiamos Persijos invazijos jis kreipėsi pagalbos į britus. Pagal 1809 m. sudarytą Anglų-afganų sutartį Šudža sutarė priešintis prancūzų ir rusų remiamoms invazijoms, o britai pasižadėjo rengti karinius apmokymus ir padėti karo atveju. Šios sutarties Šudžai neteko laikytis, nes, kol jis Pešavare tarėsi su britais, atėjo žinia, kad Kabulą apsupo Machmūdo pajėgos. Šudžos kariuomenė buvo sumušta ir jam teko bėgti į Britų Indiją, kur jis 1815 m. prisiglaudė Ludhianoje. Po to jis pateko į sikhų nelaisvę ir 1830 m. buvo išpirktas už 186 karatų deimantą iš Randžito Singho.

1826 m. Dostas Muhamedas Afganistane pradėjo Barakzajų dinastiją. Šudža įtikino maharadžą Randžitą Singhą paremti jį kovoje dėl sosto, o mainais pažadėjo atiduoti Pešavarą sikhams. 1834 m. jie išžygiavo su dviem armijomis. Randžitas Singhas atakavo ir užėmė Pešavarą, tačiau Šudžos pajėgos patyrė pralaimėjimą prie Kandaharo nuo Dosto Muhamedo kariuomenės. Po to Dostas Muhamedas, norėdamas susigrąžinti Pešavaro kontrolę, kreipėsi pagalbos į rusus. Tai kėlė pavojų britų interesams. Jie kartu su Randžitu Singhu ir Šudža sudarė sąjungą karui prieš Dostą. 1839 m. 38 tūkst. britų-indų kariuomenė su Šudžos rėmėjais įsiveržė į Afganistaną, prasidėjo Pirmasis anglų-afganų karas. Jie užėmė Kabulą, 1840 m. Dostas Muhamedas buvo paimtas į nelaisvę ir perkeltas į Britų Indiją. Britai patvirtino emyru Šudžą ir paliko 16 tūkst. kariuomenės garnizoną jo valdžiai paremti. Tuo metu afganai, vedami Dosto sūnaus Muhamedo Akbaro, kovojo prieš britus, naikino tiekimo grandinę. Vietos gentys negalėjo pakęsti nei svetimšalių, nei jų primesto valdovo Šudžos valdžios. Negalėdamas išsilaikyti Kabule 1842 m. sausį britų generolas Viljamas Elfinstonas susitarė su sukilėliais, kad jam būtų leista atsitraukti, tačiau išžygiavusi kariuomenė buvo užpulta ir išžudyta. Šudža liko Kabule užsibarikadavęs tvirtovėje ir bandė nuteikti gentis prieš Dostą Muhamedą, tačiau 1842 m. balandžio 5 d. buvo nužudytas. Jo sūnus Fathas Džangas skelbėsi karaliumi, bet pasitraukė palikęs kitą brolį Šahpūrą Kabulo valdytoju, kuris 1842 m. perdavė valdžią grįžusiam Dostui Muhamedui.

## Šaltiniai
* Afghanistan at War: From the 18th-Century Durrani Dynasty to the 21st Century. 2017, p. 149
* Enciklopedija Iranica
* Enciklopedija Britannica
Lobinis (reikšmės)

**Lobiniu** vadinami:

* ežeras Utenos rajone;
* ežeras Moletų rajone;
* upė Rusijoje, Karaliaučiaus srityje.
Е

**Е, е** – devintoji kirilicos abėcėlės raidė, kuri paprastai priskiriama garsui [e] arba [je]. Jos forma kilusi iš graikiškos raidės epsilon (Ε ε).
 
## Kodai

## Taip pat skaitykite
* Kirilicos raidžių sąrašas
HD 142 b

**HD 142 b** arba **HD 142 A b** – egzoplaneta, skriejanti apie G1 IV spektrinės klasės žvaigždę HD 142 A, esančią Fenikso žvaigždyne. Nuo Saulės sistemos nutolusi apie 83,9 šviesmečio (25,7 parseko).

HD 142 b yra dujinė milžinė. Planetos masė siekia 1,25 Jupiterio masės (397 kartus masyvesnė už Žemę), o spindulys – apytikriai 1,22 karto didesnis nei Jupiterio. Apie savo žvaigždę planeta apskrieja per 349,7 (± 1,2) paros, jos orbitos didysis pusašis – 1,02 (± 0,3) av, o ekscentricitetas – 0,17 (± 0,06). HD 142 b pusiausvyros temperatūra – 250 K.

Apie HD 142 b atradimą pranešta 2001 m. Planeta aptikta Anglijos-Australijos teleskopu (Australija), taikant radialinių greičių metodą. Be HD 142 b, šioje sistemoje dar atrasta HD 142 c planeta.

## Šaltiniai
Briedupė

**Briedupė** () arba ***Brodovka*** () – upė Rusijoje, Kaliningrado srityje, (Krasnoznamensko rajone); Šešupės baseine, Rausvės kairysis intakas.

Prasideda Paniabalio pelkėje, teka negyvenamomis vietovėmis pietų kryptimi, ties buvusiu Verškepių kaimu pasuka į rytus ir teka rytų, pietryčių kryptimi. Ties Sudargais įteka į Rausvę 12 km nuo jos žiočių. 0,6 km nuo žiočių užtvenkta. Vaga reguliuota, vagos plotis 5–9 m, gylis 1,5–2 m, srovės greitis 0,1 m/s.

Vienintelė gyvenvietė prie Briedupės – Sudargai. Buvusios gyvenvietės: Verškepiai, Dagučiai, Kumelupiai, Dagutėliai, Mažieji Dagutėliai, Barškynai.

## Šaltiniai

* Briedupė. Mažosios Lietuvos enciklopedija, T.1 (A-Kar). Vilnius, Mažosios Lietuvos fondas, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2000
* Historische Meßtischblätter (TK25), Nr. 12101, Pillkallen, 1931 m.
* Historische Meßtischblätter (TK25), Nr. 12102, Sodargen, 1937 m.
Kodonjas

**Kodonjas** () – miestas Italijos šiaurėje, Lombardijoje, Lodžio provincijoje, 52 km į pietryčius nuo Milano, 11 km į šiaurę nuo Pjačencos. Geležinkeliai į Milaną, Parmą, Kremoną, plentų mazgas. Plėtojamas žemės ūkis (apylinkėse auginami javai, daržovės, pašariniai augalai). Yra barokinės Šv. Blažiejaus (1511 m.), Švč. Marijos Maloningosios (1626 m.), Šv. Teodoro (1647 m.) bažnyčios, Lamberčio ir Trivulcijaus rūmai, keletas vilų.

## Istorija
Manoma, kad jau romėnų laikais čia galėjo būti gyvenvietė, vadinta *Cothoneum*. Rašytiniuose šaltiniuose ji minima nuo 997 m. Miesto teisės suteiktos 1450 m.

2020 m. Kodonjas tapo pagrindiniu koronaviruso plitimo židiniu Italijoje.

## Šaltiniai
Lobinis (upė)

**Lobinis** (, nuo 1938 m. Kuhfließ) arba ***Lobenka*** () – upė Rusijoje, Kaliningrado srityje, (Krasnoznamensko ir Nesterovo rajone); Šešupės baseine, Lieponos kairysis intakas.

Prasideda Karčianinkų apylinkėse, teka negyvenamomis vietovėmis rytų ir pietryčių kryptimi. Ties buvusiu Varnininkų kaimu įteka į Lieponą 1,5 km nuo jos žiočių. Vagos plotis 5–6 m, gylis 1,3–2,2 m, srovės greitis 0,1 m/s. Vaga vietomis reguliuota.

Buvusios gyvenvietės prie Lobinio: Šoriai, Uosynai, Kybartai, Mažieji Varnininkai, Varnininkai.

## Šaltiniai

* Lobinis. Mažosios Lietuvos enciklopedija, T.2 (Kas-Maž). Vilnius, Mažosios Lietuvos fondas, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
* Historische Meßtischblätter (TK25), Nr. 12100, Kussen, 1933 m.
* Historische Meßtischblätter (TK25), Nr. 12101, Pillkallen, 1931 m.
Skapo gatvė

**Skapo  gatvė** – siauriausia Vilniaus senamiesčio gatvė, jungianti Pilies gatvę su Simono Daukanto aikšte.

## Istorija

Skapo gatvė pavadinta karališkojo sekretoriaus Stanislovo Jokūbo Skapo garbei, kuris XVI a. iš pranciškonų vienuolių čia įsigijo žemės sklypą ir pasistatė medinį dvarą.

Iki XVI a. gatvė neturėjo pavadinimo, ji jungė Pilies gatvę ir Vyskupų gatvę.
Pietinėje Skapo g. pusėje kampinis su Pilies gatve dviejų aukštų namas su trimis nedideliais langais priklausė Pliateriams, Masalskiams ir Oginskiams, 1755 m. atiteko Vilniaus universitetui.
Skapo g. 13 namo vietoje anksčiau stovėjo du namai. 1815 m. tie du namai atiteko Vilniaus I gimnazijai. Vėliau juose gyveno gimnazijos mokytojai, po II pasaulinio karo jame buvo įsikūręs Lietuvos istorijos ir etnografijos muziejus.

Skapo g. 4 yra Lopacinskių (Sulistrovskių) rūmai, pastatyti pagal Martyno Knakfuso projektą klasicistiniu stiliumi. Kažkada šie rūmai priklausė grafams Šuazeliams, po to A. de Reusui, Sulistrovskiams. XIX a. antroje pusėje rūmai atiteko Lopacinskiams. Rūmus sudaro trys dviaukščiai korpusai, centrinę fasado dalį puošia keturios kolonos ir trikampis frontonas. Frontone yra kartušas su herbu. Teigiama, jog mūrinis namas šioje vietoje stovėjo jau 1545 metais, vietoj kurio vėliau ir iškilo Lopacinskių (Sulistrovskių) rūmai. XX a. pradžioje šiame name veikė muzikos mokykla, kurioje mokėsi smuikininkas Jaša Heifecas.

Sovietmečiu gatvė buvo vadinama J. Tallat-Kelpšos vardu.

## Dabartis

Į Skapo gatvę iš Pilies gatvės patenkama  pro arką, jungiančią du kampinius Pilies/Skapo gatvių namus. Kampinio Pilies g. 11/Skapo korpusai supa Lauryno Gucevičiaus kiemą.

Gatvė turi dešimt namų, jie įvairių spalvų tinko, todėl gatvė tapybiška. Siauriausioje dalyje ji yra 1,98 m pločio. Gatvė grįsta trinkelėmis. 
Gatvės kampinėje dalyje (išeinant į Daukanto aikštę) išlikę beveik nepakitę Lopacinskių (Sulistrovskių) rūmai. Jų centre tarp jonėninių kolonų yra arka, pro kurią įvažiuojama į kiemą. Už rūmų driekiasi ilga geltonos spalvos mūro (tinko) siena be langų. 
Kai kurių namų fasadus puošia ornamentinės detalės. Nemaža dalis namų turi įvažiavimus į kiemus ar vartus ir pačius kiemelius.

## Išnašos
Varkalių piliakalnis (reikšmės)

**Varkalių piliakalnis** – panašiai vadinami keli piliakalniai:

* Nausodžio, Varkalių piliakalnis su gyvenviete (u. k. komplekso , piliakalnio , gyvenvietės ) – Varkaliai, Nausodžio sen. (Plungės raj.)

* Nausodžio, Varkalių piliakalnis II, vad. Pilale (u. k. ); dar vadinamas pirmojo piliakalnio papiliu – Varkaliai, Nausodžio sen. (Plungės raj.)
* Varkalių piliakalnis su gyvenviete (u. k. komplekso , piliakalnio , gyvenvietės ) – Varkaliai, Nausodžio sen. (Plungės raj.)

Panašūs:

* Varkalių pilkapynas (u. k. ) – Varkalės (Kaišiadorių raj.) 

## Taip pat skaityti

* Nausodžio piliakalnis (reikšmės)
Paduodupė

**Paduodupė** (, nuo 1938 m. *Bruche*) arba ***Podubnaja*** () – upė Rusijoje, Kaliningrado srityje, (Krasnoznamensko rajone); Šešupės baseine, Rausvės kairysis intakas.

Prasideda prie buvusio Švarplių kaimo, į pietus nuo Pilkalnio–Kudirkos Naumiesčio kelio, teka negyvenamomis vietovėmis pietryčių kryptimi, ties buvusiais Pečinkių ir Šimkūnų kaimais įteka į Rausvę 8,6 km nuo jos žiočių. Vaga reguliuota, vagos plotis 4–10 m, gylis 1,2–3,2 m, srovės greitis 0,2 m/s.

Buvusios gyvenvietės prie Paduodupės: Lenkčiai, Diržkiemis, Užalksniai, Didieji Kubilėliai, Šilingiai, Pečinkiai, Šimkūnai.

## Šaltiniai

* Paduodupė. Mažosios Lietuvos enciklopedija, T.3 (Mec-Rag). Vilnius, Mažosios Lietuvos fondas, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2000 m.
* Historische Meßtischblätter (TK25), Nr. 12101, Pillkallen, 1931 m.
* Historische Meßtischblätter (TK25), Nr. 12102, Sodargen, 1937 m.
Verškepiai

**Verškepiai** (, nuo 1938 m. *Schwarzwiesen*) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 4 km į pietryčius nuo Pilkalnio, prie Briedupės.

## Istorija

Minimi nuo 1625 m. Istoriniai pavadinimo rašybos variantai: *Werschkepjen*, *Werschkepchen*, *Werszkepschen*. 1785 m. buvo karališkasis valstiečių kaimas su 15 ugniakurų, 1823 m. – valstiečių kaimas su 92 gyventojais. 1847 m. Verškepių kaime buvo 18 gyvenamųjų pastatų ir 145 gyventojai. 1723–1818 m. priklausė Įsruties apskrities Diržkiemio domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai. Tikintieji priklausė Pilkalnio evangelikų liuteronų parapijai. 1874 m. apskrityje įsteigtas Varnininkų valsčius, kuriam priklausė ir Verškepių kaimo bendruomenė. Kaimo šiaurėje buvo Paniabalio pelkė, rytuose tekėjo Briedupė, pietuose – Lobinio upelis. Kaime buvo mokykla.
 
Po Antrojo pasaulinio karo išnyko. Nuo 2008 m. buvusio kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietei.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Šv. Kazimiero gatvė

**Šv. Kazimiero gatvė** –Vilniaus senamiesčio gatvė. Jungia Didžiosios, Aušros Vartų ir Subačiaus gatvių sankirtą su Bokšto gatve.

## Istorija

Anksčiau vadinta Augustinų antruoju skersgatviu, sovietmečiu – Juozo Vito gatve.

1636 metų m. pažymėta gatvelė, kuri ėjo pietų-šiaurės kryptimi ir kirto kvartalą, esantį tarp Subačiaus ir Šv. Kazimiero gatvių apytikriai Subačiaus g. 6 pastatų vietoje. Jos vietoje pastatyti Duninų rūmai.

Netoli gatvės pradžios pastatyta skersinė arka, jungianti namus iš abiejų gatvės pusių. Pagrindinis arkos tikslas buvo sustiprinti namų sienas. Manoma, kad anksčiau po arka buvo užrakinami vartai.
Šv. Kazimiero gatvės arka buvo dailininkų ir tapytojų objektu įvairiu laikotarpiu. Ji pavaizduota Stanislovo Flerio akvarelėje (1906), A. Holerio litografijoje (1916), Jono Kuzminskio raižinyje (1947 m. Mečislovo Bulakos piešinyje (1949 m.).

Šv. Kazimiero g. 3 namo pietinė dalis yra gotiška, statyta galu į gatvę, vadinasi, gali būti XV a. Gotiška taip pat yra ugniasienė nuo gretimo namo į šiaurę, namo Nr. 3 šiaurės vakarų kampas statytas XVI a. viduryje. Tuo metu šiaurinė ir pietinė dabartinio namo dalys buvo dvi atskiros valdos. Dvi valdas Salomėja Radvilienė sujungė į vieną. Vėliau namas priklausė Bžostovskiams bei Alinai Radvikienei.  

## Dabartis
Šv. Kazimiero gatvės ilgis yra apie 260 m. Kelias išklotas grindinio trinkelėmis, šonuose akmenų grindinio juostomis. Automobilių eismas yra vienpusis, kryptimi nuo Didžiosios ir Subačiaus gatvių iki Bokšto gatvės. Namų numeracija prasideda nuo Didžiosios ir Subačiaus gatvių: nelyginiai skaičiai nuo 1 iki 12 dešinėje pietryčių pusėje, lyginiai skaičiai kairėje šiaurės vakarų pusėje.
Gatvės namai aklini, neturi langų. Netoli gatvės pradžios išlikusi minėta arka.
Pastatai daugiausia dviejų ir trijų aukštų su kiemais. Kairėje gatvės pusėje nemažą dalį pastatų sudaro didžiulio jėzuitų vienuolyno komplekso, esančio šalia Šv. Kazimiero bažnyčios, pastatai. Būtent nuo šios bažnyčios pavadinimo ir pavadinta gatvė.

Šioje gatvėje, skirtingai nei daugelyje kitų senamiesčio gatvių, nėra parduotuvių, yra pavienės pramogų vietos. Dauguma pastatų be specifinio architektūros stiliaus ženklų: kai kurie namai yra tipiški vėlyvojo baroko (Švento Kazimiero gatvė 5) ir vėlyvojo klasicizmo (Švento Kazimiero gatvė 7, Švento Kazimiero gatvė 9) gyvenamieji pastatai.

Šalia arkos 5 numeriu pažymėtame vėlyvojo baroko stiliaus gyvenamojo namo pastate su kiemu už arkinių vartų yra užeiga „Artistai“, įsikūrusi iš Lietuvos kurčiųjų draugijos nuomojamose patalpose.

Į kairę nuo Šv. Kazimiero gatvės suka Augustijonų gatvė. Kampiniame pastate (Švento Kazimiero gatvėje 10/ Augustijonų g. 8) yra įsikūrusi Vytauto Didžiojo vardu pavadinta gimnazija (Vilniaus Vytauto Didžiojo gimnazija).

Pastate, statmenai pagrindiniam gimnazijos pastatui, yra kita arka. Už jos kairėje pusėje yra viešbutis „Barbacan Palace“ (Švento Kazimiero gatvė 12/ Bokšto g. 19).

Už sankryžos su Bokšto gatve atsiveria plati miesto panorama į Užupį

## Nuorodos
Namučis

**Namučis** () – senovės arijų mitologijos demonas. „Rigvedoje“ minimas 9 kartus (pvz., VIII.14.13), tačiau legendos apie jį išplėtotos vėlesnėje literatūroje (brahmanose, epe). Sakoma, kad Namučis yra pirmas iš asurų, nenugalimas karys.

Pasak mito, Indra ir Namučis sudarę sąjungą ir pasižadėję vienas kito nežudyti nei dieną, nei naktį, nei sausumoje, nei vandenyje, nei sausu, nei šlapiu ginklu. Vėliau Namučis nugirdęs Indrą soma, sumaišyta su raugu (*sūra*), ir pradanginęs jo galias. Tada patartas Ašvinų Indra nužudė Namučį per sambrėškius, ant vandenyno kranto, su vadžra, padengta jūros puta. Iš Namučio kraujo Ašvinai sutaisę vaistus, kurie Indrai grąžino jėgą.

Vėliau panašus mitas pasakojamas apie Višnų-Narasimhą.

## Šaltiniai
HD 2039 b

**HD 2039 b** – egzoplaneta, skriejanti apie geltonąją nykštukę HD 2039, esančią Fenikso žvaigždyne. Nuo Saulės sistemos nutolusi apie 283,6 šviesmečio (87 parsekus).

HD 2039 b yra dujinė milžinė. Planetos masė siekia 6,11 Jupiterio masės, o jos spindulys – apytikriai 1,14 karto didesnis nei Jupiterio. Apie savo žvaigždę planeta apskrieja per maždaug 1120 parų, jos orbitos didysis pusašis – 2,23 (± 0,13) av, o ekscentricitetas – 0,67 (± 0,1). HD 2039 b pusiausvyros temperatūra – 188,3 K.

Apie HD 2039 b atradimą pranešta 2002 m. Planeta aptikta Anglijos-Australijos teleskopu, taikant radialinių greičių metodą. HD 2039 b yra vienintelė šioje sistemoje atrasta planeta.

## Šaltiniai
Narasimha

**Narasimha** ( 'liūtažmogis') – hinduizme yra viena iš dešimties Višnaus avatarų, žmogus-liūtas.

„Bhagavata puranoje“ pasakojama legenda, jog demonas Hiranjakšipus neapkentė Višnaus ir ieškojo būdų, kaip jam galėtų pakenkti. Jis užsiėmė askeze ir iš dievo Brahmos gavo dovaną – jo nebegalėjo užmušti nei dievas, nei žmogus, nei žvėris. Vėliau Hiranjakšipui gimė sūnus Prahlada, kuris tapo dideliu Višnaus garbintoju. Vieną sykį įpykęs Hiranjakšipus kėsinosi užmušti Prahladą, bet tada iš rūmų kolonos išsiveržė Narasimha ir nužudė demoną, nes buvo nei žmogus, nei žvėris, nei dievas.

Šis Narasimhos mitas gretinamas su ankstesniu, jau „Rigvedoje“ minimu mitu apie Indrą ir demoną Namučį.

Ikonografiškai Narasimha vaizduojamas žmogaus kūnu, liūto galva, su žvėries nagais. Rankose laiko būdingus Višnaus atributus – diską (čakrą) ir kuoką (gadą). Architektūroje vaizduojamas nuo II–IV a., gausiausia jo atvaizdų yra vidurio Indijos šventyklose.


Narasimha oil colour.jpg|Narasimha žudo Hiranjakšipų (XVIII a. piešinys)
Monilithic Narasimha, Hampi.jpg|Hampio Narasimha
NarayanaTirumala15.JPG|Šiuolaikinė Narasimhos ikonografija


## Taip pat skaitykite
* Holenšteino urvo liūtažmogis

## Šaltiniai
Pjovėja (paveikslas)

**Pjovėja** – 1844 m. sukurtas lietuvių dailininko Kanuto Rusecko vienas žinomiausių paveikslų, vaizduojantis moterį, pasipuošusią lietuvių tautiniais drabužiais javapjūtės lauke.

## Istorija
Paveikslą „Pjovėja“ dailininkas nutapė brolio Felikso užsakymu. Ši aplinkybė žinoma iš Kanuto Rusecko laiškų sūnui. Paveikslą Kanutas Ruseckas išsiuntė broliui į Aukštadvarį, kurį šis pasikabino ant sienos. Vėliau Ruseckas rašė, jog šio paveikslo kitą variantą pardavęs maršalo sūnui Hornui.

Nutapyti paveikslą „Pjovėja“ Kanutą Rusecką įkvėpė matyta rugiapjūtė Slucko apylinkėse. Šio paveikslo buvo nutapyti trys variantai. Vienas jų saugomas Telšių kraštotyros muziejuje, kiti du variantai saugomi Lietuvos dailės muziejuje.

## Aprašymas
Paveiksle vaizduojama jauna moteris lietuviškais tautiniais rūbais, iškeltomis rankomis. Kaip matyti apsirėdžiusi baltais marškiniais, raudonu kikliku, mėlynu sijonu ir ilga prijuoste. Jos pakeltose rankose kviečių sauja ir pjautuvas. Už jos matyti kviečių laukas saulėtą dieną. Merginos plaukai surišti, galvą dengia balta skepeta.

Merginos kaklą puošia pakabukas – škaplierius su nutapyta Švenčiausios Mergelės Marijos monograma.

Kviečių lauke matyti taip pat apsirengusios dirbančios moterys. Tolumoje namai ir kalva su medžiais. Už kviečių lauko pavaizduota miško juosta. Dangų Kanutas Ruseckas nutapė debesuotą, besimainantį spalvomis.

Drobėje ryški K. Rusecko mokslų Italijoje, paremtų klasikinio meno studijomis, įtaka su romantizmo idėjomis.

„Pjovėja“ tapo chrestomatiniu paveikslu Lietuvos tapybos istorijoje, net įgijo „lietuviškosios Monos Lizos“ statusą.

## Nuorodos
Moravijos Nove Mestas

**Moravijos Nove Mestas**, **Nove Mestas** (, ) – miestas Čekijos centrinėje dalyje, Vysočinos krašte, Ždiaro prie Sazavos rajone, 10 km į rytus nuo Ždiaro prie Sazavos, Ždiaro aukštumos pietiniame pakraštyje. 10 098 gyventojų (2019 m.). Žiemos sporto centras. Slidinėjimo inventoriaus, medicininių instrumentų, modemų gamyba.

Įkurtas apie 1250 m., pirmąkart minimas 1267 m. Bočkanovo pavadinimu. Miesto teisės nuo 1293 m. 1905 m. pro miestą nutiestas Tišnovo–Ždiaro prie Sazavos geležinkelis.

## Sportas
Miestas garsus nuolat rengiamomis tarptautinėmis biatlono ir slidinėjimo kroso varžybomis. Vysočinos sporto arena, atidaryta 2006 m., rekonstruota 2013 m., talpina 20 000 žiūrovų. Joje vyko 2013 m. biatlono pasaulio čempionatas, nuo 2012 m. nuolat rengiami Biatlono pasaulio taurės etapai. Stadionas pastatytas 620 m vjl., aukščiausia trasos vieta – 665 m, žemiausia – 610 m vjl. Biatlono varžybos Nove Meste pasižymi dideliu lankomumu. Mieste nuo 1981 m. vyksta ir Slidinėjimo kroso pasaulio taurės varžybų etapai.

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Voverionys

**Voverionys** (, ) – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Astravo rajone, Gudagojo kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 4,5 km į pietvakarius nuo Astravo, prie rytinio Gudagojo GS gyvenvietės pakraščio ir Vilniaus–Minsko geležinkelio.

## Šaltiniai
Gurios (Astravas)

**Gurios** (, ) – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Astravo rajone, Gudagojo kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 8 km į šiaurės rytus nuo Astravo, prie Ašmenos–Astravo AE geležinkelio šakos ir Komaro upelio ištakų.

## Šaltiniai
Alginionys

**Alginionys** (, ) – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Astravo rajone, Gudagojo kaimiškojoje apylinkėje, 7 km į šiaurės rytus nuo Astravo. Kaimas gatvinis. Vieškeliai į Gervėčius, Kielaičius.

## Šaltiniai
Babičiai (Gudagojis)

**Babičiai** (, ) – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Astravo rajone, Gudagojo kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 10 km į šiaurės vakarus nuo Astravo, 5 km nuo Lietuvos sienos, supamas miškų. Praeina Astravo–Hradaučynos kelias.

## Šaltiniai
Zabelina (Astravas)

**Zabelina** (, ) – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Astravo rajone, Gudagojo kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 6 km į rytus nuo Astravo, prie Aluošios upelio (šalia užtvenktas Janavo tvenkinio užtvanka). Plentai į Astravą, Salas, Rimdžiūnus.

## Šaltiniai
Drevininkai

**Drevininkai** arba ***Drevinykai*** (, ) – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Astravo rajone, Gudagojo kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 8,5 km į šiaurės vakarus nuo Astravo, 5,5 km nuo Lietuvos sienos, tarp miškų. Praeina Astravo–Hradauščyznos kelias.

## Šaltiniai
Kielaičiai

**Kielaičiai** arba ***Kieloiciai*** (, ) – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Astravo rajone, Gudagojo kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 7 km į rytus nuo Astravo, 1 km nuo Zabelinos, prie Aluošios upelio ir Astravo–Rimdžiūnų kelio.

## Šaltiniai
Lipniškės (Astravas)

**Lipniškės** (, ) – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Astravo rajone, Gudagojo kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 2 km į šiaurės vakarus nuo Astravo, prie Kavaliaukos upelio, tarp Astravo–Hradaučyznos ir Ašmenos–Varnionių kelių.

## Šaltiniai
Lipniškės (reikšmės)

**Lipniškės** gali reikšti šias gyvenvietes Baltarusijoje:
* Lipniškės – miestelis Vijos raj.;
* Lipniškės – vienkiemis Vijos raj.;
* Lipniškės – kaimas Astravo raj.
Aluošia (Astravas)

**Aluošià**  (, ) – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Astravo rajone, Gudagojo kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 9 km į pietvakarius nuo Astravo, 3 km nuo Lietuvos sienos, 6 km nuo Šumsko, prie Aluošios upelio aukštupio, pamiškėje. Praeina Vilniaus–Gudagojo GS kelias, netoliese – Vilniaus–Minsko geležinkelis. Yra fermų kompleksas.

## Istorija

1743 m. Aluošia buvo Juzefo Naramovskio valda. 1789 m. valda perėjo Chodkų giminei, XIX a. vid. – Lokucevičių giminei, vėliau – Anatanavičiams, o XX a. pr. – Dobžinskiams. Stovėjo dvaro rūmai.

XIX a. Aluošia turėjo miestelio statusą. Buvo katalikų koplyčia, XX a. pr. pastatyta nauja (Dievo Gailestingumo), išlikusi iki šių dienų. 1989 m. pristatyta varpinė. Apylinkėse rasta pilkapių.

## Šaltiniai
Kontiolahtis

**Kontiolahtis** (, ) – gyvenvietė ir savivaldybė Suomijos rytuose, Šiaurės Karelijos regione, apie 20 km į šiaurę nuo regiono centro Joensū, prie Heitieineno ežero.

Kontiolahčio parapija įkurta 1793 m., savivaldybė – 1873 m. Savivaldybės sudėtyje – Kontiolahčio ir Lehmo bažnytkaimiai bei keliolika kaimų. Kontiolahčio pavadinimas suomių kalba reiškia „lokių įlanką“. Savivaldybėje dislokuotas Suomijos karinių pajėgų dalinys.

Kontiolahčio biatlono stadione nuolat rengiami biatlono pasaulio taurės etapai, 1990, 1999 ir 2015 m. vyko biatlono pasaulio čempionatai.

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali svetainė (suomių k.)