open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Pabradės poligonas

**Generolo Silvestro Žukausko poligonas** – Lietuvos kariuomenės poligonas, esantis šalia Pabradės.

## Istorija
Poligonas buvo įrengtas 1904–1905 m., netoli Meškerinės kaimo, į šiaurės rytus nuo Pabradės, Švenčionių rajone. Poligonas nuo 1993 m. priklauso Lietuvos kariuomenei. Šiuo metu priskirtas Generolo Adolfo Ramanausko kovinio rengimo centrui.

Pabradės poligone nuo 1940 m. vasaros buvo dislokuota dalis Lietuvos kariuomenės dalinių, pertvarkytų į Dvidešimt devintąjį teritorinį šaulių korpusą. 1941 m. birželio mėn. buvo suimta ir ištremta į Sibirą daug šaulių korpuso lietuvių karininkų.

Bendras Pabradės poligono plotas – 8485,99 ha. Poligone vienu metu pratybas gali organizuoti vienas Lietuvos kariuomenės batalionas. Pabradės poligone vykdomos sausumos pajėgų artilerijos, sunkiųjų minosvaidžių, kitos didelio masto Lietuvos kariuomenės pratybos. Jų metu poligone vykdomas kovinis šaudymas.

2014 m. gegužės 3 d. poligonui suteiktas generolo Silvestro Žukausko vardas.

2016 m. buvo priimtas sprendimas išplėsti Pabradės poligoną, sudarant sąlygas jame treniruotis bataliono grupei, mūšio paramos vienetams (artilerija, minosvaidžiai, prieštankinės sistemos, oro gynyba) bei koviniam šaudymui vykdyti. Užbaigus plėtros darbus, poligono plotas padidės iki 17,6 tūkstančių hektarų.

## 2025 m. JAV karių dingimas ir žūtis
2025 m. kovo 25 d. poligone JAV karių pratybų metu be žinios dingo M88 vikšrinė transporto gelbėjimo mašina su 4 kariais. Po dienos buvo nustatyta, kad transporto priemonė paskendo pelkėje mažiausiai 5 m gylyje.

2025 m. kovo 30 d. vakare JAV narams dumble pavyko prikabinti kablius prie paskendusios transporto priemonės, o kovo 31 d. paryčiais ji sėkmingai ištraukta. Įvykio vietoje buvo rasti trys iš keturių karių kūnai. 2025 m. balandžio 1 d. buvo rastas ir ketvirtojo kario kūnas.

## Šaltiniai
Gražina Augienė

**Gražina Augienė** (g. 1943 m. rugpjūčio 27 d. Joniškyje) – Lietuvos bibliotekininkė, bibliografė.

## Biografija
1969 m. baigė Vilniaus universitetą.

1969–1975 m. dirbo Panevėžio ir Šiaulių viešosiose bibliotekose. Nuo 1975 m. Šiaulių pedagoginio instituto (dab. Šiaulių universitetas) bibliotekos bibliotekininkė, 1986–2001 m. šios bibliotekos direktorė, nuo 2001 m. direktoriaus pavaduotoja, vyriausioji bibliotekininkė.

Lietuvos bibliotekininkų draugijos ir Lietuvos mokslininkų sąjungos narė.

## Šaltiniai
Gvarambarė

**Gvarambarė** (, ) – miestas Paragvajuje, Centriniame departamente, 31 km į pietryčius nuo Asunsjono.

Miestas pasiekiamas Nacionalinio kelio Ruta 1 atšaka. Svarbus cukraus pramonės centras. Mieste veikia *Azucarera Guarambaré* ir *Ingenio Azucarero La Felsina* bendrovės, gaminančios cukrų iš vietinių cukranendrių ir eksportuojančios į JAV ir Europą. Miestui būdinga kolonijinė architektūra, yra XIX a. vilų, bažnyčia.

Gvarambarėje gimė žymus Paragvajaus rašytojas, muzikas Emiliano R. Fernández. Mieste vyksta didžiausias šalyje menų festivalis „Festival del Takuare'ẽ“. Jo metu pristatymus rengia muzikos ir šokių kolektyvai, teatrai, amatininkai.

## Istorija

Gvarambarė įkurta 1538 m. konkistadoro Domingo de Iralos. Pavadinta gvaranių kasiko vardu.

## Galerija


Image:Plaza guarambare.jpg|Centrinė miesto aikštė
Image:Casa guarambare.jpg|Kolonijinių laikų pastato fragmentas


## Šaltiniai
Ita (Paragvajus)

**Ita** (, ) – miestas Paragvajuje, 40 km į pietryčius nuo Asunsjono, prie plento Asunsjonas-Enkarnasjonas (*[[Ruta 1]]*). ~80 tūkst. gyventojų. Pačiame miesto centre yra lagūna su ją supančiu parku.

Verčiamasi žemės ūkiu, prekyba, amatais, turizmu. Veikia moderni ligoninė. Ita – Paragvajaus amatų sostinė. Čia veikia tradicinės keramikos dirbtuvės, kuriose amatininkai gamina molinius indus, lėles, suvenyrus. Čia dirba žymi Paragvajaus amatininkė Rosa Brítez. Amatų pramonė Itoje išlikusi nuo pat kolonizacijos pradžios, mat čia veikia viena svarbiausių šalyje pranciškonų redukcijų – *San Blas de Ytaacá*. Greta redukcijos veikiančiame San Blas amatų muziejuje eksponuojami gvaranių keramikos, tekstilės, medžio dirbiniai, tradiciniai moliniai instrumentai – kantarai. Mieste yra 1689 m. pastatyta San Blaso bažnyčia.

## Istorija

Ita 1539 m. įkurta Domingo Martineso de Iralos, vietoje gvaranių kaimo. Pavadinimas gvaranių kalba reiškia „akmuo“. Apygarda tapo 1884 m. Didelę įtaką miestui padarė pranciškonų redukcija, kadangi pranciškonai mokė vietos gyventojus amatų.

## Galerija


Image:Iglesia San Blás.jpg|Šv. Blažiejaus bažnyčia
Image:Laguna de Itá.jpg|Itos lagūna
Image:Municipalidad de Itá.jpg|Savivaldybė


## Šaltiniai
* Geografía Ilustrada del Paraguay, Distribuidora Arami SRL; 2007. ISBN 99925-68-04-6
* Geografía del Paraguay, Primera Edición 1999, Editorial Hispana Paraguay SRL.
Ajūnas

**Ajūnas** (, ) – miestas Vakarų Sacharoje, šios teritorijos administracinis centras. Didžiausias regiono miestas – jame gyvena 194,6 tūkst. gyventojų (2009 m.). Įsikūręs Vakarų Sacharos šiaurinėje dalyje, oazėje prie Dahlos ir Agadiro plento, maždaug už 20 km nuo Atlanto vandenyno. Yra Ajūno oro uostas. Šalia vandenyno veikia uostas, su miestu sujungtas automobilių keliu.

## Istorija
Įkurtas 1928 m. Nuo 1934 iki 1958 m. priklausė Ispanijos protektoratui regione. Šiuo metu mieste veikia Jungtinių Tautų misija, nuo 1991 m. stebinti kaip laikomasi paliaubų tarp Maroko ir Polisario fronto kovotojų.

## Architektūra
Ajūnas išsidėstęs dviem lygiais – žemutinėje terasoje yra senoji dalis, aukštutinėje – naujoji. Mieste išlikę seno ispanų forto liekanos, Didžioji mečetė, istorijos muziejus. Veikia katalikų katedra, pastatyta Ispanijos valdymo metais. Šalia miesto kasama geležies rūda, fosforitai.

## Sportas
Mieste yra „Jeunesse Massira“ futbolo klubas, žaidžiantis Maroko futbolo čempionate.
Bernardas Kodatis

**Bernardas Kodatis** (taip pat galima rasti vartojant: **Kodaitis, Kadatis, Kadata**) (1879 m. birželio 18 d. Potsdame – 1957 m. liepos 5 d. Čikagoje) – Lietuvos astronomas, geodezininkas, pedagogas.

## Biografija
Gimė suvokietėjusioje (motina vokietė), lietuviškai nekalbėjusioje šeimoje. Gimnazijoje draugų ne kartą pajuoktas dėl nevokiškai skambančios pavardės, pasiguodė dėdei dailininkui, kuris išaiškino jo lietuvišką kilmę. „Atsivertęs“ lietuviu pradėjo domėtis Lietuva, užmezgė ryšius su Berlyno lietuvių draugija, įsikūrusia 1905 m., kurioje nuolat vedė vakarinius kursus, ir su laiškanešiu Pozingeriu, kuris studijavo lietuvių kalbą. Atvykęs 1907 m. į Lietuvą pateko į lietuviškumo centrą Vilniuje, gyveno P. Bugailiškio šeimoje Pohuliankos gatvėje. Vėliau vedė O. Bugailiškienės seserį Viktoriją.

Baigė Berlyno universitetą, 1918 m. jame apgynė daktaro disertaciją. Įsijungė į Mažosios Lietuvos išsilaisvinimo sąjūdį, bet, gelbėdamasis nuo vokiečių policijos, 1919 m. atsisakė Vokietijos pilietybės ir apsigyveno Kaune. 1919–1922 m. Švietimo ministerijos aukštojo mokslo departamento vicedirektorius. 1920–1922 m. Aukštųjų kursų lektorius. 1922–1940 m. Kauno universiteto docentas, profesorius. 1923 m. vienas Klaipėdos krašto vaduotojų, Klaipėdos sukilimo organizatorių.

1929 m. įkūrė Kauno observatoriją Linksmakalnyje ir jai vadovavo. Be to, buvo Pabaltijo geodezinės komisijos, jungusios 10 valstybių, bendradarbis, Lietuvos 1-os eilės trianguliacijos astronomas. Nuo 1941 m. Vilniaus universiteto profesorius ir observatorijos direktorius. 1944 m. pasitraukė į Vakarus; iš pradžių gyveno Vakarų Vokietijoje, 1951 m. persikėlė į JAV. 

Paskelbė straipsnių iš astronomijos ir geodezijos žurnaluose „Kosmos“, „Kultūra“, laikraštyje „Lietuvos ūkininkas“ ir kt.

## Šaltiniai

straipsnis iš bernardinai.lt
Ona Gruzdytė

**Ona Gruzdytė-Bugailiškienė** (1888 m. sausio 18 d. Suvartuvoje, Kuršėnų apskritis – 1970 m. sausio 28 d. Vilniuje) – Lietuvos bibliotekininkė, pedagogė.

## Biografija
Gimė žemaičių bajorų šeimoje, tėvas gydytojas Stanislovas Gruzdys – Vilniaus konferencijos dalyvis, tėvo seserys: Stefanija Gruzdytė-Graurogkienė, Viktorija Gruzdytė-Kadatienė, Emilija Gruzdytė-Putvienė-Putvinskienė.

1899-1906 m. mokėsi Šiaulių mergaičių gimnazijoje, 1903-1904 m. lankė J.Jablonskio vadovaujamus lietuvių kalbos kursus Peterburge, Lesgafto pedagoginiuose kursuose studijavo teisę, vėliau – pedagogiką ir gamtos mokslus.

Grįžusi apsigyveno Šiauliuose, mokytojavo V.Zubovo pradžios mokykloje Gubernijos dvare, vėliau Šilo Pavėžupyje.
Pirmojo pasaulinio karo metais gyveno Rusijoje, dirbo Iždo rūmuose Petrograde. 1918 m. grįžo į Šiaulius, ištekėjo už P.Bugailiškio. 1918 m. „Jėgos“ gimnazijos gamtos mokytoja. 1921 m. pradėjo dirbti naujai įsteigtoje bibliotekoje – Valstybinio centrinio knygyno Šiaulių skyriuje, iki 1933 m. vadovavo šiai bibliotekai. Sukūrė gausią (23000 leidinių) ir atvirą, miesto visuomenei reikalingą kultūros įstaigą, kurioje kasdien lankydavosi apie 200 šiauliečių. Švietimo ministerijos atleista dėl vyro veiklos,  nuo 1933 m. dirbo „Lietuvos vaiko“ draugijos Šiaulių skyriaus vaikų skaitykloje. Karo metais ši biblioteka buvo evakuota į Lygumus, bet po karo didelę jos dalį pkonfiskavo „Glavlitas“. 1945 m. persikėlė į Vilnių, 1947-1951 m. dirbo Lietuvių literatūros ir kalbos instituto bibliotekoje, tvarkė fototeką.

1927-1932 m. „Bibliografijos žiniose“ spausdintos jos parengtos Valstybinio centrinio knygyno Šiaulių skyriaus darbų apyskaitos.

Nuo 1931 m. Lietuvos bibliotekininkų draugijos narė.

## Šaltiniai
Sinano nacionalinis parkas

**Sinano nacionalinis parkas** () – nacionalinis parkas šiaurės Tailande, Nano provincijoje. Parkas įkurtas 2007 m. gegužės 25 d.

## Vieta
Parkas užima 1 024,38 km² plotą Namueno (Na Muen), Nanojo (Na Noi) ir Viangsa (Wiang Sa) apylinkėse, Laoso pasienyje, 50 km į pietus nuo provincijos centro Nano. Per parko teritoriją teka Nanas.

## Flora ir fauna
Sinano nacionaliniame parke vyrauja lapuočių, mišrūs, spygliuočių ir visžaliai miškai.
Iš retų augalų parke sutinkama: briaunotasis sparnūklis (*Anisoptera costata*), kvapioji hopėja (*Hopea odorata*), stambiavaisis koralmedis (*Pterocarpus macrocarpus*), (*Afzelia xylocarpa*), raudonasis indenis, didysis tikmedis (*Tectona grandis*), Vietnaminė pušis (*Pinus merkusii*), gleivingoji pušis (*Pinus kesiya*), rudoji šorėja, *[[shorea siamensis]]* ir kt., daug rūšių bambukų ir orchidėjų.

## Lankytinos vietos
* Saodinnanojo (Sao Din Na Noi) kanjonas ().
* Paknajus (Pak Nai) žvejų kaimas ().
* Kaengluangas (Kaeng Luang) Nano upės akmenų, uolų pakrantė ().

## Išnašos

## Nuorodos
* Parko svetainė 
* Tailando nacionaliniai parkai
Thamsakoeno nacionalinis parkas

**Thamsakoeno nacionalinis parkas** () – nacionalinis parkas šiaurės Tailande, Nano ir Fajao provincijose. Parkas įkurtas 1999 m. rugpjūčio 5 d.

## Vieta
Parkas užima 248,32 km² plotą Thavangfa (Tha Wang Pha), Čiangklango (Chiang Klang) ir Songkhvajo (Song Khwae) Nano, bei Čiangkhamo (Chiang Kham) ir Pongo (Pong) Fajao apylinkėse, Laoso pasienyje, 90 km į šiaurę nuo provincijos centro Nano.

## Flora ir fauna
Thamsakoeno nacionaliniame parke vyrauja lapuočių, mišrūs, spygliuočių ir visžaliai miškai.
Iš retų augalų parke sutinkama: cinamonas (*Cinnamomum iners*), *[[Prunus cerasoides]]*, aukštasis sparnenis (*Dipterocarpus alatus*), *[[Tetrameles nudiflora]]* ir kt.

## Lankytinos vietos
* Jotdoiči (Yot Doi Chi) kalnas (). 1 752 m aukščiausias parko kalnas.
* Hongviangčano (Hong Wiang Chan), Huajhato (Huai Hat), Fatano (Phatan) ir Falado (Pha Lad) kriokliai.
* ThamlLuangsakoeno (Tham Luang Sakoen) ir Thamplakhango (Tham Pla Khang) urvai.

## Išnašos

## Nuorodos
* Parko svetainė 
* Tailando nacionaliniai parkai
Irena Sapiegaitė-Butkienė

**Irena Sapiegaitė-Butkienė** (g. 1938 m. liepos 27 d. Rudaminoje, Seinų apskritis) – Lietuvos bibliotekininkė, bibliografė.

## Biografija
1957 m. baigė Lazdijų vidurinę mokyklą ir kurį laiką dirbo Aštriosios Kirsnos kaimo bibliotekoje. 1960–1965 m. studijavo Vilniaus universitete.

1965 m. pradėjo dirbti Šiaulių viešojoje bibliotekos (dab. Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka) Skaitytojų aptarnavimo, Bibliografijos skyriuose. 1981–2000 m. Bibliografijos skyriaus vedėja, iki 2007 m. birželio mėn. Informacijos, Abonemento skyrių bibliotekininkė.

Išleido informacinį leidinį „Saulės delta tūkstantmečių sandūroje“ (1999 m.), bendradarbiavo respublikos ir miesto spaudoje, paskelbė apie 50 publikacijų. Domėjosi kraštotyra, parengė kraštotyros darbus: „Šiaulių teatralai“, „Bibliografijos skyriaus kronikos“ ir kt.

Lietuvos bibliotekininkų draugijos narė.

## Šaltiniai
Loreta Burbaitė

**Loreta Burbaitė** (g. 1966 m. sausio 7 d. Radviliškyje) – Lietuvos bibliotekininkė.

## Biografija
1984-1989 m. studijavo Vilniaus universitete. Nuo 1990 m. Šiaulių universiteto bibliotekos vyr. bibliotekininkė, 1996-2001 m. direktoriaus pavaduotoja, nuo 2001 m. bibliotekos direktorė. Stažavosi Švedijos (1997 m.), Norvegijos (1998 m.), Didžiosios Britanijos (1999 m., 2001 m.), Danijos (2000 m.) bibliotekose.

Paskelbė straipsnių miesto ir respublikinėje bibliotekinėje spaudoje. Dalyvavo tarptautinėse konferencijose: Helsinkis, Suomija, 2002 m., Berlynas, Vokietija, 2003 m., Buenos Airės, Argentina, 2004 m. ir kt. Europos Sąjungos Socialinio fondo projekto BIBLIOREG: Akademinė biblioteka kuria besimokantį regioną (2005-2007 m.) vadovė, ES SF projekto BIBLIONOVA: informacinių gebėjimų ir savarankiško mokymosi įgūdžių ugdymo metodo kūrimas ir išbandymas besimokančiame regione (2005-2007 m.) koordinatorė.

Lietuvos bibliotekininkų draugijos, Lietuvos akademinių bibliotekų direktorių asociacijos, Lietuvos mokslinių bibliotekų asociacijos narė. Bibliotekų tarybos prie Lietuvos Kultūros ministerijos narė.

## Šaltiniai
Lietaus šokis

**Lietaus šokis** – ritualinis šokis, skirtas prikviesti lietų ir užtikrinti derliaus subrendimą. Lietaus šokio tradicijos žinomos daugelyje žemdirbių kultūrų – nuo senovės Egipto iki indėnų genčių ar Balkanų tautų.

Iš Europos lietaus iškvietimo ritualų geriausiai žinomas bulgarų ir rumunų šokis *paparuda* – mergina, apsirengusi iš vynuogių ir šakelių pintu drabužiu, šokdama ir dainuodama kaimo gatve, sustoja ties kiekvienu namu, kurio gyventojai ją aplieja vandeniu. Kitose pietų slavų šalyse buvo panašus, nuo pagoniškų laikų išlikęs šokis Perperuna.

Indėnai čerokiai kviesdavo lietų, kad šis nupraustų žemę ir išvaikytų piktas dvasias. Būdavo kreipiamasi į protėvių dvasias, kad šios iškviestų lietų. Indėnai zuniai šokdavo lietaus šokį pasidabinę plunksnomis ir turkio vėriniais, kurie simbolizuoja vėją ir vandenį. Majai tiki, kad lietus užgimstantis kalnuose, todėl keliauja ten, ir ritualais bando jį iškviesti.

Čečėnai sausros kaltininkais laikė gyvates ir varanus. Jie gaudydavo ir papjaudavo gyvates bei ardydavo varanų lizdus. Totorių mula, užėjus sausrai, su vyriausiais kaimo vyrais papjaudavo aviną ir melsdavosi. Paruoštą avieną suvalgydavo iki paskutinio gabalėlio, o kaulus užkasdavo švarioje vietoje. Po pietų, visi kaimo gyventojai eidavo prie upės ir laistydavosi vandeniu.

Lietuvoje žinomas ritualinis laistymasis vandeniu Velykų laikotarpiu, taip magiškai siekiant užtikrinti lietų per vasarą.
Irena Mačiūnaitė-Čokovienė

**Irena Mačiūnaitė-Čokovienė** (1934 m. balandžio 15 d. Kaune – 1995 m. balandžio 16 d. Šiauliuose) – Lietuvos bibliotekininkė, kultūros veikėja.

## Biografija
1955–1959 m. studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą Šiaulių pedagoginiame institute. Vėliau baigė bibliotekininkystės studijas Vilniaus universitete.

1964–1972 m. Šiaulių viešosios bibliotekos (dab. Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka) bibliotekininkė. 1977–1987 m. Šiaulių miesto centrinės bibliotekos (dab. Šiaulių miesto savivaldybės viešoji biblioteka) vedėja. Trumpai ėjo miesto Kultūros skyriaus vedėjos pareigas. Nuo 1992 m. iki mirties dirbo Šiaulių centrinės bibliotekos 3-jame filiale.

Dalyvavo visuomeninėje veikloje, Lietuvos kultūros fondo Šiaulių skyriaus sekretorė, Respublikos centrinių bibliotekų direktorių tarybos pirmininkė.

## Šaltiniai
Rima Giržadienė

**Rima Giržadienė** (g. 1955 m. rugpjūčio 8 d. Jelgavoje, Latvija) – Lietuvos bibliotekininkė, kraštotyrininkė.

## Biografija
1973 m. baigė Rokiškio kultūros mokyklą ir pradėjo dirbti Šiaulių 2-oje masinėje bibliotekoje Abonemento skyriaus vedėja. Nuo 1989 m. vadovauja Šiaulių miesto savivaldybės viešosios bibliotekos Bibliografijos-informacijos skyriui.

Inicijavo parodų rengimą iš asmeninių archyvų, iš jų svarbesnės: knygų, išleistų iki 1941 metų (1990, 1997 m.), kaimų istorijų (1994 m.) šeimų istorijų ir genealoginių medžių (1992 m., 1999 m.), miesto mokyklų laikraščių ir sienlaikraščių (1995 m.), laiškų (1999 m.), iš Šiaulių įmonių „Gubernija“, „Rūta“ archyvų, (2001 m., 2004 m.), iš šiauliečių tautodailininko A.Turausko, rezistento M.Jurevičiaus, provizorių A. Rulinskienės, V. Kavaliauskienės, menotyrininko V. Rimkaus, kraštotyrininkų D. Balčiūno, E. Adomavičienės, monsinjoro A.Bitvinsko, fiziko V. Zurbos ir kitų asmeninių archyvų.

Lietuvos bibliotekininkų draugijos, Lietuvos kraštotyros draugijos narė.

## Bibliografija
* Šiaulių miesto savivaldybės viešosios bibliotekos kraštotyros darbų katalogas, 1997 m.,
* Šiaulių miesto savivaldybės viešosios bibliotekos Bibliografijos skyrius, 2001 m.

## Įvertinimas
* 1996 m. V.Staniulio specialioji premija konkurse „Metų bibliotekininkas“.

## Šaltiniai
Genovaitė Juodpalytė

**Genovaitė Juodpalytė** (g. 1925 m. spalio 25 d. Šiauliuose) – Lietuvos bibliotekininkė.

## Biografija
1953 m. baigė istorijos specialybę Vilniaus pedagoginiame institute. 1949-1981 m. Lietuvos knygų rūmų bibliografė, 1972-1981 m. – Retrospektyvinės nacionalinės bibliografijos skyriaus vedėja. Iki 2003 m. dirbo Lietuvos nacionalinės M.Mažvydo bibliotekos Bibliografijos ir knygotyros centre.

Lietuvos bibliotekininkų draugijos narė.

## Bibliografija
* Lietuvos TSR žurnalų ir laikraščių straipsniai: 1940–1941, 1958 m.,
* Vaikų literatūra: 1940–1964, parengė, su kitais, 1965 m.
* Lietuvos TSR bibliografija. Serija A. Knygos lietuvių kalba, su kitais, Vilnius, Mintis, t.1 – 1985 m., t.2 – 1988 m.
* Grožinė literatūra: 1961–1970, katalogas, sudarė, su I. Jurevičiūte, Vilnius, Vaga, 1972 m.,
* Grožinė literatūra: 1971–1980, katalogas, sudarė, su E. Urniežiūte, Vilnius, Vaga, 1985 m.

## Įvertinimas
* 1969 m. LTSR valstybinė premija už knygą „Lietuvos TSR bibliografija“

## Šaltiniai
Ruta 1

**Ruta 1** – valstybinės reikšmės Paragvajaus plentas, oficialiai vadinamas ***Ruta Nacional N° 1 „Mariscal Francisco Solano López“***. Jungia šalies sostinę Asunsjoną su pietinės dalies miestu Enkarnasjonu. Ilgis – 370 km. Turi 1 ar 2 eismo juostas į vieną pusę.

Veikia trys kelio mokesčio surinkimo punktai: Kapiatoje (25 km), Vilja Floridoje (160 km), Koronel Bogade (320 km).

## Gyvenvietės

Svarbesnės gyvenvietės prie kelio:
Valerija Dichavičienė

**Valerija (Kaunaitė, Vilkienė) Dichavičienė** (1930 m. balandžio 21 d. Kaune – 2019 m. birželio 24 d.) – Lietuvos bibliotekininkė

## Biografija
1954 m. baigė bibliotekininkystę Vilniaus universitete, 1966 m. studijavo (nebaigė) Maskvos Kultūros instituto aspirantūroje.

1954 m. Šiaulių viešosios bibliotekos (dabar Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka) direktoriaus pavaduotoja, 1955-1962 m. direktorė. Reikalavo, kad bibliotekai būtų pastatytas modernus, atitinkantis visus reikalavimus, pastatas. Dalyvavo Šiaulių visuomeniniame gyvenime, buvo miesto tarybos deputatė, liaudies teismo tarėja. 1966-1977 m. dirbo Lietuvos respublikinėje bibliotekoje (dabar Martyno Mažvydo biblioteka).

Fotografavo nuo 1975 m. 1983-2010 m. surengė 20 personalinių fotografijos parodų, 1997-2010 m. – 10 piešinių parodų.

Nuo 1979 m. Lietuvos fotomenininkų sąjungos narė, nuo 2000 m. – Garbės narė.

## Bibliografija
* Julius Janonis, literatūros rodyklė, sudarė, 1957 m.
* Interviu su rašytojais, fotoportretai, Vilnius, 1980 m.
* Dešimt klausimų rašytojams, fotoportretai, Vilnius, 1986 m.
* Ant tavo rankų supasi gerumas, fotografijos, Kaunas, Aušra, 2007 m., ISBN 978-9986-37-053-6

## Parodos
* Jie buvo šalia mūsų, 2010 m.

## Įvertinimas
* 1962 m. Lietuvos nusipelniusi kultūros švietimo darbuotoja.
* 2010 m. – „Plungės fotobienalės-2010“ didysis prizas – šv. Florijonas.

## Šaltiniai
Janina Kaškelienė

**Janina Kaškelienė** (1932 m. rugpjūčio 19 d. Robliuose, Panemunėlio valsčius – 2012 m. spalio 17 d.) – Lietuvos bibliotekininkė, kultūros veikėja.

## Biografija
1950-1955 m. studijavo Vilniaus universitete. Nuo 1955 m. Šiaulių viešosios bibliotekos (dabar Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka) bibliotekininkė, 1955-1962 m. direktoriaus pavaduotoja mokslo reikalams, 1963-1989 m. bibliotekos direktorė. Rūpinosi naujų bibliotekos rūmų projektavimu bei statyba 1975-1977 m.
Būdama pensijinio amžiaus, 1989-1997 m. dirbo bibliotekininke Vaikų literatūros ir Periodikos skyriuose.

Dalyvavo kultūrinėje ir visuomeninėje veikloje. 1958-1974 m. buvo renkama į Šiaulių miesto kultūros darbuotojų profsąjungos komitetą, 1969-1974 m. šio komiteto pirmininkė.

Lietuvos bibliotekininkų draugijos, Lietuvos Žinijos draugijos narė, Knygos bičiulių draugijos prezidiumo narė. Dainavo Šiaulių „Jovaro“ ansamblyje.

## Įvertinimas
* 1975 m. Lietuvos nusipelniusi kultūros švietimo darbuotoja.

## Šaltiniai
Šuolis į tolį

**Šuolis į tolį** – lengvosios atletikos rungtis, kurios metu nuo specialios žymos sportininkas įsibėgėja ir atsispiria nuo specialios lentelės. Nuo jos ir matuojamas šuolio ilgis. Atlikęs šuolį sportininkas krenta į smėlio dėžę, šalia kurios yra dažniausiai kas dešimt centimetrų sugraduota ruletė. Nuo 1896 m. olimpinių žaidynių šuolis į tolį įtrauktas į olimpinę programą. 1900 m. - 1912 m. olimpinėse žaidynėse buvo paplitęs šuolis į tolį iš vietos. Šuolio į tolį rungtis vykdoma tiek žiemos, tiek vasaros sezono varžybose.

## Istorija
 
Šuolis į tolį buvo viena iš penkiakovės rungčių antikinėse žaidynėse. Tai buvo vienintelė šuolių rungtis graikų olimpiadoje. Tuometiniai šuoliai į tolį išsiskyrė tuo, kad sportininkai šokdavo su specialiais svarmenimis rankose, kurie sveria  nuo 1 iki 4,5 kg.
Pirmaisiais šiuolaikiniais olimpiniais prizininkais tapo trys JAV atstovai, kurie visi taip pat tapo ir pirmaisiais šuolio į aukštį olimpiniais prizininkais. Auksą tuomet laimėjo Ellery Clark, kuris nušoko 6,36 metrus. Pirmąja olimpine čempione moterimi tapo Vengrijos atstovė Olga Gyarmati.

## Geriausi šuolininkai į tolį
### Vyrai

### Moterys

## Lietuvos šuolininkai į tolį
Nacionaliniais rekordininkais yra pripažinti Povilas Mykolaitis (8,15 m) ir Irena Oženko (7,20 m). Aukščiausius pasiekimus žiemos sezono maniežuose pasiekė Povilas Mykolaitis (8,13 m) ir Nijolė Medvedeva (7,01 m). Stambiausio masto varžybose laimėti medalius lietuviams yra pavykę tik Tarybų Sąjungos laikotarpiu. 1973 m. Universiadoje sidabrą pelnė Margarita Treinytė ir 1978 m. Europos čempionate auksą iškovojo Vilma Bardauskienė.

## Šaltiniai
Audronė Kiršinaitė

**Audronė Kiršinaitė** (g. 1960 m. sausio 10 d. Kurtuvėnuose, Šiaulių rajonas) – Lietuvos bibliotekininkė, kraštotyrininkė, pedagogė.

## Biografija
1984 m. baigė Vilniaus universitetą. 1977–1983 m. Šiaulių rajono centrinės bibliotekos ir šios bibliotekos Kurtuvėnų filialo bibliotekininkė. Nuo 1984 m. Šiaulių P.Višinskio viešosios bibliotekos vyr. metodininkė, nuo 2001 m. Metodikos centro vedėja. Šiaulių kolegijos Humanitarinių mokslų studijų katedros lektorė.

Lietuvos bibliotekininkų draugijos, Lietuvos kraštotyros draugijos narė.

Kurtuvėnų klojimo teatro režisierė, artistė. Dalyvavo respublikinėse Kraštotyros draugijos ekspedicijose (Ylakiai, Kurtuvėnai, Šakyna, Žarėnai, Šaukėnai), „Versmės“ ekspedicijose (Tauragnai, Griškabūdis, Papilė, Rumšiškės, Kriukai, Plungė) ir kt. Viena iš pagrindinių „Versmės“ leidyklos autorių. Paskelbė apie 30 straipsnių, pranešimų tekstų etnografijos, skaitybos klausimais monografijose Kuršėnai, Tauragnai, Papilė, Šiaulių universiteto leidiniuose „Mergaitė, jaunuolė šeimoje ir visuomenėje“, „Ragana lietuvių kultūroje“ ir kt.

## Bibliografija
* Sukaupti kraštotyros lobiai, su D. Darbutiene, 2003 m.
* Senieji spaudiniai Šiaulių apskrities viešosiose bibliotekose, su N. Kasparavičiene, 2003 m.

## Šaltiniai
Sakuočiai

**Sakuočiai** – kaimas Kretingos rajono savivaldybės rytinėje dalyje, 5 km į šiaurę-šiaurės rytus nuo Kartenos, Minijos kairiajame krante.

## Istorija

Įsikūręs Minijos vingyje. Archeologijos paminklai liudija, kad žmonės čia nuolat gyvena nuo V a.

Kaimas susiformavo apie XVI–XVII a. Jį sudarė kelios sodybos, kurios priklausė Grabšyčių palivarkui.
   
Gyventojai aktyviai dalyvavo 1831 m. sukilime prieš rusų carų priespaudą. Jo metu Juozas Zabūras žuvo ties Palanga, o Klemensą Narmontą kazokai paėmė į nelaisvę.

1846 m. buvo 6 dūmai. 1870 m. Grabšyčių dvarui išperkamuosius mokesčius už žemę mokėjo 20 valstiečių.

1923 m. buvo 11 ūkių,, 2002 m. sausio 1 d. – 7 sodybos.

## Gyventojai

## Kultūros paveldas
* Kapinynas (IV–V a.; X–XIII a.).
* Senosios kaimo kapinės, vadinamos *Maro kapais*, *Švedų kapais* (XVI–XIX a.).
* Koplytstulpis su ornamentuotu kryželiu ir Šv. Jurgio skulptūra (skulptūra – XIX a., autorius nenustatytas; koplytstulpis 2009 m. atnaujintas, meistrai A. Narkus ir A. Rudelis).
* Koplytėlė su ornamentuotu kryželiu ir Marijos su vaikeliu skulptūra (XX a. I pusė).
* Paminklas Kardo rinktinės štabo narių atminimui (2012 m.).

## Galerija

Sakuociai kapines 1997.JPG|Koplytėlė ir koplytstulpis kaimo kapinėse
Sakuociai kapines 2005.JPG|Senosios kaimo kapinės
Sakuociai kapines 20090629 02.JPG|Kapinių koplytstulpis
Sakuociai kapines 20090629 01.JPG|Kapinių koplytėlė
Sakuociai.paminklas.partizanams.1.2012.JPG|Paminklas partizanams
Sakuociai.paminklas.partizanams.2.2012.JPG|Paminklinis akmuo


## Šaltiniai
Antanina Šalkauskaitė

**Antanina Šalkauskaitė** (1883 m. lapkričio 25 d. Ariogaloje, Kauno apskritis – 1964 m. gegužės 16 d. Šiauliuose) – Lietuvos bibliotekininkė.

## Biografija
Gimė gydytojo Julijono Šalkauskio ir Barboros Goštautaitės 9 vaikų šeimoje. Broliai teisininkas, profesorius Kazys Šalkauskis, filosofas, pedagogas Stasys Šalkauskis, sesuo Felicija Šalkauskaitė.

1902 m. baigė Šiaulių mergaičių gimnaziją. 1902–1905 m. mokėsi Varšuvos konservatorijoje. Prancūzų kalbą ir literatūrą studijavo Grenoblio universitete, baigė aukštuosius bibliotekininkystės kursus Briuselyje.

Dirbo tėvo sekretore. Pirmojo pasaulinio karo metais gyveno Uzbekijoje, trumpai dirbo Samarkando municipalinėje bibliotekoje. Grįžusi į Lietuvą dirbo juridinėse įstaigose Panevėžyje ir 1923–1925 m. Šiauliuose. 1928–1950 m. su nedidele pertrauka – Kauno universiteto bibliotekos katalaguotoja. Su kitais kūrė bibliotekos knygų ir periodikos sisteminį katalogą, vienintelį tarpukario Pabaltijo šalyse. 1950–1953 m. dirbo Kauno politechnikos instituto bibliotekoje. Išėjusi į pensiją vėl gyveno Šiauliuose.

Nuo 1931 m. Lietuvos bibliotekininkų draugijos narys.

## Šaltiniai
Birutė Knizikevičienė

**Birutė Knizikevičienė** (1920 m. kovo 20 d. Joniškyje – 2015 m. balandžio 28 d.) – Lietuvos bibliotekininkė, bibliografė, kraštotyrininkė.

## Biografija

Mokėsi Joniškio Aušros gimnazijoje. 1940 m. baigė Šiaulių mokytojų seminariją. Iki 1944 m. mokytojavo įvairiose Lietuvos vietose. Nuo 1951 m. Šiaulių viešosios bibliotekos (dabar Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka) bibliografė. Organizavo kraštotyros kartoteką „Šiaulių kronika“. Nuo 1961 m. Bibliografijos skyriaus vedėja. Dirbdama, 1963 m. baigė bibliotekininkystės studijas Vilniaus universitete. 1981–1984 m. Kraštotyros skyriaus vedėja, 1984–1992 m. bibliotekininkė, konsultantė kraštotyrai.

1981–1995 m. sudarinėjo „Šiaulių kalendorius“. Paskelbė publikacijų kraštotyros, Šiaulių istorijos, bibliotekininkystės, bibliografijos klausimais miesto ir respublikos spaudoje.

Lietuvos bibliotekininkų draugijos narė, nuo 1995 m. garbės narė. Lietuvos kraštotyros draugijos narė, nuo 1990 m. Garbės kraštotyrininkė.

## Bibliografija
* Jovaras, bibliografijos rodyklė, sudarė, 1964 m.,
* Šiauliai, bibliografijos rodyklė, sudarė, su N. Monstvilaite, 1970 m.,
* Bibliografija. Kraštotyra. Mokslinė informacija, bibliografijos rodyklė, sudarė, 1979 m.,
* Bibliografija. Bibliotekinė kraštotyra, bibliografijos rodyklė, sudarė, 1986 m.
* Šiaulių viešoji biblioteka, 1978 m.

Rankraščiais parengė apie 30 kraštotyros darbų, iš jų svarbesni:
* Šiaulių senųjų kapinių antkapių užrašai,
* Sukilėlių kalnelis,
* Šiaulių kultūros raida,
* Zubovai ir Šiaulių kraštas,
* V. Kapsuko gatvė Šiauliuose (su D. Darbutiene, E.Rimkūniene)

## Įvertinimas
* 1989 m. – Mikelio prizas
* 1990 m. – Lietuvos nusipelniusi kultūros švietimo darbuotoja.

## Nuorodos
* Pirmoji Mikelio prizo laureatė – kraštotyrininkė, bibliotekininkė B. Knizikevičienė
* Birutė Knizikevičienė - Šiaulių metraštininkė
Eugenija Rimkūnienė

**Eugenija Rimkūnienė** (g. 1945 m. gruodžio 25 d. Kiemėnuose, Vaškų valsčius) – Lietuvos bibliotekininkė, bibliografė.

## Biografija
1967 m. baigė Vilniaus universitete.

1967–1983 m. Šiaulių viešosios bibliotekos (dabar Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka) Vaikų literatūros skyriaus vyr. bibliografė, 1984–1989 m. Kraštotyros skyriaus vadovė, 1989–2005 m. bibliotekos direktorė, nuo 2005 m. pabaigos Komplektavimo skyriaus vyresnioji bibliotekininkė.

Dalyvavo kraštotyros veikloje, inicijavo bibliotekos metraščių bei kronikų rašymą. Dalyvavo respublikinėse bei miesto kraštotyros parodose, apdovanota diplomais.

Lietuvos bibliotekininkų draugijos narys.

## Bibliografija
* Šiaulių apskrities P. Višinskio viešosios bibliotekos kronikos (už 1982–1986, 1995–1997 m.),
* V. Kapsuko gatvė Šiauliuose, su B. Knizikevičienė, D. Darbutiene.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* E.Rimkūnienės atsiminimai. Rankraštis (111.1 kb)
Sakuočių kapinynas

**Sakuočių kapinynas** (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas – 12264; senas registro kodas – A29) – kapinynas Kretingos rajono savivaldybės teritorijoje, Sakuočių kaime (Kartenos seniūnija), apie 5 km į šiaurę-šiaurės rytus nuo Kartenos, Minijos kairiajame krante.

## Kapinynas
Įrengtas apie 200 m ilgio ir iki 50 m pločio Minijos slėnio terasoje, pailgoje šiaurės-pietų kryptimi. Šiaurinė pakilumos dalis nukasta, dirvonuoja, centrinėje – įrengtos XVI-XVIII a. kaimo kapinės, pietinė – iškasinėta bulviarūsių duobių, apaugusi medžiais. Teritorija – 0,69 ha.

### Tyrimai
1898 m. kapinyną išaiškino ir žvalgė Juozapas Žiogas, kuris rado vytinių antkaklių dalių, apyrankių ir kitų X–XIII a. kapams būdingų radinių.

1992 m. žvalgė Lietuvos kultūros paveldo mokslinis centras (tyrimų vadovas Vilnius Morkūnas).

1994 m. archeologas Aurelijus Škimelis ištyrė 6,5 m² plotą, kuriame rado 2 griautinius IV a. antros pusės – V a. pradžios vyro ir mergaitės kapus su akmenų vainikų liekanomis. Mirusieji palaidoti nesudeginti, netaisyklingo ovalo pavidalo duobėse. Mergaitė gulėjo paguldyta ant šono, miego pozoje, galva į pietus. Ją puošė žalvarinis smeigtukas susuktu galu, gintaro karoliukas, 2 pailgi mėlyno stiklo karoliukai, 2 žalvarinės apyrankės (įvijinė ir išplotais bei užkeistais galais), įvijinis žiedas ir žalvarinė įvija. Kapo duobė pailga šiaurės-pietų kryptimi, 1,4 m ilgio ir 75 cm gylio. Vyro kapo duobė orientuota šiaurės vakarų-pietryčių kryptimi, 2,1 m ilgio ir iki 70 cm gylio. Mirusysis gulėjo ant nugaros, galva atsuktas į šiaurės vakarus. Kape rasta geležinio ietigalio plunksna, žalvarinė antkaklė su rakto skylutės formos kilpele, gintaro karoliukas, geležinis smeigtukas, 2 žalvariniai žiedai (vienas įvijinis, su išplota vidurine vija). Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.

## Literatūra

* Lietuvos TSR archeologijos atlasas, t. 3.Vilnius, 1977, p. 100, nr. 615.
* Petras Tarasenka. Lietuvos archeologijos medžiaga, Kaunas, 1928, p. 228.
* Gintautas Zabiela. Kasinėjimai (Archeologiniai tyrimai Lietuvoje 1994 metais). – Baltų archeologija, Vilnius, 1995, nr. 1, p. 21.
* Julius Kanarskas. Kartenos apylinkių proistorė. – Lietuvos lokaliniai tyrimai. – ISSN 1822-4857. – T. 1(2) (2002/05), p. 212.

## Nuorodos
* Valstybės archeologijos komisijos medžiaga 
* Archeologiniai tyrinėjimai 1994 m.
* Julius Kanarskas. Kartenos apylinkių proistorė
Aldona Šiaulienė

**Aldona Šiaulienė** (g. 1947 m. birželio 24 d. Užugulbinėje, Pabiržės valsčius) – Lietuvos bibliotekininkė.

## Biografija
1965–1970 m. Vilniaus universitete studijavo anglų filologiją. Nuo 1970 m. mokytojavo Šiaulių miesto mokyklose. Nuo 1975 m. Šiaulių viešosios bibliotekos (dabar Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka) vyr. bibliotekininkė, nuo 1986 m. – Vaikų literatūros skyriaus vedėja. Stažavosi Kristianstado, Stokholmo ir Miuncheno bibliotekose. Pranešimus apie bibliotekinį darbą su vaikais skaitė tarptautinėse mokslinėse konferencijose.

Nuo 1993 m. Tarptautinės vaikų literatūros asociacijos (IBBY) narė, nuo 1994 m. žurnalo „Rubinaitis“ redkolegijos narė, 2003–2004 m. Šiaulių miesto Kultūros tarybos narė. Lietuvos bibliotekininkų draugijos narė.

## Įvertinimas
* 2005 m. Garbės ženklas „Už nuopelnus Šiaulių apskričiai“,
* 2006 m. Vaikų literatūros premija.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* „Rubinaitis“
Rape Me

**„Rape Me“** (angl. *„Išprievartauk mane“*) – daina, kurią parašė amerikiečių grunge grupė „Nirvana“. Singlas buvo išleistas 1993 m. kartu su „All Apologies“, taip pat albume „In Utero“.

## Dainų sąrašas

Visas dainas parašė Kurt Cobain.

# „All Apologies“ – 3:50
# „Rape Me“ – 2:49
# „Moist Vagina“ – 3:34

## Topų pozicijos
Aldona Vaišvilienė

**Aldona Vaišvilienė** (1928 m. lapkričio 8 d. Biržuose – 1998 m. lapkričio 15 d. Šiauliuose) – Lietuvos bibliotekininkė, tautodailininkė.

## Biografija
1948 m. baigė Pasvalio gimnaziją. Nuo 1952 m. gyveno Šiauliuose, nuo 1953 m. Šiaulių viešosios bibliotekos (dabar Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka) bibliotekininkė. Dirbdama studijavo bibliotekininkystę Vilniaus universitete. Baigė 1960 m., 1960-1984 m. Muzikinės literatūros skyriaus vedėja. Vedė muzikos pamokėles jaunimui, vadovavo Kultūros liaudies universiteto muzikos fakultetui. 

Laivalaikiu mezgė, kūrė gobelenus, kilimus. Surengė keletą autorinių rankdarbių parodų, dalyvavo Šiaulių krašto tautodailininkų parodose. Nuo 1966 m. Lietuvos tautodailininkų sąjungos narė. Tarp kitų darbų – Šiaulių Romuvos pagrindinės mokyklos vėliava.

## Šaltiniai
Itaugva

**Itaugva** (, ) – miestas Paragvajuje, Centriniame departamente, 30 km į rytus nuo Asunsjono, į pietus nuo Ipakarajaus ežero. ~47 tūkst. gyventojų. Per miestą eina kelias Asunsjonas-Koronel Ovjedas (*[[Ruta 2]]*).

Itaugva yra svarbus tekstilės amatų centras Paragvajuje. Čia gaminami tradiciniai Paragvajaus nėriniai njanduti (*Ñandutí*), audeklai, paklodės, drabužiai. Didžioji dalis produkcijos eksportuojama į Europą. Mieste išlikusi tradicinė kolonijinė architektūra. Yra Šv. Rožinio Mergelės bažnyčia, San Rafaelio sakralinio meno muziejus, XIX a. vilos.

## Istorija

Itaugva įkurta 1728 m. barono Martín de Barúa. Pavadinimas kilo nuo *Ytay* upokšnio. Šio pavadinimas, savo ruožtu, kilęs nuo žodžio *ita* – „akmuo“.

## Sportas
* Club 12 de Octubre – futbolas

## Galerija


Image:Edificio en Itauguá.JPG|Kolonijinės architektūros pastatas
Image:Iglesia Virgen del Rosario.JPG|Miesto bažnyčia


## Šaltiniai
* Geografía Ilustrada del Paraguay – ISBN 99925-68-04-06 – Distribuidora Arami S. R.L.
* La Magia de nuestra tierra. Fundación en Alianza. Asunción. 2007.
Sakuočių senosios kapinės

**Sakuočių senosios kapinės**, vadinamos **Maro kapais**, **Švedų kapais** (saugotinas kultūros paveldo objektas) – neveikiančios kapinės Kretingos rajono savivaldybės teritorijos rytinėje dalyje, Sakuočių kaime (Kartenos seniūnija), apie 5 km į šiaurę-šiaurės rytus nuo Kartenos, Minijos kairiajame krante. 

## Kapinės
Įrengtos Minijos vingio slėnio terasoje, Sakuočių kapinyno centrinėje dalyje, iki 1,5 m aukščio, 25 m ilgio ir 19 m pločio kalvelėje. Apaugusios medžiais, apjuostos lauko akmenų ir žemių aptvaro, kurio rytinėje pusėje yra įėjimas ir akmens laipteliai. Rytinėje dalyje stovi medinis koplytstulpis su Šv. Jurgio skulptūra ir koplytėlė su Marijos su kūdikiu skulptūra. 

Teritorijos plotas - 0,04 ha, perimetras - 78 m.

Į šiaurę ir pietus nuo kapinių yra Sakuočių kapinynas.

### Istorija
Įrengtos XVI a. bendro naudojimo kaimo žemių pakraštyje stūksančioje smėlingoje kalvelėje. Daugiausia kaimo gyventojų jose buvo palaidota siaučiant XVI-XIX a. marui, todėl kapinės vadinamos *Maro kapais*, *Marų kapeliais*. 

Be to, pasakojama, kad čia XVII-XVIII a. laidoti apylinkėje žuvę ir mirę švedų kareiviai. Dėl to kapinės rečiau vadinamos *Švedų kapais*. 

XIX a. pradžioje pradėjus mirusiuosius laidoti tik Kartenos parapijos kapinėse, kaimo kapinės buvo apleistos. Jose laidota atsitiktinai: savižudžiai, nekrikštyti mirę kūdikiai, nesantuokiniai vaikai, iš Minijos ištraukti neatpažinti skenduoliai. 

Mirusiųjų atminimui nuo seno kapinėse buvo statomi kryžiai, koplytstulpiai, stogastulpiai, koplytėlės. Tarpukariu *Maro kapuose* dar stovėjo 4 seni ąžuoliniai kryžiai, koplytėlė su Švč. Mergelės Marijos paveikslu ir koplytstulpis su Šv. Jurgio skulptūra. 

Seniau kapinės buvusios didesnės. Apie 1906 m. šiaurinė dalis buvo nukasta, *Maro kapai* apjuosti žemių pylimu ir akmenų tvora, pakraščiuose apsodinti medžiais. 

## Šaltiniai

*Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas. - Vilnius, 1973. - P. 136, 503.
* Kretingos rajono gamtos ir kultūros paminklų ir saugotinų objektų katalogas. - Vilnius: Respublikinis žemėtvarkos projektavimo institutas, 1976.
*Sakuočių k. senosios kapinės: Kultūros paveldo objekto dosjė / sudarė Julius Kanarskas, 2003 m. – Salantų regioninio parko direkcijos paminklotyros archyvas.

## Nuorodos
*Valstybės archeologijos komisijos medžiaga 


Vaizdas:Sakuociai kapines 1997.JPG|Kapinių koplytėlė ir koplytstulpis 1997 m.
Vaizdas:Sakuociai kapines 2005.JPG|Kapinės 2005 m.
vaizdas:Sakuociai kapines 20090629 01.JPG|Koplytėlė 2009 m.
Vaizdas:Sakuociai kapines 20090629 02.JPG|Koplytstulpis 2009 m.
Felicija Šalkauskaitė

**Felicija Šalkauskaitė** (1889 m. liepos 22 d. Ariogaloje, Kauno apskritis – 1952 m. Šiauliuose) – Lietuvos bibliotekininkė.

## Biografija
Gimė gydytojo Julijono Šalkauskio ir Barboros Goštautaitės 9 vaikų šeimoje. Sesuo Antanina Šalkauskaitė, broliai teisininkas, profesorius Kazys Šalkauskis, filosofas, pedagogas Stasys Šalkauskis.

1909 m. baigė Šiaulių mergaičių gimnaziją. 1913 m. trumpai dirbo Šiaulių viešojoje bibliotekoje. Pirmojo pasaulinio karo metais mokėsi komercijos kursuose prie Maskvos komercijos instituto. 1917-1923 m. dirbo finansų įstaigose Maskvoje, Kaune. 1923-1941 m. Kauno universiteto bibliotekos bibliotekininkė, kurį laiką buvo direktoriaus pavaduotoja. Susilpnėjus sveikatai, 1941 m. trumpai dirbo Vytauto Didžiojo universiteto bibliotekos Fotografijos skyriuje. Viena iš Lietuvos bibliotekininkų draugijos steigimo iniciatorių, draugijos narė nuo 1931 m. Dalyvavo Pabaltijo bibliotekininkų kongresuose Latvijoje ir Estijoje. Išėjusi į pensiją vėl gyveno Šiauliuose.

## Šaltiniai
Estafetė

**Estafetė** – sportinės varžybos įvairiose sporto šakose (pvz: lengvojoje atletikoje, plaukime, biatlone), kuomet tam tikrais tarpais keičiasi komandos nariai, perduodami vienas kitam kokį sutartinį daiktą (dažniausiai lazdelę) ar tiesiog prisiliesdami prie komandos draugo.

## Žiemos sportas
Žiemos olimpinėse žaidynėse keturiose sporto šakose vykdomos estafetės rungtys. Biatlono estafetėje varžosi keturi sportininkai. Moterims kiekvienai reikia įveikti po 6 km, o vyrams 7,5 km. Slidinėjimo lenktynių rungtyse taip pat varžosi komandos, sudaryto iš keturių asmenų, tik moterims reikia įveikti po 5 km, o vyrams – po 10 km. Greitojo čiuožimo trumpuoju taku estafetėse dalyvauja tik po tris čiuožėjus.

## Lengvoji atletika
Lengvojoje atletikoje paplitusios bėgimo estafetės. Oficialiose varžybose vykdomos 4×100 m ir 4×400 m estafetės, nors alternatyviose ar ne stambiausio rango čempionatuose vyksta ir 4×200 m, 4×800 m ir 4×1600 m estafetės.

Lengvosios atletikos varžybose estafetės lazdelė turi būti perduodama specialiame „koridoriuje“. Jeigu sportininkas perėmė lazdelę už numatytos linijos – sportininkai diskvalifikuojami. Dėl didelio greičio ir mažo atstumo perduodant lazdelę, komandos nariai neretai susiduria ar laiku nepaleidžia lazdelės ir pargriūna. Tokiu atveju komandos dažniausiai netęsia pasirodymo.
Rūta Žirgulytė

**Rūta Žirgulytė** (g. 1956 m. liepos 6 d. Šlapaberžėje, Kėdainių rajonas) – Lietuvos bibliotekininkė.

## Biografija
1974–1979 m. studijavo Vilniaus universitete. Nuo 1979 m. Šiaulių viešosios bibliotekos (dabar Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka) bibliotekininkė, 1979–1984 m. buvo mokslinė sekretorė, nuo 1984 m. direktoriaus pavaduotoja mokslo reikalams, nuo 2006 m. bibliotekos direktorė.

Stažavosi Austrijos, Danijos, Didžiosios Britanijos, Norvegijos, Suomijos, Švedijos viešosiose bibliotekose. Šiaulių apskrities Kultūros ir meno tarybos narė. Dalyvavo bibliotekų asociacijos konferencijose Vengrijoje, Škotijoje. Paskelbė straipsnių profesinėje bei miesto spaudoje.

Lietuvos bibliotekininkų draugijos narė, iki 2007 m. šios draugijos Šiaulių skyriaus pirmininkė.

## Įvertinimas
* 2006 m. – Garbės ženklas „Už nuopelnus Šiaulių apskričiai“.

## Šaltiniai
Demas

**Demas** (, dgs. *δήμοι*) – administracinis vienetas Graikijoje. Demai egzistavo senovės Graikijoje, dabar jie irgi yra Graikijos administracinio suskirstymo sistemos dalis.

## Demai šiuolaikinėje Graikijoje
Dabartinėje Graikijoje demas yra trečio lygmens administracinis vienetas, periferijos sudėtinė dalis. Demai atitinka Lietuvos savivaldybių lygį, tačiau Graikijoje demai yra miesto tipo savivaldybės. Kaimo tipo savivaldybės yra kinotitos. Nomus sudaro nuo kelių iki keliasdešimties demų. 

Demui vadovauja kas ketveri metai visuotiniais rinkimais renkamas *[[demarchas]]* (). 

## Senovės Atikos demai
Senovės Atikoje demai nuo VI a. pr. m. e. pabaigos buvo teritorinės apygardos, pagrindinis administracinis, ūkinis, politinis ir kultinis vienetas. Demai pakeitė iki tol buvusius administracinius vienetus *[[naukrarija]]s* ().

Pagal Kleisteno () reformą (508 m. pr. m. e.) demai buvo sudėtinė filių dalis. Atėnuose pradžioje buvo 100 demų, vėliau jų skaičius didėjo. V a. pr. m. e. jų buvo virš 150, o III a. pr. m. e. - 174. Po reformos žmogus galėdavo tapti piliečiu tik po to, kai jį įtraukdavo į demų piliečių sąrašus. Anksčiau pilietybę užtikrindavo priklausomybė fratrijai. Demų kaip administracinių vienetų įvedimas susilpnino genių (aristokratų giminių), dominavusių fratrijose, įtaką. 

Demai buvo savivaldūs, jie rinkdavo savo vadovą demarchą. 
Kiekviename deme buvo registruojami piliečiai, jų nuosavybė. Demai komplektuodavo kariuomenę, rinkdavo atstovus į Atėnų bulę (po 50 žmonių nuo filės) ir heliėją (prisiekusiųjų teismą). Demai rengdavo savo religines šventes, rinkdavo ir leisdavo mokesčius. 

Demas veikė kaip savotiškas miniatiūrinis polis. Kai kurie demai, pvz., Elefsinos (*Ελευσίνα*) ir Acharnų (*Αχαρναί*), iš tikrųjų buvo reikšmingi miestai.  

Atėnų pavyzdžių demai buvo sukurti ir kituose Graikijos miestuose, pvz., V a. pr. m. e. pabaigoje - Koso ir Rodo salose. 

Demų grupės sudarė *tritijas* (), kurios savo ruožtu sudarė 10 Atėnų filių (genčių). Kiekviena gentis turėdavo po 3 tritijas (viena mieste, viena pakrantėje, viena žemyno gilumoje).

## Kiti demai
Terminas *demas* išliko ir helenizmo ir romėnų laikais. Bizantijos laikai demasi vadino keturias vežimų lenktynių frakcijas - Raudonuosius, Mėlynuosius, Žaliuosius ir Baltuosius. 

## Nuorodos
Demas (reikšmės)

Žodis **demas** gali reikšti:

* demas – senovės Graikijos ir dabartinės Graikijos administracinis vienetas
* demas – Bizantijoje viena iš keturių vežimų lenktynių frakcijų.
* demas – lokalinė populiacija, subpopuliacija.
Gabija (choras)

**Gabija** – Vilniaus Gedimino technikos universiteto (VGTU) akademinis choras.

## Istorija
1961 m. įsikūrus Vilniuje Kauno politechnikos instituto filialui, 1964 m. kovo 8 d. filialo vadovybė ir studentų aktyvas nutarė suburti chorą. Chorui vadovauti buvo pakviestas maestro Klemensas Griauzdė (1905–1983). Įdomu tai, kad buvo patikrinti visų studentų balsai.

Per dvi savaites pavyko surinkti 40 dainininkų. Kovo 23 dieną įvyko pirmoji choro repeticija. Jai vadovavo K. Griauzdė ir chormeisteriai Elona Paškūnienė bei Boleslovas Zubrickas. Viena pirmųjų choro dainų – J. Bendoriaus harmonizuota lietuvių liaudies daina „Mergužėle lelijėle”.

Vasarą choras dirbo ir repetavo Anykščių rajono „Atžalyno” kolūkyje. Čia ir buvo surengtas pirmasis choro koncertas.

1975–1995 m. chorui vadovavo Feliksas Viskantas (nuo 1972 m. buvo šio choro chormeisteriu).

## Vadovai
* Rasa Viskantaitė – meno vadovė ir vyr. dirigentė;
* Giedrius Pavilionis – chormeisteris;
* Erika Žilinskaitė – chormeisterė;
* Mantvydas Drūlia – chormeisteris, koncertmeisteris.

## Pasiekimai
* 2009 m. chorui įteiktas "Aukso paukštės" apdovanojimas (aukščiausias mėgėjų meno kolektyvų apdovanojimas).
* 2013 m. IX tarptautiniame aukštųjų mokyklų chorų konkurse „Juventus 2013“ VGTU kolektyvas laimėjo III vietą.
* 2014 m. choras dalyvavo tarptautiniame konkurse ir festivalyje „Vrnjacka Banja 2014" Serbijoje, iš kur parsivežė III laipsnio aukso diplomą ir išskirtinį choro vadovo diplomą Rasai Viskantaitei už įsimintinus pasiekimus.
* 2017 m. Lietuvos suaugusiųjų chorų konkursas. Iškovotas pirmojo laipsnio diplomas.

## Nuorodos
* Oficiali „Gabijos“ tinklavietė  (VGTU)
Stephen Ademolu

**Stefanas Ademolu** (*Stephen Ademolu*; g. 1982 m. lapkričio 20 d.) – Kanados futbolininkas, rungtyniavęs puolėjo arba saugo pozicijoje.

Ademolu gimė nigeriečio ir jamaikietės šeimoje. Jo brolis O’Nicholas taip pat futbolininkas.

## Karjera
Paauglystėje rungtyniavo JAV koledžų komandose, o profesionalo karjerą pradėjo 2004 m. Švedijos klube Trelleborgs FF.

Nuo 2005 m. žaidė Norvegijoje. 2005–2007 m. atstovavo Trumsės Tromsø IL klubui. 2008 m. rungtyniavo Løv-Ham.

2009 m. tapo Ekrano klubo nariu. Su šia ekipa laimėjo A Lygą ir LFF taurę.

2011 metais grįžo į Kanadą.

Stephen Ademolu žaidė Kanados U-23 rinktinėje, o 2005 m. debiutavo nacionalinėje rinktinėje, draugiškose rungtynėse prieš Liuksemburgą.

## Laimėjimai
; su FK Ekranas
* A lyga (1): 2009, 2010
* LFF taurė (1): 2010

## Išnašos

## Nuorodos
* Transfermarkt
Vytas Rimkus

**Vytas Rimkus** (*Vīts Rimkus*; g. 1973 m. birželio 21 d.) – lietuvių kilmės Latvijos futbolininkas, rungtyniavęs puolėjo pozicijoje. Buvęs Panevėžio „Ekrano“ klubo žaidėjas.

## Karjera
Karjeros pradžioje žaidė įvairiuose Rygos klubuose, vėliau rungtyniavo Šveicarijoje, Vokietijoje. 1998 m. grįžo į Latviją, tapo šalies čempionu su Skonto klubu. Vėliau trumpai žaidė Rusijoje, grįžęs su Ventspilio klubu vėl laimėjo šalies lygą. 2007, 2008 m. buvo rezultatyviausiu Latvijos lygos žaidėju. Nuo 2010 m. žaidė Panevėžyje.

Rimkus 1995–2008 m. žaidė Latvijos rinktinėje, su ja dalyvavo 2004 m. Europos futbolo čempionate.

## Laimėjimai
* Virsliga (2): 1998, 2006
* A Lyga (1): 2010

## Dalyvavimas čempionatuose

|}

## Išnašos

## Nuorodos
*