open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Drestas VI

**Drestas VI** (m. 677 m.) – piktų karalius 662–671 metais.

## Biografija
Drestas VI soste pakeitė Gartnartą IV po jo mirties 662 metais. „Piktų kronikoje“ teigiama, kad jis valdė šešerius arba septynerius metus. Drestas VI 671 metais užpuolė Nortumbriją, bet buvo sumuštas. Po šio pralaimėjimo, kaip teigiama su „Ulstero analuose“ ir „Tigernacho analuose“, jį nuvertė Brude III. Drestas mirė 677 metais.

## Išnašos

## Nuorodos
* Piktų kronika
Matlankis

**Matlankis** – matavimo įrankis, skirtas matuoti kampų dydžiui.

Matlankis sudarytas iš apskritimo ar pusapskritimio formos figūros su padalomis. Matlankiai gali būti gaminami iš plastiko, skardos arba patvaraus popieriaus. Įprastas matlankio skersmuo – nuo 8 iki 15 cm, o padalos vertė – atitinkamai nuo 1° iki 0,5°, geodezijoje – 0,5 gono. Priklausomai nuo matlankio skersmens, jo tikslumas įvairuoja nuo 0,1° iki 0,5°.

Matlankis dažnai būna integruotas į matavimo trikampį. Pavyzdžiui, koordinatėms jūrų žemėlapiuose nustatyti naudojami trikampiai paprastai būna aprūpinti matlankiu. Tikslesniuose matlankiuose naudojama slenkamai įtvirtinta liniuotė su milimetrine padala; liniuotę galima nustatyti ties norimu kampu.

Pusapskritimio formos matlankyje milimetrinė skalė išdėstyta išilgai skersmens. Kartografijoje ir geodezijoje naudojami matlankiai pasižymi apie 30 cm skersmeniu.
Hugo Simberg

**Hugas Simbergas** (, 1873–1917) – Suomijos tapytojas ir grafikas, simbolistas.

## Biografija
Hugas Simbergas gimė 1874 m. birželio 24 d. Haminos mieste Suomijoje. Mokėsi Suomijos dailės draugijoje Helsinkyje, po to privačiai pas A. Galen-Kalelą. Jo patartas H. Simbergas 1896 m. išvyko į užsienį, lankėsi Londone, kur jam padarė įspūdį prerafaelitų dailė, viešėjo Paryžiuje. 1897−98 m. H. Simbergas lankėsi Italijoje, 1899 m. − Kaukaze. H. Simbergas tapė peizažus ir portretus simbolistiniu stiliumi. Jis rėmėsi suomių folkloru kurdamas įsivaizduojamus pasaulius su veikiančiais velniais ir angelais, Mirtimi ir Šalčiu. Jo paveikslams būdingas supaprastintas vaizdavimas, naivumas. Akselis Galen-Kalela rašė, kad H. Simbergas artimas XIII−XIV a. viduramžių menininkams. H. Simbergas kūrė mažo formato akvareles, piešinius, ofortus. 1905−1907 m. jis dirbo monumentaliosios dailės srityje, kūrė freskas ir vitražus naujai pastatytai Tamperės katedrai. Gyvenimo pabaigoje dailininkas sirgo ir mirė 1917 m. liepos 12 d. Ehtari miestelyje Suomijoje. Jo garsiausiu paveikslu minimas „Sužeistas angelas“. Daug H. Simbergo kūrinių sukaupta Helsinkio Ateneum dailės muziejuje.

## Galerija

Hugo Simberg - The Garden of Death - Google Art Project.jpg| „Mirties sodas“, 1896 m.
Hugo Simberg - Merimaisema kuun Valossa (1900).jpg| „Jūros peizažas mėnesienoje“, 1900 m.
The Wounded Angel - Hugo Simberg.jpg| „Sužeistas angelas“, 1903 m.
Simberg Pier in summer landscape.jpg| „Tiltelis vasaros peizaže“, 1911 m.


## Šaltiniai

* Ian Chilvers, John Glaves-Smith. *A Dictionary of Modern and Contemporary Art*. Oxford University Press, 2009, p. 654
* wikiart.org, H. Simbergo kūriniai chronologine tvarka
Agyrtidae

***Agyrtidae*** – primityvūs maitvabaliai, kilę iš polifaginės vabalų grupės. Jie dažniausiai randami šiaurinio pusrutulio vidurinėse srityse ir Naujojoje Zelandijoje. Minta pūvančiomis organinėmis medžiagomis. Šią vabalų šeimą atrado Tomsonas 1859-aisiais metais.

## Išvaizda
*Agyrtidae* yra mažo arba vidutinio vabalo dydžio (ilgis 4-14 mm). Dažniausiai jų kūnas yra ovalus, bet pterolomatinai yra labai panašūs į žygius. Pilvas yra su penkiais matomais pilvo skilveliais, nariuotakojo kojos tusčiavidurės. Užpakaliniai sparnai turi Nydhemo sistemą, bet neturi radialinio lanksto.

## Rūšys
Žinoma apie 60 šio vabalo rūšių. Ši vabalų šeima skirstoma į tris pošeimius:
* nekrofilianai (*Necrophilinae*)
* agurtianai (*Agyrtinae*)
* pterolomatinai (*Pterolomatinae*)

Iki šiol ši vabalų šeima buvo suskirstyta į silfidajus (*Silphidae*), bet dabar labiausiai susijusi šeima yra leodidajų (*Leiodidae*).
Aegna

**Aegna** – sala Talino įlankoje, Baltijos jūroje, priklauso Estijai. Nuo Talino nutolusi 14 km į šiaurę. Administruojama Talino savivaldybės. Salos plotas – 3 km². Pakrantės ilgis 10 km, turi du smėlėtus paplūdimius bei maždaug 15 km pėsčiųjų takelių. Aukščiausias taškas iškilęs 13 m virš jūros lygio.

2015 m. sausio 1 d. saloje gyveno 6 nuolatiniai gyventojai. Vasaros mėnesiais reguliariai plaukioja nedidelis keltas.

Sala buvo naudojama kariškių. Yra išlikęs stebėjimo bokštas, požeminiai tuneliai, kt.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* www.aegna.ee
Saku

**Saku** – miestelis () Harju apskrityje, Estijoje, nutolęs 16 km į pietus nuo Talino. Saku savivaldybės administracinis centras. Populiacija – 4675 žmonės (2012 m. balandžio 1 d. duomenys). Miestelyje veikia alaus darykla, geležinkelio stotis. Išlikęs Saku dvaras.

## Lankytinos vietovės
* Saku dvaras, statytas 1463 m. Dabartinis dvaras buvo pastatytas 1825–1830 m. neoklasicizmo stiliumi.
* Alaus darykla.
* Saku parkas.
* Saku staadion.

## Pramonė
Pagrindinė pramonės šaka – alaus darykla. Miestelyje gaminamas *Saku* alus. Alaus darykla žinoma nuo 1820 m.

## Sportas
* Saku Sporting futbolo klubas. Merginų ekipa aukščiausioje moterų lygoje 2020 ir 2021 m. užėmė antrą vietą.
* Saku stadionas – futbolo stadionas, kuriame namų rungtynes žaidžia Saku Sporting vyrų ir moterų ekipos. Stadiono talpa vienas tūkstantis žiūrovų.

## Galerija

Saku Brewery.JPG|Alaus bravoras
Partk in Saku.JPG|Saku parkas


## Išnašos

## Nuorodos
* sakuvald.ee
* sakumois.ee
* sakumaja.ee
* saku.edu.ee (gimnazija)
Talorkas III

**Talorkas III** () – piktų karalius 641–653 m.

## Biografija
Brude II brolis. „Piktų kronikoje“ kalbama, kad „Talorkas III valdė dvylika metų tarp Brude II ir Talorkano I. „Olstero analuose“ ir „Tigernacho analuose“ minima jo mirtis.

## Literatūra
* Хендерсон Изабель. Пикты. Таинственные воины древней Шотландии / Перевод с англ. Н. Ю. Чехонадской. – М.: ЗАО Центрополиграф, 2004. – 217 с. – (Загадки древних цивилизаций). – 7 000 экз. – ISBN 5-9524-1275-0.
Gartnartas IV

**Gartnartas IV** (**Gartnartas mak Domnailas**; ; m. 663) – piktų karalius 657–663 metais.

## Biografija
657 metais Gartnartas IV pakeitė piktų karalystės soste mirusį karalių Talorkaną I. Kaip kalbama „Piktų kronikoje“, jis valdė šešerius arba šešerius su puse metų. „Ulstero analuose“ ir „Tigernacho analuose“ teigiama, kad Gartnartas IV mirė 663 metais. Jo įpėdiniu tapo Drestas VI.

## Literatūra
* Хендерсон Изабель. Пикты. Таинственные воины древней Шотландии / Перевод с англ. Н. Ю. Чехонадской. – М.: ЗАО Центрополиграф, 2004. – 217 с. – (Загадки древних цивилизаций). – 7 000 экз. – ISBN 5-9524-1275-0.
## Nuorodos
*Piktų kronika
Sužionių ežeras

**Sužionių ežeras** arba **Svirnelis** – ežeras rytų Lietuvoje, Vilniaus rajone, Sužionių gyvenvietėje. Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius 0,45 km, plotis iki 0,17 km. Altitudė 156,9 m. Krantai aukštoki, apaugę medžiais. Prateka bevardis upelis (Kirnės dešinysis intakas, Asvejos ežero baseinas).

Vakariniu pakraščiu siekia kelią .

## Nuorodos
* ''Sužionių ežeras'' ezerai.vilnius21.lt
Raukšliadantis delfinas

**Raukšliadantis delfinas** (*Steno bredanensis*) – delfininių (*Delphinidae*) šeimos jūrų žinduolis, sutinkamas viso pasaulio šiltuose ir tropiniuose vandenyse.

Rūšį aprašė prancūzų zoologas Georges Cuvier 1823 m.

## Apibūdinimas

Raukšliadantis delfinas yra santykinai didelis delfinas. Suaugę individai būna nuo 2,09 iki 2,83 m ir sveria nuo 90 iki 155 kg. Patinai yra didesni už pateles. Atskiriamieji bruožai yra kūgio formos galva ir liekna nosis. Rūšies atstovų dantys taip pat yra saviti – turi šiurkštų paviršių, kuris yra suformuotas daugelio siaurų netaisyklingos formos keterų.

## Paplitimas
Rūšies paplitimas ir populiacija nėra iki galo ištirta. Jie gyvena Ramiajame, Atlanto ir Indijos vandenynuose bei Viduržemio jūroje. Rečiau sutinkami šaltesniuose vandenyse.
Klimenio delfinas

**Klimenio delfinas** (*Stenella clymene*) – delfininių (*Delphinidae*) šeimos jūrų žinduolis, gyvenantis Atlanto vandenyne.

## Apibūdinimas

Rūšies atstovai labai panašūs į ilgasnukius prodelfinus. Klimenio delfinai užauga iki 2 m ir sveria nuo 75 iki 80 kg.

Individai gyvena vandenyse, kurių gylis daugiau nei 100 m, tačiau kartais atplaukia ir į seklesnius vandenis, pakrančių regionus. Minta kalmarais ir smulkiomis žuvimis, medžioja naktį arba mezopelaginiuose vandenyse, kuriuose yra ribotas šviesos kiekis.

## Šaltiniai
Kirnė

**Kirnė** – upelis rytų Lietuvoje, Vilniaus rajono šiaurėje. Prasideda raistuose prie Reišeliškių kaimo, 5 km į pietvakarius nuo Sužionių. Teka į šiaurės rytus Sužionių miško šiauriniu pakraščiu. Įteka į Asvejos ežerą ties Žingiais. Priklauso Žeimenos baseinui.

Turi keletą bevardžių intakų (didžiausias – 1 kairysis).

Vaga daug kur tiesinta. Žemupys patenka į Asvejos regioninį parką. Prie Kirnės įsikūrę kaimai: Kalniškės, Rakšonys, Šešelgiškės, Lasūniškės, Kaidonėlių Malūnas, Pakirniai, Pakirniukai, Žingiai.

Upėvardis *Kìrnė* kildinamas nuo žodžio *kirna* („krūmuota, šlapia vieta, lūžtvė, vandens išplauta medžio ar krūmo šaknis upės krante“).

## Šaltiniai
Pričiūnų šv. Ignoto koplyčia

**Pričiūnų šv. Ignoto koplyčia** – veikianti koplyčia Pričiūnų kaime, Buivydžių seniūnijoje, Vilniaus rajone, apie 6 km į rytus nuo Buivydžių. Pasiekiama iš kelio , ryčiau Punžonių, pasukus į miško žvyrkelį pietų kryptimi ir pavažiavus tarpumiškėmis 2 km. Koplyčia renovuota, jos aplinka sutvarkyta, šalia praeinančio kelio 100 m atkarpoje paklota asfalto danga.

Ant koplyčios priekinės sienos įtaisytos atminimo lentos su koplyčiai svarbiais istorijos faktais. Aptverta geležine tvora. Mūrinė koplyčia priklauso Buivydžių šv. Jurgio parapijai. Garsėja šv. Ignoto atlaidais.

## Atlaidai

Kasmet liepos–rugpjūčio mėn. sandūroje Buivydžių parapijos tikintieji traukia į Pričiūnų koplyčią, į šio Vilniaus krašto kampelio globėjo Šv. Ignaco Lojolos atlaidus. Šie atlaidai yra gana gerai žinomi Vilniaus krašte. Į juos susirenka tiek Buivydžių ir jų apylinkių gyventojai, tiek – tikintieji iš atokesnių vietovių. Iš Vilniaus atvyksta ir valdžios atstovų, Seimo narių. Parapijoje jau tapo tradicija, kad šioje vietoje klebonas pašventina parapijos tikinčiųjų automobilius, nes paskutinę liepos savaitę yra vairuotojų – Šv. Kristoforo – šventė.

Atlaidų pamaldų centre yra Angelų seserų kongregacijos vienuolė stigmatikė Vanda Boniševska (1907–2003), Pričiūnuose gyvenusi nuo 1933 m. iki jos arešto 1950 m. Buivydžių parapijoje vyksta V. Boniševskos atminimo savaitė, kuri paprastai baigiasi tradiciniu piligriminiu žygiu „Sesers Vandos Boniševskos pėdsakais. Buivydžiai–Pričiūnai“. Žygis vyksta apie 4 valandas, užbaigiamas Pričiūnų koplyčioje. Per pamaldas prisimenamas didelis Angelų seserų kongregacijos indėlis į Buivydžių parapiją.

## Istorija

Kopyčia pastatyta 1837 m. Jos statybą fundavo Antoni Łazariewicz. Atgimimo metais koplyčia renovuota.

Lenkijos arkivyskupas Henryk Gulbinowicz 1990 m. apsilankė tėviškėje ir Pričiūnų koplyčioje laikė mišias.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Buivydžiuose – s. Vandos Boniševskos atminimo savaitė
* Siostra Wanda, Pryciuny i okolice
* Siostra Wanda Boniszewska i nawróceni oprawcy
Juodasis muntjakas

**Juodasis muntjakas** (*Muntiacus crinifrons*) – elninių (*Cervidae*) šeimos žinduolis. Aptinkamas Kinijos pietryčiuose – Džedziange, Anhui, Dziangsi ir Fudziane. Rūšiai išlikti yra kilusi grėsmė, kadangi jos individų liko tik apie 5-10 000 individų.

## Aprašymas
Rūšies atstovai minta įvairiomis augalų dalimis – lapais, žolėmis, vaistažolėmis, šakelėmis ir vaisiais. Patelės gali poruoti visus metus, jauniklis gimsta po 120 dienų nuo nėštumo pražios ir subręsta per vienerius metus.

## Galerija

Vaizdas:Hairy-fronted muntjac.JPG
Vaizdas:2011 Muntjak-4.jpg
Vaizdas:CervulusCrinifronsSmit.jpg


## Šaltiniai
Taranas (karalius)

**Taranas ** – piktų karalius 693–697 metais.

## Biografija
Taranas buvo Entfidicho ir jo žmonos Derilejos, kuri buvo Brude III sesers, sūnus, ko dėka Taranas ir tapo piktų karaliumi, paveldėdamas tiesiog iš savo dėdės.

Jo motina taip pat buvo ištekėjusi už Dargarto, kuris buvo Komgalo, Dal Riado karaliaus, palikuonis. Jiems gimė trys vaikai: Brude V, Nechtonas III ir duktė.

697 metais Taranas buvo nuverstas savo brolių. Remiantis „Ulstero analais“, 698 metais jis pasitraukė į Airiją.

## Literatūra
* Alan Orr Anderson, *Early Sources of Scottish History A.D. 500 to 1286*, volume 1, (Reprinted with corrections, Stamford, 1990)
* Marjorie Ogilvie Anderson, *Kings and Kingship in Early Scotland*, (Edinburgh, 1973)
* Thomas Owen Clancy, «Philosopher-King: Nechtan mac Der-Ilei», in the *Scottish Historical Review*, 83, 2004, pp.&nbsp;125–149
Drestas VII

**Drestas VII** – piktų karalius 724–726 metais arba 729 metais.

## Biografija

Drestas VII „Tigernacho analuose“ ir „Ulstero analuose“ minimas kaip „tėvas Drestas“. Pranešime apie jį „Piktų kronikoje“ taikoma „Drestas ir Elpinas“. Galimai jis buvo giminingas Nechtonui III (Nechtono giminaitis, žentas arba pusbrolis). Galimai Drestas VII buvo Talorgo mak Grostano sūnus.

725 Dresto VII buvo įkalintas, bet nežinoma kas jį įkalino. 726 metais pats Drestas įkalino Nechtoną III. Atsakant į tai Alpinas I nuvertė Drestą VII.

728 metais Alpinas I, Engusas I, Drestas VII ir Nechtonas III buvo įtraukti į kovą dėl piktų karūnos. 729 metais vienoje iš kovų Drestas buvo užmuštas (galimai Dramderge).

## Nuorodos
* Piktų kronika
Kiniodas I

**Kiniodas I** () (m. 775 m.) – piktų karalius (763–775).

## Biografija
Kiniodas I karaliumi tapo dėka to, kad jo motinos sesuo buvo buvusio piktų karaliaus Enguso I žmona. „Ulstero analuose“ teigiama apie mūšį tarp Kiniodo ir Dal Riados karaliaus Edo, vykusį 768 metais. Mūšio baigtis nežinoma, bet panašu, kad Kiniodas patyrė pralaimėjimą, kadangi Edas liko Dal Riados karaliumi.

## Nuorodos
* Kiniodas (Kinidas) saite „Visi pasaulio monarchai“
Talorkanas II

**Talorkanas II** () – piktų karalius 780–782 metais.

## Biografija
Greičiausiai Talorkanas II buvo Enguso I sūnus. Jis tapo karaliumi po Alpino II, kurio seserį buvo vedęs, mirties. „Ulstero analuose“ teigiama apie Talorkano II mirtį 782 metais.

## Šeima ir vaikai
Talorkanas turėjo sūnų Drestą VIII.

## Literatūra
* Хендерсон Изабель. Пикты. Таинственные воины древней Шотландии / Перевод с англ. Н. Ю. Чехонадской. – М.: ЗАО Центрополиграф, 2004. – 217 с. – (Загадки древних цивилизаций). – 7 000 экз. – ISBN 5-9524-1275-0.
Drestas VIII

**Drestas VIII** (**Drestas mak Talorganas**) – piktų karalius 782–787 metais.

## Biografija
Drestas III pakeitė savo tėvą Talorkaną II piktų karalystės soste 782 metais. Jis valdė penkerius metus, iki 787 metų. Po Dresto mirties piktų karaliumi tapo Konalas mak Tadgas arba Konstantinas.

## Nuorodos
* Piktų kronika
Juodauodegis elnias

**Juodauodegis elnias** (*Odocoileus hemionus*) – elninių (*Cervidae*) šeimos žinduolis. Paplitęs vakarinėje Šiaurės Amerikos dalyje, buvo taip pat užveistas Argentinoje.

## Aprašymas
Juodauodegis elnias yra didesnis ir tvirtesnis už baltauodegį. Patinai vidutiniškai sveria 79-91 kg, nors kartais gali sverti ir iki 204 kg. Patelės sveria maždaug trečdaliu mažiau. Uodegoje mažai plaukų. Ausys labai didelės, nuo 28 cm ilgio ir 15 cm pločio. Suaugę patinai turi tamsią arba beveik juodą uodegą. Vasarinis kailis yra rausvai rudas, žieminis – pilkai rudas.

## Porūšiai
Rūšis yra skirstoma į šiuos porūšius:
* Odocoileus hemionus hemionus
* Odocoileus hemionus californicus
* Odocoileus hemionus cerrosensis
* Odocoileus hemionus columbianus
* Odocoileus hemionus eremicus
* Odocoileus hemionus fuliginatus
* Odocoileus hemionus inyoensis
* Odocoileus hemionus peninsulae
* Odocoileus hemionus sheldoni
* Odocoileus hemionus sitkensis

## Galerija

Image:Mule Deer in Zion Canyon.jpeg|
Image:Mule-deer.jpg|
Image:Mule Deer at Clearwater Pass 2.jpg|
Image:MuleDeer ModocCounty.jpg|


## Šaltiniai
2016 m. Monako Grand Prix

**2016 m. Monako Grand Prix** buvo 6-osios 2016 m. Formulės 1 sezono lenktynės. Jos vyko Monako trasoje gegužės 26-29 dienomis. Tai buvo 63-tas Monako GP per visą Formulės 1 istoriją.

## Klasifikacija

### Kvalifikacija

#### Pastabos
* PL (*pit lane*) – boksai.
* Kimi Räikkönen gavo 5 starto pozicijų baudą už pavarų dėžės keitimą.
* Felipe Nasr ir Max Verstappen nepasiekė 107 % laiko, tačiau jiems teisėjai leido startuoti lenktynėse. Both opted to start the race from the pit lane. Verstappen started in front, as he had set a time in qualifying, unlike Nasr.

### Lenktynės

;Pastabos:
* Valtteri Bottas finišavo 11-tas, tačiau gavo 10 s baudą ir buvo klasifikuotas 12.
* Pascal Wehrlein gavo 10 s baudą už mėlynų vėliavų ignoravimą ir dar vieną 10 s baudą už greičio viršijimą virtualaus saugos automobilio fazės metu.

### Čempionato įskaitos

;Lenktynininkų įskaita

;Komandų įskaita

* Rodomos tik pirmos 5 įskaitų vietos.

## Šaltiniai
Drestas IX

**Drestas IX** (**Drestas mak Konstantinas**) – piktų karalius 834–837 metais.

## Biografija
Drestas IX buvo piktų karaliaus Konstantino sūnus. 834 metais jis pakeitė savo dėdę Engusą II.

Kai kurie istorikai teigia, kad Drestas IX turėjo bendravaldį Talorganą mak Urtoilą.

Dresto IX valdymo metais prasidėjo škotų Dal Riados ir piktų susivienijimo į Škotijos karalystę procesas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Piktų kronika
Vuradas

**Vuradas** (**Feratas**; mirė 842 metais) – piktų karalius 839–842 metais.

## Biografija
„Piktų kronika“ ir kiti istoriniai dokumentai mini piktų karalių Vuradu arba Feraty. Однако, возможно, что ещё использовалось имя Ферадах.

Vurado vardas parašytas ant piktų akmens *Drosten Stone*.

Galimai Vurado sūnūs buvo karaliai Brude VI, Kiniodas II ir Drestas X.

## Išnašos

## Literatūra
* Хендерсон Изабель. Пикты. Таинственные воины древней Шотландии / Перевод с англ. Н. Ю. Чехонадской. – М.: ЗАО Центрополиграф, 2004. – 217 с. – (Загадки древних цивилизаций). – 7 000 экз. – ISBN 5-9524-1275-0.
Drestas X

**Drestas X** – piktų karalius 845–848 metais.

## Biografija
Remiantis „Piktų kronika“, Drestas X buvo Vurado sūnus. Jis bandė atskirti piktus nuo Dal Riados ir kovojo dėl piktų karaliaus titulo su Kenetu I. Buvo nugalėtas ir užmuštas. Drestas X buvo paskutinis nepriklausomas piktų karalius.

## Nuorodos
* Piktų kronika
Drožtukas

**Drožtukas** – pieštukų smailinimo įrankis. Naudojamas paprastiems pieštukams, t. y. sudarytiems iš minkšto (medinio arba polimerinio) dangalo su grafito šerdele.

## Veikimas

Pieštukai įprastai galandami peiliu. Taip iki šiol juos drožia ir dailininkai.

Drožiant drožtuku, viena ranka sukiojamas pieštukas, o kitoje yra laikomas pats drožtukas. Drožia prie korpuso pritvirtinta siaura (iki 2 cm ilgio) geležtė, kuria lygiai šalinamas pieštuko dangalas ir smailinama pieštuko šerdis.

## Tipai
Drožtukai būna dviejų rūšių: nedideli, atviru korpusu, pagaminti iš plastiko, medienos ar metalo; kartais turi plastikinę dėžutę, kur krenta atliekos (nuodrožos). Tokiuose kartais būna įtaisyta antra, didesnė anga, skirta storesniems (angl. *jumbo*) pieštukams drožti. Metalinių drožtukų korpusai gaminami iš magnio, aliuminio ar, brangesnių, iš žalvario, geležtės – iš plieno, o varžtai – iš žalvario lydinio. Magnio korpusas apsaugo plieno geležtę nuo rūdžių.

Drožtukai būna įvairių dekoratyvinių formų – kaip nedideli gaubliai, žaisliniai gramofonai, žaisliniai automobiliai ir t. t.

Dažni drožėjai naudoja mechaninius drožtukus su rankena ir automatinius (elektroninius). Juose vietoje vieno peilio dažnai naudojamas frezavimo peilis, jie patvaresni. Kosmetikos parduotuvėse pardavinėjami specialūs drožtukai, skirti makiažo pieštukams.

## Trūkumai
Naudojantis populiariais drožtukais, pieštuko smaigalys lieka apvalus, kas kartais nepageidautina. Plonoms linijoms braižyti labiau tinka iš abiejų pusių apšlifuotas smaigalys (pleišto, kalto formos), mat toks smaigalys rečiau nulūžta, yra patvaresnis. Pavyzdžiui, dailidės pieštukai gaminami būtent tokiu principu.

## Literatūra
* David Rees: *Die Kunst einen Bleistift zu spitzen: Theorie und Praxis der Kunst des Bleistiftspitzens für Schriftsteller, Künstler, Unternehmer, Architekten, Handwerker, Juristen, Staatsdiener u.v.a. Eine praktische und theoretische Abhandlung*. Metrolit Verlag, Berlin 2013. ISBN 978-3-8493-0045-6.

## Išnašos
Konalas mak Tadgas

**Konalas mak Tadgas** (; žuvo apie 807 metus) – piktų (787–789) ir Dal Riados karalius (805–apie 807).

## Biografija

Konalas buvo kokio tai Tadgo sūnus; galimai pagal motiną buvo susijęs su ankstesniais piktų karaliais, priešingu atveju jis nebūtų galėjęs tapti piktų karaliumi 787 metais, paveldėdamas Drestui VIII. 789 metais, remiantis „Ulstero analais“, jis buvo nugalėtas mūšyje, ir tokiu būdu nuverstas Konstantino, kuris taip pat turėjo teisę į piktų sostą.

Galimai jis gyveno Dal Riadoje. 805 metais jam pavyko tapti Dal Riados karaliumi. Apie 807 metus jis buvo užmuštas Konalo mak Eidano Kintaire.

## Literatūra
* 
* 
* 
* Broun, Dauvit; "Pictish Kings 761–839: Integration with Dál Riata or Separate Development" in Sally M. Foster (ed.), *The St Andrews Sarcophagus: A Pictish masterpiece and its international connections*, Four Courts, Dublin, 1998. 
* Clancy, Thomas Owen; "Iona in the kingdom of the Picts: a note" in *The Innes Review*, volume 55, number 1, 2004, pp. 73–76. ISSN 0020-157X
*
Donaldas I

**Donaldas I** (, , 812–862 m. balandžio 13 d.) – Albos (Škotijos) ir piktų karalius nuo 858 metų, Alpino, Dalriados karaliaus, sūnus.

## Biografija
Donaldas I Tapo Albos (Škotijos) karaliumi po brolio, karaliaus Keneto, mirties. Jis išplatino piktų šalyje Edo Baltojo, Eochaido sūnaus (Dalriados apie karaliaus 768–778 m.), įstatymus. Donaldas mirė 862 m. balandžio 13 d. Kin Belachiore (galbūt Skune, arba netoli jo).

## Literatūra
* Дональд // Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона : в 86 т. (82 т. и 4 доп.). – СПб., 1890–1907.
* Пиктская хроника.
* Мак-Кензи Агнес. Рождение Шотландии / Перевод, научная ред., вступит. статья С. В. Иванова. – СПб.: Евразия, 2003. – 336 с. – (Clio fundationis). – 1 500 экз. – ISBN 5-8071-0120-0.
Saulius Strazdas

**Saulius Strazdas** (g. 1968 m. rugpjūčio 3 d. Kapsuke) – sportininkas, treneris, sporto darbuotojas.

## Biografija
Mokėsi Marijampolės (Kapsuko) I vidurinėje mokykloje 1 klasėje, po pusės metų perėjo į II vidurinės mokyklos 1 klasę. Nuo 1976 metų mokėsi Kauno 35 vidurinėje mokykloje (2-3 kl.). Baigė Kauno 38 vidurinę mokyklą 1986 metais (4-11 kl.).

Nuo 1980 metų sportavo dviračių sportą, treneris Algimantas Guzevičius. Buvo ilgalaikis Kauno miesto ir Lietuvos dviračių sporto rinktinės narys.

1986 metais įstojo į LSU (tuometinis pavadinimas – LKKI). 1987–1989 m. tarnavo armijoje (SSRS). Aukštąją baigė 1992 m. įgydamas dėstytojo-sporto šakos trenerio diplomą (universitetinis – magistro).

1992–1997 m. dirbo Kauno kompleksinėje sporto mokykloje treneriu. Dirbo Kūno kultūros ir sporto departamento prie LRV (KKSD) vyriausiuoju specialistu, Lietuvos olimpinio sporto centro (LOSC) vyriausiu specialistu, Lietuvos olimpinės akademijos (LOA) administratoriumi .

## Nuorodos
* Lietuvos olimpinė akademija 
* Lietuvos olimpinis muziejus

## Šaltiniai
"Olimpinė panorama " 2004 m. Nr.4, straipsnis "Ar neliks arena be trenerio" 23 psl. 

"Panevėžio balsas" ir "Sekundė " 2016 m. Nr.32, straipsnis "Olimpiadų metraščiuose – unikalūs faktai ir net panevėžiečių vardai " 4-5 psl.
Rudašonis dukeris

**Rudašonis dukeris ** (*Cephalophus rufilatus*) – dukerių (*Cephalophinae*) pošeimio dykaraginių (*Bovidae*) žinduolis. Gyvena Afrikos vakarinėje ir centrinėje dalyje.

## Apibūdinimas
Rūšies atstovai užauga nuo 34 iki 37 cm, sveria nuo 12 iki 14 kg. Uodega būna nuo 30 iki 38 cm. Patinų ragai siekia nuo 6 iki 9,5 cm, patelių – nuo 3 iki 4 cm. Kailis būna rausvai rudas arba rausvai geltonas. Minta lapais, kritusiais vaisiais, sėklomis, gėlėmis.

## Paplitimas
Rudašoniai dukeriai gyvena Centrinėje Afrikoje: nuo Senegalo ir Gambijos vakaruose iki Sudano ir Nilo slėnio rytuose. Jų pagrindinė buveinė yra atvirų savanų miškai ir jų ribos. Laisvėje gyvena apie 170 000 individų.
Afrikinis elniukas

**Afrikinis elniukas**, arba **vandeninis elniukas** (*Hyemoschus aquaticus*) – elniukinių (*Tragulidae*) šeimos smulkus kanopinis žinduolis. Sutinkamas Afrikoje, tankiuose tropiniuose miškuose, netoli gėlavandenių telkinių. Medžiojamas vietinių gyventojų dėl skanios mėsos.

## Apibūdinimas

Afrikinis elniukas yra didžiausias iš elniukų: jo ūgis per pečius – 30–35 cm, kūno ilgis – 75–85 cm. Raumeningas pasturgalis aukštesnis už pečius. Šviesiai rudos spalvos, ant nugaros – šviesios dėmės, ant šonų – ilgi šviesūs dryžiai. Beragiai, bet patinai turi aštrias, ilgesnes viršutines iltis, kyšančias išorėje.

Afrikiniam elniukui būdingas naktinis gyvenimo būdas. Gyvena pavieniui, poros susitinka tik poravimosi metu. Priešingai nei daugelis kanopinių, miega palenkęs po savimi mažas kojeles, o ne stovėdamas. Kartais slepiasi medžiuose, ant kurių užsiropščia lianomis.

Šis mažas žvėrelis turi daug priešų – leopardai ir plėšrieji paukščiai. Kadangi elniukai negali greitai bėgioti, tai nuo plėšrūnų slepiasi vandenyje: lekia prie upelio ir neria po vandeniu, žingsniuodami dugnu ar slėpdamiesi po kokia nors priedanga, retsykiais nepastebimai iškišdami nosį įkvėpti oro. Paryčiais gyvūnai grįžta į savo buveinę, kur dieną slepiasi.

Elniukas minta vandens augalais, vaisiais, smulkiais vėžiagyviais, retai žuvimi ir dvėseliena. Gali pagauti smulkų graužiką, kurį pribaigia savo aštriomis iltimis. Šio žvėrelio mėsėdiški įpročiai yra pakankamai reti tarp porakanopių.

## Nuorodos

* Hyemoschus aquaticus
Geltonnugaris dukeris

* *Antilope sylvicultrix* Afzelius, 1815
* *C. punctulatus* Gray, 1850
* *C. sclateri* Jentink, 1901
* *C. sylvicultor* Thomas, 1892

**Geltonnugaris dukeris ** (*Cephalophus silvicultor*) – dykaraginių (*Bovidae*) šeimos žinduolis, priklausantis kuoduotųjų dukerių (*Cephalophus*) genčiai. Labiausiai paplitęs iš visų dukerių rūšių. Gyvena Afrikos vakarinėje ir centrinėje dalyje.

## Taksonomija

Pirmą kartą šią rūšį aprašė botanikas Adam Afzelius 1815 m. žurnale *Nova Acta Regiæ Societatis Scientiarum Upsaliensis*. 1981 m. Colin Groves ir Peter Grubb nustatė tris kuoduotojų dukerių (*Cephalophus*) pogentes: *Cefhalophula*, *Cephalpia* ir *Cephalophus*. Ši rūšis buvo priskirta *Cephalophus* pogentei kartu su tanzaniniu dukeriu (*C. spadix*), juodnugariu dukeriu (*C. dorsalis*) ir jentinko dukeriu (*C. jentinki*). Šiai pogentei būdingas minimalus lytinis dimorfizmas ir dėmėtas jauniklių kailis.

Išskiriami keturi pošūšiai:
* *C. s. curticeps* Grubb and Groves, 2002
* *C. s. longiceps* Gray, 1865
* *C. s. ruficrista* Bocage, 1869
* *C. s. silvicultor* Afzelius, 1815

## Apibūdinimas
Rūšies atstovai turi išgaubtos formos kūną, labai trumpus cilindro formos ragus. Sveria apie 60-80 kg. Turi didelę burną, gerklę ir žandikaulio raumenis. Užaugdami iki 79 cm yra didžiausi iš dukerių atstovų. Patinai yra šiek tiek didesni.

## Mityba
Minta įvairiais augalais, įskaitant vaisius, lapus, ūglius, sėklas, medžio žieves, pumpurus.

## Paplitimas
Laisvėje gyvena apie 160 000 individų. Nelaisvėje išgyvena iki 10 metų.

## Šaltiniai
Amfibolas

**Amfibolai** – silikatų mineralų grupė ir svarbi uolienų sudedamoji dalis. Dauguma amfibolų formuojasi pailgais kristalais, kurie sudaryti iš dvigubų silicio ir deguonies tetraedrų grandinių ir metalų jonų, tokių kaip geležis ar magnis. Amfibolai gali būti žali, juodi, bespalviai, balti, mėlyni ar rudi. Šiai grupei priklauso tokie mineralai kaip antofilitas, hornblendas, kumingtonitas, tremolitas, arfvedsonitas, glaukofanas, ribekitas ir aktinolitas.

## Klasifikacija
Pagrindinė amphibolų struktūros bruožas yra dvigubos silicio ir deguonies tetraedrų grandinės. Šios grandinės pasikartoja reguliariais intervalais maždaug kas 5,3 Å. Amfibolų cheminę sudėtį galima aprašyti kaip **AB<sub>2</sub>C<sub>5</sub>T<sub>8</sub>O<sub>22</sub>W<sub>2</sub>**, kur **A** gali būti tuščia arba užpildyta Na, K, Ca, Pb2+ jonais; **B** vieta užpildyta Li, Na, Mg, Fe2+, Mn2+ arba Ca jonais; **C** vieta – Li, Mg, Fe2+, Mn2+, Zn, Co, Ni, Al, Fe3+, Cr3+, Mn3+, V3+, Ti4+, Zr; **T** užpildyta Si, Al, Ti4+ ir **W** – (OH), F, Cl, O. T vieta dažniausiai būna užpildyta siliciu.

Amfibolus galima padalinti į dvi pagrindines grupes pagal jų simetriją:

**Ortorombinė grupė**
* Antofilitas, (Mg,Fe)7Si8O22(OH)2
* Holmkuistitas, Li2Mg3Al2Si8O22(OH)2
* Ferogedritas, Fe2+5Al4Si6O22(OH)2
**Monoklininė grupė**
* Tremolitas, Ca2Mg5Si8O22(OH)2
* Aktinolitas, Ca2(Mg,Fe)5Si8O22(OH)2
* Kumingtonitas, Fe2Mg5Si8O22(OH)2
* Gruneritas, Fe7Si8O22(OH)2
* Hornblendas, (K,Na)0-1(Ca,Na,Fe,Mg)2(Mg,Fe,Al)5(Al,Si)8O22(OH)2
* Glaukofanas, Na2(Mg,Fe)3Al2Si8O22(OH)2
* Ribekitas, Na2Fe2+3Fe3+2Si8O22(OH)2
* Arfvedsonitas, Na3Fe2+4Fe3+Si8O22(OH)2
* Richteritas, Na2Ca(Mg,Fe)5Si8O22(OH)2
* Pargasitas, NaCa2Mg3Fe2+Si6Al3O22(OH)2
* Vinchitas, (CaNa)Mg4(Al,Fe3+)Si8O22(OH)2
* Edenitas, NaCa2Mg5(Si7Al)O22(OH)2

## Radavietės
Amfibolai yra dažna magminių ir metamorfinių uolienų dalis. Magminėse uolienose jie randami beveik visose pagrindinėse grupėse, tačiau yra dažniausiai sutinkami tokiuose uolienose kaip granitas, dioritasairndezitas. Amfibolai randami skalūnuose ir gneisų tamsiose juostose bei yra pagrindinė amfibolito sudedamoji dalis. Amfibolai retai formuojasi kaip izoliuoti taisyklingos formos kristalai, tačiau kartais tokie kristalai yra randami pegmatituose.

## Šaltiniai
Latvijos etnografinis buities muziejus po atviru dangumi

**Latvijos etnografinis buities muziejus po atviru dangumi** () – muziejus po atviru dangumi netoli Rygos (Latvija), šiaurinėje Juglos ežero pakrantėje. Muziejaus plotas – 87 hektarai. Jame yra 118 pastatų bei sukaupta daugiau nei 3000 eksponatų. Iš viso muziejuje yra maždaug 150 000 rakandų.

## Istorija

Pirmasis muziejaus pastatas – svirnas – buvo perkeltas ir perstatytas iš Vestienos valsčiaus (Maduonos savivaldybė) 1928 m. Šešių pastatų muziejus buvo atidarytas 1932 m. 1939 m. buvo pastatyta 40 pastatų. Kiekvienas šalies regionas turėjo savo sodybą, o keli muziejaus pastatai reprezentavo regiono architektūrą ir kultūrą. Buvo populiari vieta lankymui. Prie muziejaus vystymo aktyviai prisidėjo visuomenė, buvo finansuojamas privačių rėmėjų.

Per Antrąjį pasaulinį karą muziejaus pastatai beveik nenukentėjo. Dingo daugybė dokumentų. 7-o dešimtmečio pabaigoje, atėjus naujiems darbuotojams, pradėjo visiškai funkcionuoti. Praplėsta muziejaus teritorija, atsirado daugiau vertingų eksponatų.

Po Latvijos nepriklausomybės, muziejus aktyviai pradėjo rinkti šalies paveldą. 1997 m. pastatyta daugiau prieškario pastatų.

Muziejus organizuoja daugybę renginių: liaudies koncertus, festivalius ir kt. Nuo 1971 m. kasmet organizuojama amatų mugė, į kurią susirenka kelios dešimtys tūkstančių žmonių.

## Galerija

Bergi Ethnografisches Museum Bergi Kurzeme 28.JPG|Žvejo namas (Kuršas)
Bergi Ethnografisches Museum Bergi Latgale 02.JPG|Ruso valstiečio troba (Latgala)
Bergi Ethnografisches Museum Bergi Latgale 18.JPG|Rusijos stačiatikių bažnyčia (Latgala)
Bergi Ethnografisches Museum Bergi Latgale 23.JPG|Romos Katalikų koplyčia (Latgala)
Bergi Ethnografisches Museum Bergi Vidzeme 12.JPG|Vidžemės sodybų reginys
Bergi Ethnografisches Museum Bergi Vidzeme 44.JPG|Gyvenamasis valstiečių namas (Vidžemė)
Bergi Ethnografisches Museum Bergi Vidzeme Windmühle 05.JPG|Malūnas iš Latgalos
Bergi Ethnografisches Museum Bergi Zemgale 01.JPG|Smuklė (Žiemgala)
Latvian Ethnographic Open-Air Museum - bathouse (banya).JPG|Garinė pirtis (Vidžemė)


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Oficialus tinklalapis
Rytų Afrikos oriksas

**Rytų Afrikos oriksas** (*Oryx beisa*) – arklinių antilopių (*Hippotraginae*) pošeimio dykaraginis žinduolis. Gyvena Rytų Afrikoje. Išskiriami du porūšiai: *Oryx beisa beisa*, aptinkamas stepėse ir pusdykumėse Somalio pusiasalyje ir Tanos upės šiaurėje, bei *Oryx beisa callotis*, aptinkamas Tanos upės pietuose, dalyje Tanzanijos.

## Aprašymas
Rytų Afrikos orikso kūno masė siekia apie 79 kg. Kailis pilkos spalvos, kūno apačioje kailis yra baltas, atskirtas nuo pilkojo juodomis juostelėmis, kurios eina per kaklą, išilgai nosies, akių ir kaktos. Žieduoti ragai yra ploni ir tiesūs, siekia apie 75–80 cm. Rūšies atstovai gyvena pusdykumėse ir stepėse. Minta žolėmis, lapais, vaisiais ir pumpurais. Geba laikyti vandenį savo kūne, taip didindami savo kūno temperatūrą ir išvengdami prakaitavimo. Buriasi į bandas nuo 5 iki 40 gyvūnų.

## Porūšiai

Rytų Afrikos oriksas turi 2 porūšius:
* *Oryx beisa beisa*
* *Oryx beisa callotis*

## Šaltiniai
Lyraragės antilopės

**Lyraragės antilopės** (*Damaliscus*) – dykaraginių šeimos, galvijinių antilopių pošeimio antilopių gentis, aptinkama Afrikoje.

## Rūšys
Abėcėlės tvarka.
* *D. lunatus* [Burchell, 1824] – Bendra tsessebe
** *D. l. jimela* Matschie, 1892 – Topi
** *D. l. korrigum* Ogilby, 1836 – Korrigum
** *D. l. lunatus* – Bendra tsessebe
** *D. l. tiang* – Tiang
** *D. l. topi* blaine ' as, 1914 M. – Pakrantės topi
* *D. pygargus* (Pallas, 1767) – Bontebok ir blesbok
** *D. p. phillipsi* Harper, 1939 M. – Blesbok
** *D. p. pygargus* (Pallas, 1767) – Bontebok
* *D. superstes* (Cotterill, 2003) – Bangweulu tsessebe

## Šaltiniai
Krūmyninės kiaulės

**Krūmyninės kiaulės** (*Potamochoerus*) – kiaulių šeimos (Suidae) gentis.

## Rūšys
* *P. larvatus*
* Krūmyninė kiaulė (*P. porcus*)

## Išvaizda
Ilgis 100–150 cm, uodega 30-43 cm, aukštį ties ketera 58,5–96,5 cm. Svoris 46-130 kg. Ausys didelės. Rūšies *Potamochoerus larvatus* kailis ryškiai rausvas su išilgine balta juostele nugaros viršuje, o krūmyninės kiaulės (*P. porcus*) kailis rudas, juodas arba šviesiai raudonas. Paprastai turi daug baltų ir geltonų plaukų. Auga ilgi karčiai, o *Potamochoerus larvatus* vietoje jų turi daug baltų ūsų.

## Elgsena
Aktyvios naktį. Dieną ilsisi išsikastose ertmėse. Ieškodamos maisto, gali gali nukeliauti didelius atstumus. Gali greitai bėgti, geba plaukti.

## Mityba
Krūmyninės kiaulės visaėdės, ėda šaknis, vaisius ir kitas augalų dalis, taip pat mažesnius stuburinius gyvūnus ir kiaušinius.

## Šaltiniai
Muntjakai

**Muntjakai** (*Muntiacini*) yra elnių triba, kuri yra sudaryta iš dviejų genčių:
* *Elaphodus*
* *Muntiacus*
Muntjakai kurį laiką buvo laikomi pošeimiu *Muntiacinae*, bet dabar yra laikomi triba Cervinae pošeimyje.

## Šaltiniai
Klaipėdos koncertų salė

**Klaipėdos koncertų salė** – didžiausia koncertinė įstaiga Klaipėdos mieste ir Vakarų Lietuvos regione, iš esmės atliekanti filharmonijos funkciją. Šiuo metu dirba čia dirba trys profesionalūs meno kolektyvai: Klaipėdos kamerinis orkestras, kamerinis choras „Aukuras“, Klaipėdos brass kvintetas.

## Istorija
Klaipėdos koncertų salė įsikūrusi pastate, kurio atsiradimo istorija susijusi su šaulių organizacija. 1841 m. tarp dabartinių Šaulių ir S. Nėries gatvių šauliai įsigijo nemažą plotą žemės, kur pirmiausia įsiruošė šaudyklą. Netrukus prie Šaulių gatvės pastatytas mūrinis pastatas – organizacijos būstinė. Kaip matyti iš G. Waldhauer piešinio, iš pradžių šaulių namas buvo paprastas, nesudėtingos architektūros. Už šio pastato užveistas sodas, kuriame pastatyta orkestrinė ir nedidelis pastatas, vadintas stikliniu paviljonu. Šaudykla rekonstruota 1878 m. Tikriausiai tuo pačiu metu perstatytas ir pats pastatas, papuoštas lipdiniais, įrengta didelė salė su scena. Šie suglausti pastatai, tebestovi ir dabar. Šaulių namuose buvo didžiausia miesto koncertų salė. Pastate buvo ir mažesnė – pobūvių salė. Ją galėjo išsinuomoti miestiečiai. Šaulių organizacijos namų kompleksas buvo populiarus. Jo salėse ir sode buvo rengiamos masinės šventės, šaudymo turnyrai. Tam tikrais laikotarpiais šaulių namo salė sėkmingai konkuravo su miesto teatru.

Tarybiniu laikotarpiu pastate buvo įsikūrę „Karininkų namai“, kuriuose vyko aktyvi, tiems laikams būdinga kultūrinė veikla.

1991 m. šios patalpos perduotos Muzikos centrui.

2004 m. gruodžio mėnesį atlikta kapitalinė pastato rekonstrukcija. 

Nuo 2005 m. balandžio mėnesio čia savo veiklą pradėjo Klaipėdos koncertų salė.

## Šaltiniai
* „Senoji Klaipėda“, – J. Tatoris, 1994 m.

## Nuorodos
Klaipėdos koncertų salė
Vadybos ir ekonominio modeliavimo pratybos

**Vadybos ir ekonominio modeliavimo pratybos** (VEMP), taip pat žinomos kaip **JA Titan**, yra kompiuterinė rinkos ekonomikos modeliavimo programa parengta Junior Achievement (JA). Programoje moksleiviai prisiima įmonių vadovų vaidmenį ir priima gamybos ir rinkodaros sprendimus įsivaizduojamam produktui – ekorašikliui. Per pratybas studentai turi priimti sprendimą dėl penkių kriterijų: kainos, gamybos apimties, reklamos išlaidų, kapitalo investicijų ir tyrimo bei diegimo išlaidų. Tam jie analizuoja pramonės ataskaitas, balansus, pelno (nuostolio) ataskaitas ir rinkos sąlygas, prieš atiduodant sprendimus vedančiajam. Sėkmingiausios komandos bus tos, kurios geriausiai subalansuos pasiūlą ir paklausą aukščiausiame gamybos bei kainos lygyje. Šia programa siekiama ugdyti pagrindinius įgūdžius, reikalingus socialiniam gyvenimui, kaip pavyzdžiui, sprendimų priėmimas, nebijojimas išreikšti kitokią nuomonę nei kiti bei priimti kultūros įvairovę.

### Hewlett-Packard Global Business Challenge

Programa taip pat naudojama kasmetiniame, septynis mėnesius trunkančiam, konkurse, žinomam kaip Hewlett-Packard Global Business Challenge (HPGBC), kuris vyksta globaliu mastu. Varžybų metu, JA programos moksleiviai ar absolventai nuo 14 iki 22 metų amžiaus, daro komandinius sprendimus ir konkuruoja pagal pelną ir užimta rinkos dalį. Šio konkurso finale yra ne kartą dalyvavę , bei laimėję
, ir jaunieji Lietuvos ekonomistai:

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Vidurio Europos šernas

**Vidurio Europos šernas** (*Sus scrofa scrofa*) – šernų porūšis, kuris gyvena šiaurės Ispanijoje, šiaurės Italijoje, Prancūzijoje, Vokietijoje, Beniliukso šalyse, Danijoje, Lenkijoje, Čekijoje, Slovakijoje ir galimai Albanijoje. Rūšis išnyko Airijoje ir Britanijoje. Gyvūnai yra vidutinio dydžio, turi tamsiai rudą kailį ir ilgus, gana siaurus kaulus. Šiaurės Italijoje, buvo dirbtinai įvesta *S. s. scrofa*, kuri kryžminama su mažesnio dydžio vietiniais *S. s. majori* individais nuo 1950-ųjų metų.

## Šaltiniai
Jonas Rdultovskis

**Jonas Rdultovskis** – Naugarduko 1739-1744 m., Vitebsko kaštelionas 1735 metais.

1735 metais pasirašė Varšuvos konfederacijos generalinės tarybos nutarimą. 

## Šeima
Buvo vedęs Eleną, Minsko paseniūnio Teodoro Antonijaus Vankovičiaus (?—1716) ir jo žmonos Hanos Voišnar dukterį, nuo santuokos su kuria turėjo du vaikus:
* Antanas Jurgis (1700−1764) − vedė Justiną Chlusevič 
* Eleonora − tapo Naugarduko teisėjo Aleksandro Petro Sovos-Korsako žmona 

## Literatūra

* Rodzina, herbarz szlachty polskiej, t. XV, Warszawa 1931, s. 180.
* Uchwała Rady Generalnej Konfederacji, 1735, s. 21.
## Išnašos

|-
Stoffel Vandoorne

**Stoffel Vandoorne** (g. 1992 m. kovo 26 d.) – Belgijos lenktynininkas, nuo 2018 m. dalyvaujantis Formulė E čempionate. 2021–2022 m. čempionate jis užėmė pirmąją vietą.

Savo lenktynininko karjerą belgas pradėjo 2010 m. Vėliau karjerą sportininkas tęsė Formula Renault 2.0 NEC, GP2 serijos, Super Formula čempionatuose.

2016 m. prisijungė prie Formulės 1 McLaren komandos. Jai atstovavo tris sezonus.

2018 m. startavo Formulės E čempionate, taip pat išliko Formulės 1 komandų McLaren ir Mercedes bandytoju.

## Šaltiniai
Leonas Vladislovas Radvila

Kunigaikštis **Leonas Vladislovas Radvila** (1888 m. gruodžio 22 d., Berlynas – 1959 m. balandžio 8 d., Paryžius) – Lenkijos aristokratas, 17-tas Nesvyžiaus ir 14-tas Klecko ordinatas (1935–1939). Žemvaldys, kariškis ir mecenatas.

## Biografija
Lenkijos kunigaikščių Radvilų giminės atstovas, kunigaikščio Jurgio Frydricho Radvilos (1860–1914) ir Marijos Rožės Branickos (1863–1941) jaunesnysis sūnus.

Tarnavo Lenkijos armijos generaliniame štabe. 1935 m., mirus vyresniajam broliui Antanui Albertui Radvilai, Leonas Vladislovas gavo didelį palikimą ir tapo paskutiniuoju, 17-tuoju, Nesvyžiaus ordinatu ir 14-tuoju Klecko ordinatu.

Apsigyvenęs Nesvyžiuje, Leonas Vladislovas Radvila užsiėmė mecenatyste. Antrojo pasaulinio karo pradžioje, 1939 metais, Nesvyžiaus pilis tapo prieglobsčiu daugeliui pabėgėlių iš Varšuvos. 

Po Raudonosios armijos įvedimo į Nesvyžių 1939 m. rugsėjo 17 d., kunigaikštis buvo areštuotas ir su šeima išvežtas į Maskvą. Tuo pat metu prasidėjo Nesvyžiaus pilies meno ir materialinių vertybių grobimas. 

Dėl turėtų ryšių su italų aristokratais, Leoną Radvilą pavyko iškeisti į Musolinio režimo belaisvius per mainus.

## Šeima ir vaikai
1911 m. gruodžio 29 d. Sankt Peterburge vedė baronienę Olgą de Simolin-Vertberg (1886 m. liepos 6 d. – 1948 m. rugpjūčio 22 d.), barono Aleksandro Simolino-Vertbergo ir Adelos Labinskos dukterį. Jų vaikai:

* Antonijus Jurgis Mikalojus Radvila (1912 m. spalio 8 d., Sankt-Petrburgas – 1967 m. kovo 7 d., Londonas)
* Jurgis Mikalojus Radvila (1921 m. birželio 20 d., Paryžius – 1952 m. birželio 10 d., Roma), žmona nuo 1952 metų Eleana Šalandon (g. 1919).

## Literatūra
* Шышыгіна-Патоцкая К. Я. Нясвіж і Радзівілы. 2-е выд. Мн., 2002.

## Nuorodos
* РАДЗІВІЛ Леан Уладзіслаў/ Рэпрэсаваныя лiтаратары, навукоўцы, работнiкi асветы, грамадскiя i культурныя дзеячы Беларусi. 1794–1991. Леанід Маракоў 
* Radvilų giminės genealogija
Mikalojus Zabiela

**Mikalojus Zabiela** (m. 1739 m. kovas) – Kauno maršalka 1730–1739, Kauno pakamaris 1698–1730, Kauno vėliavininkas 1694–1695 m., Kauno kardininkas 1689–1694 m.

Buvo Augusto II Stipriojo elektorius 1697 m. nuo Trakų vaivadijos.

## Literatūra

* Suffragia województw i ziem koronnych i W. X. Litewskiego zgodnie na […] Augusta II obranego króla polskiego […] dnia 27 VI i przy poparciu wolnej elekcjej jego […], s. 19.
* Urzędnicy Wielkiego Księstwa Litewskiego, t. 2, Województwo trockie XIV–XVIII wiek, pod redakcją Andrzeja Rachuby, Warszawa 2009, s. 676.
Vendra

**Vendra** () – gyvenvietė vidurio Estijoje, Pernu apskrityje, į šiaurės rytus nuo Pernu. Yra bažnyčia (pastatyta 1787 m.), mokykla, geležinkelio stotis, kapinės. Netoli Vendros yra poetės Lydijos Koidulos bei rašytojo Karlo Roberto Jakobsono namai-muziejus.

## Istorija

1945–1993 m. Vendra buvo miesto tipo gyvenvietė, 1950–1962 m. – rajono centras. Tarybiniais metais veikė Talino neaustinių medžiagų gamybinio susivienijimo cechas, Tiūrio miško ir Pernu pieno produktų kombinatų cechai.

## Šaltiniai
Kubanochoerus

***Kubanochoerus*** – išnykusi didelių ir ilgakojų gyvūnų gentis, priklausanti kiaulinių šeimai. Mioceno laikotarpiu gyveno Eurazijoje.

## Aprašymas

Didžiausia rūšis, pavadinta *K. gigas*, išaugdavo iki 1,2 m ties pečiais, tikriausiai sverdavo iki 500 kg. Šios kiaulės turėjo mažus ragus prie antakių ir didelį ragą, augantį ant kaktos.

## Nuorodos
* Kubanochoerus Paleobiology duomenų bazėje
Mažosios antilopės

**Mažosios antilopės** (*Neotragus*) – tikrųjų antilopių gentis, kurią sudaro trys rūšys, gyvenančios Afrikoje:
# Mažoji antilopė (*Neotragus batesi*)
# Sunė (*Neotragus moschatus*)
# Nykštukinė antilopė (*Neotragus pygmaeus*)

## Šaltiniai
Metridiochoerus

***Metridiochoerus*** – išnykusi kiaulių šeimos gentis, kurios atstovai gyveno Pliocene ir Pleistocene Afrikoje.

## Aprašymas
*Metridiochoerus* buvo didelis gyvūnas, jo ilgis siekė 1,5 m. *Metridiochoerus* turėjo dvi poras didelių ilčių, išlenktų į viršų. Remiantis gyvūno sudėtingais, gumbuotais krūminiais dantimis, manoma, jog *Metridiochoerus* buvo visaėdis.

## Šaltiniai

## Literatūra
* Barry Cox, Colin Harrison, R.J.G. Savage, and Brian Gardiner. (1999): The Simon & Schuster Encyclopedia of Dinosaurs and Prehistoric Creatures: A Visual Who’s Who of Prehistoric Life. Simon & Schuster.
* David Norman. (2001): The Big Book Of Dinosaurs. pg. 226, Walcome books.
* *World Encyclopedia of Dinosaurs & Prehistoric Creatures: The Ultimate Visual Reference To 1000 Dinosaurs And Prehistoric Creatures Of Land, Air And Sea… And Cretaceous Eras (World Encyclopedia)* by Dougal Dixon
Hyotherium

***Hyotherium*** – išnykusi kiaulių šeimos gentis. Hyotherium rūšies atstovai gyveno Mioceno epochoje, dabartinėse Europos ir Azijos teritorijose.

## Šaltiniai
Vėliučionių Mūsų Viešpaties Jėzaus Kristaus Gerojo Ganytojo koplyčia

**Vėliučionių Mūsų Viešpaties Jėzaus Kristaus, Gerojo Ganytojo, koplyčia** – veikianti katalikų koplyčia Vėliučionyse, Šatrininkų seniūnijoje, Vilniaus rajone. Pasiekiama iš kelio , pavažiavus į šiaurę 1 km keliu . 

Mūrinė koplyčia priklauso Naujosios Vilnios Švč. M. Marijos, Taikos Karalienės, parapijai. Šv. Mišios vyksta sekmadieniais, lietuvių ir lenkų kalbomis.

## Istorija

Rusijos imperijos laikais maldos namai tarnavo kaip cerkvė. Sovietmečiu čia buvo įsikūrusi parduotuvė.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Vėliučionys (''vilnijosvartai.lt'')
* Koplyčios nuotraukos (''wikimapia.org'')
Kapčiamiesčio žydų kapinės

**Kapčiamiesčio žydų senosios kapinės** (regioninio reikšmingumo lygmens registrinis kultūros paveldo objektas: unikalus kodas – , senas vertybės kodas – L129) – neveikiančios žydų bendruomenės kapinės Lazdijų rajono savivaldybėje, Kapčiamiestyje, Mechanizatorių gatvės dešinėje pusėje, Niedos upės (Kapčiamiesčio hidroelektrinės tvenkinio) kairiajame krante.

## Vieta
Įrengtos upės (tvenkinio) pakrantėje stūksančios aukštumos kyšulyje, apaugusios pušynu. Keturkampio plano, aptvertos medine tvora, kuri šiaurės vakaruose – horizontalių lentų, o likusioje dalyje – statinių. Tvoros perimetras 239 m, kraštinių ilgis: šiaurės vakaruose – 72 m, rytuose – 69 m, pietuose – 45 m, pietvakariuose – 53 m. Ties pietvakarinės dalies viduriu įrengti dvivėriai vartai, prie kurių pritvirtinta ažūrinė Dovydo žvaigždė. 

Šiaurės vakarinėje dalyje ant betoninio pamato pastatytas plokščias, stačiakampio pavidalo, rudos spalvos, stambiagrūdžio, skaldyto granito paminklas. Jo priekinė plokštuma nušlifuota, joje iškalta Dovydo žvaigždė ir užrašas jidiš ir lietuvių kalba, skelbiantis: „Senosios žydų kapinės. Tebūnie šventas mirusiųjų atminimas“.

Į rytus ir pietryčius nuo paminklo kapinių paviršius link kraštų žemėja. Teritorijoje išlikę apie 70 įvairaus dydžio ir formų granito ir lauko akmenų antkapinių paminklų su epitafijomis hebrajų rašmenimis. Daugiausia jų yra rytiniame ir pietrytiniame kapinių pakaštyje.

Teritorijos plotas – 3481 m².

## Istorija
Kapinės įrengtos XVIII a. pab. Seniausia išlikusi stela datuojama 1843 m.

1996 m. kapinės registruotos Lietuvos Respublikos nekilnojamųjų kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąraše (kodas L129), 2005 m. paskelbtos valstybės saugoma kultūros vertybe regioninio reikšmingumo lygmens kultūros paveldo objektu, turinčiu memorialinį vertingųjų savybių pobūdį.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
* International Jewish Cemetery Project 
* Kapčiamiesčio žydų kapinės - Kapciamiestis Jewish Cemetery

## Nuotraukos

Vaizdas: Kapciamiestis Jewish Cemetery 2016 (8).JPG
Vaizdas: Kapciamiestis Jewish Cemetery 2016 (9).JPG
Vaizdas: Kapciamiestis Jewish Cemetery 2016 (5).JPG
Vaizdas: Kapciamiestis Jewish Cemetery 2016 (4).JPG
Vaizdas: Kapciamiestis Jewish Cemetery 2016 (6).JPG
Vaizdas: Kapciamiestis Jewish Cemetery 2016 (7).JPG
Vaizdas: Kapciamiestis Jewish Cemetery 2016 (11).JPG
Vaizdas: Kapciamiestis Jewish Cemetery 2016 (12).JPG