open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
EuroBasket 2013 D grupė

**EuroBasket 2013** D grupė yra viena iš keturių pirmo etapo 2013 m. Europos krepšinio čempionato grupių. Šios grupės rungtynės vyks Koperyje Bonifika Hall arenoje nuo rugsėjo 4 iki rugsėjo 9 d. Iš šios grupės į kitą etapą pateks pirmos trys komandos.

## Komandų rikiuotė




## Rugsėjo 4

### Švedija – Graikija

### Rusija – Italija

### Turkija – Suomija

## Rugsėjo 5
### Suomija – Švedija

### Italija – Turkija

### Graikija – Rusija

## Rugsėjo 7
### Italija – Suomija

### Rusija – Švedija

### Turkija – Graikija

## Rugsėjo 8
### Suomija – Rusija

### Graikija – Italija

### Švedija – Turkija

## Rugsėjo 9
### Graikija – Suomija

### Turkija – Rusija

### Italija – Švedija
Norvolkas (Konektikutas)

**Norvolkas** () – miestas JAV, pietvakarių Konektikute. 86 tūkst. gyventojų (2010 m. duomenys).

Pavadinimas „Norvolkas“ kilo iš algonkinų kalbos žodžio *noyank*, reiškiančio 'žemės taškas'. Austrių auginimas nuo seno buvo svarbi miesto ūkio šaka. Kiekvienų metų rugsėjį mieste rengiamas Austrių festivalis. Apie 10 km nuo miesto pakrantės Long Ailendo sąsiauryje išsidėsčiusios vadinamosios Norvolko salos, kuriose kartkartėmis apsistoja žvejai, paukščių stebėtojai ar stovyklautojai.

## Istorija
1640 m. šioje vietovėje žemę įsigijo britų kolonistas Roger Ludlow. Įsigyta žemė apėmė plotą nuo Norvolko iki Sogeitako (*Saugatuck*) upių. 1651 m. Norvalkui suteiktas miestelio statusas. JAV nepriklausomybės karo metu 1779 m. įsiveržusios britų pajėgos sugriovė beveik visą miestelį. Po karo daugumai gyventojų kaip kompensacija už patirtus nuostolius buvo suteiktos žemės į šiaurę nuo Konektikuto (dab. Ohajas), kur vėliau buvo įkurtas naujasis Norvolko miestas. 1853 m. Norvolko apylinkėse įvyko geležinkelio tilto katastrofa; traukinys nuriedėjo nuo bėgių į Norvolko upę. Žuvo 63 ir buvo sužeista apie 30 keleivių. 1893 m. suteiktas miesto statusas. Nuo XIX a. pab. iki XX a. pr. mieste vyravo austrių auginimo bumas.

## Šaltiniai
Norvolkas

**Norvolkas** (*Norwalk*) gali reikšti:

* Norvolkas – miestas JAV, Kalifornijoje;
* Norvolkas – miestas JAV, Konektikute;
* Norvolkas – miestas JAV, Ohajuje.
Neceč Vlošcianska

**Neceč Vlošcianska** () – kaimas Lenkijos rytuose, Sabnių valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į pietus nuo Sabnių, apie 7 km į šiaurės rytus nuo Palenkės Sokoluvo ir apie 93 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Šalia kaimo teka Cetynios upė.

## Istorija

Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1457 m. pastatyta pirmoji kaimo medinė bažnyčia, kurios statybas finansavo *Stanislavas Nececkis*. 1713 m. pastatyta nauja medinė bažnyčia, kuri 1950 m. sudegė, o 1950-1953 m. pastatyta mūrinė bažnyčia.


Vaizdas:Nieciecz kosciol.jpg|Švč. Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčia
Vaizdas:Nieciecz-szkola.jpg|Kaimo mokykla
Platusis vimpelas

**Platusis vimpelas** (; ; ) – trumpas ir platus vimpelas su dviem smaigaliais. Paprasti vimpelai būna ilgi ir siauri. Platusis vimpelas keliamas ant laivo stengos (aukštinančioji stiebo dalis) ir yra oficialus ženklas, kad laive yra laivų junginio (laivų diviziono, būrio ir pan.) vadas.

Tradiciškai eskadroms vadovavę admirolai turi jų rangą rodančias admirolų vėliavas. D. Britanijos laivyne kapitonui, kuris vadovaudavo laivų grupei neturėdamas admirolo laipsnio, vadovavimo laikotarpiui suteikdavo komodoro vardą, o vietoj admirolo vėliavos jis naudodavo platųjį vimpelą. Vėliau plačiuosius vimpelus ėmė kelti įvairių laivų junginių (laivų divizionų, brigadų ir kt.) vadai net tada, kai turėdavo admirolo laipsnį.

TSRS, o dabar Rusijos kariniame laivyne naudojami tik laivų junginio, laivų diviziono, laivų būrio ir reido vyresniojo () platieji vimpelai.


Vaizdas:Naval Rank Flag of Sweden - Örlogsstandert.svg|Švedijos karinio laivyno komodoro vimpelas
File:USNavyBroadCommandPennant.svg|JAV karinio laivyno 23-osios eskadrinių minininkų flotilės vado platusis vimpelas ()
File:USNavyBurgeeCommandPennant.svg|JAV karinio laivyno 95-osios eskadrinių minininkų flotilės (Antrojo pasaulinio karo laikų) žemesnio rango vado platusis vimpelas ()


## Monarchų vimpelai
Laive esant valstybės monarchui paprastai irgi keliamas specialus platusis vimpelas. Pvz., Vokietijos imperijoje 1871–1918 m. buvo naudojami kaizerio ir kaizerienės platieji vimpelai.

## Literatūra
* Сулержицкий, А. Д., Сулержицкий, И. Д. Морской словарь. – М.: Воениздат, 1956.
* Военно-морской словарь / А. Чернавин. – М.: Воениздат, 1989.
Stasinas (reikšmės)

**Stasinu** () vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:

* Stasinas (Sedlcų apskritis);
* Stasinas (Palenkės Sokoluvo apskritis).
Sterdino dekanatas

**Sterdino dekanatas** () – tai vienas iš 11 katalikų, Drohičino vyskupijos dekanatų.

## Parapijos

Dekanate yra 8 parapijos:

* Ceranuvo Nekaltojo Prasidėjimo parapija – Ceranuvas;
* Grodzisko Šv. Trejybės parapija – Grodziskas;
* Kosuv Lackų Švč. Mergelės Marijos Gimimo parapija – Kosuv Lackai;
* *Lazuveko Švč. Marijos Dangun Žengimo ir Šv. Kotrynos parapija* – Lazuvekas;
* *Seročino Šv. Kryžiaus parapija* – Seročinas;
* *Skibnev Podavcės Šv. Vojcecho parapija* – Skibnev Podavcė;
* Sterdino Šv. Anos parapija – Sterdinas;
* *Zembruvo Šv. Nuodėmių Atpirkėjo parapija* – Zembruvas.
Grudekas (Sokoluvas)

**Grudekas** (, , , ) – kaimas Lenkijos rytuose, Jablona Lackos valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į rytus nuo Jablona Lackos, apie 21 km į šiaurės rytus nuo Palenkės Sokoluvo ir apie 108 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. 

## Istorija
Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose kaimas paminėtas 1401 metais. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.

## Nuorodos
* Grudekas – Ortodoksinė krikščionybė, stačiatikybė (Istorija lenk.)
Luzkai (reikšmės)

**Luzkais** () vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:

* Luzkai (Losicės apskritis);
* Luzkai (Palenkės Sokoluvo apskritis);
* Luzkai (Liublino vaivadija).
Tonča (reikšmės)

**Tonča** () vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:

* Tonča (Palenkės Sokoluvo apskritis);
* Tonča (Vengruvo apskritis).
Vladislavuvas (reikšmės)

**Vladislavuvu** () vadinamos šios gyvenvietės:

* Lietuvoje:
** Buvęs Kudirkos Naumiesčio miesto lenkiškas pavadinimas ()
* Lenkijoje:
** Vladislavuvas (Losicės apskritis);
** Vladislavuvas (Palenkės Sokoluvo apskritis);
** Vladislavuvas (Palenkės Bialos apskritis).

## Nuorodos

* [Władysławów [Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografinis žodynas|Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne], Tom XIII (Warmbrun – Worowo) z 1893 r. (lenk.)].
Viruvas (Mazovijos vaivadija)

**Viruvas** () – kaimas Lenkijos rytuose, Jablona Lackos valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į pietryčius nuo Jablona Lackos, apie 18 km į rytus nuo Palenkės Sokoluvo ir apie 105 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Šalia kaimo teka Vakarinio Bugo upė.

## Istorija
Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1833-1836 m. pastatyta *Šv. Antano* bažnyčia, kuri buvo pastatyta kaip unitų cerkvė. XIX a. antroje pusėje pastatytas stačiatikių vienuolynas, kuris veikė iki 1915 metų. Nuo 1918 m. cerkvė ir vienuolynas atiteko katalikų bendruomenei. 1919 m. įkurta Viruvo Šv. Antano Paduviečio parapija.


Vaizdas:Kancelaria Wirów.jpg|Parapijos kanceliarija
Vaizdas:Kościół pw. św. Antoniego w Wirowie.JPG|Šv. Antano bažnyčia
Vaizdas:Wirów Kapliczka.jpg|Pakelės koplyčia
Vaizdas:Wirów szpital 1910.jpg|Vienuolynas 1910 m.
Vaizdas:Cerkiew św. serafima z sarowa w wirowie.jpg|Stačiatikių cerkvė XX a. pradžioje
Leibpediatras

**Leibpediatras** () – Rusijos imperatoriaus rūmų vaikų gydytojo pareigybė ir jas einantis asmuo. 

Pareigybė egzistavo 1835–1917 m. Įvesta 1835 m. leibpediatru paskyrus slaptąjį patarėją K. Rauchfusą. 

Pagal 1801 m. dvaro etatus buvo pavaldus III klasę rangų lentelėje užimančiam leibmedikui, kuris vadovavo visiems rūmų medikams – leibchirurgui, leibakušeriui, leibpediatrui, leibokulistui, leibotiatrui ir kt.

Leibpediatrai buvo valstybės patarėjas I.P. Korovinas, N.K. Viažlinskis. 

Leibpediatro vardas panaikintas 1917 m. Vasario revoliucijos metu.

## Nuorodos
* Лейб-педиатр
* Нахапетов Б.А. Лейб-медики Рос. императоров // ВИ. 2000. № 1.
Jablona Lacka

**Jablona Lacka** () – kaimas Lenkijos rytuose, Jablona Lackos valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 16 km į šiaurės rytus nuo Palenkės Sokoluvo ir apie 103 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. 

## Istorija

Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose kaimas paminėtas XIV amžiuje. 1470 m. įkurta Jablona Lackos Švč. Marijos Dangun Žengimo parapija. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1824-1834 m. pastatyta *Švč. Mergelės Marijos Dangun Žengimo* bažnyčia.


Vaizdas:POL Jabłonna Lacka Rondo.jpg|Pagrindinė gatvė
Vaizdas:Jabłonna Lacka 4k.jpg|Pakelės koplyčia
Bialobžegai (Palenkės Sokoluvo apskritis)

**Bialobžegai** () – kaimas Lenkijos rytuose, Sterdino valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į šiaurės rytus nuo Sterdino, apie 24 km į šiaurės rytus nuo Palenkės Sokoluvo ir apie 104 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. Kaimas įsikūręs kairiajame Vakarinio Bugo upės krante.
Bialobžegai

:: *Apie kaimą Palenkės vaivadijoje žr. [[Bialobžegai (Augustavas)]]*.

**Bialobžègai**  () – miestas vidurio rytų Lenkijoje, 65 km į pietus nuo Varšuvos. Apskrities centras. Pro miestą teka Pilica.

## Istorija

1540 m. karalius Žygimantas Senasis suteikė miesto teises. XIX a. miestas buvo Varšuvos gubernijos Radomo apskrityje.

## Šaltiniai
Bialobžegai (reikšmės)

**Bialobžegais** () vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:

* Bialobžegai (Palenkės vaivadija);
* Bialobžegai (Palenkės Sokoluvo apskritis).
Hofintendantas

**Hofintendantas** () – Rusijos imperatoriaus rūmų statybininko pareigybė ir jas einantis asmuo.

Pareigybė egzistavo 1743–1851 m. Įvesta 1743 m. balandžio 20 d. įsaku, kuris hofintendanto kontorą ir hofintendantus padarė pavaldžiais oberhofmaršalui. 1745 m. V. Tatiščevo parašytoje knygoje „Лексикон Российский исторический, географический, политический и гражданский“ ('Rusijos leksikonas istorinis, geografinis, politinis ir civilinis') rašoma „hofintendantas rūmų statytojas, kuris turi prižiūrėti visus dvarui priklausančius statinius, tokius kaip namai, daržai, sodai ir kt., juos remontuoti ir suremontuotus perduoti naudoti, paklūsta oberhofmaršalo valdžiai“.

1722 m. Rangų lentelėje hofintendantai buvo V klasės.
Pagal 1796 m. gruodžio 30 d. rūmų etatus hofintendantas buvo pavaldus oberhofmaršalui (II klasė) ir rangų lentelėje buvo III klasės.

Hofintendanto vardas panaikintas 1851 m. kartu su hofintendanto kontora.

## Nuorodos
* Гоф-интендант
* Татищев В.Н. Лексикон исторический // Избр. произв. Л., 1979;
* Государственность России: Словарь-справочник. М., 1996. Кн. 1. С. 284–285.
Aukštutinio Viliujaus ulusas

**Aukštutinio Viliujaus ulusas** (, ) – ulusas vidurio vakarų Jakutijoje. Administracinis centras – Verchneviliujskas.

## Geografija

Paviršių užima daugiausia lygumos. Teritoriją kerta Viliujaus vidurupis su intakais – Čybyda, Tiukianu, Tonguo. Klimatas vidutinių platumų, ryškiai žemyninis. Žiemą temperatūra nukrenta iki -60 °C, vasarą pakyla iki +33 °C.

## Gyventojai

Tautinė sudėtis (2002 m.):
* jakutai – 97,53 %
* rusai – 1,04 %
* evenkai – 0,52 %
* evenai – 0,25 %
* kiti – 0,66 %

## Gyvenvietės

Pagrindinės uluso gyvenvietės:
* Verchneviliujskas
* Andrejevskis
* Botulu
* Chomustachas
* Diuliukiu

## Nuorodos
* Uluso žemėlapis
Verchneviliuiskas

**Verchneviliùiskas**  (, ) – kaimo tipo gyvenvietė Rusijoje, Jakutijoje, Viliujaus dešiniajame krante; Aukštutinio Viliujaus uluso administracinis centras. Keliai į Niurbą, Suntarą, vietinis oro uostas. Verchneviliujske yra P. Starovatovo krašto muziejus.

## Istorija

Verchneviliuiskas rašytiniuose šaltiniuose kaip žiemavietė minimas nuo 1637 m. Kaimo statusą įgijo 1835 m. Tapo svarbiu vakarinės Jakutijos dalies prekybiniu centru.

## Šaltiniai
Zalešas (reikšmės)

**Zalešu** () vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:

* Zalešas (Sedlcų apskritis);
* Zalešas (Palenkės Sokoluvo apskritis).
Čybyda

**Čybyda** (, ) – upė Rusijoje, Jakutijoje; Viliujaus dešinysis intakas. Prasideda Lenos plynaukštėje, teka į šiaurės rytus, toliau į šiaurę Vidurio Jakutijos žemuma.

Didžiausi intakai: Tymtajdachas (dešinysis), Sergeljachas, Byrykanas (kairieji).

Upė maitinasi lietaus ir sniego tirpsmo vandenimis. Užšąla spalį, atitirpsta gegužę.

## Šaltiniai
Zalesė (Sokoluvas)

**Zalesė** () – kaimas Lenkijos rytuose, Sterdino valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Šalia kaimo teka Bučinkos upė.

## Istorija

Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. XIX a. priklausė Olševo valsčiui, Kosuvo parapijai.

## Šaltiniai
Sterdino Šv. Anos parapija

**Sterdino Šv. Anos parapija** () – parapija, įkurta apie 1456 metus. Parapija priklauso Drohičino vyskupijai, Sterdino dekanatui. 1778-1783 m. pastatyta neobarokinė mūrinė parapijos bažnyčia.

## Nuorodos

* Drohičino vyskupijos tinklalapis (lenk.).
Sterdino žydų kapinės

**Sterdino žydų kapinės** () – žydų kapinės egzistavusios Sterdino kaime. Per II pasaulinį karą kapinės buvo visiškai sunaikintos, neliko nei vieno paminklo, o pačiose kapinėse per karą buvo šaudomi ir užkasami kaimo žydai, kurių atminimui kapinėse pastatytas paminklas. 

## Literatūra

* Przemysław Burchard: Pamiątki i zabytki kultury żydowskiej w Polsce. Warszawa: 1990, s. 74.    
 
## Nuorodos

* Aprašymas apie kapines (lenk.) .
Adolfuvas (Mazovijos vaivadija)

**Adolfuvas** () – kaimas Lenkijos rytuose, Ceranuvo valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į rytus nuo Ceranuvo, apie 28 km į šiaurę nuo Palenkės Sokoluvo ir apie 101 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Purpurinė gauja

**Purpurinė gauja** (, taip pat žinoma kaip *Sugar House Gang*) – organizuotų nusikaltėlių gauja, 1910−1932 m. veikusi Detroite JAV. Gaują daugiausiai sudarė žydų kilmės asmenys.

## Istorija

Kaip ir daugumoje Amerikos didžiųjų miestų XX a. pradžioje, Detroite klestėjo skurdas, jis tapo nusikaltimų ir smurto gimtine. Miesto kaimynystė su Kanada, kurioje nebuvo įvestas sausasis įstatymas, skatino kurtis nusikalstamoms grupuotėms ir verstis alkoholio kontrabanda. Gaujų nariai buvo vaikai imigrantų iš Rytų Europos, visų pirma Rusijos ir Lenkijos, atvykusių su didžiąja imigracijos banga į JAV 1881–1914 m. laikotarpyje.

## Gaujos veikla

Jaunuolių nusikalstamai grupuotei pradėjo vadovauti keturi broliai Abe, Joe, Raymond ir (Isadore) Izzy Bernsteinas, kurie buvo persikėlę į Detroitą iš Niujorko. Pradėję nuo smulkių vagysčių ir sukčiavimo, netrukus jie tapo daug išradingesni, pradėdami vykdyti pelningesnius nusikaltimus – ginkluotus apiplėšimus, turto prievartavimą, nelegalaus alkoholio krovinių grobimus, – prižiūrimi vyresniųjų gangsterių (Charles Leiter ir Henry Shorr). Neilgai trukus „purpuriniai“ pradėjo priimti į savo tarpą nusikaltėlius iš kitų miestų kaip „raumenų jėgą“, liūdnai pagarsėjo savo brutalumu ir operacijomis prieš seniau pradėjusias veikti gaujas, žmonės pradėjo bijoti jų vykdomo teroro. Mafijos bosas čikagietis Al Kaponė nebuvo nusiteikęs plėsti verslininkų reketo Detroite, o kad išvengti kruvino konflikto su „purpuriniais“, pradėjo bendrą veiklą. Pastarieji keletą metų pelningai tiekė Kanados viskį Kaponės Čikagos grupuotei (*Chicago Outfit*). Be to, gauja ėmė įkaitais priešiškų grupuočių gangsterius, tuomet ši veika buvo ypač paplitusi.

1920-ųjų metų pabaigoje Purpurinė gauja turėjo didelę įtaką viso Detroito kriminaliniam pogrindžiui. Abe Bernsteinas bičiuliavosi su Meyer Lansky ir Joe Adonis. Gauja buvo siejama su daugeliu rezonansinių laikmečio bylų: garsaus aviatoriaus Charles Lindbergh vaiko pagrobimu, Švento Valentino dienos skerdynėmis, žmogžudystėmis tarp Detroito italų, airių ir žydų butlegerių.

Keletą metų „purpuriniai“ praktiškai veikė nebaudžiami, nors žudė priešininkus tiesiog gatvėje. Įbauginti nukentėjusieji ir liudininkai nedavė parodymų. Gaujos nariai darėsi vis arogantiškesni, išsiskyrė apranga, turėjo gražius namus, tapo žinomi miesto visuomenei, naktinių klubų publikai, iš kitų gaujų išsiskyrė romantiška aura. Apie penkerius metus detroitiečiai kentė „purpurinių“ terorą. Ilgainiui policija ėmėsi „purpurinių“, be to, su jais galutinai suvesti sąskaitas nutarė ir konkuruojanti siciliečių grupuotė. Policija areštavo kelis gaujos aukšto rango nusikaltėlius po policininko, žinomo radijo laidų vedėjo ir kelių gangsterių žmogžudysčių. Įtakingi „purpuriniai“ gavo įvairias bausmes. Kiti gaujos nariai arba paliko Detroitą, arba buvo nužudyti saviškių ar priešininkų.

## Nuorodos

* Purpurinė gauja
* Purpurinė gauja FTB bylose
* Filmas „The Purple Gang“ ''imdb.com'' svetainėje
Piemenų pagarbinimas (Correggio)

**Piemenų pagarbinimas**, kitaip **Šv. Naktis** – vienas pačių garsiausių renesanso dailininko Antonijo Alegrio, praminto Koredžu (apie 1490–1534), paveikslų. Saugomas Dresdeno Senųjų meistrų paveikslų galerijoje.

## Istorija
Paveikslas užsakytas 1522 m. aristokrato Alberto Pratoneri jo giminės koplyčiai San Prospero bažnyčioje Emilijos Redže. Tiksli paveikslo pabaigimo data nežinoma. Paveikslas koplyčioje patalpintas 1530 m. 1640 m. Modenos ir Redžijo kunigaikštis Frančeskas I Estė slaptai pagrobė paveikslą iš bažnyčios. 1746 m. Lenkijos karalius ir LDK didysis kunigaikštis, Saksonijos kurfiurstas Augustas III įsigijo paveikslą ir pergabeno jį į Dresdeną.

## Paveikslo tema
Paveiksle vaizduojama Kristaus gimimo naktis. Epizodas, kuomet piemenys, iš angelo sužinoję žinią apie Išganytojo gimimą, nusileido iš kalnų jo pagarbinti. Paveikslo veiksmas vyksta senoviniuose griuvėsiuose (matoma išlikusi kolona ir akmenys), kurie vaizduoja Betliejaus prakartėlę. Kairėje vaizduojami piemenys. Vienas jų prisidengęs akis nuo šviesos, sklindančios nuo kūdikio Jėzaus. Piemenys atsinešę krepšį su žąsiukais. Už Mergelės Marijos yra Šv. Juozapas, kuris prilaiko asilą. Scenos peizažo tolumoje matyti brėkštantis rytas. Paveikslo viršuje atsiveria dangus, kuriame matyti angelai, švenčiantys Kristaus atėjimą.

Paveikslas laikomas pirmu reikšmingu darbu vakarietiškame mene, kuriame vaizduojami dirbtinio apšvietimo efektai. Menininkas vaizduoja dieviškąją šviesą, sklindančia nuo Jėzaus Kristaus. Tipiškai Koredžo kūrybai, scenoje nėra nė ženklo apie būsimas Kristaus kančias. Paveikslo veikėjai džiaugiasi esamu momentu. Marijos veide nėra rūpesčių ar gilaus psichologinio atvaizdavimo. Ji tiesiog džiaugiasi kūdikio gimimu. XVIII a., kai Koredžo talento pripažinimas buvo pasiekęs viršūnę, šis paveikslas populiariai buvo pramintas „Naktimi“, kad atskirti nuo kito paveikslo „Madonos su Šv. Jeronimu“, kuris buvo pramintas „Diena“.

## Taip pat skaitykite
* Mergelės paėmimas į dangų (Correggio)
* Danaja (Correggio)
Vulka Nadbužna (reikšmės)

**Vulka Nadbužna** () vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:

* Vulka Nadbužna (Palenkės vaivadija);
* Vulka Nadbužna (Mazovijos vaivadija).
Všeborai (reikšmės)

**Všeborais** () vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:

* Všeborai (Palenkės vaivadija);
* Všeborai (Palenkės Sokoluvo apskritis).
Naisių dvaras

**Naisių dvaras** – dvaras Naisių km., Šiaulių rajone.

## Istorija
Iki 1795 m. Naisiai priklausė valstybės iždui, Šiaulių ekonomijai. Kartu su visa Šiaulių ekonomija Rusijos imperatorė Jekaterina II Naisius padovanojo grafui Platonui Zubovui.

1904 m. balandžio 19 d. Vilniaus švietimo įstaigos globėjo nurodymu grafui Vladimirui Zubovui leidžiama jo dvaruose atidaryti keturias vienaklases pradines mokyklas. Viena iš jų pradėjo veikti Naisiuose. Pirmoji mokytoja – Ana Guseva, baigusi Sankt Peterburgo progimnaziją, iki tol dirbusi Naisių dvaro valdytojo E. Gaidamavičiaus vaikų mokytoja.
 
Po Pirmojo pasaulinio karo dvaras priklausė Aleksandrai Zubovaitei Fledžinskienei.

Tarybiniais metais Naisiai buvo vieno iš geriausių Lietuvoje kolūkio „Už taiką“ centras.

1987 m. spalio 17 d. dvaro rūmuose – poeto Zigmo Gaidamavičiaus-Gėlės (1894–1912) m. – gimtajame name įsikūrė literatūros muziejus.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Naisių dvaras (Lietuvos dvarų duomenų bazė) 
* Dvarai, kaimai (Šiaulių rajono turizmas) 
* Buv. dvaro sodybos fragmentai (Kultūros vertybių registras)
2007 m. Pietų Korėjos prezidento rinkimai

**2007 m. Pietų Korėjos prezidento rinkimai** – visuotiniai prezidento rinkimai, vykę Pietų Korėjoje 2007 m. gruodžio 19 d. Juose naudota vieno turo mažoritarinė rinkimų sistema. Rinkimus didelenac persvara laimėjo konservatyvios pakraipos Didžiosios Nacionalinės partijos atstovas I Myongbak (), surinkęs 48,7 % balsų. Po jo sekė Suvienytos Naujosios Demokratų partijos iškeltas Čong Dongjong (정동영) su 26,1 % balsų.

## Kandidatai

Rinkimuose kandidatais užsiregistravo dvylika asmenų. Du iš jų vėliau atsiėmė savo kandidatūrą.

## Rezultatai

Galutiniai rezultatai (pateikiami kandidatai, surinkę bent 0,1 % balsų):



## Šaltiniai
Čikagos grupuotė

**Čikagos grupuotė** (), dar žinoma kaip **Čikagos sindikatas** (*Chicago Syndicate*), **Čikagos mafija** (*Chicago Mafia*), **Čikagos gauja** (*Chicago Mob*) – nusikaltėlių sindikatas Čikagoje JAV, aktyviai veikiantis nuo 1901 m. iki dabar. Ši organizacija yra Amerikos mafijos dalis, nors ji egzistuoja atskirai nuo Niujorko „Penkių šeimų“.

Čikagos grupuotė neturi tradicinio organizuoto nusikalstamumo monopolijos. Ji konkuruoja dėl teritorijų, verslo su daugeliu kitų kriminalinių organizacijų, įskaitant ir dabartinę „rusų mafiją“. Grupuotės veikla jos geriausiais metais apėmė ne tik kaimynines valstijas, bet ir didžiąją JAV teritorijos dalį, įskaitant Los Andželą ir Floridą. 2007 m. duomenimis, Grupuotėje buvo 28 oficialūs nariai (organizacijos branduolys) ir virš 100 partnerių.

## Istorija

Grupuotė nuo susikūrimo pradžios pradėjo vykdyti kriminalinę veiklą, kontroliuoti įtakos sferas Čikagos rajone. Prohibicijos metais jos lyderis Al Kaponė konkuravo su kitais gangsteriais dėl nelegalaus alkoholio kontrabandos verslo. Pačioje grupuotėje vyko konkurencinė kova tarp Šiaurės pusės (*North Side Mob*) ir Pietų pusės (*Southside Mob*) gaujų. Jos kultūriniu požiūriu labai skyrėsi, nes Al Kaponės vadovaujami „pietiečiai“ daugiausiai buvo italų ir žydų kilmės asmenys, o George Moran vadovaujami „šiauriečiai“ – airių kilmės. Šis konfliktas privedė prie daugybės nusikaltimų: Švento Valentino dienos skerdynių, žmogžudysčių gatvėse. Vienas pagrindinių butlegerių pajamų šaltinių buvo Kanada, iš kur driekėsi kontrabandinio alkoholio maršrutai. Kai kuriais vertinimais, vienas žymiausių Amerikos mafijos bosų Al Kaponė 1925–1930 m. kriminaliniame pogrindyje iš nelegalių lošimų, prostitucijos ir alkoholio verslo uždirbdavo milžiniškas pinigų sumas, po 100 mln. dolerių per metus, ilgai išliko nebaudžiamas, nes įbauginti liudininkai baiminosi bendradarbiauti su teisėsauga.

## Grupuotės bosai

* 1910–1920 – James Colosimo (Giacomo „James“, „Big Jim“ Colosimo) (1877–1920)
* 1920–1925 – Johnny Torrio (John „Johnny the Fox“ Torrio) (1882–1957)
* 1925–1932 – Al Kaponė (Alphonse „Al“, „Scarface“ Capone) (1899–1947)
* 1932–1943 – Frank Nitti (Frank „The Enforcer“ Nitti) (1903–1943)
* 1932–1945 – Paul Ricca (Paul „The Waiter“ Ricca) (1897–1972)
* 1945–1956 – Anthony Accardo (Anthony „Joe Batters“ Accardo) (1906–1992)
* 1957–1966 – Salvatore Giancana (Salvatore „Momo“ Giancana) (1908–1975)
* 1966–1967 – Samuel Battaglia (Samuel „Teets“ Battaglia) (1908–1973)
* 1967–1969 – John Cerone (John „Jackie the Lackey“ Cerone) (1914–1996)
* 1969–1971 – Felix Alderisio (Felix „Milwaukee Phil“ Alderisio) (1912–1971)
* 1971–1986 – Joseph Aiuppa (Joseph „Joey Doves“ Aiuppa) (1907–1997)
* 1986–1989 – Joseph Ferriola (Joseph „Joe Nagall“ Ferriola) (1948–1989)
* 1989–1993 – Samuel Carlisi (Samuel „Wings“ Carlisi) (1914–1997)
* 1994–2003 – John DiFronzo (John „No Nose“ DiFronzo) (1928–2018)
* 2003–2007 – James Marcello (1941–)
* 2007–2018 – John DiFronzo (1928–2018)
* 2018–dabar – Salvatore Delaurentis (Salvatore „Solly D“ Delaurentis) (?–)

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Čikagos sindikatas
* Čikagos grupuotės struktūros schema
Jonas Kaušyla

**Jonas Kaušyla** (1911 m. sausio 10 d. Andreikėnuose, Kuktiškių valsčius – 1994 m. rugsėjo 9 d. Pivašiūnuose, Alytaus rajonas) – Lietuvos kunigas.

## Biografija
1922 m. pradėjo mokytis Utenos „Saulės“ gimnazijoje, kurioje baigė šešias klases. 1929 m. įstojo į Kauno metropolijos kunigų seminariją. 1932 m. baigė aukštosioms Teologijos studijoms eiti Seminarijos mokslą. 1932–1936 m. mokėsi VDU Teologijos-filosofijos fakulteto Teologijos skyriuje. 1936 m. įšventintas kunigu.

1936 m. paskirtas vikaru į Pivašiūnus ir tose pareigose buvo iki 1939 m. liepos 10 dienos. Iš Pivašiūnų perkeltas vikaru į Alytaus I bažnyčią. Čia išbuvo iki 1939 m. gruodžio 15 dienos. Vėl 1939 m. gruodžio 15 d. perkeltas į Pivašiūnus, šįkart klebono pareigoms. Pivašiūnuose praleido visus vokiečių okupacijos bei pokario metus. 1951 m. rugpjūčio 18 d. suimtas ir teisiamas pagal 58 str. 10 d.: nuteistas 25 metus kalėti, įkalintas Pečioros lageryje. 1955 m. liepos mėn. amnestuotas, grįžo į Lietuvą. Pusmetį pabuvo altarista Šiluvoje ir Kelmėje (1955 m.), paskui keletą mėnesių pabuvo Vilūnų klebonu. 1956 m. birželio 29 d. paskirtas klebonu į Žaslius ir čia išdirbo iki 1962 m. balandžio 12 dienos. Globojo Žasliuose gyvenusį istoriką kun. Juozapą Stakauską, skatino pastarąjį rašyti lituanistinius raštus, kuriuos kun. Kaušyla perspausdindavo savo rašomąja mašinėle.

Iš Žaslių perkeltas į Kirdeikius ir čia dirbo iki 1964 m. birželio 1 d. Iš Kirdeikių perkeltas į Kernavę, čia dirbo iki 1965 m. gegužės 12 dienos. 1965 m. gegužės 12 d. perkeltas į Bagaslaviškį, kur klebonavo daug metų. Paskutinė kunigavimo vieta – Pivašiūnai.

1994 m. „Vorutos“ leidykla išleido kun. J. Kaušylos knygą „Žalias miškas gyvas“, į kurią įdėtas jo darbas „Kunigo teismas“, Nikodemo Švogžlio-Milžino rankraštis „Pivašiūnai“ ir Broniaus Kviklio „Mūsų Lietuvos“ knygos ištrauka „Pivašiūnai“. Turėjo brolį Balį, kuris gyveno Naugatako (*Naugatuck*) mieste JAV ir seserį Leokadiją, gyvenusią Klivlando mieste (taip pat JAV). Palaidotas Pivašiūnų bažnyčios šventoriuje.

## Bibliografija
* Žalias miškas gyvas: iš Pivašiūnų bažnyčios ir parapijos istorijos. – Vilnius: Voruta, 1994. – 134 p.: iliustr. – ISBN 9986-510-02-3

## Nuorodos
* Kaišiadorių enciklopedija
Karantino gydytojas

**Karantino gydytojas** (), taip pat *karantino daktaras* (*карантинный доктор*, 1742–1866), *pasienio daktaras* (*пограничный доктор*, iki XIX a. pradžios) – mediko pareigybė Rusijos imperijos karantino įstaigose 1742–1917 m.

Pareigybė įvesta 1742 m. Pirmasis paskirtas karantino daktaras turėjo gyventi Kijeve ir prižiūrėti karantino namus, kurie turėjo išdėstyti pagal Medicinos kanceliarijos nurodymus. Vėliau karantinų ir karantino daktarų skaičius didėjo. Karantino daktarai buvo nariai visų karantino įstaigų:
* karantino kontorų – buvo steigiamos pagal Uostų ir pasienio karantinų statutą (*Устав портовых и пограничных карантинов*), patvirtintą 1800 m. liepos 7 d.,
* karantino valdybų – įsteigtų 1818 m.

Funkcijos:
* ligų diagnostika – tam karantino daktaras būdavo aprūpintas visomis priemonėmis pagal to meto medicinos reikalavimus);
* kontroliuoti:
** ligoninės prie karantino veiklą;
** ligonių gydymą;
** aprūpinimą vaistais;
** dezinfekciją ir ligonių izoliavimą;
* nemokamai gydyti visus, esančius karantine (taip pat ir valdininkus);
* apie negeroves raportuoti karantino apygardos viršininkui.
Nesant karantino apygardos viršininko karantino daktaras vykdydavo jo funkcijas.

Pagal 1866 m. Karantinų statutą (*Устав о карантинах*) *karantino daktarus* pervadino į *karantino gydytojus*.
Karantino gydytojai turėjo būti kiekviename karantino stebėjimo punkte, karantino agentūroje, karantino uoste ir pan.

Karantino daktarams buvo pavaldūs *lekariai* ( '(gydytojas, žemesnio lygio negu daktaras'), *palekariai* ( 'jaunesnysis gydytojas') ir *lekarių mokiniai* ().
Vėliau karantino gydytojams pavaldūs buvo jaunesnieji karantino gydytojai () ir karantino felčeriai ().

Karantino gydytojus į pareigas priimdavo ir atleisdavo Medicinos kanceliarija, vėliau – Medicinos kolegija, dar vėliau – vidaus reikalų ministras.

Karantino daktarai, o vėliau gydytojai gyvendavo prie karantino. Tarnaudami karantine neturėjo teisės užimti kitų pareigų. Maro metu kiekviena tarnybos diena buvo skaičiuojama kaip dvi dienos, o jei karantino gydytojas susirgdavo, tai kaip 12 dienų. Mirusio gydytojo šeimai išmokėdavo jo metinį atlyginimą ir mokėdavo pensiją.

Po 1866 m. vyresnieji karantino gydytojai rangų lentelėje buvo priskirti VI klasei (atitiko armijos pulkininką), o jaunesnieji – VIII klasei (iki 1884 m. atitiko armijos majorą, po to – kapitoną).

## Nuorodos
* Фрейберг Н.Г. Врачебно-санитарное законодательство в России: Узаконения и распоряжения правительства по гражд. мед., санитарной и фармацевтической частям. СПб., 1913.
Sausoji valstija

**Sausoji valstija** () – JAV valstija, kurioje alkoholio gamyba ar prekyba yra uždrausta ar smarkiai apribota. Blaivybės sąjūdžio metais daugelis valstijų tapo „sausomis“, taip prasidedant prohibicijos laikotarpiui visoje šalyje.  Šiuo metu Amerikoje nėra nei vienos visiškai „sausos“ valstijos, nors egzistuoja kai kuriose jų atskiros sausosios apygardos (*dry counties*) ar priimti prekybos alkoholiu apribojimai.

## Istorija

1851 m. Meino valstijoje buvo priimtas įstatymas, vienas iš pirmųjų, įteisinęs blaivyės sąjūdį JAV. Įstatymu uždrausta pardavinėti visus alkoholinius gėrimus išskyrus „medicininiams, mechaniniams ir gamybiniams tikslams“. Jis greitai išplito, o prohibicijos įstatymas buvo priimtas daugiau kaip pusėje valstijų. Visos šalies mastu įstatymas įsigaliojo 1919 m., ratifikavus Aštuonioliktąją JAV Konstitucijos pataisą, o buvo atšauktas 1933 m., priėmus Dvidešimt pirmąją pataisą. 

## Sausųjų valstijų chronologija

Lentelėje pateikiami duomenys (nepilni) apie sausojo įstatymo įvedimo ir panaikinimo datas atskirose valstijose. Įstatymo atšaukimo laikas kai kuriose iš jų nesutapo su visuotinio šalies įstatymo data.

## Šaltiniai
Karantino agentas

**Karantino agentas** () – mediko pareigybė Rusijos imperijos karantino įstaigose 1866–1910 m. Karantino agentai buvo Rusijos jūrų karantino įstaigų *karantino agentūrų* vadovai.

Pareigybė įvesta 1866 m. kovo 1 d. Karantinų statutu (*Устав о карантинах*). Karantino agentus, parinktus iš gydytojų, į pareigas skirdavo Vidaus reikalų ministerija.

I klasės karantino agentūrai vadovavęs karantino agentas vykdė karantino uosto kapitono ir karantino namų direktoriaus funkcijų derinį:
* Karantino uosto kapitono funkcijos:
** laivų apžiūros organizavimas – agentas asmeniškai apklausdavo laivų komandas ir keleivius, tikrindavo duomenų apie laivą, komandą ir keleivius įrašymą į kontrolinę knygą ir t. t.
** karantino valdybos informavimas apie sulaikytus laivus ir panaudotas priemones.
* Karantino namų direktoriaus funkcijos (I klasės karantino agentūros neturėjo karantino namų, turėjo tik nedidelį karantino skyrių keleiviams):
** užtikrinti karantine laikomų keleivių ir komandos izoliaciją,
** aprūpinti karantine esančius vaistais,
** užtikrinti maisto kokybę ir t. t.
Karantino agentas taip pat prižiūrėjo krovinių, kurie turi būti vėdinami ir aprūkomi, iškrovimą, tikrino ar krovinio sudėtis atitinka laivo šeimininko ar kapitono pateiktą krovinių sąrašą.

II klasės karantino agentūroms vadovavusių karantino agentų funkcijos buvo tikrinti kelionės dokumentus ir apžiūrėti laivus.

Karantino agentams pavaldūs buvo gydytojai, karantino komisarai, brandvachta, karantino sargyba.

Karantino agento pareigos pagal „Pareigybių priskyrimą klasėms“ (*Классное расписание должностей*) buvo priskirtos VIII klasei (iki 1884 m. atitiko armijos majorą, po to – kapitoną).

Karantino agento pareigybė buvo panaikinta 1910 m., kai Rusija pagal ratifikuotą 1904 m. Paryžiaus Tarptautinėje sanitarinėje konvenciją pakeitė Karantinų statutą ir panaikino karantino agentūras.

## Nuorodos
* Фрейберг Н.Г. Врачебно-санитарное законодательство в России: Узаконения и распоряжения правительства по гражд. мед. части. Междунар. санитарные конвенции. СПб., 1901;
* Фрейберг Н.Г. Врачебно-санитарное законодательство в России: Узаконения и распоряжения правительства по гражд, мед. санитарной и фармацевтической частям. 3-е изд., исправл. и допол. СПб., 1913.
Naudvario dvaras

**Naudvario dvaras** – dvaras Naudvario km., Panevėžio rajone.

## Istorija
1787 m. dvarą (tada jis priklausė Upytės pavietui) įsigijo Stanislovas Kerbedis, valdęs ir Pakiršinių dvarą Šiaulių paviete, dabar Radviliškio raj.

1790 m. dvarą paveldėjo jo žmona ir vaikai.

XIX a. pradžioje Naudvaris priklausė vienam iš vaikų – Valerijonui Kerbedžiui (buvo vedęs Gabrielę Malinskaitę iš Beinoravos). 1810 m. čia gimė inžinierius ir tiltų statytojas Stanislovas Kerbedis (1810–1899).

Vyresnysis Stanislovo brolis Ipolitas Kerbedis 1837 m.taip pat baigė Susisiekimo inžinierių institutą ir visą savo gyvenimą paskyrė statybai. 1837–1841 metais jis tiesė Nižnij Novgorodo plentą, nuo 1842 m. dalyvavo Peterburgo Blagoveščensko tilto statyboje. 1850 m. persikėlė į Kijevą. Buvo vedęs Feliciją Dambrauskaitę, su kuria susilaukė dukters Marijos (ištekėjo už Vladislovo Komaro) ir sūnų Valerijono, Maksimiljono, Stanislovo ir Mykolo (Michailas). Pastarieji du irgi tapo susisiekimo inžinieriais, geležinkelių statytojais. Stanislovas buvo vedęs savo pusseserę Eugenįją, inžinieriaus Stanislovo Kerbedžio dukrą.

1835 m. dvarą paveldėjo Mykolas Kerbedis (m. 1893 m. Varšuvoje), valdė ir Pranionius. Po jo mirties dvaras atiteko brolio Ipolito sūnui Valerijonui Kerbedžiui. Šis kartu su broliu Mykolu už 8 tūkst. aukso rublių nupirko vargonus statomai Naujamiesčio bažnyčiai.

Po Valerijono mirties 1905 m. dvarą valdė našlė Gabrielė Malinskaitė Kerbedienė.

Kerbedžiai palikuonių neturėjo ir pagal Valerijono testamentą dvaras atiteko Gabrielės sesers Liudvikos Malinskaitės vyrui Boleslovui Straševičiui (Augustavo savininkui), kuris Valerijono garbei pavadino vieną iš sūnų (gyveno 1885–1968), kuris dvare ir gyveno prieš antrąjį pasaulinį karą.

1941 m. Straševičiai ištremti į Sibirą, o dvare įsikūrė kolūkio centras, kontora.

1944 m. besitraukiantys vokiečiai rūmus sudegino. Pokario metais jie atstatyti ir rekonstruoti.

Nuo 1982 m. čia veikė Pašuojo pradinė mokykla, kuri čia buvo įsikūrusi dar 2004 m., kuomet ją lankė 7 vaikai.

2005 m. dvaro sodybos ansamblis ir parkas iš Valstybės turto fondo perėjo Panevėžio rajono savivaldybės žinion.

## Galerija

Naudvario koplyčia 2.JPG|Naudvario koplyčia (buvusi kalvė)
Naudvaris, dvaras 2.JPG|Svirnas 
Naudvaris, dvaras 3.JPG|Svirnas
Naudvaris. Rusiškas įrašas ant svirno.JPG|Įraše ant svirno (rusų k.): Viskas frontui, viskas pergalei
Naudvaris, dvaras. Lenta Kerbedžio gimtinė.JPG|Atminimo lenta S. Kerbedžiui


## Nuorodos

* 
* Naudvario dvaras (Lietuvos dvarų duomenų bazė)
Square Enix

**„Square Enix Holdings Co., Ltd.“** () – Japonijos įmonė, kurianti ir platinanti kompiuterinius žaidimus. Labiausiai žinoma dėl *„[[Final Fantasy]]“* frančizės.

„Square Enix“ buvo suformuota susijungus „Square“ ir „Enix“ bendrovėms.

## Istorija
* 2003 m. susijungus „Square“ ir „Enix“ bendrovėms buvo suformuota „Square Enix“. Būstinė perkelta į Šibują (Tokijas).
* 2005 m. įmonė įsigijo Japonijos kompiuterinių žaidimų leidėją „Taito Corporation“.
* 2008 m. tapo holdingo bendrove.
* 2009 m. už 84,3 mln. svarų sterlingų įsigijo britų įmonę „Eidos Interactive“ ir jai priklausiusią produktų liniją.

## Žaidimai
Populiariausios kompanijos žaidimų serijos 2015 m. duomenimis:
* „Final Fantasy“. Leidžiama nuo 1987 m., 48 žaidimai, parduoti 110 mln. kopijų tiražu;
* „Dragon Quest“. 29 žaidimai, parduoti 66 mln. kopijų tiražu;
* „Kingdom Hearts“. 7 žaidimai, parduoti 21 mln. kopijų tiražu;
* „SaGa“. 12 žaidimų, parduoti 9,9 mln. kopijų tiražu.

Žaidimų serijos, kurias kuria „Square Enix“ priklausančios studijos už Japonijos ribų:

* „Tomb Raider“. 9 žaidimai, parduoti 42 mln. kopijų tiražu, kūrėjas „Crystal Dynamics“ (JAV) nuo 2003 m.;
* „Hitman“. 5 žaidimai, parduoti 8 mln. kopijų tiražu, kūrėjas „IO Interactive“ (Danija).

## Išnašos
Bojarai (Mazovijos vaivadija)

**Bojarai** () – kaimas Lenkijos rytuose, Kosuv Lackų valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 11 km į šiaurės vakarus nuo Kosuv Lackų, apie 33 km į šiaurę nuo Palenkės Sokoluvo ir apie 90 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Gutai (reikšmės)

**Gutais** () vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:

* Gutai (Palenkės vaivadija);
* Gutai (Palenkės Sokoluvo apskritis).
Kosuv Ruskai

**Kosuv Ruskai** () – kaimas Lenkijos rytuose, Kosuv Lackų valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. 

## Istorija

Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1530 m. kaime pastayta stačiatikių cerkvė, kuri nuo 1596 m. tapo unitų cerkve. Iki II pasaulinio karo kaime veikė Kosuv Ruskų žydų kapinės.
21-oji JAV Konstitucijos pataisa

**Dvidešimt pirmoji JAV Konstitucijos pataisa** – pataisa JAV Konstitucijoje, panaikinusi Aštuonioliktąją pataisą, pagal kurią 1920 m. sausio 17 d. JAV buvo įvestas prohibicijos įstatymas, visoje šalyje uždraudęs alkoholio gamybą, prekybą ir platinimą. Dvidešimt pirmoji pataisa buvo ratifikuota 1933 m. gruodžio 5 d. Tai unikali pataisa tarp kitų 27 šalies Konstitucijos pataisų, nes tai yra lig šiol vienintelė federaliniame lygyje patvirtinta pataisa per JAV istoriją, be to, vienintelė, panaikinusi prieš tai buvusią Konstitucijos pataisą – prieš 14 metų priimtą Aštuonioliktąją pataisą.

Nors Aštuonioliktosios pataisos priėmimas apriboti ir uždrausti alkoholio vartojimą šalyje vainikavo blaivybės sąjūdžio šalininkų pastangas, tačiau ilgainiui šis įstatymas visuomenėje tapo itin nepopuliarus. Išaugo nusikalstamumo lygis, susikūrė daugybė organizuotų nusikaltėlių gaujų, kurios sėkmingai pelnėsi  juodojoje rinkoje iš alkoholio kontrabandos. Federalinė vyriausybė nesugebėjo sustabdyti kylančios nusikaltimų bangos. Nors buvo priimtas Volstedo įstatymas įgyvendinti Konstitucijos pataisai, tačiau jo vykdymas pasirodė esąs beveik neįmanoma užduotis – pačią teisėsaugą buvo paveikusi korupcija. 

## Nuorodos

* Amerikos Konstitucijos pataisos
* Dvidešimt pirmoji pataisa
Isabelės provincija

**Isabelės provincija** () – provincija Saliamono Salose. Apima Santa Isabelės salą (vieną didžiausių šalyje) ir nedideles aplinkines salas: Arnarvono salas (Kerehikapą, Maleivoną, Sikopą), Ramosą, San Chorchę. Administracinis centras – Buala (Santa Isabelės s.).

## Šaltiniai
Kauno Hausmano sinagoga

**Kauno Hausmano sinagoga** – buvusi sinagoga Kaune, Maironio g. 28A.

## Istorija
Sinagoga pastatyta 1865 m. pagal architekto Simono Gorskio projektą. Pavadinta Moušos Hausmano vardu, kuriam priklausė žemės dabartinėje Maironio gatvėje.

Sinagoga veikė iki 1941 m. Šiuo metu toje vietoje įsikūręs Kauno apskrities archyvas.

## Šaltiniai
Žaliakalnio sinagoga

**Žaliakalnio sinagoga** – buvusi sinagoga Žaliakalnyje, Vaisių g. 30, Kaune,  apie 300 m į vakarus nuo Savanorių pr./Žemaičių g. sankirtos. Priklauso Kauno žydų religinei bendruomenei, kuri čia turi įsirengusi sandėliavimo bei repeticijų patalpas.

## Istorija
Sinagoga pastatyta 1858 m. Jos projektą parengė rusų architektas Nikolajus Ikonikovas. Sinagoga pastatyta pirklio K. Soloveičiko žemėse. Šiame miesto rajone gyveno mažiau pasiturintys žydai. Sinagoga buvo medinė ir vienaaukštė, XX a. pradžioje perstatyta iš akmens.

## Architektūra
Statinys gerai išsilaikęs, nedidelio tūrio, stačiakampio plano. Maldų salės erdvės dalis įrėminta keturiomis kolonomis aplink bimą, lubų plotas padalintas į 9 stačiakampes įdubas, papuoštas centrinėmis rozetėmis. Pagrindinės salės sienose buvo iš viso įrengti 9 aukšti arkiniai langai, kurių apvadai papuošti plokščiais lipdiniais. Moterims skirtos maldų patalpos dalies langų arkos užmūrytos. Fasadą apjuosia dekoratyvus profiliuotas karnizas. Dviaukščio fasado trikampiai frontonai apkalti medinėmis lentomis, juose įstatyti skirtingų matmenų stačiakampiai langai – paskutinių remontų metu buvo siekta praktinės naudos, išnaudojant palėpės erdves.

## Literatūra
* A. Cohen-Mushlin, S. Kravtsov, V. Levin, G. Mickūnaitė, J. Šiaučiūnaitė-Verbickienė. „*Synagogues in Lithuania*“. Vilnius Academy of Arts Press, 2010. ISBN 978-9955-854-60-9 (I t. „A-M“: 232, 233 psl.)

## Šaltiniai
Malaitos provincija

**Malaitos provincija** () – provincija Saliamono Salose, Saliamono salyno pietryčiuose. Apima Malaitos salą ir keletą mažesnių aplinkinių salų (Pietų Malaitą, Sikaianą, Ontong Džavą, Adagegę, Alitę, Anuta Painą, Funaafou, Laulasį, Mbasakaną, Ndai ir kt.). Administracinis centras – Aukis (Malaitos s.).

Dauguma provincijos gyventojų yra melaneziečiai, tačiau Ontong Džavoje ir Sikainoje gyvena polineziečiai.

## Šaltiniai
Makiros-Ulavos provincija

**Makiros-Ulavos provincija** () – provincija Saliamono Salose, Saliamono salyno pietryčiuose. Apima Makiros salą ir keletą mažesnių aplinkinių salų (Ulavą, Uki Ni Masi, Ovarahą, Ovarikį, Pio, Aliitę, Malaulalo, Malaupainą ir kt.). Administracinis centras – Kirakira (Makiros s.).

## Šaltiniai
Telakai

**Telakai** () – kaimas Lenkijos rytuose, Kosuv Lackų valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į pietus nuo Kosuv Lackų, apie 19 km į šiaurę nuo Palenkės Sokoluvo ir apie 89 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. Kaime yra Telakų geležinkelio stotelė.

## Geležinkelio ruožas
Kauno Gedimino g. sinagoga

**Kauno Gedimino g. sinagoga**, arba **„Nachlas Israel“ sinagoga** – buvusi sinagoga Kaune, Gedimino g. 26B.

## Istorija
Kauno žydų labdaros draugijos „Nachlas Israel“ sinagoga pastatyta 1922 m. Krokinų šeimai priklausiusiame sklype, kuriame XIX a. antroje pusėje stovėjo medinė sinagoga. Naująją sinagogą suprojektavo statybos technikas Leonas Markovičius.

Sinagogos pastatas pastatytas iš plytų. 1961 m. pastatas rekonstruotas ir paverstas daugiabučiu namu. Po rekonstrukcijos pastatas pasikeitė, o apie buvusius maldos namus primena išlikęs fasadas su trikampiu frontonu, papuoštu neorenesnasiniu trilapiu apvadu aplink smailiaarkį langelį.

Buvusios sinagogos pastate dabar veikia leidyklos „Mijalba“ knygynas, dvasinio tobulėjimo centras „Šviesos namai“. Taip pat įsikūręs Kauno žydų religinės bendruomenės muziejus.

## Išnašos

## Nuorodos
*Oficiali Kauno žydų religinės bendruomenės svetainė
Višomiežas (reikšmės)

**Višomiežu** () vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:

* Višomiežas (Bielanų valsčius);
* Višomiežas (Kosuv Lackų valsčius).
Karantino sargyba

**Karantino sargyba** () – atskira ginkluota tarnyba Rusijos imperijoje (nuo 1832 m.) Juodosios jūros uostuose, užtikrinusi karantinų veikimą.

Dar Petro I laikais Rusijoje būdavo organizuojamos užkardos saugotis nuo maro. Tada ir vėliau užkardose sargybos buvo iš lauko kariuomenės.

1832 m. buvo sudaryta atskira vidinė karantino sargyba, kurioje buvo 1 batalionas, 3 pusbatalioniai ir 3 atskirosios kuopos. Ji buvo sukomplektuota kareiviais iš atskirojo vidaus sargybos korpuso, vėliau – iš lauko kariuomenės.

Nuo 1876 m. sargybą imta papildyti tiesiog naujokais. Tada ją sudarė Odesos karantino sargybos kuopa, Kerčės ir Feodosijos karantino sargybos puskuopės.
Kiekvieną dalinį be vado ir jaunesniųjų karininkų sudarė puskarininkiai (), prižiūrėtojai (), gvardionai (; budėdavo karantine laikomuose laivuose su keleiviais), eiliniai, darbininkai ir kiti.

Karantino sargyba būdavo pavaldi vietiniams gubernatoriams, kaip kad iki 1894 m. muitinių apygardų viršininkams buvo pavaldi pasienio sargyba.

Vidaus reikalų ministras, kuriam buvo pavaldi karantino sargyba, turėjo atskirojo korpuso vado teises.

Krymo karo metu karantino sargyba dalyvavo Sevastopolio bastionų gynyboje.

Karantino priežiūra užsiimdavo ir pasienio sargyba.

## Nuorodos
* Карантинная стража
* 1-е Полное собрание законов, № 3.702;
* 2-е Полное собрание законов, № 5.691, 19.093, 32.055, 40.676, 43.061, 55.686;
* Свод законов Российской империи, т. XIII, устав врачебный, по продолжении 1886 г.
Jonavos pirklių sinagoga

**Jonavos pirklių sinagoga** – nebenaudojama sinagoga Jonavoje Klaipėdos g. 28.

## Istorija
Prieš Antrąjį pasaulinį karą Jonavoje stovėjo septynios sinagogos ir žydų maldos namai, bet iki šių dienų išliko tik pirklių sinagogos dalis ir viena iš dviejų didžiųjų Jonavos Beit Midrash Hagadol sinagoga.

Pastatas išlikęs ne pilno tūrio. Mūrinis, vieno aukšto.

Sovietmečiu čia buvo sifoninė. Šiuo metu likusioje sinagogos dalyje įsikūrusi maisto ir gėrimų parduotuvė.

2000 m. ant sinagogos pakabinta atminimo lentelė.

## Šaltiniai
Vakarų provincija (Saliamono Salos)

**Vakarų provincija** () – provincija Saliamono Salose, Saliamono salyno vakaruose. Apima grupę salų (Naujosios Džordžijos salos) į pietus nuo Šuazelio salos. Administracinis centras – Gizas (Gizo s.).

Į provincijos sudėtį įeina daug įvairaus dydžio salų su vaizdingomis lagūnomis: Naujoji Džordžija, Velja Lavelja, Vangunu, Kolombangara, Gizas, Rendova, Ranonga, Ngatokaė, Teteparė, Šortlandas, Fauras, Monas ir kt.

## Šaltiniai
Liackų Kosuvas

**Kosuv Lackai** () – miestas Lenkijos rytuose, Kosuv Lackų valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Mieste yra Kosuv Lackų geležinkelio stotelė.

## Istorija

Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose gyvenvietė paminėta 1202 metais. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1417 m. LDK kunigaikštis Vytautas Didysis už karinius nuopelnus suteikė šias žemes *Martynui Ciolkui*, kuriam tuo pačiu suteikė ir herbą, kuris vėliau tapo Kosuv Lackų herbu. 1425 m. įkurta Kosuv Lackų Švč. Mergelės Marijos Gimimo parapija. Švedų tvano metu mieste vyko mūšiai tarp Povilo Sapiegos ir Jonušo Radvilos pulkų. 1657 m. mieste kilo gaisras. 

1723 m. gyvenvietei suteiktos miesto teisės. 1759 m. mieste vėl kilo didelis gaisras. 1866 m. iš gyvenvietės buvo atimtos miesto teisės. 1907 m. pastatyta *Švč. Mergelės Marijos Gimimo* bažnyčia. 1913 m. pastatyta Kosuv Lackų sinagoga. Iki II pasaulinio karo mieste veikė Kosuv Lackų žydų kapinės. 2000 m. sausio 1 d. gyvenvietei vėl suteiktas miesto statusas. 

## Geležinkelio ruožas
Kosuv Lackų Švč. Mergelės Marijos Gimimo parapija

**Kosuv Lackų Švč. Mergelės Marijos Gimimo parapija** () – parapija, įkurta 1425 metais. Parapija priklauso Drohičino vyskupijai, Sterdino dekanatui.

## Nuorodos

* Drohičino vyskupijos tinklalapis (lenk.).
Kosuv Lackų žydų kapinės

**Kosuv Lackų žydų kapinės** () – žydų kapinės, egzistavusios Kosuv Lackų miesto pietinėje dalyje. Per II pasaulinį karą kapinių paminklai buvo panaudoti tiesiant kelią, todėl kapinėse neliko paminklų. Kapinių plotas – 3 hektarai.

## Literatūra

* Przemysław Burchard: Pamiątki i zabytki kultury żydowskiej w Polsce. Warszawa: 1990, s. 71.    
 
## Nuorodos

* Aprašymas apie kapines ir nuotraukos (lenk.);
* Aprašymas apie miesto žydus (lenk.);
* Aprašymas apie kapines (lenk.) .
Palenkės Sokoluvo geležinkelio stotis

**Palenkės Sokoluvo geležinkelio stotis** () – geležinkelio stotis Palenkės Sokoluvo mieste, šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, Palenkės Sokoluvo apskrityje. Per stotį eina Palenkės Sokoluvas-Sedlcos geležinkelio linija. Nuo stoties iki Kostkų geležinkelio stotelės yra 9,8 km ir iki Bielani Podlaskių geležinkelio stotelės 8,2 km.
Nova Viešas (Kosuv Lackų valsčius)

**Nova Viešas** () – kaimas Lenkijos rytuose, Kosuv Lackų valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į rytus nuo Kosuv Lackų, apie 20 km į šiaurę nuo Palenkės Sokoluvo ir apie 93 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.

## Šaltiniai