open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kazimieras Šumskis

**Kazimieras Šumskis** – Vilniaus žemės teisėjas 1728-1733, Vilniaus miesto raštininkas 1723-1727, Vilniaus pastalininkis 1717-1728, Vilniaus horodničius  1703-1713, Vilniaus miesto surogatorius 1730 metais.

Buvo pasiuntiniu į 1720 metų seimą.

## Literatūra

* Teka Gabriela Junoszy Podoskiego, t. II, Poznań 1855, s. 105.
* Urzędnicy Wielkiego Księstwa Litewskiego, spisy, t. I: Województwo wileńskie XIV-XVIII wiek, opr. H. Lulewicz, A. Rachuba, P. P. Romaniuk, pod red. A. Rachuby, Warszawa 2004, s. 735.
Liudvikas Čelchovskis

**Liudvikas Čelchovskis** – Kauno vėliavininkas 1765-1768, Lietuvos iždo raštininkas 1763-1765, Kauno stalininkas 1738-1765.

Pasiuntinys į 1762 metų seimą. 1764 metais buvo Stanislovo Augusto Poniatovskio elektorius nuo Kauno pavieto. 

## Išnašos

## Literatūra
* Akt elekcyi Roku Tysiąć Siedemset Sześćdziesiątego Czwartego, Miesiąca Sierpnia, Dnia dwudziestego siódmego, s. 57.
* Urzędnicy Wielkiego Księstwa Litewskiego, t. 2, Województwo trockie XIV-XVIII wiek, pod redakcją Andrzeja Rachuby, Warszawa 2009, s. 570.
Ignotas Zabiela

**Ignotas Juozapas Zabiela** – Stanislovo Augusto Poniatovskio kamergeris 1773 metais, Kauno kaštelionas 1793 metais, Kauno maršalka 1782-1793, Kauno vėliavininkas 1769-1782.

Pasiuntinys į 1776 metų seimą nuo Kauno pavieto. Pasiuntinys į 1780 metų seimą nuo Kauno pavieto. 

## Išnašos

## Literatūra
* Series Senatorow y Posłow Na Seym Ordynaryiny Warszawski 1776. Roku : Z wyrazeniem Ich Rezydencyi gdzie ktory stoi / zbiorem Seb. Kaź. Jabłońskiego, 1776, [b.n.s].
* Stanisław Kazimierz Kossakowski, Monografie historyczno-genealogiczne niektórych rodzin polskich, t. III, Warszawa 1872,  s. 26.
* Urzędnicy Wielkiego Księstwa Litewskiego, t. 2, Województwo trockie XIV-XVIII wiek, pod redakcją Andrzeja Rachuby, Warszawa 2009, s. 675.
Priekuliai

**Priekuliai** () – kaimas Latvijoje, Cėsių savivaldybėje. Valsčiaus centras. 2183 gyventojai (2021 m.). Per kaimą eina regioniniai keliai P28 Priekuliai–Rauna ir P30 Priekuliai–Cėsys–Maduona. Šalia teka upė Vaivė. Iki Cėsių – 6 km, iki Rygos – 92 km. 2009–2021 buvo Priekulių savivaldybės administracinis centras.

## Šaltiniai
Pašušvio kapinynas

**Pašušvio kapinynas** (***Švedkapiai***) – senovinių kapaviečių sankaupa vidurio Lietuvoje, Kėdainių rajone, greta Pašušvio, Šušvės kairiojo kranto kalvoje, į vakarus nuo Plinkaigalio piliakalnio; buvęs respublikinės reikšmės archeologinis paminklas.

Rasta griautinių ir degintinių kapų bei įvairių įkapių: daugiausia V-VIII a. žalvario ir sidabro papuošalų (pergniaužtinių ir užriestiniais galais antkaklių, nuokamienių ir ritininių smeigtukų, žiedinių, pasaginių, lankinių segių, storagalių apyrankių), geležinių darbo įrankių, buities reikmenų.

Pašušvio kapinynas iš dalies nuniokotas XIX a. pab.–XX a. pr. kasant žvyrą. 25 dirbiniai, rasti kapinyne, 1900–1901 m. pateko pas Pašušvio dvaro savininką Antaną Zaborskį. Šiuos Zaborskis dovanojo Varšuvos archeologijos muziejui. Po Zaborskio mirties, iki 1912 m. rastus dirbinius, Zaborskio žmona padovanojo Mokslo bičiulių draugijai, vėliau jie tapo Istorijos ir etnografijos muziejaus eksponatais. 1924–1933 m. kapinyną kasinėjo Ignas Končius, Eduardas Volteris ir Petras Tarasenka.

## Šaltiniai
Paštys

**Paštys** – kelių ežerų Lietuvoje vardas:

* Paštys – Molėtų rajone;
* Paštys – Utenos rajone (Daugailių seniūnija);
* Paštys – Utenos rajone (Užpalių seniūnija).
Paštys (Utenos r., Daugailių sen.)

**Paštys** – ežeras rytų Lietuvoje, Utenos rajone, 13,5 km į šiaurės rytus nuo Utenos, 4,5 km į rytus nuo Sudeikių. Ežeras telkšo termokarstiniame duburyje. Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,91 km, plotis iki 0,6 km. Altitudė 151,2 m. Kranto linija vingiuota. Gylis siekia 13,6 m. Pietvakarinės ir pietrytinės įlankų pakraščiai pelkėti. Iš vakarų prieina Šėšėlių miškas, aplink rytines pakrantes plyti pievos, dirbami laukai. Krantai apaugę krūmais, juodalksniais.

Į Paštį pietvakariuose įteka Indraja (Taurakšnė), o rytuose išteka Indraja (Akmena) į Indrajų ežerą (Šventosios baseinas).

Į rytus nuo Paščio yra Taukelių kaimas. Veikia kaimo turizmo sodyba.

## Šaltiniai
Paštys (Utenos r., Užpalių sen.)

**Paštys** – ežeras rytų Lietuvoje, ties Utenos, Rokiškio ir Zarasų rajonų sandūra, 10 km į pietvakarius nuo Dusetų. Ežeras telkšo rininiame, šakotame duburyje, kranto linija labai vingiuota. Ilgis (iš šiaurės vakarų į pietryčius) 2,3 km, plotis iki 0,65 km. Altitudė 99,3 m. Gylis siekia 13,5 m. Yra 0,15 ha sala. Turi ilgas įlankas. Dubens šlaitai statūs, aukšti, iš pietų prieina Davainių miškas, iš šiaurės – Jūžintų šilas ir Davainių miškas.

Paščiu iš šiaurės į pietus prateka Šventoji bei rytuose iš Indrajų ežero atsrūva Indraja.

Šalia Paščio įsikūrę kaimai: Levizarai, Likančiai, Davainiai, Bindzeliškiai. Veikia kaimo turizmo sodyba. Rytine pakrante eina kelias .

Vandenvardis kildinamas iš žodžių *pešti, pešioti* (greičiausiai dėl išsidraikiusios formos).



## Šaltiniai
Zombibi

**Zombibi** – 2012 m. Nyderlanduose sukurta siaubo komedija.

## Pagrindiniai aktoriai
* Yahya Gaier
* Mimoun Ouled
* Gigi Ravelli
* Sergio Hasselbaink
* Nadia Poeschmann
* Carlo Boszhard
* Uriah Arnhem

## Turinys

Azizas neteko nemėgstamo darbo ofisų centre Amsterdame, o vakare su broliu Mo įsivelia į muštynes su dviem juodaodžiais Džefriu ir Nolanu, ir visi keturi atsiduria už grotų. Naktį ant ofiso, kuriam dirbo Azizas, nukrinta kosminės stoties „Mir“ dalis ir žmonės, kurie tuo metu nemiegojo, pavirto zombiais. Ketveriukė kartu su policininke Kim ir vagišiumi Joriu mėgina veržtis link kariuomenės kontroliuojamos saugios teritorijos, tačiau pakeliui Azizas telefonu gauna pagalbos šauksmą nuo Tesos – buvusios kolegės, kurią buvo slapčia įsimylėjęs. Azizas su Kim pakeičia kryptį ir keliauja į ofisų centrą, kur ši įstrigusi, tuo tarpu Joris ir kiti nusprendžia pasinaudoti proga ir apiplėšti banką. Tesos išgelbėti nepavyksta, o iš banko plėšikų išgyvena tik dviese. Kartu su speciali apmokytu rusų karininku jie sunaikina kosminės stoties likučius, tačiau pasiekus saugią teritoriją pasirodo, kad likę gyvieji dabar pavirto vampyrais...
Paštys (Molėtų r.)

**Paštys** – ežeras rytų Lietuvoje, Molėtų rajone, apie 5 km į šiaurės rytus nuo Toliejų, 2,5 km į vakarus nuo Aiseto ežero, 1,5 km į šiaurę nuo Stirnių ežero, Labanoro girioje, Labanoro regioniniame parke. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 1,06 km, plotis iki 0,58 km. Altitudė 148,6 m. Gylis siekia 17,5 m. Krantai žemi, apaugę mišku, pietuose – pelkėti – plyti Liūno ir Patraiškių pelkės. Per vidurį yra 0,32 ha ploto sala ir šiaurinėje dalyje 0,01 ha salelė. Pietuose iš Lukštyno ežero įteka per Liūno pelkę S-1 upelis ir išteka per Patraiškių pelkę link Stirnių ežero.

Paščio pakrantės negyvenamos, bet netoliese šiaurėje įsikūrusios Budriškės.

Ežerėvardis *Paštỹs* (arba *Pačtỹs*) neaiškios kilmės: bandyta jį laikyti finougrizmu ir sieti su ,  „purvas, mėšlas“, nors kita vertus gali būti kilęs nuo žodžių *pešti, pašioti* („traukioti, rauti“) turint omeny išsitaršiusią ežero formą.

## Šaltiniai
Patersonas

**Patersonas** () – miestas Jungtinių Amerikos Valstijų šiaurės rytuose, Naujajame Džersyje, prie Paseiko upės, įeina į Niujorko aglomeraciją. Paseiko apygardos centras. Tai trečias pagal dydį Naujojo Džersio miestas ir vienas tankiausiai gyvenamų JAV didmiesčių. Yra miesto muziejus, Lamberto pilis (XIX a. pab.), rotušė. Paseiko upėje yra vaizdingas krioklys.

## Gyventojai

Patersono tautinė sudėtis marga: 2010 m. 57,63 % miesto gyventojų buvo lotynoamerikiečiai, 34,68 % – baltieji, 31,68 % – juodaodžiai, 3,34 % – azijiečiai, 1,06 % – indėnai, 23,94 % – kitų rasinių grupių, 5,26 % – kelių rasių kilmės. XIX a. čia atvyko daug italų, airių, vokiečių, olandų, rytų europiečių, sirų, libaniečių. XX a. pr. atvyko daug juodaodžių iš Afrikos ir Karibų. Nuo XX a. vid. į Patersoną atsikėlė daug lotynoamerikiečių iš Puerto Riko, Peru (didžiausia perujiečių bendruomenė JAV), Kolumbijos, Dominikos Respublikos, Meksikos, Centrinės Amerikos. Patersone taip pat gyvena didžiausia turkų bendruomenė JAV, daug arabų (palestiniečių, sirų), čerkesų, karačiajų, čečėnų, dagestaniečių. Gausėja Bangladešo bengalų, albanų.

Lietuviai Patersone įsikūrė XIX a. pab. Jų 1914 m. buvo ~770, 1950 m. – ~1200. 1904 m. įkurta Susivienijimo lietuvių Amerikoje kuopa, 1905 m. – Šv. Onos pašalpinė draugija, 1909 m. – Lietuvių Romos katalikų susivienijimo Amerikoje kuopa, 1909 m. – Lietuvių piliečių nepriklausomas savišalpos klubas. XX a. pr. veikė lietuvių šalpos, darbininkų, Tėvynės mylėtojų kuopos.

## Istorija

1791 m. Aleksandras Patersonas algonkinų žemėse, prie Paseiko krioklių, įkūrė malūną ir gyvenvietę, kuri pavadinta Naujojo Džersio gubernatoriaus Viljamo Patersono garbei. Netrukus čia susikūrė vienas svarbiausių pramonės perversmo centrų JAV. 1851 m. Patersonas tapo miestu. Iki XX a. vid. tai buvo svarbus pramonės centras – čia veikė tekstilės, vėliau – šilko, ginklų, lokomotyvų gamyklos. Patersonas tapo vienu svarbiausių imigrantų traukos centrų JAV.

## Šaltiniai
Giovanni Segantini

**Džovanis Segantinis** (, 1858−1899 m.) – XIX a. pabaigos Šveicarijos dailininkas, pagarsėjęs simbolistiniais Alpių peizažais.

## Biografija

Džovanis Segantinis gimė 1858 m. sausio 15 d. Arke Pietų Tirolyje, tuometinėje Austrijoje (dabar Italija) Agostino Segantinio ir Margeritos de Džirardi šeimoje. Motina greitu laiku mirė ir 7 metų Džovanis su pussesere Irena buvo išsiųstas į Milaną, kuriame praleido sudėtingą vaikystę ir jaunystę. Išmoko batsiuvystės, dirbo brolio chemijos ir fotografijos krautuvėlėje, galų gale tapo tapytojo-dekoratoriaus asistentu. Jis lankė užsiėmimus Milano dailės akademijoje ir pasiekė žinomumo paveikslu „Šv. Antonijaus bažnyčios choras“. 1881 m. Dž. Segantinis su drauge Luidžija Bugati paliko Milaną ir apsistojo Alpių priekalnių Brijancos kaimo vietovėje, piešė valstiečių eskizus, ieškojo kitokių, nei akademistinės, dailės formų. 1882 m. nevedusiai porai gimė sūnus Gotardas, vėliau jie susilaukė sūnų Alberto ir Marijo, bei dukters Bjankos.

1886 m. dailininkas apsistojo Savonjino kaime Alpėse, Graubiundene. Tapė kalnų peizažus, suteikdamas jiems alegorinę, simbolistinę prasmę. Po 8 metų spaudžiamas kantono mokesčių ir kreditorių persikėlė į Engadiną, bei dar vėliau į Šalė Kuoni Majoloje. Dailininko šeima gyveno prabangiai ir greitai išleisdavo pinigus, kuriuos gaudavo už tuo metu gana brangiai parduodamus paveikslus. Džovanis Segantinis mirė netikėta mirtimi 1899 m. rugsėjo 28 d. tapydamas triptiką „Gyvenimas“, „Gamta“ ir „Mirtis“ Šafbergo kalne prie Pontrezinos. Jam buvo tik 41 metai. Dailininkas gyveno praktiškai atsiskyręs nuo pasaulio, eksperimentavo su optiniais dailės efektais išvystydamas techniką, panašią į puantilizmą. 1908 m. Sankt Morice įsteigtas Džovanio Segantinio muziejus. Jo tapybos vietovėse Engadine (Šveicarija) įrengtas Segantinio pažintinis takas.

## Darbų galerija

Giovanni Segantini - Bagpipers of Brianza - Google Art Project.jpg| „Dūdmaišininkai Brijancoje“, 1883−85 m., Tokijo nacionalinis Vakarų meno muziejus
Giovanni Segantini - Evening (Grazing, Alla stanga) - Google Art Project.jpg| „Vakaras“, 1886−88 m., piešinys, Nacionalinė Prahos galerija
Giovanni Segantini - The Punishment of Lust - Google Art Project.jpg| „Bausmė už geismą“, 1891 m., Volkerio dailės galerija, Liverpulis
Mittag in den Alpen.jpg| „Vidurdienis Alpėse“, 1892 m., Oharos dailės muziejus, Kurašikis
Giovanni Segantini - The Angel of Life - Google Art Project.jpg| „Gyvenimo angelas“, 1894−95 m., Vaizduojamojo meno muziejus (Budapeštas)
Segantini Eitelkeit 1897.jpg| „Tuštybė“, 1897 m., Ciuricho dailės galerija
1897 Segantini Alpenlandschaft bei Sonnenuntergang anagoria.JPG| „Alpių peizažas saulėlydyje“, 1897 m., Štedelio muziejus
Giovanni Segantini 002.jpg| „Mirtis“, 1899 m., Segantinio muziejus, Sankt Moricas


## Šaltiniai

* Biografija Segantinio muziejaus svetainėje 
* Encyclopaedia Britannica
Pranciškus Dembinskis

**Pranciškus Dembinskis** – Braclavo vėliavininkas 1750 metais Vislicos pataurininkas 1748 metais, Radomo konfederacijos kancleris, pasiuntinys nuo Krokuvos vaivadijos į Repnino seimą, nuo Krokuvos vaivadiijos Baro konfederacijos kancleris, Krokuvos pasiuntinys į 1773-1775 metų seimą.

1764 metais pasirašė Augusto Stanislovo Poniatovskio elekciją. Pasiuntinys į 1780 metų seimą nuo Krokuvos vaivadijos.

Buvo Švento Stanislovo ordino kavalierius. 

## Išnašos

## Literatūra
* Władysław Konopczyński, Konfederacja barska, t. I, Warszawa 1991.
* Aleksander Kraushar, Książę Repnin i Polska, t. I, Warszawa 1900.
* Rodzina, herbarz szlachty polskiej, t. III, Warszawa 1906.
Albert Anker

**Albertas Ankeris** (, 1831−1910 m.) – XIX a. Šveicarijos realistinis tapytojas. Dėl šveicarų buities vaizdavimo jis Šveicarijoje yra mėgiamas ir vadinamas nacionaliniu tapytoju.

## Biografija

Albertas Ankeris gimė 1831 m. balandžio 1 d. Nešatelyje. Jis buvo antruoju iš trijų veterinaro Samuel Anker ir Marianne Elisabeth Gatschet šeimos vaikų. 1849 m. A. Ankeris persikėlė į Berną, gyveno pas dėdę, 1851 m. įstojo į Berno universitetą mokytis teologijos. Tais pačiais metais apsilankė Paryžiuje. 1852−1854 m. mokėsi Halės universitete teologijos, keliavo po Vokietiją. Grįžęs į Šveicariją pasirinko tapytojo kelią, tėvas sutiko su tokiu sūnaus pasirinkimu. Metų pabaigoje A. Ankeris persikėlė į Paryžių, mokėsi Šarlio Glero (1806−1874) studijoje, 1855 m. įstojo į Imperatoriškąją specialiąją dailės mokyklą, kurioje mokėsi bent iki 1860 m. Jis tapo Berno dailininkų draugijos nariu ir nuolat eksponavo savo paveikslus Berne, vasaras ir žiemas leisdavo Paryžiuje. 1859 m. jo paveikslas priimtas į kasmetinę oficialią Paryžiaus salono parodą, kurioje jis nuolat eksponuodavo po vieną ar du paveikslus iki 1885 m. 

Nuo 1860 m. dailininkas nuolat pradėjo eksponuoti savo paveikslus parodose Nešatelyje. 1861 m. keliavo po Italiją. 1864 m. A. Ankeris vedė Anna Ruefli (1835−1917) ir 1866 m. Paryžiaus salone buvo apdovanotas aukso medaliu. 1870−1874 m. dailininkas buvo Berno kantono tarybos nariu. 1878 m. apdovanotas Garbės legiono ordinu už indėlį į Pasaulinės parodos Šveicarijos paviljono organizavimą Paryžiuje. 1889 m. Paryžiaus pasaulinėje parodoje jis buvo apdovanotas bronzos medaliu už tapybą. 1900 m. Berno universitetas A. Ankeriui suteikė garbės daktaro laipsnį, išleistas jo 40 paveikslų reprodukcijų rinkinys. 1901 m. dailininkas patyrė širdies smūgį, kuris praktiškai paralyžiavo jo dešinę ranką. Albertas Ankeris mirė 1910 m. liepos 16 d. Inse, Berno kantone, kur palaidotas. Gyvenimo metu dailininkas kūrė fajanso dekorą.

## Darbų galerija
* Alber Anker kūriniai chronologine tvarka

Albert Anker Schreibunterricht 1865.jpg| „Rašymo pamoka“, 1865 m. − aukso medalio laimėtoja Paryžiaus salone
Albert Anker - Stillleben mit Kaffee (1877).jpg| „Natiurmortas su kavinuku“, 1877 m., 
Anker Grossvater erzählt eine Geschichte 1884.jpg| „Senelio pasakojimai“, 1884 m.
Albert Anker - Strickendes Mädchen (1888).jpg| „Mezganti mergaitė“, 1888 m.


## Šaltiniai

* Alberto Ankerio fondas
Undinė Radzevičiūtė

**Undinė Radzevičiūtė** (g. 1967 m. birželio 16 d.) – Lietuvos rašytoja, Europos sąjungos literatūros premijos laureatė, "Prix Médicis" étranger 2024 m. finalistė. 

## Biografija
Baigė meno istorijos, teorijos ir kritikos studijas Vilniaus dailės akademijoje. Doktorantūros studijos liko nebaigtos. Dešimtį metų dirbo tarptautinių reklamos agentūrų – „Saatchi&Saatchi“ (Vilnius), „Leo Burnett Vilnius“ ir kt. – kūrybos direktore. 

U. Radzevičiūtės kūriniai versti į 14 kalbų: anglų, vokiečių, prancūzų, italų, ispanų, čekų, vengrų, kroatų, serbų, bulgarų, estų, latvių, rusų, suomių.

Lietuvos rašytojų sąjungos narė – nuo 2010 m..

## Knygos
*Strekaza – Vilnius: Tyto alba, 2003; 2 leid. Baltos lankos, 2013.
*Frankburgas – Vilnius: Tyto alba, 2010.
*Baden Badeno nebus – Vilnius: Baltos lankos, 2011.
*Žuvys ir drakonai – Vilnius: Baltos lankos, 2013; 2 leid.  Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, 2018.
*180 – Vilnius: Baltos lankos, 2015.
*Kraujas mėlynas – Vilnius: Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, 2017.
*Grožio ir blogio biblioteka – Vilnius: Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, 2020.
*Minaretas ir 7 – Vilnius: Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, 2021.
*Pavojingi žodžiai – Vilnius: Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, 2023.

## Apdovanojimai ir nominacijos
* 2015 m. Europos sąjungos literatūrinė premija už romaną „Žuvys ir drakonai“.
* 2018 m. Lietuvos rašytojų sąjungos premija už romaną „Kraujas mėlynas“.
*  2019 m. Austrijos ORF televizijos kanalas išrinko knygą ,,Kraujas mėlynas ("Das Blut ist blau) geriausia birželio mėnesio knyga.
*2020 m. Naujienų svetainė *15 min* išrinko romaną ,,Grožio ir blogio biblioteka geriausia lietuvių autorių grožine knyga.
*2021 m. Lietuvių literatūros ir tautosakos institutas knygą ,,Grožio ir blogio biblioteka  paskelbė kūrybiškiausia 2020 metų knyga.
* 2021 m. Vyriausybės kultūros ir meno premija.
* 2023 m. romanas  "Žuvys ir drakonai trumpąjį sąrašą verstinės knygos kategorijoje.
* 2024 m. romanas ,,Grožio ir blogio biblioteka* ("La bibliothéque du beau et du mal") pateko į Prancūzijos "Prix Médicis" trumpąjį sąrašą verstinės knygos kategorijoje.

* Autorės knygos aštuonis kartus (2003, 2011, 2013, 2015, 2017, 2020, 2021,2024) įtrauktos į kūrybiškiausių metų knygų dvyliktuką, ir keturis kartus - (2011, 2013, 2017, 2020) nominuotos Metų knygos rinkimuose suaugusiųjų prozos kategorijoje.

== Šaltiniai ==

* [https://www.vle.lt/Straipsnis/Undine-Radzeviciute-125741 Laimutė Adomavičienė  *Undinė Radzevičiūtė'' // VLE]

## Nuorodos
* Undinė Radzevičiūtė: apie kitomis kalbomis prabylančias savo knygas.
Signatarų namai

**Signatarų namai** (anksčiau žinomas kaip **Štralio namas**) – istorinis Lietuvos paminklas Pilies gatvėje, Vilniuje, kuriame 1918 m. vasario 16 d. dvidešimt Lietuvos Tarybos narių pasirašė Lietuvos Nepriklausomybės Aktą.

Pastatas pirmą kartą paminėtas 1645 m. išduotame edikte. Namas XVII–XVIII a. kelis kartus pakeitė savininkus. Po didelių gaisrų XVIII a. buvo atlikta pastato rekonstrukcija, pastatytas trečias aukštas. XIX a. pabaigoje pastatą pagal Aleksejaus Polozovo neorenesanso stiliaus projektą renovavo Kazimieras Štralis (). Antrame pastato aukšte yra dekoratyvinės skulptūros, simbolizuojančios žemės ūkį ir žvejybą. Trečiame aukšte įkurti dviejų vyrų biustai. K. Štralis po rekonstrukcijos atidarė kavinę „Biały Sztral“ (), kuri veikė iki 1939 m. Kavinė pavadinta taip siekiant atskirti ją nuo kitų keturių K. Štralio kavinių, tarp jų „Zielony Sztral“ () ir „Czerwony Sztral“ (). Kavinė, lankyta vietos aukštuomenės, įamžinta Konstanty Ildefons Gałczyński „Vilniaus elegijose“. Kavinėje dažnai lankėsi kunigai, dėl to kavinė dar vadinta „Kunigiškuoju Štraliu“.

Lietuvai atgavus Vilnių kavinė buvo uždaryta, tačiau netrukus jos vietoje atsidarė kabaretas „Ksantypa“, kurį valdė iš nacių okupuotos Lenkijos dalies pabėgę menininkai, tarp jų Janusz Minkiewicz, Mieczysław Szpakiewicz, Stanisława Perzanowska, Marta Mirska ir Światopełk Karpiński. Pasak Virginijos Balsevičiūtės, vakarais rengti pasirodymai – šokiai, dainos ir kūrybos deklamavimai – buvo gana pikantiški. „Ksantypa“ veikė iki antrosios Sovietų okupacijos. Kavinė vėl atidaryta 2000 m.

Iki 1918 m. viršutiniai pastato aukštai buvo nuomojami gyventojams. Pirmojo pasaulinio karo metu pastate veikė Lietuvos šalpos komitetas. Viename iš komiteto biurų trečiame aukšte 1918 m. vasario 16 d. dvidešimt Lietuvos Tarybos narių pasirašė Lietuvos Nepriklausomybės Aktą, atstačiusį Lietuvos nepriklausomybę. Vėliau namas buvo pritaikytas įvairių Lietuvos organizacijų poreikiams, taip pat toliau naudotas kaip gyvenamasis namas.

Netrukus po Lietuvos nepriklausomybės atgavimo, 1990 m., namas dedikuotas muziejui, kuris buvo atidarytas 2000 m. Nuo 2003 m. muziejus tapo Lietuvos nacionalinio muziejaus filialu. Signatarų namuose vyksta kasmetiniai vasario 16 d. paminėjimai.

## Šaltiniai

## Literatūra
* 
* 

## Nuorodos
* Nepriklausomybės dieną – žvilgsnis pro Signatarų namų langą (nuotraukos iš Signatarų namų)
2017 m. FIFA konfederacijų taurė

**2017 m. FIFA konfederacijų taurė** () – 10-osios FIFA konfederacijų taurės varžybos, vykusios 2017 m. birželio 17–liepos 2 dienomis keturiuose Rusijos miestuose – Maskvoje, Sankt Peterburge, Kazanėje ir Sočyje.

2016 m. lapkričio 26 d. Kazanėje vyko finalinio turnyro varžybų burtai.

Taurę laimėjo Vokietijos rinktinė, finalinėse rungtynėse 1–0 laimėjusi prieš Čilės rinktinę.

## Dalyvaujančios komandos
Šios komandos dalyvaus varžybose.

## Stadionai

2017 m. FIFA konfederacijų taurės varžybos bus surengtos 4 stadionuose Maskvoje, Sankt Peterburge, Kazanėje ir Sočyje.

## Grupių lygmuo
### A grupė

### B grupė

## Atkrentamųjų varžybų lygmuo

### Pusfinaliai

### Mažasis finalas

### Finalas

## Įvarčius mušė
;3 įvarčiai

* Leon Goretzka
* Lars Stindl
* Timo Werner

;2 įvarčiai

* Cristiano Ronaldo

;1 įvartis

* Tomi Juric
* Mark Milligan
* Tom Rogic
* James Troisi
* Vincent Aboubakar
* André-Frank Zambo Anguissa
* Martín Rodríguez
* Alexis Sánchez
* Eduardo Vargas
* Arturo Vidal
* Kerem Demirbay
* Julian Draxler
* Amin Younes
* Néstor Araujo
* Marco Fabián
* Javier Hernández
* Raúl Jiménez
* Hirving Lozano
* Héctor Moreno
* Oribe Peralta
* Chris Wood
* Adrien Silva
* Cédric
* Nani
* Pepe
* Ricardo Quaresma
* André Silva
* Bernardo Silva
* Aleksandr Samedov
* Fiodor Smolov

;1 į savo vartus

* Michael Boxall (Rusijos naudai)
* Luís Neto (Meksikos naudai)

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali turnyro svetainė
2016 m. OFC Tautų taurė

**2016 m. OFC Tautų taurė** – dešimtasis OFC Tautų taurės čempionatas, 2016 m. gegužės 28-birželio 11 dienomis vykęs Papua Naujojoje Gvinėjoje. Čempionatas taip pat yra atrankos į 2018 m. pasaulio futbolo čempionatą dalis – finalo ketvertą pasiekusios komandos bei grupėse 3 vietas užėmusios komandos pateko į atrankos trečiąjį etapą.

2016 m. OFC Tautų taurės laimėtojas pateko į 2017 m. FIFA Konfederacijų taurės turnyrą Rusijoje.

Čempionų titulą gynę Taičio futbolininkai iškrito dar grupių etape, o nugalėtojais jau 5 kartą tapo Naujosios Zelandijos futbolininkai, finale tik po baudinių serijos palaužę šeimininkų rinktinę.

## Atranka

Papildomoje atrankoje į čempionatą dalyvavo 4 komandos – Samoa, Amerikos Samoa, Tonga ir Kuko Salos. Tongoje vykusiame turnyre atranką laimėjo Samoa komanda.

## Grupės turnyras

### A grupė

*  1:1 
*  4:0 
*  2:2 
*  7:0 
*  8:0 
*  1:1 

### B grupė

*  3:1 
*  0:1 
*  0:5 
*  0:1 
*  2:3 
*  1:0 

## Atkrintamosios varžybos

### Finalas

## Įvarčių autoriai
;5 įvarčiai

*  Raymond Gunemba

;4 įvarčiai

*  Chris Wood
*  Teaonui Tehau

;3 įvarčiai

*  Roy Krishna
*  Nigel Dabingyaba
*  Michael Foster

;2 įvarčiai

*  Roy Kayara
*  Rory Fallon
*  Alvin Tehau

;1 įvartis

*  Samuela Kautoga
*  Joerisse Cexome
*  Jefferson Dahite
*  Bertrand Kaï
*  Kevin Nemia
*  Jean-Philippe Saïko
*  Jean-Brice Wadriako
*  César Zeoula
*  Luke Adams
*  Kosta Barbarouses
*  Michael McGlinchey
*  Themistoklis Tzimopoulos
*  Tommy Semmy
*  Koriak Upaiga
*  Jerry Donga
*  Judd Molea
*  Steevy Chong Hue
*  Dominique Fred
*  Brian Kaltack
*  Fenedy Masauvakalo
Jonas Šembekas

**Jonas Sebastijonas Šembekas** (apie 1672–1731 m. balandžio 8 d.) – stambus ATR valstybinis veikėjas, Karūnos didysis referentas (1699–1702), Karūnos pakancleris (1702–1712), Krokuvos valdytojas (wielkorządca) (1709), Karūnos didysis kancleris (1712–1731). Bečo (1695–1706), Grudzendzko, Ložmino, Liubačevo ir Rožano seniūnas.

## Biografija
Lenkijos bajorų Šembekų giminės atstovas, herbo „Szembek“ savininkas. Krokuvos kašteliono Pranciškaus Šembeko (apie 1620–1693) vyresnysis sūnus nuo antros santuokos su Ana Rupnevska (m. 1706). Broliai – Stanislovas, Preslavas, Mykolas, Antonas, Liudvikas, Pranciškus, Kristupas Andžejus ir Aleksandras Kazimieras.

1697 metais buvo išrinktas deputatu nuo Krokuvos vaivadijos į elekcinį seimą, kur palaikė Saksonijos kurfiursto Augusto Stipriojo kandidatūrą į Lenkijos karaliaus sostą. Perėjo tarnauti naujam karaliui Augustui Stipriajam, netrukus užėmė pirmą vietą jo aplinkoje. 1699 metais gavo Karūnos didžiojo referento pareigybę, o 1702 metais tapo Karūnos pakancleriu ir faktiškai vadovavo karaliaus partijai.

Po Augusto Stipriojo atsižadėjimo nuo Lenkijos karaliaus sosto Jonas Šembekas išsaugojo jam ištikimybę ir 1712 metais kaip apdovanojimą gavo Karūnos didžiojo kanclerio pareigybę.

Nuo 1701 metų gruodžio 22 d. iki 1702 metų vasario 6 d. Jonas Šembekas vykdė ordinarinio seimo Varšuvoje maršalkos pareigas.

1704 metais tapo Sandomiro konfederacijos nariu.

Mirė Varšuvoje.

## Šeima ir vaikai
Buvo vedęs Evą Leščinską (m. 1733), Kališo vaivados Stefano Leščinskio (m. 1722) ir Joanos Terezės Bžostovskos dukterį. Vaikai:

* Bigilda Šembek (apie 1723–1747), vyras nuo 1738 metų Krokuvos kaštelionas Jurgis Augustas Mnišekas (1715–1778).

## Literatūra
* Szembek Jan Sebastian (1672?-1731) kanclerz koronny // Polski Słownik Biograficzny. – T. 48. – S. 59.

## Nuorodos
* Jan Sebastian Szembek h. wł
Stefanas Leščinskis

**Stefanas Leščinskis** (g. apie 1644, m. 1722), – Ostžešovsko 1697–1716, Kovelio seniūnas, Kališo vaivada 1712–1720, karaliaus pulkininkas 1689 metais.

Buvo Augusto Stipriojo elektorius 1697 metais nuo Kališo vaivadijos.

1717 metais tapo senatoriumi rezidentu.

1715 metais apdovanotas Baltojo erelio ordinu.

## Išnašos

## Nuorodos

|-
Skryveriai

**Skryveriai** () – kaimas Latvijoje, Aizkrauklės savivaldybėje; valsčiaus centras. Geležinkelio stotis. Skryveriuose yra aukščiausias Latvijoje neištirtas piliakalnis. Taip pat veikia memorialinis rašytojo Andrėjo Upyčio muziejus. Kaime yra vidurinė mokykla ir katalikų bažnyčia. 2021 m. gyveno 2425 gyventojai.

2009–2021 m. buvo Skryverių savivaldybės administracinis centras.

## Šaltiniai
2016 m. Austrijos Grand Prix

**2016 m. Austrijos Grand Prix** – 9-osios 2016 m. Formulės 1 sezono lenktynės. Jos vyko Red Bull Ring trasoje 2016 m. liepos 1-3 dienomis.

## Kvalifikacija

; Pastabos
* PL (*pit lane*) – boksai.
* Nico Rosberg ir Sebastian Vettel gavo 5 starto pozicijų baudas už pavarų dėžių keitimus.
* Felipe Massa lenktynes pradėjo iš techninio aptarnavimo zonos po to kai nusprendė keisti savo priekinį sparną.
* Daniil Kvyat startavo iš techninio aptarnavimo zonos po to, kai keitė visą bolidą.
* Carlos Sainz, Jr. ir Sergio Pérez neparodė jokio laiko antroje kvalifikacijos dalyje. C. Sainz startavo aukščiau, nes buvo išvažiavęs ir bandė pasiekti greitąjį ratą.
* Jolyon Palmer, Rio Haryanto ir Felipe Nasr gavo 3 starto pozicijų baudas už greičio viršijimą geltonų vėliavų fazės metu.

## Lenktynės

; Pastabos

* Nico Rosberg gavo 10 sekundžių laiko baudą už avariją su Lewis Hamilton.
* Romain Grosjean gavo 5 s laiko baudą už greičio viršijimą techninio aptarnavimo zonoje.
* Sergio Pérez, Fernando Alonso, Nico Hülkenberg ir Felipe Massa buvo klasifikuoti kaip finišavę, nes įveikė 90 proc. lenktynių distancijos.

## Čempionato įskaitos

;Lenktynininkų įskaita

;Komandų įskaita

* **Pastabos:** pateikti tik penki geriausi rezultatai.

## Šaltiniai
Sala (Latvija)

**Sala** () – kaimas Latvijoje, Jekabpilio savivaldybėje, 7 km nuo Jekabpilio, prie Šiaurės Susiejos ir Dauguvos santakos; valsčiaus centras. 1412 gyventojų (2021 m.).

Veikia vidurinė mokykla, vaikų darželis, vaistinė, kultūros namai, biblioteka.

2009–2021 m. buvo Salos savivaldybės administracinis centras.

## Šaltiniai
Kristupas Osolinskis

**Kristupas Osolinskis** (1587 m. balandžio 28 d., Bukovskas – 1645 m. vasario 24 d., Krokuva) – ATR valstybinis ir karinis veikėjas, karaliaus rūmininkas (1607), Sandomiro pastalininkas (1618), Sandomiro pakamaris (1620) ir Sandomiro vaivada (1638–1645), Sadecko (1633) ir Vojnicos kaštelionas (1636), Lenkijos rašytojas ir vertėjas.

## Biografija
Lenkijos magnatų Osolinskių giminės atstovas, herbo „Topor“ savininkas. Sanoko seniūno Jono Zbignevo Osolinskio (1555–1623) vyresnysis sūnus nuo pirmos santuokos su Jadvyga Senienska.

Išsilavinimą gavo jezuitų kolegiume, Liubline. 1604–1612 metais mokėsi jezuitų universitete, Viurcburge, baigęs mokslus grįžo kartu su savo jaunesniuoju broliu Masimilijonu į tėvynę ir pradėjo politinę karjerą. 1607 metais tapo karaliaus rūmininku. 1608 metais karaliaus siųstas važiavo į Gracą ir Florenciją, po to mokėsi Bolonijos ir Padujos universitetuose. 1614 metais grįžo į tėvynę ir tėvas jį Lenkijos armijos sudėtyje į Podolę. Dalyvavo keliose karinėse kampanijose prieš Krymo totorius ir turkus-osmanus. 1618 metais Kristupas Osolinskis buvo paskirtas Sandomiro pastalininku, o 1620 metais tapo Sandomiro pakamariu.

Ne kartą buvo renkamas pasiuntiniu į seimus, kur užsiėmė ekonominiais klausimais – kainomis, monetu kaldinimu ir prekių pristatymu į kariuomenę. 1632 metais buvo išrinktas iždo revizijos deputatu ir dirbo parlamento reformavime ir valstybės gynybos sistema. Elekciniame seime 1632 metais pretendavo į seimo maršalkos postą, kurį gavo Jokūbas Sobieskis. 1633 metais buvo paskirtas Sadecko kaštelionu, o po trejų metų – Vojnicos. Kaip konrreformacijos šalininkas buvo kaltas dėl arijonų išvijimo iš Rakovo, Ivaninsko ir Skželovo. 1638 metais Kristupas Osolinskis gavo Sandomiro vaivados pareigybę.

Iš avo tėvo paveldėjo dalį Meleco dvaro žemių, kurias netrukus su broliu Maksimilijonu pkeitė į Ivaniską. Apie 1627 metus Ujazdo kaime pastatė dėl savęs Kižtoporo pilį-rezidenciją. Dldelės pajamos jam davė išskirtinę teisę maisto produktų tiekimą ATR kariuomenei Prūsijos kampanijos prieš Švedus metu 1626 metais, kurioje jis pats aktyviai dalyvavo.

1645 metų vasario 24 d. mirė Krokuvoje ir buvo palaidotas karmelitų bažnyčioje.

## Šeima
Kristupas Osolinskis buvo vedęs tris kartus. 1615 metais pirma santuoka buvo su Sofija Cikovska (m. 1638), nuo santuokos su kuria turėjo vienintelį sūnų:

* Kristupas Vandalinas (m. 1649), Vislicos, Stopnicos ir Ropčicko seniūnas

1638 metais, tapęs našliu, vedė antrą kartą Sofiją Krasinską (m. 1642), Sandomiro kašteliono Mikalojaus Lgezos našlę. 1642 metais trečią kartą vedė Sofiją Elžbietą Firlej (m. po 1650), Sandomiro vaivados Mikalojaus Firlejaus ir Reginos Olesnickos dukterį. Nuo dviejų paskutinių santuokų vaikų neturėjo.

## Nuorodos
* Osolinskių genealogija
Stalbė

**Stalbė** () – kaimas Latvijoje, Cėsių savivaldybėje, 18 km nuo Cėsių; Stalbės valsčiaus centras. 356 gyventojai (2021 m.). Praeina Inčukalno–Valkos plentas. Yra vidurinė mokykla, kultūros namai, sporto salė.

Stalbė rašytiniuose šaltiniuose minima nuo 1425 m. 2009–2021 m. buvo Pargaujos savivaldybės administracinis centras.

## Šaltiniai
Rugajai

**Rugajai** () – kaimas Latvijoje, Latgaloje, Balvų savivaldybėje, prie Varnienės upės, 18 km nuo Balvų; Rugajų valsčiaus administracinis centras. 486 gyventojai (2021 m.).

Veikia paštas, biblioteka, mokykla, medicinos punktas, kultūros namai, katalikų ir stačiatikių bažnyčios.

2009–2021 m. buvo Rugajų savivaldybės administracinis centras.

## Šaltiniai
Kovaičių III akmuo

**Kovaičių III akmuo** – geologinis gamtos paveldo objektas, esantis Kovaičių kaime, Kruonio sen., Kaišiadorių raj. Riedulys paskelbtas saugomu Kaišiadorių rajono savivaldybės tarybos 1992 m. spalio 1 d. sprendimu Nr. 231. Riedulys stūkso 2,1 km į šiaurės rytus nuo kelio , prie Kovaičių kaimo žvyrkelio. Objektas nuorodomis nepažymėtas. 

Vietovės aplinkinis reljefas kalvotas ir įvairus, dirvožemis akmeningas. Riedulys rastas laukuose ir atvilktas į pakelę. Dėmesį atkreipia jo ūgis (1,80 m) ir būdingas požymis – lenkta forma su įskilimais. Šalia slūgso dar du masyvūs rieduliai. 2015 m. ant akmens pritvirtinta juodo granito lenta kaimo savanoriams ir tremtiniams atminti. 

## Duomenys

* Ilgis – 2,75 m
* Plotis – 2,35 m
* Aukštis – 1,80 m

## Taip pat skaitykite

* Kovaičių akmenys

## Literatūra

* Vidmantas Malinauskas. *Kaišiadorių rajono gamtos paminklai*. 1996, Kauno raj.: Lututė ISBN 9986-756-00-6

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras 
* Kovaičiai. Kovaičių akmenys
Jurgis Osolinskis

Kunigaikštis **Jurgis Osolinskis** (, 1595 m. gruodžio 15 d., Sandomieras – 1650 m. rugpjūčio 9 d., Varšuva) – Lenkijos valstybinis veikėjas ir diplomatas. Karūnos didysis pastalininkas (1630), seimo maršalka (1631), Bydgoščiaus seniūnas (nuo 1633 metų), Karūnos didysis iždininkas (1633), Sandomiro vaivada (nuo 1636 metų), Karūnos pakancleris (1639–1643), Karūnos didysis kancleris (1643–1650).

## Biografija

Lenkijos bajorų Osolinskių giminės atstovas, herbo „Topor“ savininkas. Palenkės vaivados Jono Zbignevo Osolinskio (apie 1555–1623) vienintelis sūnus nuo anrtros santuokos su Ana Firlej (m. 1600). Vyresnieji įbroliai – Sandomiro vaivada Kristupas (1587–1645) ir Karūnos dvaro paiždininkis Maksimilijonas (1588–1655).

Aštuonerius metus praleido įvairiuose užsienio universitetuose.

1643 metais paskirtas Karūnos kancleriu.

## Literatūra
* Оссолинский, Юрий // Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона : в 86 т. (82 т. и 4 доп.). – СПб., 1890–1907.

## Nuorodos
Įšalas

**Įšalas** (arba ***pašalas***) – žiemą įšalusio žemės paviršiaus sluoksnio būsena. Plotai, kur įšalas laikosi visus metus, vadinami amžinuoju įšalu.

Lietuvoje įšalas anksčiausiai susidaro šalies rytuose (vidutiniškai gruodžio 5–10 d.) ir palaipsniui plinta į vakarus, kur susidaro apie gruodžio 15–20 d. Pavasarį įšalas anksčiausiai pradeda tirpti pietvakariuose (apie kovo 3–6 d.), o vėliausiai atitirpsta šiaurės rytuose (apie kovo 13–16 d.). Vidutinis pašalo gylis Lietuvoje siekia 40–70 cm, kartais pasiekia nuo 80–90 cm sunkiuose dirvožemiuose iki 110–130 cm lengvuose.

XXI a. pr. stojus šiltoms žiemoms būna metų, kad Lietuvoje pašalas susidaro tik sporadiškai arba nesusidaro visai.

## Šaltiniai
Pasukos

**Pasukos** – pieno subproduktas, gaunamas gaminant sviestą. Jos tinkamos valgymui, pašarui arba tolimesniam perdirbimui.

Pasukas kaip maisto gaminį jau mini Kristijonas Donelaitis „Metuose“. XIX a. pab.–XX a. pr. Aukštaitijoje šviežiomis pasukomis būdavo gardinamos virtos arba troškintos bulvės, bulvių košė, šaltibarščiai, jų dėta į rūgpienį arba gertos kaip vanduo. Žemaičiai pasukomis rūgštindavo sriubas, bulvienę, dzūkai – užmaišydavo į miltines bandas. Pasukos taip pat šertos kiaulėms.

Dabar pasukos gaminamos pramoniniu būdu (dietinės, raugintos), dedamos į sūrius, ledus, varškę.

## Šaltiniai
Pastalikė

**Pastalikė** – pelkė pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, Marcinkonių seniūnijoje, 2,5 km į pietryčius nuo Musteikos, Dainavos girioje. Plotas – 9,66 km². Pelkė slūgso Grūdos ir Katros vandenskyroje.

Pelkės pakraščiai vingiuoti, gausu mažų vidinių sausmių, kurių bendras plotas 19 ha. Šiaurinė pelkės dalis – raistinė žemapelkė, pietinė – aukštapelkė.

34 % durpių yra žemapelkinės, 66 % – aukštapelkinės. Durpių klodo vidutinis storis 1,0 m (didžiausias – 3,7 m). Durpių ištekliai 5,3 mln. m³. Durpių peleningumas 6,2 %, susiskaidymas 30 %, vidutinis drėgnumas 90 %. Pastalikės pelkės dugną dengia smėlis, o tarp jo ir durpių slūgso iki 1,4 m storio sapropelio sluoksnis.

Saugoma Imškų telmologiniame draustinyje.

Vietovardis *Pastalìkė* () neaiškus. Galbūt kildintinas nuo  („naginės, vyžos, sandalai“) – gal taip vadinta vieta, kur bridę į pelkę žmonės palikdavo savo avalynę.

## Šaltiniai
Jonas Antanas Masalskis

**Jonas Antanas Masalskis** (m. 1706 m.) – Gardino seniūnas 1705-1706, Gardino vaitas 1700-1706, Gardino maršalka 1699-1705.

1697 metais kaip Gardino vėliavinikas *pro tunc* ir pasiuntinys nuo Gardino pavieto į elekcinį seimą buvo Augusto Stipriojo elektorius nuo Trakų vaivadijos. 

## Literatūra

* Suffragia województw i ziem koronnych i W. X. Litewskiego zgodnie na [...] Augusta II obranego króla polskiego [...] dnia 27 VI i przy poparciu wolnej elekcjej jego [...], s. 19.
* Urzędnicy Wielkiego Księstwa Litewskiego, t. 2, Województwo trockie XIV-XVIII wiek, pod redakcją Andrzeja Rachuby, Warszawa 2009, s. 616.
Pasiekų–Paliepių miškai

**Pasiekų-Paliepių miškai** (arba ***Skynimų miškas***) – miškai Lietuvoje, Šalčininkų rajono šiaurėje, 0,5 km į pietryčius nuo Jašiūnų. Priklauso Šalčininkų miškų urėdijos Šalčininkėlių ir Jašiūnų girininkijoms. Apima 20,9 km² plotą. Masyvą sudaro Paliepių, Pasiekos, Buikų miškai.

Paviršius banguotas. Būdingi jauriniai silpnai sujaurėję smėliai bei velėniniai jauriniai priesmėliai. Šiauriniu miškų pakraščiu teka Merkys.

Medynai:
* pušynai: 52 %
* eglynai: 33 %
* beržynai: 13 %
* juodalksnynai: 1 %
* drebulynai: 1 %

Jaunuolynai sudaro 44 % medynų, pusamžiai medžiai 50 %, pribręstantys 6 %.

Pasiekų-Paliepių miškuose sutinkami šernai, stirnos, briedžiai, kiti miško žvėrys.

Vakariniu pakraščiu praeina plentas . Paliepių miške aptiktas Jašiūnų (Geložės) pilkapynas. Miškuose įsikūrę šie kaimai: Naujasodis, Paliepiai, Jaglimainys, Geložė, Buikos, Sakalai, Pundeliškės.

## Šaltiniai
Parnidžio ragas

**Parnidžio ragas** – pusiasalis Lietuvoje, Kuršių nerijos rytiniame krante, 1 km į pietus nuo Nidos. Šiaurėje įlankos skiriamas nuo Nidos rago. Ilgis 340 m, plotis 810 m.

Parnidžio ragas susidarė iš kopų smėlio, supustyto per Tylos klonio raguvą į marias. Rago palvė apaugusi kerpėmis ir žole, yra neaukštų smėlio kauburių, apaugusių karklais. Didžiąją rago dalį užima Parnidžio kopa.

Per 1910–1985 m. ragas pailgėjo 180 m.

## Šaltiniai
Saidžių šaltinis

**Saidžių šaltinis**, arba *Vosyliukų šaltinis* – hidrogeologinis gamtos paveldo objektas, esantis Trakų rajone, Lentvario sen., prie Vosyliukų kaimo, kairiajame Neries krante, apie 1 km pasroviui nuo santakos su Saide. Šaltinis trykšta Neries regioniniame parke, Sviliškių kraštovaizdžio draustinyje. Priklauso Trakų miškų urėdijos Lentvario girininkijos (4 kv., 3 skl.) teritorijai. Versmė pažymėta informacine lentele, pasiekiama iš kelio  (ties Didžiulio ežeru), toliau pravažiavus Vosyliukų kolektyvinius sodus.

Objektas paskelbtas saugomu Lietuvos TSR Valstybinio gamtos apsaugos komiteto 1987 m. kovo 3 d. įsakymu Nr. 22.

Šaltinio aplinka buvo sutvarkyta 1988 m. pavasarį vienos dienos talkos metu. Joje dalyvavo Lietuvos geologijos mokslinio tyrimo instituto darbuotojai, taip pat buvo Lietuvos TSR Valstybinio gamtos apsaugos komiteto, studentijos, mokytojų, miškininkų atstovai.  Šlaitas prie šaltinio buvo sutvirtintas atramine sienele, įrengta iš medinių kuolų, priėjimas išgrįstas iš aplinkui sunešiotais ir atsivežtais akmenimis, aplinka apvalyta nuo sausų šakų bei sutręšusios medienos, įkastas šaltiniui skirtas ąžuolinis paminklinis stulpas.

## Duomenys

Saidžių šaltinis yra požeminio vandens iškrova viename iš Neries upės slėnio šlaito geologinių darinių – sufozinių cirkų.

* Debitas: 3,3-5,0
* Mineralizacija: 487,91 
* Sudėtis: sulfatinis hidrokarbonato magninis kalcio vanduo
* Plotis: 1,7 

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras
Jurgis Bilevičius

**Jurgis Bilevičius** – Žemaitijos pakamaris 1623 m., Žemaitijos žemės raštininkas 1616 m.

## Literatūra

* Herbarz polski, t. I, Warszawa 1899, s. 266.
Jonas Stanislovas Šiukšta

**Jonas Stanislovas Šiukšta** (m. iki 1697 m. gegužės 6 d.) – Kauno pakamaris 1677-1694, Kauno pateisėjas 1667-1676, Kauno miesto teisėjas 1657-1664.

Buvo pasiuntiniu nuo Kauno pavieto, Trakų vaivadijos į 1672 metų seimą. 

## Literatūra
* Urzędnicy Wielkiego Księstwa Litewskiego, t. 2, Województwo trockie XIV-XVIII wiek, pod redakcją Andrzeja Rachuby, Warszawa 2009, s. 400, 659.
* Leszek A. Wierzbicki, Posłowie litewscy na sejm nadzwyczajny 1672 roku, w: Wschodni Rocznik Humanistyczny, Tom 3 (2006), s. 90.
Antanas Martynas Chrapovickis

**Antanas Martynas Chrapovickis** (m. 1760 m. gegužės 25 d.) – Smolensko pakamaris 1731-1760, Smolensko pavaivadis 1730-1731.

Buvo Stanislovo Leščinskio elektorius 1733 metais.

## Literatūra

* Elektorowie królów Władysława IV., Michała Korybuta, Stanisława Leszczyńskiego i spis stronników Augusta III. / zestawili w porządek abecadłowy Jerzy Dunin-Borkowski i Miecz. Dunin-Wąsowicz, Lwów 1910, s. 29.
* Urzędnicy Wielkiego Księstwa Litewskiego. Spisy, tom IV: Ziemia smoleńska i województwo smoleńskie. XIV-XVIII wiek, pod redakcją Andrzeja Rachuby, Warszawa 2003, s. 346.
Pranciškus Leonas Tyzenhauzas

**Pranciškus Leonas Tyzenhauzas** (m. 1770 m. gegužės 7 d.) – Vilniaus vėliavininkas 1748-1764, pasiuntinys nuo Vilniaus pavieto į 1746 metų Seimą, Inturkės seniūnas. 

Mykolo sūnus, vedęs Barborą Tovianską ir Teresę. Turėjo sūnų Tomą. 

## Literatūra

* Dyaryusze sejmowe z wieku XVIII.T.II. Dyaryusz sejmu z r.1746. Diaria comitiorum Poloniae saeculi XVIII wydał Władysław Konopczyński, Warszawa 1912
* Urzędnicy Wielkiego Księstwa Litewskiego, spisy, t. I: Województwo wileńskie XIV-XVIII wiek, opr. H. Lulewicz, A. Rachuba, P. P. Romaniuk, pod red. A. Rachuby, Warszawa 2004
* Złota księga szlachty polskiej, r. IV, Poznań 1882
Aleksandras Lipskis

**Aleksandras Lipskis** (m. 1716 m.) – Letyčivo stalininkas 1697-1715.

1707 metais buvo iždo teisėjas nuo Pšemisko žemės. 

## Literatūra
* Akta grodzkie i ziemskie z czasów Rzeczypospolitej Polskiej z archiwum tak zwanego bernardyńskiego w dalszym ciągu Wydawnictwa fundacyi Al. hr. Stadnickiego. Ogłaszane przez Towarzystwo Naukowe we Lwowie. T.23. Lauda sejmikowe wiszeńskie, lwowskie, przemyskie i sanockie 1731-1772. Lwów 1928, s. 428.
* Urzędnicy podolscy XIV-XVIII wieku. Spisy". Oprac. Eugeniusz Janas, Witold Kłaczewski, Janusz Kurtyka, Anna Sochacka, Kórnik 1998, s. 216.
## Nuorodos
Prokopas Lipskis

**Prokopas Lipskis** (m. 1758 m. kovo 22 d.) – Karūnos stovyklininkas 1742–1758 m., Poznanės vėliavininkas 1737-1742 m., Poznanės kardininkas 1729–1737 m., Šrėmo seniūnas.  

1735 metais pasirašė Generalinės tarybos Varšuvos konfederacijos rezoliuciją.

Buvo Poznanės vaivadijos pasiuntinys į 1744 metų seimą.

1757 metais apdovanotas Baltojo erelio ordinu.

## Išnašos

## Literatūra
* Kawalerowie i statuty Orderu Orła Białego 1705-2008, 2008, s. 188.
* Mieczysław Skibiński, Europa a Polska w dobie wojny o sukcesyę austryacką w latach 1740-1745, t. II, Kraków 1913, s. 289.
Andžejus Lipskis

**Andžejus Lipskis** (1572, Liubačiuvas – 1631 m. rugsėjo 4 d., Krokuva) – ATR Romos-katalikų ir valstybinis, Lucko (1617–1623), Kujavijos (1623–1630) ir Krokuvos vyskupas (1630–1631), Karūnos pakancleris (1618–1620), Karūnos didysis kancleris (1620–1623), juristas ir istoriksas.

## Biografija
Lenkijos bajorų Lipskių giminės atstovas, herbo „Grabe“ savininkas. Kalvininsto Jano Lipskio ir Reginos Semiakovskos sūnus. Buvo auklėjamas kalvinizmo dvasioje. Po mokslų Lenkijoje išvyko į užsienį. Studijavo teisę Strasburgo ir Geidelbergo universitetuose. 1592 metais gavo juristo laipsnį. Vėliau perėjo į katalikybę.

1596 metų vasarą palaikant R. Tulickiui gavo karaliaus kanceliarijos raštininko pareigybę, o taip karališko teismo asesoriaus. 1599 metais Andžejus Lipskis buvo įšventintas į šventikus.

Kaip karaliaus sekretorius (nuo 1601 metų) Andžejus Lipskis buvo pasiuntiniu į imperijos seimą Regensburge ir vykdė įvairias diplomatines funkcijas. 1602 metais jis išvažiavo į Romą, kur 1605 metų balandžio 14 d. gavo Romos kanoniškos teisės laipsnį. Grįžęs į Lenkiją tapo Gniezno ir Plocko kustošu, Krokuvos scholastiku ir kanauninku. 1617 metais jis gavo Lucko vyskupo titulą. 1618 metais Andžejus Lipskis buvo paskirtas Karūnos pakancleriu, o 1620 metais, po Stanislovo Žolkievskio mirties užėmė Karūnos didžiojo kanclerio pareigybę. 1623 metais jis tapo Kujavijos vyskupu, o 1630 metais buvo paskirtas Krokuvos vyskupu.

Juridinių vadovėlių ir knygų ir karaliaus Žygimanto III Vazos valdymo istorijos autorius. Reformatų vienuolyno Vroclaveke įkūrėjas. Vavelio katedroje perstatė Švento Motiejaus ir Švento Mateušo koplyčią (šiandien vadinasi Lipskio koplyčia), kurioje jis buvo palaidotas po 1631 metų rugsėjo 4 d. mirties.

## Literatūra
* Lipski Andrzej (1572–1631) kanclerz wielki koronny, biskup krakowski // Polski Słownik Biograficzny. – T. 17. – S. 415.

## Nuorodos
* Andrzej Lipski z Lipego h. Grabie
* Bishop Andrzej Lipski // Catholic-Hierarchy.
Juzefas Šembekas

**Juzefas Šembekas** herbu Szembek (m. 1765 m. spalio 16 d., Krokuva) – Ostžešovo vėliavininkas. 

## Biografija

Lečicos medžioklio Aleksandro Šembeko sūnus. Vedė Marijaną Černą, nuo santuokos su kuria turėjo du sūnus; Aleksandrą ir Juzefą Ignotą.
Gudagojis

**Gudagojis** (, ) – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Astravo rajone, 8 km į pietvakarius nuo Astravo. Kaimas yra ~10 km nuo Lietuvos sienos, 5 km nuo Gudagojo gyvenvietės. Prie pastarosios yra svarbi geležinkelio stotis (Gudagojo GS) prie Vilniaus–Minsko–Maskvos linijos. Praeina Astravo–Ašmenos plentas. Yra medinė, klasicistinė Šv. Marijos katalikų bažnyčia (1764 m.), kurioje saugomas šventu laikomas Gudagojo Šv. Marijos paveikslas.

## Etimologija

Vietovardis laikomas baltišku, nuo žodžio „gudas“, reiškiančio baltarusį.

## Istorija

Gudagojis rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo XVI a. Nuo XVIII a. antros pusės čia įsitvirtino katalikai. Tuometinio žemių šeimininko Juozapo Vainos pastangomis čia pastatyta medinė bažnyčia, atsikraustė vienuoliai karmelitai. Kaimas išgarsėjo dėl stebuklingu laikomo paveikslo. Po 1795 m. ATR padalijimo Gudagojis pasiliko Vilniaus gubernijos Ašmenos apskrityje. Po 1830 m. sukilimo vienuolynas uždarytas, bažnyčia parduota žydams, o paveikslas išgabentas į Ašmeną. 1874 m. šalimais nutiestas geležinkelis, prie kurio ėmė augti Gudagojo GS gyvenvietė. 1906 m. bažnyčia vėl atkurta, grąžintas paveikslas. Nuo 1939 m. Gudagojis priklauso Baltarusijai.

## Šaltiniai
Rimdžiūnai (Astravas)

**Rimdžiū́nai**  (, ) – agromiestelis šiaurės vakarų Gudijoje, Gardino srities Astravo rajono Gervėčių kaimiškojoje apylinkėje. Išsidėstęs kairiajame Ašmenos upės krante, netoli šios santakos su Aluošia, 26 km į pietvakarius nuo Astravo. Praeina Varnionių–Žadiškių vieškelis.

Veikia Lietuvių kultūros centras, kultūros namai, dvi mokyklos ir vaikų darželiai (lietuvių ir gudų k.), dvi parduotuvės, paštas ir felčerių-akušerių punktas. Sovietmečiu vaikai (tarp jų ir Alfonsas Augulis – būsimas Lietuvos ir Baltarusijos visuomenės veikėjas) lankė kaimo baltarusišką mokyklą, vėliau įsteigta lietuviška mokykla, kurioje mokytojavo Paulius Beresnevičius ir kiti Lietuvos pedagogai. Netoli Rimdžiūnų yra XIX a. pab. dvaro sodyba, paminklas Pirmojo pasaulinio karo aukoms.

## Istorija

XIX a. minimas kaip kaimas Gervėčių seniūnijoje (Varnionių valsčius).

## Lietuviai

1918–1925 m. veikė „Ryto“ draugijos pradinė mokykla, 1933–1936 m. – lietuviška skaitykla. Abi jas Lenkijos valdžia uždarė. 1994 m. Lietuvos lėšomis pastatytas Lietuvių kultūros, švietimo ir informacijos centras.

## Žymūs žmonės
* Stanislovas Trepšys (1921–2002) – gydytojas, ilgametis Vilniaus miesto klinikinės ligoninės vyriausiasis gydytojas, visuomenės veikėjas
* Ona Vaičiulytė-Romančiuk (g. 1958 m.) – Lietuvos ir Lenkijos kalbininkė

## Šaltiniai
Žadiškės (Smurgainys)

:: *Apie kaimą Vilniaus rajone žr. [[Žodiškės (Vilnius)]].*

**Žadiškės** (arba ***Žodiškės***, , ) – agromiestelis Gudijoje, Gardino srityje, Smurgainių rajone, 18 km į šiaurę nuo Smurgainių, Neries pakrantėje. Apylinkės centras. Yra 1600–1612 m. pastatyta Šv. Trejybės katalikų bažnyčia su varpine, XVIII–XIX a. dvaras (išlikę rūmai, alaus darykla, vandens malūnas), XIX a. kapinės su koplyčia, 2006 m. pastatyta Šv. Elenos ir Konstantino cerkvė.

## Istorija

Žadiškės rašytiniuose šaltiniuose minimos nuo 1511 m., kai joms suteikta turgaus teisė. Miestelį valdė Zabžezinskiai, Astikai, Kiškos. 1553 m. pastatyta pirmoji katalikų bažnyčia, o XVI a. pab. Kiškos pastatė kalvinų bažnyčią. XVII a. pastatyta Šv. Trejybės bažnyčia. XVIII a. Žadiškėse įsikūrė jėzuitų vienuolynas ir kolegija. 1774 m. Žaidiškėms suteikta Magdeburgo teisė. XIX a. buvo miestelis Švenčionių apskrities Dubataukos valsčiuje.

XX a. 2-ojoje pusėje greta Žadiškių prie Neries 20 kaimų buvo kalbama dzūkiškai.

## Galerija

Žodziški, Vialla, Trajecki-Jezuicki. Жодзішкі, Вяльля, Траецкі-Езуіцкі (J. Aziambłoŭski, 1833-63).jpg|Žadiškės. XIX a. paveikslas
Žodziški. Жодзішкі (1916).jpg|Žadiškės 1916 m.
Вадзяны млын (Жодзішкі) 003.Jpeg|Vandens malūnas


## Šaltiniai
Martynas Lipskis

**Martynas Lipskis** (m. 1782) – Busko pastalininkis 1766-1782, Belsko paseniūnis 1761-1773, Žydčiovo miesto raštininkas 1751 m., Busko kardininkas 1750-1766, Jablonuvo seniūnas 1769 m.

## Literatūra
* Urzędnicy województwa bełskiego i ziemi chełmskiej XIV-XVIII wieku. Spisy". Oprac. Henryk Gmiterek i Ryszard Szczygieł. Kórnik 1992, s. 242.
## Nuorodos