open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Salako pilkapynas

**Salako pilkapynas** (taip pat ***Kurganai, Kurgoniai, Švedkapiai***) – pilkapių sankaupa Lietuvoje, Zarasų rajone, Salako seniūnijoje, 2 km į pietvakarius nuo Salako, Salako miške, šalia kelio ; patenka į Gražutės regioninį parką. Valstybinės reikšmės archeologinis paminklas. Dar vadinami prancūzkapiais.

Pilkapyną sudaro ~30 pilkapių, išsidėsčiusių 300x50 m plote. Pilkapių vidutinis skersmuo 8–12 m, aukštis iki 2 m. Dalis apardyti. Trys pilkapiai, apdėti akmenų vainikais, datuojami I tūkstm. viduriu. Kiti, apkasti grioviais, – IX–XII a. Pilkapiuose rasta degintinių ir griautinių žirgų kapų, žąslai, balnakilpės, pjautuvas.
 
Salako pilkapyną (6 pilkapius) 1895 m. tyrė Konstantinas Gukovskis.

Šalia pilkapių riogso Salako akmuo (vad. Napoleono akmeniu, su ženklais).

## Šaltiniai
Gilušis (Trakai)

**Gilušis** – ežeras Trakų rajone, Trakų miesto pietinėje dalyje. Ežeras į rytus lenkto pavidalo. Ilgis iš šiaurės vakarų į pietus – 0,63 km, plotis – iki 0,22 km. Altitudė 149,3 m. Krantai aukšti, vakaruose miškingi. Pakrantėse veši vandens augmenija. Šiaurėje protaka jungiasi su Totoriškių ežeru (Galvės ežero baseinas).

Greta rytinio ežero kranto eina kelias . Aplink ežerą išsidėstę Trakų gyvenamieji namai.

## Šaltiniai
Salotis (Švenčionių r.)

**Salotis** arba ***Salaičiai*** – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, 8 km į šiaurės rytus nuo Švenčionių. Ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus 0,66 km, plotis iki 0,23 km. Altitudė 174,6 m. Krantai vakaruose ir šiaurės rytuose aukšti, kitur – žemi ir pelkėti. Yra 0,04 ha dydžio salelė. Apyežerė supelkėjusi – ežerą supa ~ 30 ha dydžio Astravo pelkė (šiuose pelkynuose gyvena retas moliuskas – mažoji suktenė). Šiaurinė ir pietinė pakrantės miškingos, vakarinėje ir pietrytinėje pakrantėse plyti dirbami laukai ir pievos. Iš Saločio vakaruose išteka upelis į Ilgio ežerą (Žeimenos upės baseinas).

Vakariniame ežero krante įsikūręs Matukų kaimas. Šiaurrytinėje pakrantėje įrengta Saločio stovyklavietė.

## Šaltiniai
Salaičiai

**Salaičiai** – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, 6 km į pietryčius nuo Labanoro, Labanoro girios apsuptyje, Labanoro regioniniame parke. Ilgis vakarų-rytų-šiaurės rytų kryptimi 1,05 km, plotis iki 0,49 km. Altitudė 149,5 m. Krantai vakaruose žemi ir pelkėti, kitur – aukšti, apaugę mišku. Tolyn į pietvakarius nuo ežero driekiasi virš 60 ha dydžio Salaičių pelkė. Salaičių ežero vakarinėje pusėje yra didoka miškinga Salaičių sala (2,12 ha). Šiaurės rytuose įteka upelis (iš Žiotelės ežero per Salaičiuką). Šiaurės vakaruose išteka upelis link Pažemio ežero (Žeimenos upės intako Luknelės baseinas).

Apyežerė negyvenama.

## Šaltiniai
Salako akmuo

**Salako akmuo** (arba ***Napoleono akmuo***) – archeologinės reikšmės riedulys Lietuvoje, Zarasų rajone, 2 km į pietvakarius nuo Salako, netoli Nariūnų, Salako miške, šalia kelio , priešais Salako pilkapyną. Patenka į Gražutės regioninį parką. Buvęs geologinis gamtos paveldo objektas, LR aplinkos ministro 2016 m. vasario 8 d. įsakymu Nr. D1-88 2016 m. išbrauktas iš saugomų sąrašo.

Tai apdorotas nupjautviršūnis smulkiagrūdžio granito akmuo, kurio matmenys 1,25x1,2x0,9 m, virš žemės paviršiaus išlindęs apie pusmetrį. Šiaurės rytinėje akmens pusėje palikti įrėžiai: 20 cm skersmens apskritimas, nuo kurio eina apie 40 cm ilgio kryžius su dvejomis kryžmomis ir puslankiu, 7 cm žemiau apskritimo yra 20 cm ilgio ir 7 cm aukščio puslankis, 16 cm žemiau jo yra 10 cm kryžma, kurios galuose yra 3-3,5 cm ilgio skersiniai, dar 5 cm žemiau yra kita 6 cm ilgio kryžma. Kiek aukščiau apskritimo dar prieš II pasaulinį karą buvo matyti lygiakraštis kryželis; akmuo apkerpėjęs, apsamanojęs, kryželis šiuo metu sunkiai įžiūrimas.

Vietinių gyventojų pasakojimu, piešiniai ant akmens vaizduoja šaukštą ir šakutę, kuriais valgęs Napoleonas. Manoma, jog Salako bei Gailiutiškės, Dirvoniškių ir Žagarinės akmenys su ženklais sietini su 1554 m. įvykusiu žemės valdų atribojimu.

## Šaltiniai
Kauno dujotiekio statyba

**UAB „Kauno dujotiekio statyba" (KDS)** – viena iš didžiausių Lietuvos bendrovių, įgyvendinančių valstybinės reikšmės energetikos projektus. Įsikūrusi Kaune. KDS dirbo visoje Lietuvoje ir kaimyninėse valstybėse. Bendrovės pardavimo pajamos 2013 m. siekė 16,5 mln. eurų, o 2014 m. – 13,2 mln. eurų.

## Istorija
Nuo 1964 m. KDS specializavosi dujotiekių ir kuro bazių statybos, infrastruktūros plėtros srityse. Bendrovei buvo suteikti Lietuvos statybos produkcijos sertifikavimo centro (SPSC), Technikos priežiūros tarnybos (TPT) ir Lietuvos Respublikos valstybinės energetikos inspekcijos prie Energetikos ministerijos pažymėjimai. Įmonė buvo tarptautinės vamzdynų rangovų asociacijos „IPLOCA“ ir viena iš didžiausių „Lietuvos dujotiekio statybos“ asociacijos narių.

2018 m. bendrovei iškelta bankroto byla.

## Veikla
Bendrovė taikė pažangią techniką ir nuolat diegė naujoves įgyvendindama valstybinės svarbos projektus. Taip pat turėjo laboratoriją, kurioje buvo atliekama suvirinimo siūlių kontrolė rentgenu, siekiant užtikrinti atliktų darbų kokybę. Bendradarbiaudama su „Magnatech Pipeline Equipment BV“ KDS tapo pirmąja Baltijos šalyse, įsigijusia ir naudojančia automatinio suvirinimo įrangą.

KDS buvo laikoma lydere dujotiekių statybos sektoriuje, užėmė svarbias pozicijas tarptautinėje rinkoje. Bendrus projektus įgyvendino su AB Amber Grid (Lietuva), AB Lietuvos dujos (Lietuva), Sp. Z.o.o. ZRUG (Lenkija), ABB AB HVC (Švedija), LMR Drilling GmbH (Vokietija), AB Lietuvos geležinkeliai (Lietuva), AB Orlen Lietuva (Lietuva), AB Ukmergės šiluma (Lietuva) ir kt.

## Darbai
KDS yra nutiesusi 70 proc. Lietuvos dujotiekių sistemų. Taip pat bendrovė nuolat įgyvendino sudėtingus inžinerinius sprendimus, mezgė ir palaikė ryšius su Baltijos ir Centrinės Europos regionais, stiprindama lyderio pozicijas užsienio rinkose.

### Dujotiekiai

### Dujų skirstymo ir dujų kompresorių stotys

### Kuro bazės

### Infrastruktūros plėtra

### Gyvenamoji statyba
* „Trinapolis“ – daugiabučių namų, komercinės paskirties patalpų ir „Victoria Gym“ sporto klubo kompleksas Vilniuje.
* „Žirgų takas“ – pajūrio butų kompleksas Palangoje.
* „Smilčių trio“ – prabangių apartamentų kompleksas Palangoje.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
* KDS grupė
Saidra

**Saidra** (*Rhynchospora*) – augalų gentis, priklausanti viksvuolinių (*Cyperaceae*) šeimai.

## Požymiai

Tai dažniausiai daugiametės žolės, kurių stiebas yra laibas, status, iki 40 cm aukščio. Lapai siaurai linijiški. Žiedynas – puri galvutė, susitelkusi stiebo viršūnėje, retažiedė, iki 10 mm ilgio. Žiedai balsvi, rusvi. Vaisius – riešutėlis.

## Paplitimas

Pasaulyje auga ~400 saidrų rūšių, paplitusių visuose žemynuose, išskyrus Antarktidą. Mėgsta drėgnas saulėtas vietas su rūgščia dirva.

Lietuvoje auga 2 rūšys:
* baltoji saidra (*Rhynchospora alba*)
* rusvoji saidra (*Rhynchospora fusca*) – labai reta.

## Šaltiniai
Baltoji saidra

**Baltoji saidra** (*Rhynchospora alba*) – daugiametis žolinis augalas, priklausantis viksvuolinių (*Cyperaceae*) šeimai.

Stiebas yra laibas, status, 10–40 cm aukščio. Lapai linijiški, 1–2 mm pločio. Žiedynas – puri galvutė, susitelkusi stiebo viršūnėje, žiedai balsvi. Vaisius – riešutėlis. Žydi birželį, dauginasi sėklomis.

Lietuvoje auga pelkėse, užželiančių ežerų krantuose, durpynuose.


Rhynchosporaalba.jpg|Žiedynas
Rhynchospora alba Becklinger Moor b.jpg|Sąžalynas
Rhynchospora alba Becklinger Moor.jpg|Augavietė (Vokietija)
Rhynchospora alba — Flora Batava — Volume v8.jpg|Požymiai


## Šaltiniai
Rusvoji saidra

**Rusvoji saidra** (*Rhynchospora fusca*) – daugiametis žolinis augalas, priklausantis viksvuolinių (*Cyperaceae*) šeimai. Auga pietų Skandinavijoje, šiaurės vakarų Rusijoje, Pabaltijo šalyse, vietomis Pietų ir Vakarų Europoje, Šiaurės Amerikos rytuose.

Stiebas yra laibas, status, 10–30 cm aukščio. Lapai linijiški, 1–1,5 mm pločio. Žiedynas – rusva varpa, susitelkusi stiebo pažastyse. Vaisius – riešutėlis. Žydi liepą–rugpjūtį.

Lietuvoje, kaip ir aplinkinėse šalyse, rusvoji saidra labai reta, galimai išnykusi, įtraukta į Raudonąją knygą. Auga pelkėtose pievose ir supelkėjusiuose smėlynuose.

## Šaltiniai
Sablauskių tvenkinys

**Sablauskių tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Akmenės rajone, 7 km į šiaurės rytus nuo Akmenės, 1,4 km į pietryčius nuo Alkiškių. Susidaręs patvenkus Dabikinės upę (Ventos intakas) 20,5 km nuo jos žiočių. Ilgis (iš rytų į vakarus) 5,9 km, plotis iki 0,4 km. Į pietus yra nutįsusi 1,3 km ilgio įlanka, į kurią įteka Šventupys ir Debrėstis. Altitudė 69 m. Krantai vietomis aukštoki, beveik ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Kranto linija labai vingiuota. Tvenkinio šiaurinėje ir rytinėje pakrantėse stūkso miškeliai, auga sodas. Aplink tvenkinį daugiausia plyti dirbami laukai. Prie tvenkinio yra keletas paplūdimių, veikia kaimo turizmo sodyba.

Debitas:
* Upės: 1,6 m³/s
* Užtvankos skaičiuotinis: 103 m³/s

Užtvanka 350 m ilgio, 10 m pločio. Vandens pralaida – slenkstinė. Tvenkinys įrengtas 1975 m. pramoniniam vandentiekiui. 2007 m. pastatyta 39 kW galios mažoji hidroelektrinė. Greta yra „Akmenės cemento“ kasyklos (Menčių klinties telkinys). Prie tvenkinio įsikūrusios gyvenvietės: Menčiai, Kyšiai, Sablauskiai, Kanteikiai. Tvenkinio užtvanka eina kelias .

## Šaltiniai
* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Sakonių bala

**Sakonių bala** arba ***Užuraisčio pelkė*** – pelkė (plynraistinė aukštapelkė) pietų Lietuvoje Kupiškio rajone, 4 km į šiaurės rytus nuo Šimonių, Užuraisčių miške. Plotas – 0,84 km².

Durpių klodo vidutinis storis 4,1 m (didžiausias – 6 m). Durpių ištekliai 2,5 mln. m³. Durpės daugiausia kimininės, jų vidutinis susiskaidymas – 15–20 %.

1974 m. didžioji pelkės dalis (0,616 km²) paskelbta botaniniu draustiniu–spanguolynu. Dabar tai Sakonių balos telmologinis draustinis.

Į rytus nuo pelkės įsikūręs Šernupio kaimas.

## Šaltiniai
Salagirio miškas

**Salagirio miškas** arba ***Salagiris*** – miškas šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone, 16 km į pietvakarius nuo Rokiškio, 2 km į šiaurę nuo Salų. Priklauso Rokiškio miškų urėdijai (Salagirio girininkijai). Apima 14 km² plotą.

Būdingas lygus paviršius. Dirvožemiai velėniniai jauriniai glėjiški priemoliai ir priesmėliai. Patenka į Šetekšnos baseiną.

Medynai:
* beržynai: 42 %
* eglynai: 27 %
* drebulynai: 22 %
* baltalksnynai: 5 %
* pušynai: 3 %
* juodalksnynai: 1 %

Jaunuolynai sudaro 12 % medynų, pusamžiai medžiai 48 %, pribręstantys 14 %, brandūs 26 %.

Salagirio miškuose gyvena kanopiniai žvėrys (stirnos, šernai) ir kiti žinduoliai (kiškiai, voverės, kiaunės ir kt.). Įsteigtas Salagirio miško beržo genetinis draustinis.

Greta miško įsikūrę Nevierių ir Ažumiškio kaimai.

## Šaltiniai
Urkešas

**Urkešas** arba **Urkišas**, archeologinis pavadinimas **Tel Mozanas** () – senovės miestas Sirijoje, buvęs į šiaurės rytus nuo dabartinės Hasakos, prie pat dab. Turkijos sienos, Chaburo upės baseine. Manoma, kad miestas apgyvendintas nuo IV tūkst. pr. m. e.

## Istorija
 
Manoma, kad miesto įkūrėjai buvo huritai, ir tai buvo pirmoji žinoma jų gyvenvietė, iš kurios vėliau jie pasklido po visą Asiriją. III tūkst. pr. m. e. Urkešas buvo nedidelė valstybė, egzistavusi į šiaurę nuo gerokai stipresnės Nagaro karalystės. Jos valdovai titulavosi specifiniu terminu *endan*.

Regione įsigalėjus Akado imperijai, Urkešo valdovai giminiavosi su Akado karaliais. Iš šio laikotarpio žinomi Urkešo karaliai Tupkišas (c. 2250 BC), Tiš-atalis, Šatar-matas, Atal-šenas, Ann-atalis (c. 2050 BC). Tuo metu Urkešas taip sustiprėjo, kad ėmė valdyti Nagaro miestą piečiau. Tuo laikotarpiu huritai ėmė sparčiai plisti po visą Šiaurės Mesopotamiją.

II tūkst. pr. m. e. pradžioje Urkešą nukariavo Maris, ir šis tapo pastarojo vasalu. Vėliau jis atiteko Mitanijai: čia buvo svarbus Mitanijos kulto centras. Miestas buvo apleistas apie 1350 m. pr. m. e. dėl nežinomų priežasčių. 

Vėliau kasinėjimai mieste reguliariai vykdyti nuo 1984 m. Čia daugiausia prisidėjo JAV archeologai Giorgio Buccellati ir Marilyn Kelly-Buccellati. Dauguma iškastų artefaktų saugomi Deir ez-Zoro muziejuje. 2011 m. kasinėjimai nutrūko dėl Sirijos pilietinio karo.
Egzotiškoji katė

**Egzotiškoji katė** () – kačių veislė, trumpaplaukis persų ilgaplaukės variantas. Egzotiškosios katės būna visų persų kačių spalvų, abi veislės dažnai mišrinamos.

## Istorija

Pirmosios egzotiškosios katės išvestos JAV. Vienas veislininkas suporavo Amerikos trumpaplaukį katiną su persų kate, kuri atsivedė persų tipo jauniklių, turėjusių trumpą plauką. Nuspręsta išvesti persų tipo trumpaplaukę katę. Pradžioje buvo mišrinamos Burmos, persų ir Amerikos trumpaplaukės katės, bet dabar paprastai kryžminamos tik egzotiškosios ir persų katės. Daugumoje vadų pasitaiko ir ilgaplaukių, ir trumpaplaukių kačiukų.

## Charakteris

Šios veislės katės taikios, paklusnios, ramios. Balsas švelnus, retai girdimas. Egzotiškosios katės gerai sutaria su kitomis katėmis ir šunimis. Pakančios vaikams, neįkyrios. Gana savarankiškos, brangina žmogaus draugiją.

## Fizinės savybės

Egzotiškosios katės labai panašios į persų ilgaplaukes, išskyrus kailį. Vidutinio didumo, stambių kaulų. Kūnas proporcingas, krūtinė plati, pečiai ir nugara raumeningi, kaklas trumpas ir storas. Kojos trumpos, tvirtos. Uodega nėra labai ilga.

Galva apvali, masyvi. Kakta iškili, nosis trumpa, labai plati, su įlinkiu. Išraiškingos akys toli viena nuo kitos, spalva priklauso nuo kailio spalvos. Egzotiškųjų kačių akys gali būti vario spalvos, tamsiai oranžinės, žalios arba mėlynos. Kailis minkštas, tankus, ilgesnis nei britų trumpaplaukės katės.

## Šaltiniai

* Esther J.J. Verhoef-Verhallen. *Kačių enciklopedija*, vert. Danguolė Žalytė. Vilnius: Aktėja, 2002.
Balio katė

**Balio katė** () – kačių veislė, ilgaplaukis Siamo katės variantas. Šių dviejų veislių kačių kūno sudėjimas ir charakteris labai panašūs.

## Istorija

Balio katės atsirado JAV. XX a. šeštajame dešimtmetyje Siamo katė atsivedė ilgaplaukių kačiukų. Taip galėjo nutikti dėl dviejų priežasčių. Pirma, veikiausiai kadaise viena ar daugiau Siamo kačių buvo sumišrintos su ilgaplaukes kate, ir šis faktas ilgai buvo nežinomas. Ilgo plauko genas nepastebimai keliavo iš kartos į kartą, kol galiausiai pasireiškė amerikiečio veislininko katės vadoje. Antra, tai gali būti staigi mutacija, kurių pasitaiko neretai. 

Iš pradžių šios katės vadintos tiesiog ilgaplaukėmis Siamo katėmis, bet vėliau pavadinimas buvo pakeistas į Balio kates, nes grakštūs gyvūnėlių judesiai kažkam priminė Balio šokėjas.

## Charakteris

Balio katės būdas labai primena Siamo katės. Jos protingos, žvalios, iki žilos senatvės žaidžia. Mėgsta žmonių draugiją, bet gali išbūti ir vienos. Puikiai sutaria su kitomis katėmis, joms nereikia savos teritorijos.

Labai priekabios: norėdamos dėmesio, reikalauja jo visa gerkle. Tai prieraišios katės. Paprastai nesipriešina pavadėliui.

## Fizinės savybės

Balio katės sudėjimas toks pat kaip Siamo katės. Raumeningas kūnas ilgas ir lankstus. Pasturgalis aukščiau už pirmagalį, kojos ilgos, lieknos, uodega ilga ir plona. Ausys didelės, įstrižos. Smakras tvirtas, bet ne per daug ryškus, nosis be įlinkio, tiesia linija pereina į kaktą. Balio kačių akys įkypos, migdolo pavidalo.

Pusiau ilgas plaukas plonas, šilkinis, prigludęs prie odos. Balio katės žymės (ausys, snukutis, kojos ir uodega) tamsesnės už kūną. Nuo šalčio ar žaizdų šviesesnės kailio vietos bėgant metams tamsėja. Populiariausios yra Balio katės su rudomis-melsvomis, rausvomis-kreminėmis ir šokolado-alyvų spalvos žymėmis.

## Šaltiniai

* Esther J.J. Verhoef-Verhallen. *Kačių enciklopedija*, vert. Danguolė Žalytė. Vilnius: Aktėja, 2002.
Huritų kalba

**Huritų kalba** – mirusi neaiškios kilmės kalba (arba kalbų grupė), vartota senovės Mesopotamijos gyventojų huritų. Ši kalba datuojama nuo XXIV a. iki XI a. pr. m. e. Ji buvo Mitanio karalystės kalba ir, matyt, vartota huritų gyvenvietėse šiaurės Sirijoje.

Šios kalbos kilmė neaiški, ji nėra gimininga tuo metu Artimuosiuose Rytuose vartotoms semitų ir indoeuropiečių kalboms. Tiesa, ji turi daug panašumų į Urartijos gyventojų vartotą urartų kalbą ir drauge su ja jungiama į hipotetinę huritų-urartų kalbų šeimą. Rusų kalbininkai Igoris Djakonovas ir Sergejus Starostinas iškėlė hipotezę, kad kalba galėjusi būti kilusi iš tos pačios prokalbės kaip ir šiaurės rytų Kaukazo kalbos (tą hipotetinę šeimą pavadino alarodų kalbomis).

Seniausi huritų rašto paminklai yra iš III tūkst. pr. m. e. pab. – tai Urkešo karaliaus Tišatalo laikotarpio varinės lentelės, puoštos liūtais (lentelėse rašoma apie Tišatalo pastatytą šventyklą, skirtą Nergal). Vėliau įvairiose vietose (Hatušoje, Maryje, Tutule, Babilone, Ugarite) atsiranda įvairių užkeikimų, pranašysčių, pašlovinimų, laiškų, parašytų huritiškai. Vieni svarbiausių huritų kalbos šaltinių yra Amarnoje rastas karaliaus Tušratos laiškas Egipto faraonui Amenhotepui III bei žirgininko Kikuliotekstas apie žirgų dresavimą. Šiedu tekstai rodo huritų kalboje buvus nemažą indoeuropietiškų (indoarijiškų) skolinių sluoksnį. XIII a. pr. m. e. Mitanio karalystė buvo užpulta hetitų ir asirų, o vėliau – „jūrų tautų“, todėl huritų kalba išnyko.

Huritų kalba buvo agliutinacinė, ergatyvinė. Vardažodžiai turėję ~13 linksnių, vienaskaitos ir daugiskaitos lytis, buvo būdingas priesagų absorbavimas (kaip ir dalyje Kaukazo kalbų). Sintaksinė tvarka – veiksnys-papildinys-tarinys.

Kalbos pavyzdys: *Untomān iyallēnīn tiwēna šūallamān šēniffuš katōšāššena ūriāššena, antillān ēmanāmḫa tānōšau* („Tuos dalykus, apie kuriuos mano brolis išties sakė ir kurių norėjo, juos aš dabar išpildžiau dešimteriopai“).

## Taip pat skaitykite
* Indoarijų superstratas Mitanyje

## Nuorodos
* Huritų žodynėlis
* Senovinio himno, skirto Nikal, interpretacija huritų kalba
Indoarijų superstratas Mitanyje

**Indoarijų superstratas Mitanyje** – indoeuropietiškos (indoarijų) kilmės žodžiai, randami šiaurės Mesopotamijoje gyvavusios Mitanio karalystės, valdytos huritų, tekstuose. Huritų kalba bei jai artima urartų kalba laikomos neaiškios kilmės, jos neturi sąsajų su semitų ar indoeuropiečių kalbomis. Tačiau Mitanio karalystės tekstuose rasta asmenvardžių, dievavardžių bei žirgininkystės sąvokų, kurių kilmė akivaizdžiai indoeuropietiška. Manoma, kad tai lėmė į Mesopotamiją atsikėlusios nežinomos indoarijų gentys, kurių kalba galėjusi daryti įtaką huritų kalbai (taip susidaręs kalbinis antsluoksnis – superstratas).

Vienas iš ryškiausių tekstų su indoarijiškais žodžiais yra ~1380 m. pr. m. e. sudaryta taika tarp Mitanio karaliaus Šativazos ir hetitų karaliaus Supiluliumo I. Tekste, greta daugybės kitų dievybių, paminimi Mitra (*mi-it-ra*), Varuna (*ú-ru-wa-na*), Indra (*in-da-ra*) ir Nasatjai (*na-ša-ti-ya-an-na*, t. y. Ašvinai) – senovės arijų dievybės. ~XV a. pr. m. e. Mitanio žirgininko Kikulio tekste minimi skaičiai labai artimi sanskritiškiems – *a-i-ka-* („vienas“, plg. skr. *eka*), *ti-e-ra-* („trys“, plg. *tri*), *pa-an-za-* („penki“, plg. *pañca*), *ša-at-ta* („septyni“, plg. *sapta*), *na-a-[w]a-* („devyni“, plg. *nava*), taip pat žodžiai *wa-ar-ta-an-na* (plg. *vartana*, „virsmai, ratai“), bei *a-aš-šu-uš-ša-an-ni* („žirgininkas, ašvininkas“, plg. *aśva-sana*). Kitame tekste taip pat rasta keletas indoarijiškų žodžių: *babru(-nnu)* (nuo *babhru* „rudas“, plg. liet. „bebras“), *parita(-nnu)* (nuo *palita* „pilkas, blyškus“), *pinkara(-nnu)* (nuo *piṅgala* „raudonas, rausvarudis“), *maria-nnu* (nuo *marya* „jaunuolis, karys“, pirminė reikšmė „mirtingasis, marus“).

Be to, Mitanio asmenų vardai, panašu, turėję indoarijišką kilmę: *ar-ta-aš-šu-ma-ra* (plg. *Artasmara* „atmenantis ritą/artą“ [t. y., priedermę, tvarką]), *bi-ir-da-aš-šu-wa* (plg. *Prītāśva* „turintis mielą žirgą“ [t. y., „Mielaašvis“]), *bi-ir-ya-ma-aš-da* (plg. *Priyamedha* „turintis mielą išmintį“ [t. y., „Mielaišmintis“]), *ar-ta-ta-a-ma* (plg. *Artadhāman* „turintis vietą/namą ritoje/artoje“), *tu-uš-rat-ta* (plg. *Tveṣáratha*, „turintis nuožmią važiuoklę/ratus“), *in-tar-ú-da* (plg. *Indrota* „Indros padedamas“), *šat-ti-ṷa-za* (plg. *Sātivāja* „varžybų laimėtojas“).

Kaip indoarijai galėję atsirasti Mesopotamijoje – nežinoma. Galimai jie buvo Kuros-Arakso kultūros nešėjai.

## Literatūra
* James P. Mallory, „Kuro-Araxes Culture“, Encyclopedia of Indo-European Culture, Fitzroy Dearborn, 1997.
* Manfred Mayrhofer, 'Welches Material aus dem Indo-arischen von Mitanni verbleibt für eine selektive Darstellung?' In: E. Neu (Hrsh.), Investigationes philologicae et comparativae: Gedenkschrift für Heinz Kronasser (Wiesbaden, O. Harrassowitz 1982), 72-90.
* Michael Witzel (2001): Autochthonous Aryans? The evidence from Old Indian and Iranian texts. Electronic Journal of Vedic Studies 7(3): 1–115.
Rūžis

**Rūžis** – ežeras pietų Lietuvoje, Alytaus rajone, apie 6 km į pietus nuo Nemunaičio, 2 km į rytus nuo Nemuno. Ilgis šiaurės vakarų–pietryčių kryptimi 0,74 km, plotis iki 0,47 km. Altitudė 90,6 m. Vakarinėje ežero dalyje yra 0,09 ha salelė. Gylis siekia 12,8 m. Krantai daugiausia žemi, pietryčiuose supelkėję, tačiau šiaurės rytuose ir pietvakariuose aukšti. Ežerą supa Noškūnų miško pušynai.

Į Rūžį įsrovena upelis iš Rūželio ežero, o vakaruose išteka Nemuno intakas Rūžė. Pietrytinėje Rūžio pakrantėje įsikūręs Bugonių kaimas, šiaurinėje – Pieriškių kaimas.

## Etimologija

Ežerėvardis *Rū̃žis* kildinamas nuo žodžio *rūžas* („raudoni dažai“) ir giminingas panašiems vietovardžiams, turintiems raudonumo, rudumo reikšmę.

## Šaltiniai
Sniego letenėlės

**„Sniego letenėlės“** () – kačių veislė, panaši į Siamo kates. Tokį pavadinimą gavo todėl, kad ant snukučio, priekinių ir užpakalinių letenų turi baltas kaip sniegas žymes. Veislė nėra labai populiari. Lietuvoje „sniego letenėlių“ taip pat nedaug.

„Sniego letenėlės“ buvo išvestos JAV, mišrinant Siamo kates ir dvispalves Amerikos trumpaplaukes. 

## Charakteris

Tai meilios katės, prisirišančios prie aplinkinių. Gyvos, judrios, ne tokios įkyrios kaip Siamo katės. Mėgsta žaisti net sulaukusios garbaus amžiaus. Gerai sutaria su kitomis katėmis ir šunimis bei vaikais.

## Fizinės savybės

„Sniego letenėlės“ būna vidutinio dydžio, kūno ilgis truputį didesnis už aukštį. Kojų ilgis proporcingas kūnui, letenėlės ovalios. Uodega vidutinio ilgumo, pašaknėje stora, smaili. Galva trumpa, apvalainų kontūrų, tvirtu smakru. Ausų galiukai apskriti. Tarp elipsės formos akių yra maždaug akies dydžio tarpas. Kailis minkštas, poplaukio beveik nėra. Akys visada mėlynos spalvos.

„Sniego letenėlės“ būna su rudomis, melsvomis, šokolado ir alyvų spalvos žymėmis. Kaip ir kitų veislių katės tamsesnių spalvų galūnėmis, uodega, ausimis ir snukučiu, „sniego letenėlės“ gimsta baltos; žymės atsiranda vėliau.

## Šaltiniai

* Esther J.J. Verhoef-Verhallen. *Kačių enciklopedija*, vert. Danguolė Žalytė. Vilnius: Aktėja, 2002.
Rusių Rago pilkapynas

**Rusių Rago pilkapynas** (arba ***Prancūzkapiai***) – pilkapių sankaupa Lietuvoje, Širvintų rajone, Čiobiškio seniūnijoje, 1 km į vakarus nuo Čiobiškio, prie Rusių Rago kaimo. Yra dešiniojoje Neries slėnio pusėje, Čiobiškio miške. Valstybinės reikšmės archeologinis paminklas.

Pilkapyną sudaro 3 spiečiai:
* ~28 pilkapiai Neries krante, netoli Rusių Rago ir Žvagakalnio kaimų riba;
* 20 pilkapių į šiaurę nuo Rusių Rago;
* 12 pilkapių prie kelio į Čiobiškį.

Sampilų skersmuo 8–15 m, aukštis 1–2 m. Daugelis apardyti. Apdėti akmenų vainikais. Rasta degintinių V–VI a. kapų, degintų ir griautinių žirgų palaikų, taip pat rasta papuošalų, ginklų, darbo įrankių. Spėjama, kad III grupėje laidoti kariai, II grupėje – karių žirgai.
 
Rusių Rago pilkapyną 1963–1964 m. tyrė Reginos Kulikauskienės vadovaujami archeologai. Radiniai saugomis Lietuvos nacionaliniame muziejuje.

## Šaltiniai
Panoramos laisvė

**Panoramos laisvė** () – išimtis iš autorių teisių, leidžianti fotografuoti viešai rodomus meno kūrinius ar pastatus bei skelbti gautas nuotraukas.

Ji siejama su žodžio laisve. Pavyzdžiui, Karališkasis Britanijos architektų institutas 2015 m. pasisakė prieš siūlymus apriboti panoramos laisvę, kaip galinčius pakenkti diskusijoms apie architektūrą ir viešąją erdvę.

## Išnašos
Bellanca CH-300

**Bellanca CH-300 Pacemaker** – 6 vietų civilinis lėktuvas, XX a. trečiame dešimtmetyje gamintas JAV kompanijos Bellanca. Naudotas daugiausia lengvam transportui ar fotografavimui, tiko kur nėra oro uostų ar jie prasti.

Šis modelis buvo gaminamas ankstesnio CH-200 modelio pagrindu. Naujasis modelis buvo varomas galingesniu 220 AG galios varikliu.

Bellanca CH-300 Pacemaker buvo vertinami dėl ilgų distancijų skrydžių įveikimo, gero patikimumo. Neįprastai platūs ramsčiai ne vien remia sparnus bet ir prideda keliamosios galios.

1929 m. George Haldeman atliko pirmąjį skrydį šiuo modeliu be sustojimų iš Niujorko į Kubą per 12 val. 56 min. 1933 m. šiuo modeliu pilotai Walter Lees ir Frederick Brossy išbuvo ore be kuro papildymo 84 val. ir 33 min. bei pasiekė šio rodiklio pasaulio rekordą. Jis buvo pagerintas tik po 55 m.

CH-300 modelis (reg. Nr. NR688E, gamyklinis Nr. 137) sulaukė pasaulinio dėmesio, kuomet „Lituanica“ pavadintu lėktuvu lietuviai pilotai Steponas Darius ir Stasys Girėnas bandė įveikti be sustojimų transatlantinį skrydį iš Niujorko į Kauną (Lietuva). Jie išvyko 1933 m. liepos 15 d., ore išbuvo 37 val., įveikė 6 411 km., tačiau tuometinės Vokietijos teritorijoje (likus 650 km. iki tikslo) sudužo. Iki šiol nėra visiškai aiškios šios avarijos priežastys. Šio orlaivio kopija yra Lietuvos aviacijos muziejuje, o originalo likučiai – Vytauto Didžiojo karo muziejuje.

2020 m. pabaigoje vieną šių orlaivių (gamyklinis Nr. 133) įsigijo buvęs Lietuvos Respublikos prezidentas Rolandas Paksas bei pareiškė ambicijas juo pakartoti S. Dariaus ir S. Girėno skrydį.

## Charakteristikos

## Šaltiniai
XXXI amžius pr. m. e.

**Trisdešimt pirmasis amžius prieš mūsų erą** – šimto metų laikotarpis, prasidėjęs **3100 m. pr. m. e.** sausio 1 dieną ir pasibaigęs **3001 m. pr. m. e.** gruodžio 31 dieną.

Tūkstantmečiai: 5 tūkstantmetis pr. m. e. – **[[4 tūkstantmetis pr. m. e.]]** – 3 tūkstantmetis pr. m. e.

Amžiai: XXXII amžius pr. m. e. – **[[XXXI amžius pr. m. e.]]** – XXX amžius pr. m. e.

## Svarbiausi įvykiai
* Senovės Egipte baigėsi ikidinastinis (neolitinis) laikotarpis; vėliau Narmeras suvienijo Aukštutinį ir Žemutinį Egiptą.
* Senovės Maltoje pastatytos neolitinės Taršyno šventyklos.
* Prasidėjo Stuonhendžo statybos Britanijoje.
* Senovės Šumere klestėjo šie miestai: pietuose – Eridu, Ūras, Larsa, Lagašas, Uma, Urukas; prie Eufrato – Šurupakas, Nipūras; šiaurėje – Kišas, Siparas, Ešnuna; taip pat atokiau – Maris ir Ašūras.
* Sužaliavo seniausias iki šiol tebegyvuojantis augalas – JAV auganti gajoji pušis.

## Pasiekimai
* Harapos civilizacija vystė vandentiekio, kanalizacijos sistemas.
* Varis naudotas tiek ginklų, tiek įrankių gamybai.
* Mesopotamijoje ir Egipte sukurtas raštas.
* Egipte sukurtas žaidimas senetas.
XXXII amžius pr. m. e.

**Trisdešimt antrasis amžius prieš mūsų erą** – šimto metų laikotarpis, prasidėjęs **3200 m. pr. m. e.** sausio 1 dieną ir pasibaigęs **3101 m. pr. m. e.** gruodžio 31 dieną.

Tūkstantmečiai: 5 tūkstantmetis pr. m. e. – **[[4 tūkstantmetis pr. m. e.]]** – 3 tūkstantmetis pr. m. e.

Amžiai: XXXIII amžius pr. m. e. – **[[XXXII amžius pr. m. e.]]** – XXXI amžius pr. m. e.

## Svarbiausi įvykiai
* Britų salose klestėjo neolitinė architektūra: susikūrė Niugrendžas, Skara Brėjus, pradėjo kurtis Stounhendžas.
* Egipte tęsėsi ikidinastinis laikotarpis. Abidoso faraonas Ro užvaldė didžiąją dalį Egipto. Vėliau valdė Ka, ir, galimai, Skorpionų karalius.
* Maltoje statytos Hadžar Ymo neolitinės šventyklos.
* Kretoje iškilo Mino civilizacija.

## Pasiekimai
* Senovės Egipte atsirado rašto užuomazgos.
* Pagamintas seniausias žinomas medinis ratas, kuris rastas Liublianos tyruose.
* Sukurti vieni pirmųjų apdirbto aukso dirbinių, rasti Varnos nekropolyje.
* 3114 m. pr. m. e. laikomi Mezoamerikos ilgojo skaičiavimo kalendoriaus pradžia.
Edi Orioli

**Edi Orioli** (g. 1962 m. gruodžio 5 d.) – motociklų ir automobilių lenktynininkas iš Italijos. Italas nuo 1986 iki 2007 m. lenktyniavo Dakaro ralyje. 1988, 1990, 1994 ir 1996 m. jis tapo šio ralio čempionu motociklų įskaitoje. 1987 m. jis liko antras, 1995 m. – trečias. Dar tris kartus E. Orioli važiavo automobilių kategorijoje.

1983 ir 1993 m. italas nugalėjo Egipte vykstančiame Faraonų ralyje.

1993 m. jis tapo Italijoje vykusio Italian Baja ralio čempionu su automobiliu.

## Išnašos
XXXIII amžius pr. m. e.

**Trisdešimt trečiasis amžius prieš mūsų erą** – šimto metų laikotarpis, prasidėjęs **3300 m. pr. m. e.** sausio 1 dieną ir pasibaigęs **3201 m. pr. m. e.** gruodžio 31 dieną.

Tūkstantmečiai: 5 tūkstantmetis pr. m. e. – **[[4 tūkstantmetis pr. m. e.]]** – 3 tūkstantmetis pr. m. e.

Amžiai: XXXIV amžius pr. m. e. – **[[XXXIII amžius pr. m. e.]]** – XXXII amžius pr. m. e.

## Svarbiausi įvykiai
* Vyko klimato pokyčiai, dėl kurių plėtėsi ledynai, didėjo sausringumas Sacharoje.
* Senovės Egipte pradėtos naudoti molinės, kaulinės ir dramblio kaulo žymos – galimai, rašto užuomazgos.
* Harapoje prasidėjo Indo slėnio civilizacijos klestėjimo laikotarpis.
* Šiuo laikotarpiu datuojama Italijos Alpėse rasta mumija – Ecis.
* Virvelinės keramikos kultūros pradžia.

## Pasiekimai
* Senovės Egipte atsirado rašto užuomazgos, Indo slėnyje kurti įrašai su taip vadinamu Harapos raštu.
* Artimuosiuose Rytuose prasidėjo bronzos amžius.
* Egipte domestikuotas asilas, Nilo slėnyje pradėti auginti galvijai.
* Artimuosiuose Rytuose pradėtas naudotas puodžiaus ratas.
Yazeed Al-Rajhi

**Yazeed Al-Rajhi** – verslininkas ir automobilių sporto lenktynininkas iš Saudo Arabijos. Lenktynininko karjerą pradėjo 2007 m. Nuo 2008 iki 2018 m. dalyvavo WRC raliuose. 2014 m. Y. Al-Rajhi startavo FIA Europos ralio čempionate. Tais pačiais metais jis tapo Italian Baja ralio čempionu. Nuo 2015 m. dalyvauja Dakaro ralyje, tais pačiais metais laimėjo savo pirmąjį greičio ruožą. 2025 m. sausį pirmą kartą tapo Dakaro ralio nugalėtoju automobilių įskaitoje.

## Dakaro Ralio rezultatai

## Šaltiniai
Šechna

**Šechna**, dar žinomas kaip **Šubat-Enlilis**, archeologinis pavadinimas **Tel Leilanas** – senovės miestas Sirijoje, buvęs į šiaurės rytus nuo dabartinės Hasakos, netoli dab. Turkijos sienos, Chaburo upės baseine.

## Istorija
Manoma, kad gyvenvietė įsikūrė V tūkst. pr. m. e., tačiau tik III tūkst. pr. m. e. ji išaugo į didesnį miestą, kuris greičiausiai buvo Nagaro karalystės valdžioje. XXIII a. pr. m. e. miestą nukariavo Akado imperija, ir jis tapo žinomas kaip Šechna. Tiesa, maždaug tuo metu dėl kažkokių priežasčių (manoma, kad dėl 300 metų trukusios sausros), gyvenvietė stipriai susitraukė ir galiausiai buvo beveik palikta.

XIX a. pr. m. e. pabaigoje Asirijos karalius Šamši-Adadas I (1813–1781) šiaurinėje Mesopotamijoje sukūrė didelę imperiją. Derlingą Chaburo slėnį jis matė kaip potencialų savo karalystės centrą. Senosios Šechnos vietoje jis pastatė miestą, kurį pavadino Šubat-Enliliu („Enlilio buveine“) ir pavertė jį savo sostine. Jame pastatyti rūmai, miestas apjuostas galinga siena, o gyventojų skaičius siekė 20 tūkst.

Po Šamši-Adado mirties jo imperijai suirus, miestą užgrobė amoritų valstybėlė Apumas, kuri padarė jį savo sostine. Miestas toliau klestėjo iki 1726 m. pr. m. e., kuomet jį užėmė Babilono karalius Samsuiluna. Asirijos karalius Adasi jį išvijo, tačiau Šubat-Enlilis buvo greitai apleistas.

Kasinėjimai mieste reguliariai vykdyti nuo 1979 m. Čia daugiausia prisidėjo Jeilio universiteto archeologai. Vienas svarbiausių radinių – 1100 molinių lentelių archyvas, kurio administraciniai dokumentai atspindi XVIII a. pr. m. e. Šiaurės Mesopotamijos gyvenimą. Dauguma iškastų artefaktų saugomi Deir ez-Zoro muziejuje. 2011 m. kasinėjimai nutrūko dėl Sirijos pilietinio karo.
Lietuvos gyvūnija

**Lietuvos gyvūnija**. Lietuva yra vidutinių platumų klimato miškų zonoje, tad joje vyrauja tik šiam Žemės regionui būdinga fauna. Lietuvos gyvūnijos evoliucija skirstoma į du istorinius laikotarpius, tai priešledynmečio ir poledynmečio arba holoceno epochos, kuris tęsiasi iki šių dienų. Lietuvos priešledynmečio gyvūnija matyt buvusi labiausiai savita, gausi, daugiausia kitusi, bet mažiausiai žinoma, kadangi šis Žemės evoliucijos laikotarpis prasidėjo ir užtrūko labai ilgai, apie 665 milijonų metų – nuo pat pirmųjų Žemėje pasirodžiusių primityvių gyvių.

## Taip pat skaityti
* Lietuvos vabalai
* Lietuvos žuvys
* Lietuvos varliagyviai
* Lietuvos ropliai
* Lietuvos paukščiai | Lietuvos žvirbliniai paukščiai
* Lietuvos žinduoliai

## Šaltiniai

## Nuorodos
* lrt.lt / Lietuvos gyvūnija. I dalis 
* lrt.lt / Lietuvos gyvūnija. II dalis 
* raudonojiknyga.lt / Lietuvos Raudonoji Knyga
Senoji Babilono karalystė

**Senoji Babilono karalystė**, dar vadinama **Pirmoji Babilono dinastija** – sąlyginis pavadinimas, istorikų duodamas Artimųjų Rytų valstybei, egzistavusiai XIX–XVI a. pr. m. e. Jos branduolys buvo istorinis Akado (Babilonijos) regionas (vidurinė Mesopotamija dabartinio Irako teritorijoje), tačiau didžiausios ekspansijos metu valstybė taip pat valdė pietinę bei šiaurinę Mesopotamiją ir dalį Sirijos.

## Istorija

Senoji Babilonijos karalystė buvo viena iš daugelio amoritų valstybių, įkurtų Mesopotamijoje III–II tūkst. pr. m. e. sandūroje.
Jos įkūrėjas buvo Sumuabumas. Jis užėmė nedidelę teritoriją prie Eufrato upės, kur buvo nedidelis provincijos miestelis Babilonas. Jo įpėdiniai pamažėle stiprino Babiloną, paversdami jį savo mažos valstybėlės sostine. Iki XVIII a. pr. m. e. pabaigos karalystė jau valdė aplinkinius miestus – Dilbatą, Siparą, Kišą ir Borsipą.

Atėjęs į valdžią karalius Hamurabis siekė paversti nereikšmingą valstybėlę galinga imperija, nugalėdamas savo svarbiausias priešes – kitas amoritų valstybėles. Pirmiausia jis nukariavo Larsą, taip įgydamas kontrolę didžiojoje dalyje senųjų Šumero miestų. Vėliau jis paėmė Ešnuną Tigro baseine, Asiriją ir galiausiai – Marį. Tokiu būdu jis praktiškai atkūrė III Ūro dinastijos valdytas teritorijas.

Hamurabio sūnus Samsuiluna nesugebėjo išlaikyti vieningos imperijos. Jam valdant pietinės žemės (Šumeras) paskelbė nepriklausomybę kaip Jūržemė, šiaurėje vėl atsiskyrė Asirija, o Elamo armijos nusiaubė miestą. Karalystė vėl susitraukė iki nedidelių teritorijų vidurinėje Mesopotamijoje ir nė vienam iš vėlesnių valdovų nepavyko jos išplėsti. Šie karaliai, tiesa, išlaikė Mario karalystės teritorijas.

XVI a. pr. m. e., valdant karaliui Samsuditana, Hetitų armija užpuolė Babiloną ir jį nusiaubė. Netrukus Babilone įsigalėjo kita svetimšalių dinastija – kasitai.

## Valdovai

Visos datos apytikslės ir prieš mūsų erą. Naudojama vidutinė (prieš pasvirąjį brūkšnį) ir trumpoji chronologija:
* Sumuabumas 1830–1817;
* Sumulaelis 1817–1781;
* Sabiumas 1781–1767;
* Apil-Sinas 1767–1749;
* Sin-Mubalitas 1748–1729;
* Hamurabis 1792–1750 / 1728–1686;
* Samsuiluna 1750–1712 / 1686–1648;
* Abiešu 1712–1683 / 1648–1620;
* Amiditana 1683–1640 / 1620–1583;
* Amisaduka 1582–1562 / 1582–1562;
* Samsuditana 1626–1595 / 1562–1531.
Ešnuna

**Ešnuna**, archeologinis pavadinimas **Tel Asmaras** () – senovės miestas Irake, Dijalos upės baseine. Taip pat senovinė valstybė.

## Istorija
Manoma, kad miestas apgyvendintas nuo III tūkst. pr. m. e. pradžioje, Džemdet Nasro laikotarpiu. Miesto įkūrėjai buvo šumerai. Nors jis buvo labiausiai į šiaurę nutolęs miestas, neabejotinai priskiriamas šumerų kultūrinei įtakai. Manoma, kad jis įkurtas kaip svarbus prekybinis postas vykdant prekybą su vakaruose buvusiu Elamu. Per čia keliavo arkliai, varis, alavas, barngakmeniai. Mieste randama daug atvežtinių objektų.

Mesopotamiją užvaldžius III Ūro dinastijai, mieste valdė vietininkai. Byrant paskutiniajai šumerų imperijai, XXI a. pr. m. e. Ešnunoje įsigalėjo amoritų dinastija ir susikūrė atskira karalystė. Tuo metu ji konkuravo su kitomis Mesopotamijos karalystėmis: Isinu, Larsa, Babilonu. Panašiai kaip Babilono Hamurabio kodeksas, Ešnunoje irgi buvo sukurtos teisinės lentelės, vadinamo Ešnunos kodeksu.

XVIII a. pr. m. e. labai sustiprėjo Ešnunos kaimynės. Pirmiausia ją užėmė Elamas, o vėliau – Babilono karalius Hamurabis. Tolimesnis Ešnunos likimas nėra žinomas ir įrašai apie jį išnyksta. Manoma, kad po to miestas galutinai nunyko.
 
Intensyvūs kasinėjimai Tel Asmare vykdyti 1930–1936. Rasta gausi archeologinė medžiaga, tarp kurios – 1500 molinių lentelių. Ne visa medžiaga iki mūsų dienų yra galutinai ištirta ir publikuota. Apie 2000 m. archeologinius tyrimus čia trumpai vykdė Irako archeologai.

## Valdovai
* III Ūro dinastijos vietininkai:
** Urguedina;
** Kalamu;
** Ituria;
** Ilušuilia;
** Nurachumas;
* Kirikiri;
* Bilalama;
* Išaramašu;
* Usuravasu;
* Ur-Ninmaras;
* Ur-Ningizida;
* Ipik-Adadas I (Babilono Sumuabumo amžininkas);
* Sarija;
* Varasa;
* Belakumas;
* Ibalpielis I;
* Ipik-Adadas II ~1700;
* Naram-Sinas;
* Dannumtahazas;
* Daduša;
* Ibalpielis II;
* Sili-Sinas;
Ruseinių kapinynas

**Ruseinių kapinynas** – senovinė laidojimo vieta, rasta Lietuvoje, Kėdainių rajone, Josvainių seniūnijoje, 9 km į šiaurės vakarus nuo Josvainių, Šušvės (Angirių tvenkinio) kairiajame krante, šalia Ruseinių kaimo. Valstybinės reikšmės archeologijos paminklas.

1939 m. rasti 34 žmonių kapai (27 degintiniai, 7 griautiniai) ir 19 žirgų kapų, o 1969 m. rasti dar 102 žmonių (43 degintiniai, 59 griautiniai) ir 47 žirgų kapai. Degintiniai palaikai datuojami XI–XIV a., o griautiniai – XIV–XVII a. Žirgų kapuose rasta įvairių žirgų aprangos dalių – balnakilpių, žalvariu puoštų kamanų ir žąslų, žalvarinių skardelių karčiams puošti. Griautiniuose kapuose žmonės laidoti tiek karstuose (XVI–XVII a.), tiek be karstų (XIV–XVI a.). Juose rasta monetų, peilių, ietigalių, kirvių, segių.

Ruseinių kapinyną 1939 m. kasinėjo Kauno kultūros muziejaus archeologai, vadovaujami Prano Baleniūno, o 1968–1969 m. – Istorijos instituto archeologai, vadovaujami Vytauto Urbanavičiaus. Radiniai (~840 daiktų) saugomi Kauno istorijos muziejuje ir Lietuvos nacionaliniame muziejuje.

## Šaltiniai
Rusakalnio miškas

**Rusakalnio miškas** arba ***Daniliškių miškas, Daugirdiškių miškas*** – miškas Lietuvoje, Trakų rajone ir Elektrėnų savivaldybėje, 6 km į šiaurės vakarus nuo Trakų, 6 km į pietus nuo Vievio. Priklauso Trakų miškų urėdijai (Semeliškių girininkijai). Apima 13,5 km² plotą.

Būdingas kalvotas paviršius. Dirvožemiai velėniniai jauriniai ar jauriniai priesmėliai, vietomis yra priemolių, smėlių. Miške telkšo 3 ežerai (Sasonė, Dumbliukas, Kūdriai), nemaža pelkynių.

Medynai:
* eglynai: 42 %
* pušynai: 29 %
* beržynai: 13 %
* drebulynai: 7 %
* baltalksnynai: 4 %
* juodalksnynai: 2 %
* ąžuolynai, skroblynai, uosynai, guobynai: po 1 %

Jaunuolynai sudaro 39 % medynų, pusamžiai medžiai 50 %, pribręstantys 6 %, brandūs 5 %.

Rusakalnio miške (79 kvartale) stūkso Daniliškių piliakalnis (Totorių kalnas) taip pat yra (91 kvartale) kapinynas, vadinamas Totorių kapinėmis. Miške įsikūrę kaimai: Daniliškės, Suslonys, Panevėžė, Naujadvaris, Signalai, Kudrionys, Maidonys, Katiliškės, Palapiškės, Malinauka.

## Šaltiniai
Rupunionių kapinynas

**Rupunionių kapinynas** (arba ***Kapukalnis, Sidabrinis kalnas***) – senovinė laidojimo vieta, rasta Lietuvoje, Kauno rajone, Batniavos seniūnijoje, 2,5 km į šiaurę nuo Kulautuvos, prie Rupunionių kaimo. Valstybinės reikšmės archeologijos paminklas.

Rasti 7 griautiniai kapai, iš kurių keturiuose būta VI a. įkapių. Vienas kapas vėlyvas (XVII–XIX a.). Dar rasta XI–XII a. auka, kurią sudaro apdegę to meto geležiniai ginklai.

Rupunionių kapinyną 1980 m. kasinėjo Vilniaus pedagoginio universiteto archeologai, vadovaujami Eugenijaus Jovaišos.

## Šaltiniai
Raudonoji žvaigždė

**Raudonoji žvaigždė** gali reikšti:

* FK Saliutas Vilnius – futbolo klubas (1952–1956 m. „Raudonoji žvaigždė“)
* SSRS-V3 Raudonoji žvaigždė – minkšto tipo dirižablis

Periodiniai leidiniai:
* Mūsų kraštas (Radviliškis) – Radviliškio rajono laikraštis (iki 1959 m. „Raudonoji žvaigždė“)
* Raudonoji žvaigždė (Seda) – Sedos rajono laikraštis, ėjęs 1951–1959 m.
* Raudonoji žvaigždė (Vilnius) – dienraštis, leistas 1952–1953 m.
Abisinijos katė

**Abisinijos katė** – trumpaplaukių kačių veislė. Manoma, jog tai seniausia naminių kačių veislė pasaulyje. Tai labai protingos, nuovokios katės, kurios galimai yra senovės Egipto kačių palikuonės.

## Istorija

Dabartinės Abisinijos katės išvaizda ir kūno sudėjimu stulbinamai panašios į balzamuotas kates, rastas per archeologinius kasinėjimus Egipte. Senovės Egipto piešinių ir skulptūrų katės taip pat labai panašios į Abisinijos kates.

Pirmąją Abisinijos katę į Didžiąją Britaniją iš Etiopijos atgabeno feldmaršalas Robertas Neiperas. Katė vadinosi Zula, jos kailis buvo taškuotas, nors pati katė nebuvo panaši į dabartines Abisinijos kates. Manoma, jog Zula – Abisinijos kačių pramotė. 1882 m. Abisinijos katės buvo pripažintos Didžiojoje Britanijoje. Po karų ir leukozės epidemijos ši veislė beveik išnyko. Abisinijos kačių vėl ėmė daugėti septintojo dešimtmečio pradžioje.

## Charakteris

Šios veislės katės draugiškos, užsispyrusios, nėra įkyrios, bet jei ko nori, akivaizdžiai tai parodo. Šioms katėms patinka bendravimas, todėl paliktos vienos liūdi arba pyksta. Paprastai gerai sutaria su kitomis katėmis ir šunimis. Katinai paprastai geresnio būdo už katytes – šios kartais šiaušiasi prieš kitas kates. Abisinijos katėms reikia daug erdvės ir daug dėmesio. Jokiu būdu negalima uždaryti jų vienų mažoje patalpoje.

Tai smalsios, protingos būtybės. Ištyrinėja visus naujus daiktus, be reikalo nerizikuoja, tačiau mėgsta žaidimus ir nuotykius. Kaip ir daugelis kačių, mėgsta švelnumą ir glamones.

## Fizinės savybės

Abisinijos katės kūnas būna raumeningas, tvirtas, lankstus, vidutinio ilgumo. Kojos, palyginti su kūnu, plonos, kaulai gana smulkūs. Uodega gana ilga, stora prie pagrindo, smaili. Galva plati, nosis su nedideliu įlinkiu, smakras ryškus. Migdolo pavidalo akys įkypos, gyvos. Didelės ausys žemai ties smilkiniais, smailios. Stangrus Abisinijos katės kailis trumpo, plono ir glotnaus plauko. 

Autentiška Abisinijos katės spalva vadinama laukinių kačių spalva. Per daugelį metų buvo išvestos ir kitų spalvų katės. Visos Abisinijos katės taškuotos, kiekvienas jų kailio plaukelis su dviem ar trim tamsesniais ruožais. Plauko galiukas visada tamsus.

Akys gali būti gintaro spalvos, žalios arba geltonos.

## Šaltiniai

* Esther J.J. Verhoef-Verhallen. *Kačių enciklopedija*, vert. Danguolė Žalytė. Vilnius: Aktėja, 2002.
Vilniaus kariljonas

**Vilniaus kariljonas** – vienintelis sostinėje kariljonas, brolių dominikonų rūpesčiu 2015 m. įrengtas Šv. apaštalų Pilypo ir Jokūbo bažnyčios bokšte, Vasario 16-osios g. 10, prie Lukiškių aikštės. Tai didžiausias Lietuvoje, moderniausias ir vienas įspūdingiausių regione – turintis net 61 varpą, kurių mažiausio svoris – 8 kg, o didžiausio – 3360 kg.

## Istorija

2015 m. birželio 28 d. Šv. apaštalų Pilypo ir Jokūbo bažnyčioje įvyko iškilminga jų šventinimo ceremonija. Jau kitą dieną po pašventinimo meistrai iš Olandijos pradėjo varpų kėlimo į bokštą, montavimo ir derinimo darbus. Kariljono koncertinis debiutas įvyko 2015 m. rugsėjo 6 d., atidarant penktąjį tarptautinį Šv. Jokūbo sakralinės chorinės muzikos festivalį. 

Kariljono varpus išliejo garsi Nyderlandų Karalystės Asteno miesto varpų liejykla „Royal Eijsbouts“, puoselėjanti senas varpų liejimo tradicijas. Kompanijos viceprezidento Joep van Brussell, apsilankiusio ir apžiūrėjusio bažnyčią, nuomone, strateginė jos vieta ir pats bokštas idealiai tinka šiam instrumentui.

Iki šiol Lietuvoje dar veikė 35 varpų kariljonas Kaune ir 48 varpų Klaipėdoje.

## Nuorodos

* Lukiškių aikštėje aidės net šešiasdešimt vienas Šv. Pilypo ir Jokūbo bažnyčios kariljono varpas
* Dar neįrengtas Vilniaus kariljonas jau masina muzikantus
Tolerancija (fiziologija)

**Tolerancija** – įgyjamas organizmo nejautrumas kenksmingam aplinkos poveikiui. Toks poveikis gali būti ribota ksenobiotiko (nuodo) dozė  arba grynai fizinis poveikis (sausra, karštis , ultravioletiniai spinduliai ir pan).

Skiriama labai greita, greita ir chroniška tolerancija.

Labai greta tolerancija pasireiškia per keletą minučių po pirmosios dozės. Greita tolerancija pasireiškia per keletą valandų. Pakartotinės dozės ar poveikiai tokiai tolerancijai atsirasti nebūtinos.

Lėtoji (chroniška) tolerancija vystosi palaipsniui, kai kenksmingas poveikis veikia ilgai, nepertraukiamai arba dažnai, tokia pačia arba didėjančia doze. Jei poveikis pašalinamas, tolerancija neretai ilgainiui išnyksta tačiau jam vėl atsiradus, antrą ir vėlesnius kartus tolerancija išsivysto greičiau. 

Tolerancija ne visada yra specifinė, gali būti ksenobiotinės medžiagos, kurias pavartojus, tolerancija bus tokia, kokia buvo jau anksčiau vartotam kitokiam, panašiam ksenobiotikui. 

Tolerancijos procese dalyvauja daugelis organizmo sistemų: modifikuojami ar kitaip ląstelės struktūrose išdėstomi esami baltymai, papildomai susintetinamos apsaugančios medžiagos , galimi persitvarkymai ląstelės, organizmo, elgesenos lygmenyse. Vieniems šių pakitimų pakanka trumpo laiko, kiti užtrunka žymiai ilgiau. Žinomi atsparūs mutantai  kuriose dėl pakitusios reguliacijos įprastai tolerancijos aktyvuojami pokyčiai palaikomi nuolat. Tačiau, kad ir labiau atsparus konkrečiam poveikiui, toks organizmas gali būti apskritai mažiau gyvybingas.

Tolerancija žinoma jau seniai. Praeityje kai kurie valdovai vartodavo nedideles nuodų dozes, kad pripratintų savo organizmus, taip bandydami išvengti nunuodijimo .

## Tolerancija narkotinėms medžiagoms

Tolerancija medikamentams, narkotinėms medžiagoms – reiškinys, kai ilgiau vartojant medžiagą, organizmo reakcija į tą medžiagą mažėja. Žmogui susiformuoja daug efektyvesnė „gynybinė“ sistema vartojamai medžiagai. Jo ta medžiaga nebeveikia taip stipriai kaip veikdavo anksčiau ar kaip tokia pati dozė veiktų kitus. Tolerancija paprastai išnyksta ilgesnį laiką nevartojant tos medžiagos. Kai kurioms medžiagoms tolerancija neišsivysto, kitoms (kaip heroinui) ji vystosi labai greitai.

Jei žmogui vystosi tolerancija ir jis patiria psichologinę priklausomybę ar fizinę priklausomybę, kurių negali ar nenori nugalėti tuo pat metu tai gali būti labai pavojingas derinys. Taip elgiantis, paprastai norint pasiekti tą patį rezultatą, pasirenkama vis didesnė dozė. Kitas pasirinkimas – nutraukti vartojimą mažiausiai mėnesiui ir palaukti kol tolerancija praeis.

Tolerancija veikia taip pat ir mirtiną dozę. Žmogaus kuriam išsivysčiusi stipri tolerancija vidutinė vartojama dozė gali  viršyti eiliniam žmogui mirtiną dozę. Kai toks žmogus be specialistų pagalbos mėgina nutraukti vartojimą, o po kelių savaičių nevartojimo galiausiai palūžta ir vėl suvartoja tiek kiek jam anksčiau buvo įprasta (neįvertinant sumažėjusios tolerancijos), tai gali baigtis mirtimi. Toks reiškinys labiausiai būdingas opiatams – morfinui, heroinui, aguonų ekstraktui, opijui.

## Šaltiniai
Kasitų mitologija

**Kasitų mitologija** – kasitų, etninės grupės iš Irano kalnyno, kuri XVI–XIII a. valdė Babiloniją, mitologijos visuma.

Žinių apie ją yra labai nedaug. Kasitai tapatino savo dievus su babiloniečių dievais, ką rodo ir išlikęs kasitų-akadų kalbų žodynas, kur pateikiami babilonietiški kasitiškų dievų atitikmenys. Iš ~300 dabartiniams mokslininkams žinomų kasitiškų žodžių, apie 30 yra teonimai. Nemažai jų pasitaiko karalių varduose. Kartais jie labai primena indoeuropiečių dievų vardus, tačiau manoma, kad taip galėjo atsitikti dėl kultūrinių ryšių su indoeuropiečiais. Kasitų dievybių ikonografija aptinkama ir mene: čia daug dėmesio skiriama kalnų dievybėms, vaizduojami dangaus kūnai.

## Sąrašas

## Šaltiniai