open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kojalavičiai

**Kojalavičiai**, **Kojalos**, **Kojelavičiai-Vijūkai** – XVI a. – XVII a. Lietuvos miestiečių ir bajorų giminė.

## Giminės istorija
Pradininkas, istoriko Z. Kiaupos duomenimis, nuo 1542 m. minimas Kauno miestietis Jonas Kojala (m. 1564 m.). Veikiausiai jo sūnūs, irgi Kauno miestiečiai – Andrius (minimas 1607–1614 m.) ir Motiejus (prieš 1610 m.) Kojalos.

Andrius turėjo sūnus Lauryną, Baltazarą ir Motiejų (šis minimas 1616–1620 m.). Laurynas, 1606–1641 m. minimas kaip Kauno miestietis ir pirklys, jau vadinamas Kojalavičiumi. Turėdamas kelias vytines ir plaukiodamas upėmis prekiavo Kaune, Vilniuje, Gardine, Karaliaučiuje, Klaipėdoje. Supirkinėjo Kaune sklypus ir namus. Kaip miestiečiai ir pirkliai t. p. minimi Baltazaras 1608–1627 m., Lauryno pusbrolis Jonas (m. 1628 m.)

1604–1628 m. Jonas turėjo vytinių, jomis plukdydavo ir kitų pirklių prekes. Nuo 1604 m. buvo Kauno suolininkų prisiekusysis raštininkas, nuo 1614 m. miesto ūkvedys, miestiečių kolegijos, kontroliuojančios magistrato veiklą, narys. 1609 m. vedė Kauno vaito bajoro Alberto Beinarto dukterį Brigitą, jiems gimė pagarsėję sūnūs Albertas Kojelavičius-Vijūkas, Kazimieras Kojelavičius-Vijūkas ir Petras Kojelavičius-Vijūkas. Nuo tada Kojalavičių antroji pavardė tapo Vijūkai. Broliai tėvų namus Kaune 1642 m. užrašė kuriamai Jėzuitų kolegijai.

## Šaltiniai
Skydinė žvynabudėlė

**Skydinė žvynabudėlė** (*Lepiota clypeolaria*) – pievagrybinių (*Agaricaceae*) šeimos, žvynabudėlių (*Lepiota*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**
Spygliuočių, mišrieji miškai, parkai.
* **Augimo laikas**
Vasara, ruduo.
* **Pagrindiniai požymiai**
Sporos plačiai verpstiškos, didelės, kepurėlės kraštai ir kotas plaušuoti.

Vaisiakūniai vidutiniai, nedideli. Kepurėlė 3–5 (8) cm skersmens, varpeliška, su rudu lygiu gūbreliu, o visa gelsvame fone smulkiai gelsvai rusvai žvynuota. Lakšteliai balti. Kotas 6–12×0,5–1 cm, kepurėlės spalvos, su puriu, draiskalotu, greitai nukrentančiu žiedeliu, žemiau kurio apšepęs baltais, gelsvais plaušeliais er žvyneliais. Sporos 10–16×5–6,5 μm.

**Būdingi požymiai:** vaisiakūniai plaušuoti, žvynuoti, kotas su žiedu. Trama balta, minkšta, malonaus kvapo ir skonio.

Auga pavieniui, retai grupelėmis. Valgoma, bet menkavertė. Dažna. Rinkti nesiūloma.

## Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 202 psl.
Kazimieras Kojelavičius-Vijūkas

**Kazimieras Kojalavičius-Vijūkas** (1617 m. birželio 24 d. Kaunas – 1674 m. lapkričio 2 d. Polockas) – SJ, Lietuvos kunigas, literatas.

## Biografija
Kilęs iš Kauno pirklių, giminystės ryšiais su Vijūkais tapusių bajorais, Kojalavičių giminės. Tėvas Jonas Kojalavičius, motina Brigita Beinartaitė, broliai Albertas Kojalavičius-Vijūkas ir Petras Kojalavičius-Vijūkas. Nuo 1634 m. jėzuitas. 1638-1641 m. Nesvyžiaus kolegijoje studijavo retoriką, 1638–1641 m. ir 1643-1647 m. Vilniaus universitete – filosofiją ir teologiją. 1646 įšventintas kunigu. 1654 m. filosofijos ir teologijos daktaras.

1641–1643 m. dėstė retoriką Kražių ir Polocko kolegijose, 1648-1649 m. – filosofiją Braunsbergo (dab. Branevas), 1649-1652 m. – Poznanės kolegijoje. Nuo 1652 m. Vilniaus universiteto teologijos profesorius, nuo 1657 m. vicerektorius, 1659-1662 m. rektorius, 1661-1668 m. studijų prefektas ir Šv. Jonų bažnyčios pamokslininkas. 1669-1672 m. Vilniaus popiežiškosios kunigų seminarijos prefektas. 1672–1674 m. Polocko kolegijos rektorius. Su broliais A. ir P. Kojalavičiais tėvų namus Kaune 1642 m. užrašė kuriamai Jėzuitų kolegijai.

## Kūryba
Išleido „Retorikos pagrindus“ (*Institutiones rhetoricae* 2 t. 1654-1659 m.), homiletikos vadovą „Šešiasdešimt religinės kalbos būdų“ (*Modi LX sacrae orationis variae formandae* 1664 m. 7 leid. 1759 m.). Parašė panegirikų jėzuitų rėmėjams, mokyklas steigusiems dignitoriams, išleido jų rinkinį „Panegirikos didvyriams…“ (*Panegyrici Heroum…* 1668 m.).

## Šaltiniai
Pironas Elidietis

**Pironas Elidietis** (Pyrrhōn Ēleios; apie 365–275 m. pr. m. e.) – senovės graikų filosofas, skepticizmo (pironizmo) pradininkas.

Pažiūros žinomos iš mokinių Timono Flijuntiečio ir Eusebijo raštų. Pironas teigė, jog daiktai nepažinūs. Žmonių sprendimai apie juos esą ir teisingi, ir klaidingi. Viskas yra santykiška, todėl žmogus turįs susilaikyti nuo bet kokių teiginių. Tai užtikrinsią jam dvasinę nepriklausomybę nuo aplinkos (ataraksiją), tuo pačiu ir laimę.

## Šaltiniai
Andrius Šmitas

**Andrius Šmitas** (, 1947 m. liepos 8 d. Süderbrarupe miestelyje, Šiaurės Vokietija – 2008 m. gruodžio 14 d. Hiūtenfeldas, Hesenas, Vokietija) – lietuvių pedagogas, ilgametis Vasario 16-osios gimnazijos Vokietijoje vadovas, visuomenininkas, lietuvių bendruomenės veikėjas, lietuvybės puoselėtojas.

## Išsilavinimas
1967 m. Andrius Šmitas baigė Vasario 16-osios gimnaziją. Atlikęs vokiečių kariuomenėje karinę prievolę, Bonos universitete studijavo teologiją, Rytų Europos istoriją ir Lietuvos istoriją (universitete dėstė prof. Zenonas Ivinskis). Studijas baigė 1978 m., sėkmingai išlaikė baigiamuosius pedagogo egzaminus, įgijo teisę dirbti mokytoju.

## Visuomeninė, kultūrinė, pedagoginė veikla
Studijų metais Andrius Šmitas dalyvavo Vokietijos lietuvių bendruomenės veikloje, Vokietijos Lietuvių Bendruomenės (VLB) jaunimo sekcijos pirmininkas, „Jaunimo žodžio” redakcijos narys, vienas iš Vokietijos lietuvių jaunimo sąjungos (VLJS) steigėjų (1970–1972 m.), Europoje vykusio IV Pasaulio lietuvių jaunimo kongreso pirmininkas (1979 m.), Vasario 16-osios gimnazijos kuratorijos narys (nuo 1972 m.), Vokietijos LB tarybos narys (nuo 1975 m.), 22 metus – VLB valdybos narys, iš jų 2 kadencijas – Vokietijos LB valdybos pirmininkas (1979–1981 m.), 1981 m. įkurto Lietuvių kultūros instituto narys steigėjas.

Nuo 1982 m. Vasario 16-osios gimnazijos direktorius. Rūpinosi ne tik pedagogine sritimi, bet ir gimnazijos išlaikymu, lietuvybės išlaikymu ir puoselėjimu.

Andrius Šmitas buvo vedęs (1978 m.); žmona – JAV lietuvė Marija Dambriūnaitė, dukros – Daina ir Lina.

Mirė 2008 m. gruodžio 14 d., 17 val. gruodžio 18 d. šarvojamas Hiūtenfeldo Jėzaus Širdies bažnyčioje (11 val. atnašaujamos šv. Mišios, po kurių velionis lydimas į Hiūtenfeldo kapinaites).

## Šaltiniai, nuorodos
* Delfi.lt informacija
* Vokietijos lietuvių bendruomenės informacija
Vasario 16-osios gimnazija

**Vasario 16-osios gimnazija** () – Hiutenfelde (Lampertheimo miesto dalyje) esanti lietuviška gimnazija, vienintelė oficialiai pripažinta veikianti lietuviška mokykla Vakarų Europoje. Adresas – Litauisches Gymnasium, Lorscher Str. 1, D-68623 Lampertheim.

## Istorija
1950 m. liepą gimnaziją įkūrė lietuvių pabėgėliai Dypholce, šio miesto kareivinėse. Kadangi kareivines reikėjo grąžinti, Vokietijos lietuvių bendruomenė 1953 m. Hiutenfelde įsigijo Renhofo pilį ir 5 ha parką. Į Hiutenfeldą gimnazija perkelta 1954 m. Vokietijos lietuvių bendruomenė Renhofo pilį () perdavė mokyklos reikalams. Iki 1957 m. gimnazija išduodavo lietuviškus brandos atestatus. 1965 m. pastatytas mokymo ir administracijos korpusas, 1972 m. mergaičių, o 1987 m. berniukų bendrabutis. 1984 m. kilo gaisras, per kurį sudegė biblioteka, baldai, padaryta žalos pastatui. 1989 m. atstatytoje pilyje įrengta gimnazijos biblioteka, muzikos klasės, Vokietijos lietuvių bendruomenės valdybos raštinė, salė, posėdžių kambariai, Lietuvių kultūros institutas Vokietijoje, butai. Trečiajame aukšte įkurdinta koplyčia.

Nuo 1977 m. visi dviejų paskutinių klasių dalykai, išskyrus lietuvių kalbą ir literatūrą bei Lietuvos istoriją, pradėti dėstyti vokiečių kalba. 1999 m. gimnazijai suteiktas Vokietijos pripažintos gimnazijos statusas, dirbama pagal Vokietijos valstybinę mokymo programą.

1954 m. gimnazijoje mokėsi 180 mokinių, 1964 m. – 96, 1984 m. – 78, 2013 m. – 187, o 2019 m. – 217.

## Direktoriai
* Antanas Giedraitis-Giedrius – 1952–1954 m.
* Vladas Litefskis – 1954–1957 m.
* Andrius Šmitas – 1982–2008 m.
* Irena Grevienė – nuo 2008 m. iki 2009 m.
* Bronė Narkevičienė – 2009–2014 m.
* Janina Vaitkienė – 2015–2019 m.
* Rasa Weiss – nuo 2020 m.

## Mokytojai
* Valteris Kristupas Banaitis (1918–1999), vargonininkas, chorvedys, publicistas, kompozitorius, visuomenininkas
* Vincas Bartusevičius (g. 1939 m.), Vokietijos lietuvių bendruomenės veikėjas, ateitininkas
* Antanas Giedraitis-Giedrius (1892–1977), pedagogas, rašytojas, vaikų žurnalų „Žiburėlis“ „Saulutė“ redaktorius
* Alfonsas Krivickas (1919–1990), grafikas, tapytojas
* Hermanas Šulcas (g. 1939 m.), kunigas salezietis, misionierius

## Mokiniai
* Hermanas Šulcas, misionierius
* Lena Valaitis (g. 1943 m.).

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficialus gimnazijos tinklalapis
Pilvotasporė žvynabudėlė

**Pilvotasporė žvynabudėlė** (*Lepiota ventriosospora*) – pievagrybinių (*Agaricaceae*) šeimos, žvynabudėlių (*Lepiota*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**
Miškai, parkai, tarp žolių.
* **Augimo laikas**
Vasara, ruduo.
* **Pagrindiniai požymiai**
Sporos didelės, verpstiškos, pilvotos, kepurėlė rudai ochrinė.

Vaisiakūniai nedideli. Kepurėlė 4–6 (8) cm skersmens, retai didesnė, varpiška, paplokščia, su lygiu ar suaižėjusiu gūbreliu, ochrinė, rudai ochrinė, viduryje tamsesnė, plaušuota, žvynuota, pakraščiai nulinkę žemyn, kartais suskeldėję. Lakšteliai balti, platūs, minkšti. Kotas 4–10×0,4–1 cm, su draiskanotu žiedu, virš kurio baltas, žemiau jo apaugęs kepurėlės spalvos žvyneliais, plaušeliais. Trama plona, balta, minkšta, malonaus kvapo ir skonio. Sporos verpstiškos, 16–22×4 (5)–6 μm.

**Būdingi požymiai:** ši rūšis labai panaši į skydinę žvynabudėlę, skiriasi šiek tiek didesniais tamsesnės spalvos vaisiakūniais, didelėmis pilvotomis sporomis.

Auga pavieniui, grupelėmis, panašiai kaip ir skydinė. Valgoma, menkavertė. Nedažna.

## Literatūra
**Lietuvos grybų atlasas**, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 203 psl.
Juozas Kojelis

**Juozas Kojelis** (1916 m. gruodžio 2 d. Viekšnaliuose, Luokės valsčiuje – 2010 m. lapkričio 11 d. Kaune) – JAV lietuvių visuomenės veikėjas, žurnalistas, pedagogas, publicistas, rezistentas.

## Biografija
Gimė aštuonių vaikų ūkininkų šeimoje. Mokėsi Kražių „Žiburio“ gimnazijoje. Nuo 1935 m. studijavo klasikinę filologiją Vytauto Didžiojo universitete, 1940 m. paskutinį semestrą – Vilniaus universitete.

Okupacijų metais dalyvavo antibolševikinėje ir antinacinėje rezistencijoje. 1941–1943 m. Kretingos gimnazijos mokytojas, direktoriaus pavaduotojas. Nuo 1942 m. Lietuvos laisvės armijos narys. 1943 m. kaip vienas antinacinio pasipriešinimo organizatorių suimtas gestapo, iki 1944 m. kalintas Klaipėdos, Ragainės ir Kauno kalėjimuose.

1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1945–1948 m. dėstė Miuncheno lietuvių gimnazijoje, kurį laiką jos direktorius. 1949 m. persikėlė į JAV. Mokytojavo lituanistinėse mokyklose Čikagoje, Los Andžele. 1952 m. susituokė su Elena Trumpaite. 1956–1957 m. lietuvių kalbos instruktorius JAV kariuomenės kalbų mokykloje Monterėjuje (Kalifornija).

Ateitininkų (ir Lietuvoje) , JAV lietuvių bendruomenės, Amerikos lietuvių tarybos, Lietuvių fronto bičiulių, Antinacinės rezistencijos lietuvių politinių kalinių sąjungos, JAV respublikonų partijos veikėjas. 1981 m. vienas Amerikos baltų laisvės lygos steigėjų.

Nuo 1935 m. bendradarbiavo spaudoje. Suredagavo Amerikos lietuvių vardyną (su Juozu Vitėnu, 1953 m.). 1970–1973 m. ir 1978–1980 m. žurnalo „Į laisvę“ redaktorius. Dalyvavo žurnalų „Aidai“ ir „Lietuvių dienos“ redakciniuose kolektyvuose. Bendradarbiavo leidiniuose „Žemaičių žemė“, „Aidai“, „Draugas“. 

Išleido dvi stambias publicistikos knygas „Iš nakties į rytą“ (1996 m.), „Tarp rūpesčių ir vilties“ (2001 m.).

2005 m. su žmona Elena (1920–2007) grįžo į Lietuvą.

2010 m. dokumentinis filmas „Aukoti ir aukotis “ (scenarijaus aut. P. Palilionis, rež. S. Gužauskienė, op. L. Karvelis, komp. V. Bartulis, prod. P. Garnys) skirtas Lietuvos publicistikos meistro Juozo Kojelio asmenybei atminti.

## Įvertinimas
* 2002 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Karininko kryžius

## Bibliografija
* *Iš nakties į rytą*: socialinė publicistika (sud. Vidmantas Valiušaitis). – Kaunas, 1996. – 504 psl.
* *Tarp rūpesčių ir vilties*: socialinė publicistika (sud. V. Valiušaitis). – Kaunas, 2001. – 432 psl.

## Šaltiniai
Smailiažvynė žvynabudėlė

**Smailiažvynė žvynabudėlė** (*Lepiota aspera*, sin. *Echinoderma aspera*) – pievagrybinių (*Agaricaceae*) šeimos, žvynabudėlių (*Lepiota*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**
Pamiškės, parkai, sodai, kapinės, pavėsingos, žolėtos vietos.
* **Augimo laikas**
Vasara, ruduo.
* **Pagrindiniai požymiai**
Kepurėlė ir kotas rudai žvynuoti, pasišerpetoję.

Vaisiakūniai dideli. Kepurėlė 8–15 cm skersmens, gelsvame fone apaugusi smailiais, aštriais, rusvai rudais, nusitrinančiais žvyneliais. Lakšteliai balti, labai tankūs, iki 1 cm pločio. Kotas 5–10×1–2 cm, su žiedu, virš jo baltas, lygus, žemiau - gelsvai rudas, plaušuotai žvynuotas. Trama balta, minkšta, malonaus kvapo ir skonio, iki 1 cm storio, nekarti. Sporos 7–8×3–3,5 μm.

**Būdingi požymiai:** gražūs žvynuoti vaisiakūniai, augantys tarp žolių, primenantys kurapkėlę ar net ežiuką. Kai kur ją painioja su skėtine žvynabude.

Auga pavieniui arba po kelis ar net keliolika vaisiakūnių, dažniausiai parkuose, mėgsta humusingą dirvą. Nevalgoma, mirtinai nuodinga.

## Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 204 psl.
Linas Juozas Kojelis

**Linas Juozas Kojelis** (g. 1955 m. rugsėjo 30 d. Los Andžele) – JAV lietuvių visuomenės veikėjas, politologas.

## Biografija
Tėvas Juozas Kojelis. 1976 m. baigė Kalifornijos universitetą, istorijos ir ekonomikos bakalauras, 1978 m. – Prinstono universitetą, tarptautinių mokslų magistras.

Baigęs universitetą kurį laiką dirbo JAV prezidento R. Reigano politinių reikalų patarėjo L. Nofzingerio kabinete, 1979–1981 m. senatoriaus R. Šveikerio štabe, 1981–1983 m. JAV Gynybos departamente, 1983–1988 m. prezidento R. Reigano administracijos Baltuosiuose rūmuose ryšių su visuomene skyriuje. 1988–1989 m. JAV valstybės sekretoriate vadovavo pabėgėlių atvykimo į JAV programai. 1997 m. įsteigė konsultacijų bendrovę „Kojelis & Company“, jos vadovas.

1976–1979 m. JAV lietuvių jaunimo sąjungos politinės veiklos koordinatorius, JAV lietuvių bendruomenės, Ateitininkų federacijos, Lietuvių fronto bičiulių veikėjas. Dirbdamas Vašingtone padėjo lietuvių organizacijų atstovams užmegzti ryšius su JAV Kongresu, vyriausybe. Jo iniciatyva 1983 m. prezidentas R. Reiganas į Baltuosius rūmus pakvietė 200 Amerikos baltų organizacijų atstovų, pakartotinai pasirašė kreipimąsi į visuomenę Baltų laisvės dienos proga, kuris buvo perduotas Jungtinių Tautų nariams. Kreipimesi aiškinta, kodėl JAV nepripažįsta Baltijos šalių prievartinio inkorporavimo į TSRS. 1990 m. JAV-Baltijos fondo (*USA-Baltic Foundation*) vienas steigėjų, iki 1997 m. jo prezidentas. Bendradarbiauja Lietuvos ir JAV spaudoje.

## Šaltiniai
Boleslovas Kajetonas Koliška

**Boleslovas Kajetonas Koliška** (, 1837 m. rugpjūčio 7 d. Karmoniškės prie Pabarės – 1863 m. birželio 9 d. Vilnius) – 1863 m. sukilimo Lietuvoje dalyvis.

## Biografija
Baigė Vilniaus gimnaziją. Maskvos universitete studijavo teisę. Už dalyvavimą studentų demonstracijose 1861 m. suimtas, 1861 m. pabaigoje emigravo. Kuneo (Italija) baigė lenkų emigrantų karinę mokyklą. 1863 m. kovo mėn. netoli Kauno suorganizavo sukilėlių būrį, prie kurio prisidėjo B. Žarskio ir A. Norvaišos būriai, rinktinė pavadinta Dubysos pulku. Jo vadovaujamas pulkas su Rusijos imperijos kariuomenės daliniais kovėsi prie Aukštadvario (Kauno apskr.), prie Lenčių netoli Ažytėnų, prie Misiūnų netoli Ariogalos. Z. Sierakausko įsakymu vadovavo sukilėlių kolonai – dviem batalionams ir raitelių daliniui, kuri kovėsi Biržų kautynėse. Pateko į nelaisvę, karo lauko teismo nuosprendžiu pakartas.

Palaikai slapta buvo užkasti Vilniaus Gedimino kalno tvirtovėje. 2017 m. aptikti vykdant Gedimino kalno tvirtinimo darbus. 2019 m. lapkričio 22 d. palaikai iškilmingai palaidoti Vilniaus Rasų kapinių koplyčios kolumbariume.

## Šaltiniai
Simonas Konarskis

**Simonas Konarskis** (, 1808 m. kovo 5 d. Dapkiškių dvaras prie Miroslavo – 1839 m. vasario 27 d. Vilnius) – 1830-1831 m. Lenkijos ir Lietuvos sukilimo veikėjas.

## Biografija

Gimė evangelikų reformatų šeimoje. Seirijų reformatų bažnyčios kunigas
karininko Jurgio Simono Konarskio sūnų pakrikštijo keturiais vardais: Simonas Konstantinas Juzefas
Ignacas. Mokėsi Seirijuose, Seinuose, Lomžos karo mokykloje. Nuo 1825 m. tarnavo Lenkijos karalystės kariuomenėje, 1831 m. kapitonas.

1831 m. dalyvavo generolo D. A. Chlapovskio žygyje padėti Lietuvos sukilėliams. Dalyvavo Panerių kautynėse prie Vilniaus, kurias po atkaklių mūšių sukilėliai pralaimėjo ir pasitraukė į Lietuvos gilumą. Gavęs kapitono laipsnį ir teisę vadovauti batalionui, dalyvavo kautynėse prie Panevėžio ir Šiaulių, buvo apdovanotas kryžiumi už narsą. Sukilimui pralaimėjus internuotas Prūsijoje. Paleistas išvyko į Prancūziją, Bezansone studijavo prancūzų politinės minties teorijas.

1833 m. dalyvavo vadinamajame J. Zalivskio žygyje. Buvo paskirtas Marijampolės ir Kalvarijos apygardų karo viršininku. 1833 m. įsitraukė į J. Lelevelio vadovaujamos Lenkijos emigrantų politinės srovės veiklą. 1834 m. pr. dalyvavo Dž. Mazinio surengtame žygyje į Savoją, Prancūzijoje su kitais įkūrė 1830–1831 m. Lenkijos ir Lietuvos sukilimo dalyvių Jaunosios Lenkijos organizaciją. Jos tikslas buvo atkurti Abiejų Tautų respubliką 1772 m. sienomis. Paryžiuje su J. Čynskiu leido radikalios krypties dvisavaitinį laikraštį „Pólnoc“. Kaip slaptas radikaliųjų emigrantų emisaras 1835 m. išvyko į buvusią Abiejų Tautų respubliką organizuoti naujo sukilimo. Užmezgė ryšius su nelegaliomis grupuotėmis Ukrainoje, Baltarusijoje ir Lietuvoje, vienas Lenkų tautos sandraugos (*Stowarzyszenie Ludu Polskiego*) organizacijos kūrėjų. Jam pasisekė į ją įtraukti Vilniaus medicinos – chirurgijos akademijos, Dorpato, Kijevo universitetų studentus bei vidurinių mokyklų moksleivius ir užmegzti ryšius su Rusijos karinių įgulų Vilniuje, Breste, Babruiske nariais.

1838 m. birželio 8 d. Rusijos policijos suimtas Križiškiuose prie Rukainių. Tardomas kaltinimą siekimu atkurti Abiejų Tautų respubliką kaip demokratinę respubliką, prisiėmė sau. Nuteistas mirti, 1839 m. vasario 27 d., Pohuliankoje, už Trakų vartų sušaudytas. Byloje Vilniuje nuteista apie 80 žmonių, Kijeve ir Odesoje – apie 117 žmonių.

## Atminimas

Jo vardu pavadinta:
* Gatvė Vilniuje
* Gatvė Alytaus r. Varnagirių kaime
* Vilniaus Simono Konarskio gimnazija
* Naujamiesčio rajone, Muitinės g. 35, tikėtinoje Simono Konarskio sušaudymo vietoje, stovi paminklinis akmuo. 

## Šaltiniai
Smalėnų šv. Izidoriaus Artojo bažnyčia

**Smalėnų Šv. Izidoriaus Artojo bažnyčia** () – Romos katalikų bažnyčia šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Seinų apskrityje, Punsko valsčiuje, Smalėnų kaime. Atlaidai: gegužės 15 d. – Šv. Izidoriaus Artojo: rugpjūčio 2 d. – Angeliškos Dievo Motinos. Sekmadieniais ir šventadieniais mišios laikomos dukart lenkų kalba ir vieną kartą lietuviškai. Prieš lietuviškas pamaldas giedamas rožinis. Klebonas – kun. Voicechas Jacekas Stoklosa () (2008 m.). Vyksta rekolekcijos kunigams, vasarą rengiamos jaunimo stovyklos, o vienuolyne įrengti nakvynės namai maldininkams. Prieniškio Algirdo Vaištaro drožtas medinis kryžius.

## Architektūra
Pastato išmatavimai: 26 m (ilgis) x 12 m (plotis) x 9 m (aukštis), jis yra vienanavis, su 14 m aukščio bokštu. Bažnyčios viduje išsidėstę trys altoriai: pagrindiniame patalpinta Nukryžiuoto Kristaus skulptūra, dešiniajame – Šv. Izidoriaus ir Šv. Antano paveikslai. Kairiajame altoriuje yra Angeliškos Dievo motinos paveikslas, uždengtas Čenstakavos Dievo Motinos paveikslu. Ant sienų – Kryžiaus kelio paveikslai. Bažnyčios kieme stovi šv. Mykolo Archangelo koplyčia, kurioje palidota fundatorių Habermanų šeima. Dengtas čerpėmis mūrinis U formos vienuolynas užbaigtas 1839 m., o 1975 m. vienuoliai obliatai pristatė antrą aukštą ir uždengė pastatą skarda.

## Parapija
Prieš įsikuriant parapijai, aplinkinių kaimų gyventojai lankydavo toliau stovinčias bažnyčias Punske, Seinuose, Krasnapolyje, Kalietnike. Šeipiškių dvarininko Mykolo Habermano iniciatyva buvo pastatyta bažnyčia, kuri 1897 m. lapkričio 4 d. tapo parapijine. XIX a. antrojoje pusėje įsikuria vienuoliai – reformuoti pranciškonai (*mažesnieji broliai*). Vienuolyno mokykloje lietuvių jaunuolius mokė brolis Augustinas (Augustinas Zaicas), joje mokėsi ir žinomas kompozitorius Juozas Kalvaitis, pasižymėjęs JAV lietuvių spaudos darbuotojas Domininkas Tomas Bačkauskas.1874 metais Rusijos caro įsakymu vienuolyną uždarė. Paskutinis vienuolis Tėvas Hiacintas Vasiliauskas, paliktas aptarnauti vietos katalikus, mirė 1889 m. Bažnyčia, iš pradžių buvusi filija, tapo naujai įkurtos Švento Izidoriaus parapijos šventove. Parapija apėmė 15 kaimų ir apie 1 500 parapijiečių. XX a. pradžioje ir ypač po Antrojo pasaulinio karo pastatai buvo apleisti. Padėtis pasikeitė apie 1970 m., kai parapijos sielovada perėmė misionieriai obliatai, kurie pradėjo kapitališkai remontuoti bažnyčią ir vienuolyną.

1946 m. Lomžos vyskupas Česlovas Fialkovskis uždraudė pamaldas lietuvių kalba. 1959 m. parapijai priklausė 1118 tikinčiųjų, ji apėmė šiuos kaimus: Bokšiai, Mūravotas Tiltas, Raistkiemis, Rudauka, Seivai, Smalėnai, Šeipiškės, Teklinavas, Vilkapėdžiai, Žvikeliai. Per laiką kai kurie kaimai (Šeipiškės, Teklinavas, Baraniškiai, Polesė) buvo prijungti prie kitų parapijų, o vidugiriečiai pasistatė savo bažnyčią.

XXI a. pradžioje parapija apėmė aštuonis kaimus su 39 namais ir 812 parapijiečiais. Kaimai tuštėja, nes mažėja darbo vietų, ne vienas kaimietis prasigerė ar persikelė gyventi į miestą. Prapijos teritorijoje teveikia tik viena Smalėnų pagrindinė mokykla.

## Nuorodos
* Parapijos internetinis puslapis 
* Bažnyčios nuotrauka
* Bažnyčios nuotraukos
Brabander

**„Brabander“** – Klaipėdos universiteto mokomasis burlaivis. Gafelinės škunos tipo laivo ilgis siekia 36 metrus, plotis – 6,1 metro. Burlaivis pastatytas 1977 metais Drimelene (Olandija). Klaipėdos universitetas „Brabander“ įsigijo 2006 metų lapkritį. Burlaivio kapitonas – Valdemaras Vizbaras. Laivas įsigytas Klaipėdos universiteto jūrinių specialybių studentų praktikoms ir jūriniams tyrimams atlikti. „Brabander“ taip pat naudojamas universiteto mokslinėms ekspedicijoms, atstovauja Lietuvai tarptautinėse regatose, dalyvauja miesto renginiuose.

2008 metais laivas surengė devynis mokomuosius reisus. 2008 metų pabaigoje burlaivį papuošė naujos burės su Klaipėdos universiteto simbolika. „Brabander“ švartuojasi Klaipėdos uosto kruizinių laivų terminale.

2021 metais laivas dalyvavo tarptautiniuose gravimetriniuose matavimuose.

## Techniniai duomenys

„Brabander“ varomas dviejų 103 kW galios „Deutz“ variklių. Didžiausias laivo greitis su varikliais – 8 mazgai, su burėmis – 14 mazgų. Burių plotas – 540 kvadratinių metrų. Laivo kuro atsargos – 6,5 tonos. Tai leidžia laivui nuplaukti 2100 jūrmyles naudojant vien variklius. Minimali laivo įgula – 4 žmonės. Burlaivis turi pastovią 7 žmonių įgulą. „Brabander“ gali plaukti 21 žmogus.

## „Dimensija 08“

„Brabander“ naudojamas ir kaip meno erdvė. 2008 metų liepą laive surengtas šiuolaikinio meno projektas „Dimensija 08”, kurio metu Lietuvos menininkų darbai ir pasirodymai pristatyti Gotlando saloje esančio Visbio miestelio publikai.

## Išnašos
Jonas Koncevičius

**Jonas Koncevičius** (1835 m. spalio 26 d. Šeduva – apie 1916 m. Talsai, Latvija) – Lietuvos tautosakininkas, bibliografas, istoriografas.

## Biografija
1857 m. baigęs Šiaulių gimnaziją dirbo namų mokytoju Kauklių dvare prie Pušaloto. 1858–1862 m. studijavo Maskvos universiteto istorijos ir filologijos fakultete, su kitais studentais lietuviais sukūrė nelegalų būrelį, kurio tikslas buvo rengti elementorius lietuvių kalba, Lietuvos istorijos ir kitus vadovėlius. Apie 1862 m. leido rankraštinį laikraštį, kurio moto *kol saulė užtekės, rasa akis išės*. Nuo 1863 m. dėstė Rygos gimnazijoje, nuo 1869 m. gyveno Talsuose.

## Mokslinė veikla
A. Juškos paragintas rinko tautosaką, lietuvių k. žodžius ir atidavė J. Juškai. Bendradarbiavo leidiniuose „Aušra“, „Lietuvių laikraštis“, Varpas, „Vilniaus žinios“, „Ūkininkas“, „Žemaičių ir Lietuvos apžvalga“. Tilžėje leistame leidinyje „Mitteilungen der Litauschen literarischen Gesellschaft“ skelbė lietuvių tautosaką, straipsnius lietuvių ir latvių kalbų klausimais, išspausdino A. Becenbergerio XVI a. – XVII a. lietuvių spaudos apžvalgos papildymą (t. 1, sąs. 3, 1880 m.) ir XIX a. Rusijos teritorijoje iki spaudos draudimo lietuvių kalba išleistų knygų sąrašą „Medžiaga lietuvių bibliografijai“ (t. 2 sąs. 7, 1883 m.). Rengė spaudai lietuvių chrestomatiją (rankraštis neišliko). Pasirašinėjo slapyvardžiais ir kriptonimais: I. K. S., Šeštokas J. K., Šeduvietis, Leišis S.

## Šaltiniai
Vytautas Koncevičius

**Vytautas Koncevičius** (1941 m. gegužės 24 d. Kairėnai, Kėdainių apskritis – 1991 m. vasario 18 d. Vilnius) – Lietuvos laisvės gynėjas, Sausio 13-osios auka.

## Biografija
1945 m. su tėvais ištremtas į Komijos ASSR, tėvas ir brolis ten mirė badu. Mokėsi Ust-Ilyčiaus (100 km į pietryčius nuo Uchtos) septynmetėje mokykloje. 1960 m. su motina grįžo į Lietuvą. 1979 m. baigė Kėdainių profesinę technikos mokyklą. Iki mirties dirbo Jonavos mechaninės gamyklos Kėdainių ceche brigadininku. Sąjūdžio kvietimu 1991 m. sausio 13 d. budėjo prie Vilniaus televizijos bokšto, čia sovietų desantininkų mirtinai sužeistas. Palaidotas Kėdainių Kauno gatvės kapinėse.

## Įvertinimas
* Vyčio kryžiaus 1 laipsnio ordinas, 1991 m., po mirties 

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Vytautas KONCEVIČIUS (1941–1991)
* Sausio 13-oji tautos atminty
Viurtembergas

**Viurtembergas** – istorinis regionas pietvakarių Vokietijoje. Jis yra dalis didesnio Švabijos regiono ir užima centrinę jo dalį. Į jo teritoriją patenka Remso-Muro kraštas.

## Istorija
Senoji Viurtembergo teritorijos istorija neatsiejamai susijusi su Švabijos istorija. Romos laikais ši teritorija vadinta *agri decumates*. Vėliau įėjo į alemanų valstybę (Alemaniją, 406 m. pateko frankų valdžion. Vėliau čia klestėjo Švabijos kunigaikštystė.
### Viurtembergo grafystė

Suirus iki tol egzistavusiai Švabijos kunigaikštystei, XIII a. vieni stipriausių Švabijoje tapo Viurtembergo pilies grafai, kurie pradėję nuo mažos kunigaikštystės didino savo valdas. Ilgainiui jų teritorijos tapo gana didelės, o sostinė buvo perkelta į Štutgarto miestą.

Kurį laiką valdančioji dinastija suskilo į dvi susipriešinusias linijas.
### Viurtembergo kunigaikštystė

1495 m. Viurtembergo grafas Eberhardas suvienijo abi susiskaldžiusias sritis ir sukūrė Viurtembergo kunigaikštystę. Po jo valdęs Ulrichas pagarsėjo kaip talentingas valdovas be skrupulų. XVII-XVIII a. vietiniai valdovai buvo linkę į absoliutizmą, statė didingas pilis bei kitus pastatus. 

### Viurtembergo karalystė

1803-06 m. po Šventosios Romos imperijos panaikinimo valstybė tapo karalyste ir kartu didžiausia valstybe visame Švabijos regione.

Rytuose ši valstybė ribojosi su Bavarijos karalyste, o vakaruose iš trijų pusių ją supo Badeno didžioji kunigaikštystė. Į Viurtenbergo vidų buvo įsiterpusi Prūsijos karalystei priklausęs Hohencolerno regionas.

### Viurtembergo laisvoji liaudies valstybė

1918 m. panaikinus karaliaus instituciją, Viurtembergas tapo Veimaro respublikos dalimi kaip Viurtembergo laisvoji liaudies valstybė. Tai buvo respublika, priklausiusi konfederacijai. Nepaisant visos Vokietijos neramumų, tai buvo viena stabiliausių ir labiausiai klestinčių jos valstybių. Štutgartas sparčiai modernizavosi, tapo finansiniu centru.

### Vokietijos dalis
Po Antrojo pasaulinio karo, Viurtembergo regionas buvo administraciškai padalintas į dvi dalis: Viurtembergą-Badeną ir Viurtembergą-Hohencolerną. Abi šios žemės tapo Vakarų Vokietijos dalimis 1949 m.

1952 m. abi šios dalys sujungtos tarpusavyje ir su Pietų Badenu, taip sukurta nauja Badeno-Viurtembergo žemė, kuri egzistuoja iki dabar.
Baltijos chemijos grupė

**Baltijos chemijos grupė** –  specializuotų bendrovių grupė. Pagrindinė grupės narių veiklos kryptis – chemijos žaliavų, naftos chemijos gaminių, maisto pramonės, pakuotės, bei žemės ūkio žaliavų didmeninė prekyba ir platinimas. Baltijos chemijos grupė veiklą pradėjo 1992 m. nuo druskos importo į Baltijos šalių rinką. 

Lietuvoje Baltijos chemijos grupei atstovauja UAB „Imlitex”, UAB „Imlitex Industry”, UAB „Ekochema”, UAB „Colores Novi Baltici”, UAB „Ima”, ŽŪK „SGC” ir UAB „Ekspedita“.

## Įmonės
Grupę sudaro 12 Lietuvos ir užsienio įmonių. Užsienio bendrovės, priklausančios „Baltijos chemijos grupei“, yra šios: 
* SIA BCG Riga;
* Chimport Company KFT;,
* BCG Market LLP;
* TOV Polimerspektr;
* East Vest.

## Nuorodos
* Oficialus „Baltijos chemijos grupės“ tinklalapis
Sumba

:: *Apie gyvenvietę Fareruose žr. [[Sumba (Farerai)]]*.

**Sumba** () – sala Indonezijoje, Mažųjų Sundos salų salyne. Yra į rytus nuo Javos, Sumbos sąsiauriu šiaurėje atskirta nuo Sumbavos ir Floreso. Plotas 11 153 km². Ilgis 300 km, plotis iki 75 km. Vyrauja lavos plynaukštė, su kalnų masyvais, iškylančiais iki 1225 m. Auga antrinės savanos ir retmiškiai, kalnuose – tropinės džiunglės.

Auginami ryžiai, kokospalmės, tabakas, verčiamasi žvejyba. Sumboje gyvena 611,4 tūkst. žmonių (2005 m.). Gyventojų tankumas 54,8 žm./km². Gyventojai daugiausia malajų ir melaneziečių palikuonys. Didžiausias miestas – Vaingapu.

Sumbos sala priklauso Rytų Nusa Tengaros provincijai.
Sumbos sąsiauris

**Sumbos sąsiauris** () – sąsiauris Indonezijoje, tarp Mažųjų Sundos salų. Skiria Sumbos salą pietuose nuo Floreso, Komodo, Rinkos ir Sumbavos salų šiaurėje. Jungia Indijos vandenyną (vakaruose) su Savu jūrą (rytuose). Ilgis ~280 km, plotis 48-88 km.
Vaingapu

**Vaingapu** () – miestas Indonezijoje, Rytų Nusa Tengaroje, didžiausias Sumbos saloje. Rytų Sumbos regencijos centras. 46,5 tūkst. gyventojų (2002 m.). Jūros uostas. Turistinis centras.
Rytų Nusa Tengara

**Rytų Nusa Tengara** () – Indonezijos provincija, apimanti Mažųjų Sundos salų rytinę dalį. Administracinis centras – Kupangas (Timore).

Provincija apima ~550 salų, iš kurių svarbiausios: Floresas, Sumba, Timoras (Vakarų Timoras), Adonara, Aloras, Komodas, Lembata, Savu, Rinkahas, Rotis, Soloras ir kt.

## Gyventojai
* Tautos: atonai (21 %), mangarajai (15 %), sumbai (13 %), lamaholotai (5 %), belu (6 %), ročiai (5 %), lio (4 %);
* Religijos: katalikybė (53,9 %)protestantizmas (33,8 %)islamas (8,8 %);
* Kalbos: indoneziečių ir kt.

## Administracinis skirstymas

Rytų Nusa Tengaros provincija padalinta į 19 regencijų ir 1 miestą. Skliaustuose pateikti administraciniai centrai.

* Vakarų Sumbos regencija (Vaikabubakas)
* Rytų Sumbos regencija (Vaingapu)
* Mangarajaus regencija (Rutengas)
* Sikos regencija (Maumerė)
* Ngados regencija (Badžava)
* Endės regencija (Endė)
* Rytų Floreso regencija (Larantuka)
* Kupango regencija (Kupangas)
* Pietų Centrinio Timoro regencija (Soė)
* Šiaurės Centrinio Timoro regencija (Kefamenanu)
* Belu regencija (Atambua)
* Aloro regencija (Kalabahis)
* Lembatos regencija (Levoleba)
* Rote Ndao regencija (Baa)
* Vakarų Mangarajaus regencija (Labuan Badžas)
* Nagekeo regencija (Mbajus)
* Centrinės Sumbos regencija (Vaibakulas)
* Pietryčių Sumbos regencija (Tambolaka)
* Rytų Mangarajaus regencija (Borongas)
* Kupangas

## Šaltiniai
Monokalio fosfatas

**Monokalio fosfatas** (**kalio divandenilio fosfatas**, sutr. **KDP**, **vienbazis kalio fosfatas**, sutr. **MKP**), KH2PO4 – tirpi druska, naudojama kaip trąša, maisto priedas ir fungicidas. Tai fosforo ir kalio šaltinis bei buferinė medžiaga. Kai naudojamas trąšų mišiniuose su karbamidu ir amono fosfatais, sumažina amoniako praradimą palaikydamas žemą pH.

Taip pat naudojamas šiltnamių pramonėje ir hidroponikoje kaip maistinių medžiagų šaltinis.

400 °C temperatūroje praranda vandenį ir suyra į kalio metafosfatą (KPO3).

## Naudojimas netiesinėje optikoje

Kaip kristalas, monokalio fosfatas (KDP) labiausiai žinomas dėl netiesinių optinių savybių. Naudojamas optiniuose moduliatoriuose ir netiesinėje optikoje, pavyzdžiui, antros harmonikos generavimui.

Taip pat naudojamas **KD*P** (kalio dideuterio fosfato) kristalas, pasižymintis šiek tiek kitomis savybėmis.
Loreta Sungailienė

**Loreta Mukaitė-Sungailienė** (g. 1977 m. rugsėjo 10 d. Skuode) – renginių ir televizijos laidų vedėja, folkloro dainininkė ir atlikėja, etnomuzikologė, etninės kultūros puoselėtoja, nematerialiojo kultūros paveldo specialistė, akademinio žemaičių jaunimo aktyvistė, humanitarinių mokslų daktarė, dainininkė.

## Biografija
Vaikystę praleido Skuode. Vėliau su tėvais persikraustė gyventi į Palangą, kur pradėjo lankyti vietos folklorinį ansamblį „Mėguva“. Dainavo Palangos folkloro ansamblyje „Mėguva“, nacionalinio moksleivių konkurso „Dainų dainelė" laureatė.

Baigusi vidurinę mokyklą, Loreta Mukaitė Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje studijavo ir baigė etnomuzikologiją, etnomuzikologijos bakalaurė ir magistrė. 2007 m. apgynė daktaro disertaciją, humanitarinių mokslų (menotyros krypties) daktarė. Doktorantūros studijų metu L. Sungailienė atliko praktiką LMTA, Vilniaus kolegijoje. Studijų metu buvo aktyvi Vilniaus universiteto folkloro ansamblio „Ratilio“ narė.

Vilniuje subūrė žemaitišką liaudies muziką atliekantį folklorinį ansamblį „Virvytė“. Lietuvos televizijos laidų „Duokim garo!, „Kulinarinė kelionės“ „Gero ūpo!“,  „Folkšokas“ vedėja, televizijos projekto „Chorų karai“ 2 sezono komisijos narė. Rengia metodinio pobūdžio medžiagą seminarams, paskaitoms, leidiniams, organizuoja seminarus regioninio dainavimo tematika, skaito pranešimus regioninėse bei respublikinėse konferencijose. Organizuoja gyvųjų tradicijų reiškinių, liaudies dainų pateikėjų fiksavimą.

Publikavo informacinių – metodinių straipsnių žurnaluose „Žemaičių žemė“, „Kūrybos metraštis“, „Liaudies kultūra“, „Muzikos barai“. Paskelbė mokslinių straipsnių leidiniuose „Lietuvos muzikologija“ (2002 m.), „Tiltai“ (2001). Knygos „Kupole rože“ bendraautorė, kompaktinės plokštelės „Kupole rože“ sudarytoja.

Vaidino Lietuvos televizijos filme Aušros sūnūs (rež. Bronius Morkevičius,1998 m.).

Lietuvos liaudies kultūros centro Etninės kultūros skyriaus vyresnioji specialistė, Folkloro paveldo tinklo specialistė, akademinio žemaičių jaunimo korporacijos „Samogitia“ pirmininkė ir šios korporacijos folkloro ansamblio „Virvytė“ vadovė. Yra vadovavusi LR vidaus reikalų ministerijos folkloro ansambliui „Šaltinis“.

Loreta Sungailienė ištekėjusi; vyras Dalius Sungaila, sūnūs Vilius ir Girius, dukra Liepa.

## Leidyba
* Oi, velei būčiau pas tėvelį [Garso įrašas]: Gilučių krašto dainos / Obelėlė. – Vilnius: Lietuvos liaudies kultūros centras: Loreta Sungailienė, p 2004. – 1 garso kasetė (45 min., 23 sek.). – (Dainos iš visos Lietuvos).

## Šaltiniai

## Nuorodos
* LTV laida „Duokim garo“ 
* „Virvytė“
Nana (apačiai)

**Nana** (dar žinomas kaip **Kas-tziden**, 1800 m. – 1896 m. gegužės 19 d.) – apačių karo lyderis.

Nana gimė mimbrenų apačių žemėse dabartinės Naujosios Meksikos teritorijoje. Delgadito buvo jo dėdė. Jis niekada nebuvo tikras vadas, kariavo su baltaisiais kartu su Victorio iki jo mirties. Nanos ankstyvoji žmona ar žmonos nėra žinomos, tačiau viena turėjo būti iš meskelerų genties, nes Nana daug laiko praleido su jais. Žinomas vienos jo dukters vardas – Geyahnum. Taip pat buvo vedęs Geronimo seserį Nah – dos – te. Jie susilaukė vieno sūnaus, kuris mirė ar buvo nužudytas 1878 m.

Nana lydėjo Victorio daugelyje jo žygių, kartu su juo persikėlė į Meksiką, tačiau išvengė jo likimo prie Tres Kastilijos, nes jis su savo žmonėmis apėjo pasalą ir pasitraukė į Siera Madrę. Po Victorio mirties Nana ėmėsi vadovauti nedideliam Karštųjų versmių apačių būriui. Būdamas šlubas kaire koje (ką sufleruoja ir jo apačių vardas), kentėdamas nuo reumato, prastai matydamas ir būdamas 80 metų, 1881 m. surengė vieną iš legendinių apačių antpuolių Naujosios Meksikos pietvakariuose. Su nedideliu būriu karių (ne didesniu kaip 40, o dažniausiai 15), išmaišė daugiau kaip 1000 mylių priešo teritorijos, nužudė 30 ar 50 amerikiečių ir nemažai sužeidė, pagrobė dvi moteris ir nuvarė ne mažiau kaip 200 arklių ir mulų ir saugiai grįžo į Meksiką.

Naną pavyko sučiupti 1883 m. gegužės mėn. Siera Madrės kalnuose. Jis su kitais gentainiais buvo nusiųstas į San Karlo rezervatą, tačiau iš jo pabėgo ir prisijungė prie Geronimo grupės Meksikoje ir kovojo su juo paskutiniais pasipriešinimo metais. 1886 m. rugsėjo 4 d. kartu su Geronimo pasidavė generolui Milui Skeletų kanjone, Arizonoje. Paskutinius savo metus praleido Silo forte, Oklahomoje, kur ir mirė būdamas 96 metų amžiaus 1896 m. gegužės 19 d.

## Nuorodos
* Nana (Kas - tziden) from the *Encyclopedia of Frontier Biography*, via Google Books.
* [Nana in photograph of the Council between General Crook and Geronimo](http://memory.loc.gov/cgi-bin/query/r?ammem/hawp:@FIELD(SUBJ+@band(+Nana,++Apache+Chief,++ca++1806+1896++))) from the U. S. government’s *American Memory* website
* Warm Springs Apache Leader Nana: The 80-Year-Old Warrior Turned the Tables  at the Weider History Group’s historynet. com
Lanka

**Lanka** – pieva ar ganykla, besidriekianti upės slėnyje ir sezoniškai užliejama jos potvynių. Pavasarinio potvynio metu ištvinusi upė lankoje nusodina daug derlingo aliuvio,  todėl vasarą čia auga vešlesnė žolė. Lankoje išskiriamos trys dalys: pavagys, vidurinė dalis ir paterasys. Lankų pavagio dalyje paprastai auga tankūs karklų sąžalynai. Pačioje pievoje vyrauja šunažolės, eraičinai, motiejukai, gaisrenos, vėdrynai, gegužraibės.

Lietuvoje didžiausi lankų plotai driekiasi Nemuno žemupyje, Nevėžio, Minijos, kitų lėkštais šlaitais upių slėniuose.

## Šaltiniai
Laukas (žemės ūkis)

**Laukas** – žemės ūkyje vadinama teritorija, kurioje vykdoma tam tikra ūkinė veikla.

Lauku gali būti vadinamas žemės sklypas, kuriame kultivuojamos žemės ūkio kultūros, gyvulių ganyklos, žemė, palikta sėjomainai ar kita dirbama žemė.

Bendrąja prasme laukas reiškia bet kokią atvirą nuo medžių ir pastatų vietą, išorę. Senoji šio žodžio reikšmė yra „šviesi vieta, šviesus plotas“ (plg. kitą žodžio reikšmę *su balta kakta ar baltu snukiu* bei graikų *λευκός* „baltas“). Ši sąvoka senovės indoeuropiečių pasaulėžiūroje atitiko pasaulio sampratą; kaip ir lietuvių *[[pasaulis]]*, slavų *svet* reiškia šviesią, įsauliui esančią vietą. Plg. tos pačios kilmės  – „pasaulis, visata, platybė“.
Rasa Kaušiūtė

**Rasa Kaušiūtė** (g. 1977 m. kovo 29 d. Panevėžyje) – Lietuvos dainininkė, dainų kūrėja, vokalo pedagogė (šiuo metu dirba LVJC, rengia mokinius koncertams, konkursams).

2000 metais išleido albumą su eksperimentinės šokių muzikos grupe „Enter-TOP" – „Apie ką tu galvoji… ".

Lietuvoje plačiau žinoma tapo 2004 metais, sėkmingai pasirodžius Nacionalinėje atrankoje į Euroviziją su kūriniu *He forgot that I'm his baby*. 2005 m. taip pat dalyvavo Nacionalinėje atrankoje į Euroviziją.

Daugybės TV projektų dalyvė. 2006-2008 m. kartu su Vitalijumi Cololo, Vidu Petkevičiumi ir kt  dalyvavo LTV laidose „Lietuvos Dainų Dešimtukas" (2006 metais iškovojo 2-ąją vietą šio projekto finale, atlikusi duetu su Robertu Kupstu dainą „Mano meile"). Nekartą dalyvavo „Iššūkis žvaigždėms".

2007 metais dalyvavo realybės šou „Klasė" (LTV).

Dalyvauja įvairiuose tarptautiniuose konkursuose – „Astana - 2005" (Kazachstanas), „Canzoni Dal Mondo" (Italija).

Festivalyje „Palanga 2006" kartu su Robertu Kupstu atliko dainą „Mano meile" (*I got you babe*).

Šiuo metu koncertuoja su duetu „Ladies", „Rasa Kaušiūtė ir Grupė" bei kt.

2017 m. dalyvavo nacionalinėje atrankoje į Eurovizijos dainų konkursą, bet nepraėjo atrankų etapo.

## Albumai, apdovanojimai
* 2000 metais išleistas albumas „Apie ką tu galvoji…“
* 2001 metais laimėjo autorinės dainos konkursą „Durys-2001“
* 2010 metais išleistas pirmasis solinis-autorinis albumas „Tu taip arti...“

## Šaltiniai
Prerija

**Prerija** (iš  – „pieva, ganykla“) – dideli bemiškiai, retai gyvenami pievų plotai (stepės), paprastai augantys vidutinių platumų klimato juostos žemyninio klimato srityse. Terminas prerija visų pirma taikomas Šiaurės Amerikos Didžiųjų lygumų stepių plotams. Dideli prerijų plotai Kanadoje, o ypač JAV yra išdirbti, todėl natūralios prerijos saugomos nacionaliniuose parkuose ir draustiniuose (Graslandso NP, Cypress Hills tarpprovincinis parkas, Tallgrass Prairie nacionalinis draustinis ir kt.).

## Taip pat skaitykite
* Pampos
* Kanados prerijos
* Stepė
* Gran Čiakas
Lola Pagnani

**Lola Pagnani** (g. 1972 m. balandžio 3 d. Romoje) – Italijos aktorė, balerina, modelis, dainininkė.

Gimė Romoje kaip Anna Lola Pagnani Stravos rašytojo ir scenarijų autoriaus Enzo Pagnani šeimoje. Sulaukusi 17 metų Paryžiuje užbaigė šiuolaikinių šokių studijas bei kartu su šokių kompanija Momix dalyvavo pasauliniame ture. Atliko choreografiją *Circe du Soleil* Monrealyje. Vėliau šoko Miuncheno operos rūmuose, kuriems vadovavo Lina Wertmüller ir Giuseppe Sinopoli. Vėliau baigė šiuolaikinių šokių studijas Niujorke, Alvin Ailey Amerikos šokių teatre. Taip pat Niujorke, HB Studios mokinosi aktorystės meno. Po studijų JAV grįžo į Italiją.

Italijoje Lola Pagnani dirbo su tokiais kino ir teatro grandais kaip Ettore Scola, Giulio Base, Lina Wertmuller, taip pat su Spike Lee, John Turturro, Abel Ferrara. Dvejus metus dirbo televiziniame *Maurizio Costanzo Show*. Taip pat dirbo su Enrico Montesano, Marco Columbro, Barbara De Rossi, Blas Roca Rey, Enrico Brignano, Nino Manfredi, Vittorio Gassman ir Shelley Winters. Privačiai mokėsi aktorystės pas Teddey Sherman Los Andžele. Dirbo Rai International Niujorke, vedė laidą PoP Italia.

Vėliau kartu su JAV prodiusere Melissa Balin sukūrė dokumentinį filmą apie italų mafijos grupuotę Kamora. Projektas pavadintas *Women Seeking Justice*.

Lola Pagnani laisvai kalba itališkai, prancūziškai, ispaniškai ir angliškai.

## Filmografija

### Kinas
* *Trafitti da un raggio di sole* (1995 m.) – Fabiola
* *Polvere di Napoli* (1996 m.) – Rosita
* *[[Vargšų nimfa]]* (1996 m.) – Lucia
* *Ferdinando e Carolina* (1999 m.) – Sara Goudar
* *La bomba* (1999 m.) – Daisy
* *Il pranzo della domenica* (2002 m.)
* *Gente di Roma* (2003 m.)
* *Women Seeking Justice* (2007 m.)

### Televizija

* *Pazza famiglia* (1995 m.)
* *Commissario Raimondi* (1998 m.) – Esmeralda
* *Anni 50* (1998 m.)
* *La squadra* (2000 m.)
* *Un posto al sole* (2001 m.) – Roberta Cantone
* *Francesca e Nunziata* (2001 m.)
* *Carabinieri 5* (2005 m.)
* *Un ciclone in famiglia 2* (2005 m.)
* *Donne sbagliate* (2006 m.)
* *Capri* (2006 m.) – Maria Rosaria

### Teatras
* *[[Carmen]]* (1987 m.)
* *Vergine Regina* (1996 m.)
* *Anatra all'arancia* (1997 m.)

## Nuorodos
* IMDB profilis
* Oficiali svetainė
Grakščioji žvynabudė

**Grakščioji žvynabudė** (, sin. *Macrolepiota nympharum*) – pievagrybinių (*Agaricaceae*) šeimos, žvynabudžių (*Macrolepiota*) genties grybų rūšis.

## Ekologija ir paplitimas
Augimo vieta: spygliuočių, mišrieji, drėgni, žolėti miškai. Pasitaiko pavieniui arba grupėmis, reti. Paplitę Eurazijoje.

Augimo laikas: vasara, ruduo.

## Aprašymas
### Pagrindiniai požymiai
Kepurėlė baltai žvynuota, kotas lygus.

Vaisiakūniai vidutinio dydžio. Kepurėlė 7–8 (10) cm skersmens, balta, gelsva, žvynuota. Lakšteliai balti, seni – rusvi, švelniai rožinio atspalvio. Kotas 7–12 (15)×1–1,5 cm, baltas, senas rusvas, su baltu žiedu. Trama balta, nemalonaus kvapo, nekarti. Sporos 7–10,5×4,5–6 μm.

### Būdingi požymiai
Vaisiakūniai balti, kepurėlė žvynuota, lakšteliai paspaudus rusvėja.

Auga po kelis ar net keliolika vaisiakūnių. 2004 m. rugsėjo mėn. Dubravos miškuose, Šilėnų girininkijoje sodintame eglyne (50–60 m.), kiekvienoje eglių eilėje, po kiekvienu medžiu augo šimtai vaisiakūnių. Gal tam įtakos turėjo didžiulės eglės, dar nesusinėrusios jų šakos. Tai greičiau kokia nors anomalija, nes ir vaisiakūniai buvo gerokai smulkesni. Valgoma, bet menkavertė.

## Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 205 psl.
Kontrabanda (grupė)

**Kontrabanda** (kurį laiką žinoma kaip „Rokfeleriai“) – Lietuvos bliuzroko grupė, susibūrusi Klaipėdoje apie 1990 metus.
Dainų tekstus kuria, pats dainuoja, bei groja bosine gitara G. Grajauskas.

## Nariai
Vilius Ančeris, Gintaras Grajauskas, Kęstas Bublys, Dovydas Grajauskas. Nuo 2013 m. - Andrej Dvorakovskij, Gintaras Grajauskas, Kęstas Bublys, Dovydas Grajauskas, Arvydas Jakubėnas.

## Diskografija
* *Live in Panevėžys (1993)
**Kontrabanda (1993)
* *Teroras (1994)
**Blūdas (1995)
* *Gyv(a)i (2007)
* *Blūdas (2021 m. perleista į vinilo plokštelę)
Juozas Končius

**Juozas Končius** (*Koncevičius* 1891 m. birželio 16 d. Stulgiai, Skaudvilės valsčius – 1975 m. sausio 13 d. Roma) – JAV lietuvių visuomenės veikėjas, teologijos daktaras.

## Biografija
1917 m. baigė Žemaičių kunigų seminariją, įšventintas kunigu. 1917–1918 m. Breslau (dab. Vroclavas) universitete studijavo ekonomiką, kartu Pirmojo pasaulinio karo belaisvių lietuvių kapelionas. 1919 m. Lietuvos vyriausybės įgaliotinis Berlyne lietuviams karo belaisviams ir išvežtiesiems grąžinti. 1920–1923 m. Šiaulių gimnazijos, Šiaulių mokytojų seminarijos ir suaugusiųjų kursų kapelionas, mokytojas. 1921 m. su diplomatine misija lankydamasis Maskvoje ir Sankt Peterburge rūpinosi grąžinti po Pirmojo pasaulinio karo Rusijoje likusius lietuvius. 1922 m. vienas moksleivių šalpos draugijos „Viltis“ įkūrėjų, jos vadovas. 1923 m. JAV lietuvių kolonijose rinko aukas „Vilties“ namams. 1924 m. įstojo į Vašingtono Katalikų universitetą, studijavo pedagogiką. 1926 m. magistras, 1926 m. paskirtas universiteto prefektu, studijavo Bažnyčios istoriją. 1930 m. teologijos daktaras.

1927–1945 m. Šv. Kryžiaus parapijos Mount Karmelyje klebonas. Vienas Bendrojo Amerikos lietuvių fondo organizatorių, 1944–1964 m. pirmasis jo pirmininkas. 1945 m., 1950 m., 1952 m. lankė lietuvius Europos karo pabėgėlių stovyklose, rūpinosi jų šalpa. 1949–1951 m. Fordheimo universiteto Niujorke apologetikos profesorius. 1951 m. kanauninkas. Kunigų vienybės, Kunigų savišalpos draugijos, studentų šalpos draugijos „Motinėlė“, Amerikos katalikų istorijos ir kitų organizacijų veikėjas. Bendradarbiavo katalikų spaudoje, 1942 m. redagavo leidinį „Amerikos lietuvių katalikų darbai“. Parašė teologinių ir istorinių veikalų, maldaknygių, vadovėlių.

## Bibliografija
* Bažnyčios istorija, 1924 m.
* Šv. Kazimiero seserų kongregacijos istorija, 1932 m.
* Vytautas Didysis Lietuvos didysis kunigaikštis (Vytautas the Great Grand Duke of Lithuania), 1964 m.
* Atsiminimai iš BALF veiklos 1944–1964 m., 1966 m.
* Lietuvos istorija (History of Lithuania), 1971 m.

## Šaltiniai
Kampora San Džovanis

**Kampora San Džovanis** () – miestelis pietų Italijoje, Kalabrijoje, Kozencos provincijoje, Amantėjos savivaldybėje, Tirėnų jūros pakrantėje.

## Istorija

Kampora San Džovanis gana jauna gyvenvietė: žmonės čia įsikūrė 1897–1899 m., dauguma atvyko iš Kleto, taip pat Ajelo Kalabro, San Pietro in Amantėjos, San Mango d’Akuino, Belmonte Kalabro, Lago, Longobardio ir Sera d’Ajelo. Antro pasaulinio karo metais miestelyje gyventojų sumažėjo, kadangi daug jų emigravo į kitas Europos šalis ar Ameriką. Po 1989 m. į Kampora San Džovanį atvyko imigrantų iš Rytų Europos, Senegalo, Magribo šalių, Turkijos. Imigrantai dirba žemės ūkyje, statybose.

## Ekonomika

Pagrindiniai verslai miestelyje – turizmas ir žemės ūkis. Svarbus svogūnų auginimo centras. 2003 m. pastatytas uostas, iš kurio vyksta reisai į Liparų salas.

## Transportas

Kampora San Džovanis yra prie plento SS 18, taip pat pasiekiamas ir traukiniu. Lamezija Termės oro uostas yra 25 km nuo miestelio ir pasiekiamas keliu A3.

## Kvartalai
* *Augurato*
* *Carratelli*
* *Cologni*
* *Cozza*
* *Cuccuvaglia*
* *Fravitte*
* *Gallo*
* *Imbelli*
* *Marano*
* *Marinella*
* *Mirabelli*
* *Oliva*
* *Piana Cavallo*
* *Piana Mauri*
* *Principessa*
* *Ribes*
* *Rubano*
* *Villanova*

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Kamporos bendruomenės puslapis internete