open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Norfolkas (reikšmės)

**Norfolkas** (*Norfolk*) gali reikšti:

* Norfolkas – grafystė Anglijoje;
* Norfolkas – Australijai priklausanti sala;
* Norfolkas – miestas JAV, Virdžinijoje;
* *HMS Norfolk* – šeši D. Britanijos karališkojo laivyno laivai;
* *USS Norfolk* – bet kuris iš JAV laivyno lėktuvnešių;
Dzingdedženas

**Dzingdedženas** () – miestas rytų Kinijoje, Dziangsi provincijoje, prie Čangdziango upės (Pojango ežero baseinas). Sudaro prefektūrą. Svarbus transporto mazgas, yra oro uostas. Dzingdedženas žymus kaip senovinis porceliano gamybos centras, laikomas Kinijos „porceliano sostine“. Veikia porceliano dirbtuvės, muziejai.

## Istorija

Hanių dinastijos laikais miestas vadintas ***Sinpinu*** ir jau buvo žymus dėl savo porceliano. Valdant Songų dinastijai gavo dabartinį pavadinimą. Mingų ir Čingų dinastijų laikais Dzingdedženas buvo vienas svarbiausių Kinijos miestų.

## Šaltiniai
Dzi (titulas)

**Dzi** (, ) – paveldimas Kinijos kilmingųjų titulas, atitinkąs vikontą.

Džou dinastijos laikais *dzi* buvo ketvirtas pagal aukštumą tituluotųjų aristokratų titulas:
* gunas (kunigaikščio ar hercogo atitikmuo),
* hou (markizo atitikmuo),
* bo (grafo atitikmuo),
* dzi (vikonto atitikmuo),
* nanis (barono atitikmuo).
Chilonas

**Chilonas iš Spartos** () – senovės graikų politinis veikėjas, poetas, vienas iš septynių išminčių.

## Biografija
Spartietis, Damageto sūnus. Gimė 600 m. pr. m. e. Spartoje. Mirė 520 m. pr. m. e. Pisoje, Elidės regione. Buvo garsus tarp graikų dėl savo dviejų pranašysčių. 56-osios Olimpiados metu (556/5 m. pr. m. e.) buvo išrinktas eforu. Manoma, kad Chilonas padėjo nuversti Sicijono, kuris vėliau tapo Spartos sąjungininku, tironą. Manoma, kad jo veikla sudarė sąlygas sukurti Peloponeso sąjungą.
 
Chilonas mirė labai senas, būdamas 80-ties metų amžiaus, švęsdamas savo sūnaus pergalę bokso rungtyje Olimpinėse žaidynėse. Hermippus teigimu, jis mirė apkabindamas savo sūnų Viktorą iš nuovargio ir per didelio džiaugsmo. Kaip rašo Plinijus ir Diogenas iš Laerto, visi Olimpiados dalyviai dalyvavo Chilono laidotuvėse. Po mirties spartiečiai pastatė paminklą jo garbei.

## Posakiai
Chilonas neišsiskyrė kalbumu. Diogenas iš Laerto aprašo jį kaip elegijų kūrėją, parašiusį daugiau kaip du šimtus eilių, ir priskiria jam daug išsireiškimų, pavyzdžiui:
* Laikyk liežuvį, ypač užstalėje
* Apie mirusiuosius nepiktžodžiaujama (liet. Apie mirusiuosius tik gerai arba nieko)
* Negrasink, tai moterų reikalas
* Vedybas švęsk kukliai
* Kalbėdamas nemosikuok rankomis – tai beprotybės ženklas
* Gerbk senatvę
* Nesijuok iš žmogaus nelaimės
* Neleisk liežuviui aplenkti jausmus
* Sulaikyk pyktį
* Negeisk to, kas neįmanoma
* Paklusk įstatymams
* Neleisk niekam pamatyti tave skubančio
* Išlik ramus

## Dialogai
* K: Kur yra skirtumas tarp išsilavinimo ir neišsilavinimo?
* Chilonas: Viltyje

## Šaltiniai
* The History of Philosophy, Georg Olms, 1655, London
Jou

**Jou** gali reikšti:

* Jou (provincija) () – tradicinė Kinijos provincija;
* Jou (upė) () – viena Kinijos upių, vienas Ju upės intakų;
* Jou prefektūra () – Viena Hunano provincijos prefektūrų;
* Jou (indas) () – senovinis kinų ritualinis indas;
* Jou – paplitusi Kinijoje pavardė, kuri užrašoma rašmenimis 尤 (*Yóu*), 游 (*Yóu*), 犹 (*Yóu*), 由 (*Yóu*), 右 (*Yòu*), 幽 (*Yōu*).
Kazimieras Rukšėnas

**Kazimieras Rukšėnas** (1935 m. rugpjūčio 26 d. Linkmenyse, Kaltanėnų valsčius – 2014 m. liepos 1 d. Vilniuje) – Lietuvos istorikas, filologas.

## Biografija
1954 m. baigė Švenčionėlių pedagoginę mokyklą, vėliau studijavo vokiečių kalbą VPI. 1971 m. humanitarinių mokslų daktaras. 1971–2002 m. dėstė Vilniaus inžineriniame statybos institute. 1979–1992 m. ir 1997–2002 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto Humanitarinio instituto Užsienio kalbų katedros vedėjas.

## Bibliografija

* Masinės žudynės Lietuvoje, 1941–1944: dokumentų rinkinys, T. 1 / Boleslovas Baranauskas, Eusiejus Rozauskas, Kazimieras Rukšėnas, Genovaitė Erslavaitė. – Vilnius: Mintis, 1965. – 346 p.: iliustr.
* Į vergovę. – Vilnius: Mintis, 1966. – 151 p.: iliustr.
* Nacionalistų talka hitlerininkams: rinkinys / Boleslovas Baranauskas, Kazimieras Rukšėnas. – Vilnius: Mintis, 1970. – 187 p.
* *Documents accuse* / Boleslovas Baranauskas, Kazimieras Rukšėnas. – Vilnius: Gintaras, 1970. – 309 p.: iliustr.
* Pirčiupių tragedijos kaltininkai: dokumentų rinkinys. – Vilnius: Mintis, 1975. – 79 p.: iliustr.


## Šaltiniai
Čaidamo dubuma

**Čaidamo dubuma** () arba **Caidamas** () – tektoninė dubuma centrinėje Kinijoje, rytinėje Činghajaus provincijos dalyje (daugiausia Haisi mongolų ir tibetiečių autonominėje prefektūroje). Užima ~120 000 km² plotą. Baseino ilgis ~700 km, plotis iki 400 km, būdingas aukštis 2600–2900 m virš jūros lygio. Dubumą supa Kunluno, Nanšano ir Altyntago kalnai. Paviršių sudaro smiltainio-molio lyguma su atskirais skliautgūbriais, uolynais, eoliniais dariniais („uolų miestais“ – jardangais), druskos lygumomis. Būdingos kalnų dykumos ir stepės. Yra naftos, asbesto, borakso, gamtinių dujų, ličio, magnio, kalio telkinių.

Čaidamo baseino dykynes kerta Činghajaus-Tibeto geležinkelis.

## Šaltiniai
Šu (reikšmės)

**Šu** gali reikšti:

* Šu – egiptiečių dievybė;
* Kazachiškas Ču upės pavadinimas;
* Šu (miestas) – miestas Kazachstane;
* Keletas Kinijos karalysčių Sičuane. Taip kartais įvardijama Sičuano provincija:
** Šu karalystė () – senovinė valstybė prieš mūsų erą;
** Šu Han (蜀漢) – Trijų karalysčių laikotarpio valstybė (221–263);
** Vėlyvoji Šu – kitas Čeng Han (成汉/成漢) karalystės (304–347) pavadinimas;
** Vakarų Šu (西蜀), kitaip Qiao Shu (谯蜀/譙蜀) – Dzin dinastijos karalystė (405–413);
** Ankstyvoji Šu (前蜀) – Penkių dinastijų laikotarpio karalystė (907–925);
** Vėlyvoji Šu (后蜀/後蜀) – Penkių dinastijų laikotarpio karalystė (934–965);
* ŠU – Šiaulių universitetas;
Čin

**Čin** (, senasis tarimas *Dzin-kwək*) – istorinė valstybė, egzistavusi IX a. pr. m. e. – 221 m. pr. m. e. Istorinės Kinijos vakarinėje dalyje. Centrinės jos teritorijos užėmė Vei upės baseiną, t. y. užėmė dabartinės Šensi provincijos pietinę dalį.

Iš dalies valstybė sutapo su Jong provincija, viena iš devynių tradicinių kinų pasaulio provincijų. Centrinis ir derlingiausias jos regionas, t. y. Vei slėnis, buvo vadinamas Guandžong.

## Istorija
Čin buvo viena iš septynių didžiausių valstybių, kovojusių tarpusavyje Kariaujančių valstybių periodu. Ji iškilo, nes sukūrė gerokai mobilesnę pėstininkų armiją, ėmė naudoti geležį įvairiems padargams (taip paspartindama žemės ūkio gamybą). Taip pat karalystė buvo sukaupusi nemenką karinę patirtį. Valstybė sustiprėjo valdyme įdiegus legistinę sistemą: valdovas turi visą valdžią, ypač stiprinama kariuomenė, pagrindine karine ir politine jėga tampa valstiečiai.

IV a. pr. m. e. Čin pradeda vieną po kitos nukariauti kitas valstybes. 253 m. pr. m. e. nukariauja Džou (valstybę, kurios valdovas anksčiau buvo laikomas visos Kinijos valdovu). Čin valdovas Džaosiangas () valdė Čin, kai ji nuvertė Džou dinastiją. Tačiau tuo metu kitos šešios kariaujančios valstybės dar buvo nepriklausomos. Todėl istoriografai laikotarpį nuo Džaosiango laiko Džou dinastijos tąsa.

221 m. pr. m. e. Čin valdovas Ing Džengas () baigia nukariavimus ir pasiskelbia „pirmuoju aukščiausiu imperatoriumi“ – Ši Huangdi (pasisavindamas titulą iš legendinių Kinijos valdovų). Kadangi Ši Huangdi pirmasis pasiskelbė imperatoriumi po suvienijimo 221 m. pr. m. e., būtent šie metai laikomi „Činų dinastijos“ pradžia.

## Palikimas
Viena iš Kinijos pavadinimo kilmės teorijų teigia, jog Vakaruose naudojamas žodis Kinija yra kilęs nuo Čin valstybės ir jos sukurtos Čin dinastijos.
 
Čin pavadinimas buvo nekartą panaudotas vėliau istorijoje šiame regione susikūrus nepriklausomoms karalystėms. Pvz., 351–394 m. di etninė gruoė atgaivino Čin pavadinimą, įkurdami Ankstyvąją Čin, vėliau jų pavyzdžiu pasekė čiangai, sukūrę Vėlyvąją Čin, bei šianbai, sukūrę Vakarų Čin.

## Valdovai
Visi valdovai turėjo tą pačią pavardę – Ing (). Ankstyvieji jų titulavosi dzi ar bo, tačiau nuo IX a jie jau turėjo titulą gong. Pradedant karaliumi Huiveniu (337–311 m. pr. m. e.) valdovai jau titulavosi karaliais ().

Paskutinieji Čin valdovai nuo Džaosiango buvo:
Tindirindis

**Tarptautinis animacinių filmų festivalis „Tindirindis“** () – nuo 2003 m. Lietuvoje vykstantis nekomercinių animacinių filmų festivalis. Jo misija – kuo plačiau pristatyti pasaulinės animacijos spektrą: įvairių stilių, mokyklų atstovų darbus, parodyti animaciją, kuri skatina kūrybiškumą. Festivalis išplėtęs bendradarbiavimą su įvairiomis užsienio šalių animacijos ir kino mokyklomis. Jo programa pristato garsių pasaulio režisierių, debiutantų, studentų kūrinius, nemaža jų dalis pelnę įvairių tarptautinių festivalių nominacijas bei prizus.

Festivalio būstinė – Vilniuje, generalinis direktorius – Valentas Aškinis.

## Prizai

Įvairaus žanro ir skirtingų šalių kūrėjų geriausi animaciniai filmai varžosi dėl Lietuviškojo bei Tarptautinio pagrindinių prizų, Geriausio debiuto, Geriausio studentų filmo bei kitų apdovanojimų. Festivalyje gausi animacijos konkursinių ir retrospektyvinių programų įvairovė, tarp kurių – „Vaikų sukurti filmai“, „Jaunimas jaunimui“, „Žaidimai suaugusiems“, „Meilės skonis“, „Siaubai ir sapnai“ ir kt.

„Tindirindžio“ žiuri komisija išrenka „Kiečiausius riešutėlius“. Geriausi animaciniai filmai apdovanojami stiklo riešuto prizu, kuris simbolizuoja skaidrią menininkų sielą, kalba apie glūdinčią paslaptį kiekvieno jų viduje. Tradiciškai teikiamas ir „Anoba“ prizas, skirtas paskatinti Šiaurės ir Baltijos šalių regiono animacinių filmų kūrėjus ir atkreipti į juos dėmesį tarptautiniuose renginiuose.

## Nominacijos

* Lietuviškasis „Grand Prix“
* Tarptautinis „Grand Prix“
* Geriausias debiutas
* Geriausias studentų darbas
* Geriausias lietuvių studentų darbas
* Geriausias filmas vaikams
* Geriausias vaizdo klipas
* Geriausias filmas suaugusiems
* Geriausias eksperimentinis filmas
* Geriausias vaikų sukurtas filmas
* Geriausias pilnametražis fimas
* Geriausias filmas televizijai
* „Anoba“ nominacija

## Nuorodos

* Oficiali ''tindirindis.lt'' svetainė
* Jubiliejinis 10-tasis tarptautinis animacinių filmų festivalis „Tindirindis“
54-oji Oskarų teikimo ceremonija

**54-oji [[Oskaras|Oskarų]] teikimo ceremonija** vyko 1982 m. kovo 29 d. „Dorothy Chandler“ paviljone Los Andžele. Renginį vedė aktorius Džonis Karsonas.

Filmas „Ugnies vežimai“ netikėtai laimėjo geriausio filmo kategorijoje („Reds“ buvo nominuotas 12 kategorijų ir buvo aiškus ceremonijos favoritas). Pirmą kartą per trylika metų pagrindinį Oskarą laimėjo britų gamybos filmas.

Aktorius Henris Fonda („On Golden Pond“) laimėjo vienintelį savo Oskarą už vaidybą. 76-erių metų aktorius tapo vyriausiu laureatu geriausio aktoriaus kategorijoje. Vienintelį kartą H. Fonda prieš tai buvo nominuotas prieš 41 metus už filmą „The Grapes of Wrath“. Tai rekordinis laikotarpis tarp dviejų nominacijų už vaidybą. Kartu su H. Fonda „On Golden Pond“ vaidinusi Ketrin Hepburn laimėjo ketvirtą Oskarą geriausios aktorės kategorijoje. Daugiau jokia aktorė nėra laimėjusi tiek Oskarų.

Pirmą kartą Oskarų istorijoje trys skirtingi filmai buvo nominuoti visiems „Pagrindinio penketo“ apdovanojimams: geriausio filmo, režisieriaus, aktoriaus, aktorės ir scenarijaus. Šie filmai buvo „On Golden Pond“, „Atlantic City“ ir „Reds“, tačiau nei vienas jų nelaimėjo geriausio filmo kategorijoje. Šioje ceremonijoje pirmą kartą pristatyta geriausio grimo kategorija. Joje triumfavo Rikas Beikeris už darbą filme „An American Werewolf in London“.

Tai buvo paskutinis kartas iki 2006 m. ceremonijos, kada visi geriausio filmo kategorijoje nominuoti filmai buvo nominuoti ir geriausio režisieriaus kategorijoje.

## Oskarų nominantai ir laureatai
Oskarų laureatai lentelėje yra ***paryškinti.***

## Daugiausia nominacijų ir apdovanojimų

Šie filmai buvo nominuoti daugiau nei vieną kartą:

* Dvylika: „Reds“
* Dešimt: „On Golden Pond“
* Aštuonis: *„Regtaimas“*, *„Indiana Džounsas ir dingusios Sandoros skrynios ieškotojai“*
* Septynis: „Ugnies vežimai“
* Penkis: „Atlantic City“ ir *„[[Prancūzų leitenanto moteris]]“*
* Keturis: „Arthur“
* Tris: „Absence of Malice“, „Only When I Laugh“ ir „Pennies from Heaven“
* Du: „Dragonslayer“

Šie filmai laimėjo daugiau nei vieną Oskarą:

* Keturis: „Ugnies vežimai“ ir *„Indiana Džounsas ir dingusios Sandoros skrynios ieškotojai“*
* Tris: „On Golden Pond“ ir „Reds“
* Du: „Arthur“

## Išnašos
Čin (reikšmės)

Žodis **Čin** (ar **Činas**) gali reikšti:

* Senovės Kinijos valstybės, kilusios vakarinėje Istorinėje Kinijoje. Taip iki mūsų dienų dar vadinama Šensi provincija:
** Čin (秦 *Qín*) – valstybė su centru pietiniame Šansi, kuri 221 m. pr. m. e. baigė nukariauti kitas Kinijos karalystes;
** Ankstyvoji Čin – Šiaurinės dinastijos valstybė, kurią sukūrė di tauta ir kuri egzistavo 351-394 m.;
** Vėlyvoji Čin – Šiaurinės dinastijos valstybė, kurią sukūrė čiangų etninė grupė ir kuri egzistavo 384–417 m.;
** Vakarų Čin – Šiaurinės dinastijos valstybė, kurią sukūrė sianbų čifu klanas, ir kuri egzistavo 385–431 m;
* Čin dinastija – pirmoji Kinijos imperijos dinastija, kilusi iš senovinės Čin karalystės ir valdžiusi 221 - 206 m. pr. m. e.;
* Didžioji Čin – taip Kinijoje buvo vadinama Romos imperija;
* Čin prefektūra (沁県) – iena iš Šansi provincijos prefektūrų;
* Čin (upė) – vienas iš Geltonosios upės intakų;
* Čin (instrumentas) (琴) – kiniškas styginis muzikos instrumentas, kurio variacijos yra gučinas, činčinas, hučinas ir morin churas;
* Čin (pavardė) – Kinijoje paplitusi pavardė, kuri užrašoma rašmenimis 秦 arba 琴;
Dzin

Žodis **Dzin** (ar **Dzinas**, **Dzinis**) gali reikšti:

* Senovės Kinijos valstybės, kilusios centrinėje Istorinėje Kinijoje. Taip iki mūsų dienų dar vadinama Šansi provincija:
** Dzin (Džou valstybė) (晋 *Jìn*) – valstybė Šansi provincijoje, egzistavusi iki kuri 396 m. pr. m. e.;
** Dzin (Udai) –  Penkių dinastijų ir Dešimties karalysčių laikotarpio karalystė, kuri egzistavo 907–923 m.;
* Senovinės Korėjos valstybės:
** Džinhanas (辰 *Jin*) – valstybė pietinėje Korėjoje II-III a.;
** Džin (震 *Jin*) –  ankstyvasis Balhės karalystės pavadinimas;
* Kelios dinastijos, valdžiusios Kinijos imperiją ar jos dalis:
** Vakarų Dzin dinastija – Kinijos imperijos dinastija, valdžiusi 265–316 m.;
** Rytų Dzin dinastija – Kinijos imperijos dinastija, valdžiusi 317–420 m.;
** Vėlyvoji Dzin dinastija – Kinijos imperijos dinastija, valdžiusi 936–947 m.;
** Dzin dinastija (džurdžėnai) (金) – Džurdžėnų kilmės dinastija, valdžiusi 1115–1234 m.;
* Dzin (tarmė) – viena iš Kinų mandarinų kalbos tarmių;
* Dzin (Sia) (廑) – 13-asis Sia dinastijos valdovas, valdęs apie 1810–1789 m. pr. m. e.;
* Dzin (matas) – Rytų azijoje paplitęs masės vienetas;
* Dzin (pavardė) – Kinijoje paplitusi pavardė, kuri užrašoma rašmenimis 金, 晉 arba 靳;
* **Dzin** – lietuviškas ištiktukas, reiškiantis sukeliamą garsą, pvz., varpelio; neformalioje kalboje – nusispjaut, nesvarbu, vienodai, neįdomu.
Audrius Stonys

**Audrius Stonys** (1966 m. balandžio 28 d. Vilniuje) – kino režisierius, Nacionalinės kultūros ir meno premijos laureatas (2002 m.), Europos kino akademijos (angl. *European Film Academy*) ir Europos dokumentikos tinklo (angl. *European Documentary Network*) narys. Taip pat jis yra ir Leipcigo, Noibrandenburgo, Sienos, San Paulo, Rio de Žaneiro kino festivalių žiuri narys.

## Biografija

A. Stonys gimė 1966 m. Vilniuje, aktorių Česlovo Stonio ir Reginos Janinos Kazlauskaitės šeimoje, TV laidų vedėjos Aistės Stonytės brolis. Baigęs Vilniaus Tuskulėnų vidurinę mokyklą, 1984–1989 m. studijavo TV ir kino režisūrą Vilniaus Valstybinėje konservatorijoje. 1989 m. stažavosi Jono Meko Kino antologijos archyve Niujorke. Dirbo Lietuvos kino studijoje ir televizijoje. Nuo 1989 m. sukūrė 13 dokumentinių filmų ir vieną trumpametražį vaidybinį filmą. Filmai apdovanoti 19-oje tarptautinių kino festivalių.

2004–2005 m. dėstė dokumentinio kino kursą Europos Kino Koledže Danijoje. A. Stonio retrospektyvos ir kino pristatymai surengti Izraelyje, Rusijoje, Vokietijoje, Ispanijoje, Belgijoje, Prancūzijoje, Čekijoje, Japonijoje. Vienintelis Lietuvoje, gavęs „Felix“  – Europos kino akademijos apdovanojimą už geriausią metų dokumentinį filmą „Neregių žemė“. Tai vienas labiausiai įvertintų A. Stonio filmų tarptautiniu mastu, pelnęs daugybę prestižinių kino festivalių apdovanojimų.

## Filmografija

* „Laiko tiltai“ (su Kristine Briede, 2018)
* „Moteris ir ledynas“ (2016)
* „Avinėlio vartai“ (2014)
* „Kenotafas“ (2013)
* „Raminas“ (2011 m., režisūra, scenarijus)
* „Aš perėjau ugnį, tu buvai su manim“ (2010 m., režisūra, scenarijus)
* „Keturi žingsniai“ (2008 m., režisūra)
* „Varpas“ (2007 m., režisūra)
* „Ūkų ūkai“ (2006 m., režisūra, scenarijus)
* „Tas, kurio nėra“ (2004 m., režisūra, scenarijus)
* „Paskutinis vagonas“ (2002 m., režisūra)
* „Viena“ (2001 m., režisūra, scenarijus, prodiuseris)
* „Skrydis per Lietuvą arba 510 sekundžių tylos“ (2000 m., režisūra, scenarijus)
* „Fedia. Trys minutės po Didžiojo sprogimo“ (1999 m., režisūra)
* „Priverstinės emigracijos dienoraštis“ (1999 m., operatorius)
* „Uostas“ (1998 m., režisūra)
* „Skrajojimai mėlynam lauke“ (1996 m., režisūra, scenarijus)
* „Antigravitacija“ (1995 m., režisūra)
* „Griuvėsių apaštalas“ (1993 m., režisūra)
* „Neregių žemė“ (1992 m., režisūra, scenarijus)
* „Trys dienos “ (1991 m., vaidino)
* „Baltijos kelias“ (1990 m., režisūra)
* „Atverti duris ateinančiam“ (1989 m., režisūra)

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Audriaus Stonio svetainė 
* Audriaus Stonio biografija ''lfc.lt'' svetainėje
* Audrius Stonys ''imdb.com'' svetainėje
* Audriaus Stonio interviu
* http://kultura.lrytas.lt/kinas/2017/06/06/news/audrius-stonys-sidabrines-gerves-statuleles-patikejo-saugoti-muziejui-1568253/
Marius Repšys

**Marius Repšys** (g. 1984 m. rugsėjo 1 d. Vilniuje) – kino ir teatro aktorius. Vaidina Nacionaliniame dramos teatre, „Lėlės“ teatre, dalyvauja jaunųjų menininkų judėjime „No Theatre”.

## Biografija
M. Repšys baigė Vilniaus Gerosios Vilties vidurinę mokyklą, mokėsi Vilniaus pedagoginiame universitete, Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje.

## Įvertinimas
Oskaro Koršunovo režisuotame spektaklyje „Išvarymas“ 2011 m. (Vandalo vaidmuo) apdovanotas už geriausią antraplanį vaidmenį „Auksiniu scenos kryžiumi“.

Nominuotas geriausio antro plano aktoriumi „2010 m. Sidabrinės gervės“ apdovanojimuose. 2012 ir 2017 m. apdovanotas „Sidabrine gerve“ kaip geriausias metų aktorius.

## Filmografija
* Monikai reikia meilės (2019)
*Rimti Reikalai (2018)
* Grąžinti nepriklausomybę (2018)
*Laisvės kaina. Partizanai (2017)
*Laisvės kaina. Savanoriai (2016)
* „Šventasis“ (2016)
* Gautas iškvietimas 3 (2016)
* Gautas iškvietimas (2016)
* „Wildeye“ (Suomija)
* „Traukinio apiplėšimas, kurį įvykdė Saulius ir Paulius“ (2015)
* „Lilyhammer“ (Norvegų televizijos serialas, 3-čias sezonas) (2014)
* „Redirected“ (2014)
* „Expermenas“ (2012)
* „Dešimt priežasčių“ (2011)
* „Draudžiami jausmai“ (2011)
* „Porno melodrama“ (2011)
* „Bergenas“ (2009)
* „Savižudis“ (2008)
* „Man septyniolika“ (2007)

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Mariaus Repšio interviu
* Mariaus Repšio filmografija
Rimantas Zizas

**Rimantas Zizas** (g. 1948 m. rugsėjo 8 d. Kluoniškiuose, Kauno apskritis) – Lietuvos istorikas.

## Biografija
Mokėsi Zapyškio septynmetėje mokykloje. 1967 m. baigė Kačerginės vidurinę mokyklą, 1975 m. – Vilniaus universiteto Istorijos fakultetą. 1988 m. humanitarinių mokslų daktaras, disertacija „Lietuvos KP(b) veikla 1944–1948 m. likviduojant vokiečių fašistinės okupacijos padarinius respublikoje“.

Iki 1990 m. buvo Partijos istorijos instituto prie LKP CK vyr. bendradarbiu. Nuo 1990 m. dirba Lietuvos istorijos institute.

## Bibliografija

* Karo belaisvių ir civilių gyventojų žudynės Lietuvoje, 1941–1944 / Christoph Dieckmann, Vytautas Toleikis, Rimantas Zizas. – Vilnius: Margi raštai, 2005. – 386 p. – ISBN 9986-09-297-3
* Sovietiniai partizanai Lietuvoje 1941–1944 m. – Vilnius: Lietuvos istorijos instituto leidykla, 2014. – 607 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-847-88-5
* Atmintis: 16-osios lietuviškosios šaulių divizijos kariams ir kitiems kovotojams, žuvusiems Antrajame pasauliniame kare / sud. Monika Trinkūnaitė, Rimantas Zizas. – 2-asis leidimas. – Vilnius: Gairės, 2015. – 543 p. – ISBN 978-9955-759-95-9


## Šaltiniai
Vienos dalies fantazija

„**Vienos dalies fantazija**“ () – 2011 m. sukurtas lietuviškas animacinis filmas. Šis režisierės Gretos Stančiauskaitės darbas nominuotas 2012 m. „Sidabrinės gervės“ apdovanojimuose, taip pat yra gavęs diplomą animacinių filmų festivalyje „Tindirindis“ 2011 m. 

Tai trumpa absurdo meilės istorija. Pasaulyje, kuriame moteris įkalinta laike, o kiaule raitas vyras tikisi ją išvaduoti – viskas yra įmanoma ir stebėtis nėra kuo. 

## Kūrybinė grupė

* Režisierė, prodiuserė – Greta Stančiauskaitė
* Muzika – Gediminas Jakubka
* Garsas – Šarūnas Meškys
* Gamyba – Vilniaus technologijų ir dizaino kolegija

## Šaltiniai
Latvijos TSR vėliava

**Latvijos TSR vėliava** () – vienas Latvijos TSR valstybės simbolių. Latvijos TSR turėjo dvi vėliavas – viena buvo naudojama 1940–1953 m., kita – 1953–1990 m.

## Paskutinė vėliava
Vėliava priimta 1953 m. sausio 17 d., pakeista į dabartinę Latvijos vėliavą 1990 m. vasario 19 d.

### Vėliavos aprašas
* Vėliava stačiakampė, aukščio ir ilgio santykis 1:2.
* Vėliava raudona, jos apatiniame trečdalyje keturios banguotos juostos. Viršutinė siauriausia balta, po ja kiek platesnė mėlyna, trečioji dar šiek tiek platesnė balta ir apačioje ketvirta, mėlyna, maždaug dukart platesnė už trijų viršutinių suminį plotį. Banguotosios juostelės simbolizuoja jūrą.
* Viršutiniame kairiajame kampe, 1/5 vėliavos ilgio dalies nuotoliu nuo koto auksiniai pjautuvas ir kūjis, virš kurių – raudona penkiakampė žvaigždė su auksiniu apvadu.

## Pirmoji vėliava
Nuo 1940 m. rugpjūčio 25 d. iki 1953 m. sausio 17 d. Latvijos TSR vėliava buvo raudona, kairiajame viršutiniame kampe – auksiniai pjautuvas ir kūjis, virš jų lankeliu išgaubtas auksinis užrašas LPSR ( 'Latvijos Tarybų Socialistinė Respublika').
Kamparinis piengrybis

**Kamparinis piengrybis** (*Lactarius camphoratus*) – ūmėdinių šeimos valgomasis grybas. Kulinarijoje vartojamas kaip prieskonis.

Sinonimas: Kamparinis pievagrybis (Agaricus comphoratus).

## Išvaizda

Kepurėlė 3-6 cm skersmens, trapi mėsinga, iš pradžių iškili, vėliau paplokščia, per vidurį įdubusi ar piltuvėliška, su buku gūbreliu. Senesnių grybų kepurėlės kraštai spinduliškai rievėti. Luobelė pilka ir matinė. Kotas 2-5 cm ilgio, cilindriškas, dažnai kreivas plonas, į apačią truputį smailėjantis; jaunų grybų kotas apžėlęs mažyčiais pūkeliais. Lakšteliai nelabai platūs ir tankūs, šiek tiek kotu nuaugę žemyn. Trama kvepia kamparu arba cikorija; joje esama vandeningų švelnaus skonio pieniškų sulčių, kurios turi kartoką skonį.

Spalvos kaita: kepurėlės ir koto spalvos įvairuoja nuo rausvai rudos iki tamsiai rudos. Lakšteliai ochros geltonumo arba rausvi. Rausvai ruda koto trama truputį tamsesnio atspalvio.

## Augavietė

Šis grybas mėgsta mišriuosius ir spygliuočių miškus.

Sezonas: liepa – lapkritis.

## Literatūra

* Etorė Bielis „Grybai“, „Mūsų knyga“, 2004 m., (92 psl.) ISBN 9955-573-65-1
Miškinis spyglainis

**Miškinis spyglainis** (*Polystichum aculeatum*) – papartinių (*Dryopteridaceae*) šeimos augalas. Daugiametis, sporinis, žolinis hemikriptofitas. Auga jūrinio klimato srityse. Įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą, priskirtas kritiškai grėsmingos būklės kategorijai (CR).

## Morfologija
Šakniastiebis 40–50 cm aukščio, padengtas rudais žvyneliais ir nunykusių lapkočių sumedėjusiomis dalimis. Pridėtinės šaknys 20–50 cm ilgio.

Augimo pradžioje lapai sraigiškai susisukę. Lapalakščiai vieną arba du kartus plunksniškai šakoti, tamsiai žali, odiški. Lapalakščio rachis (pagrindinė ašis) su gausiais gelsvais žvyneliais ir šviesiais plaukeliais. Lapkotis padengtas rudais žvyneliais. Manoma, kad senuose lapuose esančios medžiagos panaudojamos naujų lapų augimui.

Sporangės susitelkusios į sorus apatinėje lapų pusėje. Sporangių sienelė vienasluoksnė, su skiautere. Sorus dengia induzijos.

## Gyvenimo ciklas
Vyksta dviejų kartų kaita: vyraujančio, diploidinio sporofito ir haploidinio gametofito (polaiškio). Sporofitas daugiametis, jo lapų apatinėje pusėje yra sporangės, kuriose formuojasi haploidinės izosporos. Sporifikuoja rugpjūčio–rugsėjo mėn. Iš sporų išdygsta mažas, redukuotas polaiškis. Ant polaiškio gali susiformuoti anteridžiai su spermatozoidais ir archegonės, kuriuose formuojasi kiaušialąstės. Gametofito vystymąsi įtakoja anteridiogenas, kuris nulemia ankstesnį anteridžių susiformavimą. Miškinio spyglainio gametofitas gali reaguoti ir į kitos rūšies (*P. setiferum*) anteridiogeną. Po apvaisinimo išauga naujas sporofitas. Apvaisinimui reikalingas vanduo.

## Paplitimas
Paplitęs Eurazijos apyvėsio klimato zonoje, Š. Afrikoje, aptinkamas kalnuose ir lygumose. Kalnuose auga ant uolų, nuobirynų. Lietuvoje rastas Jurbarko ir Druskininkų apylinkėse, spygliuočių miške.

## Šaltiniai
Miglė Polikevičiūtė

**Miglė Polikevičiūtė** (g. 1985 m. birželio 6 d. Vilniuje) – teatro ir kino aktorė. 

Studijavo aktorinio meistriškumo specialybę Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje, kurso vadovas – režisierius Rimas Tuminas. 2008 m. apdovanota „Auksiniu scenos kryžiumi“ debiuto/jaunojo menininko kategorijoje, pelnė geriausios antro plano aktorės vardą 2012 m. „Sidabrinės gervės“ apdovanojimuose (kartu su Elze Gudavičiūte ir Giedre Giedraityte).

## Kūryba

Svarbesnieji vaidmenys teatre:

* 2005 m. *Pelė*. H.Ch.Andersenas. „**Coliukė**“. Rež. Sigitas Račkys, Kauno dramos teatras (KVDT)
* 2005 m. *Ania*. A.Čechov. „**Vyšnių sodas**“ . Rež. Rimas Tuminas, Valstybinis Vilniaus mažasis teatras (VVMT)
* 2006 m. Kei Sedler. Brian Clark. „**Palaukit, kieno čia gyvenimas?**“ Rež. Jonas Vaitkus, VVMT
* 2007 m. *Dora*. Lukas Barfuss. „**Seksualinės mūsų tėvų neurozės**“ Rež. Ramunė Kudzmanaitė, Lietuvos nacionalinis dramos teatras, LNDT
* 2007 m. *Meškutė*. Justinas Marcinkevičius. „**Grybų karas**“. Rež. Paulius Ignatavičius, VVMT
* 2007 m. *Anika*. Astrida Lindgren. „**Pepė Ilgakojinė**“. Rež. Evaldas Jaras, LNDT
* 2008 m. *Raudonkepuraitė*. Jevgenii Švarc. „**Raudonkepurė**“. Rež. Evaldas Jaras, LNDT
* 2008 m. *Rita*. Prosper Merimee. „**Atsitiktinumas**“. Rež. Gabrielė Tuminaitė, VVMT
* 2008 m. *Luiza Lein*. Jim Cartwright. „**Kelias**“. Rež. Artūras Areima, VVMT
* 2008 m. *Vera*. Aleksej Slapovskij. „**Batraištis, arba, mylėjau, myliu, mylėsiu...**“ Rež. Kiril Glušajev, VVMT
* 2008 m. *Angelas*. Antanas Škėma. „**Saulėtos dienos**“. Rež. Ramunė Kudzmanaitė, LNDT
* 2009 m. *Nina Zarečnaja*. Anton Čechov. „**Žuvėdra**“. Rež. Rimas Tuminas, VVMT
* 2009 m.  *Hildė*. Henrik Ibsen. „**Meistras Solnesas**“. Rež. Yana Ross, LNDT
* 2009 m. *Adelaida Jepančina*. Fiodor Dostojevskij. „**Idiotas**“. Rež. Eimuntas Nekrošius, teatras Meno fortas
* 2009 m. *Barbora*. Kornejus Čiukovskis. „**Daktaras Aiskauda**“. Rež. Evaldas Jaras, LNDT
* 2010 m. *Nina*. Pavel Prežko. „**Trusi**“. Rež. Kiril Glušajev (eskizas debiutų festivaliui „Tylos“), VVMT
* 2010 m. *Mergina*. Broliai Presniakovai. „**Hungaricum**“. Rež. Ramunė Kudzmanaitė, LNDT

Vaidmenys kine:

* *Mergina* – Sauliaus Drungos filme „Anarchija Žirmūnuose“
* *Rūta* – Roko Eltermano filme „Paskutinė medaus mėnesio diena"
* *Irina* – Axel Petersén filme „Avalon”
* *Kristina* – Algimanto Puipos filme „Miegančių drugelių tvirtovė“

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Miglės Polikevičiūtės kūrybinė biografija
Žalgirių senosios kapinės

**Žalgirių senosios kapinės**, vadinamos *Kapeliais, Marų kapeliais, Senkapiais* – neveikiančios kapinės pietvakarinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Žalgiriuose (Skuodo seniūnija), 30 m į pietus nuo kaimo kryžkelės, kelio Daukšiai–Medininkai kairėje pusėje.

## Kapinės
Įrengtos lygioje vietoje, apjuostos akmenų pylimo ir lapuočių medžių. Centrinėje dalyje stovi medinė koplytėlė ir kryžius, priekiniais fasadai atsukti link Daukšių-Medininkų kelio. Priešais kapines yra anotacinis kultūros paveldo objekto ženklas.

Teritorijos plotas – 0,06 ha.

## Istorija
Veikė XVI–XVIII a., laidoti Žalgirių kaimo gyventojai. Kapines uždarius, XIX a. – XX a. pr. jose buvo užkasami nekrikštyti gimę kūdikiai, savižudžiai. Vadinamos *Senkapiais, Kapeliais, Maro kapeliais*. 

Saugotinas kultūros paveldo objektas. 

## Nuorodos
*Skuodo krašto enciklopedija: Žalgirių kaimo kapinės
Žalgirių paminklas Zubių sodybvietėje

**Žalgirių paminklas NKVD sudegintos Zubių sodybos atminimui** yra pietvakarinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Žalgiriuose (Skuodo seniūnija), kelio Daukšiai–Medininkai kairėje pusėje.

## Paminklas
Paminklas akmeninis, pilkos spalvos, statmeno ovalo formos, nuskelta priekine dalimi, su metaliniu kryželiu viršūnėje. Plokštumoje iškalta arkos pavidalo niša, kurioje už stiklo įstatytas Švč. Mergelės Marijos paveikslas. Po niša pritvirtinta horizontaliai pailgo stačiakampio pavidalo juodo šlifuoto akmens plokštė su iškaltu užrašu: „JUOZO ZUBĖS SODYBOS VIETA. SUDEGINTA NKVD 1945 m.“

Paminklo aukštis – 2,10 m, plotis – 1,55 m, storis – 1,20 m. Paminklinės teritorijos plotas – 4 m².

## Istorija
Šioje vietoje XX a. I pusėje stovėjo Žaligirių kaimo ūkininko Juozo Zubės sodyba. Šalia esančiuose miškuose nuo 1944 m. spalio mėn. nuo mobilizacijos į okupacinę sovietų armiją slapstėsi aplinkinių kaimų šaukiamojo amžiaus vaikinai ir vyrai. Jie 1945 m. sudarė Lietuvos laisvės armijos partizanų būrį, kuriam vadovavo Vietinė rinktinės savanoris Zigmas Apulskis. 
    
1945 m. rugpjūčio 3 d. apie 700 NKVD pasienio kariuomenės 23-ojo pasienio būrio ir reguliariosios armijos 347-osios šaulių divizijos kareivių Žalgirių kaime ir aplinkiniuose miškuose vykdė baudžiamąją karinę operaciją. Jos metu enkavedistai suėmė ir į Mosėdį išvedė keletą šaukiamojo amžiaus jaunuolių, sušaudė 6 Apulskio būrio partizanus ir sudegino ūkininko Juozo Zubės sodybą. 

Žuvusiųjų atminimui 2008 m. Žalgiruose pastatytas tipinis atminimo ženklas, o šalia sudegintos sodybos vietos – paminklinis akmuo.
 
## Šaltiniai
Sakuočių paminklas partizanams

**Sakuočių paminklas Kardo rinktinės štabo narių atminimui** yra rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Sakuočiuose (Kartenos seniūnija), Minijos kairiajame krante.

## Paminklas
Paminklas padarytas iš akmens ir metalo, pastatytas ant lauko akmenų pamato. Jį sudaro gulsčia juodo šlifuoto akmens plokštė, virš kurios kairėje pusėje kyla metalinis, ornamentuotas kryžius, o dešinėje – paminklinė akmens plokštė. 

Kryžiaus stiebo pagrindas stačiakampio, o likusi dalis – apskrito skerspjūvio. Viršūnės ir pečių galai užsibaigia metaliniais rutuliais, o kryžmą juosia ažūrinis nimbas, kurio viduje sukomponuoti 4 Vyties kryžiai, o į išorę atsišakoja 16 spindulių. Prie kryžmos pritvirtinta lieto metalo Nukryžiuotojo figūra. 

Paminklinė plokštė padaryta iš nuskelto, statmeno ovalo pavidalo, tamsiai pilkos spalvos akmens. Priekinė plokštuma nušlifuota, joje iškaltas Vyties kryžius, apačioje vainikuojamas dviejų sukryžiuotų ąžuolo lapų, ir baltais dažais paryškintas įrašas: „Šioje sodyboje pavojaus atvejais slėpėsi LLA Žemaičių apygardos „Kardas“ rinktinės Kartenos štabo vadovybė: Kazys Kontrimas / Juozas Kėkštas / Stasys Jonauskas / Antanas Savickas / 2012 m.“ 

Kryžiaus aukštis – 2,90 m, paminklinės plokštės aukštis – 1,27 m, plotis – 82 cm, storis – 35 cm. Paminklinės teritorijos plotas – 6 m².

## Istorija
Šioje vietoje nuo XVIII a. stovėjo Sakuočių kaimo ūkininkų Vaičekauskų sodyba. Joje 1945–1952 m. buvo įrengta Žemaičių apygardos Kardo rinktinės štabo atsarginė slėptuvė, kurioje pavojaus atveju glaudėsi rinktinės štabo nariai ir vadai Kazys Kontrimas–*Kontautas, Tėvas, Montė*, Juozas Kėkštas–*Drulis, Kaupas, Kanapis, Kanalas*, Stasys Jonauskas–*Simonas* ir Antanas Savickas–*Karklas, Fabijonas*.

Slėptuvės ir štabo narių atminimui žemės savininko B. Vaičekausko rūpesčiu pastatytas ir 2012 m. birželio 16 d. pašventintas paminklas.
 
## Šaltiniai
Giedrė Giedraitytė

**Giedrė Giedraitytė** (g. 1988 m. vasario 8 d. Vilniuje) – Lietuvos aktorė. 

## Biografija
Studijavo vaidybos (lėlininkų) kurse Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje (kurso vad. Algirdas Latėnas, Gediminas Storpirštis). Nuo 2010 m. vaidina Valstybiniame jaunimo teatre.

## Vaidmenys
### Jaunimo teatre
Vaidmenys, sukurti Jaunimo teatre:
* Telma Keits – Marsha Norman, Labanakt, mama, rež. Algirdas Latėnas, Gediminas Storpirštis, 2010
* Sandra – Dale Wasserman, Skrydis virš gegutės lizdo, rež. Valerij Griško, 2011
* Mintis-laumė – William Shakespeare, Ledi Makbet, rež. Algirdas Latėnas, 2011
* Motina – Oleg Bogajev, Slaptoji dviratininkų draugija, rež. Algirdas Latėnas, 2012
* Terapijos dalyvė – Chuck Palahniuk, Kovos klubas, rež. Vidas Bareikis, 2012
* Trenerė – Česlovo Stonio, Saulės Norkutės inscenizacija, Albanijos nekaltoji, rež. Saulė Norkutė, 2013
* Barbelė – Žemaitė, Trys mylimos, rež. Algirdas Latėnas, 2013
* Žurnalistė/Eva – Petr Zelenka, Nykstančios rūšys, rež. Rolandas A. Atkočiūnas, 2014
* Varia – Anton Čechov, Vyšnių sodas, rež. Algirdas Latėnas, 2014
* Betana – Astrid Lindgren, Karlsonas, kuris gyvena ant stogo…, rež. Evaldas Jaras, 2015
* Dukterėčia/Prostitutė – Bertold Brecht, Geras Žmogus iš Sezuano, rež. Vidas Bareikis, 2015
* Šanelė – Robert Thomas, Aštuonios mylinčios moterys, rež. Balys Latėnas, 2015
* Giedrė – Marius von Mayenburg, Perplex, rež. Monika Klimaitė, 2016
* Jean Genet, Balkonas, rež. Eric Lacascade, 2019
* Miguelis de Cervantesas, Don Kichotas, rež. Adomas Juška, 2021
* Asia Vološina, Mama, rež. Ieva Kaniušaitė, 2021
* Ričardas Gavelis, Jauno žmogaus memuarai, rež. Eglė Švedkauskaitė, 2022

### Filmuose
Pilnametražiai filmai „Anarchija Žirmūnuose“ (rež. Saulius Drunga) ir „Miegančių drugelių tvirtovė“ (rež. Algimantas Puipa), serialo „Giminės“ tęsinys „Giminės. Gyvenimas tęsiasi“, serialas „Rojus Lietuvoj“.

## Įvertinimas
* Pelnė geriausios antro plano aktorės vardą 2012 m. „Sidabrinės gervės“ apdovanojimuose (kartu su Elze Gudavičiūte ir Migle Polikevičiūte).

## Šaltiniai

## Nuorodos
* IMDb profilis
Dziningas (Vidinė Mongolija)

**Dziningas** () – miestas Kinijos šiaurėje, Vidinėje Mongolijoje, Inšano kalnų papėdėje; Ulan Čabo miesto prefektūros administracinis centras. Transporto mazgas. Medienos apdirbimo, maisto pramonė.

## Istorija

Miestas įkurtas XVI a. Nuo 1922 m. tapo savivaldybės centru, o 2004 m. tapo Ulan Čabo prefektūros dalimi.

## Šaltiniai
Dziningas

**Dziningas** () – miestai Kinijoje:

* Dziningas – Vidinėje Mongolijoje;
* Dziningas – Šandonge.
Dzindžou

: *Apie miestą Hebėjuje žr. [[Dzindžou (Hebėjus)]].*

**Dzindžou** () – miestas šiaurės rytų Kinijoje, Liaoninge, Bohaivano įlankos pakrantėje, netoli Siaolinhės upės deltos. Prefektūros centras. Transporto mazgas (jūrų, oro uostai, plentų, geležinkelių sankirtos). Svarbus naftos chemijos ir chemijos, metalo apdirbimo, įrengimų gamybos, elektronikos, tekstilės, maisto pramonės centras. Yra 72 m aukščio Guangdzi pagoda.

## Istorija

Senovėje miestas buvo žinomas kaip ***Tuhe*** (徒河), priklausė Jan valstybei. Dabartinis pavadinimas naudojamas nuo Liao dinastijos laikų. Vėliau dar vadintas ***Činsianu*** ().

## Šaltiniai
Dzisi

**Dzisi** () – miestas šiaurės rytų Kinijoje, Heilongdziange, prie Mulinghės upės, 30 km nuo Rusijos sienos. Turi prefektūros statusą. Svarbus akmens anglių gavybos centras. Kalnakasybos mašinų gamybos, statybinių medžiagų, medienos apdirbimo, maisto pramonė. Yra oro uostas, geležinkelio stotis. Veikia miesto muziejus, Huajano šventykla, netoliese yra japonų per karą įrengta Hutou tvirtovė.

## Istorija

Ilgą laiką miestas ir apylinkės buvo gyvenamos mandžiūrų. XIX a. į kraštą ėmė migruoti haniai, nes Rusija kėsinosi į Mandžiūriją. XX a. pr. pradėta anglių gavyba.

## Šaltiniai
Antanas Savickas

**Antanas Savickas** (slap. *Karklas, Fabijonas*, 1923 m. Darbėnuose, Darbėnų vls., Kretingos apskr. – 1948 m. rugsėjo 9 d. Ruginiuose, Kretingos vls., Kretingos apskr.) – Lietuvos partizanas, viršila, Žemaičių apygardos Kardo rinktinės štabo narys.

## Biografija
Užaugo stambaus ūkininko (45 ha) šeimoje. Baigė Darbėnų pradžios mokyklą. Tarnavo Lietuvos kariuomenėje, turėjo karinį viršilos laipsnį. 1945 m. baigė Kretingos gimnaziją. Nuo 1946 m. dirbo Darbėnų valsčiaus mokesčių inspekcijoje. Tų pačių metų žiemą pasitraukė į Vaineikių mišką, įstojo į Kardo rinktinės Tautvaišos (Mosėdžio) kuopos partizanų būrį, buvo paskirtas rinktinės štabo žvalgybos skyriaus viršininku.

Žuvo kartu su partizane Janina Liaučyte 1948 m. rugsėjo 9 d., patekęs Ruginių miške į MGB Kretingos valsčiaus poskyrio surengtą pasalą.

Vardas įamžintas 2012 m. pastatytame Sakuočių paminkle partizanams.

## Šaltiniai
* Lietuvos ypatingasis archyvas. – F. K-1, ap. 3, b. 1243. – L. 254. – Ap. 47, b. 246. – L. 85v-86.
Dzuni

**Dzuni** () – miestas pietų Kinijoje, Guidžou provincijoje, šiaurinėje Guidžou plokščiakalnio dalyje. Turi prefektūros statusą. Juodosios metalurgijos, mašinų gamybos, elektronikos, chemijos, statybinių medžiagų, tekstilės, popieriaus pramonė.

## Istorija

Dzuni miestas garsus tuo, jog 1935 m. Dzuni konferencijos metu čia Kinijos komunistų partijos vadu išrinktas Mao Dzedongas.

## Šaltiniai
Apendikuliarijos

**Apendikuliarijos** (*Appendicularia*) – gaubtagyvių arba tunikatų klasė. Tai smulkučiai pelaginiai gyvūnai, kurių liemuo dažniausiai vos 1-2 mm ilgio, uodega kelis kartus ilgesnė.

Apendikuliarijos turi trumpą liemenį ir plokščią uodegą, kuria gyvūnas stumiasi pirmyn bei judina į namelį pakliūvantį vandenį. Uodegoje yra chorda, virš kurios – nervinis kamienas. Burna, esanti storoko liemens priekinėje dalyje, pereina į erdvią su endostiliu (ilga siaura vagelė) ryklę, turinčią tik du žiaunų plyšius. Jie, kaip ir žarna, atsiveria į išorę liemens pilvinėje pusėje, nes kloakos nėra. Širdis yra pilvinėje pusėje.

Apendikuliariją gaubia drebutinis namelis. Tai odos epidermio ląstelių sekrecijos produktas. Išbrinkusios vandenyje išskyros virsta drebučiais. Uodegos sukelta vandens srovė pakelia drebučius nuo kūno ir iš jų susiformuoja namelis – daug didesnis už patį gyvūną. Apendikuliarija tūno tokio namelio viduje, prisikabinusi tik burnos kraštais. Namelis sudėtingos konstrukcijos, tačiau labai skaidrus, todėl jūros vandenyje vos įžiūrimas. Pro tankų tinklelį vanduo patenka į namelio vidų, o jame esantys smulkūs planktoniniai organizmai nukreipiami į burną. Pro siaurą angą apendikuliarijos užpakalinėje dalyje vanduo išstumiamas – taip gyvūnas juda pirmyn. Namelyje yra dar viena anga, pro kurią gyvūnas pasišalina (ištikus pavojui ar pan.). Naują namelį apendikuliarijos pasistato per 20-30 minučių.

Dauguma apendikuliarijų yra hermafroditai. Skirtalytė *Oikopleura dioica* Fol. sutinkama ir Baltijos jūroje, bet prie Lietuvos krantų neaptikta.

Apendikuliarijos paplitusios šiltų jūrų šviesiuose vandens sluoksniuose. Neskaitant irklakojų vėžiagyvių, tai gausiausia zooplanktono grupė.

## Šaltiniai

*Mačionis A., Stuburinių zoologija. Vilnius: Mokslas, 1989.
Dzigongas

**Dzigongas** () – miestas centrinėje Kinijoje, Sičuano provincijoje, Sičuano dubumoje, prie Tongdziango upės. Turi prefektūros statusą. Svarbus gamtinių dujų gavybos, druskos kasybos, chemijos pramonės centras. Veikia Druskos istorijos muziejus (nuo 1736 m.), Dinozaurų muziejus (eksponuojamos apylinkėse rastos dinozaurų fosilijos), yra keletas šventyklų, prekybos rūmai, XIX a. tvirtovė.

## Istorija

Druska Dzigonge buvo kasama jau Hanų dinastijos laikais, miestas tapo svarbiu prekybiniu centru. Nuo XX a. vid. druskos gavyba nebeteko savo reikšmės. 1980 m. šalia Dzigongo, Dašanpu formacijoje, rasta įvairių viduriniojo ir vėlyvojo Juros periodo gerai išsilaikiusių dinozaurų fosilijų.
 
## Galerija

Image:Yangchuanosaurus hepingensis.jpg|Dinozaurų muziejus


## Šaltiniai
Dziamusi

**Dziamusi** (, ) – miestas šiaurės rytų Kinijoje, Mandžiūrijoje, Heilongdziango provincijoje, prie Sungario upės, netoli Rusijos sienos. Turi prefektūros statusą. Transporto mazgas (geležinkelių, plentų sankirta, oro, upių uostai). Popieriaus ir celiuliozės, maisto, pramoninių įrengimų, žemės ūkio mašinų gamybos pramonė. Veikia universitetas.

## Istorija

Ilgą laiką regione dominavo nanajai ir mandžiūrai. XIX a. haniai įkūrė prekybinį uostą, siekdami įsitvirtinti regione ir apginti nuo Rusijos pretenzijų. Kinijos Liaudies Respublikos metais tapo svarbiu pramoniniu centru.

## Šaltiniai
Džou (reikšmės)

Žodis **Džou** gali reikšti:

* Valstybės Istorinėje Kinijoje, kurių pavadinimas užrašomas 周:
** Džou kunigaikštystė – II tūkst. pr. m. e. valstybė, iš kurios kilo Džou dinastija;
** Šiaurės Džou –  karalystė, kuri egzistavo šiaurinėje Kinijoje 557–581 m.;
** Didžioji Džou –  karalystė, kuri egzistavo Dziangsu provincijoje 1354–1367 m.;
* Kelios dinastijos, valdžiusios Kinijos imperiją ar jos dalis:
** Džou dinastija – Kinijos Vidurio lygumos dinastija, valdžiusi 1045 BC – 256 m. pr. m. e. Skirstoma į Rytų Džou ir Vakarų Džou dinastijas;
** Džou dinastija buvo vadinama trumpalaikė imperatorės Vu Zetian įkurta dinastija (690-705 m.);
** Vėlyvoji Džou dinastija – Kinijos imperijos dinastija, valdžiusi šiaurinę Kiniją 951–960 m.;
** Didžiąja Džou dinastija buvo vadinama trumpalaikė imperatoriaus Vu Sangui įkurta dinastija (1678 m.);
* Džou (Šangai) (紂) – paskutinis Šangų dinastijos valdovas;
* Džou (provincija) (州) – Rytų Azijoje paplitęs administracinis vienetas, dažnai verčiamas kaip provincija;
* Džou (pavardė) – Kinijoje paplitusi pavardė, kuri užrašoma rašmeniu 周;
Vaizdo stabilizacija

** Vaizdo stabilizavimas** () – metodas fotografuojant gauti aiškų, ryškų vaizdą nepalankiomis aplinkos sąlygomis, nenaudojant blykstės ar stovo. Dėl šios funkcijos išvengiama vadinamojo „šokinėjančio vaizdo“ efekto.

Fotoaparatuose naudojamos trys stabilizavimo rūšys. Dažniausiai yra *skaitmeninis stabilizavimas* (pvz., „Samsung VP D363“), tačiau kai kurie modeliai naudoja *optinį stabilizavimą* (tam reikalinga speciali objektyvo konstrukcija, dėl kurios neįmanomi virpesiai) arba *elektroninį*.

## Skaitmeninė vaizdo stabilizacija
Plačiausiai naudojama video kamerose. Ši technika atrenka ir pakeičia elektroninį vaizdą video kadruose taip, kad judesys būtų pašalintas, neutralizuotas. Tam naudojami pikseliai, esantys už vizualiai matomo kadro rėmų, taip leidžiant slopinti virpesius ir pagerinti stabilaus kadro kokybę. Taip padidinamas išlaikymas (*exposure*) nesuliejant vaizdo.
Skaitmeninis stabilizavimas beveik nekenkia vaizdo kokybei ir nedidina triukšmo lygio (*noise level*).

Kai kurie video kamerų gamintojai aprašymuose rašo, kad jų įrenginys turi „skaitmeninę vaizdo stabilizacijos sistemą“, tačiau neretai kamera yra labai jautri su trumpu išlaikymu (*exposure*), kuris lemia mažesnį vaizdo suliejimą esant judesiui, tačiau sukuria didesnį triukšmą.

## Elektroninė vaizdo stabilizacija
Elektroninė vaizdo stabilizacija () naudoja elektroninį vaizdo apdorojimą, kad būtų užtikrintas stabilumas. Jei įrenginio jutikliai aptinka kameros sudrebėjimą, EIS truputį pakreipia vaizdą taip, kad jis liktų toje pačioje CCD pozicijoje.
Elektroninis vaizdo stabilizavimas gali sumažinti kadro rezoliuciją.

## Optinė vaizdo stabilizacija
Optinė vaizdo stabilizacija () – fotoaparatuose bei videokamerose naudojamas metodas, kai specialus mechanizmas įrašomą vaizdą stabilizuoja keisdamas optinį atstumą tarp lęšio ir vaizdo jutiklio.

Pats optinis stabilizavimas dažniausiai įdiegiamas objektyvuose – būtent tokia versija parodyta pirmame video. Egzistuoja atskira aparatinių stabilizatorių modifikacija, kurie integruojami pačiuose fotoaparatuose, tačiau tokiu atveju judinamas ne lęšis, o pats vaizdo jutiklis. Pirmuoju atveju stabilizatorius gali būti priderinamas prie konkretaus objektyvo ypatumų, tačiau ženkliai padidėja objektyvo kaina; antruoju atveju stabilizatorius yra universalus ir tinkamas daugumai objektyvų, tačiau ne visada leidžia įvertinti atskirų objektyvų modelių konstrukcinius ypatumus.

## Taip pat skaitykite
* Steadicam

## Nuorodos
* efoto.lt
* en.wikipedia.org Image stabilization
* Kaip veikia optiniai vaizdo stabilizatoriai?
Ramūnas Greičius

**Ramūnas Greičius** (g. 1968 m. birželio 12 d. Vilniuje) – kino režisierius, Europos Kino Akademijos narys (2008), vienas garsiausių lietuvių operatorių, kūręs daugiau nei 20 filmų Lietuvoje ir užsienyje.

Aktorystės pradmenų paragavęs režisūros specialybės studentas filmu „Nojaus arka“ gavo pagrindinį prizą Lodzės (Lenkija) studentų kino festivalyje ir buvo pakviestas studijuoti į Čekijos kino akademiją (*Filmova a televizini Faculta Amu*, FAMU). Beveik dešimtmetį mokėsi, gyveno ir kūrė Prahoje, grįžęs į Lietuvą surinko operatorių kursą Muzikos ir teatro akademijoje. Buvo įvertintas kaip geriausias Čekijos operatorius.  Lietuvoje labiau žinomas kaip operatorius, nors studijuodamas ir dirbdamas Prahoje, kaip režisierius sukūrė ne vieną vaidybinį ir dokumentinį filmą.

## Biografija

Gimė 1968 m. Vilniuje tėvų dėstytojų šeimoje. 1986 m. baigė Vilniaus 7–ąją vidurinę mokyklą. 1988-1992 m. studijavo aktorystę ir režisūrą Vilniaus Valstybinėje konservatorijoje, 1992 - 1993 studijavo čekų kalbą Prahos Karlo universitete, 1993-2000 m. kinematografijos bakalauro ir magistro studijos Čekijos kino akademijoje.

1994-1996 m. dirbo Lietuvos televizijos korespondentu Prahoje, 1997-2007 m. kūrė, filmavo kino filmus, dokumentiką, reklamą, muzikos klipus. 2000-2005 m. Čekijos operatorių gildijos narys. Nuo 2005 m. Lietuvos operatorių asociacijos narys. Nuo 2001 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademijos Kino ir teatro fakulteto dėstytojas. 2008 m. – naujos pagrindinės (bakalauro) studijų programos „Vaizdo operatorius“ programos autorius.

## Filmografija

* „Nojaus arka“ (1995), operatorius, režisierius
* „Anticorro“ (1996), operatorius, režisierius
* „Vasara tolimųjų reisų metas“ (1997), operatorius, režisierius
* „Baltoji iliuzija“ (1999), operatorius, režisierius
* „Jūreivių valsas“ (2000), operatorius, režisierius
* „Sekmadienis yra toks, koks yra“ (2003), operatorius
* „Baltos dėmės mėlyname“ (2004), operatorius, režisierius, scenarijaus autorius
* „Šokantis kirminas“ (2006), operatorius
* „Vabzdžių dresuotojas“ (2008), operatorius
* „Tėve mūsų“ (2010), operatorius
* „Tadas Blinda. Pradžia“ (2011), operatorius
* „Ekskursantė“ (2013), operatorius

## Nuorodos

* Asmeninė svetainė 
* Apie Ramūną Greičių ''lfc.lt'' svetainėje
* Apie Ramūną Greičių ''lika.lt'' svetainėje
* R. Greičius: operatoriaus profesija nedraugauja su laiminga šeima
Laikinoji vyriausybė

**Laikinoji vyriausybė** – laikinas pagrindinis valstybės valdymo organas (paprastai – ministrų kabinetas).

Laikinoji vyriausybė valdo pereinamuoju periodu besikeičiant valstybės santvarkai, pavyzdžiui, pereinant prie demokratijos. Nuo laikinosios vyriausybės priklauso būsimo valstybės valdymo pobūdis.

Pats pavadinimas „laikinoji vyriausybė“ žymi pripažįstamą vyriausybės legitimumo trūkumą, kurį siekiama sumažinti baigiant pereinamąjį periodą.

Šaino ir Lin nuomone, laikinąsias vyriausybes galima skirstyti į keturias grupes:

# Revoliucines laikinąsias vyriausybes (kai ankstesnis režimas yra visiškai nuverčiamas ir valdžia priklauso jį nuvertusiems).
# Valdžia besidalinančias laikinąsias vyriausybes (kai ankstesnis režimas ir norintys pokyčių bendrai dalijasi valdžia).
# Toliau veikiančias laikinąsias vyriausybes (kai valdžią pereinamuoju laikotarpiu turi ankstesnis režimas).
# Tarptautines laikinąsias vyriausybes (kai valdžią pereinamuoju laikotarpiu turi tarptautinė bendruomenė).

## Taip pat žiūrėti

* Lietuvos laikinoji vyriausybė

## Išnašos
Suodinis piengrybis

**Suodinis piengrybis** (*Lactarius fuliginosus*) – ūmėdinių šeimos nevalgomas grybas.

## Išvaizda

Jauno grybo kepurėlė horizontali, vėliau šiek tiek piltuvėliška, 4–10 cm skersmens, luobelė švelni ir visuomet sausa. Kraštai kartais šiek tiek suskeldėję. Kotas 4–10 cm ilgio, cilindriškas, ties pagrindu nežymiai smailėjantis, aksomiškas, kaip ir luobelė, tačiau truputį šviesesnis. Lakšteliai tankūs, nelabai platūs, kotu šiek tiek nuaugę žemyn. Pieniškos sultys baltos, tačiau ore greitai parausta. Trama balta, išskiria karčias pieniškas sultis.

Spalvos spalva: kepurėlės spalva gali įvairuoti nuo rusvai baltos iki rudos. Lakšteliai dramblio kaulo spalvos su neryškiu gelsvai rožiniu atspalviu. Kotas baltas arba rudas, su tamsiomis dėmėmis.

## Augavietė

Šis grybas sutinkamas lapuočių ir mišriuosiuose miškuose, bet dažniausiai po bukais.

Sezonas: liepa–spalis.

Panašios rūšys: šis grybas šiek tiek panašus į eglyninį piengrybį (*Lactarius picinus*) bei į juodąjį piengrybį (*Lactarius lignyotus*), iš kurių pirmasis yra visiškai nevalgomas, o antrasis valgomas, tačiau menkavertis. Abiejų grybų trama ore parausta.

## Literatūra
* Etorė Bielis „Grybai“, „Mūsų knyga“, 2004 m., (95 psl.) ISBN 9955-573-65-1