open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Katatumbo žaibavimas

**Katatumbo žaibavimas** () – išskirtinis atmosferos reiškinys, vykstantis šiaurės vakarų Venesueloje, Sulijos valstijoje, ties vakarinėmis Marakaibo ežero pakrantėmis, ypač ties šlapynėmis, kur į Marakaibą įteka Katatumbo upė. Šioje vietoje 140–160 kartų per metus naktimis 5 km aukštyje susitvenkia tropiniai liūtiniai debesys ir prasideda žaibavimas. Jis trunka apie 10 valandų per parą ir 280 kartų per valandą. Katatumbo žaibavimas laikomas didžiausia troposferos ozono tiekimo grandimi pasaulyje.

Žaibavimo vieta išsiskiria tuo, kad ežerą ir jį supančią lygumą čia iš trijų pusių apjuosia Andų kalnai, sustabdantys oro masių judėjimą. Tada kyla statmenos oro srovės, sukeliančios elektros įtampą ir žaibavimus. Dauguma žaibų trenkia iš debesies į debesį be griaustinio (amalas). Žaibavimas prasideda maždaug valandą po sutemų. Greta atmosferos sąlygų, kaip vienos iš priežasčių lemiančių tokį gausų žaibavimą išskiriamos šios: gausios urano atsargos uolienose, pelkių išskiriamas metanas, bei gausūs naftos telkiniai.

Katatumbo žaibavimas šaltiniuose minimas nuo 1597 m., kai buvo aprašytas Lopės de Vegos poemoje *La Dragontea*. 2010 m. nuo sausio iki balandžio žaibavimas buvo liovęsis – kaip manoma, tai įvyko dėl sausros.

## Šaltiniai
Shlomo Nosson Kotler

**Šlomo Noson Kotler** (1856 m. Kaune – 1920 m. Jeruzalėje) – Lietuvos žydų kilmės JAV ir Izraelio rabinas. 

## Biografija
Gimė 1856 m. Kaune, mokėsi Telšių ješivoje. Vėliau mokė Talmudo Lomžoje, Vilijampolės ješivoje ir Užventyje. 1893 m. buvo pakviestas savo buvusio mokytoju Jacob Joseph dirbti į Niujorką. Kelerius metus dirbęs Niujorke grįžo į Lietuvą, kur dirbo rabinu Kuršėnuose ir Luknėje. Prieš I pasaulinį karą grįžo į JAV, kur 7 metus gyveno Detroite. Vėliau emigravo į Palestiną, kur gyveno jo dukra. Parašė nemažai straipsnių į įvairius žydų leidinius apie Toros mokymą. Mirė 1920 m. Jeruzalėje.

## Nuorodos
* Biografija (ang.)
Abraham Moses Luncz

**Abraham Moses Lunč** (1854 m. gruodžio 9 d. Kaune – 1918 m. balandžio 14 d. Jeruzalėje) – Lietuvos žydų kilmės Palestinos publicistas, redaktorius.

## Biografija
Gimė 1854 m. gruodžio 9 d. Kaune. Būdamas 14 metų išvyko į Jeruzalę. Tuo metu žydų negausiai gyvenamoje Palestinoje įkūrė leidyklą, kurioje spausdino pažintines istorines, geografines knygas apie Palestiną. Kartu su Israel Dow Frumkin įkūrė pirmąją Jeruzalės biblioteką, kurią pavadino Moses Montefiore vardu. Mirė 1918 m. balandžio 14 d. Jeruzalėje. 

## Darbai

* Netibot Ẓiyyon we-Yerushalayim: Topography of Jerusalem and Its Surroundings (vol. i, 1876)
* Jerusalem, Jahrbuch zur Beförderung einer Wissenschaftlich Genauen Kenntnis des Jetzigen und des Alten Palästina (Hebrew and German, 6 vols., 1881–1903
* Literarischer Palästina-Almanach (Hebrew; since 1894).

## Literatūra

* Bar-Am, Aviva (2007). Jerusalem EasyWalks (2nd ed.). p. 59. ISBN 965-90048-6-9.

## Nuorodos
* Biografija (ang.)
Annie Belle

**Annie Belle** (g. 1956 m. gruodžio 10 d. Paryžius) – buvusi Prancūzijos kino aktorė.

## Biografija
Belle gimė inžinierių šeimoje Paryžiuje. Susidomėjusi aktoryste, ji pradėjo lankyti vaidybos pamokas, o nuo 1974 m. – filmuotis kine. Debiutuojant juostoje „Tout le Monde il en a Deux“ jai dar nebuvo 18, vaidmuo taip pat buvo nedidelis, tačiau mergina padarė režisieriui Jean Rollin įspūdį ir šis pakvietė ją į savo kitą filmą „Levre de Sang“. Po šių juostų ji persikėlė į Italiją, kur netrukus tapo žinoma eksploatacinio kino aktore, ypač po vaidmens erotinėje juostoje „Laura“ bei kontroversiškoje „Juodas aksomas“. Kiti jos žymesni vaidmenys buvo trileryje „Namas parko pakraštyje“ bei režisieriaus Joe D'Amato filmuose „Absurd“ ir „L‘alcova“.

Dėl asmeninių problemų 1989 m. Anė nustojo filmuotis ir grįžo į gimtinę, kur pradėjo studijuoti psichologiją, o po jų tapo socialine darbuotoja. 1974-89 m. Anė Belė atliko vaidmenis 39 filmuose.

1975-78 m.  ji buvo pora su aktoriumi Al Cliver, su kuriuo kartu vaidino keliuose filmuose.

## Dalinė filmografija
* „Laura“ (1976)
* „Juodas aksomas“ (1976)
* „Namas parko pakraštyje“ (1980)
* „L‘alcova“ (1985)

## Šaltiniai

## Nuorodos

* IMDb profilis
Konrad Billewicz

**Konrad Bilevič** (1862 m. vasario 18 d. Kaune – 1932 m. rugsėjo 25 d. Mazovijos Tomašuve) – Lietuvos lenkų kilmės chemikas, inžinierius, verslininkas.

## Biografija
Gimė 1862 m. vasario 18 d. Kaune, filosofo Hipolito (1832–1901) ir Helenos Daugirdaitės šeimoje. Baigė mokyklą Vilniuje. 1888 m. baigė chemijos mokslus Rygos technikos universitete. Po kiek laiko pradėjo dirbti Lodzės dujų gamykloje. 1889 m. buvo vienas iš Lodzėje įkurtos industrijos ir prekybos skatinimo draugijos steigėjų. 1890 m. tapo Kališo dujų gamyklos direktoriumi. Lenkijai paskelbus nepriklausomybę įkūrė įmonę *Zjednoczone Gazownie Polskie*, kuri organizavo naujų dujų gamyklų kūrimą Mazovijos Tomašuve, Osvencime ir Javožne. Aktyviai dalyvavo Mazovijos Tomašuvo visuomeniniame gyvenime, aukojo pinigų ligoninėms, dirbo teisėju. Mirė 1932 m. rugsėjo 25 d. Mazovijos Tomašuve.   

## Literatūra
* Doliński J., Billewicz Konrad Franciszek (1862–1932), Polski Słownik Biograficzny, t. 2, Kraków 1936, s. 100.
* Tadeusz Kawka, Szkoła, która przeszła do historii. Encyklopedyczny słownik znanych absolwentów, nauczycieli i rodziców uczniów I Liceum Ogólnokształcącego w Tomaszowie Mazowieckim 1901–2001, Tomaszów Mazowiecki 2001, s. 302-303 (fot. nagrobka; na nagrobku podano inny rok i miejsce urodzenia: „ur. 1861 r. w Janobillu”).
* Jan Pampuch, Zapomniana postać, zapomniany grób, TIT 2000, nr 43, s. 11.
* Krzysztof Walczak, Billewicz Konrad Franciszek (1862–1932), [w:] Wańka D. (red.), Słownik biograficzny Wielkopolski południowo-wschodniej (Ziemi Kaliskiej), t. 2, Kalisz 2003, s. 35–36.
* Krzysztof Walczak, Krzysztof Tomasz Witczak, Billewicz Konrad Franciszek, [w:] Tomaszowski słownik biograficzny, z. 6, 2010, s. 16–17.
Kibla

**Kibla** ( – 'kryptis') – islame vadinama Mekos kryptis, į kurią reikia atsigręžti meldžiantis. Kibla, kaip manoma, įtvirtinta pranašo Mahometo – iki tol būdavo gręžiamasi į Jeruzalę. Korane ir ankstyvuosiuose chadisuose sakoma, kad kibla yra musulmonų skiriamasis bruožas, ištikimybės Alachui ir jo apreikštai religijai ženklas.

Kibla daroma per azaną, maldų (*[[salat]]*) metu, žymint chadžo pradžią, pabaigą ir jo metu (pvz., baigus simbolinį šėtono užmėtymą akmenimis). Tradiciškai musulmonai laidojami dešine veido puse atgręžti į Meką (pagal tai archeologams nesunku nustatyti atkasto miesto gyventojų religinę priklausomybę). Korane sakoma, kad atliekant kiblą nedera pamiršti, jog Alachas yra visur.

Mečetėse kiblą nurodo maldų salės sienoje esanti nedidelė niša – michrabas. Plečiantis islamui pasaulyje, kiblos nustatymas buvo svarbus matematinis uždavinys, todėl prisidėjo prie matematikos raidos islamiškajame pasaulyje. Dabar dažnai parduodami maldos kilimėliai su kompasu, padedančiu nustatyti kiblą.

## Šaltiniai
Ignacy Jasiukowicz

**Ignacy Jasiukovič** (1847 m. Kaune – 1914 m. rugpjūčio 26 d. Kutne) – Lietuvos lenkų kilmės inžinierius, verslininkas

## Biografija
Gimė 1847 m. Kaune, 1865 m. baigė Vilniaus licėjų. 1869 m. baigė Sankt Peterburgo technologijos institutą. Iki 1874 m. dirbo geležinkelių tiesimo kompanijoje, dėstė Sankt Peterburgo technologijos institute. 1874 m. tapo Nevos laivų ir geležinkelių statybos įmonės vyriausiuoju inžinieriumi, 1876 m. vykdomuoju direktoriumi. 1884 m. tapo vienos iš didžiausių Rusijos imperijos metalurgijos pramonės Putilovo gamyklos vadovu. 1888 m. paskirtas Dniepropetrovsko regiono metalurgijos pramonės direktoriumi. Jo valdymo metu Kamianskės mieste buvo išplėtota juodoji metalurgija, vagonų gamyba. Senatvėje daug laiko praleisdavo Sankt Peterburge arba Kutne, kur ir mirė 1914 m. rugpjūčio 26 dieną.

## Nuorodos

* Biografija (ukr.)

## Literatūra
* Tomasz Parczewski: Pamiętniki gubernatora Kronsztadu. Warszawa: Oficyna Wydawnicza "Mówią Wieki”, 2006. ISBN 8386156236.
* Александр Слоневский Игнатий Ясюкович: имя в истории-Днепропетровск, "Пороги".2009. (rus).
Max Bernhard Weinstein

**Maksas Bernhardas Veinsteinas** (1852 m. rugsėjo 1 d. Kaune – 1918 m. kovo 25 d. Berlyne) – Lietuvos žydų kilmės Vokietijos imperijos fizikas ir filosofas. Žinomas kaip Alberto Einšteino reliatyvumo teorijos kritikas ir pandeizmo teologinės teorijos tyrinėtojas.

## Biografija
Gimė 1852 m. rugsėjo 1 d. Kaune. Dėstė elektrodinamiką Berlyno universitete. 1883 m. išvertė James Clerk Maxwell knygą *Treatise on Electricity and Magnetism* į vokiečių kalbą. 1886 m. tapo Berlyno universiteto fizikos docentu. Kritikavo A. Einšteino reliatyvumo teoriją, kad ši gravitaciją pavertė svarbiausia jėga, kuri kontroliuoja gamtos dėsnius, atsižvelgdamas į šią kritiką astronomas Wilhelm Julius Foerster įtikino A. Einšteiną parašyti detalesnį savo teorijų paaiškinimą. 1901-1908 m. parašė 4 tomus apie termodinamikos teoriją. Nuo 1911 m. buvo Kanto draugijos narys. Parašė kelias filosofines knygas apie animizmą, panteizmą ir deizmą, pateikė pandeizmo teoriją. Mirė 1918 m. kovo 25 d. Berlyne. 

## Darbai

* *Handbuch der physikalischen Maassbestimmungen. Zweiter Band. Einheiten und Dimensionen, Messungen für Längen, Massen, Volumina und Dichtigkeiten*, Julius Springer, Berlin 1888
* *Die philosophischen Grundlagen der Wissenschaften. Vorlesungen gehalten an der Universität Berlin …*, B. G. Teubner, Leipzig und Berlin 1906
* *Welt- und Lebensanschauungen hervorgegangen aus Religion, Philosophie und Naturerkenntnis*, Johann Ambrosius Barth, Leipzig 1910
* *Die Physik der bewegten Materie und die Relativitätstheorie*, Barth, Leipzig 1913
* *Kräfte und Spannungen. Das Gravitations- und Strahlenfeld*, Friedr. Vieweg & Sohn, Braunschweig 1914

## Literatūra

* Volker Gerhardt, Reinhard Mehring, Jana Rindert: Berliner Geist: Eine Geschichte der Berliner Universitätsphilosophie bis 1946. Akademie Verlag, Oldenburg 1999 (Nur zwei kurze Anmerkungen über Weinstein.)

## Nuorodos
* Biografija (ang.)
* Biografija (vok.)
Teofilė Magdalena Radvilaitė

**Teofilė Magdalena Radvilaitė** *promo voto* **Bžostovska** *secundo voto* **Fersenova** (g. 1745) – Stanislovo Bžostovskio, vėliau Hermano Gustavo Ferseno žmona.
## Biografija
Buvo Leono Mykolo Radvilos duktė.
## Šeima
Ištekėjo už Stanislovo Bžostovskio, vėliau už Rusijos generolo Hermano Gustavo Ferseno (Ivano Ferseno pusbrolio).

## Pastabos

## Literatūra
* Stanisław Małachowski-Łempicki, Wykaz polskich lóż wolnomularskich oraz ich członków w latach 1738-1821, w: Archiwum Komisji Historycznej, t. XIV, Kraków 1930
* Złota księga szlachty polskiej, rocznik XI, Poznań 1889

## Šaltiniai

## Nuorodos

|-
Lietuvos kelių policijos tarnyba

**Lietuvos kelių policijos tarnyba** – Lietuvos policijos įstaiga, prižiūrinti eismą šalies keliuose.

## Istorija
1991 m. panaikinus VRM VAI valdybą įsteigta **[[LTPD|Policijos departamento]] Kelių policijos valdyba**.

1997 m. tapo **[[LTPD|Policijos departamento]] Kelių policijos tarnyba**.

2000 m. įsteigus VĮ „Regitrą“, jai perduotos transporto priemonių registravimo ir vairuotojų egzaminavimo funkcijos.

2001 m. reorganizuota į **[[Lietuvos viešosios policijos biuras|Lietuvos viešosios policijos biuro]] Eismo priežiūros tarnybą**. 2003 m. Lietuvos viešosios policijos biurą panaikinus, **Lietuvos policijos eskortavimo rinktinė** perėmė eismo priežiūros ir palydos funkcijas, o Policijos departamento Valdymo vyriausioji valdyba tapo atsakinga už visos viešosios policijos valdymą. 2005 m. šias institucijas vėl sujungus, sukurta **Lietuvos policijos eismo priežiūros tarnyba**, kuri tapo pavaldžia Policijos departamentui.

2007 m. „Regitrai“ perduotos vairuotojų pažymėjimų išdavimo ir keitimo funkcijas.

2010 m. tapo **Lietuvos kelių policijos tarnyba**.

## Struktūra
* Administracinės veiklos ir eismo priežiūros skyrius
* Specialios paskirties skyrius
* Bendrųjų reikalų grupė

## Viršininkai
* 1991–1995 m. Ramutis Oleka
* 1995–1999 m. Eugenijus Mačiulaitis
* 1999–2001 m. Henrikas Sadauskas
* 2001–2003 m. Juozas Blaževičius
* 2003–2008 m. Saulius Skvernelis
* 2008–2016 m. Gintaras Aliksandravičius
* Nuo 2016 m. Vytautas Grašys

## Pastatai

Road Police Service of Lithuania Headquarters.jpg|Buveinė (nuo 2014)
Lietuvos kelių policijos tarnybos pastatas 2015 m.JPG|Buveinė (1991–2014)


## Šaltiniai
Moses Bilsky

**Mozė Bilskis** (1829 m. gruodžio 10 d. Kaune – 1923 m. sausio 4 d. Otavoje) – Lietuvos žydų kilmės Kanados verslininkas, visuomenės veikėjas, laikomas pirmuoju Otavos žydu. 

## Biografija
Gimė 1829 m. gruodžio 10 d. Kaune. 1845 m. su tėvu emigravo į Kanadą, iš pradžių gyveno Montrealyje, tačiau vėliau tėvui nusprendus emigruoti į Palestiną M. Bilskis persikėlė gyventi į Niujorką. 1856 m. grįžo į Kanadą ir apsigyveno Otavoje. XIX a. šeštame dešimtmetyje dalyvavo aukso karštligėje, grįžęs į Otavą 1877 m. atidarė sendaikčių parduotuvę. Po kiek laiko centrinėje Otavos gatvėje *Rideau* atidarė papuošalų parduotuvę *M. Bilsky and Son Limited*. Kai Otava tapo Kanados sostine M. Bilskis savo namuose organizavo pirmųjų žydų maldos namų atidarymą bei žydų imigrantų prieglobsčio centrą, vėliau prisidėjo prie pirmosios Otavos sinagogos statybos ir atidarymo. Mirė 1923 m. sausio 4 d. Otavoje.    

## Literatūra
* Comay, Joan (2002), Who's Who in Jewish History: After the Period of the Old Testament (3rd ed.), New York City: Routledge
* Figler, Barnard (1962), Lillian and Archie Freiman Biographies, Montreal: The Northern Printing and Lithographing Co.
* Lo, Laurelle (2001), "The Path from Peddling: Jewish Economic Activity in Ottawa prior to 1939", in Keshen, Jeff; St-Onge, Nicole, Ottawa: Making a * Capital, Ottawa: University of Ottawa Press Missing |last2= in Editors list (help)
* Speisman, Stephen A. (1966–2005), "Moses Bilsky", Dictionary of Canadian Biography Online 15, Toronto: University of Toronto Press
* Wolff, Martin (1925–1926), "The Jews of Canada", American Jewish Year Book 27: 154–229

## Nuorodos
* Biografija (ang.)
Mykolas Jeronimas Bžostovskis

**Mykolas Jeronimas Bžostovskis** (; 1762 m. balandžio 14 d., Nesvyžius – 1806 m., Vilnius) – grafas, ATR valstybinis veikėjas, vėliau Rusijos imperijos, Minsko seniūnas, paskutinis Lietuvos didysis taurininkas (nuo 1794 m.), Zavileisko pavieto maršalka (1795 m.), dramaturgas.

## Biografija
Žymios bajorų Bžostovskių giminės atstovas, herbo „Stremia“ savininkas. Livonijos vaivados Stanislovo Bžostovskio ir Teofilės Magdalenos Radvilaitės sūnus. Juozapo Bžostovskio anūkas.

Mokėsi Bresto pijorų kolegiume.

Buvo renkamas pasiuntiniu (deputatu) nuo Trakų vaivadijos į Keturmetį seimą (1788–1792 metais). 1792 metais prisijungė prie Targovicos konfederacijos, Lenkijos magnatų sąjungos, pasisakiusios prieš reformas, priimtas Keturmečio seimo.

Buvo vienas iš sąmokslininkų, rengusių sukilimą Lietuvoje. Kosciuškos sukilimo dalyvis.

1801 metais buvo išrinktas Vilniaus gubernijos bajorų maršalka ir įėjo į delegacijos sudėtį, nusiųstos į Sankt Peterburgą pareikšti padėkos imperatoriui Aleksandrui I.

Mykolas Bžostovskis parašė keletą dramatinių kūrinių, tarp jų „Gulbės Riteriai – riterių drama penkiais aktais, parašyta originaliomis eilėmis“ ().

## Šeima

Santuokoje su Eva Chreptavičiūte, Joachimo Chreptavičiaus dukterimi, turėjo sūnų Karolį ir dukterį Izabelę.

## Apdovanojimai
* Maltos ordino kavalierius
* Baltojo erelio ordino kavalierius (1790)
* Baltojo erelio ordino kavalierius (1791)

## Literatūra
* Бжостовские // Биографический справочник – Мінск: «Белорусская советская энциклопедия» имени Петруся Бровки, 1982. – Т. 5. – С. 57. – 737 с.
* Henryk Mościcki: Brzostowski Michał Hieronim. W: Polski Słownik Biograficzny. T. 3: Brożek Jan – Chwalczewski Franciszek. Kraków: Polska Akademia Umiejętności – Skład Główny w Księgarniach Gebethnera i Wolffa, 1937, s. 53. Reprint: Zakład Narodowy im. Ossolińskich, Kraków 1989, ISBN 8304032910

## Nuorodos
* Михал Иероним Бжостовский на сайте Родовид
* Michał Hieronim Brzostowski z Brzostowa h. Strzemię
Baltazaras Kalinovskis

**Baltazaras Kalinovskis** (1827 m. Kaune – 1884 m. spalio 10 d. Sankt Peterburge) – teisininkas, ekonomistas. 

## Biografija
Gimė 1827 m. Kaune. 1846 m. su pagyrimu baigė Vilniaus gimnaziją. 1851 m. baigė Sankt Peterburgo universiteto teisės fakultetą. Baigęs mokslus dėstė istoriją ir statistiką Sankt Peterburgo karo mokykloje. 1859 m. tapo ekonomikos magistru, Sankt Peterburgo universiteto teisės fakulteto docentu. Bendravo su Zigmantu Sierakausku, padėjo sukilėliams už tai buvo suimtas ir ištremtas į Astrachanę, vėliau Kazanę. XIX a. septintojo dešimtmečio pabaigoje leista apsigyventi Tuloje, kur dirbo vietos valdžios administracijoje. 1873 m. grįžo į Sankt Peterburgą, kur dirbo teisininko Włodzimierz Spasowicz asistentu. Mirė 1884 m. spalio 10 d. Sankt Peterburge.    

## Nuorodos
* Biografija (rus.)
Kiemas (reikšmės)

**Kiemas** gali reikšti:

* Kiemas – aikštelė, aplink kurią statomi pastatai;
* Kiemas – senovės gyvenvietės atmaina;
* FK Kiemas-Širvėna Vilnius – futbolo klubas.
Ludwig zu Sayn-Wittgenstein-Berleburg

**Liudvikas zu Sainas-Vitgenšteinas-Berleburgas** (1799 m. birželio 8 d. Jiezne – 1866 m. birželio 20 d. Kanuose) – Lietuvos vokiečių kilmės Rusijos imperijos karininkas, Kavalergardų rotmistras, dekabristų organizacijų narys, vienas iš stambiausių XIX a. Europos dvarininkų, Nesvyžiaus Radvilų giminės turtų paveldėtojas, Myriaus pilies ir Verkių dvaro valdytojas.

## Biografija

Gimė 1799 m. birželio 8 d. Jiezne, Trezantolio dvare, vokiečių kilmės Rusijos imperijai tarnaujančio karininko Pėterio Vitgenšteino (1769-1843) ir  Antuanetos Cecilijos Snarskos (1779-1855) šeimoje. Jaunystėje buvo kavalerijos karininkas. Tapęs caro adjutantu, daug keliavo po Europą. 1828 m. birželio 14 d. vedė Stefaniją Radvilaitę (1809-1832). Jiedu kartu tegyveno vos ketvertą metų. Jauna moteris mirė nuo plaučių ligos, sulaukusi vos 23-ejų ir palikusi sūnų bei dukrą. Liudvikas Vitgenšteinas paveldėjo žmonos turtus. Perėmęs didžiąją dalį Radvilų giminės Nesvyžiaus atšakos turtų, Vitgenšteinas tapo stambiausiu privačiu žemvaldžiu to meto Europoje. Jo valdos apėmė 1,2 milijono hektarų žemės. Antrąja Liudviko Vitgenšteino žmona tapo devyniolikmetė kunigaikštytė Leonila Bariatinskaja (1816-1918). Mirė 1866 m. birželio 20 d. Kanuose.

## Nuorodos
* Sayn šeimos istorija (ang.) 

## Šaltiniai

## Galerija
Rudolfas Karvovskis

**Rudolfas Karvovskis** (1830 m. Kaune – 1896 m. vasario 29 d. Permėje) – Lietuvos lenkų kilmės Rusijos imperijos inžinierius, architektas.

## Biografija
Gimė 1830 m. Kaune, 1850 m. baigė inžinerijos mokyklą ir pradėjo dirbti Permės kelių statybos įmonėje. 1865 m. pradėjo dirbti kaip architektas, dirbo asistentu, vėliau tapo Permės miesto vyriausiuoju architektu. 1874 m. paskirtas Ufos gubernijos architektu. Projektavo įvairius visuomeninės ir gyvenamosios paskirties pastatus Permėje, Ufoje, Čeliabinske, Kungure, Irbite, Krasnoufimske, Solikamske, Čerdyne. Mirė 1896 m. vasario 29 d. Permėje.

## Darbai


Vaizdas:Дом Дягилева (Пермь).jpg
Vaizdas:Perm State Institute of Arts and Culture.jpg
Vaizdas:Храм Непорочного Зачатия Пресвятой Девы Марии (Пермь).jpg
Vaizdas:Perm Opera and Ballet Theatre, 2007.jpg
Vaizdas:Kungur asv2019-05 img72 Cathedral Square.jpg
Vaizdas:Kungur asv2019-05 img36 KMarksa16.jpg


## Nuorodos

* Biografija (rus.)

## Literatūra
* Архитекторы и архитектурные памятники Пермского Прикамья. Краткий энциклопедический словарь. – Пермь: Книжный мир, 2003. – 216 с. – 2000 экз. – ISBN 5-93824-040-9.
Kicbiūhelio Alpės

**Kicbiūhelio Alpės** () – kalnagūbris Rytų Alpėse, Austrijoje, Tirolyje. Driekiasi į pietvakarius nuo Zalcburgo Alpių, į rytus nuo Cilerio slėnio, kuriuo teka Ino intakas Cileris. Kalnai nusidriekę iš vakarų į rytus ~70 km. Aukščiausia vieta – Kroicjocho kalnas (2558 m).

Šiauriniai Kicbiūhelio Alpių šlaitai išraižyti Ino intakų slėniais. Yra ledyninio reljefo formų. Pietiniame kalnų šlaite prasideda Ino dešinysis intakas Zalcachas, kurio aukštupio slėnis skiria Kicbiūhelio Alpes nuo Aukštojo Tauerno kalnagūbrio. Kalnais taip pat teka Zalcacho intakas Zalachas.

Kalnuose išplėtotas turizmas, žiemos sportas. Pagrindinė gyvenvietė – Kicbiūhelis.

## Šaltiniai
Kietavarpė

* *Phalona* Dumort.

**Kietavarpė** (*Cynosurus*) – miglinių (*Poaceae*) šeimai priklausanti žolinių augalų gentis. Paplitusi Eurazijos ir Afrikos vidutinio ir subtropinio klimato juostoje, įveista Amerikoje, Australijoje.

Tai vienametė arba daugiametė žolė, kurios aukštis 5–80 cm. Turi labai tankią vienašalę varpą. Vienamečių kietavarpių pašarinė vertė menka, dalis jų yra piktžolės.

## Rūšys

Žinomos 3 rūšys. Lietuvoje sausose pievose savaime auga paprastoji kietavarpė (*Cynosurus cristatus*). Iki žydėjimo gera pašarinė žolė, tinka ganyti, sėjama vejose.

Kitos rūšys:
* *Cynosurus peltieri*
* *Cynosurus polybracteatus*

## Šaltiniai
Kietžemis

**Kietžemis** (*durisol*) – dirvožemio tipas, pasitaikantis esant vidutiniškai sauso subtropinio klimato sąlygoms. Paplitęs Australijoje (vakaruose, viduriniuose rajonuose), Pietų Afrikoje ir Amerikoje (daugiausia JAV – Nevadoje, Arizonoje, Kalifornijoje). Slūgso ne giliau kaip 1 m nuo žemės paviršiaus, turi ne plonesnį kaip 10 cm kietąjį arba kietą kvarcinį horizontą su opalu arba kitų kvarco atmainų mikrokristalais. Kietžemyje humuso sluoksnis menkas, rūgštingumas viršija 7 pH. Kietžemiai slūgso pramaišiui su gipsažemiais, kalciažemiais, smėlžemiais, rudžemiais ir verstžemiais.

Augalija skurdi, auga kserofitiniai krūmokšniai. Norint panaudoti žemės ūkiui, kietžemius reikia drėkinti, giliai purenant suardyti kietuosius horizontus.

Kietžemiai išskiriami nuo 1997 m.

## Šaltiniai
Martynas Chreptavičius

**Martynas Chreptavičius** (m. 1526 m.) – LDK valstybinis veikėjas, Lietuvos didysis žirgininkas (1495–1509), Lietuvos didysis medžioklis (1505–1509), Zliabinsko (1497) ir Žaludkas vietininkas (1501), Lietuvos dvaro paiždininkis (1502–1504).

## Biografija
Lietuvos bajorų Chreptavičių giminės atstovas, herbo „Odrovonž“ savininkas. Creptavičių giminės pradininko Bogdano Cghreptavičiaus, Jono Liutauro, Teodoro ir Vasilijaus brolis.

1495 metais Martynas Chreptavičius minimas kaip LDK žirgininkas.. 1502 metais gavo Lietuvos dvaro paiždininkio pareigybę, o 1504 metais buvo paskirtas Lietuvos didžiuoju medžiokliu. 

1508 metais Martynas Chreptavičius dalyvavo Glinskio maište prieš didžiųjų kunigaikščių valdžią. Po maišto numalšinimo iš jo buvo atimtos visos pareigybės, dvarai ir įkalintas kur prabuvo dvejus metus. 1511 metais Martynas Chreptavičius buvo išlaisvintas iš įkalinimo, ilgą laiką neužėmė valstybinių pareigų. 1524 metais minimas kaip Trakų žirgininkas ir maršalka. 

## Šeima
Martynas Chreptavičius buvo vedęs kunigaikštytę Aną Glinskają, nuo santuokos su kuria turėjo sūnus: Merkurijus (mirė kūdikystėje) ir Bogdanas, Eišiškių seniūnas.

## Literatūra
* А. Грыцкевіч, Храптовічы // Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. Т.2: Кадэцкі корпус – Яцкевіч / Рэдкал.: Г. П. Пашкоў (гал.рэд.) і інш.; Маст. З. Э. Герасімовіч. – Мн.: БелЭн, 2006. −792 с.: іл. С. 719. ISBN 985-11-0315-2, ISBN 985-11-0378-0 (т. 2)

## Nuorodos

|-
Kijo sąsiauris

**Kijo sąsiauris** () – sąsiauris, įsiterpęs tarp Šikoku ir Honšiū (Kijo pusiasalio) salų Japonijoje. Jis sujungia Vidinę Japonijos jūrą su Ramiuoju vandenynu (pro Kitano ir Naruto sąsiaurius). Ilgis – 50 km, plotis – 34–35 km, mažiausias gylis laivakelyje (farvateryje) – 67 m. Daug mažų salų. Potvynių srovių greitis 17 km/h, potvynių aukštis iki 2 m.

Pagrindiniai uostamiesčiai: Tokušima (Šikoku s.), Vakajama (Honšiū s.).

XIX a. europiečių žemėlapiuose Kijo sąsiauris vadanamas Linschoteno sąsiauriu.

## Šaltiniai
Kijik Koba

**Kijik Koba** () – urvas ir jame aptikta paleolito stovyklavietė Kryme, 25 km į rytus nuo Simferopolio, Zujos dešiniajame krante. Urvas 16 m pločio, 9 m ilgio, 7 m aukščio.

Seniausias kultūrinis sluoksnis datuojamas 200–80 tūkst. metų pr. m. e. Jame rasta mažų titnaginių dirbinių (iš abiejų pusių apdirbtų kirtiklių, smailių), gyvūnų (didžiojo elnio, laukinio arklio , asilo) kaulų liekanų. Viršutinis, vėlyvesnis kultūrinis sluoksnis datuojamas 80–50 tūkst. metų pr. m. e. Jame rasta titnaginių antgalių, gremžtukų, kirstukų ir įvairių gyvūnų (mamuto, plaukuotojo raganosio, laukinio arklio, bizono, tauriojo, didžiojo, šiaurinio elnių) kaulų liekanų. Abiejų sluoksnių radiniai priskiriami Mustjė kultūrai. Ant urvo dugno aptikti kūdikio griaučiai, greta jo, duobėje, rasta neandertaliečio griaučių liekanų (moters dešiniųjų blauzdikaulių, pėdų ir plaštakų kaulų, dantų).

Kijik Kobą 1924–1926 m. tyrinėjo Glebas Bonč-Osmolovskis.

## Šaltiniai
Vilniaus vartai

**Vilniaus vartai** – komercinis-gyvenamasis kompleksas, laisvalaikio ir verslo centras, esantis Vilniuje, Naujamiestyje. Užima daugiau nei 1 hektaro plotą. Atidarytas 2007 metų spalio mėn. Atidarant dalyvavo Lietuvos premjeras Gediminas Kirkilas. Projekto autorė: nekilnojamojo turto plėtros bendrovė „Ranga IV investicijos“ (generalinis direktorius Laimutis Pinkevičius).

2016 m. pradžioje investicijų į nekilnojamojo turtą bendrovė „INVL Baltic Real Estate“ užbaigė 7,5 mln. eurų vertės sandorį ir įsigijo 6,5 tūkst. kvadratinių metrų ploto komercinės paskirties ir biurų patalpas komplekse „Vilniaus vartai“. Bendrovei „Vilniaus vartų“ komplekse priklausančios patalpos užima pastato šalia Gynėjų gatvės pirmuosius du aukštus.

## Struktūra

Kompleksą sudaro 5 korpusai: trys šalia ir du virš Geležinio Vilko gatvės (tam esantis tunelis buvo pratęstas 90 m). Vienas stačiakampių komplekso pastatų yra 9 aukštų gyvenamasis korpusas. 18 aukštų pastatas (biurai ir apartamentai) yra virš Geležinio Vilko gatvės tunelio. Fasadų apdaila – aliuminio ir stiklo konstrukcijos, kontrastuojančios su monumentaliomis natūralaus akmens (keramikos ir granito) plokštumomis.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Vilniaus vartai
Džinsinė revoliucija

**Džinsinė revoliucija** (, translit. *Džynsavaja revalucyja*, ) – Baltarusijos demokratiškosios opozicijos naudojamas terminas, skirtas apibūdinti įvykusius protestus po 2006 metų Baltarusijos prezidento rinkimų.

## Etimologija

„Džinsinė revoliucija“ taip pat gali būti vadinama „Rugiagėlių revoliucija“ (rus. *васильковая революция*) dėl sąsajos su mėlyna spalva. Tokį terminą naudoja rusiška spauda ir lygina su kitomis spalvotomis revoliucijomis regione. Tačiau ši, priešingai nei kitos revoliucijos, neatnešė jokių pokyčių Baltarusijos visuomeniniame ar politiniame gyvenime. 

## Istorija

Terminas buvo sukurtas po 2005 m. rugsėjo 16 d. viešos demonstracijos, nukreiptos prieš prezidento Aleksandro Lukašenkos politiką. Tačiau pasaulio spaudoje terminas pradėtas minėti nuo 2006 m. kovo 16 d., kai apie 40 000 žmonių buvo išėję į sostinės Minsko gatves protestuoti dėl suklastotų rinkimų rezultatų.

Nuo kovo 19 d. protestuotojai daugiausiai buriavosi pagrindinėje Spalio aikštėje, tačiau kovo 24 d. jiems buvo liepta išsiskirstyti. Minią suvaldyti buvo pasitelktos riaušių policijos pajėgos. Aikštė galutinai išvalyta nuo protestų tik kitą vakarą. Kartu su daugiau nei 100 protestuotojų buvo suimtas ir vienas opozicijos lyderių Aleksandras Kozulinas. Vėliau jis buvo įkaltintas penkeriems su puse metų už pasipriešinimą pareigūnams, nesankcionuoto protesto rengimą.

Apie šiuos įvykius buvo sukurtas dokumentinis filmas „Kalinovski Square“ (originalus pavadinimas „Плошча“, „Plošča“, t.y „Aikštė“). Jį 2007 m. parengė baltarusis filmų kūrėjas Juris Chaščavackis.
Stanislovas Černevičius

**Stanislovas Černevičius** (1728 m. rugpjūčio 15 d. Kaune – 1785 m. liepos 7 d. Staikuose dabar Baltarusija) – dvasininkas, jėzuitas, 1782-1785 m. Rusijos imperijos jėzuitų vikaras.

## Biografija
Gimė 1728 m. rugpjūčio 15 d. Kaune. Į Jėzuitų ordiną įstojo 1743 m. Vilniuje, čia mokėsi apaštalauti tarp vargšų, ligonių. 1747-1757 m. studijavo teologiją ir filosofiją Vilniaus universitete. 1750-1753 m. dėstė gramatiką ir poeziją Kražių kolegiją. 1756 m. įšventintas kunigu. 1761 m. davė amžinuosius įžadus.1759-1768 m. buvo ATR atstovas Romoje. 1770 m. tapo Polocko jėzuitų kolegijos vadovu. 1773 m. popiežiui uždarius jėzuitų ordiną S. Černevičius stengėsi išsaugoti ordino įtaką ATR, jo iniciatyva buvo išsaugotas jėzuitų noviciatas, o 1782 m. išrinktas generaliniu vikaru iki gyvos galvos. Mirė 1785 m. liepos 7 d. Staikuose.

## Nuorodos
* Rusijos jėzuitų istorija (rus.) 

## Literatūra
* S. Zalenski: Les jésuites de la Russie blanche (2 vol.), Paris, 1886.

## Šaltiniai
Kietasis kvietys

**Kietasis kvietys** (*Triticum durum*) – miglinių (*Poaceae*) šeimai priklausantis žolinis augalas, kviečių (*Triticum*) rūšis. Išveistas prieš kelis tūkstančius metų Eurazijos stepėse.

Augalas savidulkis. Varpos stambios, tankios, su akuotais, nors būna ir be akuotų. Akuotai ilgesni už varpas, lygiagretūs. Varputėse vaisingi tik 3–4 apatiniai žiedai. Šiaudai pilnaviduriai.

Kietieji kviečiai gerai perneša išgulimą, sausras, jų nepuola heseninės muselės. Grūduose yra 17–20 % baltymų, 35–40 % aukštos kokybės glitimo. Kietieji kviečiai naudojami įvairių makaronų, aukščiausios rūšies miltų, manų kruopų, kuskuso gamybai. Gaminiai iš kietųjų kviečių paplitę Viduržemio jūros, Šiaurės Afrikos, Artimųjų Rytų virtuvėse.

Pagrindiniai kietųjų kviečių augintojai yra Indija, Argentina, Turkija, Meksika, JAV, Kanada, Italija, Ispanija, Sirija, Marokas, Alžyras, Tunisas, Rusija, Azerbaidžanas. Į Lietuvą importuojami, naudojami hibridizacijai su minkštomis kviečių rūšimis.


WheatEgypt.JPG|Kietieji kviečiai Egipte
Triticum durum grains on porcelain plate.JPG|Grūdai
Pšenica tvrdá, Triricum durum.JPG|Varpos


## Šaltiniai
Žvirgždė (Lukna)

**Žvirgždė** – upelis Lietuvoje, Trakų rajone; Luknos kairysis intakas (Merkio baseinas). Prasideda Ropėjų miške, 3 km į šiaurės rytus nuo Paluknio. Teka miškais į pietus. Pačiame žemupyje pasuka į vakarus ir teka lygiagrečiai Merkiui. Įteka į Lukną 0,3 km nuo jos žiočių, 2 km į pietryčius nuo Madžiūnų.

Prie Žvirgždės yra Žvėryno kaimas, išnykusio Naujasėdžių kaimo kaimavietė.

Upėvardis kilęs nuo žodžio *žvirgždas* („smulkūs akmenukai“).

## Šaltiniai
Skersabalių geomorfologinis draustinis

**Skersabalių geomorfologinis draustinis** – valstybinis draustinis Vilniaus rajono savivaldybės teritorijoje. Paskirtis – išsaugoti raiškų žemyninių parabolinių kopų ruožo fragmentą Neries–Žeimenos lygumoje.

## Šaltiniai
Kikujų kalba

**Kikujų kalba** (*Gĩkũyũ*) – kalba, priklausanti Nigerio-Kongo kalbų šeimai, Benuės-Kongo kalbų pošeimiui, bantų kalbų šakai. Vartojama kikujų tautybės žmonių, gyvenančių Rytų Afrikoje – pietų ir pietvakarių Kenijoje (tame tarpe Nairobio apylinkėse). Kalbančiųjų skaičius – 6,6 mln. žmonių (~22 % šalies gyventojų).

Kikujų kalba agliutinacinė su fleksinėms kalboms būdingais elementais. Kalba toninė yra sudėtinga balsių sistema. Būdingi tarpdantiniai priebalsiai, priebalsių disimiliacija (veikia Dalio dėsnis). Daiktavardis skirstomas į semantines ir gramatines klases (žmonių, medžių, daugiskaitos, lokatyvo ir kt., iš viso 16 klasių), kurių formalus rodiklis – vienskiemenis priešdėlis (pvz., ***a'''gĩkũyũ'' „kikujų tauta“, ***gĩ*'gĩkũyũ* „kikujų kalba“). Daiktavardžio klasės derinamos su kitomis kalbos dalimis. Būdinga žodžių tvarka – veiksnys – tarinys – papildinys (SVO).

Yra 4 (arba 6) kikujų kalbos tarmės: Kirinjagos, Murangos, Njerio, Kiambu. Kirinjagos tarmė turi dvi patarmes – Ndia ir Gičugu.

Kikujų kalba yra viena iš regioninių Kenijos kalbų: ji dėstoma mokyklose, ja transliuojamos radijo laidos, leidžiama periodinė spauda. Kikujų kalba išleista eseistikos, pasakų, poezijos. Žymiausias autorius – Ngũgĩ wa Thiong'o. Nuo XIX a. pab. užrašoma lotyniškais rašmenimis (abėcėlę sudaro šie ženklai: a b c d e g h i ĩ j k m n o r t u ũ w y).

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Kildžu

**Kildžu** () – miestas šiaurės rytinėje Šiaurės Korėjos dalyje, į pietvakarius nuo Čongdžino. Apskrities centras. Medienos apdirbimo (medžio dirbinių, plaušienos) ir popieriaus pramonė.

## Šaltiniai
Kilikijos Vartai

**Kilikijos Vartai** () – kalnų perėja Turkijos pietuose, Mersino ile, Tauro kalnuose, tarp Bolkaro ir Alos kalnagūbrių. Perėja sujungia Kilikijos lygumas ir Viduržemio jūros pakrantes su Anatolijos plokščiakalniu. Aukštis – 1600 m. Per Kilikijos Vartų perėją eina Ankaros–Adanos geležinkelis ir plentas.

Prie pietinio Kilikijos Vartų galo jau kelis tūkstančius metų stovi Mersino miestas, kuris ilgą laiką buvo svarbi tvirtovė, sauganti Kilikiją nuo užpuolikų iš šiaurės. Šiuo keliu galėję praeiti tik gyvuliniai karavanai, bet ne vežimai. 39 m. pr. m. e. ties Kilikijos Vartais romėnai įveikė partus.

## Šaltiniai
Sanitex

**Sanitex** – didmeninė prekybos ir logistikos paslaugas teikianti Lietuvos įmonė. Jai priklauso prekybos centrai „PROMO Cash&Carry“.

## Istorija

Pradėjo prekybą Kaune, kur iki šiol įsikūrusi centrinė įmonės būstinė. 1993 m. įkurtas distribucijos padalinys - „Sanitex“ tapo „Mars“, „Procter & Gamble”, „Kellogg’s” ir „Tchibo” atstovu Lietuvoje. „Sanitex“ įsteigė filialus didžiuosiuose Lietuvos miestuose: Vilniuje, Klaipėdoje, Panevėžyje. 1994 m. įkurti dar trys filialai: Šiauliuose, Utenoje ir Alytuje. 1997 m. pradėtas kurti didmeninės prekybos tinklas „Cash&Carry“, orientuotas į mažesnių parduotuvių, kioskų, kavinių, barų poreikius. Kaune atidaryta pirmoji parduotuvė. 1998 m. atidarytos dar septynios didmeninės prekybos parduotuvės „Cash&Carry“ pagrindiniuose regioniniuose centruose: Vilniuje, Klaipėdoje, Šiauliuose, Panevėžyje, Utenoje, Alytuje ir dar viena Kaune. 2002 m. pradėtos teikti logistikos paslaugos išorės klientams, pradėta vykdyti elektroninė prekyba. 2008 m. „Sanitex“ įsigijo vieną didžiausių distribucijos ir logistikos paslaugų teikėjų Latvijoje – įmonę SIA „Karsten”. 2009 m. pradėti įmonės prekybos tinklo „Cash&Carry” atnaujinimo ir plėtros darbai: Panevėžyje ir Vilniuje atidarytos naujos PROMO „Cash&Carry“ parduotuvės. 2010 m. visi Lietuvoje veikiantys „Cash&Carry“ prekybos centrai pervadinami į „PROMO Cash&Carry“ prekybos centrus.

## Šaltiniai
Kauno tiekimas

**AB Kauno tiekimas** – ribotos turtinės atsakomybės įmonė, įkurta 1992 m. lapkričio 26 d. Vienas pagrindinių šios įmonės akcininkų - lietuviško kapitalo bankas "Ūkio bankas". Pagrindinė AB "Kauno tiekimas" veikla - muitinės ir terminalo paslaugų bei molžemio produkcijos didmeninė prekyba. 

Lietuvos banko valdyba 2013 m. vasario 18 d. Ūkio banką pripažino nemokiu, atšaukta bankui išduota banko licencija, sustabdyta veikla. Kauno apygardos teismas bankroto bylą bankui iškėlė 2013 m. gegužės 2 d., tų pačių metų gegužės 30 d. nutartimi Kauno apygardos teismas iškėlė bankroto bylą ir AB "Kauno tiekimas", o 2015 m. gruodžio 11 d. nutartimi pripažino AB "Kauno tiekimas" bankrutavusia ir likviduojama dėl bankroto. 

"Kauno tiekimas" 2016 m. rugpjūčio 24 d. viešo aukciono metu buvo sėkmingai parduotas. Parduoto turto portfelį sudarė 37 nekilnojamo turto objektai, įskaitant ir beveik 10 ha dydžio žemės sklypo nuoma, bei įvairaus kilnojamo turto vienetai. Naujas turto valdytojas UAB "KT valda" toliau tęs ir vystys muitinės bei terminalo paslaugas. 

Objektas yra Kauno miesto Palemono pramoniniame rajone, strategiškai patogioje vietoje tranzitui šalia A1 magistralės (Vilnius-Kaunas-Klaipėda) su išvystyta geležinkelio infrastruktūra vidaus teritorijoje. 

## Nuorodos

* Tinklalapis 
* Įmonės aprašymas
Nonakordas

**Nonakordas** – nonos intervalo apimties akordas skaičiuojant nuo šaknies. Nonakordas yra išplėstinis akordas.

## Dominantinis nonakordas ir mažorinis nonakordas

**Dominantinis nonakordas** yra dominantinis septakordas (**dominantseptakordas**) su nona. Mažorinis nonakordas, kaip išplėstinis akordas, atvirkščiai – dažniausiai sudaromas iš mažorinio septakordo kartu su pagrindine kvintakordo struktūra. Taigi, pavyzdžiui, akordas **Cmaj9** yra sudarytas iš natų do, mi, sol, si ir re (kadangi **re** yra taip pat ir 9 gamos laipsnis, jis pridedamas). Kai prieš simbolį „9“ nėra žodžio „mažorinis“ arba „maj“, vadinasi tai bus dominantinis nonakordas. Pavyzdžiui, akordas **C9** susidaro iš natų **do, mi, sol, si [[bemol]]** ir **re**. Nona dažnai yra chromatiškai pakeista pustoniu apačion arba viršun tam, kad sukurtų daugiau įtampos arba disonanso.

Praktikoje dažniausiai atrandami **nonakordai ** sudaryti iš šaknies (1-o), 3-io, 7-o ir 9-as gamos laipsnio, kai 5-asis yra „tipiškai praleidžiamas“. Taip pat dažnai pasitaiko, kad 9-as ir 7-as laipsniai nusileidžia žemyn oktava.

## Dominantinis minorinis nonakordas

Dominantinis minorinis nonakordas susidaro iš didžiosios tercijos (**D3**), grynosios kvintos (**gr5**), mažosios septimos (**m7**) ir **mažosios nonos** intervalų skaičiuojant nuo šaknies. Pavyzdžiui nuo natos do (C), natų išsidėstymas būtų toks: do(C), mi(E), sol(G), si bemol(B♭), re bemol (D♭) Džiazo ir populiariosios muzikos žymėjime šis akordas žinomas kaip **C7b9**.

## Minorinis nonakordas

Minorinis nonakordas grojamas su 3 ir 7 pažemintais (angl. flattened) vienu pustoniu gamos laipsniais. Jis susidaro kaip **minorinis septakordas** (žr. septakordas) plius didžiosios tercijos (D3) intervalas, t. y. didžioji nona skaičiuojant nuo šaknies arba prie 1-ojo gamos laipsnio pridėjus toną. Šis akordas yra užrašomas **Cm9**(nuo do natos). Šis akordas skamba labiau bliuziškai, todėl puikiai dera su dominantinio nonakordu.

## 6/9 akordas
**6/9** yra akordas iš penkių natų, kur mažorinis kvintakordas yra išplėstas su 6 ir 9 gamos laipsniais virš šaknies, bet be 7-ojo g.l., taigi nuo do natos akordas **C6/9** bus do(C), mi(E), sol(G), la(A) ir re(D). Tai nėra akordas reikalaujantis sprendimo ir jis laikomas galinčiu pakeisti toniką džiaze. Akordo sudedamosios natos taip pat sudaro ir vadinamąją mažorinę pentatoniką(angl. pentatonic scale).
Mozūriškių dvaras

**Mozūriškių dvaras** (arba ***Čekoniškių dvaras***) – dvaras Pietryčių Lietuvoje, Mozūriškių kaime (Vilniaus rajonas, Zujūnų seniūnija).

Mūrinių rūmų fasadas simetriškas, tradicinės liaudies architektūros su klasicizmo elementais; pirmas aukštas su mezoninais. Prieangio kolonos ir balkonas neišlikę. Po II pasaulinio karo pastatas buvo naudojamas kaip mokykla. Šiuo metu išorės ir vidaus elementų būklė daugiausia bloga.

Be rūmų išliko kumetynas, pirtis, malūnas, parko liekanos su užaugusiu mažu tvenkiniu, kryžius, ūkinių pastatų, tvoros liekanos. Statiniai naudojami kaip gyvenamieji arba ūkiniai pastatai, apirę, nerestauruoti, kai kurie beveik sugriuvę. Kompleksas pasiekiamas nuo Vilniaus važiuojant link Čekoniškių, Mozūriškėse pasukus V. Jasinskio gatve.

## Istorija
XVIII a. Mozūriškės priklausė Juzefui Sulistrovskiui. 1805 m. dvaro savininku nurodomas Vitebsko vaivada Antanas Prozoras, XIX a. viduryje už skolas jis perimtas Teodoro Ilakovičiaus. 1918–1920 m. dvaras atiteko papulkininkiui J. Dambrovskiui, kuris su šeima čia gyveno iki 1939 m. (prasidėjus II pasauliniam karui, pateko į sovietų nelaisvę ir žuvo).

2019 m. buvo pradėtas dvaro remontas, darbai užbaigti 2024 m.


Mozuriskes(aleja)2015.JPG|Alėja
Mozuriskes(kryzius)2015.JPG|Kryžius prie buvusio įvažiavimo 
Mozuriskes(ukinis)2015.JPG|Ūkinis pastatas
Mozuriskes(rusys)2015.JPG|Sugriuvęs rūsys


## Šaltiniai
Norvelita

**Norvelita** – lietuviška žuvies perdirbimo įmonė.

## Istorija
1995 m. įmonę įsteigė Lietuvos ir Norvegijos investuotojai. Veiklą pradėjo prekiaudama šaldytomis žuvimis.

Vėliau tapo stambia Lietuvos žuvies perdirbimo įmone, žinoma lašišų perdirbimo įmone Europoje. Nuo 2003 m. savo gaminius eksportuoja į ES.

## Produkcija
Gaminama trijų rūšių produkcija:
* Rūkyti/marinuoti lašišų gaminiai;
* Sūdyti/marinuoti silkių gaminiai;
* Karštai rūkyti žuvų gaminiai.

Lašišų gaminiai sudaro ~70 % gamybos. Likusią dalį sudaro silkių, skumbrių ir kitų žuvų gaminiai.

95% lašišų produkcijos eksportuojama į užsienį. Ji žymima užsienietiškų mažmeninės prekybos tinklų privačiais ženklais-etiketėmis.

## Šaltiniai
Kilnumas

**Kilnumas** (taip pat ***taurumas***) – etinė estetinė savybė, kuria apibūdinami poelgiai, nulemti taurių motyvų. Kilnumas laikomas priešingybe viskam, kas žema ir įprasta. Kilnumas pasireiškia per pasiaukojimą, ištikimybę tauriems idealams, drąsą, didžiadvasiškumą bei grožį, kuris yra estetinio idealo įsikūnijimas.

Platono filosofijoje kilnumas buvo kalokagatijos išraiška, Aristotelis jį laikė aukso viduriu tarp garbės troškimo ir negarbingumo, Tomas Akvinietis – aukščiausia žmogaus individualumo išraiška. Renesanso ir naujųjų amžių filosofijoje kilnumas suprastas kaip dangiškųjų ir žemiškųjų savybių vienovė. Kilnumo kategorija buvo svarbi Frydricho Nyčės filosofijoje – jis kilnumą laikė antžmogio savybe, išskiriančia jį iš minios, bei būtina kultūros, gėrio, grožio, galios sklaidos sąlyga.

## Šaltiniai
RK1909

**RK1909** – rajoninis kelias, atsišakojantis nuo kelio  ir jungiantis Kulautuvą. Kelio ilgis – 2,1 km Kelyje nėra žvyrkelio ruožų, visas kelias yra asfaltuotas.

Kelias atsišakoja nuo kelio  ir visas maršrutas eina Kulautuvos mišku. Kerta Nerėpos upę, kurios apylinkės paskelbtos Nerėpos entomologiniu draustiniu. Praeina pro Kulautuvos kapines. Kelias baigiasi ties Kulautuvos riba, V. Augustausko ir Pušyno gatvių sankryžoje. 

## Maršrutas

|}
|}
RK1910

**RK1903** – rajoninis kelias, atsišakojantis nuo kelio  Zapyškyje ir jungiantis Ežerėlį. Kelio ilgis – 6,3 km. Kelyje nėra žvyrkelio ruožų, visas kelias yra asfaltuotas.

Kelias prasideda Zapyškyje, sankryžoje su krašto keliu }. Eina kaip Zapyškio miestelio Muziejaus gatvė. Zapyškyje kelias iš karto kyla į kalną (stati įkalnė). Už Zapyškio eina per dirbamus laukus ir kerta Zapyškio mišką. Kelias baigiasi Ežerėlyje, kur kelias atsiremia į miestelio Miško gatvę.

## Maršrutas

|}
|}
RK1911

**RK1903** – rajoninis kelias, jungiantis Rokus (taip pat Kauno pietinę dalį), Girininkus ir Purvininkus (sankryža su ). Kelio ilgis – 13,96 km.  Kelyje nėra žvyrkelio ruožų, visas kelias yra asfaltuotas. Šiuo keliu patogu pasiekti pietinę ir pietvakarinę Lietuvos dalį (Prienus, Alytų, Lazdijus) iš pietrytinės Kauno miesto dalies (Panemunė, Petrašiūnai, Šančiai).

Kelias prasideda Rokuose (dalyje kuri priklauso Kauno miesto savivaldybei), skirtingų lygių sankirtoje su krašto keliu . Eina daugiausiai dirbamais laukais (vienintelis miškas pakeliui – Raželių miškas – tarp Rokų ir Girininkų). Didžiausios gyvenvietės pakeliui – Rokai, Girininkai, Laukiškės, Purvininkai. Baigiasi sankryžoje su krašto keliu .

## Maršrutas

|}
|}
Air Lithuania

**Air Lithuania** (**Aviakompanija Lietuva**) – buvusi Lietuvos įmonė, teikusi aviacijos paslaugas iš Kauno ir Palangos oro uostų.

## Istorija
„Aviakompanija Lietuva“ įkurta 1991 m. rugsėjo 13 d. sovietų aviakompanijos „Aeroflot“ padalinio – Kauno jungtinio aviacijos būrio pagrindu. Paveldėtame lėktuvų parke buvo 6 Jakovlev Jak-40 bei 31 An-2; 12 pastarojo tipo lėktuvų Lietuvos Vyriausybės nutarimu buvo perduota Kariuomenei, o kiti – parduoti. 1993 m. „Aviakompanija Lietuva“ pradėjo skraidyti tarptautiniais maršrutais. Įsigytas ir 1997 m. pradėtas eksploatuoti prancūzų gamybos lėktuvas ATR 42-300 išplėtė keleivių pervežimo galimybes. 

„Aviakompanijos Lietuva“ lėktuvai vienu ar kitu laikotarpiu reguliariai skraidė iš Kauno per Palangą į Hamburgą, Bilundą, Malmę, Kristianstadą ir Oslą. 1995 m. „Aviakompanija Lietuva“ perregistruota į akcinę bendrovę. Po dvejų metų buvo prijungta prie AB aviakompanijos „Lietuvos avialinijos“ ir tapo jos dukterine įmone. 1996 m. „Aviakompanija Lietuva“ tapo Europos regioninių aviakompanijų asociacijos (ERA) nare. 2004 m. įmonė pervežė 54500 keleivių. 

2005 m. dėl skolų įmonė likviduota.


Vaizdas:Air Lithuania Yakovlev Yak-40 Jonsson-1.jpg|Jakovlev Jak-40
Vaizdas:Air Lithuania ATR 42-300 Jonsson-3.jpg|ATR 42-300


## Šaltiniai
RK1908

**RK1903** – rajoninis kelias, atsišakojantis nuo kelio  ir jungiantis Kačerginę. Kelio ilgis – 3,5 km. Kelyje nėra žvyrkelio ruožų, visas kelias - asfaltuotas, o 2015 m. pavasarį – ir perasfaltuotas.

Kelias atsišakoja nuo kelio  dvejose vietose. Pats maršrutas daugiausiai eina Kačerginės mišku bei paliečia Kačerginės miestelio pietinę dalį. 

## Maršrutas

|}
|}
Kimberlio plynaukštė

**Kimberlio plynaukštė** () – plynaukštė šiaurės vakarų Australijoje, Vakarų Australijos valstijoje, tarp Ficrojaus ir Ordo upių slėnių bei Indijos vandenyno pakrantės. Apima ~360 tūkst. km². Vyraujantis aukštis 600–700 m, didžiausias – 936 m (Ordo k., Karaliaus Leopoldo kalnagūbryje). Plynaukštė sudaryta iš prekambro bazalto, smiltainio, dolomito. Gausu karstinio reljefo darinių (pietuose), urvų. Yra Argailo deimantų telkinys. Kimberlio plynaukštę giliais slėniais raižo Mičelo, Lenardo, Čarnlio, Ficrojaus, Drisdeilo, Ordo, Princo Regento upės. Jose daug slenksčių, krioklių, tarpeklių (Geikio, Vindžamos).

Plynaukštės pietuose veši retmiškiai, krūmynai, savanos, o šiaurinėje dalyje ir upių slėniuose – visžaliai eukaliptų miškai. Kimberlio plynaukštės gamta saugoma Tunel Kryko, Drisdeilo upės, Karaliaus Leopoldo kalnų, Purnululu, Geikio tarpeklio nacionaliniuose parkuose, Princo Regento upės gamtos rezervate.

## Šaltiniai
Kimčchekas

**Kimčchekas** () – miestas šiaurės rytinėje Šiaurės Korėjos dalyje, Šiaurės Hamgiongo provincijoje, Japonijos jūros pakrantėje, prie Namdė upės žiočių. Geležinkelio stotis. Yra prekybinis ir žvejybinis uostas. Išvežami gyvuliai, žuvis, mediena, soja, grafitas. Metalurgijos, popieriaus, statybinių medžiagų, chemijos, elektrotechnikos, maisto pramonė ir laivų statyba.

## Istorija

Nuo 1899 m. uostas atidarytas prekybai su užsieniu. Iki 1951 m. miestas vadintas ***Songdžinu*** (*Sŏngjin*), bet komunistams paėmus valdžią pervadintas generolo Kim Čcheko garbei.

## Sportas

#### Futbolas
* Wolmido SK futbolo klubas;
* Kimčcheko m. stadionas (talpa 30 000).

## Šaltiniai
Jurijus Ivanovičius Zenovičius

**Jurijus Ivanovičius Zenovičius** (apie 1450 m. – 1522 m.) – LDK valstybinis veikėjas. Zenovičių giminės atstovas. Brėslaujos vietininkas nuo 1494 metų, Smolensko vaivada 1507–1508 m., Mogiliavo vietininkas nuo 1514 m., Žygimanto Senojo dvaro maršalka (nuo 1516 m.). Smurgainių, Pastovių, Gluboko, Čiurliono, Višniovo valdytojas.

1495 m. buvo tarp didžiojo kunigaikščio Aleksandro pasiuntinių, kurie vyko į Maskvos didžiąją kunigaikštystę dėl kunigaikštytės Elenos, Ivano III dukters, būsimos Aleksandro žmonos, o 1503 m. – tarp LDK pasiuntinių, dėl karo paliaubų derybų Maskvoje.
## Šeima
Buvo vedęs Astikų giminės atstovę, turėjo keturis sūnus: Mikalojų, Jurijų, Mykolą ir Joną.

## Literatūra
* Насевіч В. Зяновічы // Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. Т.1: Абаленскі – Кадэнцыя / Рэдкал.: Г.П. Пашкоў (гал.рэд.) і інш.; Маст. З.Э. Герасімовіч. – Мн.: БелЭн, 2005. – 688 с.: іл. С. 661. ISBN 985-11-0315-2 ISBN 985-11-0314-4 (т. 1)
Viktorinas Konstantinas Mlečka

**Viktorinas Konstantinas Mlečka** (? – iki 1679 m. birželio 23 d.) – LDK valstybinis veikėjas. Žemaitijos seniūnas (nuo 1670 m.).

## Biografija
Kilo iš Mlečkų giminės, Žemaitijos žemės teisėjo Jono Mlečkos sūnus.

Iš pradžių išpažino kalvinizmą, po to perėjo į katalikybę. Tarnavo Vladislovo IV dvare, Žemaitijos paseniūnis nuo 1643 m., žemės pateisėjas nuo 1645 m., teisėjas nuo 1652 m., seniūnas nuo 1670 m.. Pasiuntinys į 1648, 1649 metų seimus.

Pasirašė Kėdainių sutartį su Švedija. 1656 metais jis prisijungė prie antišvediško maišto Žemaitijoje, asmeniškai vadovavo husarų įgulai.

Išrinktas pasiuntiniu į 1658, 1661, 1667, 1668, 1669, 1670 metų seimus.

## Šeima

Buvo vedęs Sofiją Isaikauskaitę, Lietuvos didžiojo medžioklio Karolio Petro Dalmat-Isaikausko dukterį. Jų duktė Konstancija ištekėjo už Trakų kašteliono Jono Vladislovo Bžostovskio ir taip atnešė savo motinos turto kraitį, įskaitant Mosarą.

## Literatūra
* Млечкі // Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. Т.3: Дадатак. А – Я / Рэдкал.: Т.У. Бялова (гал.рэд.) і інш.; Маст. З.Э. Герасімовіч. – Мн.: БелЭн, 2010. – 696 с.: іл. С. 359. ISBN 978-985-11-0487-7

## Nuorodos