open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Vesprėmas

**Vesprėmas** – miestas vakarinėje Vengrijoje, į šiaurę nuo Balatono ežero. Vesprėmo medės centras. Per miestą eina Budapešto-Sombathėjaus geležinkelis ir Sėkešfehėrvaro-Graco kelias, prateka Šėdo upė. Metalo, medžio apdirbimo, tekstilės, maisto pramonė. Chemijos technologijos institutas, chemijos, naftos ir dujų pramonės mokslinių tyrimų institutai. Bakonio muziejus (senovės romėnų palikimo, liaudies meno).

Architektūros paminklai: viduramžių pilies liekanos, XIII a. gotikinė koplyčia, 1776 m. barokiniai vyskupo rūmai.

## Istorija
Vesprėmas pradėjo kurtis XI a. 1009 m. tapo pirmuoju vyskupijos centru Vengrijoje.

## Miestų partnerystė

## Sportas
* FC Veszprém (futbolas)

## Šaltiniai
Varpalota

**Varpalota** () – miestas vakarinėje Vengrijoje, Vesprėmo medėje, pusiaukelėje tarp Vesprėmo (pietvakariuose) ir Sėkešfehėrvaro (rytuose). 21,4 tūkst. gyventojų (2004 m.). Kasamos rusvosios anglys. Aliuminio kombinatas, naftos perdirbimo, azoto trąšų gamyklos.

## Istorija

Miestas įkurtas 1952 m. sujungus Varpalotos Petą ir Inotą.

## Miestų partnerystė
*  Petrošanis, Rumunija
*  Fermas, Italija
*  Kremnica, Slovakija
*  Volfsbergas, :Austrija
*  Gradecas, Slovėnija

## Šaltiniai
Teofanas Pavlovskis

**Teofanas Pavlovskis** (, 1881 m. – 1936 m.) – ukrainiečių kilmės operos dainininkas ir režisierius, prisidėjęs prie Lietuvos operos meno kūrimo.

Nuo 1928 m. iki mirties (1936 m.) dirbo Valstybės teatre, jame pastatė 20 operų. Stengėsi atkurti vaizduojamos epochos dvasią, savitai priartinti prie muzikos. Buvo realistinės krypties režisierius. Kaip ir kiti sėkmingai dirbę rusų menininkai M. Čechovas (1932–1933), baleto šokėjai Anatolijus Obuchovas ir Vera Nemčinova, baleto šokėjas, baletmeisteris Nikolajus Zverevas kaltinti lietuviškojo teatro „rusifikavimu“ („Lietuvių tarpukario režisūros poslinkiai teatro kritikos veidrodyje“, PDF).

## Literatūra
* XX a. lietuvių dailės istorija, II t. – V., 1983. p. 365.

## Šaltiniai
* Biografija
Petras Oleka

**Petras Oleka** (1895 m. lapkričio 9 d. Maskvoje – 1975 m. balandžio 17 d. Vilniuje) – Lietuvos dainininkas (bosas), režisierius, pedagogas.

## Biografija
Gimė gydytojo šeimoje Maskvoje. Čia baigęs gimnaziją, studijavo Maskvos universitete mediciną, mokėsi dainavimo. Nuo 1916 m. pradėjo koncertuoti.

1918 m. persikėlė gyventi į Kauną, jame (su pertraukomis) gyveno 1918–1949 m. Įstojo savanoriu į besikuriančią Lietuvos kariuomenę. Nusiųstas mokėsi Kauno karo mokykloje, 1919 m. gruodžio 16 d. ją baigė, liko, buvo kadrinis karininkas ir dėstytojas.

1918–1919 m. Juozo Naujalio muzikos mokyklos dėstytojas. 1919–1920 m. dirbo Lietuvių meno kūrėjų draugijos muzikos sekcijoje. 1920–1945 m. operos teatro solistas ir režisierius. Kūrė lietuvišką operą. Pirmajame lietuviškame Giuseppe Verdi operos „Traviata“ pastatyme atliko Daktaro ir Markizo partijas. 1922–1923 m. koncertavo Šiaurės bei Lotynų Amerikoje ir Vakarų Europoje.

Dirbdamas Valstybės teatre, dainavimo mokėsi Romoje (1925 m.), Paryžiuje (1926 m.) ir Kaune pas Teodorą Pavlovskį. 1927 m. debiutavo kaip režisierius. Nuo 1931 m. Valstybės teatro režisierius, pastatė apie 30 spektaklių. Vienas įsimintiniausių jų - lietuviškos Jurgio Karnavičiaus operos „Radvila Perkūnas“ premjera 1937 m. 

Taip pat Petras Oleska dirbo ir užsienyje. 1936 m. Buenos Airių teatre „Colon“ pastatė Modesto Musorgskio operą „Borisas Godunovas“, Nikolajaus Rimskio-Korsakovo operas „Caras Saltanas“ ir „Legenda apie nematomą Kitežo miestą ir mergelę Fevroniją“. 

Nuo 1929 m. dėstė solinį dainavimą Kauno muzikos mokykloje, 1933–1949 m. – Kauno konservatorijoje. 1949–1955 m. LSSR konservatorijos operos studijos vadovas.

**Mokiniai**: Vytautas Blažys, Vladas Česas, Stepas Graužinis, Juozas Indra, Stasys Yla, Irena Ylienė, Juozė Krištolaitytė-Daugėlienė, Abdonas Lietuvninkas, Edvardas Kaniava, Sofija Pusdešrytė-Adomaitienė, Jonas Stasiūnas, Stasys Gedvilas ir kt.

Palaidotas Gražiškių kapinėse (Šakių rajonas). 1981 m. pastatyto antkapinio paminklo autorius – sūnus architektas Vikis Oleka.

## Vaidmenys
* Mefistofelis – Charles Gounod operoje „Faustas“
* Godunovas – Modesto Musorgskio operoje „Borisas Godunovas“ 
* Don Bazilijo – Gioachino Rossini operoje „Sevilijos kirpėjas“

## Šaltiniai
Lietuvos futbolas 2009 m.

**Lietuvos futbolo varžybos 2009 m.** – futbolo varžybos, vykusios Lietuvoje 2009 metais. Šiais metais buvo pakeista LFF emblema.

## Lygos

Pagrindinės pirmenybės organizuotos vieningoje lygoje.

## Taurės

## Tarptautinė arena
### UEFA klubiniai turnyrai

UEFA turnyruose kovojo 4 komandos iš Lietuvos:
* Panevėžio „Ekranas“ (Čempionų lyga);
* Vilniaus „Vėtra“ (Europos lyga);
* Marijampolės „Sūduva“ (Europos lyga);
* Kauno FBK (Europos lyga).

### Rinktinė

Lietuvos vyrų futbolo rinktinė sužaidė 9 rungtynes.

## Moterys

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Lithuania 2009 (Rsssf.org)
Lotynų kalbos linksniavimas

**Lotynų kalbos linksniavimas** – tai lotynų kalbos linksniuojamųjų kalbos dalių kaitymas linksniais. Kaip ir lietuvių kalboje, linksniuojama kaitant fleksijas žodžių galūnėse. Linksniuojami žodžiai yra daiktavardžiai, būdvardžiai ir dalyviai, skaitvardžiai, įvardžiai.

Lotynų kalboje yra penkios daiktavardžių linksniuotės, nustatomos iš vienaskaitos kilminko (gen. sg.) galūnės. Būdvardžiai linksniuojami pagal pirmas tris. Kaip ir daiktavardžiai, pirmos linksniuotės būdvardžiai yra moteriškos giminės, antros – vyriškos ir bevardės, o trečios – visų giminių.

## Linksniuotės

# Išskyrus pirmos linksniuotės vyriškos giminės daiktavardžius, kurie baigiasi – us (taip žodį vir 'vyras'), šauksmininkas yra toks pats kaip vardininkas. Vardų, kurie baigiasi – ius ir žodžio fīlius 'sūnus' šauksmininko forma yra -ī: mī fīlī 'mano sūnau'.
# Žodis vir 'vyras' yra vienintelis kuris baigiasi – ir.
# Bevardės giminės vardininkas ir galininkas visada, abiejuose skaičiuose ir visose linksniuotėse, yra tapatūs. Toks pats ir šauksmininkas, nes sutampa su vardininku.

# Žodis neturi visų liksnių.

Žodžių linksniavimo lentelėse reikšmės: *lingua, ae* - kalba; liežuvis; *populus, ī* - tauta; bendruomenė, liaudis; populiacija, romėnų tauta, romėnų liaudis (- *populus romanus*); *puer, erī* - vaikas; berniukas; bernas; berniuko jaunametystės metai; *ager, agrī* - laukas; žemės gabalas; žemės dalis, regionas; paviršiaus kraštovaizdis; žemė, dirva; *vir, ī* - vyras; žmogus vyras; *verbum, ī* - žodis, "vardas", pavadinimas; patarlė, posakis; (gramatika) veiksmažodis; žodis, vokabilis; mįslė, alegorija; tipažas; *homō, inis* - žmogus, asmuo; senioras; *ōrātor, is* - oratorius, kalbėtojas; *vōx, vōcis* - balsas; (gramatika) rūšis (veikiamoji, neveikiamoji); garsas, šnekos; *nōmen, inis* - vardas; vidurinysis trijų dalių laisvojo asmens vardas; titulas; (gramatika) vardažodis (t. y. daiktavardis, būdvardis, įvardis, artikelis ar skaitvardis); *corpus, oris* - kūnas; žmogaus ar gyvūno kūno minkštieji audiniai; (perkeltinė prasmė) mediena po žieve; (viduramžių) raštų visuma, rinkinys (vieno autoriaus ar temos); *exemplar, āris* - pavyzdys; *mare, maris* - jūra; *secūris, is* - kirvis; *vīs* - jėga; smurtas; užpuolimas, prievartavimas; *fīnis, is* - pabaiga, galas; riba; paskirtis; *nox, noctis* - naktis; sapnas; (perkeltine) sumišimas; *frūctus, ūs* - pasitenkinimas; vaisius; derlius, produkcija, "gamta", "pagamda"; *gelu, ūs* - šaltis; šaltis, šalna; *rēs, eī* - dalykas; reikalas; valstybė, respublika, komunalinis valdymas, komunalinis policinimas; *diēs, diēī* (vyr., mot. g.) - diena (datos prasme dažnai mot. g.).
Lietuvos futbolas 1990 m.

**Lietuvos futbolo varžybos 1990 m.** – futbolo varžybos, vykusios Lietuvoje 1990 metais.

## Lygos

Pagrindinės pirmenybės organizuotos dviejose lygose – aukščiausiojoje ir Baltijos.

## Taurės

## Tarptautinė arena
### TSRS varžybos

Stipriausios Lietuvos klubinės meistrų komandos turėjo žaisti TSRS lygose, tačiau Lietuvai paskelbus nepriklausomybę iš jų pasitraukė. Iki to laiko „Žalgiris“ suspėjo sužaisti vienerias rungtynes.

### UEFA klubiniai turnyrai

Vilniaus „Žalgiris“ pagal 1989 m. TSRS čempionato rezultatus įgijo teisę žaisti 1990–1991 m. UEFA taurės turnyre, tačiau negalėjo jame sudalyvauti, kadangi Lietuvai paskelbus nepriklausomybę klubas paliko TSRS futbolo federaciją.

### Klubų rungtynės

Draugiškos Lietuvos klubų rungtynės:

### Rinktinė

Po 11 metų pertraukos Lietuvos vyrų futbolo rinktinė vėl suburta – ji sužaidė 1 draugiškas rungtynes.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Lithuania 1990 (Rsssf.org)
Davaro

**Davaro** (gezas: *Dawaro*) – istorinis Etiopijos regionas ir istorinė valstybė centrinėje šalies dalyje. Šiuo metu sudaro dalį Oromijos regiono (Vakarų Hararghės zona).
## Geografija
Davaro regionas yra tarp Avašo ir Šebelės upių. Pirmoji jį skiria nuo Ševos šiaurėje, o antroji - nuo Balės regiono pietuose. Vakaruose ežerų juosta atskiria Davaro nuo Gibės regiono, o regiono rytuose yra istorinis Adalio regionas.

Regionas kalnuotas. Per visą eina Gugu kalnai. Gausu upių, kurios suteka į Šebelę ir Avašą.  
## Istorija
### Fategaras ir Davaro
Anksčiausios žinios iš Davaro regiono yra iš XIII a., kuomet žinoma, jog čia buvo kasama geležis, kurios gabalėliai, vadinami *hakuna* buvo naudojami kaip pinigai. Tikriausiai tuo metu į regioną prasiskverbė Islamas. Senieji regiono gyventojai greičiausiai buvo sidamo kilmės. 

Apie XIV a. jau egzistavo musulmoniškos valstybės Fategaras ir Davaro. Maždaug tada jos įsitraukė į ilgai trukusį karą tarp krikščioniškos Etiopijos ir musulmoniško Adalio (Ifato), tapdamos svarbia buferine zona. 1328 m. Etiopijos imperatorius užėmė valstybes ir prijungė jas prie Imperijos. Jos buvo valdomos vietininkų, tituluojamų *azmachais*. Apie du šimtus metų Etiopijos centrinė valdžia siekė įdiegti regione krikščionybę, atsirado daug prozelitų.

XVI a. pr. vėl atsigavus Adalio sultonatui, jo imamas Ahmäd Ibrahim al-Ghazi siekė šių teritorijų prijungimo. Jam pavyko užkariauti Davarą ir Fategarą. Buvo deginamos krikščionių bažnyčios. Galiausiai šalis ryžosi priimti islamą, kuris buvo parankesnis.
### Oromo laikotarpis
Po Adalio sultonato pralaimėjimo XVI a. viduryje Etiopija laikinai susigrąžino šį regioną, tačiau labai greitai regionas patyrė stiprią oromo migraciją. Jos metu į teritoriją įsiveržė oromo tautos. Iš pradžių imperatoriai bandė juos išvyti, tačiau po 1579 m. kampanijos nebėra žinių apie Imperijos ketinimus susigrąžinti regioną. 

Oromo perėmė vietos islamą ir asimiliavo vietos gyventojus. Čia pradėta kalbėti oromiškai. 

XIX a. pabaigoje regionas buvo inkorporuotas į Etiopijos imperiją. 1936 m. Etiopiją prijungus prie Italijos Rytų Afrikos, Davaro regionas priskirtas Hararės provincijai (kartu su Adalio ir Balės regionais). Etiopijai iškovojus nepriklausomybę, po 1942 m. regionas tapo Hararghės provincijos šiaurės vakarine dalimi. 1995 m. šią provinciją panaikinus, Davaro atiteko Oromijos regionui.
Gilužiai (Vilnius)

**Gilužiai** – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 1 km į pietvakarius nuo Avižienių. Kaimą sudaro dvi dalys. Šiaurinėje yra išlikusių senų pastatų ir nedidelių. Pietinę sudaro per statybų bumą pastatyti individualūs namai ir keli daugiabučiai. Vakarinėje kaimo dalyje telkšo Gilužio ežeras, davęs kaimui vardą. Rytinis kaimo pakraštys prijungtas prie Vilniaus miesto. Gilužių seniūnaitija. Gilužiuose yra 13 gatvių, vienintelė padengta asfaltu yra Gilužio gatvė. Keliais galima pasiekti Vilnių, Avižienių ir Antežerių kaimus.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vytas Sabaliauskas

**Vytas Sabaliauskas** (g. 1962 m. gegužės 13 d. Bačkininkų kaime, Prienų rajonas) – rašytojas, publicistas.

## Biografija
Vytas Sabaliauskas gimė valstiečių šeimoje, mokėsi Išlaužo aštuonmetėje ir Prienų Žiburio vidurinėje mokyklose. 1980 m. baigęs vidurinę mokyklą, atliko 2 metų karinę tarnybą sovietinėje armijoje. Po tarnybos įstojo į Kauno kunigų seminariją ir ją baigė. Kunigu įšventintas 1988 m. Vikaravo Alytuje, Vilkaviškyje, Kazlų Rūdoje, klebonavo kaimiškose parapijose Užuguostyje, Aukštadvaryje, Punioje.

2000 m. Vytauto Didžiojo universitete apgynė magistro darbą „Bendražmogiškos vertybės ir jų ugdymas", dėstė informatiką Kauno paslaugų verslo darbuotojų profesinio rengimo centre. Įgijo pilotažinio lėktuvo piloto licenziją, skraidė kelių orlaivių tipais.

## Publicistika

Nuo 1988 išspausdino per 200 straipsnių leidiniuose „Dienovidis“, „XXI amžius“, „Mažoji Lietuva“, „Gimtasis kraštas“, „Lietuvos rytas“, „Respublika“, „Apžvalga“, „Šiaurės Atėnai“, „Krašto apsauga“, „Psichologija Tau“ ir kt. Temos – religija, psichologija, politika.

## Kūryba
* „Komunizmo šmėklos sugrįžta“, Prienai, 1994 m., 106 psl.
* „Tarp Šėtono ir Dievo sostų“, VPU leidykla, Vilnius, 1995 m., 116 psl.
* „Apie likimo upę ir Vėją“. Kaunas, 2005 m., 525 psl.

## Nuorodos

* Patricija Droblytė „Apie likimo upę ir Vėją“ (rasyk. lt)
* Knygos "Apie likimo upę ir Vėją" puslapis http://kelias.free.nf
Karolis Jelskis

**Karolis Jelskis** (minimas nuo 1749 m. – 1824 m. ar 1825 m. Vilnius) – Lietuvos skulptorius, tapytojas.

## Biografija
Sūnūs architektai Jonas Jelskis ir Kazimieras Jelskis. Šv. Juozapo brolijos prie Šv. Teresės bažnyčios Vilniuje vėliavininkas. 1778–1782 m. su K. Spampaniu dekoravo Dominyko Pšezdzieckio rūmų Zaslavlyje, T. Moravskos namų Beličiuose, Zavišų šeimos antkapinės koplyčios Kuchčicuose interjerus (visi Minsko srityje). 1783 m. sukūrė K. Spampani antkapinį paminklą Bazilijonų bažnyčioje Caproje prie Nesvyžiaus. 1791–1792 m. pagal L. Gucevičiaus projektą atliko Šv. Elenos, Šv. Kazimiero ir Šv. Stanislovo skulptūras virš Vilniaus katedros frontono, 1950 m. jos sunaikintos, 1997 m. atkurtos, skulptorius Stanislovas Kuzma. 1798 m. sukūrė pagrindinį altorių, jo skulptūras ir reljefą Švč. Trejybės bažnyčioje Troškūnuose (arch. Martynas Knakfusas), šiai bažnyčiai nutapė Švč. Trejybės paveikslą, išdrožė ir paauksavo kitų paveikslų rėmus.

## Šaltiniai
Abija

**Abija** () – valstija pietryčių Nigerijoje. Sostinė – Umuahija, tačiau pagrindinis prekybinis miestas yra Aba. Valstija įkurta 1991 m. Tai yra viena iš devynių valstijų Nigerio deltos regione.

## Istorija ir gyventojai

Abijos valstija buvo atskirta nuo buvusios Imo valstijos 1991 m. Pavadinimas „Abija“ yra santrumpa iš keturių pagrindinių jos regionų: Aba, Bendė, Isuikvuatas ir Afikpas. Populiariausia valstijos kalba – igbų. Anglų kalba plačiai vartojama ir naudojama kaip oficiali valdymo ir verslo kalba. Gyventojų daugumą sudaro igbai.

## Vietos savivaldos sritys

Abijos valstija padalinta į 18 vietos savivaldos sričių.

## Geografija

Abijos valstija užima apie 5834 kvadratinių kilometrų. Šiaurėje ribojas su Anambra, Enugu ir Ebonio valstijomis, vakaruose – su Imo valstija, rytuose ir pietryčiuose yra Kros Riverio ir Akva Ibomo valstijos, o pietuose – Riverio valstija.

Abijos pietuose driekiasi žemuma, kur būdingos liūtys (~2400 mm per metus) ypač intensyvios tarp balandžio ir spalio mėnesių. Likusioje dalyje vyrauja lygumos. Pagrindinės upės – Imo, Aba.

## Šaltiniai
Alfredas Karlas Jenčas

**Alfredas Karlas Jenčas** (, 1850 m. kovo 29 d. Drezdenas – 1925 m. rugpjūčio 1 d. Gysenas) – vokiečių geologas, geografas, matematikas. 

## Biografija
Leipcigo universitete studijavo geologiją, matematiką ir geografiją. 1875-1899 m. dirbo Karališkosios fizikos ir ekonomikos draugijos Rytų Prūsijos provincijos muziejuje (Karaliaučius). Nuo 1889 m. Karaliaučiaus universiteto profesorius. Nuo 1883 m. Vokietijos gamtotyros akademijos „Leopoldina“ narys.

## Mokslinė veikla
Tyrė Rytų Prūsijos geologinę sandarą, Purmalių ir Gvildžių (prie Klaipėdos) kvartero atodangas, juros sistemos nuosėdų atodangas Papilėje, Kuršių neriją. Sudarė Rytų Prūsijos ir Vakarų Lietuvos prekvartero paviršiaus uolienų žemėlapį. Aprašė kelis gręžinius prie Klaipėdos, juros sistemos kelovėjo ir apatinio oksfordžio sluoksnius Papilėje.

## Šaltiniai
Veiverių Antano Kučingio meno mokykla

**Veiverių Antano Kučingio meno mokykla** – meno mokykla Veiveriuose, Kauno g. 54 (Prienų rajonas). Įstaigos kodas 191553816.

Meno mokykloje veikia fortepijono, akordeono, sintezatoriaus, fleitos, smuiko, gitaros, birbynės, audimo, keramikos specialybės, suaugusiųjų klasės. Mokosi 120 mokinių, dirba 17 pedagogų; iš jų – 2 mokytojai ekspertai, 6 mokytojai metodininkai, 6 vyr. mokytojai. Nuo 2005 m. mokyklos direktorius Mindaugas Labanauskas.

## Istorija
Meno mokyklos ištakos – Veiverių mokytojų seminarija ir joje vykdomas muzikinis švietimas bei ugdymas.
Veiverių meno mokykla įkurta 1989 m. Steigimo iniciatoriai – Jonas Derbutis (ilgametis mokyklos direktorius) ir Cezaris Pacevičius. 1994 m. Veiverių meno mokykla pavadinta žymaus lietuvių dainininko, operos solisto (boso), Lietuvos kariuomenės karininko, politinio kalinio Antano Kučingio (1899–1983 m.) vardu.

2021 m. prijungta prie Prienų meno mokykos, tapo Veiverių Antano Kučingio filialu.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Kučingio meno mokyklos tinklalapis
* Veiverių Antano Kučingio meno mokykla *muzikusajunga.lt*
* Prienų meno mokyklos Veiverių A. Kučingio filialas *facebook.com*
Taučeliai

**Taučeliai** – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurę nuo Kartupių, prie kelio , dešiniajame Šešuvies krante.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Taučeliuose gimė farmakologas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras Antanas Juozas Gendrolis (1926–).

## Šaltiniai
Jeronimas Prahiškis

**Jeronimas Prahiškis** (, , apie 1378 m. – 1416 m. gegužės 30 d. Konstancas) – čekų husitų veikėjas.

## Biografija
Baigęs Prahos universitetą nuo 1399 m. studijavo Oksforde, buvo paveiktas Džono Vaiklifo idėjų. 1405–1412 m. dėstė Paryžiaus, Heidelbergo, Vienos ir Kelno universitetuose; visur buvo kaltinamas erezijų skleidimu. 1412 m. pakviestas į Lenkijos karaliaus Jogailos dvarą, gyveno Krokuvoje; ten sakė pamokslus ir diskutavo su katalikų dvasininkais. Atvykęs į Lietuvos didžiojo kunigaikščio Vytauto dvarą, su juo lankėsi Vitebske ir kitose Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės vietose, Pskove demonstravo savo priešiškumą popiežiaus kurijai.

Lietuvoje Jeronimas Prahiškis pagarsėjo kaip aršus misionierius, vadovavo šventų miškų kirtimui, baltų šventovių niekinimui. Vytauto įsakymu buvo išsiųstas, kuomet pas kunigaikštį atėjusios moterys pasiskundusios, kad iš jų buvo atimta Dievo buveinė.

Grįžęs į Prahą ir sužinojęs apie J. Huso suėmimą, nepaisydamas įspėjimų, 1415 m. balandžio mėn. išvyko jo ginti į Konstanco susirinkimą (vyko 1414–1418 m.), jame apšauktas eretiku ir sudegintas. Jo ir Jano Huso sudeginimas davė pradžią husitų judėjimui.

## Literatūra
* František Šmahel: Jeroným Pražský, Prag, 1966
* Lea, Henry C. A History of the Inquisition of the Middle Ages Part Two. Kessinger Publishing, LLC. 2004, ISBN 0-7661-8894-9

## Šaltiniai
Taubučiai

**Taubučiai** – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 4 km į pietvakarius nuo Viduklės, dešiniajame Šešuvies krante.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Groutas

**Groutas** () – angliška sidabrinė moneta, verta keturių angliškų pensų, dėl to dar vadinama **keturpensiu** (). To paties pavadinimo moneta buvo naudojama Škotijoje (pradžioje verta 4 pensų, o vėliau – 8 pensų ir net 12 pensų), Airijoje.

## Kilmė ir pavadinimas

Pavadinimas *groutas* kilo iš pavadinimo grašis (). Taip XIII a. vadino storas ar dideles sidabrines monetas, atitikusias tam tikrą skaičių dinarų. Ši sidabrinė moneta, iš pradžių kaldinta Tirolyje 1271 m. ir XIII a. Venecijoje, buvo pirmoji tokio dydžio moneta, cirkuliavusi Šventojoje Romos imperijoje ar kitur Europoje.

Tiesioginiu grouto pirmtaku galima laikyti Prancūzijos torneselį ar Turo groutą, kuris Nyderlanduose buvo žinomas kaip *groot* (olandiškai 'didelis', 'didysis').

## Raida
Pirmieji Anglijos groutai buvo nukaldinti valdant karaliui Edvardui I. Škotiški groutai buvo išleisti tik valdant Davidui II. Pirmieji airiški groutai buvo nukalti 1425 m., o paskutiniai – valdant Anglijos karalienei Elžbietai I.

Anglijos groutas turėjo turėti tiek sidabro, kiek turėdavo 4 pensai – 6,2 g sterlingo sidabro. Tačiau pirmieji groutai turėjo tik 5,8 g 925 prabos sidabro, o vėliau tapo dar lengvesni. Iki 1502 m. grouto išvaizda nekito, o kokybė nuolat prastėjo.

Valdant karaliui Edvardui III groutas turėjo 4,67 g sidabro, valdant Henrikui IV (1399–1413) – 3,9 g, valdant Edvardui IV (1461–1483) – 3,1 g, valdant Ričardui III(1483–1485) – 3,0 g. Valdant Henrikui VII (1485–1509) pasikeitė groutų išvaizda – averse būdavo karaliaus portretas iki pusės, o reverse – herbas ir kryžius. Masė sumažėjo iki 2,99 g.

Valdant Henrikui VIII (1509–1547) sidabro grynis sumažėjo nuo 925 prabos iki 333 prabos. Karalienė Marija (1553–1558) groutų kokybę pagerino. Tiek groutų, tiek kitų sidabro monetų kokybę pagerino Elžbieta I (1558–1603) – 1559 m. groutai buvo kaldinami iš 913 prabos sidabro, o 1560 m. – vėl iš 925 prabos sidabro. 1559 m. groutas svėrė tik 2,1 g. Po 1561 m. apie šimtą metų groutai į apyvartą nebepatekdavo. Nepaisant kokybės prastėjimo, groutų santykis su smulkesniu vienetu – pensu, ir stambesniu vienetu – šilingu, Anglijoje išliko nepakitęs: šilingų ir pensų monetos nuvertėjo paraleliai. Škotijoje, tuo tarpu, nuvertėjimas buvo netolygus, ir santykis su pensu nuolat kito.

Groutai buvo kaldinami tik vieno nominalo. 1351 m. imta kaldinti pusės grouto monetas. Vieno grouto ir pusės grouto monetas ėmė dalinti vargšams prieš Velykas vadinamojoje *Maundy ceremonijoje* ().

Laikotarpiu nuo Karolio II iki Georgo III groutai, oficialiai pavadinami *keturpensiais* (*fourpences*), retkarčiais (1792, 1795 ir 1800 m.) nereguliariai buvo išleidžiami į apyvartą.

1836 m. groutus vėl ėmė kaldinti karalius Vilhelmas IV, jie svėrė 1,9 g. Šias monetas vadino *Joey*, pagal parlamento nario Džozefo Hjumo (*Josef Hume*) vardą. Hjumas pasiūlė kaldinti specialias smulkias monetas, skirtas apmokėti trumpas keliones kebais. Pravardę sugalvojo nepatenkinti kebmenai, kadangi iki tol keleiviai mokėdavo mažiausiai 6 pensus (tai buvo smulkiausia moneta). Šie groutai buvo kaldinami iki 1855 m. Šios monetos svėrė 1,9 g ir buvo tokio paties skersmens kaip ir tripensės monetos (bet storesnės).
Užšešuviai (Jurbarkas)

**Užšešuviai** – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 1 km į pietus nuo Ožnugarių, kairiajame Šešuvies krante. Kaimo miške yra paminklas 1945 m. žuvusiems partizanams.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Varnaičiai (Jurbarkas)

**Varnaičiai** – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo Pašaltuonio, dešiniajame Šaltuonos krante. Į šiaurę nuo kaimo plyti miškas, pavadintas kaimo vardu – Varnaitinė.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Užakmeniai

**Užakmeniai** – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 3 km nuo Eržvilko.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Pranas Gudavičius-Gudas (1876–1956), gydytojas terapeutas.

## Šaltiniai
Verėpai

**Verėpai** – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės rytus nuo Kartupių, dešiniajame Šešuvies krante. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Žukaičiai

**Žukaičiai** – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 2 km į pietus-pietryčius nuo Rutkiškių.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Jonas Prahiškis

**Jonas Jeronimas Prahiškis** (, , apie 1369 m. – 1440 m. liepos 17 d. Venecija) – benediktinas, katalikybės skleidėjas.

## Biografija
Kilęs iš Čekijos. Su juo dažnai painiojamas husitas Jeronimas Prahiškis. Apie 1389-1393 m. studijavo Prahos universitete, po 1400 m. baigė teologijos studijas Krokuvos universitete; kanonų teisės daktaras.

Nuo 1394 m. Lenkijos karaliaus Jogailos kunigas. 1395-1398 m. ar 1401-1404 m. Lietuvoje platino katalikybę. Sukėlė vietos gyventojų nepasitenkinimą fanatiškai ėmęs naikinti pagonių kulto vietas. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Vytauto išsiųstas iš Lietuvos. Jo pasakojimais paremtos italų diplomato Enėjo Silvijaus Pikolominio (vėliau popiežius Pijus II) raštų žinios apie Lietuvą ir senovės lietuvių tikėjimą.

## Literatūra
* Augustinas Janulaitis. Enėjas Silvius Piccolomini bei Jeronimas Pragiškis ir jų žinios apie Lietuvą XIV–XV a., Istorijos-kritikos piešinys, Humanitarinių mokslų fakultetas. Raštai, 1928, t. 3, sąs. 3, 65 p.

## Šaltiniai
Balniai II

**Balniai II** – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės vakarus nuo Girdžių. Pro kaimą teka Trumpė.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Baužai (Jurbarkas)

**Baužai** – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 7 km į rytus nuo Girdžių, prie Alsos ir Mituvos santakos.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Butkaičiai II

**Butkaičiai II** – buvęs kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 6 km nuo Rutkiškių.

## Gyventojai

## Šaltiniai

*
Būtrimai

**Būtrimai** – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, kairiajame Mituvos krante, praktiškai pietinė Girdžių kaimo dalis. Stovi Girdžių tiltas.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Dargiai (Jurbarkas)

**Dargiai** – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 5 km į rytus nuo Girdžių, kairiajame Mituvos krante.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Arturas Jevdokimovas

**Arturas Jevdokimovas** (g. 1966 m. balandžio 30 d. Vilniuje) – Lietuvos kino režisierius, scenaristas, aktorius, prodiuseris.

## Biografija
Tėvai – aktoriai Michailas Jevdokimovas ir Renata Vagnerytė. 1984–1987 m. studijavo TV režisūrą Lietuvos konservatorijoje, 2003 m. baigė Š. Rustaveli teatro ir kino institutą Tbilisyje. Stažavo pas J. Meką Filmų antologijos archyve Niujorke. 1999 m. įkūrė Tarptautinį mažųjų kino formų festivalį „Tinklai“, jam vadovauja. Sukūrė dokumentinių filmų, jiems būdinga gyvenimo stebėjimas, ironija. Parašė savo filmų scenarijus.

## Filmografija
* Pasivaikščiojimas zonoje, 1990 m.
* Kirtimų idilės, 1991 m.
* Aukštyn upe, 1992 m., Piarnu antropologinių ir dokumentinių filmų festivalio prizas
* Tinklai, 1994 m.
* Vienas klausimas, 1995 m.
* Praėjusio filmo atminimui, 1997 m., su R. Leipumi
* Komplikuotas reikalas, 2004 m.
* Suokalbis, 2015 m.

## Vaidmenys
* Ghetto, Vilniaus Getas, 2005 m.
* Šokantis Kirminas, 2006 m.

## Pastatymai
* Žiemos paralelės, 2007 m., režisierius Gintaras Makarevičius
* Vilkas, 2008 m., režisierius Julius Ziz (Žižliauskas)

## Šaltiniai
Propan-1,2-diolis

**Propan-1,2-diolis** (*taip pat *'propilenglikolis, 1,2-propilenglikolis, 1,2-dihidroksipropanas, monopropilenglikolis (MPG), metilglikolis, E1520**') – organinis junginys, silpnai saldus, bekvapis, ir bespalvis, klampus skystis.

Propilenglikolis užregistruotas kaip maisto priedas E1520. Turi drėgmę sulaikančių, minkštinančių savybių.
Butkaičiai (Jurbarkas)

**Butkaičiai** – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, kairiajame Šaltuonos krante, 9 km į šiaurę nuo Girdžių.

## Istorija

Pirmą kartą paminėti 1561 m.

## Gyventojai

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Michailas Jevdokimovas

**Michailas Jevdokimovas** (1943 m. liepos 1 d. Jesentukai - 2016 m. lapkričio 29 d. Vilnius) – Lietuvos aktorius, režisierius.

## Biografija
Žmona- aktorė Renata Vagnerytė, sūnus – Artūras Jevdokimovas. Nuo 1960 m. gyvena Lietuvoje. 1964 m. baigė Lietuvos konservatoriją. Nuo 1962 m. Lietuvos rusų dramos teatro aktorius, 1988–1991 m. ir meno vadovas. Teatre sukūrė apie 100 vaidmenų, parašė scenarijų kitų režisierių filmams. Sukūrė vaidmenų Lietuvos, Rusijos kino ir Televizijos filmuose. 1989 m. Lietuvos rusų dramos teatre palaikant „Amnesty International“ surengė A. Solženicyno skaitymus, jo iniciatyva pastatytas trikalbis spektaklis – Stanislovas Moniuška. Namų dainos, rež. A. Hanuškievičius. Pagal savo scenarijus sukūrė televizijos filmus „Gyvenk ir atmink“ (2 serijos, 1979 m., pagal V. Rasputiną), „Mesjė!“ (1986 m., pagal I. Jamiaką).

## Vaidmenys teatre
* Mitia – Aleksandras Volodinas. Su mylimaisiais nesiskirkite,
* Karis – Ričardas Našas. Lietaus pardavėjas, 1973 m.
* Radvila Juodasis – Juozas Grušas. Barbora Radvilaitė, 1980 m.
* Jusovas – Aleksandras Ostrovskis. Pelninga vietelė, 1983 m.
* Volandas – Meisteris ir Margarita, pagal M. Bulgakovą, 1988 m.
* Čebutykinas – Antonas Čechovas. Trys seserys, 1995 m., LIFE.

## Filmografija
* Vaikinas iš Darbo gatvės, 1977 m., rež. Algirdas Dausa
* Veidas taikinyje, 1978 m., rež. Almantas Grikevičius
* Nebūsiu gangsteris, brangioji, 1978 m., rež. Algimantas Puipa
* Fotografas. Lošimas be kozirių, 1981 m., rež. Algimantas Kundelis
* Turtuolis, vargšas…, 1982 m., rež. Arūnas Žebriūnas
* Papūga, kalbanti idiš, 1990 m., rež. Efraimas Sevela
* Tamangai, 1995 m., rež. Vaidas Lekevičius.

## Pastatymai
* Antonas Čechovas. Vestuvės, TV filmas, 1981 m.
* Ilja Ilfas, Jevgenijus Petrovas. Stiprus jausmas, 1981 m.
* Mesje!, TV filmas, 1986 m.

## Šaltiniai
Egeris

**Egeris** () – miestas šiaurės rytų Vengrijoje, į rytus nuo Matros kalnų, į pietvakarius nuo Miškolco. Hevešo medės centras. 56,3 tūkst. gyventojų (2005 m.). Mašinų, baldų, maisto, tabako pramonė. Egeris yra garsus Vengrijos vynininkystės ir vynuogių auginimo centras. Miestas taip pat pasižymi turtingu architektūriniu paveldu: XIII–XVI a. pilies liekanos, 1831–1837 m. klasicistinė katedra, XVII a. turkų minaretas, požeminiai vyno rūsiai, XVIII a. barokinė pranciškonų bažnyčia, turkų pirtis, kitos įvairių krikščionių atšakų bažnyčios. Yra terminių versmių.

## Istorija

Egeris įkurtas XII a. Čia netrukus įkurta arkivyskupija, pastatyta pilis.

## Sportas

* Egri FC – futbolo klubas iš Egerio.

## Miestų partnerystė

## Šaltiniai
Jokūbaičiai I

**Jokūbaičiai I** – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės rytus nuo Girdžių, dešiniajame Tidiko krante.

## Gyventojai

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Eidukiškiai

**Eidukiškiai** – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 4 km į pietryčius nuo Eržvilko, kairiajame Šaltuonos krante. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Džiugai (Jurbarkas)

**Džiugai** – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės vakarus nuo Girdžių. Kaimo galulaukėse išteka Trumpė.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Drebulynė

**Drebulynė** – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 8 km į rytus nuo Girdžių, kairiajame Mituvos krante, prie Alsos santakos su ja.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Tatabania

**Tatabania** – miestas šiaurės Vengrijoje, 55 km į vakarus nuo Budapešto, prie Budapešto-Vienos automagistralės. Komaromo-Estergomo medės centras. Kalnakasybos pramonė. Yra dvi kolegijos. Yra didelė madjarų mitologinio paukščio Turulo skulptūra. Netoliese yra turistų pamėgtas Šelimo urvas.

## Istorija

Tatabania įkurta 1947 m. sujungus kelis kaimus (Alšogalą, Felšėgalą ir Banhidą). Buvo svarbus industrinis šalies centras (vystyta aliuminio, chemijos, cemento pramonė, rusvųjų anglių gavyba).

## Miestų partnerystė
*  – Alenas, Vokietija
*  – Bendzinas, Lenkija
*  – Kraistčerčas, JK
*  – Ferfildas, JAV
*  – Iževskas, Rusija
*  – Odorheju Sekujeskas, Rumunija
*  – Pazardžikas, Bulgarija

## Sportas
* FC Tatabánya (futbolas)

## Šaltiniai
Jokūbaičiai II

**Jokūbaičiai II** – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 1 km į rytus nuo Girdžių, pro kaimą teka Tidikas. 

## Gyventojai

## Šaltiniai

*
Naujininkai (Girdžiai)

**Naujininkai** – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo Girdžių. Pro kaimą teka Mituva.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Miliušiai

**Miliušiai** – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Girdžių, dešiniajame Mituvos krante.

## Istorija

XX a. tarpukariu buvo Miliušių dvaras.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Liudvinava

**Liudvinava** – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Paulių.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Rūta Jezerskytė

**Rūta Jezerskytė** (g. 1977 m. rugsėjo 1 d. Kaune) – Lietuvos baleto artistė.

## Biografija
1994 m. baigė Vilniaus baleto mokyklą, mokytojas Jonas Katakinas. 1995 m. tobulinosi Bostono šokio centre, Kelno šokio vasaros akademijoje, Niujorko šokio konservatorijoje. 1995–1999 m. Lietuvos operos ir baleto teatro solistė. Nuo 1999 m. trupės „Olandijos nacionalinis baletas“ Amsterdame baleto artistė, nuo 2002 m. solistė.

Jautriai, subtiliai atlieka klasikinius ir šiuolaikinius šokius. Gastroliavo Brazilijoje, JAV, Japonijoje, Kanadoje, Rusijoje, Vakarų Europos šalyse.

## Svarbiausi vaidmenys
* Aurora, Odeta–Odilija, Klara – Piotras Čaikovskis Miegančioji gražuolė, Gulbių ežeras, Spragtukas
* Pelenė, Džuljeta – Sergejus Prokofjevas. Pelenė, Romeo ir Džuljeta
* Chlojė – Morisas Ravelis. Dafnis ir Chlojė
* Raimonda – Aleksandras Glazunovas. Raimonda
* Liucija – Venecijos karnavalas, pagal įvairių kompozitorių muziką
* Ipolita–Titanija – Vasarvidžio nakties sapnas, muzika – Feliksas Mendelsonas-Bartoldy
* Pachita – Liudvikas Minkus. Pachita
* Olga – Eugenijus Oneginas, muzika – Piotras Čaikovskis

## Įvertinimas
* Baleto tarptautinių konkursų prizai: Lozana, 1994 m., Džeksonas, 1998 m., Nagoja, 1999 m.
* A. Radius prizas (Olandija) geriausiai metų šokėjai, 2002 m.
* Tarptautinis šokio prizas „Benais de la Danse“, 2002 m.

## Šaltiniai
Kavoliai I

**Kavoliai I** – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Girdžių, dešiniajame Vidaujos krante.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pavidaujys II

**Pavidaujys II ** – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurę nuo Girdžių, kairiajame Vidaujos upelio krante. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Šapališkė

**Šapališkė** – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 3 km į rytus nuo Pavidaujo. Pro kaimą teka Vidauja.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Klipa

**Klipa** (, iš  'pjauti, kirpti') – apvali moneta, nukalta ant kvadratinio ar stačiakampio ruošinio. Tokias monetas kaldindavo nepalankiomis sąlygomis, paprastai apsiaustuose miestuose. Pvz., tokias supaprastintas monetas 1529 m. kaldino Vienoje, kai ji buvo apgulta osmanų kariuomenės.

Pirmos tokios monetos pasirodė jau XI a. Skandinavijoje.

Daugelis vokiškų klipų yra apgulčių pinigai. Vėliau kvadratines klipų pavidalo monetas ėmė kaldinti kaip bandomąsias monetas arba kaip atmintines ar apdovanojamąsias monetas, pvz., už pergalę varžybose ar gerą mokymąsi.

## Šiuolaikinės klipos
Klipos kartais kaldinamos ir dabar. Pvz., Lenkijos nacionalinis bankas 10-ies metų jubiliejui išleido klipą.

## Nuorodos

* Hexagonal taler klippe 1663 
Iliustracijos:
* 1578 m. ispanų apsiausto Amsterdamo 20 solių klipė
* Gold klippe ducat (Auksinio dukato klipė. Niurnbergo kalykla, 1700)
Kronentaleris

**Kronentaleris** – sidabro moneta, pirmiausia imta kaldinti Austrijos Nyderlanduose.

Kronentalerį sudarė 1/9 Kelno markės sidabro, jis buvo lygus reichstaleriui pagal Leipcigo sutartį.
Paprastai kronentalerio averse būdavo austras valdovas, o reverse – 4 karūnos, dėl ko moneta ir pavadinta *kronentaleris* 'karūnų taleris'.

Kai Prancūzija okupavo Austrijos Nyderlandus, kronentalerius ėmė kaldinti kai kurios Vokietijos valstybės – Bavarija, Badenas, Hesenas-Darmštatas, Viurtembergas, nes kronentaleriai pasidarė populiarios monetos.
Baja (reikšmės)

**Baja** reiškia:
* Baja – Brazilijos valstija, dar užrašoma kaip Bahija;
* Baja (Vengrija) – miestas Vengrijoje;
* Baja (Rumunija) – miestelis Rumunijoje;
* Baja Marė – miestas Rumunijoje;
* Bajai, baja – Centrinės Afrikos tauta;
* Baja dos Tigresas
* *[[Bacha Verapaso departamentas|Baja Verapaz]]* – Gvatemalos departamentas.
Imantas Lazdinis

**Imantas Lazdinis** (g. 1944 m. sausio 9 d. Joniškyje) – miškininkas, aplinkosaugininkas, buvęs politikas, Lietuvos aplinkos apsaugos ministras ir aplinkos viceministras.

## Išsilavinimas

1950–1954 m. Imantas Lazdinis mokėsi Joniškio rajono Jankūnų pradinėje mokykloje, nuo 1954 iki 1957 m. – Joniškio rajono Endriškių septynmetėje mokykloje, 1957–1961 m. – Joniškio 1-ojoje vidurinėje mokykloje. 1961–1970 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijoje. 1980–1986 m. – Lietuvos žemės ūkio akademijos aspirantūroje. Dirbdamas Lietuvos miškų ūkio MTI, apgynė mokslų kandidato disertaciją „Pušinės požievinės blakės biologiniai ypatumai ir miško ūkinė reikšmė Lietuvos pušynuose", mokslų kandidatas; 1993 m. laipsnis nostrifikuotas į gamtos mokslų (biomedicininiai mokslai) daktaro laipsnį. 2008 m. vasario 6-10 d. stažavosi Turibos verslo aukštojoje mokykloje (Ryga, Latvija).

## Mokslinė, dalykinė veikla

1968–1977 m. Lietuvos miškotvarkos įmonės technikas, vyresnysis inžinierius, nuo 1977 iki 1990 m. – Lietuvos miškų ūkio mokslinio tyrimo instituto jaunesnysis mokslo darbuotojas, vėliau – vyresnysis mokslo darbuotojas ir Varėnos miško apsaugos punkto vedėjas, nuo 1990 iki 1996 m. – Dzūkijos nacionalinio parko direktoriaus pavaduotojas, nuo 1996 m. – direktorius, nuo 1996 iki 1998 m. – LR aplinkos apsaugos ministras, nuo 1998 m. – LR aplinkos viceministras, nuo 2001 iki 2002 m. Varėnos miškų urėdijos urėdo pavaduotojas, nuo 2002 iki 2005 m. Lietuvos medienos pramonės įmonių asociacijos direktorius, nuo 2005 m. kovo 18 d. iki 2005 m. rugpjūčio 31 d. Privačių miškų savininkų asociacijos konsultantas.

Nuo MRU Aplinkos politikos ir valdymo katedros docentas, katedros vedėjas. Nuo 2006 m. birželio mėn. iki 2007 lapkričio mėn. projekto DARNA (Visuomenės darnaus vystymosi tarpdalykinė jungtinė magistrantūra) pagal ES BPD 2.5 priemonę (kartu su MRU, KTU, VU) vykdytojas. Mokslinių interesų kryptys – Aplinkos apsaugos politika ir valdymas, gamtos išteklių valdymas, darnaus vystymosi vadyba ir administravimas.

Lietuvos Centro sąjungos tarybos narys, Varėnos rajono tarybos narys. Lietuvos centro sąjungos kandidatas į Lietuvos Respublikos Seimo narius Varėnos-Eišiškių rinkimų apygardoje Nr.70.

Žmona Virginija (g. 1946 m.), sūnus Marius (g. 1974 m.) LR AM Miškų ir saugomų teritorijų departamento tarnautojas.

|-

## Šaltiniai
* LRS informacija ;
* MRU informacija .
Danius Lygis

**Danius Lygis** (g. 1948 m. rugsėjo 15 d. Molėtų rajone, Loluičiuose) – aplinkosaugininkas, politikas.

## Biografija

1964 m. baigė Suginčių vidurinę mokyklą ir įstojo į Panevėžio hidromelioracijos technikumą, jį baigė.

Molėtų melioracijos valdybos meistras. Po 2 metų tarnybos sovietinėje kariuomenėje dirbo darbininku ir meistru Krasnojarsko krašte statant už poliarinio rato esančią Sniežnogorsko hidroelektrinę.

Vilniaus melioracijos statybos valdybos meistras. Dirbdamas melioracijoje, vėliau Vilniaus universiteto Filosofijos fakulteto Psichologijos katedroje, VPU neakivaizdiniu būdu studijavo biologiją, vėliau – ekologiją. Baigė aspirantūrą, Botanikos institute apgynė disertaciją, tyrė melioracijos Lietuvoje neigiamą poveikį gamtai ir kraštovaizdžiui, mokslų daktaro laipsnis. Nuo 1996 m. VGTU docentas. MRU Valstybinio valdymo fakulteto Viešojo administravimo katedros docentas, MRU Strateginio valdymo ir politikos fakulteto Aplinkos politikos ir valdymo katedros vedėjas ir docentas.

Atkūrus Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo – LR aplinkos apsaugos minsterijos Aplinkos apsaugos departamento tarnautojas, vėliau – Aukščiausiosios Tarybos – Atkuriamojo Seimo Gamtos apsaugos komiteto patarėjas, nuo 1996 m. LR aplinkos viceministras, nuo 1999 m. balandžio 8 d. iki 2000 m. lapkričio 9 d. LR aplinkos ministras (iki 2000 m. spalio 27 d. – l. e. aplinkos ministro pareigas).

Nuo 2001 m. LR AM Gamtos apsaugos departamento Genetiškai modifikuotų organizmų skyriaus vedėjas.

|-

## Publikacijos
* Genetiškai modifikuotų organizmų naudojimo reglamentavimas Lietuvoje ir verslo plėtra. MRU Leidybos centras, 2004.

## Šaltiniai

* LRS informacija  2000 m.
* Kartagenos Protokolas http://bch.cbd.int/protocol/background/
Edvardas Makelis

**Edvardas Makelis** (g. 1954 m. liepos 2 d. Naršėnų kaime, Antalieptės apskrityje, Zarasų rajonas) – agronomas, agroverslo konsultantas, politikas.

## Biografija

1972 m. baigė Dusetų Kazimiero Būgos vidurinę mokyklą, 1977 m. – Lietuvos žemės ūkio akademiją, 1991 m. – Maskvos K. Timitiazevo žemės ūkio akademiją.

1977–1979 m. Respublikinės agrochemijos laboratorijos dirvožemininkas. 1979–1986 m. Joniškio rajono Liaudies deputatų tarybos Vykdomojo komiteto pirmininko pirmasis pavaduotojas, Agropramoninio susivienijimo pirmininkas, 1989–1990 m. Žemės ūkio valdybos viršininkas. 1990–1991 m. rajono valdytojo pavaduotojas žemės ūkio ir savivaldybės ūkio klausimais.

1992–1993 m. Lietuvos žemdirbystės instituto Tarptautinių ryšių grupės vadovas. 1993–1998 m. ir nuo 2009 m. Lietuvos žemės ūkio konsultavimo tarnybos direktorius. 1998–2000 m. Lietuvos Respublikos žemės ir miškų ūkio ministras.

2001–2008 m. UAB „Baltijos agroverslo projektai" generalinis direktorius, VšĮ Baltijos agroverslo instituto prezidentas. 2008–2009 m. „Arvi ir Ko“ įmonių grupės direktorius.

## Šaltiniai

|-
Juostančioji guotenė

**Juostančioji guotenė** (*Hygrocybe nigrescens*) – guoteninių (*Hygrophoraceae*) šeimos, guotenių (*Hygrophorus*) genties grybų rūšis.

Vaisiakūniai vidutinio dydžio. Kepurėlė 4–9 cm skersmens, kūgiška, vėliau paplokščia, su gūbreliu, plaušuota, raudonai geltona, oranžiškai geltona, vėliau gelsvai pilka, pilka, net juosva, paspaudus juoduoja. Lakšteliai oranžiškai geltoni, nešvariai geltoni, prie pagrindo raudonai geltoni, senų vaisiakūnių juodi. Kotas 5–8 cm ilgio, 0,5–2,5 cm storio, plaušuotas, vagotas, oranžiškai geltonas, raudonai geltonas, prie pamato balsvas, senų vaisiakūnių juosvas. Trama gelsva, turi klampių sulčių, kurios sąlytyje su oru pasidaro pilkos, galiausiai pajuoduoja. Be ypatingo kvapo ir skonio. Sporos elipsiškos 9–11 (13)×5–6 μm.

Auga rugpjūčio-spalio mėn. miškų pakraščiuose, kirtavietėse, pakelėse. Valgoma, bet menkavertė. Vertingas saprotrofas.
Šilkiškasis baltikas

**Šilkiškasis baltikas** (*Tricholoma columbetta*) – baltikinių (*Tricholomataceae*) šeimos, baltikų (*Tricholoma*) genties grybų rūšis.

Vaisiakūniai vidutinio dydžio, mėsingi, balti. Kepurėlė 7–10 cm skersmens, mėsinga, jaunų vaisiakūnių varpelio formos, gaubta, senesnių paplokščia, žemyn užsilenkusiais pakraščiais. Lakšteliai tankūs, priaugtiniai, balti. Kotas 7–10 cm ilgio, 1–2,5 cm storio, į pagrindą smailėjantis, plaušuotas, pilnaviduris. Trama balta, malonaus kvapo ir skonio. Sporos beveik apvalios, 5–7×4–5 μm.

Auga rugpjūčio-spalio mėn. lapuočių, spygliuočių miškuose, parkuose; mėgsta kalkingas, molingas dirvas. Vartojamas šviežias, sūdytas, kartu su geresniais valgomais grybais. Nedažnas.
Rimantas Karazija

** Rimantas Karazija** (1936 m. kovo 22 d. Kupiškyje – 2012 m. rugpjūčio 1 d.) – Lietuvos veterinaras, pedagogas, buvęs diplomatas, politikas, žemės ūkio ministras.

## Biografija
1954 m. baigė Kupiškio vidurinę mokyklą. 1954–1959 m. Lietuvos veterinarijos akademijoje (LVA) studijavo veterinariją, įgijo veterinarijos gydytojo specialybę. Nuo 1961 m. LVA Fiziologijos, patologinės fiziologijos ir patologinės anatomijos katedros asistentas. 1963–1966 m. mokėsi aspirantūroje, 1967 m. apgynė veterinarijos mokslų kandidato disertaciją, veterinarijos mokslų kandidatas.

1968–1974 m. LVA Veterinarijos fakulteto dekanas. 1972–1974 m. LVA Fiziologijos, patologinės fiziologijos ir patologinės anatomijos katedros vedėjas. 1974–1976 m. LVA prorektorius mokymo ir mokslo reikalams. 1976–1992 m. LVA rektorius. 1970 m. docentas, nuo 1989 m. profesorius. Paskelbė per 100 mokslo darbų.

R. Karazijos rektoriavimo metais buvo pastatytas Zooinžinerijos fakulteto mokymo korpusas (1980 m.), įkurtas Akademijos muziejus (1981 m.), pastatyta sporto salė (1983 m.), visuomeninio studentų maitinimo kompleksas (1985 m.), penki bendrabučiai. Rekonstravus senąją sporto salę įrengta studentų diskoteka (1984 m.), įkurta chlamidijozių probleminė laboratorija (1987 m.), skaičiavimo centras (1989 m.), galvijų prieskrandžių metabolizmo tyrimo probleminė laboratorija (1989 m.), kuriai trejus metus jis vadovavo. Akademijos mokymo bandymų ūkyje suformuota mokomoji kolekcinė galvijų banda, veikė galvijų embrionų transplantavimo laboratorija. Iniciavo bendradarbiavimą su Leipcigo ir Halės universitetais (Vokietija), Upsalos agrariniu universitetu (Švedija), Varšuvos žemės ūkio akademija (Lenkija), Jeruzalės hebrajų universiteto Koreto veterinarijos mokykla (1993 m.).

1983–1989 m. Lietuvos aukštųjų mokyklų Rektorių tarybos pirmininko pavaduotojas. Nuo 1986 m. LKP Revizijos komisijos narys. Prisidėjo prie Lietuvos veterinarijos gydytojų sąjungos (dab. asociacija) atkūrimo, 1988–1992 m. jos pirmininkas. 1989–1992 m. išrinktas pirmuoju Lietuvos aukštųjų mokyklų Rektorių konferencijos pirmininku.

1992–1994 m. Bronislovo Lubio ir Adolfo Šleževičiaus Vyriausybėse – LR žemės ūkio ministras. 1994–1995 m. LVA Fiziolologijos ir patologijos katedros profesorius. 1995 m. LR užsienio reikalų ministro Povilo Gylio patarėjas. 1995–1998 m. LR nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Latvijoje. R. Karazijai dirbant ambasadoriumi Latvijoje, buvo užbaigtas Lietuvos-Latvijos sienos delimitavimas, vyko sienos demarkavimo darbai, parengta pasirašymui sutartis dėl Lietuvos-Latvijos jūros sienos nustatymo. Nuo 1999 m. vėl LVA Fiziologijos ir patologijos katedros profesorius. 2006 m. minimas LR Seimo komisijos EBSW veiklai tirti išvadose.

## Įvertinimas
* 1986 m. LTSR nusipelnęs veterinarijos gydytojas
* 1989 m. Darbo raudonosios vėliavos ordinas
* 1996 m. LDK Gedimino 3 laipsnio ordinas 
* 1999 m. Latvijos Respublikos Trijų žvaigždučių 3 laipsnio ordinas

## Šaltiniai

|-

|-
Šalgotarjanas

**Šalgotarjanas** – miestas šiaurės Vengrijoje, Čerhato kalnuose, 70 km į vakarus nuo Miškolco. Nogrado medės centras. Nogrado rusvųjų anglių baseino centras. Metalurgijos, žemės ūkio mašinų pramonė, stiklo gamyba.

## Istorija

Šalgotarjanas žinomas nuo XIII a., tuomet čia stovėjo pilis, bažnyčia. XVII a. sugriautas, vėliau atstatytas, bet išliko mažu kaimeliu. XIX a. pradėta akmens anglių gavyba, o 1922 m. gavo miesto statusą. XX a. pab. kalnakasybos pramonė sustabdyta.

## Miestų partnerystė
*  Donkasteris, JK
*  Glivicai, Lenkija
*  Banska Bistrica, Slovakija
*  Lučenecas, Slovakija
*  Vanta, Suomija
*  Vigarano Mainarda, Italija
*  Naka, Švedija
*  Valansjenas, Prancūzija
*  Kemerovas, Rusija

## Sportas
* Salgótarjáni BTC (futbolas)

## Šaltiniai
Reino-Noiso apskritis

**Reino-Noiso apskritis** () – apskritis Šiaurės Reine-Vestfalijoje, Diuseldorfo apygardoje. Reino-Noiso apskritis ribojasi su tokiomis apskritimis bei miestais kaip Viersen apskritis (šiaurėje), miestais Krėfeldas ir Duisburgu, rytuose – Diuseldorfas ir Mettmann apskritimi, pietuose – Kelnas bei Reino-Erfto apskritis.

## Literatūra
* Karl Emsbach, Max Tauch: *Kirchen, Klöster und Kapellen im Kreis Neuss*, Köln 1986.
* Walter und Brigitte Janssen: *Burgen, Schlösser und Hofesfesten im Kreis Neuss*, 1985.

## Nuorodos
* 
* Oficialus apskrities tinklalapis
Kapošvaras

**Kapošvaras** – miestas pietvakarių Vengrijoje, prie Kapošo upės, į šiaurės vakarus nuo Pėčo. Šomodžio medės centras. Keliai į Pėčą, Nadkanižą, Dombovarą, geležinkeliai į Šiofoką, Zagrebą, Budapeštą. Tekstilės, siuvimo, maisto, elektrotechnikos pramonė.

## Istorija

Kapošvaras minimas nuo 1009 m. XV a. miesto pilis buvo fortifikuota, o 1702 m. sugriauta. Kapošvaras 1749 m. tapo grafystės centru.

## Miestų partnerystė
 

## Sportas
* Kaposvári Rákóczi FC (futbolas)

## Šaltiniai
Apačių perėjos mūšis

**Apačių perėjos mūšis** įvyko 1862 m. liepos 15-16 dienomis Apačių perėjoje dabartinės Arizonos teritorijoje tarp apačių karių ir Kalifornijos savanorių žygiavusių iš Kalifornijos į Naująją Meksiką.

Pulkininkas Džeimsas Karletonas suorganizavo savanorių būrį ir vedė jį kaip pastiprinimą kariniams daliniams Naujojoje Meksikoje, kurioms vadovavo pulkininkas Edvardas Kanbis. Karletono pulkas išvyko iš Jumos forto ir kovo mėnesį pasiekė Tuksoną. 1862 m. liepos 15 d. apačių kariai vadovaujami Mango Kolorado ir Kočizo surengė savanoriams pasalą.

Apačių vadai išdėstė savo karius virš perėjos uolėtose kalvose, kurių papėdeje tryško šaltinis. Iš vakarų atėjo trys kuopos „mėlynųjų“ (Šiaurinių valstijų kareiviai) ir būrys raitelių, iš paskos riedėjo du vežimai. Užpulti kareiviai atsakė ugnimi, bet greitai atsitraukė. Apačiai jų nesivijo. Persigrupavę pėstininkai grįžo ir atidengė ugnį iš haubicų buvusių vežimuose. Apačiai buvo girdėję apie ispanų mažąsias patrankas, tačiau šios buvo visai kas kita. Pasak žvalgo Džono Kremonio ir istoriko Dano Frapo, haubicų ugnis kaipmat privertė apačius trauktis. Tačiau Aurora Hunt, Karletono biografė rašo: „Tai buvo pirmas kartas, kai indėnai susidūrė su artilerijos ugnimi. Nepaisant to, jie dar kelias valandas atkakliai kovėsi, kol galiausiai pabėgo.“ Tačiau Mangas su Kočizu toli nepasitraukė, jau kitą dieną jie užpuolė 50-ies raitų kareivių būrį, skubančių perspėti kitus Karletono armijos dalinius. Mangą šio susidūrimo metu sužeidė į krūtinę. Apačiai pasitraukė ir parsigabeno sužeistą vadą. Tuokart žuvo 63 apačių kariai. Kočizas išgabeno Mangą į Meksiką pas vieną gydytoją ir šis po kelių mėnesių grįžo į Mimbrenų kalnus. Vėliau Karletonas apsupo meskelerų apačius ir uždarė juos Bosk Redonde.

Po mūšio Karletonas nusprendė, kad perėjoje reiktų įrengti sargybos postą, kuris gintų baltuosius naujakurius nuo apačių puldinėjimų. 5-as Kalifornijos būrys pradėjo forto statybas, kuris buvo pavadintas Būvio fortu () pulko pulkininko Džordžo Vašingtono Būvio garbei.

Mūšio ir forto griuvėsių vietoje šiuo metu yra Būvio forto nacionalinis istorijos parkas įkurtas 1972 m.

## Išnašos

## Nuorodos
*Būvio forto nacionalinio parko puslapis