open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Skirmantas Valentas

**Skirmantas Valentas** (g. 1952 m. liepos 18 d. Obeliuose, Rokiškio rajonas) – Lietuvos kalbininkas, pedagogas.

## Biografija
Gimė Obeliuose, vaikystę praleido Vilniaus kaime. Baigė Pandėlio vidurinę mokyklą. 1970–1975 m. studijavo Vilniaus universitete, iki 1978 m. TSRS mokslų akademijos Kalbotyros instituto aspirantas. 1981 m. humanitarinių mokslų daktaras.

Nuo 1979 m. Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1997 m. Šiaulių universitetas) dėstytojas, profesorius (nuo 2002 m.). 2006–2007 m. dėstė Maskvos lingvistikos universitete.

Bendradarbiauja almanache „Varpai“, Šiaulių krašto spaudoje.

Pagrindiniai tyrimų barai: bendroji kalbotyra, baltistika, poezijos kalba.

## Bibliografija
* *Sudurtinių žodžių ir sintaksinių konstrukcijų santykiai* (1979 m.)
* *Poezija ir kalba* (1991 m.)
* *Šiauliai: Vardas poezijoje ir vardo poezija* (1996 m.)
* *[[Klemensas Kairys]]. Dingę poezijos garsai* (1999 m.)
* *Lingvistinis pasaulis poezijoje* (1997 m.)
* *Mė(lynojo)nulio lingvistika Vlado Braziūno ir Sigito Gedos poezijoje* (2007 m.)
* *Baltai: lingvistika ir poezija* (skaitmeninis formatas, 2007 m.)
* *Kalbos stigmos poezijoje: (prō)nōmen* (2012 m.)

## Įvertinimas
* Antano Baranausko literatūrinė premija (2023 m.)

## Šaltiniai
Remigijus Šileika

**Remigijus Šileika** (g. 1950 m. spalio 1 d. Šiauliuose) – Lietuvos kompozitorius, pedagogas.

## Biografija
1968 m. baigė Šiaulių 9-ąją vidurinę mokyklą, 1972 m. – muziką Vilniaus pedagoginiame institute. 1981 m. baigė Lietuvos valstybinę konservatoriją.

1972-1973 m. Šiaulių 11-os vidurinės mokyklos muzikos mokytojas. Nuo 1981 m. Klaipėdos universiteto Menų fakulteto dėstytojas, profesorius.

Nuo 1985 m. Lietuvos kompozitorių sąjungos narys, Klaipėdos skyriaus vadovas.

## Kūryba
Sukūrė per 100 simfoninių, kamerinių instrumentinių, vokalinių instrumentinių kūrinių, vokalinių ciklų, muzikos teatrui. Išspausdinta apie 30 kūrinių, apie 40 įrašyta į Lietuvos radijo fondus, 7 kūriniai įrašyti į kompaktines plokšteles.

;Svarbesnieji kūriniai:
* Requiem mišriam chorui, solistei sopranui ir mažam simfoniniam orkestrui, 1988–1999 m.,
* Grožvyda, roko misterija, 2003 m.,
* dvi simfonijos, 1981, 1986 m.,
* koncertas fortepijonui ir styginių orkestrui, 2006 m.,
* trio fleitai, mušamiesiems ir fortepijonui, 2004 m.,
* Rudens prana klarnetui ir fonogramai, 2004 m.,
* kvintetas variniams pučiamiesiems, 1983 m.,
* Prisikėlimas mišriam chorui ir vargonams, 1997 m. ir kt.

## Bibliografija
* Įvadas į šiuolaikinę harmoniją, 1994 m.,
* XX amžiaus muzikos kompozicijos technikos, 2000 m.,
* XX amžiaus muzikos analizės ypatumai, 2002 m.

## Apdovanojimai
* 2017 m. Klaipėdos kultūros magistro vardas

## Šaltiniai
Genovaitė Vanagaitė

**Genovaitė Vanagaitė** (1934 m. sausio 14 d. Šiauliuose – 2020 m. gruodžio 8 d. Vilniuje) – Lietuvos kompozitorė, pedagogė.

## Biografija
1952 m. baigė Šiaulių 2-ąją vidurinę mokyklą. 1957 m. baigė Vilniaus J.Tallat-Kelpšos muzikos mokyklą, mokytojas Jurgis Gaižauskas. 1963 m. baigė Lietuvos valstybinę konservatoriją. Dirbo Muzikos fonde, M.K.Čiurlionio meno mokykloje.

Lietuvos kompozitorių sąjungos narė nuo 1973 m.

## Kūryba
Sukūrė įvairių žanrų kūrinių, bet kūryboje vyrauja vokalinė muzika. Daug dėmesio skyrė vaikams, jiems sukūrė operų, dainų, instrumentinių pjesių, rašė muziką teatrui. Už dainų ciklą vaikų chorui „Akvarelės“ pelnė pirmąją premiją. 1985 m. išleista chorinės muzikos plokštelė, o 1999 m. operos „Ožka Cignė“ audiokasetė. Kūrinių yra įrašyta Lietuvos radijo fondams, publikuota įvairiuose rinkiniuose.

## Bibliografija
* Žiemos daina, 1970 m.,
* Raliavimai sopranui ir birbynei, 1990 m.

## Šaltiniai
Ivirono vienuolynas

**Šventasis Ivirono vienuolynas** (, ) – krikščionių ortodoksų vienuolynas Graikijoje, Atono kalne. Pastatytas 980–983 m. prižiūrint gruzinų vienuoliams Šv. Jonui Iberiečiui ir Tornikijui. Šis vienuolynas Atono hierarchijoje užima 3-ąją vietą.

Ivirono vienuolyno bibliotekoje yra apie 2000 rankraščių, 15 liturginių ritinių, 20 tūkst. knygų, daugiausia gruzinų, graikų, lotynų ir hebrajų kalbomis. Vienuolyne yra daugiausia šventųjų relikvijų, palyginus su kitais Atono vienuolynais. Yra IX a. ikona Portatisa.

Šiuo metu vienuolyne gyvena ~30 vienuolių.

Žymūs gyventojai:
* Tornikijas (m. 985 m.)
* Šv. Jonas Iberietis (m. ~1002 m.)
* Eutimijus iš Atono (955–1028 m.)
* Jurgis Atonietis (1009–1065 m.)
Turino olimpinis stadionas

**Turino olimpinis stadionas** (, 1933–1945 m. *Stadio Municipale Benito Mussolini*, 1945–2016 m. *Stadio Comunale*) – futbolo stadionas Turino mieste, šiaurės Italijoje. Šiame stadione vyko 1934 m. pasaulio futbolo čempionatas, taip pat 2006 m. žiemos olimpinių žaidynių atidarymo ir uždarymo ceremonijos.

## Istorija

Stadionas buvo pradėtas statyti Benito Mussolini nurodymu 1932 m. Jau kitų metų viduryje stadionas buvo atidarytas ir pavadintas *Benito Mussolini* vardu. Stadione vyko 1934 m. pasaulio futbolo čempionato rungtynės. Po II pasaulinio karo stadionas pervadintas į *Comunale Stadium*. 1990 m. buvo pastatytas kitas miesto stadionas – *[[Stadio delle Alpi]]*, nuo to laiko visos pagrindinės sporto varžybos vyko šiame naujame stadione.

2006 m. žiemos olimpinėms žaidynėms reikėjo naudoti abu stadionus, tad tais metais pirmasis stadionas buvo renovuotas ir pavadintas olimpiniu stadionu. Stadiono renovacijos darbai kainavo apie 30 milijonų eurų. 2009 m. buvo atlikti dar vieni stadiono darbai, po kurių sėdimų vietų skaičius padidėjo iki 27 994.

Iki 2011 m. šiame stadione žaidė abi Serie A miesto komandos – Juventus FC ir Torino FC, tačiau Juventus 2011–2012 m. sezonui pasistatė naują stadioną *[[Juventus Stadium]]*.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali stadiono svetainė
Juventus stadionas

**„Juventus“ stadionas** (, komercinis pavadinimas *Allianz Stadium*) – futbolo stadionas Turine, Italijoje. Priklauso futbolo klubui Juventus FC. Stadionas pastatytas vietoje seno Stadio delle Alpi stadiono, kurį iki tol Juventus ekipa dalinosi su kitu Turino miesto futbolo klubu – Torino. Stadione telpa 41 507 žiūrovai.

## Istorija

Stadionas atidarytas 2011 m. rugsėjo 8 d. – tris dienas prieš pirmąjį Juventus Serie A susitikimą su Parma FC ekipa. Atidarymo proga Juventus sužaidė draugiškas rungtynes su vienu iš seniausiai egzistuojančių klubų iš Anglijos (pagal kurį „Juventus“ pasirinko juodą-baltą juostuotą aprangą) – Notts County FC. Rungtynės baigėsi lygiosiomis 1–1. Iki 2015 m. daugiausiai žiūrovų (41 182) stadione buvo susirinkę į UEFA čempionų lygos rungtynes su Borussia Dortmund ekipa.

Šiame stadione vyko 2013–2014 m. UEFA Europos lygos finalinės rungtynės. Nuo 2017 m. liepos 1 d. šešerius metus stadionas vadinamas Allianz stadionu. 2021 m. spalio mėnesį stadione vyko 2020–2021 m. UEFA Tautų lygos pusfinalio ir finalo rungtynės.

## Detali informacija
* Talpa: 41 507 vietų
* Automobilių aikštelė: 4000 vietų
* Visas plotas: 355 000 kvadratinių metrų
* Stadiono plotas: 45 000 kvadratinių metrų
* Paslaugų plotas: 150 000 kvadratinių metrų
* Komercinės zonos: 34 000 kvadratinių metrų
* Žaliosios zonos ir parkai: 30 000 kvadratinių metrų

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali stadiono svetainė
Raimundas Balza

**Raimundas Balza** (g. 1965 m. gegužės 31 d. Šiauliuose) – Lietuvos istorikas, paveldosaugininkas, muziejininkas.

## Biografija
Baigė Šiaulių VII vidurinę mokyklą, 1985–1990 m. studijavo Vilniaus universiteto Istorijos fakultete.

1990–1991 m. Šiaulių J. Janonio vidurinės mokyklos istorijos mokytojas, 1991–1997 m. – Kultūros paveldo inspekcijos Šiaulių apygardos viršininkas, po reorganizacijos 1995 m. – Kultūros vertybių apsaugos departamento Šiaulių teritorinio padalinio vadovas. Nuo 1997 m. Šiaulių Aušros muziejaus direktorius. Vienas Chaimo Frenkelio vilos restauravimo iniciatorių. Nuo 1998 m. dar ir Šiaulių universiteto dėstytojas.

Nuo 2004 m. Šiaulių kraštotyros draugijos pirmininkas, nuo 2005 m. Lietuvos kultūros ministerijos Kultūros ir meno tarybos narys, nuo 2005 m. Lietuvos muziejų tarybos pirmininkas, Šiaulių miesto Kultūros tarybos pirmininkas.

## Įvertinimas
* 2005 m. – Lietuvos Respublikos Ministro pirmininko padėkos raštas,
* 2006 m. – Šiaulių apskrities garbės ženklas „Už nuopelnus Šiaulių apskričiai“,
* 2007 m. – Šaulių žvaigždė už nuopelnus Lietuvos šaulių sąjungai

## Šaltiniai
Alpių stadionas (Turinas)

**Alpių stadionas** () – buvęs stadionas Turino mieste. Nuo 1990 iki 2006 m. savo namų rungtynes žaidė abu Turino miesto futbolo klubai: Juventus ir Torino. Stadionas pavadintas pagal šalia miesto esančius Alpių kalnus. Stadione galėjo tilpti 69 041 žiūrovas, tačiau dėl FIFA taisyklių, pagal kurias reikia atskirti namų ir svečių sirgalius, sėdimų vietų skaičius buvo sumažintas iki 67 229.

## Istorija

Stadionas atidarytas 1990 m., ruošiantis XIV pasaulio futbolo čempionatui. 2009 m. stadionas nugriautas (Torino FC klubas žaidžia renovuotame Turino olimpiniame stadione). 2011 m. vietoje seno stadiono buvo pastatytas Juventus Stadium, naujasis miesto stadionas (jame žaidžia Juventus klubas).

## Šaltiniai
Elena Adomavičienė

**Elena Adomavičienė** (1931 m. balandžio 12 d. Kapstatuose, Klaipėdos kraštas – 2012 m. balandžio 1 d.) – Lietuvos pedagogė, kraštotyrininkė, edukologijos mokslų daktarė.

## Biografija
1948 m. baigė Rietavo gimnaziją, 1952 m. – Klaipėdos mokytojų institutą, 1955-1960 m. studijavo Vilniaus pedagoginiame institute. 1981 m. apgynė disertaciją „Paskatinimai ir bausmės auklėjant mokyklinio amžiaus vaikus šeimoje“, edukologijos mokslų daktarė.

1952-1962 m. Žemaitijos mokyklų mokytoja, 1962-1982 m. Plungės 1-osios mokyklos direktorė. 1982-2002 m. Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1997 m. Šiaulių universitetas) kalbos mokymo metodikos dėstytoja, docentė.

Ilgametė Lietuvos kraštotyros draugijos Plungės skyriaus pirmininkė. Nuo 1982 m. dalyvauja Šiaulių miesto kraštotyrininkų veikloje. 1995 m. Juliaus Janonio gimnazijoje įkūrė Šiaulių jaunųjų kraštotyrininkų ugdymo mokyklą, Mikeliukų mokyklą ir jai vadovavo.

Publikavo per 80 straipsnių, skaitė pranešimus konferencijose, dalyvavo kraštotyros darbų parodose, apdovanota diplomais. 1970 m. respublikinei parodai ji pristatė ranka rašytą darbą Gimtasis kaimas, kuriame surašė gimtųjų Kapstatų istoriją, gyventojus, surinko dainas, mįsles, patarles. Už jį gavo antrojo laipsnio diplomą. Tai buvo svarbus įvykis šalyje – kraštotyrininkai buvo paraginti rinkti kaimų istorijas ir leisti leidinius.

## Bibliografija
* Pradinukų žodyno plėtimas per gimtosios kalbos pamokas, pedagoginė knyga, 1991 m.,
* Lietuvių kalbos mokėjimo tikrinimas ir vertinimas I–IV klasėse, pedagoginė knyga, 1995 m.,
* Mūsų Kapstatai, 1997 m.,
* Žvilgsnis į praeitį: Endriejavo šv. apaštalo Andriejaus bažnyčia, 2003 m.,
* Patirties skrynia, eilėraščių rinkinys, 2005 m.,
* Lietuvių kalbos testai ir pratimai: pradinėse klasėse, pedagoginė knyga, 2003 m.

## Įvertinimas
* 1995 m. Garbės kraštotyrininkė,
* 1996 m. Mikelio prizas.

## Šaltiniai
Danielius Balčiūnas

**Danielius Balčiūnas** (g. 1935 m. spalio 31 d. Indubakiuose, Linkmenų valsčius) – Lietuvos inžinierius konstruktorius, kraštotyrininkas.

## Biografija
1959 m. baigė Kauno politechnikos institutą ir pradėjo dirbti Šiaulių precizinių staklių gamykloje. Vėliau dirbo baldų gamybiniame susivienijame „Venta“, A. Gricevičiaus saldainių fabrike „Rūta“.

Į kraštotyros veiklą įsijungė 1970 m. „Ventoje“ subūrė kraštotyros grupę „Jovaras“ ir jai vadovavo. Parengė per 30 rankraštinių kraštotyros darbų, vertingiausias iš jų – Ventos istorija (Kn. 1-12). Rankraščius saugo Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka. Spaudoje paskelbė per 500 publikacijų. 1995 ir 2005 m. surengė personalines kraštotyros darbų parodas. Dalyvauja respublikinėse kraštotyros ekspedicijose, kraštotyros darbų parodose. Lietuvos kraštotyros draugijos narys.

## Bibliografija
* Gruzdžių skiečiai ir staklės, 1997 m.,
* A. Gricevičiaus lietuvių saldainių fabrikas „Rūta“, 1998 m.
* Balčiūnai iš Indubakių ir jų giminės, 1999 m.,
* Mes – saldutiškiečiai, 2001 m.

## Įvertinimas
* 1995 m. Garbės kraštotyrininkas,
* 1995 m. Mikelio prizas.

## Šaltiniai
Vytautas Urbanavičius

**Vytautas Urbanavičius:**

* Vytautas Urbanavičius (1935) – archeologas, tyrimų organizatorius;
* Vytautas Urbanavičius (1953) – politikas.
Roma Baristaitė

**Roma Baristaitė** (g. 1964 m. rugsėjo 6 d. Šiauliuose) – Lietuvos istorikė, paminklotvarkininkė, muziejininkė, gidė.

## Biografija
1982–1987 m. studijavo Vilniaus universiteto Istorijos fakultete. 1987–1992 m. Naisių mokyklos mokytoja. 1992–2000 m. Šiaulių miesto Paminklotvarkos tarnybos vyr. specialistė. 2000–2006 m. Šiaulių Aušros muziejaus Istorijos skyriaus muziejininkė, nuo 2006 m. spalio mėn. – muziejaus direktoriaus pavaduotoja muziejininkystei.

## Bibliografija
* Šiaulių senosios (Talšos) kapinės, bendraautoris Aleksandras Petrikauskas, 1999 m.,
* Spaudos draudimo (1864–1904) ir ir pogrindžio (1940–1990) leidiniai Šiaulių Aušros muziejuje, katalogas, bendraautorės Aurelija Malinauskaitė ir A. Tamulienė, 2004 m.,
* Senieji Šiauliai atvirukuose. 1902–1944, bendraautoriai Almantas Šlivinskas ir Petras Kaminskas, 2006 m., Šiaulių miesto savivaldybės kultūros ir meno premija
* Senoji knyga iš Šiaulių Aušros muziejaus rinkinių, bendraautorė, 2001 m.,
* XX a. miestiečio buities ir kultūtos kontrastai: tarpukaris ir sovietmetis, bendraautorė, 2002 m.,
* Muziejininkai – muziejui, muziejus – miestui, Šiaurės Lietuvai, projekto kuratorė, 2003 m.,
* Šiaulių spaustuvės 1875–2005, sudarytoja, 2006 m.
* Šiaulių Aušros muziejaus metraštis. 1992–2004., sudarytojos Roma Baristaitė, Aurelija Malinauskaitė, Irena Nekrašienė, Vilnius, Petro ofsetas, 2008 m.

## Šaltiniai
Zyndramas iš Maškovicės

**Zyndramas iš Maškovicės** (; apie 1355 – apie 1414) – XIV–XV a. Lenkijos riteris, vienas lenkų vadų Žalgirio mūšyje. Herbas – Saulė (). Zyndramas buvo Silezijos vokietis.

Zyndramas pirmą kartą paminėtas 1388 m. kaip *Jasło* burmistras. Jis nupirko šį postą už 100 grivnų iš *Jakusz Trzop*. Zyndramas taip pat buvo Lenkijos karūnos *[[ginklininkas]]* (kalavijanešys).

1390 m. Zyndramas dalyvavo karinėje kampanijoje prieš Vokiečių ordiną. Kitais metais jis vėl buvo pašautas karinėn tarnybon ir dalyvavo keliuose mūšiuose prieš Ordiną Lietuvoje ir šiaurės Lenkijoje.
Zyndramui buvo liepta organizuoti svarbios *Kamieniec Litewski* pilies (ryčiau Belovežo girios) gynybą. Galbūt po sėkmingai įvykdytos užduoties jis buvo paskirtas *Jasło* seniūnu.

1409 m. karalius Vladislavas II Jogaila pašaukė Zyndramą karo tarnybon, dalyvauti žygyje prieš Vokiečių ordiną. Žalgirio mūšio (1410 m.) metu Zyndramas buvo Karūnos didžiosios lauko stovyklos viršininkas ir *Krokuvos [[Vėliava (LDK kariuomenės dalis)|vėliavos]]*, sudarytos iš elitinių karių ir nešusios visos armijos vėliavą, vadas.
pagal Joano Longino () „Historiæ Polonicæ“ Zyndramo vadovaujamas dalinys nukovė Teutonų vadą Ulrichą fon Jungingeną (). Daug metų buvo tikima, kad jis mūšyje vadovavo visai Lenkijos kariuomenei, bet neseni tyrimai atskleidė, jog šis faktas buvo Longino kronikos vertimo klaida. Zyndramo vaidmuo mūšyje aprašytas ir H. Senkevičiaus romane „Kryžiuočiai“.

Po mūšio Zyndramas grįžo į savo domeną. 1413 m. jis praplėtė savo valdą iš *Przemyśl* vyskupo išsinuomodamas *Przesiecznica* kaimą mainais į apylinkių gynybą nuo totorių ir Beskidų plėšikų.

Tiksli mirties data nėra žinoma, tačiau 1414 m. birželio 5 d. jo žmona *Anna* paminėta kaip „Zyndramo našlė“.
Edvardas Cicėnas

**Edvardas Cicėnas** (g. 1931 m. rugsėjo 3 d. Garniuose, Ceikinių valsčius – 2007 m. lapkričio 30 d. Šiauliuose) – Lietuvos istorikas, muziejininkas.

## Biografija
1971 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą. 1957–1971 m. mokytojavo Švenčionių rajone bei Šiauliuose. 1971–1997 m. Šiaulių Aušros muziejaus direktorius, 1997–2002 m. – direktoriaus pavaduotojas. 1988–2004 m. vadovavo Lietuvos kraštotyros draugijos Šiaulių miesto skyriui.

## Įvertinimas
* Lietuvos nusipelnęs kultūros švietimo darbuotojas.
* 1996 m. Lietuvos Didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino III laipsnio medalis

## Šaltiniai
Šv. Demetrijaus bazilika

**Šv. Demetrijaus bazilika** () – bazilika Graikijoje, Salonikų mieste, savo laiku buvo antra pagal dydį Bizantijos imperijoje.

Pirmoji bažnyčia šioje vietoje pastatyta IV a. pr., vietoje romėnų pirties. Po amžiaus prefektas Leontijus įsakė šią mažą oratoriją pakeisti didele, trinave bazilika. Keliskart nuniokota gaisrų, bazilika atstatyta 629–634 m., sudaryta iš 5 navų. Tokia ji išliko iki šių dienų.

Baziliką turėjo neįprastą altorių, vadinamą kivorijumi – šešiakampį su stogeliu vienoje iš navų. Jis buvo dengtas sidabru, su durimis, viduje buvo sofa. Tačiau jame nebuvo šventųjų relikvijų, kaip tai įprasta kitose bazilikose. Bazilikoje yra VIII a. mozaikos, vaizduojančios Šv. Demetrijų. Čia yra išlikę retų Tamsiųjų amžių meno pavyzdžių. Po vienu iš paveikslų yra įrašas, kuriame dėkojama Dievui už salonikiečių išgelbėjimą nuo 612 m. slavų antpuolio.

Daug vertingų meno dirbinių, architektūros elementų prarasta per 4 amžius, kuomet ši bazilika buvo užimta osmanų ir paversta mečete. Taip pat nukentėjo nuo 1917 m. didžiojo Salonikų gaisro. Atstatant baziliką po gaisro atlikti archeologiniai kasinėjimai, rasta artefaktų, romėnų pirties liekanų (manoma, kad joje nukankintas Šv. Demetrijus). Radiniai saugomi bazilikos kriptoje.

1988 m. Šv. Demetrijaus bazilika, kartu su kitais Salonikų bizantiškaisiais paminklais, įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.


Image:The Virgin and Saint Theodore.jpg|Mozaika. Mergelė ir Šv. Teodoras
Image:07Thessaloniki St-Dimetrios03.jpg|Freska, vaizduojanti Šv. Demetrijų
Image:Saint Demetrius Salonica Baptistery.jpg|Krikšto vieta
Vytautas Bičiūnas

**Vytautas Bičiūnas:**
* Vytautas Bičiūnas (1923) – muzikologas, garso režisierius, kompozitorius;
* Vytautas Pranas Bičiūnas – dailininkas, rašytojas, dailės ir literatūros kritikas.
Genovaitė Dindienė

**Genovaitė Dindienė** (1932 m. balandžio 5 d. Paupinėje, Zarasų apskritis – 2006 m. sausio 19 d. Šiauliuose) – Lietuvos pedagogė, kraštotyrininkė.

## Biografija
Mokėsi Zarasų vidurinėje mokykloje. 1957 m. baigė geografiją Vilniaus pedagoginiame institute.

Mokytojavo Užukaimyje, Kurtuvėnuose, Mažeikiuose, Šiaulių 1-oje vidurinėje mokykloje-internate. Nuo 1966 m. iki mirties – Šiaulių 8-oje vidurinėje mokykloje geografijos mokytoja.

Dalyvavo tarptautiniuose projektuose, vadovavo mokyklos turistams-orientacininkams. Įkūrė Salduvės mokyklos muziejų (1987 m.) ir jam vadovavo, ilgametė kraštotyros būrelio vadovė. Su moksleiviais rengė kraštotyros darbus, dalyvavo miesto ir respublikinėse parodose, apdovanota diplomais. Priklausė Lietuvos kraštotyros draugijai.

## Įvertinimas
* 1975 m. Lietuvos nusipelniusi mokytoja.

## Šaltiniai
Vaclovas Jakučionis

**Vaclovas Jakučionis** (1905 m. Daugirdėliuose, Alytaus apskritis – 1986 m. kovo 18 d. Šiauliuose) – Lietuvos kraštotyrininkas, muziejininkas.

## Biografija

Studijavo Kauno Vytauto Didžiojo universitete, bet mokslų nebaigė. Šiauliuose gyveno nuo 1936 m., dirbo buhalteriu „Gubernijos“ alaus darykloje, Šiaulių geležinkelio apygardoje. 1971–1986 m. Šiaulių geležinkelio stoties visuomeninio muziejaus vedėjas. Rinko muziejui eksponatus ir juos tvarkė, vedė ekskursijas. Surinko per 35 tūkstančius lietuviškų pavardžių ir perdavė Lietuvių kalbos instituto fondui. Bendardarbiavo respublikinėje ir miesto periodikoje, pats leido žurnalą „Gintaro kraštas“.

## Šaltiniai
Vanda Kavaliauskienė

**Vanda Jurevičiūtė-Kavaliauskienė** (1923 m. lapkričio 23 d. Šapnagiuose, Šiaulių valsčius – 2011 m. lapkričio 27 d. Šiauliuose) – Lietuvos provizorė, kraštotyrininkė, muziejininkė.

## Biografija
Tėvas provizorius Stasys Jurevičius.

Po Šiaulių mergaičių gimnazijos baigimo nuėjo dirbti į vaistinę mokine. Kaune baigė prie Vytauto Didžiojo universiteto rengtus farmacininkų kursus. 1951 m. baigė Kauno felčerių-akušerių mokyklos Farmacijos skyrių, 1958 m. Maskvos farmacijos institutą.

Dirbo Šiaulių vaistinėse, vaistų sandėlyje, 1959–1989 m. Vyriausiosios farmacijos valdybos Šiaulių tarprajoninės kontoros valdytoja.

1957–1987 m. Šiaulių miesto tarybos deputatė.

Greta tiesioginio provizorės darbo, 1962 m. pradėjo kaupti kolekciją „Katinai“, rengė šios kolekcijos parodas. 1990 m. gegužės 17 d. Šiaulių jaunųjų gamtininkų stotyje įkūrė vienintelį Lietuvoje ir trečią Europoje Katinų muziejų, jo vadovė. 1995, 2000, 2005 m. organizavo jubiliejinius Katinų muziejaus renginius. Bendradarbiavo su Amsterdamo katinų muziejumi. 2010 m. daug metų kauptą kolekciją padovanojo Šiaulių miestui.

Lietuvos kraštotyros draugijos, Šiaulių krašto kultūros fondo narė. Palaidota Ginkūnų kapinėse.

## Bibliografija
* Katinų muziejus, 1997, 2005 m.

## Įvertinimas
* 1986 m. Lietuvos nusipelniusi provizorė
* 2006 m. Mikelio prizas

## Šaltiniai
Klemensas Kučinskas

**Klemensas Kučinskas** (1927 m. rugsėjo 23 d. Žeberiuose, Užvenčio valsčius – 2009 m. vasario 16 d. Šiauliuose) – Lietuvos laisvės kovų dalyvis, zootechnikas, kraštotyrininkas.

## Biografija
1952 m. areštuotas, kalintas Intoje. 1967 m. baigė Klaipėdos žemės ūkio technikumą. Nuo 1983 m. gyveno Šiauliuose, dirbo Televizorių gamykloje.

Kraštotyra susidomėjo apie 1942 m., mokydamasis Užvenčio progimnazijoje. Nuo 1957 m. rinko etnografinius dirbinius, kuriuos perdavė Užvenčio kraštotyros muziejui. Atkūrus Lietuvos nepriklausomybę, vėl įsijungė į kraštotyros veiklą.

Parengė per 10 kraštotyros darbų, iš jų svarbesni: „Žeberiai“ (1992 m.), „Ubagai“ (1992 m.), „Retų amatų žmonės“ (1993 m.), „Garsieji krašto razbaininkai – plėšikai“ (1995 m.), „Burnojimai“ (1995 m.), „Tvoros“ (1998 m.), „Sodžiaus metrologija“ (1998 m.) ir kt. Dalyvavavo respublinėse kraštotyros darbų parodose, tapo laureatu. Lietuvos kraštotyros draugijos narys.

## Įvertinimas
* 1995 m. „Valstiečių laikraščio“ pirmoji premija kaimų istorijų rašymo apžiūroje
* 2000 m. Garbės kraštotyrininkas,
* 2001 m. Mikelio prizas.

## Šaltiniai
Leiba Lipšicas

**Leiba Lipšicas** (1925 m. liepos 14 d. Rygoje – 2002 m. liepos 9 d. Šiauliuose) – Lietuvos kraštotyrininkas, žydų bendruomenės veikėjas.

## Biografija
Tėvas Morduchas Lipšicas – Frenkelio avalynės fabriko vyriausiasis buhalteris ir gamybos vedėjas, motina Estera Rabinavičiūtė – mokytoja, privačios žydų progimnazijos direktorė. Baigė žydų mokyklos Nr. 8 šešias klases ir Šiaulių berniukų gimnaziją. Karo metais kalėjo Šiaulių gete, Štuthofo ir Dachau koncentracijos stovyklose. Iš koncentracijos stovyklos išėjo sunkiai sergantis, sutrikusia nervų sistema. Pradėjęs sveikti įgijo mechaniko specialybę, 1961–1992 m. Šiaulių ir Panevėžio geležinkelio ruožų vyriausiasis mechanikas, ėjo kitas pareigas.

Rinko medžiagą apie žydų gyvenimą tarpukario ir karo metais. Šiaulių žydų kultūros centro vienas iš steigėjų, šio centro metraštininkas. Šiaulių apskrities žydų bendruomenės, atsikūrusios 1988 m. istorijos žinovas, Šiaulių Aušros muziejaus konsultantas žydų istorijos ir holokausto klausimais.

## Šaltiniai
Giedrius Baranauskas

**Giedrius Baranauskas** (1968 m. kovo 10 d. Šiauliuose – 2023 m. birželio 21 d.) – Lietuvos fotografas, žurnalistas.

## Biografija
Mokėsi Šiaulių Medelyno vidurinėje mokykloje. 1991 m. baigė Vilniaus technologijos technikumą. Nuo 1991 iki 2020 m. buvo dienraščio „Šiaulių kraštas“ fotoreporteris.

## Kūryba
Šiaulių fotografijos muziejuje 2000 m. surengė autorinę fotodarbų parodą „2,5 sekundės Šiaulių krašte“, skirtą dienraščio 10-mečiui. Nuotraukos spausdintos fotoinformaciniuose leidiniuose „Šiauliai. Šiaurės Lietuva“ ir „Tai Lietuva“ (2001–2002 m.) bei knygoje „Tėvo Stanislovo pamokslai“. Buvo Lietuvos spaudos fotografų klubo, Lietuvos žurnalistų sąjungos narys.

## Įvertinimas
* 1995 m. „Mes ir mūsų gamta“ laureatas,
* 1995 m. „Fotožurnalistika“ laureatas,
* 1997 m. „Žmogiškasis orumas ir socialinė izoliacija“ laureatas,
* 1998 m. „Mūsų moterų pasaulis“ laureatas.

## Šaltiniai

* savb.lt
Česlovas Liutikas

**Česlovas Liutikas** (1903 m. rugsėjo 18 d. Bugeniai, Mažeikių apskritis – 1984 m. balandžio 27 d. Sidnėjus, Australija) – Lietuvos agronomas, istorikas, muziejininkas, visuomenės veikėjas.

## Biografija
1924 m. baigė Telšių gimnaziją, 1928 m. Kauno Vytauto Didžiojo universitete baigė biologijos specialybę, 1932 m. baigė Dotnuvos žemės ūkio akademiją. 1929 m. dar įgijo gamtos mokslų ir kūno kultūros mokytojo kvalifikaciją.

1925–1928 m. Kauno II gimnazijos mokytojas. 1928 m. kalintas Varnių koncentracijos stovykloje už surengtą memorandumą prieš tuometinę santvarką. 1928–1936 m. pirmasis Šiaulių Aušros muziejaus vedėjas. Su P. Bugailiškiu perkėlė muziejų į naujas patalpas, organizavo ekspedicijas, sukaupė pagrindinį eksponatų fondą, atidarė naują ekspoziciją. 1934 m. rugsėjo 11 d. prie Šiaulių kraštotyros draugijos buvo įsteigta fotomėgėjų sekcija, kurios pirmininku buvo išrinktas Česlovas Liutikas. Bendradarbiavo leidinyje „Šiaulių metraštis“, žurnaluose „Gimtasai kraštas“, „Kultūra“, laikraščiuose „Lietuvos ūkininkas“, „Žemaitis“, „Lietuvos žinios“. Stažavo Paryžiaus ir Belgijos muziejuose.

1936–1937 m. Šiaulių miesto tarybos narys, 1940 m. – Šiaulių miesto ir apskrities viršininkas. 1941–1942 m. Lietuvos mokslų akademijos kultūros paminklų apsaugos viršininkas. 1944 m. pasitraukė į Austriją, gyveno Riebe, vadovavo sporto klubui, pirmininkavo Lietuvių švietimo draugijai, redagavo informacinį biuletenį. 1945–1947 m. lietuvių atstovas stovyklos komitete, 1949–1951 m. stovyklos direktoriaus pavaduotojas. 1951 m. pabaigoje emigravo į Naująją Zelandiją, lietuvių bendruomenės valdybos pirmininkas, sekmadieninės lietuvių mokyklos mokytojas, informacinio biuletenio redaktorius. Vėliau apsigyveno Australijoje.

## Šaltiniai
Live at Madison Square Garden

***Live at Madison Square Garden*** – penktasis koncertinis amerikiečių roko grupės Bon Jovi video albumas, išleistas DVD ir Blue-ray formatais. Blue-ray versijoje papildomai pridėtas dokumentinis filmas apie grupę „When We Were Beautiful“.

## Dainų sąrašas

## Personalas
### Bon Jovi
*Jon Bon Jovi – pagrindinis vokalas, gitara
*Richie Sambora – pagrindinė gitara, pritariamasis vokalas
*Hugh McDonald – bosinė gitara, pritariamasis vokalas
*Tico Torres – būgnai, mušamieji instrumentai
*David Bryan – klavišiniai instrumentai, pritariamasis vokalas

### Kiti
*Bobby Bandiera – gitara, pritariamasis vokalas
*Lorenza Ponce – smuikas, pritariamasis vokalas

## Šaltiniai
Julius Naudužas

**Julius Naudužas** ( 1929 m. vasario 16 d. Minčaičiuose, Žagarės valsčius – 1989 m. lapkričio 17 d. Šiauliuose) – Lietuvos archeologas, istorikas, muziejininkas.

## Biografija
Mokėsi Žagarės vidurinėje mokykloje, 1954 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos fakultetą.

Studijuodamas universitete dirbo A. Puškino muziejuje Markučiuose ir Lietuvos istorijos institute. Nuo 1954 m. Šiaulių Aušros muziejaus archeologas. 1959 m. ir 1963 m. tyrinėjo Šiaulių apylinkių archeloginius paminklus, surinktais eksponatais papildė muziejaus fondus. 1964–1971 m. Aušros muziejaus direktorius, rūpinosi muziejaus patalpomis, rengė naujas ekspozicijas. Aktyviai bendradarbiavo miesto spaudoje. Išėjęs iš muziejaus, dirbo Televizorių gamykloje ir kitose Šiaulių miesto įmonėse.

Mokėjo anglų, prancūzų, lenkų ir latvių kalbas.

## Tyrimai
Dar studijuodamas 1952 m. dalyvavo Nemenčinės piliakalnio kasinėjimuose, kartu su Vilniaus universiteto ir Istorijos instituto ekspedicija kasinėjo Počkaluvkos pilkapyną Vilniaus raj., kur buvo ištirtas vienas pilkapis su dviem degintiniais kapais. 1952 m. gruodžio 20 d. ataskaitiniame archeologų susirinkime perskaitė pranešimą apie šio pilkapio tyrinėjimus bei čia surinktą archeologinę medžiagą.

Pirmuosius savarankiškus archeologinius tyrimus atliko 1954 m. Trakų pilies bokšte. Dirbdamas Šiaulių Aušros muziejuje per 15 metų, nuo 1954 iki 1969 m. kasinėjo 11 archeologijos paminklų: vieną piliavietę, 2 piliakalnius ir 8 kapinynus Joniškio, Akmenės ir Šiaulių rajonuose, Žemaitijoje. Tik atvykęs į Šiaulius, 1954 m. rudenį J. Naudužas kasinėjo Varpo ir Gluosnių g. kapinyną Šiauliuose ir atnaujino dar prieškariu nutrūkusius muziejaus archeologinius tyrinėjimus.

Beveik visi J. Naudužo archeologiniai tyrinėjimai buvo žvalgomojo pobūdžio, kai atidengiamos nedidelės perkasos, tyrinėjama po keletą ar keliolika kapų. Didžiausias plotas, 1179 m², ištirtas Velžių piliakalnyje, kiek mažesni kasinėjimai vykdyti Laiviuose (170 m²), ir Papilėje (120 m²), pastaroji buvo tyrinėta pirmą kartą. Jo tirti Žvelgaičio Kalnas, Gibaičių kapinynas, Valdomų kapinynas, Rukuižių kapinynas.

Medžiagos apie J. Naudužo kasinėjimus nėra daug – tik archeologinių tyrimų dienoraščiai bei ataskaitos, kurios, deja, ne visada pakankamai išsamios ir informatyvios. Pirmųjų jo kasinėjimų dienoraščiai gana išsamūs – kruopščiai užrašytos surinktos legendos apie paminklą, žmonių pasakojimai, aprašyta vietovė, kiekvienas atidengtas kapas, pateiktos nuotraukos bei radinių sąrašai (Papilė, Akmenės raj., Valdomai, Šiaulių raj. ir kt.). Vėlesnių tyrinėjimų ataskaitos ne tokios išsamios, jose trūksta elementariausių duomenų, o 1956 m. Rukuižių senkapio ir Žvelgaičio piliakalnio, Joniškio raj., kasinėjimų aprašymų iš viso nėra, likę tik radinių sąrašai. Reikia manyti, jog vadovavimas muziejui, ypač ūkiniai jo reikalai, trukdė jam kruopščiai atlikti archeologinius darbus.

## Šaltiniai
Adolfas Nezabitauskis

**Adolfas Nezabitauskis** (nuo 1940 m. **Zabitis**; 1901 m. liepos 6 d. Baidotuose, Gintališkės valsčius, Telšių apskritis, Kauno gubernija – 1968 m. gruodžio 15 d. Telšiuose. Palaidotas Gargždelės kapinėse) – Lietuvos pedagogas, žurnalistas, kraštotyrininkas, istorikas, muziejininkas.

## Biografija
Baigė Telšių gimnaziją, 1929 m. – lituanistiką Kauno Vytauto Didžiojo universiteto Humanitariniame fakultete.

Nuo 1927 m. bendradarbiavo leidiniuose „Vairas“, „Lietuvis“, „Tautininkų balsas“, „Tauta ir žodis“. Nuo 1929 m. laikraščio „Lietuvos aidas“ kalbos tvarkytojas, 1931 m. – sekretorius, nuo 1939 m. dienraščio „Vilniaus balsas“ korektorius, stilistas, žurnalistas. 1933 m. korporacijos „Samogitia“ pirmininkas. 1941 m. kultūros paminklų įstaigos viršininkas. Karo metais dirbo Kauno M.K.Čiurlionio galerijoje. 1941–1943 m. bendradarbiavo leidinyje „Lietuvių archyvas“. Buvo Lietuvos žurnalistų sąjungos narys. 

1946–1949 m. Mosėdžio mokyklos direktorius. 1949 m. areštuotas, kalėjo Vorkutoje, Abezės lageryje. Į Lietuvą grįžo 1956 m. Reabilituotas. 1956 m. atvyko į Šiaulius, iki 1968 m. Aušros muziejaus fondų saugotojas. Gyvendamas Šiauliuose miesto ir aplinkinių rajonų laikraščiuose paskelbė kelis šimtus publikacijų etnografijos, istorijos, kraštotyros klausimais. 1968 m. persikėlė į Telšius, dirbo Alkos muziejuje.

Mokėjo senąsias lotynų, graikų, gotų, lenkų kalbas. Vertė įvairius istorinius šaltinius. Pagrindinę jo archyvo dalį saugo Vilniaus universiteto biblioteka.

## Bibliografija
* Jonas Basanavičius, Spaudos fondas, 1938 m., fotografuotinis leidimas 1990 m.
* Vilniaus bažnyčios – mūsų tautos šventovė, 1940 m.

## Šaltiniai
Juozas Petrulis (1904)

**Juozas Petrulis** (1904 m. balandžio 23 d. Ridikuose, Kupiškio valsčius – 1975 m. balandžio 25 d. Vilniuje) – Lietuvos kultūros istorikas, kraštotyrininkas, muziejininkas, restauratorius.

## Biografija
Mokėsi Biržų gimnazijoje, baigė Kauno Vytauto Didžiojo universitetą.

Kraštotyra J. Petrulis susidomėjo apie 1921 m. 1938–1944 m. Šiaulių „Aušros“ muziejaus darbuotojas. Dirbdamas Šiauliuose, dalyvavo muziejaus etnografinėse ekspedicijose, sukaupė daug aprašomosios medžiagos etnografijos fondams. Prisidėjo prie žurnalo „Gimtasai kraštas“ redagavimo ir leidimo, skelbė jame savo straipsnius. Antrojo pasaulinio karo metu gelbėjo Šiaulių geto žydus. 1947–1958 m. Lietuvos istorijos muziejaus direktorius, restauracijos skyriaus vedėjas. 1958–1975 m. – Lietuvos dailės muziejaus dailininkas restauratorius.

Restauravo D. Poškos Baublius, A. Baranausko klėtelę Anykščiuose.

Lietuvoje populiarino esperanto kalbą. 1964 m. Lietuvos kraštotyros draugijos garbės narys.

Jo rankraštinį archyvą (1731 vnt.) saugo Nacionalinė Martyno Mažvydo biblioteka.

1980 m. „Jad Vašem“ J. Petrulį pripažino Pasaulio teisuoliu už indėlį gelbėjant žydus Holokausto metu.

## Bibliografija
* Tarptautinės esperanto kalbos vadovėlis, 1957 m.

## Įvertinimas
* 1965 m. Lietuvos nusipelnęs kultūros veikėjas
* 1980 m. Pasaulio teisuolis
## Šaltiniai
Keturlapis dobilas

**Keturlapis dobilas** – neįprasta dobilų sudėtinių lapų, kurie paprastai būna trilapiai, variacija. Dažnai tikima, kad keturlapiai dobilai neša sėkmę juos radusiems žmonėms, ypač kai yra rasti netyčia.

Apskaičiuota, kad vienam keturlapiam dobilui tenka maždaug 10 000 trilapių. Nepaisant to, vienas kolekcionierius teigė per gyvenimą radęs net 160 000 keturlapių dobilų.

Egzistuoja ir penkialapiai dobilai, bet jie yra dar retesni nei keturlapiai. Didžiausias užfiksuotas lapelių skaičius yra 21. Ankstesnis rekordas priklausė aštuoniolika lapelių turinčiam dobilui, kurį išaugino tas pats žmogus. Tiek daug lapų turintys dobilai buvo išvesti selekcijos būdu.

Kai kurie augalai, kaip valgomasis kiškiakopūstis, kartais yra palaikomi keturlapiais dobilais, nors iš tikro priklauso visai kitai augalų genčiai.

## Šaltiniai
Kopakabana

**Kopakabana** () – pietinė Brazilijos didmiesčio Rio de Žaneiro dalis su savo žymiuoju paplūdimiu (jo ilgis 4 km).

Iki XVIII a. vid. ši miesto dalis vadinta *Sacopenapã*, bet pervadinta čia pastačius koplyčią su Kopakabanos Mergelės paveikslo replika. Kopakabana įtraukta į Rio de Žaneirą 1892 m. XX a. pr. čia įkurtas Kopakabanos fortas (dabar paverstas muziejumi). Šioje miesto dalyje dabar įsikūrę 63 viešbučiai ir 10 motelių. Taip pat gausu restoranų, viešbučių, naktinių klubų. Kopakabanos rajone gyvena ~160 tūkst. gyventojų. Būdingi 8-16 aukštų daugiabučiai, privačių namų, kotedžų mažai.

Kopakabanos paplūdimys – mėgstama Rio dio Žaneiro gyventojų ir šalies svečių poilsio vieta, čia renkasi serfingo mėgėjai, be to, paplūdimyje vyksta įvairūs masiniai renginiai – koncertai, Naujųjų metų šventės, futbolo varžybų stebėjimas, pasaulio paplūdimio futbolo čempionatai ir kt.

2016 m. olimpinių žaidynų metu paplūdimyje vyko plaukimo atvirame vandenyje, triatlono ir paplūdimo tinklinio varžybos.
Aurelija Malinauskaitė

**Aurelija Malinauskaitė** (g. 1961 m. gegužės 4 d. Radviliškyje) – Lietuvos istorikė, muziejininkė, gidė.

## Biografija
Nuo 1981 m. Šiaulių Aušros muziejaus Dailės skyriaus bendradarbė. Dirbdama 1985 m. neakivaizdiniu būdu baigė Vilniaus universiteto Istorijos fakultetą. Muziejaus Naujosios istorijos sektoriaus bendradarbė. Nuo 1997 m. Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo centro įgaliota atstovė Šiaulių apskrityje.

Dalyvauja respublikinėse kraštotyros ekspedicijose. 1944–1953 m. ginkluoto pasipriešinimo tema paskelbė straipsnių leidiniuose „Gruzdžiai“, „Kuršėnai. Lygumai. Stačiūnai“, „Lietuviškos spaudos keliai Šiaurės Lietuvoje. 1864-1904-2004“ ir kt.

## Bibliografija
* Partizanų kovos Šiaulių krašte, 1996 m.,
* Laisvės kovos Prisikėlimo apygardoje, 1998 m.,
* Politinių kalinių, tremtinių, partizanų laiškai Šiaulių Aušros muziejuje, 2001 m.,
* Spaudos draudimo (1864–1904) ir pogrindžio (1940–1990) leidiniai Šiaulių Aušros muziejuje, kompaktinė plokštelė, viena sudarytojų

## Šaltiniai
Vytautas Mažeika (1933)

**Vytautas Mažeika** (g. 1933 m. liepos 24 d. Šiauliuose) – Lietuvos pedagogas, kraštotyrininkas, muziejininkas.

## Biografija
Mokytojo darbą pradėjo 1952 m. Šilo Pavėžupyje. 1962 m. baigė Šiaulių pedagoginį institutą.

Dirbo Šaukėnų, Telšių mokyklose. 1975-1993 m. Šiaulių 9-osios ir 11-osios vidurinės mokyklos mokytojas. 1984 m. 11-oje vidurinėje mokykloje įkūrė muziejų ir jam vadovavo. 1993-2000 m. Šeduvos vidurinės mokyklos mokytojas, vadovavo Šeduvos vidurinės mokyklos istorijos Antano Bukausko vardo muziejui. Išėjęs į ištarnautą poilsį, vėl apsigyveno Šiauliuose ir įsijungė į kraštotyros veiklą, tyrinėjo Lieporių mikrorajono ir apylinkių istoriją. Parengė kraštotyros darbus „Lieporiečių pasakojimai“, „Atmintinos vietos Lieporiuose“, „Lieporių rajono pakraščiais“, „Sentikiai Kužių seniūnijoje“ ir kt.

Lietuvos kraštotyros draugijos narys nuo 1966 m.

## Įvertinimas
* 1987 m. kraštotyros draugijos medalis „Už nuopelnus kraštotyrai ir paminklų apsaugai“,
* 2007 m. Mikelio prizas.

## Šaltiniai
Cibilčaltunas

**Cibilčaltunas** (, ) – majų archeologinė vietovė Meksikoje, Jukatane, 10 km į šiaurę nuo valstijos sostinės Meridos.

Vietovė buvo gyvenama tūkstantmečius, bet iškilo poklasikiniu Mezoamerikos laikotarpiu. Svarbiausias išlikęs šio miesto objektas – Septynių lėlių šventykla, taip pavadinta dėl joje rastų 7 nedidelių dekoratyvinių figūrų. Pavasario lygiadienio metu saulės šviesa šviečia per du, vienas prieš kitą esančius šventyklos langus. Šventykla su likusiu miestu sujungta ilgu sakbe (šventuoju keliu). Cibilčaltune yra senotas, vietinių gyventojų naudojamas kaip baseinas. Taip pat yra XVI a. ispanų bažnyčios griuvėsiai.


Image:DzibilchaltunColonialOpenChapel.jpg|Ispanų koplyčios griuvėsiai
Image:TempleOfTheSevenDollsInterior.jpg|Šventyklos vidus
Image:Sacbe Dzibilchaltun.jpg|Sakbė
Zbignevas iš Bžezijos

**Zbignevas iš Bžezijos** (; apie 1360 – apie 1425) – garsus lenkų riteris, priklausęs Zadoros vėliavai.

1399–1425 m. Zbignevas buvo didysis karūnos maršalka, o 1409–1410 m. – Krokuvos seniūnas. Zbignevas buvo diplomatas, artimas Vladislavo II Jogailos bendražygis. Kelis kartus buvo pasiuntiniu pas Vengrijos ir Vokietijos karalių Zigmantą Liuksemburgietį.

1410 m. vykusiame Žalgirio mūšyje vadovavo karūnos maršalo vėliavai (pulkui).

## Nuorodos
Lidija Joana Pranienė

**Lidija Joana Pranienė** (g. 1947 m. rugpjūčio 15 d. Gruzdžiuose) – Lietuvos inžinierė mechanikė, kultūros veikėja, kraštotyrininkė.

## Biografija
1971 m. baigė Kauno politechnikos institutą.

1971-1985 m. Šiaulių kukurūzų perdirbimo gamyklos inžinierė. 1986-1991 m. Lietuvos kraštotyros draugijos Šiaulių miesto skyriaus atsakingoji sekretorė, 1991-1999 m. Šiaulių miesto savivaldybės kultūros skyriaus vyr. specialistė kraštotyrai, miesto kraštotyros veiklos organizatorė, 2000 m. – Šiaulių miesto savivaldybės administracijos direktoriaus pavaduotoja socialiniams klausimams, 2000-2010 m. Kultūros skyriaus vyriausioji specialistė.

1995 m. viena Šiaulių jaunųjų kraštotyrininkų Mikelių mokyklos įkūrėjų, 1998-2000 m. jos vadovė. Dalyvauja respublikinėse kraštotyros ekspedicijose. Lietuvos kraštotyros draugijos tarybos narė, Žemaitijos regioninės etninės kultūros globos tarybos narė.

## Bibliografija
* Nuo Saulės mūšio vietos iki Busikės. Skirta Šiaulių miesto 760-mečiui, bendraautorė Zita Subačienė, Šiaulių Aušros muziejaus leidykla, 1996 m.,
* Šiaulių Mikeliai, su S. Bulzgiu, Šiaulių Aušros muziejaus leidykla, 1997 m.,
* Šiaulių kraštotyros draugijai – 70, 1997 m.,
* Kraštotyra Šiaulių apskrityje: istorija ir šiandiena, 1998 m.

## Įvertinimas
* 2000 m. Garbės kraštotyrininkė,
* 2000 m. Mikelio prizas,
* 2001 m. Lietuvos Respublikos Seimo pirmininko padėka.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Jaunųjų kraštotyrininkų Mikelių mokykla
Irena Rudzinskienė

**Irena Rudzinskienė** (g. 1933 m. sausio 21 d. Šiauliuose) – Lietuvos technikė technologė, kraštotyrininkė.

## Biografija
Mokėsi 1939-1943 m. Šiauliuose, šv. Širdies seserų kongregacijos mokykloje, 1943-1944 m. Šiaulių mergaičių gimnazijoje, 1944-1951 m. Panevėžio mergaičių gimnazijoje. 1961 m. baigė Lietuvos lengvosios pramonės technikumą. Dirbo Šiaulių „Elnio“ kombinate, Odos galanterijos fabrike ir „Ventos“ baldų gamybiniame susivienijime.

Dirbdamama pramonės įmonėse, 1978 m. įsijungė į kraštotyros veiklą. 1987-1990 m. vadovavo baldininkų kraštotyros grupei „Jovaras“. Parengė per 350 kraštotyros darbų, iš kurių per 50 eksponuoti respublikinėse parodose, pelnė laureato vardus, apdovanoti diplomais, padėkos raštais. Parašė pramonės įmonių metraščių, išnykusių kaimų, šeimų istorijų, sudarė genealoginių medžių. Surengė personalines kraštotyros darbų parodas 1985, 1988, 1995, 1998, 1999, 2002, 2003, 2005 m., „Šaltinis prie kelio“ 2007 m., „Povilo Višinskio vaikščiotais takais“ 2010 m. Jos parengti darbai saugomi respublikinėje kraštotyros darbų saugykloje, muziejuose, bibliotekose, mokyklose. Parengė ir išleido savo kraštotyros darbų parodų katalogus (1995, 1999, 2003 m.). Dalyvavo respublikinėse kraštotyros, „Versmės “ leidyklos ekspedicijose: Žeimelis, 2003 m., Gruzdžiai, 2004 m.

Lietuvos kraštotyros draugijos narė, 1995 m. garbės kraštotyrininkė.

## Bibliografija
* Šiaulių kraštotyrininkai, žinynas, su B. Salatkiene, Lietuvos kraštotyros draugijos Šiaulių miesto skyrius, 2002 m.

## Įvertinimas
* 1990 m. Mikelio prizas.
* 1995 m. Garbės kraštotyrininkė.
* 2019 m. Gabrielės Petkevičaitės-Bitės atminimo medalis „Tarnaukite Lietuvai“.

## Šaltiniai
Zita Subačienė

**Zita Subačienė-Jurgilaitė** (g. 1942 m. Šakiuose) – Lietuvos geografijos mokytoja, kraštotyrininkė, muziejininkė.

## Biografija
1969 m. baigė Vilniaus Universitetą]]. Nuo 1978 m. Šiaulių 10-osios, 18-osios mokyklų geografijos mokytoja. Vadovavo kraštotyrininkų būreliams, organizavo kraštotyros ekspedicijas. Kūrė Šiaulių 18-osios vidurinės mokyklos muziejų, rašė metraštį. 1995-1998 m. vadovavo Šiaulių miesto jaunųjų ekologų klubui „Terra“. Šiaulių miesto ir respublikinėje spaudoje aprašė ekspedicijas, keliones. Jos darbas apie Pabalių Šaukėnų gatvę Lietuvos istorijos draugijos rengtame istorijos darbų konkurse „Mūsų praeitis“ apdovanotas diplomu ir paskatinamąja premija. Rankraščiais paliko apie dešimt kraštotyros darbų, visus saugo Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka. 1999 m. persikėlė gyventi į Šakius.

## Bibliografija
* Nuo Saulės mūšio vietos iki Busikės, bendraautorė Lidija Joana Pranienė, 1996 m.,
* Dubysos slėniais, 1998 m.,
* Nova – zanavykų upė, 1998 m.,
* Geografinis Šakių rajono žinynas, 1999 m.,
* Mūsų istorijos: Šakių krašto kaimų praeitis, 1999 m.

## Įvertinimas
* 1998 m. Mikelio prizas

## Šaltiniai
Virginija Šiukščienė

**Virginija Šiukščienė** (g. 1959 m. birželio 12 d. Užventyje, Kelmės rajonas) – Lietuvos istorikė, muziejininkė.

## Biografija
1982 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos fakultetą. Nuo 1982 m. Šiaulių Aušros muziejaus muziejininkė, 1995-2004 m. mokslinė sekretorė, muziejaus leidyklos vedėja, nuo 2004 m. direktoriaus pavaduotoja. Autorinių bei grupinių parodų muziejuje rengėja.

Nuo 2005 m. Lietuvos muziejų asociacijos Rinkinių mokslinio tyrimo sekcijos pirmininkė. Nuo 1982 m. Lietuvos kraštotyros draugijos narė.

1985-1992 m. teikė metodines konsultacijas Šiaulių miesto ir rajono visuomeniniams muziejams. 1985-1990 m. vadovavo jaunųjų kraštotyrininkų būreliui Šiaulių jaunųjų turistų centre.

## Bibliografija
* Šiaulių visuomeninai muziejai, 1986 m.,
* Peliksas Bugailiškis. Gyvenimo vieškeliais, 1994 m.,
* Lietuvos plakatas XX a. pirmojoje pusėje, 1997 m.,
* Mokykliniai vadovėliai, sudarytoja, 1997 m.
* Šiaulių Aušros muziejaus kronika 1930–1939, sudarytoja, 1998 m.,
* Šiaulių Aušros muziejus, 1998 m.,
* Žurnalui „Gimtasai kraštas“ – 65, 1999 m.,
* Kryžių kalnas: trumpa istorija, 2002 m.,
* Šiaulių metraštis. 1999–2002, sudarytoja, 2003 m.,

## Įvertinimas
* Pelikso Bugailiškio premija

## Šaltiniai
Romualdas Rutkauskas

**Romualdas Rutkauskas** (g. 1939 m. kovo 15 d. Gelvonuose, Ukmergės apskritis) – Lietuvos inžinierius mechanikas, literatas, kraštotyrininkas, esperantininkas.

## Biografija
1961 m. baigė Kauno politechnikos institutą ir pradėjo dirbti mechaniku Šiaulių zoninėje mechnizacijos valdyboje (dab. AB „Žemda“).

Šiaulių esperanto klubo „Rūta“, Šiaulių literatų susivienijmo narys.

Kraštotyra susidomėjo jaunystėje. Renka prisiminimus apie Šiaulių miesto esperantininkus, rašo kraštotyrines apybraižas, humoreskas. 1999 m. Šiaulių P. Višinskio viešojoje bibliotekoje surengė personalinę kraštotyros darbų parodą. Parengė kraštotyros darbus:
* Šiaulių esperanto judėjimo metmenys 1926–1998 m.,
* Šiaulių miesto esperantininkai,
* Išėjusių bičiulių portretai,
* Išėjusių darbo draugų portretai,
* Žemda – 40.

## Bibliografija
* Ten, kur „Žemda“, 2004 m.
* "Ruto" levis esperon. "Rūta" kėlė viltį, 2007 m.

## Įvertinimas
* 2004 m. Mikelio prizas

## Šaltiniai
Vladas Trinka

**Vladas Trinka** (1906 m. liepos 10 d. Ramonaičiuose, Lygumų valsčius – 1990 m. rugpjūčio 1 d. Šiauliuose) – Lietuvos pedagogas, muziejininkas, kraštotyrininkas.

## Biografija
1928 m. baigė Šiaulių mokytojų seminariją. Mokytojavo Jonelaičiuose, Šiauliuose. 1948-1958 m. buvo tremtyje Krasnojarsko krašte. Grįžęs į Lietuvą, dirbo Šiaulių butų ūkio tarnyboje.

Kraštotyros veikloje dalyvavo nuo 1927 m. Aušros muziejaus bendradarbis, Šiaulių kraštotyros draugijos pedagoginės ir tautosakos sekcijos vedėjas. Dalyvavo kraštotyros ekspedocijose, bendradarbiavo leidiniuose „Šiaulių metraštis“, „Gimtasai kraštas“. Domėjosi sodininkyste, sovietiniais metais buvo Šiaulių „Margių“ kolektyvinio sodo pirmininkas, parašė šio sodo istoriją. Jo rankraščiai saugomi Šiaulių Aušros muziejuje.

## Šaltiniai
Stasys Vaitkus

**Stasys Vaitkus** (g. 1907 m. gruodžio 28 d. Sankt Peterburge, Rusija – 1989 m. rugpjūčio 11 d. Vilniuje) – Lietuvos dailininkas skulptorius, fotografas, muziejininkas.

## Biografija
1928-1935 m. mokėsi Kauno meno mokykloje. 1937-1944 m. Šiaulių Aušros muziejaus eksponatų konservatorius, Meno skyriaus vedėjas. Su kitais dalyvavo muziejaus ekspedicijose, rinko etnografinius ir dailės eksponatus, rengė parodas. Karo metais dėstė piešimą Šiaulių suaugusiųjų mokykloje. 1944 m. persikėlė į Vilnių, dirbo Dailės institute. 1949-1955 m. buvo kalinamas Vorkutoje. Grįžęs į Lietuvą, 1956-1970 m. dirbo fotografu Vilniaus dailės muziejuje.

## Šaltiniai
Vytautas Veteikis

**Vytautas Veteikis** (1924 m. lapkričio 15 d. Smulkyje, Skiemonių valsčius – 1996 m. birželio 16 d. Šiauliuose) – Lietuvos pedagogas, literatas, kraštotyrininkas.

## Biografija
1942 m. baigė Ukmergės gimnaziją, studijavo Kauno universitete, bet studijų nebaigė. Nuo 1948 m. mokytojavo įvairiose Lietuvos vietose, nuo 1958 m. – Šiauliuose. Čia įsitraukė į literatūrinį ir kraštotyros darbą.

Septynių memuaristinių knygų literatūrinis bendraautoris. Liko kraštotyros darbų rankraščių:
* Šiaulių buitinio gyventojų aptarnavimo kombinato metraštis,
* Šiaulių odos gamyklos metraštis,
* Šiaulių aukštesnioji muzikos mokykla,
* Švieskis ir šviesk (apie „Kultūros“ bendrovę) ir kt.

Jie buvo eksponuojami respublikinėse ir miesto parodose, pelnė prizines vietas. Rankraščius saugo Šiaulių Aušros muziejus bei Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka.

## Bibliografija
* Dangus visuomet žydras, apysaka, 1962 m.
* Juozas Kondratas, Vytautas Veteikis. Tolimos pabarės, Vilnius, Vaga, 1971 m.
* Daugėlių statybinių medžiagų gamybinis susivienijimas, 1986 m.
* Ąžuolas plačiašakis: Zubovų giminės apžvalga, 1995 m.
* Šiaulių konservatorija. 1939–1999. Sudarytojas su Jonu Lamausku ir Janina Narkiene, 1999 m.

## Šaltiniai
Jonas Rimkevičius

**Jonas Rimkevičius** (1940 m. liepos 26 d. Šiauliuose – 2016 m. spalio 9 d. Vilniuje) – Lietuvos inžinierius radiotechnikas, kraštotyrininkas, visuomenės veikėjas, muziejininkas.

## Biografija
Baigė Kauno politechnikos institutą. 1969–1982 m. Šiaulių televizorių gamyklos 10-ojo cecho inžinierius, nuo 1982 m. inžinierius Vilniuje.

Nuo 1974 m. Lietuvos kraštotyros draugijos narys, dalyvavo kraštotyros veikloje. 1976 m. rugpjūčio 30 d. vienas iš Visuomeninio radijo technikos muziejaus Komunarų g. 2, Šiaulių radijo klube steigėjų. Muziejus įregistruotas 1976 rugsėjo 9 d., bet, įsikišus KGB egzistavo neilgai. 1978 m. Šiaulių inžinierių namuose radijo entuziastai suorganizavo didelę, apie 700 eksponatų senosios radijo technikos parodą. 1982 m. vienas iš Šiaulių radijo ir televizijos muziejaus Vilniaus g. 174 įkūrėjų. KGB supratus, kad po muziejaus iškaba susivieniję radijo mėgėjai gali užsiimti antitarybine veikla, muziejus 1982 m. spalio 9 d. neteko visuomeninio muziejaus statuso, paleista jo taryba, eksponatai konfiskuoti ir perimti valstybės žinion, muziejus tapo valstybiniu.

Sukaupė duomenų apie radijo ir televizijos raidą Lietuvoje, išaiškino pirmuosius radijo mėgėjus Šiauliuose. Bendradarbiavo respublikos ir Šiaulių miesto spaudoje. Dalyvavo Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio veikloje.

## Bibliografija
* Visuomeninis radijo-televizijos muziejus, 1982 m.

## Įvertinimas
* 1992 m. Sausio 13-osios atminimo medalis
* 2008 m. Pelikso Bugailiškio premija

## Šaltiniai