open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Komorų vėliava

**Komorų vėliava** – Komorų valstybės simbolis. Stačiakampė, suskirstyta į keturias vienodos aukščio horizontalias juostas: geltoną, baltą, raudoną ir žydrą. Nuo flagštoko – žalios spalvos pleištas, kuriame įkomponuotas baltas pusmėnulis su keturiomis vertikaliai išdėstytomis penkiakampėmis žvaigždėmis.

## Istorija
Vėliava įteisinta 2003 m. Ankstesnė vėliava buvo žalios spalvos lauke įkomponuotas baltas pusmėnulis ir kaip Islamo Federacinės Komorų respublikos vėliava buvo naudojama iki 2002 m.

## Simbolika
Žalia – islamo spalva, geltona simbolizuoja Moheli salą, balta – Majotą, raudona – Anžuaną (), o žydra simbolizuoja Didžiąją Komoro salą. Pusmėnulis reiškia salose išpažįstamą islamo religiją, o keturios žvaigždės – keturias Komorų salas.

## Konstrukcija

## Istorinės vėliavos


Image:Flag of the Comoros (1963-1975).svg|Komorų kolonijos vėliava (1963-1975)
Image:Flag of Comoros (1975-1978).svg|Komorų vėliava (1975-1978)
Image:Flag of the Comoros (1978-1992).svg|Komorų vėliava (1978-1992)
Image:Flag of the Comoros (1992-1996).svg|Komorų vėliava (1992-1996)
Image:Flag of the Comoros (1996-2001).svg|Komorų vėliava (1996-2001)


## Nuorodos
* vexilla-mundi.com
City Service

**„City Service SE“** – lietuviško kapitalo pastatų ūkio valdymo bendrovė valdoma "ICOR".

Akcijos kotiruojamos VVPB. Nuo 1999 m. teikia kompleksinės pastatų priežiūros paslaugą Lietuvoje. Rūpinasi komerciniais, administraciniais pastatais ir gyvenamaisiais daugiabučiais (plotas >11 mln. m², iš jų >7 mln. m² Lietuvoje). 2008 m. dirbo ~1400 darbuotojų.

Kaip motininė įmonė *City Service* yra kartu ir holdingas, valdantis nekilnojamo turto priežiūros įmonių grupę - antrines bendroves Lietuvos miestuose ir užsienio šalių (Latvijos) miestuose.

## Nuorodos
* Svetainė
Dūmas

**Dūmas** – viduramžiais ir vėlesniais laikais – valstiečio ūkis, kaip prievolinis vienetas, taip pat valstiečio gyvenamasis namas bei Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajoro, neturėjusio dvaro ir karo prievolę atlikdavusio vien iš savo ūkio, šeimyninis prievolinis vienetas.

## Mokesčio objektas

Būdavo apmokestinamas kiekvienas kūrenamas židinys. Šis prievolės vienetas *dūmu* vadintas dėl to, kad kūrenant židinį be kamino, rūkdavo visas šiaudinis dūminio gyvenamojo namo stogas. Buvo taikomas Rusijoje, Lenkijoje, Balkanuose (čia XIII a. – XIV a. vadintas *dymnina*). Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje ūkį *dūmu* imta vadinti XIV a., kai buvo siekiama išvengti prievolių didinimo ir keli dūmai jungėsi į tarnybą. Dūmą paprastai sudarė mažoji valstiečio šeima. Po XVI a. vidurio Valakų reformos dūmas tapo ūkio ir sodybos sinonimu. Lenkijos pavyzdžiu Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje 1649 m. įvestas mokestis Nuo dūmo.

1795 m. Rusijai užėmus Lietuvą, apmokestinimo vienetu tapo revizinis asmuo ir dūmai nebebuvo registruojami.

## Dūmų surašymas

Išliko 1667 m., 1690 m. dūmų surašymų duomenys. Lietuviškose apskrityse (Ašmenos, Breslaujos, Lydos, Trakų, Ukmergės, Upytės, Vilniaus, Žemaitijos) iš pradžių buvo apie 182 000, baltarusiškose apskrityse – daugiau, kaip 300 000 dūmų. XVII a. viduryje dėl karo, bado ir maro išmirus daugeliui gyventojų, XVIII a. pradžioje dūmų sumažėjo beveik dvigubai. XVIII a. pabaigoje dūmas iš esmės sutapo su gyvenamuoju namu. 1790 m. lietuviškosiose apskrityse buvo 190 000 dūmų, o visoje Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje apie 451 000, tarp jų – 17 vienuolynų, apie 500 klebonijų, 144 000 valstiečių ūkininkų, 23 000 kaimų ir miestų daržininkų bei trobelninkų sodybų, daugiau, kaip 8000 smuklių (karčemų) ir kita.

## Žodžio kilmė

Pavadinta *dūmu* todėl, kad kūrenant židinį be kamino, rūkdavo visas namo stogas.

## Šaltiniai
Tarptautiniai astronomijos metai (2009)

**Tarptautiniai astronomijos metai** – 2009 metai. Jungtinių tautų generalinė asamblėja paskelbė 2009 metus tarptautiniais astronomijos metais, nes tuomet sukako 400 metų nuo pirmojo dokumentuoto Galilėjaus stebėjimo teleskopu, taip pat nuo Johano Keplerio spausdinto darbo Astronomia nova.

Šį pasiūlymą UNESCO pateikė Italijos vyriausybė, ir jis buvo priimtas 33-iosios UNESCO generalinės konferencijos metu. Jungtinių tautų 62-oji generalinė asamblėja jį patvirtino 2007 m. gruodžio 20 d.

2009 m. tarptautinių astronomijos metų renginius koordinavo Tarptautinė astronomų sąjunga. Jie buvo skirti suteikti daugiau žinių apie astronomijos vaidmenį kultūroje, informuoti žmones apie naujausius astronomijos atradimus.

## Nuorodos
* 2009 astronomijos metų svetainė. 
* Tarptautinės astronomų sąjungos skelbimas
Vladimiras Dekanozovas

**Vladimiras Dekanozovas** (, tikroji pavardė **Dekanozišvili**, 1898 m. Baku – 1953 m. gruodžio 23 d. Maskva) – sovietinis valstybės veikėjas, NKVD viršininko pavaduotojas, diplomatas.

## Biografija
Gimė gruzinų šeimoje. Mokėsi Baku ir Tifliso gimnazijose. Studijavo mediciną Baku ir Saratovo universitetuose. 1918 m. įstojo į Raudonąją armiją. Nuo 1921 m. dirbo Azerbaidžano ypatingojoje komisijoje (ČK), čia susipažino su Lavrentijumi Berija ir tapo jo statytiniu.

1923–1938 m. Gruzijos valstybinės politinės valdybos darbuotojas, Gruzijos Komunistų Partijos Centro Komiteto sekretorius, Gruzijos Liaudies Komisarų Tarybos pirmininko pavaduotojas.

1938 m. L. Berijos pasiūlymu įsidarbino NKVD. 1938–1939 m. dirbo NKVD GUGB valdyboje L. Berijos pavaduotoju. 1939 m. tapo užsienio reikalų liaudies komisaro Viačeslavo Molotovo pavaduotoju.

1940 m. birželio 15 d. kaip Maskvos ypatingas įgaliotinis atvyko į Lietuvą. Čia jis turėjo pasirūpinti marionetinės „Liaudies vyriausybės“ sudarymu ir teisėto Lietuvos inkorporavimo į SSRS regimybe.

Vėliau dirbo diplomatinį darbą Berlyne. 1946 m. vėl paskirtas SSRS užsienio reikalų ministro pavaduotoju, tačiau 1947 m. iš šių pareigų pašalintas. Paskirtas į Visasąjunginį radijo komitetą administracinės-ūkinės valdybos viršininku. 1953 m. L. Berijos paskirtas Gruzijos TSR vidaus reikalų ministru.

1953 m. birželio 26 d. buvo suimtas L. Berija, netrukus suimtas ir V. Dekanozovas. Jis apkaltintas valstybės išdavimu, teroristinių aktų vykdymu bei dalyvavimu antisovietinėje išdavikų grupuotėje ir nuteistas mirties bausme. 1953 m. gruodžio 23 d. Maskvoje, Liubiankos kalėjime kartu su L. Berija ir kitais saugumo organų veikėjais V. Dekanozovas buvo sušaudytas. 2000 m. Aukščiausias Rusijos federacijos teismas atsisakė reabilituoti V. Dekanozovą.

## Literatūra
* Vytautas Tininis. Sovietinė Lietuva ir jos veikėjai. – Vilnius: Enciklopedija, 1994. – 159–160 psl. – ISBN 9986-433-06-1

## Nuorodos
* Vladimiras Dekanozovas
Pedro Chuan Kabaljeras

**Pedro Chuan Kabaljeras** () – miestas šiaurės Paragvajuje, Brazilijos pasienyje, priešais Ponta Porano miestą, 536 km nuo Asunsjono. Amambajaus departamento sostinė.

Svarbus tranzitinis ir prekybinis centras Brazilijos pasienyje. Į miestą atvyksta daug brazilų siekdami pigiau apsipirkti. Yra Pedro Chuan Kabaljero oro uostas. Mieste žaidžia futbolo komanda „Club 2 de Mayo“.

Miestas pavadintas vieno iš Paragvajaus nepriklausomybės kovotojų Pedro Juan Caballero garbei.

## Šaltiniai
Pedro Chuan Kabaljero oro uostas

**Pedro Chuan Kabaljero oro uostas** () – nedidelis oro uostas (dažnai vadinamas ir aerodromu) Paragvajaus Amamabajaus departamente, aptarnauja Pedro Chuan Kabaljero miestą.

Vyksta kasdieniai skrydžiai į Asunsjoną ir Siudad del Estę. Aptarnaujanti bendrovė – ARPA - Aerolineas Paraguayas.
Pedro Juan Caballero

**Pedro Juan Caballero** (1786 Tobati – 1821 m.) – Paragvajaus politikas, vienas pagrindinių šalies nepriklausomybės pasiekimo lyderių.

Vaidino svarbų vaidmenį 1811 m. gegužės 15 d. revoliucijoje.

Jo garbei pavadintas Paragvajaus miestas – Pedro Chuan Kabaljeras.
Amambajaus Kordiljera

**Amambajaus Kordiljera** () – kalnų grandinė Paragvajaus šiaurėje, Amambajaus departamente. Aukštis 300–400 m. Sudaro šios aukštumos: *Cerro Corá, Tacurupytá, Guazú, Alambique*.

## Šaltiniai
Švenčionėlių miškų urėdija

**Švenčionėlių miškų urėdija** − viena iš 42 miškų urėdijų, turto patikėjimo teise valdanti, naudojanti valstybinius miškus, vykdanti juose kompleksinę miškų ūkio veiklą. **Švenčionėlių miškų urėdija nustojo egzistuoti 2018 m. Nuo 2018 m. egzistuoja Valstybinių miškų urėdijos Švenčionėlių regioninis padalinys.**

Švenčionėlių miškų urėdija įkurta 1939 m. lapkričio 1 d. sujungus Labanoro miškų urėdijos miškus ir dalį kitų teritorijų miškų. Po eilės reorganizacijų dabartinės urėdijos ribos nusistovėjo iki 1999 m.

Švenčionėlių miškų urėdijos miškai driekiasi rytine Lietuvos dalimi dviejų savivaldybių Švenčionių (98 %) ir Molėtų (2 %) teritorijomis. Bendras urėdijos teritorijos plotas 69 000 ha, iš jų 42 000 ha yra valstybinės reikšmės miškai. Urėdijos miškingumas yra 54,1 %. Miškai išsidėstę netolygiai. Miškingiausia yra vakarinė teritorijos dalis, kur susitelkęs Labanoro girios miškų masyvas, sudarantis per 61 % visų urėdijos miškų. Mažiausiai miškinga centrinė urėdijos teritorijos dalis.

Urėdijos centras Švenčionėliuose, Žeimenos g. 49. Švenčionėlių miškų urėdas − Nauris Jotautas.

Saugomos teritorijos urėdijos valstybiniuose miškuose užima 70 %. Dalis urėdijos miškų priklauso Labanoro ir Sirvėtos regioniniams parkams. Urėdijos teritorijoje yra 2 rezervatai – Kiauneliškio ir Girutiškio gamtinis rezervatas, pastarasis pasižymintis savo unikalia bioįvairove bei dar 40 įvairios paskirties draustinių.

Švenčionėlių miškų urėdijos miškai suskirstyti į 14 girininkijų.

## Girininkijos

|-
| Adutiškio || Adutiškio seniūnija || Adutiškis
|-
| Antaliedės || Kaltanėnų seniūnija || Antaliedė
|-
| Antanų || Adutiškio seniūnija || Antanai
|-
| Aukštagirio || Sarių seniūnija || Liūlinė
|-
| Gelednės || Sarių seniūnija || Šutai
|-
| Januliškio || Labanoro seniūnija || Januliškis
|-
| Labanoro || Labanoro seniūnija || Labanoras
|-
| Lakajos || Labanoro seniūnija || Lakaja
|-
| Modžiūnų || Cirkliškio seniūnija || Modžiūnai
|-
| Pasiaurės || Labanoro seniūnija || Žukaučizna
|-
| Prūdiškės || Labanoro seniūnija || Januliškis
|-
| Sarios || Sarių seniūnija || Šutai
|-
| Švenčionių || Švenčionių seniūnija || Švenčionys
|-
| Žeimenos || Švenčionėlių seniūnija || Platumai
|}

## Nuorodos
* Švenčionėlių miškų urėdijos tinklalapis 
* Švenčionėlių miškų urėdijos miškų žemėlapis (''žalia spalva, kiti miškai - šviesiai pilka spalva'')
Tomas Ražanauskas

**Tomas Ražanauskas** (g. 1976 m. sausio 7 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas, saugas. Trejose rungtynėse vadovavo Lietuvos Futbolo Rinktinei, prieš Šiaurės Airiją, Bulgariją, bei Italija.

## Žaidėjo karjera

2010 m. gruodžio 9 d. pasirašė sutartį su Marijampolės „Sūduvos“ klubu. 2011 m. liepos 7 d. paliko Marijampolės klubą. 2011 m. tarpsezonyje persikėlė į Lietuvos pirmoje lygoje žaidžiantį Vilniaus „REO“ klubą.

Už Lietuvos vyrų futbolo rinktinę sužaidė 40 rungtynių.

2012 m. rugpjūčio 29 d. baigė profesionalią karjerą.

## Trenerio karjera
Treneriu dirbo „Šiaulių“ ir Jūrmalos „Spartaks“ (Latvija) ekipose. Buvo jūrmaliečių vyr. trenerio asistentu. Šias pareigas jis yra ėjęs ir Vladivostoko „Luč“ (Rusija), Žodzinos „Torpedo-BelAZ“ (Baltarusija), Rygos „Daugava“ (Latvija), „Klaipėdos Granito“ ir „Vilniaus Vyčio“ komandose.

2021 m. balandžio 21 d. pranešta, kad tapo DFK Dainava vyr. treneriu. Poste jis pakeitė italą Fabio Mazzone.

2021 m. Valdas Ivanauskas buvo paskirtas Lietuvos nacionalinės rinktinės vyr. treneriu. Patvirtinti trys talkininkai: trenerio asistentas Tomas Ražanauskas, vartininkų treneris Audrius Ramonas bei fizinio rengimo treneris iš Vokietijos Thomas Klimmeck. Su treneriu ir jo štabu pasirašytos sutartys iki šio atrankos ciklo pabaigos.

2025 m. sausio 13 d. paskelbta, kad paskirtas Lietuvos moterų rinktinės treneriu.

## Įvarčiai Lietuvos rinktinėje

## Pasiekimai
* Estijos Meistriliiga čempionas (1997/98, 1998)
* Šveicarijos Super lygos čempionas (1999)
* Kipro pirmojo diviziono čempionas (2005)
* Azerbaidžano AFFA Aukščiausiosios lygos čempionas (2008)

## Šaltiniai
Kapa

**Kapa** (, , ) – vienetinių dydžių skaičiavimo matas, lygus 60 vienetų arba 5 tuzinams. Tai dvyliktainės skaičiavimo sistemos rudimentas.

Kapomis skaičiuodavo pinigus (pvz., *kapa [[grašis|grašių]]*), kiaušinius ir kt.

A. Baltrūnas teigia, kad sąvoka *kapa* buvo išrasta Lietuvoje, nors čekai nuo seno naudoja *kopa* '60 vienetų'. Čekijoje kopomis skaičiuodavo Prahos grašius.

Senojoje graikų kalboje egzistavo raidė *koppa* (), kuri reiškė ir skaičių (tiesa, ne 60, o 90).

## Nuorodos

* Копа
Rauginės medžiagos

**Rauginės medžiagos** yra grupė organinių cheminių medžiagų, daugiausia aromatinių junginių. Rauginės medžiagos natūraliai kaupiasi augaluose, kurie dėl to vadinami rauginiais augalais.

## Junginiai
Rauginės medžiagos paprastai yra amorfinės, turi rūgščią reakciją. Jos lengvai oksiduojasi ir ruduoja atvirame ore. Plačiausiai žinoma rauginė medžiaga yra taninas.

## Rauginiai augalai
Rauginės medžiagos išskiriamos iš augalų. Jos būna susikaupusios žievėje, medienoje, šaknyse, lapuose, vaisiuose. Plačiau žinomi tokie rauginiai augalai (kuriuose kaupiasi rauginės medžiagos): rabarbarai, sidabražolės (šaknyse); ąžuolai (medienoje); akacijos, gluosniai, maumedžiai (žievėje); pūkeniai, žagreniai, arkliauogės (lapuose); granatmedžiai (vaisiuose). Raugines medžiagas žmogus nesunkiai pajunta dėl specifinio „sutraukiančio“ skonio.

## Naudojimas
Rauginės medžiagos pasižymi ypatingai naudinga savybe: jos raugina odą ir kailius, tai yra paveikia negyvą gyvūno odą taip, kad ji negenda ir išdžiūvusi nesukietėja. Kai kurios vaistažolės turi rauginių medžiagų, kurių surišančios savybės panaudojamos įvairiems negalavimams gydyti (viduriavimas, kraujavimai).
Sero Koros nacionalinis parkas

**Sero Koros nacionalinis parkas** () – saugoma teritorija Paragvajaus šiaurinėje dalyje, Amambajaus departamente, Amambajaus Kordiljeroje, 40 km nuo Pedro Chuan Kabaljero. Įkurtas 1976 m. ir užima 12 tūkst. ha plotą.

Parko teritorijoje saugoma kalnuoto regiono gamta bei Paragvajaus istoriniai objektai. Parke yra vieno iš pagrindinių Trigubo Aljanso karo veikėjų, Francisco Solano López, žuvimo vieta. Taip pat randama akmenų su ikikolonistinio laikotarpio indėnų piešiniais ir brėžiniais. Drėgnuosiuose miškuose auga vaistiniai augalai, naudojami tradicinėje gvaranių medicinoje.


Cerro muralla, Cerro Cora, Amambay.JPG|Uolos
Cerro Cora.jpg|Parko kraštovaizdis
Abstract, rock art in Amambay, Paraguay.jpg|Uolų rėžiniai
Dots and circles Rock Art from Akua 1 Hill in Amambay, Paraguay.JPG|Uolų rėžiniai
Belja Vista (Amambajus)

**Belja Vista** () – miestas šiauriniame Paragvajuje, Amambajaus departamente, 469 km nuo Asunsjono, 178 m aukštyje. Miestas įsikūręs Brazilijos pasienyje, Apos upės pakrantėje, priešais Brazilijos miestą Bela Vistą (su juo jungia 100 m ilgio tiltas). 10,3 tūkst. gyventojų (2002 m.). Verčiamasi žemdirbyste ir gyvulininkyste, taip pat prekyba su Brazilija.

## Istorija

Miestas įkurtas 1851 m. ir vadinosi *Villa Bella*. 1902 m. pavadinimas pakeistas į dabartinį.
ABS

**Stabdžių antiblokavimo sistema** (**ABS**, () – motorinėse transporto priemonėse naudojama stabdžių sistema neleidžianti ratams užsiblokuoti stabdymo metu. 

ABS padeda vairuotojui suvaldyti automobilį staigaus stabdymo metu, sistema neleidžia automobiliui slysti, bei leidžia automobilio ratams suktis pirmyn, taip leisdama vairuotojui išlaikyti automobilio valdymą.

Paprasta stabdžių sistema staigaus stabdymo metu užblokuoja automobilio ratus, automobilis tampa nevaldomas ir pradeda slysti kelio danga. Automobilyje su ABS sistema nuspaudus stabdžių pedalą ratai nėra užblokuojami. Tipiška ABS sistema automobilio ratus užblokuoja ir atlaisvina iki 20 kartų per sekundę, taip išlaikydama automobilio stabilumą ir sukibimą su kelio danga, bei leidžia vairuotojui jį valdyti.

2004 m. Australijos Monašo universiteto tyrimas parodė, kad ABS sistema sumažina automobilių susidūrimo riziką 18 proc. ir nuslydimo nuo kelio riziką 35 proc.

## Šaltiniai
Autoklavas

**Autoklavas** – slėginis prietaisas, skirtas medžiagoms ir įrankiams sterilizuoti, kaitinant tirpalus virš jų virimo temperatūros. Išrastas 1879 m. prancūzų mikrobiologo *Charles Chamberland*. Taip pat vadinamos ir pramoninės mašinos, kuriose medžiagos apdirbamos naudojant aukštą temperatūrą ir slėgį.

Autoklavai plačiai naudojami mikrobiologijoje, medicinoje, veterinarijoje, metalų pramonėje, maisto gamyboje (konservavimas sterilizuojant).
Apa

**Apa** (, ) – upė Paragvajuje ir Brazilijoje; Paragvajaus upės kairysis intakas. Prasideda Mbarakaju Kordiljeroje, Pietų Mato Groso valstijoje, netoli Vila Novos gyvenvietės. Teka į pietvakarius, nuo Bela Vistos į vakarus, sudaro Paragvajaus–Brazilijos sieną. Įteka į Paragvajų ties San Lasaru.

Didžiausi intakai: Estrelja (kairysis), Piripuku, Karakolas, Perdidas (dešinieji).

Brazilijoje yra 78 % Apos baseino, Paragvajuje – 22 %.

Prie upės įsikūrę miestai: Bela Vista (Brazilija), Belja Vista, San Karlos del Apa (Paragvajus). Apos aukštupyje įsteigta Pirakua indėnų teritorija (gyvena gvaraniai, kajovai).

## Šaltiniai
Kriena

**Krienà** – baltų, vėliau lietuvių nevalstybinis, tačiau įteisintas vedybų mokestis, susijęs su senoviniu papročiu pirkti žmonas.

## Istorija
Pirmą kartą minimas XIII a. prūsų istorijos šaltiniuose. Yrant gimininei gentinei santvarkai, jaunasis šį mokestį mokėjo nuotakos giminei, IX a. – XII a. įsigalėjus individualiai šeimos nuosavybei mokestis buvo mokamas jaunosios tėvams.

Iš pradžių kriena buvo kiaunės kailiukas arba 30 skatikų. XIV a. – XV a. kriena virto valstietės jaunosios mokesčiu savo ponui. Lietuvoje XVI a. – XVIII a. šį mokestį (5-20 skatikų) jaunosios ponui mokėjo jos tėvai. Išleisdami dukterį į kito dvarininko valdą, ponui kaip atlyginimą už prarandamą darbo jėgą jie mokėjo dar vieną 12-60 skatikų mokestį, už kurią jaunasis turėjo atsilyginti jaunosios tėvams. Išnyko apie XIX a. vidurį.

## Kiti mokesčiai
* Dešimtinė
* Gėralų mokestis
* Kvarta
* Pagalvės mokestis

## Šaltiniai
Tuzinas

**Tuzinas** – vienetinių dydžių skaičiavimo matas, lygus 12 vienetų. Tai dvyliktainės skaičiavimo sistemos rudimentas.

Tuzinas – tai dvylika, skaičius, kuris gerai dalinasi (12 = 2 × 2 × 3 = 3 × 4 = 2 × 6, 60 = 12 × 5, 360 = 12 × 30). Metuose yra 12 Mėnulio ciklų (mėnesių).

Tuzinais skaičiuodavo pinigus (pvz., kapa grašių), kiaušinius, daiktus ir kt.

Kitose šalyse buvo naudojami ir tuzino vediniai:
* *gross* – tuzinas tuzinų: 12² = 144 (šimto analogas).
* *didysis gross’as* – tuzinas tuzinų tuzinų: 12³ = 1,728 (tūkstančio analogas).
* *mažasis gross’as* arba *didysis šimtas* – dešimt tuzinų, 120.
Dainiai (reikšmės)

**Dainiais** vadinami kaimai:

* Ignalinos rajone;
* Jurbarko rajone:
** Dainiai I,
** Dainiai II;
* Kaišiadorių rajone;
* Raseinių rajone;
* Šakių rajone;
* Dainai Šiaulių mieste;
* Širvintų rajone;
* Trakų rajone;
* Ukmergės rajone:
** Siesikų seniūnijoje,
** Vidiškių seniūnijoje;
* buvęs kaimas Rytų Prūsijos Pilkalnio apskrityje.
Dainiai (Kaišiadorys)

**Dainiai** – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 2 km į pietus nuo Pakertų, prie kelio . Dainių paštas yra Pakertuose. Kaime yra saugomas Dainių akmuo.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Duoklė

**Duoklė** – seniausia, nuo viduramžių iki naujausių laikų išlikusi individuali, rečiau kolektyvinė prievolinė renta valdovo ar kurio kito žemvaldžio išlaikymui.

## Istorija
Atsirado yrant gimininei bendruomenei ir įsitvirtinant vadams, kai išpopuliarėjo vaišės, dovanos jiems ir jų atstovams atvykus, karo nuostolių atlyginimas laimėjusiai genčiai. Ilgainiui duoklė tapo privaloma nuolatine rinkliava, darbo prievole angarija, arba valstybiniais mokesčiais (pagalvės, žemės) ir feodaline renta valdovui, žemvaldžiams.

Vakarų Europoje XII a. – XIII a. duoklė pakeitė lažą ir turėjo daugiau reikšmės nei kitur regiono socialinei ekonominei raidai, kaip pereinamoji stadija prie piniginės laisvųjų valstiečių rentos. Nuo XIV a. Vakarų Europoje duoklę pradėjo išstumti činšas, o XVI a. – XVIII a. ji visiškai išnyko. Vidurio ir Rytų Europoje duoklės ūkinė reikšmė nuo XV a. – XVII a. mažėjo, bet kartu su lažu ji buvo mokama iki XVIII a. – XIX a., kol jos liekanas pakeitė kiti mokesčiai.
Mokėta natūra – maistu, gyvuliais, pašarais, malkomis, vėliau ir pinigais. Duoklės dydį ir pobūdį nustatydavo gaunantysis.

## Lietuvoje
Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės valstiečiai duoklę, kiek žinoma, nuo XIII a. iki XIV a. duodavo medumi, vašku, žvėrių kailiais, šienu ir grūdais. XIV a. antroje pusėje pradėta imti pastovaus dydžio javų ir šieno duoklė dėkla. Galvijų duoklę duodavo kolektyviai. Nuo XVI a. pradžios didžiojo kunigaikščio, vėliau ir kitų feodalų valdose natūrinė duoklė imta keisti pinigine. Smulkiąją duoklę sudarė verpalai, maišai, naminiai paukščiai, kiaušiniai, apyniai. Ši ir duoklė linais, sėmenimis, grūdais, ypač avižomis, šiaudų kūliais kai kur išliko iki baudžiavos panaikinimo. Lažo neinantys ir duoklę mokantys valstiečiai buvo vadinami duoklininkais.

## Šaltiniai
Ignitis grupė

AB **Ignitis grupė** – valstybės kapitalo energetikos įmonė. Jos 74,99 proc. akcijų priklauso Lietuvos Respublikos Finansų ministerijai, o likusios 25,01 proc. akcijų nuo 2020 m. spalio 7 d. yra laisvai kotiruojamos „Nasdaq Vilnius“ ir Londono vertybinių popierių biržoje. Grupė veikia Lietuvoje, Latvijoje, Estijoje, Suomijoje ir Lenkijoje.

„Ignitis grupė“ valdo saulės ir vėjo elektrinių bendrovę „Ignitis renewables“, Vilniaus ir Kauno kogeneracines elektrines, „Energijos skirstymo operatorių“ (ESO), elektros ir dujų tiekėją „Ignitis“, „Ignitis gamybą“, kuriai priklauso Kruonio hidroakumuliacinė elektrinė, Elektrėnų kompleksas, Kauno hidroelektrinė ir Vilniaus trečioji termofikacinė elektrinė bei dar kelias įmones.

## Istorija
1937 m. Energetikos komiteto iniciatyva įsteigta pirmoji valstybės kapitalo energetikos įmonė – akcinė bendrovė „Elektra“. Ji įkurta turint tikslą kurti vertę Lietuvai: rūpintis elektros energetika Lietuvoje, įgyvendinti valstybės elektrifikacijos planą, kad elektros energija būtų prieinama kiekvienam gyventojui. 97,5 proc. įsteigtos įmonės akcijų priklausė valstybei, likusios – savivaldybėms ir privatiems asmenims.

1990 m., atkūrus nepriklausomybę, ir įsteigus Lietuvos Respublikos energetikos ministeriją, energetikos ūkį valdžiusi Lietuvos Vyriausioji gamybinė energetikos ir elektrifikacijos valdyba buvo pervadinta gamybiniu susivienijimu „Lietuvos energetika“, kuris po metų, 1991 m. balandį, pertvarkytas į valstybės įmonę „Lietuvos valstybinė energetikos sistema“ (LVES).

1995 m. LVES buvo pertvarkyta į akcinę bendrovę „Lietuvos energija“. Lietuvos valstybei priklausė 90,8 proc. akcijų. Kiti akcininkai (jų dauguma buvo bendrovės darbuotojai) valdė 9,2 proc. akcijų. 2010 m. gruodį nuo AB „Lietuvos energija“ buvo atskirti elektros perdavimo tinklai ir įsteigta elektros perdavimo sistemos bendrovė AB LITGRID.

2011 m. vasario 11 d. UAB „Lietuvos energija“ ėmėsi naujų struktūrinių permainų. Įsteigta naujų įmonių, įsigyti pirmieji vėjo parkai, įmonių skaičius grupėje išaugo iki 21.

2020 m. „Ignitis grupė“ įgyvendino pradinį viešą akcijų platinimą. Akcijos įtrauktos į „Nasdaq Vilnius“ biržos sąrašus. Įvykdžius IPO į įmonę pritraukta 450 mln. eurų, o valstybė toliau valdo kontrolinį akcijų paketą – 74,99%.

### Pavadinimų kaita
2019 m. rugsėjo 9 d. energetikos įmonių holdingas „Lietuvos energija“ pakeitė pavadinimą bei prekės ženklą, tapo „Ignitis grupe“. „Lietuvos energijos tiekimas“ pervadintas į „Ignitis“, „Lietuvos energijos gamyba“ – į „Ignitis gamyba“, o „Lietuvos energija renewables“ – „Ignitis renewables“

## Vadovai
* 2008–2009 m. Marius Grinevičius
* 2009–2011 m. Šarūnas Vasiliauskas
* 2011–2013 m. Rimantas Vaitkus
* 2013–2017 m. Dalius Misiūnas
* Nuo 2018 m. Darius Maikštėnas

## Šaltiniai
Kapitan Bado

**Kapitan Bado** (, ) – miestas šiauriniame Paragvajuje, Amambajaus departamente, Brazilijos pasienyje. Išsidėstęs Amambajaus Kordiljeroje, 485 m aukštyje, prie Ipanė upės, priešais Brazilijos miestą Koronel Sepukajų. Žemės ūkis, matės auginimas, medienos apdirbimo pramonė. Prekyba javais.

Miestas įkurtas 1914 m. Iki tol buvo apgyvendintas Brazilijos matės augintojų ir vadintas *Ñu Verá*. Paragvajiečiai miestą pavadino Trigubo Aljanso karo generolo José Matías Bado garbei.

Šalia Kapitan Bado stūksančiose aukštumose yra krioklių bei senųjų indėnų archeologinių dirbinių.

## Šaltiniai
Dvarčionių keramika

**„Dvarčionių keramika“** – didžiausia keraminių ir akmens masės plytelių gamintoja Baltijos šalyse. Įmonė savo veiklą pradėjo 1888 m. gamindama plytas. Per metus plytinėje buvo pagaminama apie 2-3 mln. plytų, o iki II pasaulinio karo pradžios dirbo apie 100 žmonių. Keraminės sienų plytelės pradėtos gaminti 1974 m.

1994–1997 m. vyko stambus įmonės modernizavimas, kurį pabaigus pradėtos gaminti naujos kartos keraminės plytelės. Dabar įmonė pagamina iki 3 mln. kvadratinių metrų plytelių per metus.

„Dvarčionių keramika“ gamina Italijos dizainerių kurtas plytelių kolekcijas – nuo Viktorijos laikų „Barocco“ stiliaus iki modernaus didmiesčio „Colore“. Dalis bendrovės gaminamų plytelių parduodamos Lietuvoje, dalis eksportuojama į kaimynines šalis: Latviją, Estiją, Vakarų Europos šalis, Rusiją.

Bendrovė yra įdiegusi tarptautinės kokybės valdymo sistemą ISO 9001. „Dvarčionių keramika“ tobulina savo aplinkos apsaugos vadybą, vadovaudamasi aplinkos apsaugos vadybos standartais mažina išteklių naudojimą ir vykdo taršos prevenciją.

2016 m. liepos pabaigoje įmonei iškelta bankroto byla. Tuo metu, jos skolos siekė 6,5 mln. eurų, taip pat, įmonė jau kurį laiką dirbo nepelningai.

Bendrovė per savo gyvavimo laikotarpį yra gavusi nemažai verslui reikšmingų apdovanojimų:
* 2003, 2006 ir 2007 m. bendrovė pelnė „Sėkmingai dirbančios įmonės“ nominaciją;
* 2006 ir 2007 m. suteiktas „Lietuvos metų eksportuotojo“ vardas;
* 2003 m. tapo konkurso „Pasiekimai aplinkosaugoje“ nugalėtoja vidutinių įmonių tarpe (už bendrovės tikslų ir krypčių integravimą į aplinkos apsaugos politiką);
* 2004 m. Lietuvos pramonininkų konfederacija bendrovės vadovui už aukštą profesionalumą, profesinės garbės ir orumo supratimą, kūrybiškumą, iniciatyvą, pasiektus rezultatus suteikė „Profesijos riterio“ vardą;
* 2007 m. bendrovės prezidentas pelnė Vytauto Andriaus Graičiūno vardo nominaciją;
* „Lietuvos metų gaminio“ rinkimuose nuo 2000 m. „Dvarčionių keramika“ apdovanojimus pelnė net 7 kartus.

## Nuorodos
*  (lietuvių, anglų, rusų k.)

## Šaltiniai
Duoklininkai

**Duoklininkai** – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės valstiečių socialinis ekonominis sluoksnis.

Svarbiausios duoklininkų prievolės buvo duoklės javais, medumi, šienu ir kitais žemės ūkio gamybos produktais mokėjimas savo feodalui ar valdovui. Dalis duoklininkų dėl padidintos javų dėklos, pakeitusios kitas prievoles, buvo vadinami dėklininkais.

Duoklininkai susidarė iš valstiečių, XIV a. – XV a. atsiskyrus specialiųjų tarnybų valstiečiams – žirgininkams, amatininkams, varovams ir atsirandant lažininkams. Plintant palivarkams nuo XV a. pabaigoje daug duoklininkų tapo lažininkais. XVI a. kai kurios duoklės buvo pakeistos pinigine renta. XVI a. viduryje duoklininkai drauge su kitais valstiečiais buvo paversti baudžiauninkais.

## Šaltiniai
Latvijos gyvybės mokslų ir technologijų universitetas

**Latvijos gyvybės mokslų ir technologijų universitetas** (latv. *Latvijas Biozinātņu un tehnoloģiju universitāte*; *LBTU*) - universitetas Jelgavos pilyje, Jelgavoje, kurią dažnai vadina studentų sostine.

Latvijos gyvybės mokslų ir technologijų universitetas turi savo konstituciją, kurią galima rasti čia.

## Struktūra

### Fakultetai
LBTU yra 9 fakultetai:
* Žemės ūkio fakultetas; 
* Ekonomikos fakultetas;
* Technikos fakultetas; 
* Veterinarijos fakultetas; 
* Žemės inžinerijos fakultetas; 
* Maisto technologijų fakultetas;  
* Miško fakultetas; 
* Socialinių mokslų fakultetas; 
* Informacinių tehnologijų fakultetas; 

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
Prūsijos žemės kronika

**Prūsijos žemės kronika** (), Dusburgiečio kronika, Dusburgo kronika – Vokiečių ordino 1190–1330 m. karų istorija. Seniausia išlikusi kryžiuočių kronika, kurią Karaliaučiuje lotynų kalba parašė Petras Dusburgietis.

## Šaltiniai
Petras Duisburgietis turėjo galimybę naudotis Vokiečių ordino Didžiųjų magistrų archyvais Marienburge. Pagrindiniai Prūsijos žemės kronikos šaltiniai:
* Didžiojo magistro Heinricho von Hohenlohės „Pranešimas“,
* Neišlikę seniausieji „Prūsų analai“,
* Vokiečių ordino diplomatinis archyvas,
* kiti rašytiniai šaltiniai,
* nuo XIII a. pabaigos – amžininkų, Vokiečių ordino brolių, komtūrų pasakojimai.

## Kronika

Kronika turi 4 dalis. Pirmojoje dalyje rašoma apie Vokiečių ordino atsiradimą, antrojoje – apie įsikūrimą Pavyslyje, trečiojoje šlovinama agresija prieš prūsus ir lietuvius. Aprašomas 1283–1330 m. Vokiečių ordino nuolatinis karas su Lietuva. Kronika baigta 1326 m., tačiau yra jos tęsinys iki 1330 m.

## Kritika
Petras Dusburgietis, būdamas Vokiečių ordino apologetas ir visaip teisindamas kryžiuočių agresiją, rašė tendencingai, šlovino jų užkariavimus Prūsoje ir baltų žudynes. Prūsų ir lietuvių išsivaduojamąją kovą autorius prilygina kovai prieš krikščionybę ir patį Dievą, nors kartais pripažįsta, kad Vokiečių ordino svarbiausias tikslas – grobti naujas žemes.

Vietomis Petras Dusburgietis ne tik klydo, nesilaikė įvykių chronologijos, bet ir klastojo faktus. Tačiau jis pateikė svarbių, neretai unikalių faktų apie prūsų, sūduvių, lietuvių buitį, kultūrą, papročius, prūsų tautinio išsivadavimo kovą, Lietuvos karus su kryžiuočiais.

## Nuorašai ir leidiniai
Išliko keletas kronikos nuorašų, iš kurių geriausias XVII a. Torunės nuorašas. Nuorašu naudojosi Motiejus Strijkovskis, 1582 m. rašydamas Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės istoriją, Simonas Grunau, Janas Dlugošas ir kiti. Kroniką eilėmis į vokiečių kalbą iki 1340 m. išvertė Vokiečių ordino kapelionas Mikalojus iš Jerošino (*Nikolaus von Jeroschin*).

Prūsijos žemės kroniką pirmą kartą 1679 m. išleido Kristupas Hartknochas. Mokslinį leidimą 1861 m. parengė Maksas Tepenas. Publikaciją lietuvių kalba 1985 m. parengė Romas Batūra (įvadas ir komentarai) ir vertėjas iš lotynų kalbos Leonas Valkūnas.

## Leidiniai
* Petras Dusburgietis. Prūsijos žemės kronika. Vilnius, 1985
* Chronicon terrae Prussiae. Scriptores Rerum Prussicarum. Bd. 1. Leipzig 1861.

## Šaltiniai
Steatopigija

**Steatopigija** – reiškinys, kai apie žmogaus (paprastai moters) sėdmenis ir juose yra didelės riebalų sankaupos. Riebalų sankaupos dažnai apima ne tik sėdmenis, bet ir leidžiasi šlaunų išoriniu ir priekiniu paviršiumi, kartais pasiekia net kelį.

Steatopigija būdinga koisanams. Šis bruožas itin būdingas moterims, o vyrams pasireiškia rečiau ir mažiau. Daugelyje žmonių grupių moterims dažniau pasireiškia polinkis kaupti riebalus sėdmenų srityje, negu vyrams. Steatopigija žinoma Centrinės Afrikos pigmėjų tarpe, Andamanų salų onge gentyje. Koisanai steatopigiją laiko gražumo požymiu. Moterų steatopigija prasideda kūdikystėje ir visiškai susiformuoja pirmojo nėštumo metu.

Manoma, kad steatopigija buvo būdinga žmonėms, kurie gyveno teritorijose nuo Adeno įlankos iki Gerosios Vilties kyšulio. Iš šių žmonių dabar išliko tik dvi tautos – koisanai ir pigmėjai. Koisanų steatopigija yra ryškiausia, tačiau pasitaiko ir tarp kitų Afrikos gyventojų. Ji pasitaiko ir Andamanų negritų moterims.

Manoma, kad abiejų lyčių steatopigija buvo būdinga ankstyvųjų žmonių populiacijoms.
Fuerte Olimpas

**Fuerte Olimpas** () – miestas šiaurės vakarų Paragvajuje, Brazilijos pasienyje, pelkėtoje Paragvajaus upės pakrantėje, 64 m aukštyje. Aukštutinio Paragvajaus departamento sostinė.

Miestas įsikūręs Pantanalio pelkyno pakraštyje, Šiauriniame Čake ir dažnai vadinamas „Vartais į pelkes“. Svarbus upių uostas. Pagrindinis susisiekimas vyksta laivais, taip pat į miestą veda negrįstas kelias. Iš pagrindinių miesto objektų paminėtinas 1792 m. akmeninis fortas, akmeninė *María Auxiliadora* katedra, pastatyta ant kalvos, *Virgen Santísima* indėnų muziejus ir bendruomenė. Taip pat rengiamos kelionės į pelkes.

Miestas 1792 m. įkurtas ispanų bei pavadintas *Fuerte Borbón*. Tai buvo svarbus La Platos vicekaralystės punktas, skirtas gynybai nuo Brazilijos. Gaspar Rodríguez de Francia miestas pervadintas į Fuerte Olimpą. Trigubo Aljanso karo metu buvo kariniu punktu kovojant su Brazilija.

## Šaltiniai
Korinto kanalas

**Korinto kanalas** () – kanalas, kertantis Korinto sąsmauką bei jungiantis Jonijos ir Egėjo jūras. Leidžia laivams išvengti kelionės aplink Peloponesą ir sutaupyti ~400 km. Ilgis – 6,3 km. Plotis 24 m. Gylis – 8 m. Kanalą supančios uolos pasiekia 17 m aukštį. Iškastas 1881–1893 metais. Kanalas per siauras dideliems krovininiams laivams, todėl dažniausiai naudojamas turistų. Per metus praplaukia ~11 000 laivų.

Per kanalą eina trys tiltai. Kanalo galuose įrengti panardinami tiltai. Vakarinėje sąsmaukos pusėje prie kanalo išsidėstęs Korinto miestas.

## Istorija
Dar antikos valdovai svajojo apie kanalą per sąsmauką. Pirmasis šio darbo ėmėsi tironas Periandras VII a. pr. m. e. Įvertinęs užduotį kaip neįmanomą, vietoje to nutiesė akmenimis grįstą valką laivams pertempti, pavadintą Diolku. Šios valkos likučiai tebėra šalia kanalo.

Diadochas Demetrijus (336–283 m. pr. m. e.) planavo iškasti kanalą, bet klaidingai apskaičiavus vandens lygius skirtingose sąsmaukos pusėse ir išsigandus potvynio, projektas buvo atmestas.

Pasak istoriko Svetonijaus, Julijus Cezaris (valdė 48–44 m. pr. m. e.) šalia kitų grandiozinių projektų planavo ir kanalą per Korinto sąsmauką, tačiau nespėjo to įgyvendinti.

Imperatorius Neronas (valdė 54–68 m. e.) pradėjo kanalo kasimo darbus, asmeniškai iškasdamas pirmąjį kibirą žemės, bet netrukus jis mirė, ir projektas buvo nutrauktas. 6000 žydų, karo belaisvių, buvo pradėję kasti 40–50 m pločio griovius iš abiejų pusių, trečioji grupė gręžė šulinius tikrindami uolienas (šuliniai tam buvo panaudoti dar kartą 1881 m.). Dabartinis kanalas eina tuo pačiu maršrutu, todėl niekas iš šio bandymo neišliko.

Planai buvo atgaivinti 1870 m., po sėkmingo Sueco kanalo atidarymo. Darbams buvo pasamdyta prancūzų kompanija, tačiau dėl finansinių problemų darbai sustojo tik prasidėję. Galiausiai 1881 m. kanalo projektavimui buvo nusamdyti vengrų architektai Ištvanas Tiuras ir Blaa Geršteris, kurie prieš tai dirbo prie Panamos kanalo. Graikų kompanija vadovaujama bankininko ir filantropo Andrėjo Sungro pastatė kanalą 1881–1893 metais.

## Geologija
Kanalas yra didelio seisminio aktyvumo zonoje. Tarp 1893 ir 1940 m. priežiūrai ir sienų stabilizavimui jis buvo uždarytas 4 metams. Vien tik per 1923 m. 41 000 m³ uolienų įkrito į kanalą, valymo darbai užtruko dvejus metus. 1944 m. kanalas sugriautas, 1948 m. atstatytas.

## Šaltiniai
Mikalojus iš Jerošino

**Mikalojus iš Jerošino** () – XIV a. vokiečių metraštininkas, rašęs Vokiečių ordino užimtoje Prūsijoje.

Nikolaus buvo Vokiečių ordino didžiųjų magistrų kapelionas. 1328 m. jis į vidurio vokiečių aukštaičių kalbą išvertė Johano Kanaparijaus (*Johannes Canaparius*) „Šventojo Adalberto gyvenimą“ (*Vita Sancti Adalberti*). 1331–1335 m. didžiajam magistrui Liuteriui iš Braunšveigo (*Luther von Braunschweig*) jis išvertė Petro Duisburgiečio veikalo „Prūsijos žemės kronika“ (*Chronicon terrae Prussiae*) 27.737 eiles. Jo vertimas „*Die Kronike von Pruzinlant*“ buvo paskirtas Vokiečių ordino globėjai šventajai Mergelei Marijai. Šiuo vertimu pasinaudojo Vygandas Marburgietis.

## Literatūra
* Sabine Schmolansky: Nikolaus von Jeroschin. Neue Deutsche Biographie. Bd. 19, S. 272
* Franz Pfeiffer: Die Deutschordenschronik: ein Beitrag zur Geschichte der mitteldeutschen Sprache und Literatur. Reprograf. Nachdr. der Ausg. Stuttgart 1854, Hildesheim. Olms, 1966.
* Abenteuer, Novellen und Schwänke aus der "Kronike von Pruzinlant" des Nikolaus von Jeroschin. Übertragen von Karl Plenzat. Leipzig. Holzner. 1935.
* Carl von Kraus: Die metrischen Regeln bei Heinrich von Hesler und Nikolaus von Jeroschin. Wien. Österreich. Bundes-Verl., 1928. In: Festschrift Max H. Jellinek.

## Nuorodos
* [Nikolaus von Jeroschin. Allgemeine Deutsche Biographie](http://mdz.bib-bvb.de/digbib/lexika/adb/images/adb013/@ebt-link?target=idmatch(entityref,adb0130781))
* Berlyno valstybinės bibliotekos katalogas
Kvedlinburgo analai

**Kvedlinburgo analai** (, ) – nuo ~993 ar ~1000 iki 1030 (?) m. Kvedlinburgo imperatoriškajame moterų vienuolyne lotynų kalba rašytas metraštis. 1017–1020 m. veikiausiai nebuvo rašomas. Išliko vienintelis Meiseno Kunigaikščių mokyklos dėstytojo istoriko Georgo Fabricijaus (Georgo Goldschmidt'o) (1516-1571 m.) kartu su kt. Saksonijos archyvarais tarp 1546 ir 1571 m. surašytas nuorašas (saugomas Saksonijos žemės, valstybės ir universiteto bibliotekoje Drezdene; 1710 m. paskelbtas G. V. Leibnico, 1839 m. – G. H. Perco leidinyje „Monumenta Germaniae Historica“, t. 3).

Kvedlinburgo analų autorius nežinomas, tačiau šio metraščio tekste atsispindintis puikus analisto informuotumas apie Vokietijos ir gretimų kraštų X-XI a. politinės istorijos įvykius bei „egzaltuotai proimperiškas“ jo (ar jos) požiūris į tuos įvykius leidžia gana tvirtai teigti, kad Kvedlinburgo analai yra surašyti ar padiktuoti asmens, itin artimo X-XI a. valdžiusiems Saksų dinastijos imperatoriams (galbūt minėto vienuolyno abatės (999-1040/1044 m.) Adelheidės I, kuri buvo Vokietijos imperatoriaus Otono II duktė ir Vokietijos imperatoriaus Otono III sesuo).
 
Kvedlinburgo analai (tiksliau, iki mūsų dienų išlikusi jų teksto dalis) apima laikotarpį „nuo pasaulio sutvėrimo“ iki 1025 m. Iš pradžių šiuose analuose dėstoma visuotinė, daugiausia Šventosios Romos imperijos istorija. Nuo 984 m. prasideda autoriaus informacija, daugiausia apie Saksoniją, o nuo 993 m. – to paties autoriaus kaip įvykių amžininko pasakojimas. 1009 m. įraše, kuriame trumpai aprašyta „pagonių arkivyskupo“ šv. Brunono žūtis, pirmą kartą rašytiniame istorijos šaltinyje paminėta Lietuva:

*„Sanctus Bruno qui cognominatur Bonifacius archepiscopus et monachus XI. suæ conuersionis anno in confinio Rusciæ et Lituæ a paganis capite plexus cum suis XVIII, VII. Id. Martij petijt coelos.“*

*„Šventasis Brunonas, dar vadinamas Bonifacijumi, arkivyskupas ir vienuolis, vienuoliktaisiais savo atsivertimo metais Rusios ir Lietuvos pasienyje pagonių trenktas į galvą 7 dienos iki kovo idų [t. y. [[kovo 9]] d.] su aštuoniolika saviškių iškeliavo į dangų”.*

Istoriografijoje paplitusios dvi šio įrašo interpretavimo versijos, – dauguma tyrinėtojų mano, kad žodžiu „Ruscia“ Kvedlinburgo analistas ar analistė įvardijo būtent (Kijevo) Rusią, o jų oponentai (daugiausia vokiečių tyrinėtojai) tikina, kad žodis *Rusciae* („Rusios“) aptariamoje metraščio teksto vietoje atsirado klaidingai perrašius *Prusciae* („Prūsijos“).

## Taip pat skaitykite
* Šv. Brunonas Kverfurtietis

## Literatūra

* Die Annales Quedlinburgenses // Monumenta Germaniae Historica, Scriptores Rerum Germanicarum In Usum Scholarum Separatim Editi, vol. 72, Hanover, 2004. (ISBN 978-3-7752-5472-4)
*  Felice Lifshitz apie Kvedlinburgo analus
* 1009 metai: šv. Brunono Kverfurtiečio misija (sud. I. Leonavičiūtė), V., 2006.

## Šaltiniai
Projektas: Monstras

**Projektas: Monstras** () – 2008 m. JAV mokslinės fantastikos bei veiksmo filmas. Filmas pasakoja apie pabaisos užpuolamo Niujorko grupelę gyventojų, kurie stengiasi pabėgti iš miesto.

## Aktoriai
: *Aktorius – filmo veikėjas*
* Michael Stahl-David – Robert Hawkins,
* T. J. Miller – Hudson Platt,
* Jessica Lucas – Lily Ford,
* Oddete Yustman – Elizabeth 'Beth' McIntyre,
* Mike Vogel – Jason Hawkins.
Puerto Kasadas

**Puerto Kasadas** () arba **La Viktorija** (*La Victoria*) – miestas šiaurės vakariniame Paragvajuje, Aukštutinio Paragvajaus departamente, Paragvajaus upės pakrantėje, 64 m aukštyje. 6,5 tūkst. gyventojų (2002 m.). Verčiamasi daugiausia gyvulininkyste, taip pat yra tanino fabrikas. Yra upių prieplauka.

## Istorija

Miestas įkurtas 1889 m. *Puerto Casado* pavadinimu ir buvo didelis tanino pramonės centras. Ją valdžiusi firma Carlos Casado turėjo net 5 mln. ha žemės. Iš Čiako gilumų į Puerto Kasadą buvo nutiestas geležinkelis. Juo buvo tiekiama amunicija Čiako karo metu. 1973 m. gavo apygardos statusą.
Paliuliškės

**Paliuliškės** – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, į rytus nuo Vilniaus, 2 km į rytus nuo Kairėnų. Seniūnaitijos centras. Kaimo vakaruose yra Paliuliškių kapinės. Plečiasi nausėdijos. Paliuliškių autobusų stotelė (18 nr.) yra Kairėnuose.

## Istorija
XIX a. pab. Paliuliškių kaimas pateko į Vilniaus apskrities Mickūnų valsčių, buvo apylinkės centras. Buvo Lopatinskių Kairėnų dvaro valda.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Niat-Nam

**Niat-Nam** (, iš simbolių 一南) - senovinis, tradicinis Vietnamo kovos menas, kurio esmė - kvėpavimo ir judesių pratimai. Anksčiau ši sporto šaka buvo prieinama tik elitinėms šeimoms Vietname ir iki šiol vis dar nėra gerai žinoma sporto specialistams.

## Istorija

Niat-Nam kovos menas atsirado Tiau - choan ir Tiau - ai teritorijose Vietname. Dėl tamsių istorinių laikotarpių sudėtinga pasakyti tikslų šio kovos meno atsiradimo laiką ir jo pirmųjų įkūrėjų vardus, bet jis buvo minimas dar XIII-XIV amžiuje. Tuomet Niat-Nam kovos meno paslaptis žinojo tik kelios žmonių grupės, nes jos buvo stipriai saugomos, bet XX amžiaus pabaigoje dabartinio Niat-Nam mokyklos vadovo Ngo Suan Bin dėka atsirado galimybė susipažinti su šiuo kovos menu. 1990 m. Niat-Nam mokyklos buvo įkurtos Minske ir Maskvoje. 1994 m. Lietuvoje atsirado Vilniaus "Niat-Nam" klubas, o 1999 m. Vilniuje jau buvo įkurtos keturios Niat-Nam mokyklos. Šiuo metu Niat-Nam mokyklos plėtoja sportinį pasirengimą, sveikatingumo projektus ir kovines kryptis.

## Pratimų esmė

Niat-Nam pratimų sistema siekia tobulinti psichofizines žmogaus savybes, panaudojant raumenų, sąnarių ir raiščių sistemos judėjimo mechanizmą. Pratimų esmė - apgalvoti judesiai, leidžiantys savo tikslams panaudoti priešininko jėgas, mobilizuoti savo jėgas puolant arba ginantis. Pratimais taip pat siekiama ir kitų rezultatų: ryžtingo charakterio, teisingo mąstymo, greitos reakcijos, laisvų, bet tikslių judesių. Labai svarbūs yra kvėpavimo pratimai, kurie padeda žmogui išmokti atsipalaiduoti, maksimaliai mobilizuoti savo jėgas kritiniu metu, lengvai ištverti monotonišką treniruočių procesą, peržengti savo ribas.

## Lietuvos Niat-Nam federacijos veikla

Lietuvos Niat-Nam federacijos tikslai yra plėtoti tradicinį Vietnamo kovos meną Niat-Nam, organizuoti šventes ir parodomosios programos, treniruoti vaikus ir suaugusius, rengti seminarus ir stovyklas.

## Pagrindiniai Niat-Nam principai
* Siekti kokybės, o ne kiekybės;
* Suprasti daug, veikti tiksliai;
* Siekti esmės, o ne formos, įvaldant formą, neužmiršti, kad esmė slepiasi už išorės;
* Valia ir drąsa svarbiau už svarstymus;
* Veiksmas gimsta iš sąmoningumo;
* Iš pradžių užgrūdinti valią ir drąsą, vėliau mokytis meistriškumo;
* Iš pradžių suprasti, paskui veikti;
* Kad apsigintum, reikia išmanyti, kaip pulti;
* Kad pultum, reikia mokėti gerai gintis;
* Mokėti gintis ir pulti - pergalės garantija.

## Nuorodos
* Vietnamo tradicinio kovos meno „Niat Nam“ Lietuvos federacija
Major Pablo Lagerensa

**Major Pablo Lagerensa** (, ) – gyvenvietė šiaurės vakarų Paragvajuje, Aukštutinio Paragvajaus departamente, Čiako lygumose, 182 m aukštyje. 1,5 tūkst. gyventojų (2002 m.). Vystoma žemdirbystė, gyvulininkystė, medienos pramonė. Yra Adrian Jara oro bazė.

Čiako karo metu, 1935 m. birželio 8 d., šalia Major Pablo Lagerensos vyko Ingavi mūšis. Iki 1992 m. buvo Čiako departamento sostine.
Targa

**Targa** () – automobilio kėbulo tipas su nuimama stogo dalimi. Targos tipo automobiliuose galima nuimti stogo dalis, esančias virš vairuotojo ir keleivio durelių, tačiau kėbulo atramos, esančios už jų, nenuimamos. Stogas gali būti vientisas arba padalintas į dvi dalis; pastaruoju atveju (pavaizduota nuotraukoje) nuėmus dalis, lieka kėbulo atrama, jungianti priekinę automobilio dalį su galine; priešingu atveju automobilis turi visiškai laisvą erdvę nuo priekinio iki galinio stiklo.

## Tradicinių Targa automobilių pavyzdžiai
* AMC Eagle Sundancer (1980–84)
* Chevrolet Camaro (1978–2002)
* Chevrolet Corvette coupe (1968–dabar) išskyrus 2001–2004 ir 2006+ Z06
* Datsun 280ZX
* Dodge Viper (1992–2002)
* Ferrari 250P / 250LM / 330P / 330P2 / 330P3 / 330P4 / 412P / 312P
* Ferrari 308 GTB
* Ferrari 348 TS
* Ferrari 512S/512M
* Ferrari Dino
* Ferrari F355
* Fiat X1/9
* Ford GTX-1 (1966 12 Hours of Sebring nugalėtojas)
* Ford GTX-1 Roadster (2005)
* Honda CR-X del Sol
* Honda NSX - T
* Jaguar XJ-SC (1985–1988)
* Koenigsegg All Koenigsegg models (2004–dabar)
* Lotus Elise
* Maserati MC12
* Matra 530
* Nissan 100NX
* Nissan 300ZX
* Oldsmobile Salon (1986)
* Pontiac Firebird/Pontiac Trans Am (1976–2002)
* Porsche 904
* Porsche 906
* Porsche 911 Targa (1966–1992)
* Porsche 914
* Rover 200 Coupe (216/220)
* Saab Catherina prototipas (1964)
* Smart Roadster
* Suzuki Samurai
* Suzuki Cappucino
* Suzuki X90
* Toyota MR2 (AW11 ir SW20 modeliai)
* Toyota Sports 800 (1965–1969)
* Toyota Supra (MKIII, MKIV)
* Triumph TR4 (1961)
* Triumph TR7
Europos Audito Rūmai

**Europos Audito Rūmai** (**EAR**) – penktoji Europos Sąjungos institucija. Ji buvo įsteigta 1975 m. Liuksemburge ir yra atsakinga už ES biudžeto tvarkymą. Audito rūmus sudaro po narį iš kiekvienos šalies narės ir jai šiuo metu vadovauja pirmininkas Vítoras Manuelis da Silva Caldeira iš Portugalijos.

## Valdymas
Audito Rūmus sudaro po vieną narį iš kiekvienos ES valstybės; narius skiria Taryba šešerių metų kadencijai, kuriai pasibaigus, jie gali būti paskirti dar vienai kadencijai. Audito Rūmų nariai vieną iš savo tarpo išsirenka pirmininku trejų metų kadencijai, kuriai pasibaigus, jis gali būti paskirtas dar vienai kadencijai.

Dabartinis pirmininkas Vítoras Manuelis da Silva Caldeira buvo išrinktas 2008 sausį. Prieš tai buvę pirmininkai: Hubert Weber (Austrija, 2005 m.), seras Norman Price (Jungtinė Karalystė, 1977), Michael Murphy (Airija, 1977), Pierre Lelong (Prancūzija, 1981), Marcel Mart (Liuksemburgas, 1984), Aldo Angioi (Italija, 1990), Andre Middlehoek (Nyderlandai, 1992), Bernhard Friedmann (Vokietija, 1996), Jan. O. Karlsson (Švedija, 1999) ir Juan Manuel Fabra Valles (Ispanija, 2002).

## Funkcijos
Svarbiausias Audito Rūmų uždavinys – tikrinti, ar teisingai vykdomas ES biudžetas.

Viena iš pagrindinių Audito Rūmų funkcijų – padėti Europos Parlamentui ir Tarybai kasmet pateikiant joms praėjusių finansinių metų audito ataskaitą. Parlamentas atidžiai išnagrinėja Audito Rūmų ataskaitą prieš nuspręsdamas, ar patvirtinti biudžeto įvykdymą, už kurį atsakinga Komisija. Neradę trūkumų, Audito Rūmai taip pat siunčia Tarybai ir Parlamentui patikinimo, kad Europos mokesčių mokėtojų pinigai panaudoti tinkamai, pareiškimą.

Galiausiai Audito Rūmai pateikia savo nuomonę dėl ES finansų teisės aktų pasiūlymų ir dėl ES veiksmų kovojant su sukčiavimu.

## Darbo eiga
Audito Rūmuose yra apytiksliai 800 darbuotojų, įskaitant vertėjus, administratorius ir auditorius. Auditoriai suskirstyti į audito grupes. Jos rengia ataskaitų projektus, dėl kurių Audito Rūmai priima sprendimus.

Auditoriai dažnai vyksta į komandiruotes atlikti tikrinimų kitose ES institucijose, valstybėse narėse ir bet kurioje šalyje, kuri gauna ES paramą. Nors Audito Rūmai daugiausia dėmesio skiria pinigams, už kuriuos yra atsakinga Komisija, iš esmės 90 % ES pajamų ir išlaidų valdo nacionalinės valdžios institucijos.

Audito Rūmai neturi savarankiškos teisinės galios. Nustatę sukčiavimo faktą arba pažeidimą, auditoriai informuoja OLAF – Europos kovos su sukčiavimu tarnybą.

## Nuorodos
ES Audito rūmų oficiali svetainė (visomis ES kalbomis)
Amunicija

**Amunicija** – karo veiksmų reikmenys:
* visa, kas naudojama karo veiksmams kaip suvartojamosios kovinės priemonės ir jų komponentai: plg. raketos paleidiklis nėra amunicija, tai yra ginklas, ginkluotės vienetas, o raketa yra amunicijos vienetas, taip pat raketos kovinė galvutė yra atskiras amunicijos vienetas.
* karinė apranga (diržai, dėklai, šovininės; gertuvės, daiktamaišiai ir kt.), įsitvirtinimo reikmenys (kastuvėliai, kirtikliai, laužtuvai, maskuojamieji tinklai ir kt.).

## Etimologija
Žodis *amunicija* kilęs kaip alteracija iš *municija*:
, *amonition*, iš vid.  (kurį paveikė žodis *admonition*), šis iš , *munitio*, kuris būtojo laiko dalyvio *munitus*, kilusio iš  'stiprinti, įtvirtinti' + *-ion*.

## Prasmės
Pranašas (filmas)

**Pranašas** () – 2007 m. JAV mokslinės fantastikos filmas, paremtas Philip K. Dick knyga „Auksinis žmogus“. Filme pagrindinį „pranašo“ vaidmenį atliko Nicolas Cage.

## Aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Nicolas Cage – Cris Johnson
* Julianne Moore – Callie Ferris
* Jessica Biel – Liz Cooper
* Thomas Kretschmann – Mr. Smith
* Tory Kittles – Cavanaugh
* José Zúñiga – Security Chief Roybal (as Jose Zuniga)
* Jim Beaver – Wisdom
* Jason Butler Harner – Jeff Baines
* Michael Trucco – Kendall
* Enzo Cilenti – Mr. Jones
* Laetitia Danielle – Miss Brown
* Nicolas Pajon – Mr. Green
* Sergej Trifunovic – Mr. White
* Charles Chun – Davis