open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Nagaru Tanigava

**Nagaru Tanigava** (, 1970 m. gruodžio 19 d.) – japonų rašytojas iš Hjogo prefektūros, Kinki regiono Japonijoje.

Jis baigė teisę Kwansei Gakuin universitete. Žinomiausias jo darbas – lengvasis romanas *[[Suzumijos Haruhi melancholija]]*, kuris laimėjo didįjį prizą aštuntuosiuose kasmetiniuose Sneaker apdovanojimuose. Pagal jį buvo sukurtas anime serialas tokiu pat pavadinimu. Nors dauguma Tanigavo lengvųjų romanų pastaraisiais metais buvo sustoję, jis pradėjo dirbti ties manga, pavadinimu *[[Kagerou Meikyū]]*; pirmoji jos knyga buvo išleista 2009 rugpjūtį.

## Darbai
### Lengvieji romanai
;Suzumijos Haruhi knygos
Būklė: Sustabdytos
*  – ISBN 4-04-429201-9
*  – ISBN 4-04-429202-7
*  – ISBN 4-04-429203-5
*  – ISBN 4-04-429204-3
*  – ISBN 4-04-429205-1
*  – ISBN 4-04-429206-X
*  – ISBN 4-04-429207-8
*  – ISBN 4-04-429208-6
*  – ISBN 978-4-04-429209-6
*  – ISBN 978-4-04-429210-8

; knygos
Būklė: Sustabdytos
* Pabėgimas iš mokyklos – ISBN 4-8402-2355-6
* Aš-Mano-Man – ISBN 4-8402-2433-1
* Besijuokiantis aulas – ISBN 4-8402-2486-2
* Galutinis kelionės tikslas – ISBN 4-8402-2632-6
* Nemiręs ar negyvas – ISBN 4-8402-2781-0
* Vampyro sindromas – ISBN 4-8402-2828-0

;Dengeki Aegis 5
Būklė: Baigtos
*  – ISBN 4-8402-2852-3
*  – ISBN 4-8402-3173-7

;Uždara visata
Būklė: Sustabdytos
*  – ISBN 4-8402-3021-8

;Mano pasaulio sergėtojas
Būklė: Baigtos
*  – ISBN 4-8402-3206-7
*  – ISBN 4-8402-3444-2
*  – ISBN 4-8402-3615-1

### Manga
;Kagerou Meikyu (Amnezijos labirintas)
Būklė: Baigtos
*  – ISBN 4-0486-8067-6
*  – ISBN 4-0486-8301-2

### Bendri darbai
;Bokusatsu Tenshi Dokuro-chan Desu
Būklė: Baigtos
*  – ISBN 4-8402-3443-4

## Nuorodos
Lenkijos-Lietuvos totoriai

**Lenkijos-Lietuvos totoriai** – totorių subetnosas, gyvenantis buvusios Abiejų Tautų Respublikos teritorijoje: Lietuvoje – ~4 tūkst., Baltarusijoje – virš 10 tūkst., Lenkijoje – virš 5 tūkst. Savo gimtosios kalbos nebevartoja, kalba lietuviškai, baltarusiškai, lenkiškai. Naudoja lotynišką rašto sistemą ir kirilicą. Tikintieji – musulmonai-sunitai.

Kaip atskira etninė grupė Lenkijos-Lietuvos totoriai susidarė XIV a. pab. – XV a. pr. LDK teritorijoje. Jų pagrindą sudarė LDK kariuomenėje tarnavę totoriai, kilę iš Aukso Ordos, vėliau – iš Didžiosios Ordos, Nogajų Ordos ir Krymo chanato. XV a. pirmoje pusėje LDK totoriai buvo sudarę vasalinę Džagoldajaus valstybę. Chano Dželaletdino pulkas kovėsi Lietuvos-Lenkijos pusėje Žalgirio mūšio metu.

Lenkijos-Lietuvos totoriai atsidūrė gan skirtingose kultūrinėse, socialinėse sąlygose ir palaipsniui pradėjo asimiliuotis su vietinėmis tautomis. XVI a. pab. pradėjo vartoti rusėnų kalbą, vėliau, dėl prasidėjusios polonizacijos, dalis perėmė lenkų kalbą. Religinėje literatūroje pradėjo naudoti modifikuotą arabišką raidyną (baltarusių arabų raidyną). Religiniais totorių centrais tapo Varšuva ir Vilnius (ypač Lukiškės), ten veikė totorių sąjungos, leista spauda, buvo muftiatas. Karų, okupacijų metais daug totorių mečečių sunyko, nusilpo socialinė veikla.

Dabar Lietuvoje gyvena apie 4000 totorių, daugiausia Vilniaus, Alytaus rajonuose, Kaune, mažesnės totorių grupės gyvena visoje šalyje. Veikia 4 totorių mečetės. Veikia Lietuvos totorių bendruomenių sąjunga, leidžiamas mėnraštis „Lietuvos totoriai“, vyksta įvairūs renginiai.

## Nuorodos
* Kauno totorių bendruomenė
* Lietuvos tautinių mažumų svetainė
Zahedanas

**Zahedanas** () − miestas Irano pietryčiuose, Sistano ir Beludžistano provincijos sostinė, netoli Pakistano ir Afganistano sienos, 1605 km nuo Teherano.

Zahedanas išsidėstęs į rytus nuo Dešte Luto dykumos. Miestas buvo dalis istorinio Sistano regiono.

Zahedanas yra svarbus ekonominis centras daugeliui mažų ir vidutinių provincijos įmonių. Čia vystoma tekstilė, keramika, maisto pramonė. Mieste dominuoja musulmonai sunitai.

Zahedane dažnai vyksta saugumo pajėgų ir į narkotikų prekybą įsitraukusių ginkluotų grupuočių susirėmimai.

2010 m. liepos 15 d. Zahedano miesto Penktadieninėje mečetėje, per savižudžių išpuolius, žuvo daugiau nei 20 žmonių, buvo sužeisti daugiau nei 100 žmonių. Dėl išpuolių buvo kaltinama sunitų sukilėlių grupė *Džundallah* („Dievo kariai“). Grupuotės lyderis Abdolmalekas Rigis buvo pakartas birželio 20 d., todėl *Džundallah* kovotojai žadėjo kerštą.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Zahedanas  (anglų k.)
Hamadanas

**Hamadanas** () − miestas Irane, Hamadano provincijos sostinė.

Hamadanas yra vienas seniausių ne tik Irano, bet ir pasaulio miestų, įsikūręs 1850 m aukštyje Alvando (3574 m) kalno šlaite. Tai šumerų miestas Ekbatanas, vienas įtakingiausių senojo pasaulio centrų. Miestas garsėja Ibn Sinos (Avicenos), mirusio Hamadane 1037 m. mauzoliejumi.

Hamadane yra vienas didžiausių pasaulyje vandens urvų − Alisadro urvas, kurio ilgis 14 km. Pirmąkart urvas buvo rastas dar karaliaus Darijaus I laikais (521−485 m. pr. m. e.).

Dauguma Hamadano gyventojų − persai.
Farsas (regionas)

**Farsas** () – senovinis regionas Artimuosiuose Rytuose, Irano teritorijoje. Jis dalinai sutapo su dabartine Irano Farso provincija.

## Geografija
Farsas buvo į pietus nuo Lorestano ir per pakrantės žemumas siekėsi su Persijos įlanka. Šiaurės rytuose stepių plotai atkyrė regioną nuo Kermano ir Jazdo, o rytuose, ties Hormuzo sąsiauriu jis susisiekė su Beludžistanu.

Farsas yra kalnuotas ir labai įvairaus reljefo regionas. Šiaurėje ir šiaurės vakaruose jis pasižymi aukščiausiais kalnais, kurie pereina į dar aukštesnį Lorestaną. Centrinė regiono dalis pasižymi švelniomis žiemomis ir karštomis vasaromis, o pietinė ir pietrytinė – ypač karštomis vasaromis. Regione yra dideli Taško ir Bachtegano ežerai.

## Istorija
Senovės Persijos laikais šis regionas sutapo su Persija, dar vadinama Perside. Iš čia kilo dvi žymios Senovės Persijos dinastijos – Achemenidai ir Sasanidai. Regione buvo jų sostinės Persepolis ir Pasargadai, kurių griuvėsiai išlikę iki šiol.

VII a. Sasanidų imperiją nukariavus Kalifatui, Persija tapo žinoma kaip Farsas, nes arabai negalėjo ištarti garso *f*. Nors regionas pasižymėjo ypač aršiu pasipriešinimu arabų valdymui, čia įsiviešpatavo Islamas. Nuo tada regionas ėmė vaidinti vis silpnesnį vaidmenį Didžiajame Irane, civilizacijos centras persikėlė į derlingesnį Persijos Irako regioną.

Skylant Kalifatui, 875 m. Farsą nukariavo tadžikų Safaridų dinastija i rytų, kurie prijungė regioną prie savo trumpalaikės imperijos. Vėliau, apie 934 m. regione įsigalėjo Bujidai, kurie čia sukūrė atskirą Farso Bujidų valstybę (934–1062), priklausiusią didesnei konfederacijai.

Po to regione įsitvirtino kurdų kilmės vietinė giminė – Šabankarai, kurie valdydavo visada, nusilpus didžiosios Persijos imperijoms. XI a. pabaigoje nusilpus Seldžiukidams, Šabankarai Farsą valdė iš Šahreidž miesto. XII a. kraštą nukariavo Chorezmidai, vėliau Ilchanidai. Mongolai regione įsitvirtino be pasipriešinimo, todėl jo beveik nenusiaubė. Suskilus Ilchanidų valstybei, vėl įsitvirtino Šabankarai ir viešpatavo Darabgirde. Per tiurkų ir mongolų viepatavimo laikus į regioną atsikėlė tiurkai kaškajai, giminingi azeriams.

XVI a. Sefevidai Farsą įjungė savo imperiją.

1753 m. įsigalėjusi kurdų lakų kilmės Zendų dinastija perkėlė Persijos imperijos sostinę į Širazą, ir Farsas vėl trumpam tapo centriniu Didžiojo Irano regionu. Tačiau Zandų valdymas truko neilgai, nes 1795 m. įsigalėjo Kadžarų dinastija, kuri iškėlė sostinę į Teheraną.
Kešmas

**Kešmas** () – sala Persijos įlankoje, Ormūzo sąsiauryje, nuo žemyno atskirta Churano sąsiauriu. Priklauso Iranui, Hormozgano provincijai. Salos ilgis šiaurės rytų-pietvakarių kryptimi 135 km, plotis 40 km. Užima 1491 km² plotą.

Paviršius kalvotas, Didžiausias aukštis 406 m. Salos vakarinėje pusėje yra druskos karsto reiškinių (Čaku slėnis, Žvaigždžių slėnis), druskos urvų (Gare Danesju urvo ilgis 5 km, yra ežeras). Saloje yra asfalto, sieros, gamtinių dujų (nutiestas dujotiekis į žemyną). Tropinis klimatas. Vidutinė metinė oro temperatūra 27 °C, karščiausia būna birželio-rugpjūčio laikotarpiu. Vidutinis metinis kritulių kiekis – 183,2 mm. Centrinę salos dalį užima pusdykumė, pakrantėse yra išlikę mangrovių sąžalynų.

Saloje gyvena 113,8 tūkst. gyventojų (2010 m.). Didžiausias miestas ir uostas – Kešmas (23 tūkst. gyventojų), esantis rytiniame salos gale. Verčiamasi žvejyba, auginamos datulės, melionai, išgaunama druska, statomi tradiciniai arabų laivai dau.

Kešmo sala buvo žinoma jau Elamo laikais. Ptolemėjus ir vėlesni geografai ją įvardijo kaip Aleksandriją. Sala nuo seno buvo svarbus prekybos ir jūreivystės centras. XVII a. saloje fortą įrengė portugalai. 1622 m. prie Kešmo, mūšyje tarp portugalų ir jungtinių persų-anglų pajėgų, žuvo anglų jūrininkas Viljamas Bafinas.

## Šaltiniai
Skorenikai

**Skorenikai** – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 12 km nuo Dubingių.

## Istorija

1744 m. kaimas užrašytas Vilniaus vyskupijos sinodo nutarimuose. Tada jis priklausė Dubingių parapijai.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Chargas

**Chargas** () – sala ir joje esantis miestas pietvakarių Irane, Persijos įlankoje, 25 km nuo žemyno. Pavaldus Bušehiro provincijai. Plotas 25 km². Visą salą dengia dykuma. 20 000 gyventojų (1991 m.).

Saloje yra didžiausias Irano naftos prekybos uostas (metinė apyvarta – 950 mln. barelių). Į salą veda naftotiekiai ir dujotiekiai iš Persijos įlankos pakrantėje bei Zagroso kalnų papėdėse esančių naftos ir gamtinių dujų telkinių. Be naftos, dar eksportuojamos mineralinės trąšos, suskystintos gamtinės dujos. Veikia sieros, azoto trąšų gamyklos, gamtinių dujų skystinimo, jūros vandens gėlinimo agregatai. Yra oro uostas.

1753 m. olandai Charge įkūrė prekybinį uostą ir fortą. 1766 m. salą užėmė arabai, trumpai priklausė anglams anglų-persų karo metu. Dėl salos vyko intensyvūs mūšiai Irano-Irako karo metu, dauguma infrastruktūros buvo sunaikinta.

2007 m. saloje rastas Achemenidų laikų dantiraštis.

## Šaltiniai
Dalinimosi automobiliu paslauga

**Dalinimosi automobiliu paslauga** – inovatyvi automobilių nuomos paslauga. Iš esmės klaidingas terminas, bet plačiai naudojamas žiniasklaidoje.

Užsienio šalių didmiesčiuose dalinimosi automobiliais sistema yra gerai išplėtota ir sinchronizuota su viešuoju transportu, todėl tokiuose miestuose dalinimasis automobiliais prisideda mažinant spūstis, suteikia daugiau susisiekimo galimybių ir mažina miesto taršą. Paslaugos teikėjai pabrėžia, kad tai ekologiška – naudojami automobiliai yra mažalitražiai, dėl to jų išmetamas CO2 kiekis yra mažesnis.

Dauguma dalinimosi automobiliu paslaugos propaguotojų mano, kad žmonėms, nejaučiantiems poreikio kasdien važinėti automobiliu ir nuvažiuojantiems mažiau nei 10 tūkst. kilometrų per metus, naudotis dalinimosi automobiliu  paslauga apsimoka labiau nei turėti nuosavą automobilį. Nuosavo automobilio pirkimo, draudimo, remonto ir išlaikymo išlaidos yra fiksuotos ir paprastai nepriklauso nuo to, kaip dažnai automobiliu yra naudojamasi.

## Ypatumai

Esminiai skirtumai tarp dalinimosi automobiliu paslaugos ir tradicinės automobilių nuomos:
* Ši paslauga nėra apribota darbo valandomis – ja galima naudotis ištisą parą;
* Rezervavimas, automobilio paėmimas ir grąžinimas veikia savitarnos principu;
* Transporto priemonės gali būti nuomojamos valandoms, taip pat dienoms ar ilgesniam laikui;
* Paslaugos vartotojai yra registruoti ir iš anksto patvirtinti nariai (patikrinama kliento teisė vairuoti automobilį,  nustatomas apmokėjimo mechanizmas);
* Paslauga teikiama tam tikroje teritorijoje, kaip dviračių nuomos sistema;
* Į važiavimo kainą įeina transporto priemonės draudimas ir degalai.

### Automobilio atrakinimas

Automobilio atrakinimo mechanizmas veikia tokiu principu:
# Klientas prideda savo narystės kortelę prie kortelių skaitytuvo, esantčio ant priekinio automobilio stiklo;
# Kortelė nuskenuojama; 
# Aktyvuojamas laikas;
# Atrakinamas automobilis. 

Skaitytuvas suveikia tik rezervacijos metu pasirinktu laiku. Automobilio raktelius galima rasti jo viduje.

## Išnašos
Lamkhlongngu nacionalinis parkas

**Lamkhlongngu nacionalinis parkas** () – nacionalinis parkas vakarų Tailande, Kančanaburio provincijoje. Parkas įkurtas 2009 m. gruodžio 25 d.

## Vieta
Parkas užima 600,00 km², apima Thongfapumo (Thong Pha Phum) apylinkėse, 130 km į šiaurės vakarus nuo provincijos centro Kančanaburio.

## Flora ir fauna
Lamkhlongngu nacionaliniame parke vyrauja drėgni visžaliai ir lapuočių miškai.
Iš retų augalų parke sutinkama: stambiavaisis koralmedis (*Pterocarpus macrocarpus*), *[[Afzelia xylocarpa]]*, kietavaisė ksilija (*Xylia xylocarpa*), juodmedis (*Diospyros mollis*) ir kt.

Parke gyvena: azijinis dramblys, indinis zambaras, indokininis tigras, dūminis leopardas, baltarankis gibonas, laibaliemenės beždžionės ir kt.

## Įžymiausios vietos
* Saohino (Sao Hin), Thamnoknangano (Tham Nok Nang An) ir Namtoko (Nam Tok) urvai.
* Nangkhruano (Nang Khruan), Kliti (Kliti) kriokliai.

## Išnašos

## Nuorodos
* Parko svetainė 
* Tailando nacionaliniai parkai
Saijoko nacionalinis parkas

**Saijoko nacionalinis parkas** () – nacionalinis parkas vakarų Tailande, Kančanaburio provincijoje. Parkas įkurtas 1980 m. spalio 27 d.

## Vieta
Parkas užima 500,00 km², apima Thongfapumo (Thong Pha Phum) ir Saijoko (Sai Yok) apylinkėse Mianmaro pasienyje, 95 km į šiaurės vakarus nuo provincijos centro Kančanaburio. Per parką teka Kvainoja.

## Flora ir fauna
Saijoko nacionaliniame parke vyrauja drėgni visžaliai, lapuočių, mišrūs ir bambukų miškai.
Iš retų augalų parke sutinkama: kietavaisė ksilija (*Xylia xylocarpa*), tikrasis bambukas (*Bambusa bambos*), rudoji šorėja, *[[Walsura robusta]]*, švelnusis dialis (*Dialium cochinchinense*) ir kt.

Parke gyvena: Azijinis dramblys, Indijos muntjakas, baltarankis gibonas, baltaliemenis tapyras ir kt, sutinkama daug paukščių: pilkasis povinis fazanas, didysis kukalis, tamsiakrūtė nendrinukė siuvėja (*Orthotomus atrogularis*), pilkakepuris bulbiulis (*Pycnonotus aurigaster*) ir kt.

## Įžymiausios vietos
* Saijoko (Sai Yok) krioklys ().
* Saijoknojo (Sai Yok Noi) krioklys ().
* Daowaduengo (Daowadueng), Lavo (Lawa) () ir Kreavo (Kreaw) urvai.
* Kvainojos upė.
* Kiaulianosis šikšnosparnis (Craseonycteris thonglongyai) – šikšnosparnių (Chiroptera) šeimos atstovas, kurioje vienintelė gentis ir rūšis, gyvena Saijoko nacionaliniame parke urvuose.

## Išnašos

## Nuorodos
* Parko svetainė 
* Tailando nacionaliniai parkai
Konstantinas Stašys

**Konstantinas Stašys** (1880 m. rugpjūčio 16 d., Veiseliškių vsd., Panemunio valsčius, Rokiškio apskritis – 1941 m.) – provizorius, Vilniaus lietuvių veikėjas, Vilniaus burmistras (1939 m. gruodžio 6 d. – 1940 m. birželis). 

## Biografija
Mokėsi Mintaujos gimnazijoje (dab. Jelgava, Latvija), bet, su kitais atsisakęs rusiškai melstis 1896 m. buvo iš jos išmestas. Baigė gimnaziją Samaroje, Rusijoje. Dorpato universitete (dab. Tartu universitete) studijavo farmaciją ir 1908 m. gavo provizoriaus teises.

Dirbo vaistinėje Vilniuje ir Mintaujoje (dab. Jelgava), kur vedė Zuzaną Alunanę, latvių dramaturgo Adolfo Alunano dukterį, vėliau Vytauto Didžiojo gimnazijos mokytoją ir aktyvią visuomenininkę. Baigęs farmacijos mokslus, 1908 m. nusipirko vaistinę Laižuvoje. Karo metu buvo Rusijoje, 1918 m. grįžo į Vilnių ir ten pasiliko visą laiką. Su dr. Danielium Alseika ir kt. įkūrė Lietuvių sanitarinės pagalbos draugiją ir keletą metų buvo Lietuvių poliklinikos vaistinės vedėju, vėliau dėstė chemiją Vytauto Didžiojo gimnazijoje.

Visą lenkų okupacijos dvidešimtmetį dalyvavo Vilniaus lietuvių veikloje, buvo renkamas į vadovybę visų svarbesniųjų organizacijų: švietimo draugijos „Rytas“, Labdrybės draugijos, Lietuvių kooperatyvinio banko (vienas iš steigėjų), ir kt.

Svarbiausias K. Stašio vaidmuo buvo vadovavimas Vilniaus lietuvių laikinajam komitetui, vėliau pavadintam Tautiniu Vilniaus lietuvių komitetu, 1922 ir 1927 metais iki pat lenkų okupacijos galo 1939 m. Šis komitetas atstovavo visai Vilniaus krašto lietuvių organizuotai visuomenei, gynė lietuvių teises lenkų ir tarptautinėse įstaigose. Tais metais K. Stašiui teko daug kartų atstovauti Vilniaus krašto lietuviams tautinių mažumų kongresuose Šveicarijoje bei įvairiuose Lenkijos tautinių mažumų komitetuose Varšuvoje. 1937 m. vasarį suimtas ir apkaltintas rengęs sukilimą Vilniaus kraštui prijungti prie Lietuvos valstybės. Sovietų sąjungai užėmus Vilnių 1939 m. rugsėjį K. Stašys suimtas ir išgabentas į Balstogės kalėjimą, kol Lietuvos vyriausybė išsirūpino jo paleidimu. Lietuvai atgavus Vilnių 1939 m. gruodžio 6 d. K. Stašys paskirtas Vilniaus burmistru. Lietuvą okupavusių sovietų 1940 m. birželį iš pareigų atleistas, po metų su šeima išvežta į Altajaus kraštą. Po 6 mėnesių nuo šeimos atskirtas, nuteistas 8 m. priverčiamiesiems darbams ir išsiųstas į Vorkutą. Po vienerių sunkaus darbo metų perkeltas į kitą priverčiamųjų darbų stovyklą prie Maskvos. Tolesnis likimas nežinomas.

## Įamžinimas
* 2000 m. spalio 2 d. Vilniuje, Jakšto g. 7, ant namo, kuriame gyveno Vilniaus burmistras, atidengta **memorialinė lenta**. Ant juodo marmuro plokštės iškalti žodžiai: „Čia 1932–1941 m. gyveno provizorius, Vilniaus lietuvių veikėjas, Vilniaus burmistras 1939–1940 m., Konstantinas Stašys“. Ši lenta atidengta Vilniaus miesto savivaldybės iniciatyva, pažymint K. Stašio 120-ąsias gimimo metines;
* K. Stašio vaikaitė, vilnietė architektė Dainora Juchnevičiūtė-Vaivadienė atstatinėja Valakampiuose buvusius senelio namus ir parką. Siūloma suteikti šiai vietai memorialinės sodybos statusą;
* 1991 m. Naujosios Vilnios Šiaurės kvartale viena gatvė pavadinta K. Stašio vardu.

## Nuorodos
Golfas (reikšmės)

**Golfas** gali reikšti:

* Golfas – žaidimas,
* Volkswagen Golf – automobilio modelis,
* Golfo srovė – šiltoji jūrų srovė,
* Golfas – drabužis.
Karonga

**Karonga** – miestas Malavio šiaurinėje dalyje. Įkurtas šalia Malavio ežero kaip vergijos centras. 2008 m. surašymo metu mieste gyveno 42555 žmonės. Mieste įsteigtas Karongos tarptautinis oro uostas.

## Istorija
Kurį laiką iki 1877 m. Karonga egzistavo kaip žymaus arabų vergų pirklio tvirtovė. 1883 m. įsteigtas Jungtinės Karalystės prekybos postas. Britų tyrinėtojas seras Harry Johnston įsigijo postą 1895 m. ir užbaigė prekybą vergais vakariniame Malavio ežero krante. 

Šiuo metu Karonga – svarbus šalies prekybos ir agrikultūros centras. Pasak didžiausios kelionių gido bendrovių Lonely Planet,iki šiol mieste vis dar jaučiama stipri svahilių-arabų kultūros įtaka.

2009 m. vietovę sudrebino serija žemės drebėjimų.

## Sportas
* Karonga United FC – futbolo klubas;
* Chitipa United FC – futbolo klubas;
* Baka City FC – futbolo klubas;
* Karongos miesto stadionas, talpinantis 20 tūkst. žiūrovų.

## Demografija

### Demografiniai pokyčiai

### Kalba
Tumbukų kalba yra labiausiai vartojama kalba Karongoje tiek edukacinėje sistemoje, tiek vietinių bendravime. Miestas garsus dėl tumbukos kultūros ir kalbos išsaugojimo.

## Ekonomika
Vietovės ekonomika priklauso nuo medvilnės ir ryžių auginimo palei ežero pakrantė ir kavos auginimą, bei gyvulininkystės vakarinėje miesto dalyje. Karongos gyventojai taip pat priklausomi nuo žvejybos.

## Išnašos
Choremabadas

**Choremabadas** () – miestas vakarų Irane, Zagroso kalnuose, į pietvakarius nuo Borudžerdo. Luristano provincijos sostinė. Apie 340 tūkst. gyventojų. Greta miesto yra oro uostas. Keliai veda į Abadaną, Teheraną, Isfahaną. Per miestą eina Chuzistano-Teherano naftotiekis.

Sintetinio pluošto gamyba, maisto pramonė. Apylinkėse auginamos daržovės, vaisiai, javai, kerpama vilna, mieste vyksta prekyba. Didelę dalį miesto gyventojų sudaro luriai. Klajokliai luriai vasarą keliauja į Choremabadą, kur prekiauja savo rankdarbiais ir produkcija.

Miesto apylinkėse yra 5 paleolito laikų žmonių gyventi urvai. Pačiame Choremabade yra III-VII a. pastatyta Falak-ol-Aflako citadelė.

## Sportas
* FC Kheybar – futbolo klubas;

## Išnašos
Choremšehras

**Choremšehras** () – miestas pietvakarių Irane, Chuzestano provincijoje, Irako pasienyje, į šiaurę nuo Abadano, Mesopotamijos žemumoje, prie Karūno ir Šat al Arabo upių santakos. Apie 340 tūkst. gyventojų. Per Choremšehrą eina Abadano-Teherano geležinkelis. Veikia oro uostas. Per Choremšehro jūrų uostą išvežama nafta ir jos produktai. Laivų statyba.

## Istorija

Senovėje dabartinio miesto vietoje telkšojo Persijos įlanka. Vėliau ji nuseko ir vietovė virto pelkyne. Pirmoji gyvenvietė čia įkurta maždaug I a. Dabartinis miestas įkurtas 1812 m. Iki 1920 m. vadintas Mohamerahu. Per 1980–1988 m. Irano-Irako karą buvo sugriautas.

## Šaltiniai
Mzuzu

**Mzuzu** – šiaurinės Malavio provincijos sostinė ir trečias didžiausias pagal gyventojų skaičių miestas šalyje. Miestas yra agrikultūrinio rajono centras. Aplink miestą išsidėstę arbatos, gumos, kavos kultivacijos ūkiai. Į pietus nuo miesto plyti *Viphya miškas*, kuris yra didžiausias žmogaus sukurtas miškas visoje Afrikoje.

Veikia Mzuzu oro uostas, Mzuzu centrinė ligoninė. 1994 m. įkurtas Mzuzu universitetas.

## Sportas
* Mzuzu City Hammers, buvęs Ekwendeni Hammers – futbolo klubas;
* Mzuzu Warriors FC – futbolo klubas;
* Mzuzu United FC – futbolo klubas;

## Demografija

## Išnašos
Lauko drabužiai

**Lauko drabužiai** – drabužiai, dėvimi ne patalpose, o lauke (gatvėje, gamtoje ir pan.). Papildoma jų paskirtis – apsaugoti dėvintįjį nuo aplinkos veiksnių (orų, dulkių ir kt.). Vasariniai lauko drabužiai saugo nuo karščio, kritulių, dulkių, vėjo. Žieminiai lauko drabužiai saugo nuo šalčio, vėjo, sniego.

Lauko drabužiams priskiriami: kepurė, skara, šalikas, paltas, striukė, megztinis, švarkas, kelnės, suknelė, sijonas, ilgos kojinės, pirštinės.


File:Kalansowa.jpg|Kepurė
|Kailinė kepurė
File:Portrait of a Persian lady in Iran, 10-08-2006.jpg|Skara
File:Cashmere muffler.jpg|Šalikas
File:1972 Winter Olympics - Mantel Margit Schumann.jpg|Kailinis paltas
File:Burberrys Trenchcoat.jpg|Lietpaltis
File:Parka1.JPG|Striukė
File:Kavaj999888.jpg|Švarkas
File:Selburose-sweater.jpg|Megztinis
File:Denimjeans2.JPG|Džinsai
File:Lederhose.jpg|Šortai
File:Phoenix Rising TSkirt.jpg|Sijonas
File:Wadenwickel.jpg|Kojinės
File:Handschoenen-gebreid0860.JPG|Pirštinės
Anna Gavalda

**Anna Gavalda** (g. 1970 m. gruodžio 9 d. Boulogne-Billancourt, Prancūzija) – Prancūzijos rašytoja.

## Biografija
Gimė aristokratiškumu pasižyminčiame Paryžiaus priemiestyje. Būdama keturiolikos metų, išgyvenusi tėvų skyrybas, gyveno pensione. Mokėsi Sorbonoje, dirbo kasininke, padavėja, žurnaliste.

1992 m. už geriausią meilės laišką laimėjo nacionalinį konkursą. Pirmoji trumpų novelių knyga „Aš noriu, kad manęs kas nors kur nors lauktų“ išleista 1999 m., kuomet ji dirbo prancūzų kalbos mokytoja vidurinėje mokykloje. Knyga pelnė sėkmę, gimtojoje Prancūzijoje buvo parduoti trys ketvirtadaliai kopijų, knygą puikiai įvertino kritikai. Knyga išversta į daugelį kalbų, taip pat ir lietuvių, bei parduota dvidešimt septyniose šalyse. Lietuvoje knyga pirmą kartą išleista 2003 m.

2002 m. vasario mėn. Prancūzijoje išleistas pirmasis Annos Gavaldos romanas „Aš mylėjau“ (į lietuvių kalbą – 2004 m.). Antrasis rašytojos romanas „Tiesiog drauge“ išleistas 2004 m. Jis užkariavo milijonus skaitytojų širdžių, buvo apdovanotas daugybe literatūros premijų, išverstas į 36 pasaulio kalbas. Trečiasis ir kol kas paskutinis romanas „Guodėja“ išleistas 2010 m.

Augina du vaikus. Kasdien po tris valandas skiria kūrybai. Prisideda prie žurnalo „Elle“ kūrybos.

## Nuorodos
Europos uždarų patalpų lengvosios atletikos čempionatas

**Europos uždarų patalpų lengvosios atletikos čempionatas** – kas dvejus metus EAA rengiamas žiemos sezono lengvosios atletikos čempionatas. kuriam dalyvauja atstovai iš 50 Europos šalių ir teritorijų. Lietuva čempionate istorijoje yra iškovojusi trys medalius (Austra Skujytė 2011 m., Airinė Palšytė 2017 m ir 2019 m.).

## Čempionatas

## Medalių lentelė

## Lietuvos medalininkai

### Lietuvos medalininkai kitų rinktinių sudėtyje

## Šaltiniai
Kalninė austėja

**Kalninė austėja** (*Jasione montana*) – katilėlinių (*Campanulaceae*) šeimos dekoratyvinis, vaistinis augalas.

Dvimetis, 20-50 cm aukščio žolinis augalas, paplitęs sausose pievose, pušynuose, dirvonuose. Stiebas status, mažai šakotas, plaukuotas. Lapai aštrūs, lancetiniai, bekočiai. Žydi birželio-rugpjūčio mėnesiais smulkiais, melsvais žiedeliais, stiebo viršūnėje susitelkusiais į apvalias galvutes. Žiedynus gaubia kiaušiniški, užaštrinti lapeliai. Vaisius – apvali dėžutė.

Kalninė austėja turi flavonoidų, inulino ir kt. veikliųjų medžiagų.


Image:Jasione montana Sturm55.jpg|Požymiai
Image:Jasione montana.jpeg|Žiedynas
Image:Carici arenariae-Empetretum nigri.jpg|Augavietė
Bombus soroeensis - Jasione montana - Tallinn.jpg|
Rausvažiedė ežiuolė

**Rausvažiedė ežiuolė** (*Echinacea purpurea*) – astrinių (*Asteraceae*) šeimos augalas. Kilęs iš Šiaurės Amerikos, bet dabar kaip dekoratyvinis auginamas daugelyje vietų.

Daugiametis, 60-100 cm žolinis augalas trumpu šakniastiebiu. Stiebas rausvas, paprastas arba šakotas. Apatiniai lapai susitelkę į skrotelę, pailgai kiaušiniški, stiebiniai – kiaušiniškai lancetiniai, aštriais galiukais. Žydi liepos-rugpjūčio mėnesiais pavieniais, stambiais, purpuriniais arba pilkšvai raudonais, liežuviniais žiedais. Vaisiai – pilkos sėklytės.

Rausvažiedė ežiuolė kaip dekoratyvinis augalas auginama soduose, gėlynuose. Žiedai, rečiau šaknys turi vaistinių savybių. Augalo preparatai pasižymi skausmą malšinančiomis ir antiseptinėmis savybėmis, skatina fagocitų aktyvumą ir pažeistų ląstelių regeneraciją. Žiedų nuoviru gydomi furnukulai, pūlingos žaizdos, opos, nudegimai.


Image:Echinacea purpurea 003.JPG|Žiedas
Image:Echinacea 3.jpg|Dulkinės
Image:Echinacea purpurea 'White Swan' flower closeup 2.jpg|Baltažiedė veislė
Virbinis gluosnis

**Virbinis gluosnis** arba ***virbis*** (*Salix pentandra*) – gluosninių (*Salicaceae*) šeimos mažas medis arba krūmas.

Užauga 3–12 m aukščio, daugiašakis, laja netaisyklinga. Lapai tamsiai žali, blizgūs, lancetiški, lygiakraščiai, iki 12 cm ilgio ir 3-4 cm pločio. Augalas dvinamis. Žirginiai išauga vėlyvą pavasarį, augalui jau sulapojus: vyriški žirginiai geltoni, 2-5 cm ilgio, moteriški žalsvi, 1,5-3 cm ilgio. Vaisius – maža dėžutė, su daugybe smulkių, vėjo išnešiojamų sėklų.

Lietuvoje dažnas. Auga užliejamose pievose, paupiuose, šlapynėse, tarpinėse pelkėse, žemapelkių pakraščiuose. Dekoratyvus.

## Šaltiniai
Adolfas Kontrimas

**Adolfas Kontrimas** (1917 m. Knėžuose, Kretingos raj. – 2006 m. Grūšlaukėje, Kretingos raj.) – Lietuvos partizanas, Lietuvos šaulių sąjungos garbės šaulys, Lietuvos kariuomenės kūrėjas savanoris, atsargos leitenantas.

## Biografija
Gimė ir užaugo gausioje pasiturinčių ūkininkų šeimoje. Baigęs Grūšlaukės pradinę mokyklą, dirbo tėvų ūkyje, tarnavo pas ūkininkus. 1939 m. pašauktas į Lietuvos kariuomenę, kuri 1940 m. buvo reorganizuota į Raudonosios armijos korpusą. Prasidėjus TSRS-Vokietijos karui, 1941 m. birželio mėn. iš kariuomenės pasitraukė ir apsigyveno pas tėvus.

1944 m. įstojo į Vietinę rinktinę. 1945 m. kartu su broliais Kazimieru ir Pranu Kontrimais įstojo į partizanų gretas, buvo Kardo rinktinės štabo ryšininkas. 1946 m. balandžio mėn. suimtas, tačiau, vežamas į Mosėdį, Žalimų miške (Kretingos raj.), pabėgo.

1949 m. sausio 31 d. buvo išduotas ir Grūšlaukėje suimtas. 1949 m. kovo mėn. Karo tribunolo nuteistas mirties bausme, tačiau, panaikinus mirties bausmę, perteistas 25 metams lagerių ir 5 metams tremties. Bausmę atliko Džezkazgano vario, Balchašo anglių kasyklose (Kazachstanas), Karagandos (Kazachstanas) ir Mordovijos lageriuose. Į Lietuvą grįžo 1964 m., gyveno Saugose (Šilutės raj.), dirbo staliumi. 1989 m. grįžo į Grūšlaukę. Palaidotas Grūšlaukės kapinėse.

## Šaltiniai
* Juozas Viluckis. Kovotojo už Lietuvos laisvę pagerbimas // Pajūrio naujienos, 1997-10-24
* Genovaitė Paulikaitė. Blogiausia, kad tarp žmonių nebeliko meilės // Pajūrio naujienos, 1997-10-30
* Genovaitė Paulikaitė. Laisvė širdyje išnešiota // Pajūrio naujienos, 1998-02-17
Sėjamoji juodgrūdė

**Sėjamoji juodgrūdė** (*Nigella sativa*) – vėdryninių (*Ranunculaceae*) šeimos augalas, paplitęs Artimuosiuose Rytuose, Europoje.

Augalas vienmetis, žolinis, iki 40 cm aukščio. Stiebas status, keturbriaunis, šakotas, šiek tiek plaukuotas. Lapai 2-3 kartus plunksniškai skaidyti į siauras skiautes. Žydi liepos-rugpjūčio mėnesiais pavieniais, gan stambiais, šviesiai melsvos spalvos žiedais. Juodos, briaunotos, trikampės sėklos dėžutėse subręsta rugsėjo viduryje.

Sėjamoji juodgrūdė auginama daržuose, soduose, gėlynuose. Sėklos turi vaistinių savybių, valo kraują, varo šlapimą, gerina skrandžio veiklą. Taip pat sėklos nuo senovės Artimuosiuose Rytuose, vėliau Europoje naudojamos kaip prieskonis (vadinamasis „kalondžis“). Jomis dažniausia barstomi duonos, konditerijos gaminiai.

## Galerija

Image:Nigella_sativa_-_Köhler–s_Medizinal-Pflanzen-227.jpg|Augalo požymiai (kairėje)
Image:Schwarzkuemmel samen.jpg|Sėklos
Image:Nigella sativa.jpg|Žiedas
II=I (Two Is One)

**II=I (Two Is One)** – antrasis progresyviojo metalo grupės Andromeda studijinis albumas, išleistas per Century Media 2003 metais.

## Dainų sąrašas
# "Encyclopedia" – 07:35
# "Mirages" – 05:42
# "Reaching Deep Within" – 04:50
# "Two Is One" – 10:09
# "Morphing Into Nothing" – 07:34
# "Castaway" – 06:16
# "Parasite" – 06:54
# "One In My Head" – 08:02
# "This Fragile Surface" – 08:04

## Personalas
### Grupė
* David Fremberg – vokalas
* Johan Reinholdz – elektrinė gitara
* Martin Hedin – klavišiniai
* Thomas Lejon – mušamieji
Plunksninė kalankė

**Plunksninė kalankė** (*Kalanchoe pinnata*) – storlapinių (*Crassulaceae*) šeimos sukulentinis augalas, kilęs iš Madagaskaro. Dabar daug kur auginamas kaip kambarinis augalas, o tropiniuose kraštuose natūralizuotas auga gamtoje.

Augalas žolinis, daugiametis, 60-100 cm aukščio. Lapai ovališki, mėsingi, sultingi. Žiedynas – šluotelė, su raudonais, vamzdiškais žiedais.


Vaizdas:Starr 070308-5336 Kalanchoe pinnata.jpg|Žiedai
Vaizdas:Kalanchoe pinnata (Habitus).jpg|Augavietė
Mandžiūrinė kartuolė

**Mandžiūrinė kartuolė** (*Aristolochia manshuriensis*) – kartuolinių (*Aristolochiaceae*) šeimos augalas, liana. Natūraliai paplitęs šiaurės rytų Kinijoje (Mandžiūrijoje), Korėjoje, Rusijos Primorės krašto pietvakariuose.

Augalas vijoklinis, ūgliai primena virves. Lapai nedideli, pailgi arba pailgai širdiški, lygiakraščiai. Apatinė jaunų lapų pusė pūkuota, viršutinė padengta retais plaukeliais. Žydi liepos-rugpjūčio mėnesiais rudais arba žalsvai geltonais žiedais su purpuriniais taškeliais. Subrandina pilkšvos spalvos sėklas. Dėl pypkės formą primenančių žiedų augalas liaudiškai vadinamas „pypkės medžiu“.

Auga plačialapiuose ir mišriuose miškuose, palei upes. Lietuvoje mandžiūrinė kartuolė kartais auginama eksperimentiniuose ūkiuose.

Jaunos šakelės renkamos kaip vaistinė žaliava. Pasižymi temperatūrą mažinančiomis ir šlapimą varančiomis savybėmis.
Jose esanti aristolokinė rūgštis yra stiprus karcinogenas ir sukelia šlapimo sistemos auglius.
Gerontofobija

**Gerontofobija** () – baimė pasenti arba neapykanta bei baimė nukreipta į senus žmones. Ji dažnai pasireiškia senų žmonių nuvertinimu, atsisakymu priimti į darbą.

Psichologas Ken Dychtwald nurodė septynis mąstymo šablonus, kurie leidžia išsivystyti gerontofobijai:
* Jei jaunystė gerai, tai senatvė blogai;
* Jei jauni žmonės turi viską, tai seni viską praranda;
* Jei jauni yra kūrybingi, tai seni – pilki;
* Jei jauni yra gražūs, tai seni nepatrauklūs;
* Jei jauni yra stimuliuojantys, tai seni nuobodūs;
* Jei jauni yra pilni aistros, tai seni neverti prisirišimo;
* Jei vaikai yra rytojus, tai seniai simbolizuoja praėjusią dieną.
Triumfalizmas

**Triumfalizmas** – elgesys ar tikėjimas, kad viena doktrina, religija, socialinė sistema ar kultūra yra geresnė už visas kitas ir turėtų jas nugalėti. Triumfalizmas yra ne aiškiai apibrėžta doktrina, bet greičiau terminas apibūdinti tam tikram mąstymo būdui, kurį kartais demonstruoja politikos komentatoriai ar istorikai.

Triumfalizmas dažnai pastebimas tarp sporto gerbėjų, sergančių už savo miesto ar šalies sporto komandą. Kartais jis įgauna rimtesnes formas, tokias kaip kraštutinis nacionalizmas, patriotizmas, ideologinis ar religinis ekstremizmas.

Triumfalizmas doktrinai ar kultūrai gali atnešti tiek naudos, tiek didelių nuostolių. Galimi pavojai yra::
* Sumažėjusi galimybė kritiškai įvertinti grupės veiksmų teikiamą naudą ar moralumą;
* Kūrybiškumo ir naujų idėjų grupėje slopinimas;
* Aklumas kitų grupių stiprybėms ir sukurtoms naujovėms;
* Dėl išankstinio įsitikinimo savo sėkme, atsiranda galimybė per plačiai užsimoti varžantis su kitomis grupėmis.

Tuo pat metu, triumfalizmas leidžia greitai išplėsti savo grupę. Daugybė sėkmingų istorinių judėjimų buvo triumfalistiniai, pvz., islamo karai VII a., Europos kolonializmas.

Vis dėlto, judėjimai nebūtinai turi būti triumfalistiniai, kad būtų dinamiški ir sėkmingi. Moterų emancipacijos ir žmogaus teisių judėjimai rėmėsi egalitarizmu.

## Šaltiniai
Anyžinė kinmėtė

**Anyžinė kinmėtė** arba **lofantas** (*Agastache foeniculum*) – notrelinių (*Lamiaceae*) šeimos augalų rūšis. Kilusi iš Šiaurės Amerikos.

Augalas daugiametis, žolinis, 60-110 cm aukščio. Stiebas status, keturbriaunis, tuščiaviduris, šakotas. Lapai priešiniai, pjūkliškai karpytais kraštais, pailgai širdiški. Žydi liepos-rugpjūčio mėnesiais kvapiais, violetiniais arba mėlynais žiedeliais, susitelkusiais į apvalius žiedynus šakų viršūnėlėse. Vaisiai – pailgi, tamsiai rudos spalvos riešutėliai, subręstantys rugpjūčio-rugsėjo mėnesiais. Augalas medingas.

Lietuvoje anyžinė kinmėtė kartais auginama soduose, daržuose, botanikos soduose. Augalas prieskoninis, jo eterinis aliejus naudojamas parfumerijos pramonėje. Turi vaistinių savybių.

## Šaltiniai
Kcho kalba

**Kcho kalba** arba **taa kalba** (ǃXóõ) – koisanų kalboms priklausanti kalba, pasižyminti itin gausiu fonemų skaičiumi. 2002 m. šia kalba šnekėjo 4200 žmonių visame pasaulyje, dauguma – Botsvanoje (apie 4000 žmonių) ir Namibijoje (~200).

Prieš atrandant kelis senyvo amžiaus Nǀu kalba šnekančius žmones dešimtajame dešimtmetyje, kcho kalba buvo laikoma paskutine išlikusia tuu kalbų šeimos nare.

## Fonologija
Kcho kalboje yra bent 58 priebalsiai, 31 balsis ir keturi tonai (Traill 1985, 1994 apie rytų kcho kalbą) arba 87 priebalsiai, 20 balsių ir du tonai (DoBeS 2008 apie vakarų kcho kalbą), o tai yra daugiau nei bet kurioje kitoje žinomoje kalboje. Į skaičių įeina 20 (pagal Traill'ą) ar 43 (pagal DoBeS) spragsimieji priebalsiai bei kelios balsių fonacijos, nors esama nuomonių skirtumo, kurie iš 130 (Traill) ar 164 (DoBeS) priebalsių garsų yra paskiri segmentai, kurie – priebalsių telkinys.

## Gramatika
Kcho kalboje įprastinė žodžių tvarka yra SVO (veiksnys–tarinys–papildinys), kalba turi serijinės konstrukcijos veiksmažodžius ir prielinksnius.

Entonis Treilas daug nuveikė tyrinėdamas šią kalbą. Jis net sudarė kcho kalbos žodyną (ǃXóõ Dictionary), išleido knygą apie kalbos fonetiką.

## Išnašos

## Nuorodos
* DoBeS Taa kalbos projektas
* Didelė kho kalbos dalių kolekcija (remiantis 2009 m. išleistu žodynu)
Feriazė

**Feriazė** (; iš ) – senovinis rusiškas drabužis ilgomis rankovėmis, be apykaklės, susiaučiamas priekyje. 

Feriazes bojarinai ir bajorai vilkėdavo kaip paradinius viršutinius drabužius. Feriazes vilkdavosi ant kaftano. 
Pagal 1680 m. gruodžio 19 d. caro įsaką į caro dvarą tam tikromis dienomis bojarinai, okolničiai, dūmos bajorai ir djakai, stalininkai, striapčiai, Maskvos bajorai ir djakai turėdavo ateiti vilkėdami feriazes. 
Įsaku feriazės buvo suskirstytos į tris lygius - auksinės (*золотые*), aksominės (*бархатные*) ir šilkinės (*объяринные*):
* Auksines feriazes reikėjo dėvėti švenčiant Naujuosius Metus (rugsėjo 1 d.), Kalėdas, Tris karalius ir kitas šventes. 
* Aksomines feriazes reikėjo dėvėti švenčiant žemesnio rango šventes - Dievo motinos gimimą ir kt.  
* Šilkines feriazes dėvėdavo švenčiant žemiausio rango šventes - Sergijaus Stebukladario, Joano Auksaburnio ir kt..  

Feriazes siūdavo iš brangių audinių, dažnai siuvinėdavo auksu, su pamušalu ar pamuštas kailiu. Feriazės apatinė dalis buvo labai plati, iki 3 m, su ilgomis, iki žemės karančiomis rankovėmis. Ant krūtinės būdavo prisiuvami antsiuvai su kilpelėmis sagoms. Feriazės kraštai dažnai būdavo apsiuvami puošniais apvadais.    

Moteriškos feriazės vadinos *ferezėjomis* (). Nešiodavo ant palaidinės. Ferezėjos galėjo būti be rankovių.. Pirmą kartą paminėtos 1654 m. spalio mėnesį sukirpimo knygose.

## Nuorodos
Pienionių apylinkė

**Pienionių apylinkė** (arba ***Penionių apylinkė***) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kavarsko valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kavarsko rajonui. 1954 m. gegužės 25 d. prijungta prie Dabužių apylinkės.

## Šaltiniai
Varnakis

**Varnakis** – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, 5 km į šiaurę nuo Pabradės, Labanoro-Pabradės miškų apsuptyje, prie Pabradės karinio poligono. Ilgis vakarų-rytų kryptimi 0,79 km, plotis iki 0,29 km. Altitudė 142,6 m. Krantai žemi, ištisai apaugę mišku. Ežeras nenutekantis, priklauso Žeimenos upės baseinui.

Į pietryčius už 0,1 km nuo Varnakio telkšo mažesnis ežeras Varnakėlis.

## Šaltiniai
Trijų imperatorių sąjunga

**Trijų imperatorių sąjunga** - susitarimų, sudarytų 1873, 1881 ir 1884 metais tarp Rusijos, Vokietijos ir Austrijos-Vengrijos imperijų, visuma. 

## 1873 metų susitarimas

1873 metų birželio 6 dieną Rusijos imperatoriaus vizito Vienoje metu, Aleksandras II ir Pranciškus Juozapas I pasirašė susitarimą, kuris galėjo būti nutrauktas praėjus dvejiems metams po vienos iš sutarties šalių perspėjimo. Tų pačių metų spalio 23 dieną prie susitarimo prisijungė ir Vokietija. Taip buvo padėti pagrindai „Trijų imperatorių sąjungos” susikūrimui. 

1878 metais, Rusijos-Turkijos karo metu, sąjungai iškilo pavojus, kai Berlyno kongrese Biskmarkas palaikė Austriją, o ne Rusiją. 

## 1881, 1884 metų susitarimas

1881 metų birželio 18 dieną Berlyne buvo pasirašytas naujasis trijų imperatorių susitarimas, dėl abipusių garantijų tarp sutartį pasirašiusių šalių. Susitarimas buvo pasirašytas trejiems metams, o 1884 metais pratęstas dar trejiems metams. 1885-1886 metais dėl Austrijos-Vengrijos pozicijos Bulgarijos vidaus politinės orientacijos klausimu, ir dėl Serbijos-Bulgarijos karo susitarimui vėl iškilo pavojus. Sąjunga galutinai iširo po 1887 metų, kai Rusija ir Vokietija pasirašė Persidraudimo sutartį.
Pienionių valsčius

**Pienionių valsčius** – buvęs administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje, į vakarus nuo Šventosios. Centras – Pienionys.

## Istorija

Valsčius minimas XV a., buvo vienas didžiausių Aukštaitijoje. Garsėjo gausiu derlingumu.
Laisvės imperija

**Laisvės imperija** () – sąvoka, kurią pirmą kartą suformulavo Tomas Džefersonas, norėdamas pabrėžti Amerikos atsakomybę skleidžiant laisvę visame žemės rutulyje. Džefersonas laikė, kad Amerikos užduotis yra rodyti pavyzdį, plėstis į vakarus ir vykdyti intervencinę politiką. Pagrindiniai šios idėjos šalininkai buvo Abraomas Linkolnas, Vudrau Vilsonas ir Džordžas V. Bušas.

JAV užsienio politikos istorijoje sąvoka „Laisvės imperija” buvo naudojama kaip motyvas dalyvauti tokiuose kariniuose konfliktuose, kaip Ispanijos-Amerikos karas, Pirmasis pasaulinis karas, Antrasis pasaulinis karas, Šaltasis karas ir Karas prieš terorizmą.

JAV oponentai tokią nuostatą sieja su JAV imperializmu ir siekiu dominuoti pasaulyje.
Apykaklė

**Apykaklė** – drabužio (marškinių, suknelės, švarko, palto ir pan.) elementas, paprastai tvirtinamas prie kaklo angos kraštų ir juosiantis kaklą. Dažniausiai būna neatskiriamas drabužio elementas, tačiau yra ir prisegamų apykaklių. Dalis apykaklių yra prisegamos. 

Kai kurios apykaklių rūšys:
 


File:Collar.agr.jpg|Apykaklė prisegamais kampučiais
File:PajaEsmoquinII.JPG|Stačioji apykaklė su atlenktais kampeliais
File:Sven-erik brodd.jpg|Dvasininkų apykaklė
File:Guard Prague castle 5768.jpg|Milinė su kailine apykakle
File:HalleBerryFeb06.jpg|Kailinė apykaklė
File:ACU2004-06-14.jpg|Stačioji uniforminės striukės apykaklė
File:Charles de Gonzague.jpg|Puošni apykaklė
File:INS Seamen.JPG|Būdingos jūrininkų apykaklės


## Apykaklių standinimas
Marškinių apykaklėms standumą suteikia keliais būdais:
* Krakmolinimas. Apykaklė pamirkoma ar apipurškiama krakmolo ar panašiu tirpalu, po to lyginama karštu lygintuvu.
* Standinamasis audinys. Apykaklėje įtaisomas standesnio audinio sluoksnis, kuris pritvirtinamas prisiuvant, dygsniuojant, prklijuojant. 
* Standinamosios plokštelės. Apykaklėje siuvant padaromos specialios kišenės pavidalo angelės, į kurias prieš užsivelkant marškinius įstatomos standžios plokštelės, sutvirtinančios apykaklės kampelius, kad šie neužsiriestų.   

File:CollarStay01.jpg|Apykaklė su kišenėle standinamajai plokštelei
File:CollarStay02.jpg|Standinamoji plokštelė apykaklės kampučiams standinti


## Apykaklė kaip skiriamųjų ženklų vieta
Kai kuriose karinėse uniformose apykaklių antsiuvai yra skiriamieji ženklai, rodantys karinį laipsnį ir kariuomenės rūšį.

File:USSR collar patch-on-greatcoat.jpg|TSRS ginkluotųjų pajėgų milinės apykaklės antsiuvas, rodantis priklausomybę Karinėms oro pajėgoms.
Vaizdas:SS-Standartenführer Collar Rank.svg|SS štandertenfiurerio antsiuvai
Vaizdas:Red Army Com Corps 1940 col.png|Raudonosios Armijos komkoro apykaklės antsiuvas (1935-1940 m.)


## Nuorodos
* Apykaklės
2010 m. rugpjūčio 8 d. škvalas

**2010 m. rugpjūčio 8 d. škvalas** – vienas nuožmiausių ir daugiausiai žalos pridariusių škvalų nepriklausomos Lietuvos istorijoje.

2010 m. liepos mėnuo pasižymėjo itin karštais orais, daugiau nei savaitę laikėsi aukštesnė nei 30 °C dienos temperatūra. Manoma, kad tai buvo karščiausias liepos mėnuo Lietuvoje nuo pat XVIII a. pab. Vėliau temperatūra kiek nukrito, bet rugpjūčio 6–7 d. oras vėl įkaito iki 35 °C. Keičiantis oro masėms, rugpjūčio 8 d. naktį (maždaug tarp 3 ir 5 val.) šalį užklupo nuožmus škvalas.

Labiausiai nuniokotos buvo Alytaus (Alytaus, Varėnos raj.), Kauno (Kauno, Prienų, Kėdainių raj., Kaunas), Vilniaus apskritys (Trakų raj.), nors smarki audra užfiksuota ir pajūryje, Šiaulių apskrityje (Radviliškio, Šiaulių raj.). Vėjas, kurio greitis vietomis viršijo 26 m/s, rovė ir laužė medžius, ardė namų stogus, vartė stulpus. Smarkiai žaibavo. Klaipėdoje buvo užlietas senamiestis. Škvalo metu žuvo keturi žmonės: trys žmonės žuvo ant palapinių užvirtus medžiams (prie Glūko ežero, prie Varėnio ežero ir Verbyliškėse prie Verknės), dar viena moteris žuvo Ginkūnuose, kai ant jos užvirto vėjo pakelta šėrykla. Griūvantys medžiai ir statiniai sužalojo dar bent 4 žmones, apgadino automobilius, kapines, namus. Daug kelių, ypač miškingose vietovėse tapo nepravažiuojami dėl užvirtusių medžių ir šakų. Medžiai išvartyti vietomis ištisais plotais, Lietuvos generalinės miškų urėdijos duomenimis škvalo metu išversta apie 150 tūkst. m³ medienos, audra pridarė nuostolių už 10 mln. litų. Be elektros liko ~14 tūkst. VST ir panašus skaičius RST klientų. Dėl išvirtusių medžių elektros atstatymo darbai miškingose vietovėse užtruko kelias dienas. Nuo škvalo smarkiai nukentėjo Kaunas – ten vėjas nuniokojo Ąžuolyną, Panemunės šilą, Botanikos ir Zoologijos sodus, Petrašiūnų kapines, dėl nutrauktų laidų sekmadienį neišvyko dalis troleibusų. Kaune po audros vagys ėmė vogti nutrūkusius elektros laidus. Miestui tvarkyti surengta visuotinė talka. Pivašiūnuose audra apgadino Pivašiūnų Švenčiausiosios Mergelės Ėmimo į dangų bažnyčią ir jos šventorių.


Image:Škvalas Kėdainiai2.JPG|Škvalo išversti medžiai Kėdainių rajone
Image:Škvalas Kėdainiai.JPG|Škvalo išversti medžiai Kėdainių rajone
File:Skvalas KBS.jpg|Škvalo nuversta tvora VDU botanikos sode Kaune


## Šaltiniai
Regbio marškinėliai

**Regbio marškinėliai** () – trikotažiniai ilgarankoviai (kartais – trumparankoviai) per galvą užsivelkami marškiniai ar megztinis, kuriuos dėvi regbio žaidėjai.

Regbio marškinėliai priekyje viršuje turi susagstomą prorėžą kaip ir polo marškinėliai, tačiau jų apykaklė standesnė. Prorėža kartais – suvarstoma ar nesagstoma. Marškinėlių apykaklės paprastai labai mažos, kad žaidimo metu priešininkas negalėtų už jos sugriebti (tai draudžia ir taisyklės). Regbio marškinėliai tradiciškai turi gumines sagas, kad smarkiai patraukus už marškinėlių atsisegtų, o ne ištrūktų.

Regbio marškinėliai kaip ir daugelis kitų sportinių marškinėlių ar palaidinių paprastai ant krūtinės turi emblemą, o ant nugaros – numerį. Ne varžyboms skirti marškinėliai gali būti be numerių. Dažnos rėmėjų emblemos paprastai būna marškinėlių pilvo srityje. Tradicinei regbio marškinėlių išvaizdai būdingi išilginiai dryžiai (pvz., 6-7, bet gali būti mažiau ar daugiau). Futbolo marškinėliai būna dryžuoti išilgai.

Regbio marškinėliai tradiciškai būdavo medvilniniai. Kai sintetinis pluoštas pasidarė pigesnis, jį irgi ėmė naudoti regbio marškinėlių gamyboje. Du dažniausi variantai yra:
* medvilnės ir poliesterio mišinys. Tokie marškinėliai dažniausiai skirti aistruoliams, bet juos gali vilkėti ir žaidime.
* grynas poliesteris. Tokie marškinėliai daugiausi skirti žaidimui.

Poliesteris žaidimo uniformose vertinamas dėl dviejų priežasčių:
* Poliesterio audinį sunkiau sugriebti ir laikyti, nes jis slidesnis už medvilnę ar medvilnės mišinius. Vis dažniau gamina ir naudoja apsitempusius marškinėlius, kuriuos sugriebti žymiai sunkiau.
* Poliesterio audinys mažiau sugeria vandenį ir purvą negu medvilninis. Kadangi regbis žaidžiamas ir blogu oru, šlapia medvilninė regbio apranga gali sverti iki 3,5 kg daugiau. Papildomą masę tenka nešioti žaidėjui, o aikštelė tuo metu būna šlapia ir klampi.

Regbio marškinėliai daugelyje šalių yra madingi, todėl daugelis drabužių gamintojų gamina regbio stiliaus marškinėlius su įvairiomis apykaklėmis (atverčiamomis, be apykaklės), su V pavidalo iškirptėmis ar be jų, su horizontaliomis, V pavidalo juostomis, kurių išvaizda nėra kurio nors regbio klubo.


File:All Blacks 1905.JPG|Naujosios Zelandijos *All Blacks* regbio komandos marškinėliai (1905 m.)
File:All blacks jersey whitebackg.jpg|Naujosios Zelandijos *All Blacks* regbio komandos dabartiniai marškinėliai
File:SAF-Rugby-jersey-2002.jpg|PAR regbio komandos marškinėliai (2002 m.)
File:Camiseta Club Newman 2009.jpg|Argentinos *Newman* regbio klubo marškinėliai (2009 m.)
File:Maillot XV de france.JPG|Prancūzijos regbio komandos marškinėliai
File:Manly jersey.svg|Australijos *Manly* regbio klubo marškinėliai
File:Rowdiesjerseys.png|JAV *Rowdies* regbio klubo marškinėliai
File:King George V presents a cup to the captain of the winning New Zealand Services Rugby Team, London.jpeg|Karalius Jurgis V įteikia taurė N. Zelandijos komandai, vilkinčiai regbio marškinėliais.


## Nuorodos
Haile Selasie

**Haile Selasie** (, „Trejybės galia“, 1892 m. liepos 23 d. – 1975 m. rugpjūčio 27 d., tikrasis vardas **Tafari Makonnen**) buvo Etiopijos regentas 1916–1930 m. ir Etiopijos imperatorius 1930–1974 m.

## Biografija

Jis buvo Saliamonidų dinastijos, kuri atsirado XIII a. ir save kildino iš Saliamono ir Šebos karalienės, įpėdinis ir svarbi figūra Etiopijos ir Afrikos istorijoje.

1936 m. Tautų Sąjungoje Haile Selasie pasmerkė italus, kurie panaudojo cheminį ginklą prieš jo tautiečius. Dėl jo tarptautinių pažiūrų Etiopija tapo Tautų Sąjungos nare, o jo mintys ir darbai multilateralizmo ir bendro saugumo linkme buvo vaisingi ir ilgalaikiai. Numalšintas kilmingųjų (*mekwannint*) sukilimas ir tai, ką kai kurie laikė nesugebėjimu tinkamai modernizuoti šalį, pelnė jam kritikos tarp kai kurių istorikų ir to meto žmonių.

1973 ir 1974 m. Haile Selasie išleido savo autobiografiją „Mano gyvenimas ir Etiopijos raida“, kurioje nagrinėjo klausimus, susijusius su jo valdžios ir pozicijos teisėtumu bei pabėgimu į tremtį 1936 m.

1974 m. rugsėjo 12 d. Haile Selasie buvo nuverstas Dergo, valdžią perėmusios karinės chuntos. 1975 m. rugpjūčio 28 d. valstybės žiniasklaida pranešė apie Haile Selasie mirtį, įvykusią dieną anksčiau dėl komplikacijų po prostatos operacijos. Dažnai manoma, kad buvusį imperatorių nužudė chuntos pirmininkas, o vėliau valstybės vadovas Mengistu Haile Mariam arba užsakydamas jo mirtį, arba atlikdamas tai pats.

Haile Selasie, būdamas Etiopijos ortodoksų krikščionimi, rastafarių, kurių yra 200–800 tūkst., laikomas Jėzaus reinkarnacija. Rastafarių judėjimas prasidėjo apie 1930 m., o Haile Selasie buvo laikomas mesiju, kuris ves afrikiečius taikos, teisingumo ir klestėjimo aukso amžių.

## Šaltiniai