open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Lenkeliai

**Lenkeliai** – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 8 km į rytus nuo Raseinių, dešiniajame Dubysos krante, prie kelio . Seniūnaitijos centras. Šalia kaimo auga Kengių liepa.

## Istorija

XIX a. buvo Lenkelių dvaras (Vaitkevičių valda).

## Gyventojai

## Galerija

Lenkeliai, ženklas.JPG|Kelias pro Lenkelius
Lenkeliai, stotelė.JPG|Stotelė
Lenkeliai, kryžius.JPG|Pakelės kryžius


## Šaltiniai
Katauskiai

**Katauskiai** – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, prie kelio , 7 km į pietvakarius nuo Šiluvos. Seniūnaitijos centras. Veikia biblioteka, Skaraitiškės paštas (LT-60049), bendrovė „Rivaka“, gaminanti baldus. Išlikę Katauskių dvaro sodybos fragmentai, koplyčia–mauzoliejus, kumetynas, svirnas-ledainė, svirnas, arklidės, tvartas.

Katauskiai įsikūrę Dubysos slėnio kairiajame krante, abipus Dubysos intako Melnyčravio, dalis kaimo priklauso Dubysos regioniniam parkui. Per Dubysą nutiestas Katauskių tiltas.

## Etimologija

Anksčiau vietovė vadinosi ***Padubysiu***, bet XVI a. pabaigoje vietos dvarą valdė Stanislovas Kotovskis. Vėliau pagal dvarponių pavardę pavadinta ir gyvenvietė  (dvarininkinis vietovardis), vadinta ***Kataučizna*** ir galiausiai ***Katauskiais***.

## Istorija

1950–1993 m. buvo tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė.

1957 m. Velpesiuose įsteigta septynmetė mokykla, 1964 m. perkelta į Katauskius, aštuonmetė, devynmetė, nuo 1993 m. Katauskių pagrindinė mokykla, 2008 m. uždaryta, 2010 m. pastatas parduodamas.

1959 m. įkurtas medicinos punktas, paštas, 1971 m. – biblioteka.

## Gyventojai

## Galerija

Katauskiai, gatvė.JPG|Gatvė
Katauskiai, mokykla.JPG|Mokykla
Katauskiai.JPG|Parduotuvė
Katauskiai, dvaras.JPG|Dvaras
Katauskiai, koplyčia.JPG|Koplyčia


## Šaltiniai
Tytuvėnų regioninis parkas

**Tytuvėnų regioninis parkas** – regioninis parkas vidurio vakarų Lietuvoje, Žemaitijoje, Raseinių, Kelmės ir Radviliškio rajonuose. Plotas – 18 159 ha, iš kurių 45,4 % sudaro miškai, 10,7 % – pelkynai, 1,9 % – vandens telkiniai ir 42 % – kitos naudmenos. Direkcija Tytuvėnuose. Įsteigtas 1992 m. rugsėjo 24 d., siekiant išsaugoti vieningą kultūrinę ir gamtinę aplinką – garsius katalikybės židinius – Tytuvėnus ir Šiluvą.

## Gamtos vertybės
Išsitęsusią ežerų grandinę supa šimtamečiai šilai. Tytuvėnai – garsus prieškario Lietuvos kurortas, kuriame ilsėdavosi žymūs Lietuvos žmonės. Užpelkiuose, viename seniausių ir didžiausių Lietuvoje gamtinių draustinių, iš šiaurės į pietus kėpso kelių kilometrų ilgio akmenų juosta, vietinių vadinama Rūža. Parkas apsuptas didelių pelkynų, todėl čia gausu įvairių paukščių rūšių, kuriems stebėti įrengti specialūs bokšteliai.

Parke nereti juodieji apolonai, spalvingi machaonai randami natūraliose pievose.

## Kultūros paveldas

Tytuvėnų vienuolyno ansamblis yra vienas didingiausių šiaurės rytų Europos baroko paminklų. Yra Tytuvėnų koplyčia-mauzoliejus, Tytuvėnų urėdijos miškininkystės muziejinė ekspozicija.

Šiluva su garsiąja Antano Vivulskio projektuota Švč. Mergelės Marijos koplyčia ir raudonplyte bazilika su stebuklingu paveikslu yra viena iš penkių vietų Europoje, kur Marijos apsireiškimas oficialiai pripažįstamas katalikų bažnyčios. Parko teritorijoje yra archeologijos paminklų, dvarviečių, garsią lietuvių dailininkę S. Riomerienę menančių vietų.

## Laisvalaikis ir pramogos
Parko ežeruose gausu žuvies. Visuose ežeruose galima išsinuomoti valtis, kai kuriuose ir vandens dviračius. Populiariausi paplūdimiai – Giliaus ir Bridvaišio ežerų pakrantėse. Apsistoti galima Gauštvinio ir kituose kempinguose, moteliuose, kaimo sodybose. Galima pasirinkti vieną iš kelių kultūrinių, gamtinių ar kompleksinių maršrutų. Keliaujant Giliaus pažintiniu gamtiniu taku, galima apsilankyti ir Miško muziejuje. Rugsėjo pirmąjį sekmadienį, kartu su tūkstančiais maldininkų galima keliauti iš Tytuvėnų į Šiluvą.

Parke parengti 3 dviračių maršrutai. Vienas iš jų – 12 km apžvalginis ratas po Večių geologinį draustinį – paženklintas rodyklėmis, poilsiui pastatyti miško baldai. Parko direkcija balandžio – spalio mėnesiais organizuoja valčių ir baidarių žygius Dubysos upe nuo Kražantės iki Ariogalos. Yra 5 stovyklavietės.

Šiluvoje rugsėjo 8 d.–15 dienomis vyksta visoje Lietuvoje garsūs Švenčiausiosios Mergelės Marijos gimimo atlaidai (Šilinė). Taip pat vyksta Kultūros ir sporto šventė „Tytuva“, Sniego, Pelkių, Bažnytinių chorų, Rudens šventės, Paukščių palydos.

2007 m. parke pastatytas Tytuvėnų apžvalgos bokštas.

## Galerija

Tytuvenai, 2007-04-21.jpg|Tytuvėnų bažnyčia
Siluva kapelle 1.jpg|Šiluvos Apsireiškimo koplyčia
Vaizdas:2011 04 23Tytuvėnai23.JPG|Tytuvėnų miškai
Vaizdas:2011 04 23Tytuvėnai24.JPG|Tytuvėnų miškai
Vaizdas:2011 04 23Tytuvėnai20.JPG|1863 m. sukilėlių kapas
Vaizdas:2011 04 23Tytuvėnai21.JPG|1941 m. holokausto kapai
Tytuvėnų reg. parkas, būstinė.JPG |Lankytojų centras 
Tytuvėnų apžvalgos bokštas.jpg|Tytuvėnų apžvalgos bokštas


## Šaltiniai

## Nuorodos
* Parko svetainė
Flavio Biondo

**Flavio Biondo** (, 1388 m. Forli – 1463 m. Romoje) – italų Renesanso humanistas ir istorikas, labiausiai žinomas kaip pirmasis ėmęs vartoti terminą. *[[Viduramžiai]]*. Laikomas vienu pirmųjų archeologų.
Lydymosi šiluma

**Lydymosi šiluma** – toks kiekis šiluminės energijos, kiek reikia pakeisti medžiagos agregatatinę būseną nuo kietos į skystį nekeičiant temperatūros. Lydymosi šiluma – specifinė medžiagos savybė, matuojama SI sistemoje J/mol arba J/kg.
Naujieji amžiai

**Naujieji amžiai** arba **Naujieji laikai** – Europos ar Vakarų pasaulio istorijos epocha. Nors chronologinės periodo ribos vis dar ginčytinos, Naujųjų laikų epocha tęsiasi po vėlyvųjų Viduramžių pabaigos (XV a.) iki Revoliucijų amžiaus pradžios (XIX a.).

„Naujosios istorijos“ sąvoka atsirado Europos istorinėje ir filosofinėje mintyje Renesanso laikotarpiu, kai humanistai pasiūlė istoriją dalinti į tris epochas – senovę, viduriniuosius amžius ir naująją istoriją. „Naujųjų laikų“ kriterijais humanistų požiūriu buvo epochos „naujovės“, susijusios su pasaulietinio mokslo ir kultūros suklestėjimu Renesanse, t. y. ne socialiniai-ekonominiai, o dvasiniai-kultūriniai faktoriai. Kita vertus, šis laikotarpis savo turiniu gana prieštaringas: Atgimimas, Reformacija ir humanizmas gyvavo vienu metu su masiniu iracionalumo paplitimu, demonologijos vystymusi, kuris literatūroje buvo pavadintas „raganų medžiokle“.

„Naujųjų laikų“ sąvoka istorikų buvo priimta ir įsitvirtino mokslinėje literatūroje, nors jos reikšmė išlieka sąlygine – ne visur šis periodas prasidėjo tuo pačiu metu. Neabejotina tik tai, kad šiame laikotarpyje atsirado nauja civilizacija, „europietiškasis pasaulis“ bei europietiškos civilizacijos ekspansija į likusį pasaulį.

## Naujųjų laikų periodizacija

Skirtingų mokyklų istorikai labai skirtingai periodizuoja naujųjų laikų istoriją. Naujųjų laikų pradžia siejama su Anglijos revoliucija, Reformacijos pradžia (1517 m.), Naujojo pasaulio atradimu 1492 m., Konstantinopolio žlugimu (1453 m.) ar net Didžiosios Prancūzijos revoliucijos pradžia (1789 m.).

Dar sunkiau sutariama dėl šio laikotarpio pabaigos. Tarybinėje istoriografijoje naujųjų laikų pabaiga laikyti 1917 m., kai Rusijoje įvyko Spalio revoliucija. Pagal šiuo metu vyraujantį supratimą naujųjų laikų pabaiga laikomas Pirmasis pasaulinis karas. (1914–1918 m.).

## Nuorodos
Minervos rifai

**Minervos rifai** (; tong. *Ongo Teleki*) – grupė rifų Ramiajame vandenyne, Polinezijoje , įeina į Tongos Karalystės sudėtį.

Pavadinti pagal čia 1829 m. sudužusį banginių medžioklės laivą „Minerva“. Čia laivai sudūžta itin dažnai. 1962 m. „Tuaikaepau“ laivas rifuose sudužo su keleiviais, kurie rifuose praleido net 3 mėnesius. Galiausiai išlikę gyvi susikonstravo valtį, su kuria pasiekė Fidžio salas. 1972 m. amerikiečių milijonierius Michael Oliver Minervos rifus paskelbė utopinės valstybės, Minervos Respublikos, teritorija. Netrukus į rifus pretenzijas pareiškė Tonga. Pietų Ramiojo vandenyno Forumas pripažino Tongos teises į Minervos rifus, nors į juos taip pat pretendavo ir Fidžis.

Rifus sudaro dvi grupės – Šiaurės Minervos rifai ir Pietų Minervos rifai. Pietų rifo skersmuo 5 km, turi vidinę lagūną. Šiaurės rifo skersmuo 5,5 km. Buriavimas, povandeninis nardymas, žvejyba.
Tongos demografija

Beveik du trečdaliai Tongos Karalystės gyventojų gyvena didžiausioje saloje – Tongatapu. Tongos gyventojai iš atokių salų keliasi į šalies ekonominį centrą – Nukualofą. Nors beveik visi gyventojai krikščionys, tačiau religija ryškiai persipynusi su vietiniais tikėjimais. Čia gyvena didžiausia mormonų bendruomenė už Jutos ribų. 99 % šalies gyventojų tongiečiai – viena iš polineziečių tautų. Yra nedidelė dalis melaneziečių, europiečių, kinų ir maišytos rasės žmonių. Pradinis išsilavinimas (6–14 m.) yra nemokamas ir privalomas. Misijų mokyklos sudaro 83 % pradinių ir 90 % vidurinių mokyklų. Tongoje tėra vienas privatus universitetas, koledžas, kelios žemės ūkio mokyklos. Dauguma tongiečių aukštąjį išsilavinimą įgija užsienyje.

 

**Populiacija:** 112 422 (2005 m. apskaičiavimai)

**Struktūra pagal amžių:**
* *0-14 m.:* 36,2 %
* *15-64 m.:* 59,7 %
* *65 m. ir daugiau:* 4,2 %

**Prieaugis:** 1,98 %

**Gimstamumas:** 25,18 gimusiųjų/1000 gyv.

**Mirtingumas:** 5,35 mirusiųjų/1000 gyv.

**Migracija:** 0 migrantų/1000 gyv.

**Kūdikių mirtingumas:** 14,45 mirusiųjų/1000 gyv.

**Vidutinė gyvenimo trukmė:**
* *bendra:* 69,53 m.
* *vyrų:* 67,05 m.
* *moterų:* 72,14 m.

**Vaisingumo rodiklis:** 3 vaikai/1 moteriai

**Tautybė:** tongiečiai

**Etninės grupės:** tongiečiai 99 %, kiti polineziečiai, melaneziečiai, europiečiai, kinai

**Religijos:** metodistai 41 %, Romos katalikai 15 %, laisvoji bažnyčia 19 %, Tongos bažnyčia 11 %, mormonai 7 %, kiti 7 %

**Kalbos:** Tongos, anglų (*abi oficialios*)

**Raštingumas:**
* *bendras:* 98,5 %
* *vyrų:* 98,4 %
* *moterų:* 98,7 %
Dambrava

**Dambrava** – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 4 km į pietvakarius nuo Išlaužo, šalia Šventupės upelio ir Išlaužo tvenkinių. Iš pietvakarių prieina Klebiškio miškas. Praeina kelias .

## Etimologija

Kaimo pavadinimas išvertus iš lenkų kalbos reiškia „ąžuolynas“.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Tongos vyrų futbolo rinktinė

**Tongos nacionalinė futbolo rinktinė** – Tongos Karalystei atstovaujanti futbolo komanda. Kontroliuojama Tongos Futbolo asociacijos. FIFA ir OFC priklauso nuo 1994 m.

Tai viena silpniausių pasaulio ir Okeanijos futbolo rinktinių, nė karto nedalyvavusi Okeanijos čempionate. Tongai priklauso antras blogiausias rezultatas FIFA tarptautiniuose turnyruose – pralaimėjimas rezultatu 0:22 Australijai.

## Dalyvavimas čempionatuose

### Pasaulio čempionatas
* 1930 – 1994 – 
* 1998 – 2018 – 
* 2022 – 

### OFC Tautų taurė

* 1978 – 
* 1980 – 
* [1996–2024 – 

### Kiti turnyrai
;Ramiojo vandenyno žaidynės
* dalyvavo 6 kartus – nė karto neįveikė grupės etapo
;Polinezijos taurė
* 2 vieta: 1994 m.
* 4 vieta: 1998, 2000 m.

## Treneriai

*  Tongia Nāpa’a (1979)
*  Rudi Gutendorf (1981)
*  Umberto Mottini (1997–1998)
*  Gary Phillips (2001)
*  Heinave Kaifa (2002–2003)
*  Milan Janković (2003–2005)
*  Ben Perry (2005–2006)
*  Reece McLaughlin (2006–2007)
*  Chris Williams (2011)
*  Timote Moleni (2015–2023)
*  Kilifi Uele (2024–)

## Šaltiniai
Kao

**Kao** () – vulkaninė sala Tongoje, Ha'apai salyne, 5 km į šiaurės rytus nuo Tofua salos, 160 km į šiaurę nuo Tongatapu. Ugnikalnis kūgiškas, simetriškas, viršūnės ir jūros santykis 35°. Aukštis 1030 m. Tai aukščiausia šalies vieta. Krateryje telkšo nedidelis gėlo vandens ežerėlis. Salos plotas 11,6 km². Kao salą 1774 m. atrado Džeimsas Kukas.
Tofua

**Tofua** – vulkaninė sala ir joje esantis ugnikalnis Tongoje, Ha'apai salų grupėje, 26 km į šiaurės rytus nuo Kotu salos, 155 km į šiaurę nuo Tongatapu.

Salą sudaro Tofua ugnikalnio (aukštis 507 m) kaldera. Salos skersmuo 8 km. Krateryje (20 m virš jūros lygio) yra ežeras. Visu metus ežero vandens temperatūra laikos apie 25 °C. Salos plotas 55,63 km². Tofua saloje gyvena 5 gyventojai, kurie augina svaigiuosius pipirus eksportavimui į Tongatapu.

Salą 1774 m. (ugnikalnio išsiveržimo metu) atrado kapitonas Džeimsas Kukas. Užfiksuoti ugnikalnio išsiveržimai: 1774, 1792, 1854, 1885, 1906, 1958 m. Ir šiuo metu ugnikalnis aktyvus. 1789 m. netoli Tofua įvyko laivo „Bounty“ maištas.

## Nuorodos
* Tongos ugnikalniai 
* Nuotraukos
Lifuka

**Lifuka** – svarbiausia Ha'apai grupės sala Tongoje. Čia įsikūręs svarbiausias salyno miestas Pangai.

Lifuka – žema koralinė sala. Plotas 11,42 km². Natūralių miškų beveik neišlikę. Auginami tarai, vaisiai, kokoso palmės. Pakrantėse yra puikių smėlio paplūdimių. Saloje gyvena beveik 3000 gyventojų. Dauguma jų susitelkę vakarinėje dalyje esančiame Pangai mieste, kuris yra administracinis Ha’apai salyno centras. Yra kelios bažnyčios.

Lifuka su aplinkinėmis salomis ir koraliniais rifais sudaro Lifukos salų grupę:
* Uiha – 4 km ilgio sala. 757 gyventojai. Yra megalitinis Makahokovalu monumentas.
* Tatafa – 27 m aukščio negyvenama sala.
* Uoleva – negyvenama sala.
* Foa – antra pal dydį grupės sala.
* Nukunamu – 15,2 m aukščio negyvenama sala šalia Foa. Privati karaliaus valda.
* Ha’ano – 1,3 km nuo Nukunamu. 588 gyventojai gyvena 4 gyvenvietėse.
* Fotuha‘a – 14,5 į šiaurę nuo Kotu. Aukštis iki 27 m. 138 gyventojai.
* Lofanga – miškinga sala, turinti 186 gyv.
* Ofolanga – negyvenama sala, esanti 14,5 km į šiaurės vakarus nuo Ha’ano.
* Mo’unga’one – nuo Ofolanga kanalu atskirta sala. Turi 185 gyv.

Lifukoje yra išlikusių dirbinių, pagamintų prieš 3000 m. 1777 m. Lifukos grupę atrado anglų jūrininkas Džeimsas Kukas ir pavadino Draugystės salomis. 1806 m. pajungtos Tongos Karalystės. 1831 m. įsteigta metodistų misija.

## Nuorodos
* Archeologiniai radiniai Lifukoje 
* Lifuka ir kitos Ha’apai salyno salos
Marijona Rakauskaitė

**Marijona Rakauskaitė** (1892 m. gegužės 30 d. Čikaga – 1975 m. liepos 17 d. Kaunas) – lietuvių dainininkė (dramatinis sopranas).

Gimė Čikagoje (JAV). Mokėsi San Fransio (Viskonsino valstija) akademijoje bei Čikagos muzikos mokykloje. 1918 m. baigė Viljamo Šekspyro dramos studiją (Čikaga). 1923 m. persikelė į Kauną, kur buvo Valstybės teatro solistė. 1944–1948 m. dirbo Lietuvos Operos ir baleto teatre. 1945 m. suteiktas Lietuvos nusipelniusios artistės vardas.

Artimai bendravo su dailininku Liudu Truikiu, tačiau nebuvo už jo ištekėjusi.

## Šaltiniai
Foa

**Foa** – koralinė sala Tongoje, Ha'apai salyne, Lifukos grupėje, 640 m į šiaurės rytus nuo Lifukos. Plotas 13,39 km². 1434 gyventojai (1996). Tropiniai miškai.
Stendė

**Stendė** – miestelis vakarų Latvijoje, Talsų savivaldybėje, į pietus nuo Talsų, šalia Ventspilio-Rygos geležinkelio.

Miesto teisės nuo 1991 m.

## Nuorodos

* Miesto svetainė
Lubana

**Lubana** () – miestas Latvijoje, Vidžemėje, Maduonos savivaldybėje, prie Aiviekstės upės. 1577 gyventojai (2021 m.).

Miesto teisės nuo 1992 m. 2007–2021 m. buvo Lubanos savivaldybės administracinis centras.

## Šaltiniai
Zilupė

**Zilupė** () – miestas rytų Latvijoje, Latgaloje, Ludzos savivaldybėje, šalia Rusijos sienos, prie Zilupės upės. 1396 gyventojai (2021 m.). Yra geležinkelio stotis.

## Istorija

Zilupė buvo įkurta 1900 m. 1931 m. gavo miesto teises. 1949–1959 m. buvo rajono, 2002–2021 m. – Zilupės savivaldybės centras.

## Šaltiniai
Subatė

**Subatė** (lietuviškai dar vadinama **Subata**, seniau vartotas pavadinimas **Subačius**, ) – miestas pietryčių Latvijoje, Aukštutinės Dauguvos savivaldybėje, 40 km nuo Daugpilio, netoli Lietuvos sienos, ties Obeliais, Rokiškio raj. 609 gyventojai (2021 m.). Pro gyvenvietę praeina pagrindinis kelias tarp Panevėžio ir Daugpilio.

## Šaltiniai
Émile Durkheim

**Emilis Diurkheimas** (; 1858 m. balandžio 15 d. Epinalis, Prancūzija – 1917 m. lapkričio 15 d. Paryžius) – žydų kilmės prancūzų sociologas ir antropologas, laikomas vienu sociologijos ir socialinės antropologijos mokslo pradininkų.

Prancūzų sociologijos mokykla dažnai vadinama Durkheimo mokykla. Žymiausias jo mokinys – Marcel Mauss.

## Darbo pasidalijimas visuomenėje
Savo disertaciniame darbe „Darbo pasidalijimas visuomenėje“ Durkheimas iškėlė socialinio solidarumo paradigmą, plėtotą per visą vėlesnę karjerą. Jo teigimu sociumo vienybė nėra prievartinės, išorinės jėgos priežastis. Žmones kartu laiko vidiniai saitai. Šiame darbe jis nagrinėjo vidinės socialinio gyvenimo normas, kuriomis kuriamas solidarumas. Durkheimo teigimu, darbinė specializacija yra didesnio solidarumo priežastis. Darbo pasidalijimo nulemtą solidarumą jis pavadino *organiniu solidarumu*, o nepasiskirsčiusioje visuomenėje, kurioje saitai tarp individų apsiriboja giminystės ryšiais, dominuojantį – „mechaniniu solidarumu“.

## Elementariosios religinio gyvenimo formos
Šiame antropologiniame veikale išanalizavo Australijos aborigenų ir Šiaurės Amerikos indėnų giminystės sistemas, toteminius tikėjimus ir ritualus. Tai jam padėjo prieiti išvados, kad žmonės suvokia pasaulį per socialiai išmoktas (ir sukurtas) klasifikacines sistemas. Visos klasifikacijos yra binarinės.

## Bibliografija
* *La contribution de Montesquieu à la constitution de la science sociale*
* Darbo pasidalinimas visuomenėje (*De la division du travail social*, 1893 m.)
* Sociologijos metodo taisyklės (*Les règles de la méthode sociologique*, 1894 m., liet. 2001 m.)
* Savižudybė (*Le suicide*, 1897 m., liet. 2002 m.)
* Elementarios religinio gyvenimo formos (*Les Formes élémentaires de la vie religieuse*, 1912 m., liet. 1999 m.)
* *Qui a voulu la guerre* (su Ernest Denis)
* *L’Allemagne au – dessus de tout*
Šiaurinis elniavabalis

**Šiaurinis elniavabalis** (arba ***šiaurinis elniaragis***; *Ceruchus chrysomelinus*) – elniavabalių (*Lucanidae*) šeimos vabalas.

Kūnas 12-15 mm ilgio, viršus juodas, blizgantis, antsparniai su negiliomis išilginėmis vagutėmis. Kūno apačia, kojos, išskyrus blauzdas, ūseliai rusvi. Patinų galva plati, viršutiniai žandai žymiai didesni nei patelių, atsikišę į priekį, vidinėje jų pusėje ties viduriu yra aštrus dantelis. Visų kojų blauzdų išorinis kraštas su eile nevienodo dydžio dantelių.

Šiaurinis elniavabalis Lietuvoje – subarktinio periodo reliktas, jo paplitimo arealas yra nutolęs toli į šiaurę, o Lietuva atsiduria to arealo pietuose.

Mėgstamiausiose šio elniavabalio buveinėse, taigoje jų lervos dažniausiai vystosi trūnijančioje kėnių medienoje. Lietuvoje yra retas, nedidelės elniavabalio populiacijos aptinkamos drėgnuose mišriuose miškuose, pelkėse. Čia jų lervos 2-3 metus vystosi trūnijančiose beržo, eglės stuobriuose ar rąstuose. Suaugėliai aptinkami birželio - rugpjūčio mėnesiais. Apvaisintos patelės graužia takus trūnijančiuose beržo stuobriuose ir deda pavienius gelsvai pilkšvus, apvalius kiaušinius.

Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą 3(R) kategoriją, bei į Tarptautinę raudoną knygą kaip beveik nykstanti (*Near Threatened*) rūšis.

## Nuorodos
* Ceruchus chrysomelinus (Hochenwarth, 1785)
* Ceruchus chrysomelinus (Hochenwarth, 1785)
Mokymasis miegant

**Hipnopedija** ( 'miegas' + *paideia* 'mokymas') – mokymo metodika, kai informacija į žmogaus atmintį patenka ir joje įsitvirtina jam miegant, klausantis dėstytojo balso arba jo įrašo. Mokymo metodas, jo taikymo veiksmingumas nėra išsamiai ištirtas; Vakarų mokslininkų nepripažįstamas, neigiamas.

Hipnopedija Kinijoje ir Indijoje žinoma nuo senų laikų. Hipnopedijos funkcionavimą bei metodus tyrė TSRS psichologai XX a. 3 dešimtmetyje (A. M. Sviadošč, pagrindęs kompromisinę hipnotinio miego teoriją, vėliau L. A. Bliznečenko). Vakarų psichologai (Č. Saimonas ir kiti) hipnopedijos taikymą laiko ribotu.

Rusijos psichologas Vladimiras Raikovas, vėliau ir D. Kertis sukūrė autorines hipnopedijos metodikas, taiko psichoterapeuto praktikoje. Rusų hipnologas K. I. Platonovas išskyrė raporto ir budėjimo režimo skirtumus: šis žvelgiant iš funkcinės bei lokalizacijos pusės yra pastovus. Pasak Platonovo, jis gali būti izoliuotas nuo kai kurių smegenų ląstelių veiklos, o raportas gali būti susietas su bet kokia veikla, jo specifiką lemia eksperimentatoriaus asmenybės ypatumai.

## Šaltiniai

Psichologijos žodynas
Matadoras (filmas)

**Matadoras** () – 2005 m. JAV kriminalinis filmas. Filmas pasakoja apie žudiko, kurį vaidina Pierce Brosnan gyvenimą.

## Aktoriai
: *Aktorius – filmo veikėjas*
* Pierce Brosnan – Julian Noble
* Azucena Medina – Young Denver Fling
* Greg Kinnear – Danny Wright
* Hope Davis – Carolyn 'Bean' Wright
* Adam Scott – Phil Garrison
* Portia Dawson – Genevive
* Philip Baker Hall – Mr. Randy
Cesvainė

**Cesvainė** () – miestas Latvijoje, Maduonos savivaldybėje. 1290 gyventojų (2021 m.). 2009–2021 m. buvo Cesvainės savivaldybės administracinis centras.

## Miestai partneriai
Miestai, su kuriais Cesvainė yra užmezgusi partnerystės ryšius:
*  Marjama, Estija

## Šaltiniai
Fonuafoou

**Fonuafo'ou** arba **Falkono sala** (*Falcon Island*) – vulkaninė sala Tongoje, Ha'apai salyno rytuose. Salos plotas ir aukštis po kiekvieno išsiveržimo kinta. Dažnai sala iš viso dingsta, bet išsiveržus ugnikalniui vėl iškyla. Šiuo metu sala iškilusi 145 m virš jūros lygio. Užfiksuoti išsiveržimai: 1781, 1865, 1877, 1885, 1894, 1921, 1927, 1928, 1933, 1936, 1949, 1970 ir 1993 m. 1865 m. prie Fonuafo'ou kilo anglų laivo „HMS Falcon“ maištas.

## Nuorodos
* Apie ugnikalnį
Viliaka

**Viliaka** () – miestas šiaurės rytų Latvijoje, Balvų savivaldybėje, į šiaurės rytus nuo Balvų, netoli sienos su Rusija. 1254 gyventojai (2021 m.). Veikia tekstilės pramonė.

## Istorija

Gyvenvietė žinoma nuo XIII a. Iki 1917 m. vadinta ***Marienhauzenu***. Miesto teisės nuo 1945 m. 2009–2021 m. buvo Viliakos savivaldybės administracinis centras.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Viliaka nuotraukose 
* Tournet.lv informacija apie Viliaką
Seda (Latvija)

**Seda** – miestas šiaurės Latvijoje, Valmieros savivaldybėje, netoli Estijos sienos. 1180 gyventojų (2021 m.).

Miesto teisės nuo 1991 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Miesto svetainė
Pasaulio Bankas

**Pasaulio bankas (PB)** – Vašingtone (JAV) įsikūrusi **tarptautinių bankų grupė** (*World Bank Group*), kurios tikslai buvo finansuoti po Antrojo pasaulinio karo sugriautas ir nukentėjusias valstybes.

PB apima kelias savarankiškas organizacijas, turinčias juridinio asmens statusą:
* Tarptautinis vystymo ir plėtros bankas (*International Bank for Reconstruction and Development* – IBRD)
* Tarptautinė plėtros asociacija (*International Development Association* – IDA)
* Tarptautinė finansų korporacija (*International Finance Corporation* – IFC)
* Daugiašalė Investicijų Garantijų Agentūra (*Multilateral Investment Guarantee Agency* – MIGA)
* Tarptautinis Investicijų Ginčų Sprendimo Centras (*International Center for Settlement of Investment Disputes* – ICSID)

## Prezidentai

## Kritika
Pasaulio Bankas dažnai susilaukia kritikos iš nevyriausybinių organizacijų, akademikų, taip pat pačios organizacijos narių. Ypatingai pažymėtina buvusio vyriausiojo ekonomisto Joseph Stiglitz kritika ne tik prieš Pasaulio Banką, bet ir prieš Tarptautinį Valiutos Fondą, JAV iždą, bei JAV ir kitų išsivysčiusių valstybių prekybos derybininkus. Kritikai tikina, jog Pasaulio Banko taikoma taip vadinama laisvosios rinkos reformų politika, praktikoje gali kenkti ekonomikos vystymuisi, jeigu įdiegiama per greitai, netinkama seka arba bandoma pritaikyti labai silpnos ekonomikos šalyse. Manoma jog, skurdo išaugimo nuo 2 mln iki 60 mln Jelcino (*Борис Николаевич Ельцин*) Rusijoje priežastis buvo būtent taikoma ekonominio šoko politika.

Nežiūrint to jog Pasaulio Bankas laikomas neturtingų valstybių ekonominio vystymosi rėmėju, neo - kolonijinės globalizacijos oponentai kritikuoja jį už besivystančiose šalyse diegiamas ekonominio restruktūrizavimo programas vedančias ne tik link rinkos liberalizavimo bet ir valstybės suverenumo mažėjimo. Banko veiklos ir reformų strategija paremta neoliberalizmo principais, dažnai yra netinkama tautoms neturinčioms ilgalaikės demokratijos tradicijų arba įsitraukusioms į įvairaus pobūdžio konfliktus.

Bendra Pasaulio Bankui taikoma kritika yra ta, jog pastarasis yra pavaldus tam tikrų šalių (ypatingai JAV) politikai ir padeda siekti šių šalių ekonominių interesų. Paramą gaunančiose valstybėse sudaromos palankios sąlygos išsivysčiusių valstybių kompanijų veiklai, tuo tarpu vietinio verslo skatinimas nevykdomas.

## Literatūra
* Axel Dreher, Die Kreditvergabe von IWF und Weltbank: Ursachen und Wirkungen aus politisch-ökonomischer Sicht , 2003, *wvb Berlin*, ISBN 3-936846-54-5

## Išnašos

## Nuorodos
* Homepage der Weltbankgruppe anglų, vokiečių, ispanų, prancūzų, arabų k.
* „Weltbank ist ein internationaler Agenda-Setter“ (Interview su Dirk Messner, DLF, 20. März 2005)
Ernest Labrousse

**Ernestas Labriusas** (; 1895 m. kovo 16 d. – 1988 m. birželio 16 d.) – prancūzų istorikas, socialinės ir ekonominės istorijos specialistas. Nors jis priskiriamas antrajai Analų mokyklos kartai, tačiau labai stiprią įtaką jam darė ir marksistinė istorijos mokykla.

## Bibliografija
* *Esquisse du mouvement des prix et des revenus au XVIIIe siècle* (1933);
* *Crise de l’économie française à la veille de la Révolution* (1944);
* *Histoire économique et sociale de la France*, Paris, Puf, 1979
Kotu

**Kotu** arba **Lulunga** – koralinė sala Tongoje, Ha'apai grupės pietvakarinėje dalyje, tarp Nomukos ir Lifukos salų. Plotas 0,34 km². Aukštis 15 m. 222 gyventojai (1996). Kartu su aplinkinėmis mažytėmis salelėmis sudaro Kotu salų grupę. Nors grupė pavadinta pagal Kotu salą, tačiau didžiausia grupės sala – Ha’afeva.

#### Kotu grupė:
* Fonuaika – 14 km į šiaurę nuo Nomukos.
* Tokulu – 1,5 m aukščio sekluma 8 km į vakarus nuo Fonuaika.
* 'O’ua – 7 km į šiaurę nuo Fonuaika. Plotas 0,98 km². 178 gyv.
* Nukulai – rifas, 600 m pločio sąsiauriu atskirtas nuo 'O’ua.
* Lekeleka – 6 km į rytus nuo 'O’ua.
* Tungua – 6 km į vakarus nuo 'O’ua. Plotas 1,53 km². 282 gyv.
* Kito – miškinga salelė 2 km į šiaurės vakarus nuo Tungua.
* Foua – uolėta, 9 m aukščio salelė, esanti 1,5 km į šiaurės rytus nuo Tungua.
* Putuputua – 3,7 m aukščio sala 5 km į šiaurės rytus nuo Kotu.
* Ha'afeva – didžiausia grupės sala, esanti 7 km į rytus nuo Kotu. Plotas 1,81 km². 313 gyv.
* Matuku – 0,34 km² ploto sala tarp Ha’afeva ir Kotu. 149 gyv.
* Limu – maža miškinga salelė 14 km į rytus nuo Lekeleka.
* Uanukuhihifu – negyvenama salelė.
* Tofonga – negyvenama salelė.
Psichofiziologija

**Psichofiziologija** – psichologijos šaka, tirianti biologinių savybių (ypač nervinės sistemos) ir jų visumos reikšmę, taip pat jų vaidmenį nulemiant psichinę veiklą, pastovius individualius psichologinius skirtumus.
Yra skiriama jutimo ir suvokimo psichofiziologija, mąstymo ir kalbos psichofiziologija, emocijų psichofiziologija ir taip toliau pagal psichologijos sritis.
Mazsalaca

**Mazsalaca** () – miestas šiaurės Latvijoje, Vidžemėje, Valmieros savivaldybėje, netoli Estijos sienos. 1174 gyventojai (2021 m.).

Čia yra didžiausia žinoma akmens amžiaus laidojimo vieta Šiaurės Europoje, kuri buvo pradėta formuoti nuo 5000 m. pr. m. e. Šiuolaikinis miestas pradėjo formuotis nuo 1864 m., kai buvo pastatytas tiltas per Salacos upę. Miesto teisės nuo 1928 m. 2009–2021 m. buvo Mazsalacos savivaldybės administracinis centras.

Mazsalacos miesto apylinkėse 2009 m. spalio 26 dieną nukrito, kaip manyta, meteoritas. Dėl to susidarė 20 metrų skersmens ir 5 metrų gylio krateris. Kilo diskusijos, ar tai meteoritas, ar kosminio laivo nuolaužos ir ar jis tikras, ar tik iškasta duobė. Netrukus paaiškėjo, kad tai kompanijos Tele2 atliktas pokštas.

## Šaltiniai
Strenčiai

**Strenčiai** – miestas šiaurės Latvijoje, Valmieros savivaldybėje, tarp Valmieros ir Valkos, prie Gaujos upės. 1085 gyventojai (2021 m.).

Miesto teisės nuo 1928 m. 2009–2021 m. buvo Strenčių savivaldybės administracinis centras.

## Šaltiniai
Baltaragio malūnas

„**Baltaragio malūnas, arba kas dėjosi anuo metu [[Paudruvė]]s krašte**“ (trumpiau „**Baltaragio malūnas**“) yra žymiausias Kazio Borutos kūrinys – apysaka, parašyta 1945 m., kuriame nepastebimai susipina dvi vaizdavimo plotmės: realioji ir tautosakinė. Kūrinyje galima pastebėti daug lietuvių liaudies dainų, pasakų, padavimų ir kitų kūrinių motyvų. Kazio Borutos tikslas rašant šią knygą buvo sukurti lietuvišką epą. 1962 m. išleista kiek pakoreguota kūrinio versija: išryškinti pagrindinių veikėjų paveikslai, plačiau pavaizduoti piršliai (Juodvalkis ir Visgirda), atsiranda naujas personažas.

1966 m. Kauno dramos teatre pagal šį kūrinį sukurtas spektaklis.

1974 m. pastatytas muzikinis filmas „Velnio nuotaka“, o 1979 m. pastatytas Vytauto Brazdylio baletas pagal Viačeslavo Ganelino muziką.

Apysaka yra išleista lietuvių, rusų, latvių, estų, čekų, islandų, vokiečių ir lenkų kalbomis.

## Pagrindiniai veikėjai
* **Baltrus Baltaragis** – malūnininkas, kuriam priklauso nuo neatmenamų laikų stovintis vėjo malūnas.
* **Pinčiukas** (kitur vadinamas **Pinčuku**) – tingus velnias, su kuriuo Baltaragis sudarė sandėrį.
* **Jurga** – Baltaragio duktė, Girdvainio sužadėtinė. Ji atlieka lietuvių liaudies dainų mergelės vaidmenį.
* **Marcelė Jaudegytė** - Baltaragio žmona ir Jurgos mama.
* **Jurgis Girdvainis** – Jurgos sužadėtinis, atliekantis tautosakinio bernelio ant žirgelio vaidmenį.
* **Jurgutis** – kalvio Juodvalkio padėjėjas, Pinčuko šešėlis, irgi mylėjęs Jurgą. Į siužetą įvestas tik nuo 1962 m. kūrinio leidimo.
* **Anupras Visgirda** – Girdvainio piršlys.
* **Uršulė** – davatka, kurią Baltaragis bandė supiršti su velniu.
* **Raupys** – arkliavagis.

## Literatūra
* Baltaragio malūnas: apysaka / Kazys Boruta (parengė Agnė Iešmantaitė). – Vilnius: Žaltvykslė, 2004. – 184 p. – ISBN 9986-06-053-2
* „Baltaragio malūnas“ ir jo byla: pirmoji Kazio Borutos „Baltaragio malūno“ redakcija, straipsnis, skirtas kūrinio istorijai, dokumentinė ir literatūrinė medžiaga (sud. Dalia Striogaitė). – Vilnius: Lietuvių literatūros ir tautosakos institutas, 2005. – 354 p.: iliustr. + 2 garso diskai (CD). – ISBN 9955-475-93-5

## Nuorodos
* „Baltaragio malūno“ versija internete
Alarikas

Galimos žodžio **Alarikas** reikšmės:
* Alarikas I – visigotų karalius, užėmęs Romos miestą 410 metais;
* Alarikas II – aštuntasis visigotų karalius, valdęs Ispaniją.
Valdemarpilis

**Valdemarpilis** (, iki 1926 m. *Sasmaka*) – miestas Latvijoje, Kuržemės šiaurėje, Talsų savivaldybėje. Miestas yra Sasmakos ežero krante. Gamtos paminklas Sasmakos kulto liepa.

Pirmąkart Sasmakos vardas istoriniuose šaltiniuose paminėtas 1582 m. Kaime tuo metu buvo 10 namų ir gyveno iki 100 žmonių. 1834 m. gyventojų skaičius pasiekė 600. Kuržemės gubernijos administracija kaimui suteikė miesto statusą, kuris gyventojams suteikė platesnes socialines laisves, kitokią mokesčių sistemą ir savivaldybės teises. Dabartinis miesto vardas suteiktas rašytojo Krišjanio Valdemaro garbei. Miesto teisės nuo 1917 m.

## Nuorodos

* Miesto svetainė
Alarikas I

**Alarikas I**  (kitaip **Alarichas**, *Alareiks* gotiškai, *Alarik* ar *Alarich* dabartinėse germanų kalbose, *Alaricus* lotyniškai, *Alarico* itališkai, portugališkai, ispaniškai, apie 370–410 m.)  – visigotų karalius, labiausiai žinomas kaip karo vadas, užkariavęs Romos miestą.

## Biografija

Gimė apie 370 metus prie Dunojaus žiočių Peuce saloje, 375 metais tapo visigotų karaliumi. Iš tiesų tik norėjęs apgyvendinti savo žmones Romos imperijoje, jis galiausiai nusiaubė miestą, sužlugdydamas Romos valdžią vakaruose.

Alarikas, kurio vardas paraidžiui reiškia „visų karalius“ (got. *Ala-reiks* "vis-valdas"), gimė Baltų dinastijoje, laikomai antra po Amalų dinastijos tarp gotų karių. Jis priklausė vakarų gotų atšakai, vizigotams. Jo gimimo metu vizigotai gyveno dabartinėje Bulgarijoje, toli nusigavę nuo pelkėtų Dunojaus žiočių, kad iš stepės neatsektų jų priešai hunai. Iki 395 m. buvo Romos kariuomenės gotų dalinio vadas. 397 m. Rytų Romos imperatoriaus Flavijaus Arkadijaus pripažintas į Ilyriją (Balkanų pusiasalio vakaruose) perkeltų vestgotų vadu. 401–402 m. ir 403 m. Alarikas nesėkmingai veržėsi į Italiją. 408 ir 409 m. buvo apsiautęs Romą, 410 m. ją užėmė ir plėšė tris dienas. Ketino nukariauti Afriką, bet per audrą prarado laivus. Mirė vestgotams grįžtant į Šiaurės Italiją.

Pasak legendos, užfiksuotos istoriko Jordano, jo kariai laikinai nukreipė Busento upės (Kalabrijoje) vagą ir jos dugne palaidojo karalių su didžiuliais turtais. Vėliau upė buvo grąžinta į vagą, o visi darbininkai nužudyti, kad kapavietės vieta liktų paslaptyje. Iki šiol šis „Alariko lobis“ nėra surastas.

|-
Rygos įlanka

**Rygos įlanka** (dar vadinama ***Lyvių įlanka***; ; ) – Baltijos jūros dalis prie Latvijos ir Estijos krantų.

Rygos įlanka įsiterpusi į sausumą 174 km. Plotas 16 300 km², didžiausias gylis 67 m.

Nuo Baltijos jūros Rygos įlanką skiria Saremos ir Muhaus salos, o su jūra jungia Irbės, Soelos ir Muhaus sąsiauriai.

## Geografija

Tarptautinė hidrografijos organizacija apibrėžia Rygos įlankos vakarinę ribą kaip „liniją, einančią nuo Uovišių gyvenvietės Latvijoje (57°34’N), iki piečiausio Saremos salos taško. Paskui riba eina per šią salą iki *Pamanos* gyvenvietės (22°34’E), iš ten iki Enmastės rago ir po to iki piečiausio Hijumos salos taško, paskui per Hijumą iki Takhkunos rago, šiauriausio įlankos taško, ir galų gale, iki Spithamio rago Estijoje“.

Šiaurės rytuose išskiriama Pernu įlanka.

Svarbiausi miestai prie įlankos yra Ryga, Pernu. Kurortai prie Rygos įlankos - Jūrmala, Saulkrastai, Kuresarė. Svarbiausios į įlanką įtekančios upės yra Dauguva, Pernu, Lielupė, Gauja ir Salaca.

### Salos
Pagrindinės salos įlankoje yra Sarema, Kihnu, Ruhnu ir Abrukos salos, kurios visos priklauso Estijai. Kihnu sala apima 16,4 km² plotą. Dėl Saremos salos apribojamo Baltijos jūros vandenų maišymosi Rygos įlankos vanduo yra šiek tiek mažiau sūrus, negu kitur Baltijos jūroje.

## Druskingumas
Rygos įlanka turi labai panašią druskos koncentraciją kaip ir Baltijos jūroje, 3,5-6,0 promilių (tūkstantųjų dalių). Gėlas vanduo turi 0,5 promilės, o paprastas jūros vanduo – apie 30 promilių. Druskos stratifikacinis sluoksnis yra randamas vidutiniškai 70 m gylyje.

## Užšalimas

Gruodžio-kovo mėnesiais užšąla. Taip yra dėl nedidelio druskingumo ir dėl įlankos uždarumo, kuris lemia mažesnį vandens judėjimą. Žiemą daug žmonių vaikšto įlankos ledu. Didžiausias ledo storis (90 cm) užfiksuotas 1941–1942 m. žiemą. Poledinė žūklė yra tradicinis pakrančių gyventojų verslas. Ji yra populiari ir šiandien.

Vėlyvą 2013 m. kovą, dėl atsiskiriančių ledo lyčių nuo ledo teko gelbėti apie 200 žmonių.

## Istorija
Pirmojo pasaulinio karo metu Rygos įlankoje vyko:
* Rygos įlankos gynybos operacija (1915 m. rugpjūčio mėn.), kurios metu Rusijos laivynas bandė sutrukdyti į įlanką patekti Vokietijos kariniam laivynui;
* Operacija "Albionas" (1917 m. rugsėjo-spalio mėn.), kurios metu Vokietijos karinis laivynas ir armija užėmė Vakarų Estijos salyną.

Antrojo pasaulinio karo metu Rygos įlankoje vyko:
* Operacija "Beovulfas" (1941 m. rugsėjis), kurios metu Vokietija užėmė Saremos salą
* Moonzundo desantinė operacija (1944 m. rugsėjis-lapkritis), kurios metu Sovietų sąjunga užėmė Saremą.

## Šaltiniai
Žvynuotosios šunžuvės

**Žvynuotosios šunžuvės** (*Clinidae*) – ešeržuvių (*Perciformes*) šeima. Paplitusios nuo Atlanto vandenyno, Ramiojo ir Indijos vandenynų, pietų ir šiaurės pusrutulyje. Gyvena iki 100 m gelmėse ir priedugnyje. Žuvų dydis – 10-60 cm.

Šeimoje yra 20 genčių ir apie 86 rūšys.

## Gentys
*Žvynuotieji jūrų šunyčiai (*Blennioclinus*)
**[[Blennophis]]*
**[[Cancelloxus]]*
**[[Cirrhibarbis]]*
**[[Climacoporus]]*
**[[Clinitrachus]]*
**[[Clinoporus]]*
*Paprastosios žvynuotosios šunžuvės (*Clinus*)
**[[Cologrammus]]*
*Sąžalyniniai jūrų šunyčiai (*Cristiceps*)
**[[Ericentrus]]*
*Dumblių pelės (*Fucomimus*)
*Gibonsijos (*Gibbonsia*)
**[[Heteroclinus]]*
**[[Muraenoclinus]]*
*Miksodai (*Myxodes*)
*Dėmėtosios gyvatinės šunžuvės (*Ophiclinops*)
**[[Pavoclinus]]*
*Ungurinės šunžuvės (*Peronedys*)
**[[Ribeiroclinus]]*
**[[Smithichthys]]*
**[[Springeratus]]*
**[[Sticharium]]*
**[[Xenopoclinus]]*
Dėmėtoji ungurinė šunžuvė

**Dėmėtoji ungurinė šunžuvė** (*Notograptus guttatus*) – ešeržuvių (*Perciformes*) būrio monotipinės **dėmėtųjų ungurinių šunžuvių** (*Notograptidae*) šeimos žuvis. Paplitusi Australijos priekrantėse.
Aluoja

**Aluoja** () – miestas šiaurės Latvijoje, Limbažių savivaldybėje. 1105 gyventojai (2021 m.).

## Istorija
Istoriniuose šaltiniuose Aluoja pirmąkart paminėta 1449 m. Tarpukariu buvo valsčiaus centras. 1950 m. suteiktos miesto tipo gyvenvietės teisės. Nuo 1992 m. – miestas. 2009–2021 m. buvo Aluojos savivaldybės administracinis centras.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Miesto svetainė
Švarnas

**Švarnas** (krikšto vardas **Jonas**; apie 1236–1240 m. – 1270 m. palaidotas Chelme) – Lietuvos didysis kunigaikštis (1267–1269), Cholmo ir Haličo-Volynės kunigaikštis (1264–1269).

## Biografija
Jauniausias Haličo kunigaikščio Danieliaus Haličiečio ir jo žmonos Onos Mstislavovaitės Naugorodietės sūnus, Romano Didžiojo vaikaitis, Mstislavo Izoslavovaičio provaikaitis.

Pagal Lietuvos karaliaus Mindaugo ir Haličo-Volynės kunigaikščio Danilo taikos sutartį 1254 m. vedė Mindaugo dukterį. Spėjama, kad Švarnas ir Mindaugaitė buvo apvesdinti, jiems būnant 14-15 metų. Taika ir vaikų santuoka padėjo lietuvių valdovui užbaigti sunkų karą su Haliču-Volyne.

Daug bendradarbiavo su Mindaugo sūnumi Vaišelga, kuriam padėjo nuversti Treniotą. Atsidėkodamas už tai Vaišelga jį 1267 m. paskyrė Lietuvos didžiuoju kunigaikščiu (pats pasitraukė gyventi į vienuolyną). Nepatenkintas tuo, kad Vaišelga Lietuvos sostą perdavė savo sąjungininkui Švarnui, pastarojo brolis Levas Danilovičius nužudė Mindaugo sūnų ir taip pakirto savo brolio įtaką Lietuvoje. Po Vaišelgos mirties Švarnas dar dominavo šalyje, tačiau vėliau lietuviai pasirinko kitą valdovą – Kernavės kunigaikštį Traidenį.

Vaikų Švarnas neturėjo.

## Šaltiniai

*
Vestgotai

**Vestgotai** arba **Vizigotai** – viena iš dviejų gotų genčių šakų (kita ostgotai). Ji priskiriama prie germanų genčių, kurios vaidino svarbų politinį vaidmenį Europoje Didžiojo tautų kraustymosi metu ir stipriai prisidėjo prie Romos imperijos žlugimo. Šiai žlugus, vestgotai išsaugojo savo reikšmę dar du su puse šimto metų.

Atsiskyrę nuo pagrindinės gotų grupės, romanizuoti vestgotai kaip atskira tauta atsirado IV amžiuje Balkanuose, kur jie kariavo kelis karus su Roma. Alariko I vadovaujami vestgotai atvyko į Italiją ir nusiaubė Romą 410 m.

Galiausiai vestgotai apsistojo pietų Galijoje ir tapo romėnų sąjungininkais. Kodėl taip įvyko vis dar ginčijamasi. Susipykę su romėnais jie įkūrė atskirą karalystę su sostine Tulūzoje. Palaipsniui jie užėmė Ispaniją išstumdami alanus ir vandalus. Juos iš Galijos pradėjo stumti frankų karalius Chlodvigas, kai nugalėjo vestgotus Vouillé mūšyje 507 m. Į šiaurę nuo Pirėnų vestgotams liko tik Septimanija. Mažas vestgotų elitas valdė beveik visą Pirėnų pusiasalį išskyrus Svebų karalystę ir Bizantijos Ispaniją.

Apie 489 m. karaliui Rekaredui valdant vestgotai iš arijonizmo perėjo į katalikybę, tad netrukus išnyko kultūriniai skirtumai tarp vestgotų ir jų pavaldinių. *Liber Iudiciorum* (baigtas 654 m.) panaikino seną tradiciją vestgotus ir romėnus teisti pagal skirtingus įstatymus, tad jie greitai susiliejo ir tapo ispanais. Kitą šimtmetį karalystėje dominavo Toledo tarybos ir vyskupų valdžia. VII a. paliko mažai istorinių šaltinių. Gvadaletės mūšyje 711 ar 712 m. įsiveržę arabai ir berberai nugalėjo vestgotus, nužudė jų karalių ir daugelį elito narių. Vestgotų karalystė greitai žlugo ir vis dar ginčijamasi dėl to priežasčių. Gotų tapatybę išlaikė Astūrijos karalystės ir Ispanijos markos gyventojai.

Vestgotai Portugalijoje ir Ispanijoje paliko keletą bažnyčių ir daug archeologinių radinių, bet didžiausias jų palikimas yra vardai ir pavardės. Vestgotai buvo vienintelė Vakarų Europos tauta stačiusi naujus miestus po Romos imperijos žlugimo iki Karolingų iškilimo. Iki viduramžių pabaigos didžiausias vestgotų palikimas buvo Liber iudiciorum, kuris buvo teismų procedūrų pagrindas Ispanijos krikščionims praėjus net keliems šimtmečiams po jų karalystės žlugimo.

## Išnašos

## Taip pat skaitykite

* Ispanijos istorija
* Portugalijos istorija
* Sąrašas:Vestgotų karaliai
Tripelekinės

**Tripelekinės** (*Tripterygiidae*) – ešeržuvių (*Perciformes*) šeima. Paplitusios vandenynų atogrąžų platumose, tarp koralinių rifų, dumblių sąžalynuose, priekrantėse. Žuvų dydis – 6-15 cm. Pavadinimas iš  – trys sparnai. 

Šeimoje yra 30 genčių ir apie 150 rūšių.
## Gentys
**[[Acanthanectes]]*
**[[Apopterygion]]*
**[[Axoclinus]]*
**[[Bellapiscis]]*
**[[Blennodon]]*
**[[Brachynectes]]*
**[[Ceratobregma]]*
**[[Cremnochorites]]*
**[[Crocodilichthys]]*
**[[Cryptichthys]]*
*Plačiakūnės tripelekės (*Enneanectes*)
*Tamsiosios tripelekės (*Enneapterygius*)
*Australinės tripelekės (*Forsterygion*)
*Ilgaspaiglės tripelekės (*Gilloblennius*)
**[[Grahamina]]*
*Šokančiosios tripelekės (*Helcogramma*)
**[[Helcogrammoides]]*
*Žvynagalvės tripelekės (*Karalepis*)
**[[Lepidoblennius]]*
**[[Lepidonectes]]*
*Norfolkijos (*Norfolkia*)
*Mėlynakės tripelekės (*Notoclinops*)
*Plokščiosios tripelekės (*Notoclinus*)
**[[Obliquichthys]]*
**[[Ruanoho]]*
**[[Springerichthys]]*
**[[Trianectes]]*
**[[Trinorfolkia]]*
*Tripelekės šunžuvės (*Tripterygion*)
**[[Ucla]]*
Kolonga

**Kolonga** – didžiausias miestelis šiaurinėje Tongatapu pakrantėje, *Hahake* (Tongatapu) apygardoje Tongoje. Poetiškai miestelis vadinamas *ʻUtu longoaʻa* (triukšmingas krantas) – užuomina į bangų mūšą.

## Šaltiniai
Kanokupolu

**Kanokupolu** – nedidelis miestelis vakariniame Tongatapu rajone Tongoje. Tongos istorijoje Kanokupolu žinomas kaip pirmoji Tuʻi Kanokupolu dinastijos rezidavimo vieta (XVII a. pradžioje). Tik Kanokupolu gyventojams leidžiama dėvėti specialius lakalaka šokio kostiumus, vadinamus *folaʻosi*.
Spyglianugarės šunžuvės

**Spyglianugarės šunžuvės** (*Stichaeidae*) – ešeržuvių (*Perciformes*) šeima. Paplitusios Arkties, Atlanto ir Ramiojo vandenynų šiaurinių dalių priekrantėse. Gyvena iki 200 m gelmėse ir priedugnyje. Žuvų dydis – 10-60 cm.

Šeimoje yra apie 30 genčių ir virš 50 rūšių.

## Gentys
*Dygieji liumpenai (*Acantholumpenus*) 
*Jūrų gaideliai (*Alectrias*) 
*Auksuotieji jūrų gaideliai (*Alectridium*) 
*Unguriniai liumpenia (*Anisarchus*) 
*Liesieji jūrų gaideliai (*Anoplarchus*) 
*Askoldijos (*Askoldia*) 
*Koraliniai vijūnai (*Azygopterus*) 
**[[Bryozoichthys]]* 
*Violetiniai jūriniai vijūnai (*Cebidichthys*) 
*Samangalvės šunžuvės (*Chirolophis*) 
*Japoniniai jūriniai vijūnai (*Dictyosoma*) 
*Šešiaeilės šunžuvės (*Ernogrammus*) 
**[[Esselenichthys]]* 
*Eulofai (*Eulophias*) 
*Ketureilės šunžuvės (*Eumesogrammus*) 
*Skiauterėtosios šunžuvės (*Gymnoclinus*) 
*Kasatkijos (*Kasatkia*) 
*Dėmėtieji liumpenai (*Leptoclinus*) 
*Nykštukinės dyglianugarės šunžuvės (*Leptostichaeus*) 
*Ilgasnukiai liumpenai (*Lumpenella*) 
*Liumpeniukai (*Lumpenopsis*) 
*Paprastieji liumpenai (*Lumpenus*) 
**[[Neolumpenus]]* 
**[[Neozoarces]]* 
**[[Opisthocentrus]]* 
**[[Pholidapus]]* 
*Amerikiniai jūriniai vijūnai (*Phytichthys*) 
**[[Plagiogrammus]]* 
*Melsvadėmiai liumpenai (*Plectobranchus*) 
*Baltadėmiai liumpenai (*Poroclinus*) 
*Netikrieji jūrų gaideliai (*Pseudalectrias*) 
**[[Soldatovia]]* 
**[[Stichaeopsis]]* 
*Spyglianugarės šunžuvės (*Stichaeus*) 
*Ulvarijos (*Ulvaria*) 
*Aštuoneiliai jūriniai vijūnai (*Xiphister*) 
**[[Zoarchias]]*
Chosė de San Martinas

**Chosė Fransiskas de San Martinas i Matorasas** (*José Francisco de San Martín y Matorras*; 1778 m. vasario 25 d. – 1850 m. rugpjūčio 17 d.) – Argentinos generolas ir vienas garsiausių Pietų Amerikos išsilaisvinimo sąjūdžio lyderių.

Kartu su Simonu Bolivaru San Martinas išvadavo Pietų Ameriką iš Ispanijos jungo. San Martinas yra Argentinos, Čilės ir Peru nacionalinis didvyris.

Chosė de San Martinas gimė nedideliame Japeju miestelyje, Korienteso prov., Argentinoje, tuometinės La Platos vicekaralystės teritorijoje. Jo tėvas buvo ispanų tarnautojas. Jaunystėje išvyko į Ispaniją, kur įgijo išsilavinimą. Jis mokėsi Madrido karo akademijoje, įgijo leitenanto, o 1808 m. papulkininkio laipsnį. San Martinas su Ispanijos armija kovojo prieš Portugaliją, Afrikos kolonijose ir prieš Napoleono invaziją.

1812 m. Napoleonui užėmus Ispanijos valdžią, grįžo atgal į Argentiną. Pasisiūlė tarnauti revoliucinėje armijoje. Laikinoji valdžia sudarė *Granaderos* kavaleriją vadovaujamą San Martino, kuri turėjo tapti svarbiausia revoliucijos jėga. San Martinas vadovavo sukilimams prieš ispanų pajėgas, o 1813 m. vasario 3 d. laimėjo San Lorenso mūšį. Tai buvo pirmoji argentiniečių pergalė Argentinos Nepriklausomybės kare. Revoliucinė valdžia jam suteikė generolo laipsnį. Atsisakė Kujo gubernatoriaus posto. 1817 m. persikėlė per Andus ir kartu su Bernardo O'Higginsu išvadavo Čilę. Tada atkreipė dėmėsį į Ispanijos tvirtovę – Peru. Net dvejus metus San Martinas ruošėsi puolimui jūra. Įsiveržęs į Peru sunkiai skynėsi kelią pergalės link, tačiau 1820 m. gruodžio 6 d. laimėjo Pisko mūšį ir vicekaralius buvo priverstas pasiduoti. 1821 m. liepos 12 d. San Martino armija įžengė į Limą. Netrukus Peru paskelbė nepriklausomybę. Paskelbtas nacionaliniu Peru gynėju. Suformavus parlamentą, jis atsisakė šių pareigų. 1822 m. liepos 26 d. Sam Martinas Gvajakilyje susitiko su šiaurinės Pietų Amerikos dalies išvaduotoju Simonu Bolivaru. Čia buvo sudaryti planai dėl Lotynų Amerikos ateities. Dauguma šių planų liko neišaiškinti ir nėra žinoma ką nusprendė didieji išvaduotojai.

1824 m. mirus žmonai Remedios de Escalada, San Martinas su dukra pasitraukė į Prancūziją, kur Pajūrio Bulonės mieste ir praleido paskutines savo gyvenimo dienas. 1880 m. Chosė da San Martino palaikai pergabenti ir palaidoti Buenos Airių katedroje.
Tongos kultūra

Tongos salynuose žmonės gyvena jau 3000 metų. Prieš atvykstant europiečiams keliautojams (XVII a. pab. – XVIII a. pr.), Tongos gyventojai bendravo su artimiausiais kaimynais Okeanijoje – Fidžiu ir Samoa. XIX amžiuje Tongos kultūrą stipriai paveikė vakariečių prekybininkų ir misionierių atvykimas.

Šiuolaikinės Tongos gyventojai dažnai vienaip ar kitaip susiję su užsienio valstybėmis: kai kurie yra dirbę ar gyvenę Naujojoje Zelandijoje, Australijoje, JAV. Daug tongiečių gyvena ne Tongoje.

Tongos gyventojai skiria dvi gyvenimo būdo sferas: *anga fakatonga* – tradicinė, būdinga Tongai – ir *anga fakapãlangi* – vakarietiška. Abi sferos kasdieniame gyvenime yra svarbios.
Tongos transportas

Tongoje išvystytas daugiausia jūrų ir oro transportas. Sausumos transportas didelės reikšmės neturi.

**Geležinkeliai:**
0 km

**Keliai:**
*iš viso:*
680 km
*grįstų:*
184 km
*negrįstų:*
496 km

**Automobilių parkas:**
~1700 mašinų

**Uostai ir krantinės:**
Neiafu, Nukualofa, Pangai

**Prekybos laivynas:**
*iš viso:*
7 laivai (1000 GRT ar daugiau) iš viso 17760 GRT/25948 DWT
*laivai pagal rūšį:*
birių krovinių 1, krovininiai 2, suskystintų dujų 2, naftos tankeris 1, keltas 1

**Oro uostai:**
6

**Oro uostai su grįstu pakilimo taku:**
*iš viso:*
1
*2438–3047 m:*
1
* Fua'amotu Tartautinis oro uostas Tongatapu saloje

**Oro uostai su negrįstu pakilimo taku:**
*iš viso:*
5
*1524–2,37 m:*
1
*914 to 1,523 m:*
2
*virš 914 m:*
2