open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Investor AB

**Investor AB** – Švedijos investicijų kompanija, 1916 m. įkurta ir vis dar valdoma Valenbergų šeimos. Kompanijai priklauso keleto didžiųjų Švedijos įmonių kontroliniai akcijų paketai. 2001 m. Investor AB rinkos vertė buvo 90 mlrd. Švedijos kronų (10 mlrd. eurų).

## Investicijos

Kompanija turi akcijų šiose įmonėse: Astra Zeneca (veiklos sritis – farmacija), Electrolux (buitinė technika), Ericsson (telekomunikacijos), Saab (kariniai lėktuvai, transporto priemonės), Scania (transporto priemonės), SEB (finansų grupė, ją sudaro finansų įmonės, bankai).
Juga

**Juga** (: „jungas“, „vadžios“, „pora“, „karta“) – hinduizmo kosmologijoje reiškia pasaulinį laikotarpį.

Seniausiose kosmografinėse tradicijose išskiriamos 4 jugos, kurios yra aprašomos epinėje literatūroje:

# *[[Kritajuga]]* (taip pat Satjajuga, „gerovės amžius“), kurios metu žmonės yra apdovanoti visokiausiomis kilniadvasiškomis savybėmis, nežino ligų ir vargo; viešpatauja lygybė, visi meldžiasi vienam dievui ir egzistuoja tik viena veda;
# *[[Tretajuga]]*, kai teisingumas palaipsniui mažėja; atsiranda ydos, bet visi prisilaiko religinių pareigų; paplinta visokiausi aukojimai;
# *[[Dvaparajuga]]*, kai pasaulyje ima vyrauti blogis ir ydos; vieninga veda padaloma į 4 dalis, ir jau ne visi gali ją suvokti ir vykdyti; žmones kankina negalios;
# *[[Kalijuga]]*, kai egzistuoja gerovės nuosmukis, žmonių gyvenimas tampa trumpu, pilnas blogio ir nuodėmių, jie naikina vieni kitus karuose; valdovai apvaginėja savo pavaldinius, teisuoliai elgetauja, o nusikaltėliai klesti, moterys atsiduoda paleistuvystei; žmonių santykiuose viešpatauja melas, pyktis, godumas; į vedas visai nekreipiama dėmesio.

Jugos pavadinimas kilęs iš lošimo kauliukais (matyt, susiję su burtų metimu archainės visuomės gyvenime) – taip buvo vadinamos lošimo kauliuko pusės su skaičiais 4, 3, 2 ir 1, ir šioje sekoje palankumas mažėjo. Mokyme apie jugą ši simbolika vėliau taip pat vystoma: keičiantis jugoms, (dharmos) dėsnio pagrindas silpnėja – iš pradžių jis laikosi ant 4 „stulpų“, po to – ant 3, ant 2 ir, pagaliau, ant 1; jugų trukmės taip pat sudaro santykį 4:3:2:1, ir jos trunka atitinkamai 1 728 000–1 296 000–864 000–432 000 metų.

Keturios jugos sudaro vadinamąją *mahajugą* („didžiąją jugą“ – 4 320 000 metų), o 1000 mahajugų, einančių viena po kitos, – 1 kalpą, arba vieną Brahmos „dieną“; kalpa, savo ruožtu, dalinama į 14 manvantarų („Manu periodų“), kurių kiekvieno metu valdo vienas iš dėsnio aiškintojų ir turi Manu vardą. Kiekvienos kalpos pabaigoje danguje pasirodo 12 (kitose versijose – 7) saulės, jos iki pelenų sudegina pasaulius, ir šie užgimsta naujojoje kalpoje. Brahmos gyvenimas trunka 100 dieviškųjų metų, ir šiam laikotarpiui pasibaigus, sunaikinami ne tik pasauliai, bet ir visos būtybės, įskaitant ir patį Brahmą, o paskui, po 100 dieviškųjų metų chaoso, užgimsta naujasis Brahma.

Pagal tradiciją, šiuo metu mes turime 6-ąjį kalijugos tūkstantmetį, ir šis laikotarpis, perskaičiavus metus, prasidėjo iš 17 į 18 dieną 3102 metų vasarį prieš mūsų erą; ji įeina į esamos kalpos 28-osios mahajugos 7-ąjį manvantarą, kurį valdo Manu Vaišvasvata, laikomas „Manu Įstatymų“ kūrėju. Kalpa vadinama „varaha“ („šernas“ – tokiu pavidalu Višnus įsikūnijo) ir yra esamo Brahmos 51-ųjų metų pirmoji dieviškoji diena.

## Išnašos
Kalpa

**Kalpa** (iš sanskrito: „tvarka“, „dėsnis“) – pagal hinduizmo kosmologiją yra Brahmos „para“, arba 24 000 „dieviškųjų“ metų, kurie atitinka 8 640 000 000 „žmonių“ metus (tūkstantis žmogaus metų prilyginami vienai dievo dienai).

Pirmoji kalpos dalis (4 320 000 000 „žmogaus“ metų) dalinama į 1000 mahajugų (žr. Juga) arba į 14 manvantarų („Manu periodų“) ir sudaro vieną Brahmos „dieną“. Šią kalpos pusę dažnai vadina tiesiog kalpa. Kalpos laikotarpio viduryje įvyksta materialinio pasaulio ir dievų bendrijos sunaikinimas (pralaja), o po to ateina Brahmos „naktis“ – antroji kalpos pusė. Pasibaigus jai, seka naujas kūrimo aktas, ir prasideda nauja kalpa.

Pagal tą pačią kosmologinę chronologiją, Brahma gyvena 100 metų. Kai šie šimtas metų prabėga, įvyksta didysis sunaikinimas (mahapralaja): žūsta kosmosas ir pagrindiniai dievai, viešpatauja chaosas. Tačiau, praėjus tam pačiam laikui, kaip ir Brahmos gyvenimo trukmė, t. y. jo 100-ui metų, chaosas palaipsniui įgauna tvarką (plg. su chaoso teorija fizikoje), ir užgimsta naujasis Brahma. Prasideda naujas kalpų ciklas. Laikoma, jog dabartinis Brahma gyvena savo 51-uosius metus.

## Budizme

**Kalpa** sąvoka budizme, perėmusiam daugelį hinduizmo idėjų, šiek tiek yra pakeista. Mongolų tautų mituose kalpa (mongolų „galav“, buriatų „galab“) – Visata savo laiko matmenyje. Sąvoka *„kalpamir“* (mongolų „galav delhij“, buriatų „galab delhej“), dar kai epinės poemos tik ėmė rastis, reiškė pirmapradę Visatos būseną. Kalpa traktuojama kaip chaosas (įskaitant pirminį chaosą, kuris pasak tapusio sudėtingesniu budistinio kosmogoninio mito, tirštėja nuo vėjo, džiūsta nuo ugnies, drėksta nuo lietaus ir pavirsta žeme). Pasaulio egzistencija suvokiama kaip „kalpos tekėjimas“ (mongolų „galav juuleh“) ar „kalpos apykaita“ (buriatų „galab erjelte“), ir, tokiu būdu, kalpos sąvoka įgija tam tikrą eschatologinę prasmę – kataklizmo, katastrofos, stichijos – pasaulinio potvynio („vandeninė kalpa“), pasaulinio gaisro („ugninė kalpa“) ar masinės žūties („mėsos kalpa“) prasmę.
Manus

**Manus** ( – „žmogus“) – hinduizmo mitologijoje žmonijos pirmtakas.

## Apie Manų
Vedose Manus – Vivasvato sūnus ir Jamos brolis; kai Jama – pirmas žmogus, kuris numirė, ir yra protėvių valdovas, Manu – pirmas žmogus, gyvenęs žemėje ir žmonių valdovas (, AV VIII 10; „Šatapatha Brahmana“ XIII 4, 3).

Puranose jau galima suskaičiuoti 14 manų: septynis buvusius ir septynis būsimus. Iš kiekvieno jų užgimė žmonija tam tikru pasaulio periodu – manvantaroje („Manaus periode“), kuris trunka 71 mahajugą, arba 306 720 000 „žmonių“ metų (žr. juga).

Pirmas iš 14-os Manų – Manus Svajambhūva, Svajambhaus („pats savaime esantis“, t. y. Brahma) ir jo žmonos Šatarupos sūnus. Pagal kitą versiją Svajambhū pasidalino į vyrišką ir moterišką puses, iš kurių gimė Viradžas, o Viradžas susilaukė Manaus Svajambhūvo (plg. su kabalistiniu ir bibliniu Adomu).

Manus Svajambhūva, viešpatavęs kritajugos epochoje, sukūrė septynis Pradžapačius, arba didžiuosius rišius. Iš likusių 13-os Manų dažniausiai žinomi:
* *Manus Revanta* („spindintis“), Vivasvato ir Saranju sūnus (Saranja turi kumelės veidą [hipostazę] – kaip Ašvinų motina) – tai 5-asis Manus;
* *Manus Čakšuša* („matomas akimi“), Tvaštaro sūnus – 6-asis Manus;
* *Manus Vaivasvata, Vivasvato ir Saranju, turinčios dieviškajį pavidalą, sūnus; šiuo metu gyvenančių žmonių pirmapradis – 7-asis Manus;
* *Manus Savarnis, Saranju šešėlio (Savarnos) sūnus – 8-asis ir pirmas iš būsimųjų Manų.

Manui priskiriamas indų teisinis kodeksas Manusmriti (Manava dharmašastra).

## Padavimai
Su 7-uoju Manumi, Vaivasvata, susijusi senovės indų legenda apie potvynį, panaši į šumerų, graikų ir semitų mitus. Pirmą kartą legenda buvo aprašyta „Šatapatha Brahmanoje“ (I 8, 1): vienąkart ritualinio apsiplovimo metu į Manaus rankas papuolė žuvytė (Matsja). Žuvytė paprašė Manų užauginti ją, už ką ji atsidėkosianti ir išgelbės jį nuo besiartinančio potvynio. Kai ji tapo didele žuvimi, Manu paleido ją į marias ir, pagal jos patarimą, susirentė laivą. Netrukus prasidėjo potvynis; Manus pririšo laivą prie atplaukusios žuvies rago, ir ji atplukdė jį prie šiaurėje esančio, vienišo tarp vandenų, kalno. Po kurio laiko, potvynio vanduo atslūgo, nusinešdamas visą gyvybę, ir Manus pasiliko žemėje vienas. Jis paaukojo dievams auką, ir iš šios aukos užgimė mergina – Ila (kitaip, Ida). Ila tapo jo žmona, ir nuo jos susilaukė palikuonių – sukūrė žmonijos priedermę, vadinamą „iš Manaus gimę“ (*manuṣya, manujā*).

„Mahabharatoje“ (III 185) žuvis, išgelbėjusi Manų, – Brahmos įsikūnijimas, o laive kartu su Manumi plaukė ir 7 rišiai. Pagal kitą versiją žuvis – Višnaus avatara Matsja, ir jis gelbėja ne tik Manų, bet ir daugybę gyvų būtybių bei augalų sėklų.

## Šaltiniai
Barenco jūra

**Barenco jūra** (**Barentso jūra**; ; ) – šelfinė jūra prie Norvegijos ir Rusijos krantų, tarp Naujosios Žemės, Prano Juozapo Žemės, Špicbergeno ir Lokių salos, Arkties vandenyne. Jūra užima 1&nbsp;424&nbsp;000&nbsp; km², vidutinis gylis – 222 m, didžiausias – apie 600 m, druskingumas 32,5-35 ‰. Didžiausia sala – Kolgujevas, upės – Pečiora, Indiga. Dugne ledyninės ir terigeninės nuogulos – žvirgždas (ir rieduliai), smėlis, sleuritas, dumblas, yra naftos ir dujų telkinių. Ties Rusija krantai žemi, pelkėti, didelės įlankos (Motovo, Kolos, Pečioros, Čiošos), ties Norvegija nemažai fjordų (Varangerio, Porsangerio). Potvynis vyksta kas pusė paros, jo aukštis iki 6,1 m.

Žiemą šiaurines jūros dalis sukausto ledas, o iš šiaurės ištisus metus teka šalta srovė. Dėl susimaišančių šiltų ir šaltų srovių, taip pat paviršinio vandens tankio pokyčių per metus maistingas vanduo dažnai pakyla į viršų, pavasarį ir vasarą sukeldamas stiprų planktono „žydėjimą“. Planktonu minta didelės žuvų populiacijos, kurios reikalingos kitiems gyvūnams ir produktyviai žvejybos pramonei. Svarbiausi uostai – Murmanskas, Vardė.

Jūra pavadinta jūrininko Viljamo Barenco garbei.

## Taip pat skaityti
* Pečioros jūra

## Šaltiniai
Mentuhotepas III

**Mentuhotepas III** (**Sanchkara**) – šeštasis vienuoliktos Egipto dinastijos faraonas. Tęsė tėvo Mentuhotepo II pradėtą statybų programą. Statė naujas šventyklas. Sustiprėjo dievų Amono ir Monto kultai, kurie iškilo Pirmosios suirutės laikotarpio metu. Rytinėje Nilo deltos pusėje jis pastatė tvirtovę (dab. Chatanos vietovė), kurioje vėliau buvo garbinamas su Herakleopolio karaliumi Chečiu. Mentuhotepas III buvo palaidotas šiek tiek piečiau Deir al Bachri statytoje, panašioje į Mentuhotepo II-jo, nebaigtoje šventykloje.

## Šaltiniai
Mentuhotepas IV

**Mentuhotepas IV** (**Nebtavirė**) – paskutinis vienuolikotosios Egipto dinastijos faraonas. Manoma, kad valdė 7 metus, apie 1992−1985 m. pr. m. e. arba 1945−1938 m. pr. m. e. Žinomas pagal kelis įrašus Vadi Hamamate (*Wadi Hammamat*) netoli Raudonosios jūros ir iš karališkųjų monumentų. Vaza su jo vardu rasta Lište.

Nors žinios apie jį yra miglotos (nėra oficialiame Abydoso karalių sąraše), tačiau įrašai pasakoja apie didelių ekspedicijų organizavimą į Vadi Hudi ametisto kasyklas ir  Vadi Hamamato smiltainio skaldyklas. Antrajai ekspedicijai vadovavo  viziris Amenemhatas, kuris vėliau tikriausiai užėmė sostą ir tapo pirmuoju dvyliktosios dinastijos faraonu Amenemhatu I.
## Šaltiniai
* Ian Shaw, Paul Nicholson. *The British Museum Dictionary of Ancient Egypt*. The American University in Cairo Press., 2002, p. 183
Matsja

**Matsja** ( 'žuvis') – pirmoji iš Višnaus avatarų – dievas kaip žuvis.

Pasak puraninių sakmių, kartą maža žuvelė paprašiusi žmonijos protėvio Manaus ją apsaugoti nuo didesnės žuvies. Manus ją įdėjęs į indą, vėliau – vis į didesnę talpyklą, tada į kūdrą, o kai žuvis užaugo – į Gangos upę. Atsidėkodama, žuvis Manui papasakojo, kad tuoj būsiąs didelis tvanas, kuris užliesiąs visą žemę, todėl Manus turįs paskubėti pasistatyti laivą. Manus pasistatęs laivą ir sukvietęs septynis rišius. Netrukus prapliupusi liūtis, ir vanduo užtvindęs visą žemę. Tada Matsja pasirodęs iš vandens, ragu užkabinęs valtį ir ją nuplukdęs iki vienintelio kalno, neapsemto vandens. Manus pririšęs valtį prie kalno, o vanduo pradėjęs slūgti. Tvanui pasibaigus, Manus ir rišiai grįžę žemėn ir ją apgyvendinę. Taip Manus pradėjęs žmonių giminę, o rišiai išsaugoję vedas.

Mitas apie Matsją pasakojamas puranose (ypač Matsja puranoje, I.11–34 ir II.1–19). „Šatapatha brahmanoje“ (I.8.1) žuvis nesiejama su jokiu dievu, o „Mahabharatoje“ (III.185) Matsja laikomas Brahmos inkarnacija. Spėjama, kad Matsja pirmiausia ir buvo laikomas Brahma, bet vėliau priskirtas Višnaus avataroms.

Matsjai Indijoje skirtos tik kelios šventyklos (Bet Dvarkoje, Nagalapurame).

## Šaltiniai
Antonio Vivaldi

**Antonijus Vivaldis** (, 1678 m. kovo 4 d. – 1741 m. liepos 28 d.) – italų dvasininkas, baroko kompozitorius, smuikininkas, daugiau kaip 40 operų, oratorijų, 465 instrumentinių koncertų (tarp jų ciklo „Metų laikai“) autorius.

## Biografija

Groti smuiku Antonijų Vivaldį išmokė jo tėvas Džiovanis Batista (*Giovanni Battista*), dirbęs barzdaskučiu prieš tapdamas profesionaliu smuikininku.

1703 m. Vivaldis buvo įšventintas į kunigus ir greitai pramintas *Il Prete Rosso* („raudonuoju kunigu“), dėl savo rusvų plaukų. Netrukus, 1704 m., jis buvo atleistas nuo mišių laikymo dėl savo silpnos sveikatos (jis greičiausiai sirgo astma), o 1706 m. jis pasitraukė iš kunigystės ir tapo *maestro di violino* mergaičių prieglaudoje Pio Ospedale della Pietà, Venecijoje. Nuo to laiko jis užsiėmė vien muzika.

1705 m. išleistas pirmasis jo kūrinių rinkinys (*[[raccolta]]*). 1716 m. A. Vivaldis paskirtas *maestro de' concerti*. Tuo metu jis parašė didžiąją dalį savo muzikos, įskaitant daugybę operų ir koncertų. 1718 m. Vivaldis ėmė daug keliauti. Nepaisant šių kelionių Pietà mokėjo jam kiekvieną mėnesį už du koncertus orkestrui ir repeticijas su orkestru mažiausiai keturis kartus. Įrašai rodo, kad tarp 1723 ir 1729 m. jam buvo sumokėta už 140 koncertų.

Vienas iš žinomiausių A. Vivaldžio kūrinių yra „Keturi metų laikai“, kur jis perteikia skirtingu metų laiku kylančius jausmus. Didelė dalis Vivaldžio repertuaro buvo iš naujo atrasta tik pirmojoje XX a. pusėje Turine ir Genujoje, bet išleista tik antrojoje amžiaus pusėje. Vivaldžio muzika yra inovatyvi, laužanti tradicines schemas; jis suteikė šviesumo formaliai ir ritminei koncerto struktūrai, nuolat ieškodamas harmoninių kontrastų, įvedė inovatyvias melodijas ir temas. Be to, Vivaldis sugebėjo kurti neakademinę muziką, kuria žavėjosi ne siauras intelektualų ratas, o ir plačioji publika. Dėl to Vivaldis buvo populiarus net ir tokiose šalyse kaip Prancūzija, kurios tuo metu buvo labai uždaros savo muzikinėje tradicijoje.

Vivaldis laikomas vienu iš kompozitorių, kurie paskatino Baroko muziką evoliucionuoti į klasikinį stilių. A. Vivaldžio kūryba padarė didelę įtaką Johanui Sebastianui Bachui. Kiti kompozitoriai apie A. Vivaldį atsiliepė ne taip palankiai – Igoris Stravinskis teigė, kad A. Vivaldis ne sukūrė šimtus koncertų, bet šimtą kartų perrašė tą patį koncertą.

Nepaisant populiarumo A. Vivaldis mirė skurde ir buvo palaidotas bendrame kape.

## Nuorodos

* Antonio Vivaldi: Concerto Sol minore, Re minore, Si bem. maggiore 

* Vivaldžio biografija
Baitų seka žodyje

**Baitų seka žodyje** (, *little endian*) – seka, kuria baitai išdėstyti keletą baitų užimančiame skaičiuje ar simbolyje (pav Unicode). Seka gali būti dvejopa:
* Labiausiai reikšmingas baitas eina pirmas, kiti seka iš paskos reikšmės mažėjimo tvarka. Ši seka panaši į skaitmenų naudojimą žmonių kalboje: skaičiuje 10352 pirmas skaitmuo „1“ yra labiausiai reikšmingas (jo pakeitimas labiausiai pakeistų skaičiaus reikšmę). Ši seka angliškai vadinama „big endian“. Taip skaičius saugo Motorola, Sun SPARC ir Power PC procesoriai.
* Mažiausiai reikšmingas baitas eina pirmas, kiti seka iš paskos reikšmės didėjimo tvarka (dešimt tūkstančių trys šimtai penkiasdešimt du būtų užrašomi kaip 25301). Žmonių kalboje tai neįprasta, tačiau, tarkim, populiarūs Intel procesoriai saugo skaičius būtent tokia tvarka. Ši seka angliškai vadinama „little endian“.

Norint automatiškai nustatyti, kuri seka naudojama, duomenų srautas kai kada pradedamas sutartiniu du baitus užimančiu skaičiumi (BOM), kurio tie du baitai skirtingi (Unicode tai FEFF. Jei laukiama skaičiaus reikšmė žinoma iš anksto, to pakanka nustatyti naudojamą sekos tipą.
BOM

**BOM** (angl. Byte Order Marker) – žinomos reikšmės kelis baitus užimantis skaičius, skirtas baitų sekai žodyje nustatyti. Jei skaičiaus seka žinoma iš anksto, to pakanka nustatyti baitų sekai. Unicode naudojamas skaičius yra 65279 (šešioliktainėje sistemoje FEFF). Jei pasirinkta atvirkščia baitų seka, tada bus perskaityta 65534 (FFFE). Tai nurodytų būtinybę „apversti“ baitų seką visuose skaitomuose žodžiuose.
Džiovineca

**Džiovineca** ( – *jaunimas*) – Italijos fašistų daina, pagrindinė fašistų partijoje.

Pradžioje sukurta kaip nefašistinė, tačiau vėliau ją priėmė fašistų partija, tekstas buvo kiek pakeistas, įtrauktas Benito Musolinio paminėjimas.
Žiedadulkė

**Žiedadulkė** – smulkus, 0,008-0,2 mikrometro skersmens augalo dulkinės darinys.

Jaunos žiedadulkės yra vienaląstės. Jų protoplaste yra stambus branduolys, tiršta protoplazma su daugeliu atsarginių maisto medžiagų ir vakuolė. Iš atsarginių medžiagų vyrauja krakmolas ir cukrus, mažiau yra baltymų ir riebalų.

Suaugusios žiedadulkės protopastas dalijasi į dvi nelygias ląsteles, tačiau jos nepersiskiria ir skersinė sienelė nesusidaro. Didesnioji ląstelė vadinama *vegetatyvine*, ir iš jos išauga dulkiadaigis. Mažesnioji ląstelė vadinama *generatyvine* ir jos branduolys dar kartą dalijasi: taip susidaro dvi lytinės ląstelės, kurios vadinamos **spermiais**. Kai žiedadulkė patenka ant piestelės, ji sudygsta. Tai miniatiūrinis vyriškasis gametofitas.

Daugumos augalų žiedadulkės yra su dvigubu apvalkalėliu, iš kurių vidinis yra plonas, celiuliozinis ir vadinamas **intina**, o išorinis storas, išmargintas, ir vadinamas **egzina**. Egzinoje lieka keletas nesustorėjusių vietų, kurios vadinamos **diegavietėmis**.

Žiedadulkėms kenkia drėgmė, todėl žieduose yra nemažai prisitaikymų, apsaugančių žiedadulkes nuo lietaus lašų. Kai žiedadulkių mažiau patenka ant žiedų purkos, gaunamas mažesnis sėklų derlius.

Žiedadulkės būna labai įvairios formos (**pav.**). Kiekvienai augalo rūšiai būdinga pastovi žiedadulkių forma. Joms spalvą suteikia karotinoidai.

Iš žiedadulkių galima apibūdinti augalų liekanas, išgulėjusias žemės kloduose kelis milijonus metų.

Žiedadulkių daug prirenka bitės. Jos naudojamos farmacijoje, kosmetikoje, kt.
Amenemis I

**Amenemis I** (Sehtepibrė, **Amenemhatas I**, **Amenemhetas I**, m. apie 1962 m. pr. m. e.) – pirmasis dvyliktosios Egipto dinastijos faraonas. Kadangi Amenemis I nebuvo karališko kraujo, jis ėmėsi įvairių priemonių užtikrinti savo kaip karaliaus valdžią. Valdė apie 1991 m. pr. m. e.−1962 m. pr. m. e. Amenemiu jį vadino graikai, Amenemhetu − egiptiečiai. Sosto vardas Sehtepibrė reiškia „tas, kuris nuramina Ra širdį“.

Amenemis I padidino nomarchų galias, reformavo administracinę valdymo sistemą. Jo valdymo laikotarpiu sugrįžta prie piramidžių kompleksų statybos − pastatė 55 m aukščio piramidę (dabar apgriuvusi iki 20 m), sukurta literatūrinių darbų („Neferti pranašystė“). Jis pakeitė sostinės vietą iš Tėbų Aukštutiniame Egipte į Itžtavį Nilo deltoje. Organizavo kampanijas į Nubiją (29-aisiais valdymo metais) ir kovojo su klajokliais Sinajuje, kur buvo eksploatuojamos Egipto vario kasyklos. Pasak „Neferti pranašystės“, Amenemis I buvo Egipto gelbėtoju ir tvarkos atstatytoju po chaoso valstybėje. Istorinės žinios nerodo nieko panašaus į tai prieš pradedant valdyti Amenemiui I. Jis nebuvo prieš tai valdžiusio Mentuhotepo III sūnus ir, egiptologų nuomone, yra minimas viziris Amenemhetas, kuris perėmė valdžią po Mentuhotepo III mirties. Pasak įrašų, jis pastatė įtvirtinimus rytinėje Nilo deltos pusėje Egipto apsaugojimui nuo įsiveržėlių (iš jų neliko nieko). Tas pats buvo padaryta vakarinėje Nilo deltos pusėje, kur piečiau Vadi Natruno rasti šventyklos vartai, anksčiau tvirtovės dalis. Amenemis I buvo nužudytas dvaro sąmokslo metu prieš *Sed* šventę, kai jo sūnus Senusretas I buvo karinėje kampanijoje Libijoje. Sąmokslas minimas „Amenemio instrukcijoje“ ir „Sinuhės istorijoje“. Su sūnumi Amenemis I buvo koregentais nuo 20-ųjų jo valdymo metų. Amenemis I pastatė piramidę ir laidojimo kompleksą Idži Tavyje, kur ir buvo palaidotas.

Jo sūnus Senusretas I sekė Amenemio I keliu, pastatė piramidę Lište. Tačiau Amenemis II nesilaikė tradicijos ir nepastatė piramidės. Senusreto I piramidė daug panašesnė į šeštosios dinastijos piramides, negu jo tėvo pastatytoji. Manoma, kad Senusretas I ir Amenemis I valdymu dalinosi maždaug 10−12 metų.
## Literatūra
* *The Oxford Encyclopedia of Ancient Egypt*. Tomas I. Red. Donald B. Redford. Oxford University Press, − 2001, p. 68
* Encyclopaedia Britannica, 2010 01 23
* Wolfgang Kosack: *Berliner Hefte zur ägyptischen Literatur 1 – 12*: Teil I. 1 – 6/ Teil II. 7 – 12 (2 Bände). Paralleltexte in Hieroglyphen mit Einführungen und Übersetzung. Heft 9: Die Lehre des Königs Amenemhet I. an seinen Sohn. Verlag Christoph Brunner, Basel 2015. ISBN 978-3-906206-11-0.
Senusretas I

**Senusretas I** (Senusretas Cheperkara, pagal graikus − **Sesostris I,** valdė apie 1971–1926 m. pr. m. e.) – antrasis dvyliktosios Egipto dinastijos faraonas.

Faraono Amenemio I ir karalienės Nehru-Tathenės sūnus. Buvo tėvo koregentu iki 10 metų laiko, vykdė karines kampanijas Nubijoje, kur įkūrė egiptiečių garnizoną Bucheno tvirtovėje. Tėvas buvo nužudytas sąmokslininkų, kai Senusretas buvo karo žygyje Libijoje. Jo įžengimo į sostą aplinkybės aprašytos „Sinuhės istorijoje“. Norėdamas sutvirtinti valdžią Senusretas išplatino „Amenemio instrukcijas“ − tėvo sudarytą dokumentą apie savo padarytus gerus darbus ir ginantį Senusreto teisę į sostą. Senusretas I tęsė tėvo pradėtą Nubijos nukariavimą. Įkūrė karinę bazę Elefantine, kurio valdytojas buvo atsakingas už Žemutinės Nubijos valdymą. Iš Nubijos gabenti auksas, varis, ametistas, dioritas. Jo armija pasiekė III Nilo slenkstį. 

Faraonas palaikė taikingus prekybinius santykius su valstybėmis Palestinoje ir Sirijoje.   Likus trejiems metams iki mirties pripažino Egipto koregentu savo sūnų Amenemį II. Žinomos statybos: Sati šventyklos Elefantine, Edfu, Hierakonpolyje, El-Kabe; Monto šventyklą Tode; daugybę statinių Karnake, Denderoje, Abydose ir kitose vietose. Pastatė laidojimo kompleksą ir piramidę Lište, 2 km nuo Amenemio I piramidės. Senusreto I piramidę supo 9 mažesnės karalienių ir princesių piramidės. Naujosios karalystės laikotarpiu Senusretas I buvo sudievintas ir garbinamas kaip Tėbų nekropolio dievas-saugotojas.

## Šaltiniai

* Ian Shaw, Paul Nicholson. *The British Museum Dictionary of Ancient Egypt*. The American University in Cairo Press., 2002, p. 258
* Encyclopaedia Britannica, 2008 10 23
* Dariusz Sitek
Amenemis II

**Amenemis II** (**Amenemhatas II**, **Amenemhetas II**, m. apie 1885 m. pr. m. e.) – trečiasis dvyliktosios Egipto dinastijos faraonas. Valdė apie 1919–1885 m. pr. m. e.

Amenemis II buvo koregentu su savo tėvu Senusretu I. Vienas svarbiausių valdymo monumentų yra analų akmuo, rastas Memfyje. Jame aprašomi pirmieji Amenemio II valdymo metai.

Amenemis II vystė prekybą su kaimyninėmis šalimis, organizavo ekspedicijas į Nubiją ir Puntą. Jo statulų rasta Sirijos miestuose. Bendradarbiavo su azietiškomis šalimis. Taip pat organizavo baudžiamasias ekspedicijas į Siriją, kurios pasibaigė dviejų įtvirtintų miestų užėmimu, 1500 belaisvių buvo pargabenta į Egiptą. Belaisviai buvo įdarbinti karališkojo nekropolio statybose. Stipriai išplėtė nomarchų nepriklausomybę, leido laikyti savo armijas. Laidojimo vieta – baltoji piramidė Dahšūre, kurios išorė pastatyta iš balto kalkakmenio iš Turos. Šiuo metu piramidė yra stipriai apgadinta ir mažai ištyrinėta. Rastas sarkofagas iš kalkakmenio laidojimo menėje.

## Išorinės nuorodos
* Encyclopaedia Britannica, 2008 10 23
* Dariusz Sitek
Senusretas II

**Senusretas II** (Senusretas Chachepera, pagal graikus − **Sesostris II,** valdė apie 1897–1878 m. pr. m. e.) – ketvirtasis dvyliktosios Egipto dinastijos faraonas.

Pagal Turino kanoną, jam priskiriama 19 valdymo metų. Trejus metus jis buvo Amenemio II koregentu. Suklestėjo ekonomika, prekyba, faraonas atidarė drėkinimo kanalų sistemą Fajume. Žinoma, kad vyko kariniai veiksmai Nubijoje, kur pradėjo statyti tvirtovę Mirgisoje. Senusretas II buvo Senusreto III ir Senusreto-Senebo tėvas. Turėjo keturias dukteris:
Sathathor-Janatę, Hatšepsutą, Nofretę, Itakaitę. Jo laikais datuotame kape Bani Hasane minimi prekybiniai ryšiai su pirkliais iš Palestinos ir Sirijos.

Jis buvo pirmuoju faraonu, įrengusių kapų statytojų kaimą šalia Kahuno miesto – tai buvo Naujosios karalystės laikų Deir el Medinos kaimo prototipas. Laidojimo komplekso pagrindas buvo piramidė Lahune, kurios ilgis buvo 107 m, aukštis 48 m. Įėjimas paslėptas pietinėje sienoje, o ne tradicinėje šiaurinėje. 1887−88 m. piramidę tyrė Flindersas Pytris. Joje rasta laidojimo menė, kurioje buvo tuščias sarkofagas iš raudonojo granito, aukojimo stalas ir auksiniai karaliaus papuošalai.

## Šaltiniai

* Ian Shaw, Paul Nicholson. *The British Museum Dictionary of Ancient Egypt*. The American University in Cairo Press., 2002, p. 259
* Encyclopaedia Britannica, 2008 10 23
Hanumanas

**Hanumanas** () – hinduizmo mitologijoje dieviškoji beždžionė, vėjo dievo Vajaus, arba Maruto (iš čia antrasis vardas – Maruti, „Maruto sūnus“) ir beždžionės Andžanos sūnus. Tai vienas pagrindinių „Ramajanos“ epo veikėjų, Ramos pagalbininkas.

Dievavardis kildinamas nuo sanskrito žodžio *hanu-* („žandikaulis“). Bandyta atsekti dravidišką šios dievybės kilmę, siejant su „Rigvedoje“ minima beždžione Vriškapiu.

Pasak mitų, Hanumanas sugebąs skraidyti ore, keisti savo pavidalą ir dydį, turįs galią, leidžiančią rauti kalvas ir kalnus iš žemės. Pagal vieną iš mitų, tik užgimęs Hanumanas pagriebė saulę, pamanydamas, jog tai kažkas valgomo. Saulę ginti stojo Indra ir trenkė vadžros žaibu į Hanumano žandikaulį. Po šio įvykio Hanumanas gavo vardą, reiškiantį „su suskilusiu žandikauliu“.

„Ramajanoje“ Hanumanas – vienas iš pagrindinių herojų, jis yra išmintingas beždžionių karaliaus Sugrivos patarėjas ir ištikimas Ramos bei Sytos draugas. Ieškodamas Sytos Hanumanas vienu šuoliu atskrenda į Lankos salą, pakeliui užmuša baidykles Surasą ir Simhiką, o saloje stoja kovon su rakšasų ordomis, padega miestą. Po to Hanumanas sugrįžta pas Ramą ir kartu su juo patraukia atgal į Lanką, kad pratęstų kovą. Jis atlieka daugybę karinių žygdarbių, užmuša Ravanos sūnų Akšą, išgelbėja nuo mirties Ramą ir Lakšmaną. Vienas žymių jo žygdarbių – kai Ramai prireikia gydomųjų žolelių iš Kailašo kalno, Hanumanas skuba jų atnešti, bet nežinodamas, kurias žoleles skinti, atneša Ramai visą kalną. Po pergalės Hanumanas kartu su Rama grįžta į Ajodhją, ir Rama apdovanoja jį amžinos jaunystės dovana.

Pasak „Mahabharatos“ tais laikais, kai Pandavai buvo ištremti, Bhyma susidūrė miške su Hanumanu ir nesugebėjo net pakelti jo uodegos, kuria šis užtvėrė jam kelią. Hanumanas paskelbė Bhymai, kad jis yra jo brolis (Bhyma – irgi dievo Vajaus sūnus), ir supažindino su keturių jugų mokymu bei keturių várnų pareigomis.

Hanumanas laikomas mokslo prižiūrėtoju ir kaimiško gyvenimo globėjas. Daugelyje Hanumano atvaizdų jis vaizduojamas garbingoje pozoje (klupintis ant kelių, sudėjęs rankas) priešais Ramą arba Sytą arba karingu pavidalu, su kuoka rankoje, koja prispaudęs deivę, Lankos sergėtoją.

Iš Indijos Hanumano kultas ir, bendrai, beždžionių kultas paplito po visą Rytų Aziją iki pat Kinijos.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* The Mystery of Hanuman – Inspiring Tales from Art and Mythology
Danijos–Švedijos karas

**Danijos–Švedijos karas** gali reikšti:
* Septynerių metų Šiaurės karas;
* Danijos–Švedijos karas (1657–1658);
* Danijos–Švedijos karas (1813–1814).
Septynerių metų Šiaurės karas

**Septynerių metų Šiaurės karas** – XVI amžiaus antrojoje pusėje (1563-1570) vykęs Danijos-Švedijos karas, kilęs Švedijai 1561 metais užėmus Šiaurės Estiją, siekiant įsigalėti Baltijos jūroje. Danija karą Švedijai paskelbė 1563 metų rugpjūtį. Kare Danijos-Norvegijos valstybę palaikė Liubekas bei Abiejų Tautų Respublika.

## Karo eiga
Frederiko II vadovaujama Danijos kariuomenė, kurios pagrindą sudarė vokiečių samdiniai, puolė Älvsborgo miestą ir jį užėmė, atkirsdami švedų priėjimą prie Šiaurės jūros. 1565 metais danai nugalėjo švedus ties Akstorna, 1567 metais nesėkmingai puolė Stokholmą. Tuo tarpu švedai rengė niokojamuosius žygius į Danijos žemynines provincijas, užėmė kelias tvirtoves Norvegijoje, 1565-1566 metais nugalėjo Danijos ir Liubeko laivynus jūroje. 1569 metų vasarą Danija sėkmingai puolė Taliną, ir jau 1570 sudaryta Štetino taika, pagal kurią Švedija turėjo už Älvsborgą sumokėti išpirką.

## Karo pasekmės
Nors po karo Danijos ir Švedijos teritorijos nepakito, karo metu buvo smarkiai nuniokotos pasienio gyvenvietės, šalys išsekintos.
Saab

**Saab** – švedų kompanija, savo veiklos pradžioje užsiėmusi lėktuvų gamyba (daugiausia karinių). Vėliau Saab įsigijo sunkvežimių gamintoją Scania AB ir įkūrė automobilių gamybos padalinį. 1990 m. *Saab Automobile* nupirko General Motors kompanija.

Šiuo metu pagrindinė Saab veiklos sritis vėl yra karinių lėktuvų gamyba – pagrindinis modelis JAS 39 Gripen (naikintuvas).

2010 m. vasario 23 d. General Motors galutinai pardavė Saab olandų superautomobilių gamintojui Spyker.

Nuo 2010 m. kompanija susidūrė su didelėmis finansinėmis problemomis ir 2011 m. gruodžio 19 d. kompanija oficialiai kreipėsi į Švedijos teismą dėl bankroto paskelbimo.

2012 m. vasario 22 d. buvo surinktas paskutinis Saab automobilis – oranžinės spalvos Saab 9-3 Aero.

2012 m. kovo 6 d. Indijos žiniasklaida paskelbė, kad norą įsigyti Saab Automobile pareiškė indų Mahindra & Mahindra ir kinų Youngman.

## Inovacijos
Saab kompanija savo gyvavimo laikais išsiskyrė svarbiomis automobilių naujovėmis:
* 1958 m. pradėjo montuoti saugos diržus;
* 1970 m. žibintams pritaikė valytuvus ir purkštukus;
* 1971 m. pradėjo montuoti šildomas sėdynes;
* 1976 m. varikliui pritaikė turbokompresorių;
* 1985 m. sukūrė tiesioginio degalų įpurškimo sistemą.

## Galerija

## Šaltiniai
Alandai

**Alandai** (, ) – Suomijai priklausančios salos Baltijos jūroje ties Botnijos įlanka, tarp Turku ir Stokholmo. Iš viso apie 6500 salų (gyvenamų – apie 80), kurių bendras plotas – 1527 km²; gyventojų – 27 700 (2009), daugumą sudaro švedai. Salos sudaro autonominį Suomijos lenį. Salas nuo Švedijos skirianti Baltijos jūros dalis dar vadinama Alandų jūra.

Didžiausios salos – Alandas, Lemlandas, Ekerė (*Eckerö*), Fėglė (*Föglö*), dauguma uolėtos, sudarytos iš granito. Administracinis centras – Marianhamina.

## Istorija
Salos apgyvendintos jau bronzos ir geležies amžiais, pirmajame tūkstantmetyje čia gyveno šiaurės germanai, XI–XII amžių sandūroje atsikraustė švedai. Nuo tada priklausė Švedijai kaip Suomijos (Osterlando) dalis ir buvo traktuojamos kaip atskira istorinė provincija.

Švedijai pralaimėjus 1808–1809 m. karą su Rusijos imperija, Alandų salos ir Suomija atiteko Rusijai. Nuo 1917 m. – nepriklausomos Suomijos dalis, greitai kilo atskyrimo nuo Suomijos idėjos (Alandų klausimas) ir 1922 m. pripažinta savivalda ir atskiras parlamentas. Buvo traktuojama kaip provincija ir regionas kartu.

Nuo 1957 m. – Šiaurės Tarybos narė, nuo 1984 m. turi atstovą Šiaurės Ministrų Taryboje.

## Ekonomika
Salų ekonomikoje labiausiai dominuoja laivyba, prekyba ir turizmas. Laivyba sudaro net 40 % visos Alandų ekonomikos. Daugelis laivybos kompanijų yra mažos ir jose dirba apie 10 darbuotojų. Maisto pramonėje yra svarbi vietinė žvejyba ir ūkinė veikla.

2004 m. salos nedarbo lygis siekė 1,8 %. Remiantis 2006 m. Eurostat duomenimis Alandai buvo 20 Europos Sąjungos regionas pagal turtingumą iš 268 regionų. Salose itin paplitęs atsiskaitymas Švedijos kronomis.

## Šaltiniai
Žuvis

Žodis **žuvis** gali reikšti:

* žuvis – žuvų grupei priklausantis stuburinis gyvūnas.
* žuvis – žuvis kaip maisto produktas: pagauta gyva ar negyva žuvis, žuvies skerdena ar jos gabalai, faršas ir kt.
* žuvis (iš  'žuvis') – iš anksto parašytas, bet nepasirašytas atsiliepimas, rekomendacija ar recenzija mokslo žargone.
* žuvis – žmogus, kurio Zodiako ženklas yra Žuvys.
* žuvis – situacija domino žaidime, kai tolesnis kauliukų dėjimas užblokuojamas, nes figūros galuose atsiduria vertės (paprastai abi vienodos), prie kurių nė vienas žaidėjas negali prėti turimų kauliukų.
Suomenlina

**Suomenlina** (, ) – gyvenama jūrų tvirtovė, pastatyta šešiose salose Suomijos sostinėje Helsinkyje. Ji įtraukta į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą ir yra mėgstama ne tik turistų, bet ir tarp vietinių gyventojų vieta. Pradžioje tvirtovė buvo vadinama *Sveaborg* (*„Švedijos tvirtovė“*), tačiau suomiai ją pervadino *Suomenlinna* (*„Suomijos pilis“*).

Švedija pradėjo šią tvirtovę statyti 1748 m. kaip apsaugą nuo Rusijos veržimosi.
Dobilas

**Dobilas** (*Trifolium*) – pupinių (*Fabaceae*) *Faboideae* pošeimio augalų gentis.

Genties pavadinimas iš lotynų k. žodžių *tres* 'trys' ir *folium* 'lapas'. Taip buvo vadinami dobilai, nes jų lapai susideda iš trijų lapelių.

Vienmečiai ir daugiamečiai žoliniai augalai su stačiais ar kylančiais bei gulsčiais stiebais ir trilapiais lapais. Žiedai maži, sukrauti savotiškuose žiedynuose – galvutėse. Vaisius – ankštis su 1-2 sėklomis. Kryžmadulkiai augalai. 

Gentyje yra apie 300 rūšių:

Lietuvoje auga šios rūšys:
* Alpinis dobilas (*Trifolium alpestre*)
* Kaukazinis dobilas (*Trifolium ambiguum*)
* Dirvinis dobilas (*Trifolium arvense*)
* Dirvoninis dobilas (*Trifolium aureum*)
* Ganyklinis dobilas (*Trifolium campestre*)
* Mažasis dobilas (*Trifolium dubium*)
* Pūstavaisis dobilas (*Trifolium fragiferum*)
* Rausvasis dobilas (*Trifolium hybridum*)
* Inkarnatinis dobilas (*Trifolium incarnatum*)
* Penkialapis dobilas (*Trifolium lupinaster*) Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą 
* Šilinis dobilas (*Trifolium medium*)
* Kalninis dobilas (*Trifolium montanum*)
* Raudonasis dobilas (*Trifolium pratense*)
* Baltasis dobilas (*Trifolium repens*)
* Persinis dobilas (*Trifolium resupinatum*)
* Ilgagalvis dobilas (*Trifolium rubens*) Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą 
* Rusvasis dobilas (*Trifolium spadiceum*)

Dobilų gentyje yra daug vertingų pašarinių augalų.


Image:Alpenklee.jpg|Alpinis dobilas(*Trifolium alpestre*)
Image:Trifolium arvense 2005.07.11 09.23.43.jpg|Dirvinis dobilas(*Trifolium arvense*)
Image:Trifolium aureum.jpg|Dirvoninis dobilas(*Trifolium aureum*)
Image:TrifoliumDubium-bloem-hr.jpg|Mažasis dobilas(*Trifolium dubium*)
Image:Trifolium hybridum01.jpg|Rausvasis dobilas(*Trifolium hybridum*)
Image:Trifolium incarnatum.jpg|Inkarnatinis dobilas(*Trifolium incarnatum*)
Image:Trifolium medium1.jpg|Šilinis dobilas(*Trifolium medium*)
Image:Rotklee Trifolium pratense.jpg|Raudonasis dobilas(*Trifolium pratense*)
Image:TrifoliumRepensFlowers.jpg|Baltasis dobilas(*Trifolium repens*)
Image:Fleur 3 - VTdJ.JPG|Ilgagalvis dobilas(*Trifolium rubens*)
Image:Trifolium campestre 4.jpg|Ganyklinis dobilas(*Trifolium campestre*)
Image:Trifolium fragiferum.jpeg|Pūstavaisis dobilas(*Trifolium fragiferum*)
Image:Trifolium montanum.jpg|Kalninis dobilas(*Trifolium montanum*)
Image:Trifolium resupinatum eF.jpg|Persinis dobilas(*Trifolium resupinatum*)


## Taip pat skaitykite
* Keturlapis dobilas
Vilnas

**Vilnas** (pranc. ir ) – miestelis Ontarijo valstijoje (Kanada), į vakarus nuo Otavos.

Miestelyje tebėra žmonių, kalbančių kašubų kalba (nors jie jau penktos ar šeštos kartos imigrantai), bet tai daugiausia seni žmonės ir kalba nyksta. Tai – seniausia kolonistų iš buvusios Lenkijos-Lietuvos valstybės teritorijos, įkurta gyvenvietė Amerikos žemyne.

Vilno Šventosios Marijos bažnyčia – gražus medinės architektūros statinys, bene pagrindinis miestelio pasididžiavimas. Vilne taip pat klesti amatai.

## Istorija
Įkurtas XIX amžiuje, daugiausia emigrantų kašubų. Pavadintas pagal dvasinio lyderio *Ludwik Dembski* gimtąjį miestą Vilnių ().

## Nuorodos
* Miesto svetainė
Olyvos taika

**Olyvos taika** (taip pat: *Olyvos sutartis*) – taikos sutartis, sudaryta 1660 m. gegužės 3 d. tarp Šventosios Romos imperijos imperatoriaus Leopoldo I, Brandenburgo kurfiursto ir Prūsijos kunigaikščio Frydricho Vilhelmo, Švedijos karaliaus Karolio XI ir Abiejų Tautų respublikos karaliaus Jono Kazimiero Vazos Olyvoje, netoli Gdansko (dab. Lenkija).

Šia sutartimi karalius Jonas Kazimieras atsisakė savo pretenzijų į Švedijos sostą, kurį 1599 m. prarado jo tėvas Zigmantas Vaza. Taip pat jis pripažino Švedijos valdžią Livonijoje ir Rygoje bei Hohencolernams priklausiusios Prūsijos hercogystės suverenitetą. Pomerelija atiteko ATR. Švedija sutiko grąžinti Lietuvai-Lenkijai Latgalą. Tai, kad Švedijai buvo pripažinta jos užimta Livonijos dalis, tik patvirtino jau susiklosčiusį *status quo* Baltijos jūros regione.

Daugiausia tarpininkaujant Prancūzijai sudaryta sutartis užbaigė dar Zigmanto Vazos laikais prasidėjusį konfliktą, kuris perėjo į keletą Švedijos – Abiejų Tautų Respublikos karų (1598–1599, 1600–1629 ir 1655–1660).

Olyvos sutartis ir tais pačiais metais sudaryta Kopenhagos taika buvo Švedijos, kaip didžiosios valstybės klestėjimo aukščiausias taškas.

## Išnašos
Kotryna Jogailaitė

**Kotryna Jogailaitė** (1526 m. lapkričio 1 d. Krokuvoje – 1583 m. rugsėjo 16 d.) – Suomijos kunigaikštienė (1562–1569 m.), Švedijos karalienė (1552–1569 m.). Jauniausia Žygimanto Senojo ir Bonos Sforcos duktė. Ji buvo Švedijos karaliaus Jono III žmona ir Zigmanto Vazos motina.

## Biografija

1557–1562 m. gyveno Vilniuje (susituokė Vilniaus katedroje). 1563–1567 m. su vyru Jonu III Vaza (1562 m. jis vedė Kotryną prieš brolio, Švedijos karaliaus Eriko XIV Vazos, valią ir buvo apkaltintas išdavyste) Kalinta Gripsholmo (Švedija) pilyje. 1569 m. tapusi Švedijos karaliene, Kotryna prisidėjo prie Švedijos ir ATR santykių Livonijoje reguliavimo, Renesanso kultūros plitimo. Nesėkmingai bandė patraukti į katalikybę vyrą. Katalikiškai išauklėtas jų sūnus Zigmantas Vaza, per Kotryną susijęs su Gediminaičiais ir Jogailaičiais, Pradėjo ATR valdovų Vazų dinastiją (valdė 1587–1668 m.).

## Vaikai

## Galerija

Katarzyna Jagiellonka1.jpg|Kotryna Jogailaitė jaunystėje
Simmler Catherine Jagiellon.jpg|Kotryna Jogailaitė su vyru Jonu III ir sūnumi Zigmantu Gripsholmo pilyje. (Dailininkas Jozefas Zimleris).
Franciszek Streitt - Katarzyna Jagiellonka.jpg|Kotryna Jogailaitė su vyru Jonu III ir sūnumi Zigmantu Gripsholmo pilyje.
Vaizdas:Catherine of Sweden (1562) grave 2007.jpg|Kotrynos Jogailaitės sarkofagas


## Literatūra
* Juozas Jurginis. *Gedimino palikuonė – Švedijos karalienė*: Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės saulėlydžio studija. Vilnius: Briedis, 2009. 

## Šaltiniai

## Nuorodos
Kėdainių unija

**Kėdainių unija** (šved. *Kėdainiai förbund*) – dvišalė unija, pasirašyta Antrojo Šiaurės karo metu 1655 m. spalio 20 d. tarp Lietuvos didikų, vadovaujamų LDK didžiojo etmono Jonušo Radvilos, ir Švedijos karaliaus vietininko grafo Magnuso Gabrielio de la Garde. Skirtingai nuo 1655 m. rugpjūčio 17 d. pasirašytos Kėdainių sutarties, kurios nutarimu Švedijos imperija LDK užtikrino politinę apsaugą, Kėdainių unija *de jure* konstatavo Abiejų Tautų Respublikos gyvavimo pabaigą ir paskelbė apie Lietuvos–Švedijos unijos pradžią, o Karolis X Gustavas nominaliai tapo Lietuvos didžiuoju kunigaikščiu. Realybėje LDK tapo Švedijos imperijos karūnos protektoratu, kuriuo *de jure* išliko ligi 1657 m.

## Priežastys
1654 m., kai dėl Chmelnickio sukilimo ir Maskvos bei švedų invazijos, ATR karaliaus valdžia buvo beveik žlugusi, du įtakingiausi Radvilų giminės atstovai Jonušas Radvila (*Janusz Radziwiłł*) ir Boguslavas Radvila (*Bogusław Radziwiłł*) pradėjo derybas su švedais dėl LDK unijos su Lenkija nutraukimo ir panašių santykių su Švedija užmezgimo.

Sutartis sudaryta tuo metu, kai visa LDK buvo užimta svetimų kariuomenių (švedų iš šiaurės ir vakarų, rusų iš rytų) ir karaliaus valdžia praktiškai buvo žlugusi.

## Unijos sąlygos
Unijoje nustatyta, kad Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė išeina iš unijos su Lenkija ir įeina į unijinius santykius su Švedija (faktiškai protektorato teisėmis). Už tai Švedija pasižada grąžinti Lietuvai žemes, prarastas karuose su Rusija, ir išsaugoti bajorijos teises ir laisves. Iš LDK teritorijos taip pat buvo numatytos dvi kunigaikštystės, valdomos Radvilų giminės atstovų.

## Unijos pasekmės

Ši unija įgyvendinta tik iš dalies, nes švedai patyrė keletą pralaimėjimų Lenkijoje (Varkos mūšis), o Lietuvoje kilo prolenkiškų bajorų sukilimas prieš švedus bei Radvilas. Pagrindinis sutarties šalininkas Jonušas Radvila praėjus 2 mėnesiams po sutarties pasirašymo gruodžio 31 d. mirė Tikocino pilyje, apsiaustas Jonui Kazimierui Vazai lojalių bajorų. Netrukus po jo mirties pilį užėmė Povilas Jonas Sapiega (*Jan Paweł Sapieha*), kuris ir tapo LDK didžiuoju etmonu vietoj J. Radvilos.

Švedams pasitraukus iš didžiosios Abiejų Tautų respublikos dalies galutinai žlugo ir Boguslovo Radvilos planai. Prostkų mūšyje jis prarado savo kariuomenę ir mirė tremtyje Karaliaučiuje 1669 m. gruodžio 31 d.

Nepaisant tragiškų pasekmių sutarties iniciatoriams, ji padėjo iš dalies apsaugoti švedų užimtą LDK dalį, Maskvos armija nedrįso stoti į atvirą kovą prieš švedus.

## Prieštaringi vertinimai
Amžininkai Lenkijoje ir Lietuvoje sutartį laikė išdavyste.

Vėlesni sutarties vertinimai išsiskyrė. Tautinio atgimimo Lietuvoje ir Baltarusijoje metu kai kurie autoriai (pavyzdžiui, Maironis) teigė, kad sutartis buvo pastanga sukurti nepriklausomą nuo Lenkijos Lietuvos valstybę.

Naujausi Lietuvos istorikų sutarties vertinimai atsižvelgia į tai, kad pagal sutartį Lietuvai numatytas žymiai prastesnis statusas unijoje su Švedija (praranda suverenumą ir tampa tik privilegijuota Švedijos provincija), nei anskčiau sudarytoje unijoje su Lenkija.

## Šaltiniai
Keturiolika žodžių

**Keturiolika žodžių** () arba **14 žodžių** () – baltųjų nacionalistų frazė, sukurta Deivido Leino. Ji reiškia: *Mes privalome užtikrinti mūsų žmonių egzistenciją ir Baltųjų vaikų ateitį* (). Frazė taip pavadinta, nes originalo kalba ją sudaro būtent 14 žodžių, o verčiant juos į kitas kalbas iškyla sunkumų, norint perteikti lygiai tą pačią prasmę ir panaudoti taip pat lygiai 14 žodžių. Dėl šios priežasties šiame lietuviškame vertime yra tik 10 žodžių.

## Šaltiniai
Trumsė

**Trumsė** – septintasis pagal dydį Norvegijos miestas, įsikūręs šiaurės Norvegijoje. Tai taip pat miestas, turintis šiauriausią pasaulyje universitetą, šiauriausią alaus daryklą ir šiauriausią botanikos sodą. Miestas yra apie 400&nbsp;km į šiaurę nuo poliarinio rato.

Trumsėje gyvena apie 100 tautybių žmonių. Mieste yra šiauriausios pasaulyje mečetė ir katalikų vyskupija (nors katalikų čia tik 350). Į šį miestą iš visos Norvegijos šiaurės pamažu keliasi samiai. Ateityje planuojama Trumsėje šalia norvegų kalbos padaryti oficialia ir samių kalbą.

## Institucijos

Trumsėje įsikūrusi Arkties tarybos būstinė.

## Sportas

2014 m. vyko Moterų šachmatų olimpiada.

Mieste veikia:
* Tromsø IL (futbolo klubas)
* Tromsdalen UIL (futbolo klubas)
* IF Fløya – futbolo klubas;
* TUIL Arena (futbolo stadionas, kuriame žaidžia Tromsdalen UIL).

## Galerija

File:Tromsø_1900.jpg|Miestas 1900 m.
File:Fjellheisen_Aussicht_Bruecke_Kirche.jpg|Tiltas
File:Blick_vom_Hafen_Richtung_Eismeerkathedrale_Tromsø.jpg|Uostas
Tromsø Skansen.JPG| (2007)
File:Tromsø_Norway_-_Kirkegata_Domkirken_kirkeparken_arbeider_2017-09-14.jpg|Prie bažnyčios
Tromso_Dom.jpg|*Tromsø Domkirke*
Fjellheisen Aussicht Stadt.jpg|Centras
Tromsø Ishavskatedralen.JPG|Katedra
Polaria Tromsø.jpg| *Polaria*
Ankunft in der Bergstation Fjellheisen Tromsø.jpg|Keltuvas
File:Morketidettermiddag.JPG|Naktį mieste
File:Tromsø_sentrum_(5835702754).jpg|Miestas iš viršaus
File:TromsoJumpingHill.jpg|Slidinėjimo trasa


## Šaltiniai

## Nuorodos
* Municipal fact sheet from Statistics Norway
* Komunos svetainė
Senusretas III

**Senusretas III** (Senusretas Chakaura, pagal graikus − **Sesostris III**, valdė apie 1878–1839 m. pr. m. e.) – penktasis dvyliktosios Egipto dinastijos faraonas.

Senusretas III pertvarkė Egipto administracinį valdymą apribodamas vietinių nomarchų teises. Jų įtaka tuo metu buvo pradėjusi varžytis su faraono. Nežinoma, kokiomis priemonėmis Senusretas III tai įgyvendino. Jo valdymo viduryje nustoti statyti prabangūs vietinių didikų kapai ir padaugėjo vidurinės klasės žmonių kapų Abydose, Ozyrio kulto centre. Egiptas buvo suskirstytas į kelias (3 ar 4) dideles administracines sritis, kurias valdė viziriai su patarėjais. Senusreto III valdymo metu nubių gentys pradėjo judėti į šiaurę ir faraonas surengė kelias karines misijas jiems atremti. Egipto siena pietuose buvo nustatyta ties Semna. Tarp Semnos ir Bucheno pastatytos 8 tvirtovės. Susisiekimas su Nubija buvo pagerintas praplečant Pepio I laikais iškastą kanalą ties Elefantinu (pirmuoju Nilo slenksčiu). Senusreto III valdžia Žemutinėje Nubijoje pasiekė tokią galią, kad jis joje buvo garbinamas dar Naujosios karalystės pradžioje. Faraonas buvo surengęs bent vieną karinę misiją į Palestiną, kur užėmė Sekmemo miestą (tikriausiai Sekemas prie Efraimo kalno). Senusretas III pastatė piramidę Dahšūre, karo dievo Monto šventyklą Medamude. Tęsė pradėtą ekspansiją Nubijos regione, kur pastatė didžiulius upių fortus Uronarte. Manoma, kad buvo koregentu sūnui Amenemiui III du dešimtmečius iki mirties.

Senusreto III piramidės būklė Dahšūre yra prastos būklės tiek dėl praeities ardytojų, tiek dėl neatsakingo XIX a. tyrėjų darbo, tačiau jos požeminės patalpos išsilaikiusios neblogai. Nerasta požymių, kad faraonas buvo joje kada nors palaidotas. 1994 m. buvo rastas jo žmonos Nefret sarkofagas su brangenybėmis. Vėlesnėse istorijose Senusreto III veikla buvo sumaišyta su jo bendravardžių ankstesnių faraonų ir iš dalies su Ramzio II, kas lėmė legendinio „didžiojo Sesostrio“ vaizdinį.
## Šaltiniai

* Ian Shaw, Paul Nicholson. *The British Museum Dictionary of Ancient Egypt*. The American University in Cairo Press., 2002, p. 259−260
* Encyclopaedia Britannica, 2010 01 21
Morka

**Morka** (*Daucus*) – salierinių (*Apiaceae*) augalų gentis, kuriai priklauso dvimečiai augalai su plunksniškai suskaldytais lapais ir elipsišku arba kiaušinišku vaisiumi. Žolė, paplitusi Š. Afrikoje, Š. Amerikoje, Pietvakarių Azijoje. 

Lietuvoje auga viena savaiminė rūšis – paprastoji morka (*Daucus carota*) ir plačiai auginama valgomoji morka (*Daucus carota var. sativa*), kuri nuo tipinės formos skiriasi stora, mėsinga, oranžinės ar gelsvos spalvos šaknimi.

## Literatūra
* Naudingiausia daržovė: viskas apie morkas (sud. Vytautas Mikalauskas). – Vilnius: Margi raštai, 2004. – 124 p. – ISBN 9986-09-270-1

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Morkos
Rūgštynė

**Rūgštynė** (*Rumex*) – rūgštinių (*Polygonaceae*) augalų gentis, kuriai priklauso daugiamečiai žoliniai augalai su vagotais stiebais ir ištisiniais lapais. Žiedai sukrauti šluotelės pavidalo žiedynuose. Vaisius – tamsiai rudas, tribriaunis riešutėlis. Sėklas išplatina vėjas, vanduo, paukščiai ir gyvūnai. Daugelis rūšių turi kalcio oksalato druskų, rauginių medžiagų, vitaminų. Augalai medingi, iš jų žiedų bitės renka žiedadulkes.

Kai kurios rūgštynės – maistiniai augalai, auginami dėl valgomų lapų (valgomoji rūgštynė, špinatinė rūgštynė, skydalapė rūgštynė (*Rumex scutatus*), pūslėtoji rūgštynė (*Rumex vesicarius*)). Kai kurių rūšių rūgštynės nuodingos arkliams ir galvijams. Dalis – ruderalinės rūšys, piktžolės.

Kenkėjai: rūgštyninis lapgraužis (*Gastrophysa viridula*), dedantis geltonus kiaušinėlius, iš kurių išsirita lervos.

## Rūšys

Pasaulyje ~200 rūšių. Lietuvoje 10 rūšių savaiminės ir 4 svetimžemės. Lietuvoje auga:
* Valgomoji rūgštynė (*Rumex acetosa*).
* Smulkioji rūgštynė (*Rumex acetosella*)
* Vandeninė rūgštynė (*Rumex aquaticus*)
* Rauktalapė rūgštynė (*Rumex crispus*)
* Rūgštynė gudažolė (*Rumex hydrolapathum*)
* Šlaitinė rūgštynė (*Rumex maritimus*)
* Bukalapė rūgštynė (*Rumex obtusifolius*)
* Špinatinė rūgštynė (*Rumex patientia*)
* Skėstažiedė rūgštynė (*Rumex thyrsiflorus*)
* Panaminė rūgštynė (*Rumex longifolius*)
* Paupinė rūgštynė (*Rumex pseudonatronatus*)
* Tankiažiedė rūgštynė (*Rumex confertus*)

## Šaltiniai