open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Nagi, vaikinai!

**Nagi, vaikinai!** ()  – 1972 m. italų sukurta komedija, kurioje pagrindinius vaidmenis atlieka Terensas Hilas ir Badas Spenseris. Šios juostos filmavimo metu Spenseris taip susižavėjo skraidymu, kad vėliau išsilaikė sraigtasparnio ir lėktuvo piloto licencijas.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Terence Hill – Plata
*Bud Spencer – Saludas
* Reinhard Kolldehoff – Ersas
* Riccardo Pizzuti – Naso

## Turinys

Filme pasakojama apie du bičiulius, kurie verčiasi įmituodami lėktuvų avarijas ir gaudami pinigus iš draudimo bendrovių.

Kartą jų lėktuvas iš tiesų sudūžta džiunglėse, netoli deimantų kasyklos, kuriai vadovauja ponas Ersas. Norėdami sudaryti šiam konkurenciją, bičiuliai imasi organizuoti prekių pristatymo į džiungles verslą, tačiau pastarasis neketina konkurentams veikti laisvai.

## Apdovanojimai
1973 m. filmas laimėjo vieną „Golden Screen“ apdovanojimą ir Italijos kino žurnalistų sindikato Sidabrinę juostą už geriausią muziką.
Anita Blond

**Anita Blond** (tikrasis vardas – *Anita Hudacek*; g. 1976 m. gegužės 27 d. Budapešte) – buvusi Vengrijos pornografinių filmų aktorė ir modelis.

## Biografija
Savo karjerą Anita pradėjo kaip žurnalo „Penthouse“ modelis. Pirmieji jos bandymai kine įvyko 1994 m. Vokietijoje ir Italijoje, kur ji pasirašinėjo tikrąja pavarde arba kaip Anita Kelli.

Savo pseudonimą Anita Blond pasirinko pagal šviesią plaukų spalvą, nors iš tiesų ji yra tamsiaplaukė. Pirmaisiais metais daug filmavosi su kita populiarėjančia aktore Anita Dark bei dalyvavo ne vienoje bendroje foto sesijoje.

Greta vaidybos, jos nuotraukas nuolat spausdino suaugusiems skirti žurnalai „Oui“, „Cheri“, „Velvet“ ir „Perfect 10“, o žurnalas „Penthouse“ 1996 m. ją kartu su Anita Dark įtraukė tarp 7 populiariausių Europos pornoaktorių.

Pasiekusi populiarumą Europoje, Anita Blond, kaip ir jos draugė Anita Dark, persikėlė į JAV, kur toliau tęsė karjerą tokiose kompanijose kaip „Private“, „Odyssey“, „Elegant Angel“ ir „Wicked Pictures“.

2001 m., suvaidinusi daugiau kaip 100 filmų, ji pasitraukė iš pornografijos. Nors ir buvo viena populiariausių aktorių Europoje, Anita nėra laimėjusi asmeninių apdovanojimu, nors vienas paskutiniųjų jos filmų „Blond and Brunettes“ 2002 m. laimėjo 2 AVN apdovanojimus.

Interneto puslapyje paskelbtame 50 gražiausių pornoaktorių sąraše Anita Blond užima 20 vietą.

Baigusi pornografijos aktorės bei modelio karjerą, Anita mėgino vaidinti kitokio pobūdžio filmuose: „99 francs“ (2007 m.), „The Errand of Angels“, „Vita di paparazzo“ (abu 2008 m.). Titruose ji būna pristatoma kaip Anita Kelli arba Anita Gold.

## Šeima
Anita Blond yra ištekėjusi už pornografinių filmų aktoriaus Frank Gun, kuris, skirtingai nei žmona, nėra pasitraukęs iš suaugusiųjų kino industrijos.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* IMDb profilis
* Oficiali svetainė
Šailendros

**Šailendros** ( – 'Kalnų valdovai') arba oficialiai **Šailendraradžavamša** ( – 'Šailendrų dinastija') – svarbi Indonezijos dinastija, iškilusi VIII a.

Jie platino Mahajanos budizmą ir Centrinės Javos Kedu lygumoje pastatė daug budistinių paminklų, tarp jų garsųjį Borobudurą.

Šailendrų valdžia buvo talasokratija ir valdė jūrinę imperiją Pietryčių Azijoje. Be to jie intensyviai augino ryžius Kedu lygumoje. Šailendros valdė Medango karalystę Centrinėje Javoje ir trumpai Šrividžają Sumatroje.

Šailendrų įrašai yra trijomis kalbomis: senąja malajų, senąją javiečių ir sanskritu.

## Kilmė
Šailendros iškilo Centrinėje Javoje Kedu lygumoje. Be Javos kiti Šailendrų gimtinės kandidatai yra Sumatroje, Indijoje ir Kambodžoje.

### Indija

Indijos mokslininkas Madžumdaras teigė, kad Šailendrų dinastija, valdžiusi Šrividžają ar Medango karalystę, kilo iš Kalingos Rytų Indijoje. Su tuo sutinka Nilakanta Sastri ir Moens, teigiantis, kad jie įsikūrė Palembange prieš atvykstant Dapunta Hyang. Šis su savo kariais išvijo Šailendras į Javą 683 m.

### Kambodža
1934 m. prancūzų mokslininkas Coedes įžvelgė Šailendrų ryšį su Funano karalyste Kambodžoje, nes Funano karaliai naudojo panašius titulus, bet keletas Kambodžos specialistų su tuo nesutinka. Jie teigia, kad nėra įrodymų, kad Funane buvo naudojami Šailendrų titulai.

### Sumatra
Kiti mokslininkai teigia, kad Šrividžajos iškilimas Sumatroje nulėmė Šailendrų atsiradimą. Jie pabrėžia bendrą tikėjimą, vedybas ir Ligoro įrašus. Senoji malajų kalba Šailendrų raštuose irgi jiems įrodo ryšį su Sumatra. Sodžomerto įraše (725 m.) minimas *Dapunta Selendra*, laikomas Šailendrų protėviu. Dapunta yra dažnas Šrividžajos karalių titulas, o įrašas padarytas senąja malajų kalba.

### Java
Kita teorija teigia, kad Šailendros kilo iš Javos, o Sandžajų dinastija yra jos atšaka. Šri Sandžaja yra Šailendrų, valdžiusių šivaistų Mataramo karalystę, palikuonis. Šailendrų ryšiai su budizmu prasidėjo, kai atsivertė Panarabanas (ar Panangkaranas). Tą teoriją grindžią XVI a. dokumentas Carita Parahyangan, kuriame Šri Sandžaja įsakė sūnui atsiversti į budizmą, nes jų šivaistinio tikėjimo bijojo pavaldiniai ir troško tokios pacifistinės religijos kaip budizmas.

## Išnašos
Baldai

**Baldai** – santykinai dideli, dažniausiai buityje naudojami daiktai, skirti padaryti kambarį, biurą ar kitokią erdvę patogią gyvenimui. Dauguma baldų turi tam tikrą funkcinę paskirtį, kaip kad kėdės – sėdėjimui, lovos – miegojimui, spintos – daiktų laikymui, ir pan., tačiau gali būti ir baldų, turinčių simbolinę prasmę arba naudojamų kaip dekoracija. 

Baldai gaminami iš įvairių medžiagų (medžio, plastiko, metalo ir kt.), kai kurie iš jų turi daug regioninių variacijų.

Baldai turi ilgą istoriją, juos mini Asirijos, Senovės Egipto, senovės Graikijos ir Romos imperijos šaltiniai.

## Paskirtis

* Naudojami sėdėjimui: kėdė, supamoji kėdė, taburetė, fotelis, suolas, kušetė, kanapa, sostas.
* Naudojami gulėjimui: lova, lopšys, sofa.
* Naudojami kaip paviršius: stalas, rašomasis stalas, kotacu.
* Naudojami daiktų laikymui: lentyna, knygų lentyna, spinta, spintelė, indauja, skrynia, drabužinė.

## Šaltiniai
Muskusinė braškė

** Muskusinė braškė** (*Fragaria moschata*) – erškėtinių šeimos daugiametis žolinis augalas, priklausantis žemuogių genčiai. Kartais dar vadinamas ***Paprastąja braške*** arba ***Aukštąja žemuoge*** (*Fragaria elatior*). Ši rūšis yra labai atspari ir prisitaiko prie įvairių oro sąlygų.

## Išvaizda

Braškių kereliai užauga iki 30-35 cm aukščio, lapai trišaki, dideli bei padengti baltais plaukeliais, o jų krašteliai dantyti. žiedai yra vienalyčiai baltos spalvos, turintys 5 taurėlapius. Vaisiai riešutėlio pavidalo, kurie išsidėstę ant mėsingo žiedsosčio. Prinokusios uogos gali turėti visus raudonos spalvos atspalvius, o prieš saulę sunokusios būna net violetinio atspalvio ir yra labai aromatingos. Dauginasi šliaužiančiais ūsais. Šių braškių ląstelės turi heksaploidinį chromosomų rinkinį (2n=6x=42).

Gamtoje tai daugiausiai dvinamis augalas, vyriški ir moteriški žiedai būna ant atskirų kerų, o vaisiai uždera tik ant moteriškų. Dažniausiai kultivuojama braškių veislė. 

## Augavietė

Muskusinės braškės auga miškų pakraščiuose, soduose.
Džokjakarta (regionas)

**Džokjakartos autonominis regionas** () – provincija Indonezijoje, Javos saloje. Regiono administracinis centras Džokjakarta, regione gyveno 3 452 000 žmonių (2010 m.).

Istoriškai ir kultūriškai Džokjakartos regionas yra Centrinės Javos dalis. Tai vienintelis regionas šalyje, kurį valdo ikikolonijinė monarchija – Džokjakartos sultonas. Indonezijos vyriausybė traktuoja jį kaip gubernatorių, kurio pareigos paveldimos. Be sostinės Džakartos, tai mažiausia provincija Indonezijoje. Džokjakartos pavadinimas kildinamas nuo Ajodhijos miesto, svarbaus indų mitologijai.

## Istorija
Japonijos imperija valdė Javą 1942–1945 m. Sukarno paskelbė Indonezijos nepriklausomybę 1945 m. rugpjūtį. Rugsėjo mėn. sultonas Hamengkubuvono IX laiške išreiškė paramą naujai respublikai ir pripažino, kad Džokjakartos sultonatas yra jos dalis. Surakartos sultonas pasielgė taip pat, bet dėl kairiųjų antimonarchinio sukilimo jo specialus statusas Indonezijos respublikoje buvo panaikintas ir jis buvo prijungtas prie Centrinės Javos 1946 m.

Džokjakartos parama buvo svarbi per Indonezijos tautinę revoliuciją 1945–1949 m., Džokjakartos miestas buvo Indonezijos sostinė 1946 m. sausį – 1948 m. gruodį, kai olandai užėmė Džakartą. Kai olandai užpuolė Džokjakartą, sostinė buvo perkelta į Bukitingį Vakarų Sumatroje gruodžio 19 d.

2006 m. gegužės 27 d. regioną sudrebino 6,3 balų pagal Richterio skalę žemės drebėjimas. 5782 žuvo, 36 tūkst. sužeista, 600 tūkst. liko be namų. Labiausiai nukentėjo Bantulo apylinkės.

## Administracinis suskirstymas

## Partnerystė
* **[[Kalifornija]]**, JAV
* **[[Ipohas]]**, Malaizija
* **[[Kioto prefektūra]]**, Japonija

## Išnašos
Kotacu

**Kotacu** () – žemas stalas, su anklode uždengtais kraštais, viduje turintis šilumos šaltinį; tradicinis japoniškas baldas. Jis naudojamas kaip šildytuvas, prie kurio gali sėdėti vienas ar keli žmonės, sukišę kojas į stalo vidų ir apsikloję kraštus anklode, kad viduje išliktų šiltas oras.

## Istorija

Manoma, kad kotacu atsirado XIV a. Jie buvo statomi virš talpos arba specialios grindyse esančios ertmės su rusenančiomis žarijomis. Siekiant išlaikyti šilumą, stalo kraštai buvo uždengiami specialiu užklotu. Po Antrojo pasaulinio karo vietoje žarijų pradėtas naudoti elektrinis kaitinimo elementras, įtaisytas pačiame stale.

## Naudojimas

Kotatsu naudojamas ir kaip šildytuvas, ir kaip stalas. Neretai tai pagrindinis stalas namuose, į kurio vidų sukišę kojas sėdi šeimos nariai žiūrėdami televizorių, valgydami, kalbėdamiesi ir pan. Šie stalai populiarūs Japonijoje dėl mažai paplitusio centrinio šildymo ir prasto namų apšiltinimo, dėl ko žiemos metu viduje būna pakankamai vėsu. Kotatsu yra vienas iš daugelio šalyje naudojamų šildymo prietaisų, kuriais siekiama ne sušildyti visus namus, bet tik tam tikras jo vietas tam tikru metu.

Vasaros metu, kada šildymas nereikalingas, nuo kraštų antklodės gali būti nuimamos ir kotatsu naudojamas kaip įprastas stalas.

## Panašūs baldai

Irane yra naudojamas panašus stalas, vadinamas *[[korsi]]*. Tadžikistane ir Afganistane taip pat yra panašus tradicinis baldas *[[sandali]]*.

## Šaltiniai
Vakarų Papua

**Vakarų Papua** () – provincija rytų Indonezijoje, Vakarų Naujosios Gvinėjos saloje. Administracinis centras – Manokvaris.

Provinciją sudaro dalis Paukščio Galvos pusiasalio, Bomberajaus pusiasalis.

## Istorija
Provincija sudaryta 1999 m., atskyrus nuo Papua provincijos. Iki 2007 m. provincija buvo vadinama **Vakarų Irian Džaja**. 2022 m. iš šiaurės vakarinės Vakarų Papua dalies sudaryta Pietvakarių Papua provincija.

## Gyventojai
* Tautos: papuasai (arfakai, biakai, aifatai, bahamai, japenai, mojai, tehitai, vandemenai, irahutai, kokodai, inanvatanai), javiečiai, bugiai, amboniečiai, butungai, makasarai;
* Religijos: krikščionybė (protestantai 53,3 %, katalikai 8,4 %), islamas (38,1 %), hinduizmas (0,1 %).
* Kalbos: indoneziečių, Papua malajų, 34 vietinės (papuasų, austroneziečių) kalbos.

## Administracinis suskirstymas

## Išnašos
John Houlding

**Džonas Holdingas** (angl. *John Houlding* 1833–1902 m.) – anglų verslininkas, Liverpulio miesto meras, bei Liverpool FC klubo įkūrėjas.
 
## Biografija

Gavęs išsilavinimą Liverpulio koledže buvo savadarbis verslininkas, turėjęs savo alaus daryklą, kuri užtikrino jo finansinę padėtį iki pat jo mirties. Prieš 1897 m. tapdamas Liverpulio meru, buvo išrinktas į Liverpulio savivaldybę nuo konservatorių partijos, atstovavo joje Evertono administracinį rajoną.

Prieš rinkimus Holdingas buvo susijęs su Evertono klubu. 1882 m. dėl naujų taisyklių Evertonas buvo priverstas žaisti namų rungtynes uždaroje aikštėje, prieš tai žaidęs *Stenley* parke. Po susitikimo *Sandon* viešbutyje, Anfilde, kuris priklausė Holdingui, buvo pasiūlyta nuomotis aikštę *Priory Road*. Kai aikštės savininkas paprašė klubą palikti, Holdingas surado naują vietą *Anfield Road* (būsimame Anfield stadione), mokant nedidelį nuomos mokestį Džonui Orelui (). Anfield stadione pirmos rungtynės buvo sužaistos 1884 m. rugsėjo 28 d., kai Evertonas 5-0 sutriuškino Earlstown.

Anfielde pastačius tribūnas, žiūrovų skaičius pasiekdavo 8000 žmonių per rungtynes. 1888 m. Evertonas tapo Anglijos futbolo lygos vienu iš įkūrėjų. Kaip bebūtų, Holdingas vis labiau pradėjo kištis į klubo reikalus; jis pakėlė nuomos sutartį tuo priversdamas futbolininkus naudotis *Sandon* viešbučiu prieš ir po rungtynių.
 
1891 m. Džonas Orelas norėjo susigrąžinti Anfield Road teisę į nuomą. Holdingas atsakė pasiūlymu įkurti ribotos atsakomybės įmonę (*Limited Liability Company*) ir įsigyti sklypą. Orelas norėjo parduoti sklypą, bet Holdingui priklausė šalia esantis sklypas ir jis tikėjosi, kad nauja kompanija išpirks šią žemę.

Daugybė klubo narių kaltino Holdingą už tai, kad jis nori pasipelnyti iš Evertono. 1892 m. sausį 279 klubo nariai susirinko aptarti šį klausimą. 1892 m. kovo mėnesio susirinkime Holdingas buvo atmestas balsų dauguma. Todėl Evertonas paliko Anfield. Už aštuonis tūkstančius svaras sterlingų jie įsigijo Goodison Park.
 
Holdingui ir Orelui liko tuščias stadionas. Holdingas nusprendė įkurti naują futbolo klubą – Liverpool FC, kuris pirmąsias rungtynes sužaidė 1892 m. rugsėjo 1 d. draugiškame susitikime prieš Rotherham Town. Rungtynės buvo laimėtos rezultatu 7-1. Naujo klubo treneriu tapo John McKenna.

## Šaltiniai
Manokvaris

**Manokvaris** () – miestas Indonezijoje, Vakarų Papua provincijos sostinė. Miestas turi daug kurortų. Miestas yra Manokvario-Sorongo katalikų vyskupystės centras. Manokvaris taip pat yra svarbus uostas ir finansų centras.

## Istorija
1942 m. balandžio 12 d. Dore įlankoje išsilaipino 4 tūkst. japonų. Mieste buvo 125 Nyderlandų Rytų Indijos armijos karių (įskaitant rezervistus ir sargybą), kurie buvo pašaukti tų metų vasarį. Olandų kariai pasitraukė iš miesto ir pradėjo partizaninį karą.

2009 m. sausio 4 d. miestą sudrebino 7,6 balų žemės drebėjimas. Apie 19 buvo sužeista, 167 tūkst. neteko elektros.

2010 m. balandžio 14 d. Merpati Nusantara Airlines lėktuvas MZ 836 besileidžiant subyrėjo į gabalus Rendani oro uoste prie Manokvario. Visi keleiviai išgyveno, 21 buvo paguldyti į ligoninę. Lėktuvas skrido iš Sorongo Vakarų Papua.

## Miestai partneriai
Miestai, su kuriais Manokvaris yra užmezgęs partnerystės ryšius:

*  Podgorica, Juodkalnija
*  Timpu, Butanas

## Išnašos
Chaim Leib Pekeris

**Chaim Leib Pekeris** (1908 m. birželio 15 d. Alytuje, Rusijos imperija – 1993 m. vasario 24 d. Rehovote, Izraelis) – Lietuvos žydų kilmės Izraelio ir JAV fizikas bei matematikas. Žinomas už savo nuopelnus geofizikos mokslui, ypatingai dėl teorijos apie atomo elektronus ir helio atomus. Taip pat buvo vienas iš pirmojo Izraelio kompiuterių WEIZAC bendraautorių.

## Biografija

Gimė 1908 m. birželio 15 d. Alytuje. Tėvas Samuelis turėjo kepykla, motina *Haaya Rievel* buvo miesto inteligentė. Padedamas savo dėdės, apie 1925 m. išvyko į JAV. Tais pačiais metais įstojo į Masačusetso technologijos institutą, kurį baigė 1929 metais. 1934 m. pradėjo dirbti dėstytoju Masačusetso universiteto geologijos fakultete. 1938 m. tapo JAV piliečiu. 1941 m. išvyko dirbti į Kolumbijos universiteto *Hudson* laboratoriją, kur atlikinėjo karo tikslams skirtus tyrimus. Po karo aktyviai dalyvavo JAV visuomeninėje veikloje siekiant Izraelio nepriklausomybės pripažinimo. 1948 m. išvyko gyventi į Izraelį, kur pradėjo dirbti Veizmano institute ir 1949 m. tapo Taikomosios matematikos fakulteto vadovu. Mirė 1993 m. vasario 24 d. Rehovote.

## Darbai

* *Thermal convection in the interior of the Earth*, Mon. Not. R. Astron. Soc. Geophys. Suppl. 3, 1935, S. 343–367
* *Inverse Boundary Problem in Seismology*, Physics, Band 5, 1934, S. 307–316
* *Atmospheric Oscillations*, Proc. Roy. Soc. A, Band 158, 1937, S. 650–671 (und Nature, Band 138, 1936, S. 642)
* *Non-radial oscillations of stars*, Astrophys. J., Band 88, 1938, S.189-199
* *The propagation of an SH pulse in a layered medium*, Transactions American Geophysical Union I, Report Papers, 1941, S. 392
* *Stability of laminar flow through a straight pipe of circular cross section to infinitesimal disturbances which are symmetrical about the axis of the pipe*, Proc. Nat. Acad. Sci. U. S. A., Band 34, 1948, S.285-295
* *Theory of propagation of explosive sound in shallow water*, Geol. Soc. Am. Memoir 27, 1948
* *The zero-point energy of helium*, Phys. Rev., Band 79, 1950, S. 884–885
* *The seismic surface pulse*, Proc. Natl. Acad. Sci. U. S. A., Band 41, 1955, S. 469–480
* su I. M. Longman *Ray theory solution of the problem of propagation of explosive sound in a layered liquid*, J. Acoust. Soc. Am., Band 31 1958, S. 323–328.
* *Ground state of two-electron atoms*, Phys. Rev., Band 112, 1958, S.1649-1658
* su Z. Alterman, H. Jarosch *Oscillations of the Earth*, Proc. R. Soc. A, Band 252, 1959, S. 80-95.
* *1 <sup>1</sup>S and 2<sup>3</sup>S states of helium*, Phys. Rev., Band 115, 1959, S.1216-1221
* *1 <sup>1</sup>S, 2 <sup>1</sup>S, and 2 <sup>3</sup>S states of H<sup>{-}</sup>and of He*, Phys. Rev., Band 126, 1962, S. 1470–1476
* su Y. Accad * Dynamics of the liquid core of the Earth*, Philos. Trans. Royal Soc. A, Band 273, 1972, S. 237–260

## Apdovanojimai

* Rockefeller Fellow (1934)
* Gugenheimo Stipendija (1946)
* JAV Nacionalinės mokslų akademijos narys (1972)
* Vetleseno premija (1974)
* Karališkosios astronomijos bendrijos aukso medalis (1980)
* Izraelio Prizas, už fiziką (1980)

## Nuorodos

* Biografija (ang.);
* 

## Šaltiniai
Waclaw Szukiewicz

**Vaclav Šukievič (Šuškievič)** (, ) (1896 m. rugsėjo 5 d. Alytuje, Rusijos imperija – 1992 m. Fort Loderdeile, JAV) – Lenkijos ir JAV chemikas, inžinierius. Vienas iš katalizatorinio sintetinio kaučiuko gaminimo iš etanolio produkcijos metodo bendraautorių.

## Biografija

Gimė 1896 m. rugsėjo 5 d. Alytuje. Baigęs gimnaziją Vilniuje išvyko mokytis į Sankt Peterburgo jūrų kadetų mokyklą. Vėliau mokėsi Odesos karininkų mokykloje, kurią baigęs 1914–1917 m. liko tarnauti Odesoje. 1917 m. Rusijoje į valdžią atėjus bolševikams pasitraukė į Lydą, kur dalyvavo kovose prieš bolševikų atakas. 1921 m. gavo kapitono laipsnį, tais pačiais metais, baigęs karinę tarnybą pradėjo studijuoti chemiją Varšuvos Politechnikos universitete. 1925 m. baigęs mokslus tapo inžinieriumi ir dvejiems metams išvyko dirbti į Paryžių, kur atlikinėjo įvairius mokslinius tyrimus medicininės chemijos srityje.

1927 m. grįžęs į Lenkiją toliau tęsė įvairius mokslinius tyrimus. 1929 m. pradėjo vykdyti mokslinius tyrimus susijusius su kaučiuko gamyba. 1933 m. pradėjo dirbti naujai atidarytame sintetinio kaučiuko tyrimų institute. 1936 m. Dembicoje įkūrė sintetinio kaučiuko gamyklą, kurioje 1937 m. kartu su bendradarbiais išrado katalizatorinio sintetinio kaučiuko gaminimo iš etanolio produkcijos metodą pavadintą *KER*. 1939 m. rugsėjo 8 d. vokiečiai subombardavo kaučiuko gamyklą. 1939 m. rugsėjo 19 d. Šukevičius pasitraukė į Rumuniją, iš kur nuvyko į Paryžių. 1940 m. vokiečiams užpuolus Prancūziją, pasitarukė į Portugaliją, o iš ten į Braziliją. 1941 m. iš Brazilijos persikėlė gyventi į JAV, kur ir toliau dirbo mokslinį darbą tiriant sintetinio kaučiuko gamybą. Mirė 1992 m. Fort Loderdeile.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Biografija (lenk.).
Vytenis Buzas

**Vytenis Buzas** (g. 1986 m. Jonavoje) – Lietuvos aviacijos inžinierius, pirmojo lietuviško Žemės palydovo „LituanicaSAT-1“ kūrėjas, kosminės misijos vadovas.

## Biografija

V. Buzas 2005 m. baigė Jonavos Senamiesčio gimnaziją. 2006–2010 m. studijavo aviacinę mechaniką Vilniaus Gedimino technikos universiteto Antano Gustaičio aviacijos institute, 2011 m. tęsė magistrantūros studijas Kauno technologijos universitete.

2012 m. stažavosi JAV aeronautikos ir kosmoso agentūros NASA AMES tyrimų centre Kalifornijoje, kur užsiėmė raketiniams mažiesiems palydovams skirtais varikliais.

Nuo 2011 m. lapkričio mėn. vadovavo VšĮ „Inovatyvūs inžineriniai projektai“ Vilniuje. Ši įmonė buvo viena iš lietuviškos kosminės misijos iniciatorių, paleidžiant į kosmosą nano–palydovą, bendradarbiaujant su Vilniaus ir  Vilniaus Gedimino technikos  universitetais.

## Šaltiniai
Šiaurės Molukai

**Šiaurės Molukai** () – provincija Indonezijoje, apimanti šiaurines Molukų salas. Provincijos administracinis centras nuo 2010 m. yra Sofifis, o anksčiau buvo Ternatė.

Anksčiau Molukų salos buvo viena provincija, o 1999 m. Šiaurės Molukai buvo atskirti.

## Istorija
XVI–XVII a. Šiaurės Molukai buvo vadinami *Prieskonių salomis*. Tuo metu tai buvo vienintelis gvazdikėlių šaltinis. Olandai, ispanai, portugalai, Ternatės ir Tidorės sultonatai kovojo dėl prieskonių prekybos kontrolės. Kai Kvapnusis gvazdikmedis buvo pasodintas kitose šalyse tarptautinė Šiaurės Molukų svarba smuko.

2010 m. Šiaurės Molukuose gyveno 1 035 478 žmonės.

## Administracinis suskirstymas

## Išnašos
Sofifis

**Sofifis** () – miestas Indonezijoje, Šiaurės Molukų provincijos sostinė nuo 2010 m. Anksčiau Šiaurės Molukų sostinė buvo Ternatė. Miestas yra vakariniame Halmaheros salos krante.

## Išnašos
Lea Martini

**Lėja Martini** (tikrasis vardas – *Lucie Pavlovicová*; g. 1973 m. rugsėjo 10 d. Praha, Čekoslovakija) – buvusi pornografinių filmų aktorė.

## Biografija
Lėja Martini gimė Prahoje. Besimokydama 1989 m. ji dalyvavo Aksominėje revoliucijoje, kurios pasekoje šalis skilo į Čekiją ir Slovakiją.

Sulaukusi 18, ji nutarė tapti modeliu. Aukšta (ūgis 180 cm), įspūdingos išvaizdos mergina greitai atkreipė į save dėmesį, o vienas agentas jai pareiškė: „- Jūs tokia pat graži, kaip Claudia Shiffer, tik labiau vulgari.“ Lėja demonstravo apatinį trikotažą ir netrukus persikėlė į Paryžių, kuriame toliau dirbo modeliu. Čia ji susipažino su abejotinos reputacijos agentais ir netrukus pradėjo pozuoti suaugusiems skirtiems žurnalams.

1995 m. ji persikėlė į Vokietiją, kur kartu su tautiete Jennifer Dior pirmą kartą suvaidino pornografiniame filme. Ji pasivadino Annie K., tačiau pirmieji mėgėjiški bandymai Lėjos visai nesužavėjo. Netrukus ji jau ketino grįžti prie modelio darbo, tačiau pažintis ir darbas su režisieriumi Ian Nicols ją sulaikė. Be to, vieno iš filmų kūrimo metu ji susipažino su aktoriumi Bruno SX, su kuriuo tapo pora ir vėliau kartu nusifilmavo ne vienoje juostoje.

Lėja filmavosi ne tik Vokietijoje, bet ir Italijoje bei Prancūzijoje, taip pat naudodama įvairius pseudonimus: Jasmine Barnes, Luci, Estelle, Helena, Leah Martini, Mauricia Parker.

Dešimtmečio viduryje vis daugiau merginų iš Vidurio ir Rytų Europos pasirodydavo Vakarų Europoje kuriamuose pornografiniuose filmuose, todėl tarsi savaime netrukus jos tapo populiariausiomis šio žanro žvaigždėmis. 1996 m. Europos „Penthouse“ žurnalui išrinkus 7 populiariausias Europos pornografinių filmų aktores, tarp jų pateko ir Lėja.

1997 m. kovo mėnesį jos nuotrauka puošė Prancūzijoje leidžiamo „Penthouse“ žurnalo versijos viršelį.

Kaip ir daugelis kolegių, ji taip pat taip pat išmėgino savo jėgas ir JAV.

Viso 1995–2001 m. Lėja Martini suvaidino kiek daugiau nei 50 pornografinių filmų.

Šiuo metu gyvena Prahoje.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* IMDb profilis
Ana Karenina (1997 filmas)

**Ana Karenina** – 1997 m. JAV sukurta istorinė drama pagal to paties pavadinimo rusų rašytojo Levo Tolstojaus romaną. Pagrindinį vaidmenį filme sukūrė prancūzų aktorė Sofi Marso.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Sophie Marceau – Ana Karenina
* Sean Bean – grafas Vronskis
* Alfred Molina – Konstantinas Levinas
* James Fox – Aleksejus Kareninas 
* Danny Hudson – Stepanas Obolonskis
* Saskia Wickham – Darija Obolonskaja
* Petr Shelokhonov - Kapitonich, Kareninas Majordome

## Kūrimas
Tai buvo tarptautinis projektas, kuriame, be amerikiečių kompanijų Warner Bros. ir Icon Productions taip pat dalyvavo ir Rusijos kino kūrėjai, o šių aktoriams buvo patikėti epizodiniai vaidmenys. Beveik visi filmavimo darbai buvo vykdomi Sankt Peterburge ir Maskvoje.

Šio filmo kūrimo darbus pradėjo Melas Gibsonas, kurio kompanija Icon Productions skyrė 20 milijonų dolerių ir kuris pats asmeniškai susitarė su Sofi Marso dėl pagrindinio vaidmens. Scenarijų filmui parašė britų režisierius Bernard Rose, o visi juostos redagavimo darbai buvo atlikti JAV. Sumontuotas filmas buvo 140 min. trukmės, todėl kino kompanijai teko jį gerokai sutrumpinti, iki 108 minučių.
Olivia Del Rio

**Olivija Del Rio** (tikrasis vardas – *Neves De Oliveira*; g. 1969 m. balandžio 16 d. Rio Kaskoje) – Brazilijoje gimusi buvusi pornografinių filmų aktorė.

## Biografija
Olivija yra kilusi iš gausios šeimos ir yra dvylikta iš 16 šeimos vaikų. Gimusi Rio Kaskoje, vėliau augo Belo Horizontėje Minas Gerais valstijoje.

Baigusi mokyklą ji išvyko į Prancūziją ieškoti geresnio gyvenimo ir, neradusi geresnio varianto, įsidarbino namų šeimininke. Netrukus paaiškėjo, kad namo Paryžiaus priemiestyje šeimininkas Patrice Cabanel kuria mėgėjiškus pornografinius filmus.

Po kelių mėnesių darbo Patrice netikėtai pasiūlė jai suvaidinti vienoje scenoje. Kadangi Olivija jau iki tol buvo mačiusi keletą filmavimų, be to, jai pažadėtas atlygis buvo kur kas didesnis nei ji gaudavo iki tol, Olivija be didesnių dvejonių sutiko. Filmas vadinosi „Private Video Magazine 2“ ir buvo sukurtas 1993 m.

Iš pradžių Olivija manė, kad pasiūlymas bus vienkartinis, tačiau jau 1995 m. ji vaidino net 6 filmuose ir netrukus išpopuliarėjo visoje Europoje. 1996 m. Europos „Penthouse“ žurnalas paskelbė 7 populiariausių Europos pornografinių filmų aktorių sąrašą, kuriame be Lauros Sinkler, Anitos Blond, Anitos Dark bei Lėjos Martini atsidūrė ir Olivija Del Rio.

Kaip ir daugelis Europoje išgarsėjusių pornografinių filmų aktorių, ji išmėgino jėgas ir JAV, kur buvo nominuota ne vienam AVN apdovanojimui.

2003 m. Olivija pasirodė Švedijos TV serialo „High Chaparall“ dvejuose epizoduose.

Visa jos karjera su pertraukomis truko nuo 1993 iki 2007 m., per kuriuos Olivija nusifilmavo beveik 140 juostų ir buvo nominuota apdovanojimams ne tik Europoje, bet ir JAV.

## Asmeninis gyvenimas
Olivija yra ištekėjusi ir turi 2 dukras. Maroke kartu su vyru turi nuosavą barą, tačiau dalį laiko praleidžia Prancūzijoje.

## Apdovanojimai

## Šaltiniai

## Nuorodos

* IMDb profilis
Alavos provincija

**Alavos provincija** – viena iš Ispanijos provincijų, esanti šalies šiaurėje, Baskijoje. Provincijos sostinė yra Vitorija-Gasteisas, kuris yra ir Baskijos sostinė. Treviño enklavas, apsuptas Alavos provincijos, priklauso Burgoso provincijai.

Alavos plotas 2963 km². Tai didžiausia pagal plotą Baskijos provincija ir turinti mažiausiai žmonių.

## Geografija

Alavos klimatas yra pereinantis tarp drėgnų Baskijos šiaurinių provincijų ir sausų žemių į pietus nuo Ebro upės. Teritorija dalinama į 5 zonas:

* Golbėjos kalvos – žaliuojančios kalvos
* Slėniai – žemi, sausesni, retai gyvenami
* Lygumos – svarbiausi miestai ir javų laukai
* Alavos kalnai – kalnų miškai
* Alavos Rocha – tinka vynuogynams

XXI a. pradžioje tik 2 % Alavos žmonių dirbo žemės ūkyje, 32 % gamyboje, 60 % – paslaugų sektoriuje.

## Miestai
Didžiausi miestai (2023 m.):
* Vitorija – 250,4 tūkst. gyv.;
* Ljodijus (Laudijus) – 17,9
* Amurijus – 9,2
* Salvatiera (Agurainas) – 4,9
* Ojonas – 3,2

## Alavos lordai
* Eylon, iki 866
* Rodrigo apie 867–870 m., Kastilijos grafas
* Vela Jiménez 870– apie 887 m.
* Munio Velaz apie 887–apie 921 m.
* Álvaro Herrameliz apie 921–931 m., Cerezo ir Lantaróno grafas
* Fernán González 931–970, taip pat Kastilijos grafas, Álava buvo Kastilijos vasalė iki 1030 m.
* Munio González 1030–1043
* Fortunio Íñiguez 1043–1046
* Munio Muñoz (dvilordis) 1046–1060, Álava Navaros vasalė 1046–1085 m.
* Sancho Maceratiz (dvilordis) 1046–1060
* Ramiro 1060–1075 m.
* Marcelo 1075–1085 m.
* Lope Íñiguez 1085–?, Álava buvo Kastilijos vasalė iki 1123 m.
* Lope Díaz *Baltasis* ?–1093 m.
* Lope González 1093–1099 m.
* Lope Sánchez 1099–1114 m.
* Diego López I 1114–1123 m.
* Ladrón Íñiguez 1123–1158, Álava Navaros vasalė iki 1199 m.
* Vela Ladrón 1158–1175 m.
* Juan Velaz 1175–1181 m.
* Diego López II 1181–1187 m.
* Íñigo de Oriz 1187–1199 m.
* Diego López de Haro I 1199–1214, Álava Kastilijos vasalė iki personalinės unijos 1332
* Lope Diaz de Haro I 1214–1240 m.
* Nuño González de Lara 1240–1252 m.
* Diego López de Haro II 1252–1274 m.
* Fernando de la Cerda 1274–1280 m.
* Lope Díaz II de Haro 1280–1288 m.
* Juan Alonso de Haro 1288–1310 m.
* Diego López de Salcedo 1310–1332 m.

Titulas priklauso Kastilijos karaliams po 1332 m.

## Išnašos
Abingdonas

**Abingdonas**, arba **Abingdonas prie Temzės** () – miestas vidurio pietų Anglijoje. Iki 1974 m. jis priklausė Berkšyrui, o dabar Oksfordšyro grafystei, tai Baltojo arklio slėnio rajono centras.

## Istorija
Abingdonas įkurtas 676 m. saksų prie benediktinų abatijos.

## Miestai partneriai
Miestai, su kuriais Abingdonas yra užmezgęs partnerystės ryšius:

*  Aržentenas, Prancūzija
*  Luka, Italija
*  Šongau, Vokietija
*  Sint Niklasas, Belgija

Baltojo arklio slėnio rajonas palaiko ryšius su:
*  Kolmaras, Prancūzija

## Išnašos
Nubijos kalnai

**Nubijos kalnai** () – kalnų masyvas Sudano pietuose, Pietų Kordofano vilajete. Masyvo ilgis 145 km, plotis 64 km, būdingas aukštis – 450–900 m. Būdingas pusiau aridinis klimatas, per metus iškrenta 400–800 mm kritulių. Šlaituose veši krūmynai, savanos.

Nubijos kalnuose gyvena nubiai. Seniau čia gyvavo Tegalio valstybė, bet XIX a. užkariauta Muhamado Ahmado. Nuo XX a. čia vyksta konfliktai tarp vietinių gyventojų ir atvykstančių arabų.
Algeiraun-Men Martinsas

**Algeiraun-Men Martinšas** arba **Algeiraun-Men Martinsas** () – miestas Portugalijoje, Sintros savivaldybėje. Tai vienas tankiausiai gyvenamų Portugalijos miestų.

## Istorija
Vietovė vadinama *Algueirão* nuo VIII–XII a. Pavadinimas kilo nuo arabiško žodžio *al-gueirān*, reiškiančio urvus. Men Martinšas yra žmogaus vardas, tikriausiai pirmojo teritorijos savininko, čia apsigyvenusio po to, kai portugalai užėmė Lisaboną ir Sintrą.

1988 m. vasario 1 d. Algeiraun-Men Martinšui suteiktas miesto titulas.

## Išnašos
Kadišos slėnis

**Kadišos slėnis** () − tai viena iš svarbiausių, ankstyvųjų krikščionių vienuolių gyvenviečių pasaulyje.

Vienuolynai Kadišos slėnyje, iš kurių daugumas labai seni, gražiai įsikomponuoja į kalnuoto reljefo aplinką. Netoliese išliko Libano kedro (arba kitaip Dievo kedro) liekanos iš buvusio didelio miško masyvo. Libano kedras senovėje buvo labai vertinamas kaip puiki statybinė medžiaga įvairiems kulto statiniams statyti.

1998 m. Kadišos slėnis įtrauktas į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.

## Nuorodos
* Šventasis slėnis  (anglų k.)
Monique Covet

**Monika Kovet** (tikrasis vardas – *Monika Visi*; g. 1976 m. liepos 14 d. Budapeštas) – iš Vengrijos kilusi buvusi pornografinių filmų aktorė.

## Biografija
Nuo 16 metų Monika dirbo modeliu gimtojoje Vengrijoje. 1995 m. ji atvyko į Paryžių, tikėdamasi čia sulaukti geresnių pasiūlymų. Modelių agentūra, į kurią ji kreipėsi, per klaidą nukreipė Moniką į kompanijos „Private Media“, kuriančios pornografinius filmus, atranką. Čia ji susipažino su režisieriumi Pierre Woodman, iš kurio sulaukė pasiūlymo filmuotis. Pirmasis epizodas vėliau pateko į rinkinį „Private Video Magazine 21”.

1995-1998 m. Monika gyveno Vokietijoje, kur buvo pasirašiusi sutartį su kompanija „Helen Duval”. Šią buvo įkūrusi iš Olandijos kilusi pornografinių filmų aktorė Helen Duval ir vokietis prodiuseris Oliver Chezc. 1995 m. po kivirčo Duval paliko kompaniją ir Monika tapo kompanijos veidu.. Kurį laiką ji net buvo painiojama su Helen Duval, nors pati šiuo vardu niekad neprisistatydavo. 1998 m. ji ne itin gražiai išsiskyrė su kompanija ir trečiuoju „Helen Duval” veidu tapo Drew Berrymore.

1998-2001 m. Monika turėjo sutartį su kompanija „Private Media Group”. Šiai pasibaigus, ji susidomėjo gimnastika ir jodinėjimu. 2003 m. ji pasirašė sutartį su „Boss Films”, o po metų liovėsi filmuotis ir įkūrė savo kompaniją „Monique Covét Group“ bei kurį laiką rengdavo kassavaitinius erotinius pasirodymus viename Budapešto restoranų. 

## Apdovanojimai

## Šaltiniai

## Nuorodos

* IMDb profilis
* Oficiali svetainė
Zygmunt Ugiański

**Zygmunt Ugianski** () (1906 m. liepos 9 d. Alytuje, Rusijos imperija – 1972 m. kovo 18 d. Varšuvoje, Lenkijos Liaudies Respublika) – Lietuvos lenkakalbių gyventojų visuomenės veikėjas, politikas, žurnalistas.

## Biografija

Gimė 1906 m. liepos 9 d. Alytuje. 1925 m. pradėjo studijuoti teisę Kauno Vytauto Didžiojo universitete. 1923–1927 m. dirbo Lietuvos Seimo nario Viktoro Budzinskio patarėju. Buvo vienas iš Vytauto Didžiojo universiteto lenkakalbių studentų bendrijos įkūrėjų. 1928 m. tapo Lietuvos lenkakalbių akademinės bendruomenės profesinės sąjungos Lauda nariu, kurios vadovu buvo nuo 1932 m. iki 1934 m. 1930 m. įstojo į Varšuvos žurnalistų aukštąją mokyklą, baigęs studijas grįžo į Lietuvą, kur rašė straipsnius ir redagavo jaunimo žurnalą *Iskry*, kuris buvo publikuojamas lenkų kalba leistame laikraštyje Dzień Kowieński. 1937 m. tapo Kaune lenkų kalba leidžiamo laikraščio Chata Rodzinna redaktoriumi. Antrojo pasaulinio karo metu dirbo Kauno Armijos Krajovos apylinkės spaudos ir propagandos skyriuje, vėliau tą patį darbą dirbo Vilniaus Armijos Krajovos apylinkėje. 1946 m. suimtas už antitarybinę veiklą ir ištremtas į Sibirą, iš kur į Lenkiją grįžo 1955 m. ir įsidarbino Lenkijos mokslų akademijoje. Mirė 1972 m. kovo 18 d. Varšuvoje, palaidotas Varšuvos Brudnovskų kapinėse.

## Literatūra
* J. Sawicki Rozkwit i upadek. Polski ruch akademicki na Litwie w latach 1922–1940. [w:] „Magazyn Wileński“ nr 1(157), styczeń 1997, s. 13-15.
* M. Jackiewicz Polacy na Litwie 1918–2000. (Słownik biograficzny). Warszawa 2002, s. 221

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Biografija (lenk.);
* „Laudos“ profesinės sąjungos istorija ;
Aivaras Anužis

**Aivaras Anužis** (g. 1979 m. Kaune) – Lietuvos pedagogas.

## Biografija

1996 m. baigė Kauno Jono Basanavičiaus vidurinę mokyklą, 2000 m. baigė Vytauto Didžiojo universiteto Humanitarinių mokslų fakultetą, kur studijavo filosofijos grupėje. 

Kauno paslaugų verslo darbuotojų profesinio rengimo centro Kurorto verslo skyriaus vedėjas. Nuo 2010 m. yra katalikiškos nevalstybinės Šv. Ignaco Lojolos kolegijos Kaune direktorius.

## Šaltiniai
Labuckas

**Labuckas** − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Labuckienė (ištekėjusi moteris) ir Labuckaitė (mergautinė pavardė).

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

* Aidas Labuckas (1968–2013) – šachmatininkas
* Giedrius Labuckas (g. 1964 m.) – Visagino politinis veikėjas
* Mykolas Labuckas (1912–1998) – dailininkas scenografas
* Raimundas Labuckas (g. 1984 m.) – kanojininkas
Alytaus tekstilė

**„Alytaus tekstilė“** – buvusi didžiausia tekstilės įmonė Lietuvoje ir didžiausia įmonė Alytuje, Šiauriniame pramonės rajone. Įkurta 1969 m., bankrutavo 2007 metais.

## Istorija

Medvilnės kombinatas Alytuje pradėtas statyti 1965 m., pirmąją produkciją išleido 1969 m. Kombinate vyko visas medvilninių gaminių gamybos ciklas. Į įmonę atveždavo medvilnės pluoštą, čia jį verpdavo, ausdavo, margindavo, taurindavo ir siūdavo. Iš įmonės išvažiuodavo gatavi gaminiai. Daugiausia – patalynė. 1980 m. pradžioje Alytaus medvilnės kombinate dirbo apie 6 tūkst. darbuotojų. 1984 m. pagamino 111,9 mln. m² audinių ir 15,9 tūkst. t verpalų. Dalis produkcijos eksportuota. Prie kombinato veikė 600 vietų profesinė technikos mokykla.

1978 m. kombinatui suteiktas Lietuvos komunistų partijos šešiasdešimtmečio vardas, 1989 m. birželio 10 d. grąžintas „Alytaus medvilnės kombinato“ pavadinimas, tai buvo padaryta kolektyvo sprendimu. 1980 m. atidaryti anksčiau kombinatui priklausę kultūros rūmai – dabar Alytaus miesto savivaldybės kultūros ir komunikacijos centras. 1993 m., po reorganizacijos, Alytaus medvilnės kombinatas pervadintas į akcinę bendrovę „Alytaus tekstilė”.

Dėl globalizacijos (išausti 1 toną medvilnės Alytuje kainavo 106, Kinijoje – 40 eurų) gamyba iš Alytaus buvo iškelta į trečiąsias šalis ir be darbo liko daugiau nei tūkstantis darbuotojų. Bendrovės pamatus galutinai pakirto 1998 m. įvykęs pardavimo sandoris su Singapūro „Tolaram Group“. Po privatizavimo dalis darbuotojų išėjo patys, dalis buvo atleisti. 2001 m. panaikinti paskutiniai (iš 200 buvusių) bendrovės įsteigti kultūros darbuotojų etatai, nuo 2002 m. dėl finansinių priežasčių nustojo veikusi rūmų kavinė. 2007 m., paskelbus „Alytaus tekstilės“ bankrotą, atleisti 1089 darbuotojai.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Alytus: pramonės miestas be pramonės 
* Medvilnės kombinatas keitė pavadinimus, bankrutavo, tačiau verslas jo patalpose atsigauna
Ašafenburgas

**Ašafenburgas** () – miestas Vokietijoje, šiaurės vakarų Bavarijoje. Miestas nepriklauso Ašafenburgo rajonui, bet yra jo administracinis centras.

Ašafenburgas 800 metų priklausė Mainco arkivyskupijai. Miestas yra prie vakarinės Žemutinės Frankonijos sienos.

## Istorija
Miesto pavadinimas reiškia *Pilis prie uosių upės*.

Ašafenburgo apylinkės gyvenamos nuo akmens amžiaus. Čia gyveno alemanai. Ten, kur buvo įsikūrę romėnų legionai, frankai pastatė pilį. Viduramžiais miestas vadintas *Ascaffaburc*, *Ascapha* ar *Ascaphaburg*. Šv. Bonifacas čia pastatė koplyčią, skirtą Šv. Martynui Turiečiui, ir įkūrė benediktinų vienuolyną. 989 m. arkivyskupas Viligis pastatė akmeninį tiltą per Mainą. Adalbertas padidino miesto svarbą apie 1122 m. Ašafenburge vyko sinodas 1292 m., o 1474 m. susirinko Reichstagas ir patvirtino konkordatą.

Miestas nukentėjo per Trisdešimtmetį karą. 1803 m. miestas buvo grąžintas arkivyskupui Karoliui Dalbergiečiui kaip Ašafenburgo kunigaikštystė. Ji 1810 m. prijungta prie Frankfurto Didžiosios kunigaikštystės. 1814 m. miestas atiteko Bavarijos karalystei, 1817 m. prijungtas prie Žemutinės Frankonijos (tuo metu Bavarijos dalis). 1842–1849 m. Liudvikas I pastatė vilą į vakarus nuo miesto, pavadintą *Pompejanum*, nes jos modelis buvo Kastoro ir Polukso namas Pompėjoje.

1866 m. netoli miesto prūsai nugalėjo austrus per Austrijos-Prūsijos karą.

Per Antrąjį pasaulinį karą miestas buvo subombarduotas. 1945 m. kovo 28 d. – balandžio 3 d. vyko Ašafenburgo mūšis, per kurį amerikiečiai, po aršios kovos dėl kiekvieno namo, užėmė miestą.

Amerikiečiams užėmus Vermachto karinius pastatus, jie buvo pertvarkyti arba skirti karo pabėgėliams. Tam buvo skirtos 4 stovyklos, kuriose nuo 1945 m. glaudėsi 7 tūkst. ukrainiečių:
* *Pionier Kaserne* – 2 000 žmonių (1946–1949)
* *Artillerie Kaserne* – apie 2 000 žmonių (1945–1949 m.)
* *LaGarde Kaserne* – 1 700 žmonių (1945–1949 m.)
* *Bois Brulé Kaserne* – 1 500 žmonių (1946–1949 m.)

Kitose dvejose stovyklose (*Alte (senoji) Kaserne* ir *Jäger Kaserne*) glaudėsi lenkai ir lietuviai.

Po karo miestas suklestėjo, iš dalies, dėl Frankfurto prie Maino artumo.

2002 m. „Stern“ žurnalo apklausoje 82 procentai gyventojų buvo patenkinti gyvenimu *Bayerischer Untermain* regione, kuriam priklauso Ašafenburgas.

## Gyventojai

## Miestų partnerystė
*  Pertas, Škotija, Didžioji Britanija (1956 m.)
*  Sen Žermenas Lajė, Prancūzija (1975 m.)
*  Miškolcas, Vengrija (1996 m.)

## Išnašos
Alejandro Garcia Padilla

**Alejandro García Padilla** (g. 1971 m. rugpjūčio 3 d.) – Puerto Riko gubernatorius, paskirtas 2013 m. sausio 2 d. Alejendro yra ir 24-ojo Puerto Riko senato narys bei Puerto Riko liaudies demokratų partijos prezidentas. Į Puerto Riko gubernatoriaus postą inauguruotas sostinėje San Chuane 2013 m. sausio 3 d.
Simonas Martynas Kozlovskis

**Simonas Martynas Kozlovskis** () (1819 m. lapkričio 5 d. Alytuje, Rusijos imperija – 1899 m. lapkričio 26 d. Sankt Peterburge, Rusijos imperija) – dvasininkas, teologas, Biblijos tyrinėtojas, Sankt Peterburgo dvasinės akademijos rektorius, Lucko ir Žytomyro vyskupas bei Kamenecko apaštališkosios vyskupijos administratorius, Mogiliavo arkivyskupas ir Minsko apaštališkosios vyskupijos administratorius.

## Biografija

Gimė 1819 m. lapkričio 5 d. Alytuje, tėvai – Jonas ir Magdalena Lenkevičiūtė Kozlovskiai. Baigęs Kėdainių gimnaziją, 1839 m. įstojo į Vilniaus vyskupijos seminariją, vėliau tęsė studijas Dvasinėje akademijoje Peterburge, kurią baigęs 1844 m. gavo kunigystės šventimus. 1845 m. birželio 22 d. įgijo telogijos magistro laipsnį.

1845–1848 m. dėstė homiletiką ir Šv. Raštą Vilniaus vyskupijos seminarijoje, vėliau – Bažnyčios istoriją ir Kanonų teisę Akademijoje, nuo 1851 m. iki 1863 m. ėjo Vilniaus vyskupijos seminarijos rektoriaus pareigas. 1852 m. tapo kapitulos kanauninku. Galimybė pakilti kapitulos hierarchijoje S. Kozlovskiui atsirado tiktai A. S. Krasinskio vyskupavimo metais: mirus prelatui kantoriui Aleksandrui Vrublevskiui į jo vietą 1862 m. rugsėjo 17 d. ir buvo paskirtas.

1866 m. pradėjo dirbti Sankt Peterburgo dvasinėje akademijoje, kurios rektoriumi buvo paskirtas 1877 metais. 1883 m. popiežius Leonas XIII paskyrė S. Kozlovskį Lucko ir Žytomyro vyskupu, eidamas šias pareigas buvo lojalus carinei valdžiai. 1891 m. paskirtas Mogiliavo arkivyskupu. Mirė 1899 m. lapkričio 26 d. Sankt Peterburge.
     
## Literatūra

* Mieczysław Żywczyński, Szymon Marcin Kozłowski [w:] Polski Słownik Biograficzny, t. XV, 1970, s. 31-32.
* Ks. Witold Józef Kowalów, Arcybiskup Szymon Marcin Kozłowski (1883–1891), [w:] „Wołanie z Wołynia” nr 1 (20) ze stycznia-lutego 1998 r., s. 33-34.
* Інна Шостак. Луцько-Житомирська Римо-Католицька дієцезія наприкінці XVIII – у першій половині XIX століття, Білий Дунаєць – Острог 2005.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Vilniaus vyskupijos katedros kapitula ir 1863 m. sukilimas;
* Biografija (ang.);
* Lapkričio datos;
Gota (Vokietija)

**Gota** () – miestas Vokietijoje, Tiuringijos federacinėje žemėje.

## Istorija

Miestas pirmąkart paminėtas tik VIII a. Karolio Didžiojo dokumente kaip *Villa Gotaha* ('Geri vandenys'). 1640 m. Gota tapo Sakse-Gotos kunigaikštystės sostine. XVIII a. prancūzų filosofas Volteras padarė Gotą vienu iš svarbiausių Švietimo centru. 1826–1918 m. Gota buvo viena iš dviejų Sakse-Koburgo-Gotos sostine.

Gota buvo svarbi darbininkų judėjime. 1875 m. Gotoje įkurta Vokietijos socialistų partija susijungus Socialdemokratų darbininkų partijai, vadovaujamai August Bebel ir Wilhelm Liebknecht, bei Generalinei Vokietijos darbininkų asociacijai, įkurtai Ferdinand Lassalle. Buvo sukurta Gotos programa, kurią kritikavo Karl Marx.

Čia 1821 m. gimė fiziologas ir antropologas Theodor Waitz.

Gota buvo spausdinimo centras. Firma „Justus Perthes“ 1763 m. pradėjo spausdinti Gotos almanachą apie Europos karališkąsias šeimas ir kilminguosius.

1949–1990 m. Gota priklausė Vokietijos Demokratinei Respublikai.

## Miestai partneriai

*  Martinas, Slovakija
*  Gastonija, Šiaurės Karolina JAV
*  Kelcai, Lenkija
*  Romilis prie Senos, Prancūzija
*  Zalcgiteris, Vokietija
Matno rajonas

**Matno rajonas** ( = *Qaḍāʾ al-Matn*), dar vadinamas **Metnu** – rajonas Kalnų Libano muchafazoje, Libane, esantis į rytus nuo šalies sostinės Beiruto. Rajono centras – Žeidehas.

Matnas yra viena populiariausių vietovių Libane, vien dėl įspūdingo vaizdo į Viduržemio jūrą. Didžiąją dalį gyventojų sudaro krikščionys, toliau seka drūzai ir šiitai.


File:Bteghrine from Haret Ali.JPG|Btegrinas
File:Bayofjouniehviewfromrabieh2.JPG|Rabija
File:Lebanon- Dbayeh Highway.jpg|Metno pakrantinis greitkelis Dbajo mieste
Vindzorinė kėdė

**Vindzorinė kėdė** () – angliško tipo kėdė, sudaryta iš vientisos medinės sėdynės, į kurią apvaliais dygiais ar tiesiog išgręžtose skylėse iš viršaus įtvirtinti atlošo elementai, o iš apačios – kėdės kojos. Paprasta kėdė nuo vindzorinės skiriasi tuo, kad užpakalinės kojos yra vientisos su atlošu. Vindzorinių kėdžių sėdynės dažniausiai ne plokščios, o lėkštai įdubusios ar balniškos. Tradiciškai šių kėdžių kojos ir atlošo strypai būna tekinti. Atlošo kraštas ir ranktūriai (jei jie yra) paprastai yra iš karštu garu išlenktos medienos.

## Istorija
Nėra žinoma, kada buvo pagamintos pirmosios vindzorinės kėdės. Tačiau žinoma, kad dar XVI a. račiai ėmė sujunginėti kėdžių verpstiškus strypus taip pat kaip sujungdavo ratų stipinus. Šių kėdžių konstrukcija galbūt atsirado iš Anglijos Vakarų krašto, Velso ir Airijos kėdžių *lazdeliniais atlošais* (), bet tai nėra įrodyta. Manoma, kad pirmosios vindzorinės kėdės pasirodė Bakingemširo grafystėje, kur pagrindinis jų gamybos centras palaipsniui persikėlė į Hai Vikomą (*High Wycombe*). Pirmosios vindzorinės kėdės buvo *comb-back* tipo. XVIII a. lenkimas garu naudotas gaminti būdingus išlenktus vindzorinių kėdžių elementus. Pirmosios taip pagamintos kėdės buvo atgabentos į Londoną 1724 m. iš prekybinio miesto Vindzoro (Berkšyras). Spėjama, kad kėdės taip pavadintos buvo pagal Vindzoro miestą, kuris tapo prekybos tarp gamintojų ir Londono pirklių centru. Pavadinimas *vindzorinė kėdė* labiau apibūdina kėdės konstrukciją, negu gamybos vietą. Pasaulyje buvo gaminama daug vindzorinių kėdžių formų.


File:Fan-Backed Windsor Chair, 1760-1770, Philadelphia, tulip, maple, hickory, oak - Art Institute of Chicago - DSC09911.JPG|*Fan-back* tipo vindzorinė kėdė (~1765 m., Filadelfija)
File:Swedish Windsor Chairs.jpg|Švediškos vindzorinės kėdės
File:Conoid Chair by George Nakashima, 1988.jpg|Šiuolaikinė vindzorinė kėdė (su netipiškomis kojomis)
File:Casa de Estudillo - bedroom 01.jpg|Vindzorinė kėdė miegamajame (San Diego (Kalifornija) senamiesčio muziejus)
File:Lots of wooden chairs.jpg|Daug vindzorinių kėdžių


## Nuorodos
Rita Faltoyano

**Rita Faltojano** (tikrasis vardas – *Rita Gacs*; g. 1978 m. rugpjūčio 5 d. Budapeštas) – iš Vengrijos kilusi pornografinių filmų aktorė.

## Biografija
Ritos motina 1974 m. tapo „Mis Vengrija“ , o tėvas – buvęs Europos ir olimpinis vandensvydžio čempionas. Ji taip pat turi 3 jaunesnius brolius. Rita daug laiko praleisdavo savo krikštatėvių ūkyje, kur susidomėjo žirgais ir netrukus pradėjo dalyvauti įvairiose varžybose. Greta šio pomėgio ji taip pat pradėjo lankyti plaukimo bei gimnastikos treniruotes ir net 3 kartus tapo Vengrijos jaunių plaukimo čempione.

Jau nuo 16 tėvai ėmė ją skatinti dalyvauti įvairiuose grožio konkursuose. Jau studijuojant universitete, viename iš TV organizuotų grožio konkursų į ją dėmesį atkreipė pornografinių filmų prodiuseris ir pasiūlė vaidmenį filme.

Juosta, režisuota Pierre Woodmano, vadinosi „No Sun, No Fun“ ir buvo sukurta 2000 m.
Viso iki 2013 m. Rita suvaidino daugiau kaip 260 pornografinių filmų ir pelnė ne vieną apdovanojimą.

2004 m. ji kartu su dar keliomis aktorėmis buvo deportuota iš Meksikos, kur dalyvavo erotiniame festivalyje, apkaltinus pažeidus asmenis su turistinėmis vizomis taikomus apribojimus.

## Asmeninis gyvenimas
Rita kurį laiką draugavo su kolega aktoriumi Ramon Nomar.

2005–2008 m. ji buvo ištekėjusi už kito aktoriaus, Tommy Gunn.

## Apdovanojimai

## Šaltiniai

## Nuorodos

* IMDb profilis
* Oficiali svetainė
Plauenas

**Plauenas** () – miestas Vokietijoje, Saksonijoje, prie Čekijos ir Bavarijos sienos.

## Istorija
Polabės slavai įkūrė miestą XII a., kuris atiteko Bohemijos karalystei 1327 m. Lippold von Bredow atėmė Plaueną iš Magdeburgo arkivyskupo 1384 m. Miestas atiteko Saksonijos kunigaikščiui Albertui 1466 m., o 1569 m. buvo prijungtas prie Saksonijos. 1806 m. miestas buvo Saksonijos karalystės sudėtyje.

XIX a. pabaigoje Plauenas tapo tekstilės centru. Apie 1910 m. mieste gyveno 121 tūkst. gyventojų.

XX a. ketvirtajame dešimtmetyje Plauene įsikūrė pirmoji nacių partijos atstovybė už Bavarijos ribų. Gyventojų skaičius drastiškai sumažėjo po Antrojo pasaulinio karo.

1949–1990 m. Plauenas priklausė Vokietijos Demokratinei Respublikai. Tuo metu mieste buvo didelis Raudonosios Armijos garnizonas. 1989 m. spalio 7 d. Plauene kilo pirmieji antisocialistiniai protestai VDR, kurie išplito ir nulėmė Vokietijos suvienijimą 1990 m. Po Berlyno sienos sugriovimo Plauene atidarytas pirmasis „McDonald's“ restoranas VDR.

## Miestai partneriai
*  Ašas, Čekija, nuo 1962 m.
*  Šteiras, Austrija, nuo 1970 m.
*  Hofas, Vokietija, nuo 1987 m.
*  Zygenas, Vokietija, nuo 1990 m.
*  Ceglėdas, Vengrija, nuo 2005 m.
*  Pabianicės, Lenkija, nuo 2006 m.
*  Šiauliai, Lietuva, nuo 2010 m.

## Šaltiniai
Alejaus rajonas

**Alejaus rajonas** () – rajonas Kalnų Libano muchafazoje, Libane, esantis į pietryčius nuo šalies sostinės Beiruto. Rajono centras – Alejus, seniau vadintas *vasarų nuotaka*, kuomet 1960–1970 m. Alejus ir kaimyninis Bhamdunas buvo patraukliausia turizmo vieta Libano migrantams ir turistams iš Persijos įlankos.

1975–1990 m., vykstant Libano pilietiniam karui, nemaža dalis kovų įvyko Alejaus apylinkėse.

## Demografija
Alejus pasižymi išskirtine religijų įvairove. Didžiąją dalį sudaro drūzai, toliau seka maronitai bei stačiatikiai. Taip pat yra keletas šiitų ir sunitų bendruomenių. Prieš pilietinį karą, daugiausia gyventojų buvo krikščionys.