Baltrušių holokausto kapinės

**Baltrušių holokausto kapinės** – holokausto aukų kapinės, esančios Šakių rajono savivaldybėje, Barzdų seniūnijoje, Baltrušių kaime, apie 2 km į šiaurę nuo Pilviškių miestelio (Vilkaviškio raj.). Pasiekiamos gruntkeliu pagal lankytino objekto rodyklę (0,4 km) iš kelio . Teritorijoje įamžinta Pilviškių ir apylinkių žydų žudynių vieta ir dvi masinės kapavietės, kuriose buvo užkastos nacistinės Vokietijos valdžios suorganizuotos egzekucijos aukos. Objektas įsikūręs Višakio upės slėnio prieigose, lygiame kraštovaizdyje, apaugusiame krūmokšniais, miškeliais. 

Kapų teritorija aptverta metaline tvora, pažymėta informaciniu stendu. Įrengti keli įvairių formų antkapiai, nurodantys skirtingus žuvusiųjų skaičius, tarp jų  išlikęs sovietmečio laikais pastatytas silikatinių plytų mūrinis paminklas su atminimo lenta (paminėtos 1000 aukų). Pastaraisiais metais atidengti natūralaus akmens paminklai, pažymėti išsamiais memorialiniais įrašais lietuvių ir hebrajų kalbomis. Pirmajame kape palaidoti 1941 m. rugpjūčio mėn. žuvusių žydų tautybės gyventojų, daugiausia vyrų (300-350 aukų), palaikai. Apie 120 m į pietvakarius nuo pirmosios kapavietės išsidėsčiusi antroji, kur žudynės vyko 1941 m. rugsėjo mėn. (apie 15 d.). Čia palaidoti daugiausia moterys, vaikai ir seneliai (iki 800 aukų).

## Kapinių sutvarkymas

Baltrušių holokausto kapinės buvo palyginti didelės, tačiau neprižiūrimos, sunykusios, ilgai jose kabėjo sovietinių laikų užrašai, skelbiantys, kad šiose vietose 1941 m. rugpjūčio mėn. buvo nužudyta 1000 žmonių iš Pilviškių, net nepaminint nužudytųjų tautybės. 2018 m. sausio mėn. tokios būklės kapines aplankė Izraelio ambasadorius Lietuvoje Amiras Maimonas, lydimas Šakių ir Vilkaviškio rajonų valdžios atstovų. Ambasadorius tuomet išreiškė viltį, kad kapinės iš esmės bus sutvarkytos, padaryti nauji užrašai su paminėtu aukų skaičiumi, čia žuvusių žydų pavardėmis, nurodyta žudynių data, kiek vyrų, moterų ir vaikų buvo nužudyta, ir kita.

Netanijoje (Izraelis) gyvenantis Pilviškių rabino palikuonis Ramis Reznikas ėmėsi iniciatyvos sutvarkyti žydų amžinojo poilsio vietą Baltrušių kaime. Daliai jo šeimos pasisekė, nes kai kurie jos nariai spėjo emigruoti į Izraelio žemę prieš prasidedant karui, o senelis, Pilviškių rabinas Avrahamas Abba Reznikas kartu su Vilkaviškio rabinu  Elija Aharonu Grynu bei moterimis ir vaikais buvo sušaudyti slėnyje prie Višakio upės. Dėl šių kapinių sutvarkymo R. Reznikas bendradarbiavo su Šakių rajono valdžia, kuri apsiėmė padaryti visus darbus, o izraelietis pasižadėjo prisidėti finansais.  Buvo rūpinamasi, kad kapinių tvarkymas vyktų pagal žydų religinius kanonus. Tam tikslui R. Reznikas iš Londono pasikvietė organizacijos, besirūpinančios žydų kapinių išsaugojimu Europoje, vadovą rabiną Avrahamą Ginsbergą. Jis apžiūrėjo kapines ir davė patarimų, kaip ir ką galima daryti, siekiant nedrumsti čia besiilsinčiųjų ramybės bei tinkamai juos pagerbti. Rabinas rekomendavo būtinai aptverti abi teritorijas tvora. Vienoje iš jų atgulė vyrai, kitoje – moterys, vaikai ir rabinai.

2018 m. buvo sutvarkytos abiejų egzekucijų ir jų aukų užkasimo vietos, pastatyti nauji paminkliniai akmenys, liudijantys faktą, kad toje vietoje 1941 m. naciai ir jų vietiniai bendrininkai sušaudė per tūkstantį žmonių. Apdoroti lauko rieduliai pakeitė sovietmečiu sumūrytus monumentus. Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo centras įrengė informacinį stendą, skirtą Baltrušių kaime 1941 m. sušaudytų Pilviškių žydų atminimui. Archyvinių fragmentų duomenimis, ties Baltrušių kaimu per abi masines žydų žudynes buvo sušaudyta nuo 850 iki 950 žydų. Ant vieno iš atnaujintų paminklų įrašyta: „*Čia 1941 m. rugsėjo 15 d. naciai ir jų bendrininkai sušaudė apie 750 žydų tautybės moterų, vaikų ir senelių, tarp jų rabinus Rezniką Avrahamą Rabą, Gryną Aharoną Eliją ir vieną lietuvį iš Pilviškių valsčiaus*.“

Jad Vašem muziejuje Jeruzalėje saugomi liudininkų prisiminimai apie Pilviškiuose vykusius baisumus. Tarpininkaujant R. Reznikui, pavyko gauti kelių išgyvenusių žydų liudijimus. Šiame dokumente, be kitų faktų, minimi konkretūs budeliai, tarp kurių buvo ne tik vokiečių, bet ir lietuvių, kolaboravusių su naciais, pavardžių. Pilviškių įvykius primena ir baltaraiščių liudijimai Lietuvos ypatingajame archyve saugomose bylose.

Kaip nacionalinės reikšmės istorinis ir memorialinis paminklas, holokausto vieta ir pirmasis kapas nuo 1993 m. vasario 18 d. įrašyti į Kultūros vertybių registrą. Nuo 2015 m. lapkričio 3 d. į šį registrą įrašyta ir antroji kapavietė.

## Istorija

Pilviškiuose žydai kurtis pradėjo XVIII a. II pusėje. Po Pirmojo pasaulinio karo ir tarpukaryje žydų bendruomenė sumažėjo, nes nemažai jų emigravo į JAV, Pietų Afrikos Respubliką ir Palestiną. 1923 m. gyventojų surašymo duomenimis, gyveno 961, prieš pat holokaustą – 700 žydų tautybės asmenų. Jie užėmė seniausiąją miestelio dalį, sudarė apie 50 proc. visų gyventojų. Žydų bendruomenė buvo stipri, gyveno pagal savo papročius ir tradicijas. Jiems priklausė 41 krautuvė, trys mokyklos, keli restoranai ir užeigos, kailių ir linų fabrikai. Be to, veikė sinagoga, biblioteka, skautų draugija, „Makabi“ sporto klubas. 1940 m. pradžioje prie Pilviškių žydų bendruomenės prisijungė apie šimtą žydų, kuriuos naciai išvarė iš Suvalkų krašto.
 
Vokiečiai Pilviškiuose su mūšiais pasirodė 1941 m. birželio 23 d. Miesteliui valdyti sukurta vietinė policija, kuriai vadovavo lietuvis. Vokiečių vardu vadovavo tik komendantas ir jo padėjėjas. Birželio 28 d. žydams įvesti griežti gyvenimo apribojimai: liepta nešioti geltonus raiščius su Dovydo žvaigžde, draudžiama apsipirkti turguje, įvesta komendanto valanda, kuri uždraudė judėjimą gatvėmis po 8 val. vakaro.

Pasiruošimo pradžia žydų vyrų žudynėms galima laikyti 1941 m. liepos 26 d., kai komendantas Martinas su pavaduotoju Dylba per policijos viršininką K. Bridžių ėmė telkti vietinius policijos aktyvistus, nes pačių policininkų neužteko varyti žydus į sušaudymo vietą. Rugpjūčio mėn. pabaigoje Pilviškių komendanto įsakymu, policininkai, savisaugos būrio nariai suėmė apie 300–400 vietos žydų ir uždarė juos į žydui Kovenskiui anksčiau priklausiusią daržinę. Netrukus, rugpjūčio 27–29 d., vyrai buvo konvojuoti į žudynių vietą J. Lozoraičio pievoje ties Baltrušių kaimu. Čia dar ankstų žudynių dienos rytą atvaryti kiti žydų vyrai buvo iškasę du griovius. Prie jų buvo grupelėmis statomi išrengti vyrai ir šaudomi. Šaudė vokiečiai ir keli Pilviškių savisaugos būrio nariai. Vienu metu šaudė apie 10–15 baudėjų. Vokiečių karininkai fotografavo sušaudymą. Yra duomenų, kad panašiai ten pat sušaudytos ir kelios dešimtys ne žydų tautybės sovietinių aktyvistų, tarp kurių buvo grupė komjaunuolių merginų. 

1941 m. rugsėjo 15 d. buvo suorganizuota ir antroji masinių žudynių operacija. Prieš tai rugpjūčio pabaigoje ar rugsėjo pradžioje komendanto Martino įsakymu žydų tautybės moterys, vaikai ir seneliai buvo apgyvendinti specialiai jiems skirtuose keliuose namuose. Žudynių išvakarėse vokiečių komendantas nurodė Pilviškių policijos nuovados viršininkui kitos dienos rytą surinkti policininkus ir savisaugos būrį. Žudynių dieną operacijai vykdyti iš Vilkaviškio atvyko sunkvežimis su vokiečių kareiviais. Jiems į pagalbą buvo pasiųsti keli vokiečiai iš Pilviškių komendantūros. Žydai buvo surinkti į turgaus aikštę ir iš ten nuvaryti į užmiestį prie Baltrušių kaimo. Prieš sušaudymą aukos buvo susodintos pievoje, išrengtos, atimtos turėtos brangenybės. Visus sušaudė prie griovio krašto grupelėmis po 10–15 žmonių. Šaudymui vadovavo vokietis iš komendantūros. Žudynėms įpusėjus, į šaudymo vietą atvyko sunkvežimis su Vilkaviškio savisaugos kareiviai. Jie perėmė šaudymą iš vietinių policininkų ir savisaugos būrio narių. Buvo sušaudyta nuo 400 iki 800 moterų, vaikų ir senelių.

## Šaltiniai