open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kontinent (grupė)

**Kontinent** buvo Liuksemburgo muzikos grupė.

1992 m. su atlikėja Marion Welter atstovavo savo šaliai „Eurovizijoje“ su liuksemburgiečių kalbos daina „Sou fräi“ („Laisva“). Pažymėtina tai, kad konkursinė daina yra vienas iš dviejų kūrinių, „Eurovizijoje“ skambėjęs liuksemburgiečių kalba (pirmą kartą 1960 m.). 10 taškų sulaukę tik iš Maltos komisijos, dalyviai tarp 23 dalyvavusių šalių tais metais konkurse užėmė 21 vietą. Aplenkta buvo tik Švedija ir Suomija.

## Nuorodos
* Marion Welter ir Kontinent - Sou fräi (video)

|-
Žmonės (apdovanojimai)

**„Žmonės“ apdovanojimai** – žurnalo „Žmonės“ apdovanojimai, teikti 2017 m. sausio 22 d. muzikos, kino, televizijos, socialinių tinklų ir stilingiausių srityse žvaigždėms. Geriausi debiutantai renkami balsavimo internete būdu. Nominacijų skaičius – 14.

## Apdovanojimai

### 2017 metai
Apdovanojimai įvyko 2017 m. sausio 22 d. Vilniaus koncertų salėje „Compensa“.

Apdovanojimus vedė Mantas Stonkus, bei Asta Valentaitė, Agnė Jagelavičiūtė, Agnė Grudytė, Rūta Ščiogolevaitė, Natalija Bunkė, Oksana Pikul-Jasaitienė ir Katažina Zvonkuvienė. Susirinkusias įžymybes kalbino Astos Stašaitytės-Masalskienės bei Livijos Gradauskienės duetas.

: *nugalėtojai pažymėti paryškinant*

### 2018 metai
Apdovanojimai įvyko 2018 m. sausio 21 d., juos vedė Inga Jankauskaitė.

: *nugalėtojai pažymėti paryškinant*

### 2019 metai
Apdovanojimai įvyko 2019 m. sausio 18 d., juos vedė Jurgita Jurkutė ir Edmundas Jakilaitis.

: *nugalėtojai pažymėti paryškinant*

### 2020 metai
: *nugalėtojai pažymėti paryškinant*

## Šaltiniai
Ljiljana Petrović

**Ljiljana Petrovič** (, g. 1939 m. Brode, dab. Bosnija ir Hercegovina) – Serbijos dainininkė.

## Biografija

Užaugo Novi Sade, šiaurės Serbijoje. 1960 m. įrašė EP „Sayonara“ Liublianos radijo studijoje, kuris buvo išleistas kitais metais. Tuo metu ji sutiko Slovėnijos kompozitorių Jože Privšek. Jis atlikėjai sukūrė dainą „Neke davne zvezde“ () Jugoslavijos nacionalinei „Eurovizijos“ atrankai („Jugovizija“). Atranka buvo surengta 1961 m. vasario 16 d. Liublianoje. Nepaisant stiprios konkurencijos (jame dalyvavo žinomi atlikėjai Lola Novakovič ir Ivo Robić), galiausiai laimėjo Petrovič ir taip tapo pirmąja Jugoslavijos atstove „Eurovizijos“ dainų konkurse, kuris vyko Prancūzijos mieste Kanuose. Ten ji užėmė aštuntą vietą tarp 16-kos dalyvių. Kitąmet ji vėl dalyvavo „Jugovizija“ atrankoje su daina „Ko crne ruže cvijet“, tačiau pelnyti pergalės nepavyko.

Nuo 1989 m. kuria prozą Haiku stiliumi. Pirmoji jos eilėraščių knyga „Ljiljana“ išleista 1991 metais.

## Diskografija
* *Sastanak u 6* (1961)
* *Andrija* (1962)
* *O, slatka baby* (1962)
* *Chicago* (1962)
* *Lutanja* (1962)
* *Brigitte Bardot* (?)
* *Twist ljubavi* (1963)
* *Kad praštamo jedno drugom* (1964)
* *Pogreših samo jedno* (1964)
* *Mladi smo* (1970)
* *Bekime, Bekime* (1971)
* *Ne igraj se, vetre* (1973)
* *Sinulo je sunce* (1974)

## Nuorodos
* Daina „Neke davne zvezde“

|-
Haras

**Haras** () – upė šiaurės Pakistane, Chaiber Pachtunchvos ir Pandžabo provincijose; Indo kairysis intakas. Prasideda aukštumose, Abotabado apylinkėse dvejomis ištakomis – Lora Haru ir Satora Haru. Teka daugiausia vakarų kryptimi. Įteka į Indą į pietus nuo Atoko.

Didžiausi intakai: Nandna Kasas, Šakardara Kasas (kairieji), Džabi Kasas (dešinysis).

Haro upės vanduo gausiai naudojamas drėkinimui, buitinėmis reikmėmis. Ant upės įrengta Khanpuro užtvanka, o tvenkinio vanduo naudojamas Islamabado ir Ravalpindžio miestų reikmėmis.

Haro upę bandoma sieti su „Rigvedoje“ minima Ardžykyja ().
Kunharas

**Kunharas** () – upė šiaurės Pakistane, daugiausia Chaiber Pachtunchvos provincijoje; Dželamo dešinysis intakas (Indo baseinas). Išteka iš Lulusaro ežero, telkšančio kalnuose, Kaghano slėnyje. Šiuo slėniu upė teka daugiausia į pietvakarius, maitinama kalnų ledynų. Įteka į Dželamą 5 km į pietus nuo Muzafarabado, Laisvajame Kašmyre.

Vaizdingas Kunharo aukštupys saugomas Lulusaro-Dudipatsaro nacionaliniame parke. Pagrindinis miestas prie upės – Naranas.

Persų šaltiniuose upė minima kaip Nain Sukhas.


The Kunhar Rive.JPG|Rėva Kunhare
River Kunhar KPK.jpg|Kunharo slėnis
Kunhar River -.jpg|Upė Kagano slėnyje
Kunhar and wild horses.jpg|Mustangai Kunharo pakrantėse
Pan (grupė)

**Pan** – turkų muzikos grupė, gyvavusi 9-ajame dešimtmetyje.

Grupę sudarė Hazal Selčiuk (), Sarperis Semizas (), Vedatas Sakmanas () ir Arzu Ečė ().

Grupė susikūrė 1980 metais, tačiau tais pačiais metais iširo. Grupė atsikūrė tik 1989 m., dalyvaudama turkų nacionalinėje „Eurovizijos“ atrankoje. Finale daina „Bana bana“ surinko 71 komisijos balą ir užėmė pirmąją vietą tarp 16 dalyvių, ir gavo teisę atstovauti savo šaliai „Eurovizijos“ dainų konkurse Lozanoje.

Dalyvavimas „Eurovizijoje“ nebuvo toks sėkmingas – jų daina „Bana bana“ surinko tik 5 taškus ir liko priešpaskutinėje vietoje, aplenkusi tik nei vieno taško negavusią Islandiją.

Po „Eurovizijos“ grupė galiausiai nutraukė veiklą. Visi buvę grupės nariai pradėjo solines karjeras. Narė Arzu Ece 1995 m. dar kartą dalyvavo „Eurovizijoje“, tą kartą ji užėmė 16-ą vietą.

## Išnašos


## Nuorodos
* Daina ''Bana bana''

|-
Žobas (upė)

**Žobas** () – upė šiaurės vakarų Pakistane, Beludžistano ir Chaiber Pachtunchvos provincijose; Gomalio dešinysis intakas (Indo baseinas). Prasideda Kan Mehtarzajaus kalnagūbryje, prie Tsari Mehtarzajaus perėjos. Teka daugiausia į šiaurės rytus kalnuotomis vietovėmis. Ties Chadžuri Chaču susilieja su Gomaliu.

Didžiausi intakai: Šinar Khvara, Zarajus, Kandilrudas (kairieji).

Upės vanduo naudojamas laukų drėkinimui. Upės slėnyje įsikūręs Žobo miestas.

Upėvardis „Žobas“ puštūnų kalba reiškia „trykštantis, švirkščiantis“. Šią upę bandoma sieti su „Rigvedoje“ minima Javjavate ( – „javingoji, miežingoji“).
Ravalakotas

**Ravalakotas** () – miestas Kašmyre, 120 km nuo Ravalpindžio, Pyr Pandžalo kalnų papėdėje. Patenka į Laisvąjį Kašmyrą (Pakistanas), Pūnčo rajono centras. Plentai į Kahutą, Ravalpindį, Sudhanotą. Veikia Laisvojo Kašmyro žemės ūkio universitetas, Pūnčo Ravalakoto universitetas. Verčiamasi žemės ūkiu, vaismedžių auginimu.

Ravalakotas yra netoli ginčytinos Pakistano–Indijos sienos (žr. Kašmyro karas).

## Šaltiniai
Kotlis

**Kotlis** (, ) – miestas Kašmyre, 141 km nuo Ravalpindžio; Kotlio rajono centras. Miestas priklauso Laisvajam Kašmyrui (Pakistanas), netoliese praeina ginčytina Indijos–Pakistano siena. Plentai į Mirpurą, Ravalakotą, Sehnsą.

## Istorija

1947–1948 m. Kotlį buvo užėmusi Indijos armija (Kašmyro karas).

## Šaltiniai
Žari druskoežeris

**Žari druskoežeris** (, ) – druskoežeris Tibeto autonominiame regione, vakaruose apribotas Ngari prefektūros ir rytuose Šigadzės prefektūros.

Druskoežeris užima 996,9 km², jo ilgis yra 54,3 km ir vidutinis plotis – 18,36 km.

## Šaltiniai
Kašmyrai

**Kašmyrai** (kitaip *kašmyriai, kašmyriečiai*, sav. کٲشُر لُکھ / कॉशुर लुख = *Kouśur lukh*) – Pietų Azijos tauta, gyvenanti daugiausia Kašmyre. Dabar gyvena padalinti tarp Indijos (Džamu ir Kašmyras) bei Pakistano (Laisvasis Kašmyras). Populiacija – virš 7,1 mln. žmonių. Kašmyrų kalba priklauso indoeuropiečių kalboms, atskiram indoiranėnų kalbų pogrupiui (dardų kalboms). Naudoja daugiausia arabų raštą, taip pat devanagari. Dauguma tikinčiųjų – musulmonai-sunitai, yra hinduistų.

Kašmyras nuo seno garsėjo kaip itin išvystyto hinduizmo kraštas. Kašmyro brahmanai laikomi pačiu aukščiausiu Indijos brahmanų sluoksniu. XIII a. čia pradėti vedų tekstų vertimai. Nuo XIV a. atsirado kašmyrų literatūra, užrašoma šarados raštu. XVI–XVIII a. Kašmyrą užkariavus Irano, Afganistano, Vidurinės Azijos musulmoniškoms dinastijoms, dauguma kašmyrų atversti į islamą, persimaišė su kitomis musulmonų tautomis. 1947 m. sudarius Džamu ir Kašmyro valstiją prasidėjo tautinė santalka, tuo pačiu išaugus prieštaroms tarp kašmyrų musulmonų ir hinduistų bei prisidėjus Pakistano ir Indijos nesantaikai, kilo Kašmyro karas.

Verčiasi daugiausia ariamąja žemdirbyste (ryžiai, kukurūzai, kviečiai, miežiai, medvilnė, šafranas, aliejiniai augalai, vaismedžiai, daržovės, gėlės) ir gyvulininkyste (augina daugiausia avis, iš kurių kerpa kašmyro vilną). Amatai: vilnonių šalių, kilimų audimas, papjė mašė, vario, emalio dirbinių gamyba, medžio raižyba.

Tradicinis kašmyrų būstas – dviejų arba trijų aukštų akmeninis, plytinis arba medinis namas. Pirmame aukšte laikomi gyvuliai, rakandai, antras – gyvenamasis. Stogas aukštas, daromas iš čerpių, šiaudų, malksnų.

Apranga – balachonas-burka (moterų musulmonių), ilgi marškiniai, chalatas (pchirenas), kelnės (vyrų – paidžama, moterų – šalvarai). Musulmonai nešioja tiubiteikas, hinduistai – apvalias kepures. Moterys galvą dengia apvaliomis kepurėlėmis, šaliu arba sario kraštu. Hinduisčių rūbai išsiuvinėti, siauri.


Kashmiri people early 1900.jpg|Kašmyrai XX a. pr.
Pandit woman 1922 vintage by Vishwanath.jpg|Kašmyrų brahmanų moteris (XX a. pr.)
Group of Kashmiri women (c. 1864).jpg|Kašmyrų moterys (XIX a. vid.)
Old Kashmiri man.jpg|Kašmyrų senolis


## Šaltiniai
Exposure

„**Exposure**“ – pusiau mokama turinio valdymo sistema, iki 2017 m. plėtota „Elepath“ įmonės. Pastarosios įmonės steigėjas buvo vienas iš socialinio tinklo „Vimeo“ bendraįkūrėjų.

„Exposure“ tinklaraštijos paslaugos skirtos fotografams bei prekės ženklams norintiems informaciją perteikti vaizdiniu turiniu. Pagrindiniai šios turinio valdymo sistemos konkurentai – „Automattic“ bendrovės atvirojo ir uždarojo kodo „WordPress“ turinio valdymo sistemos, „Squarespace“, „Wix“ ir kt.

Luke Beard, „Exposure“ steigėjas, sumanė projektą po apsilankymo Estijoje, vėliau jam kilo mintis sukurti lengvai valdomą sistemą, kuri išryškintų nuotraukų grožį ir pabrėžtų istorijų svarbą. „500px“, „Instagram“ bei kiti socialiniai tinklai siūlo fotografijų portfelio paslaugas, bet dažniausiai tuo ir apsiriboja.

## Išnašos
Squarespace

„**Squarespace**“ – mokama turinio valdymo sistema, teikianti tinklalapių talpinimo, tinklaraštijos, elektroninės komercijos paslaugas. 

Pagrindiniai šios turinio valdymo sistemos konkurentai – „Automattic“ bendrovės atvirojo ir uždarojo kodo „WordPress“ turinio valdymo sistemos, „Wix“, „Exposure“ ir kt. Paskutinį kartą 2017 m. „Squarespace“ pritraukė 200 mln. JAV dolerių privataus kapitalo. Bendrovės vertė siekia daugiau nei 1,7 mlrd. JAV dolerių. 2017 m. „Squarespace“ gavo apie 300 mln. JAV dolerių pajamų. Turi beveik 2 mln. klientų. Yra pelninga.

## Išnašos
Čučhės kalendorius

**Čučhės kalendorius** (kor. 주체력, 主體曆) – Šiaurės Korėjoje naudojamas metų skaičiavimo kalendorius, pagrįstas čučhės ideologija.

## Istorija

Šiaurės Korėjoje vyrauja čučhė, kuri po 1972 m. pilnai pakeitė marksizmą-leninizmą. Čučhės kalendoriuje naudojami tradiciniai šiaurės korėjiečių eros pavadinimai ir Grigaliaus kalendoriaus laiko skaičiavimo sistema, kurioje metai siejami su Jėzaus gimimo data. Tuo tarpu Čučhės kalendoriuje metų skaičiavimas prasideda nuo vado Kim Ir Seno (1912–1994) gimimo datos.

Čučhės kalendorius dekretu oficialiai įvestas 1997 m. liepos 8 d., per trečiąsias Kim Ir Seno mirties metines. Tuo pačiu dekretu Kim Ir Seno gimimo dienos metinės paskelbtos Saulės Diena. Kim Ir Seno gimimo metai, 1912–ieji pagal Grigaliaus kalendorių, Šiaurės Korėjos kalendoriuje tapo čučhės 1–aisiais metais. Tokiu būdu 2011 m. yra čučhės 100–ieji metai.  

Šį kalendorių pradėta taikyti 1997 m. rugsėjo 9 d. Šiaurės Korėjos įkūrimo dienos proga. Tą dieną visuose laikraščiuose, naujienų agentūrose, radijo stotyse, viešajame transporte, gimimo liudijimo dokumentuose pradėti naudoti čučhės metai.

## Naudojimas

Nulinių metų kalendoriuje nėra. Ankstesnės datos iki 1912 m. bei mėnesių ir savaitės dienos rašomos pagal krikščionišką kalendorių. Atskaitos tašku laikomi 1912 m., Kim Ir Seno gimimo metai, kurie yra čučhės 1–eji metai. Šiaurės Korėjoje priimta naudoti abejas metų skaičiavimo sistemas, datoje prie čučhės metų skliausteliuose įrašant metus pagal Grigaliaus kalendorių. Taip galima lengvai nustatyti metų skaičiavimo klaidą, nes skirtumą tarp šių datų visada sudaro 1911.

Sutampa su Taivane naudojamu Mingo kalendoriumi, taip pat šiuo būdu buvo datuojamas japonų Taišio laikotarpis (1912.07.30–1926.12.25).

## Žymios datos

## Šaltiniai
Palermo akmuo

**Palermo akmuo** − Senovės Egipto akmeninės stelos, sukurtos apie 2350 m. pr. m. e., didžiausia dalis iš šešių. Pavadinta Palermo miesto Italijoje vardu, kuriame saugoma nuo 1877 m. Paprastai „Palermo akmeniu“ vadinamos visos stelos dalys. Palermo akmuo yra vienas iš pagrindinių informacijos šaltinių apie III tūkstantmečio pr. m. e. Senovės Egipto istoriją.

Juodo bazalto akmeninė stela buvo sukurta Senovės Egipto 5-osios dinastijos pabaigoje apie 2350 m. pr. m. e. Manoma, kad ji buvo 2,1 m aukščio ir 60 cm pločio. Palermo akmens matmenys: 43,5 cm aukštis, 25 cm plotis ir 5,1−6,5 cm storis. Kiti stelos fragmentai yra Kairo Egipto muziejuje ir vienas Petrie muziejuje Londone.

Stela buvo išrašyta hieroglifais iš abiejų pusių. Viršutinėje eilutėje išvardinti priešdinastinio laikotarpio karaliai (tikėtina, kai kurie jų pramanyti). Kitose eilutėse einant žemyn išvardinti Senovės Egipto karaliai, pradedant pirmuoju 1-os dinastijos karaliumi Aha iki 5-os dinastijos karaliaus Neferirkarės (vėlesni įrašai neišliko). Tai yra Egipto istorijos analai, apimantys apie 2950−2535 m. pr. m. e. laikotarpį. Kiekvieniems metams skirtas stačiakampis laukelis, kuriame pažymėtas kuris nors reikšmingas tų metų įvykis, pavyzdžiui, Nilo upės lygis, galvijų skaičius.

## Šaltiniai
* Annette Imhausen. *Mathematics in Ancient Egypt: A Contextual History*. Princeton University Press, 2016, p. 43−45
* Encyclopaedia Britannica
Turino karalių sąrašas

**Turino karalių sąrašas** (kitaip *Turino papirusas*, *Turino karališkasis kanonas*)  − Senovės Egipto XIII a. pr. m. e. datuojamas papirusas, kuriame buvo išvardinti apie 300 Egipto faraonų nuo Meno iki 17-os dinastijos pabaigos nurodant jų valdymo metus, mėnesius, o kartais net dienas. Tai vienintelis, patikimu laikomas, pilnas faraonų sąrašas iš Senovės Egipto laikų.

Turino papirusas užrašytas hieratiniu raštu XIII a. pr. m. e. faraono Ramzio II valdymo metu. Apie tai sprendžiama iš pagrindinėje (*recto*) pusėje esančių apskaitos ir mokesčių įrašų. Karalių sąrašas pateiktas kitoje papiruso pusėje. Šis sąrašas, matyt, buvo tik pagalbinė priemonė tam, kuris turėjo šį papirusą. Tikriausiai todėl sąrašas yra objektyvus ir pateikia svetimšalių hiksų valdymo faraonų vardus, kurie senovės egiptiečių buvo ignoruojami. Papirusas buvo nupjautas apatinėje dalyje ir jame turėjo būti išvardinti dar apie 30 faraonų iki Ramzio II laikų. 

Turino papiruso sąraše atsispindi šiuolaikinis Egipto faraonų valdymo skirstymas karalių dinastijomis. III a. pr. m. e. paruoštos Maneto Egipto istorijos faraonų sąrašas tikriausiai buvo paremtas panašiu į Turino papirusą dokumentu. Turino papiruse specifiškai pažymėta, kad nuo Meno valdymo pradžios iki 8-os dinastijos pabaigos praėjo 955 metai ir 10 dienų. Nepaisant įrašų preciziškumo dokumento duomenys yra netikslūs ir tikriausiai paremti kurios nors šventyklos archyvų netiksliais duomenimis. Randama neatitikimų su kitais senoviniais dokumentais.

Skirtingai nuo Palermo akmens, kuriame priešdinastiniai faraonai tik išvardinti ir suskirstyti į Žemutinio ir Aukštutinio Egipto karalius, Turino papiruse priešdinastiniai faraonai minimi kaip dieviškos būtybės ir jiems priskirti labai ilgi valdymo laikotarpiai. Pavyzdžiui, Totas esą valdė Egiptą 7726 metus.

Turino sąrašą 1822 m. Deir el-Medinoje prie Tėbų rado senovės Egipto artefaktų ieškotojas, italas Bernardinas Drovetis. Originaliai papirusas, manoma, buvo 1,71 m ilgio ir 0,45 m pločio. Jį iš B. Drovečio įsigijo Turino Egipto muziejus Italijoje, tačiau vos tik atidarius atgabentą dėžę dokumentas rastas subyrėjęs į smulkius fragmentus. Kiek įmanoma, papirusas buvo rekonstruotas.

## Šaltiniai
* Alain Schnapp. *World Antiquarianism: Comparative Perspectives*. Getty Publications, 2014, p. 150
* K. S. B. Ryholt, Adam Bülow-Jacobsen. *The Political Situation in Egypt During the Second Intermediate Period, C. 1800-1550 B.C.* Museum Tusculanum Press, 1997, p. 9−11
* Encyclopaedia Britannica
Vincent Aboubakar

**Vensanas Patė Abubakaras** (*Vincent Paté Aboubakar*; g. 1992 m. sausio 22 d.) – Kamerūno futbolininkas, puolėjas.

## Karjera
Nuo 2009 m. rungtyniavo Kamerūno klubo „Cotton Sport“ pagrindinėje ekipoje. Iškovojo šalies čempiono titulą.

2010 m. Vensanas Abubakaras persikėlė į Prancūziją. Vėliau rungtyniavo Portugalijoje, Turkijoje, Saudo Arabijos Al-Nasr FC.

2023 m. persikėlė į Beşiktaş JK (Turkija). Nuo 2024 m. atstovavo Hatayspor. 2025 m. pasirašė sutartį su Neftçi PFK (Azerbaidžanas).

## Rinktinė
2010 m. pakviestas į Kamerūno nacionalinę rinktinę, debiutavo draugiškose rungtynėse prieš Slovakija. Būdamas 18-os metų buvo pakviestas į 2010 m. pasaulio čempionato rinktinę, joje buvo vienintelis Kamerūno lygoje rungtyniaujantis žaidėjas. 2017 m. Afrikos Tautų taurės finale įmušė pergalingą įvartį į Egipto vartus ir tapo žemyno čempionu. 2022 m. pasaulio čempionate įmušė pergalingą įvartį į Brazilijos vartus.

## Laimėjimai
* Pirmasis divizionas (I): 2009–2010 m.
* Afrikos Tautų taurė: 2017 m.

## Dalyvavimas čempionatuose

|}

## Išnašos

## Nuorodos
* SOCCERWAY
* Transfermarkt
Mykolo Romerio universiteto Viešojo saugumo akademija

**MRU Viešojo saugumo akademija** – Mykolo Romerio universiteto akademija, įsikūrusi Kaune ir Vilniuje. Dekanas dr. Mantas Bileišis. 

Akademijoje rengiami viduriniosios grandies statutiniai pareigūnai policijos, valstybės sienos apsaugos ir kitoms teisėsaugos institucijoms. Akademijoje vykdomos bakalauro ir magistrantūros studijos.

## Istorija

Nuo 1944 iki 1990 m. Kaune veikė  TSRS vidaus reikalų ministerijai priklausiusi **Specialioji vidurinė milicijos mokykla**. Ji buvo įsikūrusi tame pačiame pastate K. Donelaičio g. 68/Maironio g. 27, kuriame tarpukariu dirbo Laikinosios sostinės valdžios įstaigos ir tebesimoko dabartiniai viešosios tvarkos saugotojai.

Nuo 1954 m. fakultetas užima patalpas paminklinėje Kauno evangelikų reformatų bažnyčioje (fizinio rengimo salė, valgykla). 

1991 m. čia įsikūrė Aukštesnioji policijos mokykla. Jos bazėje nuo 1997 m. veikė Lietuvos teisės akademijos, o nuo 2007 m. – Mykolo Romerio universiteto Kauno policijos fakultetas, dabar – MRU Viešojo saugumo akademija (mokomasis korpusas, biblioteka).

## Studijų programos

### Bakalauro

* Nacionalinis saugumas (nuo 2026 m.)
* Teisė ir ikiteisminis procesas
* Teisė ir kriminalistika
* Teisė ir policijos veikla
* Teisė ir valstybės sienos apsauga
* Viešasis saugumas (profesinis bakalauras)

### Magistrantūros

* Aplinkosaugos teisė
* Ikiteisminis procesas
* Teisė ir policijos veikla

## Katedros

* Bendrųjų ir socialinių kompetencijų institutas
* Statutinio ugdymo institutas
* Teisės ir teisėsaugos institutas

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Fakulteto internetinė svetainė
* MRU Viešojo saugumo fakultetas (''facebook.com'')
* Policijos personalo rengimo raida Lietuvoje 1990-1997 m.
* Policininkų parengimo sistema
Khojai

**Khojai** (sav. کھو = *Kho*) arba ***čitraliai*** – šiaurės Pakistano tauta. Gyvena Chaiber Pachtunchvos srityje, Čitralio rajone, buvusios Čitralio kunigaikštystės (centras – Čitralis) žemėse, taip pat dalis – Afganistane (Badachšano provincija). Vartoja khovarų (čitralių, arnijų) kalbą, priklausančią indoeuropiečių kalbų šeimai, indoiranėnų pošeimiui, dardų skyriui. Tikintieji – musulmonai (daugiausia šiitai-izmailitai).

Khojai senovėje patyrė baktrų ir kušanų įtaką, vėliau – tadžikų ir puštūnų. Keletą šimtmečių turėjo Čitralio kunigaikštystę, valdomą kunigaikščių, tituluojamų mechtarais.

Tradicinis verslas – ariamoji žemdirbystė (miežiai, soros, ankštiniai), gyvulių auginimas (avys, ožkos, galvijai). Amatai: medžio raižyba, metalo apdirbimas (kai kurie kaimai garsėja savo kalviais ir vario apdirbėjais).

Išlikę ikimusulmoniškos tikybos bruožų, gerbiamos senosios dvasios.

## Šaltiniai
Karymabadas

**Karymabadas** () – miestas šiaurės Pakistane, Gilgite-Baltistane, prie Hunzos upės, tarpukalnių slėnyje, netoli Rakapošio kalno. Pro miestą eina Karakorumo plentas. Verčiamasi daugiausia drėkinamąja žemdirbyste (ryžiai, kukurūzai, vaisiai, daržovės), turizmu. Miesto įžymybė – ant stačios uolos pastatyta Baltito tvirtovė, kurioje iki 1945 m. rezidavo Hunzos mirai.

## Istorija

Miestas nuo seno vadintas ***Baltitu*** ir apgyvendintas burušų. Buvo Hunzos karalystės sostine (1947 m. prisijungė prie Pakistano). Dabartinis miesto pavadinimas kilo nuo sufijų šventojo Karymo Aga Chano vardo.

## Šaltiniai
Afridžiai

**Afridžiai** () – afganų (puštūnų) gentinė sąjunga, gyvenanti šiaurės vakarų Pakistane (Federaciškai valdomos genčių žemės) bei Afganistane – aplink Safed Koho kalnus, Suleimano kalnų šiaurinius šlaitus, Chaibero perėją, Tiraho slėnį. Populiacija – virš 0,5 mln. žmonių. Priklauso europidų rasei, indų-Viduržemio jūros pogrupiui. Šneka puštūnų kalba. Tikintieji – musulmonai-sunitai.

XVI–XVII a. afridžiai dalyvavo prieš mogolus nukreiptame rošani judėjime – tai paskatino tautinę santalką. Afridžių valdoma Chaibero perėja buvo pirmąja kliūtimi Afganistano užkariautojams. XIX a. II-oje pusėje priešinosi anglų užkariautojams, dalyvavo visuose sukilimuose prieš britų valdžią.

Kultūriškai artimi kitiems puštūnams. Verčiasi daugiausia žemdirbyste ir gyvulininkyste. Skirstosi į kalnų gentis (malikdincheliai, kokicheliai, kamarcheliai, akacheliai ir kt.) bei lygumų gentis (adamcheliai).

## Šaltiniai
Kohistaniai

**Kohistaniai** („kalniečiai“) – giminingų tautų grupė, gyvenanti šiaurės Pakistane (daugiausia prie Indo vingio ir aplinkiniuose kalnų rajonuose) bei Afganistane. Vartoja kohistanių kalbas, priklausančias indoeuropiečių kalbų šeimai, indoiranėnų pošeimiui, dardų skyriui. Tikintieji – musulmonai-sunitai.

Tradiciškai verčiasi nugintine gyvulininkyste (daugiausia ožkų, avių), Indo ir jo intakų slėniuose – ariamąja žemdirbyste, kalnų šlaituose – terasine žemdirbyste (miežiai, kukurūzai, kiti javai). Taip pat veisia vaismedžių sodus (obuoliai, kriaušės, abrikosai), renka laukines uogas ir vaisius.

Išlaikę ikimusulmoniškos tikybos bruožų, gimininės sanklodos elementų. Skirstosi į būrius, primenančius puštūnų gimines (heli).

## Šaltiniai
Hunzos slėnis

**Hunzos slėnis** () – tarpukalnių slėnis Karakorume, Pakistano šiaurėje, Gilgite-Baltistane, susidaręs abipus Hunzos upės. Slėnį supa 6000–7000 m ir aukštesni kalnai (Rakapošis, Ultaras, Bublimatingas, Hunza ir kt.).

Hunzos slėnis skirstomas į 3 dalis:
* Aukštutinis Hunzos arba Godžalio slėnis: apima Hunzos aukštupį, Batūros ledyno apylinkes; pagrindinės gyvenvietės: Gulmitas, Pasu, Šimšalis, Sustas.
* Vidurinis Hunzos slėnis. Pagrindinės gyvenvietės: Karymabadas, Aliabadas, Ahmedabadas, Murtazabadas.
* Žemutinis Hunzos slėnis. Pagrindinės gyvenvietės: Nasirabadas, Džafarabadas, Čalatas.

Toliau pietuose pereina į Nagaro slėnį, kuris jungiasi su Gilgito slėniu. Per slėnį eina Karakorumo plentas.

Aukštutiniame slėnyje gyvena vachanai, centriniame – burušai (hunzai), žemutiniame – šinai. Iki XX a. II pusės slėnyje gyvavo Hunzos kunigaikštystė, išlikusios dvi svarbios jos tvirtovės – Baltitas ir Altitas.


Hunza Summer.jpg|Rakapošis virš slėnio
Hunza-nagar sunset.jpg|Saulėlydis slėnyje ties Karymabadu
The Cathedrals.jpg|Slėnis ties Pasu
Gulmit Hunza.JPG|Ties Gulmitu
Hunza

**Hunza** reiškia šiuos objektus šiaurės Pakistane:
* Hunza – upė, Gilgito intakas;
* Hunzos slėnis
* Slėnyje gyvavusi Hunzos kunigaikštystė;
* Hunzos kalnas Karakorume.

Hunzais vadinami slėnyje gyvenantys burušai.
Atabado ežeras

**Atabado ežeras** () – užtvenktinis ežeras šiaurės Pakistane, Gilgite-Baltistane, Karakorumo kalnuose esančiame Hunzos slėnyje. Susidarė 2010 m. sausį, ties Atabado kaimu (14 km priešsroviui nuo Karymabado) nuošliaužai užtvenkus Hunzos upę.

2010 m. sausio 4 d. nusiritusi nuošliauža nusinešė 12 žmonių gyvybes ir užtvenkė upę. Šios lygis pradėjo sparčiai kilti, dėl to 25 tūkst. aukščiau priešsroviui įsikūrusių gyventojų turėjo apleisti savo namus (užlietas Šiškatas, nukentėjo Gulmitas). Buvo užneštas ir Karakorumo plentas. Susidarė 21 km ilgio ir 109 m gylio Atabado ežeras. 2010 m. birželį per susidariusią patvanką ėmė lietis vanduo. Žemiau ežero likęs slėnis yra užtvindymo pavojuje. Užtvindžius Karakorumo plentą, automobiliai per ežerą buvo keliami keltu, bet 2015 m. atidarytas ežerą aplenkiantis tunelis.


File:Gilgit Buldistan.jpg|Ties Gulmitu
The Attabad Lake.jpg|Valtys ežere
Landslide Attaabad.jpg|Nuošliauža
Attabad Lake 2011-09-04.jpg|Palydovinė nuotrauka (2011 m.)
Khaplu

**Khaplu** (arba *Kapalu*; , balt. ཁལུ) – miestas šiaurės Pakistane, Gilgite-Baltistane, rytų Baltistane, 103 km į rytus nuo Skardu, prie Šijoko ir Indo upių santakos. Į šiaurę nuo Khaplu eina Hušės slėnis, vedantis prie Mašerbrumo kalno. Pro miestą eina kelias iš Skardu į Ladaką (Drasą). Yra 1370 m. pastatyta mečetė, XIX a. Khaplu tvirtovė.

## Istorija

Khaplu karalystė šaltiniuose minima nuo XVI a.

## Galerija

Khaplu Fort!.jpg|Khaplu rūmai
Sana 006.jpg|Khaplu gyvenamieji namai
Chqchan mosque.jpg|Mečetė


## Šaltiniai
Šijokas

**Šijokas** (, ) – upė Indijoje ir Pakistane; dešinysis Indo intakas. Išteka iš Rimo ledyno, slūgsančio ant Rimo kalno Karakorume. Aukštupyje teka į pietryčius per Ladaką (Indija, Džamu ir Kašmyras). Ties Pangongo kalnagūbriu persisuka į šiaurės rytus pradžioje plačiu slėniu, bet ties Čalunka ir Turtuku pateka į tarpeklį. Žemupyje teka per Baltistaną (Pakistanas, Gilgitas-Baltistanas), kol ties Khaplu susilieja su Indu.

Didžiausi intakai: Čang Čen Mo, Long Konma (dešinieji), Nubra, Thalė, Hušė (kairieji).

Svarbesnės gyvenvietės prie Šijoko: Diskitas, Hundris, Udmaru, Turtukas (Indija), Khaplu (Pakistanas).
Kargilis

**Kargilis** (, ) – miestas šiaurės vakarų Ladake (Indija), 234 km į šiaurės vakarus nuo Leho, prie Suru upės, šalia faktinės sienos su Pakistanu. Tai antras pagal dydį Ladako miestas. Yra oro uostas, keliai į Lehą, Šrinagarą, Skardu (1948 m. uždarytas). Dauguma Kargilio gyventojų – baltai (tibetiečių–dardų palikuonys). 95 % gyventojų – musulmonai, kiti – budistai.

## Istorija

Senovėje buvo mažos kunigaikštystės centras. XVI–XVII a. užkariautas Skardu karalystės. Kašmyro karo metu Kargilis atsidūrė Indijos valdomoje pusėje, o Skardu atiteko Pakistanui. 1999 m. mieste ir apylinkėse vyko Kargilio karas, kurio metu Indija išvijo čia persikėlusias Pakistano pajėgas.


Kargil Town Panorama.jpg|Miesto reginys
Kargil bazaar.jpg|Kargilio gatvė
Kargil bazaar.JPG|Parduotuvėlės


## Šaltiniai
Vachanai

**Vachanai** (arba *vachai, chikai*) – pamyriečių tauta, gyvenanti kalnuotoje Azijos dalyje ties Hindukušo, Pamyro ir Karakorumo sandūra. Jų gyvenami plotai apima Tadžikistaną (Kalnų Badachšanas: Piandžo ir Pamyro aukštupiai), Afganistaną (Badachšano provincija: Vachano koridorius, Piandžo ir Vachandarjos kairysis krantas), vakarų Pakistaną (Jarkuno, aukštutinės Hunzos, Iškumano slėniai Čitralyje), Kiniją (Sindziangas: Jarkendo aukštupys ir Sarykolas). Populiacija – 70–100 tūkst. žmonių. Gimtoji kalba – vachanų (rytų iranėnų kalbos), taip pat šneka rusų, tadžikų, urdu, dari kalbomis. Tikintieji – musulmonai (šiitai-izmailitai).

Kaip ir kitos šio krašto tautos, vachanai verčiasi ariamąja–drėkinamąja žemdirbyste ir aukštikalnių nugintine gyvulininkyste. Kalnų gyvenvietėse verčiamasi daugiau gyvulių auginimu, slėnių – žemdirbyste. Tradiciniai amatai: audimas, kilimų audimas (iš ožkų, jakų, avių, kupranugarių vilnos; vertikaliomis ir horizontaliomis staklėmis), puodininkystė (moterų darbas).

Tradicinis moterų vachanių rūbas: vilnonės (iki kelių) kojinės su gausiaspalviais raštais, batai su minkštu padu (vasarą – sandalai), galvą dengia skraiste, skarele, kartais tiubiteika. Nuo XX a. vid. paplito pramoniniai gaminiai: palaidinės iš šilko, satino, aksomo, siuvinėtos koftos, megztiniai, kojinės, avalynė, vilnoniai chalatai, aviniai kailiniai ir kt.

Paplitusi tiek mažoji, tiek didžioji šeima. Svarbios gimininės patroniminės grupės (tuchmai). Paplitusios bendruomeninės talkos. XX a. II-oje pusėje Tadžikistano vachanai iš dalies asimiliavosi su tadžikais.

## Šaltiniai
Hunza (upė)

**Hunza** () – upė pačioje Pakistano šiaurėje, Gilgite-Baltistane; Gilgito kairysis intakas (Indo baseinas). Susidaro susiliejus Chundžerabo ir Kiliko upėms, ištekančiomis iš Karakorumo kalnų ledynų. Vinguriuoja pietų kryptimi, sudaro tarp Karakorumo aukštikalnių įsiterpusį Hunzos slėnį. Maitinama kalnų ledynų (pvz., Batūros). Įteka į Gilgito upę ties Gilgito miestu.

Didžiausi intakai: Šimšalis, Hisparas (kairieji), Čapursanas, Naltaras (dešinieji).

Upės pakrante eina Karakorumo plentas. Didžiausias miestas prie Hunzos – Karymabadas (Baltitas).

2010 m. nuošliaužai patvenkus Hunzos upę, susidarė Atabado ežeras.
Suru

**Suru** () – upė Indijoje ir Pakistane; Indo kairysis intakas. Išteka iš Pancelos ledyno, šalia Pensi La perėjos. Teka į šiaurės vakarus, šiaurę per Ladaką (Džamu ir Kašmyras), sudaro Suru slėnį. Teka vakarine ir šiaurine Zanskaro kalnagūbrio riba. Ties Kargiliu slėnis išplatėja, į Suru suteka keli intakai. Toliau upė teka Pakistano teritorija (Gilgitas-Baltistanas), susilieja su Indu ties Nurla.

Didžiausi intakai: Drasas (dešinysis), Sapis, Vakha (kairieji).

Pagrindinė gyvenvietė prie Suru – Kargilis.
Analitinė sociologija

**Analitinė sociologija** – sociologijos kryptis, bandanti paaiškinti tokius makrosocialinius reiškinius kaip socialinė segregacija ar socialinė stratifikacija per mikro-lygmens mechanizmus. Tai bandoma pasiekti sutelkiant dėmesį į individų veiksmus ir sąveikas bei naudojant kompiuterines simuliacijas.

Jos atstovai remiasi pažiūra, jog tinkami moksliniai aiškinimai privalo kuo tiksliau nurodyti konkrečius mechanizmus sukėlusius socialinius reiškinius. Jie taip pat laikosi mokslinio realizmo pozicijos: teoretiniai modeliai negali remtis empiriškai klaidingomis prielaidomis apie žmonių motyvaciją, kognityvinius procesus, ar socialinius reiškinius (ir t. t.) net jei tokios prielaidos naudingos prognozuojant socialinius reiškinius.

Analitiniai sociologai teoretinių modelių kūrimui plačiai naudoja agentais grįstą modeliavimą. Tai kompiuterinės simuliacijos, kurių metu autonomiški agentai sąveikauja pagal tam tikras iš anksto nustatytas taisyklės. Ši technika padeda suprasti, kaip įvairūs makrosocialiniai reiškiniai gali sekti iš daugelio pavienių socialinių sąveikų. Vienas pirmųjų tokios simuliacijos pavyzdžių buvo Thomo Schellingo segregacijos modelis.

James Coleman, Jon Elster, Robert K. Merton, Thomas Schelling ir Raymond Boudon yra laikomi klasikais analitinės sociologijos atstovų tarpe.

## Literatūra

* Hedstrom, P. (2005). Dissecting the social: On the principles of analytical sociology. Cambridge University Press.
* Hedström, P., & Bearman, P. (2009). The Oxford handbook of analytical sociology. Oxford University Press.
* Demeulenaere, P. (Ed.). (2011). Analytical sociology and social mechanisms. Cambridge University Press.
* Manzo, G. (Ed.). (2014). Analytical sociology: actions and networks. John Wiley & Sons.
* Elster, J. (2015). Explaining social behavior: More nuts and bolts for the social sciences. Cambridge University Press.

## Nuorodos
* Tarptautinis Analitinių Sociologų Tinklas
Partityvas

**Partityvas** ( 'dalis') – kai kurių finų kalbų linksnis, kuriuo reiškiamas ne visas objektas, neapibrėžtas (dalies) kiekis, nežymėtas objektas. Partityvas išreiškia nebaigtą, tebetrunkantį veiksmą (eigos veikslą). Taip pat jis vartojamas kalbant apie pogrupį dalykų, kurie priklauso didesnei, platesnei grupei. Dažnai pasitelkiamas su skaitvardžiais.

Suomių kalboje, drauge su vardininku, partityvas yra svarbiausias linksnis. Juo reiškiamas veiksnys, papildinys ir vardinė tarinio dalis. Suomių kalboje partityvas baigiasi tokiomis priesagomis:
* -a/-ä

* -ta/-tä

* -tta/-ttä

Pavyzdžiai:
* Su vienaskaitoje vartojamais skaitvardžiais: *kolme talo*'a*** 'trys namai'
* Kalbant apie nebaigtą veiksmą: ''luen kirja'''a*** 'aš skaitau knygą'
** Plg. su baigtą veiksmą reiškiančiu veiksmažodžiu, kai vartojamas galininkas: *luen kirja*'n*** 'aš perskaitysiu knygą'
* Su vidinę būseną, jausmus reiškiančiais [[Veiksmažodis|veiksmažodžiais]]: ''rakastan tätä talo'''a*** 'man patinka šis namas'
* Klausiant tikintis teigiamo atsakymo: *saanko lainata kirja*'a**?'' 'ar galėčiau pasiskolinti šią knygą?'
* Su nekaitomais skaičiumi [[Daiktavardis|daiktavardžiais]]: ''lasissa on maito**a*** 'stiklinėje yra pieno'
* Dalis: ''pala juusto'''a*** 'gabaliukas sūrio'
* Vietoj lietuvių kalbos „koks (nors)” (kai neaišku, neapibrėžta): *onko teillä kirjo*'ja**?'' 'ar turi kokių knygų?'
** Plg. su [[Vardininkas|vardininku]]: ''onko teillä kirj**at**?'' 'ar turi (tą) knygą?'
* Su neiginiais: ''talossa ei ole kirja**a**' 'namuose nėra knygos' ir kt.
## Išnašos
Padumas

**Padumas** () – miestelis Ladake, Zanskaro krašto pagrindinė gyvenvietė ir sostinė (kartu su Zangla). Priklauso Indijai, Džamu ir Kašmyro valstijai. Padumas įsikūręs Zanskaro slėnyje, prie Zanskaro upės. Miestelis pasiekiamas keliu iš Kargilio (240 km). Dauguma Padumo gyventojų yra ladakiai, išpažįstantys Tibeto budizmą, taip pat yra ženkli (~40 %) musulmonų (baltų) mažuma.

Padumo apylinkėse yra keletas budistų vienuolynų: Karšos (seniausias ir svarbiausias Zanskare), Bardano (XVII a.), Phugtalio (oloje), Photango (XX a.). Pačiame miestelyje yra tvirtovės ir gompos griuvėsiai, dvi didelės stūpos.

## Šaltiniai
Tiksės vienuolynas

**Tiksės vienuolynas** – Tibeto budistų vienuolynas (gompa), esantis Ladake (Indija, Džamu ir Kašmyras), Tiksės kaime, 19 km į rytus nuo Leho. Priklauso Gelugpos mokyklai. Tai didžiausia gompa vidurio Ladake, savo architektūra primenanti Potalos rūmus. Vienuolynas stovi 3600 m aukštyje, ant kalvos, Indo slėnio atšlaitėje.

Tiksės vienuolyną XV a. vid. įkūrė Paldenas Cangpo – Šerabo Cangpo, kuris Gelugpos įkūrėjo Džė Congkhapos siųstas skleisti mokymo į Ladaką, mokinys. Kartu su Hemiso vienuolynu jis tapo įtakingiausiu vienuolynas Ladake. Tiksės vienuolynui priklauso 25 kaimai.

Vienuolynas 12 aukštų, su priestatu moterimis vienuolėms. Susirinkimų rūmuose pavaizduotas Buda apsuptas bodhisatvų (Mandžušrio ir Maitrėjos), taip pat 11-galvis Avalokitešvara su Padmasambhava bei Mahakalos ir Dukaro freskos. Ten taip pat saugomi 225 tandžūro tomai. Yra atskira šventykla Tarai, 1980 m. pristatyta Maitrėjos šventykla. Ant gompos viršaus išstatytos 9 stūpos.

Tiksės vienuolyne spalį–lapkritį švenčiama Gustoro šventė. Jos metu atliekamas apeiginis čamo šokis. Kitų švenčių metu kuriamos smėlio mandalos. Kas rytą, 7 valandą, viešai atliekamos sūtros. Vienuolyne gyvena ~60 vienuolių.


Thiksey Monastery (28499443532).jpg|Maitrėjos šventykla
Stupas, Thiksay Monastery - 2.jpg|Stūpos
Thikse peripheri.JPG|Vienuolyno kiemas
THIKSEY GOMPA.jpg|Gompa iš slėnio
Tikse 5.jpg|Mahakalos freska
Kairo Egipto muziejus

**Kairo Egipto muziejus** (oficialiai *Egipto senienų muziejus*, trumpiau **Kairo muziejus**) − muziejus, įsikūręs Kairo Tahriro aikštėje. Su daugiau nei 120 000 objektų jo kolekcijoje tai yra reikšmingiausias ir didžiausias Senovės Egipto kultūros ir istorijos muziejus.

## Istorija

Muziejaus pradžia siejama su 1830 m. Žano Fransua Šampoljono laišku Egipto valdytojui Muhamedui Ali Pašai, kuriame prašoma pastatyti pastatą Senovės Egipto artefaktų saugojimui. 1835 m. rugpjūčio 5 d. dekretu Muhamedas Ali nurodė, kad visi surinkti faraonų karalystės laikotarpio Egipto objektai būtų kolekcionuojami ir siunčiami į Kairą. 1848 m. jie buvo laikomi kalbos mokyklos sandėlyje prie Azbakijos sodų, iš kur jų daugelis buvo išvogti. Chedivo Abaso I valdymo metu 1851 m. kolekcija perkelta į Kairo citadelę, kur buvo saugi, ir 1855 m. didelė dalis artefaktų buvo padovanoti Austrijos erchercogui Maksimilijonui bei perkelti į Vienos Meno istorijos muziejų. 1858 m. chedivas Saidas Egipto Senienų Tarnybos vadovu paskyrė prancūzų archeologą Ogiustą Marjetą, kuris buvo dirbęs Luvre ir turėjo muziejininko darbo patirties. O. Marjetas rastus artefaktus sandėliavo Nilo laivininkystės kompanijos pastate Bulako upės uoste. Ilgainiui pastatas buvo praplėstas ir 1863 m. chedivas Izmailas Paša inauguravo Bulako muziejų.

Bulako muziejus buvo nesaugioje nuo Nilo potvynių vietoje ir 1878 m. buvo rimtai vieno iš jų apgadintas. Be to, nuolat atrandant naujų artefaktų muziejaus pastatas tapo per mažu. Po  O. Marjeto mirties 1881 m. Tarnybos ir muziejaus vadovu paskirtas Gastonas Maspero. 1883 m. jis publikavo muziejaus gidą. 1887 m. kolekcija buvo laikinai perkelta į Izmailo Pašos rūmus Gizoje. 1890 m. chedivas Taufikas Paša atidarė dalį muziejaus salių lankytojams ir 1891 m. inauguruotos likusios salės. 1893−1895 m. laikotarpiu buvo surengtas tarptautinis konkursas naujo muziejaus pastato projektui. Buvo pateikti 87 projektai, laimėtoju tapo prancūzo Marselio Diurjono projektas. Statyboms pasamdyta italų „Garozzo-Zaffarani“ firma. 1897 m. balandžio 1 d. patiestas pamatinis akmuo, statybos baigtos ir muziejus atidarytas 1902 m. lapkričio 15 d. pačiame Kairo centre, kur dabar yra Tahriro aikštė. Pirmojo Tarnybos vadovo Ogiusto Marjeto kapas įrengtas muziejaus sode. Jį supa 23 kitų žymių pasaulio egiptologų biustai, tarp jų: J.-F. Champollion, K. R. Lepsius, G. Maspero, V. Goleniščevas.   

2003 m. Egipto valdžia surengė konkursą naujo muziejaus prie Gizos projektui. Šį muziejų planuojama užbaigti statyti 2018 m. ir į jį bus perkeltos Kairo muziejaus kolekcijos.

## Muziejaus kolekcijos
Muziejuje eksponuojami Senovės Egipto artefaktai nuo priešdinastinio iki romėnų laikotarpių. Muziejus garsus Tutanchamono kapo lobiais ir karališkųjų mumijų kambariu.

## Šaltiniai

* Zahi Hawass. *Inside the Egyptian Museum with Zahi Hawass*. American Univ in Cairo Press, 2010, p. 10−13
* Encyclopaedia Britannica
Anantnagas

**Anantnagas** () – miestas šiaurės vakarų Indijoje, Džamu ir Kašmyre, Kašmyro slėnyje, 53 km į pietryčius nuo Šrinagaro. Praeina Šrinagaro–Džamu plentas. Žemės ūkio rajono prekybinis centras (ryžiai, vaisiai), namudinė audinių, medžio ir metalo dirbinių gamyba, kašmyro šalių, kilimų audimas. Yra VIII a. Martando saulės šventyklos griuvėsiai. Dabar beveik visi Anantnago gyventojai – musulmonai kašmyrai.

Miesto pavadinimas aiškinamas kaip „begalinė gyvatė“ (*ananta nāga*), matyt, reiškiantis mitinę gyvatę Šešą.

## Šaltiniai
Gelugpa

**Gelugpa** ( – „sisteminio mokymo mokykla“) – Tibeto budizmo mokykla. Dabar tai pati gausiausia ir įtakingiausia Tibeto budizmo mokykla, dar žinoma kaip „geltonkepurių“ arba „geltonoji“ tikyba (pagal vienuolių aprangą). Ją XIV–XV a. įkūrė iš Amdo kilęs lama Dzongkapa. Nuo XVII a. vid. gelugpa tapo valstybine Tibeto tikyba, o jos vadovas – teokratiniu Tibeto valstybės (1642–1951/1959 m.) monarchu.

Gelugpa teigia, kad dalai lama (aukščiausias mokyklos vadovas) atgimsta kaip tulku – jis yra Avaloktiešvaros (Čenrezigo) ir Dzongkapos mokinio Gendungba įsikūnijimas.

Kaip ir kitos Tibeto mokyklos, išskyrus njingmą, gelug remiasi antrąja sanskrito tekstų vertimų tradicija. Nuo kitų Tibeto mokyklų skiriasi tuo, kad griežtai laikosi vienuolių celibato, nėra pasauliečių priėmimo į vienuolyną tradicijos. Gelugpos šventikai turi praeiti ilgus apmokymus, susipažinti su visais budizmo aspektais, todėl tam įsteigti tam tikri budizmo mokslų institutai prie vienuolynų – dacanai. Iš kitų Tibeto mokyklų gelugpa išsiskyrė padidintu dėmesiu vienuolių išsilavinimui bei savo misijonieriška veikla.

Per Gelugpos misionierius Tibeto budizmas paplito į Mongoliją, iš ten – į Tuvą, Užbaikalę, Kalmukiją, Džiungariją (šiuose kraštuose iš esmės visi budistai yra gelug atšakos).

Pagrindiniai gelugpos tekstai yra Atišos mokymų rinkinys „Lamrim“. Vadžrajanos praktikoje jungia įvairias Anutarajoga tantras (Guhjasamadžą, Čakrasamvarą, Jamantaką, Kalačakrą).

## Šaltiniai
Ladakiai

**Ladakiai** (arba *ladakhiai, ladakai, ladakhai*) – Himalajų tauta, gyvenanti istoriniame Ladako krašte (Indija, Džamu ir Kašmyras). Populiacija – 57 tūkst. žmonių. Skirstosi į (tikruosius) ladakius ir čampus. Kalba ladakių kalba (tibetiečių kalbos tarmė), priklausančia kinų-tibetiečių kalbų šeimai. Dauguma išpažįsta Tibeto budizmą (dukpa atšaka), yra hinduistų.

Ladakiai verčiasi žemdirbyste – Indo ir jo intakų slėniuose augina miežius, rečiau kviečius, grikius, ankštinius, šakniavaisius. Čampai – pusiau klajokliški gyvulių augintojai: laiko avis, o ypač ožkas, duodančias vilną, iš kurios gaminami kašmyro šaliai. Ladakiai nuo seno vertėsi prekyba svarbiame karavanų kelyje tarp Indijos, Kinijos, Tibeto, Mongolijos. Jie vesdavo karavanus per perėjas. Kultūriškai artimi tibetiečiams, baltams. Vienuolynai turi ne tik didelę religinę, bet ir ūkinę reikšmę.

Giminės linija patrilinijinė. Dėl žemės trūkumo buvo paplitęs majoratas. Vyriausias giminės sūnus dalindavosi žmona su jaunesniaisiais broliais, vaikai laikyti bendrais, o paveldėtoju tapdavo vyriausiasis iš vaikų.


Ladakh (91846542).jpg|Ladakių senolė
Ladakh (127455867).jpg|Jaunas vienuolis Ladake
Ladakh1981-266.jpg|Ladakių vyras
Ladakhi masked dancers.jpg|Čamo šokėjai Ladake


## Šaltiniai
Velika Kladuša

**Velika Kladuša** (, ) – miestas ir savivaldybė šiaurės vakarų Bosnijoje ir Hercegovinoje; netoli pasienio su Kroatija. Priklauso Bosnijos ir Hercegovinos Federacijai, Unos-Sanos kantonui. Artimiausias miestas – Cazinas. Savivaldybės teritorijoje įsikūrę Mala Kladuša, Todorovo, Podzvizd ir Crvarevac kaimai. 2013 m. duomenimis, mieste gyveno 5 009 žmonės, savivaldybės teritorijoje 44 770 gyventojų.

## Istorija
Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose Velika Kladuša paminėta 1280 m. spalio 30 d., kaip *Cladosa*. Bizantijos laikais, gyvenvietė pradėjo lėtai plėstis. Nuo XIII a. iki 1464 m. buvo valdoma vengrų. 1633 m. užgrobta Osmanų imperijos. 1878 m. okupuota Austrijos-Vengrijos imperijos. Pastatytos mokyklos, bažnyčios, mečetės.

## Sportas
* NK Krajišnik Velika Kladuša – futbolo klubas;
* Gradski stadion Velika Kladuša - stadionas, kuriame žaidžia vietos klubas.
Bosanski Petrovacas

**Bosanski Petrovacas** (, ) – miestas ir savivaldybė vakarų Bosnijoje ir Hercegovinoje, Bosnijos ir Hercegovinos Federacijoje, Unos-Sanos kantone. 1991 m. duomenimis, mieste gyveno 5 381 gyventojas, savivaldybės teritorijoje 14 346.
Sojų vaškas

**Sojų vaškas** arba **sojų pupelių vaškas** – iš sojų pupelių išgaunamas vaškas, dažniausiai naudojamas žvakėms gaminti.

## Gamyba
Iš pupelių išspaudžiamas aliejus. Tuomet šis aliejus yra išgryninamas ir hidrinamas – pastarasis procesas pakeičia įprastą skystą aliejaus formą į kietą kambario temperatūroje.

## Savybės
Sojų vaško lydymosi temperatūra yra 49-82 °C, priklausomai nuo priemaišų. Sojų vaškas yra biologiškai skaidus, tad visiškai suyra gamtoje.

Žydai sojų vašką laiko košeriniu produktu.

## Šaltiniai
Njingmapa

**Njingmapa** ( – „senoji tikyba“) – Tibeto budizmo mokykla, laikoma pačia seniausia. Pasak legendos, ją (kažkada VIII a.) įkūręs guru Padmasambhava. Njingma dar vadinama „raudonkepuriais“ (pagal aprangą) arba „senųjų vertimų mokykla“ (), nes jos pasekėjai atmetė vėlyvesnius vertimus iš sanskrito.

Njingmapa turi atskirą nuo kitų Tibeto budizmo mokyklų budistinį kanoną bei savitą tantrų klasifikaciją. Njingmos kanone nemažai tekstų, kurie neturi savo sanskritiškų atitikmenų bei analogų kitose Tibeto budizmo mokyklose. Nors njingma pripažįsta proto persikūnijimą, joje nėra ko nors panašaus į dalai lamos ar karmapos asmenis. Njingmos lamos gali kurti šeimas ir turėti vaikų. Besivystydamas, šis mokymas perėmė daug senosios Tibeto religijos bon bruožų, jos apeigų ir praktikų, bei, savo ruožtu, paveikė patį bon. Njingma didelį dėmesį skiria žodinei žinijos perdavai iš mokytojo mokiniui, taip pat išplėtojusi tertonų („slaptųjų tekstų“ termų ieškotojų) institutą. Kaip ir bon, njingmapa pabrėžia dzogčeno praktikų svarbą.

Njingmapos pasekėjų yra išsibarstę po visą Tibetą. Ypač daug jų Ladake ir Butane.

Njingma neturi didelių vienuolynų, praktikai buriasi į nedideles bendruomenes, tantros perduodamos per giminės liniją.

Njingma tantras skirsto į išorines (krija-tantra, joga-tantra, ubhja arba čarja-tantra), kai išsivadavimo siekiama per tam tikras apeigas, veiksmus, ir vidines (mahajoga, anujoga ir atijoga arba dzogčenas), kurios atsietos nuo dievybių vaizdinių (idamų).

## Šaltiniai
Džonangpa

**Džonangpa** (, kilo nuo Džonango gyvenvietės) – pati mažiausia Tibeto budizmo mokykla. Pasak legendos, įkurta mokytojo Jumo Mikjo Dordžės (~XI a.). Pavadinimą gavo nuo Džonang Pucog Čoilingo vienuolyno, pasak legendos, 1294 m. įkurto U-cango srityje. XVI a. gyveno ir kūrė žymiausias šios mokyklos atstovas – Taranatha: XVI ir paskutinis minėto vienuolyno valdovas, padaręs didelę įtaką gelugpos mokymui. XVII a. pirmojoje pusėje Džonangpa parėmė pasaulietinį U-cango valdovą kovoje prieš Lasos valdžią. Kai Dalai lama V su mongolų pagalba įveikė U-cango valdovą, Džonangpa dėl politinių sumetimų buvo uždrausta. Kurį laiką manyta, kad ši mokykla pražuvo, tačiau džonang sekėjai rado prieglobstį Dzamtange (Amdo sritis) ir išsilaikė iki šių laikų. Po 1980 m. aptikta apie 40 džonangpos vienuolynų ir atsiskyrėlių buveinių, kurie pergyveno tiek gelugpos, tiek „kultūrinės revoliucijos“ persekiojimus. Dalai lama XIV pripažino džonangpą kaip penktąją Tibeto budizmo mokyklą, o bogdogegeną (Mongolijos budistų vadovą ir Taranathos persikūnijimą) paskyrė šios mokyklos vadovu.

Džonangpos mokyme didelė svarba suteikiama cikliškajam-laiko atbudimo pasiekimo metodui – Kalačakrai. Nors šią tantrą naudoja ir kitos Tibeto mokyklos, bet jai neskiria tiek dėmesio, kiek Džonangpa.

## Šaltiniai
Indijos nacionalinis kalendorius

**Indijos nacionalinis kalendorius**, arba **Saka kalendorius** – oficialiai Indijoje, kartu su Vikram Samvat kalendoriumi, naudojama laiko skaičiavimo sistema. Šį kalendorių, kaip ir vakarietiškąjį, naujienose ir pranešimuose naudoja Indijos vyriausybė (pvz., leidinys „The Gazette of India“, valstybinis radijas „All India Radio“). Taip pat jo laikosi dalis hinduistų, gyvenančių Indonezijos Javos ir Balio salose. Nyepi, „Tylos diena“, švenčiama Balyje kaip Saka Naujieji metai. Nepalo mėnulio kalendorius Nepal sambat kilęs iš Saka kalendoriaus.

## Kalendoriaus struktūra

Kalendoriaus mėnesiai atitinka tropinį zodiaką, o ne žvaigždžių zodiako ženklus, paprastai naudojamus Hindu kalendoriuje. Žvaigždinis laikas yra įprastas indų astrologijoje. 

* Metų trukmė atitinka tropinius metus – 365 d. 5 val. 48 min. 45 sek. 
* Kalendoriniai metai įprastai trunka 365 d., keliamieji – 366 d. 
* Metai prasideda sekančią dieną po lygiadienio dienos, arba Čaitros mėn. 1 d. Keliamaisiais metais sutampa su kovo 21, įprastais – su kovo 22 d.
* Metuose 12 mėnesių. Keliamaisiais metais pirmi šeši mėnesiai turi po 31 d., likę – po 30 d. Įprastais metais pirmąjį mėnesį sudaro 30 d.
* Saka eros nuliniai metai prasideda mūsų eros 78–aisias metais. Krikščioniškųjų ir Saka kalendorių keliamieji metai sutampa.
* Nustatyti keliamiesiems metams naudojama taisyklė: prie Saka eros metų pridedami 78, ir jei gauta suma dalijasi iš 4 be liekanos, tai tokie metai yra keliamieji. Pvz. 1890–ieji Saka metai, arba mūsų eros 1968—1969 m., atitinka šią taisyklę, nes suma 1890 + 78 = 1968 padalijama iš 4 be liekanos. Kiekvieni sekantys ketvirti metai, t. y. 1894, 1898, 1902 ir t. t. taip pat keliamieji.

## Kalendoriaus įvedimas

Kalendorius įvestas 1957 m. kovo 22 m. Mažai naudojamas, nors ir buvo įsteigtas Kalendoriaus reformos komitetas, turėjęs sukurti moksliškai pagrįstą, tinkamą naudoti visos Indijos regionuose kalendorių. Iki tol egzistavo skirtingose šalies dalyse apie 30 įvairių kalendorių, kurie atspindėjo iki nepriklausomybės buvusį politinį susiskaldymą, skirtingus religinius interesus.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Indijos švenčių kalendorius (''india.gov.in'')
Rašalas (reikšmės)

Galimos skirtingos žodžio **rašalas** reikšmės:
* Rašalas – spalvotas rašymui skirtas skystis.
* Rašalas – pigus surogatinis alkoholinis gėrimas.
* Rašalas – 2009 m. JAV sukurtas fantastinis filmas.
Simikotas

**Simikotas** () – miestelis šiaurės vakarų Nepale, Karnalio srityje; Humlos rajono centras. Yra oro uostas, keliai į Džumlą (86 km) ir Hilsą (Tibeto pasienis, 51 km).

## Šaltiniai
Dharanas

**Dharanas** () – miestas pietryčių Nepale, Košio srityje, Sunsario rajone, Mažųjų Himalajų atšlaitėje, 40 km į šiaurę nuo Biratnagaro, terajų pakraštyje. Kelias į Biratnagarą. Toliau į šiaurę nuo Dharano prasideda Makalu Baruno nacionalinis parkas. Veikia universiteto padalinys, medicinos institutas. Apylinkėse yra budistų ir hinduistų šventyklų.

Tautinė sudėtis marga: kirantai (limbai ir rajai), nevarai, khasai ir kt.

## Šaltiniai