open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Elniakampis

**Elniakampis** (arba ***Velniakampis, Velniakumpis***) – kaimas Vilniaus rajono savivaldybės vakaruose. Šiaurėje teka Neris, pro kaimą jos intakai – Elna ir Vaigolė, telkšo Elniakampio ežeras. Miške stūkso Velniakampio dvaro koplyčia. Kaimas supamas Dūkštų-Šilėnų miškų, patenka į Neries regioninį parką.

## Etimologija

Kaimo pavadinimas kilo nuo didelės Neries kilpos, buvusios rimtu išbandymu sielininkams bei upeiviams. XVI a. šaltiniuose vietovė minima kaip *велекумпю, Wielekąpskie, Ельнокумпя*, t. p. *Ельнокомпя* (XVII a.), *Elnokumpie* (XVIII a.), *Ельнокумпъ* (XIX a. vid.). Pasak vietos gyventojų pasakojimų, Elniakampio kilpos skardis laikytas Velnio kalnu, Peklyne (*góra Peklina*). Iškeltas spėjimas, kad vietovardis išsivystė iš „Velios (Vilijos) kampas“. Kilpoje esti keletas akmenų: Patrankos (*Harmaty*), Aliejaus pirklys (*Olejnik*), Balnas (*Siodla*), Purvė (*Purwa*), Žurdakas (*Żurdak*).

## Istorija

Kaimas įsikūrė prie Maišiagalos–Trakų kelio. Vilniaus Šv. Jonų bažnyčia Elniakampio palivarką įsigijo mainais iš Vilniaus vaivados Alberto Goštauto. Nuo XIX a. pr. šis palivarkas su miškuose išsibarsčiusiais kaimais priklausė Vilniaus universitetui, bet buvo nuomojamas. Antanas Plevinskis čia įkūrė spirito varyklą, prie Neries – audinių skalbyklą (balinimo fabriką). Audeklai balinimui gabenti iš Vilniaus, Kauno, Minsko, Rygos, Gardino. Išlikę balyklos (uždaryta 1868 m.) griuvėsiai.

## Gyventojai

Šiame kaime mirė Jeronimas Stroinovskis (1752–1815), teisininkas, Vilniaus vyskupas 1814–1815 m., VU rektorius.

## Šaltiniai
Jan Adamus

**Janas Juzefas Adamus** (; 1896 m. kovo 12 d. Krokuva – 1962 m. birželio 19 d. Lodzė) – Lenkijos teisės istorikas, Lietuvos Didžiosios Kunigaikštijos istorijos ir teisės tyrinėtojas.

## Biografija
1915-1916 m. studijavo Vienoje, 1920 m. baigė Lvovo universitetą; jame dirbo. 1927 m. daktaras, disertacija „Įkeitimas Lietuvos teisėje XV ir XVI a.“ (*Zastaw w prawie litewskim w XV i XVI wieku*, išspausdinta 1925 m.)

1933-1939 m. Vilniaus miesto archyvo vedėjas, Vilniaus universiteto dėstytojas. Antrojo pasaulinio karo metais vadovavo Lenkijos armijos archyvui Jeruzalėje. Nuo 1944 m. lenkų ginkluotųjų pajėgų archyvo vedėjas Škotijoje ir Oksfordo universiteto dėstytojas, nuo 1948 m. Lodzės universiteto docentas, nuo 1954 m. profesorius.

## Mokslinė veikla
Svarbiausios studijos iš feodalinės Lietuvos istorijos ir teisės. Paneigė lenkų istoriografijoje vyravusią nuomonę, kad Lietuva buvusi inkorporuota į Lenkijos sudėtį, įrodinėjo Lietuvos teisės savitumą.

## Bibliografija
* Z zagadnień prawa litewskiego (*Iš Lietuvos teisės problemų*), 1926 m.
* O tytule panującego i panstwa litewskiego parę spostrzežen (*Keletas pastebėjimų dėl Lietuvos valstybės ir valdovo titulų*), 1930 m.
* Kodeks dyplomatyczny Litwy (*Lietuvos aktų kodeksas*), 1930 m.
* Państwo litewskie w latach 1386–1398 (*Lietuvos valstybė [[1386]]-[[1398]] m.*), 1932 m.
* Wydavnicnvo žrodel do historii Litwy (*Lietuvos istorijos šaltinių leidyba*), 1935 m.
* O wstępnych aktach procesu litetvskiego (*Apie parengiamuosius Lietuvos teisės proceso veiksmus*), 1937 m.
* Najnowsza literatura o akcie krewskim (*Naujausia literatūra apie Krėvos aktą*), 1938 m.
* O monarchii Gallowej, 1952 m.
* Metoda prawnicza w historii, 1956 m.
* Polska teoria rodowa, 1958 m.
* Problemy absolutyzmu piastowskiego, 1958 m.
* Monarchizm i republikanizm w syntezie dziejów Polski, 1961 m.
* O herbie miasta Wilnia (*Apie Vilniaus miesto herbą*), 1996 m.

## Šaltiniai
Janomamai

**Janomamai** (*Ya̧nomamö*) – gan gausi Amazonijos indėnų gentis, gyvenanti ties Venesuelos ir Brazilijos siena. Dėl atokios nuo likusios pasaulio gyvenamosios vietos janomamai iki pat XX a. pradžios neturėjo jokių kontaktų su išoriniu pasauliu ir dėl to išlaikė itin savitą gyvenimo būdą. Gentį sudaro apytiksliai 22 tūkst. žmonių, pasidalinusių į 4 lingvistines grupes: sanuma, janomamus, tomate ir janamus. Kalba janomamų kalbomis, kurios sudaro izoliuotą kalbų šeimą.
 
Daug kur gentis klaidingai įvardinama kaip janomamiai (*yanomami, yanomamis*). Šis pavadinimas kilo iš italų salaziečių misionierių naudoto žodžio *yanomamo* daugiskaitos italų kalboje.

Gyvena kaimuose po 40-50 žmonių, nors didžiausiuose gali gyventi ir iki 300. Sudaro pusiau atviri pastatai, vadinami *shabono*, išsidėstę ratu aplink aikštę. Po šia pastoge drauge gyvena visa gentis, drauge dalijasi maistu. *Shabono* statomi iš medienos, lapų, vijoklių, tačiau dėl drėgmės ir vabzdžių greitai suyra, todėl atstatomi kas 1-2 metus. Janomamai verčiasi lydimine žemdirbyste, augina bananus, manijokus, renka vaisius, medžioja, žvejoja. Išnaudoję aplinkines teritorijas persikelia į naujas, kur dar nenualinta dirva ir gausu medžiojamų gyvūnų. Maisto gamyboje beveik nenaudoja druskos, todėl pasižymi labai žemu kraujo spaudimu, lyginant su kitomis tautomis. Derliaus nuėmimo proga indėnai rengia didelę šventes, kurios metu sukviečiami ir aplinkinių kaimų gyventojai. Šventei puošia kūnus dažais, plunksnomis, valgo, šoka.

Paplitusi poligamija, nors daug šeimų yra ir monogaminės. Būdingas patriarchalinis šeimos modelis. Vaikų auginimu rūpinasi praktiškai vien moterys.

Vakariečiai nuo pat pirmųjų kontaktų su janomamais danai tarpusavyje kovojo. Nuo XX a. 6 dešimtmečio vyko dažni susirėmimai tarp janomamų ir nelegalių aukso ieškotojų *garimpeiros*. 1992 m. Brazilijos vyriausybė janomamų žemėse įsteigė rezervatą, tačiau tai ne itin sumažino aukso ieškotojų invaziją.

Janomamai seniau tarpusavyje intensyviai kariaudavo, tuose karuose žūdavo apie trečdalis genties vyrų. Janomamų kultūroje mirtis nebuvo laikoma natūraliu dalyku, o priešiškų genčių šamanų iškviestų piktųjų dvasių darbas. Manoma, kad jie praktikavo kanibalizmą. Janomamų kanibalizmo ritualai vaizduojami kontroversiškame 1980 m. siaubo filme „Kanibalų holokaustas“.

## Šaltiniai
Saulės miestas

**Saulės miestas** – prekybos centras Šiauliuose, Tilžės g. 109, priklausantis didžiausiam Baltijos šalyse nekilnojamo turto fondui "Eften Capital" (bendrovė „E.L.L. Real Estate“ pardavė prekybos centrą "Eften Capital 2015 metais).Direktorius – Dina Bunce.

## Istorija
2002 metais Šiaulių savivaldybė už daugiau nei pustrečio milijono litų pardavė apie dviejų hektarų „Šiaulių autobusų stoties“ plotą miesto centre, tačiau gautų pinigų pastatyti naują stotį nepakako. Tada „Saulės miesto“ statytojai integravo ją į savo kompleksą ir autobusų stotį išnuomojo 99 metams.

Mados ir laisvalaikio centras „Saulės miestas“ duris atvėrė 2007 m. kovo 14 d. Per pirmus šešis veiklos mėnesius centrą aplankė 3,5 mln. žmonių. 2009 m. „Saulės miestas“ pasiekė 107 mln. litų apyvartą. „Saulės miestas“ aktyviai dalyvauja Šiaulių gyvenime. Pastaruosius metus prekybos centre „Saulės miestas“ per metus apsilanko virš 7 milijonų lankytojų. Centras jau yra parėmęs ir organizavęs daugiau nei 40 įvairių socialinių-kultūrinių renginių. „Saulės miestas“ nuolat ieško būdų kaip galėtų prisidėti prie Šiaulių regiono gyvenimo bei siūlo šiauliečiams naujų įvairių iniciatyvų.

## Struktūra
Trijuose aukštuose yra daugiau nei 100 įvairių įmonių ir moderni autobusų stotis:
* 45 % ploto užima rūbų ir avalynės parduotuvės,
* 23 % – prekybos centras RIMI,
* 14 % – maitinimo įstaigos,
* 10 % – paslaugų įmonės,
* 4 % – autobusų stotis,
* 4 % – kita.

Bendras pastato plotas – 25 000 m², prekybos centro – 20 000 m², autobusų stoties – 800 m². „Saulės mieste“ įrengta 720 vietų automobilių stovėjimo aikštelė, veikianti po pirmu aukštu, taip pat antrame ir trečiame prekybos centro aukšte. Trečiame aukšte kelerius metus irgi veikė stovėjimo aikštelė, tačiau 2012 metais dalyje trečio aukšto stovėjimo aikštelės atidaryta „Saulės terasa“ - pramogų erdvė po atviru dangumi (vasaros restoranas, kino teatras, vaikų žaidimų aikštelė).

## Galerija

Vaizdas:Sena stotis 1.JPG|Senoji autobusų stotis
Vaizdas:Sena stotis 3.JPG|Senojoje autobusų stotyje, prie kasų
Vaizdas:Sena stotis 2.JPG|Senojoje autobusų stotyje, aikštelėje
Vaizdas:Ppc saules miestas2.jpg|„Saulės miestas“


## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
For Your Entertainment

**„For Your Entertainment“** – debiutinis amerikiečių dainininko Adam’o Lambert’o studijinis albumas, išleistas 2009 m. lapkričio 23 d.

## Albumo istorija
Pasibaigus šou „American Idol“, kuriame Lambert’as dalyvavo, jis pradėjo kurti ir įrašinėti dainas su tokiais hitų kūrėjais kaip RedOne, Ryan Tedder, Sam Sparro, Greg Wells, Max Martin, Linda Perry, Lukasz „Dr. Luke“ Gottwald, Kara DioGuardi ir P!nk.

Per savo Twitter Adam’as Lambert’as pranešė, kad bendradarbiauja su amerikiečių pop žvaigžde Lady Gaga.

Spalio 28 d. Lambert’as per Twitter paskelbė, kad pirmasis albumo singlas bus „For Your Entertainment“ prodiusuotas Dr. Luke. Jis taip pat patvirtino dainą „Soaked“, parašytą Matthew’aus Bellamy’io ir „Music Again“, parašytą Justin’o Hawkins’o. Be to Lambert’as pranešė, kad yra keturių albumo dainų bendraautoris: „Strut“, „Aftermath“, „Broken Open“ ir „Down the Rabbit Hole“. Aimee Mayo per savo Twitter patvirtino, kad jos daina „Sleepwalker“ taip pat bus albume.

## Albumo dainos

## Pozicijos

## Išleidimo istorija

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali Adam Lambert svetainė
Konstitucijos taurė

**Konstitucijos taurė** - Vilniaus universiteto (VU) Teisės fakulteto (TF) Studentų atstovybės organizuojamas apdovanojimas (vardinė Konstitucija), teikiama išskirtinai už drąsą ginant savo ir kitų teises. Įteikiama VU TF renginio „Konstitucijos dienos“ (KoDi) metu, teisės konferencijoje (Saulėtekio al. 9-I, Vilniuje).

## Laureatai
*Marija Simonova (už indėlį į Lietuvos Respublikos Konstitucijos taikymo plėtrą), 2005 m. 
* Aldona Gramauskienė dukra Renata (už laimėtą bylą prieš valstybę dėl kompensacijų už turtinės ir moralinės žalos atlyginimą po vyro ir tėvo mirties), 2006 m. 
* Viktorija Daujotytė–Pakerienė, VU profesorė ir Edvardas Gudavičius, VU profesorius (jų iniciatyva LR Konstitucinis Teismas išaiškino ir paneigė Vyriausybės nutarimą, kuris diskriminavo humanitarinių ir socialinių mokslų atstovus), 2007 m.
* Darius Jušinskas, teisininkas (jo iniciatyva LR Konstitucinis Teismas išaiškino, jog Konkursų į valstybės tarnautojo pareigas organizavimo tvarka prieštarauja Konstitucijai ir neužtikrina LR valstybės tarnybos įstatyme numatyto skaidrumo principo).
* Valdas Adamkus, LR Prezidentas (už konstitucinių vertybių puoselėjimą), 2009 m.
* Alfonsas Kunickis, policininkas iš Tauragės, kreipęsis į teismą dėl teisėtai uždirbtų, bet neišmokamų pinigų, kurio iniciatyva Konstitucinis Teismas paskelbė, kad kiekvienam vidaus tarnybos pareigūnui turi būti skirta viršvalandžių dirbti tiek, kad už juos skirtas priedas neviršytų tų 70 procentų. Tokiu būdu A. Kunickis atgavo sumą, kurią sudarė visi 70 procentų algos ribą viršiję priedo likučiai ir įrodė savo teisę į teisingą apmokėjimą.
* Vytenis Povilas Andriukaitis už Konstitucijos taikymo plėtrą 2012 m. 
* Egidijus Kūris už nenutrūkstamą Lietuvos Respublikos Konstitucijos aiškinimą ir konstitucinių vertybių puoselėjimą 2013m. 
* Algimantas Šindeikis už gerąją Konstitucijos propagandą ir konstitucinių vertybių puoselėjimą 2014 m.

## Šaltiniai
Diklofenakas

**Diklofenakas** – nesteroidinis vaistas, skirtas kovoti su raumenų uždegimu ir sąnarių skausmais. Diklofenakas priklauso nesteroidinių vaistų nuo uždegimo (NVNU) grupei. Šios grupės vaistai mažina skausmą, karščiavimą bei uždegimą. Vieni jų turi silpnesnį poveikį, kiti – stipresnį. Pavyzdžiui, aspirinas, paracetamolis, analginas labiau mažina skausmą bei temperatūrą. Vaistai, kurių veiklioji medžiaga diklofenakas, yra stipresni ir gana efektyviai slopina skausmo šaltinį – uždegimą. Diklofenakas gali būti skiriamas sergant sąnarių, kaulų, raumenų ligomis, taip pat patyrus traumą.

## Veikimas
Diklofenakas blokuoja ciklooksigenazę (COX), todėl sumažėja prostaglandinų, dalyvaujančių uždegime, sintezė. Žmogaus organizme yra dviejų rūšių ciklooksigenazės: COX-1 ir COX-2, kurios dalyvauja normaliuose fiziologiniuose procesuose. Diklofenakas blokuoja ir COX-2, kuri skatina skausmo ir uždegimo mediatorių prostaglandinų sintezę, ir COX-1 – svarbią trombocitų agregacijai ir virškinamojo trakto gleivinės apsaugai, palaikant inkstų homeostazę. Diklofenako analgezinis ir uždegimą slopinantis poveikis pasireiškia blokuojant COX-2, tuo tarpu dėl slopinamos COX-1 pasireiškia dauguma nepageidaujamų poveikių.

## Diklofenako vartojimo formos
Diklofenako grupės vaistų pasirinkimas gana platus – yra įvairių vaistų dozuočių ir formų:
* prailginto atpalaidavimo tabletės;
* injekcinis tirpalas;
* žvakutės;
* tepalai.

## Tepalų vartojimas
Tepalas, veikdamas vietiškai, mažina skausmą ir uždegimą, beveik nepatekdamas į sisteminę kraujotaką, todėl jo šalutinis poveikis, ypač virškinimo sistemai, daug mažesnis nei geriamųjų tos pačios grupės preparatų. Dėl šios priežasties tepalą rekomenduojama rinktis žmonėms, kurie ir taip nuolatos vartoja vaistus.

Tepalus rekomenduojama vartoti patyrus sporto traumą, sergant degeneracine sąnarių liga, nustačius  reumatinių ligų sukeltus minkštųjų audinių pažeidimus.

## Šaltiniai
* Reikia kovoti ne su skausmu, o su jį sukeliančiu uždegimu
* Gydytoja: gydant uždegimus nereikėtų iškart pulti prie vaistų
Balkasodžio gyvenvietė

**Balkasodžio gyvenvietė** – neįtvirtinta gyvenvietė, buvusi Alytaus rajono savivaldybės teritorijoje, prie Balkasodžio kaimo, Miroslavo seniūnija, Nemuno kairiajame krante.

## Gyvenvietė
Apie šią atvirą senovinę jotvingių gyvenvietę, kuri priskiriama mūsų eros I a.–IV a., ilgą laiką nieko nežinota. Čia visą laiką buvo ariamos dirvos. 1958 m. pavasarį patvinęs Nemunas suardė viršutinio kranto sluoksnius ir atidengė daugybę puodų šukių, titnago gabalų, degėsių, gyvulių kaulų, geležies gargažių, molio, tinko ir kitų radinių.

Gyvenvietė apardyta upių potvynių. Istorijos instituto ir Alytaus kraštotyros muziejaus archeologai (vadovė Eugenija Butėnienė) 1958 m. ištyrė 140 m2 plotą. Rastas 0,6-0,8 m storio kultūrinis sluoksnis su antžeminių stulpinės konstrukcijos pastatų liekanomis, ūkinėmis duobėmis, naminių gyvulių kaulais, lipdytine brūkšniuotu bei grublėtu paviršiumi keramika ir kitais I tūkstantmečio dirbiniais.

## Šaltiniai

* Lietuvos Archeologijos bruožai, 1961 m. 157 psl.
* Pranas Kulikauskas. Užnemunės piliakalniai. Mokslas, 1982 m. 13 psl.
Balnakilpė

**Balnakilpė** – žirgo aprangos dalis – balno grandis kojoms įstatyti, raiteliui pasistoti. 

## Istorija
Balnakilpės buvo išrastos praėjus 4 tūkst. metų nuo arklių prijaukinimo. Manoma, kad balnakilpes pirmieji gamino klajokliai iš rytų. VI a. jas jau naudojo bizantiečiai, vėliau paplito Vakarų Europos šalyse. 

Lietuvoje seniausios balnakilpės yra iš X a. (Paulaičių piliakalnis ir kapinynas). Daugiausia apie 500, iš apie 50 vietovių balnakilpių rasta IX a. – XIV a. pradžios pilkapynuose, kapinynuose ir žirgų kapuose, prie žirgo griaučių, poromis. 

## Tipai
Skiriama 12 balnakilpių tipų. Dažniausiai aptinkamos geležinės su lankeliu ir išlenkta arba tiesia pamina (pastarosios didesnės ir aukštesnės), kai kurios balnakilpės su ažūriniu lankeliu arba dantytu pakraščiu. Balnakilpės puoštos geometriniais raštais – trikampėliais, taškais, grioveliais, įkartomis, augaliniais bei gyvūniniais, kartais – antropomorfiniais motyvais. Randama ir labai prabangių balnakilpių, sidabruotų ir inkrustuotų spalvotųjų metalų vielute. 

## Šaltiniai
Baltų archeologija

**Baltų archeologija** – Kultūros paveldo centro tęstinis iliustruotas archeologijos populiarinimui skirtas leidinys (žurnalas), leistas Vilniuje 1994–2002 m.

## Leidinys
 
Straipsniuose daugiausia nagrinėjama baltų kilmė, tautų kraustymasis ir baltiškų archeologinių kultūrų paplitimas, archeologijos paminklų tyrimo metodikos bei paminklosaugos klausimai, Lietuvos archeologijos istorija. Skelbia senovės miestų tyrinėjimų medžiagą, metines archeologinių kasinėjimų apžvalgas. Iki 2002 m. išleista 13 nr. Tiražas 1994 m. – 1700 egz., 1996 m. – 1800 egz.

Atsakingasis redaktorius Algirdas Girininkas.

## Šaltiniai
Kul de Sako dubuma

**Kul de Sako dubuma** () arba **Enrikilijo dubuma** () – tektoninė dubuma Espanjolos saloje, Haičio ir Dominikos Respublikos teritorijose. Dalis įdubos yra žemiau jūros lygio. Čia telkšo keletas druskingų ežerų: Enrikilijas, Rinkonas, Kabaljeras (Dominikos Respublika), Somatras, Tru Kaimanas (Haitis).
Tiburono pusiasalis

**Tiburono pusiasalis** () – pusiasalis Espanjolos salos pietvakariuose, Haityje. Driekiasi nuo Haičio-Dominikos Respublikos sienos link vakarų. Šiaurėje skalauja Gonavo įlanka. Pusiasalyje yra 5 šalies departamentai: Gran Anso, Nipo, Pietų, Pietryčių ir Vakarų. Tiburono pusiasalio vakaruose iškilęs Hoto kalnų masyvas (aukštis iki 2347 m, Makajos k.).
Somatro ežeras

**Somatro ežeras** () – ežeras Espanjolos saloje, pietryčių Haityje, Kul de Sako įduboje, netoli sienos su Dominikos Respublika. Ežeras druskingas. Ilgis 25 km, plotis iki 10 km. Plotas 181 km² (didžiausias šalies ežeras). Toliau rytuose telkšo Enrikilijo ežeras.

Ežero vanduo ryškiai mėlynos spalvos, lengvai druskingas, pakrantės apaugusios dygiais krūmais ir kaktusais. Somatro ežere gyvena įvairūs vandens paukščiai, gausu flamingų, amerikinių krokodilų.

## Šaltiniai
UV žemėlapio sudarymas

**UV žemėlapio sudarymas** yra 3D modeliavimo procesas, kurio metu sudaromi 2D vaizdai, atitinkantys 3D modelio paviršius. Žemėlapis atvaizduoja trimatį objektą į dvimatį vaizdą, vadinamą tekstūra. "X" "Y" ir "Z" koordinatės naudojamos originalioje trimačio obijekto modeliavimo erdvėje, o "U" ir "V" koordinatės naudojamos tekstūroje. Pagal UV koordinates, vaizdo generavimo algoritmas nustato, kurią tekstūros vietą, ant kurio trimačio objekto paviršiaus atvaizduoti. Taigi piešiant tekstūrą pagal UV žemėlapį galima nustatyti, kuri piešinio vieta ant kurio trimačio objekto paviršiaus bus matoma.
Janomamų kalbos

**Janomamų kalbos** – izoliuota, nedidelė kalbų šeima, kurios kalbomis kalba Amazonijos indėnai janomamai. Paplitusios pietų Venesueloje ir šiaurės Brazilijoje (Roraima, Amazonė).

Janomamų kalbos skirstomos į 4 kalbas, tačiau jos ganėtinai panašios ir dažnai laikomos vienos bendros janomamų kalbos tarmėmis.

* janamų arba ninamų [shb] – ~570 žmonių
* samumų [xsu] – 6000-7000
* janomamių arba vaikų [wca] – 9000
* janomamų [guu] – 17 600

Jokių patvirtintų genetinių ryšių su kitomis kalbomis janomamų kalbos neturi. Amerikiečių lingvistas Džozefas Grinbergas jas siejo su čibčų kalbomis Centrinėje Amerikoje, Migliaca – su panų ir čibčų.

Kaip ir daugelis kitų Amazonijos kalbų, janamų kalbos turi ir nosinius, ir orinius balsius: a, e, i, o, u, ɨ (dar rašoma kaip y), ə.

## Nuorodos
* Ethnologue informacija
Bittersweet: The Love Songs Collection

**„Bittersweet: The Love Songs Collection“** – antrasis amerikiečių dainininkės ir aktorės Cher kompiliacinis albumas, išleistas įrašų kompanijos „MCA“ 1999 m. sausio 26 d. Ši kompiliacija sudaryta daugiausia iš Cher 1973 m. studijinio albumo „Bittersweet White Light“ dainų. Likusi albumo dalis sudaryta iš mažiau žinomų ar neįvertintų Cher XX a. 8-ojo dešimtmečio hitų, tokių kaip „The Way of Love“ ir „David’s Song“.

## Albumo dainos

## Sudėtis

* Pagrindinis vokalas: Cher

### Produkcija
* Prodiuseris: Snuff Garrett
* Prodiuseris: Sonny Bono
* Pakartotinio leidimo prodiuseris: Andy McKaie
* Aranžuotė: Al Capps
* Aranžuotė: David Paich

### Dizainas
* Fotografija: Neil Brisker
* Fotografija: Sonny Bono
* Dizainas: Meire Murakami
* Iliustracijos: Gary Ashley

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali Cher svetainė 
* MCA Record leidėjas
Vytautas Vaškelaitis

**Vytautas Vaškelaitis** – ekonomistas, Vilniaus universiteto (VU) profesorius, habilituotas daktaras.

## Biografija
Baigė ekonomikos studijas. 1980 m. gruodžio 29 d. Ekonomikos institute apgynė disertaciją tema „Technikos pažangos ekonominio mechanizmo tobulinimas gamybiniame susivienijime (Prietaisų gamybos pramonės pavyzdžiu)“, ekonomikos mokslų kandidatas; socialinių mokslų (ekonomikos krypties, 04 S) daktaras.

1988 m. balandžio 21 d. SSRS mokslų akademijos ekonomikos institute apgynė disertaciją tema „Sąveikos tarp sąjunginių respublikų socialinio ekonominio ir mokslinio-techninio vystymo valdymo mechanizmas“, ekonomikos mokslų daktaras (habilituotas socialinių mokslų (ekonomikos krypties, 04 S) daktaras).

VU Teisės fakulteto Viešosios teisės katedros narys.

## Šaltiniai
Joseph Bender

**Jozefas Benderis** (, 1815 m. liepos 31 d. Vestfalija – 1893 m. gruodžio 8 d. Brunsbergas, Rytų Prūsijos provincija, dabar Lenkija) – Prūsijos istorikas.

## Biografija
Mokytojavo gimnazijose. 1846 m. apsigyveno Brunsberge. Nuo 1863 m. Katalikiškosios Brunsbergo akademijos (*Königlichen Lyceum Hosianum*) istorijos profesorius. 1856 m. įkūrė Varmijos istorijos ir archeologijos draugiją (*Verein für die Geschichte und Alterthumskunde Ermlands*), redagavo jos žurnalą „Zeitschrift für die Geschichte und Alterthumskunde Ermlands“. Vokiečių ir lotynų kalba parašė veikalų iš Prūsos istorijos.

## Bibliografija
* Über die Namen Prussen (*Apie prūsų vardus*), 1864 m.
* De Veterum Prutenorum diis: Dissertatio Historica Critica Quam Pro Loco In Ordine Philosophorum Lycei Regii Hosiani (*Apie senųjų prūsų dievus*), 1865 m.
* Zur altpreussische Mythologie und Sittengeschichte (*Dėl senprūsių mitologijos ir papročių istorijos*), 1865 m., 2 leid. 1867 m.
* Preussen und Deutsche (*Prūsai ir vokiečiai*), 1871 m.
* Comentatio de jure et ratione dominationis pontificum Romanorum in terram gentemque veterum Prutenorum (*Komentaras apie Romos popiežių valdžios teisę ir pagrindą senprūsių žemei ir genčiai*), 1891 m.

## Šaltiniai

* Joseph Bender. Ein Lebensbild, Ermländ. Zeitschrift, X 3, 1894, S. 748–770.
Falera

**Falera** () – auksinis, sidabrinis ar bronzinis reljefinis diskas, kurį Senovės Romos kareiviai dėvėdavo ant antkrūtinio paraduose. Faleros Romoje buvo apdovanojimai, panašūs kaip dabar medaliai.

Romoje faleromis apdovanodavo ir karinius vienetus už nuopelnus kovos veiksmuose. Dalinių faleras dažnai nešiodavo pritvirtintas ant dalinio štandarto koto.

Faleromis vadino ir diskus, kuriuos žemyno keltai naudodavo kaip religinius bei puošybos elementus, ypač raitelių aprangoje.

## Nuorodos
* Roman Military Equipment. Legionary Eagle / Vexilium/ Signum / Military Awards & Decorations / Signal Horns / Beneficari
Berdyžas

**Berdyžas** () – paleolito stovyklavietė Baltarusijoje, 3 km į pietus nuo Berdyžo kaimo, Čačersko rajonas, Gomelio sritis.

## Tyrimai
Berdyžo stovyklavietę 1926–1929 m. ir 1938–1939 m. tyrinėjo K. Palikarpovičius ir S. Zamiatninas, 1959–1961 m. – V. Budzko. Rasta daug gyvulių kaulų, dauguma mamutų, akmeninių įrankių – titnaginių antgalių, ietigalių, peilių, gremžtukų, rėžtukų. 100–120 m į šiaurės vakarų nuo stovyklos 1953 m. buvo atidengtas ankstyviausias kultūrinis sluoksnis, kai kurių archeologų priskiriamas Mustjė kultūrai.

## Šaltiniai
Berčiūnų pilkapynas

**Berčiūnų pilkapynas**, vadinamas *Švedkapiais* – pilkapynas Panevėžio rajono savivaldybės teritorijoje, prie Berčiūnų kaimo, Panevėžio seniūnija, 1 km į šiaurės rytus nuo Sanžilės ir Nevėžio santakos, 0,4 km į šiaurę nuo kelio Panevėžys-Šiauliai, 0,35 km į pietus nuo geležinkelio Šiauliai–Daugpilis ir 0,1 km į šiaurės rytus nuo Nevėžio dešiniojo kranto, pušyne.

## Pilkapynas
Yra apie 40 apardytų pilkapių. Sampilai apie 7–12 m skersmens ir iki 1,2 m aukščio; kai kurie su akmenų vainikais. Vieną pilkapį, kurio sampilo aukštis 0,9 m, skersmuo 13 m 1909 m. kasinėjo Ivanas Abramovas; rado nedegintų mirusiųjų kapų. Iš suardytų kapų surinkta III a. – VII a. papuošalų: antkaklių šaukštiniais ir kūginiais galais, lankinė žieduota segė, smeigtukas profiliuota galvute bei kitų dirbinių. 1948 m. ir 1968 m. žvalgomuosius tyrimus atliko Istorijos instituto, 1975 m. ir 1982 m. Kultūros paveldo mokslinio centro archeologai. Dalį radinių saugo Vytauto Didžiojo karo muziejus ir Panevėžio kraštotyros muziejus.

## Šaltiniai
Lydiminė žemdirbystė

**Lydiminė žemdirbystė** – vienas iš primityviųjų žemdirbystės metodų, vykdomas miškingose vietovėse: miškas išdeginamas, o jo vietoje auginami kultūriniai augalai.

Žemdirbystei skirtame plote (lydime) medžiai iškertami arba sudžiovinami, pažeidus žievę. Po metų teritorija būdavo padegama, o augalai sodinami tiesiai į pelenus. Pirmasis derlius būna geras, be to, nereikia apdirbinėti žemės. Tačiau kitais metais norint gauti derlių jau reikia žemę įdirbti. Per 2–3 metus lydimo dirva nualinama, todėl plotas paliekamas, kol vėl užaugs mišku. Antrinio miško plotuose išdeginami ne tik krūmai, bet ir pelkės, velėna. Kadangi lydimą tenka keisti dažnai, lydimine žemdirbyste užsiimantys žemdirbiai turi nuolat keisti gyvenamąją vietą.

Eurazijos miškuose lydiminė žemdirbystė pradėta naudoti neolite, vėliau daugelyje regionų ją pakeitė trilaukė žemdirbystė, tačiau atokiuose kalnų rajonuose tebepraktikuota iki XIX a. pab. (Ardėnuose, Korsikoje, Suomijoje). Šis žemdirbystės metodas tebepraktikuojamas daugelyje tropinių miškų: Amazonijoje, Pietryčių Azijoje, Naujojoje Gvinėjoje, Centrinėje Afrikoje.

Lydiminė žemdirbystė yra neproduktyvi, lyginant su kitomis žemdirbystės formomis. Trūkstant žemės, neretai išdeginama per dažnai ar per daug, todėl prastėja miškų kokybė, nyksta augalų ir gyvūnų buveinės, prasideda erozija, ekologinė bendrija nebeatsistato.

Lietuvoje buvo paplitusi geležies amžiuje, VI–V amžiuje pr. m. e. Ji pakeitė kaplinę žemdirbystę, kurią vėliau pakeitė dirvoninė žemdirbystė. Lydimuose javai buvo auginami 3–4 metus. Žemei nusialinus lydymuose išplisdavo piktžolės. Laukas būdavo nedirbamas 20–30 metų. Iš pradžių jis būdavo šienaujamas, ganomas, vėliau apželdavo krūmais ir medžiais. Per tą laiką dirvos derlingumas pamažu atsistatydavo ir tokį lauką vėl buvo galima naudoti javams auginti.

## Šaltiniai

## Literatūra
* Žemdirbystė. Vadovėlis. Aleksandro Stulginskio universitetas. 2013 m.
M62

**M62** – magistralinis krovininis šilumvežis, naudojamas 1435 mm ir 1520 mm vėžės pločio geležinkeliuose. Gamintas Luhansko šilumvežių gamykloje, naudotas TSRS ir socialistinėse šalyse. Lietuvoje M62 modeliai modernizuojami ir eksploatuojami iki šiol.

Techniniai duomenys: Variklio galia – 2000 AG, projektinis greitis – 100 km/h, variklio tipas – 14D40 (po modernizacijos naudojami – 2D49 arba Caterpillar), svoris – 116 tonų, vienos ašies apkrova 19,3 tonos. Buvo gaminamos modifikacijos 2M62, 2M62U, 2M62UP, 3M62UP, 3M62U, DM62.

## Istorija

Šilumvežis gamintas nuo 1965 m. iki 1990 m. pradžios. Daugiausia skirtas buvusios TSRS ir kitomis socialistinio bloko šalims. Lietuvoje imtas naudoti bent nuo 1970 m.

## Šaltiniai
Vaclovas Dargužas

**Vaclovas Dargužas** (g. 1920 m. sausio 6 d. Voveriškiai, Šiaulių valsčius – 2009 m. spalio 23 d.) – veterinaras, Šveicarijos lietuvių visuomenės veikėjas, Vilniaus universiteto garbės daktaras, VU bibliotekos mecenatas.

## Biografija
1940 m. baigė Šiaulių berniukų gimnaziją, mokėsi Lietuvos veterinarijos akademijoje. 1944 m. pasitraukė į Vakarus. Nuo 1945 m. gyveno Šveicarijoje. 1945–1949 m. studijavo Berno universitete, 1948–1949 m. jame dirbo, apgynė daktaro disertaciją „Kobalto veikimas organizme“.

Nuo 1949 m. veterinarijos gydytojas, 1957 m. įkūrė vieną moderniausių veterinarijos klinikų Tune ir jai iki 1995 m. vadovavo. 10 metų buvo Tuno miesto parlamento narys, dirbo įvairiose kantono institucijose, prekybos bendrovės „Pro Baltikum“, „Kiwani“ ir kitų visuomeninių organizacijų narys. Vienas iš Šveicarijos lietuvių bendruomenės Berno skyriaus įkūrimo organizatorių, 1981-1990 m. vicepirmininkas, 1991-2002 m. pirmininkas, vėliau – garbės pirmininkas. Dalyvavo Pasaulio lietuvių bendruomenės veikloje.

Žmona – šveicarė Ruth Romang (Hofer), sūnūs Markus Vytautas, Gabrielius Gintaras ir Aras Lukas. Išsaugojo kalbą, tradicijas ir papročius. Savo šeimą laikė Lietuvos ir Šveicarijos piliečiais.

V. Dargužas domėjosi Lietuvos valstybės istoriniais dokumentais ir sukaupė vertingą Lietuvos ir kitų šalių XVI–XX a. kartografijos rinkinį, kurį 1983 m. padovanojo Vilniaus universitetui. Rūpinosi lietuvių išeivijos kultūros paveldo perdavimu Lietuvai ir kartu su žmona Ruth – labdara pavieniams asmenims ir organizacijoms Lietuvoje ir Punsko krašte.

## Apdovanojimai
* Vilniaus universiteto globėjo vardas, 1990 m. birželio 20 d.
* Vilniaus universiteto garbės daktaro vardas (suteiktas pirmajam po Lietuvos Nepriklausomybės atkūrimo), 1991 m.
* Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino 4 laipsnio ordinas, 1998 m.

## Bibliografija
* „Mylėsi Lietuvą iš tolo“ (atsiminimus užrašė J. I. Survilaitė). VU leidykla.

## Šaltiniai
Aitvaras

**Aitvaras** – lengvas, nuo žemės virve valdomas skraidantis aparatas. Skraido vėjo dėka, vairuojamas virve veikiant skirtingus aitvaro kampus.

Manoma, kad aitvarus sukūrė kinai prieš 2800 metų. Jie buvo sudaryti iš tvirto šilko pluošto ir bambukinio karkaso.

Su stiprią jėgą sukuriančiais jėgos aitvarais čiuožinėjama snieglentėmis, plaukiojama banglentėmis.

Aitvarų klasifikacija:
# Sportiniai aitvarai;
# Tiksliniai aitvarai;
# Laisvalaikio aitvarai;
# Taikomieji aitvarai.
AFC Čempionų lyga

**AFC Čempionų lyga** () – kasmetinės Azijos futbolo klubų varžybos, kurias vykdo Azijos futbolo konfederacija. Čempionate dalyvauja 32 klubai iš 10 Azijos lygų. Čempionato nugalėtojas metų gale dalyvauja FIFA Pasaulio futbolo klubų taurėje. Kvalifikacinės varžybos prasideda vasario mėn. gale, o finalas yra žaidžiamas lapkričio mėn. pradžioje, neutralioje aikštėje.

## Istorija

Čempionatas įkurtas 1967 m. ir iki 1971 m. vadinosi *Azijos klubų čempionatas* (). Naujai surengtas varžybas laimėjo Tel Avivo Hapoel Tel Aviv FC, finale 2-1 nugalėję Selangor FA futbolo klubą iš Malaizijos. Nuo 1972 m. iki 1985 m. varžybos nebuvo vykdomos. 1986 m. buvo atkurtos ir iki 2002 m. vadinosi *Azijos Čempionų taurė*. 2003 m. sujungus Azijos Taurių laimėtojų taurę, Azijos Supertaurę ir Azijos Čempionų taurę, įgavo dabartinį formatą ir buvo pervadintas į Azijos Čempionų lygą.

## Finalai

### Azijos klubų čempionatas

***** Irako Al-Shorta futbolo klubas atsisakė žaisti prieš Izraelio Maccabi Tel Aviv FC

### Azijos Čempionų taurė

* ***** JEF United Ichihara Chiba laimėjo grupės etapą
* ****** Al-Hilal neatvyko į varžybas

### AFC Čempionų lyga

## Nuorodos

* AFC Čempionų lygos oficiali svetainė
Berznyko valsčius

**Berznyko valsčius** (; ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lenkijoje. Valsčiaus centras – Berznykas.

## Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. valsčius priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Lenkijos Kongreso karalystės laikais valsčiaus teritorija priklausė Seinų apskričiai, Suvalkų gubernijai.

Atkurtas apie 1900 m. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Po karo iki 1925 m. sausio 1 d. buvo Seinų apskrityje, vėliau iki II pasaulinio karo Suvalkų apskrityje. 1952 m. liepos 1 d. valsčiuje buvo 26 kaimai. Vykdant Lenkijos valsčių reformą 1954 m. rugsėjo 29 d. valsčius buvo panaikintas. 1973 m. sausio 1 d. atkūrus valsčių sistemą, valsčius įėjo į Balstogės vaivadijos Seinų apskritį. 1975 m. birželio 1 d. tapo Suvalkų vaivadijos dalimi. 1976 m. liepos 1 d. valsčius buvo panaikintas, o jo kaimai prijungti prie Seinų ir Gibų valsčių.

|-
| 1888 ||   || 8301 ||  || ||
|-
| 1921 ||   || 3277 ||  || ||
|-
|}

## Gyvenvietės

* Alnai
* Alnukai
* Aradnykai
* Basiai
* Berznykas
* Berznyko Palivarkas
* Beržalapiai
* Dubava
* Dvarčėnai
* Kreiviniai
* Morkiškė
* Počkūnai
* Podliaskiai
* Pulkotai
* Rakelija
* Stabingis
* Vygrėnai
* Žagariai ir kt.


## Tautinė ir religinė sudėtis

Pagal 1921 m. lenkų valdžios atliktą gyventojų surašymą valsčiuje gyveno 3 272 gyventojai, kurių tautinė sudėtis atrodė taip:

* Lenkai – 77,9% (2 549);
* Lietuviai – 15% (491);
* Rusai – 6,9% (226);
* Gudai – 0,18% (6).

Religinė sudėtis atrodė taip:

* Katalikai – 91,8% (3 004);
* Sentikiai – 7,1% (235);
* Judėjai – 0,5% (17);
* Protestantai – 0,3% (12);
* Stačiatikiai – 0,12% (4).

1888 m.:
* Lietuviai – 49,6 %
* Lenkai – 37,4 %
* Žydai – 6,5 %
* Rusai – 6,2 %
* Baltarusiai – 0,2 %

## Nuorodos

* Główny Urząd Statystyczny w Warszawie: Województwa centralne i wschodnie Rzeczypospolitej Polskiej – podział na gminy według stanu z dnia 1.IV 1933 roku, Książnica-Atlas, Lwów 1933 m.
* Wykaz Gromad Polskiej Rzeczypospolitej Ludowej według stanu z dnia 1.VII 1952 m., PRL, GUS, Warszawa
* 1924 m. valsčiaus perkėlimo į kitą apskritį įstatymas (lenk.) 
* 1954 m. valsčiaus panaikinimo įstatymas (lenk.) 
* 1955 m. valsčius priskirtas Balstogės vaivadijai (lenk.) 
* 1972 m. Lenkijos valsčių atkūrimo įstatymas (lenk.) 
* 1975 m. valsčiaus perkėlimo į Suvalkų vaivadiją įstatymas (lenk.) 
* 1976 m. valsčiaus panaikinimo įstatymas (lenk.) 

## Šaltiniai
Šilumvežis

**Šilumvežis** – lokomotyvas, kurio pirminis energijos šaltinis yra vidaus degimo variklis, dažniausiai dyzelinis. Šilumvežiai gali būti vienos, dviejų ar kelių sekcijų, juose būna dvi mašinistų kabinos.

Garvežius šilumvežiai pakeitė XX a. 6-ajame dešimtmetyje.

## Šilumvežių pavaros

Traukinio įsibėgėjimo, stabdymo metu varančiai sistemai tenkančios jėgos pernelyg didelės, kad tiktų įprastinė pavarų dėžė. Todėl šilumvežiai dažniausiai turi elektrinę pavarą. Šilumvežio vidaus degimo variklis suka elektros generatorių, kuris maitina ratus varančius elektros variklius. Šie varikliai panaudojami ir stabdymui. Stabdymo metu elektros variklių (kurie tuomet veikia kaip generatoriai) pagaminta elektros energija retais atvejais gali būti kaip nors panaudojama, tačiau dažniausiai šilumvežiai turi rezistorių bloką jai tiesiog išsklaidyti šilumos pavidalu.

Gali būti taip pat hidraulinė pavara, praeityje bandyti ir kitokie sprendimai.

## Šilumvežių išdėstymai

Sunkesni traukiniai gali būti traukiami dviejų ar daugiau lokomotyvų. Šie lokomotyvai dažniausiai sujungiami taip jog mašinistas iš vienos kabinos gali valdyti visus. Pasitaiko (labiau Amerikoje) kabinos neturinčių lokomotyvų kurie kelyje valdomi tik iš kito lokomotyvo, o patys vieni išvis negali važiuoti, arba gali tik lėtai (stoties ribose). Amerikoje taip pat daugiau vieną kabiną teturinčių lokomotyvų – dauguma Europoje naudojamų lokomotyvų turi dvi kabinas (keičiant važiavimo kryptį, nebūtina apsisukti).

Važiuojant nedideliu greičiu, lokomotyvo jėgainė gali pagaminti daugiau elektros energijos nei elektros varikliai geba suvartoti. Jei tai pasitaiko dažnai, naudojami „šliužai“ () – tik ratų varančiuosius variklius turintys lokomotyvo priedai be jėgainės. Jie gali būti specialiai taip pagaminti bet dažnai taip pat perdirbami iš senų lokomotyvų kurių jėgainė susidėvėjusi.

Šilumvežį sudaro 4 pagrindiniai komponentai – dyzelinas, рavara, važiuoklės, pagalbinė įranga.

## Lietuvoje

Sovietmečiu buvo naudojami šilumvežiai, pagaminti TSRS (Rusijoje, Latvijoje), Čekoslovakijoje, Vengrijoje. Garvežius jie ėmė pakeisti apie 1970 m.

2007 m. pabaigoje „Lietuvos geležinkeliai“ gavo pirmąjį iš 34 užsakytų dyzelinių lokomotyvų „Eurosummer 20CF“ (ER20CF), pagamintų „Siemens“ kompanijoje. Jie gali vežti 6000 tonų (100 vagonų) traukinį 120 km/h greičiu. Lietuvoje dažniausiai naudojami šie šilumvežiai:

## Šaltiniai
Berklainių pilkapynas

**Berklainių pilkapynas** – pilkapynas Pasvalio rajono savivaldybės teritorijoje, prie Berklainių kaimo, Daujėnų seniūnija, Orijos kairiajame krante, 0,3 km į pietvakarius nuo jos ir Paršupio santakos, 1,2 km į pietryčius nuo Daujėnų Švč. Jėzaus Vardo bažnyčios, 0,2 km į šiaurės rytus nuo kelio Smilgiai-Porijai.

## Pilkapynas
Pilkapyne yra kaimo kapinaitės, vakarinėje dalyje – sodyba. Išliko du apardyti pilkapiai kapinaitėse ir vienas prie sodybos. Šį 1970 m. tyrė Vilniaus pedagoginio instituto archeologai (vadovas Mykolas Michelbertas). 1,1 m aukščio ir 8,5–9 m skersmens sampilo pakraščiuose aptiktas akmenų vainikas, viduryje yra palaidoti 8 nedeginti mirusieji su III a. – VI a. įkapėmis bei degėsių ir anglių sluoksnis. Rasta geležinių įmovinių ietigalių, siauraašmenių pentinių ir įmovinių kirvių, žalvarinių apgalvių įvijų. Prie pilkapio rasti du XVI a. – XVII a. kapai. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.

## Šaltiniai
1435 mm vėžė

**1435 mm vėžė** (arba ***standartinė vėžė, europinė vėžė***, taip pat ***Stivensono vėžė***) – labiausiai paplitusi pasaulyje plačiojo geležinkelio vėžė. Ji nutiesta beveik visose Europos Sąjungos šalyse (Lietuvoje, Latvijoje, Estijoje, Airijoje, Suomijoje, Portugalijoje ir Ispanijoje labiau paplitę kitų standartų geležinkelio vėžės), taip pat JAV, Kinijoje, daugelyje kitų pasaulio valstybių. Vėžę naudojančiose šalyse dažnai vadinama *standartine vėže*, Lietuvoje – *europine vėže*. Imperinių vienetų sistemoje 1435 mm plotis atitinka 4 pėdas ir 8,5 colio, šis atstumas fiksuojamas tarp bėgio galvutės vidinių kraštinių.

1435 mm vėžė pasaulyje sudaro apie 60 proc. geležinkelių tinklo ir iš viso siekia 720 tūkst. kilometrų.

## Istorija

Geležinkelio pradininkas Džordžas Stivensonas pirmiausia įvedė 1422 mm (4 pėdų 8 colių) vėžę, kuri buvo naudojama nuo 1825 m. pirmajame Anglijos geležinkelyje. 1845 m. imta naudoti šiek tiek praplėsta – 4 pėdų 8,5 colio (1435 mm) vėžė, ilgainiui tapusi standartine daugelyje šalių.

## Lietuva

Lietuvoje didžiausią geležinkelio tinklą sudaro 1520 mm vėžė arba rusiškoji vėžė, tuo tarpu 1435 mm vėžės geležinkelis yra naudojamas susisiekimui su Lenkija ruože nuo Kauno iki Lietuvos–Lenkijos sienos. Šio ruožo ilgis 126 km.

Lietuvoje pradėtas rekonstruoti geležinkelio ruožas nuo Šeštokų iki valstybės sienos su Lenkija, siekiant nutiesti standartinės vėžės „Rail Baltica“ geležinkelį, sujungsiantį Lenkiją, Lietuvą, Latviją ir Estiją. Planuojama, kad „Rail Baltica“ nuo Lenkijos iki Mockavos bus standartinės, o nuo Mockavos iki Kauno – sugretintos (dvigubos) vėžės.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Amžiaus projektas: pirmieji maršrutai – jau šiemet (Delfi.lt)
Oldenburgo EWE Baskets

**EWE Baskets** - Oldenburgo krepšinio klubas.

## Istorija

1954 m. įkurtas klubas vadinosi **Oldenburger TB** (Oldenburger Turnerbund atletikos klubas). Pradžioje buvęs jaunimo akademija, klubas greitai augo, ir 1962 m. tapo Vokietijos jaunimo čempionais. Po dvejų metų, Oldenburgas triumfavo Šiauriniame regioniniame čempionate ir jau 1966 m. pateko į Vokietijos lygą. Vokietijos lygoje žaidė 5 sezonus, tačiau 1971 m. iškrito į žemesnę lygą. 1976 m. padedant amerikiečiui Ralph Ogden klubas sugrįžo į aukščiausią lygą ir ten žaidė dešimtmetį.

1985 m. vėl nukrito į žemesnę lygą, tačiau sugrįžo į 1987-88 sezonui į aukščiausią lygą. Naujo tūkstantmečio pradžia buvo sėkminga, klubas vėl grįžo į Vokietijos lygą, šį kartą ilgesniam laikui. Klubą pradėjus remti energijos konglomeratui EWE, klubas tapo rimta jėga Vokietijos lygoje. Vadovaujant vyriausiam treneriui Don Beck, klubo komanda antrą sezoną pateko į Vokietijos taurės Top 4, ir trejus sezonus pateko į Vokietijos lygos atkrintamųjų etapą.  

2007 m. sezone klubas užėmė 9 vietą ir nepateko į atkrintamasias, todėl vyriausias treneris Beck'as paliko postą. Kitame sezone buvo suformuotas naujas klubo branduolys, į komandą atėjus Rickey Paulding, Jason Gardner ir Ruben Boumtje Boumtje, 2007-2008 sezone užimta 5-tą vietą ir ketvirtfinalyje įveikti praėjusio sezono čempioną Brose Baskets. 2008-2009 sezone klubo komanda įveikė visus varžovus atkrintamosiose varžybose ir finale laimėjo prieš Bonos "Telekom Baskets" klubą, taip iškovodamas teisę dalyvauti Eurolygoje. Tai yra aukščiausias klubo pasiekimas, per klubo gyvavimo istoriją.

## Pasiekimai

* Vokietijos čempionas: 2009 m.

## Nuorodos

*Oficialus klubo puslapis 
*Klubo aprašymas Eurolygos svetainėje
Bikavėnų kapinynas

**Bikavėnų kapinynas**, **Pajūriškių kapinynas** – kapinynas Šilutės rajono savivaldybės teritorijoje, prie Bikavėnų ir Pajūriškių kaimų, Vainuto seniūnija, Jūros ir jos bevardžio intako dešiniajame krante, 0,3 km į šiaurę–šiaurės rytus nuo Žvingių tilto kelyje  per Jūrą, 0,2 km į šiaurės rytus nuo šio kelio bei tiek pat į šiaurę–šiaurės vakarus nuo Jūros dešiniojo kranto ir 0,1 km į šiaurės rytus nuo Bikavėnų kaimo kapinių.

## Kapinynas
Kapinynas išsidėstęs keliuose hektaruose; kapai apardyti. 1963 m. ir 1967–1968 m. Istorijos instituto ir Lietuvos nacionalinio muziejaus archeologai (vadovai Adolfas Tautavičius, Bronė Tautavičienė) ištyrė 1530 m² plotą – X a. – XII a. 272 nedegintų ir 5 sudegintų mirusiųjų kapus.

Vyrų kapuose rasta ietigalių, kovos peilių, kalavijų, pasaginių segių ir kt. papuošalų, į kai kuriuos kapus įdėta žirgo galva, dviejuose vyrai palaidoti su žirgais. Moterų kapuose rasta vytinių antkaklių, kryžinių smeigtukų, įvijinių apyrankių, peiliukų, verpstukų. Dalies apardytų kapų įkapės yra VIII a. – IX a. Daugumą radinių saugo Lietuvos nacionalinis muziejus ir Šilutės muziejus.

## Šaltiniai
Jurbarko valsčius

**Jurbarko valsčius** () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vidurio vakarų Lietuvos teritorijoje, dešiniajame Nemuno krante. Centras – Jurbarkas. 2018 m. išleista Jurbarko valsčiaus kronika.

## Istorija

Valsčius minimas dar 1561 m. Atkurtas XIX a. Kauno gubernijoje. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Jurbarko rajonui (16 apylinkių).

|-
| 1877 m. || || 6417 || 984 kiemai  || 5 seniūnijos || 60
|-
| 1923 m.  || 324 || 10.344 || 2001 || || 79 gyvenvietės 
|-
| 1932 m. || 330 || 12215 || || 15 seniūnijų  ||
|-
| 1949-01-01  || 326 || || || 16 apylinkių 
|}

## Vadovai
* Antanas Vabalas, 1932 m.

## Suskirstymas

XIX a. valsčiaus kaimai skirstėsi į 5 seniūnijas. Ši sistema buvo nustatyta 1872 m. Tos seniūnijos ne tik teritoriškai, bet ir priklausomybe – vienos priklausė valstybei, kitos žemvaldžiams bajorams (iki valstiečių reformos).

## Gyventojai
### Žymūs žmonės

|-
| 1873 || Paantvardys || Jurgis Baltrušaitis, poetas || 1944
|-
| 1892 || Lukšiai || Antanas Giedraitis-Giedrius, rašytojas, pedagogas || 1977
|-
| 1892 || Rotuliai || Kazimieras Ambrozaitis, filosofas || 1957
|-
| 1894 || Juodaičiai || Antanas Jokimas, architektas || 1964
|-
| 1894 || Smukučiai || Antanas Tamošaitis, teisininkas || 1940
|-
| 1906 || Klišiai || Juozas Gustas, kunigas || 1958
|-
| 1910 || Geišiai || Petronėlė Bernadišienė, kalbininkė || 1993
|-
| 1912 || Žindaičiai || Vladas Baltrušaitis, muzikas || 1975
|-
| 1920 || Smukučiai || Elena Červinskienė, literatūrologė || 2003
|-
| 1921 || Dainiai || Jonas Macaitis, leksikografas || 1989
|-
| 1926 || Skirsnemunė || Aldona Stempužienė, dainininkė || 2023
|-
| 1928 || Paskynai || Antanas Barčas, aktorius || 1990
|-
| 1929 || Rotuliai || Elzė Galnaitytė, kalbininkė || 2013
|-
| 1931 || Pašventys || Arnoldas Piročkinas, kalbininkas || 2020
|-
| 1932 || Kalnėnai || Antanas Kaminskas, technologas || 2010
|-
| 1932 || Giedriai || Jonas Bagdanskis, žurnalistas || 2025
|-
| 1933 || Kuturiai || Jonas Juškaitis, poetas || 2019
|-
| 1933 || Jerubiškiai || Bronislovas Martinkus, ekonomistas || 2020
|-
| 1935 || Skirsnemunė || Vytautas Urbanavičius, archeologas || 2024
|-
| 1938 || Žvirblaukys || Jonas Ambrukaitis, pedagogas || 
|-
| 1938 || Skirsnemunė || Juvencijus Deikus, inžinierius mechanikas ||
|-
| 1938 || Kažemėkai || Juozapas Edvardas Misevičius, matematikas || 2010
|-
| 1943 || Naujasodžiai || Eugenijus Algimantas Bagdanskis, inžinierius ||
|-
| 1943 || Kuturiai || Viktoras Blažys, karininkas ||
|}

## Šaltiniai
1520 mm vėžė

**1520 mm vėžė** (arba ***rusiškoji vėžė***) – antroji pagal paplitimą plačiojo geležinkelio vėžė pasaulyje (po standartinės 1435 mm vėžės). 1520 mm vėžė funkcionuoja Nepriklausomų Valstybių Sandraugos, Baltijos valstybėse, Suomijoje, Gruzijoje, Mongolijoje, Afganistane ir kt.

Lietuvos teritorijoje yra 1753,5 km tokios vėžės geležinkelių. Didžioji dalis plačiųjų geležinkelių Lietuvoje yra rusiškosios vėžės. Susisiekimui su Lenkija Lietuvoje  naudojamas standartinės vėžės geležinkelis, iš viso 21,8 km.

## Istorija

1520 mm vėžė radosi iš pradžių naudojant 5 pėdų, kurios atitinka 1524 mm, vėžes. Nors 5 pėdų vėžė pirmiausia atsirado Anglijoje ir JAV, tačiau labiau ji išplito po to, kai 1843 m. Rusijos imperija pasirinko šią vėžę kaip savo geležinkelių tinklo standartą. Savo atskirą plotį Rusija pasirinko siekdama apsunkinti pasienio stotyse tarptautinius mainus, pagerinti savų uostų darbą, sudaryti palankesnes sąlygas laivynui augti, izoliuoti savo pasienio regionus.

1970 m. TSRS patvirtino šiek tiek siauresnę – 1520 mm vėžę. Senieji bėgiai nebuvo iškart keičiami, kadangi traukiniai leidžia nedideles paklaidas. Siauresnė vėžė imta naudoti tiesiant naujus ir remontuojant senus ruožus, todėl dar ilgą laiką TSRS išliko 1524 mm vėžės, dėl ko greičiau ėmė dėvėtis bėgiai ir sumažėjo vidutinis traukinių greitis.

## Šaltiniai
Bukranijas

**Bukranijas**, **bukranionas** ( – jaučio kaukolė) – frontalios jaučio kaukolės pavidalo dekoro motyvas. Buvo skulptūrinis ir tapytas.

## Istorija
Bukranijas atsirado paleolite, matriarchato laikotarpiu, manoma, kaip vaisingumo simbolis. Ypač dažnas senovės Rytų šalių ir vidurio Europos neolito, chalkolito, kai kurių archeologinių kultūrų – ir bronzos amžiaus dirbinių puošyboje.

Pasak archeologo D. Kamerono, bukranijas vaizdavo moters gimdą su Falopijaus vamzdeliais. M. Gimbutienės nuomone, bukranijas buvo vienas Atgimimo deivės (retkarčiais ją simbolizavo ant kaukolės taškučiais nupiešti du sujungti trikampiai) simbolių. Dažnai kaukolė derinta su kitais Atgimimo deivės simboliais – bitė, drugys, gėlių žiedai.

Įsigalėjus patriarchatui bukranijas simbolizavo gyvūnų auką dievams. Kai kada kaukolė komponuota su girliandomis ant ragų, nuo helenizmo laikotarpio – su kaspinais apjuostomis augalų, vaisių ir žiedų girliandomis bei įterptais aukos taurių motyvais. Senovės Graikijoje ir Romoje bukranijais puošti aukurai, altoriai, sarkofagai, šventyklų sienos ir frizai. Buvo populiarus renesanso ir klasicizmo architektūros ir dekoratyvinių dirbinių puošyboje.

## Šaltiniai

## Literatūra
* Sabine Deschler-Erb u.a.: Bukranien in der jungsteinzeitlichen Siedlung Arbon-Bleiche 3 – Status, Kult oder Zauber? In: Archäologie der Schweiz 2002/4
* Adolf Ernst Napp: Bukranion und Guirlande : Beiträge zur Entwicklungsgeschichte der hellenistischen und römischen Dekorationskunst, Wertheim a. M., 1933, Heidelberg, Phil. Diss., 1930
* Wolf-Dietrich Niemeier: Eine knossische Palaststilscherbe mit Bukranion-Darstellung aus Mykene, Archäologischer Anzeiger (1989) S. 5-10
Biskupino gyvenvietė

**Biskupino archeologinė gyvenvietė** () – įtvirtinta gyvenvietė Biskupino ežero saloje netoli Gniezno, Gonsavos valsčius, Žninsko apskritis, Kujavijos Pamario vaivadija, Lenkija. Priskiriama Lužitėnų kultūrai. Nuo 1994 m. priskiriamas prie Lenkijos istorijos paminklų.

## Gyvenvietė
Gyvenvietė pastatyta 747-722 m. pr. m. e. iš ąžuolinių rąstų. Užima apie 2 ha. Gyvenvietė aptverta gulsčių kuolų bangolaužiais, rentininės konstrukcijos medine žemės ir akmenų pripildyta siena–pylimu su tiltu bei įvažiavimo vartais. Vidinėje sienos pusėje yra pagrindinė gatvė, suformuota ratu ir 13 gatvelių tarp ilgųjų namų. 102–106 namuose po 70–90 m² gyveno 1000–1200 žmonių. Tarpgentinių kovų laikotarpiu apie V a. Biskupino gyvenvietė sunyko.

## Tyrimai
Gyvenvietę 1933 m. atrado mokytojas Valentas Švaiceris, 1932 m. atvykęs mokytojauti į Biskupiną ir ežero pakrantėje radęs senovinės keramikos šukių. 1933–1939 m., 1947–1963 m. gyvenvietę tyrinėjo Juzefas Kostševskis, Zdislavas Rajevskis, 1941–1942 m. – Hansas Šleifas. Ištirta 75 % ploto. Biskupino gyvenvietė – archeologijos muziejus rezervatas. Tyrinėdamas šią gyvenvietę Voicechas Kučka pirmą kartą Lenkijoje panaudojo aerofotografiją.

## Šaltiniai