open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Vida Motiekaitytė

**Vida Motiekaitytė** (g. 1958 m. birželio 15 d. Šiauliai) – Lietuvos biologė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.

## Biografija
Tėvas Petras Motiekaitis. 1981 m. baigė Vilniaus universiteto Gamtos mokslų fakultetą. 2003 m. habilituota biomedicinos mokslų daktarė.

1979–1982 m. ir 1986–1987 m. dirbo Lietuvos mokslų akademijos Botanikos institute, 1982–1985 m. TSRS mokslų akademijos Leningrado V. L. Komarovo botanikos institute, 1987–1991 m. sąjunginio mokslinio tyrimo centro AIVS–Agroresursai (Automatinės informacinės valdymo sistemos–Agroresursai) Lietuvos sektoriuje, 1990–1991 m. Agrarinės geografijos skyriaus vyresnioji mokslo darbuotoja. 1994–2000 m. Vilniaus universiteto mokslinio herbariumo vedėja. 1991–2000 m. Vilniaus universiteto, 1996–1997 m. Šiaulių pedagoginio instituto, 1997–2006 m. Šiaulių universiteto dėstytoja, 2000–2005 m. Šiaulių universiteto Aplinkotyros katedros vedėja, 2000–2006 m. Šiaulių universiteto Botanikos sodo direktorė. Nuo 2006 m. Mykolo Romerio universiteto dėstytoja; nuo 2002 m. profesorė.

1991 m. viena Lietuvos gamtos fondo steigėjų. Nuo 2005 m. Lietuvos universitetų botanikos sodų asociacijos atstovė Europos Sąjungos botanikos sodų konsorciume.

## Mokslinė veikla
Mokslinės veiklos pagrindinės kryptys: augalų kolekcijų vadyba, aplinkosauga, Lietuvos ruderalinė augalija, jos klasifikacija ir ryšys su buveinėmis. Vadovavo kuriant Lietuvos aerobiologinių (alergogeninių žiedadulkių) stebėjimų tinklą – jis įkurtas 2003 m., jo stebėjimų stotys Vilniuje, Klaipėdoje, Šiauliuose tiria biologinės kilmės dalelių sklaidą, prognozuoja žiedadulkių koncentraciją ore.

## Bibliografija
* Urbofitocenozės: sintaksonomija, toksikotolerantiškumas, sukcesijos, funkcijos, monografija, Vilnius: Botanikos instituto leidykla, 2002 m. 250 p. ISBN 9989662214.

## Šaltiniai
Žilvinas Skačkauskas

**Žilvinas Skačkauskas** (g. 1951 m. rugsėjo 21 d. Suchorečjės kaime, Dunino apylinkė, Tugano rajonas, Tomsko sritis, Rusija) – Lietuvos rašytojas humoristas, vertėjas.

## Biografija
Gimė tremtinių šeimoje, 1957 m. su šeima grįžo į Lietuvą. 1958-1969 m. mokėsi Radviliškio 2-oje vidurinėje mokykloje. 1975 m. baigė Vilniaus valstybinio pedagoginio instituto Istorijos fakultetą, įgijo vidurinės mokyklos istorijos ir visuomenės mokslų mokytojo kvalifikaciją. 1977–1979 m. stažavosi SSRS Mokslų akademijos Socialinių ir ekonomikos problemų institute Leningrade.

1980–1982 m. Šiaulių televizorių gamyklos sociologas. 1983–1992 m. dirbo laisvai samdomu statybininku Lietuvos kolūkiuose. 1993–1997 m. bendros Lietuvos ir Rusijos UAB „Akmena“ mūrininkas. 1998–2005 m. laisvai samdomas statybininkas Danijoje ir Norvegijoje. Nuo 2005 m. lapkričio mėn. UAB „Man įdomu“, leidžiančios žurnalą „Man įdomu“, direktorius.

1988 m. aktyvus Šiaulių sąjūdžio veikėjas, nuo 1991 m. LSDP Šiaulių skyriaus, nuo 2000 m. Lietuvos socialdemokratų sąjungos narys.

## Kūryba
Humoreskas rašo nuo 1980 m., jas spausdino leidiniai „Šluota“, „Nemunas“, „Komjaunimo tiesa“, „Švyturys“, „Gimtasis kraštas“, „Šiaulių naujienos“ ir kiti. Rašė scenarijus TV laidai „Šou bulvaras“ ir TV serialui „Kaimynai“. Literatų klubo „Verdenė” narys.

## Bibliografija
* Taurovizija: humoreskos / Vytas Gasparavičius, Visvaldas Šaltis, Žilvinas Skačkauskas. - Klaipėda: Eldija, 1993. - 76 p.: portr.
* Tik nenuvertink Lietuvos! : humoreskos / piešiniai Leonido Vorobjovo. - Kaunas: Tyrai, 2000. - 77 p.: iliustr. - ISBN 9955-01-035-5
* Burna pati juokias: beveik tikros istorijos / dail. Leonidas Vorobjovas. - Šiauliai: K. J. Vasiliausko įmonė, 2003. - 79 p.: iliustr. - ISBN 9955-564-20-2
* Legendinį „Vairą“ mačiau iš arti: klubo vedėjo prisiminimai / Bronislovas Saulius Tarabilda, Žilvinas Skačkauskas. - Šiauliai: Tarabildų šeimos kultūros klubas-archyvas: Man įdomu, 2013. - 160 p.: iliustr. - ISBN 978-609-95381-0-5

## Vertimai
* Užžėlusiais takais: romanas / Knut Hamsun, iš norvegų kalbos. - Kaunas: Tyrai, 2001. - 173 p. - ISBN 9955-01-120-3
* Dovana: detektyvinis romanas / James Hadley Chase, iš anglų kalbos. - Kaunas: Tyrai, 2001. - 205 p. - ISBN 9955-01-113-0

## Šaltiniai
Mykolas Morkūnas

**Mykolas Morkūnas** (1916 m. vasario 17 d. Payslykis, Vaškų valsčius, Biržų apskritis – 1999 m. balandžio 15 d. Čikaga) – Lietuvos ekonomistas, ekonomikos daktaras, spaustuvininkas, Morkūno spaustuvės savininkas.

## Biografija
1938–1940 m. mokėsi Kauno kunigų seminarijoje, 1940–1944 m. Vilniaus universitete, 1945–1947 m. Insbruko universitete studijavo ekonomiką. 1947 m. ekonomikos daktaras.

1944 m. Vilniuje savo spaustuvėje spausdino antinacinio pogrindžio laikraštį „Laisvas žodis“. 1948–1949 m. lankė Freiburgo meno mokyklą, vėliau persikėlė į JAV. 1951–1992 m. Čikagoje turėjo spaustuvę, kurioje spausdino lietuviškas knygas, leidinius „Akiračiai“, „Lituanus“, „Medicina“, „Metmenys“, „Technikos žodis“, taip pat latvių leidinius, plakatus, kitus spaudinius. 1993 m. spaustuvės įrangą perkėlė į Kauną, su kitais įkūrė spaustuvę „Morkūnas ir Ko“. 

## Įvertinimas
* 1998 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas

## Šaltiniai
Šveicarijos himnas

**Šveicarijos psalmė** yra oficialus Šveicarijos himnas. Muzika 1841 m. sukūrė Alberich Zwyssig, žodžius Leonhard Widmer. Nuo pat savo sukūrimo dažnai grota įvairių renginių metu, tačiau Šveicarijos Nacionalinė asamblėja net keletą kartų atsisakė pripažinti melodiją oficialiu himnu, motyvuodama piliečių teise patiems rinktis himną ir nesant visuotiniam sutarimui.

Nuo 1961 iki 1981 *Šveicarijos psalmė* de facto pakeitė iki tol buvusį himną () *„Kai pašauksi, mano Tėvyne“* – Johann Rudolf Wyss (1743-1818) sukurtą dainą pagal Dieve, sergėk karalienę melodiją. 1981 metų balandžio 1 dieną *Šveicarijos psalmė* pripažinta oficialiu valstybės himnu.

## Istorija

Iki XVIII a. Šveicarija neturėjo valstybinio himno. Vokiška patriotinė daina *„Kai pašauksi, mano Tėvyne“* (, , , retorom.E clomas, tger paeis), sukurta 1811 metais, buvo pirmasis himnas, naudotas iki 1961 metų. Tokia pati melodija kaip ir Jungtinės karalystės himno keldavo nemažai painiavos, ypač sportinių varžybu metu susitikus dviejų šalių sportininkams. 

1961 metais *Šveicarijos psalmė* patvirtinta kaip laikinas himnas su trejų metų bandomuoju periodu, 1965 metais šis terminas pratęstas. 1979 metais sudaryta speciali komisija rinko galimus kandidatus, tačiau nei vienas kita daina nebuvo pakankamai populiari ar žinoma. Oficialiu valstybiniu himnu patvirtinta 1981 metų balandžio 1 dieną. 

## Eilės

Kadangi Šveicarijoje keturios valstybinės kalbos, originalus vokiški žodžiai buvo išversti į kitas tris kalbas. 

## Nuorodos
* Himno žodžiai ir muzika visomis oficialiomis kalbomis
Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos civilinio proceso kodeksas

**Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos civilinio proceso kodeksas** (**LTSR CPK**) - civilinių bylų proceso tvarką visuose Lietuvos TSR teismuose greta TSR Sąjungos ir sąjunginių respublikų civilinio proceso pagrindų ir sutinkamai su jais leidžiamų kitų TSR Sąjungos įstatymų nustatęs Lietuvos TSR civilinio proceso įstatymas; civilinio proceso kodeksas.

## Turinys

Nustatė tvarką, kuria nagrinėjamos bylos dėl ginčų, kylančių iš civilinių, šeimos, darbo ir kolūkinių teisinių santykių, bylos, kylančios iš administracinių teisinių santykių, ir ypatingosios teisenos bylos. Pagal LTSR CPK buvo nagrinėjamos bylos, kylančios iš administracinių teisinių santykių, ir ypatingosios teisenos bylos pagal bendras proceso taisykles, išskyrus atskiras išimtis, kurias nustatė TSR Sąjungos ir Lietuvos TSR įstatymai.

Patvirtino LTSR Aukščiausioji Taryba 1964 m. liepos 7 d. 

Kodeksas įsigaliojo 1965 metų sausio 1 d.

## Struktūra
Kodeksą sudarė 482 straipsniai (6 skyriai, 43 skirsniai) ir 2 priedai (Trečiųjų teismo nuostatai ir Piliečių turto, į kurį negali būti nukreipiamas išieškojimas pagal vykdomuosius dokumentus, rūšių sąrašas).
Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos civilinis kodeksas

**Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos civilinis kodeksas** - Lietuvos TSR įstatymas, pagrindinis LTSR privatinės teisės sąvadas, civilinis kodeksas. Patvirtino LTSR Aukščiausioji Taryba 1964 m. liepos 7 d. Kodeksas įsigaliojo 1965 metų sausio 1 d. Kodeksą sudarė (ideologizuota, komunistinius lozungus skelbianti) Preambulė ir 610 straipsnių (8 skyriai, 50 skirsnių).

## Uždaviniai
Lietuvos TSR civilinis kodeksas reguliavo turtinius ir su jais susijusius asmeninius ne turtinius santykius, „siekiant sukurti materialinę-techninę komunizmo bazę ir vis labiau patenkinti materialinius ir dvasinius piliečių poreikius“. Įstatymo numatomais atvejais šis kodeksas reguliavo taip pat ir kitokius asmeninius ne turtinius santykius (LTSR CK 1 str. 1 d.).

Kodeksas skelbė, kad tarybinėje visuomenėje turtinių santykių pagrindas yra „socialistinė ūkio sistema ir socialistinė gamybos priemonių nuosavybė“, o Lietuvos TSR ūkinį gyvenimą nustato ir „duoda jam linkmę valstybiniai ekonominio ir socialinio vystymo planai“ (LTSR CK 1 str. 2 d.).

## Reguliavimo dalykas
Kodeksas reguliavo Kodekso 1 straipsnyje nurodytus santykius:
* tarp valstybinių, kooperatinių ir kitų visuomeninių organizacijų;
* tarp piliečių ir valstybinių, kooperatinių ir kitų visuomeninių organizacijų;
* tarp piliečių.

TSR Sąjungos įstatymų numatomais atvejais santykių, kuriuos reguliavo šis kodeksas, dalyviais galėjo būti ir kitokios organizacijos.

Turtiniams santykiams, pagrįstiems administraciniu vienos šalies pavaldumu kitai, taip pat mokesčių ir biudžeto santykiams šio kodekso taisyklės buvo netaikomos.

Šeimos, darbo, žemės, kalnakasybos (!), vandens, miškų santykius, taip pat santykius kolūkiuose, kylančius iš jų įstatų, reguliavo atitinkamai šeimos, darbo, žemės, žemės gelmių, vandens, miškų ir kolūkiniai įstatymai.
Morkūno spaustuvė

**Morkūno spaustuvė** – lietuviškų knygų spaustuvė, veikusi 1951–1992 m. Čikagoje. Steigėjas ir savininkas Mykolas Morkūnas. 

## Veikla
Spaustuvė spausdino lietuviškas knygas, leidinius „Akiračiai“, „Lituanus“, „Medicina“, „Metmenys“, „Technikos žodis“, plakatus, kitus spaudinius. 1993 m. spaustuvės įrangą M. Morkūnas perkėlė į Kauną, su kitais įkūrė filialą, tapusį savarankišku – spaustuvę „Morkūnas ir Ko“. 

Spaustuvėje dirbo Marija Paškevičienė, Henrieta Vepštienė, Stasė Vaškelienė, Danutė Bindokienė, Ramunė Kviklytė, Aloyzas Pakalniškis.

## Bibliografija
* Lietuvos katalikų bažnyčios kronika, parengė spaudai ir spausdino: I tomas 1974 m., II tomas 1975 m., III tomas 1976 m., IV tomas 1978 m., V tomas 1979 m., VI tomas 1983 m.
* Lietuvos katalikų bažnyčios kronika, parengė spaudai: VII tomas 1984 m., VIII tomas 1987 m.
* Lietuvos katalikų bažnyčios kronika ispanų kalba, I tomas 1979 m.
* Marius Katiliškis. Apsakymai, 1975 m.
* Anatolijus Kairys. Trys komedijos, 1975 m.
* Eugenija Bogutienė. Žaidimai ir rateliai vaikams, 1984 m.
* Bronius Kviklys. Lietuvos bažnyčios, 7 tomai, 
* Stasys Santvaras. Saulėleidžio sonetai, 1990 m.

## Šaltiniai
Komercinis kodeksas

**Komercinis kodeksas** – įstatymo galią turintis teisės normų, reguliuojančių komercinę veiklą (privatinius verslo santykius), rinkinys; komercinis teisynas, komercinės teisės sąvadas, teisės kodeksas.

## Istorija
Kodifikacija pradėta XIX a. 1807 m. priimtas Prancūzijos komercinis kodeksas (), 1829 m. – Ispanijos komercinis kodeksas, įstatymu įvestas pirmasis žinomas prekybinis registras (įmonių registro analogas).
1861 m. priimtas Visuotinis Vokietijos prekybos kodeksas (, ADHGB), kurį savo nutarimu patvirtino Vokietijos Sąjunga (Vokietijos Sąjungos Susirinkimas). Austrijoje nuo XIX a. galiojo Visuotinis komercinis kodeksas (). Komercinės teisės reforma XXI a. nubrėžė naujas gaires – priimtas Verslo teisės kodeksas (), įsigaliojęs 2007 m. sausio 1 d.

## Nuorodos
* Komercinės teisės istorija
Vatikano himnas

**Pontifiko himnas** (itališkai *Hymne pontifical*) yra oficialus popiežiaus, Šventojo Sosto ir Vatikano himnas. Kartais dar vadinamas *Pontifiko maršu* arba *Religiniu maršu*. Grojamas ceremonijų, kuriose dalyvauja popiežius arba jo atstovas, metu. Keliant Vatikano vėliavą grojamos tik pirmos aštuonios eilutės.

Muzika buvo sukurta 1869 metais prancūzų kompozitoriaus Charles Gounod, minint tuometinio popiežiaus Pijaus IX įšventinimo į kunigus jubiliejų.

*Pontifiko maršas* oficialiu himnu patvirtintas 1949 m. spalio 16 d. Pijaus XII. Himnas pakeitė iki tol buvusį *Triumfo maršą* (nuo 1857 m.). Pirmą kartą oficialiai sugrotas 1949 metų Kūčių vakarą, tos pačios ceremonijos metu paskutinį kartą grotas ir *Triumfo maršas*.

Himno žodžius sukūrė vienas iš tuometinių Šventojo Petro bazilikos vargonininkų Antonio Allegra. Lotyniška žodžių versija sukūrė Raffaello Lavagna 1991 metais. 

## Itališki žodžiai
Roma immortale di Martiri e di Santi,
Roma immortale accogli i nostri canti:
Gloria nei cieli a Dio nostro Signore,
Pace ai Fedeli, di Cristo nell'amore.
 
A Te veniamo, Angelico Pastore,
In Te vediamo il mite Redentore,
Erede Santo di vera e santa Fede;
Conforto e vanto a chi combatte e crede,
 
Non prevarranno la forza ed il terrore,
Ma regneranno la Verità, l'Amore.

## Lotyniški žodžiai
CHORUS

O felix Roma – o Roma nobilis:
Sedes es Petri, qui Romae effudit sanguinem,
Petri cui claves datae sunt regni caelorum.
Pontifex, Tu successor es Petri;
Pontifex, Tu magister es tuos confirmans fratres;
Pontifex, Tu qui Servus servorum Dei,
hominumque piscator, pastor es gregis,
ligans caelum et terram.
Pontifex, Tu Christi es Vicarius super terram,
rupes inter fluctus, Tu es pharus in tenebris;
Tu pacis es vindex, Tu es unitatis custos,
vigil libertatis defensor; in Te potestas.

VOX ACUTA, VOX ALTERA AB ACUTA

Tu Pontifex, firma es petra, et super petram
hanc aedificata est Ecclesia Dei.

VOX MEDIA, VOX GRAVIS

Pontifex, Tu Christi es Vicarius super terram,
rupes inter fluctus, Tu es pharus in tenebris;
Tu pacis es vindex, Tu es unitatis custos,
vigil libertatis defensor; in Te potestas.

CHORUS

O felix Roma – O Roma nobilis.

## Nuorodos
Vatikano himno garso įrašas (vokalinė versija), žodžiai su vertimu į lietuvių kalbą - Tinklalapis Himnai.lt
*Himno žodžiai, natos, muzika midi formatu
Vitalis Morkūnas

**Vitalis Morkūnas** (1929 m. lapkričio 1 d. Vilkaviškyje – 2014 m. rugsėjo mėn. Vilniuje) – Lietuvos etnologas, humanitarinių mokslų daktaras.

## Biografija
1956 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą. 1968 m. apgynė disertaciją „Žemės ūkio darbininkų buitis Lietuvoje 1919–1940 m.“, 1969 m. istorijos mokslų kandidatas.

1968–1999 m. dirbo Istorijos institute (nuo 1990 m. Lietuvos istorijos institutas), 1971–1989 m. instituto Etnografijos (nuo 1996 m. Etnologijos) skyriaus vedėjas.

Žmona Elena Morkūnienė.

## Mokslinė veikla
Tyrinėjimų sritis – samdinių kultūra, taip pat žvejyba, etnologijos istorija, etninė istorija. Daugelio etnologijos leidinių sudarytojas, tęstinių leidinių „Etnografiniai tyrinėjimai Lietuvoje“ (1975–1985 m.), „Iš lietuvių kultūros istorijos“ (1977–1985 m.) ir kitų atsakomasis redaktorius, straipsnių autorius. Su Latvijos etnologais parengė bendrų studijų apie etnografinių regionų formavimosi problemas.

## Bibliografija
* Nuo tamsos iki tamsos: žemės ūkio darbininkų buitis Lietuvoje 1919–1940 m. – Vilnius: Mokslas, 1977. – 200 p.

## Šaltiniai
Anė

**Anė** () – gyvenvietė Latvijoje, Jelgavos savivaldybėje. Gyvenvietė įsikūrusi prie Lielupės upės, 38 km nuo Rygos ir 7 km nuo Jelgavos. 1336 gyventojai (2021 m.).

## Šaltiniai
Elena Morkūnienė

**Elena Morkūnienė** (1929 m. sausio 16 d. Kaunas – 2001 m. vasario 11 d. Vilnius) – Lietuvos choreografė, humanitarinių mokslų daktarė.

## Biografija
1952 m. Kaune baigė Lietuvos kūno kultūros institutą. 1972 m. istorijos mokslų kandidatė.

Nuo 1957 m. Vilniaus universiteto dėstytoja; nuo 1991 m. profesorė. 1957–1980 m. Vilniaus universiteto dainų ir šokių ansamblio vyr. baletmeisterė, nuo 1957 m. – Lietuvos dainų švenčių, Baltijos šalių studentų dainų švenčių „Gaudeamus“ vyr. baletmeisterė, režisierė.

Nuo 1979 m. konsultavo daugelį Lietuvos dainų ir Šokių ansamblių rengiant programas, ruošiantis dainų ir šokių šventėms. Konsultavo ir JAV tautinių šokių kolektyvus, dirbo choreografe konsultante Mongolijoje.

Sukūrė daugiau kaip 100 choreografijos kompozicijų ir šokių, dalis kūrybos išspausdinta autorinėse knygose.

Sutuoktinis Vitalis Morkūnas.

## Bibliografija
* Apeiginiai šokiai dzūkų vestuvėse / Kraštotyra, Vilnius: Mintis, 1979 m.
* Iškilmingasis kadrilis 1981 m.
* Pynimėlis, 1989 m.,
* Kregždutė, 1993 m.
* Ratelinė polka, 1994 m.
* Lietuvių liaudies choreografijos bruožai: XIX a. pabaiga – XX a. pirmoji pusė, monografija, 1982 m.

## Šaltiniai
Saulės kalendorius

**Saulės kalendorius** – kalendorius, kurio laiko skaičiavimas remiasi Saulės judėjimu dangaus sfera, neatsižvelgiant į mėnulį. Pagrindinis vienetas yra atogrąžiniai metai.

Paprastai turi 12 mėnesių, susijusių su Zodiaku, kurie kilę iš egiptiečių kalendoriaus, turėjusio 12 periodų po 30 dienų. Mėnesio sąvoka yra senesnio mėnulio kalendoriaus, kuriame metai susidėjo iš 12 mėnulio periodų.

Saulės kalendoriaus pranašumas prieš mėnulio kalendorių yra tame, kad pirmasis koreliuoja su metų laikais.

Kadangi atogrąžiniai metai turi ne lygų dienų skaičių, bet apie 365¼ dienos, saulės kalendoriuje visi metai negali turėti vienodo skaičiaus dienų.

## Istorija
Prie saulės kalendoriaus kūrimo daugiausiai prisidėjo žymiausi astronomai. Chronologijos laiko skaičiavimu pradininku yra laikomas Eratostenas (276–194 m. pr. m. e.). Apskaičiavo Žemės spindulį (6311 km). Timocharis ir Aristilis (II a. pr. m. e.) pirmieji sudarė pirmąjį žvaigždžių katalogą. Jie atliko Saulės, Mėnulio bei planetų matavimus. Išrado Saulės laikrodį ir galiausiai sutvarkė kalendorių. Tychas Brahė (1546–1601 m.) stebėjo ir matavo Saulę, Marsą, Mėnulį, Jupiterį bei Saturną. Galiausiai buvo patikslintos kalendorinės sistemos. Saulės kalendoriaus išradimas yra priskiriamas Egiptui.

Europos Saulės kalendorių prototipu laikomas vienas iš senovės Egipto kalendorių, sudarytas, datuojant pagal kai kuriuos duomenis, IV tūkst. pr. m. e. Pagal šį kalendorių, metai prasideda, kai pati ryškiausia dangaus žvaigždė Sirijus pirmą kartą pasirodo prieš saulėtekį horizonte po 2 mėnesių nematomumo periodo (maždaug po 70 parų). Kadangi Egipto gyventojai daugiausiai gyveno prie Nilo upės, nuo kurios priklausė šalies ūkinė veikla, šis kalendorius turėjo labai didelę reikšmę.

## Tropiniai saulės kalendoriai
Tropiniai saulės kalendoriai skirstomi į:

* Grigaliaus kalendorius
* Julijaus kalendorius
* Bahajų kalendorius
* Koptų kalendorius
* Iraniečių kalendorius
* Tamilų kalendorius
Michailas Talis

**Michailas Talis** (; ;  1936 m. lapkričio 9 d. – 1992 m. birželio 28 d.) – žydų tautybės TSRS-Latvijos šachmatininkas, didmeistris (1957 m.), 8-asis Pasaulio šachmatų čempionas. 

Šešių SSRS šachmatų čempionatų: 1957, 1958, 1967, 1972, 1974 ir 1978 m. nugalėtojas.  

Yra šachmatininkų, kurie laiko jį geriausiu puolančiu didmeistriu šachmatų istorijoje.

Pasaulio čempionu Michailas Talis tapo 1960 metais, kai pasaulio čempionato mače nugalėjo Michailą Botviniką, tačiau čempionu išbuvo tik metus, nes 1961 metais Botvinikas mače-revanše  nugalėjo Talį ir susigrąžino titulą.

## Išnašos

## Nuorodos

* Talio biografija
* CD knyga-biografija apie Talį
Vytautas Morkūnas

**Vytautas Morkūnas** (1941 m. lapkričio 15 d. Lapainia, Kruonio valsčius – 2013 m. Kaunas) – Lietuvos hidrotechnikos inžinierius, technologijos mokslų daktaras.

## Biografija
1964 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1973 m. technikos mokslų kandidatas.

Nuo 1964 m. Lietuvos žemės ūkio universiteto Vandens ūkio instituto (1950–1955 m. Lietuvos mokslų akademijos Melioracijos institutas, 1956–1990 m. Lietuvos hidrotechnikos ir melioracijos mokslo tyrimų institutai, 1995–2001 m. Lietuvos vandens ūkio institutas) mokslo darbuotojas, 1972–1988 m. Informacijos ir propagandos skyriaus vedėjas, nuo 1989 m. direktoriaus pavaduotojas.

Mokslinių tyrimų sritis – žemės ūkio melioracija ir aplinkosauga. Paskelbė 65 mokslinius straipsnius.

Turėjo žmoną Albiną. Dabar gyvi du sūnūs – Gintautas bei Vytautas ir trys anūkai – Gediminas (g. 1997), Kristupas (g. 2003) bei Bernardas (g. 2004).

Mirė Kauno Klinikose. Palaidotas Tolminkiemio (Panevėžio raj.) kapinėse.

## Bibliografija
* Lietuvos aplinkosaugos raida, su kitais, 2000 m.
* Lietuvos dirvožemiai, monografija, su kitais 2001 m.

## Šaltiniai
Janina Morkūnienė

**Janina Genovaitė Morkūnienė-Laniauskaitė** (g. 1940 m. gruodžio 27 d. Aukštadvaris) – Lietuvos etnologė, humanitarinių mokslų daktarė.

## Biografija
1967 m. baigė Vilniaus universitetą. 1993 m. Lietuvos istorijos institute ir Vytauto Didžiojo universitete apgynė disertaciją „Lietuvos valstiečių vasaros kinkomasis transportas (XIX a. antroji – XX a. pirmoji pusė)“, 1993 m. humanitarinių mokslų daktarė.

Lietuvos istorijos instituto Etnologijos skyriaus 1965–1968 m. vyr. laborantė, 1969–1991 m. jaunesnioji mokslinė bendradarbė, 1992–1993 m. mokslinė bendradarbė, 1994–2005 m. vyresnioji mokslo darbuotoja.

## Mokslinė veikla
Tyrimų pagrindinės kryptys: lietuvių valstiečių materialioji kultūra, valstiečių vasaros ir žiemos susisiekimo priemonės, kaimų, miestelių amatai ir verslai (vežimų, rogių, pakinktų gamyba, kailiadirbystė, odininkystė), etnografinės lauko medžiagos rinkimo metodika.

## Bibliografija
* Valstiečių linininkystė ir transportas, su A. Vyšniauskaite / Iš lietuvių kultūros istorijos, 9 t., Vilnius, 1977 m.
* Valstiečiu rogės, pakinktai ir jų gamyba, Vilnius, 1994 m.
* Kailių išdirbimas Lietuvoje XIX a. antroje–XX a. pirmoje pusėje, su V. Milium ir I. Šidiškiene / Amatas ir kūryba, Lietuvos etnologija, t. 2, Vilnius, 1997 m.

## Šaltiniai
Raštingumas

Pasak UNESCO, **raštingumas** – „gebėjimas atpažinti, suprasti, interpretuoti, kurti, bendrauti, skaičiuoti ir naudoti atspausdintus bei parašytus duomenis įvairiose situacijose.“ Tačiau vedant statistiką, raštingumas yra apibrėžiamas tiesiog kaip gebėjimas perskaityti ir parašyti paprastą sakinį bet kokia kalba. Pasak Jungtinių Tautų, 1998 m. pagal pastarąjį apibrėžimą raštingais buvo 80 % pasaulio gyventojų. Anot CŽV pasaulio faktų knygos, 2007 m. 15 m. ir vyresnių žmonių raštingumas buvo 82 % (vyrų – 87 %, moterų – 77 %). Pasak tos pačios knygos, „iš 785 milijonų neraštingų pasaulio žmonių daugiau nei du trečdaliai gyvena aštuoniuose valstybėse: Bangladeše, Kinijoje, Egipte, Etiopijoje, Indijoje, Indonezijoje, Nigerijoje ir Pakistane. Du trečdaliai neraštingų pasaulio žmonių yra moterys. Ypač žemas raštingumas yra arabų valstybėse, pietų ir vakarų Azijoje bei subsacharinėje Afrikoje. Šiose teritorijose neraštingi yra maždaug trečdalis vyrų ir pusė moterų.“ Daug kur Afrikoje raštingumas asocijuojamas su kolonializmu, o kalbėjimas – su vietinėmis tradicijomis.

Tarptautinė raštingumo diena minima rugsėjo 8 d.

## Ekonomika
Raštingumas laikomas vienu iš svarbiausių žmogiškojo kapitalo rodikliu, nes raštingi žmonės yra pigiau ir greičiau apmokomi, turi geresni socioekonominį statusą, galimybę siekti aukštojo mokslo bei geresnes karjeros ir sveikatos perspektyvas. Pavyzdžiui, Pietų Indijos valstijoje Kereloje 1948 m. buvo įvykdyta didelė švietimo reforma ir septintame XX amžiaus dešimtmetyje, kai mokytos merginos pradėjo kurti šeimas, smarkiai sumažėjo moterų ir vaikų mirtingumas. Tiesa, kai kurie dabartiniai tyrėjai teigia, kad tokios koreliacijos daugiau rodo ne raštingumo, o ėjimo į mokyklą privalumus.

## Taip pat skaitykite
* Sąrašas:Šalys pagal raštingumą

## Šaltiniai
Mis Lietuva 2009

**Mis Lietuva 2009** – gražiausios 2009 m. Lietuvos merginos rinkimai. Konkursas pirmą kartą vyko realybės šou forma. Konkursas transliuotas per Lietuvos ryto TV. Jo vedėjas - Audrius Bružas. Kas savaitę iš varžybų buvo pašalinama po vieną dalyvę. Finaliniame etape konkurso nugalėtoją išrinko speciali komisija, o daugiausiai žiūrovų balsų surinkusi mergina pelnė *Mis Publika* titulą. Nugalėtoja buvo paskelbta spalio 11 d., kurią tapo Vaida Petraškaitė iš Kauno.

## Komisija
*Benas Gudelis (pirmininkas)
*Jurijus Smoriginas
*Edmundas Jakilaitis
*Vaida Grikšaitė
*Raimundas Adžgauskas
*Giedrė Bradauskienė
*Darius Radzevičius

## Dalyvės

## Nuorodos
*Oficiali svetainė
Parodų rūmai (filmas)

**Parodų rūmai** – 1987 m. Lietuvos kino studijoje TSRS Centrinės televizijos užsakymu pagal V. Bubnio romaną „Kvietimas“ sukurtas 2-jų serijų meninis filmas. Drama. Filmo trukmė – 137 min.

## Kūrybinė grupė
* Scenarijaus autoriai ir režiseriai – Marijonas Giedrys ir Andrius Šiuša
* Kompozitorius – Faustas Latėnas
* Dailininkas – Linas Kriščiūnas
* Operatorius statytojas – Edmundas Safonovas
* Montažo režisierė – Mingailė Murmulaitienė
* Dailininkas statytojas – Linas Kriščiūnas.
 

## Vaidina
* Vladas Bagdonas – Balys Adamonis
* Irena Vasiulytė – Regina, jo žmona
* Andrius Mamontovas – Darius Adamonis, jų sūnus
* Ingrida Kilšauskaitė – Alfreda Banytė
* taip pat Virginija Kochanskytė, Gediminas Karka, Irena Žitkutė, Gediminas Pranckūnas, Algimantas Sadukas, Tomas Vaisieta, Elena Gaigalaitė, Povilas Gaidys, Ona Knapkytė, Gintautas Pečiūra, Romualdas Ramanauskas, Sigitas Račkys ir kiti.

## Siužetas

Kraštotyros muziejaus direktorius Adamonis, regis, turi viską, ką, jo nuomone, privalo turėti jo rango tarnautojas: iš šalies žiūrint darni šeima, lyg ir gerbiantys jį bendradarbiai, net ir meilužė. Jį globoja rajkomo pirmasis sekretorius. Tikėdamasis karjerą tęsti Vilniuje, Adamonis savo globėjui padovanoja vertingą muziejaus eksponatą. Tačiau vadovai keičiasi, rajonui pradeda vadovauti reiklus, pataikūnų ir apgavikų nepakenčiantis žmogus. Garbėtroškos Adamonio svajonėms nelemta išsipildyti.

## Nuorodos
* Filmo svetainė.
Zigmantas Viktoras Morkūnas

**Zigmantas Viktoras Morkūnas** (1938 m. birželio 30 d. Širvintų kaimas, Širvintų valsčius – 1995 m. birželio 15 d. Vilnius) – Lietuvos sociologas, habilituotas socialinių mokslų daktaras.

## Biografija
Žmona Jūratė Morkūnienė. 1963 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultetą. 1971 m. universitete apgynė disertaciją „Visuomenės procesų mokslinio valdymo metodologinės problemos socializmo sąlygomis“, visuomenės mokslų kandidatas. 1989 m. Filosofijos, sociologijos ir teisės institute apgynė disertaciją „Darbo kolektyvo socialinės raidos strateginio valdymo metodologija“, filosofijos mokslų daktaras.

1970–1973 m. Vilniaus universiteto Kauno humanitarinio fakulteto dėstytojas . 1973–1977 m. dirbo Lietuvos mokslų akademijos Istorijos institute, 1977–1995 m. Lietuvos filosofijos ir sociologijos institute (1977–1990 m. Lietuvos mokslų akademijos Filosofijos, sociologijos ir teisės institutas), 1992–1995 m. Sociologijos metodologijos ir istorijos skyriaus vedėjas. 1990–1995 m. Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas, 1993–1995 m. Politologijos ir sociologijos katedros vedėjas; 1994 m. profesorius.

1991 m. Mokslinės vadybos draugijos (įkurta 1938 m., atkurta 1989 m.) pirmininkas.

## Mokslinė veikla
Mokslinės veiklos pagrindinės kryptys: sociologijos metodologija, fundamentinio mokslo transformavimas į socialines technologijas, socialinių procesų strateginis prognozavimas ir valdymas, socialinės raidos strategija, gyvenimo kokybės sociologija, socialinė statistika. Paskelbė daugiau kaip 140 mokslinių straipsnių.

## Bibliografija
* Socialinių procesų valdymo metodologija, rusų kalba, 1987 m.
* Asmenybė, Kolektyvas, Gyvenimo būdas, monografija, sudarytojas ir atsakomasis redaktorius, 1980 m.
* Asmenybės ugdymo sociologinės problemos, monografija, sudarytojas ir atsakomasis redaktorius, 1984 m.
* Asmenybės socialinis aktyvumas, monografija, sudarytojas ir atsakomasis redaktorius, 1984 m.

## Šaltiniai
Slovėnijos himnas

**Tostas** (slovėniškai *Zdravljica* arba *Zdravica*) yra oficialus Slovėnijos himnas. Žodžius 1844 m. sukūrė nacionalinis Slovėnijos poetas France Prešeren. Nuo 1989 rugsėjo 27 dienos septintasis dainos posmas pripažintas oficialiu šalies himnu.

*Tostas* sukurta kaip užstalės daina. Joje poetas išaukština laisvamanius slovėnus, slavų vienybę, norą suvienyti Slovėniją.  

## Istorija

1844 metais sukurtos dainos Austrijos imperijos cenzūra neleido spausdinti. Poetas France Prešeren norėjo įtraukti dainą į savo poezijos rinkinį *Poezije* (Poemos) ir vengdamas cenzūros pašalino trečiąjį dainos posmą, kuriame kviečiamasi dangaus pagalbos sunaikinant slovėnu priešus (austrus), raginama nutraukti praeities grandines ir iškovoti nepriklausomybę. Tačiau cenzūra neleido publikuoti ir ketvirtojo posmo, kur įžvelgė slavų vienybės šūkius. Prešeren manydamas, kad be trečiojo ir ketvirtojo posmo daina praras savo reikšmingumą atsisakė idėjos įtraukti ją į poezijos rinkinį. Pirmą kartą daina išspausdinta po 1848 metų Kovo revoliucijos balandžio 26 dieną jau panaikinus cenzūrą. 

*Tostas* nacionaliniu Slovėnijos socialistinės respublikos himnu paskelbtas 1989 metais dar prieš išyrant Jugoslavijai, naujai susikūrusi Slovėnijos respublika tik perėmė valstybinį himną.

## Eilės

Visi dainos posmeliai parašyti specialia eiliavimo techniką carmen figuratum ir kiek primena vyno taurę.

## Nuorodos

* Slovėnijos himno garso įrašas (vokalinė versija),  vertimas į lietuvių kalbą - tinklalapis Himnai.lt 
* Instrumentinė himno versija MP3 formatu
Šaldytos daržovės

**Šaldytos daržovės** – šaldytų maisto produktų rūšis. Daržovės užšaldomos namuose savo poreikiams arba pramoniniu būdu komerciniam realizavimui. Šaldytos daržovės pardavinėjamos parduotuvėse įpakuotos dėžutėse ar plastikiniuose maišeliuose.

Prekybos centruose paprastai pardavinėjamos tokios šaldytos daržovės kaip žiediniai kopūstai, brokoliai, žirniai, kukurūzai ir kt. Jos dažnai pardavinėjamos kaip šaldytų daržovių mišiniai. Šaldytos daržovės gali būti taip supjaustytos, kad išsyk tiktų maisto gaminimui ar valgymui.

## Privalumai ir trūkumai
Šaldytų daržovių privalumai:
* jų gali gauti ir tada, kai šviežių daržovių rinkoje ir sandėliuose nebėra.
* laikant šaldytuvuose jų laikymo trukmė labai ilga.
* dažnai jos yra daugiau apdorotos ir paruoštos vartojimui, nei šviežios daržovės. Dažnai prieš užšaldant jos jau būna termiškai apdorotos, o po atšildymo, tikimasi, bus dar kartą verdamos ar kepamos, todėl manoma, kad jos yra saugesnės vartoti, nei šviežios daržovės.

Dalis žmonių mano, kad šaldytos daržovės yra prastesnės už šviežias:
* dėl apdorojimo jų skonis skiriasi nuo šviežių daržovių skonio.
* galimybės panaudoti jas įvairiems patiekalams labiau ribotos.
Dalis vartotojų nepagrįstai bijo, kad šaldytos daržovės būna praradusios dalį maisto medžiagų ir dar daugiau jų praranda termiškai apdorojant namuose. Verdant ar kepant dalis naudingų medžiagų išplaunamos ar suyra (pvz., vitaminas C, folio rūgštis), bet tai nutinka apdorojant tiek šviežias, tiek šaldytas daržoves.

Daug metų buvo svarstoma, kuris daržovių variantas yra geresnis. Tyrimai rodo, kad šaldytų daržovių maistinė vertė tik nežymiai skiriasi šviežių daržovių. JAV Maisto ir vaistų administracija (FDA) teigia, kad šaldytos daržovės maistingumo požiūriu nesiskiria nuo šviežių.. 2003 m. Austrijoje atliktas tyrimas rodo, kad šaldytos daržovės maistingumo požiūriu vertingesnės, nei sandėliuose gulėjusios nešaldytos daržovės ar iš toli vežtos šviežios daržovės..

## Nuorodos
Apollo 1

**Apollo 1** – NASA vykdoma kosminė misija, kuri pradžioje buvo vadinama *AS-204*. Ši misija buvo neįvykdyta, nes įgulos nariai žuvo gaisro metu per bandymus 1967 m. sausio 27 d. Visi trys astronautai buvo parinkti pirmajai žmogaus pilotuojamai Apollo programai – "Gus" Grissom, Ed White ir Roger B. Chaffee. Numatytas šios misijos tikslas buvo išbandyti įgulos ir variklių modulius Žemės orbitoje.

Anksčiau, 1966 m., buvo atlikti trys nepilotuojami Apollo programos skrydžiai, tačiau NASA planavo numerius suteikti tik į kosmosą pakilusiems erdvėlaiviams. Pagerbdami žuvusius šią *AS-204* misiją NASA pavadino Apollo 1. 

## Tragiškos bandomojo paleidimo pratybos
1967 sausio 27 d. buvo numatyta atlikti bandymą, kurio tikslas – patikrinti, kaip erdvėlaivis veiks be išorinių energijos šaltinių. Prieš bandomąjį paleidimą astronautai kelias valandas laukė įgulos modulyje Saturn IB raketos viršuje, nes bandymas kelis kartus buvo atidėtas dėl techninių nesklandumų – įtartino kvapo, ryšio sutrikimų ir kt.

18 val. 20 min. vietos laiku nesklandumai buvo pašalinti ir po 10 minučių įvyko tariamasis startas. Po minutės skrydžių valdymo centras išgirdo, jog kabinoje prasidėjo gaisras. Nors raketoje degalų nebuvo, kabina buvo uždaryta 3 liukais ir pripildyta suslėgto deguonies, todėl gaisras greitai išplito ir technikai nespėjo išlaisvinti astronautų.
Saulėtekis

**Saulėtekis** – laiko tarpas, kai Saulė pateka rytuose virš horizonto ir pasikeičia dangaus spalva. Saulėtekis neturėtų būti painiojamas su aušra, kai dangus yra apšviečiamas prieblandoje. Dėl atmosferos refrakcijos, kai Saulė yra žemiau horizonto, susidaro optinės iliuzijos. 

Saulėtekio ir saulėlydžio metas yra apskaičiuojamas iš pirmaujančios ir užpakalinės briaunos, o ne iš centro, tai šiek tiek prailgina dieną, lyginant sunakties laiku.
Algirdas Mošinskis

**Algirdas Mošinskis** (1905 m. gegužės 16 d. Sankt Peterburgas – 1991 m. vasario 7 d. Brazilija) – Lietuvos inžinierius, architektas.

## Biografija
Tėvas prof. Vytautas Mošinskis. 1926–1928 m. Paryžiuje Sorbonoje studijavo archeologiją. 1933 m. Berlyne baigė Šarlotenburgo aukštąją technikos mokyklą.

1933–1939 m. dirbo Lietuvos susisiekimo ministerijoje. 1939–1941 m. Lietuvos Raudonojo Kryžiaus ligoninės vyr. inžinierius. 1941–1943 m. Kauno taikomosios dekoratyvinės dailės instituto dėstytojas. 1944 m. pasitraukė į Austriją. Nuo 1947 m. gyveno Brazilijoje, San Paule; iki 1971 m. dirbo inžinieriumi.

Pagal jo projektus pastatyta gyvenamųjų namų, geležinkelio stočių, pašto įstaigų. Sudarė Lietuvos Raudonojo Kryžiaus ligoninės Kaune rekonstrukcijos (1939 m.), Andrioniškio tuberkuliozės sanatorijos, Biržų ligoninės (neįgyvendintas), Kauno universiteto akių ir ausų klinikos (visi iki 1941 m.) projektus, suprojektavo ir pastatė privačių gyvenamųjų namų. Sukaupė XVI a. – XVII a. Lietuvos žemėlapių, XVII a. – XIX a. lituanistinių spaudinių kolekciją, ją saugo Kauno technologijos universiteto biblioteka. Jo surinktą rankraščių, inkunabulų ir retų knygų apie Lietuvos kultūros praeitį kolekciją saugo Vytauto Didžiojo universiteto biblioteka.

## Šaltiniai
Jūratė Morkūnienė

**Jūratė Morkūnienė** (g. 1941 m. birželio 6 d. Šiauliai) – Lietuvos filosofė, humanitarinių mokslų daktarė.

## Biografija
Sutuoktinis Zigmantas Viktoras Morkūnas. 1963 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultetą. 1993 m. humanitarinių mokslų daktarė.

1973–1998 m. dirbo Lietuvos filosofijos ir sociologijos institute (iki 1977 m. Lietuvos mokslų akademijos Istorijos instituto Filosofijos, teisės ir sociologijos skyrius, 1977–1990 m. Lietuvos mokslų akademijos Filosofijos, sociologijos ir teisės institutas). Nuo 1998 m. Mykolo Romerio universiteto (1997–2000 m. Lietuvos teisės akademija, 2000–2004 m. Lietuvos teisės universitetas) dėstytoja, nuo 2007 m. profesorė. 2000–2005 m. Lietuvos teisės universiteto UNESCO Taikos kultūros ir demokratijos katedros vedėja, nuo 2000 m. UNESCO klubo Paideia: filosofinis pilietinės visuomenės ugdymas prezidentė. Stažavo 1993 m. Švedijoje, 2003 m. JAV. Skaitė pranešimus filosofijos pasauliniuose kongresuose: Bostonas 1999 m., Stambulas 2003 m., Atėnai 2013 m.

## Mokslinė veikla
Mokslinės veiklos pagrindinės kryptys: šiuolaikinė socialinė filosofija, šiuolaikinio socialinio pažinimo metodologija, žmogaus teisių filosofija.

## Bibliografija
* Filosofinės humanizmo problemos (1983 m.
* Humanizmas: filosofinės teorijos metmenys (1995 m.
* Socialinė filosofija: šiuolaikinio mąstymo paradigma (*Social Philosophy: Paradigm of Contemporary Thinking*) 2004 m.
* Informacinių technologijų visuomenė: humanitarinės interpretacijos, monografija, su kitais, 2002 m.
* Globalizacija: taikos kultūra, žinių visuomenė, tolerancija, monografija, 2003 m.
* Šiuolaikinė filosofija: globalizacijos amžius, monografija, 2004 m.
* Socialinė filosofija, vadovėlis aukštųjų mokyklų studentams, 2002 m.

## Šaltiniai
Rašymas

**Rašymas** - kalbos perteikimas teksto pavidalu, naudojant ženklų arba simbolių rinkinius, vadinamus rašto sistemomis. Eurazijoje rašymas atsirado dėl sąskaitybos poreikio. Maždaug IV amžiuje prieš Kristaus gimimą prekybos ir administravimo reikalai tapo sudėtingesni, todėl žmonėms reikėjo turėti daugiau informacijos, nei buvo įmanoma įsiminti ir rašymas pasirodė esąs patikimesnis būdas sandorių ilgalaikiam išlaikymui bei pateikimui. Mezoamerikoje rašymas tikriausiai atsirado iš kalendorių darymo ir politinės būtinybės išsaugoti informaciją apie istorinius įvykius.

## Taip pat skaitykite

* Gramatika
* Literatūra
* Poligrafija
* Rašytojas
* Raštingumas
* Spauda
Senieji Hanzos sandėliai

**Senieji Hanzos sandėliai** – pastatai esantys Kauno senamiestyje netoli senosios prieplaukos.

## Istorija
Vokiečių Hanzos sąjungos pirklių sandėliai bei kontora ilgus metus veikė Kauno senamiestyje. Sandėliai pastyti XVI a. Juos sudaro du pastatai esantys vienas priešais kitą. Sovietmečiu šiuose pastatuose veikė vaistų sandėliai. Šiuo metu vienas iš pastatų priklauso Lietuvos sporto muziejui. Tuo tarpu kitas ilgą laiką buvo apleistas, bet dabar rekonstruojamas.
Trijų sienų sankirta

**Trijų sienų sankirta** – geografinis taškas, kuriame sueina trys vienodos reikšmės teritorijas skiriančios sienos arba trys vienodos reikšmės teritorijos (valstybės, provincijos, rajonai ir pan.). 

## Sankirtų istorija

Kai kurios trijų valstybių sienų sankirtos istoriškai susiformavo gana seniai, juose susitinka ne tik  šalių teritorijos, bet ir kultūros, kalbos. Dažnai šie punktai puošiamos kaimyninių valstybių vėliavomis, yra pastatomos žymės, obeliskai. Šiose vietose mėgsta fotografuotis turistai, apie jas kuriami įvairūs pasakojimai, legendos. Taip apie Kruonio gaidžius caro laikais buvo sakoma, kad jie budina tris gubernijas - mat prie šio kaimo kirtosi Rusijos imperijos Suvalkų, Kauno ir Vilniaus gubernijų ribos ir gaidžio giedojimą galėjo išgirsti visų trjų gubernijų gyventojai.

Trijų valstybinių sienų sankirtą oficialiai įteisina derybų sutartis, kurią privalo ratifikuoti visų gretimų šalių aukščiausieji valdžios organai. Pasaulyje trijų sienų sankirtų daugiausiai turi Kinija (14), o jų neturi salose esančios valstybės, taip pat kai kurios šalys kaip JAV ar Kanada. Iš viso pasaulyje žinomos 134 trijų sienų sankirtos tarp 195 valstybių. Bene labiausiai pagarsėjusi yra sena Belgijos-Olandijos-Vokietijos valstybinių sienų sankirta ant Valserio kalno.

Lietuva taip pat turi tris sausumos ir dvi jūrines valstybinių sienų sankirtas.

## Sienų sankirta ''Liudvinavas''
Tai Baltarusijos-Latvijos-Lietuvos trijų sienų sankirta. Nustatytas šių valstybių demarkacinių komisijų  2001 m. birželio mėn. 29 d. protokolu. Pasienio ženklą sudaro centrinis geodezinis ženklas, įrengtas valstybinių sienų sankirtos taške ir trys ketursieniai stulpai, atsukti į geodezinį ženklą. Kiekvieno stulpo sienoje yra herbas ir valstybės pavadinimas.

## Sienų sankirta ''Mara''
Tai Baltarusijos-Lenkijos-Lietuvos trijų sienų sankirta, yra upės Mara vagos viduryje. Tarpvyriausybinis susitarimas dėl šių valstybinių sienų sankirtos pasirašytas  2009 m. rugsėjo 16 d. Vilniuje. 
 
## Sienų sankirta ''Vištytis''
Tai Lenkijos-Lietuvos-Rusijos trijų sienų sankirta, yra už trijų kilometrų į pietus nuo Vištyčio ežero ir už 100 metrų nuo Varmijos Mozūrų ir Palenkės vaivadijų ribos važiuojant Lenkijos vaivadijos keliu . 1422 metų rugsėjo 27 dieną Melno sutartimi buvo įteisinta siena tarp Lietuvos-Lenkijos valstybės ir Rytprūsių, tuo pačiu nustatytas ir sankirtos taškas. Vėliau jis pasidarė nebereikalingas, nes Lenkija ir Lietuva įėjo į Rusijos imperijos sudėtį. Tarpukariu Lietuvos-Lenkijos siena nebuvo demarkuota, taigi ir sankirtos taškas oficialiai nebuvo įteisintas. Dabartinė sankirta buvo nustatyta Vilniuje trišaliu susitarimu 2005 m. spalio 27 d. 

## Išnašos
 

## Nuorodos
* LT/RU/PL sienų sankirta (fotoreportažas)
* BR/LT/PL sienų sankirta 
* LT/RU/PL sienų sankirta
* BR/LT/LV sienų sankirta
* 
* Sienų sankirta ''Vištytis'' iš kosmoso
Lavina

**Lavina** arba **sniego lavina** – greitas didelio sniego kiekio kritimas žemyn šlaitu, dažniausiai vykstantis kalningose vietovėse. Nors į galingas sniego lavinas gali įsimaišyti ledas, akmenys, medžiai ir kiti objektai, jų sukėlėjas ir pagrindinis komponentas visada būna sniegas. Sniego lavinų nereikėtų maišyti su nuošliaužomis, akmenų nuoslankomis ir ledo nuoslankomis. Kalningose vietovėse lavinos yra vienas iš rimčiausių pavojų gyvybei ir turtui, nes jos turi didžiulę griaunamąją jėgą. Pačios didžiausios lavinos gali judėti didesniu nei 300 km/h greičiu ir ilgas distancijas nunešti daugiau nei 10 milijonų tonų sniego.

## Šaltiniai
Valažinas

**Valãžinas**  (; arba ***Voložinas***, ) – miestas vakarinėje Baltarusijos dalyje, 75 km į šiaurės vakarus nuo Minsko. Rajono centras. Yra bažnyčia, parkas, XIX a. išpuoselėtas Tiškevičių dvaras.

## Istorija

Minimas nuo XIV amžiaus. XV–XVI a. priklausė kunigaikščiams Valažinskiams. Nuo 1551 m. Ašmenos apskrities miestelis, nuo 1567 m. jį valdė Radvilos, 1614 m. paveldėjo Sluškos. XVII a. pab. Valažino dvarai atiteko Polocko vaivadienei Marijai Denhoff. XVII a. pabaigoje Valažinas vėl perėjo Radvilų valdoms, nuo 1721 m. jį valdė Poniatovskiai, nuo 1738 m. Čartoriskiai, 1803 m. paveldėjo Tiškevičiai. 1681 m. pastatyta katalikų bažnyčia ir bernardinų vienuolynas. Rusijos imperijos valdžia 1864 m. keršydama už sukilimą uždarė bernardinų vienuolyną, bažnyčią pavertė stačiatikių cerkve. Bažnyčios rūsyje buvo išlikę metaliniai grafų Tiškevičių karstai.

1806 m. atidaryta lietuviška Valažino ješiva, kurią įkūrė Vilniaus Gaono mokinys Chaimas Voložinas. Šioje akademijoje kasmet mokėsi po kelis šimtus mokinių, suvažiuojančių ne tik iš Lenkijos ir Lietuvos, bet ir iš Anglijos, Austrijos-Vengrijos, Egipto, Sirijos ir kitų kraštų.

XIX a. Valažinas buvo miestelis Ašmenos apskrityje, Valažino valsčiaus centras. Pagal 1920 m. Lietuvos-Sovietų Rusijos sutartį per Valažiną buvo nustatyta šių valstybių siena, tačiau po Lenkijos okupacijos neįgyvendinta. 1940 m. gavo miesto teises.

## Šaltiniai
Radaškonys

**Radaškónys**  – miestelis vidurio Baltarusijoje, 32 km nuo Maladečinos, į šiaurės vakarus nuo Minsko. Išvystyta maisto, lengvoji, keramikos pramonė. Yra dvi sanatorijos, vaikų gydymo centras. Stovi cerkvė ir bažnyčia. Gretimoje Viazynkoje – rašytojo Jankos Kupalos gimtinė, muziejus.

## Istorija

Minimi nuo 1447 m., priklausė Goštautams, Bonai Sforcai, Oginskiams, Radviloms. 1842 m. atiteko Vilniaus gubernijai (Rusijos imperija), 1921–1939 m. Vilniaus vaivadijai (Lenkija). Carmečiu turėjo miesto teises, buvo Radaškonių valsčius.

## Šaltiniai
Arce

**Arce** − pavardė.

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

* Juan Carlos Arce (g. 1985) – futbolininkas, Bolivijos rinktinės ir Corinthians klubo puolėjas;
* Juan Carlos Arce (g. 1958) – ispanų rašytojas romanistas ir dramaturgas;
Stasys Motiejūnas

**Stasys Motiejūnas** ( 1927 m. gegužės 8 d. Kazlų Rūda – 2011 m. liepos 9 d. Vilniuje) – Lietuvos kino ir teatro režisierius, aktorius.

## Biografija
1952 m. baigė vaidybą A. Lunačiarskio teatro meno institute Maskvoje, 1962 m. šio instituto Aukštuosius režisūros kursus.

1952–1970 m. vaidino Kauno muzikiniame dramos teatre (nuo 1959 m. Kauno dramos teatras), režisavo spektaklių pagal lietuvių ir užsienio rašytojų kūrinius. Nuo 1970 m. Lietuvos kino studijos režisierius. Dirbo filmų antruoju režisieriumi, sukūrė teatro ir kino vaidmenų.

## Pastatymai teatre
* Aleksandras Diuma (sūnus). Dama su kamelijomis, 1962 m.
* Samuilas Aliošinas. Viena, 1963 m.
* Pažemintieji ir nuskriaustieji, pagal F. Dostojevskį, 1965 m.
* Dalia Urnevičiūtė. Vadink mane motina, 1965 m. ir Tėvuko žaislai, 1967 m.
* Baltaragio malūnas, pagal K. Borutą, 1966 m.
* Judžinas O Nylas. Mėnulis likimo posūniams, 1968 m.

## Filmografija
* Linksmos istorijos, novelė „Nenuorama“, 1973 m.
* Atpildo diena, su A. Puipa, 1975 m.
* Aš esu (Paukščių takas), su R. Lileikiu, 1989 m.
* Palaiminti išėję, 1998 m.

;Vaidino:
* Ignotas grįžo namo, rež. Aleksandras Razumnas, 1957 m.
* Mažos mūsų nuodėmės, rež. Henrikas Šablevičius, 1979 m.

## Šaltiniai
Armstrong

**Armstrong** − pavardė.

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

* Billie Joe Armstrong (g. 1972) – amerikiečių dainininkas, gitaristas, (pankroko grupės *[[Green Day]]*) dainų tekstų autorius;
* Lance Armstrong (g. 1971) – profesionalus amerikiečių plento dviratininkas;
* Louis Armstrong (1900–1971) – amerikiečių džiazo trimitininkas ir dainininkas
* Neil Armstrong (g. 1930) – JAV astronautas;
Leontijus Motiejūnas

**Leontijus Motiejūnas** (1925 m. lapkričio 4 d. Kaunas – 2009 m. kovo 6 d. Vilnius) – Lietuvos epidemiologas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija
1949 m. baigė Maskvos I. Sečenovo medicinos institutą. 1955 m. Lietuvos mokslų akademijos Eksperimentinės medicinos institute apgynė disertaciją „Interoreceptorių vaidmuo anafilaksinėje reakcijoje“, medicinos mokslų kandidatas. 1974 m. TSRS medicinos mokslų akademijos Poliomelito ir virusinių encefalitų institute apgynė disertaciją „Gamtinės židininės infekcijos Lietuvos teritorijoje“, biologijos mokslų daktaras. Niujorko mokslų akademijos tikrasis narys.

1950 m. gegužės–rugsėjo mėn. Utenos rajono Sveikatos apsaugos skyriaus vedėjas, 1954–1956 m. Epidemiologijos, mikrobiologijos ir higienos instituto skyriaus vedėjas, 1963–1966 m. šio instituto direktoriaus pavaduotojas, 1956–1963 m. Sveikatos apsaugos ministerijos vyr. epidemiologas, 1966–1978 m. Respublikinės sanitarijos ir epidemiologijos stoties skyriaus vedėjas. 1955–1960 m. Vilniaus universiteto Medicinos fakulteto dėstytojas. 1969 m. suorganizavo Vilniaus universiteto Gamtinių židinių infekcijų tyrimo laboratoriją, 1979–1989 m. jai vadovavo, 1989 m. įkūrė biolaboratorinių tyrimų ir ligų profilaktikos bendrovę „Endemik“. Nuo 1994 m. profesorius.

Vaikai – Duktė, koncerto pianistė (Irma Kilsch), duktė rašytoja, televizijos laidų vedėja (Renata Plumpienė), sūnus, daktaras, (Marijus Motiejūnas).

## Mokslinė veikla
Pirmasis Lietuvoje pradėjo kompleksiškai tirti infekcinius gamtinius židinius medicininės zoologijos, parazitologijos, infekcinės patologijos ir medicinos geografijos aspektais. Ekspedicijų metu tyrė laukinius žinduolius, naminius ir laukinius paukščius, nariuotakojus, jų ryšį su erkiniu encefalitu, Laimo liga, ornitozėmis, kitomis infekcinėmis ligomis; nustatė jas sukeliančių pernešėjų rūšinę sudėtį, paplitimą, gausumą.

## Įvertinimas
* 1995 m. Lietuvos mokslo premija

## Šaltiniai
Aso

**Aso** − pavardė.

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

* Taro Aso (g. 1940) – Japonijos politikas ir 92-as Japonijos ministras pirmininkas, Japonijos liberaldemokratų partijos lyderis, nuo 1979 m. - Japonijos atstovų rūmų narys. Aso 2005-2007 m. ėjo užsienio reikalų ministro pareigas Šinzo Abės ir Džiuničiro Koidzumio kabinetuose;
* Wataru Aso (g. 1939) – Japonijos politikas, nuo 1995 m. einantis Fukuokos prefektūros gubernatoriaus pareigas;
Juozas Motiejūnas

**Juozas Motiejūnas** (1896 m. gegužės 21 d. Juodupė, Viešintų valsčius – 1969 m. liepos 11 d. Čikaga) – Lietuvos veterinarijos gydytojas, veterinarijos medicinos daktaras.

## Biografija
1919 m. Lietuvos kariuomenės savanoris. 1923 m. baigė Tartu universitetą. 1928 m. Berne apgynė disertaciją, veterinarijos medicinos daktaras.

1923-1926 m. tarnavo Lietuvos kariuomenėje. 1926–1927 m. Biržų, 1934–1937 m. Marijampolės apskrities veterinarijos gydytojas. 1928–1934 m. Gruzdžių aukštesniosios gyvulininkystės mokyklos mokytojas. 1936–1944 m. veterinarijos akademijos dėstytojas, Akušerijos ir ginekologijos katedros steigėjas, 1940–1941 m. prorektorius, 1941–1944 m. rektorius; nuo 1941 m. profesorius. 1944 m. pasitraukė į Vakarus. 1944–1948 m. gyveno Austrijoje, 1949 m. persikėlė į JAV. Dirbo veterinarijos inspektoriumi mėsos pramonėje.

## Bibliografija
* Ipologijos vadovėlis, su P. Babicku, 1930 m.
* Akušerijos vadovėlis, 1943 m.
* Naminių gyvulių akušerija, 1931 m.
* Naminių gyvulių gydymas, su J. Žemaičiu, 1932 m.

## Šaltiniai
Auerbach

**Auerbach** − pavardė.

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

* Frank Auerbach (g. 1931) – Didžiojoje Britanijoje dirbęs dailininkas;
* Red Auerbach (1917–2006) – NBA klubo Bostono „Celtics“ prezidentas ir vyr. treneris nuo 1950 iki 1966 m.;