open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Gūžys

: *Šis straipsnis apie paukščių virškinimo sistemos organą. Apie endokrininės sistemos ligą *'gūžys**, skaitykite straipsnį [[struma]].''
**Gūžys** (), arba **gurklys**, – [[paukštis|paukščių]] [[stemplė]]s praplatėjimas, kuris tampa savotišku sandėliu sukišti maisto perteklių.

Gurklį turi tie paukščiai, kurie ne visur ir ne visuomet randa pakankamai maisto. Tačiau suradę maisto jo prisikiša ir atsargai. [[vanaginiai paukščiai|Vanagai]], [[sakaliniai paukščiai|sakalai]], [[žvirbliniai paukščiai]] visada gurklyje kaupia maisto atsargas.

Gurklys turi ir kitą paskirtį. [[vištiniai paukščiai|Vištinių]] ir [[karveliniai paukščiai|karvelių]] gurklyje esantis maistas, veikiant tam tikriems [[fermentas|fermentams]], paruošiamas tolesniam virškinimui. Į karvelių gurklį šie fermentai atryjami iš [[skrandis|skrandžio]]. Toks apvirškintas maistas gurklyje išlieka ilgai, net jei skrandis tuščias.

Karvelių gurklys turi ir dar kitą paskirtį – išsiritus jaunikliams abiejų lyčių paukščių gurklio sienelės pasidaro taukuotos ir ima luptis. Tuo metu visoje gurklio sienelėje žymiai padaugėja kraujo indų. Šios taukuotos, į varškę panašios ląstelės naudojamos jaunikliams lesinti. Tai yra **paukščių pienas'''.
Juodoji gulbė

**Juodoji gulbė** (*Cygnus atratus*) – žąsinių (*Anseriformes*) būrio paukštis. Matyta keliose Lietuvos vietose. Daugiausiai gyvena pietryčių ir pietvakarių Australijoje, Tasmanijoje, Naujojoje Zelandijoje.
Baltakaktė žąsis

* *A. a. albifrons* Scopoli, 1769
* *A. a. frontalis* Baird, 1858
* *A. a. gambeli* Hartlaub, 1852
* *A. a. elgasi* Delacour & Ripley, 1975
* *A. a. flavirostris* Dalgety ir Scott, 1948

* *Branta albifrons* Scopoli, 1769

**Baltakaktė žąsis** (*Anser albifrons*) – žąsinių (*Anseriformes*) būrio vandens paukštis.

Kūnas 65-70 cm ilgio, sveria apie 2-3 kg. Viršutinė kūno dalis rusvai pilka. Kakta balta. Plasnojamosios plunksnos juodai rudos su baltais stiebais. Juodai rudų vairuojamųjų plunksnų viršūnės baltos. Krūtinė ir pilvas šviesiai pilki su netaisyklingos formos juodomis dėmėmis. Pauodegys baltas. Snapas rausvai geltonos spalvos su baltu nagu. Kojos raudonai geltonos. Jaunų paukščių kakta pilka, apatinė kūno pusė be juodų dėmių. Snapas pilkšvas.

Lietuvoje aptinkama per migraciją pajūryje ir vidaus vandenyse. Gyvena tundroje. Maitinasi sausumoje įvairiomis žolėmis.

## Šaltiniai

## Nuorodos
Želmeninė žąsis

**Želmeninė žąsis** (*Anser fabalis*) – žąsinių (*Anseriformes*) būrio paukštis. 

## Išvaizda
Želmeninė žąsis yra naminės žąsies dydžio, gana panaši į pilkąją. Skiriasi tamsesne spalva ir kaklu, sparnai atrodo vienodos tamsios spalvos. Patinas ir patelė rudai pilkos spalvos. Galva ir kaklas rusvo atspalvio. Sparnų dengiamosios plunksnos pilkai rudos, nugara ir juosmuo juodai rudi. Plasnojamosios plunksnos juodai rudos. Gerklė šviesi. Pagurklis ir krūtinė balsvai pilki, pilvas ir pauodegys balti. Juodas snapas su skersine oranžine ar geltona juostele. Kojos oranžiškai geltonos. Snapo ir kojų spalva gana įvairi. Rainelė ruda. Jauniklių spalva blankesnė, viršutinių plunksnų pakraščiai rusvi, galva ir kaklas ryškiai rudo atspalvio.

## Paplitimas
Eurazijoje paplitusi nuo Norvegijos iki Anadyrio baseino. Pietuose arealas siekia Amūro slėnį, šiaurės vakarų Mongoliją, Altajų, Obės vidurupį, Pečioros aukštupį. Taip pat sutinkamos Grenlandijoje, Islandijos, Špicbergeno, Naujosios Žemės salose. Žiemoja Europoje, Pietryčių Azijoje.

Lietuvoje aptinkama per migraciją.

## Biologija
Veisimosi periodu apsistoja tundroje, kur gausu vandens telkinių. Žiemoja atvirose vietose: laukuose, pajūrio žemumose, sekliose įlankose. Perskrisdamos ilsisi bei maitinasi arti vandens esančiose ganyklose, drėgnose pievose, želmenų plotuose. Saugiose poilsiavietėse išbūna ilgesnį laiką.

Iš perimviečių į žiemavietes ir atgal skrenda išsirikiavusios taisyklingu trikampiu. Būdingas garsus, pratisas gagenimas. Ypač garsiai gagena prieš nusileisdamos ant vandens ar į želmenų plotus. Lesinėdamos išlieka budrios, keletas iš būrio nuolat budi. Aktyvesnės prietemoje. Iš ežero anksti rytą skrenda į aplinkinius laukus palesti, o vakare vėl grįžta nakvoti ant vandens.

Lizdavietės paprastai būna atviroje tundroje, upių slėniuose, aukštumėlėse virš pelkėtų vietų. Lizdą labai kruopščiai suka abu poros nariai. Dėtyje paprastai būna apie 3–6 kiaušinius, perimus tik patelės. Patinas visą laiką budi šalia ir perspėja apie pavojus. Jaunikliams išsiritus, visa šeima keliauja į drėgnas, vešlia augalija apaugusias žemumas, pievas. Jaunikliai auga gana greitai.

Minta antžeminėmis augalų dalimis, uogomis, žiemkenčių želmenimis. Jaunikliai lesa moliuskus, vėžiagyvius, ikrus.

## Šaltiniai
* *Lietuvos fauna: paukščiai, 1 knyga.* Sud. V. Logminas. – Vilnius: Mokslas, 1990.
Mažoji žąsis

**Mažoji žąsis** (*Anser erythropus*) – žąsinių (*Anseriformes*) būrio paukštis.

## Išvaizda
Mažoji žąsis yra naminės žąsies dydžio. Balta dėmė ant kaktos gerokai didesnė už baltakaktės žąsies, aplink akis – oranžinis žiedas. Patino ir patelės balta dėmė kaktoje nusitęsia už linijos, jungiančios priekinius akių kraštus. Nugara rudai pilka, juosmuo pilkesnis. Plasnojamosios plunksnos pilkai juodos su baltais stiebais. Pagurklis, krūtinė ir kūno šonai šviesiai pilki. Ant krūtinės – netaisyklingos juodos dėmės. Pilvas ir pauodegys balti. Snapas gelsvai rožinis, nagas balsvas. Kojos raudonai geltonos. Jauniklių visos spalvos blankesnės nei suaugusiųjų, baltos dėmės kaktoje nėra, pilvas vienspalvis, snapas juosvai pilkas, kojos pilkai geltonos. Aplink akis – šviesiai geltonas žiedas.

## Paplitimas
Gyvena šiaurinėje Eurazijoje nuo Norvegijos iki Čiukčių kalnyno. Europinėje dalyje arealas siekia Arkties vandenyną, o azijinėje – Obės, Jenisejaus, Lenos žemupius. Į pietus paplitusi iki šiaurinės medžių ribos.

Žiemoja Pietų Europoje, Viduržemio, Juodosios, Kaspijos jūrų bei Persų įlankos pakrantėse, Pietryčių Azijoje.

Iš visų per Lietuvą praskrendančių laukinių žąsų, mažoji žąsis visada buvo pati rečiausia.

## Biologija
Peri ir gyvena ne tik tundroje, bet ir kalnų žemupiuose, kalnų ežeruose, pajūrio uolėtuose skardžiuose. Žiemoja pajūryje, atvirose stepėse, lygumose. Į tolimas keliones skrenda labai aukštai, o šiaip skraido netvarkingais pulkais. Mažosios žąsys iš poilsio ar maitinimosi vietų iš karto pakyla labai aukštai, o leidžiasi – labai staigiai. Iš visų žąsų tai yra pati baikščiausia rūšis. Apsistoja tik nuošaliose vietovėse. Nakvoja sekliuose vandenyse tankios augalijos prieglobstyje.

Perimvietėse lizdai vienas nuo kito gana toli, gerai užmaskuoti, sunkiai prieinami: tarp skurdžių krūmynų, upių, pajūrio skardžiuose, tarp akmenų ir uolų, kalnų atšlaitėse tarp samanų plotelių. Lizdai sukraunami negrabiai, netaisyklingai iš pernykščių sausų augalų, šakelių, samanų, pūkų. Vienoje dėtyje paprastai būna 4–6 kiaušiniai, sveriantys apie 74 gramus. Patelė peri apie 27 dienas. Tik išsiritusius jauniklius abu poros nariai veda į dar nuošalesnę vietą. Šiuo laikotarpiu mažosios žąsys būna dar paslaptingesnės ir atsargesnės.

Minta augaliniu maistu.

## Šaltiniai

* *Lietuvos fauna: paukščiai, 1 knyga.* Sud. V. Logminas. – Vilnius: Mokslas, 1990.
Snieginė žąsis

* *A. c. caerulescens* Linnaeus, 1758
* *A. c. atlanticus* Kennard, 1927

* *Chen caerulescens* Linnaeus, 1758

**Snieginė žąsis**, arba **Baltoji žąsis** (*Anser caerulescens*) – žąsinių (*Anseriformes*) būrio paukštis. 

## Išvaizda
Mažesnė už naminė žąsį. Patinas ir patelė balti. Didžiosios plasnojamosios plunksnos juodos, dalis sparno dengiamųjų plunksnų pilkos. Galva paprastai būna oranžinio atspalvio. Snapas ir kojos tamsiai raudoni. Pasitaiko ir tamsių paukščių. Jų galva ir kaklo priekis balti, o likusi kūno dalis rusvai pilka. Jauniklių nugarinė pusė rusvai pilka, apatinė kūno dalis pilkšvai ruda. Snapas ir kojos tamsiai pilki. 

## Paplitimas
Gyvena Šiaurės Amerikoje, Vrangelio, Grenlandijos, Islandijos salose. Žiemoja piečiau esančiose vandenynų pakrantėse. Retkarčiais aptinkamos Britų salose, Čekijoje, Slovakijoje, Lenkijoje, Ukrainoje, Latvijoje. 

Lietuvoje pastebima labai retai, vienąsyk matyta su želmeninėmis žąsimis Kretuono ežero saloje.

## Biologija
Migruodamos skrenda būriais po dešimtis tūkstančių paukščių. Veisimosi periodu gyvena arktinėse tundrose, kartais apsigyvena uolėtose vietose. Peri žemumose, toli nuo vandens. Žiemavietėse sutinkamos drėgnose lygumose, laukuose, jūrų pakrantėse.

Aktyvi dieną. Patelė labai atkakliai peri – net ir nepalankiomis sąlygomis kelias paras nepalieka lizdo. Patinas aktyviai gina patelę ir savo teritoriją nuo plėšrūnų (pavyzdžiui, poliarinės lapės) bei kitų baltųjų žąsų, kurios, jeigu neturi savo lizdo, taikosi padėti kiaušinį į svetimą lizdą. Perėjimo laikotarpiu baltosios žąsys nebaikščios. 

Į perėjimo vietas atskrenda jau sudariusios monogamines poras. Peri nedidelėmis (15–20 porų) arba labai didelėmis (virš 1000 porų) kolonijomis. Dėtyje paprastai būna 3–6 kiaušiniai, perimi apie 28 dienas.

Minta tundros augalų lapais, vaisiais, uogomis, smulkiais bestuburiais. Migruodamos maitinasi ir javų laukuose.

## Šaltiniai

## Literatūra
* *Lietuvos fauna: paukščiai, 1 knyga.* Sud. V. Logminas. – Vilnius: Mokslas, 1990.
Kanadinė berniklė

**Kanadinė berniklė**, **kanadinė žąsis** (*Branta canadensis*) – žąsinių (*Anseriformes*) būrio paukštis.

## Paplitimas
Savaiminė Šiaurės Amerikoje rūšis, introdukuota dalyje Vakarų Europos.

Į Didžiąją Britaniją iš Šiaurės Amerikos pirmą kartą atvežtos 1678 m. Populiacija augo lėtai ir tik po beveik 300 metų, XX a. septintajame dešimtmetyje, jų skaičius viršijo 10 000 individų. Šiuo metu peri apie 47 000 porų.

Europoje dar peri Farerų salose, Nyderlanduose, Belgijoje, Prancūzijoje, Vokietijoje, Austrijoje, Čekijoje, Ukrainoje, Lenkijoje ir Skandinavijoje. Švedijoje jau XX a. septintajame dešimtmetyje šių žąsų populiaciją sudarė apie 10 000 porų. Tuo laiku jos pradėjo perėti ir Suomijoje. Iki XX a. devintojo dešimtmečio pabaigos čia šių žąsų skaičius pasiekė 3000 paukščių, daugiausia vakarų ir pietvakarių pakrantėje, o šiuo metu yra apie 10 000 individų.

## Paplitimas Lietuvoje
Lietuvoje retoka, bet dėl galimo kryžminimosi su vietinėmis Lietuvoje gyvenančiomis žąsimis, ji įtraukta į invazinių rūšių Lietuvoje, katalogą. Kitose Europos šalyse pačios berniklės ir jų palikuonys ima stumti vietinius paukščius, kurie gali ir išnykti.

Lietuvoje šių žąsų medžioklė galima tik su atskiru aplinkos ministerijos leidimu.

## Gyvenama aplinka
Gyvena šiaurės zonoje esančiuose tundros sūriuose ežerėliuose ir netoli jų. Peri nedidelėmis kolonijomis.

Pradėjus kanadinėms žąsims plisti Skandinavijoje, buvo nuogąstaujama, kad jos nustelbs pilkąsias žąsis. Tačiau ši baimė pasirodė nepagrįsta, nes skiriasi rūšių gyvenimo būdas. Pilkosios žąsys peri toli nuo jūros kranto esančiose buveinėse, o kanadinės žąsys peri arti kranto ir dažniausiai maitinasi ant vandens. Nors šios žąsys būna agresyvios kitų rūšių atžvilgiu, bet pilkąsias žąsis toleruoja. Pilkųjų žąsų netgi pagausėjo, kai kanadinės žąsys išplito.

Pastebėta, kad antims yra saugiau sukti lizdus netoli šios žąsies lizdų, nes šios atbaido plėšrūnus. Gagos ir antys gali perėti vos per metrą nuo kanadinių žąsų lizdų.

## Taip pat skaityti
* Lietuvos paukščiai

## Galerija

Vaizdas:Branta_canadensis_-near_Oceanville%2C_New_Jersey%2C_USA_-flying-8.jpg|
Vaizdas:Canada_goose_flight_cropped_and_NR.jpg|
Vaizdas:Kanadagans_Gelege.jpg|
Vaizdas:Bernache_du_canada.JPG|
Vaizdas:Geese_and_goslings_swim_in_V-formation_-_geograph.org.uk_-_429191.jpg|
Vaizdas:Branta_canadensis1.jpg|
Vaizdas:Goslings-Hawrelak-Park-Edmonton-Alberta-Canada-01-A.jpg|
Vaizdas:Bernaches_du_Canada_au_lac_Frayé_(Vigneux-sur-Seine).jpg|
Vaizdas:Canada_Goose_(Branta_canadensis)_(5).jpg|


## Šaltiniai

## Nuorodos
* Grynas.delfi.lt / Europos „kanadinė berniklė“ – genetinis mišrūnas, nedarantis garbės nė vienai v⁸alstybei, Selemonas Paltanavičius, gamtininkas, 2013 m. rugpjūčio 5 d.
* google.co.uk / Canada goose bird
Paprastoji berniklė

**Paprastoji berniklė** (*Branta bernicla*) – žąsinių (*Anseriformes*) būrio paukštis.

## Išvaizda
Paprastoji berniklė truputį didesnė už didžiąją antį. Nuo žąsų skiriasi tamsia, beveik juoda spalva. Iš arti atpažįstama iš juodų kaklo dėmių. Patinas ir patelė juosvai rudi. Galva, kaklas, pagurklis, nugaros priekinė dalis, sparnų dengiamosios ir didžiosios plasnojamosios plunksnos juodos. Kaklo šonuose yra po skersinę baltą dėmę. Krūtinė ir kūno šonai tamsiai pilki. Pilvinė pusė balta. Snapas ir kojos juodi. Rainelė ruda. Jaunikliai pilkesni už suaugusius paukščius, dėmės kaklo šonuose vos pastebimos arba jų visai nėra.

## Paplitimas
Paplitusi Azijos ir Šiaurės Amerikos arktinėse pakrantėse. Gyvena daugelyje Arkties salų. Žiemoja piečiau esančių vandenynų pakrantėse.

Negausiai stebima Vakarų Lietuvoje.

## Biologija
Peri šiauriniame pajūryje arba upių slėniuose, žemupiuose. Kartais įsikuria ir toliau tundros lygumose, kuriose gausu žolinės augalijos, samanų ir krūmokšnių. Mėgsta nedidelius pelkėtus ežerėlius. Migracijų periodu ir žiemodamos laikosi pajūrio seklumose ir užtakiuose. Rečiau nuklysta į žemyninę dalį, į vidaus vandenis.

Sausumoje labai gerai ir vikriai bėgioja, moka greitai pasislėpti. Vandenyje gerai plaukioja, tačiau nenardo. Migracijų metu skrenda išsirikiavusios vingiuota linija, o vietoje perskrenda netvarkingu būriu. Balsas gana aštrus, šaižus.

Parskridusios kai kurios poros jau po 10 dienų turi lizdus ir deda pirmuosius kiaušinius. Peri kolonijomis, lizdai būna netoli vienas nuo kito. Dėtyje paprastai būna 3–6 kiaušiniai, sveriantys apie 70 gramų. Patelė peri kiaušinius apie 25 dienas, patinas visą perėjimo laiką laikosi netoli lizdo. Jaunikliams išsiritus, visa šeima keliauja į artimiausią vandens telkinį – ežerą, upės senvagę, užtakį.

Tik parskridus iš žiemaviečių, tundroje ežerai ir pelkės dar būna užšalę, todėl paprastosios berniklės maitinasi nuo žemės ir akmenų gramdydamos samanas bei kerpes. Vėliau skabo pirmuosius žolių daigus, vasarą lesa tundros augalų vegetatyvines dalis. Ežeruose, upėse, pajūryje maitinasi vandens augalais, sulesa daug moliuskų, vėžiagyvių, vabzdžių ir lervų.

## Šaltiniai
* *Lietuvos fauna: paukščiai, 1 knyga.* Sud. V. Logminas. – Vilnius: Mokslas, 1990.
Laimė (mitologija)

**Laimė** – gyvenimo sėkmės tvarkytoja, gyvenimo sėkmės davėja, globojanti gyvenančius žmones. Ji Laimos pagalbininkė. Pirmą kartą deivę 1666 m. mini Danielis Kleinas.

Pirmykštis Laimės pavidalas buvo gulbė arba antis. Likimo lėmėjai Laimai artimos buvo deivės valdytojos. Neabejotinai kildinama iš indoeuropietiškų deivių - likimo lėmėjų.

Įgavusi antropomorfinį moterišką pavidalą, vis dažniau pasirodo viena. Savo žmogišku pavidalu ji priartėja prie Laimos, tačiau atstovauja ne visai, o tik daliai laimės. Žmonės Laimės prašydavo sveikatos, asmeninės laimės, sėkmingos kelionės ir pan.

Patriarchato laikotarpiu Laimos ir Laimės vietą (likimo skyrimas, gyvenimo eigos tvarkymas) užėmė Dievas senelis ir net Mėnulis – į juos žmonės kreipėsi, prašydami laimės, dalios, sveikatos.

### Legendos
Savo dalios ieškantis vaikinas, eidamas per mišką, pamato prie vandens atlėkusias tris gulbes, kurios, pasidėjusios sparnus, virsta mergelėmis ir maudosi. Jam patinka jauniausioji. Vaikinas paima šios gulbės mergelės sparnus, parsiveda ją namo ir veda. Tačiau, nesant jam namie, žmona susiranda savo plunksnas ir išskrenda. Vyras išeina ieškoti savo žmonos, klausinėja kelio paukščių, gyvulių, Saulės, Mėnulio. Kelią parodo Šiaurės Vėjas. Vyras suranda savo pačią, parsiveda namo ir laimingai gyvena.

## Literatūra
Giltinė

**Giltinė** – mirties deivė, numarinanti žmones. Ją mini M. Pretorijus kartu su pykčio ir nelaimės dievais. Ji priklauso pačioms seniausioms deivėms. Giltinės vardas kilęs iš žodžių „gelti“, „geluonis“, „geltonis“. Giltinė žudo geldama liežuviu.

Vaizduojama senyva, negraži moteris su ilga mėlyna nosimi ir veidu bei ilgu liežuviu, kuris pilnas nuodų. Pasakojama, kad Giltinė buvusi linkusi bendrauti, jauna ir graži. Tačiau kai ji klasta uždaroma į karstą ir praguli ten septynerius metus, tampa sudžiūvusia ir bjauria.

Giltinė – deivės Laimos sesuo. Jų abiejų veikla susieta su žmogumi bei su viso gyvojo pasaulio pradžia ir pabaiga. Jei Laima siejosi su gyvenimo pradžia, tai Giltinė – su pabaiga. Pagrindinė Giltinės funkcija buvo stebėti, kada žmogui ateina laikas mirti, o atėjus tam laikui, žmogų numarinti.

Giltinei artimos Maro deivės, o jos tarnaitė buvusi Magyla. Senovės lietuvių mitologijoje Giltinė buvo dar vaizduojama kaip tyli, labai liesa moteris baltais drabužiais, folklore minima, kad kadaise ji buvusi tokia pat graži, kaip ir Laima, bet vienąkart pakliuvusi bėdon (pagal vienus šaltinius – uždaryta karste) ir per tą laiką labai pasikeitusi.

Liaudies padavimuose dažnai minima, kaip žmogus, norėdamas nutolinti besiartinančią mirtį, įvairių gudrybių pagalba stengdavosi ją apgauti – nukirpti Giltinei jos ilgus nagus ar dvišaką liežuvį. Verta pastebėti, kad dalis šių vaizdinių, kaip ir vėlesnis Giltinės vaizdavimas su dalgiu rankoje ir griaučių pavidalu, į Lietuvą atėjo iš krikščionybės. Vėlinių metu senovėje kai kuriose vietose Giltinė būdavo paminima, kepant tam tikrus paplotėlius, vėliau išdalinamus elgetoms, kad šie melstųsi už išėjusiuosius Anapilin.

## Šiuolaikinė Giltinės samprata
Giltinė vaizduojama kaip pati mirtis, kurios prisilietimas atima gyvastį. Vaizduojama figūra juodu apsiaustu su gaubtu, laikanti dalgį. Dažniausiai veido bruožai nematomi, kartais vietoje veido vaizduojama kaukolė.

## Šaltiniai
Rudakaklė berniklė

**Rudakaklė berniklė** (*Branta ruficollis*) – žąsinių (*Anseriformes*) būrio paukštis. 

## Išvaizda
Rudakaklė berniklė prilygsta didelei ančiai. Nuo kitų skiriasi rudu kaklu ir balta juostele kūno šonuose. Patino ir patelės viršugalvis, kaklo užpakalinė dalis, nugara ir uodega juodi. Kaklo priekis, pagurklis ir dėmės galvos šonuose ryškiai rudos. Gerklė juoda. Dėmė prie akies, siaura juosta kaklo šone ir pagurklio srityje, plačios juostos kūno šonuose, antuodegis, pauodegys ir pilvas – balti. Mažas snapas ir kojos juodi. Jaunikliai panašūs į suaugusius, tik jų apdare vietoj juodos spalvos – pilkai juoda. Snapas ir kojos juosvai rudi.

## Paplitimas
Gyvena Vakarų Sibiro tundroje ir šiaurės miškatundrėje tarp Jamalo ir Chatangos baseino. Žiemoja pietinėje Vakarų Eurazijos dalyje. Lietuvoje aptinkama migracijų metu, bet negausiai. Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

## Biologija
Perėjimo laikotarpiu laikosi atvirose bei miškingose tundros dalyse, tačiau nenutolsta nuo vandens. Migruodamos apsistoja pajūrio užtakiuose, sekliose pakrantėse ir į vidaus vandenis užklysta labai retai. Žiemojimo vietose iš pajūrio zonos reguliariai skraido į stepių lygumas bei aplinkinius atvirus laukus maitintis.

Labai judrios, vikrios. Sausumoje visą laiką juda, nenustygsta vienoje vietoje. Prieš nusileisdamos į pasirinktą vietą, rudakaklės berniklės visu būriu staiga metasi į vieną pusę, susispiečia į kitą, paskui visos pakrinka, pasklinda ir vėl greitai susitelkia į vieną kompaktišką krūvą. Ištvermingos, nenutūpdamos skrenda labai toli.

Peri nedidelėmis kolonijomis. Lizdus krauna upių slėniuose, ežerų pakrantėse, šlaituose, stačiuose upių krantuose, tarp krūmų ir vešlesnės miškatundrės augalijos. Paprastai lizdai būna gerai matomoje vietoje. Gana dažnai lizdus krauna šalia tūbuotojo suopio ir sakalo keleivio lizdų, bet jauniklius vis tiek išperi sėkmingai.

Vienoje dėtyje paprastai būna 3–6 kiaušiniai, kurių masė siekia apie 95 gramus. Peri tik patelė, o patinas budi netoli lizdo. Jaunikliams išsiritus, visa šeima palieka lizdą. Iki šėrimosi pradžios gyvena visi drauge netoli vandens. 

Perimvietėse maitinasi tiktai žoline tundros ir miškatundrės augalija. Lesa ir vandens augalus. Perskrisdamos nusileidžia ir žiemkenčių laukuose. Žiemavietėse minta augaliniu maistu.

## Šaltiniai
* *Lietuvos fauna: paukščiai, 1 knyga.* Sud. V. Logminas. – Vilnius: Mokslas, 1990.
Maro deivės

**Maro deivės** – lietuvių mitologinės būtybės, artimos deivei Giltinei. Lietuviams buvo žinoma maro deivė **Diedievaitė**, kuri atnešusi 1571 m. marą.

Maro deivės buvo vaizduojamos šlykščios moters pavidalu. Baltai apsirengusios ant baltų žirgų lankiusios kaimus, ir, jei negerai jas priimdavo, ten pasiųsdavusios marą. Kitur prieš marą vaikščiodavusios pamėklės – baltos panos. Jos sunešdavusios ant aukšto kalno kaukolių, plaukų, ragų ir uždegdavusios. Į kurią pusę eidavę dūmai, ten kildavęs maras. Maro metu tos panos suduodavusios į namo sieną iš lauko pusės. Kiek kartų suduodavusios, tiek žmonių numirdavę.
Egiptinė žąsis

**Egiptinė žąsis** (*Alopochen aegyptiacus*) – žąsinių (*Anseriformes*) būrio paukštis. Vienintelė išlikusi genties *Alopochen* rūšis. Stebėta Lietuvos pajūryje.

Nuolat peri Vokietijos Pomeranijoje,Lenkijoje peri tik sporadiškai,bet stebima dažnai.
Veliona

**Veliona** – spėjama senovės lietuvių amžinybės, mirties, vėlių deivė.

Mirusiųjų dievą (*Vielona Deus animarum*) vardu *Vielona* arba *Vielonia* mini Jonas Lasickis savo žemaičių dievų sąraše. Tačiau labai tikėtina, kad tai buvęs neteisingai suprastas velionio pavadinimas ir jo šarvojimą lydinčių apeigų reikšmė. Anot Nijolės Laurinkienės, Velionos buvimą lietuvių mitologijoje galėtų patvirtinti tai, kad latviai turi Vėlių Motę (*Veļu māte*). Vėlių motė, anot latvių tautosakos duomenų, turėjusi tiesioginį kontaktą su mirusiaisiais: laukdama jų sielų, paruošdavusi joms vietą, iškepdavusi paplotėlį, išvelėdavusi staltiesę. Ši motė galėdavusi pati ir atimti žmogui gyvybę, paskui jis jau keliaudavęs į jos valdas. Pėterio Šmito pažymima, kad Vėlių motė kai kuriais atžvilgiais prilygsta Žemės motei. Pasak mitologės, Veliona – galbūt viena iš Žemynos atmainų ar manifestacijos formų, išreiškianti jos specifinę, su vėlių globa susijusią funkciją ir tam tikrą jos viešpatavimo sritį.

Velioną išpopuliarino Teodoras Narbutas, su šios deivės šventykla siejęs Veliuonos miestelio vardą. Narbutas teigė Veliuonos bažnyčioje radęs lentelę su užrašu, liudijančiu čia buvus šventyklą. Velioną, remdamasi Narbutu, mini Pranė Dundulienė: ji teigia, kad Velnė, arba Veliona, buvo chtoninė mitinė būtybė. Ji rūpinosi vandeniu, oru, ugnimi, žeme, požemiu ir jo lobiais. Kai Velnė uždaro vandenis ir prasideda sausra, deivė Perkūnė (vėliau Perkūnas) ją medžioja ir stengiasi užmušti.

## Galerija


Deivė Veliona 2010 02.jpg|Veliuonos miestelis, deivė Veliona, skulptūra, 2010 m.
Deivė Veliona 2010.jpg|Deivės Velionos skulptūra, 2010 m.


## Šaltiniai

## Nuorodos
Veliona XX a. pr. Brokhauzo enciklopedijoje
Trumpasnapė žąsis

**Trumpasnapė žąsis** (*Anser brachyrhynchus*) – žąsinių (*Anseriformes*) būrio paukštis.

Lietuvoje labai retai aptinkama migracijų metu. 

## Šaltiniai
Mandarininė antis

**Mandarininė antis** (*Aix galericulata*) – žąsinių (*Anseriformes*) būrio paukštis. Labai reta.

Mandarininių ančių gaigalai (antinai) ant sparnų turi žvilgančius „veidrodėlius“, jų nugara ruda, o snapas rausvas, galvą puošia ryški skiauterė – tai tuoktuvių apdaras. Šios antys vienos gražiausių pasaulio ančių. Šių ančių sparnų plotis yra maždaug 70 cm. Suaugęs gaigalas sveria 630 g, o patelė 510 g. Mandarininių ančių lytinė branda yra vienerių metų. Poruojasi nuo balandžio iki birželio. Kiaušinių deda nuo 9 iki 12. Patelė kiaušinius peri maždaug 30 dienų.
Cyplė

**Cyplė** (*Anas penelope*) – žąsinių (*Anseriformes*) būrio paukštis. Migracijų metu viena dažnesnių ančių.
## Išvaizda
Cyplė mažesnė už didžiąją antį. Patino kakta ir viršugalvis balsvai gelsvi. Kita galvos dalis ir kaklas kaštonininės spalvos, aplink akis išmargina smulkiomis juodomis dėmelėmis. Viršutinė kūno dalis pila su smulkiu skersiniu raštu. Antuodegio vidurys baltas, šonai juodi. Didelė dalis viršutinių sparno dengiamųjų plunksnų baltos. Pagurklis ir dalis krūtinės rausvai pilki. Kūno šonai su pilkais ruoželiais. Pilvinė pusė balta. Snapas ir kojos tamsiai pilkos spalvos. Rainelė ruda.

Patelės nugarinė pusė ruda, galva išmarginta tamsiomis dėmelėmis, nugaros plunksnų kraštai šviesūs. Nugarinė pusė ruda su ryškiai rudais plunksnų pakraščiais. Jaunikliai panašūs į patelę.

## Paplitimas
Euraijoje cyplė paplitusi nuo Skandinavijos iki Ochotsko jūros. Arealas sieka Barenco jūrą, Kanino, Jamalo, Taimyro pusiasalius, šiaurines Anadyrio baseino sritis. Į pietus paplitusi iki Chankos ežero, Baikalo, Mongolijos, Altajaus, Šiaurės Kazachstano, Volgos vidurupio, pietinės Skandinavijos. Gyvena Britų, Islandijos salose. Žiemoje Vakarų Europoje, Viduržemio jūros pakrantėse, pietinėje ir pietrytinėje Azijoje.

Lietuvoje pastebimos per migraciją, daug cyplių skrenda per Nemuno žemupį, Baltijos pajūrį. Dideli būriai čia sustoja pailsėti, pasimaitinti.

## Biologija

Veisimosi periodu cyplės apsistoja sekliuose vandenyse, kuriuose gausu augalijos, salelių. Dažnai pasitenkina nedideliais tvenkinėliais, pelkutėmis, paežerių pievomis. Gyvena ir atviruose, ir miškinguose plotuose.

Perėjimo laikotarpiu patinai telkiasi į didelius būrius ir ieško tinkamų šėrimviečių. Skrisdamos cyplės šaukia, todėl jas lengva atpažinti. Iš plaukiojančių ančių bene geriausios skraiduolės. Mėgsta prisijungti prie kitų rūšių ančių.

Lizdus patelės slepia tarp senos žolės, po krūmų šakomis, ant kupstų. Dėtyje paprastai būna 7–10 kiaušinių, jų svoris – apie 45 gramus. Perėjimo laikas – apie 22 dienas. Jaunikliai labai sparčiai auga, jau 45 gyvenimo dieną skraido.

Minta augaliniu maistu. Cyplės dažnai laikosi prie laukių ir kitų nardančių vandens paukščių, todėl dažnai atima iš jų dalį sužvejoto grobio. Šiaurėje cyplės minta miško uogomis. 

## Šaltiniai
* *Lietuvos fauna: paukščiai, 1 knyga.* Sud. V. Logminas. – Vilnius: Mokslas, 1990.
Smailiauodegė antis

: perimvietės
: migracijų
: žiemavietės
: klajonių vietovės

**Smailiauodegė antis** (*Anas acuta*) – žąsinių (*Anseriformes*) būrio vandens paukštis.

## Išvaizda
Smailiauodegė antis mažesnė už didžiąją antį. Būdingas ilgas kaklas ir labai ilga uodega. Patelė labiau panaši į didžiąją antį, bet lieknesnė, ilgesniu kaklu ir smailesne uodega. Patino galva ir kaklo viršutinė dalis tamsiai rudos. Kaklo šonuose baltos juostos. Nugara pilka su smulkiais skersiniais juosvais ruoželiais. Ilgos pečių plunksnos pilkai baltais kraštais. Viršutinės sparno dengiamosios plunksnos rusvai pilkos. Sparnų veidrodėlis žalias, metalinio blizgesio, priekyje ruda, o užpakalyje juodai balta juostelė. Vidurinės uodegos plunksnos labai ilgos. Šonai ir pilvas balti, tamsiai dryžuoti. Pauodegys juodas. Snapas melsvai pilkas, kojos tamsiai pilkos. Rainelė rudai geltona, o senesnių paukščių geltona.

Patelės nugarinės pusės plunksnos tamsiai rudos su tamsiomis dėmėmis bei šviesiais kraštais. Sparnų veidrodėlis rusvo atspalvio, blizgantis ar be blizgesio, iš viršaus ir apačios – balti pakraščiai. Snapas tamsiai pilkas, kojos pilkos. Rainelė ruda arba geltonai ruda. Patinas poilsio apdaru panašus į patelę.

## Paplitimas
Labai plačiai paplitusios Šiaurės pusrutulyje - Eurazijoje nuo Atlanto iki Ramiojo vandenyno. Šiaurėje arealas siekia Europos arktinę pakrantę, Jamalo pusiasalį, Jenisejaus žiotis, Taimyro pusiasalį, Anadyrį. Į pietus paplitusi iki pietinės Primorės, Užbaikalės, Kazachstano, Voronežo ir Saratovo sričių, Vengrijos, šiaurinės Italijos. Gyvena Šiaurės Amerikoje ir daugelyje salų.

Žiemoja Šiaurės Amerikoje, Vakarų Europoje, Viduržemio jūros pakrantėse, Afrikoje, Pietų Azijoje.

Retai Lietuvoje perinti rūšis, aptinkama per migraciją. Peri 10―20 porų (Nemuno deltoje, Kretuono ežero saloje). Įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

## Biologija
Gyvena ir peri didesniuose ežeruose, nemėgsta miškingų vietovių. Būdingas atvirų plotų, tundros gyventojas. Mėgsta vandens telkinius su gausia augalija, sekliu dumblėtu dugnu, žole apaugusias salas, aukštapelkes. Aktyvi prietemoje.

## Dauginimasis
Kartais sudaro mišrias poras su didžiąja antimi. Monogamai. Poruojasi žiemojimo vietose ir migracijos periodu. Per pavasarines klajones dažnai laikosi su didžiosiomis antimis ir cyplėmis. Lytiškai subręsta pirmaisiais gyvenimo metais. Peri ant žemės, atviruose plotuose. Vienoje dėtyje paprastai būna 6–11 kiaušinių, kuriuos peri patelė apie 23 dienas. Išsiritę ančiukai vikrūs, gerai bėgioja, plaukioja, tačiau nardo nenoriai. Maždaug 42 dienų amžiaus jau bando skraidyti, o maždaug po 8 dienų jau puikiai skraido.

## Mityba
Minta įvairiu maistu, dažniau augaliniu. Pavasarį lesa žalias augalų dalis, daigelius, pumpurus, šakneles. Maisto ieško seklumose, paplūdimiuose, pelkėtuose pakraščiuose.

## Šaltiniai

* *Lietuvos fauna: paukščiai, 1 knyga.* Sud. V. Logminas. – Vilnius: Mokslas, 1990.
* Rašomavičius, V. (red.), 2021. *Lietuvos raudonoji knyga*. Gyvūnai, augalai, grybai. – Vilnius.
Dryžagalvė kryklė

**Dryžagalvė kryklė** (*Anas querquedula*) – žąsinių (*Anseriformes*) būrio paukštis.

## Išvaizda
Dryžagalvė kryklė yra kiek didesnė už rudagalvę kryklę. Patinui būdingi ilgi, balti antakiai. Paukščiui skrendant, ant sparnų matyti šviesios dėmės ir tamsi krūtinė. Nuo rudagalvės kryklės skiriasi neryškiais veidrodėliais. Patino galva ir kaklas rudi, pamarginti baltais brūkšneliais. Nuo akių iki pakaušio eina balta juostelė. Nugaros plunksnos tamsiai rudos su šviesiais kraštais. Sparnų veidrodėlis žalsvas, blizgantis, iš priekio ir užpakalio su baltomis juostelėmis. Pagurklis ir krūtinė ryškiai rusvi, rudai dryžuoti. Kūno šonai su skersiniais juodais brūkšneliais. Snapas juosvai rudas. Kojos tamsiai pilkos. Rainelė ruda.

Patelės nugarinė pusė tamsiai ruda su neryškiomis dėmėmis, pilvinė – balsva. Sparnų veidrodėlis kaip patino. Patinas poilsio apdaru panašus į patelę. Jaunikliai irgi panašūs į patelę, bet jų krūtinė ir kūno šonai rudesni. Snapas juosvas, kojos rudos. Pūkinis apdaras panašus į rudagalvės kryklės, pilvas pilkesnis.

## Paplitimas
Eurazijoje paplitusi nuo Atlanto iki Ramiojo vandenyno. Šiaurėje arealas siekia Botnijos įlanką, Baltąją, Ochotsko jūras. Į pietus paplitusi iki Primorės, Altajaus, Tian Šanio, pietinės Kaspijos pakrantės, Irano, Mažosios Azijos bei Viduržemio jūros.

Žiemoja Afrikoje, Indijoje, Pietryčių Azijoje. 

Viena iš labiausiai paplitusių ančių rūšių Lietuvoje. XX a. pradžioje jų buvo dar daugiau, bet nusausinus drėgnas pievas ir pelkes kryklių sumažėjo.

## Biologija
Lengvai prisitaiko prie įvairių sąlygų, todėl visur paplitusi. Pasitenkina nedideliais, negiliais vandens telkiniais. Dažniausiai įsikuria šlapiose paežerių pievose, balose, melioracijos grioviuose, bekrūmėse pelkutėse, kūdrose,paupiuose. Aptinkamos ir dirbamuose laukuose. Peri ir didesniuose ežeruose, bet vengia augalų sąžalynų. Aktyvios dieną ir prietemoje. Vikri, greitai skrenda.

Mėgsta laikytis tarp didžiųjų ančių. Kartu lekia į laukus palesti. Naktį praleidžia užpelkėjusių paežerių prieglobstyje, tarp kupstų, seklumose. Vengia atvirų vandens plotų. Patinėlis garsiai tarška, o patelė gerokai tylesnė: balsas primena didžiosios anties kvaksėjimą.

Monogamai. Lytiškai subręsta antraisiais gyvenimo metais. Dėtyje paprastai būna 10–11 kiaušinių, kurių svoris po maždaug 27 gramus. Perimi apie 23 dienas. Išsiritę ančiukai palieka lizdą, vikriai, gerai plaukioja. Patelė su jaunikliais laikosi vandens augalija apaugusiose įlankose, ramiuose užtakiuose. 42 dienų amžiaus ančiukai jau pradeda skraidyti.

Vasaros pabaigoje kryklės būriuojasi ir keliauja po ežerus. Radusios maisto ir ramią aplinką, pasilieka ten ilgesnį laiką, o vasaros pabaigoje arba rudens pradžioje išskrenda.

Minta moliuskais, vėžiagyviais, kirmėlėmis, vabzdžių lervomis. Pavasarį lesa vegetatyvines augalų dalis. Jaunikliai lesa lūgnių, vandens lelijų sėklas.

## Šaltiniai
* *Lietuvos fauna: paukščiai, 1 knyga.* Sud. V. Logminas. – Vilnius: Mokslas, 1990.
Šaukštasnapė antis

**Šaukštasnapė antis** (*Anas clypeata*) – plačiai paplitęs vandeninis žąsinių (*Anseriformes*) būrio paukštis ilgu ir plačiu snapu. Peri vidutinio klimato juostoje Eurazijoje ir Šiaurės Amerikoje. Visame savo areale tai migruojantis paukštis. Sportinės ir verslinės medžioklės objektas.

## Išvaizda
Tai vidutinio dydžio antis. Bendras kūno ilgis 44-52 cm, sparnų ilgis 73-82 cm, masė 470-1000 g. Būdingas labai platus snapas. Patelė panaši į didžiąją antį, tik jos sparnų dengiamosios plunksnos melsvos.

Patinas kontrastingų spalvų. Galva ir didesnė kaklo dalis juodai žalia, metalo blizgesio. Apatinė kūno dalis, pagurklis, krūtinės priekis ir pečių plunksnos balti. Nugara ir antuodegis juodi. Sparnų veidrodėlis ryškiai žalias, jo priekinėje ir užpakalinėje dalyje yra baltos juostelės. Pilvas rudas. Snapas juodas. Kojos oranžinės. Rainelė geltona arba raudonai oranžinė.

Patelės nugarinė pusė juodai ruda su rusvais plunksnų kraštais. Galva ir kaklas išmarginti mažomis rudomis dėmelėmis. Sparnas kaip patino, tik ne tokių ryškių spalvų. Snapas alyviškai rudas. Kojos juosvai oranžinės. Rainelė geltonai ruda. Patinas poilsio apdaru panašus į patelę. Jaunikliai irgi panašūs į patelę, tik jų sparnai blankesnių spalvų. Pūkinis apdaras panašus į didžiosios anties.

## Paplitimas
Eurazijoje paplitusi nuo Atlanto iki Ramiojo vandenyno. Šiaurėje arealas siekia Botnijos įlanką, Baltąją jūrą, Pečioros žemupį, Obės, Jenisejaus, Lenos žemupius, Kolymos baseiną. Į pietus paplitusi iki pietinės Primorės, Mongolijos, Tian Šanio, Kazachstano, Užkaukazės, Juodosios jūros, Balkanų, Prancūzijos. Gyvena Šiaurės Amerikoje ir daugelyje salų. Žiemoja Šiaurės Amerikoje, Afrikoje, Vakarų ir Pietų Europoje, Pietų ir Pietryčių Azijoje.

Lietuvoje negausi, bet čia peri beveik kasmet. Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

## Biologija
Būdinga atvirų vandenų gyventoja. Mėgsta seklumas, vandens telkinių pakraščius, pelkes, drėgnas pievas. Dažnai peri ežerų salose, taip pat aukštapelkėse, atvirose jų plynėse. Dieną retai kada išeina į atvirus vandenis. Maitinasi prietemoje dumblėtose seklumose, šlapiose pievose.

Monogamai. Lytiškai subręsta antraisiais gyvenimo metais. Pavasarį grįžta kiek vėliau už kitas plaukiojančias antis. Dėtyje dažniausiai būna 10–12 kiaušinių, kurių svoris – po maždaug 40 gramų. Perėjimo laikas – maždaug 23 dienos. Jau pirmosiomis gyvenimo dienomis ančiukai vikriai bėgioja, gerai plaukioja ir nardo, nors suaugusios šaukštasnapės jau nebenardo. 50 dienų amžiaus jaunikliai jau skraido.

Į žiemavietes pirmiausia išskrenda patinai, o jaunikliai ir patelės prie jų prisijungia vėliau.

Maitinasi daugiausia gyvūninės kilmės maistu: planktoniniais vėžiagyviais, moliuskais, vandens vabzdžių lėliukėmis. Jei trūksta maisto, lesa vandens augalus. Neskrenda į dirbamus laukus.

## Šaltiniai

* *Lietuvos fauna: paukščiai, 1 knyga.* Sud. V. Logminas. – Vilnius: Mokslas, 1990.
Šalminė antis

**Šalminė antis** (*Netta rufina*) – žąsinių (*Anseriformes*) būrio paukštis.

## Išvaizda

Šalminė antis yra didžiosios anties dydžio. Patiną lengva pažinti iš ryškiai rudos galvos, raudono snapo, juodos krūtinės ir pilvo. Paukščiui skrendant, beveik per visą sparną matyti plati balta juosta. Patelė iš tolo atrodo  pilkai ruda, šviesesniais skruostais. Patino kakta, skruostai, didesnė kaklo dalis raudonai rudi. Viršugalvis ir pakaušio plunksnos ilgesnės, išmargintos šviesiomis rusvomis dėmelėmis. Pagurklis rudai juodas. Nugaros vidurinė dalis, daug sparno dengiamųjų plunksnų šviesiai rudi. Pečių srityje baltos dėmės. Sparnų veidrodėlis baltas, jo užpakalinis kraštas pilkas. Krūtinė ir pilvas juodi. Kūno  šonuose didelės baltos dėmės. Snapas raudonas. Kojos raudonos su juosvomis plėvėmis. Rainelė raudonai ruda. Patelė be kuodo, nugarinės pusės plunksnos tamsiai rudos su tamsiomis dėmėmis bei šviesiais kraštais. Sparnų veidrodėlis rusvo atspalvio, blizgantis arba be blizgesio. Kaklas iš viršaus ryškiai rudas. Pilvinė pusė pilkai ruda. Snapas pilkas, jo galas rausvas. Kojos rausvos, plėvės juosvos. Patinas poilsio apdaru panašus į patelę. Sparnų veidrodėlis baltas su rusvu atspalviu. Pilvinė pusė rusva, išmarginta smulkiomis dėmelėmis. Jaunikliai panašūs į patelę bet šviesesni.

## Paplitimas
Eurazijoje paplitusi nuo Pirėnų pusiasalio iki Altajaus, Lobnoro. Šiaurėje  arealas siekia Jutlandijos pusiasalį, Juodosios jūros šiaurinę pakrantę, Kubanę, Kazachstaną. Į pietus paplitusi iki šiaurinės Afganistano dalies, Irano, Užkaukazės, Mažosios Azijos. Žiemoja Viduržemio jūros baseine, Pietų Azijoje.

Lietuvoje labai retai pastebima rūšis. 

## Biologija
Peri nendrėmis apaugusiuose giliuose dideliuose ežeruose. Aktyvesnė dieną. Monogamai. Lytiškai subręsta pirmaisiais arba antraisiais gyvenimo metais.

Lizdas būna sausumoje, lygioje vietoje ar po krūmu, sausos pernykštės žolės priedangoje. Jį krauna patelė iš nendrių bei švendrų stiebų, lapų, kitų smulkių augalų dalių. Dėtyje paprastai būna 6–9 kiaušiniai, perimi apie 27 dienas. Šalminės anties jaunikliai auga lėčiau negu kitų ančių.

Minta tik augaliniu maistu: maurabragiais, nertimis, plūdenomis, sulesa ir prie augalų prikibusius moliuskus bei vėžiagyvius.

## Šaltiniai
* *Lietuvos fauna: paukščiai, 1 knyga*. Sud. V. Logminas. – Vilnius: Mokslas, 1990.
Didysis dančiasnapis

**Didysis dančiasnapis** (*Mergus merganser*) – žąsinių (*Anseriformes*) būrio paukštis. Aptinkama visame krašte.

Paplitę Europoje, Šiaurės Amerikoje, šiaurinėje Azijoje.

Tai stambūs paukščiai - atstumas tarp išskleistų sparnų 78-94 cm. Patelę nuo patino galima atskirti pagal galvą - patelės ji ruda, su kuodu, patino - juoda, blizgi, be kuodo.

Minta žuvimi, moliuskais ir vėžiagyviais, jauniklių pagrindinis maistas - vandens vabzdžiai.
Vidutinis dančiasnapis

**Vidutinis dančiasnapis** (*Mergus serrator*) – žąsinių (*Anseriformes*) būrio paukštis. Lietuvoje veisimosi metu retas. Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą. 

## Išvaizda
Vidutinis dančiasnapis yra maždaug didžiosios anties dydžio. Jam būdingas ilgas siauras snapas. Patino galva ir kaklo viršutinė dalis juodi, žalsvo blizgesio. Pakaušis su kuoduku. Kaklo apatinė dalis, pagurklis, krūtinės šonai ir jos priekinė dalis geltoni, rusvo atspalvio su juodais taškeliais. Dalis nugaros ir pečių plunksnų juodos. Kita nugaros dalis ir antuodegis pilki su juodais smulkiais brūkšneliais. Vidinės pečių, vidurinės dengiamosios sparno plunksnos ir veidrodėlis balti. Pilvas baltas. Snapas ir kojos raudoni. Rainelė raudonai geltona arba raudona.

Patelės viršutinė pusė rusvai pilka. Galva ruda. Pagurklio ir kūno šonų plunksnos šviesesnės, pilvas baltas. Per baltą sparno dėmę ir veidrodėlį eina juoda juosta. Jaunikliai panašūs į patelę, tik jų kuodukas trumpesnis, tamsiai pilkas.

## Paplitimas
Eurazijoje paplitęs nuo Jutlandijos, Skandinavijos iki Beringo, Ochotsko, Japonų jūros. Šiaurėje arealas siekia Barenco jūrą, Jamalo, Taimyro pusiasalius, Lenos, Kolymos žiotis. Į pietus paplitęs iki Amūro baseino, Baikalo, Kazachstano, Pečioros aukštupio, pietinės Baltijos pakrantės. Gyvena Šiaurės Amerikoje, Grenlandijos, Islandijos, Britų ir kitose salose.

Žiemoje Šiaurės Amerikoje, Vakarų Europoje, Tolimuosiuose Rytuose, Viduržemio ir Juodosios jūros pakrantėse.

Lietuvoje aptinkamas per sezoninę migraciją.

## Biologija
Peri tundrų paežerėse, paupiuose, miškingoje šiaurės juostoje. Apsistoja dideliuose, atviruose vandenyse, žiemoja pajūryje, upių žiotyse, deltose. Plaukioja giliai nugrimzdęs į vandenį, gerai nardo.

Monogamas. Šiaurės kraštuose lizdą įsitaiso plyšiuose tarp akmenų, negiliuose pakrančių urvuose, tundrose – krūmų priedangoje. estijos pajūryje neretai peri dirbtiniuose urvuose. Dėtyje būna apie 9 kiaušinius, kurių svoris apie 70 gramų. Jaunikliai labai lėtai auga.

Vidutinis dančiasnapis medžiodamas panardina galvą, ilgai tyrinėja povandeninį gyvenimą, o pastebėtą žuvį vaikosi tol, kol pagauna. Dažnai šie paukščiai surengia kolektyvinę žuvų medžioklę: vejasi žuvis viena kryptimi ir jas gaudo. Lesa varles, vabzdžius, moliuskus ir kitus smulkius gyvūnus.

## Šaltiniai

* *Lietuvos fauna: paukščiai, 1 knyga.* Sud. V. Logminas. – Vilnius: Mokslas, 1990.
Mažasis dančiasnapis

**Mažasis dančiasnapis** (*Mergus albellus*) – žąsinių (*Anseriformes*) būrio paukštis. 
## Išvaizda
Mažasis dančiasnapis yra gerokai mažesnis už didžiąją antį. Patino apdare vyrauja balta spalva. Nuo snapo pamatinės dalies per akį eina apvali juoda dėmė, o nuo skruostų pakaušio link – juoda juosta. Ant pakaušio – baltas kuodukas. Pečiai, dvi juostos priekinėje kūno dalyje ir didžiosios plasnojamosios plunksnos juodi. Kūno šonuose – smulkūs skersiniai rusvi brūkšneliai. Snapas melsvai pilkas, kojos šviesiai pilkos. Rainelė ruda, vyresnių individų pilkesnė. 

Patelės viršutinė kūno dalis rusvai juosva, išmarginta pilkais ruoželiais. Galvos viršus ryškiai rudas. Skruostai, smakras ir gerklė balti. Pagurklis ir kūno šonai rusvai pilki. Pilvas baltas. Jaunikliai panašūs į patelę.

## Paplitimas
Eurazijoje paplitęs nuo Skandinavijos iki Ochotsko jūros. Šiaurėje arealas siekia Obės, Jenisejaus, Lenos žemupį. Į pietus paplitęs iki Lenos aukštupio, Tiumenės, Novgorodo srities, šiaurinės Suomijos.

Žiemoja Vakarų Europoje, Viduržemio, Juodosios, Kaspijos jūrų pakrantėse, Tolimuosiuose Rytuose.

Lietuvoje rūšis negausi, dažniausiai matoma rugsėjo–gegužės mėnesiais.

## Biologija

Įsikuria didelių upių pakrantėse, miškais apsuptų ežerų salose. Migracijos periodu aptinkami įvairiuose vandenyse, o žiemoja pajūrio seklumose, upių deltose. Gerai plaukioja ir nardo. Aktyvesnis dieną.

Monogamas. Iš žiemaviečių keliauja jau susiporavę, tačiau pasitaiko ir laisvų paukščių. Peri uoksuose, neaukštai nuo žemės. Dėtyje būna maždaug 9 kiaušiniai. Perimi apie 30 dienų. Dažnai pasitaiko bendrų dėčių su klykuole. Jaunikliai auga gana sparčiai.

Minta vandens vabzdžiais bei jų lervomis.

## Šaltiniai

* *Lietuvos fauna: paukščiai, 1 knyga.* Sud. V. Logminas. – Vilnius: Mokslas, 1990.
Alksniabaravykiniai

**Alksniabaravykiniai** () – baravykiečių (*Boletales*) eilės grybų šeima.

Lietuvoje auga šios gentys:
* Alksniabaravykis (*Gyrodon*)
* Baravykenis (*Boletinus*)
* Šilbaravykis (Gyroporus'')
Šilbaravykis

**Šilbaravykis** (*Gyroporus*) – alksniabaravykinų (*Gyroporaceae*) šeimos grybų gentis.

Lietuvoje auga dvi rūšys:
* Melsvėjantysis šilbaravykis (*Gyroporus cyanescens*)
* Smiltyninis šilbaravykis (*Gyroporus castaneus*)
Nuodėgulė

**Nuodėgulė** (*Melanitta fusca*) – žąsinių (*Anseriformes*) būrio paukštis. Lietuvoje pastebima per migraciją. 

## Išvaizda
Nuodėgulė yra didesnė už didžiąją antį. Tai masyvi, trumpu kaklu ir stambiomis kojomis antis. Nuo juodosios anties skiriasi baltu sparnų veidrodėliu.

Patinas visas juodas, žalsvo metalo blizgesio. Pilvas juodais rusvas. Dėmė po akimis ir veidrodėlis ant sparnų balti. Snapo pamatinėje dalyje juodas pakilimas. Likusi snapo dalis oranžiškai geltona, nuo šnervių link snapo viršūnės eina dvi juodos juostelės. Kojos raudonos, plėvės juosvos. Rainelė pilkai balta su siauru juosvu žiedu išoriniame pakraštyje. Patelė tamsiai ruda, pilvas balsvas. Tarp snapo ir akių bei prie ausies yra dvi šviesios dėmės. Snapas juodas su juosvu nagu, be pakilimo. Kojos tamsiai raudonos. Rainelė ruda. Jaunikliai panašūs į patelę.

## Paplitimas
Eurazijoje paplitusi nuo Skandinavijos iki Kamčiatkos. Arealas šiaurėje siekia Europos arktinė pakrantę, Jamalo pusiasalį, Lenos, Kolymos žemupį. Į pietus paplitusi iki Baikalo, Altajaus, šiaurinio Kazachstano, Pečioros vidurupio, Estijos pajūrio. Aptinkama ir Šiaurės Amerikoje. Žiemoja Atlanto ir Ramiojo vandenyno pakrantėse.

Per migraciją užklysta į Lietuvos pajūrį.

## Biologija
Vasarą gyvena tundroje nedideliuose ežerėliuose, kurių pakraščiuose gausu asiūklių bei viksvų. Baltijos šalyse peri pajūrio lygumose ir nedidelėse salose. Žiemoja pajūryje, neužšąlančiose įlankose. Labai gerai plaukioja ir nardo. Sunkiai pakyla ir skrenda neaukštai.

Monogamas. Lizdą krauna ant žemės. Paprastai lizdas būna tarp senų žolių, krūmų ar akmenų. Dėtyje – maždaug 8 kiaušiniai. Peri apie 26 dienas. Jaunikliai vikrūs, gerai plaukioja ir nardo, bet auga gana lėtai. Dažnai kelių vadų jaunikliai jungiasi į vieną bendrą šeimyną, kurią vedžioja viena patelė.

Minta vėžiagyviais, vabzdžiais ir jų lervomis, smulkiomis žuvimis, moliuskais.

## Šaltiniai
* *Lietuvos fauna: paukščiai, 1 knyga*. Sud. V. Logminas. – Vilnius: Mokslas, 1990.
Juodoji antis

**Juodoji antis** (*Melanitta nigra*) – žąsinių (*Anseriformes*) būrio paukštis.  

## Išvaizda
Juodoji antis truputį didesnė už didžiąją. Patinas juodos spalvos, melsvo blizgesio. Snapas pilkai juodas su oranžine dėme tarp šnervių, jo pamatinėje dalyje yra gumbas. Kojos rudos, rainelė ruda. Patelė tamsiai ruda, galvos šonai žemiau akių, kaklas ir gerklė šviesesni. Pilvas šviesiai rudas. Snapas žalsvai juodas, kartais vienspalvis, o kartais – su geltona ar oranžine juostele tarp šnervių. Kojos bronzinės spalvos su juosvomis plėvėmis. Jaunikliai panašūs į patelę, pilvo srityje didelis šviesus plotas.

## Paplitimas
Eurazijoje paplitusi nuo Skandinavijos iki Lenos deltos. Šiaurėje arealas siekia arktines Europos pakrantes, Jamalo, Taimyro pusiasalius. Į pietus paplitusi iki Lenos, Obės žemupio, Uralo šiaurinės Dvinos aukštupio. Taip pat gyvena Islandijos, Britų, Špicbergeno, Hijumos, Saremos salose. Žiemoja Ramiojo ir Atlanto vandenyno pakrantėse.

Baltijos jūroje žiemojimo metu negausi. Migruodamos skrenda pro Lietuvą.

## Biologija
Peri atviruose tundros arba miškatundrės ežeruose. Taigoje – pelkėtose vietose. Žiemoja jūros neužšąlančiuose pakraščiuose, sekliose įlankose. Gerai nardo ir plaukioja.

Monogamas. Vienoje dėtyje paprastai būna 6–8 kiaušiniai, sveriantys apie 65 gramus. Perėjimo laikas – apie 30 dienų.

Minta moliuskais, vabzdžiais ir jų lervomis, vabalais, kirminais, vėžiagyviais, augalų šakniastiebiais.

## Šaltiniai
* *Lietuvos fauna: paukščiai, 1 knyga.* Sud. V. Logminas. – Vilnius: Mokslas, 1990.
Ledinė antis

**Ledinė antis** (*Clangula hyemalis*) – žąsinių (*Anseriformes*) būrio vienintelis ***Clangula*** genties paukštis. 

## Išvaizda
Nedidelė, maža, apvalia galva ir trumpu snapu antis. Patino nugarinė pusė, sparnai ir krūtinė juodai rudi. Galvos šonai pilki, kaklo šonai viršuje juodi, apačioje rudi. Kitos galvos ir kaklo dalys baltos. Uodega smaili, labai ilga. Pilvas, antuodegis ir pauodegys balti. Snapas juodas su geltona juostele. Kojos pilkos. Rainelė raudona. Patelė pilkesnė už patiną. Jos galva ir kaklas balti su pilkomis plunksnomis. Nugara rusva, pilvinė pusė balta. Snapas juodas. Kojos žalsvai juodos. Žiemą patino galva ir kaklas gelsvai balti, pilko atspalvio. Kaklo šonai rudi, pečiai balti. Patino plunksnų apdaras gana įvairus, nes jis šeriasi net 3 kartus per metus. Jaunikliai panašūs į patelę, bet ne tokių ryškių spalvų.

## Paplitimas
Eurazijoje paplitusi nuo Skandinavijos iki Beringo jūros pakrančių. Šiaurėje arealas siekia Arkties vandenyno pakrantę. Į pietus paplitusi iki pietinės miškatundrės. Gyvena Šiaurės Amerikoje, Islandijoje, daugelyje Arkties vandenyno salų. Žiemoja piečiau esančių jūrų pakrantėse.

Aptinkama visoje Lietuvos teritorijoje. Dažna Baltijos jūros pakrantėse.

## Biologija
Tipiškas tundros paukštis. Gyvena ir peri prie ežerų. Per migraciją ilsisi jūros pakrantėse. Lizdą įsiruošia sausoje vietoje netoli vandens. Jį suka dažniausiai tundros žemaūgių medžių, retų krūmų priedangoje arba viksvų kupstuose. Vienoje dėtyje paprastai būna 6–7 kiaušiniai, sveriantys po maždaug 40 gramų. Patelė uoliai peri apie 23 dienas. Ypač nesitraukia nuo lizdo paskutinėmis dienomis. 

Ką tik išsiritę jaunikliai kelias dienas būna lizde, paskui patelė juos vedasi į tundrą prie viksvynais apaugusių ežerų. Jaunikliai paprastai jungiasi į bendrus būrius. Kartais dvi patelės vedžioja net 20 ančiukų. 35 dienų amžiaus jaunikliai jau skraido ir būna savarankiški.

Perimvietėse minta vėžiagyviais, moliuskais, lervomis, smulkiomis žuvytėmis. Augalinį maistą lesa retai.

## Galerija

Image:056 - LONG-TAILED DUCK (6-16-2016) barrow, alaska -04 (27599676433).jpg|Patinas ir patelė
Image:Clangula hyemalis MWNH 1029.JPG|Ledinės anties kiaušinis
Image:Long-tailed Duck (Clangula hyemalis) (13667618773).jpg|Ledinės antys skrydyje
Image:Long-tailed Duck on nest.jpg|Perinti ledinė antis


## Šaltiniai
* *Lietuvos fauna: paukščiai, 1 knyga.* Sud. V. Logminas. – Vilnius: Mokslas, 1990.
Puošnioji antis

**Puošnioji antis** (kitaip **Islandinė antis**) (, ) – žąsinių (*Anseriformes*) būrio paukštis. Lietuvoje pastebėta vienintelį kartą Kuršių mariose.
Klykuolė

**Klykuolė** (*Bucephala clangula*) – žąsinių (*Anseriformes*) būrio paukštis. Aptinkama visoje Lietuvos teritorijoje.

Patinai sveria 890–1400 g., patelės – 500–1180 g.

Peri drevėse, inkiluose. Patelė peri 28-32 dienas. Jaunikliai lizde lieka 1-1,5 paros. Maždaug dviejų mėnesių ima skraidyti.

Minta įvairiais vandens gyvūnais ir augalais.