open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Stryker

**IAV Stryker** – aštuonių varomų ratų šarvuota kovos mašina, gaminama Kanadoje. Šias mašinas Jungtinių Valstijų sausumos pajėgoms tiekia General Dynamics Land Systems. Stryker gali būti varomi tiek 4, tiek 8 ratais.

Šių kovinių mašinų pavadinimas skirtas pagerbiant du JAV Garbės medalius gavusius karininkus – Stuart S. Stryker, mirusį II pasauliniame kare ir Robert F. Stryker, mirusį Vietnamo kare.

2014 m. JAV kariuomenėje yra dvi brigados, pilnai aprūpintos Stryker mašinomis. Kariuomenė siekia, kad visos 9 brigados būtų pilnai aprūpintos šiais šarvuočiais, tačiau dėl biudžeto ribojimų neaišku, kada tai bus padaryta.

Stryker kovos mašinos aktyviai naudojamos Irako ir Afganistano karuose.

## Šaltiniai
Ilgalapė saulašarė

* *Drosera longifolia* L.
* *Rorella longifolia* Gilib.

**Ilgalapė saulašarė** (*Drosera anglica*) – saulašarinių (*Droseraceae*) šeimos, saulašarių genties daugiametis, vabzdžiaėdis, vaistinis augalas.

Pirmasis augalą aprašė William Hudson, 1778 metais.

## Morfologija

Tai 10 –25 cm aukščio, skrotelę formuojantis augalas. Lapai linijiški, su koteliais, buki; lakštai pailgi, atvirkščiai lancetiški arba pleištiški, pagrinde palaipsniui siaurėjantys, viršutinėje pusėje apaugę liaukiniais plaukeliais; pakraštiniai liaukiniai plaukeliai siekia 4 –7 mm ilgio; lapkočiai 2 –9 cm ilgio. Koteliai ir liaukiniai plaukeliai yra bordinio atspalvio, lapų plokštelės – žalsvos. Skrotelėje lapai išsidėsto gana stačiai, nėra prigludę prie substrato. Žiedstiebiai 2–3, dukart ilgesni už lapus. Taurelė iki 5 mm ilgio, jos skiltys apie 1,5 mm pločio.
Balti, taisyklingi, penkianariai saulašarės žiedai paprastuose vienašaliuose žiedynuose.
Žiedynas gausiažiedis. Vainiklapiai pailgi, kiaušiniški, 5–6 mm ilgio ir 3,5–4 mm pločio. Dėžutė pailgai ovali, lygi, 6–7 mm ilgio, ilgesnė už taurelę. Žiedai plačiai prasiskleidžia tik saulei šviečiant, kitu metu būna susivėrę.
Vaisius – pailga, lygi dėžutė; sėklos apie 1 mm ilgio, verpstiškos, juodos, su tankiu gyslų tinklu paviršiuje.

Žydi liepos–rugpjūčio mėnesį. Vaisiai nunoksta rugpjūčio mėnesį.

## Mityba

Vabzdžiaėdis augalas. Augdamas rūgščiame substrate jis per šaknis negauna azoto junginių. Lipniais plaukeliais, kuriais apaugę lapai, gaudo smulkius vabzdžius ir fermentais, išskiriamais liaukučių, ištirpina ir paima iš jų reikalingas maisto medžiagas.

## Augavietės

Auga aukštapelkėse, retai pereinamo tipo pelkėse, pelkių įdubimuose, žemumose, labai šlapiose vietose, liūnuose, durpynuose, klampynėse, kartu su kiminais.
Bendras paplitimas. Šiaurės ir Vidurio Europa, Sibiras, Japonija, Šiaurės Amerika. Ilgalapė saulašarė įprastai auga vidutinio klimato juostoje, nors pasireiškia į pietus, pvz., Japonijoje, Pietų Europoje, Havajuose, kur auga kaip paatogrąžių saulašarė.

## Panaudojimas

Vaistinis augalas. Turi obuolinės rūgšties, fermentų (panašių į pepsiną), beazotinės medžiagos drozerino (C11H8O3). Augalo ekstraktas naudojamas sergant kokliušu, bronchitu, astma, ateroskleroze. Iš saulašarės žolės gaminamas preparatas drozerinas. Žydėjimo metu surinkta saulašarinių žolė naudojama homeopatijoje. Be to, Norvegijoje saulašarės lapai naudojami pieno konservavimui ir pieno indų plovimui.

## Literatūra

* P. Snarskis, Vadovas Lietuvos augalams pažinti, Vilnius, 1969 m.
* V. Galinis, Vadovas Lietuvos TSR vandens augalams pažinti, Vilnius, 1980 m.
* R. Jankevičienė, Vasarą žydintys augalai, Vilnius „Mokslas“ 1987 m.
Merkelis Zaviša

**Merkelis (Melcher) Kęzgaila Zaviša**  (m. 1592 m.) – LDK valstybinis veikėjas. Vitebsko kaštelionas nuo 1588 metų, rūmų maršalka nuo 1578 metų, karaliaus dvariškis. 

Išpažino kalvinizmą. Šidlove pastatė koplyčią savo bendratikiams. 

## Literatūra

* Urzędnicy centralni i dostojnicy Wielkiego Księstwa Litewskiego XIV-XVIII w. Spisy, oprac. H. Lulewicz, A Rachuba, Kórnik 1994, s. 252.
* Złota księga szlachty polskiej, r. XII, Poznań 1890, s. 297.

|-
Andrius Zaviša (1557)

**Andrius Zaviša ** (apie 1557–1604 m. vasaris) – LDK valstybinis veikėjas.

## Biografija

Kilo iš bajorų Zavišų giminės, herbo „Labedz“ savininkas. Jono Zavišos sūnus.

Minsko vaivada 1596–1598 metais, Lietuvos didysis iždininkas nuo 1598 metų, Bakštų dvaro savininkas.

## Literatūra
* Вячаслаў Насевіч, «Вялікае Княства Літоўскае»

|-
Jonas Zenovičius

**Jonas Zenovičius** (apie 1550–1614) – LDK valstybinis veikėjas.

Lietuvos pastalininkas (1576–1594), Vitebsko kaštelionas (1594–1600) ir Smolensko kaštelionas (nuo 1600).

Išpažino kalvinizmą.

## Literatūra
* Насевіч В. Зяновічы // Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. Т.1: Абаленскі – Кадэнцыя / Рэдкал.: Г.П. Пашкоў (гал.рэд.) і інш.; Маст. З.Э. Герасімовіч. – Мн.: БелЭн, 2005. – 688 с.: іл. С. 661. ISBN 985-11-0315-2 ISBN 985-11-0314-4 (т. 1)

|-
Jonas Zaviša

**Jonas Zaviša** (apie 1550–1626 m.) – LDK valstybinis veikėjas. Lydos pakamaris (nuo 1593), Mstislavlio (1596) ir Vitebsko vaivada (nuo 1599).

Buvo Suražo seniūnijos valdytojas (nuo 1599).

## Biografija
Iš bajorų Zavišų giminės, herbo „Labedz“ savininkas. Jono Zavišos vyresnysis sūnus.

1609 metais fundavo Mykolo Archangelo bažnyčią Belogrude, Lydos paviete. Perdavė jam Miadzeuščino folvarką su 8 valakais, Janaulianuose su 10 valakų, nedidelį mišką, lauką netoli Ditvo, teisę gaudyti žuvį Ditvos upėje ir 10 kapų grašių.

Raštų autorius į Vitebsko žmones (1621 metų kovas), sukurtų užkirsti kelią riaušių pasikartojimą prieš Juozapatą Kuncevičių.

## Šeima
Buvo vedęs Anastasiją Tryznaitę, santuokoje su kuria turėjo sūnų Mikalojų..

## Literatūra
* Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. / рэд. Г. П. Пашкоў і інш. Т. 1: Абаленскі – Кадэнцыя. – Мінск: Беларуская Энцыклапедыя, 2005. – 684 с.: іл. ISBN 985-11-0314-4.
* Энцыклапедыя гісторыі Беларусі. У 6 т.Т. 3: Гімназіі – Кадэнцыя / Беларус. Энцыкл.; Рэдкал.: Г. П. Пашкоў (гал. рэд.) і інш.; Маст. Э. Э. Жакевіч. – Мн.: БелЭн, 1996. – 527 с.: іл. ISBN 985-11-0041-2.

## Išnašos

|-
Step dance

**Step dance** – respublikinis vaikų ir jaunimo šiuolaikinių šokių festivalis–konkursas Lietuvoje.
Vyksta gruodžio mėnesį Linkuvos miestelyje, Pakruojo rajonas.  Geriausiai pasirodę festivalio–konkurso kolektyvai  apdovanojami I, II, III laipsnio diplomais bei suvenyrais, atminimo dovanėlėmis. Dalyviai vertinami Šou šokių, Gatvės šokių ir Šiuolaikinio šokio kategorijose. Skiriamos specialios nominacijos (pvz., profesionaliausia grupė, artistiškiausi šokėjai, už sceninį įvaizdį,  naujo stiliaus populiarinimą, kūrybinius ieškojimus,  už geriausiai techniškai paliktus šokius, geriausiai atliktą gatvės šokį, pilietiškumą, ritmiškumą ir kt.).

Finansinę paramą skiria viena didžiausių Pakruojo rajono įmonių „Saerimner“. 

## Istorija
2004 metais pradžią festivaliui davė Linkuvos vaikų ir jaunimo užimtumo centras. Festivalio iniciatorė ir organizatorė – Linkuvos VJUC vadovė Renata Dambrauskaitė-Pėželienė.

2009 metais dalyvavo Pakruojo „Atžalyno“ gimnazijos, Linkuvos vaikų ir jaunimo užimtumo centro „Erdvė“ šiuolaikinių šokių, Pašvitinio laisvalaikio salės merginų kolektyvai, šokėjai iš įvairių miestų, miestelių bei rajonų: Joniškio, Panevėžio, Mažeikių, Šiaulių, Radviliškio, Meškuičių (Šiaulių rajono). Vertinimo komisija – Lietuvos vaikų ir jaunimo centro Šiuolaikinio šokių kolektyvo vadovė Ieva Ginkevičiūtė ir choreografė Indrė Ginkevičiūtė, Linkuvos gimnazijos šokių mokytoja Nijolė Mikalajūnienė ir Pakruojo kultūros centro choreografė Sigutė Malinauskienė.

2010 metais buvo teikiamos ir apdovanojimų statulėlės. Tarp rėmėjų buvo ir Pakruojo rajono savivaldybė.

2015 metais Linkuvos kultūros centro koncertų salėje vyko  X festivalis.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Linkuvos vaikų ir jaunimo užimtumo centro „Erdvė“ pasirodymas ("Step dance 2012")
Palangos ritmu

**Palangos ritmu**  – tarptautinis šokio festivalis, vykstantis Palangoje. Skirtingose miesto erdvėse  šokami linijiniai, pramoginiai, Lotynų Amerikos, modernieji, liaudies ar gatvės, pilvo, istoriniai ir kiti šokiai. Daugiau nei 10 vietų įrengiamos vietos šokiams. Čia vyksta koncertai, seminarai.

## Istorija
2012 metais 2 dienų šokių festivalyje „Palangos ritmu 2012“ dalyvavo apie 30 kolektyvų („Žuvėdra“, „Isado“, „Megusta“, ‚Indance“, „Fuego“, „Šokių akademija“, „F.U. Studija“, „Polėkis“, „Delingo“, Lietuvos karo akademijos sportinių šokių kolektyvas, „Tango klubas“, „Tango salon“ ir kiti), iš viso apie 3000 šokėjų. Konkurso žiuri komisiją sudarė Švedijos garbės konsulas Joacim Bernhardsson, Klaipėdos universiteto sportinių šokių ansamblio „Žuvėdra“ vadovė Ona Skaistutė Idzelevičienė, Palangos miesto savivaldybės administracijos direktorė Akvilė Kilijonienė, choreografas Kęstutis Baranauskas,  „Indance“ treneris Nedas Grigaliūnas, Tango mokytojas Eduardo Gimenez.

2013 metais  festivalyje „Palangos ritmu 2013” dalyvavo apie 90 kolektyvų  ir ~2000 šokėjų. Masiškiausio renginio metu J. Basanavičiaus gatvėje linijinius šokius šoko apie 1200 šokėjų. Į kelias eiles sustoję dalyviai sudarė daugiau nei 300 metrų ilgio ruožą.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*Šokių festivalis "Palangos ritmu 2013"
Kauno baldai

**Kauno baldai** – Lietuvos įmonė, gaminanti baldus, priklausanti SBA koncernui.

## Istorija

Įmonė įkurta 1880 m. tuo metu įmonėje dirbo 200 darbuotojų, gamino lenktus baldus ir parketą. Įmonės pavadinimas buvo „Elena“. 1954 m. buvo įsteigtas Kauno baldų kombinatas, kuris vienijo 3 stambias baldų įmones: Lietmedis, Raudonoji žvaigždė, Maumedis. 1955 m. buvo prijungta „Kriūkų laivų statykla“. 1965 m. Kauno baldų kombinatas pradėjo gaminti virtuvinius baldus. 1974 m. buvo įkurtas baldų gamybinis susivienijimas „Kauno baldai“. Pradėta minkštų baldų gamyba, medienos džiovinimas ir pirminis medienos ruošinių mašininis apdirbimas. 1992 m. įregistruota akcinė bendrovė „Kauno baldai“. 1998 m. rugpjūčio mėnesį AB „Kauno baldai“ tapo  koncerno SBA dalimi. 2004 m. įmonė prisijungė prie SBA baldų kompanijos, kuri pradėjo atstovauti bei parduoti AB „Kauno baldai“ produkciją. 2014 m. dirbo 392 darbuotojai.

## Literatūra

* Kauno baldai. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija. 5 tomas, S. 389

## Šaltiniai
T-14 Armata

**T-14 „Armata“** – rusiškas pagrindinis kovinis tankas, naujesnis už T-72 ir T-90. 2015 m. gegužės 9 d. pristatytas kariniame parade Raudonojoje aikštėje.

## Konstrukcija ir ginkluotė

Sukurtas ant universalios kovinės platformos „Armata“. Tai unifikuota sunkioji vikšrinė platforma, kurios pagrindu bus gaminamas ne tik tankas T-14, bet ir pėstininkų kovos mašinos, sunkiosios haubicos, savaeigiai artilerijos pabūklai ir kitos karinės mašinos. T-14 pagal masę yra vidutinis tankas, turintis 1500 arklio jėgų dyzelinį variklį. Važiuoklę sudaro 7 poros ratų (T-72 tanke – 6 poros).

Tanko įgula įkurdinta izoliuotoje kapsulėje, iš kurios valdo automatizuotą tanko bokštelį. Šarvuota kapsulė atskirta nuo tanko amunicijos saugyklos. Nauji išoriniai šarvai padengti specialiu sluoksniu, kuris radaruose sumažina tanko matomumą. Tanke yra naujas dinaminės apsaugos kompleksas, todėl tankui mažiau pavojingi sprogmenys ir kitos prieštankinės priemonės. Įmontuotas aktyviosios apsaugos kompleksas „Afganit“ naudoja „Dopplet“ radarą, kurio pagalba aptinka į tanką nutaikytus objektus, pvz. prieštankines raketas. Priešo ginklo aptikimo atveju, ši sistema paleidžia jį sunaikinančią raketą. Apginkluotas 125 mm lygiavamzde patranka, iš kurios gali šaudyti valdomąsias raketas. Patrankos šūvio nuotolis – iki 8 km. Papildomai komplektuojamas priešlėktuviniu 30 mm pabūklu, skirtu kovoti su priešininko bepiločiais orlaiviais ir atakos sraigtasparniais, o 12,7 mm sunkioju kulkosvaidžiu – su pėstininkais.

## Vertinimai
Teigiama, kad „Armatos“ kūrėjai panaudojo kai kurias vokiškojo tanko „Leopard 2“ technologijas.

Rusijoje tikėtasi, kad tankas prisidės prie kariuomenės modernizacijos, bet tanko kaina per didelė. Tad abejojama, ar „Armata“ taps Rusijos kariuomenės ašimi. Pasak apžvalgininkų, tankas gerokai brangesnis, nei buvo numatyta rusų 2020 m. planuose. Dėl to tikimasi, kad Gynybos ministerija sumažins planuojamų įsigyti „Armata“ tankų skaičių ir nukreips dėmesį į jau esamų tankų T-72 modernizavimą.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Tanko T-14 apžvalga (''Defense Update'') 
* Rusijos šarvinė revoliucija (''Jane’s 360'')
* T-14 „Armata“ (rusų k.)
Šiuolaikinis šokis

**Šiuolaikinis šokis** (, **kontemporaris**) – šokio rūšis, moderniojo šokio tąsa. Atsirado  kaip pasipriešinimas griežtiems baleto kanonams. Tai šokio performanso žanras, išplėtotas XX amžiaus viduryje ir nuo to laiko tapęs vienu iš vyraujančių žanrų, skirtų profesionaliai apmokomiems šokėjams visame pasaulyje, sulaukęs ypač didelio populiarumo JAV ir Europoje. Perėmė šokio technikų iš klasikinio, moderniojo, džiazo šokio stilių,  ateityje įtraukė elementus iš daugelio kitų šokių stilių. Šokama basomis arba su kojinėmis.

## Šiuolaikinis šokis Lietuvoje

1998 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje, Teatro ir kino fakultete buvo pradėti rengti pirmieji profesionalūs šiuolaikinio šokio šokėjai. Tuo metu buvo surinktas vad. *aktorių-šokėjų* kursas. 
Pirmajam kursui vadovavo baletmeisterė Anželika Cholina. Vėliau kitiems tam specialiai įsteigtos Šokio ir judesio katedros kursams  vadovavo ir Aira Naginevičiūtė.

## Šaltiniai
Mykolas Kazimieras Pacas (1650–1724)

**Mykolas Kazimieras Pacas ** (1650–1724) – LDK valstybinis veikėjas, Polocko kaštelionas (1697–1724), Vasilkuvo seniūnas.

## Biografija
Lietuvos magnatų Pacų giminės atstovas, herbo „Gozdava“ savininkas. Lietuvos dvaro vėliavininko Konstantino Vladislovo Paco (1620–1686) ir Aleksandros Lisovskaitės (m. po 1689) vyresnysis sūnus. Jaunesnysis brolis – Kauno seniūnas Mikalojus Andrius Pacas (m. apie 1710).

1697–1724 metais Mykolas Kazimieras Pacas užėmė Polocko kašteliono pareigybę. Taip pat nešiojo Vasilkovo seniūno titulą.

## Šeima

Buvo vedęs tris kartus. Apie 1670 metais pirma santuoka buvo su kunigaikštyte Masalskaite (m. apie 1680), nuo santuokos su kuria vaikų neturėjo.

1683 metais vedė antrą kartą Terezę Balickaitę (m. 1716), nuo santuokos su kuria turėjo vieną sūnų ir tris dukteris:

* Konstantinas Antanas Pacas (m. apie 1724), Vasilkovo seniūnas
* Marijana Pacaitė, 1-mas vyras Vilkmergės pastalininkis Hektoras Karga, 2-ras vyras Mykolas Vsiavskis, 3-čias vyras Poberlacko seniūnas Aleksndras Putiata
* Sofija Ona Pacaitė, Vilniaus pakamario Mykolo Jono Tyzenhauzo žmona

Apie 1717 metus trečią kartą vedė Kateriną Krasovną (m.po 1747), nuo santuokos su kuria paliko vieną dukterį:

* Liudvika Pacaitė, Jono Ščito Nemirovičiaus žmona

## Literatūra
* «Polski Słownik Biograficzny» (tom 24, str. 728)

## Nuorodos

|-
Juozapas Pacas

**Juozapas Pacas** (m. 1764 m.) – LDK valstybinis veikėjas, Žemaitijos kaštelionas nuo 1748 metų, Ziolovsko, Širvintų, Maišiagalos ir Kvėdarnos seniūnas.

## Biografija
Lietuvos magnatų Pacų giminės atstovas, herbo „Gozdava“ savininkas. Lietuvos dvaro vėliavininko Jono Kazimiero Paco sūnus. Ignoto ir Mykolo Jono tėvas.

Bresto seimo maršalka 1719 metais. Nuo Bresto vaivadijos buvo Stanislovo Leščinskio elektorius 1733 metais. 1735 metais kartu su Stanislovu Leščinskiu buvo Karaliaučiuje, kur kartu prisijungė prie Dzikovo konfederacijos.

1754 metais buvo apdovanotas Baltojo erelio ordinu.

## Literatūra
* *Polski Słownik Biograficzny*, t. XXIV, s. 704.

## Išnašos
Kauno audiniai

**Kauno audiniai** – buvusi Lietuvos įmonė, gaminusi šilko audinius. Pagrindinės įmonės patalpos buvo Kauno centre, Karmelitų rajone, Gedimino gatvėje.

## Istorija

Įmonė 1930 m. įkūrė Latvijos verslininkas Hirsch. 1939 m. pagamino 0,9 mln metrų audinių. 1977 m. pagamino 7,1 mln metrų audinių, dirbo 1500 darbuotojų. Įmonės pagrindu gyvavo futbolo klubas FK Kauno audiniai. 1998 m. per Rusijos finansų krizę patyrė 2 mln. litų nuostolių. 1999 m. dirbo 450 darbuotojų, 2003 m. dirbo 100 darbuotojų. 2005 m. įmonė likviduota.

## Nuorodos
* "Kauno audiniai" permainų sūkuryje

## Literatūra
* Kauno audiniai. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija. 5 tomas, S. 389
Ignas Stropus

**Ignas Stropus**  1885 m. sausio 20 d. Pakutuvėnų k., Plungės valsč.) – 
1959 m. rugpjūčio 13 d. (Lietuvos fotografas.

## Biografija

Fotografijos mokėsi apie 1906–1907 m. Plungėje pas fotografą Mendelį Berkovičių. 1908 m. Kretingos miestelio Rotušės aikštės rytinėje dalyje, Sodo gatvėje I. Stropus atidarė pirmąjį Kretingoje fotopaviljoną „Birutė“. Kretingoje fotografas dirbo 1908–1914 m.

Pirmojo pasaulinio karo metu ir kiek po jo, 1914–1921 m., gyveno užkuriu žmonos tėviškėje Šiemulių kaime, kur ūkininkavo, bet tuo pačiu eidavo per kaimus fotografuodamas.

1921 m. pavasarį, kai Palanga buvo grąžinta Lietuvai, Ignas Stropus persikėlė gyventi į pajūrį. Iš Palangos klebono Juozapo Šniukštos išsinuomojo priešais bažnyčią esančio namo (Vytauto g. 75) galą: pirmajame aukšte įsirengė fotopaviljoną, antrajame – apsigyveno su šeima.

1930 m. išvyko į Plungę, įsikūrė savo draugo, dvaro siuvėjo Adolfo Daumanto name (Laisvės al. 15), esančiame šalia parko, Laisvės alėjoje netoli Laisvės statulos. Prie namo taip pat, kaip ir Palangoje, pasistatė nedidelį fotopaviljoną įstiklintą fotoplokštelių stiklais.

1931 m. kovo 31 dieną I. Stropus visą dieną fotografavo Plungėje kilusį gaisrą.

1933 m. sugrįžo į Palangą, tapo žymiausiu fotografu, tarpukariu reklamavusiu pajūrį. 1938 m. gegužės 10 d. visą dieną fotografavo didįjį Palangos gaisrą. Gaisro metu sudegus ateljė, Ignas iš savo retušuotojos (buvusios mokinės) Felicijos tėvo, žinomo Palangos staliaus, medžio meistro Prano Ambrozaičio, išsinuomavo prie Rąžės, Basanavičiaus g. Nr. 8 (priešais „Jūros“ restoraną) esantį pastatą, jame apsigyveno su šeima, įrengė naują paviljoną bei knygyną.

1945 m. Ignas su žmona išvyko į Šiemulių kaimą, dažnai lankėsi gimtinėje Pakutuvėnuose. Kaime dar šiek tiek fotografavo: aplinkinių kaimų gyventojai ateidavo fotografuotis į namus.

1956 m. Ignas su žmona apsigyveno pas sūnų Kaune Panemunėje. Ignas Stropus mirė 1959 m. rugpjūčio 13 d., palaidotas Panemunės kapinėse.

## Parodos ir leidiniai

1933 m. Šiauliuose „Putpelės“ draugijos surengtoje kilnojamoje parodoje fotografas dalyvavo net su 42 darbų vientisiausia ir kruopščiai atrinkta peizažinių fotografijų kolekcija.

1912–1939 m. I. Stropus išleido apie 9 Palangos atvirukų rinkinius bei vieną Plungės vaizdų rinkinį. Plungės atvirukų reverse įrašyta „Atelier J. Stropus & A. Surwillo, Kretyngoj“. Taigi, kažkuriuo metu Ignas Stropus ir Alfonsas Survila turėjo bendrą ateljė, kartu leido atvirukus.

## Šaltiniai
* Jolanta Klietkutė. Pirmieji pajūrio fotografai: Paulina Mongirdaitė, Ignas Stropus. – Kretinga: J. Klietkutė, 2015
*Pamiršti vardai fotografijoje. Paulina Mongirdaitė ir Ignas Stropus
Mykolas Kosakovskis

**Mykolas Kosakovskis** (Michał Kossakowski; 1733 m. liepos 23 d. – 1798 m. sausio 18 d.) – LDK valstybinis veikėjas, Lietuvos iždo raštininkas, Kauno pastalininkas, Vitebsko kaštelionas (1781–1787), Vitebsko (1787–1794) ir Braclavo vaivada (1794–1795). Baltojo erelio ordino ir Švento Stanslovo ordino kavalierius.

## Biografija
Kilo iš Lietuvos didikų, grafų Kosakovskių giminės, herbo „Slepovron“ savininkas. Žemaitijos stalininko ir Kauno sargybinio Dominyko Kosakovskio (1711–1743) ir Marijanos Zabielaitės vyriausiasis iš keturių sūnų. Jaunesnieji broliai – Livonijos kaštelionas Antanas, Livonijos vyskupas Juozapas Kazimieras ir paskutinis Lietuvos didysis etmonas Simonas Martynas.

1764 metais Mykolas Kosakovskis buvo išrinktas pasiuntiniu nuo Kauno pavieto į elekcinį seimą, kur palaikė Stanislovo Augusto Poniatovskio išrinkimą į Lenkijos karaliaus sostą. 1781 metais gavo Vitebsko kašteliono pareigybę. 1787 metais Mykolas Kosakovskis buvo paskirtas Vitebsko vaivada. 1788 metais buvo išrinktas pasiuntiniu į Ketverių metų seimą.

1791 metų gegužės 3 d. konstitucijos priešininkas. Buvo įtrauktas į 1792 metais Rusijos pasiuntinio Jakobo Ivanovičiaus Bulgakovo sudarytą pasiuntinių ir senatorių, pasisakiusių prieš ATR tvarkos reformavimą, sąrašą.

1792 metais Vitebsko vaivada Mykolas Kosakovskis buvo paskirtas LDK generalinės konfederacijos patarėju Targovicos konfederacijos sudėtyje. 1794 metais buvo paskirtas pirmuoju Braclavo vaivada. Tais pačiais metais Mykolas Kosakovskis tapo Lietuvos Tribunolo maršalka, bet kilus Tado Kostiuškos sukilimui tų pareigų eiti nepradėjo.

1798 metų sausį 64-metis Mykolas Kosakovskis mirė, buvo palaidotas Kosakovskių giminė koplyčioje – Vaitkuškyje.

## Šeima

Buvo vedęs Barborą Zyberg (m. 1811), Mykolo Tyzenhauzo našlę, valdžiusią Veprių dvarą. Su ja turėjo sūnų – Lietuvos didijį medžioklį Juozapą Dominyką (1771–1840).

## Literatūra
* Polski Słownik Biograficzny, tom XIV, 1968–1969 (artykuł Edmunda Rabowicza)

|-
Eustachijus Kurčas

**Eustachijus Kurčas** (? – 1647) – LDK valstybinis veikėjas. Pernu (1599–1602) ir Gardino pakamaris (nuo 1617), Vitebsko kaštelionas (nuo 1639).

Buvo Siano, Usnačo, Berestavicos, valdytojas. Turėjo Upytės seniūniją nuo (nuo 1618).

## Biografija

Kilo iš bajorų Kurčų giminės, Martyno Kurčo sūnus.

1609 metais Sianuose pastatė bažnyčią. 1635 įkūrė pranciškonų vienuolyną Gardine.

Už fundacinę veiklą statant Dievo Motinos Angelų vienuolyną Gardine Eustachijaus Kurčo ir jo žmonos garbei nutapyti jų paveikslai.

## Literatūra
* Пазднякоў В. Курчы // Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. Т.2: Кадэцкі корпус – Яцкевіч / Рэдкал.: Г.П. Пашкоў (гал.рэд.) і інш.; Маст. З.Э. Герасімовіч. – Мн.: БелЭн, 2006. – 792 с.: іл. С. 171. ISBN 985-11-0315-2, ISBN 985-11-0378-0 (т. 2)

## Nuorodos

|-
Kaivės ąžuolas

**Kaivės ąžuolas** () – seniausias ir storiausias Latvijos medis, saugomas gamtos paminklas. Ąžuolas auga Tukumo savivaldybėje, Sėmės valsčiuje, prie Kaivės miestelio, į šiaurę nuo Rygos–Ventspilio plento (A10).

Ąžuolas yra apie 400 metų amžiaus (kai kurie šaltiniai mini 800-1000 metų). Medis gyvybingas, nors ir smarkiai nukentėjęs nuo žaibo iškrovos ir netekęs pagrindinės viršūnės. Nuo 1974 m iki 2013 m. ąžuolo kamieno perimetras priaugo apie metrą – nuo 9,35 iki 10,4 m. 

1998 m. ąžuolas įtrauktas į valstybės saugomų kultūros paminklų sąrašą, kaip pagonių kulto vieta. Įamžintas 2005 m. išleistame latviškame pašto ženkle.

## Duomenys

* Medžio rūšis – paprastasis ąžuolas (*Quercus robur L.*)  
* Kamieno apimtis – 10,4 m
* Medžio aukštis – 18–19 m
* Lajos projekcija – 250 m²
* Amžius – apie 400 metų

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Latvijos gamtos paminklai. Kaivės ąžuolas
AB Inkaras

**AB Inkaras** – buvusi Lietuvos įmonė, gaminusi sportinę avalynę ir techninius gumos dirbinius.

## Istorija

Įmonė įkurta 1933 m. Veršvuose kaip akcinė bendrovė. 1937 m. įmonės pagrindu įkurtas futbolo klubas FK Inkaras Kaunas. 1936–1937 m. įmonėje įvyko streikai, kurių pasekmės – padidintas darbo užmokestis daugiau nei šešis mėnesius pradirbusiems darbuotojams, 25 % priedas už viršvalandžius. II pasaulinio karo metu Vokietijos kariuomenė įmonės įrengimus perkėlė į greta buvusį „Gumos“ fabriką, kurį traukdamiesi susprogdino, o „Inkaro“ patalpas naudojo kaip karinį garažą. 1945 m. gamyba atkurta, po metų pasiektas prieškarinis lygis. 1976 m. pagaminta 10,8 mln. porų avalynės, 1860 t techninių gaminių, produkcija siekė 32,7 mln. rublių. 1977 m. dirbo 2350 darbuotojai, turėjo atskirus kultūros namus, 1990 m. dirbo apie 3000 darbuotojų. 2012 m. įmonė likviduota.

## Direktoriai

* Leonas Mackevičius (1946–1955 m.)
* Česlovas Maciulevičius
*  Antanas Bendoraitis
* Andrius Pauliukaitis (1991–1999 m.)

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Grupė draugų pribaigė „Inkarą“
* „Inkaro holdingo“ direktorius kaltinamas pusės mln. litų pasisavinimu
* „Inkarą“ nuleis už grotų
* „Inkaro“ darbininkams buvo atsilyginama ir auksu
* „Inkaras“ ateitį sieja su „Adidas“
* KAM gelbės „Inkarą“

## Literatūra
*
Tamme-Lauri ąžuolas

**Tamme-Lauri ąžuolas** () – seniausias ir storiausias Estijos medis, gamtos paminklas, saugomas nuo 1939 m. Ąžuolas auga pietryčių Estijoje, Veru apskrityje, Urvastės valsčiuje, Tamme-Lauri vienkiemyje.

Į ąžuolą daug sykių smogė žaibas, pažeisdamas jo šakas ir kamieną, kurio centre susidarė ertmė. 1970–aisiais  medį restauruojant aptikta sena pokario partizanų slėptuvė. Joje galėjo sutilpti 7 stovintys žmonės. Ertmė buvo užtaisyta supilant 8 tonas betono skiedinio. Medis išlieka gyvybingas, nors ir netekęs viršūnės.

Mokslininkai yra nustatę, kad ąžuolas pasodintas apie 1326 m. Jo vardas *Tamme-Lauri* kilęs nuo ūkio, kurio žemėje jis augo, pavadinimo. Savo ruožtu ūkis pavadintas dvasios, kaip manoma, gyvenusios ąžuole vardu. Ji galėjo atnešti blogį, kartais – sėkmę. Tai buvo ugnies dvasia *Laurits*.

Tamme-Lauri ąžuolas įamžintas ant 10 Estijos kronų banknoto (reverse). Žemę, kurioje auga ąžuolas, 2006 m. išpirko Estijos Aplinkos ministerija.

## Duomenys

* Medžio rūšis – paprastasis ąžuolas (*Quercus robur L.*)  
* Kamieno apimtis – 8,31 m
* Medžio aukštis – 17 m
* Amžius – apie 690 metų

## Nuorodos

* Estijos gamtos objektai. Tamme-Lauri ąžuolas
Martynas Kurčas

**Martynas Kurčas** (? – 1602) – LDK valstybinis ir karinis veikėjas, Vitebsko vaiskis (1578), maršalka (1585–1589), Dorpato vaivada (1600–1602), Odelsko ir Viljandžio seniūnas.

## Biografija
Lietuvos bajorų Kurčų giminės atstovas, herbo „Radwan“ savininkas. Karaliaus dvariškio Danilo Semionovičiaus Kurčo sūnus.

1560 metais rotmistro titulu dalyvavo Livonijos kare (1558–1582). 1567 metais vadovavo pilies statybai Sariče, Vitebsko vaivadijoje. Vadovaujant Lietuvos lauko etmonui Romanui Fiodorovičiui Sanguškai, dalyvavo Ulos mūšyje 1567 metų birželio 21 d. ir Ulos tvirtovės paėmime 1569 metais. 1578 metais minimas kaip Vitebsko vaiskis. 1580–1582 metais dalyvavo Lietuvos-Lenkijos žygiuose vadovaujant Steponui Batorui Velikije Luki apgultyje ir Pskovo apgultyje.

1585–1589 Martynas Kurčas užėmė karaliaus rūmų maršalkos pareigybę, o 1600 metais buvo paskirtas Dorpato vaivada.
 
Už karinius nuopelnus Martynas Kurčas nuo karaliaus gavo Odelsko (1576) ir Felinsko (1586) seniūno titulus.

Valdė dvarus Gardino, Lydos, Naugarduko ir Valkavisko pavietuose.

## Šeima
Buvo vedęs du kartus. Jo pirmoji žmona buvo Aplonija Vasiljevna Korsakaitė, Polocko horodničiaus Vasilijaus Michailovičiaus Korsako duktė. Vaikai: Eustachijus, Leonas, Marina, Bogdana, Ana, Raina.

Antrą kartą vedė Sofiją Ivanovną Sapiegaitę, Drohičino seniūno Ivano Ivanovičiaus Sapiegos (m. 1580) ir Bogdanos Druckos-Sakalinskos (m. apie 1584) dukterį. Vaikai: Michailas, Jonas, Stanislovas, Terezė, Marina ir Steponas.

## Literatūra
* Валерый Пазднякоў, Курчы // Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. Т.2: Кадэцкі корпус – Яцкевіч / Рэдкал.: Г. П. Пашкоў (гал.рэд.) і інш.; Маст. З. Э. Герасімовіч. – Мн.: БелЭн, 2006. −792 с.: іл. С. 171. ISBN 985-11-0315-2, ISBN 985-11-0378-0 (т. 2)

## Nuorodos
Greifenbergerio santechnikos dirbinių gamykla

**Greifenbergerio santechnikos dirbinių gamykla** – buvusi Lietuvos įmonė, gaminusi santechnikos įrenginius.

## Istorija

1879 m. vokiečių pramonininkas V. Šmidtas Kaune, Šančiuose pradėjo statyti vielos, vinių bei geležies dirbinių fabriką „Westfalia“, kuris veliau tapo viena stambiausių metalo dirbinių gamykla – visoje Rusijos imperijoje (1913 m. joje dirbo 1300 darbininkų). 1922 m. fabriką nupirko broliai Jonas Vailokaitis ir Juozas Vailokaitis, kurie vėliau įkūrė „Metalo“ įmonę. 1938 m. fabrikas-liejykla su 7,5 mln. Lt. kapitalu buvo didžiausia privati įmonė Lietuvoje. Sovietmečiu (nuo 1961 m.) čia veikė J. Greifenbergerio santechnikos įrenginių gamykla, gamintos kriauklės, vonios, radiatoriai ir kt. Gamykla pavadinta komunisto Juozo Greifenbergerio vardu. Sovietmečiu Šančių gyventojai fabriką vadino „Metalu“. Pro fabriko kaminus verždavosi tiršti dūmai, nudažantys aplinkinius kvartalus ruda spalva. Valdžia žmonėms skirdavo nemokamą pieną kaip kompensaciją už sveikatos gadinimą. 1976 m. įmonėje dirbo 1000 darbuotojų. 

1991 metais tapo valstybine įmone „Metalas“, o 1999 metais bankrutavo. Dabar čia įsikūrusios įvairios privačios įmonės.

## Literatūra

* Greifenbergerio santechnikos dirbinių gamykla. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, T. 4. – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. S. 201

## Šaltiniai
Giedrio kailių gamybinis susivienijimas

**Giedrio kailių gamybinis susivienijimas** – buvusi Lietuvos įmonė, gaminusi kailinius drabužius.

## Istorija

Įmonę 1932 m. įkūrė broliai Vinikai, iš pradžių veikė Kėdainiuose, o nuo 1935 m. Kaune. Tarpukariu įmonė vadinosi *Vilkas*. Sovietmečiu nacionalizuota pervadinta į *Giedrio kailių gamybinis susivienijimą*, komunisto Kazio Giedrio vardu. 1977 m. dirbo 1500 darbininkų. 2000 m. įmonės pagrindu įkurta nauja įmonė UAB „Vilko kailiniai“, 2013 m. įmonėje dirbo 22 darbininkai. 2011 m. buvusios gamyklos pastatuose atsidarė loftas *Gargaras*. 

## Nuorodos

* Per bankrotą į sėkmę
* Buvusiame kailių fabrike duris atvėrė kaunietiškuoju loftu vadinamas „Gargaras“
* Kailių fabriko Kaune atgimimą įgarsins klubas „Gargaras“ 
* Kauno gargaras
* Aprašymas apie įmonę

## Literatūra

* Giedrio kailių gamybinis susivienijimas. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija. 4 tomas, S. 86-87
Steponas Kurčas

**Steponas Kurčas** (? – 1702 m.) – LDK valstybinis veikėjas. Lydos vaiskis nuo 1650 ir pakamaris nuo 1665 m., Bresto kaštelionas nuo 1668 m. ir Bresto vaivada nuo 1672 m.; Lietuvos Tribunolo maršalka 1677 m.

## Biografija
Stanislovo Kurčo ir Dorotos Putiatos sūnus, Dorpato vaivados Martyno Kurčo anūkas.

Jis priklausė Sapiegų grupuotei.
 
Valdė dvarus Plužanuose ir Valeikoje (pastatė dominikonų vienuolyną ir Unitų bažnyčią), Naugarduko vaivadijoje.

## Šeima
Vedė Janą Petronėlę Sapiegaitę, Vilniaus kašteliono Mikalojaus Sapiegos dukterį. Vaikai: Jonas, Pranciškus, Teodora ir Sofija.

## Literatūra
* Пазднякоў В. Курчы // Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. Т.2: Кадэцкі корпус – Яцкевіч / Рэдкал.: Г.П. Пашкоў (гал.рэд.) і інш.; Маст. З.Э. Герасімовіч. – Мн.: БелЭн, 2006. – 792 с.: іл. С. 171. ISBN 985-11-0315-2, ISBN 985-11-0378-0 (т. 2)

## Nuorodos

|-
AB Dirbtinis pluoštas

**Dirbtinis pluoštas** – veikianti Lietuvos įmonė, gaminanti acetatinius siūlus.

## Istorija

Įmonė įkurta 1965 m., pavadinta *Spalio 50-mečio dirbtinio pluošto gamykla*. Nuo 1965 m. gaminami acetatiniai siūlai.1981 m. dirbo 3200 darbininkų, produkcijos pagaminta už 70 mln. rublių, eksportas vyko į visas TSRS šalis ir Kubą. Po nepriklausomybės įmonę už investicinius čekius nusipirko Vladimiras Romanovas. 1992 m. įmonė pavadinta *Dirbtinis pluoštas*, tapo akcine bendrove. 1997 m. AB „Dirbtinis pluoštas“ apyvarta siekė 238,7 mln. litų (69,13 mln. Eur), pelnas - 7,5 mln. litų.  2001 m. pradėta bankroto byla, o 2010 m. likviduota. Bankrutuojančios įmonės įrangą perėmė UAB „Korelita“.2014 Pakeistas pavadinimas iš UAB "Korelita" į UAB "Dirbtinis pluoštas". 

## Technologija
UAB “Dirbtinis pluoštas” yra vienintelė įmonė Baltijos regione, gaminanti acetatinius siūlus. Acetatas – tai dirbtinis pluoštas, išgautas iš natūralaus polimero – medienos celiuliozės. Lietuvoje acetatinių siūlų gamyba pradėta 1965 metais.

## Produktai
100% blizgantys ir matiniai acetatiniai siūlai;
Įvairūs mišriagijai siūlai;
Acetatiniai poliamidiniai ACEMIX ®;
Acetatiniai poliesteriniai DACPEMIX ®;
Acetatiniai mase dažyti siūlai –  plati spalvų gama, tarp jų ir juoda. Intensyvios, atsparios įvairiems poveikiams spalvos (pagal LST EN ISO 105).
Specialieji acetatiniai siūlai MIKACET ®, pasižymintys antimikrobinėmis savybėmis.

## Rinkodara

2015 m. gegužės 29 d. UAB „Dirbtinis pluoštas“ baigė įgyvendinti projektą pavadinimu "Verslo partnerių paieška ir eksporto plėtra”, iš dalies finansuotą Europos Sąjungos Regioninės plėtros fondo lėšomis pagal priemonę „Naujos galimybės“. Projekto įgyvendinimo metu įmonė sudalyvavo tarptautinėse parodose Latvijoje, JAV, Pietų Korėjoje ir Uzbekijoje.

## Išnašos

## Nuorodos
www.dp.lt/
Baltazaras Stravinskis

**Baltazaras Stravinskis** (? – 1633) – LDK valstybinis veikėjas. Trakų tijūnas ir horodničius (1596), Mozyriaus seniūnas (1607–1620), Bresto (1624–1627) ir Smolensko kaštelionas (1627–1631), Minsko vaivada (nuo 1631). Ne kartą buvo renkamas pasiuntiniu į seimą.

## Biografija
Lietuvos bajorų Stravinskių giminės atstovas, herbo „Sulima“ savininkas, Jono Stravinskio sūnus. Turėjo brolius Martyną, Kristupą ir Erazmą.

## Šeima
Buvo vedęs du kartus: pirma santuoka buvo su Sofija Sapiegaite, Trakų žemės teisėjo Bogdano Sapiegos dukterį, o vėliau kunigaikštytę Sofiją Drucka-Gorskają. Vaikų neturėjo. Po Baltazaro Stravinskio mirties Sofija Drucka-Gorskaja ištekėjo už Vilniaus vaivados Kristupo Chodkevičiaus.

## Literatūra
* Красноў М. Стравінскія // Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. Т.2: Кадэцкі корпус – Яцкевіч / Рэдкал.: Г.П. Пашкоў (гал.рэд.) і інш.; Маст. З.Э. Герасімовіч. – Мн.: БелЭн, 2006. – 792 с.: іл. С. 636. ISBN 985-11-0315-2, ISBN 985-11-0378-0 (т. 2)

|-
Vainežerio senosios kapinės

**Vainežerio senosios kapinės** (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas – , senas vertybių registro kodas – L1355) – neveikiančios kapinės pietinėje Lazdijų rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Vainežeryje (Kapčiamiesčio seniūnija), 0,95 km į šiaurės rytus nuo Justinavo ir Šventaduonės gatvių kryžkelės, Veisiejų regioniniame parke.

## Kapinės
Įrengtos kaimo šiaurės rytiniame pakraštyje, aukštumos pietinėje papėdėje, 90 m į rytus nuo Ančios ežero. Teritorija stačiakampio plano, pailga rytų – vakarų kryptimi, 29 x 18 m dydžio, dirvonuoja.  Paviršius lygus, nežymiai žemėja į pietryčių pusę. Pietinėje dalyje pastatytas medinis, kryžiaus su dvišlaičiu stogeliu pavidalo, kapinių anotacinis ženklas, prie kurio pritvirtinta stačiakampė lentelė su užrašu: „VAINEŽERIO KAIMO / SENOSIOS / KAPINĖS“. Aplinkui kapines plyti dirvonuojantis laukas. Į rytus nuo kapinių stovi vienkieminė sodyba.

Teritorijos plotas – 0,0782 ha.

## Istorija
Kapinės įrengtos XVI a., veikė iki XIX a. pr. Atsitiktiniams pavieniams laidojimams naudotos iki XX a. pr. Jose palaidoti Justinavo dvaro valstiečiai, daugiausia maro ir kitų masinių užkrečiamųjų ligų aukos.

2003 m. registruotos nekilnojamųjų kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąraše (kodas L1355), 2005 m. pripažintos valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Bradley kovos mašina

**Bradley kovos mašina** (**Bradley Fighting Vehicle**) – JAV gaminama šarvuota kovinė mašina, kuriama kompanijos „BAE Systems Land & Armaments“. Mašina pavadinta pagerbiant buvusį JAV karo generolą Omar Bradley.

Pagrindinė Bradley kovos mašinos funkcija yra saugiai transportuoti kareivius ar kitus asmenis, tuo pačiu sugebant tinkamai atsišaudyti priešų kariams ar transporto priemonėms. Bradley M2 versijos mašinas sudaro trys ekipos nariai ir dar telpa 6 pilnai aprūpinti kariai. M3 versiją sudaro 2 ekipažo nariai ir dar 2 žvalgai, tuo pačiu jame montuojamos papildomos „BGM-71 TOW“ prieštankinės valdomos raketos.

Bradley mašinos buvo kuriamos kaip atsakas į Tarybų Sąjungos gamintas pėstininkų kovos mašinas BMP-1. Taip pat Bradley kurtas pakankamai greitu, kad galėtų kartu veikti su pagrindiniu kovos tanku M1 Abrams.

Pasaulyje be JAV šias kovos mašinas dar naudoja Saudo Arabija (turinti jų 400).

## Šaltiniai
Šokio teatras AIROS

VšĮ **Šokio teatras AIROS** – šiuolaikinio šokio krypties šokio teatras Lietuvoje, Vilniuje. Direktorė – choreografė ir šokio pedagogė Aira Naginevičiūtė-Adomaitienė. Trupės pagrindą sudaro šiuolaikinio šokio šokėjai, parengti Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje, Teatro ir kino fakultete, Šokio ir judesio katedroje. Kurso vadovė: A. Naginevičiūtė-Adomaitienė. Teatras kaip viešoji įstaiga buvo įregistruotas 2013 metų vasario 11 d. Teatras debiutavo 2013 metų gruodžio 22 dieną Menų spaustuvės Juodojoje salėje, Vilniuje.  2016 m. „Auksinį scenos kryžių“  Šokėjų kategorijoje pelnė „AIROS“ šokėja Goda Laurinavičiūtė (už Melancholijos vaidmenį „AIROS“ šokio spektaklyje „Melancholijos bokštai“).

Teatro buveinė yra Vilniuje, Kęstučio g., Žvėrynas.

## Spektakliai
* 2013 m. gruodžio 22 d. Šokio spektaklis apie moteris „Chimeros karoliai“; Menų spaustuvė, Juodoji salė. Choreografė Aira Naginevičiūtė, bendradarbis kompozitorius Vladas Dieninis. Scenografijos autorius – Arūnas Adomaitis. Kostiumai – Laura Darbutaitė, šviesos – Andriaus Matusevičiaus. Šokėjos: Erika Vizbaraitė, Goda Laurinavičiūtė ir trys Lietuvos muzikos ir teatro akademijos pirmo kurso magistrantės Greta Grinevičiūtė, Sigita Juraškaitė, Agnietė Lisičkinaitė (kurso vadovė – A. Naginevičiūtė).
* 2015 m. „Stiklo sodai“. Režisūra ir choreografija – Aira Naginevičiūtė. Muzika – cutthroats, Anna Maria Hefele, The Church Universal and Triumphant, Ludwig van Beethoven. Scenografija – Arūnas Adomaitis. Kostiumai – Laura Darbutaitė. Šviesos – Vilius Vilutis. Šokis – Rūta Butkus, Gytis Ivanauskas, Goda Laurinavičiūtė, Valentinas Novopolskis, Erika Vizbaraitė. Vadyba – Gintarė Margytė, Deimantė Gaidauskaitė. Ledo skulptūros – Mindaugas Tendziagolskis.
* 2016 m. „Melancholijos bokštai“,   tarpdisciplinis (poezijos, šokio bei muzikos) projektas. Iniciatoriai: Kauno menininkų namai, Šokio teatras „AIROS“ ir Audiovizualinės poezijos grupė „AVaspo“. Dramataturgija: Gabrielė Labanauskaitė. Choreografija: Aira Naginevičiūtė. Muzika: Vladas Dieninis. Scenografija: Arūnas Adomaitis.

## Nominacijos
* 2013 m. už spektaklį „Chimeros karoliai“ (Šokio teatras AIROS) Aira Naginevičiūtė-Adomaitienė buvo nominuota Auksiniam scenos kryžiui (Kategorijoje „Choreografas“)
* 2015 m. už spektaklį „Stiklo sodai“ (Šokio teatras AIROS) Aira Naginevičiūtė-Adomaitienė nominuota Auksiniam scenos kryžiui (Kategorijoje „Choreografas“)
* 2015 m. už vaidmenį spektaklyje „Stiklo sodai“ šokėja Goda Laurinavičiūtė nominuota Auksiniam scenos kryžiui (Kategorijoje „Šokėjai“)

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Šokio teatras AIROS (Facebook)
Vatikano vyrų futbolo rinktinė

**Vatikano vyrų futbolo rinktinė** () – Vatikanui atstovaujanti nacionalinė futbolo komanda. Nacionalinė Vatikano futbolo asociacija buvo įkurta 1972 m. Dabartinis rinktinės treneris yra Gianfranco Guadagnoli.

2000 m. popiežius Jonas Paulius II įkūrė Vatikano sporto departamentą. 2006 m. Vatikano valstybės sekretorius Tarcisio Bertone pasiūlė suburti komandą iš kunigų seminarijose studijuojančių jaunuolių. Pasak jo, XIV pasaulio futbolo čempionate dalyvavo 42 sportininkai, tuo metu lankę Selesiniečių seminarijas visame pasaulyje.

Kadangi Vatikane nuolat gyvena tik apie 900 gyventojų, šalies futbolo rinktinėje žaidžia įvairūs darbuotojai: policininkai, paštininkai, vyriausybės atstovai, sargybos gvardiečiai. 2002 m., pirmų oficialių Vatikano rungtynių metu, tik vienas jų žaidėjas turėjo Vatikano pasą – Marcello Rosatti. 2006 m. rinktinė buvo pakviesta dalyvauti Viva pasaulio taurės varžybose, tačiau nesugebėjo surinkti 15 asmenų komandos. 

Iš viso Vatikanas yra sužaidęs 4 oficialias rungtynes (visas su Monako rinktine). Iš jų vienos baigėsi lygiosiomis, o kitus kartus pralaimėta.

## Šaltiniai
Martynas Stravinskis

**Martynas Stravinskis** (? – 1594) – LDK valstybinis veikėjas. Minsko (1590–1592) ir Vitebsko kaštelionas (nuo 1592).

## Biografija
Lietuvos bajorų Stravinskių giminės atstovas, herbo „Sulima“ savininkas, Jono Stravinskio sūnus. Turėjo brolius Erazmą, Kristupą ir Baltazarą.

Buvo Trakų horodničius ir tijūnas. Karaliaus rūmų maršalas 1580–1590 metais, po to Minsko ir Vitebsko kaštelionas, taip pat Rumbarko seniūnas (1589) metais. Skolino pinigus karaliui Steponui Batorui Livonijos karui (1558–1582).

## Šeima
Buvo vedęs Kopecaitę, turėjo sūnų Ragačiovo seniūną Jeronimą Maksimilijoną ir dukterį Sofiją, kuri ištekėjo už Oršos pavieto pakamario Grigaliaus Sapiegos.

## Literatūra
* Красноў М. Стравінскія // Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. Т.2: Кадэцкі корпус – Яцкевіч / Рэдкал.: Г.П. Пашкоў (гал.рэд.) і інш.; Маст. З.Э. Герасімовіч. – Мн.: БелЭн, 2006. – 792 с.: іл. С. 636. ISBN 985-11-0315-2, ISBN 985-11-0378-0 (т. 2)

|-
Mykolas Ščiuka

**Mykolas Ščiuka** (? – apie 1709) – LDK valstybinis veikėjas, Trakų tijūnas, Minsko kaštelionas nuo 1701 metų, Lietuvos Iždo Tribūnolo deputatas 1703 metais.

## Biografija
Lietuvos bajorų Ščiukų giminės atstovas, herbo „Grabie“ savininkas, buvo Trakų žemės raštininkas, po to tijūnas. Mirus Andriui Puzinui 1701 metais buvo paskirtas Minsko kaštelionu. Lietuvos Iždo Tribūnolo deputatas 1703 metais. Mirė iki 1709 metų lapkričio.

## Literatūra
* Niesiecki K. Herbarz Polski, wyd. J.N. Bobrowicz, Lipsk 1839–1846.

|-
Tamro Baltics

**Tamro Baltics** – farmacijos produktų didmenininkas Baltijos regione ir „Benu“ vaistinių valdytoja Baltijos šalyse. „Tamro Baltics“ priklauso tarptautinei „Phoenix“ grupei, platinančiai vaistus bei kitas medicinos prekes 26-iose Europos šalyse. Įmonės apyvarta Baltijos šalyse siekia apie 250 mln. eurų. Įmonė valdo 236 „Benu“ vaistinių tinklą. Įmonėje Baltijos regione 2018 metų pradžioje dirbo 1320 darbuotojų.

Vienintelė „Tamro“ akcininkė yra Latvijos „Phoenix Baltics Holding“. „Tamro“ valdo 100% bendrovės „Benu vaistinė Lietuva“ ir 67% „Pagalbos vaistinės“ akcijų.

## Istorija

UAB „Tamro“ („Tamro Baltics“ grupės įmonė Lietuvoje) įkurta 1993 m. 2003 m. UAB „Tamro“ įsteigė savo vaistinių tinklą, kuris pavadinamas „Šeimos vaistine“. Nuo 2003 m. šis vaistinių tinklas išplėstas, įsigyjant UAB „Vognė“, UAB „Ramučių vaistinė“, UAB „Herbarijų vaistinė“, UAB „Farma vaistinė“, UAB „Vyšnių vaistinė“ bei kitas privačias vaistines. Nuo 2012 m. šis vaistinių tinklas pakeitė savo pavadinimą į „Benu“. Lietuvoje yra 88 šio tinklo vaistinės, Baltijos šalyse – 236. (2018 m. duomenimis). Visoje Europoje yra 1200 „Benu“ Vaistinių.

## Išnašos
Nemuno vaistinė

**Nemuno vaistinė** – Lietuvos įmonė pardavinėjanti farmacijos produktus, priklauso „Camelia“ vaistinių tinklas.

## Istorija

Įmonė įkurta 1991 metais. 2011 m. įmonės apyvarta siekė 106,8 mln. eurų. 2012 m. nusipirko Latvijos vaistinių tinklą „Ingen Pharma“. 2015 m. buvo 213 įmonės vaistinių visoje Lietuvoje.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Aprašymas apie įmonę
* „Nemuno“ vaistinė turi naują vadovę
Nacionalinė farmacijos grupė

**Nacionalinė farmacijos grupė** – Lietuvos įmonė pardavinėjanti farmacijos produktus, priklauso „Gintarinė vaistinė“ ir „Norfos vaistinė“ vaistinių tinklai.

## Istorija
Įmonė įkurta 1994 m. pavadinimu UAB „Limedika“. 2007 m. pabaigoje kontrolinį UAB „Limedika“ akcijų paketą už 22,5 mln. eurų įsigijo didžiausia Lenkijos farmacijos kompanija PGF (Polska Grupa Farmaceutyczna), o likusias „Limedika“ ir vaistų mažmeninės prekybos bendrovės „Gintarinė“ vaistinė akcijas įsigijo 2010 m. birželį.

2014 m. spalį Kauno laisvojoje ekonominėje zonoje oficialiai atidarė vaistų logistikos centrą, kuriame įrengtos 8500 m² ploto sandėliavimo ir 1200 m² ploto administracinės patalpos, įkurta gamybinė vaistinė.

2020 m. jos vadovaujamų įmonių pajamos siekė 264 mln. eurų.

## Išnašos

## Nuorodos
* Aprašymas apie įmonę
Stanislovas Narbutas

**Stanislovas Narbutas** (? – 1596 m.) – LDK valstybinis veikėjas. Ašmenos seniūnas (1589), Mstislavlio vaivada (1595–1596).

## Biografija
Lietuvos bajorų Narbutų giminės atstovas, Mykolo Narbuto sūnus. Buvo vedęs Galšką Hlebavičiutę.

## Literatūra
* Wolff J. Senatorowie i dygnitarze Wielkiego Księstwa Litewskiego 1386–1795. – Kraków, 1885.

|-
Eurokos

**Eurokos** (UAB *Kosmelita*) – Lietuvos įmonė, pardavinėjanti kosmetikos produktus.

Kosmetikos parduotuves „Eurokos“ valdanti bendrovė „Kosmelita“ 2020 m. uždirbo 3,453 mln. eurų grynojo pelno – 61 proc. daugiau nei 2019 metais (2,144 mln. eurų). Bendrovės pajamos per metus mažėjo 7,2 proc. iki 32,451 mln. eurų (34,967 mln. eurų). „Kosmelitoje“ 2020 m. dirbo ~782 darbuotojai. Bendrovė 2020 metų pabaigoje Lietuvoje valdė 125 parduotuves.

2024 m. „Kosmelita" įsigijo „The Body Shop" franšizę Baltijos šalyse, taip įžengdama į tarptautinę kosmetikos rinką.

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Petras Kazimieras Vėževičius

**Petras Kazimieras Vėževičius** (m. 1658 m. balandžio 2 d.) – LDK valstybinis veikėjas, Smolensko vaitas 1650–1657 m., Mstislavlio vaitas 1657 metais, Naugarduko vaivada nuo 1653 metų, Smolensko kapitonas 1651–1652 metais, Oršos vaitas 1650–1657 m., Lietuvos Tribunolo maršalka 1645 metais, Mstislavlio pakamaris 1644 metais, Smolensko pavaivadis 1643–1653 m., Mstislavlio stalininkas 1632 metais.

## Literatūra
* Artur Walden, Marszałkowie świeccy Trybunału Głównego Wielkiego Księstwa Litewskiego w latach 1633–1648, w: „Czasopismo Prawno-Historyczne”, Tom LXV – 2013 – Zeszyt 1, s. 170.
* Urzędnicy Wielkiego Księstwa Litewskiego. Spisy, tom IV: Ziemia smoleńska i województwo smoleńskie. XIV–XVIII wiek, pod redakcją Andrzeja Rachuby, Warszawa 2003, s. 403.
Teofilis Jonas Tryzna

**Teofilis Jonas Tryzna** (? – 1645) – LDK valstybinis veikėjas.

## Biografija

Lietuvos bajorų Tryznų giminės atstovas, herbo „Gozdawa“ savininkas, Mikalojaus Tryznos ir Marinos Dorohostaiskos sūnus.

Valkavisko seniūnas, Bresto vaivada (nuo 1642).

## Šeima
Buvo vedęs Izabelę Liackaitę, Žemaitijos seniūno Jono Alfonso Liackio dukterį.

## Literatūra
* Насевіч В. Трызны // Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. Т.2: Кадэцкі корпус – Яцкевіч / Рэдкал.: Г.П. Пашкоў (гал.рэд.) і інш.; Маст. З.Э. Герасімовіч. – Мн.: БелЭн, 2006. – 792 с.: іл. С. 674. ISBN 985-11-0315-2, ISBN 985-11-0378-0 (т. 2)

|-
Mikalojus Tryzna

**Mikalojus Tryzna** (? – 1640 m. spalio 10 d.) – LDK valstybinis veikėjas.

## Biografija
Valkavisko maršalkos Grigaliaus Tryznos ir Rainos Sapiegaitės, Minsko vaivados Bogdano Povilo Sapiegos dukters sūnus.

Slanimo pakamaris nuo 1608 m., Lietuvos didysis prievaizas 1623–1635 m., Lietuvos didysis iždininkas nuo 1635 metų.

1626 m. ir 1640 m. fundavo vienuolyno ir bažnyčios statybą Bicėnuose.

## Šeima

Vedė Marcijoną Dorohostaiską, Polocko vaivados Mikalojaus Dorohostaiskio dukterį. Turėjo sūnų Bresto vaivadą Teofilį, dukteris Reginą – ištekėjo už Gabrieliaus Šemetos, Teodorą – ištekėjo už Bresto pakamario Kazimiero Tiškevičiaus.

## Literatūra
* Насевіч В. Трызны // Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. Т.2: Кадэцкі корпус – Яцкевіч / Рэдкал.: Г.П. Пашкоў (гал.рэд.) і інш.; Маст. З.Э. Герасімовіч. – Мн.: БелЭн, 2006. – 792 с.: іл. С. 674. ISBN 985-11-0315-2, ISBN 985-11-0378-0 (т. 2)

|-
Petras Tryzna

**Petras Tryzna** (? – 1633) – LDK valstybinis veikėjas.

## Biografija
Smolensko kašteliono Grigaliaus Tryznos sūnus, Brolis – Valkavisko maršalka Grigalius Tryzna.

Pernu vaivada nuo 1628 m., Babruisko seniūnas.

Babruiske įkūrė jėzuitų rezidenciją.

Valdė Zonkų, Andrejevičių (Valkavisko pavietas), Demitkovičių, Kolčicų, Miškavičių, Ceikavičių, Chomičių, Glibokavičių, Paulavičių, Dvaraninavičių, Michaliovo, Pliosų, Kovaliovo, Ausimavičių, Varatinų, Kačerinų, Vitlinų (Babruisko seniūnija) kaimus.

## Šeima

Buvo vedęs Haną Masalskytę, Gardino pakamario Grigaliaus Masalskio dukterį. Turėjo dukterį Petronėlę, kuri ištekėjo už Lietuvos didžiojo vėliavininko Samuelio Paco.

## Literatūra
* Лев ГУНИН. БОБРУЙСК: историческая монография (окончена в 1985 года). История Беларуси, Литвы, Польши, России, Украины и евреев на примере одного города
Telšių KK Telšiai

**Telšių „Telšiai“** – profesionalus krepšinio klubas iš Telšių, rungtyniaujantis NKL.

## Istorija
Klubas įkurtas 2012 m. Nuo 2015 m. rungtyniauja antroje pagal pajėgumą NKL lygoje.

2018–2019 m. sezone komanda pelnė bronzos apdovanojimą. 2019–2020 m. NKL sezone Telšių „Telšiai“ užėmė antrąją vietą (iškovojo 31 pergalę ir patyrė 8 nesėkmes), tuo metu tai buvo aukščiausias pasiekimas per klubo gyvavimo laikotarpį.

2022–2023 m. NKL sezono finalo ketvertas pirmąkart istorijoje vyko Telšių arenoje.

2025 m. Telšiai pirmą kartą tapo NKL čempionais.

## Klubo pasiekimai

## Komandos sudėtis

## Nuorodos
Gintarinė vaistinė

**Gintarinė vaistinė** – Lietuvos įmonė pardavinėjanti farmacijos produktus, priklausanti Nacionalinei farmacijos grupei.  

## Istorija
Įmonė įkurta 2002 metais. 2011 m. įsigijo „Litfarmos“ vaistinių tinklą su 65 vaistinėmis. 2012 m. įmonės apyvarta siekė 71,5 mln. eurų, priklausė 225 vaistinės.

## Nuorodos
* Aprašymas apie įmonę
* „Gintarinė vaistinė“ įsigijo „Litfarmos vaistinę“
Kristupas Valadkovičius

**Kristupas Valadkovičius** (apie 1600–1670) – LDK valstybinis veikėjas. Minsko žemės raštininkas, Naugarduko vaivada nuo 1658 metų.

## Biografija
Lietuvos bajorų Valdkovičių giminės atstovas, herbo „Radwan“ savininkas.

## Šeima
Buvo vedęs keturis kartus. Turėjo tris dukteris.

Sofija Konstancija 1652 metais ištekėjo už Lietuvos didžiojo maršalkos, kunigaikščio Aleksndro Hilario Palubinskio. Kita duktė, Janina, tapo Trakų kašteliono Mykolo Kristupo-Kiršenšteino žmona.

## Pastabos

## Nuorodos
* Генеалогія Валадковічаў 

## Literatūra
* В. Насевіч, Валадковічы // Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. Т.1: Абаленскі – Кадэнцыя / Рэдкал.: Г.П. Пашкоў (гал.рэд.) і інш.; Маст. З.Э. Герасімовіч. – Мн.: БелЭн, 2005. – 688 с.: іл. С. 380. ISBN 985-11-0315-2 ISBN 985-11-0314-4 (т. 1)
* Энцыклапедыя гісторыі Беларусі. У 6 т. Т. 2: Беліцк – Гімн / Беларус. Энцыкл.; Рэдкал.: Б. І. Сачанка (гал. рэд.) і інш.; Маст. Э. Э. Жакевіч. – Мн.: БелЭн, 1994. – 537 с., [8] к.: іл. ISBN 5-85700-142-0.

|-