open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Pirmasis Abiejų Tautų Respublikos padalijimas

**Pirmasis Abiejų Tautų Respublikos padalijimas** – dėl tarptautinių susitarimų įvykęs dalies ATR teritorijos perdavimas Rusijai, Prūsijai ir Austrijai. Tai buvo pirmasis iš trijų Abiejų Tautų Respublikos padalijimų, vykusių XVIII a. pabaigoje, jo metu ATR neteko 30 proc. teritorijos ir 35 proc. gyventojų.

Rusijai atiteko 93 000 km²: iš LDK valdų – Baltarusijos šiaurės rytų žemės, iš LDK ir Lenkijos bendrų valdų – Latgala. Prūsija ir Austrija prisijungė Lenkijos valdas: Prūsija – lenkų šiaurines žemes (iš viso 36 000 km²), Austrija – Ukrainos vakarinę dalį su Lvovo miestu ir lenkų pietines žemes (iš viso 81 900 km²).

## Padalijimo priežastys

Rusijos kariuomenės apsuptyje 1767 m. sudaryta Radomo konfederacija siekė sustabdyti valstybės reformas. Jų priešininkai 1768 m. susibūrė į Baro konfederaciją. Faktiškai vykusį pilietinį karą nulėmė Rusijos parama.

Kovose nusilpusi valstybė, valstiečių sukilimai Ukrainoje toliau reiškė chaosą, kurį neva sustabdė trys kaimyninės monarchijos Prūsija, Austrija ir Rusija. Pagrindiniu tokio sandorio iniciatoriumi buvo Prūsijos karalius Frydrichas II, kuris siekė sujungti savo valdas Brandenburge ir Rytprūsiuose, kuriuos skyrė lenkų Pamarys.

## Sutartys

Padalinimo sutartys buvo sudarytos 1772 metais Sankt Peterburge:
* 1772 m. sausio 4 d. pasirašyta Peterburgo konvencija tarp Rusijos ir Prūsijos
* 1772 m. liepos 25 d. pasirašyta Peterburgo konvencija tarp Rusijos ir Austrijos

### Ratifikacija ATR Seime

1773 m. jas patvirtino specialiai sušauktas seimas Varšuvoje. 1773 metų spalio 18 d. vieno iš Radomo konfederacijos įkūrėjų Adomo Poninskio vadovaujama ATR Seimo delegacija pasirašė tris sutartis, kuriuose ji ATR vardu atsisakė Austrijos, Prūsijos ir Rusijos naudai nuo visų pretenzijų užimtose jų Lenkijos žemėse.

## Taip pat skaitykite
* Antrasis  padalijimas
* Trečiasis Abiejų Tautų Respublikos padalijimas

## Šaltiniai
Limfagyslė

**Limfagyslės** () – limfinės sistemos indai, kuriais teka limfa. Jos yra plonasienės, banguojančio spindžio, su vožtuvais. Dažniausiai limfagyslių plika akimi nematyti, nes jos yra pasislėpusios arterijų ir venų adventicijoje. Skiriamos giliosios ir paviršinės limfagyslės. Pirmosios apraizgo arterijas, o antrosios teka su paviršinėmis venomis. Vožtuvai trukdo limfai tekėti atgaline kryptimi.

Limfagyslės perneša skysčius ir baltymus prieš hidrostatinį slėgio gradientą ir prieš baltymų koncentracijos gradientą, taip pat transportuoja riebalų rūgštis ir cholesterolį, kurį sugeria plonųjų žarnų gleivinė.
Sechemchetas

**Sechemchetas** (**Sekhmechas,** **Sekhemkhetas**, **Tetis,** m. apie 2643 m. pr. m. e.) – trečiasis trečiosios Egipto dinastijos faraonas. Pagal Manetoną, valdė 7 metus, apie 2649–2643 m. pr. m. e. Manetonas jį vadino Džosertu.

Sechemcheto vardas nebuvo žinomas iki 1951, kai tyrinėjant nebaigtą laiptuotą Sechemcheto piramidę, jos pamatus ir kitas liekanas, Džosero įpėdinio vardą Sakaroje atrado Zakaria Goneimas. Užbaigta Sechemcheto piramidė būtų buvusi didesnė nei Džosero. Manoma, kad jos statymui vadovavo Imhotepas, garsusis Džosero architektas, statęs ir Džosero piramidę. Mirus Sechemchetui piramidė liko nebaigta. Dabartiniu metu piramidės vieta yra į pietvakarius nuo Džosero komplekso, didžioji jos dalis slepiasi po smėlio kopomis, todėl yra žinoma Palaidotosios piramidės vardu.
Konversation

**Konversation** tai KDE aplinkai pritaikytas IRC klientas turintis daug patogių galimybių. Konversation susidoroja su IPv6, SSL ir UTF-8 bei yra galimybė rašyti skriptus naudojant Shell skriptus.

## Savybės
* Konsole programos integracija (naudojant KParts technologiją)
* bendravimas su KAddressbook
* keičiamos vardų sąrašo ikonos
* alias sistema skriptams
* OSD (On Screen Display)
* kanalų ir serverių žymos
* Blowfish palaikymas
* IPv6 palaikymas
* UTF-8 palaikymas
* naudingi skriptai (pvz., integruota Google paieška, sistemos informacijos atvaizdavimas)

## Išnašos
Mekonijus

**Mekonijus** – pirmosios kūdikio išmatos, susiformavusios iki gimimo, prieš pradedant jį maitinti. Būna tamsiai (juodai) žalios spalvos, tirštos, bekvapės, beveik sterilios. Maždaug dviejų - trijų dienų laikotarpyje mekonijų pakeičia tarpinės, skystesnės, šviesiai žalsvos grūdėtos išmatos, o vėliau mekonijų visiškai pakeičia žalsvai gelsvos normalios išmatos. Kūdikį pernešiojus (esant užvėlintam gimdymui), kūdikio ištuštintas mekonijus gali patekti į vaisiaus vandenis, dėl ko šie nusidažo žalsvai, su jais – ir į kvėpavimo takus (mekonijaus aspiracijos sindromas).

## Šaltiniai
Tetis

: *Trečiosios Egipto dinastijos faraono [[Sekhmechas|Sekhmecho]] vienas iš vardų.*

**Tetis** (**Othohas**, m. apie 2323 m. pr. m. e., palaidotas Sakaroje) – šeštosios Egipto dinastijos pradininkas. Valdė apie 2374−2354 m. pr. m. e. arba  2345–2323 m. pr. m. e.

Pagal Manetoną, Tetis buvo naujos karalių dinastijos pradininkas, tačiau archeologiniai duomenys nerodo jokio ženklesnio pasikeitimo to meto Egipte. Tetis vedė Iput, prieš tai valdžiusio faraono Uno dukterį. Jo tėvas tikriausiai nepriklausė penktosios dinastijos giminės linijai. Tečio pasirinktas Horo vardas *Sehetep-tawi* („dviejų žemių sutaikintojas“) gali nurodyti jo vaidmenį, kaip tvarkos ir taikos užtikrintojo. Faraonas valdė iš Memfio, tačiau jo valdymo metu pradėjo augti Aukštutinio Egipto miestų reikšmė. Faraonas palaikė prekybinius ir diplomatinius santykius su Biblu ir Sirija, svarbius dėl medienos importo.
 
Tetis pastatė piramidę Sakaros šiaurinėje pusėje. Jos vidinės sienos išrašytos piramidžių tekstais. Tečio sarkofagas išliko *in situ*, kūnas ir kapo objektai išgrobti dar senovėje. Šalia faraono laidojimo komplekso rastos dviejų jo žmonų piramidės: Iput, Pepio I motinos, ir Khuit. 1988 m. faraono laidojimo šventyklos liekanose rasti akmenys su trečiosios žmonos Sešeshet vardo įrašais. Netoli jo kapo buvo rasta viena jo statulėlė. Tečio piramidės kompleksą 1907−08 m. tyrė James Quibell. Šalia rasti palaidoti du faraono viziriai: Kagemnis ir Mereruka. Mererukos, kuris buvo vedęs Tečio dukterį, mastaba su 32 kambariais yra didžiausia Sakaroje. 

Pasak Manetono, jo mirtis buvo neįprasta faraonui − jis buvo nužudytas savo sargybinio. Tai nėra patikrinama ir galbūt supainiota su Amenemheto I mirtimi. Po faraono mirties sostą apie vienerių metų laikotarpiui užgrobė Userkarė, po kurio valdžia atiteko tikrajam įpėdiniui Pepiui I.

## Šaltiniai
* *The Oxford Encyclopedia of Ancient Egypt*. Tomas III. Red. Donald B. Redford. Oxford University Press, − 2001, p. 380
* Ian Shaw, Paul Nicholson. *The British Museum Dictionary of Ancient Egypt*. The American University in Cairo Press., 2002, p. 286
## Nuorodos
* Informacija apie šeštąją dinastiją
Khaba

**Khaba** (**Chaba**) – ketvirtasis trečiosios Egipto dinastijos faronas. Sekhemkheto įpėdinis. Manoma, valdė 4 metus, nuo 2603 iki 2599 m. pr. m. e. Valdymo data stipriai diskutuotina.

Siejamas su Sluoskniuota piramide, esančia Zavjet el’Arjane, maždaug 4 km nuo Gizos. Piramidė yra nebaigta, kadangi trečiosios dinastijos tipiška piramidė turėjo iškilti apie 42-45 m, o šios tik 20 m. Nėra jokių įrašų tiesiogiai rodančių, kas buvo šios piramidės faraonas. Mastaboje Z-500, piramidės šiaurėje, buvo rasta nemažai alebastro indų su įrašais apie faraoną.

Turino karalių sąraše Khaba, pažymėtas kaip hudžeha, kas reiškia „ištrintas“. Manoma, kad jo valdymo metu buvo dinastinių problemų, ar perrašynėtojai negalėjo pilnai iššifruoti ir užrašyti jo vardo. Yra teigiančių, kad Khaba iš tikrųjų buvo Horo vardo dalis ir buvo priedas prie paskutiniojo faraono Hunio vardo, Khaba-Horas Hunis. Tokiu būdu Hunis ir Khaba buvo tas pats asmuo.

Pagal kitus tyrinėtojus, Khaba yra trečios dinastijos chronologijos pradžioje ir tapatinamas su Nebka.
Nebkara

**Nebkara** (**Nebkarė**) – penktasis trečiosios Egipto dinastijos faraonas. Labai mažai žinoma apie Nebkaros gyvenimą. Įvairiuose sąrašuose jo valdymo vieta yra skirtinga. Dažniausiai minima, kad jis valdęs prieš Hunį.

Kartais jam priskiriama Zavjet el’Arjano nebaigtoji piramidė. Garsus egiptologas Nabilas Svelimas ir kiti piramidės pastatymo metus datuoja būtent tuo laikotarpiu, kai galimai valdė Nebkara. Pagal N. Svelimą, Nebkara valdė 3,5 metus.

Kitas galimas faraono Nebkaro kapas yra didelė mastaba (M17) netoli Meidumo piramidės, kur rastos karališkos emblemos.
Cisleitanija

**Cisleitanija** (, *Cisleithanien*) – neoficialus Austrijos-Vengrijos austriškosios dalies pavadinimas.

Po dualistinės monarchijos sukūrimo oficialus austriškosios dalies pavadinimas buvo gana sudėtingas – *Die im Reichsrat vertretenen Königreiche und Länder* („Karalystės ir žemės, atstovaujamos imperijos taryboje (reichsrate)“). Kadangi austriškoji valstybės dalis užėmė dualistinės valstybės dalį į vakarus nuo Leitos upės, ji pradėta neoficialiai vadinti Cisleitanija. Transleitanija vadinta teritorija už Leitos upės (žiūrint iš Austrijos), t. y. Vengrijos karalystė.

## Provincijos
Cisleitaniją sudarė 15 karūnos žemių, kurios turėjo atstovus *reichsrate* (Cisleitanijos parlamentas):

## Politika
Kiekviena karūno žemė turėjo regioninį parlamentą (*Landtag*), kuris siųsdavo atstovus į reichsratą iki 1873 m., kai buvo įvesta visuotinė rinkimų teisė besiremianti klasiniais skirtumais (aukštesnė klasės rinkimuose turėjo didesnę įtaką).

Reichratas (498 nariai) buvo nacionalistinės kovos tarp imperijos vokiečių ir slavų (ypač čekų) arena. Iš pradžių dominavo vokiečiai, tačiau po 1807 m. rinkimų reformos, vokiečiai prarado daugumą.

Federacinių klausimų (finansai, gynyba) sprendimui reichsratas skyrė 60 narių delegaciją, kuri šiuos klausimus aptarinėjo su imperatoriumi.

Politinių sprendimų priėmimas dažnai buvo neįmanomas dėl įtemptų santykių tarp skirtingų tautų atstovų. Nuo 1909 m. imperatorius Pranas Juozapas I valdė autokratiškai per imperatoriaus įsakymus.

Reichsrato veikla buvo nutraukta 1914 m. kovą ir reichsratas nesusirinko iki 1916 m., kai imperatoriumi tapo Karolis I.

## Etninė gyventojų sudėtis (1910 m.)
Banatas

**Banatas** (daugeliu regiono kalbų *Banat*,  arba *Bánság*) – istorinis regionas dabartinių Serbijos, Rumunijos ir (nedidelė dalis) Vengrijos teritorijoje.

## Geografija
Banatas yra pietrytinėje Panonijos lygumos dalyje. Jį rytuose riboja Pietiniai karpatai, kurie skiria nuo Valakijos. Pietinė riba yra Dunojus, kuris skuria nuo Sremo, rytinė riba – Tisa, skirianti nuo Bačkos. Šiaurėje Murešas riboja Banatą nuo Krišanos.

Didžiausi miestai – Timišoara (Rumunijos Banato ekonominis ir kultūrinis centras), Zrenianinas. Regiono plotas – 28 524 km².

## Istorija
Antikoje Banatas buvo Dakijos karalystės dalis, o po Trajano karų – Romos Dakijos provincijos dalis. Avarų antplūdžio metu V-VI a. čia apsigyveno serbai. Banatas X-XI a. buvo feodalinė valda, nuo XII a. – Vengrijos provincija. XIV–XVI amžiais čia kėlėsi serbai bei rumunai.

1526–1552 metais Osmanų imperijos sudėtyje. Nuo 1718 m. priklausė Habsburgų monarchijai ir buvo vadinama Timišoaros Banatu. Trianono taika 1920 metais padalino teritoriją – vakarinė dalis atiteko Jugoslavijai, rytinė – Rumunijai, o Segedo rajonas – Vengrijai.
Didysis pelėausis

**Didysis pelėausis** (*Myotis myotis*) – žinduolių (*Mammalia*) klasės, lygianosinių (*Vespertilionidae*) šeimos šikšnosparnis.

## Paplitimas pasaulyje
Savaime paplitę vakarų ir centrinės Europos miškų zonoje, nuo jos vakarinių pakraščių Britanijos salose, kuriose labai reti, iki Moldovos, pietvakarių Ukrainos, vakarinės Gudijos, Latvijos – arealo rytų dalies.

### Paplitimas Lietuvoje
Pastaruoju metu kelios didžiojo pelėausio veisimosi kolonijos bei pavieniai žiemojantys individai buvo aptikti labai arti Lietuvos sienų: Lenkijoje ties Lomža ir Ostrolenka, Baltarusijoje prie Gardino ir Latvijoje, Papės kaimelyje.

2015 m. vasarą Lietuvoje buvo išplatinta žinia, kad šalyje pirmasis du šiuos žvėrelius, kurie naujos kartos detektoriumi registruoti po kelis kartus Prienuose 2015 m. birželio 23 d. ir Jundeliškėse, Birštono savivaldybėje 2015 m. liepos 4 d. aptiko Lietuvos ornitologų draugijos (LOD) narys Antanas Petraška. 2015 m. liepos 7 d. ties Užliekniais, Šilutės rajono savivaldybėje, LOD tarybos narys Vytautas Eigirdas šią rūšį detektoriumi užregistravo trečią kartą. Lietuvos ornitologų draugijos sekretoriato darbuotojas Gintaras Riauba dar vieną didžiojo pelėausio individą 2015 m. liepos 19 d. užregistravo ties Abromiškėmis, Elektrėnų savivaldybėje. Pakartotini stebėjimai Prienų ir Birštono savivaldybėje leidžia manyti, jog čia ši rūšis gyvena pastoviai, o keturi aptikimo atvejai įvairiose Lietuvos vietose tarp kurių dideli atstumai rodo, jog ši rūšis ne atsitiktinai užklysta, bet yra Lietuvos gyvūnijos dalis. Bet anot šikšnosparnių apsaugos Lietuvoje draugijos (ŠALD), dar nepakanka įrodymų šios rūšies populiacijos egzistavimu Lietuvoje.

## Apibūdinimas
Viena stambiausių Europoje gyvenančių šikšnosparnių rūšių. Didžiojo pelėausio biologija artima kūdriniam pelėausiui, į kurį ir panašus ir išorine sandara bei kailio spalva. Tačiau didysis pelėausis už kūdrinį gerokai stambesnis. Didžiojo pelėausio kūno ilgis 67–79 mm, atstumas tarp abiejų išskėstų sparnų galų 35–43 cm, svoris 25–45 g.

## Taip pat skaityti
* Lietuvos šikšnosparniai

## Šaltiniai

## Nuorodos

* siksnosparniai.lt / Didysis pelėausis
* apicentras.lt / Didysis pelėausis
* birdlife.lt / Aptikta nauja Lietuvai šikšnosparnių rūšis – didysis pelėausis (Myotis myotis)
* lrytas.lt / Lietuvoje aptikta nauja šikšnosparnių rūšis – didysis pelėausis  | Lietuvos ornitologų draugija, 2015-07-21
* iucnredlist.org / Myotis myotis, *[[Anglų kalba|anglų k.]]*
* arkive.org / Greater mouse-eared bat (''Myotis myotis'') , *anglų k.*
* google.co.uk / Greater mouse-eared bat (''Myotis myotis'')
Viešetė

**Viešetė** – upė Mažeikių raj., Tirkšlių seniūnijoje; Ventos kairysis intakas. Ilgis 25 km, baseino plotas 98 km². Teka į šiaurę iš Balėnėlio ežero. Vidutinis upės nuolydis 274&nbsp;cm/km, vidutinis vandens debitas žiotyse 0,86 kub. m/s. Daubarių kaimo teritorijoje įteka į Ventą, 201 km nuo jos žiočių.

Intakai: (visi deš.): Balėnupis, Gailėšis, Stulpas. Ties Daubariais 1972 m. įrengtas priešerozinis tvenkinys (plotas 15 ha).

Prie Viešetės ties santaka su Stulpu yra dveji Daubarių piliakalniai, su Venta – Daubarių alkavietė, vad. Gojus, Gojai (Šventasis miškas).

1253 m. Livonijos ordino ir Kuršo vyskupo žemių dalybos akte minima prie upės buvusi senovės gyvenvietė – **Vesete**.

Upėvardis kildinamas iš šaknies **vieš-*, kuri galėjusi reikšti „tekėti, bėgti“ (plg.  „tvenkinys“,  „liejasi, bėga“,  „vanduo“,  „klampus skystis, sultys“, sen.  „pelkė“).

## Nuorodos
Lyderinė seka

**Lyderinė seka** – baltymo pradžioje esanti amino rūgščių seka, nukreipianti susintetintą baltymą reikiama transportavimo kryptimi. Ten lyderinė seka paprastai nukerpama. Manoma, jog be lyderinės sekos baltyme gali būti ir daugiau transportavimo kryptį nulemiančių papildomų sekų. Lyderines sekas turi už organoidų ribų sintetinami (chloroplasto, mitochondrijos), tačiau juose veikiantys baltymai. Manoma, kad šie organoidai kažkada buvo savarankiški organizmai, o matoma struktūra yra toli pažengusios simbiozės rezultatas.

Lyderinės sekos turi bendrų dėsningumų, tačiau visgi yra gana įvairios. Manoma, jog įvairovė kilo dėl jų kilmės: iš pradžių baltymą papildant atsitiktinai „užgriebta“ anksčiau baltymų nekodavusia dalimi. Tais atvejais, kuomet ši papildoma dalis nukreipdavo baltymą reikiama kryptimi, atranka tokią padėtį įtvirtindavo ir po kurio laiko simbionto genomas šį geną prarasdavo. Nors chloroplastai ir mitochondrijos tebeturi savo DNR ir tebesintetina kai kurios baltymus, dauguma genų persikėlė į ląstelės branduolį.

Paprastai lyderinė seka tiksliai determinuoja transportavimo krypį, tačiau žinoma ir tokių sekų, kurios nulemia ją turinčių baltymų transportavimą po lygiai tiek į mitochondrijas, tiek ir į chloroplastus.
 
Lyderinės sekos atpažinimas ir dėsningumo nustatymai taip pat yra viena bioinformatikos krypčių, taikomi klasifikavimo algoritmai.
Samo valstybė

**Samo valstybė** – seniausia žinoma slavų valstybė. Gyvavo 623–658 m. Moravijoje, Čekijoje, Lužicoje ir Panonijoje.

Paskutiniais VI a. dešimtmečiais slavai, gyvenę Panonijos lygumoje ir aplink, pateko Avarų chanato priklausomybėn. Į daugybę genčių susiskaldę slavai negalėjo pasipriešinti avarams, kol tie buvo Bizantijos sąjungininkai. Tačiau, kai avarai pradėjo išpuolius prieš Bizantiją, Bizantijos imperatoriai tapo slavų sąjungininkais. VII a. trečiojo dešimtmečio viduryje kilo slavų sukilimas prieš avarus, kurį inspiravo Bizantija. Tuo metu pasižymėjo frankų pirklys Samo (arba Samonas). Iš avarų išsilaisvinę slavai paskelbė jį savo valdovu. Samo iš susiskaldžiusių genčių, besiremiančių primityviomis politinės organizacijos formomis (karinė demokratija) ėmė kurti gentis sujungusią valstybę.

Samo valstybės centras buvo Moravija, tačiau valstybės sienos 623-658 m. buvo labai išplėstos, pietuose siekė Austriją, šiaurėje – Šprė upę, rytuose vidurio Oderį, o vakaruose Zalę. 629–639 m. slavų valstybė kariavo su frankų karaliumi Dagobertu I ir dukart atrėmė jo žygius, 631 m. vyko Vogastisburgo mūšis. Po Samo mirties 658 m. valstybė iširo ir vėl sugrįžo avarų priklausomybėn.

Apie pirmosios slavų valstybės susidarymą ir jos karus su Dagobertu I pasakojama Fredegaro kronikoje, parašytoje apie 660 m. anoniminio frankų kronikininko.
Arpadai

**Arpadai** (*Árpád*) – X–XIII amžių Vengrijos valdovų dinastija. Dinastijos pradininkas Arpadas atvedė vengrų gentis į Dunojaus vidurupio lygumą. Dinastijos valdymo laikotarpiu Vengrija priėmė krikščionybę, tapo karalyste, sustiprėjo, o Belos III valdymo laikotarpiu pasiekė didžiausią galią. Po 1301 m. Vengriją pradėjo valdyti Anžu dinastija.

## Arpadų dinastijos valdovai

**Kunigaikščiai:**
* Arpadas (889–907)
* Žoltas (907–947)
* Faisas (947?-952)
* Takšonis (947?-972)
* Geza (972–997)
* Steponas I Šventasis (997–1000)

**Karaliai**
* Steponas I Šventasis (1000–1038)
* Petras (1038–1041; 1044–1046)
* Andrius I (1046–1060)
* Bela I (1060–1063)
* Šalamonas (1063–1074)
* Geza I (1074–1077)
* Vladislovas I Šventasis (1077–1095)
* Kalmanas (1095–1116)
* Steponas II (1116–1131)
* Bela II Aklasis (1131–1141)
* Geza II (1141–1161)
* Steponas III (1161–1162; 1165–1173)
* Vladislovas II (1162–1163)
* Steponas IV (1163–1165)
* Bela III (1173–1196)
* Imrė (1196–1204)
* Vladislovas II (1204–1205)
* Andrius II (1205–1235)
* Bela IV (1235–1270)
* Steponas V (1270–1272)
* Vladislovas IV Kunas (1272–1290)
* Andrius III (1290–1301)

## Šaltiniai
ATPazė

**ATPazė** – fermentas, verčiantis H+ (arba kurio nors kito jono) elektrocheminio gradiento energiją cheminės jungties energija ir atvirkščiai. Fermentas (žr. pav) kerta kurią nors iš ląstelės membranų. Tai gali būti visą ląstelę gaubianti išorinė membrana, mitochondrijos krista arba chloroplasto tilakoido membrana. Membranos pusė, kurioje vyksta ATP sintezė, kartais vadinama vidine puse (ląstelės išorinėje membranoje ji atsukta į ląstelės vidų).

## Veikimo principas
Kad fermentas sintetintų didelę cheminės jungties energiją turinčias ATP molekules, priešingose membranos pusėse turi kuriuo nors būdu susidaryti cheminis gradientas (dalyvaujančio jono vienoje pusėje daugiau), elektros potencialų skirtumas arba jie abu vienu metu (elektrocheminis gradientas). Šios jėgos verčia ATPazės naudojamus jonus per šiame fermente esantį kanalą keliauti į kitą membranos pusę. Vidinėje pusėje esanti fermento dalis panaudoja jonų gradiento energiją makroenerginei jungčiai tarp ADP ir fosforo rūgšies liekanos sukurti. Tokiu režimu fermentas veikia chloroplasto ir mitochondrijos membranose, kuriose panaudojamas vandenilio jonų (protonų) gradientas.

Prireikus ląstelė panaudoja turimą ATP elektrocheminiam gradientui sukurti. Tuomet vidinėje pusėje esantis fermento aktyvus centras skaldo ATP į ADP ir neorganinį fosfatą. Skylant išsiskiria daug energijos, kuri panaudojama jonams aktyviai „pumpuoti“ į vidinę pusė. Dažniausiai ATPazė taip dirba išorinėje ląstelės membranoje, kad palaikytų jonų balansą ląstelėje.

**ATPazė** – bendrinis visų ATP skaidančių fermentų vardas. Šiame kontekste jis palyginti retai vartojamas, nes tokių fermentų yra labai daug. ATPazės standartinis EC fermento kodas yra EC 3.6.3.
Hunis

**Hunis** – šeštasis ir paskutinis trečiosios Egipto dinastijos faraonas. Pastatė tvirtovę Elefantino saloje, taip apsaugodamas pietines Egipto sienas ties pirmuoju kriokliu (kai kur priskiriama Džoserui). Manoma, kad buvo Heteferės tėvas. Heteferė buvo sekančio faraono Snofru žmona. Miręs Hunis paliko nepabaigtą statyti piramidę, kurią valdymo pradžioje užbaigė Snofru. Egiptologai mano, kad Snofru liepė suvienodinti piramidės šonus, taip pastatydamas pirmąją tikrąją piramidę. Laikui einant piramidė sugriuvo ir dabartiniu metu yra likę tik jos šerdis.
Vysla

**Vysla** (lenk. *Wisła*, prūs. **Wīksla* < **Weiksla*, , lot. *Vistula*) – ilgiausia upė Lenkijoje. Vyslos baseinas dengia beveik du trečdalius Lenkijos teritorijos.
 
Vysla prasideda Silezijos Beskiduose (Vakarų Karpatų kalnynas), 1065 m aukštyje ir įteka į Gdansko įlanką, Baltijos jūroje sudarydama plačią deltą – Žulavus (*Żuławy*).

Žemiau Krokuvos upė teka plačiu slėniu, lygumomis. Vaga vingiuota, vietomis susiskaidžiusi į šakas ir pratakus, daug seklumų. Deltoje Vysla suskyla į dvi šakas – *Lenivką* (*Leniwka*) ir Nogatę (*Nogat*).

Vysla patvinsta pavasarį, kai kada ir vasarą (po liūčių). Žiemą ledo danga būna nepastovi. Upė laivuojama nuo Pšemšos (*Przemsza*) žiočių (941&nbsp;km). 

Vyslos baseinas kanalais sujungtas su Dniepro (Dniepro-Bugo kanalas), Oderio (Bydgoščiaus kanalas) ir Nemuno (Augustavo kanalas) baseinais. 

Didžiausi Vyslos intakai: Dunajecas (*Dunajec*), Sanas (*San*), Vepšas (*Wieprz*), Narevas (*Narew*), Pilica (*Pilica*), Brda (*Brda*).

Didžiausi miestai prie Vyslos: Krokuva (*Kraków*), Sandomežas (*Sandomierz*), Varšuva (*Warsaw*), Plockas (*Płock*), Vloclavekas (*Włocławek*), Torūnė (*Toruń*), Tčevas (*Tczew*) ir Gdanskas (*Gdańsk*).

## Nuorodos
* Vyslos žiotys
Marmuro jūra

**Marmuro jūra** (,  arba *Προποντίδα*) – vidinė jūra, sujungianti Juodąją jūrą su Egėjo jūra ir atskirianti Turkijos azijinę dalį nuo europinės. Ją su Juodąja jūra jungia Bosforo sąsiauris, dalinantis Stambulą į dvi dalis, o su Egėjo jūra – Dardanelai.

Marmuro jūroje yra dvi salų grupės: Princo salos ir Marmuro salos. Pastaroji salų grupė yra turtinga marmuru, nuo jos ir kilo marmuro pavadinimas.

## Išnašos

## Nuorodos
* Marmuro jūra
Bekvapis šunramunis

**Bekvapis šunramunis** (*Tripleurospermum perforatum*) – astrinių (*Asteraceae*) šeimos 10-70 cm aukščio augalas, turintis tuščiavidurį, pliką ir neretai raudono atspalvio stiebą. Žydi birželio – spalio mėn. Auga dobilienose, dirvonuose, dykvietėse, palaukėse.

Lietuvoje labai dažna rūšis.
Sneferu

**Sneferu** (**Snofru**, **Snefru**, **Soris**) – ketvirtosios Egipto faraonų dinastijos pradininkas. Valdymas datuojamas įvairiai, vienur 2575–2551 m. pr. m. e., kitur 2613–2589 m. pr. m. e.

Jo sūnus – garsiausias Egipto piramidžių statytojas Cheopsas (Khufu). Tačiau ir pats pasižymėjo didingomis statybomis. Užbaigė tėvo pradėtą statyti Meidumo piramidę. Jis pirmasis pastatė tikrąją piramidę, įsakęs suvienodinti tėvo statytos piramidės šonus. Vėliau pradėjo statyti savo laiptuotą piramidę. Sneferu pastatė Lenktąją piramidę Dahšūre ir galiausiai pastatė Raudonąją piramidę. Mažoji piramidė Seiloje netoli Meidumo, manoma, kad taip pat pastatyta jam įsakius. Palyginus Sneferu ir Cheopso piramides, nei viena Sneferu piramidė neprilygo savo dydžiu Cheopso piramidei, tačiau sudėjus visą akmenų masę, Sneferu monumentų masė gerokai lenkia Cheopso. Todėl Sneferu yra daugiausiai pastatęs faraonas.

Nors Sneferu ir pastatė tokius didingus monumentus, apie patį faraono valdymą žinoma mažai. Iš Palermo akmens įrašų žinoma, kad jis pradėjo importuoti geros kokybės medieną iš užsienio. Pagal įrašus žinoma, kad jis pasiuntė 40 laivų pargabenti kedrą iš Libano. Taip pat žinoma, kad jis statė laivus gabenti prekes, taip pat ir karinėms reikmėms, į Sinajų, Nubiją ir Libiją. Iš papirusų, parašytų Vidurinės karalystės laikotarpiu, žinoma, kad Sneferu buvo išmintingas ir teisingas valdovas.
Uoksas

**Uoksas** – geninių (*Picidae*) šeimos paukščių išskaptuota ertmė medyje, kurioje apsigyvena uoksiniai paukščiai (geniai, žalvarniai, čiurliai, karveliai, kai kurios pelėdos ir žvirbliniai: zylės, varnėnai, raudonuodegės, kuosos, žvirbliai, musinukės, kukučiai, bukučiai), šikšnosparniai, pelės, voverės ir kiti gyvūnai.

## Taip pat skaitykite
* Drevė
* Kelmas
* Stuobrys
Kurminiai

**Kurminiai** (*Talpidae*) – smulkių žinduolių šeima, kurioje labai specializuoti, po žeme gyvenantys vabzdžiaėdžiai. Galūnės trumpos, priekinės su stipriais nagais. Jais rausia žemę. Akys labai mažos arba visai sunykusios. Turi iki 44 dantų.

Šeimoje yra apie 40 rūšių, paplitusių Eurazijoje ir Šiaurės Amerikoje. Lietuvoje gyvena europinis kurmis (*Talpa europaea*).

Šeima skirstoma į tris pošeimius:

**Pošeimis. Desmaninae**
*Kurmėnai (*Desmana*) 
**Kurmėnas (*Desmana moschata*). **Pav.**  
*Pirėniniai kurmėnai (*Galemys*) 
**Pirėninis kurmėnas (*Galemys pyrenaicus*) 
**Pošeimis. Talpinae**
*Žvaigždžiasnukiai kurmiai (*Condylura*) 
**Žvaigždžiasnukis kurmis (*Condylura cristata*) 
**[[Euroscaptor]]* 
**Didysis kininis kurmis (*Euroscaptor grandis*) 
***[[Euroscaptor klossi]]* 
***[[Euroscaptor longirostris]]* 
***[[Euroscapter micrura]]* 
***[[Euroscapter mizura]]* 
**Euroscapter parvidens 
*Mogeros (*Mogera*) 
***[[Mogera etigo]]* 
***[[Mogera insularis]]* 
***[[Mogera kobeae]]* 
**Mažoji japoninė mogera (*Mogera minor*) 
**Usūrinė mogera (*Mogera robusta*) 
***[[Mogera tokudae]]* 
**Japoninė mogera (*Mogera wogura*) 
**[[Nesoscaptor]]* 
***[[Nesoscaptor uchidai]]* 
*Amerikiniai kirstukiniai kurmiai (*Neurotrichus*) 
**Amerikinis kirstukinis kurmis (*Neurotrichus gibbsii*) 
*Plaukuotauodegiai kurmiai (*Parascalops*) 
**Plaukuotauodegis kurmis (*Parascalops breweri*) 
*Baltauodegiai kurmiai (*Parascaptor*) 
**Baltauodegis kurmis (*Parascaptor leucura*) 
*Rytų Amerikos kurmiai (*Scalopus*) 
**Rytų Amerikos kurmis (*Scalopus aquaticus*) 
*Kansu kurmiai (*Scapanulus*) 
**Kansu kurmis (*Scapanulus oweni*) 
*Vakarų Amerikos kurmiai (*Scapanus*) 
***[[Scapanus latimanus]]* 
**Ramiojo vandneyno pakrantinis kurmis (*Scapanus orarius*) 
**Vakarų Amerikos kurmis (*Scapanus townsendii*) 
**[[Scaptochirus]]* 
***[[Scaptochirus moschatus]]* 
*Ilgauodegiai kurmiai (*Scaptonyx*) 
**Ilgauodegis kurmis (*Scaptonyx fusicaudus*) 
*Kurmiai (*Talpa*) 
**Sibirinis kurmis (*Talpa altaica*) 
**Aklasis kurmis (*Talpa caeca*) 
**Kaukazinis kurmis (*Talpa caucasica*) 
**Kurmis (*Talpa europaea*) 
***[[Talpa levantis]]* 
***[[Talpa occidentalis]]* 
***[[Talpa romana]]* 
**Balkaninis kurmis (*Talpa stankovici*) 
**Persinis kurmis (*Talpa streeti*) 
*Japoniniai kirstukiniai kurmiai (*Urotrichus*) 
**Tru kirstukinis kurmis (*Urotrichus pilirostris*) 
**Japoninis kirstukinis kurmis (*Urotrichus talpoides*) 
**Pošeimis. Uropsilinae**
*Kirstukiniai kurmiai (*Uropsilus*)
***[[Uropsilus andersoni]]* 
***[[Uropsilus gracilis]]* 
***[[Uropsilus investigator]]* 
**Tibetinis kirstukinis kurmis (*Uropsilus soricipes*)
Riedulys

**Riedulys** – bet koks suapvalintas akmuo, didesnis nei 200 mm skersmens. Kampuoti akmenys vadinami luitais. Vieni rieduliai nesunkūs, juos galima paridenti rankomis, o kiti dideli ir sunkūs. Rieduliai gali susidaryti upių vagose, t. y., srovė gali atskelti ir nuzulinti didelį akmenį. Taip pat gali būti sunešti ledyno. Paprastai kuo tvirtesnė motininė uoliena, tuo didesnis riedulys, nes yra atsparesnis mechaniniam poveikiui.

Vietomis rieduliai gali susikaupti mažoje teritorijoje. Tokios teritorijos vadinamos **riedulynais**. Pagal riedulių petrologinę sudėtį galima nustatyti, iš kurios vietos jie atkeliavo. Pavyzdžiui, jei randamas granitinis riedulys, kurio sudėtis atitinka Alandų salyno granitą, tai greičiausiai jis buvo ledyno perneštas iš ten. Pagal riedulių ilgųjų ašių orientacijos tyrimus galima spręsti lokalius ledyno judėjimo klausimus.

## Rieduliai Lietuvoje
Stambūs rieduliai žinomi ir gerbiami Lietuvos krašte nuo seno. Pagonybės laikais ir vėliau šalia ar ant jų atnašautos aukos, apie juos pasakojami padavimai ir legendos. Kai kurie itin dideli akmenys atrasti atsitiktinai, o juos atkasus – pritaikyti lankymui. Lietuvoje saugomi 93 didžiausi išlikę rieduliai, iš kurių apie 50 paskelbti gamtos paminklais.

10 didžiausių Lietuvos riedulių:
# Barstyčių akmuo
# Puntukas
# Kriaučiaus akmuo
# Akmuo „Mokas“
# Šilalės akmuo
# Vištyčio akmuo
# Akmuo „Daubos kūlis“
# Vosgėlių akmuo
# Didysis Dzūkijos akmuo
# Velnio akmuo

Didžiausias upių akmuo – Gaidelis.

## Šaltiniai

## Literatūra
* Lauko akmenys (sud. Audronė Ilgevičienė, Petras Ilgevičius). - Vilnius: Tiamata, 2007. - 165 p.: iliustr. - ISBN 978-9955-31-009-9

## Nuorodos
* Saugomų teritorijų valstybės kadastras  
* Geologijos informacinė sistema (GEOLIS). Geotopai
Kryvyj Rihas

**Kryvyj Rihas** arba **Krivoj Rogas** ( 'kreivasis ragas') – miestas vidurio Ukrainoje, Dnepropetrovsko srityje, prie Inhulecio ir Saksahanės upių santakos. Miestas yra gausiame geležimi regione (Kryvyj Riho geležies rūdos baseino gavybos centras), tai svarbus transporto, kalnakasybos ir plieno gamybos centras. Čia gaminamos mašinos ir įrengimai, apdirbamas maistas ir miškas.

Technikos, pedagoginis universitetai, Kijevo ekonomikos universiteto ekonomikos institutas, Ukrainos metalurgijos akademijos fakultetas. Istorijos ir kraštotyros muziejus. Dramos ir muzikinis komedijų, lėlių ir kiti teatrai, cirkas. Tarptautinis džiazo festivalis (nuo 1987 m.).

Kryvyj Rihas – labai išsidriekęs miestas tarp visų kasyklų ir dažnai vadinamas „ilgiausiu Europos miestu“.

2001 m. 70,85 % miesto gyventojų savo gimtąją kalbą laikė ukrainiečių, 27,61 % – rusų.

## Istorija
XVII a. miestą įkūrė Zaporožės kazokai. Maždaug iki 1880 m. Kryvyj Rihas buvo nedidelė gyvenvietė, kol aplinkiniuose rajonuose nebuvo pradėta kasti geležis; tuomet nutiestas ir geležinkelis. 1919 m. suteiktas miesto statusas. Miestas palaipsniui tapo geležies rūdos gavybos centru. Naujų šachtų steigimas skatino miesto augimą, todėl Kryvyj Rihas palei geležies kasyklas išsidėstęs apie 30 km juosta. 1941 m., Antrojo pasaulinio karo metu, miesto kasyklas užėmė vokiečiai. Tuo laiku Kryvyj Rihas buvo smarkiai sugriautas, kol 1944 m. į miestą įžengė Raudonoji armija.

2002 m. prie Kryvyj Riho prijungtas Inhulecio miestas.

2022 m. miestą bombardavo Rusijos karinės pajėgos.

## Sportas
* FK Krivbas (futbolo klubas)
* FK Hirnik (futbolo klubas)

## Šaltiniai
Zaporožė

**Zaporožė**, arba **Zaporižia** () – miestas pietryčių Ukrainoje, prie Dniepro upės; srities centras. Svarbus geležinkelio mazgas, transporto centras, prekių iš Doneco baseino perkrovimo vieta. Aliuminio, magnio, geležies, plieno pramonė, chemikalų ir žemės ūkio reikmenų gamyba, automobilių pramonė (čia gaminami garsieji *[[ZAZ]]* automobiliai arba *zaporožiečiai*) – čia gaminama daugiausia Ukrainos lengvųjų automobilių. Zaporožėje yra Dniepro vandens jėgainė (*Dniprohes*), pradėta statyti 1932 m. ir atstatyta 1947 m. po Antrojo pasaulinio karo. Yra medicinos institutas, mechanikos ir inžinerijos institutas. Kovos mieste vyksta nuo 2022 m

## Istorija
Miestas įkurtas 1770 m. kaip tvirtovė, iki 1921 m. žinoma kaip Aleksandrovskas. Netoliese, prie Dniepro upės, yra Chortycios sala, kurioje XVI-XVIII a. buvo karingųjų Zaporožės kazokų autonomijos (Zaporožės Sečė) centras.

### Pavadinimo kilmė
1770 m. pavadinta Aleksandro tvirtove () Pirmosios rusų armijos generolo Aleksandro Golicyno garbei. Nuo 1806 m. žinoma kaip miestas ***Aleksandrovskas***. 1921 m. pervadinta ***Zaporože*** – „esanti prie upės krioklių“ (). Šiose vietose iki 1932 m. pastatant Dniepro HE užtvanką upė buvo netolygi, ypač prie uolėtų krantų buvo krioklių, kurie trukdė laivybą.

## Miestai partneriai
Zaporožė yra užmezgusi partnerystės ryšius su šiais miestais:

## Sportas

### Futbolas
* MFK Metalurg Zaporìžžâ
* FK Metalurg Zaporìžžâ
* FK Torpedo Zaporìžžâ
* Slavutič Arena

## Šaltiniai
Dnipras

**Dnipras** (1776–1796 m. ir 1802–1926 m. ***Jekaterinoslavas***, 1796–1802 m. ***Novorosijskas***, 1926–2016 m. ***Dniepropetrovskas***) – miestas pietryčių Ukrainoje; srities centras.

## Istorija

1776 m. miestą įkūrė rusas Grigorijus Potiomkinas ir carienės Jekaterinos Didžiosios garbei pavadino ***Jekaterinoslavu***. Miesto teisės suteiktos 1783 m. Dabartiniu pavadinimu miestas žinomas nuo 2016 m. gegužės 19 dienos, kai Rada pakeitė pavadinimą.

1789 m. pastatyti klasicistiniai G. Potiomkino rūmai (archit. I. Starovas; perstatyti XIX a., vėliau sugriauti, atstatyti 1953 m.). XVIII a. pab. pastatytas gelumbės fabrikas. 1835 m. pastatytas Viešpaties Atsimainymo soboras (archit. A. Zacharovas). XIX a. pab.– XX a. pr. mieste iškilo eklektiniai pastatai.

1926 m. miestas pervadintas ***Dniepropetrovsku*** komunistų partijos lyderio Grigorijaus Petrovskio garbei.

1932 m. pastačius vandens jėgainę ant Dniepro upės paskatino miesto pramonės augimą, kuris prasidėjo apie 1880 m. nutiesus geležinkelį. Antrojo pasaulinio karo metu (1941–1943) Dniepropetrovską okupavo vokiečiai. Iki 1991 m. dėl raketinės pramonės miestas buvo uždaras užsieniečiams.

Per Pirmąjį pasaulinį karą Jekaterinoslave apsigyveno lietuvių karo pabėgėlių. Po 1917 m. Spalio perversmo ir Rusijos pilietinio karo dauguma lietuvių grįžo į Lietuvą.

2016 m. gegužės 19 d. Ukrainos Aukščiausioji Rada, siekdama panaikinti komunistinio režimo simbolius, pakeitė miesto pavadinimą iš Dniepropetrovsko į Dniprą.

## Geografija
Miestas išsidėstęs abiejuose Dniepro upės krantuose.

### Klimatas
Klimatas vidutinių platumų, kontinentinis.

## Gyventojai
2007 m. mieste gyveno 1 080 846 gyventojų ir buvo trečias pagal gyventojų skaičių tarp visų Ukrainos miestų.

## Švietimas ir kultūra

Yra Ukrainos mokslų akademijos filialas. Dnipro universitetas (anksčiau – Dniepropetrovsko universitetas), įkurtas 1918 m., žemės ūkio universitetas, kasybos (įk. 1899 m.), metalurgijos (įk. 1930 m.) institutai. Veikia dailės ir istorijos muziejai, 5 teatrai, tarp jų operos ir baleto teatras, atidarytas 1974 m., filharmonija, Botanikos sodas.

## Ekonomika
Didelis pramonės centras, mineralais gausiame regione. Gerai išvystytas geležinkelio ir vandens transportas, leidžiantis susisiekti su geležimi gausiu Krivoj Rogu Doneco baseine ir mangano kasyklomis Nikopolyje, yra upių uostas ir oro uostas. Dnipre išplėtota juodoji metalurgija, metalo apdirbimas, plieno, elektrovežių, metalurgijos ir kasybos įrangos, žemės ūkio mašinų, staklių, presų, radijo imtuvų gamyba, chemijos (kokso chemijos, padangų, plastikų, dažų, lakų, azoto trąšų, sintetinių dervų), siuvimo, trikotažo, avalynės, statybinių medžiagų, medžio apdirbimo, baldų, popieriaus, maisto (mėsos, alaus) pramonė.

## Sportas
* FK Dnìpro (futbolas)

## Miestai partneriai
Dnipras yra užmezgęs partnerystės ryšius su šiais miestais:

## Šaltiniai
Nikopolis

:: *Apie miestą Bulgarijoje žr. [[Nikopolis (Bulgarija)]]*.

**Nikopolis** () – srities pavaldumo miestas Dniepropetrovsko srityje, pietinėje Ukrainoje. Miestas išsidėstęs kairiajame Dniepro krante prie Kachovkos marių. Seniausias srities miestas. Nutolęs 99 km į pietvakarius nuo Dnipro. Didelis pramoninis centras. Įkurtas 1594 m., miesto statusas – 1780 m. 127,3 tūkst. gyventojų, gyventojų tankumas 2546 žm./km² (2009 m.). Išvystyta infrastruktūra.
## Istorija
Įkurtas 1594 kaip Mykytyno Rihas. m. Nuo 1636 m. gyvenvietėje buvo Zaporožės kazokų sečės valdančioji tvirtovė, būtent Mykytyno Rihe 1648 m. Bohdanas Chmelnyckis išrinktas hetmonu bei prasidėjo kazokų sukilimas prieš Abiejų Tautų Respubliką. 1652 m. susiformavo Čertomlyckio sečė, o miestas buvo pavadintas *Mykytynu*. 1775 m. rusams sutriuškinus Zaporožės Sečę atstatyta tvirtovė pavadinta *Slovjansku*. Apie tvirtovė augusi gyvenvietė 1782 m. pavadinta Nikopoliu.

## Švietimas ir kultūra

## Ekonomika

### Pramonė
Mieste gaminama metalo lydiniai, vamzdžiai, kranai, statybinės medžiagos, maisto produktai ir bendrojo vartojimo prekės.
### Susisiekimas
Gera transporto infrastruktūra (geležinkelis, automagistralė, upių uostas) suteikia geras pozicijas regione, kuriame gerai išvystytas žemės ūkis ir mangano rūdos gavyba.

## Miestai partneriai
Nikopolis yra užmezgęs partnerystės ryšius su:
*  Čiatura, Gruzija

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali miesto svetainė  (ukrainiečių k.)
Nesahualkojotlis

**Nesahualkojotlis** – miestas vidurio Meksikoje, už administracinių Meksiko miesto ribų, tačiau laikomas jo priemiesčiu. Miestas pavadintas actekų vado ir poeto, kuris gyveno ir valdė XV amžiuje, vardu. Autostrada jungia Nesahualkojotlį su vakaruose esančiu Meksiku. Dauguma gyventojų dirba pramonės įmonėse.

## Istorija
Gyvenvietė dabartinėje vietoje atsirado apie 1900 m., nusausinus greta esantį Teskoko (*Texcoco*) ežerą. Čionai ėmė migruoti Meksiko gyventojai, turintys mažas pajamas – ypač didelė tokių žmonių banga plūstelėjo po 1946 m. Žemė čia buvo pigi, tačiau infrastruktūra ir viešosios paslaugos buvo menkai išvystytos. 1963 ši gyvenvietė gavo savivaldos statusą. 1960–1970 m. miestas ėmė nepaprastai sparčiai augti, ir šiandien čia jau stinga vietos gyvenamiesiems namams, komunikacijoms ir net pagrindinėms paslaugoms teikti. Nepaprastą gyventojų skaičiaus augimą sąlygojo tai, jog Meksike būstų kainos itin aukštos, ir daugelis nepasiturinčių sostinės gyventojų migravo į Nesahualkojotlį.

## Sportas

Mieste 1986 m. vyko XIII pasaulio futbolo čempionatas.

## Šaltiniai
Cheopsas

**Cheopsas** (arba **Chufu**, m. apie 2566 m. pr. m. e.) – antrasis ir garsiausias ketvirtosios Egipto dinastijos faraonas. Valdė apie 2589–2566 m. pr. m. e. Jis pastatė Didžiąją Gizos piramidę.

Faraono tikrasis vardas buvo *Khnum-kuefui* ar *Khnum-khufwy*, kas reiškia „Chnumas saugo mane“. Chufu yra šio vardo trumpinys, o Cheopsas − vardas, kuriuo faraoną vadino senovės graikai. Cheopsas buvo faraono Sneferu ir karalienės Heteferės I sūnus. Pagal Turino karalių sąrašą, Cheopsas valdė 23 metus, nors tikrasis valdymo laikotarpis tikriausiai buvo kur kas ilgesnis. Priešingai nei jo tėvas, jis buvo atsimenamas kaip žiaurus ir griežtas valdovas, tačiau šis požiūris gali būti paremtas vien vėlesnių autorių supratimu apie Didžiosios piramidės statybas. Cheopsas turėjo bent tris žmonas ir kelis sūnus, Džedefrė tapo jo įpėdiniu, po pastarojo valdė kitas sūnus Chefrenas. Cheopsas susilaukė dukters Heteferės, kuri tapo karaliene Hetefere II.

Cheopsas garsus dėl pastatytos Didžiosios Gizos piramidės arba Cheopso piramidės. Piramidė yra vienas iš septynių pasaulio stebuklų. Šalia jos buvo pastatytos mažesnės piramidės-palydovės, dedikuotos faraono žmonoms: Meritetes, Henutsen ir Džedefrės motinai, kurios vardas nežinomas. Sesuo Nefert-kau tikriausiai buvo ketvirtąja Cheopso žmona. Herodoto populiari istorija, kad Cheopso duktė užsiėmė prostitucija, kad surinktų lėšų statyboms, yra aiškus prasimanymas.

Daugiau reliktų, menančių jo valdymą neliko, išskyrus vieną miniatiūrinę statulėlę, rastą Abydoso šventykloje ir eksponuojamą Egipto muziejuje Kaire bei laidojimo valtį, rastą prie Cheopso piramidės, kur dabar ji ir eksponuojama. Jo mumija taip ir nerasta. Rastas tuščias sarkofagas Karalių menėje piramidės viduje, tačiau neaišku, ar buvo naudotas laidojimo tikslais.

## Šaltiniai
* *The Oxford Encyclopedia of Ancient Egypt*. Tomas II. Red. Donald B. Redford. Oxford University Press, − 2001, p. 234
* Encyclopaedia Britannica, 2015 06 19
Siudad Chuaresas

**Siudad Chuaresas** ( arba *Ciudad Juárez*) – miestas šiaurės Meksikoje, Čihuahua valstijoje, prie Rio Grandės upės. Kitame upės krante yra JAV miestas El Pasas (Teksasas), su kuriuo Chuaresas sujungtas keliais tiltais, tarp jų Amerikų tiltu. Tai verslo, maisto pramonės, turizmo centras, uostas. 1973 m. įkurtas Chuareso autonominis universitetas.

## Istorija
Miestas įkurtas XVII a. pabaigoje ir vėliau pavadintas Meksikos prezidento B. P. Chuareso (*Benito Pablo Juárez*) garbei, kuris rezidavo šiame mieste Meksikai kovojant prieš prancūzus apie 1860 m. Apie 1960 m., po to kai buvo išspręsti nesutarimai su JAV dėl Čamisalo (*Chamizal*) sienos, miestui priskirta keletas greta esančių gyvenviečių ir miestelių.

## Sportas
* FC Juárez – futbolo klubas; rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje;
* *Estadio Olímpico Benito Juárez* – stadionas, talpinantis daugiau nei 19 tūkst. žiūrovų.

## Galerija

File:Museo de la Revolución en la Frontera.JPG
File:JRZ dunes.jpg
File:Juarez Cathedrale et mission 24-02-2007.jpg
File:Monumento a Benito Juárez.JPG
File:PARQUE-CENTRAL.JPG


## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficialus Chuareso tinklalapis (ispaniškai)
Džedefrė

**Džedefrė** (**Džedefra**, **Redžedefas**, m. apie 2565 m. pr. m. e.) – trečiasis ketvirtosios Egipto faraonų dinastijos faraonas. Buvo Cheopso sūnus, motina nežinoma. Valdė apie 2573–2565 m. pr. m. e.

Džedefrė („pastovus kaip Ra“) buvo ne vyriausiosios Cheopso žmonos sūnus ir į sostą įžengė, nes tikrasis įpėdinis, princas Kavabas tikriausiai mirė anksčiau už tėvą. Gali būti, kad Džedefrė užėmė sostą jėga nužudęs Kavabą. Nesutarimus šeimoje gali rodyti Džedefrės sprendimas statyti savo piramidę Abu Roaše, atskirai nuo tėvo Gizoje. Po Džedefrės sostą užėmė jo jaunesnis pusbrolis Chefrenas, kuris grąžino karališkųjų kapų statybą į Gizą. Džedefrė vedė Kavabo našlę, netikrą seserį Heteferę II, taip apgynęs savo teisę į sostą. Turėjo antrą žmoną Kentetenką, su kuria susilaukė bent trijų sūnų: Setkos, Bakos ir Herneto, ir dviejų dukterų, vienos iš kurių vardas Nefertepė. Faraono vaikų statulų likučių rasta Abu Roaše.

Pagal Turino karalių sąrašą, valdė aštuonerius metus, nors egiptologai mano, kad galėjo valdyti 11 ar net 21 metus. Džedefrė buvo pirmasis faraonas, naudojęs (kaip savo vardo dalį) titulą „Ra sūnus“, tai rodo augantį saulės dievo Ra kulto populiarumą.

Jis tęsė statybas šiaurės kryptimi nuo Gizos, pastatė Abu Roašo piramidę, kuri dabartiniu metu yra sugriauta. Ji stovėjo apie 8 km į šiaurės vakarus nuo Gizos. Kodėl Džedefrė statė piramidę atskirai nuo tėvo Didžiosios piramidės Gizoje, lieka neaišku. Kai kurie tyrinėtojai tiki, kad Džedefrė užbaigė tėvo piramidės statybas ir pripildė jo laidojimo valčių duobes provizija, nes jose rasta Džedefrės vardo inskripcijų. Faraono vardo įrašų aptikta diorito skaldyklose Nubijoje, netoli Abu Simbelo.  2004 metais prancūzų egiptologas Vasililas Dobrevas teigė, kad rado įrodymų, kad galbūt Džedefrė nurodė iškalti Sfinksą, vaizduojantį tėvo veidą.

## Šaltiniai
* Encyclopaedia Britannica, 2008 10 23
* Touregypt.net (anglų k.)
Charkovas

**Charkovas** arba **Charkivas** (, ) – miestas rytinėje Ukrainoje, antrasis pagal dydį šalies miestas; srities centras. Išsidėstęs prie Charkivo, Lopanės ir Udos upių. Mieste yra daug plačių gatvių, ilgų pastatų. Istoriniai pastatai: Pokrovskio cerkvė (XVII a. pab.), Uspenskio (XVIII a. pab.), Patriarcho (XIX a.), varpinė (įrengta 1812 m. pergalei prieš Napoleoną atminti). Yra Charkovo universitetas, mokslinių tyrimų centrai, keletas teatrų ir muziejų. Veikia Malyševo gamykla.

## Istorija

Charkovas įkurtas 1656 m. kaip tvirtovė ginantis nuo totorių. Miestas augo kaip prekybos ir kultūros centras, 1765 m. tapo visos Ukrainos administraciniu centru. XIX a. pabaigoje pradėjus vystyti mineralų gavybos infrastruktūrą, Charkovas tapo svarbiu pramonės ir transporto centru. Charkove yra išvystyta daug gamybos rūšių: žemės ūkio reikmenų, šachtų, elektros ir geležinkelio, mašinų; yra chemijos, maisto apdirbimo pramonė. Pirmojo pasaulinio karo metu jame vyko aršūs mūšiai, iš pradžių tarp rusų ir vokiečių, o vėliau – tarp Rusijos revoliucijos sekėjų ir priešininkų. 1920–1934 m. Charkovas buvo Ukrainos Tarybų Socialistinės Respublikos sostinė (jį pakeitė Kijevas). Antrojo pasaulinio karo metu, 1941–1943 m., miestą buvo okupavę vokiečiai, miestas buvo smarkiai sugriautas.

## Miestai partneriai
*  Bolonija, Italija
*  Poznanė, Lenkija
*  Lilis, Prancūzija
*  Niurnbergas, Vokietija
*  Cincinatis, JAV
*  Bania Luka, Bosnija ir Hercogovina
*  Varna, Bulgarija
*  Kutaisis, Gruzija
*  Kaunas, Lietuva

## Sportas
### Futbolas
* Metalist 1925
* FK Metalìst Harkìv
* FK Harkìv
* „Metalist“ stadionas

## Žymūs žmonės
* Viktoras Estrovičius (1881–1941), Lietuvos žydų kilmės architektas, projektavęs miesto gyvenamuosius namus ir gydymo įstaigas.

## Šaltiniai
Čihuahua (miestas)

**Čihuahua** () – miestas šiaurinėje Meksikoje, Čihuahua valstijos sostinė. Miestas yra apie 1400 m virš jūros lygio, plynaukštėje, kurią iš rytų, pietų ir vakarų supa kalnai. Miesto centre yra graži aikštė, kurioje stovi paminklas Migeliui Hidalgui (*Miguel Hidalgo*) ir jo generolams, 1810 m. revoliucijos lyderiams. Čihuahua – kalnakasybos centras (apylinkėse išgaunama švino ir cinko rūdos, sidabras), taip pat išvystyta tekstilės pramonė, metalurgija, mašinų gamyba. 1954 įkurtas Čihuahua autonominis universitetas. Yra 1725–1825 metų katedra, kurioje įkurtas sakralinio meno muziejus.

Šio miesto vardu pavadinta šunų veislė.

## Istorija
 
Čihuahua įkurta 1709 m. ispanų, XVIII amžiuje buvo gen.kapitonijos centras. Per 1846–1848 metų JAV-Meksikos karą du kartus užimtas JAV kariuomenės. 1864 m. trumpai buvo Meksikos sostinė valdant prezidentui P. B. Chuaresui.

## Klimatas
Čihuahua yra vakarinėje Čihuahua dykumos ekoregiono pusėje, todėl mieste vyrauja karštas semiaridinis klimatas (Kepeno klimato klasifikacija *BSh*).

## Šaltiniai
El Pasas

**El Pasas** () – miestas pačiuose Teksaso valstijos vakaruose (JAV), į pietus nuo Naujosios Meksikos, prie Rio Grandės upės (priešingame krante yra Chuareso miestas, Meksika).Su Chuaresu sujungtas keliais tiltais, tarp jų Amerikų tiltu. 649,2 tūkst. gyventojų (2010). Tai uostas, per kurį keliauja daug prekių tarp Meksikos ir JAV, išvystytas geležinkelio, oro ir kelių transportas. Su Chuareso miestu sieja daug kultūrinių ir ekonominių ryšių, El Pasas turi miesto, turinčio amerikietišką – meksikietišką kultūrą, vardą. Keliaujantiems į Meksiką tai svarbus turizmo centras. Miestui itin svarbi tarptautinė prekyba.

El Pasas yra Franklino kalnų (*Franklin Mountains*) perėjoje – iš to ir kilęs miesto pavadinimas ( – perėja). Jis yra 1126 m virš jūros lygio, turi saulėtą ir švelnų klimatą.

## Demografija
Sėjamasis žirnis

:: *Apie kaimą Šakių rajone žr. [[Žirniai (Šakiai)]]*.

**Sėjamasis žirnis** (*Pisum sativum*) – pupinių (*Fabaceae*) šeimos žirnių (*Pisum*) genties augalų rūšis.

Vienmetis žolinis augalas. Lapai poromis priešiškai plunksniški su kiaušiniškais lapeliais ir ūseliais, kuriais kabinasi prie atramos. Vaisius – ankštis, kurioje yra apvalios ar netaisyklingos žalsvai geltonos, rausvai gelsvos ar žalios sėklos. 

## Kilmė
Žirnis labai senas kultūrinis augalas. Mažojoje Azijoje jis buvo auginamas akmens ir žalvario amžiuose. Sėklų rasta prie Alpių esančių sričių poliniuose statiniuose. Žirniai buvo vienas svarbiausių senovės graikų ir romėnų, ypač liaudies, maistinių augalų. Centrinėje Europoje jie paplito vėlai – VIII – X a. ir buvo auginami grūdams. XVIII a. žirnius maistui jau plačiai vartojo Prancūzijoje ir Anglijoje. 

Šis augalas kažkada buvo svarbus genetinių tyrimų objektas, iš jo atrasti Mendelio dėsniai. Šiuo metu žirnis yra modelinis augalas chloroplastų importo sistemoms tirti.

## Sudėtis
Žirniuose baltymų daugiau nei kitose daržovėse ir nemažiau negu mėsoje. Žirnių baltymus sudaro labai svarbios aminorūgštys (cistinas, lizinas, triptofanas, argininas, metioninas), kurias sintetina tik augalai. Jos gyvybiškai svarbios tiek žmonėms, tiek gyvuliams.

Grūduose yra cukraus, 122 mg% fosforo, krakmolo, 285 mg% kalio druskų, riebalų, vitaminų A, B1, B2, C.

Žalieji žirneliai yra 1,5-2 kartus kaloringesni už kitas daržoves ir bulves. Juose iki 20 % baltymų, karotino, ląstelienos, 25 mg% vitaminų B, C. 

## Pritaikymas
Po derliaus nuėmimo antžeminė žirnių dalis gali būti šeriama gyvuliams žalia ar iš jos gaminamas silosas, o iš grūdų koncentruotieji pašarai.

## Mityba
Žalieji žirneliai dažnai vartojami dietinei mitybai. 

Subrendę žirniai valgomi virti. Iš virtų žirnių gaminami konservai. Galima dėti į miltus, kepant kvietinę duoną.

Nesubrendusios žalios sėklos – žalieji žirneliai – valgomi švieži, džiovinti ir konservuoti.