open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Mažosios moterys

**Mažosios moterys** () – amerikiečių rašytojos Louisos May Alcott romanas, išleistas 1868–1869 m. Originali versija pasirodė dviem tomais. Knyga susilaukė didžiulio populiarumo ir šiandien yra laikoma vaikų literatūros klasika.

Istorijos centre – keturios seserys: Megė, Džo, Betė ir Eimi. Mergaičių šeima kadaise buvo turtinga, tačiau pasakojamuoju metu kenčia nepriteklius. Maža to, jų tėvas dalyvauja JAV pilietiniame kare. Mergaitės yra priverstos užmiršti nerūpestingą gyvenimą, dirbti bei vertinti kasdienes smulkmenas. Romane autorė jautriai pavaizduoja keturių mergaičių charakterius, santykius su motina bei aplinkiniais. Seserys iš mergaičių pamažu virsta „mažosiomis moterimis“.

Romane „Mažosios moterys“ apstu autobiografinių detalių iš Louisos May Alcott gyvenimo: autorė taip pat buvo iš keturių vaikų šeimos ir vaikystėje kentė skurdą. Prašoma leidėjų, Alcott parašė du knygos tęsinius.

## Nuorodos
* Apie autorę (anglų k.)
Diphylleia grayi

**Diphylleia grayi** (*Diphylleia grayi*) – magnolijūnų (*Magnoliophyta*) skyriaus, raugerškinių (*Berberidaceae*) šeimos, *[[Diphylleia]]* genties, daugiamečių vaistažolių rūšis.

## Paplitimas
Savaime paplitę vidurio ir šiaurinėje Japonijoje bei Rusijai priklausančioje Sachalino saloje, kurioje paplitęs negausiai. Mėgsta pakankamai drėgną dirvožemį.

## Apibūdinimas
*Diphylleia grayi* turi įdomią savybę – lyjant, jo žiedlapiai praranda baltą pigmentą ir tampa skaidriai permatomi it stiklas, o sausi vėl atgauna buvusį baltą pigmentą. Dėl šių savybių, šis augalas vadinamas „gėle skeletu“.

Augalas auga gana lėtai ir užauga iki 0,4 m aukščio bei išsikeroja iki 1 m pločio. Jų lapai dideli, platūs, apie 20–25 cm ilgio. Žydi gegužės pabaigoje – birželio mėnesį. Žiedynas skėčio formos, iki 8–12 baltų, nedidelių Žiedų, kurių skersmuo iki 2 cm. Jų vaisius – tamsiai mėlynos spalvos uoga, panaši į mėlynes, kuri subręsta rugpjūtyje.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* theplantlist.org / ''Diphylleia grayi'' F.Schmidt 
* youtube.com / Beautiful “Skeleton Flower” Turns Transparent When It Rains- Diphylleia grayi
Taisyklingas dodekaedras

**Taisyklingas dodekaedras** arba **penkiakampis dodekaedras** – dodekaedras, sudarytas iš dvylikos taisyklingų penkiakampių sienų, kurios po tris sueina į kiekvieną viršūnę, o jo sandarą aprašo Schläfli simbolis {5,3}. Tai vienas penkių Platono kūnų. Jis turi 20 viršūnių, 30 briaunų ir 160 įstrižainių (60 sienose ir 100 vidaus erdvėje), o prie kiekvienos viršūnės esančių plokščiųjų kampų suma lygi 324°.

Euklidas sukonstravo taisyklingąjį dodekaedrą ant kubo briaunų. Papas Aleksandrietis įrodė, kad taisyklingojo dodekaedro viršūnės po penkias priklauso keturioms lygiagrečioms plokštumoms, sudarant kiekvienoje iš jų taisyklingąjį penkiakampį. 

## Išnašos
Taisyklingas ikosaedras

Geometrijoje **taisyklingas [[ikosaedras]]** – iškilasis briaunainis, turintis 20 sienų, 30 briaunų ir 12 viršūnių. Tai vienas penkių Platono kūnų.

Jo penkios lygiakraščių trikampių sienos susieina kiekvienoje viršūnėje. Šio briaunainio Schläfli simbolis yra {3,5}, arba kartais jis žymimas pagal viršūnės planą – 3.3.3.3.3 arba 35. Ši figūra yra duali su taisyklingu dodekaedru, kuris žymimas simboliu {5,3}, tai yra, turi tris taisyklingų penkiakampių sienas, sueinančias kiekvienoje viršūnėje.

Taisyklingas ikosaedras yra penkiakampė bipiramidė ir kartu biaugmentinė penkiakampė antiprizmė bet kuria iš šešių krypčių.

Pavadinimas yra kilęs iš graikų kalbos είκοσι *(eíkosi)* 'dvidešimt' ir  εδρα *(hédra)* 'siena'. Euklidas sukonstravo taisyklingąjį ikosaedrą, gaudamas iš pradžių du penkiakampius, priklausančius dviem lygiagrečioms plokštumoms – iš dešimties viršūnių ir po to pridėdamas dvi likusias priešingas viršūnes. Papas Aleksandrietis įrodė, kad taisyklingojo ikosaedro viršūnės po tris priklauso keturioms lygiagrečioms plokštumoms, sudarant kiekvienoje iš jų taisyklingąjį trikampį. Prie kiekvienos šio ikoseadro viršūnės esančių plokščiųjų kampų suma lygi 300°.

## Išnašos
Diphylleia

**Diphylleia** (*Diphylleia*) – magnolijūnų (*Magnoliophyta*) skyriaus, raugerškinių (*Berberidaceae*) šeimos augalų gentis. Tai daugiametės, horizontaliai augančios šakniastiebinės vaistažolės. Žiedynas skėčio formos. Žiedai balti. Jų vaisius – uoga. 

## Paplitimas
Savaime paplitę Rytų Azijoje ir JAV rytinėje dalyje. 

## Rūšys
Žinomos trys rūšys:
* *[[Diphylleia cymosa]]* Michx.
* *[[Diphylleia grayi]]* F.Schmidt; Ši rūšis turi įdomią savybę - lyjant, jo žiedlapiai praranda baltą pigmentą ir tampa skaidriai permatomi it stiklas, o sausi vėl atgauna baltą pigmentą. Dėl šių savybių, šis augalas vadinamas gėle skeletu. 
* *[[Diphylleia sinensis]]* H.L.Li

## Šaltiniai
Dodekaedras

Geometrijoje **dodekaedras** ( 'dvylika' + *ἕδρα* = *hédra* 'pagrindas', 'atrama', 'siena') – briaunainis, turintis dvylika plokščių sienų. Daugiausiai žinomas yra taisyklingas dodekaedras, kuris yra vienas Platono kūnų, ir sudarytas iš dvylikos taisyklingųjų penkiakampių.

Piritoedras yra netaisyklingas penkiakampis dodekaedras, kurio topologija yra tokia pat kaip taisyklingojo, bet jam būdinga kitokia, piritoedrinė simetrija. Rombinis dodekaedras yra oktaedrinės simetrijos. Yra didelė įvairovė kitokių dodekaedrų.

## Šaltiniai
Bronius Maigys

**Bronius Maigys** (g. 1937 m., Alnių k., Molėtų rajone) – lietuvių vandalas. 1985 m. Ermitaže apgadino Rembranto paveikslą „Danaja“.

## Biografija
Baigė 4 klases.

7 metus prieš išpuolį Ermitaže niekur nedirbo, 2 metus gyveno neturėdamas registracijos, ko reikalavo tarybiniai įstatymai.

## Išpuolis

1985 m. birželio 15 d. rytą atvyko į Ermitažą. Turėjo peilį, stiklainį sieros rūgšties, po kelnėmis buvo prisitvirtinęs savadarbių sprogmenų.

Rembranto paveikslų salėje perpjovė „Danają“ saugojusį aptvarą (pagal kitą šaltinį – peržengė), dešine ranka 2 kartus peiliu perrėžė paveikslą, kaire iš stiklainio apipylė jį sieros rūgštimi.

Sulaikė salėje budėjęs milicininkas I. Žosanas. Paaiškėjo, kad Maigys kišenėje turėjo ir elektros bateriją.

## Pasekmės
Po išpuolio pripažintas psichikos ligoniu. 6 metus praleido Černiachovsko psichiatrijos ligoninėje.

Po Nepriklausomybės atkūrimo perkeltas į Vilniaus respublikinę psichiatrijos ligoninę. Vėliau atsidūrė Utenos pensione.

2006 m. rusiškai parašė 300 puslapių knygą, kurioje išdėstė savą įvykių versiją. Pagal rankraštį skaičiusius rusų žurnalistus, autorius siekia už Lietuvos laisvę kovojusio kankinio įvaizdžio, poelgio nesigaili, pasielgtų analogiškai.

## Populiarioje kultūroje
Kaip politinį protestą-meninį aktą greta Antano Kraujelio ir Romo Kalantos B. Maigį instaliacijoje „Muziejus“ pateikė menininkas Dainius Liškevičius. 2015 m. jo instaliacija buvo pristatyta nacionaliniame Lietuvos paviljone 56-tojoje Venecijos bienalėje.

## Šaltiniai
Vilius Laurinaitis

**Vilius Laurinaitis** (g. 1992 m. liepos 16 d. Bariūnų kaime, Joniškio rajone) – Lietuvos graikų-romėnų stiliaus imtynininkas, pasaulio jaunimo čempionas.

## Biografija

2012 m. pasaulio jaunimo čempionato nugalėtojas svorio iki 96 kg kategorijoje.

Daugkartinis Lietuvos čempionas – 2012, 2013, 2014, 2015 m.

Iki 2008 m. sportininką treniravo Vladimiras Audickas, 2008-2012 m. Grigorijus Kozovskis ir Olegas. Nuo 2012 m. - Mindaugas Ežerskis ir Ruslanas Vartanovas.

## Išnašos
Beathoven

**Beathoven** buvo Islandijos popmuzikos duetas, 1988 metais atstovavęs savo šaliai „Eurovizijos“ dainų konkurse. Grupę sudarė Stefanas Hilmarsonas (, vokalas) ir Sveriras Stormskeris (, fortepijonas, vokalas).

Duetas suburtas 1987 metais. Abu jo nariai buvo gana gerai žinomi savo šalyje: Sveriras – pianistas, o Stefanas – sėkmingas pop dainininkas.

1988 metais Islandijos nacionalinę atranką ir teisę dalyvauti „Eurovizijoje“ laimėjo duetas „Beathoven“ su komiško stiliaus daina „Þú og þeir (Sókrates)“, kurioje minimos net 17 visuomenei žinomų žmonių pavardės. Nepaisant pastangų būti originaliems, islandai „Eurovizijoje“ užėmė 16-ą vietą.

Grupė iširo 1989 m. Narys S. Hilmarsonas 1991 metais vėl dalyvavo „Eurovizijos“ dainų konkurse, šį kartą kaip dueto „Stefán & Eyfi“ narys.

## Diskografija
* *Beathoven* (1987)
* *Þú og þeir* (1988)

## Nuorodos
* Beathoven – „Þú og þeir (Sókrates)“ (video)

|-
Stanislovas Čiupurna

**Stanislovas Čiupurna** – LDK valstybinis veikėjas, Lietuvos didžiojo kunigaikščio Vytauto dvaro maršalka, minimas nuo 1396 iki 1411 metų periodo dokumentuose.

Duomenų apie Stanislovą Čiupurną išliko mažai. Jo vardas keletą kartų sutinkamas Vytauto dokumentuose kaip jo dvaro maršalka, kaip Vytauto maršalka minimas 1404 metais taip pat Torno analisto. Matyt, jis buvo didžiojo kunigaikščio artimas sąjungininkas. Kaip liudininkas 1398 m. spalio 12 d. dalyvavo Salyno sutarties sudaryme, 1401 metais buvo vienas iš Vilniaus-Radomo sutarties autorių, 1411 metais dalyvavo Pirmos Torūnės taikos sudaryme.

|-
Boguslavas Aleksandras Unichovskis

**Boguslavas Aleksandras Unichovskis** (? – 1697 m. birželis) – LDK valstybinis veikėjas.

Naugarduko žemės raštininkas 1678–1687 metais, Iždo Tribunolo deputatas 1683 metais, Lietuvos Tribunolo maršalka 1687 ir 1696 metais, Naugarduko vaivada 1689 metais, Trakų vaivada nuo 1689 metų.

## Literatūra
* Вяроўкін-Шэлюта У. Уніхоўскія // Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. Т.2: Кадэцкі корпус – Яцкевіч / Рэдкал.: Г.П. Пашкоў (гал.рэд.) і інш.; Маст. З.Э. Герасімовіч. – Мн.: БелЭн, 2006. – 792 с.: іл. С. 691. ISBN 985-11-0315-2, ISBN 985-11-0378-0 (т. 2)

|-
Virginijus Gasiliūnas

**Virginijus Gasiliūnas** (g. 1962 m. gegužės 4 d. Raudonpamūšėje) – filologas, redaktorius, žurnalistas. Lietuvių literatūros ir tautosakos instituto darbuotojas (nuo 2010 m. bibliotekos rankraštyno vedėjas).

## Biografija
Mokėsi Raubonių pradinėje, Vileišių aštuonmetėje, Biržų 1-ojoje vidurinėje mokykloje. 1985 m. Vilniaus universitete baigė lietuvių kalbą ir literatūrą. Dirbo redaktoriumi „Vagos“ leidykloje (Muzikologijos ir teatrologijos, Šiuolaikinės prozos, Lietuvių literatūros palikimo redakcijose), „Baltose lankose“, Lietuvių literatūros ir tautosakos institute. 2001–2006 m. Lietuvos radijo Pirmojoje programoje rengė ir vedė laidą „Literatūros akiračiai“, vėliau ir laidą „Atodangos“ (su Regina Germanavičiūte) Klasikos programoje.

## Veikla
Vienas iš jaunųjų kultūros žurnalo „Sietynas“ rengėjų (1988–1991). Parengė Algimanto Mackaus knygą „Ir mirtis nebus nugalėta“ (1994), Broniaus Krivicko raštus (1999) ir bibliografiją (su Paule Mikelinskaite, 1999), Mamerto Indriliūno raštus (2019); sudarė rinktines: Petro Babicko „Toli nuo Tėvynės“ (eilėraščiai ir apybraiža „Brazilija“, 1992), „‘Metmenų’ laisvieji svarstymai“ (1993), Broniaus Krivicko „Laikų griūty“ (2017), Vytauto Vanago – Antano Sėlio knygą „Opera vitae in umbra mortis: poetiniai užrašai ir pokalbis“ (2019), Liudviko Jakimavičiaus eilėraščių rinktinę „Dar pabūsiu“ (2024, kartu su Sergejum Kanovičium), Grigorijaus Kanovičiaus knygą „Tiesa gydo: vieši žodžiai ir interviu, 1988–1993–2022“ (2025). 2008–2011 m. rengė almanacho „Poezijos pavasaris“ audiopriedą – CD „Poezija ir balsas“.

## Įvertinimas
1998 m. „Į laisvę“ fondo Rezistencijos premija už Broniaus Krivicko palikimo tyrinėjimą
2004 m. Lietuvos leidėjų asociacijos premija už literatūros ir knygų populiarinimą per radiją
2005 m. Kultūros ministerijos premija už aktualiausius ir ryškiausius publicistinius kūrinius kultūros temomis
2013 m. Vytauto Kubiliaus premija už literatūros istorijos ir kasdienio jos gyvenimo kritinę refleksiją asmeniniame tinklaraštyje 
2016 m. Poezijos pavasario prizas už eseistiką
2020 m. Bernardo Brazdžionio premija už Mamerto Indriliūno raštų parengimą 

## Šaltiniai
Oilerio charakteristika

Matematikoje, ypač algebrinėje topologijoje ir briaunainių kombinatorikoje, **Oilerio charakteristika** (arba **Euler&#x2013;Poincaré charakteristika**) – topologinis invariantas, skaičius, nusakantis topologinės erdvės pavidalą arba struktūrą, nepriklausomai nuo jos sulenkimo būdo. Šį dydį įprasta žymėti graikų kalbos mažąja raide „chi“  \chi .

Pirmiausia Oilerio charakteristika buvo nustatyta briaunainiams ir buvo naudojama įvairių teoremų, susijusių su briaunainias, įrodymams, įskaitant Platono kūnų skaičių. Leonhardas Euleris, kurio vardu ir vadinama aptariama savybė, daug prisidėjo prie šių pradinių tyrimų. Modernioje matematikoje Oilerio charakteristika kildinama iš homologijos, o abstrakti jos formuluotė pateikiama homologinėje algebroje.

## Briaunainiai
**Oilerio charakteristika **\chi buvo pirmiausia apibrėžta briaunainių paviršiui ir jos pradinis pavidalas buvo toks:
:\chi=V-E+F \,\!
kur *V*, *E* ir *F* atitinkamai yra konkretaus briaunainio viršūnių (kampų), briaunų ir sienų skaičius. Bet kurio iškilojo briaunainio paviršiaus Oilerio savybės reikšmė yra 2:
:V - E + F = 2. \,\!
Šią lygybę priimta vadinti **briaunainio Oilerio formule**. Jos reikšmė atitinka Oilerio charakteristiką rutuliui  (χ = 2) ir visiškai tokią pat reikšmę turi visi *sferiniai briaunainiai*. Kaip šią savybę išreiškiančios formulės elementai susiję su kai kuriais briaunainiais galima susipažinti žemiau pateiktose lentelėse.

Neiškilių briaunainių paviršiai gali turėti įvairias Oilerio charakteristikos reikšmes:

Taisyklingiems briaunainiams Arthur Cayley modifikavo Oilerio formulę panaudodamas politopo tankį D, viršūnės plano tankį d_v ir sienos tankį d_f:
:d_v V - E + d_f F = 2 D.
Ši formulės modifikacija leidžia ją taikyti tiek iškiliems briaunainiams (kurių tankiai yra 1), tiek neiškiliems Keplerio-Poinsot briaunaniams.

Visų projektuojamųjų briaunainių (klojinių) Oilerio savybė yra 1, kaip kiekvienos vienpusės plokštumos, o visų toroidinių briaunainių Oilerio savybės reikšmė yra 0, taip kaip toro.

## Išnašos

## Šaltiniai
* Richeson, David S.; *Euler's Gem: The Polyhedron Formula and the Birth of Topology*. Princeton University Press 2008.
Hyalinobatrachium ruedai

***Hyalinobatrachium ruedai*** – varlių rūšis, priklausanti stiklavarlinių (*Centrolenidae*) šeimai. Paplitusi Amazonijoje: Ekvadore, Kolumbijoje, spėjama, kad ir Peru. Gyvena tankiose senų medžių paunksmėse prie upelių. Kiaušinius deda ant virš vandens augančių augalų, o buožgalviai gyvena upokšniuose.

## Šaltiniai

* Bolívar, W. & Rueda, J.V. (2010). „Hyalinobatrachium ruedai“. IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2. International Union for Conservation of Nature. Nuoroda tikrinta 16 April 2014.
* Frost, Darrel R. (2014). „Hyalinobatrachium ruedai Ruiz-Carranza and Lynch, 1998“. Amphibian Species of the World: an Online Reference. Version 6.0. American Museum of Natural History. Nuoroda tikrinta 16 April 2014.
Lia Vissi

**Olympia „Lia“ Vissi** (, g. 1955 m. gegužės 15 d. Pyla, Larnakos apygarda) – Kipro džiazo muzikos dainininkė. Vyresnioji jos sesuo Anna Vissi taip pat yra dainininkė.

Lia baigusi konservatoriją Atėnuose, ten ji mokėsi groti fortepijonu. Atlikėjos karjerą pradėjo 7 deš. pabaigoje.

Tris kartus dalyvavo „Eurovizijos“ dainų konkurse. 1979 ir 1980 metais ji buvo dainininkų ir grupių, atstovaujančių atitinkamai Graikijai ir Kiprui, narė. 1985-ųjų konkurse dalyvavo kaip solistė, atlikusi dainą „To Katalava Arga“ (). Atlikėja surinko 15 taškų ir liko 16 vietoje iš 19.

1991 metais L. Vissi Graikijos nacionalinėje atrankoje į „Euroviziją“ užėmė antrą vietą.

Nuo 1998 m. dėsto dainavimą konservatorijoje Atėnuose, o nuo 2002-ųjų ir Kipre. 2006 metais dalyvavo parlamento rinkimuose, tačiau nebuvo išrinkta. Buvo ištekėjusi už pianisto ir kompozitoriaus Savvas Savva.

## Šaltiniai


## Nuorodos
* Daina ''To Katalava Arga'' (Eurovizija 1985)

|-
Stig Van Eijk

**Stig Andre van Eijk** (g. 1981 m. kovo 21 d. Kalyje, Kolumbija) – Norvegijos dainininkas, kompozitorius ir dainų tekstų autorius.

## Biografija

Atlikėjas išgarsėjo 1999 metais, kai su savo kūrybos daina „Living My Life Without You“ laimėjo Norvegijos nacionalinę „Eurovizijos“ atranką *Melodi Grand Prix*. 1999 m. „Eurovizijos“ finale, vykusiame Izraelyje, su 35 taškais užėmė 14 vietą. Jis yra pirmasis juodaodis atlikėjas, atstovavęs Norvegijai.

Tais pačiais metais Stig išleido debiutinį albumą „Where I Belong“, tapusiu platininiu (parduota virš 30 tūkst. kopijų). 2000 metų Norvegijos muzikos apdovanojimuose „Hit Awards“ pelnė metų atlikėjo vardą.

Nuo 2003-ųjų yra regio muzikos grupės „The Soul Express Orchestra“ narys.

## Nuorodos

* 

|-
Dominykas Valavičius

**Dominykas Martynas Valavičius** (m. 1750) – Lietuvos referentas nuo 1727 metų, Chveidanų seniūnas. 1742 metais apdovanotas Baltojo erelio ordinu ir Šv. Aleksndro Neviškio ordinu.

Buvo pasiuntiniu nuo Smolensko vaivadijos į 1730 metų seimą.

## Literatūra
* Бантыш-Каменский Н.Н. Списки кавалерам российских императорских орденов Св. Андрея Первозванного, Св. Екатерины, Св. Александра Невского и Св. Анны с учреждения до установления в 1797 году орденского капитула, 2005
* Kawalerowie i statuty Orderu Orła Białego 1705–2008, 2008, s. 173.

## Išnašos
Lebedevo kultūra

**Lebedevo kultūra** – bronzos amžiaus archeologinė kultūra (XI a. pr. m. e. – VIII a. pr. m. e.). Viduriniajame bronzos amžiuje buvo paplitusi į pietryčius nuo dabartinės Lietuvos teritorijos, pradžioje pietinėje ir centrinėje Polesėje, Černigovo ir Sumų srityse. Kai kada Lebedevo kultūra dar vadinama vėlyvuoju Sosnicos kultūros variantu.

## Charakteristika
Vertėsi žemės ūkiu ir gyvulininkyste. Gyvenvietės negausios, įsikūrusios arčiau vandens. Būstai statomi ant žemės arba šiek tiek žemėje. Palaidojimai arti gyvenviečių. Vyravo deginimo paprotys, palaidojimai duobėse arba urnose. Ypatinga keramika, indai storų sienelių, grublėti, kai kada sutinkamos didelio kiaušinio formos. Savo charakteristika labai artima Bondarichos kultūrai.

Susiformavo Sosnicos kultūros pagrindu, pasistūmėjus šiauriau kiek vėliau padarė įtaką formuojantis Dniepro-Dauguvos, Juchnovo ir Milogrado kultūroms.

## Šaltiniai
Eylean Board

**Eylean Board** – projektų valdymo įrankis, sukurtas Prewise, UAB. Šis įrankis yra paremtas Agile projektų valdymu ir yra skirtas komandoms, naudojančioms Scrum, Kanban ar kitas metodikas. Eylean Board yra kategorizuojamas, kaip projektų valdymo ir bendradarbiavimo įrankis.

Pirmoji Eylean Board versija išleista 2011 metų liepos mėnesį.

## Funkcijos
Eylean Board pagrindas – tai projekto lenta padalinta į stulpelius, atspindinčius progresą, ir eilutes, atspindinčias apimtį. Visi projekto darbai šioje lentoje yra vaizduojami užduočių kortelėmis, kurios susideda iš užduoties aprašymo, trukmės, atsakingo asmens, paskirto laiko, dokumentų ir komentarų. Su Eylean Board komandos taip pat gali:
* Sekti laiką
* Atlikti integraciją su Team Foundation Server
* Atlikti integraciją su Microsoft Project
* Naudoti automatines Scrum, Kanban ir Scrumban lentas
* Peržiūrėti suminę vykdymo diagramą
* Peržiūrėti laiko ataskaitas
* Peržiūrėti vykdymo diagramas
* Peržiūrėti bendrą projekto statistiką
* Importuoti ir eksportuoti duomenis iš/į Microsoft Excel ir Microsoft Outlook

## Integracijos
Eylean Board galima integruoti su šia programine įranga:
* **Integracija su TFS** skirta lengvesniam programinių užduočių atvaizdavimui ir kūrimui. Tai dvipusė integracija, leidžianti užduotis kurti iš karto abiejose programose.
* **Integracija su MS Project** skirta MS Project duomenis atvaizduoti agile ir lean principais.
* **Integracija su MS Excel** leidžia importuoti ir eksportuoti duomenis ir užduotis.
* **Integracija su MS Outlook** leidžia pranešti vartotojams apie naujai sukurtas, paskirtas ir užbaigtas užduotis elektroniniu laišku. Vartotojai taip pat gali pasinaudoti galimybe el. laišką paversti užduotimi ar užduotį išsiųsti, kaip el laišką.

## Scrum ir Kanban metodų pritaikymas

Eylean Board gali būti naudojama scrum ir kanban metodų taikymui.

* Eylean Board Scrum lenta leidžia – planuoti sprintus, kurti vartotojų istorijas, įvertinti užduotį istorijos taškais, dalinti istorijas į užduotis, bei sekti progresą suminėje vykdymo diagramoje.

* Eylean Board Kanban lenta leidžia – prioretizuoti planuojamus darbus, nustatyti WIP limitus, peržiūrėti vykdymo diagramas ir viso projekto bendrą statistiką.

## Versijos

Eylean 1.6 yra paskutinė stabili programos versija.

## Kainodara

Eylean Board kaina skaičiuojama pagal naudojimosi trukmę, bei naudotojų skaičių. Vartotojai gali rinktis iš trijų skirtingų planų.

## Galerija

Kanban board.png|Kanban lenta
Dashboard bigger.jpg|Projekto statistika
Burndown chart.png|Vykdymo diagrama
Time tracker.jpg|Laiko sekimas
Cfd.png|Suminė diagrama


## Susiję straipsniai

* Projektų vadyba
* Ekstremalus projektų valdymas

## Nuorodos
Ikosaedras

Geometrijoje **ikosaedras** yra briaunainis turintis 20 sienų, arba dvidešimtsienis. Pavadinimas kilęs iš graikų kalbos žodžių *είκοσι* (eíkosi) – „dvidešimt“ ir *έδρα* (hédra) - „siena“.

Yra daug ikosaedrų atmainų, kurios labiausiai skiriasi simetriškumu. Gerai žinomas yra taisyklingas iškilas ikosaedras, kartais vadinamas Platono ikosaedru.

## Taisyklingi ikosaedrai
Simetriškiausi yra du taisyklingi ikosaedrai – iškilas ir žvaigždinis, vadinamas *didžiuoju ikosaedru.* Kiekvienas turi 30 briaunų ir 20 sienų, sudarytų iš vienodų lygiakraščių trikampių, taip pat 12 viršūnių, kurių kiekvienoje sueina penkios sienos. Abi šios figūros pasižymi vadinamąja ikosaedrine simetrija.

### Iškilas taisyklingas ikosaedras
Iškilas taisyklingas ikosaedras yra dažniausiai sutinkamas ir paprastai vadinamas tiesiog *taisyklingu ikosaedru*, vienu iš penkių taisyklingų Platono kūnų ir yra žymimas Schläfli simboliu {3, 5}. Jis turi 20 trikampių sienų, o kiekvienoje iš 12 viršūnių sueina po 5 sienas ir prie kiekvienos viršūnės esančių plokščiųjų kampų suma lygi 300°.

Šios figūros dualus briaunainis yra taisyklingas dodekaedras {5, 3}  prie kiekvienos viršūnės turintis po tris taisyklingų penkiakampių sienas.

### Didysis ikosaedras
Didysis ikosaedras yra vienas iš keturių taisyklingų žvaigždinių Kepler-Poinsot briaunainių. Jo Schläfli simbolis yra {3, 5/2}. Taip pat kaip ir iškilasis ikosaedras, šis turi 20 sienų, kurias sudaro lygiakraščiai trikampiai, bet jo viršūnės planas yra ne taisyklingas penkiakampis, o pentagrama, arba kitaip dar vadinama penkiakampė žvaigždė, nes didžiojo ikosaedro sienos kerta viena kitą. Susikirsdamos sienos nesukuria naujų briaunų.

Šios figūros dualus briaunainis yra taisyklingas žvaigždinis dodekaedras {5/2, 3} turintis po tris taisyklingas žvaigždines pentagramas prie kiekvienos viršūnės.

## Šaltiniai
Panų kalbos

**Panų kalbos** – indėnų kalbų šeima, vartojama Pietų Amerikoje, vakarų Amazonijoje, Brazilijos, Peru ir Bolivijos teritorijose gyvenančių pano grupės indėnų. Dažnai pano kalbos gretinamos su takanų kalbomis į vieną hipotetinę šeimą. Dar toliau kalbas bandoma apjungti į Makro-panų kalbų superšeimą.

Žinoma 18 gyvų pano kalbų ir 14 mirusių. Tiesa, tikslus kalbų skaičius, jų grupavimas, arealai nėra gerai žinomi, dėl uždaro ir klajokliško panų tautų gyvenamojo būdo, daugelis gyvų kalbų yra ant išnykimo ribos. Literatūroje minima šimtai pano kalbų. Sumaištį kelia tai, kad dažnai tuo pačiu pavadinimu vadinamos kelios skirtingos panų ar net kitų kalbų šeimų kalbos.

Panų kalboms būdinga agliutinacija, priesagos susiję su kūno dalimis.

## Kalbos
* Majorunų šaka
** Tabatingos majorunų [-] †
** Macesų [mcf]
** Kurusos kulinų [xpk]
** Demušbų [-] †
** Korubų [xor]
** Matisų [mpq]
** Žandiatubos majorunų [-] †
** Amazonės majorunų [-] †
* Pagrindinių panų kalbų šaka
** Kašararių [ktx]
** Kašibų [cbr] ir nokamų [nom]
** Čakobų [cao] ir pakaravų [pcp], šinabų? [snh], karipunų?
** Čiribų [-] ?
** Acavakų [atc]
** Arazairių [-] ?†
** Blanko upės remų [-] †
** Taraukos kašinavų [-] †
** Marubų [mzr]
** Vaninavų (katukinų) [knt]
** Olivensos kulinų [-]
** Pojanavų [pyn]
** Iskonavų [isc]
** Nukinių [nuc]
** Moa navų [-] ?
** Žakiranos remų [-] †
** Šipibų [shp], tapiče kapanahvų [kaq], šipinavų [xip] ?
** Variapanų (panų) [pno] †
** Sensių [sni] †
** Kašinavų [cbs]
** Jaminavų [yaa]: javanavų [ywn], šaranavų [mcd], šaninavų [swo], jorų [mts]
** Amahuakų [amc]
** Moa remų [rem]
** Tušinavų [tux] †

## Nuorodos
* Ethnologue klasifikacija
Karažai

**Karažai** (*Karajá, Iny*) – indėnų tauta, gyvenanti pietvakarių Amazonijoje, Brazilijoje (Gojaso, Paros, Tokantinso, Mato Groso valst.). Skirstosi į tikruosius karažus, kurie gyvena prie Aragvajos upės, ypač Bananalo saloje ir tuoj į šiaurę nuo jos, ir javao, kurie gyvena rytiniame Bananalo krante. Populiacija – ~2500–3000 žmonių. Karažų kalba ilgą laiką laikyta izoliuota, dabar grupuojama į makro-že kalbų būrį. Taip pat vartojama portugalų kalba.

Šeima didžioji, matrilinijinė, matrilokalinė. Vado titulas perduodamas per vyrišką liniją. Būta vyriškų slaptų draugijų, vyrų namų. Žiemos gyvenvietę sudaro keletas stačiakampio plano būstų, sudarančių 1-2 gatves. Vasarinių gyvenviečių būstai mažesni. Vyrai tradiciškai rūbų nenešiodavo, moterys nešiodavo karnines prijuostes. Karažai liūčių laikotarpiu gyvena gentimis (po 60-80 žm.) savo nuolatinėje gyvenvietėje, o sausuoju laikotarpiu susiskirsto į būrelius ir upių pakrantėse verčiasi žvejyba. Nuo XVIII a. užmezgė ryšius su brazilais (prekiaudavo žuvimi, meno dirbiniais). Dabar dirba samdomą darbą (ypač irkluotojais), aptarnauja turistus.


Boneca carajá em barro cozido 01.jpg|Karažų keramika
Basket, palm leaf strips, Karajá - AMNH - DSC06162.JPG|Palmių lapų krepšys
Colar Carajá MN 04.jpg|Kabutis
Leque de occipício - Carajá MN 01.jpg|Plunksnų vainikas
Statuette Karajà MHNT.ETH.2010.24.01.jpg| Karažų keramika


## Šaltiniai
* Энциклопедия «Народы и религии мира», М.-1998
Amavakai

**Amavakai** (*Amawaka, amahuaca* sav. *yora, huni kui*) – indėnų tauta, priklausanti pano grupei, gyvenanti vakarų Amazonijoje: daugiausia Peru (Ukajalio, Madre de Dioso dep.), kažkiek Brazilijoje (Peru pasienyje). Gyvena Mapujos, Kuranchos, Sepahvos, Inujos ir Žurua upių baseinuose. Tautą sudaro beveik ~4 tūkst. žmonių (kitais duomenimis – ~500). Kalba panų kalboms priklausančia amavakų kalba. Taip pat kalba ispaniškai. Išpažįsta tradicinę religiją.

Amavakai gyvena gūdžiuose džiunglių plotuose, su ne indėnais ryšiai menki (keičia medžioklės laimikius į geležinius įnagius). XX a. pr. smarkiai nukentėjo dėl „kaučiuko bumo“.

Tradiciškai amavakai verčiasi lydimine žemdirbyste: augina manijokus, kukurūzus, bananus, batatus, žemės riešutus ir kt. Taip pat medžioja (su šunimis), žvejoja, rankioja.

Būdinga didžioji, matrilinijinė šeima (~50 žmonių), gyvenanti 3-4 būstų kaime. Paplitusi poligamija. Vyrai dažnai be drabužių, moterys vilki prijuostėles.

Religinėje praktikoje būdingas šamanizmas. Mirusius laidoja urnose, po savaitės sudegina. Nesenoje praeityje praktikavo endokanibalizmą (kaulus grūsdavo ir valgydavo su kukurūzų koše).

## Šaltiniai
* Энциклопедия «Народы и религии мира», М.-1998
Kašinavai

**Kašinavai** (, sav. *Huni Kuin*) – indėnų tauta, priklausanti pano grupei, gyvenanti Amazonijoje: Brazilijoje (Akrėje) ir Peru (Ukajalio, Madre de Dioso dep.). Gyvena Hualjagos ir Žurua tarpupyje. Tautą sudaro beveik 10 tūkst. žmonių, nors dėl klajokliško gyvenimo būdo tikslus gyventojų skaičius nežinomas. Kalba pano kalboms priklausančia kašinavų kalba (huni kuinų) (išskiriamos kašinavų ir šeminavų tarmės). Taip pat kalba portugališkai, ispaniškai. Išpažįsta tradicinę religiją.

Iki XX a. pr. kašinavai gyveno Brazilijoje, bet vėliau dalis persikėlė į vakarus, traukdamasi nuo kaučiuko surinkėjų. 1945–1946 m. užmezgė taikius santykius su brazilais, įsigijo geležinių ginklų, tačiau nukentėjo nuo epidemijų.

Tradiciškai kašinavai verčiasi lydimine žemdirbyste: augina manijokus, kukurūzus, bananus, batatus, žemės riešutus, arbūzus, moliūgus, medvilnę, pipirus. Taip pat medžioja (tame tarpe krokodilus), žvejoja daugiausia naudodami užnuodytas strėles. Rankioja vaisius, laukinį medų. Vėliau vyrai pradėjo dirbti miškų kirtimuose, kaučiuko ūkiuose. Amatai – keramika, tekstilė, pynimas.

Kašinavų gentį, vadovaujamą vado, sudaro keletas matrilokalinių didžiųjų šeimų. Gentys bendrauja švenčių metu. Yra vyriškos brolijos. Iki XX a. vid. kašinavai gyveno 10-12 m ilgio, stačiakampiuose, dvišlaičiuose mediniuose būstuose (jų kaime būta po 1-2). Vyrai nešioja strėnraiščius, moterys – medvilnines sukneles. Apeiginiai kostiumai zoomorfiniai, gausiai puošti plunksnomis. Būdingas veido ir kūno dažymas tamsiomis spalvomis.

Kašinavų mitologijai būdingi mitai apie nukirstos galvos virtimą mėnuliu, apie paukščių plunksnų spalvas. Religinėje praktikoje būdingas šamanizmas. XX a. pab. tradicinė kašinavų kultūrinė sankloda pradėjo nykti.

## Šaltiniai
* Энциклопедия «Народы и религии мира», М.-1998
Krūminė viksva

* *Vignea otrubae* (Podp.) Soják
* *Vignea nemorosa* (Gaudin) Rchb.
* *Vignea cuprina* (Sándor ex Heuff.)
Soják
* *Carex subvulpina* Senay
* *Carex subvulpina var. subcontigua *
* *Carex otrubae* Podp.
* *Carex otrubae var. subcontigua*
* *Carex otrubae f. interrupta*
* *Carex otrubae f. bracteata *
* *Carex nemorosa* Rebent.
* *Carex lamprophysa* Sam. ex Nordh.
* *Carex vulpina var. subcontigua*
* *Carex vulpina var. nemorosa*
* *Carex vulpina f. nemorosa*
* *Carex vulpina subsp. nemorosa*
* *Carex vulpina f. interrupta*
* *Carex vulpina subsp. cuprina*
* *Carex vulpina f. bracteata *
* *Carex nemorosa var. cuprina*
* *Carex cuprina var. subcontigua*

**Krūminė viksva** (*Carex otrubae*) – viksvuolinių (*Cyperaceae*) šeimos, viksvų genties daugiametis augalas.

## Morfologija

Daugiametis pilkšvai žalias retakeris 50– 70 cm aukščio trumpą šakniastiebį išauginantis augalas. Stiebai statūs tribriauniai, jų briaunos labai siaurai spanuotos, nuo pat pamato aštrios, šonai įdubę, pamatinės makštys šviesesnės negu lapinės viksvos, jų kraštai neišsisklaidę. Lapai plokšti siauresni negu lapinės viksvos, 3– 5 mm pločio, jų apatinė pusė skiauterėta, kraštai šiurkštūs. Žiedynas palyginti reta, pertraukta, pailga dažnai šakota, 3– 4 cm ilgio, blyškiai aba gelsvai žalia varpa, susidedanti iš 5– 10 kiaušiniškų, iki 1 cm ilgio varpučių; žiedynlapiai ilgi, siauri. Pažiedės kiaušiniškos, spygliškai nusmailėjusios, blyškiai rusvos arba balzganos, turi žalią ruoželį per vidurį. Maišeliai žalsvi arba gelsvi rudi, 4–4,5 mm ilgio, ilgesni už pažiedes, šiaudų spalvos, blizgantys, su neryškiomis gyslomis abiejose pusėse, laipsniškai nusmailėdami, užsibaigia gana ilgu, truputį kūgišku, nesparnuotu, bet pakraščiais smulkiai dantytu, iš priekio ir užpakalio negiliai skeltu, dvidančiu snapeliu.

Žydi gegužės – birželio mėnesiais. Hemikriptofitas.

## Augavietės

Auga pelkėtose ir šlapiose pievose, šviesiuose supelkėjusiuose miškuose, krūmuose.

**Paplitimas [[Lietuva|Lietuvoje]]**: Gana reta. Iki šiol rastas nedaugelyje vietų: A. Freda (Kauno apyl.), Garmiškių km. (Kaišiadorių raj.) Liūliškių km. (Marijampolės raj.), Lukšių medelynas (Alytaus raj.), Mediniškių km. (Radviliškio raj.), Žiežmarių apyl. (Kaišiadorių raj.). Kadangi augalas yra labai panašus į Lapinę viksvą (*Carex vulpina* L.), o iš dalies ir į *Carex contigua* Hoppe ir nuo jų dažnai neskiriamos tai paplitimas dar mažai teištirtas.

**Bendras paplitimas**: Pietų Skandinavija, Vakarų ir Pietų Europa, europinės Rusijos dalies vakariniai pietiniai rajonai, Krymas, Kaukazas, Vidurinės Azijos pietrytiniai ir pietiniai rajonai, Mažoji Azija, Šiaurės Iranas. Priklauso europiniam floros elementui.

## Panaudojimas

Vartojamas pynimo darbams. Yra nurodymų, kad pasižymi pluoštinėmis savybėmis.

## Literatūra

* P. Snarskis, „Vadovas Lietuvos augalams pažinti“, Vilnius, 1969 m.
* V. Galinis, „Vadovas Lietuvos TSR vandens augalams pažinti“, Vilnius, 1980 m.
Retažiedė viksva

* *Trasus pauciflorus* (Lightf.) Gray
* *Psyllophora pauciflora* (Lightf.) Schur
* *Leucoglochin pauciflorus* (Lightf.)Heuff.
* *Caricinella pauciflora* (Lightf.) St.-Lag.
* *Carex phyllophora* Kunth
* *Carex pauciflora f. elatior*
* *Carex patula* Huds.
* *Carex leucoglochin* L.f.
* *Anithista patula* Raf.

**Retažiedė viksva** (*Carex pauciflora*) – viksvuolinių (*Cyperaceae*) šeimos, viksvų genties daugiametis augalas.
Retažiedės viksvos pavadinimas kilo iš lotyniškų žodžių: „carex“ – viksva, „pauci“ – keli, „flora“ – žydintis.

## Morfologija

Daugiametis, 5– 20(35) cm aukščio, plonu, šliaužiančiu, šakotu, rudų žvynelių padengtu šakniastiebiu ir ilgais palaipas duodantis augalas. Stiebai statūs arba truputį lenkti, laibi, apačioje bukai, viršuje aštriai tribriauniai, pilki, viršutinėje dalyje truputį šiurkštūs, su rudomis makštimis pamate. Stiebo viršūnėje tėra tiktai viena varputė. Lapai 2– 3, siaurai linijiški, apie 1 mm pločio, lovelio pavidalo, šiurkščiakraščiai, apatinėje stiebo dalyje susitelkę: viršutinis lapas pats didžiausias, 2– 7 cm ilgio, žalias, kiti – smulkesni, kartais rusvi; lapų makštys gana ilgos, plėviniais pakraščiais. Žiedynas – varpa; iš pradžių atvirkščiai kūgiška, vėliau praretėjanti, su žemyn atlenktais maišeliais, apie 1 cm ilgio, iš keleto žiedų sudėta. Varputės šviesiai geltonos, vienanamės – toje pačioje varputėje yra ir kuokeliniai, ir piesteliniai žiedai: kuokeliniai žiedai 1– 3, varpos viršūnėje; jų pažiedės lancetiškai yliškos. Piesteliniai žiedai 2– 5, apatinėje varpos dalyje; jų pažiedės platesnės, kiaušiniškai lancetiškos, nusmailėjusiomis viršūnėmis, apie 4(5) cm ilgio ir 2 mm pločio, rausvai rusvos, su siauru, balsvu, plėviniu pakraščiu ir žaliu ruoželiu per vidurį; žiedams peržydėjus, jos nukrinta.

Maišeliai iš pradžių statūs, bręsdami jie vis labiau atsilošia, kol visiškai žemyn nusvyra, sudarydami su varpos ašimi smailų kampą, neaiškiai tribriauniai, lancetiškai yliški, (4)4,5–6(7) mm ilgio, blyškiai rusvi arba gelsvi (šiaudų spalvos), neryškiai gysloti, lygiu paviršiumi; snapelis rausvai rudas, kūgiškas, jo viršūnė vamzdiška, iš jos kyšo liemenėlis. Šerelio pavidalo priedelio (rudimentinė vyriškojo žiedyno ašis) maišelio viduje nėra. Purkos 3.

Žydi birželio – liepos mėnesiais. Vaisius platina gyvuliai; maišeliai įsivelia į gyvulio plaukus ir įsminga į odą. Geofitas.

## Augavietės

Auga aukštapelkėse ir pelkėtose pievose, aukštapelkių pakraščiuose kartu su kiminais.

**Paplitimas [[Lietuva|Lietuvoje]]**: Gana retas, bet paplitęs visoje šalyje augalas. Būdinga rūšis aukštapelkių bendrijoms.

**Bendras paplitimas**: Šiaurės, Vidurio ir Rytų Europa, Sibiras, Tolimieji Rytai, šiaurinė Mažosios Azijos dalis, Šiaurės Amerika. Priklauso borealiniam floros elementui.

## Literatūra

* P. Snarskis, „Vadovas Lietuvos augalams pažinti“, Vilnius, 1969 m.
* V. Galinis, „Vadovas Lietuvos TSR vandens augalams pažinti“, Vilnius, 1980 m.
Pakrantinė viksva

* *Trasus riparius* (Curtis) Gray

**Pakrantinė viksva** (*Carex riparia*) – viksvuolinių (*Cyperaceae*) šeimos, viksvų genties daugiametis augalas.

Pakrantinės viksvos pavadinimas kilo iš lotyniškų žodžių: „carex“ – viksva, „riparia“ – pakrantinė, krantinė.

## Morfologija

Daugiametis, pilkai žalias, 60– 120(150) cm aukščio augalas su ilgu, storu, šliaužiančiu šakniastiebiu ir palaipomis. Stiebai statūs, stambūs, stori, aštriai tribriauniai viršuje šiukštūs, iki viršaus lapuoti; pamatinės makštys rusvos arba rausvai rusvos, pastorėjusios, belakštės, supleišėjusios, bet pakraštyje dažniausiai lygios, tinkliškai neišsisklaidžiusios.Lapai standūs, plokšti, platūs, 6– 12(15) mm pločio, viršuje laipsniškai nusmailėję. Labai šiurkščiakraščiai su išsišovusia vidurine gysla ir mažomis, ryškiomis skersinėmis gyslomis, tokio pat ilgio, kaip stiebai arba ilgesni už juos. Žiedynas status, ilgas, 20– 30 cm ilgio, retas susideda iš 3– 5(6) suartėjusių kuokelių ir 2– 3(4) cm viena nuo kitos gerokai nutolusių piestelinių varpučių. Apatinis žiedynlapis su trumpa makštimi ir ilgu, tokio pat ilgio, kaip ir žiedynas ar dar ilgesniu už jį, lakštu. Kuokelinės varputės cilindriškos, 2–6 cm ilgio ir 3–5 mm pločio, storos, tankios; jų pažiedės kaštoniukai rudos, plačiai lancetiškos, dažnai viršūnėje akuotiškai nusmailėjusios. Piestelinės varputės cilindriškos, storos, 2– 6(10) cm ilgio ir 8– 10 mm pločio, tankios, apatinė – žymiai toliau nuo kitų atsiskyrusi, ant ilgo, kartais 5 cm ilgio, storo švelnaus kotelio, likusios – trumpakotės arba beveik bekotės iš pradžių stačios, vėliau atsilošusios arba nusvirusios pažiedės kiaušiniškai lancetiškos, rausvai rudos, su šviesesniu trigysliu ruoželiu per vidurį, kuris viršūnėje pereina į ilgą, laipsniškai nusmailėjusį, pakraštyje smulkiai dantytą akuotą. Maišeliai odiški kiaušiniškai kūgiški, 5– 5,5(6) mm ilgio, trumpesni už pažiedes, apvaliai tribriauniai, su plonomis, gausiomis gyslomis, rudi, trumpakočiai, laipsniškai nusmailėję į gana trumpą, dvidantį snapelį, kurio danteliai plačiai prasiskėtę. Vaisiai kiaušiniški, tribriauniai, 2–2,3 mm ilgio, šviesiai rudi.

Žydi gegužės ir birželio mėnesiais. Vaisius išplatina vandens srovės. Hemikriptofitas, hidrofitas.

## Augavietės

Auga upių, pelkės, ežerų, tvenkinių krantuose, grioviuose, žemapelkėse, dažnai kartu su Lieknąja viksva (* Carex gracilis*).

**Paplitimas [[Lietuva|Lietuvoje]]**: Gana dažnas visoje šalyje.

**Bendras paplitimas**: Beveik visa Europa (išskyrus arktinius bei šiaurinius rajonus ir didesnę Pirėnų pusiasalio dalį), Kaukazas, Sibiras (iki Baikalo), mažoji ir vidurinė Azija,Iranas, Šiaurės Afrika. Priklauso Euroaziniam floros elementui.

## Panaudojimas

Jaunas augalas gyvulių ėdamas. Šiene jį geriausiai ėda galvijai. Augale susidaro ciano rūgšties, todėl tik atsargiai jį galima vartoti pašarui. Stiebai tinkami demblių pynimui. Dekoratyvinis augalas.

## Literatūra

* P. Snarskis, „Vadovas Lietuvos augalams pažinti“, Vilnius, 1969 m.
* V. Galinis, „Vadovas Lietuvos TSR vandens augalams pažinti“, Vilnius, 1980 m.
Takanų kalbos

**Takanų kalbos** – nedidelė indėnų kalbų šeima, vartojama pietvakarių Amazonijoje: daugiausia Bolivijoje, taip pat Peru. Greičiausiai gimininga panų kalboms (panų-takanų hipotetinė šeima, priklausanti hipotetinei makro-panų superšeimai). Visos kalbos negausios, nykstančios. Dalies klasifikacija abejotina.

## Kalbos
* Ese echų [ese]
* Araonų [aro]
* Kavinenjų [cav]
* Takanų [tna]
* Rejesanų [rey]
* Toromonų [tno] ?

Galbūt takanų kalboms priskirtina mirusi mabenarų kalba. Arasų kalba, neaišku, ar takanų, ar panų kalba.

## Nuorodos
* Ethnologue klasifikacija
Makštinė viksva

* *Carex panicea subsp. vaginata*
* *Carex sparsiflora* (Wahlenb.) Steud.

**Makštinė viksva** (*Carex vaginata*) – viksvuolinių (*Cyperaceae*) šeimos, viksvų genties daugiametis augalas.

Makštinės viksvos pavadinimas kilo iš lotyniškų žodžių: „carex“ – viksva, „vaginata“ – makštinė.

## Morfologija

Daugiametis, tamsiai žalias, retakeris, (10) 25–50 cm aukščio augalas, išauginantis šliaužiantį, šakotą šakniastiebį, padengtą rudų, žvyniškų makščių ir laibas, ilgas, kylančias palaipas. Lapai ir stiebas pliki. Stiebai statūs arba šiek tiek lenkti, švelnūs, tribriauniai, bukomis briaunomis, smulkiai vagoti, su šviesiai rudomis, lakštus turinčiomis makštimis pamate. Lapai plokšti, apatinėje stiebo dalyje susitelkę, trumpesni už stiebą, 2–5 mm pločio, staigiai nusmailėjusia, šiurkščiakrašte viršūne, turi ryškias gyslas apatinėje pusėje. Žiedynas retas, ištįsęs, 5–17 cm ilgio, susideda iš (2)3–4 varpučių. Apatinis žiedynlapis su plačiu, staigiai nusmailėjusiu, neviršijančiu varputės ilgio lakštu ir ilga, viršuje išpūsta, makštimi. Pažiedės rusvai rudos, balsvai neapkraštuotos. Viršūninė varputė kuokelinė, linijiškai cilindriška arba verpstiška, 0,7–2(2,5) cm ilgio ir apie 3 mm pločio, tanki, daugiažiedė; jos pažiedės pailgai atvirkščiai kiaušiniškos, apybukės, rausvai rudos, su šviesesniu ruoželiu per vidurį; varputės kotelis žydėjimo metu dažnai šiek tiek palinkęs. Piestelinės varputės (1)2–3, cilindriškos, 0,5–2,5 cm ilgio ir 4–6 mm pločio, daugiažiedės, į pamatą labai praretėjusios, ant ilgų, švelnių, rečiau truputį šiurkščių, stačių kotelių; pažiedės plačiai kiaušiniškos, staigiai nusmailėjusia viršūne, rausvai rudos, su žaliu ruoželiu per vidurį, kartais balsvu, plėviniu pakraščiu, žymiai trumpesnės už maišelius. Maišeliai kiaušiniški pūsti, tribriauniai, beveik apvaliomis briaunomis, (3)3,5–4,5 mm ilgio, žalsvai geltoni arba geltoni, neryškiai gysloti, beveik bekočiai, viršuje, laipsniškai siaurėdami, užsibaigia cilindrišku, apie 1 mm ilgio, daugiau ar mažiau lenktu snapeliu, kurio viršūnė rusva, įstrižai nukirsta ir pusmėnuliškai iškirpta. Vaisiai kiaušiniškai, rusvai pilki, apskritai tribriauniai, 2–3 mm ilgio.

Žydi gegužės ir birželio mėnesiais. Geofitas.

## Augavietės

Auga drėgnuose ir pelkėtuose miškuose, miško pievelėse, krūmuose, drėgnose ir šlapiose pievose. Priklauso arktiniam–alpiniam floros elementui.

**Paplitimas [[Lietuva|Lietuvoje]]**: gana retas, bet visoje šalyje aptinkamas augalas; šiaurinėje Lietuvos dalyje jis dažnesnis, negu kitur.

**Bendras paplitimas**: Vakarų, Vidurio, Šiaurės Europoje, Vakarų Azijoje, Europinės Rusijos dalies šiauriniai ir vidurio rajonai, Kaukazas, Vakarų Sibiras.

## Literatūra

* P. Snarskis, „Vadovas Lietuvos augalams pažinti“, Vilnius, 1969 m.
* V. Galinis, „Vadovas Lietuvos TSR vandens augalams pažinti“, Vilnius, 1980 m.
Takanai

**Takanai** (*Tacana*) – indėnų tauta, gyvenanti pietvakarių Amazonijoje, Bolivijoje (La Paso, Beni dep.). Populiacija – ~4 tūkst. žmonių (tačiau skirtingais duomenimis tarp 1,1 ir 8,4 tūkst.). Kartu su kaimyninėmis kavinenjų, čamų, araonų, rejesanų tautomis sudaro takanų kalbinę grupę, priklausančią takanų-panų šeimai. Be takanų kalbos dar kalba kečujiškai, ispaniškai. Išpažįsta katalikybę.

Ikikolonijiniais laikais takanai patyrė inkų įtaką, dar anksčiau galbūt buvo veikiami Tihuanako kultūros. Nuo 1537 m. žinomi ryšiai su ispanais. Priešingai nei čamai, su europiečiais sugyvena ilgą laiką taikiai.

Tradiciškai takanai verčiasi lydimine žemdirbyste: augina manijokus, kukurūzus, bananus, batatus, medvilnę, pipirus. Taip pat medžioja, žvejoja, rankioja. Vyrai dirba kaučiuko plantacijose. Amatai – keramika, pynimas, luotų skobimas. Gyvena nedideliais kaimais, namai stačiakampio plano, dvišlaičiu stogu. Vyrai nešioja ilgus medvilninius (rečiau plaušinius) marškinius, moterys – prijuostes, pelerinas.

Takanų kaimui, sudarytam iš giminingų šeimų, vadovauja vadas ir vyriausias šamanas (janakonas). Nors takanų evangelizacija prasidėjo dar XVI a., gausu tradicinio tikėjimo bruožų. Yra šamanų rangai – nuo paprastų žiniuonių iki aukščiausiosios dievybės, gyvenančios Andų aukštikalnėse, kulto šventikų. Išlikusi mitologija.

## Šaltiniai
* Энциклопедия «Народы и религии мира», М.-1998
Mario Party

**Mario Party** – kompiuterinių žaidimų serija, leidžiama Japonijos „Nintendo“ kompanijos nuo 1998 m. Tai „Super Mario“ žaidimų serijos subserija. Žaidimų metu keliems žaidėjams galima valdyti „Nintendo“ žaidimų franšizių herojus (Mario, Luidži, Joši, princesę Pryč, Donki Kongą ir kt.) ir rungtis tarpusavyje minižaidimuose, iš kurių sudarytas pagrindinis žaidimas. Minižaidimus galima žaisti ir vienam žaidėjui, tuomet kiti veikėjai yra valdomi kompiuterio AI, Yra išleista arkadinių žaidimų versijų, kurias publikavo ne „Nintendo“, o „Capcom“.

## Žaidimai
 
Pagrindinių žaidimų serija:

## Nuorodos
* „Mario Party: Island Tour“
* „Mario Party 10“ 
* „Mario Party DS“ 
* mobygames.com
## Išnašos
Mergiūnų šv. Izidoriaus koplyčia

**Mergiūnų šv. Izidoriaus koplyčia** – mūrinė koplyčia Joniškio rajone, Joniškio seniūnijoje, Mergiūnų kaimo kapinėse. Pasiekiama nuo plento  šiauriau Kalnelio žvyrkeliu pasukus apie 1 km į pietvakarius.

Koplyčia yra Joniškio rajono „Piligrimų kelyje“, šalia pastatyta informacinė lenta. Koplyčiai suteiktas Šv. Izidoriaus vardas.

## Istorija

Mergiūnų šv. Izidoriaus koplyčia buvo pradėta statyti 1930 m. kraštiečio Ignaco Jurevičiaus iniciatyva ir pastangomis. Pastatęs koplyčią, Jurevičius ją padovanojo Joniškio parapijos bažnyčiai su sąlyga, kad kasmet čia bus laikomi šv. Izidoriaus atlaidai. Po II pasaulinio karo Mergiūnų koplyčia buvo pradėta niokoti. Koplyčia 1995 m. buvo restauruota ir prikelta naujam gyvenimui.

Mergiūnų kaimelyje belikusios vos kelios sodybos. Sovietmečiu koplyčioje buvo sandėlis, kaime veikė lentpjūvė, buvo ferma, tvenkinys. Šiandien viso to jau nelikę. Mergiūnai ribojasi su Maldeniais. Maldenių bendruomenė, nusprendusi, kad jų kaime nėra tokių vertingų architektūros objektų, kaip gretimo Mergiūnų kaimo koplyčia, nusprendė 2007 m. suremontuoti šį sakralinį pastatą. Maldenių kaimo bendruomenė kasmet kraštiečių susiėjimą rengia prie Mergiūnų koplyčios. Šioje koplyčioje kasmet vyksta atlaidai, po kurių ten pat šalia esančioje R. ir I. Laucių sodyboje jau daugiau kaip dešimtmetį organizuojami kraštiečių susiėjimai.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Šv. Izidoriaus įkurtuvės po atlaidų 
* Mergiūnų šv. Izidoriaus koplyčia
Kalnelio šv. Jono Krikštytojo koplyčia

**Kalnelio kaimo Šv. Jono Krikštytojo kapinių koplyčia** yra Joniškio rajone, Kalnelio kaime, 4 km į vakarus nuo Joniškio, netoli kelių  ir  sankirtos. Ji stūkso kaimo kapinėse ant Kalnelio piliakalnio  (unik. kodas ). Prie kapinių vartelių pastatytas informacinis stendas skelbia, jog tai Joniškio rajono sakralinio kelio objektas.

## Istorija

Pasak padavimų, gali būti pastatyta buvusioje senovės lietuvių tikybos šventoje vietoje - romuvoje. Koplyčia yra XIX a. pradžios liaudies architektūros statinys. 1939 m. koplyčia buvo suremontuota, pakeista dalis fasado konstrukcijų, pristatytas bokštelis, tačiau ši koplyčia yra išlaikiusi ir daug autentiškų elementų.

## Architektūra

Koplyčia vienabokštė, sienos apkaltos horizontaliai, stogas dengtas skarda. Yra trys nesudėtingų formų altoriai. Koplyčios bokšte kabo vertingas varpas (unik. kodas ). Koplyčia labai šviesi, prieš kelerius metus vidus išdažytas. 

Koplyčią supančiose kapinėse yra įdomių metalinių kryžių, mažai besikartojančiais elementais, tarp jų ir lietinis 1849 m. kryžius. Kaltinės kapaviečių tvorelės rodo aukštą kalvių meninį lygį.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Medinių koplytėlių ir bažnyčių keliu
* Kalnelio kaimo Šv. Jono Krikštytojo kapinių koplyčia
Tikunai

**Tikunai** arba ***tukunai*** (*Magüta, Tucuna, Tikuna*) – indėnų tauta, gyvenanti šiaurės vakarų Amazonijoje: Brazilijoje (Amazonėje), Kolumbijoje (Amazonės dep.) ir Peru (Loreto dep.). Gyvena Kaketos (Isos) žemupio baseine. Populiacija neaiški (~18, 47, 63 tūkst.). Tikunų kalba izoliuota (siejama nebent su mirusia jurių kalba). Taip pat kalba portugališkai, ispaniškai. Išpažįsta tradicinę religiją, krikščionybę (katalikybę, evangelines atšakas).

Tradiciškai tikunai verčiasi lydimine žemdirbyste: augina manijokus, kukurūzus, bananus, batatus ir kt., taip pat žvejoja, kartais medžioja. Seniau vertėsi audimu, keramika. Dabar daugiausia dirba samdiniais.

Tikunai skirstosi į dvi egzogamines brolijas ir keletą patrilinijinių giminių. Santuoka matrilokalinė. Gyvenvietės branduolį sudarydavo moterys. Tikunų būstas stačiakampio arba apskrito plano, dvišlaičiu stogu, dažnai pakeltas ant polių. Tradiciškai vyrai vilki strėnraištį, moterys – trumpą sijoną. Maitinasi manijokų miltų sklindžiais, kepta žuvimi ir mėsa. Patyrė ženklią neindėniškų (vakarietiškų) kultūrų įtaką.

Išlikusi mergaičių iniciacija, kai vyrai su kaukėmis vaidina dvasias.


MV - Ticuna Zeremonialgewand 1.jpg|Puošmenys iš plunksnų
Máscara Ticuna MN 02.jpg|Kaukė
Ticuna ceremonial costume - Memorial dos Povos Indígenas - Brasilia - DSC00506.JPG|Apeiginiai rūbai
Tururi Ticuna MN 01.jpg|Dekoracijos 


## Šaltiniai
* Энциклопедия «Народы и религии мира», М.-1998
Valstybinė automobilių inspekcija

**Valstybinė automobilių inspekcija** (**VAI**) – specilizuota milicijos tarnyba, kuri rūpinosi eismo tvarka ir saugumu keliuose ir gatvėse SSRS ir posovietinėse šalyse.

## Funkcijos

* organizavo ir reguliavo transporto ir pėsčiųjų eismą gatvėse ir keliuose;
* ruošė pasiūlymus jam tobulinti;
* kontroliavo, kaip laikomasi kelių eismo taisyklių ir kitų normatyvų, susijusių su eismo saugumu;
* tikrino transporto priemonių kelių techninę būklę;
* rengė transporto priemonių periodines technines apžiūras;
* registravo transporto priemones ir tvarkė jų apskaitą;
* registravo autoavarijas, tyrė jų priežastis ir tvarkė apskaitą;
* egzaminavo vairuotojus ir išduodavo vairuotojų pažymėjimus;
* derino objektų, susijusių su eismu (kelių, kelio įrenginių, transporto priemonių), projektus ir dalyvavo juos bandant ir priimant juos eksplotuoti;
* aiškino įstatymus, susijusius su eismo saugumu.

## Lietuvoje

1944 m. buvo įkurta **[[Lietuvos SSR]] Vidaus reikalų liaudies komisariato Milicijos valdybos Valstybinė automobilių inspekcija**, kuri buvo aukščiausias valdymo organas. 1946 m. liaudies komisariatus pervadinus į ministerijas, atsirado **Lietuvos SSR Vidaus reikalų ministerijos Milicijos valdybos Valstybinė automobilių inspekcija**.

Ši 1980 m. pertvarkyta į **Lietuvos SSR Vidaus reikalų ministerijos Valstybinės automobilių inspekcijos valdybą**. 1991 m. miliciją pertvarkius į policiją, inspekcijos funkcijas perėmė kelių policija.

## Šaltiniai