open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Išigakis (sala)

**Išigakis**, **Išigakidžima** (, jaejam. *Ishanagï*, okinav. *Ishigachi*) – sala Okinavos prefektūroje, Japonijoje. Administraciškai priskiriama Išigakio miestui.

Priklauso Jaejamos salynui, nuo Okinavos salos nutolusi per 411 km į pietvakarius. Yra antra pagal dydį (po Iriomotės), bet daugiausiai gyventojų turinti salyno sala. Salos plotas – 222,24 km².

## Geografija ir gamta
Vulkaninė sala ištįsusi šiaurės rytų-pietvakarių kryptimi, šiaurėje turi ilgą Hirakubo pusiasalį. Aukščiausias saloje yra Omoto kalnas (525.5 m aukščio). Saloje gausu paplūdimių, iš kurių garsiausi yra Kabira, Fusakis ir kiti. Po visą salą išsimėtę keliolika gyvenviečių, kurių didžiausia yra pietvakarinėje pakrantėje ir tarnauja kaip uostas.

Šiaurinė salos dalis kartu su Iriomotės ir Taketomio salomis priklauso Iriomotės-Išigakio nacionaliniam parkui. Išigakyje yra endeminė palmės rūšis Satakentia liukiuensis.

Salos rytinėje dalyje yra Išigakio oro uostas. Iš pagrindinio miestelio plaukia keltai į Iriomotės, Taketomio, Kohamos, Haterumos ir kitas salas.

File:Ishigaki Island ISS038.jpg|Išigakis matomas iš satelito
File:Ishigaki_port_-_1_(1).jpg|Uosto vaizdas
File:Kabira Bay Ishigaki Island41s3s4500.jpg|Kabiros įlanka
File:Kabira Bay Ishigaki Island30s3s4592.jpg|Kabiros įlanka
File:Kabira-Bay-Kabira-park-2019.jpg|Kabiros įlanka
File:Mount Omoto on Ishigaki 201912.jpg|Omoto kalnas
File:2018-01-13_Shirahoreef_＆_New_Ishigaki_Airport_by_Peach_Airbus_A320-214_白保海岸珊瑚礁と新石垣空港_DSCF9566a.jpg|Širaho koralinis rifas
File:Ishigaki_hirakubo_hanto.jpg|Hirakubo pusiasalis
File:Ishigaki_hirakubo_toumidai.jpg|Hirakubo pusiasalis
File:HirakuboTodai.jpg|Hirakubosakio švyturys


## Kultūra ir turizmas

Išigakio istorija neatsiejama nuo Riūkiū istorijos ir Jaejamos salų istorijos. Dėl ilgalaikės izoliacijos čia susiformavo atskira Jaejamos kalbos tarmė ir gana savita kultūra. Nuo seno sala garsėjo vietine tekstile: Išigakio džiofu ir minsa. XX a. pabaigoje pradėta vietinės keramikos tradicija, kuri naudoja lydytą stiklą.

Saloje nuo seno auginamos kiaulės, ožkos, pastaruoju metu populiarinama vietinė karvių veislė (vagiū). Tradiciškai salos ekonomika laikėsi ant cukranendrės auginimo, o XX a. pradžioje pradėti masiškai auginti ananasai. Išigakio salos mityba sudaro dalį Riūkiū virtuvės kulinarinės tradicijos. Žymiausias vietos patiekalas – Jaejamos soba. Taip pat naudojami tik šiai salai būdingi pipirai.

Salos paplūdymiai ir geras klimatas sutraukia gausius turistus iš Japonijos bei Taivano. Svarbiausios istorinės lankytinos vietos yra XIX a. pradžios vietos aristokrato namas Mijaradunči (), seniausia Jaejamos salų budistinė šventykla Torindžis ir Jaimos kaimas, kuris sukurtas suvežus į vieną vietą tradicinės architektūros pastatus.

## Nuorodos
Laisvučių daugiakamienis klevas

**Laisvučių daugiakamienis klevas** – išskirtinis medis Kurtuvėnų regioniniame parke, augantis Šiaulių rajono savivaldybėje, Bubių seniūnijoje, Laisvučių kaime, 1,4 km į pietus nuo kelio , 2,4 km į pietvakarius nuo Kurtuvėnų. Teritorija patenka į Šiaulių miškų urėdiją, Kurtuvėnų girininkiją (44 kv. 61 skl.). Klevas auga pamiškėje, šalia jauno eglyno, 100 m į pietvakarius nuo vienkiemio sodybos pastatų,  prie miško kelio Laisvučiai – Vainagiai (Kelmės raj.), už 25 m į vakarus nuo Laisvučių daugiakamienės liepos, 400 m į rytus nuo Laisvučių drevėtosios guobos.

Daugiakamienis klevas ir jo aplinka sutvarkyti. Aplink klevą atliktas miško šviesinimas, iš po lajos pašalinti augę kiti medžiai ir krūmai. Vakarinėje kamienų pusėje išlikusios kelios skylės po sulos leidimo. Medis pažymėtas prie kelio pastatytu informaciniu stendu. Nuo kelio Kurtuvėnai – Pašvinės link klevo pastatytos nukreipiamosios rodyklės. Kultūrinių, kraštotyrinių žinių apie objektą nėra.

Klevas yra savivaldybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas pagal 2015 m. rugsėjo 17 d. sprendimą Nr. T-253. Pagrindiniai parametrai pagal šio objekto aprašą 2014 m.: 
* Medžio rūšis – paprastasis klevas (*Acer platanoides* L.)
* Kamienų skaičius – 14 (neskaitant 1 nulūžusio)
* Kamienų apimtys 1,3 m aukštyje – iki 1,26 m
* Medžio aukštis – 24,0 m
* Lajos plotis – 16,0-18,0 m
* Lajos projekcinis plotas – 154,0 m² (laja netaisyklingai ovali)
* Saugomos teritorijos plotas – 0,0254 ha (patikslintas 2022 m.)
* Amžius – apie 60 metų

## Taip pat skaitykite

Kiti Lietuvos klevai, gamtos paveldo objektai:
* Domantų klevas (Jurbarko raj.)
* Grabijolų klevas (Elektrėnų sav.)
* Mosėdžio klevas (Skuodo raj.)
* Stokaičių klevas (Tauragės raj.)
* Vaičiūnų klevas (Kauno raj.)

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Šiaulių rajono savivaldybė. Gamtos paveldo objektai *siauliuraj.lt*, 2023-01-20 
* Kurtuvėnų parke – žygis „Išskirtiniai medžiai ir kalvos“ *snaujienos.lt* 2015-02-20
Telšių getas

**Telšių getas** – žydų getas, nuo 1941 m. rugsėjo 1 d. veikęs Telšiuose, Masčio ežero pakrantėje.

Į Telšius suvarytos žydės įkurdintos kelete nedidelių namų Elektrinės, Ežero ir Telšės gatvėse. Gete kalintos moterys gyveno skurdžiomis sąlygomis: miegodavo tiesiog ant grindų, nes nebuvo nei baldų, nei patalynės, valgyti kalinėms praktiškai neduodavo. Geto žydėms maisto parūpindavo telšiškiai. Ūkio darbams kalinės būdavo varomos į kaimus. Telšių gete veikė gydytojo Maušos Blato vadovaujama ambulatorija.

Šiaulių apygardos komisaras įsakė iki 1942 m. pradžios Telšių getą likviduoti. Rainiuose 1941 m. gruodžio 23–24 d. įvyko geto kalinių egzekucija. Maždaug 400 moterų žuvo, o apie 30 pavyko išvengti sušaudymo. Ištrūkusias žydes po Telšių geto likvidavimo priglobė ir slėpė vyskupas Vincentas Borisevičius.

Rašytojas I. Damba, pats kalėjęs Telšių gete, o vėliau išvykęs į Izraelį, publikavo prisiminimų knygą apie šį getą ir žydų bendruomenės žūtį.

## Išnašos

## Nuorodos
*  Telšių getas: 81-osios sunaikinimo metinės, Žemaičių muziejus „Alka“
* Telšių geto kalinių žūtis 1941 m. gruodžio 23–24 d., Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo centras
Nelėjas (Kodro sūnus)

**Nelėjas** ( ar *Νείλεος*) – jaunesnysis Kodro sūnus graikų mitologijoje. Nelėjas ginčijo vyresniojo brolio Medonto teisę į sostą, nes šis buvęs luošas. Po Delfų orakulo ištarmės, palankios Medontui, vadovavo kolonistams, keliaujantiems į Joniją, o pats įkūrė Miletą. Sūnaus Aipito vadovaujami kolonistai įsikūrė Prienėje. Kito sūnaus vedamas persikėlėlių būrys apsigyveno Jase, netekusiame daug gyventojų kare su karais.

## Išnašos
Jambaru

**Jambaru** (, pažodžiui „kalnai ir lygumos“), taip pat žinomas kaip **Kunigamis** (, kunigam. くんじゃん *Kunjan*) arba **Šiaurinė Okinava** – geografinis-kultūrinis regionas esantis Okinavos salos šiaurinėje dalyje, pasižymintis neliesta gamta ir savita kultūra.

Terminai „Janbaru“ ir „Kunigami“ įvardija tą pačią teritoriją, tačiau Jambaru labiau naudojamas kalbant apie regiono gamtą, o Kunigamis – apie istoriją ir kultūrą.

Regionas apima apie 764 km² teritoriją, kurioje gyvena apie 120 tūkst gyventojų.

## Savivaldybės

Kunigamyje (Jambaru) yra šios savivaldybės:
* Nagas ()
* Kunigamis ()
* Ogimis ()
* Higašis ()
* Nakidžinas ()
* Motobu ()
* Ona ()
* Ginodza ()
* Kinas ()
* Ie ()

## Geografija ir gamta

Regionas apima apie pusę Okinavos salos, esančią į šiaurę nuo siauriausios salos vietos. Regione yra Motobu pusiasalis ir prie jos prisiglaudusios kelios salelės: Iedžima, Sesokas ir Kooris. Vienintelis didesnis miestas yra Nagas.

Regionas, ypač šiauriausias jo kampas, pasižymi subtropinių džiunglių gamta, laikoma vienu paskutiniųjų išlikusių neliestų džiunglių pavyzdžių Azijoje. Čia rasta daugiau nei 4 tūkstančiai gyvybės rūšių, o 11 gyvūnų ir 12 augalų rūšių yra paplitusios tik šiame regione. Tarp jų yra paukščiai (Okinavos vištelė (*[[Hypotaenidia okinawae]]*), Okinavos margasis genys (*[[Dendrocopos noguchii]]*), *[[Larvivora komadori]]*), ropliai (*[[Echinotriton andersoni]]*), varliagyviai, šikšnosparniai, žiurkės, kurie laikomi nykstančiais. Jambaru neretai vadinamas Rytų Galapagais.

Siekiant išsaugoti natūralią gamtą ir vystyti ekoturizmą, 1999 m. buvo atidarytas Ufugio gamtos muziejus (). 2010 m. jis atsidarė po renovacijos. 2016 m. regione įkurtas Jambaru nacionalinis parkas. Dėl savo svarbos 2021 m. Jambaru kartu su trimis kitomis Riūkiū salyno vietomis buvo įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

Vaizdas:ノグチゲラ_ドラミング準備中_20190426.jpg|Dendrocopos noguchii
Vaizdas:Odorrana_narina_by_OpenCage.jpg|Odorrana narina
Vaizdas:Diplothrix_legata_Stuffed_specimen.jpg|Diplothrix legata
Vaizdas:Rana_ishikawae.jpg|Odorrana_ishikawae
Vaizdas:Solanum_erianthum_Don_W_IMG_1616.jpg|Solanum_erianthum


## Istorija ir kultūra

Kaip atskiras regionas Kunigamis ėmė formuotis viduramžiais (Sandzano laikotarpiu), kuomet čia susiformavo Hokudzano karalystė su sostine Nakidžine. XV a. ši karalystė prijungta prie Riūkiū karalystės, tačiau išlaikė savo savivaldą kaip atskiras administracinis vienetas: **Kunigamio sritis** (), vėliau Kunigamio apskritis Japonijos valstybės sudėtyje.

Dėl izoliacijos Kunigamio gyventojai išlaikė atskirą tapatybę, kultūrinius bruožus, susiformavo atskira Kunigamio tarmė, kartais laikoma atskira kalba.

XX a. viduryje, per Antrąjį pasaulinį karą, regionas tapo prieglobsčiu nemažai daliai Okinavos salos gyventojų, kurie čia slėpėsi. Po karo dalyje regiono buvo sukurta JAV karinė bazė ir džiunglių karo pratybų centras.

## Šaltiniai
2023–2024 m. Thai League 1

**2023–2024 m. Thai League 1** (*Liga 1*) – Tailando profesionalų futbolo lygos 2023–2024 m. sezonas. Čempionatas prasidėjo 2023 m. rugpjūčio 11 d., o baigėsi 2024 m. gegužės 26 d.

Lygos varžybas organizuoja Tailando futbolo federacija. Dėl rėmimo sutarčių lyga dar žinoma kaip **Hilux Revo Thai League**, o pagrindiniai rėmėjai – Toyota Motor Thailand. 

## Komandos
; 2023–2024 m. Pirmoje lygoje rungtyniavo šešiolika komandų. 

Buriram United gynė čempionų titulą, prie komandų senbuvių prisijungė trys naujos, Nakhon Pathom United, Trat ir Uthai Thani, perkeltos iš 2022–2023 m. Thai League 2.

## Galutinė lentelė
* Buriram United apgynė čempionų titulą ir dešimtą kartą klubo istorijoje triumfavo šalies čempionate.

## Išnašos

## Nuorodos
* The Football History Association of Thailand 
* RSSSF duomenų bazė
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
Dubkai (reikšmės)

**Dubkais** vadinamos Rusijos gyvenvietės:
* Kaliningrado srityje:
** Naikiai Bagrationovsko rajone,
** Paskalviai Nemano rajone;
* Dubkai Pskovo srityje.
Kita:
* Dubkai – pasienio kontrolės punktas (Tilžės aplinkkelyje).
Dievažmonija

**Dievažmonija** () – rusų filosofo V. Solovjovo įvesta religijos filosofijos sąvoka, apibūdinama kaip Dievo ir žmonijos vienovė.

Ši sąvoka gvildenama V. Solovjovo traktate „Paskaitos apie dievažmoniją“ (*Чтения о богочеловечестве*, 1878–1882 m.). Jame atsiskleidžia filosofo požiūris, kad dievažmonija – paskiro individo ir žmonijos apskritai savęs tobulinimo ir išganymo vyksmas. Jo vieta – žmogaus siela. Šio vyksmo metu žmogus, atmesdamas egoistinę valią, dieviškajam pajungia savo gamtinį pradą. Anot V. Solovjovo, chaotiškoje tikrovės reiškinių įvairybėje tik žmogus pajėgus suvokti ir išreikšti „absoliučios visavienybės“ dieviškąją idėją, tad jis vienintelis, pats būdamas gamtos dalis, tegali būti tarpininkas tarp Dievo ir pasaulio. Tobulu Dievo atsiskleidimu laikė Kristaus įsikūnijimą, prisiimant žmogaus pavidalą (dievažmogis). V. Solovjovo supratimu, nei tradicinė religija su savo tikėjimu į Dievą, nei tikėjimą žmogumi iškelianti modernioji civilizacija šių tikėjimų galutinai neišrutulioja. Visa apimanti dievažmonijos tiesa prieinama, nuosekliai išplėtojus šiuos du tikėjimus.

Vienas iš V. Solovjovo idėjas aiškinusių rusų filosofų – N. Berdiajevas. Dievo karalystę jis suprato kaip dievažmonijos karalystę, kurioje Dievas galutinai gimstąs žmoguje, o šis – Dieve. L. Karsavinas, aiškinęs, kad žmonijos virsmas dievažmonija esąs istorijos prasmė ir siekinys, šią sąvoką jungė su visuotinybės koncepcija. S. Bulgakovas tvirtino, kad žmonėse glūdi prigimtinis virsmo dievažmonija potencialas, tačiau kad šis potencialas taptų realybe, būtina Dievo malonė.

V. Solovjovo dievažmonijos samprata buvo reikšminga dievoieškos idėjų klostymuisi.

Kiti rusų filosofai taip pat plėtojo dievažmonijos koncepciją (tarp jų S. Frankas, N. Loskis, J. Trubeckojus).

## Išnašos
Sektor Gaza

**Sektor Gaza** () – Sovietų Sąjungos ir Rusijos roko muzikos grupė, įkurta 1987 m. gruodžio 5 d. Voroneže. Grupės lyderis, dainų autorius ir vienintelis nuolatinis narys buvo Jurijus Klinskich (geriau žinomas slapyvardžiu Jurijus Choj).

Grupė labiausiai žinoma dėl savo humoristinių dainų. Beveik visose dainose buvo vartojami keiksmažodžiai. 

## Istorija
Grupė įkurta 1987 m. gruodžio 5 d. Voroneže, tačiau ją faktiškai sudarė vienas J. Klinskich. Grupė galutinai susiformavo tik 1988 m. birželį, kai prie jos prisijungė būgnininkas Olegas Kriučkovas ir bosistas Semionas Titievskis. Tų pačių metų birželio 9 d. įvyko pirmasis grupės koncertas, o 1989 m. grupė įrašė savo pirmajį albumą. Vėliau koncertavo kartu su tokiomis garsiomis TSRS grupėmis kaip „Graždanskaja Oborona“, „Zvuki Mu“, „Deti“ ir t. t. 

Grupė išpopuliarėjo 1990 m., kai grupės lyderis J. Klinskich išsiuntė savo albumus „Зловещие мертвецы“ ir „Ядрёна вошь“ į Maskvą. Tuo pat metu grupę pastebėjo Maskvos verslininkas Fidelis Simonovas, jis atvyko į Voronežą susipažinti su nariais ir netrukus pradėjo rengti jiems koncertus. 

1991 m. lapkritį bei 1999 m. gegužę koncertavo Vilniuje. 

2021 m. apie grupę „Sektor Gaza“ ir jos lyderį sukurtas dokumentinis filmas, 2023 m. rugpjūčio mėn. pradėta filmuoti vaidybinį filmą apie grupę.

## Nariai

* Jurijus Klinskich
* Igoris Žirnovas
* Igoris Kuščevas
* Tatjana Fatejeva
* Vadimas Gluchovas
* Igoris Anikejevas

## Diskografija

* *Плуги-вуги* 1989
* *Колхозный панк* 1989
* *Зловещие мертвецы* 1990
* *Ядрёна вошь* 1990
* *Ночь перед Рождеством* 1991
* *Гуляй, мужик!* 1991
* *Нажми на газ* 1992
* *Сектор Газа* 1993
* *Танцы после порева* 1993
* *Кащей Бессмертный* 1994
* *Газовая атака* 1996
* *Наркологический университет миллионов* 1997
* *Восставший из ада* 2000

## Šaltiniai
Voniškių I uosis

**Voniškių I uosis** – išskirtinis uosis, augantis Voniškių kaime, Plokščių seniūnijoje, Šakių rajono savivaldybėje, Panemunių regioninio parko Nemuno kraštovaizdžio draustinyje. Objekto teritorija priklauso Šakių regioninio padalinio Šakių girininkijos kv. Nr. 111, skl. Nr. 7.

Uosis auga miško pakraštyje prie atviro, dirbamo lauko, už 300 m į šiaurės vakarus nuo artimiausios sodybos (netoli Pašlaičių g. 7). Šalia uosio prasideda medžiais apaugusi Nemuno šlaito griova. Medis gali būti pasiekiamas iš kelio , ties Voniškių gamybiniais pastatais pasukus žvyrkeliu į šiaurę, apie 1,5 km Nemuno link. Kitas būdas – iš  panemunės žvyrkelio medžiais ir krūmais apaugusio stataus šlaito papėdėje pakilti į viršų.

Voniškių kaime, Nemuno pašlaitėje, augo kiti uosiai, pastaraisiais metais (pagal 2020 m. patikrinimą) sunykę: II uosis (nudžiūvęs)  ir III uosis (išvirtęs).

## Duomenys

I uosis nuo 2004 m. – savivaldybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas. 2011 m. duomenimis:

* Medžio rūšis – paprastasis uosis (*Fraxinus excelsior* L.)
* Kamienų skaičius – 1
* Kamieno skersmuo 1,3 m aukštyje – 0,97 m
* Kamieno apimtis 1,3 m aukštyje – 3,05 m
* Medžio aukštis – 26 m 
* Amžius – per 100 metų

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Gamtos paveldo objekto teritorija. Voniškių I uosis *sakiai.lt*
Steve Beeks

**Styvis Byksas** arba **Stefenas Džonas Byksas** (*Steve Beeks*, *Stephen John Beeks*; g. 1971 m. balandžio 10 d. Ašfordas, Anglija) – Anglijos futbolo specialistas, futbolo treneris. FC Gintra vyr. treneris (nuo 2025 m.).

## Biografija
Gimė Ašforde, Anglijoje. Žaidė futbolą gimtinėje. Vėlesniais metais ėmėsi trenerio veiklos. 1999 m. pradėjo trenerio veiklą „Cove Rangers“ klube. 2001–2002 m. dirbo treneriu „Fleet Town“ klube. 2003–2007 m. – „Molesey“ klube. 2009–2010 m. treniravo „Margate“ klubo futbolininkus. 

Nuo 2010 m. dirbo treneriu Åland United klube (Suomija), žaidusiame tuometinėje Naisten Liiga. Šiame klube rungtyniavo pajėgios žaidėjos: Pille Raadik (Estija), Hayley Lauder (Škotija), bei Adelina Engman (Suomija). Suomijos moterų rinktinės žaidėja Adelina Engman trenerį apibūdino, kaip vieną geriausių, pas kurį jai teko treniruotis.

Nuo 2012 m. vadovavo IFK „Mariehamn“ klubo akademijai Suomijoje, kuri ugdo jaunuosius talentus. 2018 m. vasario mėn. įgijo UEFA Pro Licence. 

Nuo 2021 m. dirbo treneriu Åland United klube. 2021, 2022, 2023 m. sezonuose klubas Kansallinen liiga užėmė trečiąją vietą.

### 2025 m. FC „Gintra“
2025 m. sausio 3 d. „Gintros klubas“ pristatė naująjį vyr. trenerį.

2025 m. kovo 8 d. oficialiai debiutavo klube Baltijos lygos rungtynėse Rygoje prieš vietos „RFS“ futbolininkes. Susitikimas baigėsi nulinėmis lygiosiomis (0-0).

2025 m. sezone FC Gintra iškovojo čempionių titulą. 2025 m. lapkričio 13 d. tapo žinoma, kad treneris paliko klubą.

## Pasiekimai
;  **su [[FC Gintra]]:**
: **Lietuvos čempionas:** 2025

## Išnašos

## Nuorodos
* Soccerway
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
Obeliškių I skroblas

**Obeliškių I skroblas** – išskirtinis medis Panemunių regioniniame parke, Nemuno kraštovaizdžio draustinyje. Skroblas auga Šakių rajono savivaldybėje, Plokščių seniūnijoje, Obeliškių kaime. Objekto teritorija priklauso Šakių regioninio padalinio Šakių girininkijai, priskiriama prie kv. Nr. 111, skl. Nr. 5. Patenka į Buveinių apsaugai svarbią teritoriją (BAST) – Nemuno slėnio skroblyną, plytintį nuo Kriūkų iki Gelgaudiškio.

I skroblas auga šalia II skroblo, o šių skroblų pora – šalia Obeliškių I ąžuolo. miško pakraštyje prie atviro, dirbamo lauko. Šalia objekto prasideda medžiais apaugęs Nemuno šlaitas. Medis gali būti pasiekiamas iš kelio , ties Voniškių gamybiniais pastatais pasukus žvyrkeliu į šiaurę, apie 1,5 km Nemuno link, toliau nuo kryžkelės ties Pašlaičių g. 7 – apie 1 km į šiaurės vakarus. Tarp kelio ir skroblo plyti dirbamas laukas (apie 300 m).   

Skroblas paskelbtas savivaldybės saugomu gamtos paveldo objektu 2004 m. sausio 29 d. sprendimu Nr. T-12. Priskiriamas paprastajam skroblui (*Carpinus betulus* L.). Aukštis – 23 m, kamieno apimtis – 2,1 m.

## Taip pat skaitykite

Kiti Lietuvos skroblai, gamtos paveldo objektai:
* Obeliškių II skroblas (Šakių raj.)
* Obeliškių III skroblas (Šakių raj.)

## Pastabos

## Šaltiniai
Noihiohė

**Noihiohė** (, nuo 1946 m. ***Vasiljevka***, ) – gyvenvietė Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Oziorsko rajone, 2 km į pietus nuo Didžiosios Karpavos, pasienyje su Lenkija.

## Istorija

Iki XX a. vidurio priklausė Didžiosios Karpavos parapijai, buvo Girdavos apskrityje.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Stovėjimas prie Ugros upės

**Stovėjimas prie Ugros upės** – 1408 m. rugpjūčio mėn. neįvykęs mūšis, 1406 – 1408 m. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ir Maskvos Didžiosios kunigaikštystės konflikto dalis, pasibaigęs Amžinosios taikos sudarymu.

1406 m. Maskvos Didžioji kunigaikštystė į Lietuvos ir Pskovo respublikos karą įsijungė pastarojo pusėje. LDK kova su Maskva gerokai palengvino Pskovo padėtį, kuriam po 1406 m. teko kovoti tik su Livonijos ordinu. 

1408 m. vasarą Vytautas surengė karo žygį prieš Maskvą. Rusų šaltiniuose nurodoma, kad savo žygį į Lietuvą rengė ir Maskvos kunigaikštis Vasilijus I. Lietuvos kariuomenei pasiekus abiejų valstybių sieną – Ugros upę – kitame jos krante ją pasitiko Maskvos ir jos sąjungininkų – totorių daliniai. Abi pusės nesiryžo pirmos atakuoti ir keletą dienų abi kariuomenės, išsidėstę priešinguose upės krantuose, tiesiog stovėjo viena prieš kitą.

Po keleto dienų nebylios konfrontacijos abu valdovai nusprendė nestoti į kovą, o sudaryti taikos sutartį. Sutartis buvo sudaryta rugsėjo 14 d. Taika buvo abiejų pusių interesas – Vytautas ruošėsi karui su Vokiečių ordinu, o jo žentas Maskvos didysis kunigaikštis Vasilijus I kaupė jėgas atremti galimam Aukso Ordos valdovo Edygėjaus puolimui.

Po šios taikos nutrūko ir LDK karas su Pskovu. Ugros sutartimi buvo nustatytos LDK ir MDK sienos Okos aukštupyje – Ugros, Resos ir Brynės upėmis, Maskva įsipareigojo nutraukti paramą Švitrigailai, pripažino Lietuvai Smolenską ir Okos aukštupio kunigaikštystes. LDK Maskvai pripažino Peremyšlio, Kozelsko ir Liubutsko kunigaikštystes. Ugros taikos sutartis buvo atnaujinta 1449 m. ir oficialiai galiojo iki 1492 m. (faktiškai – iki 1487 – 1494 m. Pasienio karo pradžios).

## Išnašos
Nemuno kraštovaizdžio draustinis (Panemunių RP)

**Nemuno kraštovaizdžio draustinis** – saugoma gamtos teritorija Nemuno žemupyje pietvakarių Lietuvoje, apimanti Šakių rajono (pietų krante) ir Jurbarko rajono (šiaurės krante) teritorijas, užimanti 38,33 km² plotą. Draustinis skirtas išsaugoti Nemuno žemupio slėnio kraštovaizdžio etaloną su šalia slėnio esančiomis gamtinėmis ir kultūrinėmis vertybėmis. Patenka į Panemunių regioninio parko teritoriją.

Draustinis įsteigtas Vyriausybės 1995 m. vasario 15 d. nutarimu Nr. 247. Atsakinga institucija – Dzūkijos-Suvalkijos saugomų teritorijų direkcija.

## Gamtinės vertybės

* Plokščių erozinis raguvynas 
* Pupkaimio kalvagūbris,
* Obeliškių, Veliuonos, Graužėnų eroziniai atragiai
* Veliuonos sufozinis cirkas 
* Didžupio–Vaiguvos slėniai su Šventduobės šaltiniu 

## Kultūrinės vertybės

Priskiriamos kultūros paveldo vietovės, objektai:
* Veliuonos miestelis
* Veliuonos piliakalniai, piliavietė
* Veliuonos dvaro sodyba
* Raudonės pilies kompleksas
* Plokščių (Vaiguviškių), Kubilių (Šilavėnų), Stulgių, Raudonėnų piliakalniai ir kt.

## Šaltiniai
Mantas Kaušpėdas

**Mantas Kaušpėdas** (g. 2007 m. spalio 26 d.) – **[[Lietuva|Lietuvos]]** plaukimo rinktinės narys, pasaulio ir europos čempionatų dalyvis, nacionalinis rekordininkas.

## Biografija
2023 m. **Europos jaunimo olimpiniame festivalyje** (50 m baseine) Maribore (Slovėnijoje) 100 m nugara rungtyje iškovojo bronzą.

2024 m. '''Europos jaunimo plaukimo čempionate''' (50 m baseine) Vilniuje iškovojo auksą 50 m nugara rungtyje pagerindamas du kartus sau priklausantį Lietuvos rekordą. Taip pat kartu su komanda (4x100 komb.st.) iškovojo bronzą ir pagerino Lietuvos rekordą. 

2024 m. **Pasaulio čempionate** (25 m baseine) Budapešte užėmė 11 vietą bei dukart gerino Lietuvos rekordą. Tapo pirmuoju lietuviu istorijoje, kuris 50 m nugara nuotolį įveikė greičiau nei per 23 sek.

2025 m. **Pasaulio čempionate** (50 m baseine) Singapūre užėmė 18 vietą.

2025 m. **Europos čempionate** (25 m baseine) Liubline užėmė 9 vietą. Kartu su Lietuvos nacionaline rinktine pasiekė naują Lietuvos rekordą vyrų estafetėje 4×50 m komb.būdu bei mišrioje estafetėje 4×50 m komb.būdu.

2025 m. **Lietuvos čempionate** (25 m baseine) Kaušpėdas pasiekė naują Lietuvos 100 m plaukimo nugara rekordą.

**Rekordai.** Viso 35 amžiaus gr. rekordai.

**Lietuvos rekordai**

* 100 m nugara (25 m baseinas): 50.81 (Vilnius 2025.12.19)
* Vyrų estafetėje  4×50 m komb. (Liublinas 2025.12.03)
* Mišrioje estafetėje  4×50 m komb.(Liublinas 2025.12.03)
* 50 m nugara (25 m baseinas): 22.91 (Budapeštas 2024.12.12)
* 50 m nugara (50 m baseinas): 24.68 (Vilnius 2024.07.03)
* Mišrioje estafetėje  4×100 m komb. (Vilnius 2024.07.03)

## Šaltiniai


__BEREDAGSEKC__
Aleksandrija (Minesota)

**Aleksandrija** () – miestas Jungtinėse Amerikos Valstijose, vidurio vakarų Minesotoje, 115 km į šiaurės vakarus nuo Sent Klaudo, daugybės nedidelių ežerų apsuptyje. Daglaso apygardos centras. Praeina Fargo–Mineapolio plentas ir Vinipego–Mineapolio geležinkelis. Kurortas. Žemės ūkio regiono centras (sojos, kukurūzai, avižos, galvijų auginimas). Metalo apdirbimo, plastiko, pakavimo mašinų pramonė. Veikia technologijų koledžas.

Šiauriau Aleksandrijos yra Karloso ežero valstijos parkas. Mieste yra Runų akmens muziejus, kuriame eksponuojamas Kensingtono akmuo – akmuo su įrašais senąja skandinavų kalba, esą aprašantis XIV a. vikingų kelionę į Ameriką. Šalia pastatytas paminklas vikingui.

2020 m. 90,8 % miesto gyventojų buvo baltieji, 3,4 % – lotynoamerikiečiai, 1,2 % – afroamerikiečiai, 1,0 % – azijiečiai, 3,1 % – mišrios kilmės.

## Istorija

Aleksandrija įkurta 1858 m. buvusių sijų ir odžibvių stovyklaviečių žemėse. Inkorporuota 1866 m., pavadinta vieno iš naujakurių Aleksandro Kinkido garbei. XIX a. 8-ajame dešimtmetyje ėmė plėtotis kaip poilsiavietė. Miestas nuo 1908 m.

## Šaltiniai
Obeliškių II skroblas

**Obeliškių II skroblas** – išskirtinis medis Panemunių regioniniame parke, Nemuno kraštovaizdžio draustinyje, savivaldybės saugomas gamtos paveldo objektas. Skroblas auga Šakių rajono savivaldybėje, Plokščių seniūnijoje, Obeliškių kaime, šalia I skroblo ir Obeliškių I ąžuolo, patenka į Nemuno slėnio skroblyną.

II skroblas auga miško pakraštyje prie atviro, dirbamo lauko, šalia lapuočiais medžiais apaugusio Nemuno šlaito. Gali būti pasiekiamas iš kelio , pro Voniškių gamybinius pastatus pasukus žvyrkeliu į laukus link Nemuno.

Pagrindiniai medžio duomenys:  paprastasis skroblas (*Carpinus betulus* L.), 24,5 m aukščio.
 
## Taip pat skaitykite

Kiti Lietuvos skroblai, gamtos paveldo objektai:
* Obeliškių I skroblas (Šakių raj.)
* Obeliškių III skroblas (Šakių raj.)

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Gamtos paveldo objekto teritorija. Obeliškių II skroblas *sakiai.lt*
Aleksander Sitis

**Aleksander Sitis** () – miestas Jungtinėse Amerikos Valstijose, vidurio rytų Alabamoje, Talapusos apygardoje, 120 km į pietryčius nuo Birmingamo. Praeina Birmingamo–Kolambuso plentas ir geležinkelis. Piečiau miesto telkšo Martino tvenkinys ant Talapusos upės. Tekstilės, metalo apdirbimo pramonė. Turizmas (poilsis prie Martino tvenkinio). Veikia koledžas.

Į rytus nuo Aleksander Sičio yra Pasagos Kilpos nacionalinis istorinis parkas (jame 1814 m. Endriu Džeksono pajėgos nugalėjo krikus), į pietus – Vind Kriko valstijos parkas.

2020 m. 57,8 % miesto gyventojų buvo baltieji, 32,9 % – afroamerikiečiai, 5,0 % – lotynoamerikiečiai, 1,0 % – azijiečiai, 3,0 % – mišrios kilmės.

## Istorija

Gyvenvietė (vadinta Jangsviliu) įkurta 1836 m., netrukus apylinkėse aptikta aukso. Miestas nuo 1872 m., o 1873 m. pervadintas Savanos ir Memfio geležinkelio direktoriaus Edvardo Porterio Aleksanderio garbei.

## Šaltiniai
Laura Dailidėnienė

**Laura Dailidėnienė, Kaminskaitė** (g. 1978 m. gruodžio 9 d. Jurbarke) – Lietuvos kostiumo dizainerė, juvelyrė  
## Biografija
KAMM mokėsi drabužių konstravimo ir modeliavimo pas dėst. A.Šakienę. Vėliau tesė studijas Vilniaus dailės akademijoje, pas Prof. J. Talaikytę, baigė 2007 m. Aktyvioje kolekcijų pristatymo veikloje, šalia Jaunųjų dizainerių konkursų ir kolekcijų pristatymų, Laura surengdavo personalines parodas ar teminius pristatymus. 
Anksti pradėjo atstovauti Lietuvos vardą užsienio mados pasaulyje. Dažnai laimėdavo konkursus ir paruošusi kolekciją veždavo į pristatymus, anksti aplankytos konkursus organizavusios šalys: Ukraina -Lvivas; Nyderlandai - (Hanza)Zwole, Latvija - Ryga ar Kinija - SIFA'99 Hong Kongas, visur šalia kolekcijos plevėsavo šalies trispalvė, tai paskatino dizainerę užsibrėžti aukštų tikslų.

### Veikla
1998 m. Kaune pristatė savo pirmąją drabužių kolekciją, tais metais KAMM naujam renginiui Laura pasiūlė pavadinimą "Rumours / Apkalbos", [E.Sidaro], 
E.Rainio, K.Kruopenytės, A.Indreliūnaitės bei kitų aktyvių studentų buvo priimtas toks pavadinimas, Kauno mados renginys "Apkalbos" vyksta iki šiol 

Sukūrė proginius rūbus, sceninius įvaizdžius Džordanai Butkutei, Gintarei Gurevičiutei, Moniqué, Daivai Žeimytei, ambasadoriams.

Prekinio ženklo 'Laura Daili' dizainerė. Dalyvauja tarptautinėje veikloje  2013 “Contemporary Craft Show” Filadelfija, JAV ; 2013 “Interior Lifestyle” Tokijo, Japonija ; 2015 “Fashion For Europe” Viena , Austrija 

Dalyvauja labdaringuose renginiuose, tokiuose kaip IWAV (International Women's Association of Vilnius) "Blossom of Hope"  

Paskutinė kolekcija skirta istoriniam Vilniaus barokui buvo palydėta M.K.Čiurlionio muzikos garsais ir pristatyta 2024 rudenį Rygos mados Savaitėje 

## Literatūra

* 
* 
* 

## Šaltiniai

## Nuorodos
Asmeninė svetainė
Transformeriai. Pradžia

**Transformeriai. Pradžia** () – 2024 m. amerikiečių animacinis mokslinės fantastikos veiksmo filmas, sukurtas pagal „Transformerių“ franšizę. Filmą pagal Eric Pearson, Andrew Barrer ir Gabriel Ferrari scenarijų režisavo Josh Cooley.

Pasaulinė premjera įvyko 2024 m. rugsėjo 11 d. Sidnėjuje, Australijoje, o Lietuvos kino teatruose pasirodė 2024 m. rugsėjo 20 d.

Filmas sulaukė teigiamų kritikų atsiliepimų, kurie gyrė siužetą, animaciją, scenarijų, įgarsinimą, veiksmo scenas, muziką ir humorą, tačiau jo kasos rezultatai buvo prastesni: visame pasaulyje uždirbo tik 129,4 mln. dolerių, nors biudžetas siekė 75–147 mln. dolerių.

## Siužetas
Veiksmas vyksta Kibertrone, gimtojoje transformerių planetoje. Vaizduojama Optimo Praimo ir Megatrono kilmė bei ankstyvieji santykiai.

## Vaidmenys

: *Aktorius – veikėjas*

* Chris Hemsworth – *Orion Pax / Optimus Prime*
* Brian Tyree Henry – *D-16 / Megatron*
* Keegan-Michael Key – *B-127*
* Scarlett Johansson – *Elita-1*
* Steve Buscemi – *Starscream*
* Laurence Fishburne – *Alpha Trion*
* Jon Hamm – *Sentinel Prime*
* Vanessa Liguori – *Airachnid*
* Jon Bailey – *Soundwave*
* Jason Konopisos-Alvarez – *Shockwave*
* Evan Michael Lee – *Jazz*
* James Remar – *Zeta Prime*
* Isaac C. Singleton Jr. – *Darkwing*

## Filmo gamyba
2017 m. rugpjūtį pranešta, kad oficialiai kuriamas animacinis „Transformerių“ filmas.

2020 m. balandį paskelbta, kad filmo režisieriumi pasamdytas buvęs „Pixar“ animatorius ir režisierius Josh Cooley. Taip pat paskelbta, kad filmą prodiusuos „Hasbro Entertainment“ ir „Paramount Animation“. 2022 m. vasarį paaiškėjo, kad filmas bus kompiuterinės animacijos.

## Atsiliepimai
Recenzijų suvestinėje „Rotten Tomatoes“ 89 % iš 168 kritikų atsiliepimų yra teigiami, o vidutinis įvertinimas – 7,3/10. „Metacritic“, kuri naudoja svertinį vidurkį, remdamasi 30 kritikų, filmui skyrė 64 balus iš 100 galimų, o tai reiškia, kad vertinimai yra „iš esmės palankūs“.
## Nuorodos
* 
* 
* 
## Išnašos
Rygos mados savaitė

**Rygos Mados Savaitė** (nuo ) – didžiausias Baltijos šalyse mados renginys.  organizuojamas kasmetinis tarptautinis renginys.

Rygos mados savaitė – tai savaitę trunkantis renginių rinkinys, kuriame Latvijos ir užsienio mados dizaineriai demonstruoja savo naujausias kolekcijas. Pirmą kartą jis buvo surengtas 2004 m.

## Šaltiniai
Alhusemaso salos

**Alhusemaso salos** () – Ispanijos eksklavas Viduržemio jūroje, prie pat šiaurinių Maroko krantų, tuojau į pietryčius nuo al Hoseimos. Sudaro trys salos, išsidėsčiusios pusapvalėje 14 km pločio ir 8 km ilgio įlankoje, apsaugotoje Nuevo kyšulio. Jos smėlėtą dugną suklostė Nekoro upės aliuvinės nuogulos.

Salos:
* Penjon de Alhusemasas (*Peñón de Alhucemas*) – plotas 0,015 km², aukštis 27 m; saloje yra fortas su sraigtasparnių tūpimo aikštele;
* Tieros sala (*Isla de Tierra*, 'Žemės sala') – plotas 0,017 km². Negyvenama, uolinga salelė;
* Maro sala (*Isla de Mar*, 'Jūros sala') – plotas 0,014 km². Negyvenama, uolinga salelė.

Ispanai Alhusemaso salose įsitvirtino 1673 m., kai čia įkūrė karinę tvirtovę. Į salas pretenzijas reiškia Marokas.

Į Alhusemaso salas dažnai traukia migrantai, tikėdamiesi gauti prieglobstį Ispanijoje. Tačiau dėl salų neaiškaus statuso, jose netaikomi Ispanijos migracijos įstatymai, ir žmonės deportuojami atgal į Maroką. Siekiant atgrasinti migrantus, nedidelė karinė stovykla įrengta ir Tieros saloje.


L'ile de Nekor (cropped).jpg|Penjon de Alhusemaso fortas
Peñón de Alhucemas (13).JPG|Penjon de Alhusemasas vakare
Alhucemas penon calle de Dom Miguel.jpg|Forto gatvelė 1915 m.


## Šaltiniai
Alipurduaras

**Alipurduaras** (, ) – miestas Indijoje, Vakarų Bengalijos šiaurės rytuose, lygumoje prie Kaldžanės upės, 16 km į šiaurę nuo Koč Biharo. Svarbus regioninis kelių ir geležinkelių mazgas (linijos į Siligurį, Koč Biharą, Guvahatį). Prekyba ryžiais, tabaku, džiutu, vyksta kasmetinė mugė. Ryžių malimo pramonė. Veikia universitetas (nuo 2020 m.). Tuojau į šiaurę nuo Alipurduaro – Buksos tigrų rezervatas ir nacionalinis parkas.

## Istorija
Miestas pavadintas pagal regionui būdingas aliuvines lygumas – duarus.

Savivaldybės centras nuo 1951 m.

## Šaltiniai
Dvorikai

**Dvorikais** vadinamos Rusijos gyvenvietės:
* Kaliningrado srityje:
** Juodžiai Oziorsko rajone;
** Dirsūnkaimis Zelenogradsko rajone.
Gajevas

**Gajevu** vadinamos Rusijos gyvenvietės:
* Kaliningrado srityje:
** Kropynos Gurjevsko rajone;
** Radžiai Oziorsko rajone.
Alikvipa

**Alikvipa** () – miestas Jungtinėse Amerikos Valstijose, vakarų Pensilvanijoje, Biverio apygardoje, prie Ohajo upės, 29 km į šiaurės vakarus nuo Pitsbergo. Praeina Pitsbergo–Jangstauno kelias ir geležinkelis. Plieno gamyba.

2020 m. 50,5 % gyventojų buvo baltieji, 39,9 % – afroamerikiečiai, 4,1 % – lotynoamerikiečiai.

## Istorija
1750 m. įkurtas Logstauno prekybos postas su indėnais (delavarais, irokėzais, šoniais). Po 1754–1763 m. prancūzų–indėnų karo indėnų nebeliko, ir Logstaunas apleistas. Vėliau gyvenvietė atkurta po 1770 m. ir pervadinta senekų karalienės Alikvipos garbei. Verstasi medienos pjovimu ir miltų malimu. 1793–1794 m. generolas Entonis Veinas čia treniravosi, prieš persikeldamas į vakarų Ohają ir negalėdamas šiaurės vakarų indėnų konfederaciją, remiamą britų.

Alikvipa inkorporuota 1892 m. XX a. pr. pradėjo sparčiai augti pastačius plieno gamyklas. Po 1970–1980 m. daugelis plieno įmonių užsidarė.

## Šaltiniai
Alajansas (Ohajas)

**Alajansas** () – miestas Jungtinėse Amerikos Valstijose, šiaurės rytų Ohajuje, Starko apygardoje, prie Mahoningo upės, 32 km į šiaurės rytus nuo Kantono. Geležinkeliai į Kantoną, Klivlandą, Jangstauną, Minervą. Mašinų ir metalo apdirbimo (sunkiosios malimo technikos, kranų, abrazyvų, plieno), statybinių medžiagų (plytų) pramonė. Veikia Maunt Juniono universitetas (nuo 1846 m.).

2020 m. 80,9 % gyventojų buvo baltieji, 9,6 % – afroamerikiečiai, 2,5 % – lotynoamerikiečiai.

## Istorija
1854 m. sujungti Viljamsporto, Fridomo ir Liberčio kaimai į Alajanso („sandraugos“) gyvenvietę prie svarbios geležinkelių kryžkelės. Netrukus prijungtas ir Maunt Juniono kaimas. Miestas nuo 1889 m.

## Šaltiniai
Alhambra (JAV)

**Alhambra** () – miestas Jungtinėse Amerikos Valstijose, Kalifornijoje, Los Andželo apygardoje, Los Andželo aglomeracijoje, tuojau į pietus nuo Pasadenos, San Gabrielio slėnyje. Veikia Alianto tarptautinio universiteto vienas iš fakultetų. Vystoma prekyba automobiliais.

2020 m. 51,3 % miesto gyventojų buvo azijiečiai, 36,1 % – lotynoamerikiečiai, 8,4 % – baltieji, 1,9 % – mišrios kilmės, 1,6 % – afroamerikiečiai.

## Istorija
Gyvenvietę 1874 m. įsteigė Bendžaminas D. Vilsonas buvusiose Šv. Arkangelo Gabrieliaus misijos žemėse. Kūrėsi kaip žemdirbių gyvenvietė prie vamzdynais drėkinamų laukų. Pavadinta pagal Vilsono pamėgtą kūrinį – 1832 m. Vašingtono Irvingo „Alhambrą“ (šis kūrinys išgarsino maurų rūmus Ispanijoje Alhambrą). Inkorporuotas 1903 m. Augo kaip miegamasis Los Andželo priemiestis.

## Šaltiniai
Alovėjus

**Alovėjus** (, ) – kaimas Škotijoje, Pietų Eršyre, prie Duno upės, pietinis Ero priemiestis. Praeina Ero–Meibolo kelias.

Alovėjus garsėja kaip škotų tautinio rašytojo Roberto Bernso (gimė 1759 m.) gimtinė. Išlikęs jo gimtasis namas, įrengtas muziejus. 1820 m. pastatytas graikiškos šventyklos pavidalo memorialas. Šalia yra senasis Duno tiltas (*Brig o' Doon*), aprašytas Bernso eilėraštyje „Tamas o'Šanteris“ (*Tam o' Shanter*).

## Šaltiniai
Alma (Mičiganas)

**Alma** () – miestas Jungtinėse Amerikos Valstijose, vidurio Mičigane, Grašito apygardoje, prie Paino upės, 60 km į šiaurę nuo Lansingo. Geležinkeliai į Detroitą, Sagino, Klerą, keliai į Lansingą, Maunt Plezantą. Žemės ūkio regiono prekybinis centras (ankštiniai, cukriniai runkeliai, kukurūzai). Automobilių dalių, vandens transporto, metalo dirbinių gamyba.

Veikia koledžas (nuo 1866 m.), masonų namai. Vyksta kasmetinis Almos aukštikalnių festivalis su škotiška muzika, šokiais, tradicinio sporto renginiais.

2020 m. 83,3 % gyventojų buvo baltieji, 13,2 % – lotynoamerikiečiai, 3,3 % – afroamerikiečiai, 1 % – azijiečiai.

## Istorija
1853 m. gyvenvietę įkūrė generolas Ralfas Ilis ir pavadino Ilitonu (*Elyton*). Miestas nuo 1905 m. XX a. pr. veikė sunkvežimių gamykla „Republic Motor Truck Company“, o XX a. antroje pusėje – naftos perdirbimo gamykla.

## Šaltiniai
Atošvaistė

**Atošvaistė** – ovalios formos blyškiai švytinti juosta, regima Saulei diametraliai priešingoje dangaus srityje, nusidriekusi išilgai ekliptikos, nežymiai pereina į Zodiako šviesą. Matoma giedrą pavasario arba rudens naktį, kai nėra mėnesienos, atokiau nuo miesto šviesų (žiemą ir vasarą ją užgožia Paukščių Tako šviesa). Atošvaistės ryškis nakties dangaus ryškį pranoksta 10–15 %.

Susiformuoja dėl Saulės šviesos išsklaidymo ekliptikos plokštumoje esančiame tarpplanetiniame dulkių sluoksnyje, spektras panašus į Saulės. Atošvaistės pavidalą, ryškį lemia Saulės aktyvumas.

Geriausiai matoma atogrąžose.

## Išnašos
Sergejus Kuznecovas

* Sergejus Kuznecovas (1979) – Baltarusijos futbolininkas, treneris;
* Sergejus Kuznecovas (1982) – Ukrainos futbolininkas;
Marytė Margytė

**Marytė Margytė** (1923 m. – 1941 m. birželio mėn. Pumpėnuose, Panevėžio apskr.) – Lietuvos SSR aktyvistė, komjaunuolė, veikusi Panevėžyje.

## Veikla

M. Margytė buvo viena pirmųjų Panevėžio komjaunuolių, pionierių vadovė. Sovietinėje spaudoje aštuoniolikmetė pristatyta kaip žuvusi per Antrąjį pasaulinį karą nuo buržuazinių nacionalistų 1941 m., kraštą okupuojant vokiečiams ir atsitraukiant Raudonajai armijai. M. Margytė su maždaug 30 atsitraukiančių aktyvistų grupe, vadovaujami Juozo Jonušo, 1941 m. birželį patraukė iš Panevėžio pėsčiomis. Birželio 27 d. jie pasiekė Pumpėnus, kuriuos jau kontroliavo sukilėliai ir vokiečių okupacinė valdžia. Nors į miestelį įėjo išsisklaidę, po 2–3 žmones, tačiau kai kurie buvo sulaikyti, tarp jų – M. Margytė ir J. Jonušas, pas kuriuos rasta ginklų (pistoletas ir granata). Jie buvo nuvesti į partizanų štabą prie miestelio aikštės. Netrukus vokiečių kareiviai suimtuosius nusivarė Daujėnų gatve į Jono Rukšėno daržą, kur parklupdytus ant žemės sušaudė.

Panevėžį paliekantys raudonarmiečiai ir NKVD darbuotojai 1941 m. birželio 26 d. surengė apskrities ligoninės gydytojų žudynes, o jiems galimai padėjo sovietiniai aktyvistai, tarp kurių buvo komjaunuoliai J. Jonušas ir M. Margytė. Ji buvo kartais painiojama su vėliau žuvusia kita komjaunuole, sovietų partizane Maryte Melnikaite (1923–1943). Panevėžio gydytojų byla ir komjaunuolių vaidmuo buvo nagrinėjami nepriklausomos Lietuvos prokuratūros iškeltoje baudžiamojoje byloje.

## Atminimo įamžinimas
* Antkapinis paminklas Panevėžio senosiose kapinėse su įrašyta granito plokšte: „*Marytė Margytė (1923–1941) / Juozas Jonušas (1941) / Vieni pirmųjų miesto komjaunuolių / Nužudytų vokiškųjų fašistų*“. 2022 m. duomenimis, sovietinę ideologiją simbolizuojančiame objekte buvo planuojama senąją plokštę pakeisti nauja su paprastu užrašu, kad tai Margių šeimos ir J. Jonušo kapavietės.
* M. Margytės vardu sovietmečiu ir vėliau buvo pavadintų gatvių įvairiuose Lietuvos miestuose: Vilniuje (Krivių g.), Kaune (S. Baltramaičio g.), Šiauliuose (P. Bugailiškio), Panevėžyje (P. Puzino g.), Alytuje (Savanorių g.).
* Paveikslai, portretiniai biustai „Marytė Margytė“: aut. Juozas Andrikis (1957, LDM), Algirdas Steponavičius (1960, LDM), Elvyra Radauskaitė (1968).
* A. Klionovo pjesė „Marytė Margytė“ (Panevėžio dramos teatras, 1948).

## Šaltiniai
Ryšio energija

**Ryšio energija** fizikoje ir chemijoje vadinamas mažiausias energijos kiekis, kurio reikia iš dalelių sistemos išstumti dalelę arba dalelių sistemai išskaidyti į atskiras dalis. Pirmąja prasme šis terminas daugiausia vartojamas kondensuotosios medžiagos fizikoje, atomo fizikoje ir chemijoje, o branduolinėje fizikoje vartojamas atskėlimo, atskyrimo energijos () terminas. Susietos sistemos energetinis lygis paprastai yra žemesnis nei jos nesusietų sudedamųjų dalių. Remiantis reliatyvumo teorija, sistemos suminės energijos sumažėjimą ΔE lydi suminės masės sumažėjimas , kur .

Egzistuoja kelios ryšio energijos rūšys, kurių kiekviena veikia skirtingų mastų ir energijos skalėje. Kuo mažesnis ryšiu susietos sistemos dydis, tuo didesnė ryšio energija.

* Gravitacinė ryšio energija – astrofiziniu mastu
* Susijungimo ir disociacijos energija ir cheminės jungties energija – molekuliniu mastu
* Jonizacijos energija, dar žinoma kaip elektronų jungties energija – atominiu mastu
* Atomo ryšio energija – atominiu mastu
* Atomo branduolio ryšio energija – branduoliniu mastu
* Kvantinės chromodinamikos sąveikos energija – elementariųjų dalelių mastu

## Šaltiniai
Margis (pavardė)

;Margis
* Saulius Margis – Pakruojo rajono meras.
;Margytė
* Marytė Margytė – komjaunuolė.

Pavardė paplitusi Žemaitijoje, šiaurės ir vidurio Lietuvoje (Rozalimas, Lygumai, Darbėnai, Kėdainiai, Panevėžys, Tauragė ir kt.) bei kildinama iš *márgis, mar̃gis* „kas margas“.

## Šaltiniai
Alma

**Alma** gali reikšti:
* Alma – moteriškas vardas;
* Alma – upė Kryme;
* JAV:
** Alma – miestas Mičigane;
** Alma – miestas Arkanzase;
** Alma – miestas Džordžijoje;
** Alma – miestas Nebraskoje;
** Alma – miestas Kanzase;
** Alma – miestas Viskonsine;
** Alma – keletas kitų smulkių gyvenviečių;
* Alma – miestas Kanadoje, Kvebeke;
* Alma – kelios smulkios gyvenvietės Australijoje;
* Alma – miestelis Pietų Afrikos Respublikoje;
* Alma – gyvenvietė Rumunijoje.
Alajansas

**Alajansas** ( 'aljansas, sutartis, sandrauga') gali reikšti:
* Alajansas – miestas Ohajuje;
* Alajansas – miestas Nebraskoje.
Dragoslav Srejović

**Dragoslavas Srejovičius** (,  – ) – serbų archeologas, kultūros antropologas ir istorikas.

Žinomas kaip pagrindinis archeologas, prisidėjęs prie Lepenski Viro archeologinės vietos tyrinėjimų.

## Veikla
Srejovičius turėjo platų interesų ratą, o jo tyrimų sritys apėmė paleolito ir mezolito radavietes Jugoslavijoje, vėlyvąjį romėnų laikotarpį ir graikų–romėnų mitologiją. Daug rašė, išleido daugiau kaip 200 straipsnių, daugiau kaip 20 monografijų, keliolika vadovų ir katalogų. 1974 m. tapo Serbijos mokslų ir menų akademijos nariu, o 1983 m. – tikruoju nariu, vėliau – viceprezidentu.

Buvo vienas iš nedaugelio homoseksualumo neslepiančių Serbijos visuomenės veikėjų.

Jo vardu pavadintos gatvės Belgrade, Novi Sade ir Kragujevace.

## Rinktiniai darbai
;Monografijos
* *Lepenski vir; Nova praistorijska kultura u Podunavlju* (Lepenski Vir: Nauja priešistorinė kultūra Dunojaus slėnyje) (Belgradas, 1969 m.);
* *Europe’s First Monumental Sculpture. New Discoveries at Lepenski Vir* (Pirmoji Europos monumentalioji skulptūra. Nauji atradimai Lepenski Vir) (Londonas, 1972 m.);
* *Umetnost Lepenskog vira* (Lepenski Vir menas) (Belgradas, 1983 m.), su Ljubinka Babović
* *Rečnik grčke i rimske mitologije* (Graikų ir romėnų mitologijos žodynas) (Belgradas, 1979 m.), su Aleksandrina Cermanović–Kuzmanović;
* *The Neolithic of Serbia: Archaeological Research 1948–1988* (Serbijos neolitas: archeologiniai tyrimai 1948–1988 m.) (Belgradas, 1988 m.);
* *Leksikon religija i mitova drevne Evrope* (Senovės Europos religijų ir mitų leksikonas) (Belgradas, 1992 m.), su Aleksandrina Cermanović–Kuzmanović;
* *Carski mauzoleji i konsekrativni spomenici u Feliks Romuliani* (Imperatoriškieji mauzoliejai ir konsekraciniai paminklai Felix Romuliana) (Belgradas, 1994 m.), su Čedomir Vasić

## Išnašos
Olnesas

**Olnesas** (, ) – miestelis Škotijoje, Hailande, istorinėje Rosšyro grafystėje, Kromarčio įlankos šiauriniame krante, prie Averono žiočių. Praeina Inverneso–Viko plentas ir geležinkelis. Veikia dvi viskio distiliavimo gamyklos. Turizmas.

## Istorija
Olnesas išaugo XX a. 8-ajame dešimtmetyje, kai gretimame Invergordono miestelyje atidarytas aliuminio metalurgijos kombinatas ir Šiaurės jūros naftos verslovių aprūpinimo uostas (su sausuoju doku).

## Šaltiniai
Skliautakalvė

**Skliautakalvė** – nedidelio aukščio, pailga, švelnių kontūrų, apgludinta vandenskyrinė aukštuma; struktūrinė reljefo forma. Ryškios papėdės nėra, šlaitai lėkšti, o keteros paviršius plokščias arba truputį iškilus.

Skliautakalvės susiformuoja srityse, kur raukšlėjasi Žemės pluta. Šias neaukštas simetriškas antiklinas skersai dalija linijinės erozinės formos. Santykinis aukštis neviršija 150–200 m, šlaitų ilgis siekia 500–1500 m, o polinkis – 5–10°. Skliautakalvių gūbrius sudaro nesuskaidytos antiklinos.

Šiaurėje skliautakalvės, palyginti su žemumomis, ne tokios pelkėtos, ant jų sužėlę miškai, kurių bonitetas aukštesnis.

## Išnašos
Hidroelektros energija

**Hidroelektros energija** – elektros energija, gaminama naudojant hidroenergiją (vandens energiją). Atsinaujinantis energijos išteklius, išgaunamas hidroelektrinėse. Hidroelektos energija tiekia 15 % pasaulio elektros energijos, t. y. beveik 4210 TWh 2023 m., daugiau nei visi kiti atsinaujinantys energijos šaltiniai kartu sudėjus, taip pat daugiau nei branduolinė energija. Hidroelektros energija pagal poreikį gali tiekti didelį kiekį mažai anglies dioksido į aplinką išskiriančios elektros energijos, todėl atlieka reikšmingą vaidmenį kuriant saugias ir švarias elektros energijos tiekimo sistemas. Hidroelektrinė, turinti užtvanką ir rezervuarą, yra lankstus energijos šaltinis, nes gaminamos elektros energijos kiekį galima padidinti arba sumažinti per kelias sekundes ar minutes, reaguojant į kintantį elektros energijos poreikį. Hidroelektrinės nesukuria tiesioginių atliekų ir beveik visada išmeta gerokai mažiau šiltnamio efektą sukeliančių dujų nei iškastiniu kuru varomos elektrinės. Išimtis – hidroelektrinių statyba atogrąžų miškų žemumose, kur dalis miško užliejama, taip sudarant sąlygas susidaryti dideliems šiltnamio efektą sukeliančių dujų kiekiams.

Hidroelektros energijos vystymas gali turėti didelį poveikį aplinkai dėl dirbamos žemės praradimo ir gyventojų iškeldinimo pastačius hidroelektrinių kompleksą. Taip pat sutrikdo natūralią užtvenktos upės ekologiją, paveikia buveines ir ekosistemas, dumblo ir erozijos pobūdį. Nors užtvankos gali sumažinti potvynių riziką, užtvankos griūties padariniai gali būti katastrofiški.

2021 m. pasaulinė įrengtoji hidroelektros energijos galia siekė beveik 1 400 GW ir viršijo kitas atsinaujinančiosios energijos technologijas. 2021 m. hidroelektros energija atlieka reikšmingą vaidmenį tokių šalių, kaip Brazilija, Norvegija ir Kinija, energetikos politikoje. Hidroelektros energijos plėtrą apriboja geografija ir aplinkosauginės dilemos. Pastaruoju metu bandoma vystyti ir potvynių ir atoslūgių energiją.

Lietuvoje hidroelektros energijos pajėgumai pastaruosius dešimtmečius išlieka panašūs. Veikia dvi didžiosios (Kruonio ir Kauno Algirdo Brazausko hidroelektrinė) ir keliasdešimt mažų hidroelektrinių. Hidroelektros energija labiau išvystyta (turinti didesnę galią) Latvijoje.

## Šaltiniai
Zinaida Kanevičienė

**Zinaida Emilija Kanis-Kanevičienė** (Seiliūnaitė; 1893 m. kovo 18 d. Girnakalnyje, dab. Trakų raj. – 1941 m. birželio 26 d. Panevėžyje) – gailestingoji sesuo, Panevėžio NKVD kankinė.

## Biografija
 
Baigė keturias gimnazijos klases ir gailestingųjų seserų kursus Kaune. 1919 m. dirbo Vilniaus apskrities Raudonojo Kryžiaus gailestingąja seserimi Lentvaryje.
 
1922 m. sukūrė šeimą, ištekėjo už 4-ajame Lietuvos karaliaus Mindaugo pėstininkų pulke tarnavusio karininko Kosto Kanio-Kanevičiaus. 1922–1924 m. dirbo Kauno karo ligoninėje.

Nuo 1924 m. Z. Kanevičienė persikėlė gyventi į Panevėžį. 1931–1941 m. dirbo Panevėžio apskrities ligoninės Chirurgijos skyriuje. 

Antrojo pasaulinio karo pradžioje Panevėžio ligoninėje buvo gydomi sužeistieji raudonarmiečiai, čia buvo atvežami sužeisti ir sergantys civiliai. Kalbėta, kad ligoninėje buvo slapta priimami ir Lietuvos partizanai. Įstaigos personalas patyrė sovietinių okupantų smurtą – keli žinomi chirurgai Antanas Gudonis, Stanislovas Mačiulis, Juozas Žemgulys buvo suimti ir uždaryti NKVD rūsiuose (dab. Panevėžio kraštotyros muziejus). Gailestingoji sesuo Z. Kanevičienė pati atvyko į NKVD būstinę, norėdama pagelbėti įkalintiems gydytojams. Tačiau ji buvo suimta ir kartu su gydytojais 1941 m. birželio 26 d. žiauriai nukankinta. Ji buvo įtarta slaugiusi Birželio sukilimo dalyvius.

Palaidota Panevėžio stačiatikių kapinėse, netoli Viešpaties Prisikėlimo cerkvės.

## Atminimas

1943 m. rugsėjo 23 d. ligoninės kieme atidengtas paminklas nužudytiems gydytojams (aut. Bernardas Bučas), kurį pašventino vyskupas Kazimieras Paltarokas. Vėliau jis buvo užkastas. 1988 m. atkastas, restauruotas ir atstatytas.

Atgimimo metais viena iš Panevėžio gatvių pavadinta Z. Kanevičienės vardu. 2000 m. jos vardas įrašytas į Bažnyčios martirologą (kankinių sąrašą).

## Šaltiniai
Apeikis

;Apeikienė
* Nelė Apeikienė – teatro aktorė;

;Apeikytė
* Raimonda Bernadeta Apeikytė – pianistė, kompozitorė.

Aukštaitijoje (Debeikių, Anykščių, Utenos areale) ir Klaipėdoje užrašyta pavardė. Siejama su pavarde *Apas*, kuri – galbūt iš sveitimkilmių pavardžių , . Galbūt sietina su .

## Šaltiniai