open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Pravieniškių darbo stovykla

**Pravieniškių darbo stovykla** – tarpukariu Lietuvos valdžios įkurta priverčiamųjų darbų stovykla, veikusi iki 1944 m. vasaros Antrosiose Pravieniškėse.

## Istorija

Tarpukario metais įkurta priverčiamųjų darbų stovykla, kurioje buvo laikomi administracine tvarka nubausti žmonės. 1939 m. rugsėjį į stovyklą perkelta dalis internuotų Lenkijos karių. Karo pradžioje Pravieniškėse, už trijų eilių spygliuotos vielos tvoros, kalėjo nuo 444 iki 451 kalinio. Čia buvo kalinami jau nuteisti kaliniai, kurių bausmės laikas buvo neilgas, ilgiausiai 2–4 metai. Tarp jų buvo 80 internuotų lenkų, 20–30 už įvairius nusikaltimus nuteistų raudonarmiečių. Pravieniškių lageris nuo kitų kalinimo vietų skyrėsi ir tuo, kad čia visi sargybiniai ir prižiūrėtojai buvo lietuviai. Be to, kaliniai turėjo dirbti sunkiausius durpių kasimo darbus. Dėl baisių kalinimo sąlygų kaliniai nuolat mėgindavo pabėgti iš lagerio, o jo administracija į tai atsakydavo žiauriausiu teroru.

1941 m. birželį kalinti raudonarmiečiai buvo apginkluoti ir išvežti. Lagerio sargyba buvo sustiprinta, likę kaliniai uždaryti barakuose. 1941 m. birželio 26 d. į lagerį atvyko raudonarmiečių būrys su šarvuočiu. Likusių gyvų kalinių liudijimu, sušaudymo iniciatorius buvo karui prasidėjus iš lagerio išleistas leitenantas Kiseliovas. Jo kerštu galima paaiškinti prižiūrėtojų ir jų šeimų sušaudymą. Buvo nužudyta 21 lagerio tarnautojas, 6 moterys ir 13 bei 16 metų mergaitės.

Iš barakų į uždarą kiemą išvarytus kalinius raudonarmiečiai išrikiavo ir pradėjo iš kulkosvaidžių bei automatinių šautuvų šaudyti į juos. Šaudė 15-20 minučių. Per žudynes likusio gyvo K. Gailiaus liudijimu „kilo neįsivaizduojamai baisus klyksmas, maldavimai ir sužeistųjų dejavimas. […] Arčiau aukštos spygliuotos tvoros esantieji jau sužeisti, kruvinomis rankomis kabinosi į spygliuotas vielas ir dar kartą pataikyti susmukdavo ant žemės“. Tuos, kurie liko gyvi, pribaigė durtuvais ir į lavonų ir sužeistųjų krūvą numesta granata. Kauno miesto komendantūros karininko Mato Valeikos 1941 m. birželio 28 d. raporte minima, jog „buvo išžudyta 230 žmonių ir taip pat iššaudyti prižiūrėtojai su šeimomis. Tai dienai maitinimo sąrašuose – 444 žmonės. Reiškia, 214 pabėgo. Jų tarpe 50 sužeistų. Apie 260 žmonių tapo šio nusikaltimo aukomis. 1941 m. birželio 29 d. Pravieniškių lagerio teritorijoje buvo palaidoti 182 nužudytųjų palaikai, 50 jų išsivežė giminės. 1990 m. nužudytųjų atminimui netoli sušaudymo vietos pastatytas kryžius.

1941–1944 m. Pravieniškių priverčiamųjų darbų koncentracijos stovykloje kalėjo sovietiniai aktyvistai, partizanai bei jų rėmėjai, nemažai piliečių buvo atvežta iš vakarų Europos šalių. 1941 m. rugsėjo 4 d. vokiečiai netoli priverčiamųjų darbų stovyklos sušaudė 253 žydus. 1944 m. vasarą vokiečiai sušaudė dar 270 žmonių – 250 žydų iš Prancūzijos, 20 – lietuvių ir lenkų. 1943 m. vasario 20 d. iš šios stovyklos pabėgo 8 žmonės.

Pokario laikotarpiu Pravieniškių priverčiamųjų darbų stovykla perorganizuota į pataisos darbų koloniją (dabar veikia Pravieniškių pataisos namai-atviroji kolonija).

## Šaltiniai
Grigutis

* Antanas Grigutis – Lietuvos aklųjų ir silpnaregių sąjungos veikėjas, socialinių mokslų daktaras
* Vytautas Grigutis – ūkininkas, Lenkijos lietuvių visuomenės veikėjas
Montrimas

* Alvydas Montrimas – Lietuvos ir Pagėgių savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas;
* Edmundas Montrimas – Lietuvos fizikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.
Eleonora Kaminskaitė

**Eleonora Kaminskaitė-Ruokienė** (1951 m. sausio 29 d. Stakliškėse, Prienų rajonas – 1986 m. vasario 9 d. Kaune) – Lietuvos irkluotoja.

## Biografija

Gimė 1951 m. sausio 29 d. Stakliškėse. Jaunystėje stojo studijuoti į Lietuvos kūno kultūros institutą (LKKI) lengvosios atletikos, tačiau nesėkmingai, susižeidė pirštą, jį teko operuoti. Gerai sudėtą, tvirtą merginą iš Stakliškių nužiūrėjo tuometis LKKI Irklavimo katedros vedėjas Leonas Aleksandravičius, jis ir pasiūlė jai studijuoti irklavimą. Pirmąja trenere tapo Janina Aleksandravičienė.

1975 m. pasaulio irklavimo čempionate Notingeme irkluodama porinę keturvietę valtį laimėjo bronzos medalį. Svariausias E. Kaminskaitės laimėjimas – 1976 m. Monrealio olimpinių žaidynių bronzos medalis, irkluojant porinę dvivietę su Genovaite Ramoškiene. Medalis abiem suteikė daug džiaugsmo, bet buvo ir nusivylimo. Kaunietė galvojo apie dar aukštesnę vietą. Irkluotojos nesunkiai laimėjo parengiamąsias varžybas ir iš karto pateko į finalą, tačiau jo reikėjo laukti net penkias dienas. Sportininkės, belaukdamos starto, „perdegė“. 1978 m. pasaulio čempionate Naujoje Zelandijoje irkluodama porinę dvivietę valtį laimėjo sidabrą,

Pagerbdami šviesų garsios irkluotojos E. Kaminskaitės-Ruokienės atminimą, Kauno kūno kultūros ir sporto skyrius bei Irklavimo mokykla rengia jos atminimo varžybas, kuriose dalyvauja jaunimas, suaugusieji ir veteranai. Olimpinių žaidynių bronzos medalio laimėtojos nuotrauka pakabinama Irklavimo mokyklos stende.

Visi, pažinoję Eleonorą, prisimena ją kaip labai darbščią, nuoširdžią, kuklią ir pareigingą didelio meistriškumo irkluotoją. Sportininkai per jos atminimo varžybas padeda gėlių ant jos kapo, uždega žvakę.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Biografija
* Profilis www.sports-reference.com
Mantė Kvederavičiūtė

**Mantė Kvederavičiūtė** (g. 1990 m. lapkričio 28 d. Prienuose) – Lietuvos krepšininkė.

2016 m. liepos pradžioje pasirašė sutartį su Graikijos Volo „AEO Porteas“ klubu. 2021 m. sausio pabaigoje persikėlė iš Didžiosios Britanijos į Vokietijos Hanoverio komandą.

## Pasiekimai

* 2012, 2013, 2014 m. Lietuvos Moterų krepšinio lygos 1 vietos laimėtoja

## Išnašos

## Nuorodos
* Profilis www.basketnews.lt svetainėje
* Profilis www.fiba.com svetainėje
* „VIČI-Aisčių“ naujokė Mantė Kvedaravičiūtė: „Norėčiau išmokti supykti, esu per švelni savo oponentėms“
Aldona Klimavičiūtė

**Aldona Klimavičiūtė-Jonuškienė** (1940 m. kovo 27 d. Prienuose) – Lietuvos irkluotoja.

## Biografija

Gimė 1940 m. kovo 27 d. Prienuose. 1962 m. baigė Vilniaus universiteto ekonomikos fakultetą. 1964 m. Europos irklavimo čempionate Amsterdame su aštuonviete valtimi laimėjo sidabro medalį. 1963–1969 m. dirbo irklavimo trenere. 1969–2008 m. dirbo Lietuvos nacionalinio simfoninio orkestro buhaltere.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Europos irklavimo čempionatų rezultatai
Joseph Gottfarstein

**Jozefas Gotfaršteinas** (1903 m. Prienuose, Rusijos imperija – 1980 m. Paryžiuje, Prancūzija) – Lietuvos žydų kilmės istorikas, vertėjas, filosofas tyrinėjęs žydų kultūrą, kalbą ir literatūrą. 

## Biografija

Gimė 1903 m. Prienuose. Mokėsi Marijampolės ir Kauno hebrajų gimnazijose. Nuo 1916 m. mokėsi Vilijampolės ješivoje. 1923 m. Berlyne pradėjo studijuoti filosofiją. XX a. trečio dešimtmečio pabaigoje persikėlė gyventi į Paryžių. Dalyvavo Paryžiaus žydų ir anarchistų visuomeniniame gyvenime. Parašė įvairių darbų apie žydų kultūrą, kalbą ir literatūrą, vertė tekstus. Mirė 1980 m. Paryžiuje.

## Darbai

* *L'école du meurtre *, La Presse française et étrangère; Oreste Zéluck, Éditeur, Paris, et Les Éditions de la Baconnière à Boudry, Neuchâtel (Suisse), 1946, 367 p.
* *The Folklore of Lithuanian Jews*, in: Y. D. Kamzon, Rav Kook Institution [for Talmudic Research] Jerusalem (Editor), Yahaduth Lita (neu-hebräisch), Vol. 1 - 4, Tel-Aviv 1959 - 1984, Vol. 1, 1959, [24] + 256 p.
* *The Nature of Kiddush Hashem over the Ages and its Uniqueness in the Holocaust Period*, in: Meir Grubsztein (Ed.), Jewish Resistance During the Holocaust. Proceedings of the Conference on Manifestations of Jewish Resistance. Jerusalem, April 7 - 11, 1968, Jerusalem, Yad Vashem 1971, 21972, 562 p., p. 453 - 482
* *Toward a Portrait of Lithuanian Jewry*, in: M. Zohary & A. Tartakover (Ed.), Hagut 'Ivrit Be-'Eyropa (Studies on Jewish Themes by Contemporary European Scholars), Brit-Ivrit Olamit / Israel Goldstein (Chairman of the Editorial Board), Yavne, Yerushalaim / Tel Aviv 1969
* *Rencontres avec l'alphabet hébreu. Les lettres sculptées d'Anna Waisman*, La Revue encyclopédique juive, n° 49, 1978, p. 1359.

## Literatūra

* The Gottfarstein Family, in: Vilna on the Seine. Jewish Intellectuals in France Since 1968, Yale University Press, New Haven & London 1990, XV + 249 p., p. 157 - 161.
Kaip Marsis Žemėje laimės ieškojo

**Kaip Marsis Žemėje laimės ieškojo** – antroji lietuvių rašytojos Jurgos Ivanauskaitės knyga vaikams. Knygoje pasakojama apie Marso gyventoją Marsį, kuris atvyksta į Žemę tam, kad taptų laimingas. Čia veikėjas sutinka įvairių kultūrų bei profesijų atstovus, kol galiausiai supranta, jog laimę kiekvienas suvokia skirtingai.

Knyga iliustruota Jurgos Ivanauskaitės piešiniais.

## Nuorodos

* Knygos „Kaip Marsis laimės Žemėje ieškojo“ iliustracijos
* Knygos ištrauka, specialistų nuomonė
Leonas Bazilis Sapiega

**Leonas Bazilis Sapiega** (1652–1686 m. lapkričio 9 d., Varšuva) – LDK valstybinis ir karinis veikėjas, Lietuvos didysis stalininkas (1679–1681 m.), Lietuvos dvaro paiždininkis (1681–1686 m.), Lietuvos artilerijos generolas (nuo 1684 metų).

## Biografija
Čerisko-Ružanos linijos magnatų Sapiegų giminės atstovas, herbo „Lis“ savininkas. Lietuvos didžiojo etmono ir Vilniaus vaivados Povilo Jono Sapiegos ir Anos Barboros Kopec trečiasis sūnus. Vyresni broliai – Kazimieras Jonas, Benediktas Povilas ir Pranciškus Steponas.

1663–1668 metais mokėsi Vilniaus akademijoje, po to keliavo po Vakarų Europos šalis, pabuvojo Paryžiuje. 1673 metais grįžo iš užsienio į tėvynę.

1678, 1681 ir 1683 metais Leonas Bazilis Sapiega buvo renkamas pasiuntiniu į seimą. 1679 metais gavo Lietuvos didžiojo stalininko pareigybę, 1681 metais tapo Lietuvos dvaro paiždininkiu.

1683 metais dalyvavo karaliaus Jono III Sobieskio karinėje kampanijoje prieš turkus-osmanus ir Vienos mūšyje. 1684 metais gavo Lietuvos artilerijos generolo laipsnį. 1686 metais dalyvavo nepavykusiame Lenkijos armijos žygyje į Moldaviją prieš turkus, kuriam vadovavo Jonas III Sobieskis.

1686 metų lapkritį 34-metis Leonas Bazilis Sapiega žuvo dėl atsitiktinio pistoleto šūvio. Nebuvo vedęs ir nepaliko po savęs vaikų.

|-
Tomas Sapiega

**Tomas Sapiega** (g. iki 1598 m. – 1646 m. balandžio 2/8 d., Vilnius) – LDK valstybinis ir karinis veikėjas, Vendeno vaivada (1641–1643 m.) ir Naugarduko vaivada (1643–1646 m.).

## Biografija
Lietuvos magnatų Sapiegų giminės Kodenio linijos atstovas, herbo „Lis“ savininkas. Naugarduko ir Minsko vaivados Mikalojaus Sapiegos (1558–1638) ir Rainos Dorohostaiskos sūnus. Jaunesnysis brolis – Nemonoisko seniūnas Kazimieras Mykolas.

1617 metais Tomas Sapiega mokėsi Liublino jėzuitų kolegiume, 1619–1621 metais – Jogailos universitete. 1621–1625 metais mokėsi užsienyje – Ingolštato universitete (1621 m.), Padujos universitete (1622 m.), Bolonijos universitete (1623 m.) ir Lioveni (1625 m.).

Sugrįžęs į tėvynę Tomas Sapiega gyveno Lenkijos karaliaus ir Lietuvos didžiojo kunigaikščio Žygimanto III Vazos dvare. 1632 metais dvikovoje su Jurijumi Zenovičiu neteko rankos. Vadovaujant paties husarų vėliavai dalyvavo Smolensko kare.

1640 metais Tomas Sapiega buvo išrinktas Lietuvos tribunolo maršalka. 1641 metų balandį gavo Vendeno vaivados pareigybę, o tarp 1642–1643 metų – Naugarduko vaivados. Dalyvavo derybose su Maskvos pasiuntiniais.
## Šeima
Iki 1638 metų vedė Siuzaną Chreptavičiūtę, Naugarduko vaivados Jurgio Chreptavičiaus (1586–1650 m.) ir Siuzanos Nonchart (m. 1645) dukrą, nuo vedybų neturėjo palikuonių.

Buvo palaidotas pranciškonų bažnyčioje, Alšėnuose.

## Išnašos
Algirdas Bendaravičius

**Algirdas Bendaravičius** (1991 m. lapkričio 13 d. Prienuose) – Lietuvos irkluotojas.

## Biografija

Gimė 1991 m. lapkričio 13 d. Prienuose. 2008 m. pasaulio jaunių čempionate Lince su dviviete porine valtimi laimėjo sidabrą. 2009 m. pasaulio jaunimo čempionate Lenkijoje iki 23 metų su keturviete valtimi užėmė 13 vietą. Tais pačiais metais pasaulio jaunių čempionate Prancūzijoje su dviviete porine valtimi laimėjo bronzą. 2009 m. Europos irklavimo čempionate Breste su keturviete valtimi užėmė 10 vietą. 2010 m. pasaulio jaunimo čempionate su keturviete valtimi užėmė 13 vietą. 2011 m. pasaulio irklavimo čempionate su keturviete valtimi užėmė 13 vietą.

## Šaltiniai

## Nuorodos

*
Balbriganas

**Balbriganas** (; ) – miestas šiaurės Fingale, Airijoje. 2011 m. surašymo duomenimis, mieste (su apylinkėmis) gyveno 19 960 gyventojų. Balbriganas nutolęs 32 km į šiaurę nuo Dublino. Miestus jungia geležinkelio linija. 1844 m. gegužės 25 d. atidaryta Balbrigano geležinkelio stotis. Šalia miesto eina M1 greitkelis.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Miesto bendruomenė tinklalapis
The Mullans

**„The Mullans“** – airių popmuzikos duetas, šalies atstovės 1999 m. „Eurovizijos“ konkurse.

Duetą sudaro dvi seserys – Bronagh Mullan ir Karen Mullan. Abi aktyviai dalyvaudavo festivaliuose bei vietos renginiuose. Paskutiniojo dešimtmečio viduryje seserys tapo konkurso „Butln’s Talent Competition“ nugalėtojomis. Tais pačiais metais dainininkės išleido debiutinį albumą.

1999 m. po pergalės nacionalinėje atrankoje, Mullans atstovauja Airijai „Eurovizijos“ dainų konkurse, vykusiame Izraelio sostinėje Jeruzalėje. Su daina „When You Need Me“ surinkusios 18 taškų užėmė 17 vietą. Maksimalų taškų kiekį (12 taškų) duetui skyrė Lietuva.

Po dalyvavimo konkurse seserys Mullan periodiškai rengia koncertus Šiaurės Airijoje. 2004 m. Bronagh su pagyrimu baigė Alsterio universitetą.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Daina ''When You Need Me''

|-
Glagolica

**Glagolica** – seniausia žinoma slaviška abėcėlė, datuojama nuo IX amžiaus. Sukurta Bizantijos vienuolio šventojo Kirilo iš Tesalonikų.
Trečioji Prancūzijos Respublika

**Trečioji Prancūzijos Respublika** () buvo Prancūzijos laikotarpis nuo 1870 m., kai sužlugo Antroji Prancūzijos imperija, iki 1940 m., kai Prancūzijos pralaimėjimas Nacistinei Vokietijai lėmė Viši režimo įsigalėjimą. Vėliau Viši buvo pakeista Ketvirtąja Prancūzijos Respublika.

Ankstyvasis Trečiosios Respublikos laikotarpis buvo pažymėtas Prancūzijos-Prūsijos karu, kuris vyko iškart po imperatoriaus nuvertimo. Po karo griežtos reparacijų sąlygos, sudarytos prūsų, lėmė Elzaso-Lotaringijos praradimą, socialinę suirutę ir Paryžiaus bendruomenės įsteigimą. Pirmosios Trečiosios Respublikos vyriausybės svarstė grąžinti monarchiją, bet vėliau šie planai buvo atmesti. Taigi Trečioji Respublika, kuri turėjo tapti tik laikinąja Prancūzijos vyriausybe, tapo nuolatine.
Markė (pinigai)

**Markė** () – kai kurių Europos valstybių naudojamo ar naudoto piniginio vieneto bendras pavadinimas. Šiuo pavadinimu šiuo metu cirkuliuoja vienintelė valiuta – konvertuojamoji markė (Bosnija ir Hercegovina).

## Istorija
Markės pavadinimas yra kilęs nuo viduramžių germanų svorio mato, kuris buvo maždaug lygus 249 g (8 trojos uncijos). Paprastai jis buvo prilyginamas pusei vietinio svaro. Ilgą laiką šis svorio matas buvo pagrindinis pinigų apskaitos vienetas germanų kraštuose ir Britanijoje, bet tokio tipo monetos nebuvo kaldinamos. Pradėjus kaldinti šilingų monetas, šiaurinėje Vokietijoje ir Skandinavijoje markė buvo prilyginta 16 šilingų/skilingų (svaras, tuo tarpu, buvo prilyginamas 20 šilingų). Hamburge šis vienetas (Hamburgo markė) buvo svarbus ir stabilus pinigų apskaitos vienetas.

Anglijoje ir Škotijoje jis prilygintas 13 šilingų ir 4 pensams. Pirmą kartą kaip sidabrinė moneta markė nukaldinta Škotijoje (kaip merkas) XVI a. pabaigoje. Ji buvo lygi 13 šilingų ir 4 pensams, bet vėliau prilyginta 14 šilingų.

Kaip valstybinė valiuta markės pavadinimas pirmą kartą panaudotas 1871 m., po Vokietijos susivienijimo. Aukso markė () tapo pagrindiniu Vokietijos piniginiu vienetu. Ši markė buvo pririšta prie aukso standarto (2790 markės atitiko apie 1 kg aukso vertės). 1914 m. aukso markę atrišu nuo aukso standarto, pradėta leisti popierinė markė (), kuri dėl hiperinfliacijos 1923 m. pakeista rentenmarke (). 1924 m. Vokietijoje įsigalėjo reichsmarkė, kuri išsilaikė iki 1948 m. Padalinus Vokietiją, Rytų Vokietijoje įvesta Rytų Vokietijos markė, o Vakarų Vokietijoje – Vokietijos markė, kuri išbuvo Vokietijos valiuta iki 2002 m.

Markės pavadinimo pinigai buvo diegiami ir Vokietijos kolonijose. Tai buvo Naujosios Gvinėjos markė ir Vokietijos Pietvakarių Afrikos markė. Taip pat Vokietijos markės pavyzdžiu savo valiutas pavadino kai kurios Europos valstybės: Suomija (Suomijos markė, 1860–2002), Lenkija (Lenkijos markė, 1917–1924), Estija (Estijos markė, 1918–1927) ir Bosnija ir Hercegovina (Konvertuojamoji markė, nuo 1998).

## Šaltiniai
Povilas Steponas Sapiega

**Povilas Steponas Sapiega** (1565–1635 m. birželio 19 d., Alšėnai) – LDK valstybinis ir karinis veikėjas, dvariškis (nuo 1588 metų), Lietuvos didysis žirgininkas (1593–1623 m.), Lietuvos pakancleris (1623–1635 m.). Telšių ir Gomelio seniūnas. Alšėnų pilies statytojas.

## Biografija
Lietuvos magnatų Sapiegų giminės, Kodenio linijos, herbo „Lis“ savininkas. Minsko vaivados Bagdono Povilo Sapiegos (m. 1593) ir Marijos Kapustiankos (m. apie 1570) antrasis sūnus. Broliai – Naigarduko vaivada Kristupas Mikalojus ir Gomelio seniūnas Andrius Jurgis.

Mokėsi Vilniaus akademijoje. Nuo 1588 metų minimas kaip karaliaus Žygimanto III Vazos dvaro dvariškis. 1593 metais dėka Lietuvos didžiojo kanclerio Leono Sapiegos palaikymo gavo Lietuvos didžiojo žirgininko pareigybę. 1600 metais buvo išrinktas pasiuntiniu į seimą. Tais pačiais metais vyko į Romą, kur buvo priimtas paties Romos popiežiaus Klemento VIII, 1604 metais buvo antrąkart išrinktas pasiuntiniu į seimą.

1609–1611 metais Povilas Steponas Sapiega dalyvavo Smolensko kampanijoje, vadovaujant Lenkijos karaliui ir Lietuvos didžiajam kunigaikščiui Žygimantui III Vazai. Apgulties metu neteko rankos. Už nuopelnus tėvynei 1611 metais gavo Gomelio seniūniją. 1611 ir 1619 metais vėl išrinktas pasiuntiniu į seimą.

1623 m. kovo 14 d. Povilas Steponas Sapiega gavo Lietuvos didžiojo pakanclerio pareigybę. Buvo šalininkas to, kad Lenkijos talerius ir dukatus nustotų vežti į užsienį.

1632 metais siulė pradėti derybas su Švedijos karaliumi Gustavu II Adolfu, kad išvengti Rusijos ir Švedijos karinės sąjungos sudarymo, nukreipto prieš ATR.

Kraliaus Žygimanto III Vazos gyvenimo pabaigoje Lietuvos pakancleris Povilas Steponas Sapiega gyveno karaliaus dvare, po to dalyvavo slaptose senato posėdžiuose vadovaujant Lenkijos Primui Jonui Venžikui (1632 m. gegužės 2-5), taip pat toliau dalyvavo naujo karaliaus rinkimuose ir dalyvavo Vladislavo IV Vazos karūnacijoje 1633 metų vasarį.

1633 metų liepą dalyvavo Lenkijos-Lietuvos armijos žygyje vadovaujant Vladislovui IV į Smolenską, bet dėl silpnos sveikatos buvo priverstas grįžti atgal. Kaip vyresnis Sapiegų giminės atstovas Lietuvos pakancleris Povilas Steponas Sapiega pristatė karaliaus dvare Kazimierą Leoną sapiegą, jaunesnį sūnų Leono Sapiegos mirusio kelis menesius atgal.

1635 metų liepą Lietuvos pakancleris Povilas Steponas Sapiega mirė savo dvare – Alšėnuose. Buvo palaidotas pranciškonų vienuolyne Alšėnuose.

## Šeima
Buvo vedęs keturis kartus. 1599 metais pirmos vedybos buvo su Regina Dubovska, 1602 metais vedė antrą kartą Elžbietą Vėselen (m. 1615), nuo vedybų turėjo tris dukras (Oną Kotryną, Teofilę ir Kristiną). 1618 metais trečią kartą vedė Katariną Goslavską (m. po 1624). 1630 metais vedė ketvirtą kartą Sofiją Danilovič (m. 1642).

## Literatūra
* Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. / рэд. Г. П. Пашкоў і інш. Т. 2: Кадэцкі корпус – Яцкевіч. – Мінск: Беларуская Энцыклапедыя, 2005. – 788 с.: іл. ISBN 985-11-0378-0.

|-
Gavrilas Principas

**Gavrilas Principas** (, 1894 m. liepos 25 d. – 1918 m. balandžio 28 d.) – serbų nacionalistas, 1914 m. birželio 28 d. Sarajeve nušovęs Austrijos-Vengrijos Erchercogą Pranciškų Ferdinandą ir jo žmoną Sofi.

## Biografija
Gimė dabartinėje Bosnijos teritorijoje, valstiečio šeimoje. Priklausė Jaunosios Bosnijos organizacijai. G. Principas su bendrais iš karto po pasikėsinimo buvo suimtas Serbijos milicijos. Tuo pačiu Austrija-Vengrija paskelbė ultimatumą Serbijos karalystei, vadinamą Liepos krize. Praėjus mėnesiui, nuo tada, kai buvo nušautas Pranciškus Ferdinandas, Austrija-Vengrija paskelbė karą Serbijai, taip pradėdama Pirmąjį pasaulinį karą.

Gavrilas Principas buvo Jugoslavijos nacionalistas, Jaunosios Bosnijos judėjimo narys. Šiame judėjime taip pat dalyvavo bosniai ir kroatai.


*„Politinė jugoslavų sąjunga <…> buvo mano pagrindinė idėja <…> aš esu jugoslavų nacionalistas, siekiantis suvienyti visus jugoslavus, ir man nerūpi kokia bus šios valstybės valdymo forma, svarbiausia, kad ji būtų išlaisvinta nuo Austrijos“*– Gavrilas Principas teismo proceso metu.


Nusikaltimo metu G. Principui buvo 19 metų, tad jam negalėjo būti skirta mirties bausmė. Teismas nuteisė G. Principą kalėti 20 metų. Jis buvo laikomas prastomis sąlygomis, kurios karo metu buvo tik bloginamos. Kalėjime jis užsikrėtė tuberkulioze, nuo jos ir mirė 1918 m. balandžio 28 d. – praėjus beveik 4 metams po įvykdyto nužudymo.

## Šaltiniai
Vytenis Lipkevičius

**Vytenis Lipkevičius** (g. 1989 m. gegužės 19 d. Vilkijoje) – profesionalus Lietuvos krepšininkas, žaidžiantis lengvojo krašto puolėjo pozicijoje.

2016 m. rugsėjo viduryje žaidėjas bei Kauno klubas nusprendė nutraukti sutartį ir Vytenis pasirašė sutartį su Prienų–Birštono „Vytauto“ klubu. 2017 m. birželio mėn. pasirašęs sutartį su Bundeslygoje rungtyniaujančiu Viurcburgo „s. Oliver“ klubu, persikėlė Vokietijon.

2018 m. liepos 12 d. Lipkevičius pasirašė dvejų metų sutartį su Panevėžio „Lietkabeliu“. Lapkričio 6 d. jis buvo paskolintas Prienų „Skycop“ likusiai sezono daliai. 2022 m. liepos 2 d. pratęsė kontraktą su „Lietkabeliu“ iki 2024 m.

## Pasiekimai
* LKL čempionas: 2011, 2012, 2013, 2014, 2015 m.
* LKL vicečempionas: 2022 m.
* BBL čempionas: 2011, 2012, 2017 m.
* LKF taurės laimėtojas: 2012 m.
* Europos jaunimo (iki 20 metų) vicečempionas 2008 m.
* KMT vicečempijonas: 2021, 2022, 2024 m.

## Išnašos

## Nuorodos
* Vytenio Lipkevičiaus profilis „Basketnews“
Czesław Kwieciński

**Česlav Kviecinski** (1943 m. sausio 20 d. Romaškiuose, Trečiasis Reichas) – Lenkijos imtynininkas, 1972 m. ir 1976 m. olimpinių žaidynių bronzos medalių laimėtojas.

## Biografija

Gimė 1943 m. sausio 20 d. Romaškiuose. 1948 m. su tėvais ištremtas į Sibirą. 1958 m. persikėlė gyventi į Lenkiją, apsigyveno Petrakave. Dalyvavo 1964 m. vasaros olimpinėse žaidynėse. Laimėjo bronzos medalius klasikinių imtynių rungtyje 1972 m. ir 1976 m. žaidynėse. 1965 m. pasaulio čempionate laimėjo bronzą, 1970 m. ir 1973 m. sidabrą. Žmona Ewa Gryziecka ietininkė.

## Nuorodos

* Profilis www.sports-reference.com 
*
Jokūbas Kazlauskas

**Jokūbas Kazlauskas** dar žinomas kaip **Jacob/Jacques Koslowsky** (1904 m. kovo 13 d. Pakuonyje, Rusijos imperija – 1993 m. spalio 30 d. Maljorkos Palmoje, Ispanija) – Lietuvos žydų kilmės dailininkas, tapė gamtos ir architektūrinius peizažus, figūrines kompozicijas, ypač moterų aktus, natiurmortus.

## Biografija
Gimė 1904 m. kovo 13 d. Pakuonyje. Tėvai suteikė Jankelio vardą, tačiau prisistatinėjo kaip Jokūbas, o 1927 m. persikraustęs gyventi į Paryžių prisistatinėju Žaku Kozlovskiu. 1920-1924 m. mokėsi Kauno meno mokykloje, kur išsiskyrė savo gabumais ir, laimėjęs stipendiją, išvyko mokytis į Florenciją. Florencijoje studijavo mediciną ir tapybą Reggia Academia de Belles Art, kur jo vadovu buvo Felice Carena. Baigęs mokslus Kazlauskas persikėlė į Tel Avivą, čia tapė daug Palestinos vaizdų, dirbo meno kritiku. Pagyvenęs Palestinoje Kazlauskas nusprendė grįžti į Paryžių, kur 1932 m. baigė l'École Paris Beaux Arts mokyklą. Kazlausko studiją Montparnasse lankė Henri Matisse, Chaimas Sutinas, Michelis Kikoïne, Pinchus Krémègne ir kiti dailininkai. 

Kazlauskas reguliariai eksponavo savo darbus Salon d'Automne ir kituose Paryžiaus salonuose. 1940 m. jis buvo priverstas bėgti iš nacių okupuoto Paryžiaus, išvyko į Niujorką ir 1946 m. tapo JAV piliečiu. Niujorke Kazlauskas iliustravo knygas, dirbo tekstilės dizaineriu, tapybos darbus eksponavo tokiose meno galerijose kaip Burrel, Glezer ir Rembrandt. 1947 m. dailininkas sugrįžo į Paryžių. 1952 m. du jo darbai buvo išrinkti į Prancūzijos nacionalinę kolekciją. Nuo 1964 m. Kazlauskas vis daugiau laiko praleisdavo Maljorkos Palmoje, o 1969 m. visam laikui persikraustė į Bunjolį.

Gyvendamas Bunjolyje daug tapė, ypač mėgo tapyti miestelį ir jo apylinkes, rengė parodas. Mirė senelių namuose 1993 m. spalio 30 dieną Bunjolyje. 100-ųjų dailininko gimimo metinių proga Bunjolio merija paskelbė 2004 m. Koslowskio metais. Bunjolio miestelyje veikia Jacques‘o Koslowskio draugų asociacija, kuri 2005 m. surengė dailininko parodą Maljorkos sostinėje Palmoje, prestižinėje Barcelo fondo salėje.

## Nuorodos
* Kozlovskio draugijos tinklalapis (katl.)
* Biografija (ang.)

## Literatūra
* Joana Maria Palou, Damià Ramis-Caubet "Jacob Koslowsky: 1904-2004, Associació J. Koslowsky" Palma de Majorque, 2004

## Šaltiniai
Kastytis Klimas

**Kastytis Klimas** (1969 m. balandžio 26 d. Domeikavoje, Lietuvos TSR) – Lietuvos sprinto bėgikas, Lietuvos čempionas ir rekordininkas.

## Biografija

Gimė 1969 m. balandžio 26 d. Domeikavoje. Pirmasis treneris – Albinas Mieliauskas, o vėliau treniruotas garsaus trenerio Alekso Stanislovaičio.

1989, 1992, 1993 m. Lietuvos lengvosios atletikos čempionato 100 m bėgimo aukso medalio laimėtojas. 1988, 1991, 1992 m. Lietuvos lengvosios atletikos čempionato 200 m bėgimo aukso medalio laimėtojas. 1991 m. 400 m estafetės bėgimo aukso medalio laimėtojas.

1989 m. tapo SSRS čempionato prizininku – 3 vieta 200 metrų bėgime. 1990 m. Sankt Peterburge sportininkas patyrė stiprią traumą – plyšo dvigalvis raumuo. 1991 m. sausio 2 d. Taline atlikta operacija, o sportininkas grįžo į sportą tik 1992 m. sezone, kuomet sudalyvavo Europos čempionate. 1993 m. dalyvavo pasaulio pirmenybėse ir universiadoje, o 1994 m. dar sykį Europos čempionate, po kurio paskelbė apie karjeros pabaigą.

1993 m. pasiekė Lietuvos 60 m bėgimo rekordą.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Profilis www.iaaf.org
Vijuolių entomologinis draustinis

**Vijuolių entomologinis draustinis** – Šiaulių rajono savivaldybėje, prie šiaurės vakarinių Šiaulių pakraščių, miške prie kelio , netoli Vijolių mikrorajono, šalia Kadugių kaimo.

Įsteigtas 1992 m. norint išsaugoti Gubernijos miško entomofauną su retomis vabzdžių rūšimis. Bendras draustinio plotas 69,98 ha.

2012 m. tyrimų metu buvo rastos 64 drugių ir 4 žirgelių rūšys. Aptikta tik viena saugoma rūšis – akiuotasis satyras (*Lopinga achine*) ir gana lokaliai Lietuvoje paplitusi rūšis − mažasis geltonsparnis dirvinukas (*Noctua chardinyi*). Vėliau rastos dar dvi retos rūšys: tamsioji šaškytė ir labai reta rudmargė hesperija. Iki 1980 metų Vinkšnėnų apylinkėse buvo aptikta apie 400 drugių rūšių, bet daug jų išnyko dėl pelkių ir miškų sausinimo, nuskurdusių pievų.

## Šaltiniai
Mindaugas Pukštas

**Mindaugas Pukštas** (1978 m. rugpjūčio 3 d. Domeikavoje, Lietuvos TSR) – Lietuvos ilgųjų nuotolių bėgikas, Lietuvos čempionas, olimpietis.

## Biografija

Gimė 1978 m. rugpjūčio 3 d. Domeikavoje. Dalyvavo 2004 m. vasaros olimpinių žaidynių maratone bėgime ir užėmė 74 vietą nubėgęs per 2:33:02. 5 000 m bėgime Lietuvos čempionu tapo 2000 metais. 10 000 m bėgime Lietuvos čempionu tapo 2000, 2001, 2005 metais. 3 000 m bėgime Lietuvos čempionu tapo 1999, 2001, 2002, 2005 metais. Kroso bėgime Lietuvos čempionu tapo 1999, 2000, 2001, 2002 metais.

## Geriausi rezultatai

* 3000 m (uždarų patalpų): 7:59,06 min, 2003 m. sausio 25 d., Ames, JAV
* 5000 m: 13:45,54 min, 2003 m. balandžio 17 d., Walnut, JAV 
* 5000 m (uždarų patalpų): 13:45,10 min, 2003 m. vasario 15 d., Fayetteville, JAV (Lietuvos rekordas)
* 10.000 m: 28:35,64 min, 2003 m. kovo 28 d., Palo Alto, JAV
* 10 km: 29:28 min, 2005 m. gegužės 22 d., Mančesteris 
* Pusė maratono: 1:04:11 h, 2006 m. sausio 15 d., Hiustonas (Lietuvos rekordas)
* Maratonas: 2:12:52 h, 2006 m. lapkričio 5 d., Stambulas

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Profilis www.iaaf.org
* Profilis marathon.info
* Profilis www.sports-reference.com 
* Rezultatai
Ratenas

**Ratenas**, arba **žydrenė** (*Succisella*) – karšulinių (*Dipsacaceae*) šeimos augalų gentis.

Daugiamečiai žoliniai augalai su ištisiniais, lancetiškais, priešiniais lapais. Žiedynai – rutuliškos galvutės. Skraistlapiai žali, odiški, plačiai lancetiški. Pažiedės pailgai lancetiškos, smailios. Išorinė taurelė cilindriška, susiaurėjusiu viršumi, giliai briaunota, su 8 vagelėmis, plika, viršuje su 4 trumpomis skiautėmis, tikroji taurelė labai maža, dubenėlio pavidalo, beveik lygiakraštė, nedantyta. Vainikėlis keturskiautis.

Gentyje 3–5 rūšys, paplitusios Pietų ir Vidurio Europoje. Lietuvoje auga viena rūšis – pelkinis ratenas (*Succisella inflexa*), kuris įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą.

## Literatūra
* Lietuvos TSR Flora, Lietuvos TSR mokslų akademija (dab. Lietuvos mokslų akademija), Vilnius, Mokslas, 1980, VI tomas, 538 p.
Pranciškaus Ferdinando nužudymas

**[[Pranciškus Ferdinandas|Pranciškaus Ferdinando]] ir jo žmonos Sofi nužudymas** įvyko Sarajeve 1914 m. birželio 28 d. Tai įvykdė Gavrilas Principas, vienas iš šešių revoliucinio judėjimo Jaunoji Bosnija narių, kurie buvo pasiruošę atlikti pasikėsinimą į Erchercogą.

Politiniai šio pasikėsinimo motyvai buvo siekis atplėšti nuo Austrijos-Vengrijos pietines dalis ir jas prijungti prie Jugoslavijos. Šiuo nužudymu prasidėjo I pasaulinis karas – Austrija-Vengrija iš karto pareiškė ultimatumą Serbijos karalystei, šiai jį atmetus ji buvo užpulta ir pradėti kariniai veiksmai.

Vienas šios operacijos kūrėjų buvo Serbijos milicijos tarnybos vadas Dragutin Dimitrijević, jo dešinioji ranka Vojislav Tankosić ir šnipas Rade Malobabić. V. Tankosic apginklavo šešis grupės narius bombomis ir pistoletais bei juos treniravo.

Žudikai ir visi susiję su pasikėsinimu buvo suimti, teisiami ir nubausti 1914 m. spalį. Penkiems buvo skirtos mirties bausmės pakariant, vienam skirta kalėti iki gyvos galvos, dar trys nusikaltėliai buvo nuteisti 20 metų kalėjimui, kiti – nuo 10 iki 16 metų. Gavrilas Principas, nušovęs Erchercogą su žmona, buvo nubaustas maksimalia 20 metų kalėjimo bausme (nes neturėjo 20 metų ir negalėjo būti nubaustas mirties bausme).

## Nužudymo eiga
1914 m. birželio 28 d. Pranciškus Ferdinandas su žmona Sofi traukiniu atvyko į Sarajevą. Saugumo pajėgos buvo ribotos – tą dieną mieste buvo tik 60 milicininkų, skirtų saugumo užtikrinimui. P. Ferdinando kortežas važiavo į ligoninės atidarymą. Vienoje pagrindinių maršruto gatvių buvo išsidėstę 6 Jaunosios Bosnijos grupės nariai, kiekvienas jų pasiruošęs pasikėsinimui. Pirmi du nusikaltėliai neatliko jokių veiksmų, sutrukdžius kitoms aplinkybėms. Trečiasis buvo 19-metis studentas Nedeljko Čabrinović, kuris privažiavus kortežui metė bombą. Dėl uždelsto bombos sprogimo ji nepataikė į Erchercogo automobilį ir sprogo už jo. Po bombos sprogimo likę keturi nusikaltėliai neturėjo progos suveikti. N. Čabrinovi, stengdamasis nebūti suimtas, prarijo cianido piliulę ir nušoko nuo tilto į Miliackos upę. Kadangi ji buvo vos 10 cm gylio, o cianidas nesuveikė tinkamai, studentas buvo greitai suimtas.

Nepaisant dienos įvykių P. Ferdinandas nusprendė nuvažiuoti į ligoninę ir aplankyti sužeistuosius nuo bombos sprogimo. Šį kartą buvo nuspręsta važiuoti tiesiu keliu iki ligoninės, tačiau tai buvo pamiršta paminėti automobilio vairuotojui. Jis suklydo ir pasuko link miesto centro. Siekiant tai ištaisyti vairuotojas bandė staigiai stabdyti ir apsisukti, tačiau automobilis greitai užgeso. Visai netoli įvykio vietos laukė Gavrilas Principas. Jis pamatė, kad automobilis sustojo, greitai pribėgo ir iš 1,5 m atstumo iššovė 2 šūvius. Abu jie buvo taiklūs – vienas pataikė į Sofi pilvą, kitas į P. Ferdinando kaklą. Abu mirė apie 11 val. ryto.

Iš karto po to G. Principas bandė nusinuodyti ir nusišauti, tačiau milicijos pareigūnai spėjo jį suimti. G. Principas teisme gavo 20 metų kalėjimo bausmę. Kalėjime jis užsikrėtė tuberkulioze, nuo jos ir mirė 1918 m. balandžio 28 d. – praėjus beveik 4 metams po įvykdyto nužudymo.

## Šaltiniai
Duo Datz

**„Duo Datz“** (, *Orna U-Moshe Datz*; dar žinomi kaip *Datz Ve-Datza*, ) – muzikos duetas iš Izraelio, kurį sudaro Orna ir Moshe Datz.

Duetas geriausiai žinomas dėl dalyvavimo 1991 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse. Atlikę dainą „Kan“ () atlikėjai surinko 139 taškus ir užėmė trečią vietą, nusileidę tik Švedijos ir Prancūzijos atstovėms, kurios abi surinko po 146 taškus. Duetas 1987 m. bandė patekti į „Euroviziją“, tačiau atrankos konkurse *Kdam* su daina „Kupidon“ finale užėmė ketvirtą vietą.

2006 m. pabaigoje pora išsiskyrė po 21 metų trukusios santuokos.

## Nuorodos
* Daina ''Kan''

|-
Janas Dzialinskis

**Janas Dzialinskis** (; 1829 m. rugsėjo 28 d. – 1880 m. kovo 30 d.) – grafas iš Dzialinskių giminės.

## Biografija

Gimė Tito Dzialinskio ir Celestinos Zamoiskos, Stanislovo Kostkos Zamoiskio dukros, šeimoje.

Berlyne gavo juridinį išsilavinimą.

1857 metais vedė Elžbietą Čartoriską, Adomo Jurgio Čartoriskio dukrą.

Kaip aristokratų partijos vadovas Prūsijos Lenkijoje, ėmėsi labai aktyviai dalyvauti 1863 metų sukilime.

Prūsijos valdžios apkaltintas tėvynės išdavimu, 1864 metais buvo nuteistas mirties bausme už akių.

Savanoriškai atvykęs į teismą, jis 1869 metais buvo nuteistas trejų metų laisvės atėmimo bausme, bet karalius jam dovanojo ir jis atgavo atgal savo nuosavybę.

## Literatūra
* Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона. – С.-Пб.: Брокгауз-Ефрон. 1890–1907.

## Išnašos
Kotryna Opalinska

**Kotryna Opalinska** (); 1680 m. spalio 12 d., Poznanė – 1747 m. kovo 19 d., Liunevilis) – Lenkijos karalienė ir Lietuvos didžioji kunigaikštienė 1705–1708 ir 1733–1736 metais, Stanislovo Leščinskio žmona. Prancūzijos karalienės Marijos Leščinskos motina.

## Biografija
Kotryna buvo Lenkijos magnato Jono Karolio Opalinskio ir Sofijos Carnkovskos dukra. 1698 m. gegužės 10 d. ištekėjo už Stanislovo Leščinskio Krokuvoje. 1699 metais gimė jų pirma dukra Ana, mirė 1717 metais, 1703 metais gimė antra dukra Marija, būsima Prancūzijos karalienė, Liudviko XV žmona.

1704 metais jos vyras tapo Lenkijos karaliumi ir Lietuvos didžiuoju kunigaikščiu dėka Švedijos karaliaus Karolio XII. 1709 metais buvo nuverstas nuo sosto, kada Švedų armija prarado valdžią Lenkijoje. Kotrynos šeima išvažiavo į Švediją. Apsigyveno Kristianstado mieste. Švedijoje ji gerai susidraugavo su našlaujančia karaliene Gedviga Eleonora. Lenkiška karališka šeima buvo labai populiari Švedijoje, juos dažnai kvietė į priėmimus Švedijos aristokratai. 1712 metais Kotryna aplankė Medevo miesto pirtis. 1714 metais, leidus Karoliui XII, šeima pervažiavo į Cvaibriucheną, Švedijos provinciją Vokietijoje. Ten jie gyveno iki karaliaus mirties 1718 metais. Po jo mirties jo šeima pervažiavo į Prancūziją, kur įsikūrė Elzase.

1725 metais dukra buvo išrinkta nuotaka Prancūzijos karaliui Liudvikui XV. Kotryna Opalinska tapo Prancūzijos karaliaus anyta. Po dukros vestuvių Kotryna ir Stanislovas gyveno *Šato-dju-Šambore*.

1737 metais Stanislovas tapo *Lotaringijos hercogu*. Skirtingai nuo Stanislovo, Kotryna taip ir neprisitaikė prie gyvenimo Prancūzijoje ar Lotaringijoje, liudėjo savo gimtos Lenkijos. Buvusi karalienė buvo aprašyta kaip *„mielaširdinga, mylinti labdaras moteris, tačiau tuo pat metu pakankamai griežta ir nuobodi asmenybė“*. Kai tik tai jos vyras tapo Lotaringijos hercogu, pas jį atsirado didelis kiekis meilužių, įskaitant *Kateriną Osolinską, Aną Mariją Osolinską, Mariją Luizą de Linanges, madam de Basompjer* ir *madam de Kambres*. Nuo 1745 metų Stanislovas turėjo ilgalaikius santykius su *markize de Bourflez*. Visiems šiems santykiams Kotryna negalėjo užkirsti kelio.

Kotryna mirė 1747 m. kovo 19 d. Mirties dieną jos žentas Liudvikas XV įsakė surengti atminimo ceremoniją Notr-Damo katedroje, Paryžiuje. Kotrynos kapas yra Notre Dame de Bonsecours bažnyčioje (Nansi mieste), šalia ilsisi Stanislovas ir dukra Ana.

## Palikuonys

## Literatūra
* Zieliński, Ryszard (1978). *Polka na francuskim tronie.* Czytelnik.

## Išnašos

## Nuorodos
* Профиль на geneall.net
* Профиль на Genealogics.org
Hakol Over Habibi

**„Hakol Over Habibi“** () – Izraelio muzikos grupė, gyvavusi 1975–2002 metais. Grupę sudarė Shlomit Aharon, Kikki Rothstein, Yuval Dor ir Ami Mendelman.

1981 metais grupė su pop stiliaus daina „Halayla“ laimėjo šalies nacionalinį finalą ir buvo išrinkti atstovauti Izraeliui 1981 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse. Atstovai surinkę 56 taškus, užėmė septintą vietą.

Grupė buvo populiariausia devintajame dešimtmetyje, išleido keletą hebrajų pop ir šlagerio muzikos stiliaus albumų.

## Diskografija
* להיטי שנות ה-50 בארץ ובעולם :1975
* שירים שמחוץ להצגה :1977
* דור האספרסו :1979
* עודני ילד :1981
* שירים :1982
* לעבור את הגבול :1983
* חביבי על הבמה :1984
* נחיה ונראה :1988
* חביבי המיטב :1989
* קלאסיקה :1997
* מי שמדבר על אהבה :1998
* שלומית אהרון והכל עובר חביבי-המופע המשותף :2007
* המיטב :2009

## Nuorodos

* Daina ''Halayla''

|-
Juozas Vytautas Rimas

**Juozas Vytautas Rimas** (1942 m. kovo 25 d. Linksmakalnyje, Trečiasis Reichas) – muzikantas, obojistas, Lietuvos muzikos ir teatro akademijos profesorius. Klasikinės muzikos, džiazo ir lietuvių liaudies muzikos atlikėjas.

## Biografija

Gimė 1960 m. baigė Kauno konservatorija. 1965 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademiją, 1969 m. Sankt Peterburgo konservatoriją. Nuo 1965 m. grojo Lietuvos nacionalinės filharmonijos simfoniniame orkestre. Nuo 1968 m. dėstė Vilniaus konservatorijoje. 1974-1978 m. grojo grupėje *Musica Humana*. 2004 m. apdovanotas Vytauto Didžiojo ordino Karininko kryžiumi.

## Nuorodos

* Juozas Rimas: Lietuviška auletika
* Biografija (ang.)

## Literatūra

* Болотин С. В. Энциклопедический биографический словарь музыкантов-исполнителей на духовых инструментах. – 2-е изд., доп. и перераб. – М.: Радуница, 1995. – С. 235. – 4 000 экз. – ISBN 5-88123-007-8.

## Šaltiniai
Stanisław Michalkiewicz

**Stanislav Michalkevič** (1925 m. kovo 4 d. Kopriuose šalia Vandžiogalos, Lietuva – 1985 m. gruodžio 7 d. Katovicuose, Lenkijos Liaudies Respublika) – Lenkijos istorikas, profesorius.

## Biografija

Gimė 1925 m. kovo 4 d. Kopriuose šalia Vandžiogalos. Mokėsi Kauno Adomo Mickevičiaus gimnazijoje. 1945 m. su tėvais išvyko gyventi į Vroclavą. Baigė istorijos studijas Vroclavo universitete. Baigęs universitetą dirbo istorijos katedroje, nuo 1953 m. dirbo Silezijos istorijos institute. Parašė nemažai straipsnių ir mokslinių darbų apie Silezijos istoriją. Nuo 1965 m. Silezijos istorijos instituto direktorius. 1977 m. tapo Katovicų istorijos instituto direktoriumi. Mirė 1985 m. gruodžio 7 d. Katovicuose.  

## Literatūra
* Ryszard Kaczmarek, Stanisław Michalkiewicz, w: Uczeni wrocławscy, część 2: 1974-1994 (pod redakcją Jana Trzynadlowskiego), Wrocławskie Towarzystwo Naukowe, Wrocław 1994
* Słownik historyków polskich (pod redakcją Marii Prosińskiej-Jackl), Wydawnictwo "Wiedza Powszechna", Warszawa 1994
Konstanty Górski

**Konstantas Gorskis** (, 1868 m. Kazimieravoje, Kauno apskritis – 1934 m. Varšuvoje) – dailininkas.

## Biografija

Gimė 1868 m. Kazimieravos dvare, prie Vandžiogalos, Šeligos herbo bajorų Karolio ir Marijos Elvyros Gorskių šeimoje. Mokėsi Vilniaus Ivano Trutnevo piešimo mokykloje, vėliau – Sankt Peterburgo Dailės akademijoje, vadovaujamas prof. G. Villevaldės. Studijas gilino Miunchene, Paryžiuje ir Italijoje. Nuo 1894 m. gyveno Varšuvoje. Tapė daugiausia portretus, buitines ir istorines kompozicijas. Iliustravo A. Mickevičiaus, J. Slovackio, H. Sienkevičiaus, M. Rodzevičiūtės ir kt. literatūros kūrinius. Mirė 1934 m. Varšuvoje. 


Vaizdas:President of Poland Ignacy Mościcki.png|Lenkijos prezidento Ignaco Mošcisckio portretas 1926 m.
Vaizdas:Prussian deportations.PNG|*Prūsų deportacija* 1915 m.


## Šaltiniai
Eamonn Toal

**Eamonn Toal** – airių dainininkas, Airijos atstovas 2000 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse.

## Biografija
Eamonn gimė Kaslbleinio miestelyje, Airijos šiaurėje. Dainininko karjerą pastūmėjo daugelis jo šeimos narių, kurie buvo susiję su muzika, ypač jo tėvas Tommy Toal, kuris buvo profesionalus muzikantas. Sulaukęs pilnametystės, Eamonn persikėlė į Londoną, kur buvo roko ir džiazo muzikos grupių narys.

Grįžęs į Airiją 1992 m., muzikantas pradėjo koncertuoti baruose ir laisvalaikio įstaigose Dubline. 1995 m. atlikėjas buvo Eurovizijos dalyvio Eddie Friel pritariantysis vokalistas. Po to, jis periodiškai pasirodydavo per radiją ir televiziją.

2000 m. Eamonn dar kartą dalyvavo „Eurovizijoje“, šį kartą kaip atlikėjas. Konkurse pasirodęs su daina „Millennium of Love“, dainininkas užėmė šeštąją vietą (surinko 92 taškus). Tai geriausias Airijos rezultatas nuo telefoninio balsavimo sistemos įvedimo 1999 metais.

## Diskografija
* *Aria Celtica* (2000)

## Nuorodos
* Oficiali svetainė 

|-
Geltonasis laukažygis

**Geltonasis laukažygis** (*Amara fulva*) – žygių (*Carabidae*) šeimos vabalas. Kūnas 7,5–10 mm gintarinės spalvos, patinai su žalsvu atspalviu. Akys juodos. Antsparniai su išilginėmis vagutėmis. Antenos nuo 4-o narelio apaugusios šviesiais plaukeliais.

## Mityba
Skirtingai, nei dauguma plėšrūnų žygių, geltonojo laukažygio suaugėliai ir lervos nėra plėšrios, minta įvairių augalų sėklom.

## Paplitimas
Gyvena smėlėtuose, augmenija retai apaugusiose vietovėse. Ežerų pakrantėse, paplūdimiuose ir kt.

Paplitęs visoje Europoje, Azijoje iki Baikalo ežero. Žmonių introdukuotas Šiaurės Amerikoje.

## ''Harpalus flavescens''
Išvaizda ši rūšis labai menkai skiriasi nuo taip pat smėlėtuose vietovėse gyvenančio tokios pat spalvos ir formos vikriažygio *[[Harpalus flavescens]]* ir šias rūšis lengva supainioti. *[[Harpalus flavescens]]* vidutiniškai didesnis (9–13mm), jo antenos apaugusios plaukeliais ne nuo 4-o, o nuo 3-io narelio.
Greistonsas

**Greistonsas** (; ) – miestas Viklou grafystėje, Airijoje. Įsikūręs šalies rytinėje pakrantėje ir yra nutolęs 8 km į pietus nuo Brėjaus bei 27 km į pietus nuo Dublino. 17 080 gyventojų (2011 m. duomenys). Greistonsą rytuose skalauja Airijos jūra, šiaurėje ribojasi su „Brėjaus galva“ (; 241 metro aukščio iškyšuliu) bei vakaruose su Viklou kalnais.

Miestas pavadintas pagal vieno kilometro pilkų akmenų ruožą, esantį tarp dviejų paplūdimių. Uostas yra miesto šiaurinėje dalyje, o traukinių stotis pietinėje. Šiaurinis paplūdimys, kuris prasideda nuo uosto pusės, yra akmenuotas. Pietinis paplūdimys smėlėtas ir yra kilometro ilgio bei mėlynosios vėliavos programos dalis. Pastarąjį aplanko tūkstančiai turistų.
Karigalinas

**Karigalinas** (; ; 'Ó Leighin uola') – miestelis Korko grafystėje, Airijoje. Nutolęs 14 km į pietus nuo Korko. Miestelyje yra keturi bankai, kelios parduotuvės, keturių žvaigždučių „Carrigaline Court Hotel“ viešbutis, bažnyčia, aludės ir restoranai. Leidžiamas „Carrigdhoun Weekly“ laikraštis.

Karigalinas taip pat yra to paties pavadinimo parapija.
Viktorija Andrulytė

**Viktorija Andrulytė** (g. 1992 m. balandžio 16 d.) – Lietuvos buriuotoja, olimpietė. Varžosi Laser Radial (ILCA 6) burvalčių klasėje.

## Biografija
2009 m. Andrulytė laimėjo Europos jaunimo pirmenybių sidabro medalį. 2010 m. Andrulytė dalyvavo saugusiųjų Europos čempionate, kuriame Laser Radial klasėje užėmė 29-ą vietą. 2011 m. Europos čempionate Andrulytė užėmė 15-ą vietą. 2013 m. pasaulio Laser Radial buriavimo čempionate sportininkė liko 40-a. 2014 m. Europos čempionate sportininkė užėmė aukštą 10-a vietą. Tais pačiais metais vykusiame pasaulio olimpinių klasių buriavimo čempionate Andrulytė finišavo 22-oje vietoje ir iškovojo Lietuvai kelialapį į 2016 m. vasaros olimpines žaidynes. Sportininkė pateko į 2014 m. pasaulio taurės finalinį etapą, kuriame tarp 18 geriausių pasaulio taurės sportininkių liko paskutinėje 18-oje vietoje.

2017 m. pasaulio čempionate iškovota 7-oji vieta. 2018 m. pasaulio taurės finaliniame etape Andrulytė užėmė 4-ą vietą.

2018 m. birželio d. Andrulytė pasiekė aukščiausią savo karjeroje pasaulio reitingą – 6 vietą.

Savo debiutinėse 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Andrulytė startavo moterų vienviečių burvalčių varžybose. Per dešimt regatos plaukimų lietuvė vieną sykį finišavo trejetuke bei surinko 194 baudos taškus. Tarp 44-ių startavusių buriuotojų Andrulytė liko 25-oje vietoje. 2021 m. pasaulio čempionate Andrulytė iškovojo bronzos medalį.

## Rezultatai

## Šaltiniai

## Nuorodos
* ISSF profilis
Mickūnų tiltas

**Mickūnų tiltas** – automobilių tiltas per Šventąją ties Mickūnais, Debeikių seniūnijoje, Anykščių rajone. Trijų angų karpytos sistemos tiltas stūkso kelyje , apie 6,7 km į pietvakarius nuo Svėdasų. Kairiajame krante prie kelio stovi Mickūnų sodybos, dešiniajame – Galvydžių miškas. Nuo 1999 m. valstybės saugomas paminklas (unik. kodas ).

## Istorija

Ties Mickūnais geležinis tiltas per Šventąją buvo pastatytas 1902 m. Tiltui statyti panaudota santvaros konstrukcija iš nugriauto Kėdainių geležinkelio tilto, kuris buvo 44,35 m  ilgio, vieno tarpatramio tiltas su bėgių keliu santvaros viršuje. 

Pirmojo pasaulinio karo metais vokiečių kariuomenė Mickūnų tiltą susprogdino. 1923 m. tiltas buvo rekonstruotas pagal inžinieriaus Prano Markūno projektą, uždengtas gelžbetoniniu paklotu. 1962–1963 m. praplatinta tilto važiuojamoji dalis.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* [Tiltas per Šventąją kelio Radiškis-Anykščiai-Rokiškis 47,78 km ([Henrikas Kebeikis|Henriko Kebeikio] kolekcija, nuotr. IMG 0017, 0018)]
Julijonas Kosinskis

**Julijonas Kosinskis** (1833 m. lapkričio 16 d. Ievoniškiuose, Rusijos imperija  – 1914 m. kovo 24 d. Varšuvoje, Lenkijos Kongreso karalystė) – gydytojas, chirurgas, vienas iš antiseptikų naudojimo ir įvairių žmogaus organų šalinimo operacijų pradininkų Rusijos imperijoje.

## Biografija

Gimė 1833 m. lapkričio 16 d. Ievoniškiuose. Baigė Sankt Peterburgo karo medicinos akademiją. Baigęs mokslus dirbo Varšuvos karo ligoninėje, nuo 1869 m. sausio tapo profesoriumi ir Varšuvos universiteto chirurgijos katedros vadovu. 1877 m. tapo pirmuoju Rusijos imperijoje ir dešimtuoju Europoje, kuriam pavyko gerklų šalinimo operacija. 1884 m. buvo pirmasis chirurgas Europoje chirurginiu būdu pašalinęs inkstą. 1896 m. tapo pirmuoju atlikusiu blužnies šalinimo operaciją. 1897 m. buvo pirmasis chirurgas Rusijos imperijoje iš stemplės pašalinęs svetimkūnį. Mirė 1914 m. kovo 24 d. Varšuvoje, palaidotas Povonzkų kapinėse.


Vaizdas:Julian Kosiński grób.JPG|Kapas Povonzkų kapinėse


## Nuorodos

* Biografija I (lenk.)
* Biografija II (lenk.) 

## Literatūra
* Mała Encyklopedia Medycyny. Państwowe Wydawnictwo Naukowe, 1979. ISBN 83-01-00200-X.
* Piotr Gembal, Krzysztof Milik, Janusz Ździebło, Jakub Kęsik i inni. Rys historyczny cholecystektomii otwartej i laparoskopowej. „Chirurgia Polska”, s. 97–103, 2007. Via Medica. ISSN 1507–5524.