open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Valstybės įmonė

**Valstybės įmonė**, **valstybinė įmonė** (**VĮ**), užsienio valstybėse – taip pat **[[viešoji įmonė]]** – valstybei priklausanti arba jos įsteigta įmonė.

## Lietuvoje
Valstybės įmonė yra iš valstybės turto įsteigta arba įstatymų nustatyta tvarka valstybei perduota įmonė, kuri nuosavybės teise priklauso valstybei ir jai perduotą ir jos įgytą turtą valdo, naudoja bei juo disponuoja patikėjimo teise. Valstybės įmonės tikslas – teikti viešąsias paslaugas, gaminti produkciją ir vykdyti kitą veiklą siekiant tenkinti viešuosius interesus.

Įmonė yra ribotos civilinės atsakomybės viešasis juridinis asmuo. Valstybės įmonės pavadinime turi būti jos teisinę formą nusakantys žodžiai „valstybės įmonė“ arba šių žodžių santrumpa „VĮ“.

Įmonė privalo turėti bent vieną sąskaitą banke. Įmonės buveinė turi būti Lietuvos Respublikoje.
Įmonė savo veikloje vadovaujasi LR civiliniu kodeksu, LR valstybės ir savivaldybės įmonių įstatymu, kitais teisės aktais bei savo įstatais.

VĮ pavyzdžiai – VĮ Teisinės informacijos centras ir kt.

## Taip pat skaitykite
* Public Social Private Partnership

## Literatūra
* Felix Böllmann: *Formalprivatisierung kommunaler Aufgabenerfüllung und Transformation – Rechtsökonomische Analyse am Beispiel Russlands und Ostdeutschlands*, Leipziger Universitätsverlag, Leipzig 2007, ISBN 978-3-86583-169-9.
* Werner Hoppe/Michael Uechtritz (Hrsg.): *Handbuch Kommunale Unternehmen*, 2. Aufl., Verlag Dr. Otto Schmidt, Köln 2007, ISBN 978-3-504-40090-3.

## Nuorodos
* Viešosios įmonės Vokietijoje  
* LR valstybės ir savivaldybės įmonių įstatymas
LP

Santrumpa **LP** gali reikšti:

* Leiboristų partija;
* Lietuvos paštas, valstybės įmonė;
* Vinilinė plokštelė.
Mesojacha

**Mesojacha** () – upė Rusijoje, Tiumenės srities šiaurėje, Jamalo Nencų autonominėje apygardoje. Teka Vakarų Sibiro lygumos šiaurine dalimi. Vaga smarkiai vingiuoja. Įteka į Karos jūros Tazo užutėkį, skaidosi į protakas.

Upė minta sniego ir lietaus vandenimis. Poplūdis trunka nuo birželio iki rugpjūčio. Didžiausi intakai: Niangusjacha, Niadajacha, Mudujacha, Indikjacha (visi kairieji). Mesojacha – svarbi žuvų nerštavietė (sykai, čyrai, seliavos). Upės baseine glūdi gamtinių dujų telkiniai (nutiestas dujotiekis Mesojacha-Norilskas).

## Šaltiniai
Oreste Marini

**Orestas Marinis** (, 1876 m. Mantuja, Italija – 1944 ar 1947 m. ten pat) – italų dainininkas (baritonas), pedagogas.

## Biografija
Baigė Romos muzikos akademiją. Dainavo Milano „La Scala“ ir kituose Italijos teatruose. Gyveno Rusijoje. 1901 m. su italų trupe gastroliavo Vilniuje ir Kaune. Nuo 1905 m. Maskvoje reiškėsi kaip pedagogas. Nuo 1910 m. dėstė Rusų ir Bavarijos konservatorijose Berlyne. 1924 m. dainavo Valstybės operoje, Tautos teatro vaidybos studijoje dėstė balso impostaciją (lavinimą). 1923-1933 m. dėstė dainavimą Kauno muzikos mokykloje, 1933-1937 m. Kauno konservatorijoje, parengė lietuvių operos dainininkų, tarp jų – Rostislavas Andrejevas, Vladas Baltrušaitis, Vincė Jonuškaitė, Marija Lipčienė, Romanas Marijošius, Juozas Mažeika, Stasys Sodeika, Petronėlė Zaniauskaitė. 1937 m. grįžo į Romą.

## Vaidmenys Lietuvoje
* Rudžeras Leonkavalis. Pajacai
* Džiuzepė Verdis. Rigoletas
* Džakomas Pučinis. Toska.

## Šaltiniai
Miasas (upė)

**Miasas** () – upė Rusijoje; Isetės (Irtyšiaus baseinas) dešinysis intakas. Prasideda Baškortostane, Pietų Uralo kalnuose, Nuralo kalnagūbryje. Pradžioje teka į šiaurę Uralo kalnų rytine pašlaite, vėliau pasuka į rytus ir teka Čeliabinsko sritimi. Kurgano srityje patenka į Vakarų Sibiro lygumą. Įteka į Isetę netoli Julduso gyvenvietės.

Didžiausi intakai: Altjanas, Didysis Kialimas, Biškulis, Ziunzelga. Aukštupyje ant Miaso įrengta keletas užtvankų. Prie upės įsikūrę Miaso ir Čeliabinsko miestai.

## Šaltiniai
Miasas (miestas)

**Miasas** – miestas Rusijoje, Čeliabinsko srityje, 96 km į pietvakarius nuo Čeliabinsko, prie Miaso upės, Ilmenio kalnų papėdėje.

Rajono centras. Geležinkelio stotis prie Ufos-Čeliabinsko geležinkelio. Keliai į Zlatoustą, Čebarkulį, Karabašą.

Metalurgijos, mineralų ir metalo apdirbimo, maisto, medienos, farmacijos, baldų, statybinių medžiagų pramonė. Netoliese išgaunamas auksas. Šalia stūksančiuose Ilmenio kalnuose įsteigtas mineralogijos draustinis, kuriame randama įvairių brangakmenių.

## Istorija
Miasas įkurtas 1773 m. ir vystėsi kaip mineralinių iškasenų gavybos ir apdirbimo centras. 1926 m. suteiktas miesto statusas.

## Sportas
* FK Torpedo, futbolo klubas 
* „Trud“ stadionas, kurio talpa 3 tūkst. žiūrovų.

## Šaltiniai
Miasas

**Miasas** () reiškia šiuos objektus Rusijoje:

* Miasas – miestas Čeliabinsko srityje;
* Miasas – upė, Isetės intakas.
Maža išpažintis

**Maža išpažintis** – 1971 m. Lietuvos kino studijoje sukurtas meninis filmas Vytauto Bubnio apysakos „Arberonas“ motyvais. Filmo trukmė – 77 min.

## Kūrybinė grupė
* Režisierius statytojas – Algirdas Araminas
* Scenarijaus autoriai – Vytautas Bubnys, Icchokas Meras, Algirdas Araminas
* Kompozitorius – Algimantas Apanavičius
* Dirigentas – Saulius Sondeckis
* Operatorius statytojas – Donatas Pečiūra
* Montažo režisierė – Mingailė Murmulaitienė
* Garso operatorius – Petras Lipeika
* Dailininkas statytojas – Algirdas Ničius
* Kostiumų dailininkė – Viktorija Bimbaitė.

## Vaidina
* Andrius Karka – *Arūnas*
* Rūta Staliliūnaitė – *Eleonora Gulbinienė, jo mama*
* Gediminas Karka – *Juozas Gulbinas, jo tėvas*
* Vytautas Kaminskas – *Povilas, motinos draugas*
* Benas Puskunigis – *Sauliukas*
* Vytautas Kernagis – *Benas*
* Monika Mironaitė – *mokyklos direktorė*
* Vaiva Mainelytė – *klasės auklėtoja („Žirafa“)*
* Ülle Koni – *Rasa*
* Adelė Stonytė – *Adelė („Raudonkepuraitė“)*
* Juozas Budraitis – *gelbėtojas Martas*
* Gediminas Girdvainis – *gelbėtojas Vincas*
* Algimantas Masiulis – *gydytojas*
* Diana Šimkuvienė – *Bimbaitė, švietimo skyriaus atstovė*
* Vytautas Taukinaitis – *Jurgis*
* Rasa Kirkilionytė – *Roma*
* taip pat Leonardas Zelčius, Aleksas Burnickas, Balys Juškevičius, Dovilė Tomkutė.

## Siužetas
Aštuoniolikmetis Arūnas išgyvena krizę. Namuose – nuobodulį keliantys Arūno tėvo prisiminimai bei netikėtas motinos sprendimas juos palikti. Dar labiau Arūną sukrečia tai, jog motina gyvena su kitu, mažojo broliuko jau spėtu pamilti „dėde Povilu“ šaukiamu vyriškiu. Mokykloje klesti nepakenčiama rutina, jau seniau dėl niekų išmestas jo draugas Benas siūlo eiti dirbti. Aplinkui – netikrų draugų išdavystės, o ir pats Arūnas bijo padėti drąsiam ir ryžtingam Benui. Gal visos šios mažytės dramos, sąmonėje atrodančios beveik neįveikiamos, pasirodys esančios ne tokios reikšmingos, kai į gyvenimą įžengs šviesiaplaukė Rasa.

## Nuorodos
* Vytauto Kernagio filme atliekama daina
* Filmo ištraukos
Liaušė

**Liaušė** – upė Panevėžio rajone, kairysis Upytės upės intakas. Didesnė upelio vagos dalis ištiesinta, nepaliesti tik paskutiniai 2,7 km žemupio. Netiesinta upelio dalis priklauso Krekenavos regioninio parko, Upytės geomorfologiniam draustiniui ir pasižymi vaizdingais, aukštus šlaitus turinčiais, slėniais, bei senais medžiais (daugiausiai ąžuolais).

Netoli upės įsikūręs Užliaušių kaimas.

Upėvardis siejamas su žodžiu *liaušis, liauša* („žioplys, ištižėlis, kvaiša“) bei *liaušinti* („nerangiai eiti“).

## Šaltiniai
Snieguolė ir septyni nykštukai (1937 filmas)

**Snieguolė ir septyni nykštukai** () – 1937 m. JAV muzikinis animacinis filmas vaikams, kino teatruose pasirodęs 1937 m gruodžio 21 d. Filmą sukūrė kino studija „Walt Disney Productions“.

## Įgarsintojai

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
Vytautas Markauskas

**Vytautas Markauskas** (g. 1954 m. rugpjūčio 25 d. Kareivonyse, Kaišiadorių raj.) – TSRS ir Lietuvos kariuomenės karininkas, pulkininkas.

## Biografija
1976 m. baigė Vilniaus aukštąją priešlėktuvinės gynybos mokyklą, 1988 m. Leningrado Užnugario ir transporto karo akademiją.

1976–1979 m. tarnavo radiolokacijos centruose Smolenske, 1979–1983 m. – priešlėktuvinės gynybos dalinio vadu Šaikovskoje (Kalugos sritis), 1983–1985 m. – radiolokacijos centro vado pavaduotojas Vyšnij Voločioke (Kalinino, dab. Tverės sritis). 1988 m. zenitinio raketinio, 1988–1991 m. – pėstininkų pulko vado pavaduotojas užnugario reikalams Blagoveščenske (Amūro sritis).

1992 m. inžinierius ekonomistas Vilniuje. 1992–1998 m. Krašto apsaugos mokyklos (nuo 1994 m. – Lietuvos karo akademija) dėstytojas, 1994 m. pulkininkas. 1998–2001 m. Krašto apsaugos ministerijos Aprūpinimo departamento direktorius. Nuo 2003 m. Lietuvos Respublikos Valstybės kontrolės valstybinis auditorius.

## Šaltiniai
Jonas Markelevičius

**Jonas Markelevičius** (g. 1951 m. rugpjūčio 4 d. Liškiavoje) – Lietuvos ekonomistas, statistikas, socialinių mokslų daktaras.

## Biografija
1974 m. baigė Vilniaus universiteto ekonominės kibernetikos ir finansų fakultetą. 1982 m. ekonomikos mokslų kandidatas.

Nuo 1974 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1984–1989 m. Statistikos katedros vedėjas; nuo 1984 m. docentas. Nuo 1996 m. Statistikos departamento prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės direktoriaus pavaduotojas, nuo 1998 m. generalinio direktoriaus pavaduotojas, nuo 2010 m. sausio 26 d. generalinis direktorius. Stažavo 1994 m. Vokietijoje, 1995 m. Austrijoje, 2004 m. Olandijoje. Nuo 2004 m. Europos Komisijos statistikos tarnybos „Eurostat“ Pinigų, finansų ir mokėjimų balansų statistikos komiteto narys. Nuo 2005 m. Lietuvos atstovas Europos oficialios statistikos tyrimų programos darbo grupėje. 2006 m. ir 2008 m. leidinio „Lietuvos regionų portretas“ red. kolegijos pirmininkas.

## Mokslinė veikla
Mokslinių darbų pagrindinė kryptys – statistinių metodų taikymas oficialioje statistikoje, makroekonominė statistika, statistinė analizė. Paskelbė daugiau kaip 60 mokslinių straipsnių. Vadovavo adaptuojant Lietuvoje tarptautinius statistinius klasifikatorius (NACE, CPA, PRODCOM, ISCO, ISCED ir kitus), vadovauja inventorizuojant oficialų statistikos terminyną.

## Bibliografija
* Lietuvos įmonės Europos panoramoje, su kitais, 1995 m.
* Lietuvos statistika XX amžiuje, su kitais, 1999 m.
* Bendroji statistikos teorija, vadovėlis aukštosioms mokykloms, su L. Kunigėlyte ir J. Laškovu, 1986 m.
* Ūkio statistika, mokomoji priemonė, su kitais, 1997 m.
* Aprašomoji statistika, mokomoji priemonė, su kitais, 1998 m.

## Šaltiniai
Sigita Markevičienė

**Sigita Markevičienė-Butaitė-Kriaučiūnienė** (g. 1962 m. gegužės 6 d. Upytėje, Panevėžio raj.) – Lietuvos lengvaatletė, daugkartinė Europos aklųjų ir silpnaregių lengvosios atletikos čempionė, paraolimpinių žaidynių prizininkė. Nereginti.

## Biografija
Panevėžio aklųjų sporto klubo „Šviesa“ narė. Pradėjo treniruotis 1988 m. Pirmasis treneris – Gintaris Audickas, vėliau – Sergejus Sokolovas. Ūgis 163 cm, svoris – 52 kg.

## Sportiniai pasiekimai
* 1993 m. Europos lengvosios atletikos čempionatas, Dublinas, 800 m, 1500 m ir 3000 m bėgimas – čempionė
* 1995 m. Europos lengvosios atletikos čempionatas, Valensija, 800 m ir 1500 m bėgimas – čempionė
** 400 m bėgimas – vicečempionė
* 1997 m. Europos lengvosios atletikos čempionatas, Ričionė, 800 m ir 1500 m bėgimas – čempionė
** 3000 m bėgimas – bronzos medalis
* 1999 m. Europos lengvosios atletikos čempionatas, Portugalija, 800 m bėgimas – vicečempionė
** 400 m bėgimas – bronzos medalis
* 2001 m. Europos lengvosios atletikos čempionatas, Lenkija, 400 ir 800 m bėgimas – vicečempionė
* 1994 m. Pasaulio lengvosios atletikos čempionatas, Berlynas – 800 m bėgimas – čempionė
** 400, 1500 m bėgimas – vicečempionė
* 1998 m. Pasaulio lengvosios atletikos čempionatas, Madridas – 400 ir 1500 m bėgimas – vicečempionė
* 1992 m. Barselonos paraolimpinės žaidynės, 800 m, 1500 m ir 3000 m bėgimas – sidabro medalis
** 400 m bėgimas – bronzos medalis
* 1996 m. Atlantos paraolimpinės žaidynės, 800 ir 1500 m bėgimas – bronzos medalis
* 2000 m. Sidnėjaus paraolimpinės žaidynės, 400 m bėgimas – 4 vieta, 1500 m bėgimas – 4 vieta (pasaulio rekordas T11 grupėje) ir 5000 m bėgimas – 6 vieta (paralimpinis rekordas T11 grupėje)
* 2004 m. Atėnų paraolimpinės žaidynės, 200 m bėgimas – 6 vieta
* 1994 m. Lilehamerio žiemos paraolimpinių žaidynių slidinėjimo varžybų dalyvė.
* 1500 m (1996 m.) ir 5000 m bėgimo (2000 m.) pasaulio rekordininkė.

## Įvertinimas
* 1996 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas 

## Šaltiniai
Bruno Markaitis

**Bruno Markaitis** (1922 m. rugpjūčio 7 d. Valkininkų parapija, Vilniaus kraštas – 1998 m. gruodžio 23 d. prie Honolulu, Havajai; palaidotas Šv. Kazimiero kapinėse, Čikaga) – SJ, Lietuvos kompozitorius, dirigentas.

## Biografija
Jėzuitas, baigė Kauno jėzuitų gimnaziją. 1948 m. Heitropo koledže (Didžioji Britanija) įšventintas kunigu. Studijavo Grigaliaus universitete Romoje, muzikinį išsilavinimą įgijo Didžiojoje Britanijoje ir JAV, kompozicijos mokėsi San Paulo universitete, fortepijoną pas Aleksandrą Čerepniną, kompoziciją – pas Bernardą Dieterį. Nuo 1950 m. gyveno JAV. Nuo 1952 m. vadovavo lietuvių katalikų radijo valandėlei Čikagoje, bendradarbiavo lietuvių spaudoje. 1961–1967 m. lietuvių jėzuitų provincijolas Amerikos šalims. Nuo 1968 m. gyveno Santa Monikoje (Kalifornijos valstija), susirgęs 1988 m. persikėlė į Havajus.

Amerikos kompozitorių, atlikėjų ir muzikologų, Tarptautinės šiuolaikinės muzikos draugijų narys. Sukūrė daugiau kaip 100 kūrinių, tarp jų – chorui, balsui, fortepijonui, smuikui (sonata smuikui ir fortepijonui, 1961 m.), mišių, baladžių, poemų („Kančios naktis“ 1958 m.; atliko Dainavos ansamblis), kantatų („Vilniaus varpai“ 1965 m., K. Bradūno žodžiais, atliko Čikagos lietuvių opera). Kūriniai daugiausia religinės tematikos, juose derinamos naujoviškos ir tradicinės muzikos raiškos formos. Surengė koncertų JAV, Kanadoje, Lotynų Amerikos, Europos valstybėse, Japonijoje.

## Bibliografija
* Širdies gelmė, filosofijos knyga, 1957 m.;
* Nomen Nescio: nepažintas muzikos misionierius Tėvas Bruno Markaitis (parengė Robertas Varnas). – Klaipėda: Klaipėdos universiteto leidykla, 2007. – 160 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-18-228-3

## Šaltiniai
Zofija Ona Markienė

**Zofija Ona Šilinskaitė-Markienė** (g. 1931 m. gegužės 15 d. Molėtuose) – Lietuvos gydytoja kardiologė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.

## Biografija
1949 m. baigė Molėtų gimnaziją, 1949–1955 m. studijavo Vilniaus universiteto Medicinos fakultete. 1955–1958 m. Vabalninko ligoninės vyr. gydytoja, sveikatos apsaugos skyriaus vedėja. 1958–1978 m. Kauno medicinos instituto mokslo darbuotoja. 1960–1976 m. Širdies ir kraujagyslių sistemos fiziologijos ir patologijos instituto (nuo 1998 m. Kauno medicinos universiteto Kardiologijos institutas) vyriausioji mokslo darbuotoja, 1976–1978 m. šio instituto Palangos filialo vedėja. 1974 m. medicinos mokslų daktarė. 1978–1998 m. Vilniaus universiteto Medicinos fakulteto Hospitalinės terapijos katedros dėstytoja; nuo 1981 m. profesorė. 1999–2000 m. Greitosios medicinos pagalbos stoties Vilniuje Organizacinio metodinio centro vedėja.

## Mokslinė veikla
Mokslinio darbo pagrindinė sritis – koronarinės širdies ligos, ūminio miokardo infarkto diagnostikos ir gydymo algoritmai.

## Bibliografija
* Elektrokardiografija, vadovėlis, 1997 m.
* Klinikinė elektrokardiografija, 2000 m.
* Elektrokardiografija. Elektroninis variantas

## Šaltiniai
Arvydas Markauskas

**Arvydas Markauskas** (1951 m. rugsėjo 25 d. Ilgabraduose, Jonavos rajone – 2025 m. birželio 4 d. Vilniuje) – Lietuvos dainininkas (baritonas).

## Biografija
1980 m. baigė Lietuvos konservatorijos V. Noreikos klasę. Nuo 1979 iki 2015 m. buvo Lietuvos operos ir baleto teatro solistas. Sukūrė daugiau kaip 30 vaidmenų. Koncertavo su orkestrais, kuriems diriguoja Juozas Domarkas, Gintaras Rinkevičius, Saulius Sondeckis ir kiti. Gastroliavo Vakarų Europos šalyse, JAV.

Palaidotas Rokantiškių kapinėse.

## Vaidmenys
* Nabukas, Makbetas, Rigoletas, Žermonas, Amonasras, Jagas – Džiuzepė Verdis. Nabuchodonosaras, Makbetas, Rigoletas, Traviata, Aida, Otelas
* Skarpija – Džakomas Pučinis. Toska
* Eskamiljas – Žoržas Bizė. Karmen
* Oneginas – Piotras Čaikovskis. Eugenijus Oneginas
* Margiris, Ūdrys – Vytautas Klova. Pilėnai

**Koncertinis repertuaras:**
* Karlas Orfas. Karmina Burana, kantata
* Johanas Bramsas. Vokiškasis requiem
* Kamilis Sen Sansas. operos Samsonas ir Dalila koncertinis variantas

## Įvertinimas
* 1976 m. TSRS dainos konkursas, Ryga – II vieta
* 1981 m. Glinkos konkursas, Minskas – II vieta

## Šaltiniai
Hamletas Vladislavas Markšaitis

**Hamletas Vladislavas Markšaitis** (g. 1937 m. gegužės 12 d. Tauragėje) – Lietuvos matematikas, fizinių mokslų daktaras.

## Biografija
1962 m. baigė Maskvos universitetą. 1999 m. apgynė disertaciją „P - plėtinių su dviem išsišakojimo taškais Galua grupės“, fizinių mokslų daktaras.

Nuo 1965 m. Vilniaus universiteto Tikimybių ir skaičių teorijos katedra.

Nuo 2008 m. Mykolo Romerio universitetas Matematinio modeliavimo katedra.

## Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų svarbiausios sritys – algebra, algebrinė skaičių teorija, Galua teorija. Tiria p – plėtinių su dviem išsišakojimo taškais Galua grupes.

## Bibliografija
* Algebrinės lygtys ir grupės, 1980 m.
* Algebra, elektroninis leidinys, 2001 m.
* Geometrija, elektroninis leidinys, 2002 m.

## Šaltiniai
Eimutis Markūnas

**Eimutis Markūnas** (g. 1959 m. birželio 7 d. Kaune) – Lietuvos dailininkas, pedagogas iš Kauno.

## Biografija
1971-74 m. mokėsi Kauno keturmetėje vaikų dailės mokykloje, 1974-78 m. – Kauno S. Žuko taikomosios dailės technikume. 1978-83 m. studijavo Valstybiniame dailės institute (dabar VDA).  Parodose dalyvauja nuo 1983 m.  Nuo 1990 m. – Lietuvos dailininkų sąjungos Kauno skyriaus narys.  Nuo 1991 m. – grupės „Angis“ narys.  Dirba tapybos, instaliacijos, post -objekto ir vitražo srityse. 

## Kūryba
Sukūrė daugiau kaip 100 originalių konstruktyvios ritminės kompozicijos vitražų visuomeniniams ir privatiems interjerams: Kalniečių prekybos centrui („Snaigė“ 1986 m.), Tado Ivanausko zoologijos muziejui (1987 m., 1991 m.), „Jiesios“ keramikos gamyklai („Daigai“ 1988 m.), Hidroprojekto pastato interjerui („Runos“ 1991 m.), Vilniaus universiteto Kauno humanitariniam fakultetui („Fosilijos“ 1999 m.), viešbučiui „Reval Hotel Takioji Neris“ (2004 m.; visi Kaune).

Istorinės, biblinės tematikos vitražų yra mokymo įstaigose (Kauno jėzuitų gimnazija, 1999 m.), „Emmeriche am Rheine“ (Šiaurės Reinas-Vestfalija) Jėzaus Kristaus bažnyčioje (Kompozicija pagal Šv. Jono evangeliją 1994 m.), t. p. Kauno, Šilutės, Klaipėdos bažnyčiose. Sukūrė erdvinių vitražų objektų: „Biblinis motyvas“ banke (Svedbankas) Marijampolėje (1993 m.), „Takas“ Šiaulių oro uosto skrydžių valdymo centre (1997 m.). Vitražai modernios meninės formos, originalūs, būdingas naujoviškas ryšys su architektūra.

Nutapė paveikslų („Obeliskas“ 1990 m., „Kolona nr. l“ 1991 m., „Nostalgija raudonai“ 2007 m.), jiems būdinga ekspresyvi raiška, ryškių spalvų sąskambiai; tapyba artima abstrakčiajam ekspresionizmui. Kuria instaliacijas („Zona nr. l“, „Miegamojo erdvė“, abi 2004 m.). Nuo 1983 m. dalyvauja tarptautinėse parodose, simpoziumuose Lietuvoje ir užsienyje (Vokietija, Suomija, Prancūzija, Ispanija, Didžioji Britanija). Nuo 1986 m. surengė 25 individualias parodas (daugiausia Kaune, Vilniuje, Berlyne). Kūrinių turi Nacionalinis Mikalojaus Konstantino Čiurlionio dailės muziejus.

## Šaltiniai

## Literatūra
* Rasa Andriušytė-Žukienė. Eimutis Markūnas. Vitražai. – K: Meno parkas, 2007. ISBN 9955-674-03-2

## Nuorodos
* Eimutis Markūnas. Kamanė 

* Eimučio Markūno paroda "Paralelinės realybės" Kaune 2012 m.

* Eimučio Markūno paroda "Paralelinės realybės" Vilniuje 2012 m.
Anahaimas

**Anahaimas** () – miestas JAV, Kalifornijoje, Orindžo apygardoje, prie Santa Anos upės. Įsikūręs 45 km į pietus nuo Los Andželo (priklauso jo aglomeracijai). 2020 m. JAV gyventojų surašymo duomenimis, mieste gyveno 346 824 gyventojai. Mieste gausu muziejų, atrakcionų parkų (tarp jų Disneilendas), yra konferencijų salė, amfiteatras. Nuo 1924 m. kasmet vyksta Helovino paradas.

## Istorija
Miestą 1857 m. kaip žemės ūkio gyvenvietę įkūrė imigrantai iš Vokietijos. Pavadinimas reiškia „Santa Anos namai“ (*Ana* – Santa Anos upė, *heim* – namai vokiškai). Miestas iš pradžių vertėsi vynuogių auginimu, bet ligoms sunakinus vynuogynus, pereita prie citrinmedžių. Dar buvo auginami raudonieji pipirai bei graikiniai riešutai. Nutiesus geležinkelius, miestas sparčiai išaugo. Po 1950 m., dėl spartaus Los Andželo išaugimo, mieste beveik nebebuvo vystomas žemės ūkis. XX a. 7-o dešimtmečio metu miestas turėjo svarbią aviacijos ir kosmoso įrangą.

## Gyventojai
2020 m. JAV gyventojų surašymo duomenimis, mieste gyveno 53,82 % lotynoamerikiečių, 22,56 % baltųjų, 17,48 % azijiečių, 2,71 % mišrios rasės, 2,44 % afroamerikiečių, 0,43 % kitų rasių, 0,37 % Ramiojo vandenyno salų ir 0,19 % indėnų kilmės gyventojų.

## Sportas
* Anaheimo „Ducks“ – ledo ritulys
* Los Andželo Anaheimo „Angels“ – beisbolas

## Miestų partnerystė

*  Mitas, Japonija
*  Vitorija-Gasteisas, Ispanija


Angelstadiummarch2019.jpg|*Angel Stadium* stadionas
Anaheim convention center 2021.jpg|Anahaimo Konferencijų salė
St. Michael's Episcopal Church (Anaheim, California).jpg|Bažnyčia



## Šaltiniai
Leonardas Martavičius

**Leonardas Martavičius** (1920 m. liepos 28 d. Švenčionėliuose – 1994 m. Vilniuje) – sovietinio saugumo veikėjas, pulkininkas.

## Biografija
Nuo 1939 m. SSKP narys. 1939 m. liepos mėn. – 1940 m. birželio mėn. už komunistinę veiklą kalėjo Dimitravo priverčiamųjų darbų stovykloje. 1940–1941 m. LSSR NKVD valstybės saugumo valdybos operatyvinis įgaliotinis. 1941 m. balandžio-birželio mėn. LSSR NKGB Tauragės apskrities skyriaus viršininkas, gyventojų trėmimo operatyvinio trejeto narys. 1941 m. liepos mėn. – 1943 m. gruodžio mėn. SSRS NKVD ir Gynybos liaudies komisariato spec. lagerių vyresnysis tardytojas.

1944 m. gruodžio mėn. – 1945 m. gruodžio mėn. LSSR NKVD Kauno skyriaus viršininko pavaduotojas. 1945 m. gruodžio mėn. – 1953 m. gegužės mėn. LSSR valstybės saugumo ministro pavaduotojas. 1948 m. baigė SSRS MGB aukštosios mokyklos vadovaujančiųjų kadrų kursus, 1950 m. valstybės saugumo pulkininkas. 1953 m. birželio mėn. – 1954 m. balandžio mėn. LSSR vidaus reikalų ministro pavaduotojas. 1954 m. balandžio mėn. – 1959 m. lapkričio mėn. LSSR valstybės saugumo komiteto pirmininko pirmasis pavaduotojas. 1960 m. baigė Aukštąją partinę mokyklą prie SSKP CK.

Prisidėjo prie itin žiaurių Adolfo Ramanausko–Vanago kankinimų.

Vadovavo Lietuvos laisvės kovos sąjūdžio Tarybos prezidiumo pirmininko Jono Žemaičio, LLKS ginkluotųjų pajėgų vado Adolfo Ramanausko ir kitų partizanų vadų paieškoms, suėmimui, juos tardė.

## Šaltiniai
Romanas Martavičius

**Romanas Martavičius** (g. 1945 m. lapkričio 25 d. Kaune) – Lietuvos inžinierius elektronikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

## Biografija
1968 m. baigė Kauno politechnikos instituto Vilniaus filialą. 1997 m. habilituotas technologijos mokslų daktaras.

1970–1987 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto, 1987–1990 m. – Kauno politechnikos instituto Vilniaus fakulteto, nuo 1991 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto (dab. Vilniaus Gedimino technikos universitetas) dėstytojas, 2000–2004 m. VGTU Elektronikos fakulteto Radioelektronikos katedros, nuo 2004 m. Elektroninių sistemų katedros vedėjas ir Atvirojo kodo instituto direktorius. Nuo 1998 m. profesorius. 1982–1983 m. dirbo mokslinį darbą Vokietijoje, 2000 m., 2004 m. skaitė paskaitas Drezdeno, 2003 m., 2006 m. Viurzburgo-Šveinfurto, 2005 m. Gelzenkircheno taikomųjų mokslų universitetuose. Nuo 2002 m. Tarptautinio elektrotechnikos ir elektronikos inžinierių instituto (IEEE) narys.

## Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų svarbiausios sritys – planariųjų mikrojuostelinių lėtinimo sistemų modeliavimas, jų projektavimo ir eksperimentinio tyrimo automatizavimas, plačiajuosčių kreipiamųjų sistemų kūrimas, skaitmeninių signalų apdorojimas, žmogaus smegenų išeminio insulto sričių kompiuterinėse tomogramose automatinio aptikimo ir analizavimo būdai. Paskelbė daugiau kaip 100 mokslinių straipsnių. 9 išradimų autorius.

## Bibliografija
* Elektrodinaminės planarinės vėlinimo sistemos plačiajuosčiams elektroniniams prietaisams, 1966 m.
* Plačiajuosčiai traktai oscilografiniuose bėgančiosios bangos elektroniniuose vamzdeliuose, su kitais, rusų k., 1993 m.
* Analoginė elektronika, vadovėlis, su R. Kirvaičiu, 2003 m.
* Kompiuterizuota elektroninių grandinių analizė, mokomoji knyga, su V. Urbanavičiumi, 1997 m.

## Įvertinimas
* 1997 m. Lietuvos mokslo premija, su kitais

## Šaltiniai
Gražina Marija Martinaitienė

**Gražina Marija Martinaitienė** (1936 m. liepos 8 d. Širvintose – 2022 m. rugpjūčio 16 d. Vilniuje) – Lietuvos dailės istorikė, kultūrologė.

## Biografija
Vyras Marcelijus Martinaitis. 1958 m. baigė lietuvių kalbą ir literatūrą Vilniaus pedagoginaime institute, 1974 m. – dailėtyrą Lietuvos dailės institute, 1979 m. – aspirantūrą Lietuvos mokslų akademijos Istorijos institute. 1994 m. humanitarinių mokslų daktarė.

Dirbo Lietuvos radijuje, žurnale „Kultūros barai“. 1981–1990 m. Lietuvos dailės instituto Kultūros paminklų sąvado rengimo grupės vadovė, 1990–2002 m. Kultūros ir meno instituto Sakralinės dailės skyriaus vedėja, 2002–2012 m. Kultūros, filosofijos ir meno instituto Bažnytinės dailės skyriaus vyriausioji mokslo darbuotoja.

## Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų kryptys – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės menas, bažnytinė dailė, tautodailė, paminklosauga. Tęstinių leidinių „Menotyra“, „Lietuvos sakralinė dailė“ viena sudarytojų ir autorių. Parašė straipsnių apie Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės taikomąją dailę, bažnytinę dailę, profesionaliąją ir liaudies skulptūrą, kryždirbystę.

## Bibliografija
* A. Stasiulevičius: Dailininkas ir miestas, monografija, rusų k., 1987 m.
* Užnemunės grafai Butleriai ir jų meninis palikimas, monografija, 2002 m.
* Kontušo juostos Lietuvoje, monografija, 2007 m.
* Lietuvos kryždirbiai ir kryždirbystė XX a. pervartose, monografija, 2010 m.
* Audiniai ir jų spalvos Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės istoriniuose šaltiniuose, monografija, 2013 m.
* Ioannes Breutelt nos fecit, monografija, 2014 m.
* Atsiminimai apie skulptorių Juozą Mikėną, 2017 m.

## Šaltiniai
Antanas Martinaitis (1939)

**Antanas Martinaitis** (1939 m. birželio 20 d. Vandžiogala – 1986 m. birželio 20 d. Kaunas) – Lietuvos tapytojas, poetas.

## Biografija
Tėvas Jonas Martinaitis. 1964 m. baigė Lietuvos dailės institutą, mokytojas Antanas Gudaitis. Nuo 1969 m. dėstė Kauno vaikų dailės mokykloje (nuo 1996 m. Kauno Antano Martinaičio dailės mokykla).

## Kūryba

Nutapė peizažų („Žydėjimas ant Laumių kalno“ 1971 m., „Paukščiai ir saulė“ 1972 m.), figūrinių kompozicijų („Pabaigtuvės ant Gudkalnio“ 1969 m., „Junkilų moterys ir Varmikė“ 1974 m., „Mano vaikystės vakaras“ 1979 m., „Visi mes mylime Pinokį“ 1980 m., „Abrakadabra“ 1985 m.), natiurmortų („Natiurmortas su paukščiu“ 1971–1972 m., „Natiurmortas su vėžiais“ 1973 m., „Natiurmortas“ 1977 m.). Kūrybai būdinga aiški kompozicija, išryškinta faktūra, ritmiški potėpiai, kontrastingas sodrus koloritas, vyrauja žalia, raudona, žalvario spalvos, ryšku metaforiškumas, ironija, groteskas, realybė dažniausiai susipynusi su pasaka. Paveikslų personažai – moterys (gražuolės, nuotakos, motinos, mūzos), keliaujantieji, valkataujantieji aktoriai ir muzikantai, kaukėtos figūros (pajacai, arlekinai, Pinokis), vaikai, paukščiai, kaliausės.

Nuo 1965 m. dalyvavo parodose Lietuvoje ir užsienyje. Individualios parodos surengtos 1968 m., 1970 m., 1977 m. Vilniuje, 1973 m. Liepojoje, 1980 m. Kaune, kūrybos pomirtinės parodos – 1987 m. Šiauliuose, 1987 m., 1995 m. Vilniuje, 1987 m., 1989 m., 1996 m., 1999 m. Kaune. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus. Parašė eilėraščių („Paskui medinį arkliuką“, išl. 1994 m.), apysakų. Palaidotas Romainių kapinėse.

## Įvertinimas
* 1987 m. – LTSR valstybinė premija (po mirties).

## Literatūra
* Antanas Martinaitis (1939–1986 m.): Tapyba, piešiniai, rankraščiai, Vilnius, 1999.

## Nuorodos
* Martinaičių paveldo fondas 
* A. Martinaitis Facebook.com

## Šaltiniai
Jonas Martinaitis

**Jonas Martinaitis** (1898 m. birželio 26 d. Pavartyčiai – 1947 m. lapkričio 29 d. Šeduva) – Lietuvos tapytojas, karikatūristas. Laikomas lietuviškų komiksų pradininku.

## Biografija
Sūnus Antanas Martinaitis. 1915 m. studijavo Peterburgo dailės akademijoje, 1922–1926 m. mokėsi Kauno meno mokykloje, mokytojas Kajetonas Sklėrius. Nuo 1927 m. dirbo leidinių „Ūkininko patarėjas“, „Trimitas“, „Vapsva“ redakcijose (iliustratorius, rašė tekstus), 1940–1941 m. bendradarbiavo leidžiant žurnalą „Šluota“.

## Kūryba
Kūrė daugiausia karikatūras („Gyvulių ir paukščių protestas“ 1936 m., „Moteris su sapnininku“ 1938 m., „Šalna“, ketvirtasis dešimtmetis), akvareles („Pamiškėje“ 1937 m., „Gluosniai prie Vandžiogalos“ 1939 m., „Kauno apylinkės“, „Valstiečio sodyba“, abu 1940 m.). Kūrybai būdinga realistinė raiška, nesudėtinga kompozicija, santūrus koloritas. Jo satyriniai piešiniai – socialinius visuomeninius įvykius atspindinčios kompozicijos, dažniausiai su eiliuotais tekstais.

Nuo 1930 m. dalyvavo Nepriklausomųjų dailininkų draugijos veikloje, parodose Lietuvoje ir užsienyje. Individualios parodos surengtos 1940 m. Kaune, 1968 m. Vilniuje. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Mikalojaus Konstantino Čiurlionio dailės muziejus.

## Nuorodos
* Martinaičių paveldo fondas 
* Apie J.Martinaitį Voruta.lt

## Šaltiniai
The Joshua Tree

**The Joshua Tree** – penktasis studijinis airių roko grupės U2 albumas, išleistas 1987 m. kovo 9 d. Albumas buvo įrašinėjamas nuo 1986 m. liepos iki tų pačių metų lapkričio mėnesio studijoje „Windmill Lane Studios“, Dubline. Jį sudaro 11 dainų, penkios iš jų išleistos kaip singlai.

## Apie albumą
„The Joshua Tree“ iškart debiutavo topo viršūnėje Jungtinėje Karalystėje, laimėjo dvi Grammy statulėles. 1989 m. žurnalo „Rolling Stone“ sudarytame sąraše „100 geriausių 1980-ųjų albumų“, užėmė 3-ąją vietą, o 2003 m. to paties žurnalo sąraše „500 geriausių visų laikų albumų“, pasiekė 26-ąją vietą. Albumas dažnai cituojamas kaip vienas geriausių roko istorijoje. Taip pat tai ir vienas iš didžiausiu skaičiumi parduotų albumų pasaulyje. JAV parduota 10 mln., tuo tarpu visame pasaulyje – virš 25 mln. kopijų.

1987 m. jam pristatyti surengtas „The Joshua Tree Tour“ koncertinis turas, kurio metu grupė atliko 111 koncertų.

2007 m. lapkričio 20 d. U2 perleido albumą norėdami pažymėti 20-ties metų sukaktį nuo originalaus išleidimo. Tada jis perleistas keturiais skirtingais formatais, įtraukiant seniau neišleistus ir retus kūrinius.

## Dainos

### Albumo dainos
Visoms šio albumo dainoms žodžius parašė Bono, o muziką sukūrė U2.
# „Where the Streets Have No Name“ – 5:37
# „I Still Haven’t Found What I’m Looking For“ – 4:37
# „With or Without You“ – 4:56
# „Bullet the Blue Sky“ – 4:32
# „Running to Stand Still“ – 4:18
# „Red Hill Mining Town“ – 4:52
# „In God’s Country“ – 2:57
# „Trip Through Your Wires“ – 3:32
# „One Tree Hill“ – 5:23
# „Exit“ – 4:13
# „Mothers of the Disappeared“ – 5:14

### Singlai
# „With or Without You“
# „I Still Haven’t Found What I’m Looking For“
# „Where the Streets Have No Name“
# „In God’s Country“ (tik Šiaurės Amerikoje)
# „One Tree Hill“ (tik Australijoje ir Naujojoje Zelandijoje)

„With Or Without You“ yra pirmasis albumo singlas ir viena iš geriausiai žinomų U2 dainų. Ši daina, „I Still Havent Found What I’m Looking For“ ir „Where the Streets Have No Name“, išleistos kaip tarptautiniai singlai. Pirmieji du, greitai pasiekė topo viršūnę Jungtinėje Karalystėje. „In God’s Country“ su kuklesniu pasisekimu pasirodė tik Š. Amerikoje, „One Tree Hill“ – tik Australioje ir Naujojoje Zelandijoje.

## Pozicijos ir pardavimai

## Atlikėjai
* Bono – pagrindinis vokalas, lūpinė armonikėlė
* The Edge – gitara, palaikantis vokalas, klavišiniai
* Adam Clayton – bosinė gitara
* Larry Mullen Jr. – būgnai

## Nuorodos
* Oficialus albumo tinklalapis
Pranas Martinaitis

**Pranas Martinaitis** (g. 1943 m. lapkričio 6 d. Kybartai, Raudonės valsčius) – TSRS ir Lietuvos karininkas, pulkininkas.

## Biografija
1972 m. Maskvoje baigė Oro inžinerinę karo akademiją. 1972–1978 m. karinis atstovas bandomajame konstruktorių biure Leningrade. 1978–1983 m. – Kauno karinio komisariato poskyrio viršininkas. 1983–1991 m. – Kauno civilinės gynybos štabo viršininko pavaduotojas, viršininkas.

Lietuvai atkūrus nepriklausomybę 1992–1997 m. – Krašto apsaugos ministerijos Civilinės saugos ir gelbėjimo departamento Kauno apskr. skyriaus viršininkas. 1994 m. pulkininkas.

## Šaltiniai
Vytautas Martinaitis

**Vytautas Martinaitis** gali būti:

* Vytautas Martinaitis (1949) – šilumos energetikos inžinierius, profesorius.
* Vytautas Martinaitis (1959) – Prienų rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Marijonas Martynaitis

**Marijonas Martynaitis** (1922 m. balandžio 3 d. Kaune – 2009 m. lapkričio 4 d.) – Lietuvos statybinių medžiagų technologas, pedagogas, sovietinis komjaunimo bei partinis veikėjas, technologijos mokslų daktaras.

## Biografija
1939 m. baigė Kauno 3-iąją valstybinę gimnaziją. 1939–1941 m. studijavo Vytauto Didžiojo universiteto Technikos fakultete. 1940 m. rugsėjo mėn. įstojo į LLKJS. 1941 m. birželio mėn. pabėgo į Rusiją. 1942 m. Maskvoje baigė spec. mokyklą. 1942–1944 m. LLKJS Kauno miesto ir apskrities pogrindinio komiteto sekretorius. 1944–1946 m. LLKJS CK studentų skyriaus vedėjas, CK sekretorius. 1950 m. su pagyrimu baigė Kauno valstybinio universiteto Cheminės technologijos fakultetą, inžinierius technologas.

1950–1992 m. Kauno politechnikos instituto (KPI) dėstytojas. 1955 m. technikos mokslų kandidatas. 1955–1962 m. KPI Cheminės technologijos fakulteto vyresnysis dėstytojas, 1956–1962 m. Silikatų technologijos katedros vedėjas, 1958 m. docentas. Nuo 1956 m. KPI direktoriaus Kazimiero Baršausko pavaduotojas mokymo reikalams, 1958–1964 m. prorektorius mokymo reikalams, 1959–1961 m. dar ir žurnalo „Mokslas ir technika“ pirmasis vyr. redaktorius. 1964–1983 m. KPI rektorius. Nuo 1966 m. profesorius, 1983–1993 m. profesorius konsultantas, nuo 2009 m. sausio 28 d. profesorius emeritas. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.

1964–1966 m. kandidatas į LKP CK narius, 1966–1986 m. LKP CK narys. 1967–1971 m. ir 1980–1985 m. LSSR AT, 1970–1979 m. SSRS AT deputatas.

## Mokslinė veikla
Mokslo darbų svarbiausia sritis – statybos rišamųjų medžiagų technologija, Lietuvos aukštojo mokslo istorija, aukštųjų mokyklų darbo metodika.

## Bibliografija
* Bendroji silikatų technologija: vadovėlis (su kitais). – Vilnius: Valst. politinės ir mokslinės literatūros leidykla, 1963. – 380 p.: iliustr.
* Kauno politechnikos institutui penkiolika metų: faktai ir skaičiai. – Kaunas: KPI, 1965. – 106 p.
* Bendrosios silikatų technologijos laboratoriniai darbai (su kitais). – Vilnius, 1967. – 348 p.
* Kauno politechnikos instituto dvidešimtmetis: faktai ir skaičiai. – Kaunas: KPI, 1970. – 221 p.: lent.
* Mineralinės rišamosios medžiagos, 1974 m.
* Kauno Antano Sniečkaus politechnikos institutas devintajame penkmetyje (1971–1975 m.). – Kaunas: KPI, 1976. – 140 p.
* Kauno Antano Sniečkaus politechnikos institutas. – Vilnius: Mokslas, 1979. – 253 p.: iliustr.
* Statybinės medžiagos: vadovėlis (su kitais). – Vilnius: Mokslas, 1982. – 348 p.
* Kauno Antano Sniečkaus politechnikos institutas dešimtajame penkmetyje (1976–1980 m.). – Kaunas: KPI, 1982. – 147 p.: lent.
* Silikatų technologijos katedra ir jos specialybės. – Vilnius, 1985. – 84 p.: iliustr.
* Kauno Antano Sniečkaus politechnikos instituto Cheminės technologijos fakultetas ir jo specialybės. – Vilnius, 1987. – 77 p.

## Įvertinimas
* 1960 m. LSSR valstybinė premija, su kitais
* 1965 m. LTSR nusipelnęs mokslo ir technikos veikėjas

## Šaltiniai

## Literatūra
* Profesorius Marijonas Martynaitis: permainų verpetuose / Algimantas Nakas. – Kaunas: Technologija, 2012. – 566 p.: iliustr. – ISBN 978-609-02-0297-5

## Nuorodos
* Virtuali paroda „Rektoriui prof. Marijonui Martynaičiui – 90“
Sabina Martinaitytė

**Sabina Martinaitytė** (g. 1958 m. rugpjūčio 29 d. Kaune) – Lietuvos dainininkė (sopranas).

## Biografija
Baigė Kauno Nemuno vidurinę mokyklą, 1987 m. baigė Lietuvos konservatoriją, mokytojos Giedrė Kaukaitė, Vlada Mikštaitė. Nuo 1987 m. Kauno muzikinio teatro solistė. Nuo 1990 m. Lietuvos konservatorijos (dab. Vytauto Didžiojo universiteto Muzikos akademija) Kauno fakulteto profesorė.

## Kūryba
Atliko stambios formos vokalinių simfoninių kūrinių soprano partiją. Koncertavo kaip solistė ir su instrumentiniai ansambliais. Dainavo Lietuvos operos ir baleto teatre, Klaipėdos muzikiniame teatre, Čikagos lietuvių operoje, Talino, Minsko, Kazanės, Tartu operos teatruose. Gastroliavo Europos šalyse, JAV. Dalyvavo tarptautiniuose muzikos festivaliuose.

## Vaidmenys
* Tatjana – Piotras Čaikovskis. Eugenijus Oneginas
* Eglė – Vytautas Klova. Pilėnai
* Dona Ana, Fiordilidžė – Volfgangas Amadėjus Mocartas. Don Žuanas, Visos jos tokios
* Neda – Rudžeras Leonkavalis Pajacai
* Margarita – Šarlis Guno. Faustas
* Violeta, Džilda – Džiuzepė Verdis. Traviata, Rigoletas
* Čio Čio San – Džakomas Pučinis. Madam Baterflai
* Bona Sforca – Giedrius Kuprevičius Karalienė Bona

**Koncertinės partijos**
* Volfgangas Amadėjus Mocartas. „Requiem“
* Džovanis Batista Pergolezis. „Stabat Mater“
* Antonijus Vivaldis. „Gloria“

## Įvertinimas
* 1989 m. jaunųjų atlikėjų konkursas, Kišiniovas – I premija
* Georgo Otso konkursas, Talinas – I premija
* Michailo Glinkos konkursas, Ryga – IV premija
* 2002 m. Kultūros ministerijos premija

## Šaltiniai
Boleslovas Martinėnas

**Boleslovas Martinėnas** (1919 m. liepos 13 d. Liepojoje – 2010 m. sausio 21 d. Kaune) – Lietuvos tekstilininkas, technikos mokslų daktaras.

## Biografija
1946 m. baigė Kauno universitetą. 1959 m. technikos mokslų kandidatas, 1993 m. technologijos mokslų daktaras.

1951–1993 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas, 1964–1968 m. Lengvosios pramonės fakulteto dekanas; nuo 1963 m. docentas.

## Mokslinė veikla
Tyrimų sritis – mezginių technologijos, mezgimo mašinos darbo ir kilpų sudarymo proceso matematinė raiška. Paskelbė per 50 mokslinių straipsnių.

## Bibliografija
* Trikotažo technologija, vadovėlis, 2 d. 1962–1968 m.

## Šaltiniai
Raimondas Regimantas Martinėnas

**Raimondas Regimantas Martinėnas** (g. 1947 m. spalio 18 d. Šiauliuose) – Lietuvos tapytojas.

## Biografija
1965-1971 m. studijavo Lietuvos dailės institute, baigė jį 1997 m. Nuo 1995 m. Čiurlionio menų mokyklos mokytojas. 1978-1981 m. Jaunųjų dailininkų susivienijimo pirmininkas.

## Kūryba
1996-2000 m. „grupės 24“ narys. Kūrybai įtakos turėjo Antanas Gudaitis, Algimantas Jonas Kuras. Nutapė peizažų („Ruduo“ 2007 m.), figūrinių kompozicijų („Dažytojai“ 1976, „Valpurgijų naktys“ 2006 m.), sukūrė asambliažų (ciklai „Elegija“ 1974 m., „Kai būtis beldžiasi į langą“ 2007 m.), portretų („Aktorius Jonas Pakulis“ 1973 m., „Liaudies menininkas Stanislovas Riauba“ 1974 m.). Ankstyvojoje kūryboje gilinosi į spalvinių dėmių ir jų sąskambių psichologinius aspektus, vėlyvesnėje – į egzistencines prasmes. Tapybai būdingos sodrios spalvos, faktūrų raiška, ekspresyvūs potėpiai. Nuo 1973 dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje (Frankfurtas, Londonas, Paryžius, Stokholmas, Ryga); nuo 1978 m. surengė 12 individualių parodų Vilniuje. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Tretjakovo galerija Maskvoje, kitos užsienio galerijos.

## Įvertinimas
* 1996 m. Pabaltijo tapybos trienalės Grand Prix

## Šaltiniai
Mindziangas (Jangdzė)

**Mindziangas** () – upė centrinėje Kinijoje, Sičuano provincijoje; Jangdzės kairysis intakas. Prasideda Minšano kalnuose, teka į pietryčius, kerta Sičuano įdubą. Įteka į Jangdzę Ibino mieste.

Upės vandenys naudojami drėkinimui. Mindziango poplūdis įvyksta vasarą. Laivuojama, ties Dudziangjanu patvenkta Zipingpu hidroelektrinės užtvanka. Prie Mindziango įsikūrę miestai: Čengdu, Lešanas, Ibinas.

## Šaltiniai
Mindziangas (Fudzianas)

**Mindziangas** () – upė pietryčių Kinijoje, Fudziano provincijoje. Prasideda Vuišano kalnuose, Dziangsi provincijos pasienyje. Teka į pietryčius kalvotomis vietovėmis. Įteka į Taivano sąsiaurį ties Fudžou miestu; sudaro estuariją.

Vidutinis upės debitas žemupyje 2000 m³/s, tačiau vasaros poplūdžio metu padidėja iki 30 000 m³/s. Vanduo naudojamas drėkinimui, įrengta hidroelektrinė. Žemupyje upė laivuojama. Prie Mindziango įsikūrę miestai: Nanpingas, Fudžou.

## Šaltiniai
Arnuvandas III

**Arnuvandas III** – hetitų karalius, valdė nuo 1209 – 1205 m. pr. m. e., karaliaus Tudhalijo IV sūnus, Supiluliumo II brolis.

Valdant Arnuvandui, padėtis vakariniuose, šiaurės rytiniuose šalies rajonuose sparčiai blogėjo. Vakaruose teko kovoti su valstybių koalicija – Arcava, Achaja ir kt. Kartų su achajų karaliumi Attarissijumi prieš hetitus pradėjo kovoti, iki tol, vienas iš ištikimiausių hetitų karaliams, Arcavos karalius Mattuvatta. Buvę sąjungininkai užėmė visą pietvakarinę Mažosios Azijos dalį ir net įsibrovė į Alašiją. Į Arnuvando protestą, Mattuvatta atsakė, kad jam nebuvo žinoma, kad Alašija priklauso hetitams. Visi šie įvykiai buvo išdėstyti molinėje plokštelėje su pavadinimu – „Mattuvattos nuodėmės“.

Rytuose hetitus puolė Hayasos karalius Mitas.

Didysis tautų krausimasis buvo prasidėjęs ir trapi hetitų karalystė nebuvo paruošusi jos atlaikyti, nors Arnuvando įsakymuose dar nėra užsiminta apie artėjančią katastrofą.

Kituose šaltiniuose Arnuvando III–jo valdymo metai yra nurodyti 1235–1215 m. pr. m. e. ir 1220–1215 m. pr. m. e..

## Nuorodos
* Hetitų imperija  
* Hetitai 

## Taip pat skaitykite
* Hetitai
* Mažosios Azijos istorija

## Šaltiniai

|-
Mindziangas

**Mindziangas** (iš kinų k. „kalnų upė“) reiškia šias upes Kinijoje:

* Mindziangas – upė Sičuano provincijoje;
* Mindziangas – upė Fudziano provincijoje.
Miusas

**Miusas** (, ) – upė Ukrainoje (Donecko, Luhansko sritys) ir Rusijoje (Rostovo sritis). Prasideda Doneco kalvagūbryje, teka į pietryčius. Aukštupyje slėnio plotis 0,2-1,2 km, žemupyje išsiplečia iki 5–6 km. Vaga vingiuota, 15–25 m pločio (žemupyje iki 45 m). Gylis rėvose iki 6 m. Pakrantės apaugusios krūmynais. Upė įteka į Azovo jūros Miuso limaną.

Didžiausi intakai: Gluchaja, Krynka (dešinieji), Krepenkaja, Nagolnaja (kairieji). Miusas užšąla gruodį, atitirpsta kovą. Ant upės įrengta keletas nedidelių hidroelektrinių.

## Šaltiniai
Alberto ežeras

**Alberto ežeras** () – ežeras Ugandoje ir Kongo Demokratinėje Respublikoje, Didžiajame riftiniame slėnyje. Telkšo 619 m aukštyje virš jūros lygio. Ežero ilgis šiaurės-pietų kryptimi 160 km, plotis iki 30 km. Gylis siekia 58 m. Krantai daugiausia statūs, pietiniai – pelkėti. Į Alberto ežerą iš Viktorijos ežero atiteka Viktorijos Nilas, o iš Edvardo ežero – Semlikis. Šiaurėje išteka Alberto Nilas. Ežeras laivuojamas, vykdoma žvejyba. Pagrindiniai pakrančių miestai: Butiaba (Uganda), Kasenjis (Kongo DR).

## Istorija

Pirmasis europietis, atradęs ežerą (1864 m.) buvo britų tyrinėtojas Samuel Baker. Jis ežerą pavadino tuometinio Anglijos princo Alberto garbei. 1973–1997 m. Kongo DR ežeras buvo vadinamas **Mobutu Sese Seko** pavadinimu, tuometinio šalies diktatoriaus Joseph-Désiré Mobutu garbei.

## Šaltiniai
Mojeras

**Mojeras** () – upė Rusijoje, Krasnojarsko krašte, šiaurės Evenkijoje; Kotujo (Chatangos baseinas) dešinysis intakas. Teka Vidurinio Sibiro plokščiakalniu šiaurės vakarų kryptimi, vidurupyje slenkstėta.

Didžiausias intakas – Mojerokonas. Užšąla spalį, atitirpsta gegužės pabaigoje. Poplūdis tęsiasi nuo gegužės iki rugpjūčio. Žemupys laivuojamas nedideliais laivais.

## Šaltiniai
Jonas Laimutis Martinkėnas

**Jonas Laimutis Martinkėnas** (g. 1938 m. sausio 31 d. Vilniuje) – Lietuvos gydytojas otorinolaringologas, nosies ir prienosinių ančių funkcinės endoskopinės chirurgijos Lietuvoje pradininkas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija
Tėvas Vincas Martinkėnas. 1962 m. baigė Vilniaus universitetą. 1988 m. medicinos mokslų daktaras.

1962–1973 m. Anykščių ir Vilniaus ligoninių gydytojas. 1973–2005 m. Vilniaus miesto II (vėliau Misionierių) ligoninės gydytojas, 1988–1994 m. Ausų, nosies ir gerklės ligų skyriaus vedėjas, 1994–2005 m. Rinologijos centro vadovas. Nuo 2005 m. Vilniaus greitosios pagalbos universitetinės ligoninės Ausų, nosies ir gerklės ligų skyriaus vedėjas.

## Mokslinė veikla
Mokslinio darbo pagrindinė sritis – nosies traumų, deformacijų chirurginis gydymas, naujų septoplastikos metodų taikymas, autotransplantantų naudojimas atkuriamojoje nosies chirurgijoje. Patobulino kai kuriuos diagnostikos metodus (rinometriją, nosies aerodinamikos, nosies vožtuvo rentgenokontrastinį tyrimą) ir chirurginius instrumentus (nosies osteotomus, prietaisus nosies kaulinei kuprelei šalinti). 1991 m. pirmasis Baltijos šalyse atliko funkcinę endoskopinę ančių operaciją. Paskelbė daugiau kaip 100 mokslinių straipsnių. 1991–2000 m. Lietuvos otorinolaringologų draugijos pirmininkas. Keturių išradimų autorius.

## Šaltiniai
Vincas Martinkėnas

**Vincas Martinkėnas** (1907 m. sausio 12 d. Ignalina – 1997 m. gruodžio 4 d. Vilnius) – Lietuvos Vilniaus krašto visuomenės veikėjas, pedagogas, istorikas, vertėjas.

## Biografija
Sūnus Jonas Laimutis Martinkėnas. 1935 m. baigė Vilniaus universitetą. 1928–1935 m. Vilniaus lietuvių studentų sąjungos narys, pirmininkas. 1932–1939 m. dėstė istoriją ir lietuvių kalbą Vilniaus Vytauto Didžiojo gimnazijoje. 1939–1940 m. lenkų A. Mickevičiaus gimnazijos Lietuvos istorijos mokytojas ir direktoriaus pavaduotojas. 1941–1944 m. Vilniaus lietuvių 3-osios gimnazijos direktorius. 1945 m. mobilizuotas į TSRS kariuomenę kovėsi fronte. 1946–1950 m. Vilniaus pedagoginio instituto dėstytojas, Visuotinės istorijos katedros vedėjas, istorijos fakulteto dekanas. 1950–1958 m. Vilniaus vidurinių mokyklų istorijos mokytojas. 1958–1971 m. Mažosios lietuviškosios tarybinės enciklopedijos (3 t. 1966–1971 m.) redaktorius. 1971–1982 m. Lietuvos mokslų akademijos ir Vilniaus universiteto bibliotekų rankraštynų neetatinis bibliografas, dokumentų aprašinėtojas.

Nuo 1926 m. rašė į Vilniaus lietuvių periodinę spaudą. Iš lenkų kalbos išvertė E. Ožeškovos romaną „Prie Nemuno“ (*Nad Niemnem*, 1958 m.) ir teisininko M. Romerio dienoraščio dalį (1990–1992 m. paskelbė žurnalo „Kultūros barai“ 27 numeriuose).

## Bibliografija
* Vilniaus krašto lietuviškos mokyklos ir skaityklos 1919–1939 metais, 1989 m.
* Vilniaus ir jo apylinkių čiabuviai, 1990 m.

## Įvertinimas
* 1997 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas

## Šaltiniai
Bronislovas Martinkus

**Bronislovas Martinkus** (1933 m. rugsėjo 16 d. Jerubiškiuose, Jurbarko valsčiuje – 2020 m. liepos 22 d. Kaune) – Lietuvos inžinierius, ekonomistas, technologijos mokslų daktaras.

## Biografija
Brolis rašytojas Vytautas Martinkus. 1958 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1966 m. technikos mokslų kandidatas.

1958–1967 m. dirbo Kauno baldų kombinate, nuo 1963 m. direktorius. Nuo 1967 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas, 1979–1988 m. Mokslinio tyrimo sektoriaus viršininkas, 1988–1992 m. Inžinerinės ekonomikos fakulteto dekanas, 1992–1998 m. Gamybos vadybos katedros vedėjas; nuo 1988 m. profesorius. 1995–2007 m. Lietuvos universitetų kviestinis profesorius. Nuo 1999 m. Tarptautinės informatikos akademijos narys. Nuo 1993 m. Tarptautinės ekonomistų asociacijos Ekspertų tarybos narys, nuo 2007 m. Tarptautinio biografijų centro ekonomikos ir vadybos ekspertas. Nuo 1990 m. Mokslinių darbų leidinio „Inžinerinė ekonomika“ vyr. redaktorius.

## Mokslinė veikla
Mokslinių darbų pagrindinės sritys: įmonių ekonomika, vadybos efektyvumo didinimo problemos. Paskelbė daugiau kaip 200 mokslinių straipsnių Lietuvos ir užsienio šalių moksliniuose leidiniuose.

## Bibliografija
* Taupiai ir racionaliai naudokime materialinius išteklius, 1987.
* Pramonės intensyvinimo ekonomika, 1987.
* Darbo ištekliai ir jų panaudojimas, 1998.
* Vadyba. Specialistų rengimo kiekybinis ir kokybinis aspektai, su kitais, 2002.
* Gyventojų užimtumo ekonominiai aspektai, su kitais, 2006.
* Mašinų gamybos ekonomika, vadovėlis aukštosioms mokykloms, 1983.
* Ekonomikos pagrindai, vadovėlis aukštosioms mokykloms, su kitais, 1995, 2000.
* Pramonės įmonių vadyba, vadovėlis aukštosioms mokykloms, su kitais, 1995, 2 leid. 2000.
* Verslininkystė, vadovėlis aukštosioms mokykloms, 1999.
* Darbo išteklių ekonomika ir valdymas, vadovėlis aukštosioms mokykloms, su kitais, 2002, 2006.
* Darbo procesų valdymas, vadovėlis aukštosioms mokykloms, 2003.
* Aiškinamasis įmonių vadybos terminų žodynas, atsakingasis redaktorius, 2000.
* Profesorius Bronislovas Martinkus – 75: darbinė ir mokslinė veikla: bibliografijos rodyklė (sud. Algimantas Sakalas). – Kaunas: Technologija, 2008. – 39 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-25-567-3

## Šaltiniai