open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Bialaševo valsčius

**Bialaševo valsčius** () – nuo 1919 m. iki 1954 m. ir 1973–1976 m. egzistavęs valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Balstogės vaivadijoje ir Lomžos vaivadijoje, Ščučino apskrityje ir Grajevo apskrityje. Valsčiaus centras buvo Bialaševo kaimas.

## Istorija

1948 m. kovo 12 d. valsčius tapo Grajevo apskrities dalimi. 1952 m. liepos 1 dienos valsčių sudarė 23 kaimai. Vykdant Lenkijos valsčių reformą, valsčius buvo panaikintas 1954 m. rugsėjo 29 dieną. Nuo 1973 m. sausio 1 d. iki 1975 m. birželio 1 d. valsčius priklausė Balstogės vaivadijos Grajevo apskričiai. 1975–1976 m. liepos 2 d. priklausė Lomžos vaivadijos Grajevo apskričiai. 1976 m. valsčius tapo Grajevo ir Radziluvo valsčių dalimi.

## Šaltiniai

* Główny Urząd Statystyczny w Warszawie: Województwa centralne i wschodnie Rzeczypospolitej Polskiej – podział na gminy według stanu z dnia 1.IV 1933 roku, Książnica-Atlas, Lvovas 1933 m.;
* Liczba ludności z publikacji „Rocznik Demograficzny Polski“, GUS 1975–1995;
* Skorowidz miejscowości Rzeczypospolitej Polskiej – Tom V – Województwo Białostockie, Główny Urząd Statystyczny Rzeczypospolitej Polskiej, Warszawa 1924;
* Wykaz Gromad Polskiej Rzeczypospolitej Ludowej według stanu z dnia 1.VII 1952 m., PRL, GUS, Varšuva;
* 1948 m. valsčiaus perkėlimo į Grajevo apskritį įstatymas (lenk.) ;
* 1954 m. valsčiaus panaikinimo įstatymas (lenk.) ;
* 1972 m. Lenkijos valsčių atkurimo įstatymas (lenk.) ;
* 1975 m. Valsčiaus perkėlimo į Lomžos vaivadiją įstatymas (lenk.) ;
* 1976 m. Lenkijos valsčių panaikinimo įstatymas (lenk.) .
Rudos valsčius

**Rudos valsčius** () – nuo 1919 iki 1954 metų egzistavęs valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Balstogės vaivadijoje, Ščučino apskrityje (1919–1948) ir Grajevo apskrityje (1948–1954). Valsčiaus pavadinimas kilęs nuo Rudos kaimo, bet valsčiaus centras buvo Pžechodų kaimas.

## Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. 1815–1916 m. valsčiaus teritorija priklausė Ščučino apskričiai, Lomžos gubernijai, Lenkijos Kongreso karalystei. 1868 m. valsčius buvo sujungtas su Pruskos valsčiumi į naują Rudos-Pruskos valsčių, tačiau 1890 m. valsčiai buvo išskirti atgal į atskirus valsčius. 1948 metų kovo 12 dieną Ščučino apskritis buvo pervadinta į Grajevo apskritį. Vykdant Lenkijos valsčių reformą, valsčius buvo panaikintas 1954 metų rugsėjo 29 dieną. Atkūrus valsčių sistemą 1973 m. sausio 1 d. valsčius nebebuvo atkurtas ir kartu su buvusiu Bogušės, 1976 m. ir su Bialaševo valsčiais įtrauktas į Grajevo valsčiaus sudetį.

## Šaltiniai

* Główny Urząd Statystyczny w Warszawie: Województwa centralne i wschodnie Rzeczypospolitej Polskiej – podział na gminy według stanu z dnia 1.IV 1933 roku, Książnica-Atlas, Lwów 1933 m.;
* [Valsčiaus aprašymas [Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografinis žodynas|Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne], Tom XI (Sochaczew – Szlubowska Wola) z 1890 m. (lenk.)];
* 1948 m. apskričių pervadinimo įstatymas (lenk.) ;
* 1954 m. valsčiaus panaikinimo įstatymas (lenk.) ;
* 1972 m. Lenkijos valsčių atkūrimo įstatymas (lenk.) .
Mieruciai (ežeras)

**Mierucių ežeras** () – ežeras šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Grajevo apskrityje, Grajevo valsčiuje. Šalia ežero yra įsikūręs Mierucių kaimas.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Ežero nuotraukos.
Lucasfilm

**Lucasfilm Limited** yra JAV kino kompanija, kurią 1971 m. įkūrė Džordžas Lukasas. Kompanijos būstinė yra San Fransiske, Kalifornijoje. Lukasas yra įmonės generalinis direktorius, o Mišelin Čau (*Michelin Chau*) – prezidentė.

Kompanija yra labiausiai žinoma dėl savo darbo „Žvaigždžių karai“. „Lucasfilm“ taip pat sukūrė „Indianos Džounso“ filmų frančizę bei filmą „American graffiti“. Kompanija taip pat buvo viena iš lyderių naujų spec. vaizdo bei garso efektų kūrime.

Dėl didėjančių išlaidų pastaruoju metu, „Lucasfilm“ vis labiau traukiasi į televiziją.

## Šaltiniai
Bagienicė (Grajevo apskritis)

**Bagienicė** () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Vonsošo valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į rytus nuo Vonsošo, apie 14 km į pietus nuo Grajevo ir apie 69 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Grudžo Kolonija

**Grudžo Kolonija** () – kolonija Lenkijos šiaurės rytuose, Vonsošo valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Lietuvos TSR ateizmo muziejus

**Lietuvos TSR ateizmo muziejus** – buvęs Lietuvos muziejus, veikęs 1961–1992 m. Vilniuje.

## Istorija
Įkurtas 1961 m. Atidarytas 1966 m. Vilniaus Šv. Kazimiero bažnyčioje. 1988 m. muziejus iškeltas iš Vilniaus Šv. Kazimiero bažnyčios. 1983 m. muziejus pervadintas į **Lietuvos TSR ateizmo ir religijos istorijos muziejų**.

1988 m. pervadintas į **Religijų istorijos muziejų**, o 1992 m. – prijungtas prie Istorijos-etnografijos muziejaus.
 
## Direktoriai
* Stasys Markonis – 1961–1971 m.
* Antanas Martinionis – 1971–1978 m.
* Vytautas Povilas Puikys – 1978–1984 m.
* Edmundas Maziliauskas – 1984–1991 m.

## Šaltiniai
Claude Simon

**Klodas Simonas** (, 1913 m. spalio 10 d. Antananaryvas – 2005 m. liepos 6 d. Paryžius) – prancūzų rašytojas ir Nobelio literatūros premijos laureatas 1985 m. Vienas žymiausių modernizmo rašytojų Prancūzijoje.

## Biografija
Tėvai buvo prancūzai, tėvas dirbo valstybės administracijoje, mirė per Pirmąjį pasaulinį karą. Užaugo su motina ir jos gimine Perpinjane, Roussillon vyno srities centre.

Baigęs Stanislo koledžą Paryžiuje ir laikinai paviešėjęs Oksforde ir Kembridže, pradėjo studijuoti dailę André Lhote akademijoje. Tuo metu daug keliavo po Ispaniją, Vokietiją, Tarybų Sąjungą, Italiją ir Graikiją. Ši ir Antrojo pasaulinio karo patirtis pastebima jo kūriniuose. Karo pradžioje, 1940 m., kovėsi Meze ir nacių buvo paimtas į nelaisvę. Pabėgęs prisidėjo prie pasipriešinimo. Tuo metu baigė romaną „Triukas“ (*Le Tricheur*, išleistas 1946 m.), kurį pradėjo prieš karą.

Vėliau gyveno Paryžiuje ar Salces kaime versdamasis vyno auginimu ir rašymu, o kartais lankydavosi Pirėnuose. 1951 m. vedė Yvonne Ducing, o 1978 m. vedė Rhea Karavas.

1961 m. pelnė Ekspres prizą už „Flandrijos kelią“ (*La Route des Flandres*), o 1967 m. Mediči prizą už „Istoriją“ (*Histoire*). 1973 m. tapo Rytų Anglijos universiteto garbės daktaru.

## Kūriniai
* Triukas *Le Tricheur* 1945
* Lynas *La Corde Raide* 1947
* *Gulliver* 1952
* Pavasario atgaila *Le Sacre du printemps* 1954
* Vėjas. Barokinio altoriaus restauracijos bandymas *Le vent. Tentative de restitution d 'un rétable baroque* 1957
* Žolė *L’Herbe*/*The Grass* 1958
* Flandrijos kelias *La Route des Flandres* 1960
* Rūmai *Le Palace* 1962
* Atskyrimas *La Separation*/*The Separation* 1963 (pjesė pagal romaną *Žolė*)
* Moterys *Femmes* – naujas leidimas *Berenikės plaukai* *La Chevelure de Bérénice* 1984
* Istorija *Histoire* 1967
* Farsalo mūšis *La Bataille de Pharsale* 1969
* Aklasis Orionas. Esė *Orion aveugle. Essai* 1970
* Tvarkomi kūnai *Les Corps conducteurs* 1971
* Triptikas *Triptyque* 1973
* Daiktų pamoka *Leçon de choses* 1975
* Georgijos *Les Géorgiques* 1981
* Pakvietimas *L’Invitation* 1987
* Akacija *L’Acacia* 1989
* Augalų sodai *Le jardin des plantes* 1997
* Tramvajus *Le tramway* 2001
* *Œuvres, Collection Pléiade* (romanų rinkinys)

## Šaltiniai
Mirandų kalba

**Mirandų kalba** (sav. *lhéngua mirandesa, mirandés*)&nbsp;– romanų kalbų grupės kalba (indoeuropiečių kalbų šeima), vartojama šiaurės rytų Portugalijoje (Miranda do Doro, Mogadoro bei Vimiozo savivaldybėse). Kalbančiųjų skaičius&nbsp;– apie 10–15 tūkst. žmonių.

Mirandų kalba laikoma savarankiška kalba, dar viduramžiais atsiskyrusia nuo portugalų kalbos. Mirandų kalba artima astūrų kalbai, nes kaip ir ji išsivystė iš astūrų-leoniečių kalbos. Buvimas portugalų, o ne ispanų įtakos srityje paveikė mirandų kalbą taip, kad ji dabar skiriasi nuo astūrų kalbos savo fonetika ir gramatikos ypatybėmis.

XIX a. ši kalba vartota kaip buitinė kalba. XX a. pab. pradėtas mirandų kalbos dėstymas mokyklose, 1998&nbsp;m. jai suteiktas regioninės kalbos statusas. Į šią kalbą pradėti versti literatūros kūriniai, leidžiama spauda.

## Nuorodos
*
Birutė Abdulskaitė

**Birutė Abdulskaitė** (1913 m. kovo 10 d. Salantuose – 1992 m.) – Lietuvos komunistinio judėjimo veikėja.

## Biografija

1934 m. LKP Salantų parajonio komiteto sekretorė. 1935–1940 m. buvo kalinta Kretingos (Bajorų) sunkiųjų darbų kalėjime ir Dimitravo priverčiamojo darbo stovykloje. 1939 m. LKP Kretingos apskrities komiteto sekretorė. 1940–1941 m. dirbo LKP Kretingos apskrities komitete, buvo išrinkta į Liaudies Seimą. 1941–1944 m. gyveno Jarovslavlio srityje. 1940–1947 m. LTSR Aukščiausiosios Tarybos ir jos Prezidiumo narė. 1948 m. baigė Respublikinę partinę mokyklą. Iki 1956 m. dirbo LKP skyriuose Telšiuose ir Šilutėje.

## Šaltiniai
Miranda do Doras

**Miranda do Doras** () – nedidelis miestas šiaurės rytų Portugalijoje, Šiaurės regione, Bragansos apskrityje, Duero dešiniajame krante (prie tvenkinio), greta Ispanijos sienos. Šis miestas yra mirandečių etninės grupės sostinė, čia vartojama mirandiečių kalba. Tekstilės, maisto pramonė, verčiamasi žemės ūkiu. Yra viduramžių pilis, katedra.

## Savivaldybė
Miranda do Doro savivaldybė užima 487,2 km² plotą, 2011 m. gyveno 7482 gyventojai. Be Miranda do Doro miesto kitos svarbesnės jos gyvenvietės: Sendinas, Palasolas, Maljadašas.

## Galerija

Image:Miranda26.jpg
Image:Castelo de Miranda do Douro 001.jpg|Pilies liekanos
Image:Igreja de Santa Cruz (Miranda do Douro).jpg|Šv. Kryžiaus bažnyčia


## Šaltiniai
Vila Realas

**Vila Realas** () – miestas Portugalijos šiaurėje, Šiaurės regione, prie Korgo upės. Apskrities centras. Keliai į Portą, Vizėjų, Šavešą, Bragansą, yra geležinkelio stotis, nedidelis oro uostas. Veikia universitetas, įkurtas 1986 m.

Vila Reale yra gotikinė XV a. katedra, keliautojo Diogo Kano gimtasis namas (XV a.), piliorius (1515 m.), keletas senovinių bažnyčių ir koplyčių. Netoliese esančiame Vila Marino miestelyje yra XIII a. Kintelos bokštas. Vila Reale veikia archeologijos, geologijos, etnografijos, meno muziejai.

## Istorija
Vila Realas įkurtas 1272 m.

## Savivaldybė
Vila Realo savivaldybė užima 378,8 km² plotą, 2011 m. gyveno 51 850 gyventojų. Be Vila Realo miesto kitos svarbesnės jos gyvenvietės: Lordelas, Vila Seka, Vila Marinas, Sabrozas, Agarešas.

## Galerija

Image:Sé de Vila Real 01.jpg|Katedra
Image:74850 Casa de Diogo Cão.jpg|Diogo Kano namas
Image:Ponte de Piscais 02.jpg|Senovinis tiltas per Korgą
File:Pelourinho Vila Real 01.JPG|Piliorius


## Šaltiniai
Vasilijus Archipovas

**Vasilijus Aleksandrovičius Archipovas** (; 1926 – 1998) – Sovietų Sąjungos karinio jūrų laivyno karininkas, Kubos raketų krizės metu atsisakęs paleisti torpedą su branduoline kovine galvute. Jis veikė kaip karininkas, savo kompetencijos ribose, tačiau iš trijų ataką patvirtinti turėjusių žmonių vienintelis pasakė „ne“. Plačiai visuomenei ši istorija ilgai buvo nežinoma. 

## Biografija
V. Archipovas gimė valstiečių šeimoje. Pašauktas į karo laivyną, jis dalyvavo Antrajame pasauliniame kare prieš Japoniją, tarnaudamas karo laive. Vėliau jis tarnavo Baltijos, Juodosios ir Šiaurės jūromis plaukiojusiuose povandeniniuose laivuose, buvo atominio, branduolinį ginklą nešančio povandeninio laivo K-19 karininkas. Šis dar nepatikimas laivas patyrė daug incidentų. Vieno jų metu, švitinant radiacija ir gresiant realiam branduolinio sprogimo pavojui, laive kilo maištas. Dalis karininkų pareikalavo nedelsiant nuskandinti laivą, išsilaipinant greta buvusioje Jan Majeno saloje. Bandydamas įvesti tvarką, kapitonas įsakė nedelsiant nuskandinti visus ginklus, palikdamas tik pistoletus sau ir dar keletui karininkų, įskaitant Archipovą. Šio incidento metu Archipovas gavo rimtą radiacijos dozę tačiau laivyne tebedirbo.

## Karibų krizė

1962 m. spalio 4 d. Karibų krizės metu vienuolika amerikiečių eskadrinių minininkų ir lėktuvnešis USS „Randolph“ netoli Kubos užspaudė branduoliniu ginklu ginkluotą sovietinį povandeninį laivą B-59 ir, siekdami priversti jį iškilti ir prisistatyti, ėmė mesti gilumines bombas. Nors tai buvo mokomosios, mažiau pavojingos bombos, sovietų laivo kapitonas nusprendė, jog prasidėjo karas. Kadangi laivas turėjo teisę gintis ginklu, jei būtų užpultas, kapitonas nusprendė paleisti branduoliniu užtaisu ginkluotą torpedą. Kaip vėliau paaiškėjo, apie laivo branduolines torpedas amerikiečiai nežinojo.

Pagal laivui nustatytas taisykles, branduolinė torpeda galėjo būti paleista tik vienbalsiai sutinkant kapitonui ir dviem kitiems laive buvusiems karininkams. Iš jų, prieš šį sprendimą pasisakė tik V. Archipovas, galop įtikinęs kapitoną iškelti laivą į paviršių, perduoti signalą „baikite provokaciją“ ir kreiptis į Maskvą nurodymų. Atsakydami į signalą, amerikiečiai ataką sustabdė. Labai tikėtina, jog tuo būdu buvo sustabdyta branduolinio karo pradžia.

## Vėlesnė karjera
Skirtingai nuo panašiai žinomu tapusio Stanislavo Petrovo, V. Archipovo veiksmai vėliau buvo įvertinti teigiamai. Jis ir toliau darė sėkmingą karjerą, 1975 metais buvo paaukštintas į kontradmirolus, vėliau viceadmirolus, buvo Kirovo laivybos akademijos vadovas, kol 1980 metais pasitraukė į pensiją. Mirė 1998 m. 2003 metais (jau po mirties) Italija jį apdovanojo savo nacionaline premija *Mūsų laikų angelai*.

## Kita panaši istorija
* Stanislavas Petrovas

## Nuorodos
Tavira

**Tavira** () – miestas Portugalijos pietryčiuose, Algarvėje, Viduržemio jūros pakrantėje, prie Gilano upės žiočių. Keliai į Farą, Huelvą, eina Lisabonos-Sevilijos geležinkelis. Priešais miestą yra sala. Yra karinė bazė. Verčiamasi daugiausia turizmu.

Miestas pasižymi savo istorine architektūra: yra net 37 bažnyčios (tarp jų Šv. Marijos bažnyčia, pastatyta maurų mečetės vietoje), maurų laikų tiltas per Gilaną, pilis, XIII a. minareto vietoje įrengtas laikrodžio bokštas.

## Istorija
Miestas buvo gyvenamas jau finikiečių laikais (vadintas ***Balsa***). Vėliau priklausė romėnams, veikė uostas. Nuo VIII a. Tavira priklausė arabams, pastatyta daug balto mūro pastatų, pilis, dvi mečetės, rūmai, klestėjo žvejyba. 1242 m. miestą užkariavo portugalai. 1755 m. Tavirą nusiaubė žemės drebėjimas ir cunamis, po to miesto reikšmė sumenko.

## Savivaldybė
Taviros savivaldybė užima 607 km² plotą, 2011 m. gyveno 26 167 gyventojai. Be Taviros miesto kitos svarbesnės jos gyvenvietės: Santa Luzija, Kabanašas, Luš da Tavira, Konseisaunas, Bernardinjeiras.

## Galerija

Image:Tavira Igreja Santiago-1-D.jpg|Šv. Jokūbo bažnyčia
Image:Ponte antiga sobre o Rio Gilão (Tavira).jpg|Maurų tiltas
Image:Tavira Castelo1.jpg|Pilies liekanos
File:Tavira 6.JPG|Miesto gatvė


## Šaltiniai
Pat Fry

**Pat Fry** (g. 1964 m. kovo 17 d.) – automobilių sporto inžinierius iš Didžiosios Britanijos. Šiuo metu jis užima pakabos skyriaus technikos vadovo pareigas Scuderia Ferrari Formulės 1 ekipoje.

## Biografija
Fry gimė Sario grafystėje, Jungtinėje Karalystėje. Nuo 1987 m. jis dirbo Benetton Formula ekipoje pakabų sistemos srityje. Šioje ekipoje jis buvo iki 1993 m., o vėliau iki 2010 m. buvo McLaren komandos narys.

2010 m. birželio 22 d., praėjus keliems mėnesiams po pasitraukimo iš McLaren, Fry prisijungė prie Ferrari. 2011 m. sausio 4 dieną buvo pranešta, kad Fry pradeda dirbti naujose pareigose – kaip pakabos skyriaus vyriausias technikos vadovas.

## Šaltiniai
Kunstkamera

**Kunstkamera** ( 'retenybių kabinetas, muziejus') – pirmasis muziejus Rusijoje, įkurtas Petro I ir baigtas įrengti po jo mirties 1727 m. Sankt Peterburge, carui grįžus iš Didžiosios pasiuntinybės Vakarų Europoje. Lankydamasis tenykščiuose muziejuose, Petras I negailėjo lėšų įvairių eksponatų pirkimui ir jų siuntimui į Rusiją.

Kunstkameros statinyje įsikūrusios Petro I Didžiojo antropologijos ir etnografijos muziejaus unikalios kolekcijos, turinčios apie 2 mln. eksponatų. Ši įstaiga be plačiai pristatomos įvairių tautų ir kultūrų istorijos, senienų rinkinių labiausiai žinoma dėl joje sukauptų „išsigimėlių“ – anatominių retenybių ir anomalijų. Muziejus įsikūręs vaizdingoje *Universitetskaja* krantinėje, priešais Žiemos rūmus. Statinio fasadas yra tapęs Rusijos mokslų akademijos simboliu.

## Eksponatai

Pagrindinės teminės ekskursijos, organizuojamos muziejuje:
* Šiaurės Amerika
* Afrika
* Artimieji ir Vidurinieji Rytai
* Japonija , Kinija, Mongolija, Korėja
* Michailas Lomonosovas ir Mokslų akademija XVIII a.
* Pirmoji astronomijos observatorija ir Didysis gaublys
* Pirmykštės visuomenės kultūra
* Pasaulio tautų rūbai, papuošalai, šukuosenos
* Pasaulio tautų virtuvės
* Pasaulio tautų būstai
* Vaikų programos


Vaizdas:Observatory 01.JPG|Observatorijos ekspontai
Vaizdas:Gottorper Globus 04.JPG|XVII a. 3,1 m skersmens gaublys
Vaizdas:Culture of Iroquois 01.JPG|Šiaurės Amerikos indėnas
Vaizdas:Оружие 7.jpg|Iraniečių šalmas
Vaizdas:Hall of China 07.JPG|Kinų porcelianas
Vaizdas:Sirenomelia2.jpg|Anatominė anomalija


## Nuorodos

* Kunstkameros tinklalapis
* Kunstkamera
* Rusijos muziejai:Kunstkamera
* Fotogalerija
* Kunstkamera – Rusijos kultūros paveldo objektas
Diogo Cão

**Diogas Kanas** (*Diogo Cão*; gimė ~1452 m. – mirė ~1486 m.) – portugalų jūrininkas, keliautojas, XV a. pab. atlikęs dvi keliones vakarinėmis Afrikos pakrantėmis, tyrinėdamas Kongo upę ir dabartinės Angolos bei Namibijos pakrantes.

## Biografija
Gimė Portugalijos mieste Vila Reale, buvo nesantuokinis rūmų idalgo Gonsalveso Kano sūnus. Vėliau tapo jūrininku. 1482 m. jis išsiųstas į ekspediciją ištyrinėti Afrikos pakrantes į pietus nuo pusiaujo. Beplaukdamas jis pasiekė didelės upės žiotis ir tapo pirmuoju europiečiu, išvydusiu Kongo upę. Jos pakrantėje Diogas Kanas pastatė akmeninį paminklą su inskripcija, jis išlikęs iki šių dienų. Toliau Kano ekspedicija plaukė į pietus, pasiekė dabartinės Angolos žemes, ten Šv. Marijos kyšulyje pastatė dar vieną atžymą ir pasuko atgal. Keliautojas grįžo į Lisaboną 1484 m., ten buvo pagerbtas, jam suteiktas kunigaikščio titulas.

Tais pačiais 1484 m. Diogas Kanas leidosi į antrąją kelionę Afrikos pakrantėmis, šįkart drauge su vokiečių geografu, tyrinėtoju Martinu Behaimu (tiesa, neaišku, ar jis dalyvavo visoje kelionėje). Keliautojai vėl paliko įrašus Kongo žiotyse, o toliau plaukdami į pietus pasiekė Kryžiaus kyšulį (dab. Namibija).

Pagal 1489 m. Henriko Martelo Germano žemėlapio įrašą, Diogas Kanas žuvo Kryžiaus kyšulyje. Tačiau istoriko Žuano de Baroso teigimu, Kanas žuvo grįždamas, prie Kongo žiočių.

## Šaltiniai

## Literatūra
*
Steve Wozniak

**Stephen Gary** „**Woz**“ **Wozniak** (gimė 1950 m. rugpjūčio 11 d.) – lenkų kilmės amerikietis, informatikas bei, kartu su Steve Jobs ir Ronald Wayne, vienas „Apple“ kompanijos įkūrėjų. Vozniakas suprojektavo Apple I ir Apple II kompiuterius, kurie paspartino kompiuterių evoliuciją. 

Steve Wozniak jau du kartus lankėsi Lietuvoje. 1994 metais jis padovanojo Šarūno Marčiulionio krepšinio mokyklai „Power Macintosh“ kompiuterių klasę ir dvi savaites vedė kursus tos mokyklos dėstytojams bei mokiniams. 2013 metais balandžio 19 dieną aplankė Lietuvą antrą kartą. Vilniuje  dalyvavo Login 2013 konferencijoje, parodų rūmuose.

## Šaltiniai
Henrikas Jūrininkas

**Henrikas Jūrininkas** (*Henrique o Navegador*; g. 1394 m. kovo 4 d. – m. 1460 m. lapkričio 13 d.) – Portugalijos didikas, Portugalijos karalystės infantas. Jis įvardijamas kaip didžiųjų geografinių atradimų, tarpžemyninės prekybos pradininkas, padėjęs pamatus būsimai Portugalijos imperijai.

## Biografija
Gimė Porte, buvo trečiasis karaliaus Žuano I ir jo žmonos Filipos iš Lankasterio sūnus. Jau būdamas 21-ierių metų su tėvu ir broliais dalyvavo Seutos, kurią valdė maurų piratai, užkariavime. Jis susidomėjo Afrikos teritorijų, besidriekusių į pietus nuo maurų žemių, tuomet nežinomų europiečiams, tyrinėjimais. Iš ten atkeliaudavo daug vertingų maurų prekių, be to, Europoje sklandė legenda apie mistinę vyskupo Jono žemę, kuri esą įsikūrusi pagonių apsuptyje. Henriko Jūrininko pavedimu lėti ir didelėms kelionėms netinkami portugalų laivai buvo perdirbti į karaveles. Lengvi ir labai manevringi naujieji lavai sudarė sąlygas prasidėti „atradimų amžiui“.

1419 m. Henrikas Jūrininkas paskirtas Algarvės valdytoju, tapo Tamplierių ordino pasekėjo, Kristaus ordino, magistru. Tai leido didikui sukaupti didelius turtus, kuriuos jis investavo į naujų žemių atradimus ir užkariavimus. Mirus tėvui ir karaliumi tapus broliui Duartei II, Henrikas Jūrininkas gaudavo didelius procentus nuo prekybos su atrastais kraštais, jam suteikta išimtinė teisė rengti ekspedicijas į pietus nuo Bužadūro kyšulio.

Henrikas Jūrininkas Sagrešo kyšulyje įkūrė kartografų, jūrininkų, mokslininkų centrą, kuris koordinavo ekspedicijas, rinko informaciją. Jau 1420 m. portugalai pasiekė ir kolonizavo salas netoli Afrikos krantų – Madeirą, o 1427 m. ir Azorus. Žilo Eanešo ekspedicija 1433 m. pirmą kartą nuplaukė toliau į pietus, nei Bužadūro kyšulys. Henrikas Jūrininkas rėmė ne tik keliones, jis taip pat skyrė pinigų mokslų vystymui, prisidėjo prie būsimo Lisabonos universiteto įkūrimo. 1437 m. Henrikas Jūrininkas nesėkmingai bandė užimti Tanžerą, vėliau karinėse kampanijose nebedalyvavo.

Tuo tarpu nauji navigacijos ir laivų statybos laimėjimai leido portugalams pasiekti vis tolimesnes žemes – 1441 m. Nuno Tristanas ir Antanas Gonsalvesas pasiekė Baltąjį kyšulį (dab. Nuadibu), o 1444 m. Dinišas Diašas – Žaliąjį kyšulį. Henriko Jūrininko siekis išsipildė – buvo atrastos derlingos žemės į pietus nuo maurų valdų, prasidėjo vergų prekyba, aukso importas. Alvišas Kadamoštas atrado Žaliojo Kyšulio salas, o iki Henriko mirties portugalai jau žinojo apie Afrikos pakrantes iki pat dab. Siera Leonės.

Henrikas Jūrininkas mirė bevaikis, nebuvo vedęs, laikėsi celibato. Palaidotas Bataljos vienuolyne. Jo garbei įrengtas kenotafas Lisabonoje, Nacionaliniame panteone.

## Šaltiniai
Vonsošas

**Vonsošas** () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Vonsošo valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 17 km į pietvakarius nuo Grajevo ir apie 73 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.

## Istorija
Nuo V a. pr. m. e. iki XIII a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. kaimas priklausė Abiejų Tautų respublikai. 1436 m. gegužės 13 d. gyvenvietė gavo miesto teises, kurias turėjo iki 1870 metų. 1436 m. įkurta Vonsošo Jėzaus Prisikėlimo parapija. 1508-1532 m. mieste pastatyta gotikinė bažnyčia. 1605 m. mieste pastatytas karmelitų vienuolynas. Miestas buvo labai nusiaubtas Švedų tvano metu 1655-1656 metais. 1789 m. pastatyta miesto rotušė, panašiu metu išgrįstos ir visos miesto gatvės.

## Nuorodos

* Neoficialus kaimo tinklalapis (lenk.);
* Aprašymas apie kaimą (lenk.) .
Michailas Šolochovas

**Michailas Šolochovas** (, 1905 m. gegužės 24 d. – 1984 m. vasario 21 d.) – sovietinis rusų rašytojas ir visuomenės veikėjas, laikomas tarybinės literatūros klasiku. SSRS Mokslų akademijos narys (1939 m.), Nobelio literatūros premijos laureatas (1965 m.), Socialistinio darbo didvyris (1967 m.).

## Biografija

M. Šolochovas gimė Kružilino kaimelyje, Vešenskajos stanicoje, buvusiame Dono kazokų armijos administraciniame regione. Jo tėvas Aleksandras Šolochovas (1865–1925 m.) gimė Riazanės gubernijoje. Jis buvo vidurinės klasės žemutinės dalies narys, dirbo žemdirbiu, gyvulių pirkliu, malūnininku. Michailo motina Anastasija Danilovna Černikova (1871–1942 m.) kilusi iš ukrainiečių valstiečių (jos tėvas Černigovo gubernijos baudžiauninkas). Ji nebuvo raštinga, kol neprireikė susirašinėti su sūnumi.

Jis mokėsi Kargino, Maskvos, Bogučiaro ir Vešenskajos mokyklose iki 1918 m., kol pradėjo kovą Rusijos pilietiniame kare bolševikų pusėje būdamas 13 metų. Michailas kovėsi kelerius metus ir pradėjo rašyti 17 metų. Pirmą trumpą istoriją *Gimimo žymė* baigė 19 metų.

1922 m. jis vyko į Maskvą dirbti žurnalistu, bet turėjo save išlaikyti dirbdamas fizinį darbą. Michailas dirbo uosto kroviku, mūrininku, buhalteriu 1922–1924 m. ir kartais dalyvaudavo rašytojų seminaruose. 1923 m. jis išspausdino pirmą satyrinį straipsnį *Testas* 1923 m.

1924 m. jis grįžo į Vešenskają ir atsidėjo rašymui. Tuo metu jis vedė Mariją Petrovną Gromoslavskają, atamano Piotro Gromoslavskio dukrą, su kuria susilaukė dviejų dukrų ir dviejų sūnų.

Jo pirma knyga „Dono apsakymai“, apsakymų rinkinys apie Pirmojo pasaulinio karo laikus jo gimtame regione, buvo išspausdinta 1926 m. Pagal apsakymą *Nakhalyonok*, pagrįstą vaikystės atsiminimais, buvo pastatytas populiarus filmas.

Tais metais jis pradėjo rašyti „Tykųjį Doną“, kuris jam pelnė Stalino premiją ir kurio rašymas užtruko keturiolika metų (1926–1940 m.). Tai tapo labiausiai skaitomu tarybiniu grožiniu kūriniu, socialistinio realizmo pavyzdžiu, kuris jam pelnė Nobelio literatūros premiją 1965 m.

„Pakelta velėna“, pelnęs Lenino premiją ir rašytas 28 metus, pasakojo apie kolektyvizaciją Dono regione. Šią knygą sudaro dvi dalys: „Rytojaus sėklos“ (1932 m.) ir „Dono derlius“ (1960 m.).

Pagal jo apsakymą „Žmogaus likimas“ (1957 m.) pastatytas populiarus filmas.

Jo nebaigtas romanas „Jie kovėsi už tėvynę“ pasakoja apie Antrąjį pasaulinį karą Sovietų Sąjungoje.

Michailas Šolochovas tarpukariu yra parašęs kelis laiškus Stalinui, kur baisėjosi Dono kolūkių sąlygomis ir prašė paramos jiems.

Antrojo pasaulinio karo metu jis rašė įvairiems žurnalams apie sovietų pastangas per karą. Be to jis aprašė kaip naciai nuniokojo Dono regioną. Jo motina žuvo bombarduojant Vešenskaja stanicą 1942 m.

Jo vardu pavadintas asteroidas pagrindiniame žiede *2448 Sholokhov*.

## Šaltiniai
Naujoji pinakoteka (Miunchenas)

**Naujoji pinakoteka ** () yra meno muziejus, įsikūręs Miuncheno centrinėje dalyje esančiame muziejų komplekse Kunstareal. Muziejus orientuotas į XVII a. ir XIX a. Europos dailininkų kūrybą.

Naujojoje pinakotekoje eksponuojami impresionistų, postimpresionistų, romantikų ir kai kurių modernistų darbai. Yra pasaulyje garsių meistrų kaip Vincentas van Gogas, Klodas Monė, Kasparas Davidas Frydrichas, Ogiustas Rodenas kūrinių.

## Pastato istorija
Muziejus buvo įkurtas 1853 m. karaliaus Liudviko I Bavariečio. Pastatas pastatytas priešais Senąją pinakoteką, suplanuotas architektų  Friedrich von Gärtner ir August von Voit. Tačiau muziejus buvo subombarduotas Antrojo pasaulinio karo metu. Pastato griuvėsiai buvo nuvalyti 1949 m. Muziejus atkurtas 1981 m. architekto Alexander Freiherr von Branca pastatytame moderniame pastate.

## Muziejaus vaizdai

Image:Munich neue pinakothek 1880.jpg| Senasis pinakotekos pastatas (1880 m.)
Image:Neue Pinakothek Muenchen-2.jpg| Prie Naujosios pinakotekos
Image:Munich Neue Pinakothek Rottmann Hall.JPG| Rottmann salė
Image:Neue Pinakothek Munich 2007 032P.jpg| Viena salių


## Kolekcijos istorija
Kolekcijos pradžia siejama su karaliaus Liudviku I Bavariečiu, kuris nuo pat karūnavimo 1809 m. pradėjo kolekcionuoti amžininkų dailininkų paveikslus. Kolekcijai pakankamai padidėjus ji buvo atskirta nuo senųjų meistrų kolekcijos Senojoje pinakotekoje ir įkurdinta Naujojoje pinakotekoje. Žymų indėlį į kolekcijos praplėtimą įnešė jos direktorius Hugo von Tschudi (1851-1911) nupirkęs 44 impresionistų ir postimpresionistų darbus. Tačiau, kadangi valstybines lėšas buvo uždrausta naudoti meno kūrinių pirkimui, tik vėliau oficialiai šie darbai buvo „nupirkti“ iš privačiai suaukotų lėšų. 1915 m. naujoji pinakoteka perėjo į valstybės rankas.

1939 m. fašistinės Vokietijos valdžia pardavė vieną kolekcijos Van Gogo autoportretą kaip meno degeneracijos pavyzdį. Šiuo metu kolekcija yra platesnės Valstybinės Bavarijos Paveikslų Kolekcijos dalis.

## Dailės galerija
Keletas iš žymiausių ekspozicijos darbų:


Vaizdas:Paul Gauguin 062.jpg| Polis Gogenas. *„Te Tamari no Atua“*
Vaizdas:Autoportrait avec un turban blanc, par Paul Cézanne.jpg| Polis Sezanas. *„Autoportretas su turbanu“*
Image:La Seine à Argenteuil.jpg| Klodas Monė. *„Tiltas Aržantėjuje“*
Image:1888 van Gogh Sonnenblumen.jpg| Vincentas van Gogas. *„Saulėgražos“*
Image:Gustav Klimt 026.jpg| Gustavas Klimtas. *„Muzika“*
Image:Caspar David Friedrich - Riesengebirge Landscape with Rising Fog - WGA8257.jpg| Kasparas Davidas Frydrichas *„Krkonošės kalnai, kylantis rūkas“*
Image:Carl_Spitzweg_017_(Der_arme_Poet).jpg| Carl Spitzweg. *„Poetas“*
Image:Auguste Rodin, Helene von Nostitz.jpg| Ogiustas Rodenas. *„Helen von Nostitz biustas“*


## Nuorodos

* Oficiali svetainė
Specialiųjų veiksmų rinktinė

**Specialiųjų veiksmų rinktinė** () – Portugalijos karinio laivyno elitinis komandosų dalinys, priskirtas specialiosioms pajėgoms. Suformuotas 1985 m. Tai vienas mažiausių specialiųjų operacijų dalinių Portugalijos ginkluotosiose pajėgose. 

## Funkcijos
* specialiųjų operacijų atlikimas,
* paplūdimių žvalgybą,
* kovinė paieška ir gelbėjimas, 
* jūrinis antiterorizmas,
* sprogdinimo operacijos,
* kitos misijos Portugalijos ir kitų NATO šalių ginkluotosioms pajėgoms paremti.

## Atranka ir rengimas
DAE kariai renkami iš patyrusių Portugalijos jūrų pėstininkų. Pasibaigus pagrindinės atrankos fazei numatyti rekrutai pradeda pirmąją apmokymo stadiją, kuri vyksta Laivyno kovinių narų mokykloje. Kursantai ten mokomi kovinio nardymo pagrindų, sprogmenų neutralizavimo, povandeninio sprogdinimo.  

Pirmą apmokymo fazę baigę kandidatai paskiriami į DAE kaip stažuotojai, prasideda antroji apmokymo stadija. Joje mokoma ištrūkimo ir pabėgimo () technikos, sudėtingesnio vairavimo, alpinizmo, puolamųjų operacijų ir anglų kalbos pagrindų. 

Nuolatiniu DAE nariu tapęs kandidatas toliau visos tarnybos šioje rinktinėje metu mokomi įvairiuose kursuose.

## Rinktinės struktūra
Rinktinei vadovauja fregatos kapitonas (). Rinktinę sudaro:
* vado poskyris. Jį sudaro vadas fregatos kapitonas, vado pavaduotojas kapitonas leitenantas (, atitinka Lietuvos laipsnį komandoras leitenantas, Rusijos trečio rango kapitoną) ir dar 8 kariai.
* keturios kovinės komandos. Kiekvieną komandą sudaro 10 karių (puskarininkių ir eilinių), vadas - puskarininkis.  

DAE reguliariai treniruojasi su analogiškais kitų NATO šalių daliniais (pvz., JAV laivyno NSWDG, D. Britanijos laivyno *Special Boat Service* ir t. t.) bei NATO laivynų priešteroristiniais daliniais. 

2006 m. DAE veikė Kongo Demokratinėje Respublikoje kaip dalis JTO EUFOR misijos, o 2009 m. – Somalyje. 

## Ginkluotė
* Pistoletai:
** 9x19 mm SIG Sauer P226 ir SIG Sauer P228
** 9x19 mm Glock 17
** 9x19 mm ir .45 ACP HK USP
* Pistoletai kulkosvaidžiai:
** 9x19 mm HK MP5A3 ir MP5SD6
* Šturmo šautuvai:
** 5,56x45 mm M16A2
** 5,56x45 mm Heckler & Koch HK416
** 5,56x45 mm Heckler & Koch G36C, K, KV
* Automatiniai šautuvai:
** 62x51 mm Heckler & Koch HK417
** 7,62x51 mm Heckler & Koch G3
* Snaiperiniai šautuvai:
** 7,62x51 mm Heckler & Koch PSG1 ir HK MSG90
**12,7x99 mm Barrett M82
** 12,7x99 mm AI AW50
** .338 Lapua Magnum AI AWM
* Kulkosvaidžiai:
** 5,56x45 mm Heckler & Koch MG4
** 7,62x51 mm Heckler & Koch HK21
* Granatsvaidžiai:
** 40x46 mm SR M203 – povamzdinis granatsvaidis
** 40x46 mm SR Heckler & Koch AG36 - povamzdinis granatsvaidis
** 84 mm Carl Gustav M2 – prieštankinis granatsvaidis

## Nuorodos
* DAE course badge
* Video about the DAE featuring the mission in the Congo
* Video about the DAE
* DAE site 
* TV News report about DAE
* DAE in Real Thaw 11 joint exercise
Romos Termini traukinių stotis

**Romos Termini traukinių stotis** (it. *Stazione Termini or Stazione di Roma Termini*) – pagrindinis viešojo transporto mazgas Italijos sostinėje Romoje.

Iš šios stoties kasdien važiuoja traukiniai į visus pagrindinius šalies miestus bei pagrindines užsienio stotis – Paryžių, Miuncheną, Ženevą, Bazelį ir Vieną. Stotyje yra 32 platformos, o kiekvienais metais ji aptarnauja apie 150 milijonų keleivių. Pagal šį rodiklį stotis yra viena didžiausių Europoje.

Pro Termini stotį važiuoja ir visi pagrindiniai Romos viešojo transporto maršrutai. Stotis sujungta su ją kertančio Romos metropoliteno dviem linijomis ir šalia esančia autobusų stotimi. Pirmoji Romos geležinkelio stotis šioje vietoje buvo pastatyta 1863 m. Dabartinė Termini stotis atidaryta 1950 m.

2006 m. gruodžio 23 d. stotis buvo dedikuota mirusiam popiežiui Jonui Pauliui II.

## Šaltiniai
João Vaz Corte-Real

**Žuanas Vašas Korte-Realas** (*João Vaz Corte-Real*; mirė 1496 m.) – portugalų jūrininkas, keliautojas, siejamas su galimu ikikolumbiniu Amerikos atradimu.

Apie keliautoją žinoma nedaug informacijos. 1472–1474 m. valdė San Žoržo salą Azoruose. 1474 m. tapo Angros kapitonijos vadovu.

Apie Žuano Vašo Korte-Realo galimą kelionę žinoma tik iš istoriko Gašparo Frutuozo XVI a. pab. veikalo *Saudades de terra*. Jame rašoma, kad Žuanas Vašas Korte-Realas su savo sūnumis Migeliu ir Gašparu bei vokiečiais Didriku Piningu, Hansu Pothorstu taip pat pusiau legendiniu Jonu Skalvijumi dalyvavo bendroje Portugalijos-Danijos ekspedicijoje į šiaurę. Jos metu keliautojai pasiekę Bakalao žemę („menkių žemę“), kuri galėjusi būti Amerikos dalimi (pvz., Niufaundlandas). Pasak istoriko, už šiuos nuopelnus keliautojui suteiktos privilegijos Azoruose.

## Šaltiniai

## Literatūra
*
Pêro da Covilhã

**Peras da Koviljanas** (*Pêro da Covilhã*; gimė ~1460 m. – mirė po 1526 m.) – portugalų keliautojas, diplomatas.

Gimė Koviljano miestelyje. Jaunystėje išvyko į Kastiliją, tarnavo pas Sevilijos kunigaikštį Alfonsą. Prasidėjus Ispanijos-Portugalijos karui grįžo į tėvynę, tapo Portugalijos karaliaus Alfonso V, vėliau Žuano II ginklanešiu.

Peras da Koviljanas dalyvavo įvairiose diplomatinėse misijose, o 1487 m. drauge su Afonsu de Paiva išsiųstas į Rytus atrasti cinamono tėvynę bei mitinę Vyskupo Jono žemę. Tais pačiais metais Bartolomėjus Diasas išsiųstas tuo pačiu tikslu, bet jūros keliu. 1487 m. gegužės 7 d. keliautojai išvyko iš Santareno. Jie keliavo pro Barseloną, Neapolį, Rodą, Aleksandriją. Iš El Toro laivu išvyko į Adeną, pakeliui aplankė Suakiną. Adene keliautojai išsiskyrė – Paivą išvyko į Etiopiją, o Koviljanas į Indiją. Keliautojas pasiekė Kalikutą bei Kananorą, aplankė Goą.

Vėliau keliautojas pasuko atgal į Kairą, kur buvo susitaręs susitikti su Paiva. Tačiau 1490 m. ten atvykęs sužinojo, kad jo bendražygis žuvo. Koviljanas Kaire parašė laišką Portugalijos karaliui, kur rašė, jog keliauti į Indiją geriausia jūra (į pietus nuo Gvinėjos link Mėnulio salos), o ne sausuma. Dėl to vėliau buvo išsiųsta Vasko da Gamos ekspedicija. Peras da Koviljanas iš Kairo išvyko į Etiopiją. Ten imperatorius Eskanderas keliautojui suteikė žemės, rūmus, bet uždraudė išvykti iš šalies. Peras da Koviljanas Etiopijoje gyveno iki pat savo mirties (tarp 1526–1530 m.).
Kröller-Müller muziejus

**Kröller-Müller muziejus** yra meno muziejus, įsikūręs Choge Veliuve parke prie Oterlo, Nyderlanduose. Muziejų sudaro meno galerija, įkurta 1935 m., ir skulptūrų parkas, įkurtas 1961 m.

Muziejuje yra antra pagal reikšmingumą Vincento van Gogo darbų kolekcija (po Van Gogo muziejaus Amsterdame). Muziejuje yra ir kitų impresionistų, bei modernistų dailininkų darbų.

## Istorija

Rinkti meno kolekciją ponia Helene Kröller-Müller (1869–1939) pradėjo susižavėjusi savo dukros privataus mokytojo H. P. Bremmer pamokomis. 1907 m. Helene įsigijo pirmąjį paveikslą, o vėliau, patariama H. P. Bremmer, labai praplėtė kolekciją. Apie 1913 m. Kröller-Müller šeimos kompanijos pastate buvo atidaryta galerija, tačiau Helene svajojo ją įkurdinti „dideliame“ muziejuje.

Vieta muziejui buvo parinkta prie Oterlo, kur Kröller-Müller šeima turėjo nusipirkusi apie 6000 hektarų žemės. Muziejaus architektu tapo Henry van de Velde, buvo netgi pradėti kloti pamatai, tačiau Kröller-Müller šeimai įklimpus į finansines problemas statybos nepratęstos, o toje vietoje meno kolekcijai 1935 m. pastatytas laikinas pastatas, suplanuotas irgi Henry van de Velde.

Toliau prastėjant Kröller-Müller šeimos finansinei padėčiai jie muziejų ir kolekciją padovanojo valstybei. 1938 m. atidarytas Valstybinis Kröller-Müller muziejus Oterlo. Pirmąja direktore paskirta Helene, tačiau jau po 1 metų mirė.

1953 m. muziejus praplėstas skulptūrų galerija ir nauju sparnu (architektas Henry van de Velde). 1961 m. prie muziejaus atidarytas skulptūrų parkas. 1975 m. buvo pastatytas naujas muziejaus priestatas suplanuotas architekto Wim Quist. 2005 m. senasis pastatas atnaujintas kapitaliai.

## Kolekcija

Per savo gyvenimą Helene Kröller-Müller įsigijo per 11 000 dailės darbų. Ji viena pirmųjų įvertino Van Gogo talentą. Kolekcijoje yra Žoržo Sera, Pito Mondriano, Pablo Pikaso ir daug Nyderlandų modernistų darbų.

Keletas žymiausių galerijos paveikslų:


Van Gogh - Die Kartoffelesser2.jpeg|Vincentas van Gogas. *„[[Bulvių valgytojai]]“* (pirminis eskizas)
Vincent Willem van Gogh 002.jpg|Vincentas van Gogas. *„Prie amžinybės vartų“*
Vincent Willem van Gogh 079.jpg|Vincentas van Gogas. *„Kiparisų giraitė“*
Van Gogh - Flowers in a blue vase - June 1887.jpg|Vincentas van Gogas. *„Gėlės mėlynoje vazoje“*
Georges Seurat 013.jpg|Žoržas Sera. *„Kadrilis“*
Claude Monet The Studio Boat.jpg|Klodas Monė. *„Tapytojo valtis“*
Signac2.jpg|Polis Sinjakas. *„Pusryčiai“*
Odilon Redon - The Cyclops, c. 1914.jpg|Odilonas Redonas. *„Kiklopas“*


## Skulptūrų parkas


KMM Rodin 02.JPG|Ogiustas Rodenas. *„Atsitūpusi moteris“*
KMM Andreas.JPG|Tony Andreas. *„Apsauga“*
KMM Noguchi 01.JPG|Isamu Noguchi. *„Verksmas“*
KMM Lipchitz Chant 01.JPG|Jacques Lipchitz. *„Balsai“*


## Nuorodos

* Oficiali svetainė
Gil Eanes

**Žilas Janišas** (*Gil Eanes*) – XV a. portugalų keliautojas, pirmasis europietis, nuplaukęs toliau į pietus nuo Bužadūro kyšulio (dab. Vakarų Sachara).

Kilęs iš Lagošo, tarnavo Henrikui Jūrininkui. 1433 m. infantas jam patikėjo surengti ekspediciją į pietus nuo Bužadūro kyšulio, kuris tuo metu buvo laikomas neįveikiamu. Žilas Janišas Afrikos pakrantėmis patraukė į pietus, bet vėjas laivus nunešė į vakarus link Kanarų salų. Keliautojas salose prigaudė vergų kaip kompensaciją už nepavykusią kelionę. Henrikas Jūrininkas nusivylė tokia Žilo Janišo kelione, bet suteikė jam šansą keliauti dar kartą. 1434 m. keliautojas nauja karavele leidosi vėl į pietus ir šį sykį sėkmingai apiplaukė kyšulį. Su šiuo pasiekimu prasidėjo didieji geografiniai atradimai – ateinančiais metais viena po kitos leidosi ekspedicijos vis tolyn į pietus.

1435 m. Žilas Janišas su Alfonsu Gonsalvesu Baldaja leidosi į dar vieną ekspediciją. Jie nuplaukė 150–250 km į pietus nuo Bužadūro kyšulio, pasiekė Ruivošo užutėkį.

## Šaltiniai
Liudvikas Pilypas

**Liudvikas Pilypas** (, 1773 m. spalio 6 d. Paryžiuje – 1850 m. rugpjūčio 26 d. Klermonte) – Orleano kunigaikštis, 1830–1848 m. Prancūzijos karalius.

## Biografija

Kilęs Burbonų dinastijos Orleano šakos. Tėvas Liudvikas Pilypas Juozapas, motina Liudvika Marija Adelaidė.
## Šeima
Žmona Maria Amalija Sicilietė, vaikai:

* Ferdinandas Pilypas Orleanietis (1810–1842)
* Liudvika Marija Orleanietė (1812–1850)
* Marija Orleanietė (1813–1839)
* Liudvikas Orleanietis (1814–1896)
* Klementina Orleanietė (1817–1907)
* Fransua Orleanietis (1818–1900)
* Karolis Orleanietis (1820–1828)
* Henrikas Orleanietis (1822–1897)
* Antuanas Orleanietis (1824–1890)

Simpatizavo Prancūzijos didžiajai revoliucijai. Nuo 1790 m. jakobinų klubo narys. 1792–1793 m. kovojo Šiaurės armijoje. 1793 m. apkaltintas tėvynės išdavyste, pabėgo į Šveicariją. Kurį laiką gyveno Švedijoje, JAV, Didžiojoje Britanijoje ir Neapolio karalystėje. 1814 m. grįžo į Prancūziją. Po 1830 m. Liepos revoliucijos tapo Prancūzijos karaliumi. Valdymo metu tapo vis labiau autokratiškas. Dėl korupcijos ir vangios užsienio politikos tapo nepopuliarus. Per 1848 m. Vasario revoliuciją nuverstas nuo sosto ir pasitraukė į Didžiąją Britaniją.

## Šaltiniai

## Nuorodos
Deimantų fondas

**Deimantų fondas** () – Rusijos valstybinė kolekcija unikalių brangakmenių, brangiųjų metalų grynuolių bei juvelyrinių ir kitų gaminių, turinčių istorinę ir meninę reikšmę. Fondą įkūrė caras Petras I 1719 m. Jo kolekcija yra saugoma bei eksponuojama Maskvos Kremliuje.

## Istorija

Deimantų fondas buvo kuriamas nuo XVIII a. pradžios, Petrui I išleidus specialų potvarkį apie valstybės vertybių išsaugojimą. Tuo buvo pabrėžiama, kad vertingiausi daiktai turi priklausyti ne vien caro šeimai, bet turi tapti ir visos valstybės nuosavybe. Brangūs papuošalai, valstybinių regalijų ženklai, ordinai iki 1914 m. buvo saugomi specialiame Briliantų kabinete Žiemos rūmuose Sankt Peterburge. Pirmojo pasaulinio karo metu jie buvo skubiai evakuoti į Maskvą, vėliau perėję TSRS Vastybinės vertybių saugyklos *(Гохран СССР*) žinion. Fondas atvertas lankytojams nuo 1967 m.

## Ekspozicija

Garsios fonde saugomos muziejinės vertybės:

* Didžioji imperijos karūna, papuošta su špinelio (398,72 karatų) brangakmeniu;
* Mažoji imperijos karūna;
* Imperatoriaus skeptras su briliantu „Orlovas“ (189,62 karatų);
* Imperatoriaus deržava, arba Caro obuolys – viena iš monarchų regalijų;
* Šv. Andriejaus ordino briliantinis ženklas ir žvaigždė;
* Deimantas „Šachas“ (88,70 karatų);
* Aukso grynuolis „Mefistofelis“ (901,2 karatų).


Vaizdas:Ströhl-Regentenkronen-Fig. 03.png|Didžioji imperijos karūna
|Mažoji imperijos karūna
Vaizdas:Orlow (Diamant).jpg|Imperatoriaus skeptras
Vaizdas:RU-Emp-derzhava-l.png|Imperatoriaus deržava
|Šv.Andriejaus ordinas
Vaizdas:Golden Nugget Mephistopheles.jpg|Auksinis „Mefistofelis“


## Nuorodos

* Deimantų fondo istorija
* Deimantų fondo eksponatai
Rainer Rupp

**Raineris Volfgangas Rupas** (*Rainer Wolfgang Rupp*, g. 1945 m. Zarlui, Vakarų Vokietija) – ekonomistas ir publicistas, VDR šnipas (pseudonimas *Topaz*).

R. Rupas nuo 1977 iki 1989 metų dirbo NATO būstinėje Briuselyje ir VDR žvalgybai teikė informaciją, kuri buvo perduodama ir kitoms Varšuvos sutarties valstybėms. Žinomiausias R. Rupo nuopelnas buvo itin slaptos informacijos, jog operacijos *[[Able Archer 83]]* metu NATO iš tiesų neplanuoja tikros branduolinės atakos. *Able Archer * buvo ambicinga testavimo programa, skirta patikrinti kariškių elgesį realaus atominio karo išvakarėse, daugeliui dalyvių nežinant, jog tai tik bandymai. Pasiruošimai buvo tiek realūs, jog Sovietų pusė nusprendė jog po treniruočių skraiste greičiausiai ruošiamasi tikram smūgiui. Perduodamas slaptą informaciją jog taip nėra, šnipas sumažino „atsakomojo“ branduolinio smūgio iš Sovietų pusės pavojų, tikėtinai sustabdydamas galėjusį prasidėti branduolinį karą.

## Biografija
Rainer Rupp buvo šnipu užverbuotas 1968 metais, jam studijuojant Maino universitete. 1972 metais vedė britų kilmės *Ann-Christine Bowen*, irgi šnipę, žinomą „Turkio“ slapyvardžiu (1980 m. *Ann* pasitraukė iš šios veiklos gimus pirmajam iš trijų vaikų). 1977 metais *Rupp* pavyko integruotis į NATO, kur jis sparčiai darė karjerą, prieidamas prie vis slaptesnių duomenų. *Rainer Rupp* perduodavo Sovietų blokui ypatingai slaptus dokumentus (), su kuriais net JAV prezidentui teisė dirbti suteikiama tik laikinai. Jis naudojo *Topas* ir *Mosel* slapyvardžius. NATO nieko nežinojo apie *Topas* iki 1990, kol dalį informacijos išdavė Rytų Vokietijos karininkas *Heinz Busch*. NATO ir toliau nežinojo kuris asmuo susijęs su šiuo slapyvardžiu. *Reiner Rupp* net ir pats dalyvavo posėdžiuose, kurių metu buvo bandoma nustatyti *Topas* šnipo asmenybę. Visgi jis 1994 m. buvo galutinai išaiškintas ir suimtas, nuteisiant dvylikai metų kalėjimo. Atkalėjęs šešerius metus, 2000 m buvo paleistas. Kurį laiką aktyviai dalyvavo Vokietijos Demokratinio Socializmo Partijoje (PDS), buvo ten atsakingas už saugumą ir tarptautinę politiką, tačiau 2003 metais iš šios partijos pasitraukė.

## Nuorodos
The Ultimate Performer

**Beyoncé: The Ultimate Performer** – JAV R&B atlikėjos Beyoncé DVD, išleistas 2006 m. lapkričio 26 d. DVD sudaro išskirtiniai kadrai iš koncertų iš Prancūzijos, Japonijos, D. Britanijos ir JAV. DVD perleistas 2010 m. rugpjūčio 31 d.

## DVD
* **Pasirodymai**:

# „Irreplaceable“ & „Ring the Alarm“ (Live from Budokan, Japan)
# „Déjà Vu“ ir „Crazy in Love“ (Live from Robin Hood Benefit, NYC)
# „Interviu ir pasirodymas“ Good Morning America
# „Baby Boy“ & „Naughty Girl“ (Live from Cipriani Wall Street Serires)
# „Dangerously in Love 2“ (Live at Wembley)

* **DVD bonus**
# Fotosesijos
# Klipo „Ring The Alarm“ kūrimas
# „Ring The Alarm“ (video)

## Iš naujo išleistas DVD (2010)
# Intro / „Déjà Vu“
# „I Want You Back“ / ABC
# „Crazy in Love“
# „Ring the Alarm“
# „Say My Name“
# „Survivor“
# „Irreplaceable“
# „Baby Boy“
# „Naughty Girl (Love to Love You Baby)“
# „Proud Mary“
# „Dangerously in Love 2“
* Šaltinis:

## Topai

## Šaltiniai
Antanas Bauža

**Antanas Bauža** (1901 m. sausio 5 d. Grimzduose – 1953 m. sausio 15 d. Telšiuose) – Lietuvos komunistinio judėjimo veikėjas ir redaktorius.

## Biografija

1924–1926 m. priklausė Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungai. 1926–1927 m. kalintas. 1927–1932 m. gyveno Latvijoje. 1932–1940 m. bendradarbiavo ir redagavo laikraščiuose „Žemaitis“, „Žibintas“, „Darbo žemaitis“. 1933–1938 m. vėl kalintas. 1940 m. Liaudies Seimo narys. 1940–1941 m. LKP Telšių apskrities komiteto darbuotojas ir I sekretorius. 1941–1943 m. LKP CK ir LTSR LKT įgaliotinis evakuotojų reikalams Marijos ATSR, Totorijos ATSR, Mordovijos ATSR ir Čeliabinsko sričiai. 1944 m. baigė darbuotojų kursus Šujoje. 1944–1945 m. LKP Telšių apskrities komiteto I sekretorius. 1947–1949 m. Telšių apskrities vykdomojo komiteto pirmininkas. 1940–1947 m. LTSR Aukščiausiosios Tarybos deputatas.

## Šaltiniai
City Ground

**City Ground** – futbolo stadionas Notingame, Notingamšyre, Anglijoje, šalia Trento upės. Nuo 1898 m. rugsėjo 3 d. namų rungtynes žaidžia Nottingham Forest futbolo klubas. Stadione yra 30 576 sėdimos vietos.

1996 m. stadione vyko kelios Euro 1996 čempionato rungtynės.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Apie stadioną NFFC svetainėje
Mafingos aukštumos

**Mafingos aukštumos** (angl. *Mafinga Hills*) – plynaukštė, esanti Pietų Afrikoje, tarp Zambijos ir Malavio. Kalvos sudarytos iš kvarco, filito ir lauko špatų smiltainio (nuosėdinių uolienų).

Plynaukštėje yra bevardis aukščiausiasis taškas Zambijoje – 2329 m virš jūros lygio.

Didžioji rytų Zambijos upė Luangva prasideda Mafingos aukštumose.

## Nuorodos
* peakbagger.com
Lagošas

**Lagošas** () – miestas pietvakarių Portugalijoje, Algarvėje, Atlanto vandenyno pakrantėje, prie Benšarfino upės žiočių. Keliai į Sinešą, Sagrešą, Farą (per Portimauną), yra geležinkelio atšaka, uostas. Lagošas – svarbus turistinis centras, pasižymintis vaizdingomis pakrantėmis, paplūdimiais, istoriniu paveldu, maloniu klimatu. Apylinkėse verčiamasi vynininkyste.

Yra išlikusi masyvi XIII a. pilis bei miesto sienos, Šv. Antano, Šv. Sebastijano bažnyčios, Karmo Mergelės konventas, romėnų miesto liekanos, *Ponta da Bandeira* fortas, buvęs vergų turgus. Netoli miesto yra priešistorinis menhyras.

## Istorija

Senovėje miestas buvo žinomas kaip ***Lakobriga*** (). Pradžioje čia gyveno keltai, vėliau jis priklausė kartaginiečiams, romėnams. Pastarųjų valdymo laikotarpiu priklausė Luzitanijos provincijai. Po Romos žlugimo Lakobrigą valdė vizigotai, bizantiečiai. VIII a. miestą užėmė maurai ir pavadino ***Zavaja***. Jie įtvirtino miestą, įkūrė svarbų uostą. 1174 m. mieste pastatyta seniausia bažnyčia Algarvėje. 1249 m. miestą užėmė portugalai ir pavadino Lagošu. 1415 m. iš čia išvyko Žuano I flotilė į Seutą. Henriko Jūrininko laikais iš Lagošo uosto vyko atradėjų ekspedicijos į Afrikos pakrantes. Prasidėjus tarpžemyninei prekybai į Lagošo uostą plaukė prieskoniai, auksas, vergai. 1444 m. mieste atidarytas vergų turgus. Po Henriko Jūrininko mirties Lisabona nukonkuravo Lagošą. XVI–XVII a. miestą puldinėdavo piratai, Ispanijos laivynas. 1755 m. Lagošą suniokojo žemės drebėjimas ir cunamis. Po jo miesto reikšmė sumenko.

## Savivaldybė
Lagošo savivaldybė užima 212,8 km² plotą, 2011 m. gyveno 31 049 gyventojai. Be Lagošo miesto kitos svarbesnės jos gyvenvietės: Odiašerė, Činikatas, Lušas, Bensafrinas, Espišė, Almadena, Meja Praja.

## Galerija

Image:Porta e Arco de S. Gonçalo em Lagos.jpg|Lagošo pilis
Image:Forte_de_Nossa_Senhora_da_Penha_de_França.jpg|Ponta da Bandeira fortas
Image:Igreja de San António, Lagos, Portugal - Rua Henrique C Silva.JPG|Šv. Antano bažnyčia
Image:Dona Ana Beach - Lagos, Portugal.jpg|Pakrančių uolos


## Šaltiniai
Elland Road

**Elland Road stadionas** – futbolo stadionas Lidse, Vakarų Jorkšyre, Anglijoje. Nuo 1919 m. namų rungtynes žaidžia Leeds United AFC futbolo klubas. Stadione yra 38 304 sėdimos vietos. Jis sudarytas iš Revie (7 000 vietų, įskaitant šiaurės rytų ir šiaurės vakarų kampus), rytų (15 100 vietų), pietų (5 000 vietų, įskaitant pietryčių ir pietvakarių kampus) ir John Charles (11 000 vietų) tribūnų.

## Istorija

Atidarytas 1897 m., nuo 1919 m. čia žaidžia Leeds United. 1996 m. čia vyko kai kurios X Europos futbolo čempionato rungtynės.

## Nuorodos

* Oficiali Leeds United svetainė