open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
FK Spartak Semej

**FK Spartak Semej** – Kazachijos futbolo klubas iš Semejaus.

## Istorija
Klubas įkurtas 1964 m. 

2016 m. susijungė du klubai FK Spartak Semej ir PFK Vostok Ôskemen. 

FK Spartak Semej nustojo gyvuoti kaip savarankiškas klubas.

## Pasiekimai

* Kazachijos TSR taurės laimėtojas (1983 m.)

## Sezonai

|}

## Išnašos

## Nuorodos
* RSSSF duomenų bazė (Čempionai ir sezonai)
* RSSSF duomenų bazė (Taurės turnyrai)
* RSSSF duomenų bazė (Pirmos lygos sezonai)
FK Tomiris Šymkent

**Šymkento „Tomiris“** () – buvęs Kazachijos futbolo klubas iš Šymkento.

## Istorija
Klubas įkurtas 1998 metais. 2000 m. liepą prijungtas prie Ziger Symkent klubo.

## Pasiekimai

## Sezonai

|}

## Išnašos

## Nuorodos
* RSSSF duomenų bazė (Čempionai ir sezonai)
* RSSSF duomenų bazė (Taurės turnyrai)
* RSSSF duomenų bazė (Pirmos lygos sezonai)
Kazachstano futbolo taurė

**Kazachijos futbolo taurė** () – pagrindinis Kazachijos futbolo atkrintamųjų varžybų turnyras. Čia dalyvauja 32 komandos – visos iš 1–2 pakopų, taip pat dalis iš 3-osios pakopos. Taurės laimėtojas patenka į UEFA konferencijų lygą.

## Istorija

Kazachijos taurės varžybos vykdomos nuo 1936 m. Po II pasaulinio karo 1948 m. pradėti taurės turnyrai tarp mėgėjų komandų, vykę iki 1979 m., nors nuo 1968 m. su pertraukomis iki 1991 m. vykdyti jau meistrų (faktiškai profesionalų) komandų turnyrai. 1992 m. pradėti nepriklausomos Kazachijos taurės turnyrai, kuriuose dalyvauja visi stipriausi šalies klubai.

## Titulai

Per 1992–2025 m. Kazachijos taurę laimėjo 15 komandų, tarp jų sėkmingiausias – „Kajrat“ (10 titulų).

|-
| Kajrat Almaty || 10 || 1992, 1996–97, 1999–2000, 2001, 2003, 2014, 2015, 2017, 2018, 2021
|-
| FK Astana-1964 || 3 || 2000–01, 2002, 2005
|-
| FK Astana || 3 || 2010, 2012, 2016
|-
| Tobol Kostanaj || 3 || 2007, 2023, 2025
|-
| Ordabasy Symkent || 2 || 2011, 2022
|-
| Kajsar Kyzylorda || 2 || 1998–99, 2019
|-
| FK Aktobe || 2 || 2008, 2024
|-
| Irtys Pavlodar || 1 || 1997–98
|-
| FK Taraz || 1 || 2004
|-
| FK Atyrau || 1 || 2009
|-
| Sahter Karagandy || 1 || 2013
|-
| Vostok Oskemen || 1 || 1994
|-
| FK Almaty || 1 || 2006
|-
| Dostyk Symkent || 1 || 1993
|-
| Spartak Semej || 1 || 1995
|}

## Finalai

|-
|  || Kajrat Almaty || Fosfor Zambyl || 5-1
|-
|  || Dostyk Almaty || Taraz Zambyl || 4-2
|-
|  || Vostok Oskemen || Aktubinec Aktobe || 1-0
|-
|  || Elimaj Semej || SKIF Ordabasy Symkent || 1-0
|-
|  || Kajrat Almaty || Vostok Oskemen || 2-0
|-
|  || Irtys Pavlodar || Kajsar Kyzylorda || 2-1 (prat.)
|-
|  || Kajsar Kyzylorda || Vostok Oskemen || 1-1 (baud. 2-0)
|-
|  || Kajrat Almaty || Access Petropavl || 5-0
|-
|  || Zenis Astana || Irtys Pavlodar || 1-1 (baud. 5-4)
|-
|  || Kajrat Almaty || Zenis Astana || 3-1
|-
|  || Zenis Astana || Irtys Pavlodar || 1-0
|-
|  || Kajrat Almaty || Tobol Kostanaj || 3-1
|-
|  || FK Taraz || Kajrat Almaty || 1-0
|-
|  || Zenis Astana || Kajrat Almaty || 2-1 (prat.)
|-
|  || FK Almaty || FK Astana (1997) || 3-1 (prat.)
|-
|  || Tobol Kostanaj || Ordabasy Symkent || 3-0
|-
|  || FK Aktobe || FK Almaty || 3-1
|-
|  || FK Atyrau || Sahter Karagandy || 1-0
|-
|  || Lokomotiv Astana || Sahter Karagandy || 1-0
|-
|  || Ordabasy Symkent || Tobol Kostanaj || 1-0
|-
|  || FK Astana || Irtyš || 2-0
|-
|  || Sahter Karagandy || FK Taraz || 1-0
|-
|  || Ķajrat || FK Aktôbe || 4-1
|-
|  || Ķajrat || FK Astana || 2-1
|-
|  || FK Astana || Ķajrat || 1-0
|-
|  || Ķajrat || FK Atyrau || 1-0
|-
|  || Ķajrat || FK Atyrau || 1-0
|-
|  || Kajsar || FK Atyrau || 2-1 (prat.)
|-
|  || colspan=3 | Dėl pandemijos finalo rungtynės atšauktos
|-
|  || Kajrat Almaty || Sahter Karagandy || 3-3 (baud. 9-8)
|-
|  || Ordabasy Symkent || Akžajyk || 5-4 (prat.)
|-
|  || Tobol Kostanaj || Ordabasy Symkent || 1-0
|-
|  || FK Aktobe || FK Atyrau || 2-1
|-
|  || Tobol Kostanaj || Ordabasy Symkent || 2–0
|}

## Nuorodos
* 
* Kazakhstan Cup Finals (Rsssf.org)
* Samtlige pokalfinaler fra Kazakhstan (Foot.dk)
* Kazakhstan Cup (Soccerway.com)
* Кубок Казахской ССР по футболу – 1948-1991 (Kaz-football.kz)
Paleoarchėjus

**Paleoarchėjus** – geologinė era, dalis archėjaus. Apima laikotarpį trukusį prieš 3,6 ir 3,2 mlrd. metų. Periodas nustatytas chronometriškai ir uolienų pjūviuose neišskiriamas. Šioje eroje nustatyta seniausia gyvybė (gerai užkonservuota bakterija, senesnė negu 3,46 mlrd. metų, rasta Vakarų Australijoje).
Mezoarchėjus

**Mezoarchėjus** – geologinė era, dalis archėjaus. Ji apima laikotarpį trukusį prieš 3,2 ir 2,8 mlrd. metų. Periodas nustatytas chronometriškai ir uolienų pjūviuose neišskiriamas. Fosilijos iš Australijos rodo, kad stromatolitai žemėje gyveno nuo mezoarchėjaus. Maždaug prieš 2,8 mlrd. metų suskilo pirmasis superkontinentas Valbara.
Rusijos imperijos kariuomenė

**Rusijos imperijos kariuomenė** – Rusijos imperijos (1721–1917 m.) ginkluotosios pajėgos, sudarytos Rusijos carui Petrui I Šiaurės karo metu reorganizavus Rusijos carystės kariuomenę.

## Istorija
Rusijos imperijos kariuomenės užuomazga – jaunojo Petro Aleksejevičiaus 1683 m. kariniams žaidimams Preobražensko kaime iš bendraamžių suformuoti „pramoginiai pulkai“, kuriuose pats Petras tarnavo tik būgnininku. Iš šių pulkų 1687 m. buvo sudarytas leibgvardijos Preobražensko pulkas.

Petrui I apsilankius Europos valstybėse buvo atlikta senosios kariuomenės reorganizacija, iš esmės sukurtas naujas Rusijos karo laivynas, artilerija, reformuota kavalerija. Ši struktūra praktiškai išsilaikė iki 1807–1812 m. karų su Prancūzija. 1874 m. rekrutų prievolė buvo pakeista visuotine karine prievole. 

Dar viena kariuomenės valdymo ir struktūrinė reforma buvo atlikta po kariuomenės pralaimėjimų Rusijos–Japonijos kare. Tačiau tai Rusijos imperijos nebeišgelbėjo – 1917 m. Vasario revoliucija panaikino visą imperiją.

## Kariuomenės struktūra
Rusijos imperijos kariuomenę sudarė:

### Gvardijos korpusas
Būstinė: Sankt Peterburgas, dislokavimo vietos: Carskoje Selo, Peterhofas, Gatčina, Varšuva. Į gvardijos korpuso sudėtį įėjo:
* 3 gvardijos pėstininkų divizijos ir gvardijos šaulių divizija, kiekvienoje po 4 pulkus.
* Kavalerija, sudaryta iš 2 kavalerijos divizijų ir Atskirosios gvardijos kavalerijos brigados, iš viso 14 pulkų,
* Artilerija, sudaryta iš 4 artilerijos brigadų ir specialiųjų dalinių

### Grenadierių korpusas
Grenadierių korpusą sudarė:
* 2 pėstininkų grenadierių divizijos po 4 pulkus
* Kavalerijos divizija, turėjusi dragūnų, ulonų, husarų ir Dono kazokų pulkus.
* Artilerija, sudaryta iš 3 grenadierių artilerijos brigadų, Kaukazo grenadierių brigados ir Grenadierių mortyrų dviziono.

### Pėstininkai
Pėstininkų divizijos buvo suskirstytos pagal teritorinį principą į 4 apygardas, kiekvienoje po 13 pėstininkų divizijų, iš viso 208 pulkai.

### Šauliai
Šaulių korpusas pradėtas kurti 1883 m. Jį sudarė:
* 11 Sibiro šaulių divizijų po 4 pulkus kiekvienoje
* 10 šaulių brigadų po du pulkus kiekvienoje
* 4 suomių šaulių brigados po 4 pulkus kiekvienoje
* 2 Kaukazo šaulių brigados po du pulkus
* 6 Turkestano šaulių brigados, iš viso 12 pulkų.

### Kavalerijos korpusas
Kavalerijos dalinius sudarė:
* 15 kavalerijos divizijų, kurių kiekvienoje buvo po dragūnų, ulonų, husarų ir kazokų pulką.
* Kaukazo kavalerijos divizija – 3 dragūnų ir 1 kazokų pulkas
* 2 Dono kazokų divizijos po 4 pulkus
* 3 Kaukazo kazokų divizijos
* Turkestano kazokų divizija
* 7 atskirosios kavalerijos brigados po 2 pulkus
* 5 atskirieji raitelių pulkai

 
## Nuorodos

* Rusijos Imperijos kariuomenė
Tasmanijos gamtos rezervatas

**Tasmanijos laukinė gamta** – terminas, vartojamas UNESCO Pasaulio paveldo sąraše, kuriuo apibrėžiama teritorija Vakarų, Pietvakarių ir Centrinės Tasmanijos dalyje, Australijoje. Ši UNESCO saugoma teritorija yra viena didžiausių Australijoje, apimanti 13 800 km² arba 20 % Tasmanijos ploto.

Tasmanijos laukinės gamtos saugomą teritoriją sudaro:

* Lopšio kalno ir Šv. Klaros ežero nacionalinis parkas ()
* Franklino-Gordono laukinių upių nacionalinis parkas ()
* Hartso Kalnų nacionalinis parkas ()
* Mole Creek Karst nacionalinis parkas ()
* Pietvakarių nacionalinis parkas ()
* Jeruzalės sienų nacionalinis parkas ()
* Centrinio plokščiakalnio draustinis ()
* Velnio gerklės draustinis ()

1982 m. Tasmanijos laukinės gamtos teritorija buvo įtraukta į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.

## Nuorodos
* Tasmanijos parkai
Sinajaus kalnas

**Sinajaus kalnas** arba **Mozės kalnas** (, , , ) – viršūnė Sinajaus pusiasalyje, Egipte. Viršukalnė yra iškilusi 2290 metrų aukščio virš jūros lygio. Kalno papėdėje yra lyguma. Kalnas yra lengvai pasiekiamas iš Nilo deltos.

Šis kalnas dar yra vadinamas Dievo kalnu, nes pasak Senojo Testamento Mozė ant šio kalno gavo įsakymus, kurie buvo duoti jo tautai, t. y. izraelitams. Senajame Testamente minimas ir kitas kalno pavadinimas – Horebo kalnas.
Kapsai

**Kapsai** – Lietuvos gyventojai, kuriems būdinga vietoje *kaip* ir *taip* tarti *kap* ir *tep*. Ypač būdinga pietvakariuose (Marijampolė, Vilkaviškis, Kazlų Rūda, Garliava), tačiau šių žodžių dvibalsį taip pat trumpina ir pietų aukštaičiai, rytų aukštaičiai vilniškiai ir beveik visi žemaičiai, todėl kapsai nelaikomi atskira patarme. Etniniu požiūriu – suvalkiečių dalis.

## Šaltiniai
Zanavykai

:: *Apie kaimą Vilkaviškio rajone žr. [[Zanavykai (Vilkaviškis)]]*.

**Zanavỹkai** – pietiniai vakarų aukštaičiai, gyvenantys Marijampolės apskrities dalyje apie Kudirkos Naumiestį, Griškabūdį, Šakius. Suvalkiečių etninės grupės dalis.

Zanavykų šnekta yra pati artimiausia bendrinei lietuvių kalbai. Zanavykų sostine laikomi Šakiai.

## Pavadinimo kilmė
Patarmės pavadinimas kilęs nuo Novos upės, greta kurios ji susiformavo (slav. *za Novoj* – „už Novos“). Kartais yra siūlomas lietuviškesnis šios patarmės atitikmuo – **užnoviečiai**.

## Literatūra
* Žymiausi Zanavykų krašto mažosios architektūros paminklai (sud. V. Dėdynas). - Kaunas: Judex, 2003. - 36 psl.: iliustr. - ISBN 9955-581-15-8

## Šaltiniai
Sasaris

**Sasaris** () – Italijos miestas Sardinijos salos šiaurės vakaruose, prie Viduržemio jūros; provincijos centras. 130680 gyventojų (2011; antrasis pagal dydį saloje). Gotikinė Šv. Marijos bažnyčia (XIII a.), *Usini* rūmai, universitetas, išlikę kunigaikščio rūmai.
Mėnulio užtemimas

**Mėnulio užtemimas** – reiškinys, įvykstantis, kai Saulė, Žemė ir Mėnulis išsirikiuoja taip, kad Žemė meta šešėlį ant Mėnulio. Priklausomai nuo to, ar Žemės šešėlis krinta ant viso Mėnulio paviršiaus, ar tik ant dalies, įvyksta visiškas arba dalinis Mėnulio užtemimas. Šešėlio ir apšviestos Mėnulio dalies riba vadinama *terminatoriumi* (*Pilkoji linija*). Mėnulio užtemimas gali įvykti tik per pilnatį.

Dėl Saulės šviesos lūžimo Žemės atmosferoje net ir visiško užtemimo metu Mėnulis „nedingsta“, o tampa tamsiai raudonas. Žemės atmosfera sugeria mėlynuosius spindulius ir praleidžia raudonuosius, kurie ir apšviečia Mėnulį. Visiškasis trunka iki 1 h 40 min, o dalinis – 3 h 40 min.

## Išnašos
Kalugos sritis

**Kalugos sritis** () − Rusijos vakaruose esanti sritis. Ribojasi su Maskvos, Tulos, Briansko, Smolensko ir Oriolo sritimis.

## Geografija
Kalugos sritis yra Rytų Europos lygumos centrinėje dalyje. Vakaruose ir šiaurės vakaruose kyla Smolensko aukštuma (aukštis iki 279 m), rytuose – Vidurio Rusijos aukštuma.

Klimatas vidutinių platumų, žemyninis. Vidutinė sausio mėn. temperatūra -10 °C, liepos +17 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis – iki 650 mm.
 
Dauguma upių priklauso Volgos baseinui – Oka su Ugra, Žizdra, Bolva, Protva. Yra ~500 pelkių. Gausu tvenkinių. Miškai užima apie 50 % srities teritorijos (spygliuočių, plačialapių). Yra Ugros nacionalinis parkas, draustinis „Kalužskije zaseki“.

## Gyventojai

Tautinė sudėtis (2010 m.):
* rusai – 85,96 %
* ukrainiečiai – 1,65 %
* armėnai – 0,99 %
* baltarusiai – 0,45 %

### Miestai

Didžiausi miestai 2021 m. :
* Kaluga (331,8 tūkst. gyv.)
* Obninskas (116,1)
* Liudinovas (36,8)
* Kirovas (29,9)
* Malojaroslavecas (27,9)
* Balabanovas (25,8)
* Kozelskas (16,3)
* Kondrovas (14,4)
* Suchiničiai (14,6)
* Tovarkovas (13,8)
* Žukovas (13,8)
* Borovskas (10,2)

## Šaltiniai
Šiaurinis laumžirgis

**Šiaurinis laumžirgis** (*Aeshna crenata*) yra žirgelių rūšis, įtraukta į Lietuvos raudonąją knygą. Ši rūšis randama Baltarusijoje, Rusijoje, Suomijoje, Latvijoje ir Lietuvoje. Gyvena prie ežerų, pelkėse.
Japonijos Konstitucija

**Japonijos Konstitucija** () – pagrindinis Japonijos įstatymas, priimtas 1946 m. lapkričio 3 d., įtvirtinantis valstybinę santvarką, parlamentinę sistemą, pagrindines žmogaus teises ir laisves. Japonijos Konstitucija įsigaliojo 1947 m. gegužės 3 d.

Pagal Konstituciją Japonijos imperatorius didelių konstitucinių galių neturi, tačiau yra valstybės ir žmonių vienybės simbolis, kuriam priskiriamas tik ceremonijų vaidmuo. Japonijos Konstitucija dar vadinama pacifistine, nes jos 9-ajame straipsnyje yra įtvirtinta, kad *šalis atsisako teisės skelbti karą ar naudoti kariuomenę tarptautių ginčų sprendimui*.

## Istorija

Iki naujosios Konstitucijos priėmimo, Japonijoje galiojo 1889 metų Meidži Konstitucija. Pagal ją, imperatorius buvo didžiausią galią turintis asmuo, o kasdienius valstybės reikalus tvarkė parlamentas. Japonijai pralaimėjus Antrajame pasauliniame kare, šalį užėmė junginės okupacinės pajėgos, vadovaujamos amerikiečių generolo Douglas MacArthur. Jo iniciatyva 1946 m. vasarį buvo suburtas specialus komitetas, atsakingas už pokarinės Japonijos Konstitucijos sukūrimą. Jame pagrindinį vaidmenį atliko amerikiečių atstovai, tarp narių nebuvo nė vieno japono.

MacArthur reikalavo, kad naujoji Konstitucija išlaikytų imperatoriaus instituciją, bet suteiktų jai tik simbolinį vaidmenį, o tekste būtų įrašytas teisės skelbti karą atsisakymas. Konstitucijos projektas buvo paruoštas vos per kelias savaites ir kovą perduotas svarstyti į parlamentą. Panašiu metu keli Japonijos politikai taip pat pateikė savo Konstitucijos variantą, didžia dalimi paremtą senąja Meidži Konstitucija, tačiau MacArthur jį atmetė, nes pakeitimai buvo pernelyg nežymūs. Po derybų Japonijos parlamentas galiausiai didele dauguma priėmė okupacinių pajėgų siūlomą Konstitucijos tekstą.

Per visą laiką nuo priėmimo Japonijos Konstitucija nebuvo nė karto pakeista, tačiau pastaruosius du dešimtmečius vyksta diskusijos dėl jos atnaujinimo būtinybės. Dėmesio sulaukia ne tik 9-tasis straipsnis, bet ir žmogaus teisių bei valdžios struktūros klausimai.

## Struktūra

Konstituciją sudaro įžanga ir 103 straipsniai, suskirstyti į 11 skyrių.
:I. Imperatorius (1–8 straipsniai)
: II. Karo atsisakymas (9 straipsnis)
: III. Žmogaus teisės ir pareigos (10–40 straipsniai)
: IV. Parlamentas (41–64 straipsniai)
: V. Kabinetas (65–75 straipsniai)
: VI. Teismų sistema (76–82 straipsniai)
: VII. Finansai (83–91 straipsniai)
: VIII. Vietos savivalda (92–95 straipsniai) 
: IX. Pataisos (96 straipsnis)
: X. Aukščiausiasis Įstatymas (97–99 straipsniai)
: XI. Papildomos sąlygos (100–103 straipsniai).

Japonijos Konstitucijos tekstą sudaro apie 5000 žodžių.

## Šaltiniai

## Taip pat skaitykite
* Meidži Konstitucija

## Nuorodos
* Japonijos Konstitucijos tekstas
Lietuvos Respublikos Konstitucija

**Lietuvos Respublikos Konstitucija** – 1992 m. spalio 25 d. referendumu priimtas pagrindinis Lietuvos įstatymas.

Lietuvos Respublikos Konstitucija reglamentuoja pamatinius Lietuvos valstybės ir visuomenės gyvenimo aspektus. Konstitucija ( - „nustatymas“) yra pagrindinis valstybės įstatymas, turintis aukščiausią teisinę galią, nustatantis Lietuvos politinės, teisinės ir ekonominės sistemos pagrindus. Joje įtvirtinta demokratinė santvarka, valdžios institucijos, valdžių padalijimo principas. Konstitucinį teisingumą ir priežiūrą vykdo Konstitucinis Teismas.

2002 m. išleistas Lietuvos Respublikos Konstitucijos komentaras (parengė Teisės institutas).

## Istorija
Lietuvos Respublikos Konstitucijos kai kurie (t. y. I skirsnio) straipsniai keičiami tiktai referendumu, kiti – įstatymais. Dabartinės Konstitucijos pirmtakės – laikinosios 1918, 1919, 1920 m., nuolatinės 1922, 1938 m. Konstitucijos (plačiau žiurėti straipsnį *[[Lietuvos konstitucinės teisės istorija]]*). 

## Nuorodos

* LR Seimas (Lietuvos Respublikos Konstitucijos tekstas)
* LR Konstitucija (pdf. formatu) 
* Teisės Aktų Registras (LR Konstitucijos tekstas ir pakeitimų istorija)
* GitHub (Lietuvos Respublikos Konstitucija, ją pagrindžiantys dokumentai ir pakeitimų istorija)
*
Geltona. Žalia. Raudona (2008 albumas)

**Geltona. Žalia. Raudona.** – 2008 m. pirmąjį ketvirtį išleistas Andriaus Mamontovo albumas.

Albumas įrašytas Varšuvoje 2008 metų sausio mėnesį „Sound And More“ studijoje. Pristatymo koncertai vyko 2008 m. kovo 27 d. Žvejų rūmuose (Klaipėda); kovo 28 d. Šiaulių arenoje (Šiauliai); kovo 29 d. „Forum Palace“ (Vilnius).

## Dainų sąrašas
Albumą sudaro 10 dainų:
# Tavo vaikai
# Mes čia
# Kieno tu pusėje?
# Atsibusk
# Geltona. Žalia. Raudona.
# Tos pačios naujienos
# Jie plauna tavo smegenis
# Deganti saulė
# Dabar ir čia
# Tavo svajonė

## Kūrybinė grupė
* Andrius Mamontovas – muzika, žodžiai, vokalai, gitara, efektai, perkusija, prodiusavimas
* Arnoldas Lukošius – klavišiniai, perkusija
* Artūras Pugačiauskas – garso montažas, prodiusavimas
* Eimantas Belickas – violončelė, back vokalai
* Dalia Pilkauskienė – albumo dizainas
* Meinardas Brazaitis – mušamieji, perkusija
* Sebastian Witkowski – garso suvedimas/montažas
* Tomas Andrijauskas – bosas, perkusija
Tarantulo ūkas

**Tarantulo ūkas** – milžiniškas žvaigždėdaros regionas kaimyninėje Didžiojo Magelano Debesies galaktikoje. Dėl savo keistos išvaizdos, primenančios voragyvį, pavadintas Tarantulo ūku. Šis žvaigždėdaros regionas nutolęs 160 000 šviesmečių. Objektas yra maždaug 1500 šviesmečių skersmens.

Ūkas yra pietinio pusrutulio Auksinės Žuvies žvaigždyne. Kosminio Tarantulo ūko kaimynystėje taip pat yra ir artimiausia neseniai sprogusi supernova.

## Šaltiniai
Gleivas

**Gleivas** () – ilgakotis ginklas su vienašmenės kalavijo geležtės tipo antgaliu koto viršūnėje. Nuo fošaro gleivas skiriasi tuo, kad gleivo ašmenų linija iškila, o fošaro – įdubusi. Gleivu galima durti, tačiau jis labiau pritaikytas kertamiesiems smūgiams.

Gleivas panašus į japonišką naginatą ar kinišką guandao, tačiau gleivo antgalis (geležtė) tvirtinamas mova (kaip kirvio galva ar ieties antgalis), o ne įkote (kaip naginata ar kalavijai).

Paprastai antgalio geležtė būna apie 45 cm ilgio (plotis apie 5 cm), koto ilgis – apie 2 m. Gleivo geležtė gana panaši į falčiono geležtę. Kartais gleivo geležtės nugarėlė turi nedidelį kablį, skirtą raiteliams užkabinti ir nuo arklio numesti. Tokie gleivai kartais vadinami *gizarmiškais gleivais* ().

Pagal 1599 m. Džordžo Silverio (*George Silver*) traktatą „Gynybos paradoksai“ (*Paradoxes of Defense*) gleivas naudojamas panašiai kaip kvotestafas, bilas, alebarda ar partizanas.

## Nuorodos

Nuotraukos:
* Gleivas su kyšuliu
* Gleivas su nugarėlės smaigaliu, nukreiptu priekin 
* Lauko vaidmenų žaidimams padaryti gleivai
* Piešti gleivų antgaliai
* FIktyvus herbas su gleivu
Jamalo pusiasalis

:: *Apie administracinį regioną žr. [[Jamalo autonominė apygarda]]*.

**Jamalo pusiasalis, Jamalas** () – pusiasalis Rusijos šiaurėje, Jamalo Nencų autonominėje apygardoje. Išsikišęs į Karos jūrą tarp Baidaratos ir Obės užutėkių. Ilgis 700 km, plotis iki 240 km. Pusiasalio plotas 122 tūkst. km². Paviršius – lyguma, iškylanti iki 84 m aukščio. Daugybė ežerų (Jaroto, Jambuto, Neito ir kt.). Amžinasis įšalas ir su juo susijusios reljefo formos. Jamalo šiaurėje vyrauja arktinė tundra, centrinėje dalyje – supelkėjusi krūmų ir samanų tundra, pietuose – maumedžių miškatundrė.

Gamtinių dujų telkiniai. Elnių ganyklos. Pagrindinė gyvenvietė – Novyj Portas.

## Šaltiniai
Meidži Konstitucija

**Meidži Konstitucija** ( – 'Didžiosios Japonijos Imperijos Konstitucija') – istorinė Japonijos Konstitucija, padėjusi pagrindus Japonijos šiuolaikinei santvarkai, vykstant Meidži restauracijai.

## Istorija

Konstitucija priimta 1889 m. vasario 11 d., įsigaliojo 1890 m. lapkričio 29 d.

Po Antrojo pasaulinio karo Meidži Konstitucija pakeista nauja Japonijos Konstitucija, įsigaliojusia 1947 m. gegužės 3 d.

## Reikšmė

Meidži Konstitucija padėjo pagrindus reformoms, pakeitusioms Japonijos valstybinės santvarkos pagrindus, Japonijai XIX a. viduryje baigus saviizioliacijos politiką bei atsigręžus į Vakarus. Oficialiai deklaruotas tikslas – pasiekti vienodo statuso greta JAV bei didžiųjų Europos valstybių.

## Nuorodos
* Meiji Konstitucijos tekstas (japonų k.)
* Konstitucijos tekstas
Levenas

**Levenas** – miestas vidurio Belgijoje, 30 km į rytus nuo Briuselio; Flamandų Brabanto provincijos centras. Nuo seno garsėja universitetu. Stovi didelė rotušė (XV a. vėlyvoji gotika), Šv. Petro bažnyčia (XV a.), kunigaikščių pilis.

## Geografija
Levenas įsikūręs prie Dijlės upės. Upių uostas; kanalas jungia jį su Šeldės upe. 

## Istorija
Antikos laikais Leveno vietoje buvo romėnų gyvenvietė prie prekybinio kelio iš Romos į Tryrą. Pirmąkart minimas 891 m., kai Šventosios Romos imperijos imperatorius Arnulfas prie Leveno sumušė vikingus. 1190–1383 m. Brabanto kunigaikštės sostinė, vienas svarbiausių lino bei vilnos audimo ir prekybos centrų. Po 1382 m. nesėkmingo miestiečių sukilimo daug audėjų pabėgo į Olandiją ir Angliją. Miesto plėtrai postūmį suteikė 1425 m. įkurtas Leveno universitetas. XVIII a. Leveno suklestėjo dėl alaus gamybos plėtros – plėtėsi 1366 m. įsteigta alaus darykla. XX a. ji tapo viena didžiausių alaus gamybos kompanijų pasaulyje; nuo 2008 m. vadinama Anheuser-Busch InBev. Ūkio raidą paspartino 1825 m. baigtas kasti Leveno–Antverpeno kanalas. Per I ir II pasaulinius karus miestas labai apgriautas, 1914 m. ir 1940 m. sudegė viena didžiausių pasaulyje Leveno universiteto biblioteka, vėliau atstatyta. 

## Architektūra

* Šv. Petro bažnyčia, pastatyta XI a., vėliau sugriauta, 1410–1541 m. atstatyta gotikos stiliumi, architektas S. van Vorstas, J. Keldermansas II, M. de Lajensas, apgriauta per I ir II pasaulinius karus.
* Kviintenskerk, XIII a. pradžioje
* Šv. Jokūbo bažnyčia, pastatyta 1230 m.
* Gotikinė Dievo Motinos bažnyčia, pastatyta XIII a. – XIV a.
* Barokinė Šv. Mykolo bažnyčia, pastatyta 1666 m., architektas V. Hesius.
* Bėginių vienuolynas, pastatytas XVI a. – XVII a., nuo 1962 m. priklauso universitetui; su gotikine bažnyčia, pastatyta 1305 m.
* Gotikinė Audinių halė, pastatyta 1317–1945 m.
* Rotušė, pastatyta 1439–1469 m., architektas M. de Lajensas, 1841 m. restauruota.
* Leveno katalikiškasis universitetas, universiteto biblioteka.
* Miesto muziejus, daugiausia flamandų tapyba, XV a. – XVI a. Brabanto skulptūros
* Alaus muziejus.  
* Sakralinio meno muziejus. 

## Ekonomika

Išplėtota maisto (alaus, malimo, pieno), chemijos (mineralinių trąšų, dažų), tekstilės, odos ir avalynės pramonė, mašinų gamyba. Varpų liejykla. Turizmas.

## Lietuviai
Leveno universitete mokėsi žymūs lietuviai Abraomas Kulvietis, Antanas Baranauskas, Pranas Kuraitis.

## Sportas
* Oud-Heverlee Leuven – futbolo klubas;
* Oud-Heverlee Leuven (moterys) – moterų futbolo ekipa;
: Namų rungtynes žaidžia „Gementelijko“ stadione (). Stadiono talpa – 3 330 žiūrovai. Stadiono veja – dirbtinė danga.

## Šaltiniai
Admirolas

**Admirolas** gali reikšti:

* admirolas – karinis jūreivių laipsnis;
* admirolas – pleštekių (*Nymphalidae*) šeimos drugys;
* Admirolas – 2015 m. Nyderlanduose sukurtas istorinis filmas apie Olandų aukso amžiaus admirolą Michelį de Roiterį.
Osvencimas

**Osvencimas** (; arba **Aušvicas**, ) – miestas Mažosios Lenkijos vaivadijoje, 50 km į vakarus nuo Krokuvos. Koncentracijos stovyklos muziejus.

## Istorija
Minimas nuo 1117 m. 1940 m. kovo 27 d. H. Himlerio įsakymu Osvencime pradėta statyti Aušvico koncentracijos stovykla, viena pačių didžiausių. Manoma, kad per II pasaulinį karą čia nužudyta 1,1 mln. žmonių, daugiausia žydų.

## Šaltiniai
Drang nach Osten

**Drang nach Osten** – politinė frazė, žinoma nuo nacionalistinių teorijų XIX a. laikų. Kilmė nežinoma. Intelektualų diksusijų metu palaipsniui perėjo į politinę terminologiją ir tapo Vokietijos užsienio politikos sąvoka. XX a. Lenkijos ir TSRS istoriografijoje terminu *Drang nach Osten* vadintas vokiečių ekspansinis veržimasis į rytus, rytų užkariavimo siekiai.
Tarantas

**Tarantas** () – uostamiestis Apulijoje (pietų Italija), prie Taranto įlankos (Jonijos jūra); provincijos centras. 197,5 tūkst. gyventojų (2007). Didelis uostas, išvystyta juodoji metalurgija, laivybos, naftos, maisto pramonė, žvejyba. Yra pagrindinė Italijos karinė jūrų bazė.

## Istorija
Įkurtas VIII a. pr. m. e. kaip graikų kolonija.

Pagal Taranto miestą pavadinti vorai tarantulai. Būtent Taranto apylinkės viduramžiais garsėjo Apulijos vorais, kurie XV–XVII a. vyravusia nuomone sukeldavo traukulius (taip vadinamą tarantizmą), kuriuos gydyti buvo bandoma greitu šokiu tarantela.

## Šaltiniai
Prancūzijos imperijos baudžiamasis kodeksas

**Prancūzijos imperijos baudžiamasis kodeksas** () - vienas žymiausių XIX a. baudžiamųjų teisynų, Prancūzijos baudžiamosios teisės kodifikacija. Priimtas 1810 m. vasario 12 d. Prancūzijos imperijos baudžiamasis kodeksas pakeitė lig tol galiojusį 1791 m. briumerio 3 d. Deliktų ir bausmių kodeksą (*[[Code des délits et des peines]]*). Kodeksą sudaro 4 knygos ir baigiamosios nuostatos.

## Reikšmė
Prancūzijos imperijos baudžiamasis kodeksas davė pradžią šiuolaikiškam XX a. pabaigoje priimtam Prancūzijos baudžiamosio teisės sąvadui (plačiau žr. 1994 m. Prancūzijos baudžiamasis kodeksas, *[[Code pénal français]]*).

## Nuorodos
* Prancūzijos imperijos baudžiamasis kodeksas  *Le code pénal sur Legifrance*
Prancūzijos nusikaltimų ir bausmių kodeksas

**Nusikaltimų ir bausmių kodeksas** (*[[Code des délits et des peines]]*, Deliktų ir bausmių kodeksas) - XVIII a. pabaigoje priimtas Prancūzijos baudžiamasis teisynas, baudžiamosios teisės ir baudžiamosios teisenos kodifikacija. Priėmė Prancūzijos Nacionalinis Susirinkimas 1791 m. briumerio 3 d. Prancūzijos nusikaltimų ir bausmių kodeksas pakeitė lig tol galiojusį 1670 m. Baudžiamąjį ordonansą (*[[Ordonnance criminelle de 1670]]*).

## Turinys, reikšmė
Kodeksą sudarė 646 straipsniai, kuriais reglamentuoti ne tik nusikaltimai ir nustatytos bausmės už juos, bet ir įtvirtinta baudžiamoji teisena, teismų santvarka. Kodeksą sudarė tiek baudžiamoji materialinė, tiek ir baudžiamojo proceso teisė.

Prancūzijos nusikaltimų ir bausmių kodeksu remtasi vėlesnėje baudžiamojoje teisėkūroje, kai buvo rengiami tuo metu šiuolaikiški XIX a. pradžios 1810 m. Prancūzijos imperijos baudžiamasis kodeksas (*Code pénal impérial français*) bei 1807 m. Prancūzijos imperijos baudžiamojo proceso kodeksas.

## Nuorodos
Antkaklė

**Antkaklė**, kartais *antkaklis* – vienas seniausių ir labiausiai paplitusių, ant kaklo dėvimas žiedo pavidalo papuošalas, paprastai metalinis.

## Istorija
Antkaklių prototipai žinomi iš paleolito; daryti iš virvių, sausgyslių, odos juostelių. Metalinių antkaklių atsirado chalkolite (eneolite), paplito bronzos amžiuje. Gamintos iš vario, žalvario, sidabro, aukso. Daugelio senovės tautų – romėnų, persų, skitų, sarmatų valdovai bei žymūs asmenys, ypač kariai, antkakles nešiojo kaip skiriamąjį ženklą. Antkaklės lankelis buvo žiedo formos. Būta užsegamų ir atvirais galais antkaklių, pastarųjų galai (trimitiniai, buoželiniai, kūginiai) puošti ornamentu. Ilgainiui antkaklės tapo genčių skiriamuoju ženklu.

## Antkaklės Lietuvoje
Senojoje Lietuvoje spalvoto metalo antkaklės atsirado I tūkstantmetyje pr. m. e., nešiotos I tūkstantmetyje – II m. e. tūkstantmečio pradžioje moterų ir vyrų, ypač gausiai jomis puošėsi moterys. Būdingiausia žalvarinė, kartais sidabrinė, šaukštiniais galais antkaklė, datuojama III a. – IV a., pavadinimą gavusi dėl išgaubtos šaukšto (laivelio) pavidalo plokštelės užsegimui. Sidabrinių rasta turtinguose kapuose arba lobiuose. I tūkstantmečio antroje pusėje antkaklės darytos užriestais pastorintais galais. IX a. – XII a. plito masyvios antkaklės, ypač mėgtos vytinės, dažniausiai iš trijų vielų su kilpiniais galais; būta aukštų, sudarytų iš kelių įvijų. Gausu sudėtinių antkaklių, atriestais bei ramentiniais ir balneliniais galais. Nuo XIII a. antkaklės nešiotos rečiau; jas pakeitė karoliai ir įvairių kabučių apvaros.

## Nuorodos
* Šaukštinė antkaklė 
* Vasiliauskas E. Žiemgalių antkaklės XII–XIII amžiuje
* Kaklo papuošalai (daug antkaklių nuotraukų)
* Antkaklė šaukštiniais galais iš Stačiūnų kapinyno (Pakruojo r.) 

## Šaltiniai
Onomastika

**Onomastika** ( – „vardas“) – lingvistikos šaka, kurios tyrimo objektas yra tikriniai vardai. Onomastika turi daug krypčių:
* antroponimika (asmenvardžiai)
* toponimika (vietovardžiai)
** oronimika (reljefo elementai)
** speleonimika (olos, tarpekliai ir pan.)
** hidronimika (vandenvardžiai)
** drimonimika (miškai)
** oikonimika (gyvenamosios vietovės)
*** urbanonimika (miestų objektai: gatvės, aikštės, paminklai, teatrai ir kt.)
* astronimika (Saulės sistemos objektai)
* kosmonimika (kiti kosminiai objektai)
* zoonimika (gyvūnai)
* chrononimika (laiko matavimo vienetai ir chronologiniai įvykiai)
* anemonimika (stichinės nelaimės: uraganai, ciklonai, taifūnai ir kt.)
* teonimika (dievai)
* kt.

## Nuorodos
* Onomastika
Kolos pusiasalis

**Kolos pusiasalis** (), **Murmanas** (*Мурман*) – pusiasalis šiaurės vakarų Rusijoje, Murmansko srityje. Išsikišęs tarp Barenco ir Baltosios jūrų. Plotas ~100 tūkst. km². Vakarinėje pusiasalio dalyje iškilę kalnų masyvai: Chibinai (aukštis iki 1191 m, Čiasnačoro k.), Lovozioro Tundros. Centrinėje dalyje plyti Keivų kalvagūbris. Į paviršių išeina Baltijos kristalinis skydas. Apatitų, molžemio, nikelio telkiniai.

Pusiasalio klimatas dėl šiltosios Šiaurės Atlanto srovės įtakos pakankamai švelnus. Vidutinė sausio temperatūra nuo -8&nbsp;°C šiaurėje iki -13&nbsp;°C centre, liepos – atitinkamai 8 ir 14&nbsp;°C. Daug trumpų, bet vandeningų slenkstėtų upių (Ponojus, Varzuga, Niva, Umba, Tuloma, Voronia) ir ežerų (Imandra, Umbo ežeras, Lovo ežeras). Šiaurėje – samanų tundra, piečiau – miškatundrė ir taiga (pušys, eglės, beržai). Gamta saugoma Kandalakšos ir Laplandijos rezervatuose.

## Šaltiniai
Borisoglebskas

**Borisoglebskas** () – miestas Voronežo srityje (Rusija), prie Voronos upės (netoli jos žiočių). 59,8 tūkst. gyventojų (2020). Išvystyta maisto, aviacijos, chemijos pramonė.

## Istorija
Miestas įkurtas XVII amžiuje. 1646 m. minimas kaip *Pavlovskaja* tvirtovė. 1704 m. pastačius šventųjų Boriso ir Glebo, kuriuos nužudė Kijevo kunigaikštis Sviatopolkas, cerkvę, prie tvirtovės įsikūrusi gyvenvietė pavadinta Borisoglebsku.
Dešimt kankinių

**Dešimčia kankinių** judaizme vadinami dešimt Mišnos laikotarpio rabinų, kuriuos romėnai nukankino po Antrosios Šventyklos sugriovimo. Istoriškai vargu ar visos šios asmenybės buvo amžininkai, be to, kai kuriuose kituose tekstuose pateikiamas ne visai toks kankinių sąrašas. Tačiau poetiškas tekstas Eleh Ezkera, skaitomas per dvi žydų šventes, sujungia jų kankinystės aprašymus į vieną. Šis tekstas vadinamas *midrašu*; midrašas – tai kanoninio teksto (paprastai kurios nors Tanacho knygos) išplėstinis variantas, kuriame naratyvas papildytas gausiais legendiniais pasakojimais ir detalėmis. Eleh Ezkera midraše atpasakojamas ne Tanachas; Dešimties kankinių istorija papildo žodžiais *eleh ezkera* prasidedančią Jom Kipur’o *maldą*. Tekstas apie Dešimt kankinių irgi geriausiai žinomas kaip Jom Kipur’o skaitinys, nors jis įeina ir Tiša b’Av’o liturgiją.

## Siužetas
Romos imperatorius Adrianas nutaria nukankinti dešimt rabinų, taip esą atmokėdamas už tai, kad dešimt Jokūbo sūnų pardavė į vergiją brolį Juozapą (Pr 37:18-29). Midraše imperatorius Adrianas pagrindžia savo sprendimą Tora: tas, kas pagrobia kitą žydą ir parduoda į vergiją, turi būti nubaustas mirtimi (Iš 21:16; tačiau Tora nenumato, kad bausmė kristų palikuonims). Ir nors patriarchai padarė nusikaltimą prieš tūkstantį metų, „nėra kitų tokių, kaip jūs“ dešimt, sako Adrianas, kurie būtų verti šią kaltę atpirkti.

## Kankinystė
Pirmieji turėjo mirti Rabanas Simonas ben Gamalielis ir r. Išmaelis Vyriausiasis Kunigas. Kai ben Gamalieliui buvo nukirsta galva, r. Išmaelis pratrūko raudoti. Tada imperatoriaus dukra, matydama jo kūno grožį, patyrė geismą ir išgirdusi, kad šis vyras pasmerktas mirti, paprašė, kad r. Išmaeliui gyvam nudirtų odą nuo galvos, idant ji galėtų pasidaryti iškamšą ir gėrėtis jo veidu.

Garsiausias iš Dešimties kankinių – r. Akiva, Bar Kochbos sukilimo dalyvis. Jam nuo kūno plėšė mėsas įkaitintomis geležinėmis šukomis. Jis mirė kalbėdamas Šma Israel maldą, prasidedančią žodžiais „O Izraeli, klausyk (*šma israel*), VIEŠPATS yra tavo Dievas, vienas VIEŠPATS“ (Įst 6:4) – ir mirė ties žodžiu „vienatinis“ (hebr. echad).

Kitą kankinį – r. Chananiją ben Taradioną – romėnai įvyniojo į Toros ritinį su šlapia vilna ir degino gyvą. Mokiniams, kurie tai stebėjo, rabis sakė: „Matau pergamentą anglėjant. Bet raidės iš jo išeina ir žengia į Dangų“.

Kiti midraše paminėti kankiniai – r. Chucpis Aiškintojas (tokį titulą gavęs galbūt dėl to, kad laikė ješivą paprastiems žmonėms), r. Elazaras ben Šamua, r. Chanina ben Chaninajus, r. Ješivavas Soferis, r. Jehuda ben Dama ir r. Jehuda ben Bava.

## Teksto istorija
Holokausto metu varomas į dujų kameras, dažnas žydas pasekdavo r. Akivos pavyzdžiu ir mirdavo kalbėdamas Šma Israel. Konservatyviajame judaizme Jom Kipur’o apeigos 1972 m. buvo papildytos, ir naujajame variante carinių pogromų ir nacių vykdyto Holokausto aukos pateikiamos kaip Dešimties kankinių įvykio tęsinys. Liturgiją vainikuoja Kadišo maldos variantas, kuriame vardijamos šalys, kuriose žydai klestėjo, ir tos, kurios juos persekiojo.
Iklva

**Iklva** (), kitaip *Šakos asegajus* – trumpos ieties pavidalo ginklas su ilgu, plačiu tiesaus kalavijo geležtės formos antgaliu.

Šį ginklą išrado zulų (zulusų) karalius Šaka, vykdydamas karinę zulų genčių reformą. Jis sutrumpino ilgesnį ir lengvesnį asegajų, padidino antgalį. Svaidoma duriamoji ietis tapo kirstynių ginklu, tinkamu tiek durti, tiek kirsti (jei antgalio kraštai išgaląsti).

Po reformos zulų karių rikiuotė naudojo tiek senuosius asegajus, tiek iklvas. Kol rikiuotė artinasi prie priešo, ji svaido asegajus. Priartėjus iki kirstynių atstumo – kaunasi iklvomis. Šiuo požiūriu Šakos zulų rikiuotė primena romėnų legiono rikiuotę, panašiai naudojusią piliumus ir gladijus.

### Šarvuotasis transporteris ''IKlwa''
Iklvos vardu pavadintas Pietų Afrikos Respublikos ratinis šarvuotasis transporteris *iKlwa*.

## Išnašos

## Nuorodos
* Zulu 'Iklwa' war spear, Zulu 'Iklwa' war spear c309
* Iklva  (šiuolaikinis gaminys)
Žemės valanda

**Žemės valanda** () – pasaulinė akcija, vykstanti kovo 28 - 29 d., kuomet gyventojai ir įvairios organizacijos valandai laiko išjungia visą gyvybiškai nebūtiną apšvietimą. Vyksta nuo 20 iki 21 val. vietiniu laiku. Akcijos tikslas – bent trumpam sumažinti Žemės taršą ir atkreipti visuomenės dėmesį į ekologines problemas.

Akcijos organizatoriai Pasaulio laukinės gyvūnijos fondas ir dienraštis The Sydney Morning Herald. Pirmoji Žemės valanda vyko 2007 m. kovo 31 d. Sidnėjuje. Tuomet akcijoje dalyvavo ~2 mln. gyventojų ir virš 2000 įstaigų, išjungtas Sinėjaus operos ir baleto teatro, tilto ir daugelio kitų objektų apšvietimas. Akcijos metu elektros vartojimas sumažėjo tarp 2,1 % ir 10,2 %.

2008 m. Žemės valanda tapo tarptautine akcija, kadangi prie Sidnėjaus prisidėjo ne tik kiti Australijos, bet ir viso pasaulio miestai (tokie kaip Londonas, Dublinas, Bankokas, Manila, Majamis, Kopenhaga, Delis, Tel Avivas, Monrealis, Kvebekas, Dubajus, Čikaga, San Fransiskas ir kt.). Kitų miestų gyventojai ir įmonės taip pat skatinami prisijungti prie akcijos.

## Galerija

Image:Sydney Harbour Bridge and Opera House Earth Hour.jpg|Sidnėjaus uosto tiltas ir Sidnėjaus operos namai per 2007 m. Žemės valandą
Image:Sydney Earth Hour 2.jpg|Sidnėjus per 2007 m. Žemės valandą
Image:Colosseum Earth Hour.jpg|Romos Koliziejus per 2008 m. Žemės valandą
Čiukčių pusiasalis

**Čiukčių pusiasalis** () – pusiasalis pačiuose Rusijos šiaurės rytuose, Čiukčių autonominėje apygardoje. Įsiterpęs tarp Arkties vandenyno Čiukčių jūros ir Ramiojo vandenyno Beringo jūros. Rytuose užsibaigia Dežniovo kyšuliu. Plotas 49 tūkst. km². Krantai labai raižyti, gausu įlankų ir užutėkių (Koliučino, Mečigmeno, Kryžiaus ir kt.). Didžiąją pusiasalio dalį užima Čiukčių kalnynas.

Klimatas pakrantėse jūrinis, rūstus (stiprūs vėjai, dažni rūkai, žema vasaros temperatūra). Centrinės dalies klimatas ryškiai žemyninis (šaltos, nesniegingos žiemos, vėsios vasaros).

## Šaltiniai
Belisarijus

**Flavijus Belisarijus** (Belizarijus, , 505 m. ? – 565 m.) – žymiausias Bizantijos karvedys ir vienas iš labiausiai pripažintų karo vadų žmonijos istorijoje. Jis buvo imperatoriaus Justiniano I plano atgauti Vakarų Romos imperijos žemes, kurios buvo prarastos prieš šimtą metų, vykdytojas.

Nors jis mažiau žinomas nei didieji istorijos karvedžiai Hanibalas, Julijus Cezaris, Aleksandras Didysis ar Napoleonas Bonapartas, jo sugebėjimams ir pasiekimams prilygo mažai karo vadų istorijoje.

Vienas ryškiausių jo karjeros bruožų buvo kariavimas esant mažai ar iš vis be Justiniano I ir Bizantijos paramos, bet jis vis tiek pasiekdavo pergales dėl savo karinio genialumo. Jis priskiriamas žmonių grupei, vadinamai „Paskutiniais romėnais“.

## Legenda apie Belisarijų kaip aklą elgetą

Pagal legendą, kuri paplito viduramžiais, Justinianas įsakė Belisarijui išlupti akis ir palikti jį kaip elgetą prie Porta Pinciana Romos vartų. Belisarijus buvo pasmerktas praeivių prašyti „duoti obolą Belisarijui“ (*date obolum Belisario*), kol jam buvo atleista. Dauguma šiuolaikinių mokslininkų abejoja šia istorija, bet Philip Stanhope, XIX a. britų filologas, parašęs „Belisarijaus gyvenimą“ (*Life of Belisarius*), vienintelę išsamią jo biografiją, manė, kad legenda atitinka tikrovę. Remiantis išlikusiais pirminiais šaltiniais, jis rado argumentų, kurie patvirtina legendą.

Nors legenda abejotina, po Jean-François Marmontel novelės *Bélisaire* (1767 m.) išleidimo šią istoriją pamėgo XVIII a. dailininkai ir jų mecenatai, kurie įžvelgė paralelę tarp Justiniano I veiksmų ir XVIII a. monarchų priespaudos.

## Galerija


Image:Belisarius by Francois-Andre Vincent.jpg| „Belisarijus“, François André Vincent paveikslas, 1776 m. Belisarijų, apakintą elgetą, atpažįsta vienas iš buvusių jo kareivių.
Image:David - Belisarius.jpg| „Belisarijus prašo išmaldos“, Jacques-Louis David paveikslas (1781 m.)
Image:Belisarius by Jean-François-Pierre Peyron.jpg| Jean-François Pierre Peyron paveikslas, kuriame, Belisarijus priima valstiečio vaišingumą.
Imperatorius Ferdinandas III

**Ferdinandas III** (, 1608 m. liepos 13 d. Gracas, Austrija – 1657 m. balandžio 2 d. Viena) – nuo 1625 m. Vengrijos karalius, nuo 1627 m. Čekijos karalius, 1637-1657 m. Šventosios Romos imperijos imperatorius.

## Biografija

Kilęs iš Habsburgų dinastijos. Tėvas Šventosios Romos imperatorius Ferdinandas II. 
## Santuokos ir vaikai
1631 m. vedė, žmona Ispanijos infantė Marija Ana (1606–1646 m.), Ispanijos karaliaus Filipo III duktė. Vaikai Ferdinandas IV (1633–1654 m.), Marija Ana Austrė (1634–1696 m.), Filipas Augustas (1637-1639 m.), Maksimilijonas Tomas (1638-1639 m.), Leopoldas I (1640-1705 m.), Marija (1641–1646 m.).

Antrą kartą vedė 1648 m., antroji žmona Marija Leopoldina iš Tirolio (1632-1649 m.), sūnus Karolis Juozapas (1649–1664 m.), Vokiečių ordino didysis magistras.

Trečioji žmona Eleonora Gonzaga (1630-1686 m.), su ja gimė Teresė Marija Jozefa (1652–1653 m.), Eleonora Marija Jozefa (1653–1697 m.), Mykolo Kaributo Višnioveckio žmona, Marija Ana Jozefa (1654–1689 m.) ir sūnus Ferdinandas Aloyzas (1657–1689 m.).

## Valdymas

Per Trisdešimties metų karą priklausė vadinamajai taikos partijai. Dalyvavo sąmoksle prieš karvedį Albrechtą fon Valenšteiną, prisidėjo priė jo mirties 1634 m. Nuo 1634 m. nominaliai vadovavo Habsburgu kariuomenėms, užėmė Regensburgą ir sumušė švedus Nordlingeno mūšyje. 1634 m. generalisimas.

Savo domene netoleravo protestantizmo, bet su Europos protestantiškais kraštais 1648 m. buvo sudaryta Vestfalijos taika, kuri baigė Trisdešimties metų karą.

## Šaltiniai

## Literatūra
* KOCH, Matthias: Geschichte des Deutschen Reichs unter der Regierung Ferdinands III. Nach handschriftlichen Quellen, Wien 1865–66, 2 Bde.
* HENGERER, Mark: Kaiser Ferdinand III. (1608–1657). Vom Krieg zum Frieden, Wien 2008. (Erscheint im April 2008)

## Nuorodos
Šiaurės pusrutulis

**Šiaurės pusrutulis** – Žemės rutulio dalis, esanti į šiaurę nuo pusiaujo. Tai taip pat dangaus sferos dalis, į šiaurę nuo dangaus pusiaujo. Žemės šiaurinėje pusrutulio dalyje gyvena didžioji visos planetos gyventojų dalis.

Arktika yra regionas į šiaurę nuo Šiaurės poliaračio. Jam būdingas klimatas su šaltomis žiemomis ir vėsiomis vasaromis. Dažni krituliai yra sniegas. Vasarą būna dienų, kai Saulė visą parą nenusileidžia (poliarinė diena), o žiemą – visą parą nepateka (poliarinė naktis). Šių dienų skaičius priklauso nuo vietos poliaračio atžvilgiu. Ant paties poliaračio tokia para būna viena, o prie Šiaurės ašigalio jų būna keli mėnesiai.

Tarp Šiaurės poliaračio ir Vėžio atogrąžos yra Šiaurės vidutinės platumos.

Šiauriniame pusrutulyje virš paviršiaus judantys daiktai linkę suktis į dešinę dėl Koriolio efekto. Dėl to ciklonai į šiaurę nuo ekvatoriaus sukasi prieš laikrodžio rodyklę, o pietų pusrutulyje – pagal laikrodžio rodyklę. O jūrų srovės Šiaurės pusrutulyje sukasi pagal laikrodžio rodyklę, o Pietų pusrutulyje – atvirkščiai.

## Žemynai, esantys šiaurės pusrutulyje

* Visa Azija, išskyrus Indoneziją
* visa Europa
* visa Šiaurės Amerika
* maža Pietų Amerikos dalis, į šiaurę nuo Amazonės upės
* maždaug 2/3 Afrikos, teritorija, esanti į šiaurę nuo Kongo.
Pietų pusrutulis

**Pietų pusrutuliu** vadinama planetos dalis, esanti į pietus nuo pusiaujo. Tai taip pat dangaus sferos dalis, į pietus nuo dangaus pusiaujo. 

## Aprašymas
Pietų pusrutulyje yra 5 žemynai (Antarktida, Australija, didžioji Pietų Amerikos dalis, trečdalis Afrikos ir kai kurios Azijos salos), 4 vandenynai (Pietų Atlanto, Indijos, Pietų Ramusis ir Pietų vandenynas) ir visa Okeanija.

Dėl Žemės ašies pasvirimo kampo ekliptikos atžvilgiu, gruodžio 22 d. vidudienio Saulė šviečia zenite Ožiaragio atogrąžoje, o birželio 22 d. Vėžio atogrąžoje, todėl žiema pietų pusrutulyje būna birželio–rugpjūčio, o vasara būna gruodžio–vasario mėnesiais.

Dėl Koriolio efekto ciklonai ir tropinės audros pietų pusrutulyje juda laikrodžio rodyklės kryptimi (priešingai, nei Šiaurės pusrutulyje).

Žinomiausias Žemės pietų pusrutulyje žvaigždynas yra Pietų Kryžius, kuris yra pavaizduotas kelių šalių vėliavose.
Paukščių Tako, t. y. mūsų galaktikos, centras yra Šaulio žvaigždyne, kuris yra dangaus sferos pietų pusrutulyje.

Pietų pusrutulyje plyti kitokie miškai – tarkim Čilėje ir Australijoje yra specialios buko rūšys notofagai. Beveik tik Australijoje auga eukaliptai.

## Žemynai ir šalys pietų pusrutulyje

### Žemynai ir mikrožemynai
* Afrika
* Antarktida
* Azija (Rytų Timoras, didžioji Indonezijos dalis ir kelios Maldyvų salos)
* Australija
* Pietų Amerika
* Zelandija

### Šalys ir teritorijos

## Šaltiniai
La Platos žemuma

**La Platos žemuma** () – didelė žemuma Pietų Amerikos pietryčiuose. Driekiasi Paranos baseine, Argentinos, Paragvajaus ir Brazilijos teritorijose. Ilgis šiaurės-pietų kryptimi ~2400 km, plotis iki ~900 km. Į La Platos žemumą įeina Pantanalis, Gran Čakas, Pampos, Argentinos Mesopotamija.

## Išnašos
Nikaragvos ežeras

**Nikaragvos ežeras** (), **Kosibolkos ežeras** (*Lago Cocibolca*), **Dulsės jūra** (*Mar Dulce*) – ežeras Nikaragvoje, 32 m aukštyje. Tai didžiausias Centrinės Amerikos ežeras, antras pagal dydį Lotynų Amerikoje (po Titikakos) ir 20-as pasaulyje. Ilgis ~165 km, plotis iki 65 km. Ežeras San Chuano upe siejasi su Karibų jūra, o Tipitapos upe – su Managvos ežeru. Ežero baseino plotas – 40 000 km².

Pakrantėje stūkso Mombačo ugnikalnis ir Granados miestas. Pietrytiniame krante yra Los Gvatusos laukinės gamtos rezervatas (Ramsaro saugoma vietovė), šiaurės vakariniame – Domitiloso privatus miškų, Mombačos ugnikalnio, Lagunetas de Mekatepės gamtos draustiniai.

Nikaragvos ežere yra net virš 400 salų (Granados salelės, Solentinamės salos). Ometepės sala gyvenama, joje stūkso Maderaso ir Konsepsjono ugnikalniai.

Nikaragvos ežeras – vienintelis gėlavandenis pasaulio ežeras, kuriame gyvena rykliai (jautinis ryklys *Carcharhinus leucas*). Plėtojama žvejyba (gaudomi jautiniai rykliai, trumpasnukės kaimanžuvės *Atractosteus tropicus*, pjūklažuvės * Pristis perotteti*, midai cichlidai, *Parachromis managuensis*)..


Beachhorse.jpg|Ežero pakrantė
Nicaragua - Isletas de Granada - panoramio (4).jpg|Salelės ežere
Beach Vista - Santo Domingo - Ometepe Island - Nicaragua - 01 (30987215553).jpg|Santo Domingo paplūdimys
Ometepemap.png|Ežero žemėlapis


## Šaltiniai
PS

**PS** gali reikšti:
* Prancūzijos socialistų partija ()
* Sony PlayStation – videožaidimų konsolė;
* Proton Synchrotron – CERN laboratorijos dalelių greitintuvas;
* Palestinos – ISO 3166-1 standartu apibrėžtas šalies dviejų raidžių kodas;
** ISO 3166-2:PS – ISO 3166-2 standarto sudėtinė dalis apibrėžianti Palestinos padalijimą į regionus.

**ps** gali reikšti:
* Puštūnų kalbos kodą (pagal ISO 639 alpha-2 standartą);
* Puštūnų Vikipedija (:ps:).
Timnos slėnio parkas

**Timnos slėnio parkas** – Izraelio nacionalinis parkas Negevo dykumoje, esantis apie 30 km šiauriau Eilato. Parkas žymus natūraliais smiltainio dariniais, tokiais kaip „Karaliaus Saliamono stulpai“, „Grybas“, „Arkos“ ir „Miegantis liūtas“.
Timnos slėnyje yra seniausios pasaulyje vario rūdos kasyklos, veikusios nuo 4000 m. pr. m. e. ir be pertraukos eksploatuotos egiptiečių, romėnų, nabatėjų bei umajadų. Parke gausu apleistų rūdos šachtų bei vario lydimo krosnių likučių, įvairių senovinių raižinių bei įrašų uolose.
Kopernikas (žvaigždė)

**Kopernikas** ( – oficialus TAS pavadinimas nuo 2015 m. gruodžio 15 d., ankstesnis pavadinimas: *55 Cancri*) – dvinarė žvaigždė Vėžio žvaigždyne, nuo Žemės nutolusi 41 šm. Sudaro dvi žvaigždės: geltonoji nykštukė Kopernikas A, kuri savo mase ir spinduliu yra panaši į Saulę, ir raudonoji nykštukė Kopernikas B.
 
## Planetų sistema

Kopernikas A turi penkias planetas. Pirmoji pagal nuotolį nuo žvaigždės planeta, pavadinta Kopernikas e, buvo atrasta 2004 metais radialinio greičio metodu. Ji savo mase panaši į Neptūną, todėl gali būti dujinė milžinė kaip jis arba superžemė. Aplink Kopernikas A apskrieja per 2,8 Žemės paras, nes tėra nutolusi 5,7 mln. km (0,038 a.v.).

## Šaltiniai
Buoželė

**Buoželė** (; ) – sustorėjusi dalis, kuria baigiasi kalavijo, durklo, peilio ar panašaus ginklo rankena. Ji gali būti atskira detalė arba rankenos sustorėjimas.

## Buoželės paskirtis
* Dažnai ginklo rankeną (pvz., visą kalavijo efesą) laiko sujungtą su geležte, kadangi buoželė dažnai būna prikniedyta prie įkotės ar užsukama ant jos sriegiais.
* Neleidžia išslysti kalavijui iš rankos.
* Leidžia efektyviau valdyti ginklą.
* Keičiant buoželės masę keičiasi ir kalavijo subalansavimas.
* Artimose kirstynėse gali būti panaudojama kaip smogiamasis elementas, kai priešas itin priartėja.

## Buoželių formos
* Lenkiškų kardų karabelų buoželės būdavo erelio galvos formos
* Puošnesnių kalavijų ar kardų buoželės būdavo ir kitokių gyvūnų ar net žmonių galvos formos.
* Kartais buoželės būdavo papuoštos inkrustacijomis, įstatytais brangakmeniais ar tiesiog spalvoto stiklo gabalėliais.


Image:Musee-de-lArmee-IMG 1099.jpg|Klasikinio kalavijo mažo disko formos buoželė
Image:Musee-de-lArmee-IMG 1091.jpg|Kalavijo buoželė su įstatyta stiklo akele
Image:Epees-Negative0-16-16(1).jpg|Špagų efesai. Matyti įvairios buoželių formos
|Negrido galvos pavidalo plačiaašmenio kardo buoželė
Image:Ceremonial sword Poniatowski.jpg|Paradinės lenkiška karabelos erelio galvos pavidalo buoželė. 
Image:Epees-p1030435.jpg|Špagos efesas su masyvia buožele
Image:Katzbalger.jpg|Kacbalgerio buoželė 
Image:Cogotas-II (dagas)-Segunda Edad del Hierro.jpg|Sudėtinės durklų rankenų buoželės – atrodo, lyg rankena turėtų dvi trumpas antenas kaip vabalo galva
Image:Puñal íbero antenas atrofiadas (M.A.N.) 01.jpg|Senovinis bronzinis durklas su vadinamąja „antenine rankena“ – rankenos kyšuliai sudaro sudėtinę buoželę.
File:2009-12-2 Sword, Hilt, Barbary Coast (5039283130).jpg|Kiličo efesas su užlenktine buožele
File:The Damascus Blade.JPG|Talvaro efesas su būdinga diskiška buožele
File:Sabre of hussard officer-IMG 4730-white.jpg|Kavalerijos kardo efesas su silpnai išreikšta buožele
File:Krásna Hôrka 49.JPG|Cvaihenderio efesas su ryškia buožele
File:Yataghan (sword) hilt, Ottoman Turkish, late 1700s - Higgins Armory Museum - DSC05556.JPG|Būdinga jatagano buoželė