open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Gedeonas Tryzna

**Gedeonas Tryzna** (? – 1652 m. rugsėjo 11 d.) – LDK valstybinis veikėjas.

## Biografija
Valkavisko maršalkos Grigaliaus Tryznos ir Rainos Sapiegaitės, Minsko vaivados Bogdano Sapiegos dukters sūnus. Turėjo brolius Martyną, Mikalojų ir Povilą.

Gardino horodničius nuo 1637 metų, Lietuvos pastalininkis 1631 metais, Lietuvos didysis stalininkas 1631–1638 m., Lietuvos raikytojas 1638–1642 m., Lietuvos didysis taurininkas 1642–1644 m., Lietuvos didysis iždininkas nuo 1644 metų, Bresto nuo 1642 metų, Suražo ir Mstislavlio seniūnas, Gardino ir Mogiliovo ekonomijos administratorius.

## Literatūra
* Насевіч В. Трызны // Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. Т.2: Кадэцкі корпус – Яцкевіч / Рэдкал.: Г.П. Пашкоў (гал.рэд.) і інш.; Маст. З.Э. Герасімовіч. – Мн.: БелЭн, 2006. – 792 с.: іл. С. 674. ISBN 985-11-0315-2, ISBN 985-11-0378-0 (т. 2)

|-
Copy1

**Copy1** – Lietuvos įmonė teikianti kanceliarines paslaugas ir produktus.

## Istorija

„Copy1“ tinklas įkurtas Kaune 2002 m. įsteigus įmonę UAB „Skaitmeninis amžius“. Tinklui priklauso 22 parduotuvės pagrindiniuose Lietuvos miestuose – Kaune, Vilniuje, Šiauliuose, Klaipėdoje ir Alytuje. 2011 m. įmonės apyvarta siekė 1,68 mln. eurų. 2015 m. pradžioje įmonėje dirbo 48 darbuotojai.

## Nuorodos

* Aprašymas apie įmonę
Agrokoncerno grūdai

**Agrokoncerno grūdai** – Lietuvos įmonė priklausanti Agrokoncerno grupei, superkanti Lietuvos žemdirbių išaugintus grūdus, rapsus ir eksportuojanti juos į Europos Sąjungos, Azijos, Afrikos šalis.

## Istorija

Įmonė įkurta 2001 metais. Bendrovė per vieną sezoną vidutiniškai superka po 800-900 tūkst. tonų grūdų ir rapsų. 2013 m. įmonės apyvarta siekė 232 mln. eurų, о 2021 m. - 362,5 mln. eurų.

## Nuorodos

* Aprašymas apie įmonę
AB Drobė

**Drobė** – buvusi Lietuvos įmonė, veikusi Kaune ir gaminusi vilnonius audinius. Gyvavo nuo 1920 m. iki 2008 m. bankroto. Jos palikimą perėmusi UAB „Drobė LT“ 2010 m. taip pat bankrutavo. Prekės ženklą įsigijo UAB „Drobė Co“.

## Istorija

Įmonė įkurta 1920 m. ir tuomet vadinta „Drobės audimo ir prekybos įmonė“. 1922 m. pervadinta į „Drobė“. 1976 m. įmonėje dirbo 3900 darbuotojų, jai priklausė *Kauno audimo ir taurinimo fabrikas* („Lima“), *Viečiūnų verpimo fabrikas* ir *Šilutės audimo fabrikas*. Įmonės pagrindu sovietmečiu gyvavo futbolo klubas FK Drobė Kaunas. 2006 m. dirbo 850 darbuotojai, 2008 m. įmonė tapo nemoki. 2008 m. įmonę nusipirko UAB „Ruslana“ ir pervadino į „Drobė LT“. Pasitraukus pagrindiniam investuotojui iš Rusijos 2010 m. įmonė vėl tapo nemoki ir pradėta bankroto byla, 2013 m. įmonė likviduota. „Drobės“ įmonės prekės ženklą nusipirko įmonė „Tekstilės era“ (vėliau UAB „Drobė Co“), kuri šiuo metu 95 % pagamintos produkcijos parduoda į užsienio šalis.

## Išnašos

## Nuorodos
* Aprašymas apie įmonę
* “Drobėje” – darbuotojų krizė
* Atgimsta vėl it feniksas iš pelenų

## Literatūra
* Drobė. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija. 3 tomas, S. 170-171
AB Koton

**AB Koton** – buvusi Lietuvos įmonė veikusi Kaune ir gaminusi trikotažo gaminius.

## Istorija
Trikotažo įmonę 1925 m. pavadinimu „Glalev“ įkūrė verslininkai G. Glazeris ir Z. Levušas. 1930 m. įmonė pervadinta į AB „Cotton“ ir perkelta į Šančius. Antrojo pasaulinio karo metu gamykla buvo stipriai nuniokota, atstatyta tik 1963 m. 1975 m. pagamino 20,4 mln. vienetų kojinių, 1976 m. dirbo 1240 darbuotojai. Įmonės pagrindu sovietmečiu gyvavo futbolo klubas FK Kotonas Kaunas. Po nepriklausomybės atkūrimo įmonė buvo privatizuota, 1998 m. dėl įsiskolinimų tapo nemoki ir buvo likviduota.  

## Nuorodos
* Nemokės delspinigių
* "Koton" privatizavimas prasidės gruodį
* Pinigas prieš pinigą
* Bendrovė "Koton" skelbia konkursą

## Literatūra
* Cotton. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija. 2 tomas, S. 446
Pošupių šv. Jono Kentiečio koplyčia

**Pošupių šv. Jono Kentiečio koplyčia** – veikianti koplyčia Joniškio rajone, Saugėlaukio seniūnijoje, Pošupių kaime. Koplyčia stūkso vidury kaimo esančiose kapinėse, 5 km į pietryčius nuo Joniškio, šalia kelio .

Koplyčia yra Joniškio rajono „Piligrimų kelio“ objektas. Šalia įrengtas informacinis stendas.

## Istorija

Koplyčia pavadinta iš Kentų (pietų Lenkija) kilusio katalikų šventojo Jono Kentiečio (1390–1473) vardu.

Dabartinis koplyčios vaizdas nėra autentiškas, nes 1940 m. ji buvo perstatyta pristatant fasado bokštą, malksnų stogas pakeistas skardiniu. Tačiau nepakito jos planas, jaukų interjerą tebepuošia vešlių neobarokinių formų altorius.

## Architektūra

Iš kitų panašaus kryžminio plano koplytėlių Pošupių koplyčia išsiskiria ne tik stogo forma, bet ir ypatinga bokšto sienelių danga. Koplyčios bokštas šešiabriaunis, viršun laibėjantis, uždengtas pusrutulio formos kupolu. Vargonų bokštui apšviesti įrengtas centrinis langas. Ant koplyčios stogo - puošnus metalinis kryžius. Ornamentuotų kryžių yra ir šventoriaus kapinaitėse. Keli kryžiai įtraukti į LR Kultūros vertybių registrą (unik. kodas ).

## Nuorodos
* Pošupės, kaimo kapinių koplyčia
Plačialapė drėgmenė

**Plačialapė drėgmenė** (*Sium latifolium*) – salierinių (*Apiaceae*) šeimos, drėgmenių genties šlapių vietų daugiametis žolinis, nuodingas augalas. Pirmasis augalą aprašė Karlas Linėjus 1753 metais. Kai kuriose Lietuvos vietovėse šis augalas, dar vadinamas: datanu, lantekliu, morkumi.

Visos augalo dalys, o ypač šaknys nuodingos žmonėms ir gyvūnams. Sukelia virškinimo trakto uždegimą, dieglius, gali paralyžuoti centrinę nervų sistemą.
Seniau šaknys ir visa žolė buvo vartojama liaudies medicinoje kaip šlapimą varanti priemonė.

## Morfologija

Aukštis 50-150 cm. Stiebas status, briaunotas, plikas, tuščiaviduris, viršutinė dalis šakota.
Pamatiniai lapai, esantys vandenyje, 2 –3 kartus plunksniški arba šukiški, skiltys siauros, siūliškos; oriniai lapai vieną karą plunksniškai suskaldyti, 15 –30 cm ilgio, 8 –10 cm pločio, su 2 –3 poromis plonų, lancetiškų, bekočių, smulkiai pjūkliškai dantytų, asimetriškais pamatais, 5 –10 cm ilgio ir 1 –2,5 cm pločio lapelių. Lapkočiai tuščiaviduriai, su vidinėmis pertvaromis. Žiedynai viršūniniai, baltai žalsvos spalvos. Skėtis su 10 –14 (kartais ir 30) stipinų ir yra apie 5 –12 cm skersmens. Vaisius 3 –4 mm ilgio ir 2,5 –3 mm pločio, kiaušiniškas.

Žydi liepos – rugpjūčio mėn.

## Augavietės

Auga upių senvagių, ežerų, balų pakraščiuose, pelkėse, grioviuose. Dažna visoje Lietuvoje.

## Cheminės sudėtis

Šaknyse yra 0,16, stiebuose – 0,13, lapuose – 0,08 proc. kumarinų ir kvarcetino, rutino. Vaisiuose yra 2,7 –7,8 proc. eterinių aliejų, sudaryto iš 89% limoneno, 6% perilinio aldehido, α-felandreno, α-pineno, β-pineno, β-bizaboleno, α-kurkumeno, n-cimolo, kamfeno, mirceno. Be to, juose būna 10,8 –25,2% aliejaus, organinių medžiagų.

## Panaudojimas

Augalas yra aromatinis, naudojamas eterinio aliejaus gavyboje.

## Literatūra

* P. Snarskis, Vadovas Lietuvos augalams pažinti, Vilnius, 1969 m.
* V. Galinis, Vadovas Lietuvos TSR vandens augalams pažinti, Vilnius, 1980 m.
* J. Jaskonis, Aromatiniai augalai, Vilnius „Mokslas“ 1989 m.
Kurmaičių šv. Mato Apaštalo koplyčia

**Kurmaičių šv. Mato Apaštalo kaimo kapinių koplyčia** stovi  Joniškio rajone, Kepalių seniūnijoje, Kurmaičių kaime. Koplyčia stūkso šiauriniame kaimo pakraštyje, prie kelio  esančiose senosiose kapinėse, 4,2 km į šiaurės rytus nuo Gasčiūnų. 

Kurmaičių koplyčia, manoma, buvo pastatyta 1799 m. Ji yra įtraukta į Joniškio rajono „Piligrimų kelio“ maršrutą. Šalia įrengtas informacinis stendas. 1995 m. įrašyta į LR Kultūros vertybių registrą (unik. kodas ). Kadangi tai - valstybės saugomas objektas, yra atlikti jo istoriniai-meniniai tyrimai.

## Architektūra

Koplyčios architektūra turi išliekamąją vertę ir yra reikšminga tautos kultūros paveldo dalis.

Pastato planinė struktūra ir architektūrinė išraiška būdinga lietuvių liaudies architektūrai. Koplyčia originali tuo, kad jos stogas yra keturšlaitis, lyg didelės pirkios. Ant kraigo centro uždėtas aštuoniasienis bokštelis su kūginiu stogeliu ir kryžiumi. Koplyčia yra stačiakampio plano su trisiene apside ir prie jos prišlieta zakristija. Interjere išlikęs saikingo dekoro medinis altorius, baliustrada, sakykla, pagrindinės įėjimo durys su kalvio darbo apkaustais, kryžiai. Jie neseniai restauruoti, trūkstamos architektūrinės detalės rekonstruotos. 2004 m. restauruotas unikalus koplyčios altorius.

## Galerija

Kurmaičiai, koplyčia.JPG|Galinė dalis
Kurmaičiai, koplyčios kryžius.JPG|Bokštelio kryžius


## Šaltiniai

## Nuorodos
* Šiaulių vyskupijos sakralinio paveldo tyrimai. Kurmaičių kaimo kapinių koplyčia 
* Paslaptingieji piligrimų takai
* Kapinių koplyčios – amžinieji ramybės sargai
Martynas Tryzna

**Martynas Tryzna** (m. 1643 m. gegužės 17 d.) – LDK valstybinis ir religinis veikėjas, Vilniaus kanauninkas (nuo 1620 metų), karaliaus sekretorius, Lietuvos dvasinis raštininkas (1628–1641), Trakų ir Geranėnų probstas, Lietuvos dvasinis referentas (1631–1641), Vilniaus vyskupas-koadjutorius (nuo 1638 metų), Baltarusijos vyskupas-sufraganas (nuo 1639 metų), Lietuvos pakancleris (1641–1643).

## Biografija
Lietuvos bajorų Tryznų giminės atstovas, herbo „Gozdawa“ savininkas. Smolensko kašteliono Grigaliaus Tryznos (apie 1500–1571) nuo santuokos su Sapiegų giminės atstove. Broliai – Lietuvos pastalininkis Povilas Petras, Lietuvos didysis iždininkas Gedeonas Mykolas ir Mikalojus.

1620 metais Martynas Tryzna turėjo Vilniaus kanauninko titulą. 1628 metais tapo Lietuvos dvasiniu raštininku, 1631–1641 metais – Lietuvos dvasinis referentas. 1638 metais gavo Vilniaus vyskupo-koadjutoriaus titulą, 1639 metais tapo Baltarusijos vyskupu-sufraganu.

1633 metais Martynas Tryzna buvo išrinktas delegatu į seimą dėl LDK Statuto korekcijos. 1634 metais dalyvavo Polianovo taikos sąlygų sudarymo su Rusijos valstybe.

1641 metais Martynas Tryzna gavo Lietuvos pakanclerio pareigybę, kurią užėmė iki mirties.

## Literatūra
* Великое княжество Литовское: Энциклопедия. В 3 т. / ред. Г. П. Пашков и др.. Т. 2: кадетский корпус – Яцкевич. – Минск: Белорусский Энциклопедия, 2005. – 788 с.: Ил. ISBN 985-11-0378-0 .

|-
Adelės Šiaučiūnaitės trikotažo gamybinis susivienijimas

**Adelės Šiaučiūnaitės trikotažo gamybinis susivienijimas** – buvusi Lietuvos įmonė, veikusi Kaune ir gaminusi trikotažo gaminius. Susivienijimas veikė Raudonosios Armijos prospekte 255, dabartinėje prekybos centro „Hyper Maxima“ teritorijoje dabar Savanorių pr. 255.

## Istorija

Įmonė įkurta 1928 m. pavadinimu „Silva“. Antrojo pasaulinio karo metu įmonė stipriai nukentėjo, bet po karo greitai buvo atstatyta. 1958 m. sujungus fabrikus „Jėga“ ir „Trikotažas“ įkurta stambi įmonė, pavadinta A. Šiaučiūnaitės trikotažo fabriku. 1975 m. gamykla sujungta su „Trikotažo“ ir „Audimo“ gamyklomis ir susivienijimas pavadintas komunistės Adelės Šiaučiūnaitės vardu. Susivienijimas turėjo savo laikraštį „Atšvaitai“, gyvavo futbolo klubas FK Silva Kaunas. Po nepriklausomybės atkūrimo susivienijimas buvo panaikintas ir susikūrė atskiros įmonės: AB „Silva“, „Silvos trikotažas“, AB „Kelmės trikotažas“, AB „Pakaita“, AB „Trikotažas“ (vėliau – AB „Trys sezonai“), UAB „Tributum“, UAB „Omniteksas“ ir UAB „Kauno tekstilė“.

## Literatūra
* Šiaučiūnaitės trikotažo gamybinis susivienijimas. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija. 10 tomas, S. 563–564

## Šaltiniai
Aleksandras Holovčinskis

**Aleksandras Holovčinskis** (apie 1570–1617 m. gegužės 12 d.) – kunigaikštis, LDK valstybinis veikėjas. Žemaitijos kaštelionas (1604–1614), Mstislavlio vaivada (nuo 1614); Lydos seniūnas (1602–1613), Vilkijos laikytojas (nuo 1616).

## Biografija
Lietuvos kunigaikščių Holovčinskių (Riurikaičiai) giminės atstovas, herbo „Łabędź“ savininkas. Kunigaikščio Jaroslavo Jaroslavičiaus Holovčinskio (?–1622) nuo santuokos su Konstancija Chodkevičiūte sūnus. Brolis – Mstislavlio kaštelionas Konstantinas (?–1620).

Dalyvavo ATR-Maskvos kare, Smolensko kampanijoje 1609 metais, dalyvavo taikos derybose su Maskvos pasiuntiniais 1615 metais. Iš stačiatikybės perėjo į katalikybę.

1602 metais kunigaikštis Aleksandras Holovčinskis gavo valdyti Lydos seniūniją, 1604 metais tapo Žemaitijos kaštelionu.

1614 metais Aleksandras Holovčinskis gavo Mstislavlio vaivados pareigybę, o 1616 metais įsigijo Vilkijos seniūniją.

1617 metų gegužį kunigaikštis Aleksandras Holovčinskis mirė.

## Šeima
Nuo 1593 metų buvo vedęs Elžbietą Valavičiūtę, Slanimo seniūno Mykolo Valavičiaus dukterį. Jų vaikai:  

* Samuelis, Oršos vėliavininkas 
* Ana Holovčinska (? − 1643), Lietuvos didžiojo raštininko Kristupo Stepono Sapiegos (1590−1627) žmona nuo 1619 metų.

## Literatūra
* Пазднякоў В. Галоўчынскія // Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. Т.1: Абаленскі – Кадэнцыя / Рэдкал.: Г.П. Пашкоў (гал.рэд.) і інш.; Маст. З.Э. Герасімовіч. – Мн.: БелЭн, 2005. – 688 с.: іл. С. 489. ISBN 985-11-0315-2 ISBN 985-11-0314-4 (т. 1)

## Nuorodos

|-
Cisticerkozė

**Cisticerkozė**  – tai audinių infekcija, kurią sukelia cisticerku vadinamas lervos stadijos kiaulinis kaspinuotis (*Taenia solium*). Ištisus metus liga gali praktiškai arba visai nepasireikšti jokiais simptomais, gali susidaryti kietų neskausmingų vieno-dviejų centimetrų dydžio gumbų odoje ir raumenyse arba gali pasireikšti neurologinių simptomų, jeigu paveiktos galvos smegenys. Po kelių mėnesių arba metų šie gumbai gali sutinti ir tapti skausmingi, paskui jie išnyksta. Besivystančiose šalyse tai viena iš dažniausių priepuolių priežasčių.

## Priežastis ir diagnozė
Liga dažniausiai užsikrečiama vartojant kaspinuočio kiaušinėliais užkrėstą maistą arba vandenį. Svarbus šaltinis – nevirtos daržovės. Kaspinuočių kiaušinėliai į aplinką patenka su žmonių, užsikrėtusių suaugusiomis kirmėlėmis (t. y., sergančių teniaze), išmatomis. Teniazė – kita šio parazito sukeliama liga, ja užsikrečiama suvalgius kaspinuočio cistų su prastai termiškai apdorota kiauliena. Asmenims, gyvenantiems su kaspinuotį žarnyne turinčiu žmogumi, kyla didesnė rizika susirgti cisticerkoze. Diagnozę galima nustatyti atlikus cistos plonos adatos aspiracinė biopsiją. Nuotraukos, gautos atliekant  kompiuterinę tomogografiją (KT) arba magnetinio rezonanso vaizdavimą (MRV), yra naudingiausia medžiaga nustatant ligą galvos smegenyse.  Ligą gali rodyti ir baltųjų kraujo kūnelių, vadinamų eozinofilais, padidėjimas smegenų skystyje ir kraujyje.

## Profilaktika ir gydymas
Infekcijos galima veiksmingai išvengti laikantis asmens higienos ir diegiant sanitarijos priemones. Tai yra, kiauliena vartotina gerai termiškai apdorota, turi būti įrengti tinkami tualetai ir pagerinta prieiga prie švaraus vandens. Siekiant išvengti ligos plitimo reikia gydyti teniaze sergančius žmones. Jei liga neapima nervų sistemos, gydymo gali neprireikti.  Neurocisticerkoze sergantys pacientai gali būti gydomi vaistais prazikvanteliu arba albendazolu. Vaistus gali reikėti vartoti ilgai. Taip pat gali reikėti gydymo steroidais (vaistais nuo uždegimo) ir antikonvulsantais  (vaistais nuo priepuolių). Kartais cistos šalinamos chirurginiu būdu. 

## Epidemiologija
Kiaulinis kaspinuotis daugiausia paplitęs Azijoje, Užsachario Afrikoje ir Lotynų Amerikoje. Manoma, kad tam tikrose srityse juo užsikrėtę apie 25 % žmonių. Išsivysčiusiose šalyse šis parazitas labai retas. 2010 m. duomenimis nuo jo pasaulyje mirė 1 200 žmonių, tai žymus padidėjimas palyginti su 700 mirčių 1990 m. Cisticerkoze gali užsikrėsti ir kiaulės bei karvės, tačiau šiems gyvūnams simptomų pasireiškia retai, nes dauguma jų negyvena pakankamai ilgai. Šia liga žmonės serga iki gyvenimo pabaigos. Cisticerkozė priskiriama prie apleistų atogrąžų ligų.

## Nuorodos
Kristupas Zenovičius (1540–1614)

**Kristupas Zenovičius ** (apie 1540–1614) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikas ir valstybės veikėjas. Bresto kaštelionas (1585–1588) ir Bresto vaivada (1588-1614). Evangelikas reformatas, Reformacijos šalininkas. Smurgainyse ir Gluboke įkūrė bei globojo kalvinistų bendruomenes. Bibliofilas ir publicistas, popieriaus fabriko Smurgainyse įkūrėjas.

## Biografija
Lietuvos didžiosios kunigaikštystės bajorų Zenovičių giminės atstovas, herbo „Despot“ savininkas. Jurijaus Zenovičiaus sūnus.

Baigė Ciuricho universitetą. Vėliau vertėsi švietėjiška veikla. 1590 m. Smurgainyse pastatė popieriaus fabriką (malūną), gaminusį popierių su Zenovičių herbiniu antspaudu. 1602-1612 m. K. Zenovičiaus rūpesčiu ir lėšomis Smurgainyse pastatyta mūrinė Evangelikų reformatų bažnyčia, atidaryta mokykla, kuriai jis padovanojo savo turtingą asmeninę biblioteką.

Lenkų kalba parašė traktatą "T*ragedija, arba Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės nuosmukio pradžia*", kurioje vaizdžiai aprašė Vilniaus vaivados Kristupo Radvilos Perkūno ginčą su Vilniaus kaštelionu Jeronimu Chodkevičium dėl kunigaikščių Olelkaičių paveldo - Slucko kunigaikštystės, 1600 m. vos neperaugusį į pilietinį Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės karą. Šiame ginče, kuris 1600 m. pasibaigė Jonušo Radvilos ir Sofijos Olelkaitės vedybomis,  K. Zenovičius palaikė Radvilas.

Po Kristupo Zenovičius mirties našle likusi jo žmona Teodora atsimetė nuo kalvinizmo ir tapo unite. Abu Kristupo Zenovičiaus vaikai iš kalvinizmo taip pat pasitraukė ir 1620 m. tapo katalikais.

## Šeima
Buvo vedęs tik kartą - Teodorą Valavičiūtę, Naugarduko kašteliono Grigaliaus Valavičiaus dukterį. Turėjo sūnų Mikalojų Boguslavą ir dukterį Sofiją (Stanislovo Kiškos, o po to Aleksandro Sluškos žmona)

## Literatūra
* Насевіч В. Зяновічы // Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. Т.1: Абаленскі – Кадэнцыя / Рэдкал.: Г.П. Пашкоў (гал.рэд.) і інш.; Маст. З.Э. Герасімовіч. – Мн.: БелЭн, 2005. – 688 с.: іл. С. 661. ISBN 985-11-0315-2 ISBN 985-11-0314-4 (т. 1)

## Nuorodos
* Wielka Genealogia Minakowskiego

|-
Antanas Anupras Gelgaudas

**Antanas Anupras Gelgaudas** (; apie 1720 – po 1795 m.) – LDK valstybinis veikėjas, Žemaitijos kaštelionas (1776–1783) ir Žemaitijos seniūnas (1783–1795).

## Biografija
Lietuvos bajorų Gelgaudų giminės atstovas. Alkenicko seniūno Andriaus Gelgaudo sūnus.

Buvo Cviarsko tijūnas, 1767 m. – Žemaitijos vėliavininkas. 1774 m. tapo Lietuvos didžiuoju stovyklininku, bet tais pačiais metais perėmė Lietuvos didžiojo sargybinio titulą. 1776 m. buvo paskirtas Žemaitijos kaštelionu, o vėliau ir Žemaitijos seniūnu.

1766 m. buvo pasiuntiniu nuo Žemaitijos seniūnijos į seimą. 1775–1776 m. buvo Lietuvos tribunolo maršalka. Andrejaus Makronovskio konfederacijos 1776 m. narys. Buvo Ketverių metų seimo konfederacijos narys.

1781 m. buvo Vilniaus masonų ložės narys.

1777 m. apdovanotas Baltojo erelio ordinu, 1774 m. tapo Šventojo Stanislovo ordino kavalieriumi.

## Šeima
Buvo vedęs du kartus. Pirmoji žmona – Barbora Judickaitė, Minsko kašteliono Mykolo Judickio duktė. Antra santuoka buvo su Karolina Teodora Oskierkaite, Lietuvos didžiojo referento Gervazijaus Liudviko Oskierkos dukterimi.

Iš pirmos santuokos turėjo sūnų Mykolą ir dukterį Antaniną (Felikso fon Rone žmona), iš antros – sūnus Ignotą ir Liudviką.

## Literatūra
* Kawalerowie i statuty Orderu Orła Białego 1705–2008, 2008
* Станіслаў Малахоўскі-Лемпіцкі, Wykaz polskich lóż wolnomularskich oraz ich członków w latach 1738–1821, w: Archiwum Komisji Historycznej, т. XIV, Кракаў, 1930

## Nuorodos
* Генеалогія Антонія Ануфрыя Гелгуда

## Išnašos
Ignotas Gelgaudas

**Ignotas Gelgaudas** (; ? – 1807 m. birželio 13 d.) – LDK karinis veikėjas. Lietuvos didysis sargybinis 1789–1793 metais, Varšuvos kunigaikštystės armijos divizijos generolas. Vienas iš 1794 metų sukilimo vadų.

## Biografija

Lietuvos bajorų Gelgaudų giminės atstovas, herbo „Dzialoša“ savininkas. Žemaitijos seniūno Antano Gelgaudo (1720–1797) vyresnysis sūnus nuo antros santuokos su Karolina Teodora Oskierka. 

Ignotas Gelgaudas buvo pasiuntiniu nuo Žemaitijos seniūnijos į Ketverių metų seimą 1788 metais. Reformų šalininkas.  

1794 metais Ignotas Gelgaudas buvo sąmokslo ir pasiruošimo Kosciuškos sukilimui Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje dalyvis. 1794 metų balandžio 24 d. jis buvo išrinktas į Lietuvos tautinę aukščiausiąją tarybą. Turėdamas generolo-leitenanto laipsnį, sukilimo metu dalyvavo kariniuose veiksmuose, nors ir buvo Tarybos narys. 

Po Trečio ATR padalijimo Ignotas Gelgaudas iškvietė į dvikovą buvusį Rusijos imperatorės Jekaterinos II favoritą, grafą Platoną Zubovą, kuris tada buvo Varšuvoje. 

Karinės kampanijos metu 1806 metais prancūzų maršalas Joachimas Miuratas įpareigojo jam Varšuvos departamente karių organizaciją. 1807 metų kovo 13 d. jis pradėjo vadovauti divizijai po Jono Henriko Dombrovskio sužeidimo, ir vadovavo Gdansko apgultyje. Mirė nuo karo sunkumų ir žaizdų. 

Ignotas Gelgaudas buvo apdovanotas Baltojo erelio ordinu (1792), Švento Stanislovo ordinu (1792) ir Garbingo legiono kryžiumi (1807).

## Literatūra

* H. P Kosk, *Generalicja polska*, t. 1 wyd.: Oficyna Wydawnicza «Ajaks», Pruszków 1998
Juozapas Judickis

**Juozapas Judickis** (1719–1797) – LDK karinis ir valstybinis veikėjas, Rečicko maršalka nuo 1767 metų, Rečico seniūnas (nuo 1773 metų), Lietuvos didysis stovyklininkas (1774–1776), Lietuvos didysis sargybinis (1776–1789), Stšalkovsko ir Boginsko seniūnas.

## Biografija
Lietuvos bajorų Judickių giminės atstovas, herbio „Radwan“ savininkas. Minsko komendanto Mykolo Judickio (apie 1700–1758) ir Eleonoros Rudaminos-Dusiackos antrasis sūnus.

1758 metų gruodį, po savo tėvo mirties Juozapas Judickis paveldėjo Lojevo miestą su aplinkiniais miesteliais.

Išsilavuinimą gavo Vilniaus jezuitų kolegiume, po to Varšuvos pijorų kolegiume.  

1767 metais Boginsko ir Stšalkovskio seniūnas Juozapas Judickis prisijungė prie Radomo konfederacijos, jį išrinko konfederacijos maršalka nuo Lydos pavieto. 1771 metų rugsėjį tapo Mozyriaus pavieto piarigorcų pulkininku. 1773 metais gavo valdyti nuo savo uošvio Alberto Radvilos Rečico seniūniją. 1774 metais – Lietuvos didysis stovyklininkas. 1776 metais gavo Lietuvos didžiojo sargybinio pareigybę. 1777 metais tapo Švento Stanislovo ordino kavalieriumi. Tais pačiais metais buvo išrinktas Lietuvos Tribunolo maršalka. Ne kartą buvo renkamas pasiuntiniu į seimus. 

1783 metais Juozapas Judickis nusipirko generolo-leitenanto titulą. 1785 metais divizija, vadovaujama Juozapo Judickio, saugodama Lietuvos sienas, turėjo susidurimą su rusų būriais. 1786 metais buvo išrinktas pasiuntiniu į seimą nuo Minsko vaivadijos. 1789 metais Keturmečio seimo deputatų spaudžiant buvo priverstas atsisakyti Lietuvos didžiojo sargybinio pareigybės. 1792 metų gegužės 2 d. tapo Lietuvos lauko buožės 4-to pulko vadu. Tų pačių metų rudenį vadovavo Lietuvos karių kariniams manevrams netoli Minsko.

## Šeima
Juozapas Judickis buvo vedęs du kartus. Jo pirmoji žmona tapo Marija Oginskaitė, Vitebsko vaivados Martyno Mykolo Oginskio (1672–1750) ir Terezės Tyzenhauzaitės jaunesnioji duktė. Antrą kartą 1767 metais vedė Aloizą Radvilaitę, Rečico seniūno Alberto Radvilos (1717–1790) ir Anos Kunegundos Chaleckytės dukterį. Vaikai:

* Jonas Judickis (m. 1831), Bevaikis
* Stanislovas Judickis (m. 1828), paliko dukterį Juliją
* Juozapas Judickis (m. 1841), paliko dvi dukteris: Idaliją ir Sofiją.

## Literatūra
* М. Красноў, Юдзіцкія // Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. Т.2: Кадэцкі корпус – Яцкевіч / Рэдкал.: Г. П. Пашкоў (гал.рэд.) і інш.; Маст. З. Э. Герасімовіч. – Мн.: БелЭн, 2006. −792 с.: іл. С. 770. ISBN 985-11-0315-2, ISBN 985-11-0378-0 (т. 2)
Jonas Zabiela

**Jonas Simonas Zabiela** (m. 1761 m.) – LDK valstybinis veikėjas. Mstislavlio kaštelionas nuo 1752 metų, Kauno vėliavininkas 1736-1752 m., Kauno stalininkas 1724-1736 m..

## Biografija
Lietuvos bajorų Zabielų giminės atstovas, herbo „Topór“ savininkas. 

Buvo Kauno pavieto pasiuntiniu į elekcinį 1733 metų seimą ir Stanislovo Leščinsakio elektoriumi 1733 metais.

1760 metais apdovanotas Baltojo erelio ordinu

## Literatūra
* Kawalerowie i statuty Orderu Orła Białego 1705-2008, 2008

## Pastabos

|-
Stanislovas Bialozoras

**Stanislovas Bialozoras** (? – 1666 arba 1667) – LDK valstybinis veikėjas.

## Biografija

Upytės pakamario Gabrieliaus Bialozoro sūnus, brolis Minsko vaivada Kazimieras Karolis.

Vilkmergės pateisėjas, žemės teisėjas nuo 1649, Upytės pakamaris, Mstislavlio kaštelionas nuo 1662; Pasiuntinys į 1648, 1649, 1655 metų seimus.

## Vaikai
Jo sūnus buvo Polocko arkivyskupas Martynas Bialozoras.

## Literatūra
* Пазднякоў В. Белазоры // Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. Т.1: Абаленскі – Кадэнцыя / Рэдкал.: Г.П. Пашкоў (гал.рэд.) і інш.; Маст. З.Э. Герасімовіч. – Мн.: БелЭн, 2005. – 688 с.: іл. С. 299. ISBN 985-11-0315-2 ISBN 985-11-0314-4 (т. 1)

## Pastabos

## Nuorodos

|-
Akmuo Ehalkivi

**Ehalkivi** (*Ehakivi, Linnukivi, Veljastekivi*) – didžiausias akmuo Estijoje, slūgsantis Suomijos įlankos *Letipea* kyšulio pakrantėje, šiaurės Estijoje, Vakarų Viru apskrityje, į šiaurės rytus nuo Kundos. Kartu tai ir didžiausias riedulys Šiaurės Europos ledynmečio zonoje.

Akmens Ehalkivi aukštis 7,6 m, apimtis 49,6 m, tūris 930 m³, masė apie 2500 t, sudaranti uoliena pegmatitas.

## Estijos didžiausi rieduliai

Estija pasižymi ypač didelių riedulių, ledynmečiu atneštų iš Skandinavijos, gausa. Didžioji dalis daugiau kaip 30 m apimties Šiaurės Europos riedulių aptinkami Estijoje. Čia žinomi 62 tokio dydžio akmenys. Jie dar iki šalies įjungimo į SSRS buvo laikomi nacionalinio pasididžiavimo objektais. Šiuo metu yra suregistruoti ir saugomi valstybės.

Kai kurie milžinai randami jūroje, tarp jų ir prie Osmusaro salos, turintys apie 100 m skersmenį. Manoma, kad Osmusaro riedulius ledynai išstūmė iš Neugrundžio kraterio.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Ehalkivi Estijos Gamtos objektų registre 
* Letipea riedulys Ehalkivi
* Akmuo Ehalkivi žiemą
Jakiškių šv. Ignaco koplyčia

**Jakiškių šv. Ignaco koplyčia** (arba ***Maironių koplyčia***) – veikianti koplyčia Joniškio rajone, Joniškio seniūnijoje, Maironių kaime esančiose kapinėse, į šiaurę nuo Jakiškių, netoli nuo kelio , 3,2 km į šiaurę nuo Gataučių. 

Koplyčia stovi Joniškio rajono „Piligrimų kelyje“, šalia jos pastatytas informacinis stendas. Koplyčia yra sakralinės architektūros paminklas, 1995 m. įrašytas į LR Kultūros vertybių registrą. 

## Istorija

Jakiškių koplyčia statyta vietos kaimo gyventojų. Pastatymo laikas nėra žinomas. 

1999 m. buvo parengtas projektas (aut. arch. Laima Ramonaitė) koplyčios tyrimams, avarinės būklės pašalinimui, konservavimui-restauravimui.  Pasak projekte pateiktos medžiagos ir tyrimų duomenų, koplyčia buvo remontuota 1980 m. Galimai tuo metu iš koplyčios dingo varpas, ornamentai nuo altoriaus ir paveikslas. Lyginant projekte pateiktas koplyčios altoriaus nuotraukas su 2010 m. nuotraukomis, koplyčios altorius išliko nepakitęs, tokios pat spalvos, nėra dekoro elementų. 

## Architektūra

Viena iš nedaugelio Lietuvoje išlikusių medinių koplyčių, atspindinčių kaimo architektūros bruožus. Aukštas valminis stogas su kraigo viduryje esančiu bokšteliu, arkinės dvivėrės durys, langai šoninėse sienose – vertingiausia šio statinio dalis.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Jakiškių šv. Ignaco koplyčia
José Manuel Imbamba

**Žozė Manuelis Imbamba** (*José Manuel Imbamba*, g. 1965 m. sausio 7 d. Bomoje) – Angolos katalikų dvasininkas, Saurimo arkivyskupas (nuo 2011 m.).;

## Biografija

Įšventintas kunigu 1991 m. Romoje 1999 m. baigė Popiežiškąjį Urbano universitetą.

2008 m. jis buvo paskirtas Dundo vyskupu, o 2011 m. balandžio 12 d. tapo pirmuoju Saurimo arkivyskupu.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Saurimo arkivyskupija  (*portugalų k.*)
* Biografija ''Catholic Hierarchy'' (*anglų k.*)
Mykolas Judickis

**Mykolas Judickis** (apie 1700–1758 m. gruodžio 5 d.) – LDK valstybinis seniūnas. Rečicos vėliavininkas nuo 1715 metų ir maršalka nuo 1729 metų. Lietuvos Tribunolo maršalka 1740 metais. Minsko kaštelionas nuo 1742 metų.

## Biografija

Lietuvos bajorų Judickių giminės atstovas, herbo „Radwan“ savininkas. Rečicos vėliavininko, pakamario ir maršalkos Antano sūnus.

## Šeima
Turėjo sūnus:
* Antanas, vedė Sofiją Unichovską
* Juozapas.

Taip pat dukteris:
* Mariana, ištekėjo už Upytės seniūno Kristypo Puzynos;
* Teofilė, ištekėjo už Valkavisko pastalininkio Erazmo Radavickio;
* Barbora, pirmą kartą ištekėjo už Dijamencko seniūno Kazimiero Tyzenhauzo, o antrą kartą už Žemaitijos seniūno Antano Anupro Gelgaudo.

## Literatūra
* Uruski S. Rodzina. Herbarz szlachty polskiej, T. 1-15 – Warszawa 1904–1938.
* // Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. Т.2: Кадэцкі корпус – Яцкевіч / Рэдкал.: Г.П. Пашкоў (гал.рэд.) і інш.; Маст. З.Э. Герасімовіч. – Мн.: БелЭн, 2006. – 792 с.: іл. С. . ISBN 985-11-0315-2, ISBN 985-11-0378-0 (т. 2)

|-
Jonas Povilas Judickis

**Jonas Povilas Judickis** (? – po 1702) – LDK valstybinis veikėjas, Minsko kaštelionas nuo 1694 metų. Dokšicų valdytojas.

## Biografija

Lietuvos bajorų Judickių giminės atstovas, herbo „Radwan“ savininkas. Josvainių seniūno ir Minsko kašteliono Aleksandro Judickio ir Hanos Venžik-Rudskos sūnus. Buvo vedęs Janą Minkevičiūtę.

## Literatūra
* Boniecki A. Herbarz polski, T. 1-17, dodatek – Warszawa 1899–1913.
* Uruski S. Rodzina. Herbarz szlachty polskiej, T. 1-15 – Warszawa 1904–1938.
* Metryka Litewska. Rejestry podymnego Wielkiego Księstwa Litewskiego: Województwo wileńskie 1690 r. / Opracował Andrzej Rachuba. Warszawa: PWN, 1989. 371 s.

|-
Jonas Petras Judickis

**Jonas Petras Judickis** (apie 1705–1780) – LDK valstybinis veikėjas, Rečicos vėliavininkas nuo 1729 metų, Lietuvos didysis raštininkas nuo 1755 metų, Minsko kaštelionas nuo 1758 m. gruodžio 5 d. iki 1777 m. sausio 4 d.

## Biografija

Lietuvos bajorų Judickių giminės atstovas, herbo „Radwan“ savininkas. Antano Judickio sūnus. Rečicos vėliavininku, pakamariu ir maršalka tapo po savo tėvo mirties. Minsko kašteliono pareigybę priėmė po brolio Mykolo Judickio mirties.

Buvo vedęs Eleonorą Rudamin-Dusiackaitę.

## Literatūra
* Uruski S. Rodzina. Herbarz szlachty polskiej, T. 1-15 – Warszawa 1904–1938.
* Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. / рэд. Г. П. Пашкоў і інш. Т. 2: Кадэцкі корпус – Яцкевіч. – Мінск: Беларуская Энцыклапедыя, 2005. – 788 с.: іл. ISBN 985-11-0378-0.

|-
Aleksandras Judickis

**Aleksandras Judickis** (? – 1677 m.) – LDK valstybinis veikėjas, karaliaus dvariškis, Rečico vaiskis, Josvainių seniūnas nuo 1664 metų, Minsko kaštelionas nuo 1672 metų.

## Biografija
Lietuvos bajorų Judickių giminės atstovas, herbo „Radwan“ savininkas. Rečicos stalininko Konstantino Judickio ir Cecilijos Jasenskaitės, Lietuvos didžiojo raštininko Mykolo Jasenskio ir Marinos Sapiegaitės dukters sūnus.

Iš Masalskio įsigijo Josvainių seniūniją, kurią vėliau perdavė sūnui Jurgiui Konstantinui. Elekciniame seime pasirašė nuo Vilniaus ir Minsko vaivadijų už Jono Kazimiero išrinkimą į Lenkijos karaliaus sostą. Buvo karaliaus armijos pulkininku ir Žemaitijos regimentu. 1655 metais jis pasižymėjo kovojant su švedais Žemaitijoje. Su savo įgula dalyvavo ATR-Maskvos kare 1654–1667 metais.

Valdė Ašmenos, Rečicos ir Slanimo pavietų žemes.

## Šeima
Buvo vedę Haną Felicijoną Venžik-Rudskaitę, nuo tos santuokos turėjo tris sūnus: Rečicos pastalininkis ir Josvainių seniūnas Jurgis Konstantinas, Lucko kanauninkas Mikalojus ir Jonas Povilas.

## Literatūra
* Boniecki A. Herbarz polski, T. 1-17, dodatek – Warszawa 1899–1913.
* Uruski S. Rodzina. Herbarz szlachty polskiej, T. 1-15 – Warszawa 1904–1938.
* // Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. Т.2: Кадэцкі корпус – Яцкевіч / Рэдкал.: Г.П. Пашкоў (гал.рэд.) і інш.; Маст. З.Э. Герасімовіч. – Мн.: БелЭн, 2006. – 792 с.: іл. С. . ISBN 985-11-0315-2, ISBN 985-11-0378-0 (т. 2)

|-
Simonas Zabiela

**Simonas Zabiela** (? – 1793) – grafas, LDK valstybinis ir karinis veikėjas, Kauno maršalka, Minsko kaštelionas (1784–1787), artilerijos pulkininkas, LDK armijos generolas-majoras ir generolas-leitenantas, Švento Stanislovo ordino kavalierius.

## Biografija
Lietuvos bajorų Zabielų giminės atstovas, herbo „Topor“ savininkas. Kauno žemės raštininko Mykolo Zabielos ir Anos Bialozoraitės, Kerno seniūno Danieliaus Bialozro ir Efrosinijos Bilevičiūtės dukters sūnus.

Karinę karjerą pradėjo Prancūzijos armijos kapitonu, po to paeiliui buvo Lietuvos armijos atrilerijos pulkininku, generolu-majoru ir generolu-leitenantu. 

Per šešiolika metų valstybinės tarnybos Simonas Zabiela buvo Kauno miesto maršalka. 1784 m. balandžio 23 d. gavo Minsko kašteliono pareigybę. 1787 metais dėl akių ligos atsisakė pareigų savo giminaičio Simono Zabielos naudai.  

Vedęs nebuvo ir mirė 1793 metais bevaikis.  

## Literatūra
* Żychliński T. Złota księga szlachty polskiej, Poznań, T.1-31, 1879–1908

|-
Nyderlandų vyrų krepšinio rinktinė

**Nyderlandų vyrų krepšinio rinktinė** – krepšinio komanda, tarptautinėse varžybose atstovaujanti Nyderlandų valstybei. Iš viso dalyvavo 16-oje Europos čempionatų ir vieną kartą pasaulio čempionate. Didžiausias pasiekimas – 1983 m. Europos čempionate Prancūzijoje pasiekta 4 vieta. Tada olandai sugebėjo išeiti iš grupės kartu su Tarybų Sąjunga, aplenkę pajėgią Vakarų Vokietijos rinktinę. Visgi, pusfinalyje pralaimėta Italijai, o varžybose dėl 3 vietos – TSRS rinktinei.

## Pasiekimai pasaulio krepšinio čempionate
* 1986 – 14 vieta

## Pasiekimai Europos krepšinio čempionate

* 1946 – 6 vieta
* 1947 – 11 vieta
* 1949 – 5 vieta
* 1951 – 10 vieta
* 1961 – 15 vieta
* 1963 – 16 vieta
* 1967 – 16 vieta
* 1975 – 10 vieta
* 1977 – 7 vieta
* 1979 – 10 vieta
* 1983 – 4 vieta
* 1985 – 12 vieta
* 1987 – 10 vieta
* 1989 – 8 vieta
* 2015 – 21 vieta
* 2022 – 22 vieta

## Treneriai
Pastarųjų laikų treneriai:


*  Ruud Harrewijn (1982, 1986–1991) 
*  Vladimir Heger (1982–1986)
*  Randy Wiel (1991–1993)
*  Toon van Helfteren (1993–1997, 2013–2019)
*  Lucien Van Kersschaever (1997–1999)
*  Bob Gonnen (1999–2000)
*  Maarten van Gent (2000–2003)
*  Glenn Pinas (2004–2006)
*  Marco van den Berg (2006–2008)
*  Gadi Kedar (2008–2012)
*  Jan Willem Jansen (2012–2013)
*  Maurizio Buscaglia (2019–)



## Šaltiniai
Islandijos vyrų krepšinio rinktinė

**Islandijos vyrų krepšinio rinktinė** – krepšinio komanda, tarptautinėse varžybose atstovaujanti Islandijos valstybei.

## Pasiekimai

### Europos krepšinio čempionatas
* 2015 – 24 vieta
* 2017 – 24 vieta
* 2025 – 22 vieta

### Kiti turnyrai
;FIBA Europos mažųjų šalių čempionatas
* auksas – 1988, 1990 m.
* bronza – 1994 m.
;Europos mažųjų šalių žaidynės
* auksas – 1991, 1993, 2007 m.
* sidabras – 1987, 2001, 2003, 2005, 2015 m.
* bronza – 1989, 1995, 1997, 2013, 2017, 2019 m.

## Žymesni žaidėjai
* Guðmundur Bragason
* Martin Hermannsson
* Hlynur Bæringsson
* Pavel Ermolinskij
* Tryggvi Hlinason
* Elvar Már Friðriksson

## Treneriai

*  Hilmar Hafsteinsson (1984)
*  Einar Bollason (1985–1987)
*  László Németh (1988–1990)
*  Torfi Magnússon (1990–1995)
*  Jón Kr. Gíslason (1995–1999)
*  Friðrik Ingi Rúnarsson (1999–2003)
*  Sigurður Ingimundarson (2004–2009)
*  Peter Öqvist (2011–2013)
*  Craig Pedersen (2014–)

## Šaltiniai
1974 m. Pasaulio ralio čempionatas

**1974 m. Pasaulio ralio čempionatas** buvo antrasis Tarptautinės automobilių federacijos (FIA) rengiamas pasaulio ralio čempionatas (WRC).

### Taškai lenktynininkams pagal užimtas vietas

## Kalendorius
Dėl kilusios naftos krizės pasaulio ralio čempionato kalendorius nuo 13 etapų sutrumpėjo iki 8. Maroko, Lenkijos ir Austrijos raliai iškrito, tuo tarpu Monte Karlo, Švedijos ir Akropolio raliai, kurie pradžioje buvo planuoti, galop buvo atšaukti. Užtat prisijungė Kanados ralis – Rallye Rideau Lakes.

## Čempionatas

## Rezultatai


## Nuorodos
* Oficialus Pasaulio ralio čempionato tinklalapis
Svatas

**Svatas** () – upė šiaurės Pakistane, Chaibero-Pachtunchvos krašte; Kabulo kairysis intakas (Indo baseinas). Prasideda Hindukušo kalnuose, teka daugiausia į pietvakarius Kalamo slėniu. Žemupyje pasuka į pietryčius, teka Svato slėniu. Vietomis teka tarpekliais. Įteka į Kabulą ties Čarsada.

Didžiausias intakas: Pandžkora.

Upės vanduo naudojamas drėkinimui, verčiamasi žvejyba. Rengiamasi įrengti kelias vandens jėgaines.

Spėjama, kad Svato upę gali atitikti „Rigvedoje“ paminėta Suvastu () upė.


Swat Valley Bridge ruined by flood water.jpg|Ištvinusi Svato upė
Suvastu river near khwazakhela.JPG|Svatas ties Chvazachela
River swat Pakistan 0.jpg|Svato aukštupys
Sawat Valley.JPG|Kabantis tiltas per Svatą


## Šaltiniai
Pandžkora

**Pandžkora** () – upė šiaurės Pakistane, Chaibere-Pachtunchvoje; Svato dešinysis intakas (Indo baseinas). Prasideda Hindukuše, 3600 m aukštyje. Teka į pietus Aukštutinio ir Žemutinio Dyro sritimis, sudaro Kumrato slėnį. Įteka į Svatą ties Čakdara.

Didžiausi intakai: Uširis, Niagas (kairieji), Dyras, Baraulas, Konajus, Džandolas (dešinieji).

Pandžkoros pakrantėse yra Svato (Gandharos pilkapių) kultūros vietovių (ties Timergara), Talašo slėnyje yra budistinių paminklų liekanų.


Beautiful Landscape.jpg|Aukštupio slėnis
Panjkora River Tormang lower Dir.jpg|Žemutinio Dyro srityje
Balambat bridge Timergara Dir lower kpk.jpg|Tiltas per upę ties Timergara
Ghagaras-Hakra

**Ghagaras-Hakra** () – sezoniškai vandeninga upė Pakistane ir Indijoje. Prasideda Šivaliko kalnuose, Himačal Pradeše, 1927 m aukštyje. Ghagaro pavadinimu teka pro Pandžabą, Harjaną. Pastarojoje valstijoje patvenkta Otu užtvanka, sudarytas tvenkinys. Žemiau užtvankos vadinama Hakra, pasiekia Radžasthano teritoriją. Užsibaigia tik liūčių metu užpildomame Talavaros ežere. Toliau sausa vaga tęsiasi Taro dykuma pro Pakistano teritoriją (Pandžabo, Sindho provincijas).

Manoma, kad senovėje Ghagaras-Hakra buvo didelės vandens sistemos dalimi. Ši upė, tekėjusi lygiagrečiai Indui, pasiekdavusi Indijos vandenyną ties dabartinėmis Kačo maršomis Gudžarate. Šis senslėnis susidarė maždaug prieš 10 000 metų, po ledynmečio tirpstant Himalajų ledynams. Dėl klimato kaitos, miškų nykimo, upių vagų kitimo upė ilgainiui nunyko.

Prie sausos Hakros vagos rasta nemažai Harapos civilizacijos archeologinių vietovių. Jų išnykimas siejamas su Hakros vagos išdžiuvimu. Ghagaras-Hakra dažnai tapatinamas su Vedose ne kartą minima Sarasvatės upe.

## Šaltiniai
Ivoškių šv. Jono Nepomuko koplyčia

**Ivoškių šv. Jono Nepomuko koplyčia** – veikianti koplyčia Joniškio rajone, Gataučių seniūnijoje, Ivoškių kaimo kapinėse. Pasiekiama iš Gataučių, nuo plento  pasukus keliu  į pietryčius ir pavažiavus apie 1 km, už geležinkelio Šiauliai–Ryga.

Koplyčia gražiai prižiūrima, naujai sutvarkyta, ji yra Joniškio rajono „Piligrimų kelio“ maršruto objektas (yra informacinė lenta). Pastatyta XVIII a. Koplyčiai suteiktas šv. Jono Nepomuko vardas.

Iki šių dienų išlikę kai kurių vertingų religinių meno kūrinių ir kulto reikmenų, tačiau senojo XVII a. altoriaus su skulptūromis nebėra nė pėdsako (dalis paveikslų 1986 m. pateko į Lietuvos dailės muziejų). Ant lubų teliko atnaujinta liaudiška tapyba. Trys ornamentuoti kryžiai ant koplyčios stogo įtraukti į LR Kultūros vertybių registrą (unik. kodas ).

Varpai kabo atviroje varpinėje. Prie koplyčios guli akmuo su dubeniu. Statinį supa senos kapinės, apjuostos akmenine tvora.

## Galerija

Ivoškių koplyčia, bokštelio kryžius.JPG|Ornamentuotas bokštelio kryžius
Ivoškių koplyčia, kryžius.JPG|Vienas iš 3 kryžių ant stogo


## Šaltiniai

## Nuorodos
* Ivoškių šv. Jono Nepomuko koplyčia
* Ivoškių šv. Jono Nepomuko koplyčia
1975 m. Pasaulio ralio čempionatas

**1975 m. Pasaulio ralio čempionatas** buvo trečiasis Tarptautinės automobilių federacijos (FIA) rengtas pasaulio ralio čempionatas (WRC). Ralio kalendoriuje buvo iš viso 10 etapų, grįžo populiariausi etapai, tai yra Monte Karlo, Švedijos, Akropolio bei Maroko raliai, tačiau Šiaurės Amerikos ralio etapas (Rallye Rideau Lakes) buvo išmestas.

Šį sezoną laimėjo automobilis Lancia Stratos HF. Lancia iš viso laimėjo 4 ralio etapų visame čempionate, aplenkdamas FIAT ir Alpine-Renault automobilius. Antrą vietą užėmė FIAT, kuri vienu tašku aplenkė Alpine Renault automobilį (FIAT automobilis surinko 61 tašką, o Alpine Renault surinko 60 taškų). Opel Ascona taip pat buvo netoli podiumo, surinkusi 58 taškus.

### Taškai lenktynininkams pagal užimtas vietas

## Kalendorius
Į 1975 m. sezoną grįžo Švedijos, Akropolio ir  Maroko raliai, kurie dėl 1973 m. naftos krizės buvo iškritę iš 1974 m. ralio kalendoriaus, tačiau iš kalendoriaus buvo pašalintas Rideau Lakes ralis.

## Čempionato rezultatai


## Etapai


## Nuorodos
* Oficialus Pasaulio ralio čempionato tinklalapis
Ignotas Pacas

**Ignotas Pacas** (m.  1765 m.) – LDK valstybinis ir karinis veikėjas LDK armijos generolas 1760-1763 m., Lietuvos armijos generolas majoras, Lietuvos pastalininkas nuo 1760 metų, Lietuvos Tribūnolo maršalka 1761 metais, Chveidanų seniūnas. 

## Biografija
Mokėsi Varšuvo pijorų kolegiume. 

Pasiuntinys nuo Starodubo į 1756 metų seimą. Pasiuntinys nuo Smolensko į 1760 metų seimą. 1764 metų gegužės 7 d. kaip pasiuntinys nuo Vilniaus vaivadijos konvokaciniame seime pasirašė manifestą, skelbiantį, kad Rusijos armijos buvimas ATR teritorijoje yra neteisėtas.

1761 metais apdovanotas Baltojo erelio ordinu.

## Literatūra
* "Polski Słownik Biograficzny" (tom 24, str. 697)

## Pastabos
Jokūbas Teodoras Kuncevičius

**Jokūbas Teodoras Kuncevičius** (1596–1666) – LDK valstybinis veikėjas, Lydos žemės raštininkas (1635–1638), Lydos vėliavininkas (1638–1652) ir Lydos pakamaris (1652–1661), Minsko (1661) ir Žemaitijos kaštelionas (1661–1664), Bresto vaivada (1664–1666).

## Biografija
Lietuvos bajorų Kuncevičių giminės atstovas, herbo „Labedz“ savininkas. Ganušiškių valdytojo Motiejaus Kuncevičiaus sūnus.

Jam priklausė Kaniavos ir Dubicko seniūnijos, Lydos paviete (1627 m.).

1632 metais Jokūbas Teodoras Kuncevičius buvo išrinktas pasiuntiniu (deputatu) nuo Lydos žemės į konvokacinį seimą. Tais pačiais metais elekciniame seime palaikė Vladislovo IV Vazos kandidatūrą į Lenkijos karaliaus sostą. 1639, 1646, 1649, 1652 ir 1654 metais Jokūbas Kuncevičius buvo renkamas pasiuntiniu į seimą.
 
Buvo užėmęs eilę LDK valstybinių pareigybių, tame tarpe Lydos raštininko (1635–1638), vėliavininko (1638–1652) ir pakamario (1652–1661). 1661 metais Jokūbas Teodoras Kuncevičius buvo paskirtas Minsjko kaštelionu, 1611 m. birželio 11 d. gavo Žemaitijos kašteliono pareigybę. 1664 metais tapo Bresto vaivada ir ATR senatoriumi.

ATR-Maskvos karo (1654–1667) dalyvis. 1660 metų gruodį Gardino mūšyje J. Kuncevičiaus būrys buvo sutriuškintas Rusijos armijos, vadovaujamos Ivano Andrejevičiaus Chovanskio.

## Šeima
Jokūbas Kuncevičius buvo vedęs tris kartus. Jo pirmoji žmona tapo Elena Sapiegaitė, Lietuvos didžiojo prievaizos Mykolo Mikalojaus Sapiegos (m. 1611) ir Bogdanos Masalskaitės, Kaniavsko seniūno Romano Valavičiaus našlės, duktė, nuo santuokos su kuria vaikų neturėjo. Antrą kartą vedę Elžbietą Sapiegaitę, nuo santuokos su kuria turėjo sūnų Joną Valerijoną. Trečią kartą vedė Felicijoną Kristiną Vainaitę, dėl kurios 1664 metais gavo teisę kartu valdyti Kaniavską ir Dubicką. Trečioje santuokoje turėjo sūnų Dominyką.

## Literatūra
* Boniecki A. Herbarz polski. T. 1-17, dodatek. – Warszawa, 1899–1913.
* Uruski S. Rodzina. Herbarz szlachty polskiej. T. 1-15. – Warszawa, 1904–1938.

|-
1976 m. Pasaulio ralio čempionatas

**1976 m. Pasaulio ralio čempionatas** buvo 4-asis Tarptautinės automobilių federacijos (FIA) rengiamo pasaulio ralio čempionato sezonas. Ralio kalendoriuje buvo iš viso 10 etapų. Visi etapai buvo tie patys, kaip ir 1975 m. ralio kalendoriuje. Tik Portugalijos ralis buvo perkeltas iš kovo mėn. į liepos mėn.

Lancia antrą kartą laimėjo čempionatą su Stratos HF automobiliu, surinkdama daugiau kaip dvigubai daugiau taškų nei artimiausias varžovas Opel. Opel Ascona šiame sezone tenkinosi antrąja vieta, nepaisant to, kad nelaimėjo nei vieno etapo.

### Taškai lenktynininkams pagal užimtas vietas

## Čempionatas


## Etapai


## Nuorodos
* 1976 m. Pasaulio ralio čempionatas svetainėje rallybase.nl
Kristupas Dominykas Puzyna

**Kristupas Dominykas Puzyna** (? – 1731 m. lapkričio 2 d.) – LDK valstybinis veikėjas.

## Biografija
Minsko kašteliono Andraus Puzynos ir Eufrosinijos Chžanstovkos sūnus, brolis Lietuvos didysis raštininkas Mykolas Puzyna.

Mokėsi Vilniaus universitete. Upytės pavieto pastalininkas nuo 1695 metų ir seniūnas 1696–1720 metais, Mstislavlio kaštelionas nuo 1722 metų ir Mstislavlio vaivada nuo 1730 metų.

Pasiuntinys į 1696, 1697, 1712-1713, 1718 metų seimus, Lietuvos Tribunolo maršalka 1727 metais.

## Šeima
Vedė Esterą Ebert, turėjo sūnus Mikailiškių seniūną Liudviką, Jurgį ir Antaną (abu buvo Upytės seniūnai). 

## Literatūra
* Пазднякоў В. Пузыны // Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. Т.2: Кадэцкі корпус – Яцкевіч / Рэдкал.: Г.П. Пашкоў (гал.рэд.) і інш.; Маст. З.Э. Герасімовіч. – Мн.: БелЭн, 2006. – 792 с.: іл. С. 475. ISBN 985-11-0315-2, ISBN 985-11-0378-0 (т. 2)

## Nuorodos


|-
Mikalojus Boguslavas Zenovičius

**Mikalojus Boguslavas Zenovičius** (? – 1621 m. rugsėjo 7 d.) – LDK valstybinis veikėjas. Čečersko ir Propoisko seniūnas nuo 1614 metų, Polocko kaštelionas nuo 1618 metų.

## Biografija
Lietuvos bajorų Zenovčių giminės atstovas, herbo „Despot“ savininkas, Bresto vaivados Kristupo Zenovičiaus ir Teodoros Valavičiūtės, Grigaliaus Valavičiaus dukters, sūnus.

Mokėsi Bazelio universitete. 1620 metais perėjo iš kalvinizmo į katalikybę.

Chotyno mūšio didvyris, kuriame 1612 m. kovėsi ir žuvo nuo patirtų žaizdų

## Šeima
Buvo vedęs du kartus:

1. Ona Chodkevičiūtė (Vilniaus kašteliono Jeronimo Chiodkevičiaus duktė). Mirė 1620 m. Vaikai: 1) Sofija (1610–1639) - Lietuvos didžiojo etmono Povilo Jono Sapiegos pirmoji žmona. 2) Ona Sofija (1615 – 1664) - Vilniaus kašteliono Alberto Vladislovo Radvilos, o po jo mirties - Pranciškaus Florijono Zebžidovskio žmona.

2. Ona Pacaitė (Minsko vaivados Jono Paco duktė).

Mikalojus Boguslavas buvo paskutinis vyriškos Zenovičių giminės linijos atstovas. Po Onos Sofijos mirties Zenovičių valdos - Glubokas ir Smurgainys 1668 m. atiteko Radvilų giminei.

## Literatūra
* Насевіч В. Зяновічы // Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. Т.1: Абаленскі – Кадэнцыя / Рэдкал.: Г.П. Пашкоў (гал.рэд.) і інш.; Маст. З.Э. Герасімовіч. – Мн.: БелЭн, 2005. – 688 с.: іл. С. 661. ISBN 985-11-0315-2 ISBN 985-11-0314-4 (т. 1)

|-
Andrius Zenkovičius

**Andrius Zenkovičius**  (m. 1790) – LDK valstybinis vekėjas Smolensko kaštelionas 1770-1790 m., Lietuvos Tribunolo maršalka 1769/1770 m., Lietuvos prokuroras 1761-1765 m., Lietuvos iždo raštininkas 1750-1761 m., Ostrinsko seniūnas. 

## Biografija
1764 metais buvo LDK konfederacijos nerys.. 

1785 metais apdovanotas Baltojo erelio ordinu, 1769 metais Švento Stanslovo ordino kavalierius. 

## Literatūra
* Kawalerowie i statuty Orderu Orła Białego 1705-2008, 2008.

## Išnašos

|-
1977 m. Pasaulio ralio čempionatas

**1977 m. Pasaulio ralio čempionatas** buvo 5-asis Tarptautinės automobilių federacijos (FIA) rengiamo pasaulio ralio čempionato sezonas. Ralio kalendoriuje buvo iš viso 11 etapų. Marokas buvo iškritęs iš pasaulio ralio čempionato kalendoriaus. Užtat prisijungė Kvebekas ir Naujoji Zelandija.

## Žemėlapis

### Rezultatai

## Gamintojų čempionatas


## Vairuotojų čempionatas

## Nuorodos
* Oficialus Pasaulio ralio čempionato tinklalapis
Degaičių šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčia

**Degaičių šv. Petro ir Pauliaus bažnyčia** – veikianti katalikų bažnyčia Telšių rajone, Degaičių kaime, apie 3 km į šiaurės rytus nuo Telšių, 1 km į rytus nuo kelio . 

Degaičių parapijos bažnyčioje vyksta nuolatinės pamaldos, iškilmingai švenčiami šv. Petro ir Povilo atlaidai.

## Istorija

Degaičių bažnyčia savo istoriją skaičiuoja nuo 1993 m. Tuomet Degaičių gyventojui Juozui Šidlauskui kilo mintis kaime turėti bažnyčią. Tuščias buvusių kultūros namų pastatas atrodė tinkamas. Šiai minčiai pritarė ir kiti kaimo gyventojai. 1994 m. buvo gautas leidimas įkurti koplyčią. Tais pačiais metais koplyčia buvo iškilmingai pašventinta, jai suteiktas šv. Petro ir šv. Pauliaus vardas. 2012 m. koplyčia tapo bažnyčia.

Pirmasis koplyčios klebonas buvo Petras Merliūnas, vėliau jį pakeitė Romualdas Vėlavičius, vėliau Saulius Damašius, Vytautas Gedvainis, Vytautas Šiaudvytis, vėl Saulius Damašius, prelatas Juozas Šiurys, Vidmantas Šidlauskas, Sigitas Grigas, o nuo 2023 m. liepos – prelatas Juozas Šiurys.

## Architektūra

Įprastas sovietmečio visuomeninis pastatas, stovėjęs Degaičių parke, buvo pertvarkytas į kulto statinį. Varpinę atstoja bokštelis ant dvišlaičio stogo kraigo. Bažnyčios šventorius nėra aptvertas. Jame, į dešinę nuo paradinių durų, stovi medinis kryžius. Kairėje stovi koplytėlė su ornamentuotu kryžiumi ant akmeninio postamento (pastatyta minint bažnyčios 20-metį).

## Nuorodos

* Vyskupijos informacija
* Telšių vyskupija. Parapijų kontaktai 
* Šv. Petro ir Povilo atlaidai Degaičių bažnyčioje