open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Harvardo teisės mokykla

**Harvardo teisės mokykla** (, *Harvard Law*, **HLS**) – privati JAV teisės aukštoji mokykla, struktūrinis Harvardo universiteto padalinys. Seniausia JAV teisės mokykla. Teisės biblioteka – didžiausia pasaulyje.

Studijuoja 1800 studentų (2008 m.); pagal studijų programas – 1680 teisės daktaro (JD), 150 teisės magistro (LL.M.) ir 50 teisių daktaro (*Doctor of Laws, [[S.J.D.]]*).

## Išnašos

## Nuorodos

* Oficialus Harvardo teisės mokyklos tinklalapis 
* Harvardo universitetas
Killerpilze

**Killerpilze** (iš vokiečių k. „Grybai žudikai“) – Vokietijos poproko grupė iš Wertingen (šalia Dillingen, Vokietija). Debiutavo 2006 m. pavasarį su daina „Richtig Scheisse“ („Visiškas mėšlas“), kuri užėmė 17 vietą Vokietijos dainų dešimtukuose. Killerpilze vėliau išpopuliarėjo Prancūzijoje, Lenkijoje, Čekijoje, Austrijoje.

## Nariai
* Johannes „Jo“ Halbig (g. 1989 m. liepos 30 d.) – gitara, klavišiniai, vokalas.
* Fabian „Fabi“ Halbig (g. 1992 m. gruodžio 23 d.) – būgnai
* Maximilian „Max“ Schlichter (g. 1988 m. liepos 3 d.) – elektrinė gitara, vokalas (nuo 2002 m.).

## Killerpilze istorija
Iš pradžių grupė Killerpilze dainavo tiek vokiečių, tiek anglų kalba. Killerpilze įtaką padarė Die Ärzte (Vokietijos pankroko grupė), Enter Shikari, Fall Out Boy, Bullet for my Valentine, Lostprophets ir Beatsteaks. Grupė surinko lėšų, kurias panaudojo mokyklų Etiopijoje statybai.

## Diskografija

### Singlai
* 2006: *Richtig Scheisse (auf 'ne schöne Art und Weise)* (“Visiškas Mėšlas (gerąja prasme)”)
* 2006: *Springt hoch* („Šok aukščiau“)
* 2006: *Ich kann auch ohne dich* („Aš galiu būti be tavęs“)
* 2007: *Liebmichhassmich* („Myli mane, nekenti manęs“)
* 2007: *Ich Brauche Nichts* („Man nereikia“)
* 2007: *Letzte Minute* („Paskutinė minutė“)
* 2008: *Verrockt* 
* 2010: *Drei*

### Albumai
* 2004: *Von Vorne durch die Punkallee* („Tiesiai per panko kelią“)
* 2006: *Invasion der Killerpilze* („Killerpilze Invazija“)
* 2007: *Mit Pauken und Raketen* („Su būgnais ir raketomis“)

## Nuorodos
* Oficiali svetainė (Vokietija)
Retriveris

**Retriveris** – viena iš šunų veislių:

* Naujosios Škotijos retriveris (*Nova Scotia Duck Tolling Retriever*);
* Garbanotasis retriveris (*Curly Coated Retriever*);
* Lygiaplaukis retriveris (*Flat Coated Retriever*);
* Labradoro retriveris (*Labrador Retriever*);
* Auksaspalvis retriveris (*Golden Retriever*);
* *Chesapeake Bay Retriever*.
Natūralių buveinių ir laukinės faunos bei floros apsaugos direktyva

**Tarybos direktyva dėl natūralių buveinių ir laukinės faunos bei floros apsaugos**, **92/43/EEB** (**Fauna-Flora-Habitat direktyva**, *[[fauna]]* - gyvūnai, *[[flora]]* - augalai, *[[habitat]]* - gyvenamoji erdvė, sntr. **FFH direktyva**) - ES aplinkos teisės direktyva, priimta 1992 m. gegugžės 21 d.

Kartu su Paukščių apsaugos direktyva yra svarbus teisės aktas įgyvendinant tarptautinės aplinkos teisės sutartis kaip Berno konvencija ir kt. Vienas pagrindinių įgyvendinimo instrumentų - saugomų teritorijų tinklos (Natura 2000) sukūrimas. Priimta atsižvelgiant į ES valstybių narių natūralių buveinių būklę europinėje teritorijoje, siekiant jas išsaugoti ir puoselėti.

## Nuorodos
* Direktyvos tekstas (PDF)
Angrapė

**Angrapė** arba **Ungura** (, , ) – upė Lenkijoje, Varmijos Mozūrų vaivadijoje ir Rusijoje, Kaliningrado srityje. Upės ilgis 172 km iš jų 120 – Kaliningrado srityje.

Pavadinimas kilęs iš prūsiškų žodžių anguris (ungurys) ir apis (upė). Notangų dar vadinta **Vingrupė**.

## Geografija
Išteka iš Mozūrų ežerų, teka į šiaurės vakarus, Černiachovske susilieja su Įsručiu ir suformuoja Prieglių.

* Intakai – Geldapė, Pisa.
* Miestai prie upės – Ungura (), Darkiemis (), Įsrutis ().

Upė patvenkta hidroenergijos gamybai.
Skonio jutimas

**Skonio jutimas** – pojūtis, kai skonis jaučiamas dėl liežuvyje esančių skonio receptorių, kurie reaguoja tik į vandenyje (seilėse) ištirpusias medžiagas.

Įvairios ištirpusios medžiagos gali sudirginti tik tam tikrus skonio receptorius. Liežuvis, skruostai, antgerklis, viršutinė stemplė gali jausti visus 5 skonius. Prieš 1974 buvo dažnai publikuojama, kad tik kai kurios liežuvio vietos jaučia tam tikrus skonius, dėl klaidingo 1901 m. vokiečių mokslinio darbo "Zur Psychophysik des Geschmackssinnes". Ištirpusioms medžiagoms sudirginus liežuvyje esančius receptorius, juose kyla nerviniai impulsai, kurie nervais sklinda į galvos smegenis. Tada suvokiamas ir jaučiamas skonis.

Smarkiai nušalus arba nusiplikinus +50 °C temperatūros skysčiu, liežuvis kurį laiką nebejunta skonio.

## Šaltiniai
Imperatorius Fokas

**Fokas** (: *Phōkas*, , g. apie 547 m. Trakija – 610 m. spalio 5 d. Konstantinopolis) – 602–610 m. Bizantijos imperatorius.

## Biografija

Trakų kilmės. 602 m. tarnavo centurionu kariuomenėje, kuri sukilo prieš imperatorių Maurikijų. Pasiųstas į Konstantinopolį derėtis vadovavo miestiečių sukilimui. Maurikijui ir jo sūnums žuvus pasiskelbė imperatoriumi.

Pripažino Romos religinę viršenybę ir pelnė popiežiaus Grigaliaus I palankumą. Dėl monofizitų sektos ir judėjų persekiojimo prieš jį sukilo Bizantijos rytų provincijos, į jas 606–608 m. įsiveržė Persijos kariuomenė, kuri priėjo prie Chalkedono. 610 m. Kartaginos egzarcho pasiųsta kariuomenė nuvertė Foką, jis buvo nukirsdintas.

## Šaltiniai

## Literatūra
* René Guerdan, Himmel und Hölle von Byzanz. Tausend Jahre eines Weltreiches, Paul List Verlag, München 1956, S. 71
* Ralph-Johannes Lilie: Byzanz. Das zweite Rom. Berlin 2003, S. 75–81 (Lilie bemüht sich um eine neue Bewertung des Kaisers, wobei seine Thesen allerdings weiterer Diskussion bedürfen).
* John Martindale: The Prosopography of the Later Roman Empire IIIb. Cambridge 1992, S. 1030–1032 (knapper Überblick mit Quellenhinweisen).
* Frank Thiess: Die griechischen Kaiser. Die Geburt Europas. Paul Zsolnay Verlag, Hamburg/Wien 1959 (literarisch-populärwissenschaftliche Bearbeitung der Zeit von Justinian I. bis Justinian II.).
* Charles, R. H. The Chronicle of John, Bishop of Nikiu Translated from Zotenberg’s Ethiopic Text, 1916. Reprinted 2007. Evolution Publishing, ISBN 978-1-889758-87-9.
* Olster, David Michael, The Politics of Usurpation in the Seventh Century: Rhetoric and Revolution in Byzantium, (Adolf M Hakkert, 1993) ISBN 90-256-1010-2

## Nuorodos
* Viduramžių genealogija
Alna (upė)

**Alna** (prūs. *Alnā*, ), **Lava** (), **Lyna** () – upė Lenkijoje, Varmijos Mozūrų vaivadijoje ir Rusijoje, Kaliningrado srityje. Kairysis Priegliaus intakas. Prasideda Mozūrų ežeryne, prie Alnos (*Łyna*) kaimo Lenkijoje, 9 km į šiaurę nuo Nidzicos, aukštupyje teka per keletą ežerų. Įteka į Prieglių 72 km nuo jo žiočių, ties Vėluva.

Ilgis – 264 km, iš jų 190 km Lenkijoje ir 74 km Rusijoje. Baseino plotas – 7 126 km², iš jų 5719 km² Lenkijoje ir 1407 km² Rusijoje. Vagos plotis aukštupyje 15–20 m, vidurupyje 20–40 m, žemupyje 30–50 metrų. Gylis aukštupyje iki 1 m, vidurupyje 1,5–2 m, žemupyje 2–4 m. Srovės greitis 0,2–0,5 m/s, vidutinis nuolydis 0,52 m/km. Aukštupyje slėnis siauras, gilus, Lenkijos-Rusijos pasienyje yra rėvų, žemupyje – užtvankų. Veikia 5 hidrologijos stotys, iš jų 4 – Lenkijoje. Aukštupyje įkurtas Romano Kobenzos Alnos upės ištakų gamtos draustinis.

Svarbiausi intakai: Vadanga, Kirsna, Šimša, Pisa, Gubrė, Apta, Mozūrų kanalas (dešinieji); Spuigė, Sunia, Elmona (Elma), Svėnė  (kairieji). Prie Alnos įsikūrę miestai: Olštynas, Dobre Miastas, Varmės Lidzbarkas, Barštynas ir Šipapilis Lenkijoje; Frydlandas ir Vėluva Karaliaučiaus krašte.

XIX a. Alna pradėta naudoti vandens transportui. Aukštupyje plukdyta mediena, žemupys naudotas laivybai. Vaga gilinta, valyta, tiesinta, sutvirtinti krantai, pastatytas Piniavos šliuzas. 1887–1894 m. pro šliuzą praplaukė 1130 laivų ir 295 garlaiviai, kasmet pervežta 40–60 tūkst. tonų krovinių.

## Šaltiniai
Bronys Savukynas

**Bronys Savukynas** (1930 m. sausio 5 d. (arba 1929 m. gruodžio 16 d.) Čivonyse, Veisiejų valsčius, Seinų apskritis – 2008 m. balandžio 20 d. Vilniuje) – Lietuvos filologas, kalbininkas, vertėjas, žurnalistas, redaktorius.

## Biografija
1949 m. sidabro medaliu baigė Leipalingio gimnaziją. 1949 m. studijavo Kauno universiteto Architektūros fakultete. 1950–1955 m. Taučionių septynmetės mokyklos, 1955 m. Giedraičių vidurinės mokyklos mokytojas. 1950–1955 m. Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultete studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą; 1955–1958 m. Lietuvių kalbos katedros aspirantas.

1958–1965 m. Lietuvos mokslų akademijos Lietuvių kalbos ir literatūros instituto jaunesnysis mokslinis bendradarbis. 1966–1967 m. Knygų rūmų redaktorius. 1968–1970 m. Paminklų konservavimo instituto vyresnysis mokslinis bendradarbis. 1970 m. pradėjo dirbti žurnalo „Kultūros barai“ redakcijoje kalbos redaktoriumi, vėliau skyriaus redaktoriumi, 1992–2008 m. šio žurnalo vyriausiasis redaktorius. Atgimimo laikotarpiu buvo vienas iš Liberalų partijos iniciatorių.

Buvo aktyvus lietuvių ir lenkų kultūrinio bendradarbiavimo skatintojas: organizavo Lietuvos ir Lenkijos kultūros kūrėjų konferencijas Vygriuose (1997 m.) ir Druskininkuose (1998 m.), vadovavo Lietuvos delegacijoms.

Parašė darbų iš lietuvių onomastikos, etimologijos, kalbos kultūros. Išvertė grožinės prozos kūrinių iš vokiečių, lenkų, latvių kalbų.

2010 m. LR kultūros ministerija įsteigė kasmetinę Bronio Savukyno premiją, skiriamą publicistinių kūrinių autoriams, kultūros leidinių vyriausiesiems redaktoriams už lietuvių kalbos grynumo ir taisyklingumo puoselėjimą, humanistinių vertybių, analitinės minties ir intelektualinės kultūros skleidimą periodiniuose kultūros leidiniuose.

## Bibliografija
* *Vardai ir žodžiai*. – Vilnius, 1971.
* *Kalba ir mintis*. – Vilnius, 1980.
* *Mintis ir ženklas*. – Vilnius, 1983.
* *Žmonės ir kalba*. – Vilnius, 1977.
* *Žodžiai ir žmonės*. – Vilnius, 1974.
* *Ženklai ir prasmės*. – Vilnius, 1987.
* *Lietuvių vardų kilmės žodynas*, kartu su K. Kuzaviniu. – Vilnius, 1987, 2006.
* *Lietuvos upių ir ežerų vardynas*, bendradarbis, Vilnius, 1963.

## Įvertinimas
* 1998 m. Lietuvos Respublikos ir Lenkijos Respublikos parlamentinės asamblėjos premija
* 2005 m. DLK Gedimino 4 laipsnio ordinas 
* 2006 m. Šventojo Kristoforo statulėlė
* 2007 m. Vyriausybės kultūros ir meno premija
* 2010 m. Kultūros ministerijos garbės ženklas „Nešk savo šviesą ir tikėk“ (po mirties)

## Šaltiniai
Indas (reikšmės)

Žodis **indas** reiškia:

* indas – talpykla medžiagoms laikyti, maistui gaminti ir pan;
** Diuaro indas – cheminis įtaisas, skirtas suskystintoms dujoms laikyti;
** Drekselio indas – cheminis įtaisas dujoms gryninti ar jų cheminei sudėčiai nustatyti;
** kriogeninis indas – specialios konstrukcijos nuo šilumos izoliuotas indas, skirtas laikyti kriogeninius skysčius ir/ar dujas;
** slėginis indas – indas, skirtas skysčiams, garams, dujoms ir jų mišiniams laikyti padidintame slėgyje;
** Tiščenkos indas – cheminis įtaisas, skirtas dujoms valyti skystais ar kietais absorbentais;
* indas – vamzdelis organizme, kuriuo teka skysčiai:
** vandens indai – vamzdelio formos dariniai medienoje, kuriais keliauja vanduo;
** rėtinis indai – vamzdelio formos dariniai karnienoje, kuriais keliauja vanduo su ištirpusiomis organinėmis medžiagomis;
** kraujo indai – kraujagyslės.

Taip pat:
* indai – tauta, gyvenanti Indijoje;
* Indas – upė Indijoje.
Plynoji

**Plynoji** – aukštapelkė Mažonų ir Žygaičių seniūnijose, Pagramančio RP, Tyrelio miške.

Pelkėje durpių sluoksnio storis 3–4 m, plotas – 357 ha. Pelkės centrinė dalis iškilusi 60 m virš jūros lygio. Yra pelkės pažintinis takas, jo ilgis 1,6 km (iki remonto). Iš pelkės išteka Alanga, Krančia ir Vynija. Netoliese yra Dabrupio pažintinis takas, jo ilgis 0,9 km. 1996 m. įsteigtas Plynosios telmologinis draustinis.

## Išnašos
Imperatorius Henrikas III

**Henrikas III** (, 1017 m. spalio 28 d. – 1056 m. spalio 5 d. Bodfeldas, Harcas, Saksonija) – 1046–1056 m Šventosios Romos imperijos imperatorius, 1039–1056 m. Vokietijos karalius, 1027–1042 m. Bavarijos hercogas Henrikas VI, 1038–1045 m. Švabijos hercogas Henrikas I.

## Biografija

Kilęs iš Salijų dinastijos. Tėvas imperatorius Konradas II, motina Gizela Švabė.
## Šeima
Pirmoji žmona Gunhilda Danė, Danijos karaliaus Knuto Didžiojo ir Emos Normandės duktė. Su ja gimė duktė Beatričė (1037–1061 m.)

Antroji žmona Agnesė Puatu. Su ja gimė vaikai:
* Adelheida (1045–1096 m.)
* Gizela (1047–1053 m.)
* Matilda (1048–1060 m.), nuo 1059 m. Švabijos hercogo Rudolfo Reinfeldeno žmona.
* Būsimasis imperatorius Henrikas IV (1050–1106 m.), jam esant mažam regentė buvo jo motina.
* Konradas Bavaras (1052–1055 m.)
* Judita (1054–1096 m.), nuo 1063 m. Vengrijos karaliaus Solomono žmona, nuo 1089 m. Lenkijos kunigaikščio Vladislovo I Hermano žmona.

## Valdymas

Pasinaudodamas popiežiaus valdžios susilpnėjimu 1046 m. privertė Sutri sinodą išrinkti popiežiumi Bambergo vyskupą (popiežius Klemensas II). Paskutinis imperatorius, lėmęs popiežiaus išrinkimą. Rėmė vadinamąjį Vakarų judėjimą, siekiantį apvalyti nuo negerovių Vakarų Bažnyčią.

## Šaltiniai

## Literatūra
* Frutolfs und Ekkehards Chroniken und die anonyme Kaiserchronik / Hrsg.: Franz-Josef Schmale / I. Schmale-Ott; Ausgewählte Quellen zur deutschen Geschichte des Mittelalters (Freiherr-vom-Stein-Gedächtnisausgabe) Bd. 15, 1972
* Mechthild Black: Die Töchter Heinrichs III. und der Kaiserin Agnes. – in: Vinculum Societatis: Festschrift für Joachim Wollasch, 1991. S. 36-57
* Mechthild Black-Veldtrup: Kaiserin Agnes (1043–1077): Quellenkritische Studien. – Köln: Böhlau Verl., 1995
* Egon Boshof: „Die Salier“. – 4., akt. Aufl. – Stuttgart (u. a.): Kohlhammer, 2000. – ISBN 3-17-016475-9
* Johannes Laudage: Die Salier: Das erste deutsche Königshaus. – München: Beck, 2006. – ISBN 3-406-53597-6
* Bernd Schneidmüller/ Stefan Weinfurter (Hrsg.): Die deutschen Herrscher des Mittelalters. Historische Porträts von Heinrich I. bis Maximilian I. Beck, München 2003 ISBN 3-406-50958-4
* Ernst Steindorff: Jahrbücher des Deutschen Reichs unter Heinrich III. 2 Bände, WBG Darmstadt, 1963, ND von 1874 und 1881, bislang einzige Biographie Heinrichs III.

## Nuorodos
* Viduramžių genealogija
Elektrinis laidumas

**Elektrinis laidumas**, **elektrinis laidis** – medžiagos savybė praleisti elektros srovę. Įvairioms medžiagoms yra būdingas skirtingas elektrinis laidumas. Jis priklauso nuo medžiagos savybių, kadangi tai dydis, atvirkščias savitajai elektrinei varžai.

Savitasis elektrinis laidumas žymimas simboliu **σ** ir matuojamas **S·m<sup>-1</sup>** (simensas į metrą), gali būti išreiškiamas elektros srovės tankio **J** ir elektrinio lauko stiprio **E** dydžiais:

: \mathbf{J} = \sigma \mathbf{E}

Elektrinis laidumas labai priklauso nuo temperatūros.

## Medžiagų skirstymas pagal elektrinį laidumą
Pagal elektrinį laidumą medžiagos skirstomos į:
* laidininkus (pvz., įvairūs metalai);
* izoliatorius (pvz., stiklas ar vakuumas);
* puslaidininkius (tam tikros tarpinės medžiagos tarp laidininkų ir izoliatorių, kurių elektrinis laidumas priklauso nuo įvairių sąlygų, pvz., temperatūros).

## Kai kurių medžiagų savitasis elektrinis laidumas
Čiuvašija

**Čiuvašija** (, čiuv. *Чăваш Республики*) – federacinė respublika Rusijoje, Pavolgyje. Pietuose ribojasi su Uljanovsko sritimi, pietvakatiuose – Mordvija, vakaruose – Žemutinio Naugardo sritimi, šiaurėje – Marių Respublika, rytuose – Tatarstanu. Sostinė – Čeboksarai.

## Istorija
1920 m. sudaryta Čiuvašijos autonominė sritis. 1925 m. performuota į autonominę respubliką. Nuo 1992 m. yra federacinė Rusijos respublika.

## Geografija
Čiuvašija išsidėsčiusi Rytų Europos lygumoje, Volgos vidurupyje (beveik visa teritorija dešiniajame krante). Iškilusi Pavolgio aukštuma (aukštis iki 266 m). Kairiajame krante – pelkėta lyguma.

Klimatas ryškiai kontinentinis. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra -12&nbsp;°C, liepos – apie 19&nbsp;°C. Vidutinis metinis kritulių kiekis – 450 mm. Didžiausios upės – Volga, su intakais Sura ir Sviaga. Ant Volgos yra Čeboksarų tvenkinys.

Vyrauja miškastepių augalija. Šiaurėje – mišrieji miškai.

## Gyventojai
Čiuvašijoje yra 9 miestai; didžiausi:
* Čeboksarai – 441,3 tūkst. gyv. (2007 m.)
* Novočeboksarskas – 126,0
* Kanašas – 47,9
* Alatyrė – 42,3
* Šumerlia – 34,2
* Civilskas – 13,0
* Kozlovka – 11,9

Tautinė sudėtis (2002 m.):
* čiuvašai – 67,69 %
* rusai – 26,53 %
* totoriai – 2,77 %
* mordviai – 1,22 %
* ukrainiečiai – 0,49 %
* mariai – 0,27 %

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Čeboksarai

**Čeboksarai** (, čiuv. *Шупашкар*) – miestas Rusijoje, Volgos dešiniajame krante, Čiuvašijos respublikos sostinė. 446,8 tūkst. gyventojų (2007 m.). Mašinų gamybos, tekstilės, maisto, medienos apdirbimo pramonė. Yra 2 universitetai, žemės ūkio akademija. Taip pat 4 teatrai, muziejai (Čiapajevo, menų).

## Istorija

Čeboksarai minimi nuo 1469 m. Miesto statusą įgijo 1781 m.


Image:Tsjeboksary-golfen.jpg|Motinos-globėjos paminklas
Image:Ch20.JPG|Dievo Motinos ėmimo į Dangų cerkvė
Image:Cheboksary Prospekt Traktorostroiteley.JPG|Traktorių gamintojų prospektas
Slėginis indas

**Slėginis indas** – specialiai suprojektuotas indas, skirtas skysčiams, garams, dujoms ir jų mišiniams laikyti padidintame slėgyje (didesniame, negu atmosferos).

Skirtingose šalyse slėginių indų apibrėžtys skiriasi, apibūdinant tokius indus paprastai nurodomas didžiausias saugus slėgis (kurį indas gali atlaikyti) bei didžiausia slėgio ir tūrio (paprastai tik dujinės fazės) sandauga, kuri nurodo inde esamą potencinę energiją.

## Naudojimas
Slėginiai indai naudojami daugelyje sričių, tiek pramonėje, tiek moksle ar buityje:
* suslėgto oro rezervuarai – akvalangistų oro balionai, pneumatinių ginklų () oro talpyklės, suslėgto oro balionėliai dulkėms nupūsti, pneumatinių stabdžių suspausto oro balionai ir kt.
* karšto vandens rezervuarai – pvz., centrinio šildymo sistemose
* sterilizavimo vandens garais indai – medicininiai ir pramoniniai sterilizatoriai (autoklavai)
* distiliacijos indai – naftos ir naftos chemijos pramonėje
* gyvenamosios patalpos – kosminiuose laivuose, orbitinėse stotyse, povandeniniuose laivuose
* aerozolio indeliai – slėginiai indeliai su purkštukais, skirti aerozoliams (pvz., plaukų lakui, dezodorantams ir kt.) išpurkšti
* suslėgtų dujų talpyklės – balionai, kuriuose laikomas acetilenas, deguonis, chloras, vandenilis, butanas, propanas ir kitos dujos.

## Nuotraukos

Image:Pressure_Vessel.jpg|Plieninis stacionarus slėginis indas
Image:Druckbehaelter01.jpg|Plieninis pramoninis rezervuaras suslėgtam orui
Image:Pony bottle.jpg|Akvalangisto oro balionai
Image:ButaneGasCylinder.jpg|Suskystinto butano balionas
Image:Argon.jpg|Suslėgto argono balionai, skirti gaisrui gesinti serverių patalpoje
Image:LPG cylinders.JPG|Suskystintų gamtinių dujų balionai


## Sauga
Slėginiai indai yra padidinto pavojaus šaltinis, todėl jų gamyba ir eksploatacija yra ypatingai prižiūrimi, tai reguliuoja specialios institucijos, remdamosios tarptautiniais ir nacionaliniais slėginių indų standartais.

## Konstrukcija
Slėginiai indai gali būti bet kokios formos, tačiau paprastai naudojami rutuliški, cilindriniai ar kūgiški, arba sudaryti iš šių formų derinių. Kitos formos naudojamos rečiau, kadangi sunkiau apskaičiuoti jų mechaninį atsparumą.

Teoriškai optimali slėginio forma yra rutulys, tačiau tokios formos indai yra sunkiai pagaminami, todėl brangesni. Dažniausiai naudojama forma – cilindras, dažnai su pusrutuliškais ar panašiai kupoliškais galais.

Slėginiai indai gaminami iš bet kokių medžiagų, atsparių tempimui ir chemiškai atsparių medžiagoms, kurios bus inde laikomos. Dažniausia medžiaga – plienas. Gaminant rutuliškus slėginius indus štampuotos dalys suvirinamos, nors suvirinimas gali pabloginti plieno patvarumą, todėl suvirinimo kokybė griežtai prižiūrima.

Kai kurie slėginiai indai gaminami iš kompozitų – pvz., austinio anglies pluošto, užlieto polimeru. Tokie indai gali būti labai lengvi, kadangi anglies pluoštas itin atsparus tempimui, bet jų gamyba pakankamai sudėtinga.
Suderintas vartotojų kainų indeksas

**Suderintas vartotojų kainų indeksas** (SVKI) – tai tam tikras „vartotojų infliacijos“ kainų indeksas, nusakantis vidutinį kainų pokytį per tam tikrą laiko tarpą išlaikant vartotojų populiacijos sudėtį ir bazinio laikotarpio namų ūkių vartojimo išlaidų struktūrą. SVKI skaičiavimo metodika yra suderinta su visomis Europos Sąjungos  šalimis.

SVKI pradėtas skaičiuoti 1992 m. po Mastrichto sutarties pasirašymo, siekiant užtikrinti ekonominį ES valstybių narių suartėjimą. Europos centrinis bankas SVKI naudoja pinigų politikai vykdyti, ES valstybių narių kainų stabilumui užtikrinti, infliacijai stebėti. Indeksas taip pat dažnai naudojamas atliekant tarptautinius palyginimus.

## Bendroji informacija

Lietuvoje, SVKI skaičiuoja ir kas mėnesį skelbia Lietuvos Respublikos statistikos departamentas. Papildomai SVKI taip pat teikiamas Europos Komisijos statistikos skyriui (Eurostatui).

Vartojimo prekių ir paslaugų kainas registruoja teritorinių statistikos įstaigų kainų klausėjai, lankydamiesi atrinktuose prekybos centruose, paslaugas teikiančiose įmonėse, remdamiesi tam tikrais teisės aktais, savivaldybių teisės aktais, kainoraščiais ar internete skelbiama informacija.

SVKI yra bazinių pastovios struktūros svorių indeksas, rodantis tik kainų pokyčius. SVKI sudaromas taikant individualaus vartojimo išlaidų pagal paskirtį klasifikatorių, pritaikytą SVKI (). Taikant jį, visos vartojimo prekės ir paslaugos klasifikuojamos į 12 skyrių, 39 grupes ir 91 klasę. Indeksui sudaryti naudojami trijų tipų baziniai laikotarpiai: svorių, kainų ir indekso. Bazinis laikotarpis ES šalyse yra 2005 m., ir šių metų SVKI vidurkis lygus 1 (arba 100 proc., jei matuojamae procentais).
Užupis (reikšmės)

**Užupiu** (arba ***Užupe***) vadinama:

* gyvenvietės:
** Užupis, kaimas Alytaus rajone;
** Užupės, kaimas Jonavos rajone;
** Užupė, kaimas Kėdainių rajone;
** Užupis, buvęs kaimas Molėtų rajone;
** Užupė, buvęs kaimas Radviliškio rajone;
** Užupė, buvęs viensėdis Širvintų rajone;
** Užupis, kaimas Švenčionių rajone;
** Užupė, kaimas Telšių rajone;
** Užupis, Ukmergės miesto dalis;
** Užupis, kaimas Vilkaviškio rajone;
** Užupis, Vilniaus miesto dalis;
** Užupis, viensėdis Vilniaus rajone;
* Užupis, upelis Tauragės rajone

## Kitos reikšmės
* Zareča
Chasaviurtas

**Chasaviurtas** () – miestas Dagestane (Rusija), prie Jaryksu upės, 82 km į šiaurės vakarus nuo Machačkalos; rajono centras. 134,6 tūkst. gyventojų (2007). Geležinkelio stotis. Išvystyta statybų, siuvimo, baldų, maisto, vyno pramonė. Apylinkėse rasti senovės skitų kapai.

## Istorija

Įkurtas 1846 m. kaip karinė tvirtovė (kumykų kalba miesto vardas reiškia „Chasavo gyvenvietė“). XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje tapo prekybos centru. 1931 m. gavo miesto teises.
Bosas (reikšmės)

Žodis **bosas** reiškia:

* bosas – žemiausias vyriškas balsas;
* bosas – dainininkas, turintis boso tipo balsą;
* bosas – žemo garso styginis ar pučiamasis muzikos instrumentas;
* bosas – statinė ar į statinę telpantis medžiagos kiekis;
* bosas – įmonės, įstaigos, profsąjungos ir pan. vadovas, viršininkas;
* bosas – kompiuterinio žaidimo personažas, kompiuterio valdomas žaidėjo priešininkas;
* Bosas – lietuviška vyriška pavardė.
Ingušija

**Ingušija** (, ) – federacinė respublika pietų Rusijoje, Kaukaze. Ribojasi su Čečėnija rytuose, su Šiaurės Osetija vakaruose ir su Gruzija pietuose.

## Istorija
1934 m. drauge su Čečėnija įėjo į Čečėnijos-Ingušijos autonominę sritį, nuo 1936 m. – autonominę respubliką. 1991 m. Čečėnija ir Ingušija atskirtos.

2000 m. Ingušijos sostinė iš Nazranės perkelta į Magasą.

## Geografija

Ingušija išsidėsčiusi Kaukazo kalnuose. Aukštis iki 4451 m (Šano kalnas). Didžiausios upės – Terekas, Sunža, Asa.

Klimatas vidutinių platumų, kontinentinis. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra -3 -10&nbsp;°C, liepos vidutinė temperatūra +21&nbsp;°C. Vidutinis metinis kritulių kiekis 450–650 mm.

## Gyventojai

Tautinė sudėtis (2002 m.):
* ingušai – 77,3 %
* čečėnai – 23,2 %
* rusai – 1,2 %

### Miestai

Didžiausi miestai 2003 m. (tūkst. gyventojų):
* Nazranė – 132,2
* Sunža – 65,1
* Malgobekas – 44,0
* Karabulakas – 34,6
* Ekaževas – 23,2
* Troickaja – 21,5

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Kabarda-Balkarija

**Kabarda-Balkarija** (), **Kabardos-Balkarijos Respublika** (, , ) – federacinė respublika pietų Rusijoje, Kaukaze. Ribojasi su Stavropolio kraštu šiaurėje, su Šiaurės Osetija rytuose, su Gruzija pietuose ir su Karačajevo Čerkesija vakaruose. Sostinė – Nalčikas.

## Istorija
 

1922 m. sudaryta Kabardos-Balkarijos autonominis sritis, 1936 m. pertvarkyta į autonominę respubliką. Nuo 1992 m. Rusijos federacinė respublika.

## Geografija
Kabarda-Balkarija plyti Kaukazo kalnų šiaurinėje pašlaitėje ir Kabardos lygumoje. Aukščiausia vieta – Elbruso kalnas (5642 m).

Klimatas vidutinių platumų, kontinentinis. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra nuo -4&nbsp;°C lygumoje iki -12&nbsp;°C kalnuose, liepą atitinkamai 23 ir 4&nbsp;°C. Vidutinis metinis kritulių kiekis 500–2000 mm. Didžiausios upės – Terekas, Malka, Baksanas.

Lygumose būdingos stepės, besimainančios su ąžuolų, bukų, skroblų miškais. Aukštikalnėse – subalpinės ir alpinės pievos, ledynai. Saugomos teritorijos: Paelbrusės nacionalinis parkas, Kabardos-Balkarijos rezervatas.

## Gyventojai
Tautinė sudėtis 2010 m.:
* kabardinai – 57,2 %
* rusai – 22,5 %
* balkarai – 12,7 %
* osetinai – 1,1 %
* turkai, ukrainiečiai, armėnai, korėjiečiai, čečėnai, vokiečiai, čigonai ir kt.

### Miestai

Kabardos Balkarijoje yra 8 miestai:
* Nalčikas – 239 tūkst. gyv. (2021 m.)
* Prochladnas – 58,7
* Baksanas – 38,6
* Nartkala – 30,4
* Maiskis – 26,3
* Tyrnyauzas – 20,6
* Terekas – 19,6
* Čegemas – 18,5

Be to, Dugulubgėjaus kaime gyvena 20,7 tūkst. gyventojų.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Fernando Lugo

**Fernandas Armindas Lugas Mendesas** (g. 1951 m. gegužės 30 d. San Pedro del Paranoje, Itapujos dep.) – Paragvajaus politikas ir katalikų bažnyčios buvęs vyskupas, nuo 2008 m. rugpjūčio 15 d. iki 2012 m. – šalies prezidentas. Atstovauja partijai „Patriotų Aljansas už pasikeitimus“ (*Alianza Patriótica por el Cambio*).

## Biografija

Nuo 1977 m. Fernando Lugo yra *Societas Verbi Divini* katalikų misijos kunigas. Dirbo misijoje Ekvadore. 1983 m. Romoje, Pontificiniame Grigalijaus universitete baigė dvasingumo ir sociologijos studijas. 1994 m. grįžo į Paragvajų ir tapo San Pedro vyskupijos vyskupu. Kad galėtų eiti prezidento pareigas, Lugo pateikė prašymą suspenduoti jo, kaip dvasininko, pareigas. Popiežius Benediktas XVI suspendavo jo, kaip dvasininko statusą, ir formaliai Lugo tapo pasauliečiu.

Fernando Lugo kovoja prieš socialinę atskirtį Paragvajuje, ir liaudyje žinomas kaip „vargingųjų vyskupas“. Nepaisant tradicinio bažnyčios siejimo su dešiniąja pakraipa, Lugo pasisako už socialistinę politiką, palaiko socialistines jėgas Lotynų Amerikoje (pvz., Hugo Chavez), tačiau labiau siekia spręsti problemas šalies viduje, o ne tarptautinėje politikoje.

2008 m. prezidento rinkimuose Lugo aplenkė iki tol šalies politioje dominavusios *Colorado* partijos kandidatę Blanca Ovelar. Fernando Lugo tapo tik antruoju kairiosios pakraipos Paragvajaus vadovu.

Tapęs prezidentu Lugo atsisakė savo prezidentinės algos, kadangi jo teigimu ji turi priklausyti vargingesniems žmonėms. Naujasis prezidentas taip pat pasiūlė pasielgti ir kitiems politikams.

Kadangi Lugo neturi žmonos, pirmąja šalies ponia jis paskyrė savo vyresniąją seserį Mercedes Lugo. Be to, į indėnų reikalų ministro pareigas jis paskyrė indėnų ačų bendruomenės narę Margarita Mbywangi, kuri tapo pirmąja indėne šalyje, užimančia tokias aukštas pareigas.

2012 m. birželio 21 d. prezidentui Lugo deputatų rūmai iškėlė apkaltą dėl policijos ir bežemių ūkininkų susirėmimo, kuriame žuvo 17 žmonių. 39 parlamentarai balsavo už Lugo pašalinimą iš prezidento pareigų, 4 prieš. Fernando Lugo atsatydintas iš prezidento pareigų, vietoje jo paskirtas Federico Franco. Kaimyninių šalių vadovai pasmerkė tokius Paragvajaus veiksmus kaip valstybinį perversmą ir pagrasino išmesti šalį iš Mercosur organizacijos.

## Nuorodos

* Oficiali svetainė

### Šaltiniai
Suverenitetas

**Suverenitetas** – visiškas politinis, teisinis ir kitoks valstybės savarankiškumas, nepriklausomybė.

Valstybės suvereniteto galias riboja tik tarptautinė teisė. Šias išskirtines galias turi kiekviena valstybė kaip tarptautinės teisės subjektas, nepaklūstantis jokio kito šios teisės subjekto valdžiai.

Suverenitetas neatskiriamas nuo valstybės nepriklausomybės. Kiekviena pasiekusi nepriklausomybę valstybė yra suvereni. Suverenitetas apibrėžia, kad niekas negali kištis į nepriklausomos valstybės vidaus reikalus, kurios viduje valstybės valdžia yra aukščiausia valdžia visos teritorijos ir gyventojų atžvilgiu.
Bomba (reikšmės)

Žodis **bomba** gali reikšti:
* bomba – sprogstamasis įtaisas:
** bomba – savadarbė mina, pvz.:
*** paštinė bomba
** bomba – iš lėktuvų mėtomas sprogstamasis įtaisas;
* kalorimetrinė bomba – sandarus plieninis indas, naudojamas degimo šilumai matuoti;
* Bomba – įrašų leidybos kompanija.
* Bomba Records – (UAB „Bombos įrašai“) – Lietuvos muzikos atlikėjų įrašų leidybos įmonė

Šnekamojoje kalboje žodis **bomba** vartojamas ir kitomis sąvokomis:
* *bomba* (žargonas) – plastikinis 1,5 l ar didesnės talpos butelis alaus ar kitokio gėrimo;
* *seksbomba* (šnek. k., ) – itin seksualiai patraukli moteris ar mergina (dažniausiai aktorė ar modelis).
Imperatorius Henrikas IV

**Henrikas IV** (, 1050 m. lapkričio 11 d. Goslaras – 1106 m. rugpjūčio 7 d. Lježas) – 1084-1105 m. Šventosios Romos imperijos imperatorius, 1054-1106 m. Vokietijos karalius, 1055-1061 m. Bavarijos hercogas Henrikas VII.

## Biografija

Kilęs iš Salijų dinastijos. Tėvas imperatorius Henrikas III, motina Agnesė Puatu. 
## Šeima
Žmona Berta Savojietė, vaikai:
* Agnesė Vokietė (1072–1143 m.), Švabijos hercogo Frydricho I Štaufeno žmona.
* Konradas II (1074–1101 m.)
* Adelaidė, mirė maža
* Henrikas, mirė mažas
* Henrikas V

1087 m. mirus žmonai, vedė Kijevo kunigaikščio Vsevolodo I dukterį, Eupraksiją. Jos brolis Kijevo Rusios valdovas Vladimiras II Monomachas.

## Valdymas

Iki pilnametystės 1065 m. regente buvo motina, nuo 1062 m. Kelno ir Bremeno arkivyskupai. Motina suteikė savarankiškumą Bavarijai, Karintijai ir Švabijai, o sustiprėję kunigaikščiai pasipriešino karaliaus valdžiai. 1073-1075 m. buvo sukilusios Saksonija ir Tiuringija.

1076 m. pradėjo kovą dėl investitūros. Popiežius Grigalius VII jį ekskomunikavo. Dėl stiprios opozicijos Vokietijoje, kur jo priešininkai paskelbė antikaralių – Švabijos kunigaikštį Rudolfą, buvo priverstas nusileisti popiežiui. 1080 m. dar kartą ekskomunikuotas, bet tais pačiais metais paskelbė popiežiumi Ravenos arkivyskupą Gibertą (antipopiežius Klemensas III), 1084 m. užėmė Romą ir buvo karūnuotas imperatoriumi. Nors Grigalius VII 1085 m. tremtyje mirė, jo įpėdiniai tęsė kovą su imperatoriaus valdžia. Pasinaudojęs nesutarimais sukilo jo sūnus Henrikas V, kuris 1105 m. paėmė tėvą į nelaisvę ir privertė atsisakyti sosto. Pabėgęs į Lotaringiją 1106 m. kovo mėn. sumušė Henriko V kariuomenę prie Visė, bet netrukus netikėtai mirė.

## Šaltiniai

## Literatūra
* Gregorovius, Ferdinand (1988). History of Rome in the Middle Ages. Rome: Newton Compton.
* Robinson, I. S. (2000). Henry IV of Germany 1056–1106.
* Francis Rapp, Les relations entre le Saint-Empire et la papauté, d’Otton le Grand à Charles IV de Luxembourg (962–1356), clio. fr, consulté le 7 novembre 2007
* Joseph Rovan, Histoire de l’Allemagne, Seuil, 1994, p 119
* Sous la direction de J.-M. Mayeur, Charles et Luce Pietri, André Vauchez, M. Venard, Histoire du christianisme, tome 5, Desclée, 1991–2001, pp 72 et 122
Statinė

**Statinė** – medinis ar metalinis ritinio formos iškilais šonais indas.

## Medinės statinės
Medinės statinės sudarytos iš šulų (specialios formos medinių lentelių), suveržtų metaliniais lankais, su galuose įstatytais dugnais. Senovėje buvo naudojami ir mediniai lankai. Statinės daromos iš tam tikrų rūšių medienos. Iškilūs statinių šonai daromi todėl, kad tai didina statinių tvirtumą ir tokias statines lengviau ritinti bei ritinant pakeisti judėjimo kryptį.

Senovėje medinių statinių darytojai buvo vadinami *[[kubilius|kubiliais]]*. Tuo metu kubilai ir statinės buvo daromi naudojant tą pačią technologiją.

### Statinių istorija
Antikos laikais statinės buvo nežinomos. Pvz., senovės graikai ir vėliau romėnai vietoj jų naudojo dideles amforas. Amforose buvo laikomas alyvuogių aliejus, vynas. III amžiuje romėnai ėmė naudoti statines, perėmę šią technologiją iš galų, kurie statines tuo metu naudojo jau kelis šimtus metų.

Nuo tų laikų statinės buvo viena patogiausių taros formų, naudotų tiek gabenimui, tiek laikymui. Statinėse laikė pačius įvairiausius dalykus, tiek skysčius (vanduo, vynas, alus ir kt.), tiek birias medžiagas (grūdai, miltai, sėklos, parakas ir kt.), tiek nedidelius daiktus (pvz., vinis, monetas ir kt.). Maišai ir dėžės buvo pigesni, tačiau jie buvo ne tokie patvarūs ir mažiau patogūs gabenant. Savo reikšmę statinės ėmė prarasti tik XX a., kai imta pereiti prie konteinerių.

### Panaudojimas
* Skysčiams laikyti – statinėse laikydavo geriamą vandenį ir kitus skysčius
* Gėrimams daryti – alaus darymas
* Gėrimams išlaikyti – ąžuolinėse statinėse laikomi alkoholiniai gėrimai (vynas, konjakas, viskis) įgauna ypatingą skonį, kadangi į gėrimą pereina dalis medžiagų iš medienos, keičiančių skonį bei kvapą. Šiam tikslui jau naudotas statines neretai panaudoja kitų gėrimų laikymui, kadangi šie taip įgauna anksčiau laikyto gėrimo skonio ir kvapo.
* Maistui konservuoti – kopūstams ir panašiems produktams rauginti.

## Galerija

Image:Sjb whiskey bond.jpg|Viskio statinės viskio darykloje Škotijoje
Image:Castle Rock Brewery - Nottingham - England - 2004-11-04.jpg|Šiuolaikinės alaus gabenimo statinės
Image:Fuel Barrels.JPG|Metalinės degalų statinės
Image:Lwów - barrels.JPG|Įvairių dydžių medinės statinės


## Metalinės statinės
Metalinės statinės paprastai būna cilindro formos. Didelių statinių šonai gali turėti žiedinius griovelius, didinančius šonų atsparumą slėgiui. Jose laikomi degalai, tepalai, cheminiai produktai.
Imperatorius Henrikas VII

**Henrikas VII** (, , apie 1275 m. – 1313 m. rugpjūčio 24 d. Buonkonventas prie Sienos) – 1288-1313 m. Liuksemburgo kunigaikštis, 1308-1313 m. Vokietijos karalius, 1312-1313 m. Šventosios Romos imperijos imperatorius.

## Biografija

Kilęs iš Liuksemburgiečių dinastijos. Tėvas Henrikas VI Liuksemburgietis. Motina Beatričė Avesnietė. 
## Šeima
1292 m. liepos 9 d. vedė Brabanto kunigaikščio Jono I dukterį Margaritą Brabantietę. Jiems gimė:
* Jonas I Liuksemburgietis (1296-1346 m.)
* Marija Liuksemburgietė (1304-1324 m.) Prancūzijos karaliaus Karolio IV žmona.
* Beatričė (1305-1319 m.) Vengrijos karaliaus Karolio I žmona.

## Valdymas

Išrinktas karaliumi remiant broliui, Trento arkivyskupui ir kitiems kurfiustams dvasininkams. 1310 m. pabaigoje išžygiavo į Italiją karūnuotis imperatoriumi. Jį entuziastingai sutiko gibelinai, tarp jų ir Dantė, jam pakluso Pjemonto ir Lombardijos miestai. Florencijai ir jos sąjungininkams imperijos priešininkams gvelfams Toskanoje ir Romanijoje užtvėrus kelią, jūra nuplaukė į Romą. 1312 m. įžengė į Romą ir popiežiaus paskirtų kardinolų karūnuotas imperatoriumi. Tai buvo pirmoji imperatoriaus karūnacija nuo Frydricho II laikų. Mirė nuo šiltinės per 1313 m. žygį prieš Neapolio karalių.

## Galerija

## Šaltiniai

## Nuorodos
Ekologiškų gaminių ženklinimo reglamentas

**Tarybos reglamentas dėl ekologinės žemės ūkio produktų gamybos ir nuorodų apie tokią gamybą ant žemės ūkio ir maisto produktų**, (EEB, Nr. 2092/91) – 1991 m. birželio 24 d. priimtas ES Tarybos reglamentas, apibrėžiantis ekologiškų gaminių žymėjimą, ženklinimą etiketėmis. Reglamentas priimtas atsižvelgiant į IFOAM, vienijančios per 750 asociacijų iš 108 valstybių, standartus.

Reglamentas taikomas produktams, ant kurių yra arba ant kurių turėtų būti nuorodos apie ekologišką produktų gamybos būdą: neperdirbtiems augalininkystės produktams, taip pat gyvūnams ir neperdirbtiems gyvulininkystės produktams; žmonių maistui skirtiems produktams, kurių sudėtyje yra iš esmės vienas ar daugiau augalinės kilmės ingredientų; produktams, kurie yra skirti žmonių maistui ir kurių sudėtyje yra gyvūninės kilmės ingredientų.

Produktai etiketėse ir reklamoje gali būti ženklinami kaip ekologiški tik jeigu toks ženklinimas aiškiai parodo, kad produktas yra pagamintas laikantis ekologiškų produktų gamybos reikalavimų; jeigu produktas yra pagamintas nepažeidžiant nustatytų taisyklių arba jeigu produktas yra importuotas iš trečiosios šalies reglamente nustatyta tvarka; taip pat jeigu produktas yra pagamintas arba importuotas ūkio subjekto, kuriam taikomos tam tikros reglamente numatytos patikrinimo priemonės.

## Nuorodos
*
Olandai

**Olandai **arba **nyderlandiečiai** () – indoeuropiečių tauta, gyvenanti pajūrio žemumose į rytus nuo Šiaurės jūros (Nyderlanduose, Belgijoje, Šiaurės Prancūzijoje), bet šiuo metu emigrantų bendruomenių esama visame pasaulyje. 2008 m. dauguma olandų (80,9 %) gyveno Nyderlanduose, be to, daug olandų yra KanadojeAustralijoje, PAR ir JAV.

Tradicinė kalba yra nyderlandų (taip pat vadinama olandų kalba), kuria kaip gimtąja šneka 22 mln. žmonių. Pagrindinė religija – krikščionybė, nors daugybė olandų išpažįsta humanizmo pažiūras. Olandų menas ir kultūra apima daugybę krypčių. Kai kurios jų pripažintos visame pasaulyje.

Olandai (genetiškai ir lingvistiškai) yra frankų, germanų genties atsiradusios Klasikinės Antikos laikais ir patyrusios Aukso amžių Vėlyvojoje Antikoje, palikuonys.

Olandai istorijos eigoje iš kaimo visuomenės tapo viena labiausiai urbanizuotų tautų pasaulyje – 1500 m. 50 % žmonių gyveno miestuose.

Nors Europos feodalinėje sistemoje olandai buvo gana nepriklausomi, jie neturėjo nepriklausomybės iki XVI a. pabaigos, kai po  Aštuoniasdešimties metų karo  susiformavo Jungtinės Nyderlandų Provincijos. Nyderlandai greit tapo galinga valstybe ir prasidėjo didelių turtų ir kultūros plėtros laikotarpis, vadinamas Olandų aukso amžiumi. Tuo metu buvo įkurtos pirmos didelės olandų gyvenvietės už Nyderlandų ribų. Dabar olandų ir jų bendruomenių galima rasti visame pasaulyje, ypač Europoje, Amerikoje, Pietų Afrikoje ir Okeanijoje, o bendruomenės varijuoja nuo visiškai asimiliuotų iki izoliuotų.

## Žymūs olandai
* Vincent van Gogh, tapytojas
* Rembrantas, tapytojas.
* Frans Hals, tapytojas.
* Christiaan Huygens, matematikas, filosofas, fizikas.
* Hugo Grotius, politikos, teisės filosofas ir teoretikas, teisėtyrininkas tarptautininkas, teologas.
* Erazmas Roterdamietis, humanistas ir filosofas.
* Antonie van Leeuwenhoek, mokslininkas.
* Maksas Euvė, pasaulio šachmatų čempionas.

## Šaltiniai
Rusijos Federacijos žemės kodeksas

**Rusijos Federacijos agrarinis kodeksas** ( - „Rusijos Federacijos žemės kodeksas“, *ЗК РФ*, Nr. *136-ФЗ*) – kodifikuotas teisės norminis aktas, pagrindinis Rusijos agrarinės teisės šaltinis, federalinis įstatymas. Agrarinį kodeksą priėmė Valstybės Dūma 2001 m. rugsėjo 28 d, Rusijos Federacijos taryba pritarė 2001 m. spalio 10 d. Žemės kodeksas įsigaliojo 2001 m. spalio 25 d.

## Struktūra
Kodeksą sudaro 18 skyriai (103 straipsniai):
# Bendrosios nuostatos
# Žemių apsauga
# Žemės nuosavybė
# Nuolatinis (neterminuotas) naudojimasis, paveldimas žemės sklypų valdymas, ribotas naudojimasis svetimais žemės sklypais (servitutas), žemės sklypų nuoma
# Teisių į žemę atsiradimas
# Žemės sklypų bendrasavininkų, žemės naudotojų ir nuomininkų teisės ir pareigos
# Teisių į žemę pasibaigimas ir ribojimas
# Žemės paėmimas valstybės ir municapalinėms reikmėms
# Žemės teisių gynimas ir žemės ginčų nagrinėjimas
# Mokėjimas už žemę ir žemės vertinimas
# Žemių monotoringas, žemėtvarka ir valstybinis žemės kadastras
# Žemės teisės aktų laikymosi, apsaugos ir naudojimosi žeme kontrolė (žemės kontrolė)
# Atsakomybė už teisės pažeidimus žemės apsaugos ir naudojimo srityje
# Žemės ūkio paskirties žemės
# Gyvenviečių žemės
# Pramonė, energetikos, transporto, ryšių, radio stočių, televizijos, informatikos [objektų] paskirties žemė, kosmoso tyrimų, gynybos, saugumo ir kitos specialios paskirties žemė
# Saugomų teritorijų ir objektų žemė
# Miško fondo, vandesn fondo ir rezervo [fondo] žemė.

## Nuorodos
* Rusijos Federacijos agrarinio kodekso tekstas (rusų kalba)
Heima

**Heima** – 2007 m. sukurtas muzikinis–dokumentinis filmas apie islandų postrock grupės „Sigur Ros“ grįžimą į Islandiją surengti paskutinių, nemokamų koncertų be jokios reklamos. Režisierius Dean DeBlois.
Epika

**Epika** ( 'žodis, pasakojimas') – viena iš trijų literatūros rūšių (pasakojimo menas). Epiniame kūrinyje autorius pasakoja apie kokį nors žmogų. Epika skirstoma į žanrus:
* *[[proza]]* – epas, apsakymas (pasakojamas tik vienas epizodas), romanas, apysaka, novelė, dienoraštis.
* *[[poezija|eiliuoti]]* – poema, pasakėčia.

Epikos pagrindas – pasakojimas, perimtas iš sakytinės liaudies tradicijos, kuriai rašytinė literatūra suteikė deterministinio rišlumo, psichologinės individualizacijos, žanrinių formų pastovumo. Svarbiausias epikos bruožas – vaizduojamojo pasaulio primatas pasakotojo atžvilgiu. Žmonių veiksmai ir išgyvenimai, išoriniai įvykiai ir aplinkybės iškyla kaip objektyvi struktūra, tarsi visai nepriklausoma nuo ją stebinčio ir suvokiančio subjekto.

Lietuvių kritikoje epikos sąvoka iškilo XIX a. pradžioje, išleidus K. Donelaičio „*[[Metai (Donelaitis)|Metus]]*“ (1818 m.). Lietuvių nacionalinio judėjimo laikotarpiu eiliuota epika buvo svarbiausia tautos istorinės patirties raiška (Maironio „*Tarp skausmų į garbę*“, 1895 m.). Nebuvo daroma skirtumo tarp epikos ir epo. Kaip lietuvių nacionalinį epą kritika interpretavo V. Krėvės „*Šarūną*“ (1910 m.), vėliau J. Marcinkevičiaus draminę trilogiją („*Mindaugas*“, „*Mažvydas*“, „*Katedra*“, 1968–1977 m.). Pasirodžius Žemaitės apsakymams, epikos sąvoka buvo susieta su prozinio pasakojimo menu. Į lietuvių prozą įvedama neutrali visažinio autoriaus pozicija, veiksmas rutuliojasi iš nubrėžtų aplinkybių kaip neišvengiama pasekmė, charakteriai plėtojasi pagal savo vidinę logiką (A. Vienuolio apysaka „*Vėžys*“, 1925 m.; P. Cvirkos romanas „*Žemė maitintoja*“, 1935 m.; I. Simonaitytės „*Vilius Karalius*“, 1939, 1956 m.; V. Bubnio „*Po vasaros dangum*“, 1973 m.).

Epikos brandumas, susijęs su realizmo įsigalėjimu, charakterizuoja nacionalinės literatūros išsivystymo lygį.
Vyžiai (Šilutė)

**Vyžiai** – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 1 km į pietus nuo Juknaičių ir 9 km nuo Šilutės, šalia kelio . Stovi Vyžių evangelikų liuteronų bažnyčia.

## Istorija

Minimi nuo 1540 m. 1857 m. įsteigta parapija, 1866 m. pastatyta bažnyčia. 1873 m. įsteigta pradinė mokykla, 1874 m. – valsčius.

## Gyventojai

## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
*
Imperatorius Henrikas V

**Henrikas V** (, 1086 m. rugpjūčio 11 d. – 1125 m. kovo 23 d. Utrechtas) – 1111–1125 m. Šventosios Romos imperijos imperatorius, 1099–1125 m. Vokietijos karalius, 1098–1125 m. Italijos karalius.

## Biografija

Kilęs iš Salijų dinastijos, paskutinis dinastijos atstovas Šventosios Romos imperijos soste. Tėvas imperatorius Henrikas IV, motina Berta Savojietė. Žmona Anglijos karaliaus Henriko I duktė Matilda Anglė (1102–1167 m.), po jo mirties Anžu grafienė.

## Valdymas

1104 m. kilus konfliktui tarp tėvo ir Romos popiežiaus jis parėmė Bažnyčią, paėmė tėvą į nelaisvę ir privertė jį atsisakyti sosto. Tačiau popiežius Paskalis II atsisakė suteikti jam investitūros teisę.

Žygiais 1108 m. į Vengriją, 1109 m. į Lenkiją, 1110 m. į Bohemiją sustiprino savo padėtį šalyje. 1110 m. nužygiavo į Romą, privertė Paskalį II pripažinti jo teisę į investitūrą.

Vidaus politikoje rėmėsi ministerialais, dėl to kilo Vokietijos kunigaikščių nepasitenkinimas. Jų reikalavimu 1122 m. su popiežiumi Kalikstu II pasirašė kompromisinį Vormso konkordatą, kuriuo pripažino Bažnytinės investitūros, t. y. popiežiaus pirmumą. Imperatoriui pripažinta sprendžiamojo balso teisė, jei balsai pasiskirsto po lygiai.

## Šaltiniai

## Literatūra
* Gwatkin, H. M., Whitney, J. P. (ed) et al. The Cambridge Medieval History: Volume III. Cambridge University Press, 1926.
* Norwich, John Julius. The Normans in the South 1016–1130. Longmans: London, 1967.
* Egon Boshof: Die Salier. Stuttgart (u. a.) 2000, ISBN 3-17-016475-9.
* Johannes Laudage: Die Salier. München 2006, ISBN 3-406-53597-6.
* Bernd Schneidmüller /Stefan Weinfurter (Hrsg.): Salisches Kaisertum und neues Europa: die Zeit Heinrichs IV. und Heinrichs V., Darmstadt 2007, ISBN 3-534-20871-4.
* Stefan Weinfurter: Herrschaft und Reich der Salier. Sigmaringen 1992, ISBN 3-7995-4131-4.
* Gerold Meyer von Knonau: Jahrbücher des Deutschen Reiches unter Heinrich IV. und Heinrich V., 7 Bände, Duncker & Humblot, Berlin 1964, Nachdruck von 1890 bis 1909 (Unentbehrliches Monumentalwerk aus den Jahrbücher der Deutschen Geschichte, die Bände VI bis VII befassen sich mit dem Leben Heinrichs V.)
* Bernd Schneidmüller/ Stefan Weinfurter (Hrsg.): Die deutschen Herrscher des Mittelalters, Historische Porträts von Heinrich I. bis Maximilian I.. München 2003, ISBN 3-406-50958-4.
* Adolf Waas: Heinrich V. Gestalt und Verhängnis des letzten salischen Kaisers, München 1967

## Nuorodos
Viduramžių genealogija
Ančia (ežeras Lenkijoje)

**Ančia** () – ežeras Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, netoli Lietuvos-Lenkijos sienos. Aukštis virš jūros lygio – 227 m, ilgis – 4,53 km, plotis – 1,15 km.

Pagal neseniai atliktus tyrimus, ežero gylis yra 106,1 m (ankstesniuose tyrimuose 108,5 m, 111,5 m ir 113 m), tai giliausias ežeras Lenkijoje ir centrinės Europos žemumose. Ežero apylinkėse yra nemažas vandens tinklas, kanalizacija, žemės ūkio laukai, eglynai ir mišrūs miškai. Į ežero baseiną įeina Oklineko, Bočnelio ir Egliniškių ežerai. Ančios ežeras ledyninės kilmės, mažai trofuotas. Ežero pakrantėse gausu riedulių, kai kurie netgi kelių metrų pločio. Ežero apačioje yra didelis nuolydis – apie 12°. Ežero vanduo labai švarus ir skaidrus, pagal ''Secchi'' disko matavimus matomumas yra iki 12 m.

Ežero pakrantėje auga povandeniniai augalai. Ežero pakrantė prižiūrima, esama kelių vaizdingų paplūdimių. Šiauriniai ir pietiniai ežero krantai labai statūs, rytuose ant morenos auga eglynai, vakaruose žemdirbystės ir gyvulininkystės laukai. Šalia ežero esančio Ančios kaimo apylinkėse išlikę lapuočių miškai, daugiausia liepos. Vakariniame krante dunksantis Leščinovo kalnas su apžvalgos bokštu – turistų mėgstamas objektas.

1974 m. vykdant *Aqua [[UNESCO]]* projektą, tirtas ežero gylis, povandeniniai nuolydžiai. Ežeras tinkamas povandeniniam nardymui.

Šalia ežero įsikūrę šie kaimai: Blaskovizna, Merkinė, Klaipėda, Stara Ančia ir Pželomka.

## Gamtos apsauga

Ežeras yra Suvalkų kraštovaizdžio parke ir 1963 m. įkurtame Ančios ežero draustinyje, kurį sudaro ežero apylinkes ir pats ežeras.

### Augalija

Daugiausia ežero augalijos sudaro maurabragiečiai:

* *Chara aspera*,
* *Chara rudis*,
* *Chara contraria*,
* *Chara jubata*,
* *Chara strigosa*,
* Plūdė *Potamogeton*.

Taip pat helofitų augalų rūšys:

* paprastoji nendrė *Phragmites australis*,
* ežerinis meldas *Schoenoplectus lacustris*,
* siauralapis švendras *Typha angustifolia*,
* balinis asiūklis *Equisetum limosum*,
* balinis ajeras *Acorus calamus*,
* pelkinė viksva *Carex acutiformis*.

### Gyvūnija

Ežere daugiausiai gyvena šiauriniams vandenims ir kalnų upėms būdingi vandens gyvūnai, tai vėgėlė, raibapelekis kūjagalvis ir paprastasis kūjagalvis, taip pat seliava ir stinta. Ežere taip pat yra baltoji žuvis *Coregonus lavaretus maraena* dar kitaip *vigrensis*. Ežere yra labai retų vėžiagyvių: *Eurythemora lacustris*, *Cyclops abyssorum*, *Heterocope appendiculate*, *Bosmina obtusirostis*, *Eurythemora gracilis* ir *Pallasea quadrispinosa*.

## Literatūra

* Aleksander W. Sokołowski, Jacek Kot, Przyroda województwa suwalskiego, Suwałki 1996 m., ISBN 83-900714-2-8;
* S. Maciejewski, Szlakami północnej Suwalszczyzny; Wyd. Jaćwież, Suwałki 2001 m.;
* K.Groblewski („Rzeczpospolita“), Przygoda z Polską – Suwalszczyzna dodatek do „Rzeczpospolita“;
* Grzegorz Rąkowski: Polska egzotyczna. Cz. 1. Pruszków: „Rewasz“, 1999 m. ISBN 83-85557-63-6.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Aprašymas apie ežerą (lenk.).
* Aprašymas apie ežerą „Sūduvos gide“ (liet).;
* Aprašymas apie ežerą I (lenk.) ;
* Aprašymas apie ežerą II (lenk.);
* Ežero nuotraukos .