open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Iljavas

**Iljavas** () – miestas vidurio vakarų Portugalijoje, Aveiro apskrityje, 5 km į pietvakarius nuo Aveiro, Aveiro rijos dešiniajame krante. Keliai į Aveirą, Mirą, Gafanja da Nazarė. Verčiamasi žvejyba, porceliano gamyba. Į vakarus nuo miesto, vandenyno pakrantėje yra keletas kurortinių gyvenviečių (Košta Nova, Praja de Vageira ir kt.).

Yra jūrų muziejus, bažnyčia, kelios koplyčios ir vilos.

## Istorija
Vietovė *villa iliauo* minima XI a. viduryje Koimbros katedros dokumentuose. 1296 m. Iljavui privilegiją suteikė karalius Dinišas I. Augo kaip porceliano pramonės, vėliau taip pat menkių žvejybos centras. Miesto statusas suteiktas 1990 m.

## Savivaldybė
Iljavo savivaldybė užima 73,5 km², 2024 m. joje gyveno 43 210 gyventojų. Be Iljavo miesto, kitos didesnės jos gyvenvietės: Gafanja da Nazarė (15,5), Kale da Vila (4,7 tūkst. gyventojų), Gafanja da Enkarnasaunas (3,0), Praja da Bara (2,8), Gafanja do Karmas (1,6), Gafanja de Akenas (1,3), Košta Nova do Pradas (1,1).


Igreja Matriz de Ílhavo - Portugal (5679330477).jpg|Švč. Išganytojo bažnyčia
Homem do mar - Ílhavo - Aveiro.jpg|Paminklas „Jūros žmonėms“ prie jūrų muziejaus
Câmara Municipal de Ílhavo - Portugal (11634635135).jpg|Savivaldybės pastatas
SolarViscondeAlmeidinhaIlhavo1.jpg|Almeidinjos dvaro rūmai


## Šaltiniai
Alamino mūšis

**Alamino mūšis** – 1131 m. įvykusios Almoravidų kalifato ir Kastilijos karalystės karinių pajėgų kautynės, vienas Rekonkistos mūšių. Kautynės įvyko prie Alamino () pilies, netoliese Eskalonos (, Toledo apylinkės). Kastilijos pajėgos pateko į pasalą ir buvo pilnai sunaikintos.

## Priešistorė
Maroko sultono Ali ibn Jusūfo sūnaus Granados, Almerijos (nuo 1126 m.), Kordobos (nuo 1331 m.) vietininko Tašmino ibn Ali vadovaujami almoravidai vykdė karo veiksmus prieš Toledą. Tašfinas ibn Ali (1128–1138) valdė Andalūziją iš Granados. Rytuose almoravidai savo karine baze pasirinko Kolmenar de Orechą (), o pietuose – Kalatravą la Viechą (). Almoravidų pajėgos rengė antpuolius Tacho upės regione ir siekė izoliuoti Toledą; vis dėlto jie nemėgino išlaikyti užimtų tvirtovių, o jas sunaikindavo. Pietuose Kalatravai vadovavo al-Faradžas, o kitas almoravidų karvedys, Ali, ėjo Sant Istebano del Puertos () gubernatoriaus pareigas.

## Mūšis
1131 m., tiksliau nedetalizuotu laiku, abu arabų karvedžiai surengė kavalerijos reidą prieš Toledą. Naktį jie slapta priartėjo prie miesto ir jo prieigose įrengė pasalas. Kitą rytą nedidelis almoravidų raitelių būrys pasirodė prie netoli Eskalonos buvusios Alamino pilies. Almoravidai pasitelkė apgaulingą manevrą: mėgino kaimo vietovėse pagrobti galvijus ir apsimestinai trauktis, siekdami išprovokuoti kastiliečius.

Tuo metu Alamino pilyje buvęs Toledo valdytojas Gutjerė Armildesas () su 40 riterių pajėgomis puolė juos persekioti. Almoravidai įviliojo kastiliečius į pasalą ir ir netikėtai užpuolė kastiliečius.

Mūšyje žuvo Gutjerė Armildesas kartu su didžiąja dalimi savo karių. Kitas žymus riteris, Munjas Alfonsas (), kartu su kitais buvo paimtas į nelaisvę.

## Pasekmės
Munjas buvo įkalintas Kordoboje. Per keletą dienų jam pavyko surinkti didelę išpirką auksu, sidabru, žirgais ir ginklais. Vėliau Minjas pasižymėjo karo veiksmuose prieš almoravidus. 

## Išnašos

## Literatūra

* Richard Fletcher & Simon Barton (2000), The World of El Cid, Chronicles of the Spanish Reconquest. https://books.google.com/books?id=GDMoa4EzrcMC&dq=Aceca+1130&pg=PA210

* Derek W. Lomax (1978), The Reconquest of Spain.

* Antonio Pérez Henares (2016), El rey pequeño. https://www.google.ae/books/edition/El_rey_peque%C3%B1o/jJLOCwAAQBAJ?hl=ar&gbpv=1&dq=Gutierre+Armildez+Alamin&pg=PT116&printsec=frontcover
Ernest Goüin & Co.

**Ernest Goüin et C<sup>ie</sup>** – buvusi Prancūzijos bendrovė, kurią 1846 m. įkūrė inžinierius Ernest-Alexandre Goüin (1815–1885). Įmonė statė dideles metalo konstrukcijas – geležinkelio ruožus, tiltus, tunelius, viadukus ir kitą infrastruktūrą.

## Istorija

Įmonė įkurta 1846 m. vasario 18 d. Ji tiesė geležinkelius ir statė tiltus įvairiose Europos šalyse, tarp kurių buvo Prancūzija, Rusija, Vengrija, Italija, Gruzija, Ispanija ir kt. Įmonė veikė ir Lietuvoje – jos dėka čia pastatyti Kauno geležinkelio tiltas, Kauno geležinkelio tunelis. Lietuvoje dirbo šios įmonės inžinierius, statybos darbų vadovas ir tiltų projektų autorius Ernest Cézanne (1830–1876).

Vėliau įmonė pradėjo gaminti ir laivybos infrastruktūrą. 1871 m. įmonė tapo Société de construction des Batignolles bendrovės dalimi.

## Pastatyti objektai

* 1852 m. metalinis tiltas Anjero prie Senos mieste (pirmasis Prancūzijoje)
* 1861 m. Suchumio švyturys
* 1862 m. Kauno geležinkelio tunelis
* 1862 m. Kauno geležinkelio tiltas
* 1868 m. tiltas Paryžiaus du Rocher gatvėje (eksploatuojamas iki šiol)
* 1872–1875 m. Margit tiltas Budapešte (sugriautas Antrojo pasaulinio karo metu ir atstatytas 1948 m.)
* Kiti užsakymai tiek Prancūzijoje, tiek ir kitose pasaulio šalyse.


Kaunas Railway Tunnel.jpg | Kauno geležinkelio tunelis, 1859–1861 m.
Nemunas crossing in Kaunas.jpg | Kauno geležinkelio tiltas, 1859–1862 m.
Panorama z wiezy Zamku Królewskiego Konrad Brandel 1873.jpg | Kerbedžio tiltas, Varšuva, 1859–1864 m.
Nantes pont vendee-20080208-01.jpg | Vandėjos tiltas, Nantas, 1866 m.


## Šaltiniai
Donelaičio krateris

**Donelaičio krateris** (TAS pavadinimas – *Donelaitis*) – smūginis krateris Merkurijuje. Jo skersmuo apie 84,5 km, o centras yra maždaug 52,9° pietų platumos ir 321,5° vakarų ilgumos (TAS planetografinėje, +West koordinačių sistemoje).

Krateris pavadintas lietuvių poeto Kristijono Donelaičio (1714–1780) garbei; pavadinimą 2013 m. kovo 15 d. patvirtino Tarptautinė astronomų sąjunga (TAS).

## Aprašymas
„NASA MESSENGER“ misijos spalviniai vaizdai rodo, kad Donelaičio kraterio dugne yra ryškių rausvų nuogulų, kontrastuojančių su aplinkiniu reljefu. Kraterio dugne esantis šviesus plotas 2018 m. gavo atskirą pavadinimą – *Gata Facula*.

## Pavadinimas
Pagal Tarptautinės astronomų sąjungos nustatytas taisykles, Merkurijaus kraterių pavadinimai suteikiami menininkų, muzikų, dailininkų ir rašytojų, kurie yra laikomi istoriškai reikšmingomis asmenybėmis ir kurių indėlis į kultūrą pripažįstamas ne trumpiau kaip 50 metų, garbei. Donelaičio krateris pavadintas lietuvių poeto Kristijono Donelaičio, poemos „Metai“ autoriaus, garbei.

## Šaltiniai
Kanstantinava (Glubokas)

**Kanstantinava** – kaimas šiaurės Baltarusijoje, 12 km į vakarus nuo Gluboko. Stovi Švč. Trejybės bažnyčia (pastatyta 1762 m.), Šv. Juozapoto Kuncevičiaus bažnyčia (pastatyta 1995 m.), XIX a. dvaro sodybos pastatai.

## Istorija

Minimas nuo XVII a. Apie 1900 m. nutiestas geležinkelis Lentupis–Kruleuščyna, prie kurio įrengta stotis (, ).

## Šaltiniai
Pipilių kalba

**Pipilių kalba** (*Nāwat, Nāwataketsalis, Náhuat*) – jutų-actekų kalbų šeimai priklausanti kalba, vartojama indėnų pipilių, gyvenančių Centrinėje Amerikoje, daugiausia vakarų Salvadore. Kalbančiųjų skaičius – >1100 žmonių (kaip gimtąja kalba, vartojančių ~3000).

Pipilių kalba priklauso nahua kalbų grupei ir yra artima nahuatlių kalbai (todėl dar vadinama navatų, nahuatų kalba). Labiausiai pipilių kalba artima pietų Meksikos (Verakruso, Tabasko, Čiapaso) nahuatlių tarmėms. Pipilių (navatų) kalbos pilitimas Centrinėje Amerikoje siejamas su toltekų migracijomis.

Pipilių kalba daugiausia vartojama Salvadoro vakarinėje dalyje – pavieniuose kaimuose Ahuačapano, Sonsonatės, La Libertado departamentuose (pagrindinės santalkos – Kuisnahuatas ir Santo Domingo de Gusmanas). Seniau pipilių kalba vartota ir Hondūro Olančo departamente, Gvatemaloje, taip pat Nikaragvoje, Kosta Rikoje gyvenusių nahuatlių palikuonių (nikaravų). Salvadore pipilių kalbą kaip gimtąją vartoja daugiausia vyresnio amžiaus žmonės, tačiau universitetai, nevyriausybinės organizacijos rengia kalbos gaivinimo kursus, į kuriuos įsitraukia pipilių jaunimas.

## Šaltiniai
Kp4

**Kp4** (, taip pat vadintas ***PT4***) – keturašis lokomotyvas, skirtas siaurajam geležinkeliui ir gamintas 1950–1957 m. Lenkijoje, „Fablok“ gamykloje. Skirtas 750 m vėžei. Iš viso pagaminti 885 vienetai, daugiausia eksploatuoti TSRS, buvo naudoti ir Lietuvoje. Išlikę paminkliniai egzemplioriai Panevėžio depe ir Šiaulių stotyje, pasaulyje jų išlikę mažiau kaip 20.

## Istorija

Pradėtas gaminti 1950 m. kaip dalis Lenkijos pokarinių reparacijų programos, nors garvežio brėžiniai sukurti dar 1941 m. Kolomnos gamykloje. Naudotas keleiviniams ir krovininiams traukiniams, pasiekdavo iki 60 km/h greitį.

## Šaltiniai
Cistersai

**Cistersai** () – katalikų vienuolių ordinas, įkurtas 1089 m. ir pavadintas pagal Sito (, ) abatiją Burgundijoje. Laikosi Benedikto Nursiečio regulos ir Bernardo Klerviečio (pagal jo vardą cistersai dar vadinami bernardinais) parengtų įstatų.

## Istorija
Ordiną 1089 m. įkūrė Robertas Molesmietis Sito vietovėje netoli Dižono. Jis vadovavo grupei benediktinų vienuolių iš Molesmo vienuolyno, kurie buvo nepatenkinti pernelyg negriežtomis taisyklėmis savo vienuolyne ir siekė gyventi atsiskyrėliškai pagal griežčiausias Benedikto regulos taisykles. Cistersų taisykles ir tvarką nustatė šv. Robertą vėliau pakeitęs šv. Steponas Hardingas. 1100 m. įstatus patvirtino Apaštalų Sostas. 1120–1125 m. Sito įkurtas ir moterų Cistersių ordinas, bet oficialiai ordino dalimi tapo tik 1200 metais. Cistersai išaugo į šį ordiną įstojus Bernardui Klerviečiui. 1115 m. jis įkūrė Klervo vienuolyną. Narių skaičius padidėjo labai smarkiai. po šv. Bernardo mirties buvo 338 cistersų abatai (iš jų 68 – iš Klervo). Ordino vienuolynai paplito plačiai po Europą – nuo Švedijos iki Portugalijos, nuo Škotijos iki rytų Viduržemio jūros kraštų. 1158 m. cistersai įkūrė Kalatravos ordiną. Dalyvavo kryžiaus žygiuose, globojo tamplierius; vykdė misijas Prūsijoje.

Didžiausią klestėjimą cistersai pasiekė XII a., tačiau jau tada prasidėjo nesutarimai dėl ordino regulų pažeidimų, kai daugelis vienuolynų pradėjo kaupti turtus, pašlijo disciplina, o abatus dažnai skirdavo popiežius arba pasauliečiai valdovai iš cistersams nepriklausiusių vienuolių. XIII a. pabaigoje Europoje buvo apie 700 cistersų vienuolynų. Prasidėjus Reformacijai, cistersų Šiaurės Europoje nebeliko, kitur jų įtaka irgi susitraukė. XVI–XVII a. prancūzų cistersai pradėjo reformuotis, o 1664 m. La Trapo abatu tapęs Armanas-Žanas le Builjė de Ransė įkvėpė trapistų judėjimą.

Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje cistersai pradėjo kurtis XVII a. Brastos vaivadijoje: du vyrų vienuolynai veikė Vištytyje (įkurti 1670 ir apie 1710 m.; cistersai turėjo seminariją ir pradžios mokyklą), po vieną Kobrine (įkurta 1710 m.), Kimbaraukoje (dabartinėje Mozyriaus teritorijoje; 1710–1864 m. turėjo mokyklą, biblioteką, 1744–1888 veikė ir cistersių vienuolynas). Rusijos valdžia po 1831 m. sukilimo vienuolynus ėmė uždarinėti.

## Regula

Cistersų regula pasižymėjo griežtu asketizmu. Kuriant ordiną buvo atsisakyta feodalų paramos, vienuoliai turėjo užsidirbti savo rankų darbu. Visi cistersų vienuolynai turėjo veikti pagal tokias pat taisykles, visų vienuolynų abatai kasmet turėdavo rinktis Sito abatijoje. Vyriausiasis cistersų abatas turėdavo per metus aplankyti visus vienuolynus ir prižiūrėti, kaip juose laikomasi regulos.

1892 m. trapistai, kurie laikėsi griežtesnių taisyklių (dar vadinami griežtosios regulos cistersais) galutinai atsiskyrė nuo cistersų (dabar vadinami bendrosios regulos cistersais). Trapistų regula iki Antrojo Vatikano suvažiavimo pasižymėjo tylos įžadų laikymusi, griežtu pasninkavimu, bendromis gyvenamosiomis patalpomis.

Cistersų vienuoliai ligšiol užsiima sūrių, duonos, alaus gamyba, amatais.

## Šaltiniai
Raguvėlės dvaro kabamasis tiltas

**Raguvėlės dvaro kabamasis tiltas** – pėsčiųjų kabamasis tiltas Anykščių rajono savivaldybėje, Raguvėlės kaime, 220 m į pietus nuo kelio , nutiestas per Juostos upę. Dar „beždžionių tiltu“ vadinamas statinys yra Raguvėlės dvaro sodybos teritorijoje.  

Dvaro statinių kompleksas datuojamas XVII a. pabaiga – XX a. I puse. Sodyboje tiltas jungia šiauriniame krante esančius dvaro rūmus su priešingame krante  įsikūrusiu kumetynu bei toliau stūksančiais ūkio statiniais (tvartais, spirito varykla).

Tiltas medinis, per vertikalias metalines pakabas laikomas įtemptų lynų, permestų per metalines rėmines krantų atramas. Ėjimo takas sudėtas iš skersinių lentų, iš kraštų apsaugotas mediniais turėklais. Bendras tilto ilgis (atstumas tarp atramų) apie 30 m. 

## Šaltiniai

## Nuorodos

*  (1:29).
*
Lietuva 2026 m. Eurovizijoje

Lietuva dalyvaus 2026 m. Eurovizijoje, kuri vyks Vienoje, Austrijoje. Lietuvos nacionalinis radijas ir televizija (LRT) norėdamas išrinkti dainą-atstovę organizavo nacionalinę atranką „Eurovizija.LT 2026“.

## Priešistorė

‎Iki 2026 metų Lietuva Eurovizijos dainų konkurse dalyvavo 25 kartus, kai debiutavo konkurse 1994 metais.

## Prieš Euroviziją

### Eurovizija. LT 2026
„Eurovizija. LT“ – nacionalinio finalo formatas, sukurtas LRT, siekiant atrinkti Lietuvos dainą 2026 m. Eurovizijoje. Atranką sudarė 3 pusfinaliai, 1 pusfinalis iš iškritusių ir finalas. Atranka prasidėjo sausio pradžioje ir vyko kiekvieną šeštadienio vakarą, kol pasiekė finalą vasario 27 d.

### Formatas
Konkurse 40 dalyvių varžosi penkiuose pusfinaliuose, kurie vyks nuo 2026 m. sausio 24 d. iki vasario 21 d., ir finale, kuris vyks 2026 m. vasario 27 d. Kiekviename pusfinallyje reitingą nustatys 50/50 komisijos ir žiūrovų balsai. Į finalą pateks du geriausi kiekvieno pusfinalio dalyviai; trečiąją vietą užėmęs dalyvis pateks į „wild card“ pusfinalį, kuriame tik žiūrovai nustatys dar vieną finalininką. Jei bet kuriame iš ankstesnių etapų balsai pasiskirstys po lygiai, pirmenybė bus teikiama žiūrovų reitingui. Taškų skyrimo sistema bus tokia pati kaip ir „Eurovizijos“ dainų konkurse: dešimčiai geriausių dalyvių, surinkusių tiek komisijos, tiek žiūrovų balsus, bus skirti 1–8, 10 ir 12 balų.

### Dalyviai

### Komisija
Nuo 2020 metų pusfinaliuose žiuri sudaro penki žmonės, o finale dalyvauja daugiau žiuri narių

### Pusfinaliai

### Papildomas pusfinalis
Po penktojo pusfinalio bus organizuojamas internetinis „wildcard“ etapas, kuriame dalyvaus visi trečiąją vietą pusfinaliuose užėmę dalyviai. Daugiausia balsų surinkęs dalyvis taps papildomu finalininku. Kiekvienas balsuotojas turės vieną balsą.

### Finalas

## Eurovizijoje

2026 m. Euroviziją Lietuvoje transliavo LRT radijas ir televizija. Tai buvo jau 26-iasis kartas, kuomet Lietuva dalyvavo Eurovizijos dainų konkurse, kuriame debiutavo 1994 metais.

## Taip pat skaitykite
* Lietuva Eurovizijoje
* Eurovizijos dainų konkursas 2026

## Pastabos

## Nuorodos
* Atrankos svetainė

## Šaltiniai
Duobelės apgultis (1280)

**Duobelės apgultis** – 1280 m. lapkritį, po Nameisio žygio į Rygą surengtas atsakomasis Livonijos ordino puolimas prieš žiemgalius.

Karo žygis prieš Duobelę buvo surengtas po magistro Konrado Foichtvangeno atvykimo į Livoniją. Konradas surinko didelę vasalų kariauną, kurioje buvo net ir Dorpato (Tartu) bei Rėvelio (Talino) karo būriai.

Įsibrovėliai nusiaubė Duobelės miestą ir apgulė Duobelės pilį, kurios kryžiuočiams iki tol dar nebuvo pavykę užimti nė karto. Prie pilies gynybinio griovio buvo pastatytas akmensvaidis, skirtas piliai griauti.

Gavę žinią, kad pilies gynėjams iš Lietuvos į pagalbą siunčiamos pajėgos, kryžininkai nusprendė nutraukti apgultį ir išžygiuoti jas pasitikti.

Livonijos ordino ir Lietuvos pajėgų susidūrimas įvyko pelkėtoje vietovėje, kur ordino raiteliai įklimpo, ir magistras priėmė sprendimą grįžti į Rygą.

## Įvykių aprašymas Eiliuotojoje Livonijos kronikoje

Įvykiai aprašyti Eiliuotojoje Livonijos kronikoje:

Po magistro Konrado atvykimo į Livoniją ordino broliai jam patarė surengti naują karo žygį prieš Duobelės pilį. Nustatytą dieną magistras Rygoje sutelkė visų jam pavaldžių ordino fogtų karo būrius; taip pat atvyko Dorpato vyskupas Frydrichas iš Hazeldorfo (Vriderich, 1268–1284) ir Rėvelio pilies valdytojo kariauna su savo vėliavomis. Kryžininkų kariuomenė nusiaubė Duobelės miestą ir išžudė jo gyventojus, iš kurių tik „retas išsigelbėjo, kuris nebandė slėptis pilyje“. Kai pilies šturmui puolėjai pastatė akmensvaidį ir jį įrengė priešais pilies gynybinį griovį, buvo gauta žinia, kad iš Lietuvos pusės Duobelės gynėjams į pagalbą atžygiuoja didelė kariuomenė. Kryžininkai sunaikino akmensvaidį ir tęsė karo žygį.

Kariuomenių susidūrimas įvyko kelyje tarp Duobelės ir Lietuvos, vietoje, kuri kronikoje vadinama Slakenkapene (*Slackenkappen*), galimai prie Tėrvetės intako Skujainės. Išvydę kryžininkų kariuomenės gausą, pagonys atsitraukė į pelkėtą vietovę. Raitelių būrys, vadovaujamas landmaršalo, patraukė jiems iš paskos, tačiau įklimpo dar neužšalusioje pelkėje ir nutraukė puolimą, nepaisydamas Dorpato vyskupo Frydricho prieštaravimų. Ordino vadovybė nusprendė grįžti į Rygą, kur magistrą ir Dorpato vyskupą ordino brolių kieme pasitiko kaip didvyrius.

## Išnašos
Skujainės mūšis (1280)

**Skujainės mūšis** () – 1280 m. lapkričio mėn. įvykęs mūšis tarp Vokiečių ordino Livonijos atšakos karinių pajėgų ir Duobelės pilyje apsuptiems žiemgaliams į pagalbą judėjusių Lietuvos karinių pajėgų.

Mūšis trumpai aprašytas Eiliuotojoje Livonijos kronikoje (eil. 09427–09507), kaip Vokiečių ordino ir jo vasalų žygio prieš žiemgalių Duobelės pilį dalis. Lietuvos pajėgos judėjo siekdamos padėti Duobelėje apsuptiems žiemgaliams. Vokiečių ordino magistras Konradas Foichtvangenas, sužinojęs apie ateinančią pagalbą, nutraukė apgultį ir pamėgino užkirsti kelią Lietuvos pajėgoms.

Kariuomenių susidūrimas įvyko kelyje tarp Duobelės ir Lietuvos, vietoje, kuri kronikoje vadinama Slakenkapene (*Slackenkappen*). Dabartiniai istorikai ją lokalizuoja prie Tėrvetės intako Skujainės. Lietuvos pajėgos į atvirą mūšį nestojo ir atsitraukė į pelkėtą vietovę. Kryžininkų raitelių būrys, vadovaujamas landmaršalo, patraukė jiems iš paskos, tačiau įklimpo dar neužšalusioje pelkėje ir nutraukė puolimą, nepaisydamas Dorpato (Tartu) vyskupo Frydricho fon Haseldofo prieštaravimų.

Ordino vadovybė nusprendė grįžti į Rygą. Lietuviai atsitraukusių kryžininkų nepersekiojo.

## Išnašos
Fablok

**Fablok** (anksčiau , vėliau *Pierwsza Fabryka Lokomotyw w Polsce S.A. Zakłady w Chrzanowie*) – Lenkijos įmonė, riedmenų gamintoja, įsikūrusi Chšanuvo mieste. Gamina šilumvežius, yra „Martech“ įmonių grupės narė.

Nuo 1926 m. prie gamyklos veikia MKS Fablok Chrzanów futbolo klubas, žaidžiantis mėgėjų lygose.

## Istorija

Įkurta 1919 m. gegužės 22 d. kaip pirmoji Lenkijos lokomotyvų gamykla, 1920 m. tai įvardijo ir savo pavadinime. Gamino riedmenis ir plačiųjų, ir siauriųjų geležinkelių vėžėms. Iš pradžių gamino Lenkijai, vėliau Bulgarijai, Latvijai, TSRS ir kitoms šalims. Vėliau pradėjo gaminti elektrovežius, automotrises, dyzelinius traukinius. 1939 m. užėjus vokiečiams, tapo „Deutsche Lokomotiv-Vereinigung“ bendrovės dalimi, priklausė „Henschel & Sohn“ koncernui.

1945 m. vėl atiteko Lenkijai. Pokariu gamino produkciją socialistinėms šalims, tarp jų ir Lietuvai (siaurojo geležinkelio lokomotyvai Kp4). 1947 m. pradėjo gaminti šilumvežius, 1963 m. nutraukė garvežių gamybą.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Mykolas Riauba

**Mykolas Riauba** (1893 m. birželio 11 d. Vilniuje – 1941 m. liepos 12 d. ten pat) – Lietuvos dailininkas, tapytojas, pedagogas, vienas ryškiausių Vilniaus mokyklos romantizmo krypties atstovų.

## Biografija
Gimė 1893 m. Vilniuje garsaus literato, publicisto Napoleono Riaubos ir jo žmonos Antaninos Kauzanaitės šeimoje. Buvo jauniausias iš trijų vaikų, vienintelis sūnus. Baigęs Vilniaus realinę mokyklą, 1912–1914 m. Mykolas Riauba studijavo Krokuvos dailės akademijoje pas Jaceką Malčevskį. Tačiau netrukus M. Riaubos studijas Krokuvoje nutraukė I pasaulinis karas. Jis sugrįžo į Vilnių ir ėmėsi pedagoginės veiklos.
1919–1921 m. Mykolas Riauba lankė paskaitas Stepono Batoro universiteto dailės skyriuje. Kartu su Rapolu Jakimavičiumi, Česlovu Šembergu, Petru Sergijevičiumi mokėsi Ferdinando Ruščico vedamose peizažo dirbtuvėse, klausė Jano Bulhako, Benedikto Kubickio, Stanislovo Bohušo – Sestšencevičiaus, Mečislovo Kotarbinskio paskaitų.

1920 m. Mykolas Riauba aktyviai dalyvavo steigiant Vilniaus dailininkų draugiją. 1921 m. dėstė piešimą bei darbus Vilniaus dailininkų draugijos Piešimo mokykloje, vėliau – Vilniaus seserų nazariečių gimnazijoje, gyveno Tilto gatvėje.
1923–1924 m. Mykolas Riauba studijavo Paryžiuje, keliavo po Italiją.

## Kūryba
Ankstyvoji dailininko kūryba rėmėsi kultūrinio sąjūdžio „Jaunoji Lenkija“ ir Jano Stanislavskio suformuotos peizažo mokyklos tradicijomis. Trečiojo dešimtmečio pradžioje dailininko meninė maniera kardinaliai pasikeitė. Šiuo laikotarpiu Riauba tapė daugiausia iš natūros, ekspresyviai, plačiais potėpiais. Vilniuje nutapytose drobėse atsiranda daugiau dramatizmo gaidų. Dar vienas dailininko raidos laikotarpis sietinas su prancūzų tapybos mokykla ir Paulo Cezanne kūrybos atradimu. Ketvirto dešimtmečio vidurį ženklina Mykolo Riaubos posūkis naujosios klasikos link.

Anot muziejininkės Ilonos Mažeikienės, „M. Rouba – Vilniaus menininkas, kuris savo kūryboje nuosekliai ir su meile eksploatavo savo gimtojo miesto, kur mokėsi ir gyveno, temą. Vilniaus tema M. Raubos kūryboje patyrė pasikeitimų. Aptariant stilistinę evoliuciją, galima atsekti jo kūrybinius etapus, dailininkus, kurie paveikė jo kūrybą. […]".

Mykolas Riauba nutapė daug Vilniaus miesto ir priemiesčių peizažų, idilinių kompozicijų, keletą ciklų (Vilniaus ciklas, Trakų ciklas), sukūrė medžio raižinių (“Vilniaus šv. Onos bažnyčia”). Jis užsiėmė molbertine tapyba, piešė pastele, sangvinu, pieštuku, iliustravo knygas, kūrė plakatus. 1927 m. atliko dekoravimo darbus Žaludko bažnyčioje prie Lydos. Drauge su žmona Kazimiera išdekoravo keletą Bresto, Minsko, Gardino apylinkių bažnyčių. Dailininkas tarpukario Vilniuje surengė dvi personalines parodas 1935 ir 1938 metais. Antroje XX a. trisdešimtųjų metų pusėje užsiėmė medžio raižiniais.

## Šeima
1921 m. Vilniaus šv. Jokūbo bažnyčioje Mykolas Riauba vedė savo bendramokslę, Vilniaus dailininkų draugijos narę, tapytoją ir meno kritikę Kazimierą Adamską, kilusią iš Ukrainos. Vaikų nesusilaukė. Mykolas Riauba mirė 1941 m. liepos 12 d. Vilniuje, tuoj po savo žmonos Kazimieros (mirė 1941 m. balandžio 2 d.) mirties, palaidotas Bernardinų kapinėse šalia žmonos ir tėvų.

## Šaltiniai
Selim Fofana

**Selimas Moizas Fofana** (*Selim Moise Fofana*, g. 1999 m. liepos 8 d.) – Šveičarijos krepšininkas, žaidžiantis LKL besivaržančioje Šiaulių „Šiauliai“ komandoje.

## Karjera
Baigęs vidurinę mokyklą JAV Konektituto valstijos „Woodstock“ akademijoje, prisijungė prie Šveicarijos krepšinio lygoje besivaržančios Nešatelio „Union Basket“ ekipos.

2022 m. liepos 9 d. prisijungė prie Podgoricos „Podgorica“ komandos.

2023 m. birželio 30 d. pasirašė vienerių metų sutartį su Vokietijos antrojoje krepšinio lygoje besivaržančiu Bairoito „Medi“ klubu.

2024 m. vasarą prisijungė prie Šoprono „Soproni“ komandos, gruodį perėjo į Salonikų „Iraklis“ ekipą.

2025 m. rugpjūčio 30 d. papildė FIBA Europos taurėje besivaržančios Brašovo „Corona“ komandos gretas. Žemyno turnyre vidutiniškai pelnė po 14,5 taško, atliko po 3,4 rezultatyvaus perdavimo per rungtynes.

Abipusiu susitarimu palikęs Rumunijos klubą, lapkričio 26 d. prisijungė prie Šiaulių „Šiauliai“ komandos.

## Nacionalinė rinktinė
Šveicarijos vyrų krepšinio rinktinei atstovauja nuo 2021 m. vykusios atrankos į 2023 m. pasaulio krepšinio čempionatą. Taip pat rinktinei atstovavo atrankose į 2025 m. Europos krepšinio ir 2027 m. pasaulio krepšinio čempionatus.

## Išnašos
Undecilijonas

**Undecilijonas** (arba tūkstantis decilijonų) – natūralusis skaičius, lygus 1036. Šio skaičiaus pavadinimas kilo iš lotyniško žodžio *undecim*, kuris lietuviškai reiškia *vienuolika*. Skaitinė reikšmė buvo nustatyta pagal formulę 103x+3, kur x lygus vienuolikai.

## Skaitinė reikšmė įvairiose sistemose
* Arabiškai: 1 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000
* Dvejetainis kodas: 110000001001011111001110011110111100100100000111000101011011001101001011100111110001000000000000000000000000000000000000
* Aštuntainis kodas: 6011371636744407053315134761000000000000
* Šešioliktainis kodas: C097CE7BC90715B34B9F1000000000
* Standartinė išraiška: 1036
* Pirminių skaičių sandauga: 236 · 536
* Kvadratinė šaknis: \sqrt{10^{72}}
* Kubinė šaknis: \sqrt[3]{10^{108}}

## Artimiausi atitikmenys
### Matematikoje
Matematikoje artimiausias undecilijono atitikmuo yra kombinatorinis koeficientas \binom{n}{k}, kai n ir k reikšmės yra labai didelės: \binom{126}{63} \approx 1.2 \times 10^{36}

Taip pat undecilijonui artimą skaičių galima išreikšti faktorialu n!, kai n reikšmė yra dviženklis skaičius: 33! \approx 8.68 \times 10^{36}.

### Fizikoje
Fizikoje artimiausi undecilijono atitikmenys yra raudonųjų supermilžinių žvaigždžių tūriai:

* Betelgeizė: 5,2×1035 m3
* VY Canis Majoris: 1,44×1036 m3
* UY Scuti: 17,2×1036 m3

### Ekonomikoje

Rusija iš „Google“ reikalauja 2 undecilijonus rublių (t. y. 2,5 decilijono JAV dolerių) už prokremliškų ir valstybinių žiniasklaidos priemonių paskyrų blokavimą „YouTube“ svetainėje.

## Išnašos
1637 m. Abiejų Tautų Respublikos Seimas

**1637 m. Abiejų Tautų Respublikos Seimas** – eilinis Abiejų Tautų Respublikos Seimas, paskelbtas karaliaus Vladislovo IV Vazos 1636 m. rugpjūčio 20 d. Varšuvoje ir į savo posėdžius susirinkęs 1637 m. sausio 20 d.

Parengiamieji seimeliai vaivadijose įvyko 1636 m. gruodžio 9 d. Seimo maršalka buvo išrinktas Lietuvos didysis raštininkas Kazimieras Leonas Sapiega. Seimo posėdžiai Varšuvoje vyko nuo 1637 m. sausio 20 d. iki kovo 4 d.

Seimo posėdžių metu daugiausia buvo nagrinėjamos vadinamosios egzorbitancijos, t. y. reikalavimai taisyti netinkamą valstybės institucijų funkcionavimą. Dėl to nebuvo imtasi klausimų, įtrauktų į karaliaus pateiktus pasiūlymus. Kadangi nebuvo primtas sprendimas dėl prolongatos – nebuvo nuspręsta pratęsti posėdžių, seimas išsiskirstė nepriėmęs jokių konstitucijų.

## Išnašos
Prolongata

**Prolongata** arba **prolongacija** ( – 'pratęsti') – sutarties, susitarimo ar vekselio mokėjimo galiojimo termino pratęsimas, taip pat tam tikro įsipareigojimo įvykdymo termino atidėjimas.

Jeigu tai numatyta sutartyje, prolongacija gali įvykti automatiškai – pasibaigus pirminiam terminui, priklausomai nuo to, ar įvyksta, ar neįvyksta sutartyje nurodytos aplinkybės. Pavyzdžiui, terminuota sutartis gali būti pratęsta neterminuotam laikui, jeigu nė viena iš šalių nepareiškia valios nutraukti sutarties galiojimą.

Prolongacija nelaikomas palūkanų normos pakeitimas, įvykstantis pasibaigus palūkanų fiksavimo laikotarpiui, nes tokiu atveju kredito trukmė nepasikeičia. Tas pats taikoma ir palūkanų normos koregavimams, atliekamiems pagal kintamų palūkanų (palūkanų slinkties) sąlygą. Kiti pakeitimai (kredito užtikrinimo priemonės, kredito suma) taip pat nelaikomi prolongacija, jeigu dėl jų nepratęsiamas kredito galiojimo terminas.

Prolongaciją taip pat gali pateisinti nenugalimos jėgos (*force majeure*) aplinkybės.

## Išnašos
1652 m. Abiejų Tautų Respublikos Seimas

**1652 m. seimas** – eilinis Abiejų Tautų Respublikos Seimas, sušauktas 1651 m. lapkričio 1 d. Varšuvoje.

Parengiamieji seimeliai vaivadijose įvyko 1651 m. gruodžio 15 d. Seimo maršalka buvo išrinktas Andžejus Maksimilijonas Fredro. Seimo posėdžiai vyko nuo 1652 m. sausio 26 d. iki kovo 11 d.

Darbotvarkėje buvo numatyta svarstyti valstybės santvarkos klausimus, Bila Cirkvos taikos sutartį su kazokais (1651 m. rugsėjo 28 d.), taip pat Jeronimo Radvilovskio (*Hieronim Radziejowski*), kuriam maršalkos teismas buvo paskelbęs infamiją, bylą.

Nepavyko priimti sprendimo dėl Seimo posėdžių pratęsimo (prolongacijos). Prieš Seimo darbo pratęsimą 1652 m. kovo 9 d. pasisakė Upytės pavieto atstovas Vladislovas Viktorinas Sicinskis. Nepaisant nesėkmingų raginimų pasiekti sutarimą, Seimo maršalka A. M. Fredro atsisveikino su karaliumi ir 1652 m. kovo 11 d. uždarė Seimą, kuris nepriėmė nė vienos konstitucijos (įstatymo).

## Išnašos
Nauplijas

**Nauplijas** () – graikų mitologijos personažas, Eubojos karalius, Palamedo, Ojakso ir Nausimedono tėvas. Juos pagimdė arba Klimenė, arba Filira, arba Hesionė. Klimenė buvo Katrėjo duktė, tėvo drauge su seseria Aerope atiduota Nauplijui, idant šis nugabentų jas į kažkokią svečią šalį. Visgi Nauplijas Klimenę vedė, o Aeropę atidavė Pleistenui. Pastarajam Aeropė pagimdė Agamemnoną ir Menelają.

Per Trojos apsiaustį Nauplijo sūnų Palamedą graikai pasmerkė myriop. Nauplijui tai buvo nusižengimas teisingumui, jis sekė, kada grįš graikai ir, šiems priartėjus prie Eubojos pakrantės, pavojingiausioje jos dalyje uždegė deglus. Jūreivius tai suklaidino ir šie žuvo bangose sudužus laivams arba nuo Nauplijo kalavijo.

Dar pasakojama, kad Nauplijas graikams atkeršijęs, pasiųsdamas melagingas žinias Trojoje kovojančių didvyrių žmonoms, dėl to jos tapdavo neištikimos arba nusižudydavo.

## Šaltiniai
Auklė

**Auklė** – vaikų priežiūrą vykdantis asmuo. Auklės darbas apibūdinamas kaip vaikų priežiūra kasdienėje jų veikloje. Terminas *auklė* gali būti vartojamas apibendrintai abiejų lyčių asmenims pavadinti, taip pat minimi ir vyriškosios giminės variantai (pvz., *auklius*, *auklis*, *auklys*).

Auklė prižiūri vaikus kasdienėje jų veikloje: padeda vaikams praustis ir apsirengti, pamaitina, išveda pasivaikščioti ir žaidžia su jais, padeda pasiruošti miegoti, skaito knygutes ar seka pasakas. Taip pat auklė palaiko tvarką vaikų kambaryje ir miegamajame, gali taisyti, skalbti ir lyginti vaikų drabužius, o kai kuriais atvejais – atlikti tam tikrus namų ruošos darbus, nesusijusius su vaikų priežiūra.

## Šaltiniai
1674 m. Abiejų Tautų Respublikos Seimas (elekcinis)

**1674 m. Abiejų Tautų Respublikos Seimas** – elekcinis (rinkiminis) seimas. Seimas buvo sušauktas 1674 m. vasario 22 d. Varšuvoje.

Parengiamieji seimeliai vaivadijose įvyko 1674 m. kovo 15 d. Seimo maršalka buvo išrinktas Lietuvos didysis iždininkas Benediktas Povilas Sapiega.

Seimo posėdžiai vyko nuo 1674 m. balandžio 20 d. iki birželio 9 d. Pagrindinė Seimo užduotis buvo karaliaus rinkimai. Karaliumi buvo išrinktas Jonas Sobieskis.

## Išnašos

## Literatūra
* Volumina Legum – Konstytucje Sejmu Walnego Elekcji nowego Króla roku 1674 (p. 132–136).
* Volumina Legum – Oznajmienia Króla nowo obranego, na sejmie walnym elekcji, między Warszawą a Wolą (p. 136–139).
* Volumina Legum – Articuli Pactorum Conventorum stanów tej Rzeczypospolitej i Wielkiego Księstwa Litewskiego i państw do nich należących (p. 139–146).
Mark Carney

**Markas Karnis** (; g. 1965 m. kovo 16 d. Fort Smite, Šiaurės Vakarų teritorijose) – Kanados politikas, ekonomistas, nuo 2025 m. kovo Kanados ministras pirmininkas ir Kanados liberalų partijos vadovas.

## Biografija
Užaugo Kanadoje. 1988 m. baigė ekonomiką Harvardo universitete, studijas tęsė Oksfordo universitete. 1993 m. įgijo magistro, 1995 m. – daktaro laipsnį. Prieš studijas Oksforde ir po jų dirbo „Goldman Sachs” investicijų banke, tapo vykdomuoju direktoriumi. Dirbdamas banke padėjo Pietų Afrikos Respublikai po ekonominės izoliacijos patekti į tarptautines obligacijų rinkas, konsultavo Rusiją 1998 m. finansinei krizei įveikti. Gyveno Londone, Tokijuje, Niujorke.

2000 m. grįžo į Kanadą, 2003 m. paskirtas Kanados banko valdytojo pavaduotoju. 2004–2007 m. dirbo Finansų ministerijoje, po to vėl Kanados banke. 2008–2013 m. ėjo banko valdytojo pareigas. Laiku sumažindamas palūkanų normas suvaldė 2007–2008 m. finansinę krizę; jo veiksmų dėka Kanados ekonomika nukentėjo mažiau ir atsigavo anksčiau nei kitų Didžiojo septyneto šalių. M. Karnio sėkmė pelnė jam tarptautinį pripažinimą: 2010–2011 m. užėmė Globaliosios finansų sistemos komiteto pirmininko postą Tarptautinių atsiskaitymų banke, 2011–2018 m. – pirmininko postą Finansinio stabilumo taryboje. 2012 m. pabaigoje pakviestas į Anglijos banką – tapo pirmuoju užsieniečiu, ėjusiu banko valdytojo pareigas (2013–2020 m.).

Pasibaigus Anglijos banko valdytojo kadencijai, M. Karnis paskirtas Jungtinių Tautų specialiuoju pasiuntiniu klimato kaitos ir finansų klausimais bei dirbo įvairių bendrovių valdybose. Covid-19 pandemijos metu buvo neetatiniu Kanados ministro pirmininko Džastino Triudo patarėju. 2024 m. rugsėjį įsitraukė į Liberalų partijos veiklą, o 2025 m. sausį atsistatydinus Dž. Triudo, paskelbė savo kandidatūrą į partijos pirmininko postą. Laimėjęs rinkimus partijoje, M. Karnis 2026 m. kovą tapo Liberalų partijos pirmininku ir Kanados ministru pirmininku. Pasinaudojęs kanadiečių nacionalizmo banga, kilusia po JAV prezidento Donaldo Trampo prieš Kanadą nukreiptų pareiškimų, M. Karnis padėjo Liberalų partijai laimėti 2025 m. balandžio 28 d. visuotinius rinkimus.

2026 m. sausį Šveicarijos Alpių kurorte Davose vykusiame Pasaulio ekonomikos forume pasakė kalbą, kurioje griežtai sukritikavo JAV politiką ir paskelbė apie nykstančią taisyklėmis grindžiamą pasaulio tvarką. Forumo dalyviai kalbą sutiko plojimais ir ovacijomis, o dienraštis „The New York Times” ją pavadino pastarųjų metų svarbiausia kalba užsienio politikos klausimais.

## Šaltiniai

|-

|-
Juodkiškių geležinkelio tiltas

**Juodkiškių geležinkelio tiltas** – geležinkelio tiltas Kėdainių miesto rytiniame pakraštyje ties Juodkiškiais. Kerta Obelies upę žemiau Juodkiškių tvenkinio užtvankos, 5 km nuo upės žiočių. Upės ruožas patenka į Obelies kraštovaizdžio draustinį.

Juodkiškių geležinkelio tiltas stovi 1,5 km į pietryčius, vienoje linijoje su geležinkelio tiltu per Nevėžį, AB „Lifosa“ pramoninės zonos prieigose, 140 m aukščiau nuo Juodkiškio gatvės tilto. Žemiau geležinkelio tilto upės vaga išplatėjusi, įrengtas „Lifosos“ paviršinių nuotekų išleistuvas Nr. 3 (informacinė rodyklė kairiajame krante). Tiltas kerta gilų upės slėnį, iš abiejų pusių supilti aukšti prietilčio pylimai. 

Šiuolaikinis statinys plieninių konstrukcijų, vieno tarpatramio. Perdanga sudaryta iš dviejų dvitėjinių sijų, tarpusavyje sutvirtintų skersiniais ryšiais, krantuose atremtų ant platesnių betoninių ramtų, jų aukštupio pusėje. Po sijomis įrengtos paaukštintos gelžbetoninės atrėmimo vietos ant senųjų ramtų, pritaikytų laikyti aukštesnes konstrukcijas. Ant tilto paskleisto skaldos balasto paklotas vienos 1520 mm vėžės kelias. Statinio ilgis apie 34 m (atstumas tarp ramtų). 

## Istorija

1871 m. buvo nutiesta Liepojos–Kaišiadorių geležinkelio linija pro Kėdainius. Jos atidarymo proga kviestinis Varšuvos fotografas Konradas Brandelis 1871 m. rugsėjį lankėsi Lietuvos ruože, kur fotografavo įvairius geležinkelio statinius. Išlikusios vos dviejų upių –  Obelies ir Ventos – tiltų istorinės nuotraukos. Abu tiltai buvo paskelbti 1871 m. iliustruotame savaitraštyje „Kłosy“, t. 13, Nr. 328.

Geležinkelis pravestas per buvusio Juodkiškių dvaro žemes (užtvankos pusėje išlikę apleisti rūmai). Pagal Kėdainių krašto muziejaus ikonografinę medžiagą, vienas pirmųjų tiltų per Obelies upę () buvo santvarinės konstrukcijos, su bėgių keliu virš spragotinės santvaros.


Po glž. tiltu per Obelį, Juodkiškiai.JPG|Dvi sijos, atremtos į papildomą pakylą ant ramto
Ant glž. tilto per Obelį.JPG|Ant tilto: bėgių kelias nutiestas ant skaldos balasto
2 Tiltas glž. per Obelį.JPG|Tiltas nuo Obelies kairiojo kranto („Lifosos“ pusės)


## Šaltiniai

## Nuorodos

* 
* Miestai ir architektūra. Kėdainiai praeityje. Tiltu per Obelės upę važiuoja traukinys... *miestai.net*, #219, 2013-06-01.
* Tilto, geležinkelio linijoje Vilnius-Klaipėda 124+792 km, remonto techninio darbo projekto parengimo ir projekto vykdymo priežiūros paslaugos *eviesiejipirkimai.lt*, 2024.
Kambarinė

**Kambarinė** – darbuotoja, prižiūrinti švarą ir tvarką apgyvendinimo paslaugas teikiančiose įmonėse (viešbučiuose, moteliuose, svečių namuose, jaunimo nakvynės namuose).

Kambarinės darbas apima patalpų tvarkymą pagal nustatytas taisykles ir darbų atlikimo eiliškumą: paviršių valymą ir priežiūrą, higienos reikmenų papildymą, patalynės bei rankšluosčių keitimą, sanitarinių patalpų (vonios, dušo, tualeto) valymą, taip pat informavimą vadovybei apie pastebėtus gedimus ar trūkumus. Šios profesijų grupės darbuotojai švarą ir tvarką palaiko ne tik įmonėse, bet ir transporto priemonių viduje (orlaivių salonuose, traukiniuose, autobusuose).

## Šaltiniai
Vilutis

;Vilutis
* Mikalojus Povilas Vilutis (g. 1944 m.) – grafikas, prozininkas;
* Petras Vilutis (1840–1910) – knygnešys.

;Vilutytė
* Aldona Vilutytė (g. 1974 m.) – aktorė;
* Angelė Vilutytė-Rimševičienė (1943–2022) – kalbininkė;
* Jolanta Vilutytė (g. 1969 m.) – krepšininkė;
* Zita Vilutytė (g. 1970 m.) – dailininkė grafikė, kompozitorė.

Pavardė paplitusi Aukštaitijoje (Svėdasai, Linkmenys, Kamajai, Debeikiai ir kt.). Kilusi iš asmenvardžio *Vi̇̀lius*, kuris gali būti tiek vardo *Vilhelmas* trumpinys, tiek senųjų asmenvardžių su šaknimi *vil-* (*Vi̇̀ltautas, Vi̇̀lmantas* ir kt.) trumpinys.

## Šaltiniai
Žemaitaitis

;Žemaitaitis
* Aleksandras Edmundas Žemaitaitis (1936–2000) – agronomas;
* Algirdas Žemaitaitis (1944–2023) – chemijos inžinierius technologas;
* Remigijus Žemaitaitis (g. 1982 m.) – teisininkas ir politikas.

Pavardė labiausiai paplitusi Suvalkijoje (Kiduliai, Kalvarija, Kazlų Rūda, Gelgaudiškis, Sintautai) ir Mažojoje Lietuvoje (Rusnė, Pagėgiai, Klaipėda). Kilusi iš etnonimo *žemai̇̃tis*.

## Šaltiniai
Juodkiškių tvenkinio tiltas

**Juodkiškių tvenkinio tiltas** – tiltas Kėdainių rajono savivaldybėje, Vilainių seniūnijoje, nutiestas kelyje  per Juodkiškių tvenkinį. Stovi 5 km į rytus nuo Kėdainių, tarp Taučiūnų ir Aristavos, 300 m į pietus nuo Aristavos viaduko – 2 lygių sankryžos su keliu . 

Juodkiškių tvenkinys susiformavo 1975 m. užtvenkus Obelies upę. Sovietmečiu kelio šioje vietoje per Obelį nebuvo, eismas vyko senuoju Aukštaičių plentu nuo Cinkiškių per Kėdainius, Aristavą, toliau – į Panevėžį. Ruožas nuo Sitkūnų sankryžos viaduko, įrengto 2000 m., iki Aristavos nutiestas nauja kryptimi.

Tiltas gelžbetoninis, sijinės konstrukcijos, 6 tarpatramių, sijų perdanga įrengta ant užpiltinių ramtų ir tarpinių koloninių atramų. Ant tilto nutiestos dvi eismo juostos ir vienas šalitiltis pėstiesiems. Statinio igis apie 136 m. 2022 m. duomenimis, tiltu vyko vidutinis 6439 automobilių per parą eismas.

Kelio A8 ruožas, kurio ~55-ajame kilometre stovi tvenkinio tiltas, yra įtrauktas į magistralės „Via Baltica“ modernizavimo planą, didinant eismo juostų skaičių. Tiltas stovi hidrologiniams reiškiniams jautresnėje zonoje su potvynių tikimybe.


Juodkiškių tvenkinys, ženklas.jpeg|Važiuojamoji dalis
2026, Juodkiškių tvenkinys.JPG|Tvenkinio lygis aukštas ir žiemą
Juodkškių tvenkinys žiemą, po tiltu.JPG|Patiltės konstrukcija


## Šaltiniai

## Nuorodos

*
Mohales Hukas

**Mohales Hukas** () – miestas pietvakarių Lesote, ~90 km į pietus nuo Maseru, Mohales Huko rajono administracinis centras. Praeina kelias Mafetengas–Kutingas, aštaka į Matlengą Pietų Afrikos Respublikoje. Veikia ligoninė.

Apylinkėse vystomas žemės ūkis ir gyvulininkystė (auginami kviečiai, kukurūzai, sorgai, laikomos avys, galvijai, ožkos). Eksportuojama vilna ir mohera. Didelė dalis Mohales Huko gyventojų uždarbiauja Pietų Afrikos Respublikos kasyklose.

Miestas sugriautas per 1880 m. basotų ginklų karą. Vėliau perkeltas piečiau (senoji miesto vieta vadinta Old Huku).

## Šaltiniai
1629 m. Abiejų Tautų Respublikos Seimas

**1629 m. seimas** – eilinis Abiejų Tautų Respublikos Seimas – buvo sušauktas 1628 m. spalio 20 d. Varšuvoje. 

Parengiamieji seimeliai vaivadijose įvyko 1628 m. gruodžio 12 d. Vienintelis įvykęs generalinis seimelis susirinko 1628 m. gruodžio 30 d. Karališkoje Prūsijoje.

Seimo posėdžiai vyko nuo 1629 m. sausio 9 d. iki vasario 20 d. Seimo maršalka buvo išrinktas Poznanės pakamaris Motiejus Manieckis. 

Seimo veikloje dalyvavo labai nedaug senatorių ir eilinių narių (pasiuntinių). Nuotaikos buvo prastos ir dėl sudėtingos situacijos dėl Prūsijoje vykusio karo su Švedija. Posėdžiuose daugiausia buvo svarstomi vidaus politikos klausimai – pinigų (monetarinės), karinės ir mokesčių politikos srityse.

## Išnašos

## Literatūra

* Volumina Legum – Konstytucje Sejmu Walnego Koronnego Warszawskiego, Roku Pańskiego 1629, Dnia 20 lutego (p. 289-299)
* Volumina Legum – Uniwersał Poborowy na Sejmie Walnym Koronnym Warszawskim Uchwalony Roku 1629 (p. 299-308)
* Volumina Legum – Instruktarz Celny, W. X. Litewskiego (p. 309)
Jeffrey Epstein

**Džefris Edvardas Epsteinas** (, 1953 m. sausio 20 d. Niujorke, JAV – 2019 m. rugpjūčio 10 d. ten pat) – JAV finansininkas, 2008 m. Floridoje nuteistas seksualinis nusikaltėlis. 2019 m. suimtas dėl federalinių kaltinimų prekyba žmonėmis.

## Ankstyvasis gyvenimas
Epsteinas gimė Brukline. Jo tėvai – Paula Epstein ir Seymour Epstein – buvo žydų imigrantų vaikai. JAV Teisingumo departamento paviešintuose dokumentuose nurodoma, kad Epsteinas susirašinėjimuose su lietuviais tvirtino, jog jo seneliai kilę iš Lietuvos.

Ankstyvuoju laikotarpiu Epsteinas dirbo mokytoju, vėliau pradėjo karjerą finansų sektoriuje investiciniame banke „Bear Stearns“ ir įkūrė investicijų valdymo įmonę „J. Epstein & Co.“.
Žiniasklaida taip pat pabrėžė jo ryšius su įtakingais asmenimis (tarp jų minimi JAV prezidentai ir britų karališkosios šeimos atstovai).

## Baudžiamasis persekiojimas
### 2005–2008 m. byla Floridoje
2005 m. Floridoje pradėtas tyrimas po pranešimo, kad Epsteinas seksualiai priekabiavo prie nepilnametės. 2008 m. Epsteinas Floridos valstijos teisme pripažino kaltę dėl kaltinimo skatinus nepilnametę užsiimti prostitucija – jam skirta laisvės atėmimo bausmė, kurią jis atliko taikant išėjimo į darbą už įkalinimo įstaigos ribų režimą.

### 2019 m. suėmimas
2019 m. liepos pradžioje Epsteinas buvo sulaikytas ir jam pateikti federaliniai kaltinimai prekyba žmonėmis seksualinio išnaudojimo tikslais bei sąmokslu vykdyti tokią prekybą.

### Mirtis ir tyrimai
2019 m. rugpjūčio 10 d. Epsteinas rastas miręs Metropoliteno pataisos namuose Manhatane. Teismo medicinos ekspertė mirties priežastį įvardijo kaip savižudybę pasikariant. Po mirties viešai aptarti įkalinimo įstaigos procedūrų pažeidimai ir vaizdo stebėjimo sistemos sutrikimai – apie tai skelbė „Reuters“, o JAV Teisingumo departamento Generalinio inspektoriaus biuras vėlesnėje ataskaitoje aprašė, kad dalis vaizdo įrašų nebuvo išsaugota dėl įrangos gedimų ir nustatė pareigūnų veiksmų bei procedūrų pažeidimų.

## Turtas
Žiniasklaida ir enciklopediniai šaltiniai Epsteino turtą siejo su nekilnojamuoju turtu JAV ir užsienyje, įskaitant rezidenciją Niujorke, salas Mergelių Salose, rančą Naujojoje Meksikoje bei būstą Paryžiuje.
Po Epsteino mirties buvo tvarkomas jo palikimas ir sprendžiami su juo susiję ieškiniai. Mergelių Salos buvo pateikusios ieškinį ir vėliau buvo pasiektas susitarimas: iš Epsteino turto lėšų Mergelių Saloms sumokėta 105 mln. JAV dolerių, taip pat sutarta pervesti 50 % pajamų iš „Little St. James“ pardavimo lėšų.

## Šaltiniai
1627 m. Abiejų Tautų Respublikos Seimas

**1627 m. seimas** – eilinis Abiejų Tautų Respublikos seimas – buvo sušauktas 1627 m. liepos 12 d. Varšuvoje.

Parengiameiji seimeliai vaivadijose įvyko 1627 m. rugpjūčio 31 d., Mažosios Lenkijos vyriausiasis seimelis Korčine susirinko 1627 m. rugsėjo 22 d.

Seimo maršalka buvo išrinktas Lydos maršalka Aleksandras Chaleckis. Seimo posėdžiai vyko nuo 1627 m. spalio 12 d. iki lapkričio 24 d.

## Išnašos

## Literatūra

* Volumina Legum – Konstytucje Sejmu Walnego Koronnego Warszawskiego r. P. 1627 dnia 23 listopada (p. 259-266)
* Volumina Legum – Uniwersał Poborowy na Sejmie Walnym Warszawskim Koronnym uchwalony, roku 1627 (p. 266-276)
Konrad Brandel

**Konradas Brandelis** (; 1838 m. lapkričio 25 d. Varšuvoje – 1920 m. spalio 28 d. Torunėje) – lenkų fotografas, fotožurnalistas, Varšuvos metraštininkas. 

## Biografija

1858 m. Varšuvoje baigė realinę gimnaziją, kur baigė Chemijos skyrių. Fotografavo kaip mėgėjas. 1863 m. įsidarbino fotoateljė pas vieną lenkų fotografijos pradininkų Karolį Bejerį. 1865 m. su dailininku Marcinu Olšinskiu atdidarė savo fotoateljė, kuri daugiausiai užsiėmė portretine fotografija. 

Daug fotografavo Varšuvos vaizdų, fiksavo miesto įvykius. Dalis nuotraukų padarytos iš oro baliono gondolos. Sudarinėjo Varšuvos vaizdų albumus, spausdino kalendorius (sieninius, stalinius), Varšuvos universiteto profesoriams pagamino patologijų ir odos ligų albumus, iliustruodamas savo fotografijomis.

Apie 1883–1984 m. sukonstravo pirmąjį nešiojamąjį fotoaparatą, kurį pavadino „fotorevolveriu“. Vėliau aparatas buvo papildytas dėtuve, kurioje tilpo iki 12, o vėliau – iki 25 plokštelių. Tai padėjo jas greitai keisti ir kurti reportažines nuotraukas. Vroclavo fotografijos parodoje už savo išradimą gavo sidabro medalį. Jis taip pat gamino tokius fotoaparatus pagal užsakymą.
 
Daug fotografavo keliaudamas po Rusiją. Tarp nuotraukų buvo nemažai vaizdų geležinkelio tema, jo reputacijos lygį rodė kvietimai fotografuoti Rusijos imperatoriaus šeimą, jai lankantis Lenkijoje. Belovežo apylinkėse ties Kleščeliais iš oro baliono fotografavo didelius karinius manevrus. Dalyvavo daugelyje Lenkijos ir tarptautinių parodų Sankt Peterburge, Maskvoje, Vienoje, Paryžiuje, Filadelfijoje, kur pelnė įvairių apdovanojimų.

Spaudoje paskelbė straipsnių apie fotografiją, bendradarbiavo su leidiniais „Tygodnik Ilustrowany“, „Fotograf Warszawski“ ir „Wędrowiec“.

## Lietuvoje

1871 m. K. Brandelis buvo atvykęs į Lietuvą oficialiai nufotografuoti atidaromos Liepojos–Kaišiadorių geležinkelio linijos. 2010 m. istorikų duomenimis, Lietuvos ruože jis padarė kelias dešimtis nuotraukų. Rusijos nacionalinėje bibliotekoje Peterburge surastame aplanke su 23 vaizdais sudėtos seniausios kelių Lietuvos vietovių nuotraukos: traukinys su Šiaulių miesto panorama tolumoje, tiltai per Obelę ir Ventą, geležinkelio stotys Gaižiūnuose ir Šiauliuose. Geležinkelį aprašęs savaitraštis „Kłosy“ buvo iliustruotas medžio raižiniu su penkiais vaizdais - Liepojos stotimi, perkasu prie Jonavos, Šiaulių apylinkėmis, tiltais per Obelę ir Ventą. 

Po kelerių metų Varšuvos fotografas lankėsi Vilniuje. Dalis padarytų nuotraukų saugoma Šilutės Hugo Šojaus muziejuje (albumas „Souvenir de Vilna“), kitos – Krokuvos fotografijos muziejuje, Lenkų bibliotekoje Paryžiuje. Paminėtini nuo Altarijos kalvų fotografuoti panoraminiai miesto vaizdai, Aušros vartai, Šv. Onos ir Bernardinų bažnyčios. Šioje kelionėje daugiau vietos užėmė ne miesto architektūra, o priemiesčiai, Belmonto ar Karlsbado apylinkių peizažai.

## Išnašos

## Nuorodos

* Konrado Brandelio kolekcija *polona.pl*
Kristaus mokiniai

**Kristaus mokiniai** () – protestantiškų bažnyčių grupė. Doktrinos pagrindus suformulavo T. ir A. Campell bei B. W. Stone 1809-1832 m. JAV. Daugiausia formuojant mokymą prisidėjo A. Campell knyga „The Christian System“ (1835 m.), kurioje pabrėžiama rėmimosi Biblija svarba.

Pripažįsta du sakramentus – krikštą ir Velykų vakarienę. Pastarąją priimti gali ne tik šios religinės srovės nariai. Pabrėžiama, kad reikia griežtai sekti Naujuoju Testamentu. Iš bažnytinių institucijų pripažįstama tik kongregacija.

Užsiima misionieriška veikla. Tikinčiųjų esama visame pasaulyje, daugiausia JAV, Australijoje, Jungtinėje Karalystėje. Daugiausia pasekėjų būta XX a. 7-ojo dešimtmečio viduryje (netoli 2 mln.), vėliau ženkliai sumažėjo.

## Šaltiniai
CUP (prekybos centras)

**Vilniaus centrinė universalinė parduotuvė** (dar vadinama **CUP**) – prekybos centras Vilniuje, dešiniajame Neries krante, Lietuvoje.

Prekybos centre veikia daugiau kaip 160 prekybos ir paslaugų vietų, taip pat apie 20 kavinių ir restoranų. Šalia prekybos centro planuojamas 7 300 m² ploto verslo centras „UpCity“. Prekybos centrą valdo UAB „Prosperitas Baltica“.

2024 m., minint parduotuvės 50-metį, CUP apibūdintas kaip ilgiausiai Lietuvoje veikiantis prekybos centras.

## Istorija

Beveik 16 tūkst. m² ploto, penkių aukštų universalinė parduotuvė pastatyta pagal Zigmanto Liandzbergio, Vytauto Vieliaus ir Česlovo Gerliako projektą. Prekybos centras veiklą pradėjo 1974 m. gegužės 16 d. Atidarymo metu universalinėje parduotuvėje buvo įrengti pirmieji eskalatoriai Lietuvoje, taip pat įkurta pirmoji savitarnos prekyba. Savitarna buvo suprantama kaip galimybė pirkėjui pačiam susidėti prekes į krepšelį. Skirtinguose skyriuose buvo prekiaujama nevienodos kilmės prekėmis: kai kurių prekių (pvz., dalies elektronikos ar kanceliarinių reikmenų) Lietuvoje nebuvo gaminama, o drabužių skyriuose produkciją tiekė Lietuvos įmonės, tokios kaip „Lelija“, „Sparta“, „Dovana“ ir „Žuvėdra“.

2003 m. pastatas rekonstruotas, o 2024 m. atlikta renovacija.

## Taip pat skaityti
* Merkurijus (prekybos centras)

## Galerija


1975 02 20Vilnius5.jpg|miniatiūra|Viešbučio „Lietuva“ statybos 1975 m. Kairėje Vilniaus centrinė universalinė parduotuvė
Šnipiškės, Vilnius, Lithuania - panoramio - Иван Бай (16).jpg|Universalinė parduotuvė 2009 m.
Vilnius (12663899853).jpg|Poilsio ir žaidimų erdvė prieigose


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
* CUP (Wikimapia)