Vepsų kalba

**Vepsų kalba** (vepsų k. *vepsän kel*) – vepsų tautos kalba, priklausanti Uralo kalbų šeimos finougrų kalbų grupės Baltijos finų kalbų pogrupiui. Artimiausios šiai kalbai yra karelų, suomių, estų, ižorų ir vodų kalbos.

Vepsų kalba daugiausia šnekama Rusijos Federacijoje − Karelijos Respublikoje, Leningrado ir Vologdos srityse.

Ilgą laiką kalba neturėjo rašto. Rašymas vepsų kalba buvo atgaivintas tik XX a. 10-ojo dešimtmečio pradžioje. Šiuo metu Petrozavodske leidžiamas kasmėnesinis laikraštis vepsų kalba „Kodima“ („Tėvynė“).

Šiai kalbai gresia išnykimas, nes dauguma vartotojų – pagyvenę žmonės, vaikai vepsų kalbos beveik nemoka. Rusijoje visi vepsai rusų kalba šneka kaip gimtąja. Vepsų kalba įtraukta į Raudonąją Rusijos tautų kalbų knygą ir yra laikoma kalba, kurios rašto tradicija buvo nutrūkusi.

Gramatiškai vepsų kalba yra agliutinacinė, pasižymi labai išplėtota linksnių sistema – išskiriama nuo 10 iki 24 linksnių. Veiksmažodžiai kaitomi asmenimis bei skaičiais ir turi keturis laikus: esamąjį-būsimąjį, būtąjį (imperfektą), perfektą ir pliuskvamperfektą, taip pat – keturias nuosakas. Palyginti su kitomis giminingomis kalbomis, vepsų kalboje žymiai daugiau vadinamojo „istorinio paveldo“, pavyzdžiui, žodžio viduryje sutrumpėjusių kamienų.

## Pavadinimo kilmė
Kalbos pavadinimas (*vepsän kel*') kilęs iš vepsų savivardžio. Iki atsirandant vepsų raštijai, kaip savivardis buvo fiksuojama tik žodžio forma *vepsläine* (dgs. *vepsläižed*). Forma *veps* (dgs. *vepsad*) iš tikrųjų yra skolinys iš rusų kalbos.

Žodžio *vepsas* kilmė nėra iki galo aiški; gali būti, kad jis kilęs iš kalbos gyventojų, gyvenusių Tarpuežeryje (teritorijoje tarp Onegos, Baltojo ir Ladogos ežerų) prieš vepsus. Kijevo Rusioje žodį *весь* () 'vepsai' „Būtųjų laikų pasakojime“ vartojo jau Nestoras, rašydamas apie IX a. įvykius. D. Bubrichas manė, kad slaviškas genties pavadinimas *весь* 'vesiai' buvo perimtas iš skandinavų, kurie, sprendžiant pagal Vakarų Europos šaltinius, šią gentį vadino *vizzi*. N. Bogdanovo manymu, tautovardžių *vesiai* ir *vepsai* sąsaja akivaizdi: šią nuomonę jis grindė tuo, kad vepsų kalboje galėjo būti savivardis, žodžio gale turintis minkštąjį priebalsį. Tokios pat nuomonės laikosi ir Z. Malinovskaja, tautovardžio *vepsai* vartojimą tyrusi Ojatės vepsų šnektose.

Tautovardis *vepsai* sutinkamas Babajevo rajono, kur tradiciškai gyveno vepsai, vandenvardžiuose.

Iki sovietinių laikų rusiškuose šaltiniuose vepsai buvo vadinami *čiudais*.

## Kalbos geografija

### Arealas ir kalbos vartotojų skaičius
Vepsų kalba vartojama Karelijos Respublikoje (Paonegės rajone), Leningrado srityje (Podporožės, Tichvino, Lodeinoje Polės, Boksitogorsko rajonuose), taip pat – Vologdos srityje (Vytegros ir Babajevo rajonuose), kur vepsai atsikėlė 1911–1913 m. vykdant Stolypino reformą. Vientisai gyvenančių vepsų grupių yra prie Irkutsko srities ir Ust Ordos Buriatų autonominė apygardos ribos (dauguma jų gyvena centrinėje Alario rajono gyvenvietėje Kutulike). Atsikėlusių vepsų taip pat yra Kemerovo srities kaime Kuzedejeve (2010 m. surašymo duomenimis, Kuzedejeve vepsiškai kalbėjo penki žmonės). Maždaug 93 % vepsų gyvena Karelijos Respublikoje (4870 žm., arba 59,1 %), Leningrado (2337 žm., arba 28,4 %) ir Vologdos (426 žm., arba 5,2 %) srityse. Iš kitų Rusijos Federacijos subjektų, daugiausia vepsų gyvenama Murmansko (128 žm., arba 1,6 %) ir Kemerovo srityse (83 žm., arba 1 %). Karelijos Respublikos, Leningrado ir Vologdos sričių kaimuose – tradicinėse gyvenamosiose vietovėse – jų priskaičiuojama tik apie 3500.

1994 m. Karelijos Paonegės rajone buvo sudarytas Vepsų nacionalinis valsčius, tačiau 2004 m. šis valsčius panaikintas, o jo teritorija grąžinta į Paonegės rajono sudėtį. Buvusio Vepsų nacionalinio valsčiaus gyventojai gyvena 14-oje vietovių, sujungtų į tris kaimo gyvenvietes. Valsčiaus centras buvo Šioltozero kaimas, esantis už 85 km nuo Petrozavodsko. Remiama Karelijos Respublikos valdžios, Petrozavodske veikia Vepsų kultūros draugija, prisidedanti prie vepsų kalbos plėtotės; Vepsų draugija veikia ir Sankt Peterburge.

2010 m. Rusijos gyventojų surašymo duomenimis, vepsiškai Rusijoje kalba 3,6 tūkstančio žmonių.

Gyventojų surašymo duomenys tyrėjams nekelia pasitikėjimo, nes žinoma daug atvejų, kai vepsai buvo užrašomi rusais. Pagrindinė priežastis, dėl kurios vepsai save priskiria rusams, – kalbos neprestižiškumas, žemas tautinės savimonės lygis.
Bendrasis vepsų skaičius 2002 m. Rusijos surašymo duomenimis buvo 8240 žmonių, tačiau šis skaičius laikomas pamažintu.

2009 m. UNESCO vepsų kalbą įtraukė į Nykstančių pasaulio kalbų atlasą.

### Tarmės
Gyvos trys vepsų kalbos tarmės:

* šiaurės (Karelijos Respublika, Onegos ežero pakrantės juosta į šiaurę nuo Voznesenės, dalis kalbos vartotojų Petrozavodske);
* vidurio (Leningrado srities Podporožės, Tichvino, Lodeinoje Polės rajonai, Vologdos srities Vytegros ir Babajevo rajonai);
* pietų (Leningrado srities Boksitogorsko rajonas).

Vidurio tarmė išskiriama labiau kaip geografinis arealas, nes šioje tarmėje yra daug skirtingų patarmių ir jų grupių (pavyzdžiui, Belozersko patarmės, žymiai besiskiriančios fonetiškai ir morfologiškai, Šimozero patarmė, Ojatės patarmių grupės, pietvakarių, arba Kapšinskio, patarmės ir kt.). Tarp ne taip seniai išnykusių tarmių išskiriama Isajevo tarmė, vartota į pietryčius nuo Kargopolio (išnyko XIX ir XX amžių sandūroje; pagrindinis tyrėjas – Jalmaras Basiljeras, pagrindinis darbas – „Vepsäläiset Isajevan Voolostissa“, 1890 m.).

Bendrinė vepsų kalba grindžiama vidurio tarme.

#### Pagrindinės šiaurės tarmės ypatybės
* *j* vietoje žodžio pradžioje turimas *d’*: ***d’'''äniš'' 'kiškis' ([[Bendrinė kalba|bendrinėje kalboje]] ''jäniš''), ***d’**o'' 'jau' (bendrinėje kalboje ''jo''), ***d’*'umal* 'dievas'(bendrinėje kalboje *jumal*), ***d’**äritada* 'traiškyti', ***d’**on* 'geriu', ***d’**ättab* '(jis) palieka';
* kartais žodžio pradžioje pasitaiko ilgųjų balsių, o bendrinėje kalboje jų visiškai nėra: *m**aa*** 'žemė', *p**uu**l’e* 'medžio link', *s**uu**hu* 'burnon';
* tiesioginės nuosakos esamojo laiko vienaskaitos trečiajame asmenyje gali būti [[Geminacija|geminuojami]] priebalsiai *k*, *g*, *t*, *d*, *p*, *b*, *z*: *ka**tt**ab* '(jis) dengia', *la**dd**ib* '(jis) tvarko', *te**gg**ob* '(jis) daro', *l’u**bb**ub* '(jis) kyla', *hü**pp**ib* '(jis) šokinėja', *lä**zz**ub* '(jis) guli';
* [[Vardažodis|vardažodžiuose]] daug žymiau negu kitose tarmėse prieš *-е* minkštinami priebalsiai *l*, *n*, *r* (pavyzdžiui, [[Aliatyvas|aliatyve]]: *sizarel’e* 'seseriai', *mama**l’**e* 'mamai'), taip pat šie priebalsiai minkštinami asmenuojamose veiksmažodžio formose, kurių [[Kamienas (kalbotyra)|kamienas]] baigiasi *-e*: *tu**l’**en* 'ateinu', *pa**n’**ed* 'dedi', *pu**r’**ed* 'kandi', *ma**n’**e* 'eik!', *tu**l’**e* 'ateik!';
* kitaip negu kitose tarmėse, greta *i* priebalsiai iš viso neminkštinami: *voi**l*** 'prie sviesto', *tuli**d*** 'atėjai', *kaveli**n*** 'vaikščiojau', *söizi**n*** 'suvalgyčiau';
* [[Dvibalsis|dvibalsiai]] *oi*, *ui* pavirtę *ii* ir balsiu *i*: *kan**ii**d*, *kan**i**d* 'vištų' (kitose tarmėse – *kan**oi**d*), *san**i**d* 'sakei', *san**i**zid* 'sakytumei' (kitose tarmėse – *san**ui**d*, *san**ui**zid*);
* išskyrus retas išimtis (pavyzdžiui, *panoba* '(jie) deda', *mäba* '(jie) eina'), tiesioginės nuosakos esamajame ir būtajame laikuose vartojamas iš neveikiamosios rūšies formų kilęs daugiskaitos III asmuo: *mändaze* '(jie) eina', *tehtaze* '(jie) daro', *mändihe* '(jie) ėjo', *tehtihe* '(jie) darė'.

==== Pagrindinės vidurio tarmės ypatybės ====
* Žodžio pradžioje *j* išlaikomas (vakarų patarmėse) arba virsta *g’* (rytų patarmėse): ***j**ärv* – ***g’**ärv* 'ežeras', ***j**üged* – ***g’**üged* 'sunkus, sudėtingas', ***j**aritada* – ***g’**äritada* 'traiškyti', ***j**onoštada* – ***g’**onoštada* 'pabrėžti';
* prieš -*e* priebalsiai išlieka kieti: *tu**l**en* 'ateinu', *ühte**l**e*, *ühte**l**o* 'vienam', *kandoize**l**e* 'kelmo link';
* nėra ilgųjų balsių ir geminatų, kurių pasitaiko kitose tarmėse: *m**a**ha* 'žemėn', *s**o**s* 'pelkėje', *p**u**hu* 'medin'; ka*'t**ab '(jis) dengia', ''lu**g**eb'' '(jis) skaito', ''li**b**ub'' '(jis) kyla';
* po ''i'' minkštinamos kaitybos [[Priesaga|priesagos]]: ''pui**d’*** 'medžių', ''lehtesi'''l’*** 'prie lapų', *nuuzi*'d’*** 'prabudai', ''libui'''d’*** 'kilai', *panizi*'d’*** 'dėtumei';
* be ''-m'' ir ''-t'', veikiamosios rūšies daugiskaitos I ir II asmenų priesagose vartojami dvibalsiai ''-ai'' ir ''-ei'': ''tule'''mai*** 'ateiname', *sö*'tei*** 'valgote';
* III asmens būtojo laiko ([[Imperfektas|imperfekto]]) daugiskaitoje vartojama asmenį ir skaičių nurodanti priesaga ''-ba'': ''lugi'''ba*** '(jie) skaitė', *pani*'ba*** '(jie) dėjo', ''tuli'''ba*** '(jie) atėjo'.

#### Pagrindinės pietų tarmės ypatybės
* Balsiais *-i* ir *-u* besibaigiančių dvibalsių vietoje turimi ilgieji balsiai: *h*'a**g'' 'malkos' (kitose tarmėse – ''h**au**g'', ''h**ou**g''), ''pic**u**ne'' 'mažas' (kitose tarmėse – ''pic**ui**ne''), ''mul**o*** 'pernai' (kitose tarmėse – ''mul'''oi***);
* vietoj balsių junginių su sonantu *-l* vartojami ilgieji balsiai, kas aiškinama *-l* subalsėjimu (l > л > u) ir subalsėjusio priebalsio supanašėjimu su prieš jį einančiu balsiu, galiausiai tampant ilguoju balsiu: *mej*'a*** 'pas mus' (kitose tarmėse – ''mej'''al***, *mij*'ou***); ''ed'''u*** 'anksčiau' (kitose tarmėse – *ed*'el***, ''ed'''uu***), *log*'o*** 'šienavime' (kitose tarmėse – ''log'''ol***, *log*'ou***);
* tiesioginės nuosakos I ir II daugiskaitos asmenys turi priesagą su ilguoju balsiu ''-a'' : ''nägi'''ta*** 'matėte', *kuli*'ma*** 'girdėjome', ''tule'''ma*** 'ateiname', *tege*'ta*** 'darote';
* tiesioginės nuosakos daugiskaitos III asmens neigiamasis veiksmažodis esamajame laike ir imperfekte turi formą ''eba'', o šiaurės ir vidurio tarmėms tai nebūdinga: ***eba** tule'' '(jie) neateina', ***eba*' uju* '(jie) neplaukia', ***eba** pezend* '(jie) neplovė', ***eba** ajand* '(jie) neišvažiavo'.

== Rašyba ==


Iki [[XX a.]] pradžios vepsų kalba rašto neturėjo. Vepsų rašto istorija skirstoma į keturis laikotarpius:
* iki [[1931]] m. – bandymai sukurti raštą [[kirilica]];
* [[1931]]–[[1937]] m. – raštas [[Lotynų abėcėlė|lotynų abėcėle]];
* [[1937]]–[[1989]] – laikotarpis be rašto;
* nuo [[1989]] m. – rašto atgimimas, rašoma lotynų abėcėle.

[[XX amžiaus 4-asis dešimtmetis|XX a. 4-ajame dešimtmetyje]] buvo vartojama tokia vepsiška lonynų abėcėle:


XX a. 4-ojo dešimtmečio vepsų abėcėlės raidė *C* buvo skaitoma kaip šių laikų *Č*, o *Ç* – kaip dabartinė *С*. Raidė *Ş* atitinka dabartinę *Š*, raidė *Ƶ* – raidę *Ž*, raidė *Y* – raidę *Ü*. Raidė *ı* (*i* be taško) žymėjo [[Kalbos garsas|garsą]], panašų į rusų kalbos *ы*. Dabartiniame vepsų raidyne tokios raidės nėra. Nuo [[1937]] m. raštas buvo nutrūkęs ne vienam dešimtmečiui.[[XX amžiaus 9-asis dešimtmetis|XX a. 9-ojo dešimtmečio]] pabaigoje raštas vepsų kalba buvo atgaivintas.

[[2007]] m. patvirtinta vepsiška lotynų abėcėlė, papildyta [[Diakritinis ženklas|diakritiniais ženklais]] ([[apostrofas]] (ʹ) žymi priebalsių minkštumą); ši abėcėlė vartojama iki šių dienų. Ją sudaro tokios raidės:





== Istorija ==

=== Priešistorė ===


Mokslininkai [[Vepsai|vepsus]] laiko viena seniausių [[Šiaurės Europa|Šiaurės Europos]] tautų. Dabartiniai vepsai yra palikuonys [[Finougrai| finougrų genties]], [[Kijevo Rusia|Kijevo Rusios]] šaltiniuose žinomos kaip [[vesiai]]; istoriniai šaltiniai apie vesius ir čiudus, su kuriais siejama vepsų kilmė, siekia [[VI amžius|VI amžiaus]] vidurį: [[Ostgotai|ostgotų]] istoriko [[Jordanas (istorikas)|Jordano]] veikale „Apie [[Gotai|gotų]] kilmę ir darbus“ vardijama daugybė genčių, kurias neva pavergė gotų karalius [[Ermanarichas]], ir pavadinimuose *Vas*, *Vasina* ir *Thiudos*, *Tuidos*, *Thiudi* tyrėjai įžvelgia žodžius *vesiai* ir *čiudai*. Manoma, kad jau pirmojoje [[I amžius|I amžiaus]] pusėje vesių ir čiudų grupių gyventa Tarpuežeryje – teritorijoje tarp [[Ladogos ežeras|Ladogos]], [[Onegos ežeras|Onegos]] ir [[Belojės ežeras|Baltojo]] ežerų. Vepsai dalyvavo pačiuose anksčiausiuose Kijevo Rusios istorijos įvykiuose, konkrečiai – jie minimi legendiniame [[Variagai|variagų]] kvietime į Kijevo Rusią, taip pat [[Olegas|Olego]], užėmusio [[Kijevas|Kijevo]] sostą, žygyje.

Nuo pagrindinio [[Baltijos finų kalbos|Baltijos finų]] genčių masyvo vepsai atsiskyrė [[Pabaltijys|Baltijos kraštuose]], iš kur antroje [[I tūkstantmetis|I tūkstantmečio]] pusėje [[Ojatė]]s, [[Svirė]]s ir [[Paša (upė)|Pašos]] upėmis jie persikėlė į Tarpuežerį. Ten jie iš dalies [[Asimiliacija (sociologija)|asimiliavo]], iš dalies išstūmė į šiaurę senesnius gyventojus – [[Samiai|samius]]. Šio laikotarpio vepsai siejami su archeologine [[Ladoga|Ladogos]] pilkapių kultūra. [[Dmitrijus Bubrichas|D. Bubricho]] manymu, [[Vesiai|vesių]] lopšiu laikytina teritorija tarp [[Volchovas|Volchovo]] ir [[Svirė]]s. Jo teigimu, dalis Baltijos finų pasistūmėjo į šiaurės rytus ir įsitvirtino pietrytinėje Ladogos pakrantėje, kur „jų skaičius pasirodė esąs labai žymus ir jie įgijo atskiros genties organizaciją… ir ėmė vadintis *vepsä* (vepsais)“.

Jų kalboje įvyko kai kurių pokyčių. Išskyrus tuos [[Skiemuo|dviskiemenius]] žodžius, kuriuose pirmas [[balsis]] istoriškai buvo trumpasis, [[Vardininkas|vardininke]] nukrenta galinis balsis:
# dviskiemeniuose žodžiuose, jei pirmasis skiemuo uždaras arba jei pirmoji balsinė [[fonema]] – [[dvibalsis]] ar istoriškai ilgasis balsis (*ozr* 'miežis' (), *poig* 'sūnus' ( 'berniukas'), *nor* 'virvė' ();
# daugiaskiemeniuose žodžiuose (*madal* 'žemas' ().

I ir II tūkstantmečių sandūroje į Tarpuežerį ėmė skverbtis [[slavai]]. Nuo [[XI a.|XI]] a. [[Naugardas|naugardiečiai]] pradėjo užgrobti vepsų žemes ir jose skleisti [[Stačiatikybė|stačiatikybę]]. [[XI a.|XI]]–[[XII a.]] į Paonegę atsikėlė [[Liudikai|karelai-liudikai]] ir asimiliavo dalį vepsų. Nuo XII a. vepsų istorija glaudžiai susijusi su [[Naugardas|Naugardu]], o vėliau – su centralizuota rusų valstybe, kuri šios tautos etnokultūrinėje raidoje suvaidino didelį vaidmenį. [[1453]] metais Naugardo arkivyskupo Feodosijaus II surašymo knygoje pirmą kartą paminėti vepsiški [[Šokša (Karelija)|Šokšos]] ir [[Šioltozeras|Šioltozero]] kaimai. Dabartinėje vepsų kalboje pastebima [[Rusų kalba|rusų kalbos]] įtaka: priebalsių minkštinimas, didelis [[Slavizmas|slavizmų]] kiekis, kai kurios grynai rusiškos [[Linksnis|linksnių]] reikšmės. Kaip teigia [[Vladimiras Pimenovas|V. Pimenovas]], daugiausia rėmęsis Bubricho nuomone, vesiai jau tada, kai buvo paminėti [[Metraštis|metraštyje]], buvo visavertis [[Etninė grupė|etninis]] vienetas, o jo susidarymo vieta laikytina pietrytinė [[Pabaltijys|Baltijos kraštų]] dalis, kur vyko bendrasis Baltijos finų tautų susidarymo procesas. V. Pimenovo teigimu, [[Slavai|slavų]] ir [[Finougrai|finougrų]] genčių sąveika bus prasidėjusi žymiai anksčiau nei apie tai kalbama metraštyje; tai patvirtina ir šiuolaikiniai archeologiniai tyrinėjimai.

=== Raštijos pradmenys ir sovietinis laikotarpis ===
Iki [[XX a.]] pradžios vepsų kalba neturėjo savo rašto. Vis dėlto nuo [[XVII a.]] vepsų kalbos medžiaga ne kartą fiksuojama įvairiuose dokumentuose. Tokiu būdu rankraštiniame „[[Olonecas|Oloneco]] rinkinyje“, parašytame XVII a. antrajame ketvirtyje, yra keletas [[Baltijos finų kalbos|Baltijos finų kalba]] užrašytų užkalbėjimų, kuriuos dauguma tyrėjų identifikuoja kaip vepsiškus. Šie tekstai užrašyti to meto [[Rusų kalbos abėcėlė|rusų kalbos raidynu]]. Nuo [[XIX a.]] pradžios vepsų kalbos medžiagą ne kartą fiksavo mokslininkai, daugiausia – [[Suomija|Suomijos]]: [[ Andreas Johan Sjögren|A. Šiogrenas]], [[Elias Lönnrot|E. Lionrotas]], [[Lauri Kettunen|L. Ketunenas]], [[ Eemil Nestor Setälä|E. Setelė]] ir kiti. [[1899]] m. vepsų kalbos tyrėjas N. Podvysockis pabrėžė, kad „jokios kaivanų [vepsų] abėcėlės iki šiol nėra, ir visi bandymai sudaryti rusų-kaivanų žodyną… arba abėcėlę nesėkmingi“.

Raštija vepsų kalba užgimė [[XX amžiaus 2-asis dešimtmetis|XX amžiaus 2-ajame dešimtmetyje]]. Tad [[1911]] m. valstietis G. Elkinas iš [[Jaroslavičiai (Leningrado sritis)|Jaroslavičių]] kaimo parašė [[Pjesė|pjesę]] vepsų kalba, o [[1913]] m. [[Sankt Peterburgas|Sankt Peterburge]] išėjo pirmasis vepsų-rusų žodynas, kurį išleido [[Rybreka|Rybrekos]] kaimo mokytojas Pavlas Uspenskis. Šiame leidinyje („Русско-чудскій словарь съ нѣкоторыми грамматическими указаніями“) naudojama [[kirilica]], kurią sudarė to meto rusų abėcėlės raidės ir keletas papildomų. P. Uspenskio rašyba vėlesnės sėkmės nesulaukė.

[[XX amžiaus 4-asis dešimtmetis|XX a. 4-ajame dešimtmetyje]] [[TSRS|Sovietų Sąjungoje]] buvo pradėtas kurti raštas vepsų kalba. TSRS Mokslų akademija sudarinėjo vepsų kalbos vadovėlius ir žodynus [[Lotynų abėcėlė|lotynų abėcėle]]; prie tuometinio Kalbos ir mąstymo instituto tam buvo suburta speciali komisija. [[1932]]–[[1933]] m. [[Leningrado sritis|Leningrado srityje]] [[Vinicai|Vinicuose]], [[Ošta|Oštoje]], [[Šioltozeras|Šioltozere]] ir kituose vepsų kaimuose prie [[Kapša|Kapšos]], [[Šola|Šolos]] ir [[Ojatė]]s upių buvo įsteigtos 49 pradinės ir 5 vidurinės vepsiškos mokyklos. Iki [[1937]] m. buvo išleista 19 vadovėlių (neskaičiuojant tarpusavyje besiskiriančių išleistųjų pakartotinai), vepsų–rusų žodynas, į kurį įeina 3,5 tūkstančio žodžių (autoriai – F. Andrejevas ir M. Hemeleinenas), ir keletas knygų skaitiniams. Vis dėlto [[1937]] m. vepsų kalbos mokymas mokyklose ir vepsiškos literatūros leidyba buvo nutraukti, vepsus imta [[Represijos|represuoti]] ir [[Rusifikacija|rusinti]]. Iki [[Antrasis pasaulinis karas|II pasaulinio karo]] vepsų kalbą studijavo tik Suomijos kalbininkai (E. Setelė, L. Ketunenas, E. Tunkelas ir kiti). Po II pasaulinio karo buvo išformuoti nacionaliniai vepsų dariniai, ir vepsų kalba vėl liko vartojama tik buityje. Vepsų kalbos tyrimai buvo sutelkti [[Karelija|Karelijoje]] ([[Petrozavodskas|Petrozavodske]]) ir [[Estija|Estijoje]] (daugiausia [[Tartu]]). Tuo metu Petrozavodsko kalbininkai, taikydami [[Lauko tyrimas|lauko tyrimus]], daugiausia nagrinėjo šiaurės ir vidurio tarmes, o Estijos ekspedicijos tyrė pietų tarmę.

Ilgą laiką tema apie [[Karelų kalba|karelų]] ir vepsų rašto atkūrimą tyrėjams buvo „uždrausta“; už pasisakymą, kad būtina atkurti karelų raštą, [[XX amžiaus 6-asis dešimtmetis|6-ojo dešimtmečio]] pabaigoje sekretorius mokslininkas G. Makarovas netgi buvo nušalintas nuo pareigų. Vepsams, kaip vieningai bendruomenei, ir jų kalbai pražūtingiausią poveikį padarė [[XX amžiaus 7-asis dešimtmetis|XX a. 7-ojo]] ir [[XX amžiaus 8-asis dešimtmetis|8-ojo]] dešimtmečių valstybės veiksmai, žinomi kaip „neperspektyvių kaimų likvidavimo politika“. Jos padariniai negausioms etninėms grupėms buvo pražūtingi, nes griovė jų etninę aplinką ir tradicinę gyvenseną. Be to, ši politika sutapo su administracine rajonų pertvarka. Leningrado srityje dėl dviejų administracinių pertvarkų vepsų gyvenama teritorija tikrąja to žodžio prasme tapo keturių rajonų sankirtos centru, čia susidūrė [[Podporožės rajonas|Podporožės]], [[Lodeinoje Polės rajonas|Lodeinoje Polės]], [[Boksitogorsko rajonas|Boksitogorsko]] ir [[Tichvino rajonas|Tichvino]] rajonai; Vologdos srityje susikirto du rajonai. Dvi nedideles vepsų kaimų santalkas, likusias [[Babajevo rajonas|Babajevo rajone]], vieną nuo kitos atskyrė negyvenama vietovė, kurioje anksčiau buvo [[Šimozeras|Šimozero]] krašto kaimai. Visuose Leningrado ir Vologdos sričių rajonuose vepsų gyvenvietės tapo atokiais užkampiais, nes beveik nebuvo kelių į šias vietoves atvažiuoti. Dėl to čionykščiai gyventojai sparčiai kėlėsi į centrus: daug vepsų paliko savo etninę teritoriją ir išvyko dirbti į kitas gyvenvietes bei miestus. Jų daugumą sudarė jaunimas, jis greitai pasiduodavo etninei ir kalbinei asimiliacijai, nes nebuvo tautinę savimonę padedančių palaikyti institucijų.

Dėl nuolatinio jaunimo nutekėjimo ir jo [[Asimiliacija (sociologija)|asimiliacijos]] vepsų bendruomenė ėmė labai senti. [[1989 m.|1989]] m. surašymo duomenimis, Karelijos Respublikoje vidutinis vepsų amžius buvo 45,9 m., o Karelijos gyventojų amžiaus vidurkis sudarė 33,3 m. – tad vepsai buvo „seniausia“ šios respublikos tauta. Atitinkamų duomenų apie vepsus Leningrado ir Vologdos srityse neturėta. Visa tai, be abejo, sąlygojo bendrąjį vepsų skaičiaus mažėjimą, o drauge mažėjo ir mokančiųjų vepsų kalbą: nuo 1989 m. vepsų skaičius nukrito 32,1 % – nuo 12142 iki 8240 žmonių; Karelijoje – 18 %, Leningrado srityje – 52,7 %, Vologdos srityje – 41,7 %.

[[XX amžiaus 9-asis dešimtmetis|9-ojo dešimtmečio]] pabaigoje Karelijos Respublikos vadovybė pradėjo svarstyti klausimą apie būtinybę vietinėse mokyklose mokyti [[Suomių kalba|suomių kalbos]]. Savotiškas bandymas respubliką trečiąjį kartą „susuominti“ davė netikėtų rezultatų: tai besvarstant su nacionalinių rajonų mokyklų direktoriais, pradėta šnekėti apie karelų ir vepsų kalbų ateitį, taip pat – kad reikėtų atgaivinti šių kalbų raštą bei jas dėstyti mokyklose. Šis klausimas imtas plačiai svarstyti [[1986]]–[[1987]] m. 1986 m. pavasarį [[Šioltozeras|Šioltozere]] susibūrė iniciatyvinė grupė, kuriai vadovavo A. Maksimovas, R. Loninas ir R. Maksimova; pasitelkę laikraštį „Коммунист Прионежья“ („Paonegės komunistas“) jie pradėjo šviečiamąjį darbą, siekdami gaivinti vepsų kalbą. Šis judėjimas turėjo ir priešininkų, manančių, kad valstybės pinigus leisti vepsų kalbos vadovėliams ir pan. nėra prasmės, tačiau jie nesulaukė platesnio palaikymo.

Šioltozero mokyklos direktorės R. Maksimovos sprendimu, 1987 m. balandį [[Riurikas Loninas|R. Loninas]] čia pradėjo fakultatyviai mokyti vepsų kalbos. 1987 m. birželį R. Maksimova kreipėsi į Paonegės rajono vykdomąjį komitetą ir įteikė peticiją, kad vepsų kalba būtų įtraukta į mokymo programą kaip atskiras dalykas, ir vykdomasis komitetas jos peticijai pritarė. 1987 m. rugpjūtį iniciatyvinė grupė, kurią sudarė M. Mullonen, [[Nina Zaiceva|N. Zaiceva]], I. Mullonen, Z. Strogalščikova ir [[Anatolijus Petuchovas|A. Petuchovas]], posėdyje patvirtino naują, kirilica grįstą, vepsų kabos abėcėlę ir ėmė ją rengti, taip pat pradėjo sudarinėti būtinąsias mokymo programas bei ruošti kalbos mokymo priemones. Tačiau raštas vepsų kalba susidūrė su sunkumais, mat visoje šalyje nebuvo institucijos, į kurios pareigas būtų įėję patvirtinti naujai kuriamą rašybą rašto neturinčioms tautoms. Tam, kad būtų palaikytas mokytojų kolektyvo sprendimas vepsų kalbą įtraukti į mokymo planus, 1987 m. gruodį buvo sušauktas Šioltozero kaimo gyventojų susirinkimas, jame padaryta tokia išvada: „Visi vepsų kalbos mokymuisi abejingi“; po to pradėta kurti vepsišką abėcėlę. Buvo pasiūlyti tvirtinti du naujosios vepsų abėcėlės variantai – tiek [[kirilica]], tiek ir [[lotynų abėcėlė|lotynų abėcėle]]. Kirilica grįstas raidynas pasirodė besąs nepaklausus.

=== Po Sovietų Sąjungos žlugimo ===

Nuo tada, kai 1987 m. buvo naujai atkurtas vepsų kalbos raštas, ir vėlesniu laikotarpiu, po [[Sovietų Sąjunga|Sovietų Sąjungos]] žlugimo [[1991]] m., vepsų kalba pasipildė nauja [[leksika]] ir [[terminologija]], taip pat – daugybe [[Skolinys|skolinių]] iš [[Rusų kalba|rusų kalbos]]; imta kurti rašybos normas, išleista vepsų literatūros, kalbos mokymosi vadovėlių, atsirado vepsiška [[žiniasklaida]]. Negalima teigti, kad vepsų kalbos padėtis pagerėjo iš esmės, tačiau tam tikrų laimėjimų šioje srityje pavyko pasiekti.

Nuo [[2006]] m. vientisai vepsų gyvenamoje teritorijoje [[Paonegės rajonas|Paonegės rajone]] kelio ženkluose vartojami vepsiški gyvenamųjų vietovių pavadinimai.

Per visą vepsų raštijos istoriją vepsų kalba išleista daugiau kaip 70 knygų, daugiausia – mokomosios literatūros (autorės – [[Nina Zaiceva|N. Zaiceva]], I. Mullonen). Išleistas ne vienas kūrinys vepsų kalba, parašytas [[Anatolijus Petuchovas|A. Petuchovo]] ir [[Riurikas Loninas|R. Lonino]]; žinomiausi – vepsų poeto [[Nikolajus Abramovas|N. Abramovo]] kūriniai. Viena žinomiausių šiuolaikinių vepsų dainininkių, atliekančių dainas vepsų kalba – [[Jousne|Jousnė (A. Vasiljeva)]].

Šiuo metu [[Petrozavodskas|Petrozavodske]] vepsų kalba leidžiamas laikraštis „[[Kodima]]“ („Tėvynė“). Atskiri tekstai vepsų kalba daugiausia spausdinami [[Suomių kalba|suomiakalbiuose]] žurnaluose „Carelia“ ir „Kipinä“.

Vepsų kalba kaip atskiras dalykas dėstoma vidurinėje [[Elias Lönnrot|Lionroto]] finougrų mokykloje Petrozavodske, dviejose mokyklose Karelijoje, taip pat – kaip fakultatyvus dalykas keliose mokyklose Leningrado srityje. Ji dėstoma ir dviejose aukštosiose mokyklose: Petrozavodsko valstybiniame universitete ir Šiaurės tautų institute [[Sankt Peterburgas|Sankt Peterburge]].

[[2012]] m. [[vasario 1]] d. atidarytas Vikipedijos vepsų kalba skyrius.

=== Tekstyno tyrimai ===



[[2009]]–[[2016]] m. Karelijos mokslinio centro kalbos, literatūros ir istorijos instituto bei Karelijos mokslinio centro taikomosios matematikos tyrimų instituto darbuotojai, vadovaujami [[Nina Zaiceva|N. Zaicevos]], sudarė ir internete patalpino „Vepsų kalbos tekstyną“. Į šio [[Tekstynas|tekstyno]] žodyną įeina maždaug 10 tūkstančių [[Lema|lemų]] ir žodžių formų, taip pat tekstyne yra vertimų į rusų ir anglų kalbas žodynas. Tekstynas suskirstytas į skyrius: tarmių tekstai, vepsų raudos, vepsų liaudies pasakos, [[Biblija|bibliniai]] tekstai, naujosios raštijos skyrius (grožiniai ir publicistiniai tekstai). Pirmieji trys skyriai yra dvikalbiai, į juos įtraukti vertimai į rusų kalbą. Tekstyną sudaro daugiau nei tūkstantis tekstų.

Daug tekstyno tekstų Karelijos mokslinio centro kalbos, literatūros ir istorijos institutas rinko dešimtmečiais, taikydamas vadinamąjį [[Lauko tyrimas|lauko tyrimų metodą]]. Atliekant lingvistinę teksto analizę reikia duomenų, kur ir kada tekstas buvo užrašytas, todėl tekstyne didelis dėmesys skiriamas metainformacijai ir tekstų aprašui: teksto pase nurodoma bibliografinė informacija apie teksto užrašymo vietą ir datą, pateikėjo vardą ir gimimo vietą, tekstą užrašiusio darbuotojo vardą ir t. t. Į tekstyną įtraukta daugiau kaip 800 bibliografinių šaltinių.

[[2016]] m. „Vepsų kalbos tekstyno“ pagrindu buvo sudarytas „Atvirasis vepsų ir [[Karelų kalba|karelų]] kalbų tekstynas“ (sutrumpintai – „VepKar“). Tai – daugiakalbis tekstynas, kuriame pateikti tekstai vepsų ir karelų kalbomis, kai kurie tekstai versti į rusų kalbą. Į tekstyną „VepKar“ įtraukta tekstų visomis trimis vepsų tarmėmis. Išeitinis tekstyno vedlio kodas *Dictorpus*, suteikiantis prieigą prie „VepKar“ duomenų, yra prieinamas atvirojo dvigubo licencijavimo sąlygomis. Tekstyno „VepKar“ tekstai ir žodynai platinami atvirųjų [[Creative Commons licencijos|CC BY]] licencijų teisėmis.

Kad tekstynas „VepKar“ pasipildytų žodžių formomis, [[2019]] m. pasinaudota [[Morfologija (kalbotyra)|morfologine]] [[Vikižodynas|Vikižodyno]] informacija, o tiksliau – kad „VepKar“ tekstyno žodyne būtų sukurtos žodžių [[Kaityba (kalbotyra)|kaitybos]] lentelės, Angliškojo Vikižodyno, parašyto naudojant Lua kalbą, dinaminio šablono taisyklės buvo perkeltos į tekstyno vedlį ([[PHP]] kalba). Dabar, kai redaktoriai prideda [[Kamienas (kalbotyra)|kamieną]] ir bazinių [[Priesaga#Kaitybos priesagos|kaitybos priesagų]] sąrašą, „VepKar“ žodyne sugeneruojamos 42 linksniuojamųjų kalbos dalių ir 46 veiksmažodžių formos. Angliškajame Vikižodyne yra maždaug tūkstantis straipsnių apie vepsiškus žodžius, kuriuose pateikiama informacija apie kaitybą.

=== Kalbos tyrimo istorija ===

[[Vepsai|Vepsus]] imta tyrinėti žymiai vėliau negu kitas [[Finougrai|finougrų tautas]]. Prielaidą, kad vepsų kalba tarp kitų [[Baltijos finų kalbos|Baltijos finų kalbų]] yra savarankiška, [[1827]] m. po tiriamųjų išvykų į vepsų žemes pirmasis išsakė [[Andreas Johan Sjögren|A. Šiogrenas]]. Tuo metu vepsai buvo apgyvendinę teritoriją prie [[Olonecas|Oloneco]] ir Naugardo gubernijų ribos.

Po A. Šiogreno išvykų suomių tyrėjai ėmė labiau domėtis vepsų kalba kaip artimai gimininga [[Suomių kalba|suomių kalbai]]. [[1842]] ir [[1845]] metais į vepsų žemes buvo atvykęs įžymus karelų [[Epas|epinių]] dainų rinkėjas ir epo „[[Kalevala]]“ sudarytojas [[Elias Lönnrot|E. Lionrotas]], jis publikavo pirmąjį straipsnį apie vepsų kalbą (jo surinkta vepsų kalbos medžiaga tapo jo mokslų daktaro disertacijos „Om det Nord-tschudiska språket“ („Apie šiaurės čiudų kalbą“) pagrindu), o [[1855]] m. – [[August Ahlqvist|A. Alkvistas]], vepsų kalbai paskyręs didelį veikalą „Anteckningar i nord-tshudiskan“; į šį darbą įtrauktas pirmasis vepsų kalbos žodynas (vepsų–švedų, papildytas suomių ir rusų kalbų paralelėmis). Tai buvo pirmieji tyrėjai, kurie savo darbuose suomių kalba, po A. Šiogreno, remdamiesi atskirų vepsų grupių savivardžiu – *vepsläine*, šiaurės čiudus ėmė vadinti būtent „vepsais“, o jų kalbą – „vepsų kalba“. Į vepsų žemes vyko suomių [[Kalbotyra|kalbininkai]] [[Eemil Nestor Setälä|E. Setelė]] ([[1889]] m., [[1916]] m.) ir [[Lauri Kettunen|L. Ketunenas]] ([[1934]] m.). Jų darbai padėjo tvirtą pamatą tolimesniems vepsų kalbos tyrimams. Po to, kai E. Lionroto ir A. Alkvisto darbuose buvo pateikta vepsų kalbos medžiagos, šia kalba ėmė domėtis ir [[Vengrija|Vengrijos]] kalbininkai P. Hunfalvis (Pál Hunfalvy) ([[1875]] m.) bei J. Šinemas (Jozsef Sinnem). Vepsų kalba archajiška, ir jos tyrimai prisidėjo prie finougrų [[Lyginamoji kalbotyra|lyginamosios kalbotyros]] plėtotės.

[[XIX amžiaus 9-as dešimtmetis|XIX a. 9-ojo dešimtmečio]] pabaigoje vepsais pradėjo domėtis ir rusų [[Kraštotyra|kraštotyrininkai]] bei [[Etnografija|etnografai]]. Apie vepsus buvo išleista V. Mainovo, A. Kolmogorovo, V. Leskovo, D. Nikolskio, N. Podvysockio ir kitų autorių darbų. Suomių mokslininkai savo veikaluose daugiausia tyrė vepsų kalbą, o rusų mokslininkai domėjosi vepsų kultūra ir tradicijomis. Iki [[Rusijos revoliucija|revoliucijos]] išleisti darbai apie vepsus suformavo mokslinę nuomonę, kad jie yra tauta, išgyvenanti savo daugiau nei tūkstančio metų istorijos „saulėlydį“, ir, beje, nerimą kėlė ne vepsų skaičiaus mažėjimas (V. Mainovas rašė, kad „[[Ojatė]]s čiudai ne tik kad nenyksta, bet, priešingai, jų gimstamumas kone viršija rusų gimstamumą; vidutinis gimstamumas yra 8,40 vaiko“), o spartus vepsų kaimų [[Rusifikacija|rusėjimas]]. [[Maskvos universitetas|Maskvos universiteto]] profesoriaus A. Kolmogorovo, daug metų tyrusio vepsus, žodžiai: „Ne už devynių jūrių marių, o visai netoli sostinės… visa tauta išgyvena paskutines savo dienas, nes neišvengiamas asimiliacijos su rusų tauta procesas kaivanų [vepsų] upelius privers susilieti su „rusų jūra“ ir joje išnykti“. [[1842]] m. E. Lionrotas lankėsi [[Olonecas|Oloneco]] gubernijos Vytegros apskrities Isajevo valsčiuje ir pažymėjo, kad iš dvylikos kaimų tik „penkiuose kaimuose, greta rusų kalbos, kalbama ir vepsiškai, o likusiuosiuose ši kalba jau išnykusi; ir tai šiuose penkiuose kaimuose nūnai net vaikai tarpusavyje kalbasi rusiškai, todėl nesunku numanyti, kad praeis šimtmetis, ir vepsų kalba bus tik nelyginant padavimas, jog kažkada, ankstesniais laikais, jų proseneliai bendravo kažkokia kita kalba, besiskyrusia nuo rusų“. Pirmasis vepsų–rusų žodynas, sudarytas mokytojo Pavlo Uspenskio, pasirodė [[1913]] m.; vepsiški žodžiai jame rašomi [[kirilica]].

== Fonetika ir fonologija ==

=== Balsiai ===
Vepsų kalbos [[Balsis|balsių]] sistema:


[[Šimozeras|Šimozero]] patarmių balsių sistema:


Kitaip negu visose kitose [[Baltijos finų kalbos]]e, vepsų kalboje nėra [[Ilgieji ir trumpieji balsiai|trumpųjų ir ilgųjų balsių]] priešpriešos (išskyrus pietų tarmes, kur ji atsirado kaip antrinis reiškinys naujiems ilgiesiems balsiams susidarius iš [[Dvibalsis|dvibalsių]]: *ai*, *au* > *ā*, *oi* > *ō*, *uu* > *ū*; ilguosius balsius įprasta žymėti [[Brūkšnelis (diakritinis ženklas)|brūkšneliu]]).

Dvibalsiai vepsų kalboje gali būti tik krentantieji.

=== Priebalsiai ===
Vepsų kalbos [[Priebalsis|priebalsiai]]:



Tarp vepsų kalbos priebalsių pasitaiko [[Geminata|geminatų]], žymimų dvigubinamomis priebalsių raidėmis; [[Kamienas (kalbotyra)|kamienuose]] geminatos retos, dažniau sutinkamos kamienų sandūrose. Kadangi į kalbą įvesta daug naujųjų [[Dūrinys|dūrinių]], dėmenų sankirtose gali pasitaikyti iš esmės bet kokių kalboje galimų geminatų.

Daugumoje atvejų vepsų kalbos priebalsiai tariami taip pat, kaip rusų. Skirtingai nuo giminingų [[Suomių kalba|suomių]] arba [[Estų kalba|estų]] kalbų, vepsų kalboje visi priebalsiai, išskyrus *č*, *š*, *ž*, gali minkštėti (įsidėmėtina, kad [[Kalbos garsas|garsai]] *v*, *m* ir *k* minkštėja silpniau nei kiti), jei po jų eina priešakiniai [[Balsis|balsiai]] (*e* (kai kuriais atvejais prieš šį balsį neminkštinama), *i*, *ü*, *ö* ir *ä*) – [[palatalizacija]] (minkštinimas) atsirado dėl [[Rusų kalba|rusų kalbos]] įtakos. Prireikus paminkštinti kietąjį priebalsį, vartojamas [[apostrofas]] ('): *ke**l'<nowiki/>*** 'kalba'; minkštinant ilgąjį priebalsį (geminatą), patariama rašyti vieną apostrofą po dviejų vienodų raidžių: *ma**ll'<nowiki/>*** 'vaza'. Priebalsio minkštinimas gali turėti skiriamąją reikšmę: *no**r*** 'virvė' – *no**r'<nowiki/>*** 'jaunas'.

=== Prozodija ===
[[Kirtis]] – dinaminis (kirčiuoto skiemens dėmenys tariami vienodu stiprumu) ir fiksuotas, visada krenta į pirmąjį [[Skiemuo|skiemenį]].

=== Morfonologija ===
[[Priebalsių laipsniavimas|Priebalsių laipsniavimo]] vepsų kalba neišsaugojo. [[Balsių harmonija]], turima daugumoje [[Finougrų kalbos|finougrų kalbų]], vepsų kalboje reiškiasi iš dalies (negalioja tolimesniame negu antrasis skiemenyje), be to, ji sutinkama ne visose [[tarmė]]se.

== Morfologija ==
Vepsų kalbos [[Morfologija (kalbotyra)|morfologija]] pasižymi gausybe [[Polinksnis|polinksnių]], taip pat vartojama keletas [[Prielinksnis|prielinksnių]], kurie yra kilę iš polinksnių, tik buvo iškelti priešais žodį. Posesyvumo (nuosavybės, turėjimo) kategorija beveik išnykusi; asmeninės-savybinės [[Priesaga|priesagos]] vartojamos su [[Įvardis|įvardžiais]] ir giminystės terminais. Veiksmažodis turi tris visuotinai paplitusias [[nuosaka]]s: tiesioginę, liepiamąją ir tariamąją; neaišku, ar visiškai išnykusi galimoji nuosaka, nors jos formos tarmėse buvo nuolatos fiksuojamos per visą kalbos tyrimų laikotarpį.

Neiginys reiškiamas specialiu neigiamuoju [[Veiksmažodis|veiksmažodžiu]] (liepiamojoje nuosakoje – draudžiamuoju).

=== Daiktavardis ===
[[Gramatinė giminė|Gramatinės giminės]] kategorijos vepsų kalboje nėra; daugiskaitos [[Vardininkas|vardininko]] žymuo yra priesaga *-*(*e*)*d*: *laps'* 'vaikas' – *laps**ed*** 'vaikai', *kirvez* 'kirvis' – *kirvh**ed*** 'kirviai'; kitų linksnių daugiskaita reiškiama priesaga *-i-*, ji spraudžiama tarp [[Kamienas (kalbotyra)|kamiengalio]] balsio ir konkretaus linksnio priesagos: *jono* 'juosta' – *jono**i**š* 'juostose' ([[inesyvas]]); be to, gali kisti kamienas, pavyzdžiui, *-d-* virsta *-z*: *käzi* 'ranka' (turi kamieną *kä**d**e-)* – *kä**zi**š* 'rankose'.

==== Kamienas ====
Vepsų kalboje kiekvienas žodis turi žodyninę formą ir [[Kamienas (kalbotyra)|kamieną]]; linksniuoti ir asmenuoti galima tik kamieną – būtent prie jo jungiamos visos įmanomos [[Priesaga#Kaitybos priesagos|kaitybos priesagos]]. Žodžio kamienas gali sutapti su žodynine forma, bet dažnai nuo jos skiriasi, todėl kamienus reikia išmokti: *tuha* – *tuha-* 'tūkstantis' (kamienas ir žodyninė forma sutampa), *vezi* – *vede-* 'vanduo' (čia kamienas ir žodyninė forma jau gerokai skiriasi), *vaskne* 'varinis' – *vašše-* (skiriasi dar labiau). Kamienai gali būti trijų rūšių: „balsiniai“ (besibaigią [[Balsis|balsiu]]), „priebalsiniai“ ir „trumpieji balsiniai“.

Kartais žodžiai gali atrodyti vienodai, bet turėti skirtingus kamienus ir atitinkamai reikšti skirtingus dalykus: *kuz** 'eglė', kamienas ''ku**z**e-'' – ''kuz'<nowiki/>'' 'šeši', kamienas ''ku**d**e-''.

==== Linksniai ====
Linksnių rodikliai visada jungiami prie žodžių kamienų. Prie priebalsinio kamieno, jei jis turimas, jungiami [[Partityvas|partityvo]] ir vadinamojo naujojo [[Proliatyvas|proliatyvo]] (proliatyvo varianto, turinčio priesagas ''-dme'' / -''tme'') rodikliai.

Skirtingi vadovėlių autoriai priskaičiuoja nuo 10 iki 24 [[Linksnis|linksnių]] ([[Būdvardis|būdvardžių]] linksnis beveik visada derinamas su daiktavardžio linksniu):

* M. Zaiceva išskiria tokius linksnius: [[vardininkas|vardininką]], [[kilmininkas|kilmininką]], [[partityvas|partityvą]], [[transliatyvas|transliatyvą]], [[inesyvas|inesyvą]]–[[eliatyvas|eliatyvą]], [[iliatyvas|iliatyvą]], [[adesyvas|adesyvą]]–[[abliatyvas|abliatyvą]], [[aliatyvas|aliatyvą]], [[abesyvas|abesyvą]], [[esyvas|esyvą]], [[instruktyvas|instruktyvą]]; taip pat išskiria vadinamuosius „polinksninius linksnius“: [[eliatyvas|eliatyvą]], [[abliatyvas|abliatyvą]], [[komitatyvas|komitatyvą]], [[proliatyvas|proliatyvą]], [[aproksimatyvas|apromaksityvą]], I [[adityvas|adityvą]], II adityvą, III adityvą, I [[Terminatyvas|terminatyvą]], II terminatyvą, III terminatyvą;
* I. Brodskis išskiria: vardininką, kilmininką, [[Galininkas|galininką]], partityvą, esyvą-instruktyvą, transliatyvą, inesyvą, eliatyvą, iliatyvą, adesyvą, abliatyvą, aliatyvą, abesyvą, komitatyvą, I–II proliatyvą, I–II aproksimatyvą, [[Egresyvas|egresyvą]], I–III terminatyvą, I–II adityvą.

Vepsų kalbai būdinga daugybė naujų linksnių, sudarytų [[Agliutinacinė kalba|agliutinavimo]] būdu. Kartais vienoje tarmėje susidariusi linksnio priesaga kitoje tarmėje vartojama kaip [[polinksnis]] (pavyzdžiui, naujasis [[proliatyvas]]: ''tedme'' 'keliu' – vidurio tarmėje, ir ''ted'' ''möto'' – šiaurės tarmėje). Tokių linksnių rodiklius (priesagas) gali sudaryti trys skirtingos [[Morfema|morfemos]], šie rodikliai gali būti gana ilgi. Vepsų kalbos daugiskaitos [[Egresyvas|egresyvo]] priesaga yra ilgiausias iš žinomų linksnių rodiklių (-''dennopäi'').

„Polinksniniai“ linksniai yra palyginti nauji dariniai, kilę iš [[Polinksnis|polinksnių]].

Kai kurie mokslininkai (pavyzdžiui, M. Hemeleinenas) jų nepripažįsta visaverčiais linksniais ir į vepsų kalbos linksnių sistemą neįtraukia. Pavyzdžiui, [[komitatyvas]] susidarė taip:
[[kilmininkas]] ''koiran'' 'šuns' + ''kerdal'' (''-kerdal'' – polinksnis 'su') = ''koirankerdal'' = ''koiranke''; kilmininkas ''lapsiden'' 'vaikų' + ''kerdal'' = ''lapsidenkerdal'' = ''lapsidenke''.

Kitaip negu kitose [[Baltijos finų kalbos|artimai giminingose kalbose]], vepsų kalboje dėl istorinio sutapimo [[eliatyvas]] susiliejo su [[inesyvas|inesyvu]], o [[abliatyvas]] – su [[adesyvas|adesyvu]], todėl eliatyvui ir abliatyvui reikšti susidarė naujos linksnių priesagos, turinčios formantą -''päi'' (< *''päin''<nowiki/>'), atitinkamai -''späi'' (-''špäi'' po -''i''-) ir -''lpäi''.

***[[Kilmininkas]]*** (priesaga ''-n'' vienaskaitoje ir ''-den'' (beje, ''-d'' nesuminkštėja) daugiskaitoje) reiškia priklausymą kam nors; taip pat gali būti vartojamas kaip nederinamasis [[pažyminys]] arba kaip daiktavardinis būdvardis: ''mec'' 'miškas' – ''meca**n*** 'miškinis, miško', ''sarn'' 'pasaka' – ''sarnoi'''den*** 'pasakų'.

***[[Galininkas]]*** (vienaskaitoje priesaga *-n*, daugiskaitoje – *-d*) reiškia objektą (papildinį) – su asmenuojamąja veiksmažodžio forma konkretų skaičiuojamąjį daiktą (arba jų grupę): *Mikoi utab käzihe uden kirja*'n*** 'Mikas ima į rankas naują knygą', ''Tot klassha uded kompjutera'''d*** 'Jūs atnešite į klasę naujus kompiuterius'; vis dėlto galininkas su tiesioginiu papildiniu vartojamas ne visada, pavyzdžiui, neapibrėžtuosiuose asmeniniuose sakiniuose papildinys vartojamas su vardininku: *Ottas *'muna*** '(Jie) ima kiaušinį' ir pan. Galininkas yra viso objekto linksnis ir veiksmažodis, vartojamas su galininku, įgyja įvykio [[Veikslas|veikslo]] reikšmę: ''Minä lugin kirjutese'''n''' eglai'' 'Vakar perskaičiau straipsnį'. Eigos veikslui vartojamas partityvas.

***Partityvas*** (priesagos: ''-t'' jungiama prie priebalsinių kamienų, o ''-d'' – prie balsinių, daugiskaitoje – ''-d'') reiškia dalinį tiesioginį papildinį, t. y. su partityvu turi būti vartojami žodžiai, žymintys nekonkrečius arba dalinius, taip pat neskaičiuojamuosius daiktus: ''Minä sön murgin'''t*** 'Aš pusryčiauju („Aš valgau pusryčius“)' („dar nesuvalgiau“, vadinasi, vartotinas partityvas), *Hän lugeb kirjoi*'d*** 'Ji skaito knygas (mėgsta skaityti)' (jei omenyje būtų turimos konkrečios knygos, būtų vartojamas galininkas), ''Ninal om marjoi'''d*** 'Nina turi uogų (tam tikrą kiekį)'. Su neiginiu visada bus vartojamas partityvas: *Minä en mušta mugošt külä*'d*** 'Aš neprisimenu tokio kaimo'; su skaitvardžiais vartojamas vienaskaitos partityvas: ''kaks' mes'''t*** 'du žmonės'; žodis eina su partityvu taip pat tuomet, jei vartojamas aukštesnysis laipsnis: *Nece kodi om korktemb pedaja*'d*** 'Šis namas aukštesnis už pušį'. Partityvas, ne viso objekto linksnis, vartojant su veiksmažodžiais jiems suteikia eigos [[Veikslas|veikslo]] reikšmę: ''Minä lugin kirjutes'''t''' eglai'' 'Vakar skaičiau straipsnį'. Įvykio veikslui vartojamas galininkas.

***Transliatyvas*** (priesaga – ''-ks'', po ''i'' – ''-kš'') reiškia perėjimą į kitą padėtį, būseną arba kokybę (''poukšimoi pe̮imn’e'''ks*** 'pasisamdžiau piemeniu', *händast pan’iba predsedat’el’a*'ks*** 'jį paskyrė pirmininku'); veiksmo tikslą (''pan’in’ te̮ignan lii̯ba'''ks*** 'pastačiau tešlą duonai') arba veiksmo laiką (*l’in’n’eb nedal’i*'kš*** 'užteks savaitei'); tai, kam kas nors ruošiama arba renkama (''Maša om keranu änikod gerbarija'''ks*** 'Maša pririnko gėlių herbariumui'); su transliatyvu vartojamas pavadinimas kalbos, kuria šnekama (*Pagižen hänenke vepsä*'ks*** 'Su juo kalbu vepsiškai'), ir pavadinimas arba vardas, kuriais vadinama ar kreipiamasi (''Mindai kuctas Nastoi'''kš*** 'Mano vardas Nastė (mane vadina Naste)'); tai, kuo ką nors mano esant, laiko (*Händas lugedas lujas meleva*'ks*** 'Jį laiko labai protingu'); taip pat šis linksnis turi „pranašaujamąją“ (ženklo) reikšmę: ''Koir nutab – adivoi'''kš*** 'Šuo loja – prieš svečius (vadinasi, bus svečių)'.

***[[Inesyvas]]*** (priesaga – *-s*, po *i* – *-š*) reiškia buvimo vietą arba veiksmą ko nors viduje, taip pat (ne visada) – ant ko nors paviršiaus (*pä*'s*** 'galvoje', ''tata'''s*** 'tėvo namuose', *šimg’äre*'s*** 'Šimozere', ''pu'''s*** 'medyje'), kartais – kokią nors būseną arba kokio nors pobūdžio veiklą (*лaps’ l’äžub ruskei*'š*** 'vaikas serga tymais', ''poig om soudato'''iš*** 'sūnus yra kareivis' (pažodžiui 'sūnus yra kareiviuose'), *aid om luklo*'s*** 'klėtis užrakinta' (pažodžiui 'klėtis yra spynoje'); veiksmo trukmę (''ö'''s''' ii̯ magadand'' 'jis naktį nemiegojo'); daiktą, kurio prašo, kurį įsigyja, renka, kurio ieško (''sada rubl’ad maksoin’ l’ähtm’a'''s*** 'sumokėjau šimtą rublių už telyčią') arba to dalyko kainą (*sada*'s** rubl’a**s** ost’in’ l’ähtm’an'' 'už šimtą rublių pirkau telyčią'); tai, kuo apsirengta arba apsiauta (''mužik ol’i sin’iži**š** palt’oi**š**, musti̮š sapkoi**š*** 'vyras buvo su mėlynu paltu, juodais batais'); dengiamą, rengiamą arba aunamą kūno dalį (''šapuk pä'''s*** 'kepurė ant galvos'); tai, apie ką kalbama arba pasakojama ((*s*)*tarinoita vede*'s*** 'pasakoti apie vandenį').

***Eliatyvas*** (priesaga – ''-späi'', po ''-i-'' – ''-špäi'') reiškia vietą, iš kurios išeinama (''Sizar lähteb honuse'''späi*** 'Sesuo išeina iš kambario'); medžiagą, iš kurios pagamintas daiktas (*Vanuim tehtas vas’ke*'späi*** 'Viela gaminama iš vario'); priežastį, dėl kurios įvyksta veiksmas (''En magada näl’ga'''späi*** 'Aš nemiegu iš alkio / Aš nemiegu, nes esu alkanas'); kilmę (*Minä olen Kurba*'späi*** 'Aš kilęs iš Kurbos'); matmens, pavyzdžiui, laiko, pradžią (''amuižiš aigoi'''špäi*** 'nuo senų laikų'). Būdvardis, derinamas su vardažodžiu, kai šis yra eliatyvo linksnio, vartojamas su inesyvu: *čoma*'s** kodi**špäi*** 'iš gražaus namo' (forma ''čoma'''späi''' kodi'''špäi*** irgi įmanoma, tačiau šiomis dienomis beveik nebevartojama).

***[[Iliatyvas]]*** (priesaga – *-h* + paskutinis kamieno balsis, po -*i-* – *-he*) reiškia žmogų, vietą arba objektą, į kurio vidų nukreiptas veiksmas (*otta k’äde*'he*** 'paimti į ranką', ''sä'''hä*** 'į orą'); įsigyjamą daiktą (*tul’in’ l’ii̯b*'ha*** 'atėjau duonos') arba tokį, į kurį kas nors keičiama (''vajehtin’ vazan l’ehm'''ha*** 'išmainiau veršiuką į karvę'); darbo vietą arba veiklos rūšį (*män’i pe̮imn’i*'he*** 'jis išėjo į piemenis'); pradedamą veiklą (''Tartun rad'''ha*** 'Pradedu darbą'); tai, į ką žiūrima (*Kacun pu*'hu*** 'Žiūriu į medį'); tai, kame liekama, kame paklystama arba į ką klimpstama (''Jät kod'<nowiki/>'''he*** 'Liekate namie', *Hö voidas segoida mec*'ha*** 'Jie gali pasiklysti miške', ''Neičukaižed vajudas lum'''he*** 'Mergaitės klimpsta sniege'); tai, kame kas nors pamirštama (*Hän paksus unohteleb vajehnikan klass*'ha*** 'Jis/Ji dažnai žodyną pamiršta klasėje'); kalbą, į kurią verčiama (''käta vepsän kel’'''he*** 'išversti į vepsų kalbą'); tai, ant ko sėdama, lipama arba krentama (*Lehtesed langitas ma*'ha*** 'Lapai krenta ant žemės' (pažodžiui – 'į žemę'), ''Libun pu'''hu*** 'Lipu į medį'); šis linksnis vartojamas ir pasakyme 'atsakyti į klausimą' (*antta vastusid küzundoi*'he*** 'pateikti atsakymus į klausimus'). Jei kamienas baigiasi ''-he'', tai iliatyvo priesaga (vengiant skiemenų sudvigubėjimo) yra ''-ze'' (daugiskaitoje – ''-že''): ''kirvez'' 'kirvis', turintis kamieną ''kirv'''he'''-'' – ''kirvhe'''ze*** – *kirvhi*'že***. Kai iliatyvo priesaga jungiama prie dviskiemenių arba daugiaskiemenių žodžių, paskutinis balsis dažnai nukrenta: ''kodi'' 'namas' – ''ko'''d’he*** 'į namą', *mec* 'miškas' – *mec*'ha*** 'į mišką' (be balsio nukritimo būtų ''meca'''ha***), *lauka* 'parduotuvė' – *lauk*'ha*** 'į parduotuvę'.

***Adesyvas*** (abiejuose skaičiuose – priesaga ''-l'') reiškia žmogų, vietą arba daiktą, prie kurio arba ant kurio kas nors yra arba vyksta (''käde'''l*** 'ant rankos', *hänu*'l*** 'pas jį'); turėjimą (išreiškia veiksmažodį 'turėti': ''lapse'''l''' hambhad kibištab'' 'vaikui skauda dantis', ''Timoi'''l''' om mel’hetartui kirj'' 'Timas turi įdomią knygą'); įrankį arba veikimo būdą (''čapta kirvhe'''l*** 'kapoti kirviu', *Mam pagižeb hüvätabaižel äne*'l*** 'Motina kalba geru balsu'); pasyvų veiksmo subjektą (''mamo'''l''' kudotud peid'' 'mamos megztas megztinis'); žmogų, kurio ko nors prašoma, klausiama arba iš kurio perkama (''küzun tato'''l*** 'paklausiu tėvo'); objektą, pasižymintį kokia nors ypatybe (*čoma rožo*'l*** 'gražaus veido'); užsiėmimą (''olin rado'''l*** 'buvau darbe'); veiksmo laiką (*Vanhembad tuldas keza*'l*** 'tėvai atvažiuos vasarą'); kalbą, kuria šnekama (''Minä pagižen vepsän kele'''l*** 'Aš kalbu vepsiškai').

***[[Aliatyvas]]*** (abiejuose skaičiuose – priesaga *-le* (UFA – *-лe*)) reiškia daiktą, į kurį nukreiptas veiksmas arba judėjimo kryptis; teritoriją, į kurią ateinama, arba paviršių, ant kurio dedama (*anda лu koira*'лe*** 'duok kaulą šuniui', ''astkam g’oge'''лe*** 'eikime prie upės'), taip pat – pradedamą veiksmą (*ke̮ik l’äksiba rado*'лe*** 'visi išėjo į darbą'); aliatyvas taip pat atlieka [[Naudininkas|naudininko]] funkciją (''Pidab sanuda Mikoi'''le''', miše Tal’a tuleb homen'' 'Reikia pasakyti Mikui, kad Talia (Natalija) ateis rytoj'); vartojama ir neįprasta kvapo reikšme: ''Liha otab kala'''le*** 'Mėsa atsiduoda žuvimi' (pažodžiui – 'Mėsa ima pas žuvį').

***[[Abesyvas]]*** (priesaga *-ta*) reiškia ko nors nebuvimą arba buvimą už ko nors ribų (*лapsed g’eiba mama*'ta*** 'vaikai liko be motinos').

***Esyvo-instruktyvo*** pavadinimas dvigubas, nes du skirtingi linksniai susiliejo į vieną ir turi bendrą priesagą ''-n''; '''esyvas''' vartojamas tik [[Vienaskaita|vienaskaitoje]] ir reiškia buvimą kuo nors (''radab pe̮imnen'' '(jis) dirba piemeniu') arba turi laiko reikšmę (''Sobata'''n''' mänen kinoha'' 'Sekmadienį eisiu į kiną'); '''instruktyvas''', priešingai, vartojamas tik [[Daugiskaita|daugiskaitoje]], vienintelė jo reikšmė – imamas kiekis (''Ota kirjad üksi'''n*** 'Imk knygas po vieną').

***[[Abliatyvas]]*** (abiejuose skaičiuose – *-lpäi*) reiškia judėjimą nuo ko nors išorės (tai, iš kur kyla veiksmas: *Ojatin randa*'lpäi** kulub hill' pajo'' 'Nuo [[Ojatė]]s kranto girdėti tyli daina'); pavadinimą veiklos, po kurios išeinama, t. y. iš kurios grįžtama (''Maša astub heinäntego**lpäi*** 'Maša eina/grįžta iš šienapjūtės'); daiktavardis su abliatyvu taip pat nurodo tą, iš kurio kas nors imama, arba tą, iš kurio kas nors gaunama (''Tarbiž otta lehtik sebranika'''lpäi*** 'Reikia paimti iš draugo sąsiuvinį').

***[[Proliatyvas]]*** vepsų kalboje skirstomas į pirmąjį ir antrąjį („naująjį“ ir „senąjį“) ir reiškia objektą, kuriuo judama. Pirmojo proliatyvo priesagos yra *-dme* ir *-tme* (kilusios iš *-dmö* ir *-tmö*, jos susidarė iš partityvo): *Hän astub te*'dme*** 'Jis/Ji eina keliu', ''Ak astub irda'''dme*** 'Moteris eina gatve'; gali nurodyti laiką, metą: *Minä joksendan homendesi*'dme*** 'Bėgioju rytais'. Antrojo proliatyvo priesaga – ''-iči'': ''Ujum küläha järv'''iči*** 'Plaukiame į kaimą per ežerą'; daugiskaitos rodiklis *-i-* ir kamiengalio balsis *-e* šiame linksnyje nukrenta, todėl šio proliatyvo vienaskaitos ir daugiskaitos formos yra sutapusios, vienodos. „Senasis“ proliatyvas reiškia taip pat ir laiką, „naujojo“ proliatyvo laiko reikšmė yra vertinys (kopija) iš rusų kalbos konstrukcijų su prielinksniu *по* (po) 'po' (pavyzdžiui, *radpäivi*'dme***,  'darbo dienomis' (rusiškai pažodžiui – 'po darbo dienas'), o „senasis“ proliatyvas išsaugojo senesnę reikšmę – su juo einąs [[vardažodis]] žymi laiko tarpą, per kurį atliekamas veiksmas: ''Tulen tagaze päivä'''iči*** 'Grįšiu tą pačią dieną', *Otim kerdale nedal*'iči** konservid'' 'Pasiėmėme konservų savaitei'. Šiuolaikinėje vepsų kalboje įsivyravęs „naujasis“ proliatyvas, turimas pietų ir vidurio tarmėse, taip pat plačiai vartojamas rašytinėje kalboje. Šiaurės tarmėje toks proliatyvas nevartojamas, jo vietoje turimos konstrukcijos „vardažodis su partityvu + polinksnis ''möto''“: ''te**d möto*** 'keliu' ir pan. Antrojo proliatyvo formos sudaromos ne iš visų kamienų, bet vis dėlto iš daugumos tų, kurie reiškia geografinius pavadinimus.

***Komitatyvas*** (priesaga ''-nke'' vienaskaitoje ir ''-denke'' daugiskaitoje) turi tik vieną reikšmę – bendrumą, t. y. [[Lietuvių kalba|lietuvių kalboje]] reiškiama prielinksniu ''su'': ''Kol’a mäni mecha koira'''nke*** 'Kolia išėjo į mišką su šunimi', *Opendai tuli muzejaha openikoi*'denke*** 'Mokytojas (-a) atėjo į muziejų (drauge) su mokiniais'. Dėl rusų kalbos įtakos atsirado ir tokių reikšmių: ''Pert’edeses seižui puzu bola'''nke*** 'Pavėsinėje stovėjo pintinė **su** bruknėmis', *Uden Vode*'nke**!'' '(Sveikiname) **su** Naujaisiais metais!', ''Honushe tuli lekar' suride**n** habinoi**denke*** 'Į kambarį įėjo gydytojas '''su''' dideliais ūsais'. Pastarasis pavyzdys rodo, kad jei daiktavardis yra komitatyvo linksnio, su juo derinamas būdvardis turi eiti su kilmininku.

***Terminatyvai*** yra trijų linksnių grupė, jie reiškia laiko ir erdvės ribas; šie linksniai atsako į klausimus ''iki ko?'' ir ''iki kur?'' Pirmojo ir antrojo terminatyvų vartosenos skirtumas yra toks: jei žodis paprastai vartojamas su [[Iliatyvas|iliatyvu]] – pasitelkiamas pirmasis, jei su [[Aliatyvas|aliatyvu]] – antrasis terminatyvas. Pirmojo terminatyvo rodiklis – iliatyvo priesaga + ''-sai'' (''-hVsai'', V – kamiengalio balsis); antrojo terminatyvo rodiklis – aliatyvo priesaga + ''-sai''. Vartosenos pavyzdžiai: ''ird'''hasai*** 'iki gatvės', *joge*'lesai*** 'iki upės', ''keväde'''hesai*** 'iki pavasario', *rata surdund*'hasai*** 'dirbti iki nuovargio'. Esama dar ir trečiojo terminatyvo, jo rodiklis – [[Inesyvas|inesyvo]] priesaga + ''-sai'' (''-ssai''); šis terminatyvas vartojamas labai retai ir reiškia veiksmo atskaitos tašką: ''lapse'''ssai*** 'iš vaikystės', *amu*'ssai*** 'nuo seno'.

***Adityvai*** – dviejų linksnių grupė, juos jungia reikšmė: tai, į kieno pusę kas nors pradeda judėti. Adityvai yra retai vartojami linksniai. Pirmojo adityvo rodiklis – iliatyvo priesaga + ''-päi'' (''-h''V''päi''), antrojo adityvo – aliatyvo priesaga + ''-päi'' (''-lepäi''). Vartosenos pavyzdžiai: ''Lapsed tönduiba kodi'''hepäi*** 'Vaikai patraukė prie namo', *Aig mäni keza*'hapäi*** 'Vasarėja', t. y. 'Laikas pradėjo eiti vasarop'. Šiųdviejų linksnių vartosenos skirtumas toks pats, kaip ir pirmojo ir antrojo terminatyvų.

***Aproksimatyvai***: pirmojo aproksimatyvo reikšmė (priesagos: ''-nno'' vienaskaitoje ir -(''i'')''denno'' daugiskaitoje) – tai, šalia ko (prie ko) esama (''Pert' seižub korktoiden kall’o'''idenno*** 'Namas stovi prie aukštų uolų'); jis yra vėlyvas linksnis, sudarytas iš kilmininko su priesaga *-no*; dėl rusų kalbos įtakos šis linksnis įgijo ir reikšmę 'gyventi, būti pas ką nors' (*L’oša om advoiš baba*'nno*** 'Lioša svečiuojasi pas močiutę'); antrojo aproksimatyvo reikšmė (priesagos: ''-nnoks'' ir -(''i'')''dennoks'') – tai, į ką judama (''Kalanik töndui suriden kivi'''dennoks*** 'Žvejys patraukė prie didelių akmenų'), t. y. jo reikšmė atitinka iliatyvą, adityvą arba aliatyvą.

***[[Egresyvas]]*** (priesagos: *-nnopäi* vienaskaitoje ir *-dennopäi* daugiskaitoje) reiškia tai, nuo ko (iš ko) kas nors juda ar ateina (*L’oša tuli deda*'nnopäi*** 'Lioša atėjo iš senelio'). Tai dar vienas vėlyvos darybos linksnis, pagal reikšmę tapatus eliatyvui arba abliatyvui ir turintis vieną ilgiausių linksnio rodiklių pasaulyje.

Žemiau su visais linksniais vienaskaitoje ir daugiskaitoje kaip pavyzdys linksniuojamas žodis ''mec'' 'miškas':

''Pastabos'':

<sup><small>'''1'''</small></sup> ''noressai'' 'iš jaunystės', nes su žodžiu ''mec'' šis linksnis nevartojamas.

<sup><small>'''2'''</small></sup> Vepsų kalboje ''ch'', kitaip negu liet. k., žymi ne vieną garsą ''x'' (liet. k. rašyboje ''ch''), o du vieną po kito einančius garsus – ''t͡s'' (vepsų ir lietuvių rašyboje ''c'') ir ''h''.

==== Savybinės priesagos ====
Vepsų kalboje, kaip ir kitose [[finougrų kalbos]]e, vartojamos savybinės priesagos (''tata'''in*** 'mano tėvas***', '''tata'''iž*** 'tavo tėvas', *tata*'ze*** 'jo tėvas'), kurios vis dėlto dabartinėje kalboje pasitelkiamos ribotoje daiktavardžių grupėje (iš esmės – su giminystės terminais) ir tik [[Vienaskaita|vienaskaitoje]].

=== Būdvardis ===
Vepsų kalbos [[Būdvardis|būdvardžio]] kaityba niekuo nesiskiria nuo daiktavardžio: būdvardžiai turi [[Vienaskaita|vienaskaitą]] ir [[Daugiskaita|daugiskaitą]] bei tuos pačius kaip daiktavardis linksnius; būdvardžio linksnis dažniausiai derinamas su daiktavardžiu, išskyrus atvejus, kai daiktavardis yra [[Eliatyvas|eliatyvo]] linksnio (tuomet daiktavardį pažymintis būdvardis vartojamas su [[Inesyvas|inesyvu]], bet gali būti pavartotas ir su eliatyvu) ir [[Komitatyvas|komitayvo]] linksnio (tuomet būdvardis būtinai vartojamas su [[Kilmininkas|kilmininku]]). Esminis skirtumas tas, kad būdvardžiai [[Laipsnis (gramatika)|laipsniuojami]]. Nelyginamasis laipsnis žymens neturi (''čoma'' 'gražus'), aukštesnysis laipsnis sudaroma su priesaga ''-emb'' (''čom'''emb*** 'gražesnis'), aukščiausiasis laipsnis sudaromas iš aukštesniojo su dalelyte *kaikiš* 'labiausiai' (***kaikiš''' čom'''emb*** 'gražiausias'). Dalelytė *kaikiš* kilusi iš įvardžio *kaik* 'visas', ji yra sustingęs šio įvardžio daugiskaitos inesyvas.

### Įvardis

#### Asmeniniai įvardžiai
Pagrindiniai asmeniniai vepsų kalbos įvardžiai pateikiami lentelėje žemiau, nors įvairiose tarmėse jie gali skirtis:

Konstatuojamajame vepsų kalbos sakinyje asmeniniai įvardžiai su prasminiu veiksmažodžiu dažnai praleidžiami, nes pati veiksmažodžio priesaga visada pakankamai informuoja apie veiksnio asmenį ir skaičių.

Asmeninių įvardžių linksniavimas:

### Skaitvardis
Kiekiniai vepsų kalbos skaitvardžiai (skliausteliuose pateikiamas balsinis kamienas):

* 1 – *üks’* (*ühte-*);
* 2 – *kaks’* (*kahte-*);
* 3 – *koume* (*koume-*);
* 4 – *nell’* (*nellä-*);
* 5 – *viž* (*vide-*);
* 6 – *kuz’* (*kude-*);
* 7 – *seičeme* (*seičeme-*);
* 8 – *kahesa* (*kahesa-*);
* 9 – *ühesa* (*ühesa-*);
* 10 – *kümne* (*kümne-*);
* 100 – *sada* (*sada-*);
* 1000 – *tuha* (*tuha-*).

Kelintiniai vepsų kalbos skaitvardžiai:

* 1 – *ezmäine* (*ezmäiže-*), sudurtiniuose skaitvardžiuose vartojama kita forma;
* 2 – *toine* (*toiže-*), sudurtiniuose skaitvardžiuose vartojama kita forma;
* 3 – *koumanz’* (*koumande-*);
* 4 – *nellänz’* (*nellände-*);
* 5 – *videnz’* (*vidende-*);
* 6 – *kudenz’* (*kudende-*);
* 7 – *seičemenz’* (*seičemende-*);
* 8 – *kahesanz’* (*kahesande-*);
* 9 – *ühesanz’* (*ühesande-*);
* 10 – *kümnenz’* (*kümnende-*);
* 100 – *sadanz’* (*sadande-*);
* 1000 – *tuhanz*' (*tuhande-*).

### Veiksmažodis
Vepsų kalboje išskiriami keturi veiksmažodžio laikai: esamasis-būsimasis (atsižvelgiant į kontekstą, jis gali būti verčiamas tiek kaip esamasis, tiek kaip būsimasis laikas), būtasis (imperfektas), perfektas ir pliuskvamperfektas. Būsimasis laikas taip pat gali būti reiškiamas veiksmažodžiu *lindä* 'tapti', jungiamu prie atitinkamo prieveiksmio: ***Homen''' '''linneb''' hüvä sä'' 'Rytoj bus (pažodžiui – 'taps') geras oras'.

Galioja laikų derinimo taisyklė, t. y. viename sakinyje visi veiksmažodžiai beveik visada turi priklausyti tam pačiam laikui. Du skirtingi laikai (esamasis ir imperfektas) tame pačiame sakinyje gali atsidurti šiais dviem atvejais: jei prijungiamajame sakinyje pateikiamas faktas, kuris negali vykti tik praeityje (''Opendai sanui'' (imperfektas)'', miše Ma punose'' (esamasis l.) ''ümbri Päiväižes'' 'Mokytojas sakė, kad Žemė sukasi aplink Saulę'); jei prijungiamasis sakinys – apibrėžtasis, jame leidžiama vartoti esamąjį laiką nepaisant pagrindinio sakinio [[Tarinys|tarinio]] laiko (''Hän ezitti minei ičeze sebranikad, '''kudamb''' navedib lipkaižid'' 'Jis/Ji mane supažindino su savo draugu, '''kuriam''' patinka drugeliai').

[[Perfektas]] ir [[pliuskvamperfektas]] sudaryti iš veiksmažodžio ''olda'' 'būti' esamojo laiko (su perfektu) ir imperfekto (su pliuskvamperfektu) ir prasminio veiksmažodžio būtojo laiko [[Dalyvis (gramatika)|dalyvio]].

Vepsų kalboje yra keturios [[Nuosaka|nuosakos]]: tiesioginė, tariamoji (kondicionalis), galimoji (potencialis) ir liepiamoji.

==== Bendratis ====
Vepsų kalboje yra trys [[Bendratis|bendratys]]. Kaip būdinga [[Baltijos finų kalbos|Baltijos finų kalboms]], bendratys gali turėti [[Linksnis|linksnių]]. I bendratis turi priesagas ''-ta'', ''-da'' ir atitinka lietuvių kalbos bendratį (''olda'' 'būti'). II ir III bendratys turi linksnių, kurie į lietuvių kalbą verčiami įvairiomis [[Dalyvis (gramatika)|dalyvinėmis]] formomis, veiksmažodiniais daiktavardžiais, prijungiamaisiais sakiniais ir kt.; tad II bendračiai būdingas [[inesyvas]] (''oldes'') ir [[instruktyvas]] (''olden''), III bendračiai ([[siekinys|siekiniui]], jo priesaga ''-ma'' / ''-mä'') – inesyvas (''olmas''), [[iliatyvas]] (''olmaha''), [[eliatyvas]] (''olmaspäi''), [[adesyvas]] (''olmal''), [[abesyvas]] (''olmat''). Keletas vartosenos pavyzdžių: ***Asttes** Timoi söi bananan'' (inesyvas) **'Eidamas** Timas valgė bananą', ''olin **nitmas*** (inesyvas) 'buvau '''šienavime / [[Siekinys|šienautų]]'''', ''äii '''opendamhakso*** (iliatyvas) '(jis) išvažiavo **mokytis**', *tulo *'radmaspäi** aigemba'' (eliatyvas) 'grįžk **iš darbo** (pažodžiui – 'iš dirbimo') anksčiau', ''ištun **sömäta*** (abesyvas) 'sėdžiu '''nevalgęs''' (be valgio)'.

==== Asmenavimas ====

===== Esamasis laikas =====
Veiksmažodžio ''olda'' 'būti' asmenavimas [[Esamasis laikas|esamajame laike]]:



Sudarant neigiamąją formą vartojamas vadinamasis neigiamasis veiksmažodis: ''minä '''en ole***, *sinä *'ed ole***, ''hän '''ei ole***, *mö *'em olgoi***, ''tö '''et olgoi***, *hö *'ei olgoi***. Vepsų kalbos esamojo laiko pavyzdžiai su veiksmažodžiu 'būti': ''Minä olen uz' opendai'' Aš esu naujasis mokytojas', ''Mö em olgoi mecas nügüd'<nowiki/>'' 'Mes dabar nesame miške'.

Vepsų kalbos veiksmažodžio kaitybos priesagos:


Visos priesagos, išskyrus ''-tas'' ir ''-das'', jungiamos prie balsinio kamieno; priesagos ''-tas'' ir ''-das'' jungiamos prie priebalsinio arba trumpojo balsinio kamienų, jeigu jie turimi.

Veiksmažodžių ''sanuda'' 'sakyti' (tik balsinis kamienas), ''pästta'' 'leisti' (priebalsinis kamienas) ir ''paimeta'' 'ganyti' (trumpasis balsinis kamienas) asmenavimas esamajame laike:


===== Būtasis laikas (imperfektas) =====
Vepsų kalboje [[imperfektas]] vartojamas tuomet, kai veiksmas susijęs su kokiu nors praeities momentu, įvykusiu iki einamojo momento. Vepsų kalboje imperfektas, kitaip negu daugumoje kitų Europos kalbų, kuriose jis turimas (pavyzdžiui, [[Lotynų kalba|lotynų]]), gali reikšti tiek ''baigtą'', tiek ir ''nebaigtą'' veiksmą, vykusį ar vykstantį iki kalbėjimo momento.

Imperfekto priesaga yra ''-i-'', ji jungiama prie veiksmažodžio balsinio kamieno.

Retkarčiais vartojant veiksmažodį imperfekte kamienas gali labai pakisti, pavyzdžiui, ''lähtta'' 'išeiti' turi kamieną ''lähte-'' – vienaskaitos III a. imperfektas ''läksi''.

Imperfektas labai plačiai vartojamas literatūroje, nes jis patogus dėstyti pasakojimą. Sakinio su imperfektu pavyzdys: ''Minä lugin kirjutesen eglai'' 'Aš vakar perskaičiau straipsnį'.

Absoliučioje daugumoje atvejų priebalsis ''-d-'' prieš ''-i-'' virsta -''z-'': ''teta'' 'žinoti', kamienas ''te'''d'''a-'' – ''te'''z'''in'' 'žinojau', ''löuda'' 'rasti', kamienas ''löu'''d'''a-'' – ''löu'''z'''id'' 'radai', ''uinota'' 'užmigti', kamienas ''uin'''d'''a-'' – ''uin'''z'''i'' '(jis) užmigo'.

Imperfekto galūnės:


Veiksmažodžių ''olda'' 'būti' ir ''tulda'' 'ateiti' asmenavimas imperfekte:


===== Perfektas =====
[[Perfektas]] vepsų kalboje – sudėtinis (analitinis, sudarytas iš dviejų dalių) būtasis laikas, jis gali reikšti tiek ''baigtą'', tiek ''nebaigtą'' praeities veiksmą arba tokį, kuris prasidėjo praeityje, bet dar nesibaigė iki kalbamojo momento; perfektas vartojamas žymiai rečiau nei imperfektas.

Tikslus tokio veiksmo padarymo laikas turi būti nežinomas. Galima sakyti, perfektas reiškia įvykį praeityje, kurio rezultatas svarbus einamuoju metu; kitaip negu imperfektas, jis telkia dėmesį į veiksmo rezultatą.

Vepsų kalboje perfektas vartojamas tokiais atvejais:

# kai svarbus įvykio rezultatas, o ne jo atlikimo laikas;
# kai kas nors, ko niekas nematė, įvyko, tačiau to rezultatas jaučiamas: ''Ken '''om''' päst'''nu''' sinnä savud?'' 'Kas čia prileido dūmų?' (plg. su ''Timoi pästi kažu irdale'' 'Timas išleido katę į lauką' – čia vartojamas imperfektas, nes dėmesys į veiksmo rezultatą nesutelkiamas);
# kažkas prasidėjo praeityje ir tebetrunka esamuoju momentu: ''Tan’oi '''om''' amussai elä'''nu''' Petroskoiš'' 'Tania nuo seno gyveno [[Petrozavodskas|Petrozavodske]] (gyvena ir dabar)';
# kas nors neįvyko, bet yra tikimybė, kad įvyks (paprastai klausiant): ***Oled**-ik sö**nu** jo?'' 'Ar tu jau pavalgęs?', ''Minä **en ole** sö**nu** völ'' 'Aš dar nevalgęs';
# jei turimi omenyje šiuo metu egzistuojantys žmonės arba objektai, tai šnekant apie jų atsiradimą arba sukūrimą visada vartojamas perfektas, nes jie tebėra iki šiol: ''Hänen mam **om** sünd**nu** vodel'' 1944 'Jo motina yra gimusi 1944 metais'.

Perfektas sudaromas pagal tokias taisykles:
* [[Vienaskaita|vienaskaitoje]]: pagalbinis veiksmažodis (jungtis) esamajame laike + [[Dalyvis (gramatika)|dalyvis]] su baigmenimi ''-nu'' (''Hän **om** kirjuta**nu** kirjeižen'' 'Jis yra parašęs laišką');
* [[Daugiskaita|daugiskaitoje]]: pagalbinis veiksmažodis esamajame laike + dalyvis su baigmenimi ''-nuded'' (''Mö **olem** kirjuta**nuded** referated'' 'Mes esame parašę referatus').

Iš to išplaukia išvada, kad perfekte asmenuojamas tik pagalbinis veiksmažodis (jungtis).

Pačios jungties (pagalbinio veiksmažodžios) ''olda'' 'būti' asmenavimas perfekte:


===== Pliuskvamperfektas =====
[[Pliuskvamperfektas]] – dar vienas sudėtinis vepsų kalbos laikas, reiškiantis praeities veiksmą, pasibaigusį iki kito praeities veiksmo; pliuskvamperfektas vartojamas dar rečiau negu perfektas. Dabartinėje kalboje jis sutinkamas sudėtiniuose prijungiamuosiuose sakiniuose.

Beveik visais atvejais, jei tarinys vartojamas su pliuskvamperfektu, kitas [[tarinys]] eis su imperfektu, pavyzdžiui, ***Olin*' luge**nu** necen kirjan, edel ku sizar **vei** sen kirjištho* 'Buvau perskaitęs šią knygą iki tada, kai sesuo ją nunešė į biblioteką'. Vis dėlto viename sakinyje įmanomas trijų laikų derinys, įtraukiant ir pliuskvamperfektą: *Hän **oli** sünd**nu** jügeal aigal, no nügüd' **johtutam** händast kut mest, kudamb **om** äjan teh**nu** meiden Kodiman änikoičandan täht* 'Jis buvo gimęs sunkiu metu, bet šiandien jį prisimename kaip žmogų, kuris yra daug padaręs dėl mūsų Tėvynės klestėjimo' (pliuskvamperfektas + esamasis laikas + [[perfektas]]).

Pliuskvamperfektas sudaromas tokiu būdu:

* vienaskaitoje: pagalbinis veiksmažodis (jungtis) imperfekte + dalyvis su baigmenimi *-nu* (*Hän **oli** kirjuta**nu** kirježen, a sid' sebranik oigenzi sei minei* 'Jis buvo parašęs laišką, o tada draugas jį išsiuntė man');
* daugiskaitoje: pagalbinis veiksmažodis (jungtis) imperfekte + dalyvis su baigmenimi *-nuded*.

Veiksmažodžio *olda* 'būti' asmenavimas pliuskvamperfekte:


===== Pradėtiniai veiksmažodžiai =====
Vepsų kalboje vartojama ypatinga veiksmažodžių rūšis, jie vadinami pradėtiniais. Šie veiksmažodžiai nurodo beprasidedantį veiksmą ir visada turi priesagą *-škande-* ([[Imperfektas|imperfekte]] – *-škanzi-*): *ištum* 'sėdime' – *ištu**škande**m* 'mes besėdį', *kacut* 'žiūrite' – *kacu**škande**t* 'jūs bežiūrį', *telustab* '(jis) maišo' – *telusta**škande**b* 'jis bemaišąs'.

===== Veiksmažodžio neiginys =====
Vepsų kalboje, reiškiant veiksmažodžio neiginį, asmenuojamas pagalbinis (neigiamasis) veiksmažodis.

* vienaskaitoje neiginys sudaromas tokiu būdu: asmenuojamasis pagalbinis veiksmažodis + pagrindinio veiksmažodžio pilnasis balsinis kamienas;
* daugiskaitoje: asmenuojamasis pagalbinis veiksmažodis + ypatinga veiksmažodžio forma, sudaryta su priesaga *-goi* / *-koi* (pastaroji jungiama prie trumpojo balsinio kamieno, jeigu jis turimas: *ei vali**koi*** '(jie) nerenka'); jei veiksmažodžio kamienas priebalsinis, priesaga būtinai bus jungiama prie jo ir, beje, *-goi* vartojama po skardžiųjų priebalsių, o *-koi* – po dusliųjų.

Veiksmažodžių *sanuda* 'sakyti', *pässta* 'leisti' ir *paimeta* 'ganyti' neigiamosios formos asmenavimas esamajame laike:

Būtajame laike (imperfekte) neiginys sudaromas tokiu būdu:
* vienaskaitoje pasitelkiamas pagalbinis (neigiamasis) veiksmažodis ir ypatinga neasmenuojamoji forma (balsinis kamienas + *-nd*);
* daugiskaitoje: pagalbinis veiksmažodis + forma su priesaga *-nugoi*; *-nugoi* jungiama prie balsinio kamieno, tačiau jei turimas priebalsinis arba trumpasis balsinis kamienas, jungiama prie jo.

Veiksmažodžių *olda* 'būti', *lugeda* 'skaityti' (tik balsinis kamienas), *pagišta* 'kalbėti' (priebalsinis kamienas) ir *paimeta* 'ganyti' (trumpasis balsinis kamienas) neigiamosios formos asmenavimas imperfekte:


[[Perfektas|Perfekte]] neiginys sudaromas taip: vartojama neigiamosios formos jungtis esamajame laike ir dalyvis su priesaga *-nu* vienaskaitoje, su priesaga *-nuded* – daugiskaitoje.

[[Pliuskvamperfektas|Pliuskvamperfekte]] neiginys sudaromas taip pat, kaip perfekte, tik jungtis vartojama būtajame laike (imperfekte): *Maša johtuti, miše edel sidä paiväd hän nikonz **ei olend** vastta**nu** pojavad ristitud* 'Maša prisiminė, kad iki tos dienos ji nebuvo sutikusi panašaus žmogaus'.

==== Nuosakos ====
Visos aukščiau nurodytos veiksmažodžio formos priklauso tiesioginei nuosakai. Toliau pateikiami kitų [[Nuosaka|nuosakų]]: tariamosios, galimosios ir liepiamosios – pavyzdžiai (neigiamosiose formose asmenuojamas tik neigiamasis veiksmažodis).

===== Tariamoji nuosaka =====
Tariamoji nuosaka (kondicionalis) vepsų kalboje turi visus keturis laikus. Ši nuosaka turi tariamybės, prielaidos, noro atlikti veiksmą reikšmę.

Tariamosios nuosakos veiksmažodžio *olda* 'būti' asmenavimas esamajame-būsimajame laike:

Tariamosios nuosakos veiksmažodžio *olda* 'būti' asmenavimas būtajame laike (imperfekte):

Tariamosios nuosakos veiksmažodžio *olda* 'būti' asmenavimas [[perfektas|perfekte]]:

Tariamosios nuosakos veiksmažodžio *olda* 'būti' asmenavimas [[Pliuskvamperfektas|pliuskvamperfekte]]:


===== Galimoji nuosaka =====
Galimoji nuosaka (potencialis) vepsų kalboje turi esamąjį-būsimąjį laiką ir perfektą. Ji reiškia veiksmą, kuris gali įvykti: *voinen* 'galbūt galėsiu', *tulnen* 'galbūt ateisiu', *tehnen* 'galbūt padarysiu'.

Galimosios nuosakos veiksmažodžio *olda* 'būti' asmenavimas esamajame-būsimajame laike:

Galimosios nuosakos veiksmažodžio *olda* 'būti' asmenavimas perfekte:


===== Liepiamoji nuosaka =====
Liepiamoji nuosaka vepsų kalboje laikų neturi. Neigiamas liepimas (*ala ole* 'nebūk!') reiškia draudimą, todėl šios nuosakos neigiamoji forma vadinama draudžiamąja; vartojamas kitoks negu kitose nuosakose neigiamasis veiksmažodis. Liepiamoji nuosaka pirmojo vienaskaitos asmens neturi (nėra liepimo sau pačiam).

Veiksmažodžio *olda* 'būti' asmenavimas liepiamojoje nuosakoje:


=== Prieveiksmis ===
Vepsų kalbos [[Prieveiksmis|prieveiksmiai]] skirstomi į vietos (*naku* 'čia', *oiktale* 'dešinėn', *sires* 'šalia'), laiko (*homen* 'rytoj', *amu* 'seniai', *hätken* 'ilgai'), kiekio (*äjan* 'daug', *koumašti* 'trigubai', *poleti* 'pusiau') ir kokybės (*vällas* 'silpnai', *hüvin* 'gerai', *hondoin* 'blogai', *teravas* 'greitai'). Taip pat turimi sudurtiniai prieveiksmiai, kurių rašybos taisyklės net iki šiol dar nevisiškai nusistovėjusios, todėl kai kurie jų rašomi su brūkšneliu, kai kurie – kartu: *endeglašt* 'užvakar', *šari-šari* 'šiaip taip, netvarkingai', *kurči-kurči* 'kūlvirsčia', *kukirikku* 'kūliais, stačiagalviais' ir kt.

Beveik visi vepsų kalbos prieveiksmiai, kaip ir [[polinksnis|polinksniai]], susidarė iš įvairių daiktavardžio linksnių formų. Todėl dauguma prieveiksmių gali nesiskirti nuo polinksnių ([[Prielinksnis|prielinksnių]]). Dauguma prieveiksmių pasižymi linksnių priesagomis, o kartais – net jau išnykusių linksnių. Pavyzdžiai: prieveiksmis *rindal* 'šalia, prie' yra sustingęs [[Adesyvas|adesyvo]] linksnyje; *ühtes* 'kartu' – [[Inesyvas|inesyvo]]; *ülähäks* 'aukštyn' – [[Transliatyvas|transliatyvo]]; *vastha* 'priešais' – [[Iliatyvas|iliatyvo]]; *kaiktäna* 'visur' – senojo [[Liatyvas|liatyvo]] (judėjimo reikšmės) linksnyje. Prieveiksmiai ir prieveiksminės konstrukcijos paprastai sakinyje eina po su jais susijusio veiksmažodžio: *Eci tarkošti*, *aigoin löudad!* 'Ieškok kruopščiai, gal surasi!', kur *eci* – veiksmažodžio 'ieškoti' liepiamoji nuosaka, o *tarkošti* – prieveiksmis 'kruopščiai'. Laiko prieveiksmiai gali eiti prieš veiksmažodį: *Ala voika, sinun mam pigai tuleb* 'Neverk, tavo mama greitai pareis', kur *pigai* – prieveiksmis 'greitai', o *tuleb* – veiksmažodžio 'pareiti, ateiti' esamojo-būsimojo laiko vns. III asmuo.

Vepsų kalboje prieveiksmiai gali reikški ne visą kokybę (jie kilę iš ne visos kokybės [[Būdvardis|būdvardžių]]): *aigahk* 'ankstokas' – *aigahko* 'ankstokai'.

Dažnai netiesioginis prieveiksmio rodiklis yra priesaga *-i*: *čomašti*, *nelläšti*, *alahali*, *erasti* ir pan.

== Sintaksė ==
Vepsų kalbos [[sintaksė]] mažai skiriasi nuo kitų [[Baltijos finų kalbos|Baltijos finų kalbų]] sintaksės, nors joje išlaikyta ne viena archajiška ypatybė. Drauge rašytinėje vepsų kalboje daugybė sintaksės konstrukcijų yra atitinkamų rusiškų konstrukcijų [[Vertinys|vertiniai]], šis reiškinys nuodugniai nagrinėjamas M. Kuznecovo knygoje „Rusiški vepsų kalbos sintaksės bruožai“ ().

=== Konstatuojamasis sakinys ===
Vepsų kalboje, kaip ir kitose Baltijos finų kalbose, centrinė sakinio dalis yra [[tarinys]], todėl jis turi būti visada, o [[veiksnys]] neretai praleidžiamas: *Olen kirjutai* 'Esu rašytojas' vietoj *Minä olen kirjutai* 'Aš esu rašytojas'.

Vartojant liepiamosios nuosakos neigiamąją (draudžiamąją) formą asmeniniai [[Įvardis|įvardžiai]] turi būti tarp draudžiamojo ir pagrindinio veiksmažodžių: *Algha **hän** tule* 'Tegul *'jis**/**ji** neateina'.

=== Klausiamasis sakinys ===
Klausiamuosiuose sakiniuose klausiamasis įvardis visada iškeliamas į priekį: ***Kuna*' (sinä) mäned?* **Kur*' (tu) eini?'

Jei klausimas pateikiamas su klausiamąja dalelyte 'ar' (*-ik*), tai į priekį iškeliamas prasminis veiksmažodis: *Mäned-*'ik** sinä laukha? ****Ar** tu eisi į parduotuvę?', *Ed*'-ik** mäne laukha?'' **'Ar** tu neisi į parduotuvę?'.

== Žodžių daryba ==
Vepsų kalbos [[Daiktavardis|daiktavardžiai]] išvedami su [[Priesaga|priesagomis]] arba sudaromi žodžių sudūrimo būdu.

Dauguma daiktavardžių sudaryti su kokia nors darybos priesaga, pavyzdžiui: ''kodiine'' (< ''kodi''), ''čomuz'' (< ''čoma''), ''koivišt'' (< ''koiv''), ''kädut'' (< ''käzi''), ''kolkotez'' (< ''kolkotada'') ir t. t.

Vepsų kalboje labai daug dūrinių – daug daugiau negu rusų ar lietuvių kalbose. Paprastai tada, kai lietuvių kalboje būtų vartojami daiktavardiniai būdvardžiai arba [[kilmininkas]], vepsų kalboje vartojamas dūrinys: ''jogi'' 'upė' + ''rand'' 'krantas' = ''jogirand'' 'upės krantas' ir t. t.

Vepsų kalboje yra dvi [[Deminutyvas|deminutyvinės]] (mažybinės-malonybinės) priesagos:

* -***ut*** (po priebalsių), -***hut*** (po balsių): ''lapsut'' 'vaikelis' < ''laps''’ 'vaikas', ''tehut'' 'takelis, keliukas' < ''te'' 'kelias', ''pähut'' 'galvytė' < ''pä'' 'galva'; sudaro dvikamienius daiktavardžius su balsiniu kamienu, besibaigiančiu -''de''-, ir priebalsiniu kamienu, besibaigiančiu -''t''-: ''tehude''-, ''tehut''- (''tehut''), ''mägude''-, ''mägut''- (''mägut'');
* **-*ine***: ''prihaine'' 'berniukas' < ''priha'' 'vaikinas', ''kirjeine'' 'laiškas' < ''kirj'' 'knyga'; sudaro dvikamienius daiktavardžius su balsiniu kamienu, besibaigiančiu -''iže''-, ir priebalsiniu, besibaigiančiu -''š''-: ''prihaiže''-, ''prihaš''- (''prihaine''); kartais priesaga ''-ine''/''-iže'' dėl istorinių fonetinių priežasčių sutrumpėja ir virsta ''-ne'' – ''vask'<nowiki/>**ne*** 'varinis', tuomet balsinis kamienas tampa ''vask'še-'' (< ''vas’kiže-''), o kai kuriose tarmėse gali virsti ''vašše-'' (priebalsinis kam. – ''vas’kiš-''); su šia priesaga sudaromi ir būdvardžiai iš svetimų kalbų žodžių, kuriuose ''-a-'' prieš ''-i-'' beveik visada iškrenta: ''artist'''a'''-'' – ''artist'''i'''ne'' 'artistiškas';

* daiktavardžiai su -''ine'' turi mažybinę-malonybinę reikšmę, o daiktavardžiai su -''ut'' turi mažybinį-menkinamąjį atspalvį.

Vepsų kalboje yra dvi kuopinės priesagos:

* '''-''ik***: *lehtik* 'sąsiuvinis' * 'protas' – *mele**kaz*** 'protingas'. Kartais su priesaga -*kaz* būdvardžiai sudaromi iš daugiskaitos kamieno, turinčio daugiskaitos rodiklį *-i-*: *kärpiško**ikaz*** 'raukšlėtas' iš *kärpišk* 'raukšlė'.

Yra viena nebuvimą, neturėjimą reiškianti priesaga *-toi*: *mel'* 'protas' – *mele**toi*** 'beprotiškas', *arv* 'kaina' – *arvo**toi*** 'mažavertis, nevertas', *tundištada* 'sužinoti' – *tundma**toi*** 'nežinomas'. Taip pat vartojamos trys priesagos, su kuriomis sudaromi ne visą kokybę reiškiantys būdvardžiai: *-hk*, *-tab* ir *-laz*, pavyzdžiui, *kuiv* 'sausas' – *kuiva**hk*** 'sausokas', *pit’k* 'ilgas' – *pit’kä**tab*** 'ilgokas', *karged* 'kartus' – *karkta**laz*** 'kartokas'. Dažniausiai vartojami ne visos kokybės būdvardžiai su priesaga *-hk*. Ne visos kokybės būdvardžiai taip pat sudaromi su [[Kilmininkas|kilmininku]] ir [[Polinksnis|polinksniu]] *pol’he*: *pit’kä**n pol’he*** 'ilgokas' ir t. t.

Be to, vepsų kalboje išskiriami būdvardžiai, kurie neturi jokios darybos priesagos, pavyzdžiui, *čoma* 'gražus' arba *vezo* 'nuožulnus (krantas)'; išskiriama priesaga, tačiau kamienas, iš kurio išvestas žodis, neišliko: *pimed* 'tamsus', *komed* 'garsus'.

Vepsų kalboje taip pat vartojamos „kompleksinės“, t. y. sudurtinės, priesagos, sudarytos iš dviejų dalių, pavyzdžiui, su priesaga *-ine*/*-iže*, kuri atlieka pagrindinį vaidmenį sudarant būdvardžius, o antroji dalis suteikia apibrėžiamąją reikšmę; sudurtinės priesagos *-sine* ir *-hine* sudaro būdvardžius, reiškiančius kilmę iš kokios nors vietovės arba susidarymą iš kokios nors medžiagos: *külä**hine*** 'kaimiškas, kaimo' – iš *külä* 'kaimas', *kive**sine*** 'akmeninis' – iš *kivi* 'akmuo'. Priesagos gali būti pakeistos dūriniais: *save**sine** pada* 'molinis puodas' – *savipada* (pažodžiui – 'moliapuodis'). Su *-line* tipo priesagomis sudaromi laiko reikšmę turintys būdvardžiai: *eht* 'vakaras' – *ehta**line*** 'vakarinis'.

== Žodynas ==

=== Veldiniai ===
Vepsų kalbos žodyno daugumą sudaro veldiniai (žodžiai, paveldėti iš [[Uralo kalbos|Uralo]], [[Finougrų kalbos|finougrų]], [[Baltijos finų kalbos|Baltijos finų]] kalbų bendrystės laikotarpių; savo ruožtu kai kurie šių epochų žodžiai pasiskolinti iš kitų kalbų, daugiausia indoeuropiečių). Finougrų [[prokalbė]]s laikotarpiui priklauso dauguma kūno dalių pavadinimų (*kel’* 'liežuvis', *käzi* 'ranka', *pä* 'galva', *sil’m* 'akis', *veri* 'kraujas'), [[Veiksmažodis|veiksmažodžiai]] (*eläda* 'gyventi', *kol’da* 'mirti', *olda* 'būti', *kulda* 'girdėti', *nähta* 'matyti', *leta* 'skristi', *joda* 'gerti', *söda* 'valgyti', *antta* 'duoti'), [[Įvardis|įvardžiai]] (*minä* 'aš', *sinä* 'tu', *hän* 'jis, ji', *ken* 'kas (su gyva)', *mi* 'kas (su negyva)'), [[Būdvardis|būdvardžiai]] (*must* 'juodas', *oiged* 'dešinys, teisingas', *nor’* 'jaunas', *vanh* 'senas', *uz’* 'naujas'), [[Skaitvardis|skaitvardžiai]] (*üks’* 'vienas', *kaks’* 'du', *koume* 'trys', *nell’* 'keturi', *viž* 'penki', *kuz’* 'šeši', *kümne* 'dešimt'), gyvūnų ir augalų pavadinimai (*bol* '[[bruknė]]', *murikaine* '[[Paprastoji tekšė|tekšė]]', *pedai* '[[pušis]]', *sen’* '[[grybas]]', *kala* '[[Žuvys|žuvis]]', *lind* 'paukštis', *sorz* '[[antis]]', *juucen* '[[gulbės|gulbė]]', *il’bez* '[[lūšis]]', *reboi* '[[lapė]]' (iš [[Indoiranėnų kalbos|indoiranėnų k.]], plg. ), *orou* '[[voverė]]'), gamtos reiškiniai (*järv* 'ežeras' (iš [[Baltų kalbos|baltų k.]], plg.  'klampynė'), *so* 'pelkė', *lumi* 'sniegas', *pil’v* 'debesis', *vihm* 'lietus', *kor’b* 'giria').

Finougrų prokalbės laikotarpiui taip pat priklauso daugybė žodžių, susijusių su materialine ir dvasine kultūra – tai statinių ir buities terminai (*kodi* 'namas' (klajojantis (neaiškios kilmės) žodis, žinomas įvairioms [[Eurazija|Eurazijos]] kalboms), *paja* 'kalvė', *uks’* 'durys' (iš baltų k., plg ), *pada* 'puodas' (tikriausiai [[Indoeuropiečių kalbos|indoeuropiečių]] kilmės žodis, plg. )), aprangos pavadinimai (*soba* 'apranga', *vö* 'juosta', *hattar* 'autas'), metalai (*hobed* 'sidabras' (perdirbinys iš [[germanų prokalbė]]s **samftijaz*), *vas’k* 'varis' (tikriausiai indoeuropiečių kilmės žodis, plg. [[Tocharų kalbos|tocharų]] prokalbės **wi̯äsā* <  'auksas')), amatų terminologija (*kezrata* 'verpti', *kudoda* 'austi, megzti' ([[indoeuropiečių kalbos|indoeuropiečių]] kilmės, plg.  'pinti'), *püuväz* '[[Linas|linai]]', *käbu* 'adata tinklams megzti', *sep* 'kalvis'), transportas ir su juo susijusios sąvokos (*suks’* 'slidė', *veneh* 'valtis', *lad* 'slidžių vėžės', *te* 'kelias'), medžioklės, žvejybos ir žemdirbystės terminai (*ampta* 'šauti', *parata* 'statyti žabangas', *jouhta* 'malti', *küntta* 'arti', *nagriž* '[[ropė]]' (junginys *-gr-* < *-kr-* rodo, kad žodis tikriausiai yra skolinys), *nižu* '[[kvietys]]', *lehm* 'karvė', *siga* 'kiaulė'), laiko sąvokos (*aig* 'laikas', *eht* 'vakaras', *ö* 'naktis', *keväz’* 'pavasaris', *sügüz* 'ruduo', *tal’v* 'žiema', *voz* 'metai', *ku* 'mėnuo'), žodžiai, susiję su saikais ir prekyba (*lukt’a* 'skaičiuoti', *maksta* 'mokėti', *möda* 'parduoti', *ostta* 'pirkti', *kahmal* 'žiupsnelis', *süli* 'sieksnis'), giminystės ryšių pavadinimai (*kanz* 'šeima' (iš [[germanų prokalbė]]s **hansō* 'minia'), *ak* 'žmona, moteris' (klajojantis (neaiškios kilmės) žodis, žinomas taip pat ir kai kurioms indoeuropiečių, [[Čiuvašų kalba|čiuvašų]] kalboms), *anup’* 'uošvienė, anyta', *küdu* 'dieveris', *nado* 'moša (vyro sesuo)'), su religija ir mitologija susijusios sąvokos (*jumal* 'Dievas' (tikriausiai indoeuropiečių kilmės, plg. indoeiranėnų **dyūman-* 'švytintis, dieviškas'), *noid* 'burtininkas', *loičta* (piet.) 'melstis').

=== Skoliniai ===
Baltijos finų prokalbėje būta nemaža [[Baltų kalbos|baltiškų]], [[Germanų kalbos|germaniškų]] ir [[Slavų kalbos|slaviškų]] [[Skolinys|skolinių]]. Dauguma šių žodžių išlaikyta vepsų kalboje.

[[Baltizmas|Baltizmams]] priklauso *ahtaz* 'ankštas', *aiž* 'iena', *bapshaine* 'vapsva', *bir’b* 'dervasiūlis', *el’geta* 'suprasti', *hambaz* 'dantis', *hahn* 'žąsis', *hein* 'šienas', *herneh* 'žirnis', *hiim* 'artimieji, giminaitis', *härg* 'jautis', *karzin* 'pogrindis, rūsys', *kindaz* 'įnaras', *kirvez* 'kirvis', *meri* 'jūra, marios', *murzei* 'jaunamartė, žmona', *n’aba* 'bamba', *paimen* 'piemuo', *resk* 'prėskas', *riiže* 'rietas', *sebr* 'bendras darbas', *siibäz* 'stulpas', *taba* 'prigimtis, būdas', *tagl* 'kempė', *tuha* 'tūkstantis', *taivaz* 'dangus', *vago* 'vaga', *vaha* 'vaškas', *vill* 'vilna', *ägez* 'akėčios'.

Iš Baltijos finų prokalbės paveldėti [[Germanizmas|germanizmai]]: *aganod* 'atsijos', *arb* 'būrimas', *habuk* '[[vanagai|vanagas]]', *hibj* 'kūnas, oda', *hob* 'veltinys', *hodr* 'makštis', *humal* '[[apynys]]', *jo* 'jau', *kagr* '[[aviža]]', *kana* 'višta', *kell* 'varpas', *kerita* 'kirpti', *kihl* 'užstatas', *kiijaz* 'iešmas', *kurk* 'gerklė', *kuud* 'auksas', *lambaz* 'avis', *liib* 'duona', *murgin* 'pusryčiai', *negl* 'adata', *not* 'tinklas', *paid* 'marškiniai', *pino* 'rietuvė', *pougiž* 'dumplės', *püud* 'laukas', *raiže* 'vėžė', *rand* 'krantas', *rehtil* 'keptuvė', *roste* 'rūdys', *roud* 'geležis', *rugiž* 'rugys', *sadul* 'balnas', *sat* 'kaugė', *segl* 'sietas', *sim* 'valas', *tar’biž* 'reikia', *tin* 'alavas', *voud* 'valia, valdžia'.

Seniausiajam [[Slavizmas|slavizmų]] sluoksniui priklauso *abid* 'nuoskauda', *azraim* '[[žeberklas]]', *babu* '[[pupa]]', *bird* 'skietas', *birk* 'žymena, lentelė', *dumaida* 'galvoti', *ikun* 'langas', *kad’jad* 'kelnės', *kassar’* 'šienpjovys', *kožal’* 'ratelis', *lava* 'grindys', *louč* 'suolas', *luzik* 'šaukštas', *läv* 'snapas', *pirag* 'ragaišis', *pästar* 'spaliai', *päč* 'krosnis', *rist* 'kryžius', *rähk* 'nuodėmė', *sapug* 'batas', *sir’p* 'pjautuvas', *toukun* 'šustinis', *tout* 'káltas', *vartin* 'verpstė', *žal’* 'gaila'.

Naujesnį slavizmų sluoksnį sudaro skoliniai iš [[Rusų kalba|rusų kalbos]] (tiek iš [[Bendrinė kalba|bendrinės]], tiek iš [[Tarmė|tarmių]]): *bajar’* 'bajoras', *balafon* 'apsiaustas', *bohat* 'turtingas', *buč* 'statinė', *goll*' 'vargingas', *läžuda* 'sirgti', *kazak* 'samdinys', *mam* 'mama', *mokita* 'kankinti', *rassal* '[[Maistinis sūrymas|sūrymas]]', *roža* 'veidas', *tat* 'tėtis', *udat’* 'sumanumas, sėkmė', *zamk* 'spyna', *žir* 'aũkštas', *ärmäk* 'rudinė'.

Esama šiek tiek skolinių iš [[Samių kalbos|samių kalbų]]: *ližm* 'dumblinas', *čapta* 'pjauti', *čoga* 'kertė (pastato viduje)'.

== Išnašos ==


== Literatūra ==
* 
* 
* *Зайцева М. И.* Грамматика вепсского языка. — Л.: Наука, 1981. — 360 с.
* *Зайцева Н. Г.* Вепсский язык // Языки Российской Федерации и соседних государств. — М.: Наука, 2001. — Т. 1. — С. 260–267. — ISBN 5-02-011268-2.
* *Хямяляйнен М. М.* Вепсский язык // Языки народов СССР: Финно-угорские и самодийские языки. — М.: Наука, 1966. — С. 81—101.
* 
* 
* 
* 
* *Кузнецов М. Ю.* Русские черты в вепсском синтаксисе. – СПб.: „Эдитус“, 2018. – 165 с.

== Nuorodos ==
* Filmukas vepsų kalba [https://www.youtube.com/watch?v=fYIr6E4s6TA „Mužik da kurged“ („Vyras ir gervės“)]
* Vepsų kalba atliekama grupės „The Beatles“ daina<br /> [https://www.youtube.com/watch?v=ZEdlDHWHsxo „Yesterday“ (vep. „Čoma eht“ – „Gražus vakaras“)]
* [https://www.youtube.com/watch?v=JiOs32fKN4M Literatūros laida vepsų kalba „Kirjakamari“ („Knygų kambarys“)]
* [http://dictorpus.krc.karelia.ru/en Atvirasis vepsų ir karelų kalbų tekstynas („VepKar“)] (*anglų k.'')
* Informacija apie vepsų kalbą
* The Peoples of the Red Book: THE VEPS
* KODIMA.NAROD.RU
* Enciklopedija vepsų kalba