open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Vampyrė (filmas)

**Vampyrė** () – 1975 m. režisieriaus Jesus Franco sukurtas erotinis siaubo filmas.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Lina Romay – grafienė Irina Karlštein
* Monica Swinn – princesė Rošfort
* Alice Arno – princesės Rošfort tarnaitė
* Jack Taylor – baronas
* Jesus Franco – daktaras Robertsas
* Luis Barboo – tarnas
* Anna Watican – žurnalistė Ana
Reisas X-312

**Reisas X312** () – 1971 m. režisieriaus Jesus Franco sukurtas trileris. 

## Turinys

Pietų Amerikos džiunglėse nukrinta nedidelis lėktuvas, kuriuo skrido brangakmenių krovinį pasisavinęs bankininkas. Išgyvenę keleiviai, sužinoję apie lobį, pradeda tarpusavio kovą, kad jį užvaldytų. Greta to, deimantų siekia ir bankininką persekiojantys banditai, o džiunglėse dar tyko ir priešiškai nusiteikę čiabuviai...

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Thomas Hunter – Tomas
* Gila von Weistershausen – Štefi
* Hans Hass Jr. – Karlosas
* Howard Vernon – Pedro
* Fernando Sanch – Bilas
* Esperanza Roy – Ana Marija
* Ewa Stromberg – misis Vilson
Vykdytojai (filmas)

**Vykdytojai** () – 1976 m. Italijoje sukurtas trileris, kurio režisierius Maurizio Lucidi, vienas scenarijaus autorių Ernest Tidyman. Pagrindinį vaidmenį atliko aktorius Roger Moore.

## Siužetas

Sužlugus narkotikų gabenimo operacijai iš Sicilijos į San Franciską, mafijos bosas Salvatorė paveda savo sūnėnui Ulisui rasti išdavikus. Pastarasis, pats kankinamas prisiminimų apie vaikystėje matytą tėvo nužudymą, į pagalbą pasikviečia draugą, lenktynininką Čarlį, ima visais įmanomais metodais aiškintis kaltininkus...

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Roger Moore – Ulisas
* Stacy Keach – Čarlis
* Ivo Garrani – Salvatorė
* Fausto Tozzi – Luidžis
* Loretta Persichetti – Hana
* Rosemarie Lindt – Salvatorės draugė
* Franco Fantasia – kunigas 

## Šaltiniai
Skrydžio įrašymo įrenginys

**Skrydžio įrašymo įrenginys** (taip pat vadinamas **juodąja dėže** nepaisant savo oranžinės spalvos) – specialus įrenginys, orlaiviuose įrašantis visus jų parametrus. Įrenginių duomenys padeda tyrėjams išsiaiškinti aviacijos katastrofų priežastis ir jų išvengti ateityje.

Įrenginius sudaro dvi dalys: skrydžio duomenų įrašymo (FDR) ir pilotų balso įrašymo (CVR) įrenginiai. Pirmasis įrenginys skrydžio metu įrašinėja daugelį lėktuvo techninių parametrų. Antrasis įrenginys įrašinėja visus pilotų pokalbius tarpusavyje ir su oro eismo kontrole. Abu įrenginiai gali būti sujungti į vieną ir yra privalomi visuose komerciniuose orlaiviuose pagal Tarptautinės civilinės aviacijos organizacijos nurodymus. Įrenginiai pritaikyti atlaikyti iki 3 400 g jėgos smūgius ir 1 000 °C temperatūrą.

Skrydžio įrašymo įrenginiai iš karto po avarijos pradeda skleisti elektrinį signalą, kuris trunka iki 30 dienų. Siekiant, kad įrenginiai būtų randami greičiau, jie dažomi oranžine spalva, o ant jų šonų užrašoma „SKRYDŽIO DUOMENŲ ĮRAŠIMO ĮRENGINYS. NEATIDARYTI.“ anglų ir prancūzų kalbomis.

1960 m. įvykus „Trans Australia Airlines“ katastrofai, kurios metu žuvo 29 žmonės, tyrėjai primygtinai rekomendavo visiems keleiviniams skrydžiams naudoti skrydžių duomenų įrašymą. Australija tapo pirmaja pasaulio valstybe, kurioje privalomai pradėjo veikti skrydžių įrašymo sistemos.

Pirmosios garso įrašymo taisyklės JAV buvo įteisintos 1964 m. Pagal Federalinės aviacijos administracijos nurodymus nuo 2008 m. garso įrašymo įrenginiai turi veikti mažiausiai 2 valandas.

2014 m. JAV skrydžio ir garso įrašymo įrenginiai privalomi visiems orlaiviams, turintiems 20 ar daugiau keleivių vietų, taip pat tiems, kurie turi 6 ar daugiau vietų keleiviams, yra varomi turbo varikliais ir valdomi dviejų pilotų.

## Šaltiniai
Ištarės vartai

**Ištarės vartai** – senovės Babilono miesto Tarpupyje vartai. Tai buvo vieneri iš aštuonių Babilono vartų ir patys prabangiausi. Archeologų atrasti ir dalimi atstatyti Pergamo muziejuje Berlyne. 

## Apie vartus

Ištarės vartai pastatyti apie 575 m. pr. m. e. Babilone karaliaus Nabuchodonosaro II valdymo metu. Tai buvo ištaigingiausi iš 8 miesto vartų. Visi Babilono vartai buvo pavadinti dievų vardais, šie skirti deivei Ištarei. Jie vedė į miesto pagrindinę gatvę ir į karaliaus rūmus. Vartai buvo pastatyti iš degtų plytų, jų išorė dengta glazūruotomis plytelėmis. Vartai iš išorės buvo mėlyni su pavaizduotais jaučiais ir drakonais. Manoma, kad juose buvo pavaizduoti 575 gyvūnai trylikoje eilių, tačiau ne visi jie buvo matomi vienu metu, nes kelio lygis kelis kartus buvo paaukštintas. Išorei naudotos mėlynos, baltos, rudos ir geltonos spalvų glazūruotos plytelės. Ištarės vartai buvo vidiniai miesto, dvigubi su projekciniais bokštais, atitinkantys dvigubą miesto sieną. Prieš vartus tęsėsi 20 m pločio Procesijų kelias, jungęs vartus su šventykla, skirta Naujųjų metų šventimui. Šis kelias buvo dekoruotas panašiai kaip vartai, tik su liūtų vaizdais. Šio kelio atšaka vedė į karaliaus rūmus („Pietinius rūmus“).

1899 m. vokiečių archeologinė grupė, vadovaujama Robert Johann Koldewey ir finansuota Berlyno muziejų bei Vokietijos orientalistų draugijos, pradėjo kasinėjimus buvusio Babilono miesto vietoje (dab. Irake). Jie dirbo iki Pirmojo pasaulinio karo metų ir siuntė rastas miesto liekanas į Berlyną. Iš 120 Procesijų kelio liūtų atvaizdų vokiečiai išgabeno 118. Berlyne iš atvežtų liekanų buvo atstatyti Ištarės vartų vidiniai vartai ir Procesijų kelio dekoracijos. Muziejuje rekonstruoto Procesijų kelio plotis tik 8 m, o ilgis 30 m, kai dekoruotos kelio atkarpos ilgis Babilone siekė 180 m. Ištarės vartai priklauso Berlyno Artimųjų Rytų senovės muziejaus kolekcijai ir eksponuojami Pergamo muziejuje. Vartų ir Procesijų kelio fragmentų yra kituose muziejuose nei Berlyno: Luvre, Stambulo Senovės Rytų, Detroito dailės, Niujorko Metropoliteno, Bostono dailės ir kt. muziejuose. S. Huseino valdymo metu Irake senovės Babilono vietovėje pastatyta vartų replika.
 
## Galerija

Berlín - Pergamon - Porta d'Ishtar - Ur.JPG| Ištarės vartų jautis
BPergamon 3045b.JPG| Procesijų kelio rekonstrukcija
BPergamon 3046a.JPG| Procesijų kelio liūtas

## Šaltiniai

* khanacademy.org
Šiaurės Fryzija

**Šiaurės Fryzija** () – labiausiai į šiaurę nutolusi Fryzijos krašto dalis. Apima Jutlandijos pusiasalio pietvakarinę pakrantę tarp Eiderio ir Vido upių bei Šiaurės Fryzų salas (Ziultą, Fėrą, Amrumą, Nordstrandą, Helgolandą). Dabar iš esmės visa Šiaurės Fryzija patenka į Vokietijos Šlezvigo-Holšteino žemės Šiaurės Fryzijos apskritį (centras – Huzumas).

Šiaurės Fryzijoje dabar paplitusios vokiečių bei danų kalbos (pietų jutlandų tarmė), bet yra ir kalbančių šiaurės fryzų tarmėmis (~10 tūkst. žmonių).

Fryzai į Šiaurės Fryziją ėmė keltis ~VIII a.: pradžioje apgyvendino salas, vėliau – toliau žemyne esančius kraštus. Viduramžiais šiaurės fryzai varė prekybą su Anglija. Nuo XIV–XV a. pradėta druskos gamyba. Nuo XVII a. šiaurės fryzai pagarsėjo kaip geri jūrininkai, jie būdavo imami į banginių medžioklės laivus. 1864 m., po antrojo Šlezvigo karo, Šiaurės Fryzija perėjo iš Danijos valdžios į Prūsijos. XIX a. prasidėjo tautinis atgimimas.

Dabar Šiaurės Fryzijoje vystomas turizmas ir vėjo energetika.
Šiaurės fryzų kalba

**Šiaurės fryzų kalba** (*Frasch, Fresk, Freesk, Friisk*) – iš germanų prokalbės kilusios, vakarų germanų šakai priklausančios fryzų kalbos šiaurinių tarmių grupė. Ši kalba vartojama Šiaurės Fryzijos istorinio regiono šiaurinėje dalyje, kuri yra Jutlandijos pusiasalio pietvakariuose, dabar tai šiaurės Vokietijos Šlezvigo-Holšteino žemėje esančios Šiaurės Fryzijos apskrities šiaurės vakarų dalyje. Tikslus kalbančiųjų skaičius nežinomas (paprastai duomenys nurodomi tarp 8 ir 10 tūkst. žmonių.

Šiaurės fryzų kalba yra viena iš 3 fryzų kalbų tarmių grupių (kitos dvi – vakarų fryzų ir rytų (Zaterlando) fryzų).

## Tarmės

Išskiriama 10 šiaurės fryzų tarmių:
* Salų tarmės:
** Ziulto fryzų
** Fėro-Amrumo fryzų
** Helgolando fryzų
* Žemyno tarmės:
** Vidinghardės fryzų
** Bekinghardės fryzų
** Karhardės fryzų
** Šiaurės Gėshardės fryzų
** Vidurio Gėshardės fryzų
** Pietų Gėshardės fryzų (išnyko 1981 m.)
** Haligeno fryzų
** Aiderštato fryzų (išnyko XVIII a.)
** Štrando fryzų (išnyko XVIII–XIX a.)

Salų ir žemyno tarmės gerokai skiriasi – pirmosios ankstyvesnės, ryškiai paveiktos pietų danų tarmių, o kitos vėlyvesnės, paveiktos vokiečių žemaičių tarmės. Kadangi istoriškai šiaurės fryzai neturėjo jokio ryškesnio kultūrinio centro, tarmės tarpusavyje maišėsi nedaug, nesusidarė jokios bendrinės kalbos. Pietinės tarmės (Štrando, Aiderštato) išnyko XVIII–XIX a., kadangi vietos fryzai perėmė vokiečių kultūrą, be to, į tuos kraštus atsikėlė daug olandų darbininkų.

Tarmių tarpusavio skirtumai:

Šiaurės fryzų kalba nykstanti, įtraukta į UNESCO „raudonąją knygą“. Kalbančiųjų skaičius mažėja, kalbą moka daugiausia vyresni fryzai. Padėtis geresnė Fėro, Amrumo salose ir Risumo-Lindholmo apylinkėse, kur vietinės tarmės mokoma mokykloje. Sparčiausiai nyksta pietinės tarmės. Visi šiaurės fryzai moka vokiečių kalbą (standartinę, dalis – vok. žemaičių tarmę), gyvenantys šiaurėje – ir danų (pietų jutlandų). Šlėzvige-Holšteine šiaurės fryzų kalba saugoma kaip mažumų kalba, nuo 2004 m. ji yra oficiali kalba Šiaurės Fryzijos ir Helgolando apskrityse.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* 
* Šiaurės fryzų kalbos institutas
Rytų Fryzija

**Rytų Fryzija** () – Fryzijos krašto dalis, esanti šiaurės vakarų Vokietijoje, Žemutinės Saksonijos šiaurėje, Vatų jūros pakrantėje. Apima Rytų Fryzų salas (Borkumą, Juistą, Nordernėjų, Špikerogą, Langeogą ir kt.), bei didžiąją dalį Rytų Fryzijos pusiasalio. Patenka į Auricho, Lero, Vitmundo apskritis ir Emdeno miesto teritoriją. Apima 3144 km² plotą kuriame gyvena 465 tūkst. žmonių.

Kaip ir visoje Fryzijos (Vatų jūros) pakrantėje būdingos šlapynės, viržynai, smėlio kopos, užliejamos maršos. Verčiamasi žemės ūkiu, veikia vėjo jėgainės, miestuose – pramonės įmonės ir uostai.

Seniau šiame krašte vartota rytų fryzų kalba, bet dabar ją beveik visuotinai išstūmusi vokiečių kalba (standartinė ir žemaičių). Čia susidariusi vietinė vokiečių žemaičių-rytų fryzų šnekta, turinti abiejų kalbų bruožų. Rytų fryzų kalba išlikusi tik Zaterlando apylinkėse.
Plau ežeras

**Plau ežeras** ( – 'ežeras šalia Plau') – ežeras Meklenburgo-Pomeranijos žemėje, Vokietijoje. Apima ~38,4 km² (trečias pagal dydį šioje žemėje). Didžiausias gylis – 25,5 m. Protakomis susijungęs su *Kölpinsee*, *Fleesensee* bei Miurico ežerais. Prateka Eldė. Prie ežero įsikūręs Plau (). Populiari vieta tarp turistų.


Alt Schwerin, Plauer See 2008-03-26 129.jpg
Fischerhaus am Plauer See, Alt Schwerin - panoramio.jpg
Plauer-See-(Mecklenburg)-08-06-2008-51.JPG
Sonnenuntergang am Plauer See.JPG
Andžejus Bernardas Potockis

**Andžejus Bernardas Potockis** iš Podgaicų, grafas (g. 1800 m., m. 1874 m. vasario 14 d. Berlynas) – Lenkijos raštojas, vertėjas, 1831 m. sukilimo dalyvis, karys. 

1825 metų rugpjūčio 25 d. Konaževskio rūmuose surengė savo vestuves su Klaudina Działynska.

Tarnavo Belgijos armijoje kavalerijos kapitono laipsnyje. 

Palaidotas Tulčine. 

Jis tapo pirmuoju Korano vertėju į lenkų kalbą..

## Darbai

* *Voyage dans une partie de l'Italie* (Kelionė į Italiją) 1825
* *Quelques réfléxions sur la lettre adressée par Mr. Breza à Mr. Mikorski* 1842

* *Koran* vertimas į lenkų kalbą (nebaigtas) 1828
* *Archiwum tajne Augusta II czyli Zbiór aktów urzędowych z czasów panowania tego monarchy.* vertimas 1843

## Literatūra
* *Oświeceniowe tutti frutti, Maskarady — konwersacja — literatura* - Janusz Ryba
Daniel Konarzewski

**Danielius Konaževskis** (, , g. 1871 m. rugpjūčio 21 d. Sankt Peterburge – m. 1935 m. balandžio 3 d. Varšuvoje) – carinės Rusijos karininkas ir Lenkijos generolas, Rusijos-Japonijos, Pirmojo pasaulinio, Lenkijos–Ukrainos, Lenkijos-sovietų karų, Didžiosios Lenkijos sukilimo 1918–1919 m. dalyvis.

Lietuvoje žinomas kaip marionetinės Vidurio Lietuvos Respublikos įkūrimo įvykių dalyvis.

## Biografija

D. Konaževskis gimė 1871 m. Peterburge, kur baigė karinius mokslus, išvyko savanoriu į Rusijos-Japonijos karą. Vėliau dalyvavo Pirmajame pasauliniame kare (pėstininkų pulko vadas, pulkininkas vokiečių fronte, buvo kontūzytas). 1917 m. įstojo į I–jį Lenkų korpusą, dalyvavo kovose dėl Lenkijos nepriklausomybės. 

1921 m. balandžio mėn. Vidurinėje Lietuvoje paskirtas generolo Želigovskio pavaduotoju, 1921 m. gruodžio 1 d. tapo Vidurinės Lietuvos kariuomenės vyriausiuoju vadu ir juo buvo iki Vilniaus krašto prijungimo prie Lenkijos 1922 m., po to paskirtas vadovauti karinei apygardai Gardine.

Dėl sveikatos problemų 1922 m. lapkričio 22 d. išėjo į atsargą, apsigyveno žmonai priklausančiame Punžionių dvare (dab. Švenčionių rajone). Generolo pastangomis buvo pastatyti nauji dviejų aukštų dvaro rūmai, ūkiniai pastatai, buvo sutvarkytas parkas, užveistas didelis sodas. 

Netrukus sugrįžo į karinę tarnybą Lenkijos kariuomenėje, kur 1923 m. rugpjūčio 19 d. paskirtas 1–osios karinės apygardos vadu Varšuvoje. 1924 m. pakeltas į divizijos generolus. 1926 m. tapo gynybos ministro pirmuoju pavaduotoju, nuo 1931 m. – Lenkijos kariuomenės inspektorius Varšuvoje.

1935 m. generolas staiga mirė Varšuvoje nuo širdies smūgio. Iš pradžių laikinai jis buvo palaidotas Balingrado parapijos kapinėse, vėliau su visomis regalijomis perlaidotas baigtoje statyti Punžionių koplyčioje.

## Literatūra

* *Tadeusz Kryska-Karski, Stanisław Żurakowski*. Generałowie Polski Niepodległej, 1991.
* *Piotr Stawecki*. Słownik biograficzny generałów Wojska Polskiego 1918—1939, 1994. — ISBN 83-11-08262-6.

## Šaltiniai
Laikinoji valdymo komisija

**Vidurio Lietuvos Laikinoji valdymo komisija** () – trumpai gyvavusios marionetinės Vidurio Lietuvos Respublikos (1920–1922) vykdomosios valdžios institucija.

## Istorija

Laikinoji valdymo komisija (toliau – LVK) buvo įkurta 1920 m. spalio 12 d., netrukus po įvykusio lenkų generolo Želigovskio maišto ir Vilniaus krašto okupacijos, paskelbiant nepriklausomą Vidurinę Lietuvą. 

Formaliai LVK gyvavo iki 1922 m. balandžio 6 d., kai Lenkijos seimas priėmė įstatymą Vidurinę Lietuvą prijungti prie Lenkijos.

## Sudėtis ir veikla

Į LVK sudėtį įėjo 1920 m. spalio 9 d. atsišaukimą „Vidurinės Lietuvos žmonėms“ (*„Do ludności Litwy Środkowej“*) pasirašę lenkų politikai, visuomenės ir kariniai veikėjai: Witold Abramowicz, Leon Bobicki, Mieczysław Engiel, Jerzy Iwanowski, Wacław Iwanowski, Teofil Szopa, Aleksander Zasztowt. Vyriausiasis Vidurinės Lietuvos kariuomenės vadas generolas Želigovskis paskyrė LVK narius Komisijos departamentų direktoriais. Komisijoje buvo 11 departamentų ir prezidentas, kuris kartu vadovavo ir Vidaus reikalų departamentui (Witold Abramowicz, vėliau Stefan Mokrzecki ir Aleksander Meysztowicz). LVK prezidentas atstovavo Vidurio Lietuvos užsienio politiką, šaukė ir vadovavo pasitarimams, rūpinosi įstatymų leidyba ir teise. Jo pavaduotoju buvo viceprezidentas, kuris pakeisdavo prezidentą visose jo veiklos srityse. Darbo ir socialinės apsaugos departamentui vadovavo Mieczysław Engiel.

LVK taip pat priklausė:
* prezidento kanceliarija su direktoriaus pareigybe spręsti valstybės pareigūnų darbo reikalams
* prezidiumas prezidento specialiesiems pavedimams vykdyti

LVK veikla:

* teisinė valstybės administravimo priežiūra
* išlaidų ir pajamų sąmatų sudarymas
* 3 ir 4 klasės valstybės pareigūnų skyrimas ir atleidimas
* įsakymų ir potvarkių leidimas

LVK rinkosi į eilinius posėdžius du kartus per savaitę, taip pat sušaukdavo neeilinius posėdžius.

## Šaltiniai
Mikalojus Kosceleckis (1479)

**Mikalojus Kosceleckis ** (apie 1405/1410-1479) – Lenkijos karalystės valstybinis veikėjas, Bydgoščiaus (1433) ir Brest-Kujavijos vėliavininkas (1434), Bydgoščiaus (1448–1453) ir Inovroclavo kaštelionas (1453), Inovroclavo vaivada (1453–1457), Dobžyno seniūnas (1453), Brest-Kujavijos vaivada (1457–1479), Maborko seniūnas (1476–1478).

## Biografija
Lenkijos bajorų Kosceleckių giminės atstovas, herbo „Ogonscyk“ savininkas. Inovroclavo vaivados ir Dobžyno seniūno Jonušo Kosceleckio (m. po 1424) vyresnysis sūnus. Jaunesnysis brolis – Inovroclavo vaivada Janas (apie 1415–1475).

Po savo tėvo mierties Mikalojus Kosceleckis paveldėjo stambias dvaro žemes Kujavijoje. Iš pradžių buvo Bydgoščiaus (1433) ir Brest-Kujavijos vėliavininkas (1434).

СLenkijos karaliaus Kazimiero IV Jogailaičio šalininkas, vienas iš jo prūsų politikos realizatorių. 1448 metais gavo Bydgoščiaus kašteliono pareigybę, 1453 metais buvo paskirtas Inovroclavo kaštelionu. Tais pačiais 1453 metais Mikalojus Kosceleckis gavo Inovroclavo vaivados ir Dobžyno seniūno pareigybes. 1457 metais buvo paskirtas Brest-Kujavijos vaivada.

1449 metais Mikalojus Kosceleckis valdė karaliaus vardu Kujavijos vyskupų dvaro žemes, buvusias Pomeranijoje Teutonų ordino kontrolėje. 1450 metų gegužės 26 d. įėjo į Lenkijos penkių pareigunų sąrašą, dalyvavusių Brodnicoje priimti Teutonų ordino magiostro vasalinę priesaiką Lenkijos karūnos ištikimybei.

1476–1478 metais Mikalojus Kosceleckis užėmė Malborko seniūno pareigybę.

## Šeima
1444 metais vedė Dorotą iš Pnevo (m. po 1462 m.), nuo santuokos su kuria turėjo tris sūnus:

* Mikalojus (1450–1518), Gniezno kanauninkas (1469), Inovroclavo seniūnas (1475–1489), Krokuvos seniūnas (1489), Gniezno dekanas (1494), Dobžyno seniūnas (1494), Kulmo vyskupas (1505–1518)
* Janas (1430–1498), Inovroclavo vėliavininkas (1450), Dobžyno vėliavininkas (1453), Krušvicko kaštelionas (1480), Dobžyno kaštelionas ir seniūnas (1485), Inovroclavo vaivada (1497–1498)
* Vincentas (m. po 1478), Dobžyno pakamaris (1472), Dobžyno ir Brodnicko seniūnas.

## Literatūra
* M. Biskup, Kościelecki Mikołaj h. Ogończyk, wojewoda brzesko-kujawski, Polski Słownik Biograficzny, t. 14, s. 413–414
* J. Bieniak, Kościelecki Mikołaj h. Ogon, SBPN, t. 2, s. 470–474

## Nuorodos
Štaubachas

**Štaubachas** () – krioklys Šveicarijoje (Berno kantone), Berno Alpėse, šalia Lauterbruneno. Krenta 298 m nuo skardžio į Baltosios Liučinės upę (Arės baseinas). Tai vienas aukščiausių Europos krioklių.

Štaubachas vandeningiausias būna pavasarį, tirpstant sniegui. Vasaros sausrų metu krioklio papėdę pasiekia tik vandens lašelių migla.

## Šaltiniai
Štralzundas

**Štralzundas** () – miestas šiaurės rytų Vokietijoje, Meklenburge-Pomeranijoje, žvejybinis uostamiestis Baltijos jūros pakrantėje, priešais Riugeno salą (su ja sujungtas damba). Apskrities centras. Laivų statyba, žuvies apdirbimo įrenginių, baldų, statybinių medžiagų gamyba. Veikia taikomųjų mokslų universitetas.

Štralzundas pasižymi istorine architektūra, įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą (nuo 2002 m., su Vismaru), Europos plytų gotikos kelią. Išlikusi rotušės aikštė su XIII a. gotikine rotuše, XIII–XIV a. gotikinėmis bažnyčiomis (Šv. Mykolo, Šv. Jokūbo, Šv. Marijos – 104 m aukščio, aukščiausias pasaulio pastatas XVII a.), pranciškonų (1254 m.) ir kotryniečių (XV a.) vienuolynais, įvairiais visuomeniniais ir gyvenamaisiais pastatais. Yra Vokietijos okeanografijos muziejus, akvariumas *Ozeaneum*.

## Istorija

Viduramžiais šiose žemėse gyveno slavų gentis ranėnai. Danų valdymo laikais gyvenvietė vadinta *Strale* ar *Stralow* (iš palabio slavų k. „strėlynė“). 1234 m. Štralzundui suteiktos miesto teisės. 1293 m. tapo Hanzos lygos nariu.


Stralsund rathaus.jpg|Štralzundo rotušė
Stralsunder Altstadt.JPG|Senamiesčio architektūra
Marienkirche (Stralsund).jpg|Šv. Marijos bažnyčia
Alter Markt Stralsund.jpg|Rotušės aikštė


## Šaltiniai
Bytigheimas-Bisingenas

**Bytigheimas-Bisingenas** () – miestas pietvakarių Vokietijoje, Badeno-Viurtembergo žemėje, 20 km į šiaurę nuo Štutgarto, prie Enco upės. Vystoma chemijos, stiklo, tekstilės pramonė, gaminamos staklės, mašinos, linoleumas. Bytigheime-Bisingene išlikusi 1507 m. pastatyta rotušė, fachverkiniai gyvenamieji namai, vėlyvosios gotikos bažnyčios, miesto vartai, pilis (1536 m.), geležinkelio viadukas per Encą (1853 m.).

## Istorija
Bytigheimas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 789 m. Nuo 1360 m. priklausė Viurtembergui, miesto teises gavo 1364 m.

## Miestų parnetystė
*  Seksardas (Vengrija) (nuo 1989 m.)
*  Saltara, Italija (nuo 2006 m.)

## Šaltiniai
Reaktyvinis treniruočių lėktuvas

**Reaktyvinis treniruočių lėktuvas** – treniruočių lėktuvas, kuriame sumontuoti reaktyviniai varikliai. Šie orlaiviai arba jų modifikacijos savo valdymu imituoja tikrus karinius naikintuvus, tik jų skrydžio valandos kaina ženkliai mažesnė. 

Treniravimui vartoti ginklus kuriamos ir ginkluotos versijos. Taip Cessna T-37 Tweet pagrindu taip buvo sukurtas Cessna A-37 Dragonfly kuris po to buvo naudotas ir tikrame kare.

Patys pirmieji tokie orlaiviai atsirado su reaktyvinės aviacijos pradžia II pasaulinio karo metu. Didžiosios karinės jėgos juos naudojo pagal paskirtį, mažesnės neretai šiuos lėktuvus apginkluodavo, taip paversdami juos lengvaisiais kovos lėktuvais.

## Reaktyvinių treniruočių lėktuvų sąrašas
Absentas (paveikslas)

**Absentas** () – vienas žymiausių prancūzų dailininko E. Dega (1834−1917) paveikslų.

## Apie paveikslą
Paveikslą „Absentas“ Edgaras Dega sukūrė 1875−76 m. Paryžiuje. Absentas yra labai stiprus alkoholinis gėrimas, kuris buvo populiarus Prancūzijoje iki 1915 m. uždraudimo. Paveiksle dailininkas pavaizdavo aktorę ir modelį Elen Andrė ir savo draugą, grafiką Marseleną Debiuteną kaip absento gėrėjus. Jie pavaizduoti sėdintys šalia vienas kito, tačiau tarp jų jaučiama izoliacija ir vienišumas. Veikėjų žvilgsniai tušti ir bereikšmiai, paveikslo nuotaika pesimistinė. Jų aplinka − tai „Naujųjų Atėnų“ kavinė Paryžiaus Pigalio aikštėje, tapusi pagrindine avangardinių menininkų susibūrimo vieta po 1870−71 m. Prancūzijos-Prūsijos karo. Paveikslo kompozicija primena atsitiktinę fotografiją, tačiau iš tiesų ji yra kruopščiai menininko apgalvota. Paveikslas nutapytas studijoje. Iš pradžių kūrinys vadinosi „Kavinės lankytojai“ ir sulaukė neigiamos kritikų reakcijos, vadintas pasibjaurėtinu. 1893 m. paveikslas pademonstruotas Londone, kur irgi sulaukė neigiamų atsiliepimų ir tuo metu įgavo populiaresnį pavadinimą „Absentas“. Anglai jį priėmė kaip viso ko blogo, kas ateina iš Prancūzijos, pavyzdį. Paveiksle galima įžvelgti didėjančios socialinės atskirties tarp žmonių išraišką tuo metu sparčiai besiurbanizuojančiame Paryžiuje. 

„Absento“ vaizduojamos scenos motyvų į savo romaną „Spąstai“, išleistą 1877 m., įtraukė Emilis Zola. Kiek vėliau Eduaras Manė nutapė savo gėrėjos paveikslą (pavaizduota toji pati aktorė Elen Andrė), tikriausiai kaip repliką E. Dega kūriniui. Šis kūrinys ir „Absentas“ vaizdžiai iliustruoja skirtumus tarp menininkų. Jei E. Manė kūrinio šviesiose spalvose ir herojės veide dar galima įžvelgti žmogaus asmenybę ir tikėti galimu herojės moraliniu-dvasiniu pakilimu, tai E. Dega paveikslo veikėjai pavaizduoti kaip beviltiškai degradavę alkoholizmo liūne. „Absentas“ eksponuojamas Orsė muziejuje Paryžiuje.

### Susiję kūriniai

Edouard Manet - Plum Brandy - Google Art Project.jpg| „Slyva“, 1877 m., aut. Eduaras Manė
Vincent van Gogh - In the café - Agostina Segatori in Le Tambourin - Google Art Project.jpg| „Agostina Segatori „Tamburino“ kavinėje“, 1887 m., aut. Vincentas van Gogas


## Nuorodos
* Orsė muziejus 
* Kritikų atsiliepimai iš 1893 m. parodos Londone 
* *Delphi Complete Works of Edgar Degas (Illustrated).* Delphi Classics, 2016
* Terry W. Strieter. *Nineteenth-century European Art– A Topical Dictionary*. Greenwood Publishing Group, 1999 , p. 1-2
Transliatyvas

**Transliatyvas** – vienas iš Uralo kalboms būdingų linksnių. Pagrindinė transliatyvo reikšmė yra būklės arba kokybės pokytis ('pavirsti X' arba 'pakitus tapti X'), tačiau dažnai turi ir kitų, su būklės pokyčiu nesusijusių reikšmių.

Suomių kalboje sudaromas prie silpnosios vardažodžio šaknies pridedant priesagą -ksi, daugiskaitoje prieš šią priesagą eina daugiskaitos žymuo -i-. Vartojamas kaip tarinio (predikatinės) aplinkybės.
* pitkä 'ilgas', venyi pitkäksi 'pasidarė ilgas', 'nusidriekė'
* englanti 'anglų kalba', englanniksi 'angliškai (kalbėti, rašyti ir pan.)'
* pentu 'šuniukas (jauniklis)', Se on pennuksi iso 'Kaip šuniukas jis didelis'
* musta aukko 'juodoji skylė', (muuttui) mustaksi aukoksi '(pavirto) juodąja skyle'
* kello kuusi 'šešios valandos', kello kuudeksi 'šeštą valandą'

Estų kalbos pavyzdžiai:
* pikk 'ilgas', venis pikaks 'pasidarė ilgas', 'nusidriekė'
* must auk 'juodoji skylė', (muutus/muundus) mustaks auguks '(pavirto) juodąja skyle'
* kell kuus 'šešios valandos', kella kuueks 'šeštą valandą'

Vengrų kalboje transliatyvo priesaga po balsių yra -vá / -vé; po priebalsių ji asimiliuojama:

* só 'druska', Lót felesége sóvá változott 'Loto žmona virto druska.'
* fiú 'berniukas; sūnus', fiává fogad 'įsūnyti'
* bolond 'kvailys', Bolonddá tett engem 'Jis mane apkvailino.'
## Išnašos
Fouga Zéphyr

**Fouga CM.175 Zéphyr** (gamintojo kodas CM.175) buvo dvivietis reaktyvinis treniruočių lėktuvas, sukurtas Prancūzijos kariniam jūrų laivynui XX amžiaus šeštame dešimtmetyje. Orlaivis sukurtas CM.170 Magister pagrindu, galėjo kilti ir leistis nuo lėktuvnešio denio.

## Projekto ištakos

Prancūzijos laivyno aviacija savo treniruotėms panoro reaktyvinio treniruočių lėktuvo, galinčio kilti nuo lėktuvnešio. Pradžioje buvo bandyta tiesiog patobulinti oro pajėgų naudojamus "Magister" lėktuvus. Visgi vėliau teko pasitelkti lėktuvų gamintoją Fouga. Po 1956 m. atliktų bandymų kompanija perprojektavo lėktuvą.

Naujasis modelis gavo uodegos kablį, leidžiantį pagauti stabdymo trosą lėktuvnešio denyje. Buvo sustiprintas fiuzeliažas, nosyje buvo įtaisytas žibintas. Kabinoje nebuvo įrengtos katapultos, tačiau lyginant su pirmtaku, buvo perprojektuotas kabinos gaubtas.

## Operacijų istorija

Iki 1962 m. „Zefyrai“ buvo bazuojami Cares (Marokas) bei Lartigue (Alžyras) bazėse. Vėliau visi buvo perkelti į Prancūziją, Bretanės departamente Lorjano mieste esančią bazę. Nuo 1973 m. juos naudojo tik 59-oji eskadrilė.

## Šalys naudotojos

### Buvusios naudotojos
;
* 7 (muziejuose ir aerodromuose)

## Specifikacijos

**Ginkluotė**
* Du 7,5 mm kalibro kulkosvaidžiai (prikabinami)
* Du tvirtinimo taškai, leidžiantys prikabinti 100 kg masės bombų.

## Nuorodos
Kozės regioninis parkas

**Kozės regioninis parkas** () – parkas rytų Slovėnijoje. Įsteigtas 1981 m. Plotas – 206 km². Jame yra 8-ios NATURA 2000 teritorijos. Podsredos takas vingiuoja Podsredos (*Podsreda*) miesto apylinkėse per svarbius kultūros ir gamtos paveldo objektus – bažnyčias, pilis, upes ir senas sodybas; ilgis – 32 km. Geologinis mokomasis takas, jo ilgis – 10 km. Travniko gamtos takas veda per sausas pievas su gausia biologine įvairove; ilgis – 1,4 km.
Ergatyvas

**Ergatyvas** ( 'veikėjas') – kai kurių kalbų (ypač ergatyvinės struktūros) linksnis, rodantis veiksmo šaltinį ar veiksmo įrankį (agentą). Tokiu atveju subjektas, į kurį veiksmas nukreiptas (patientas), turi būti absoliutyvo – pagrindinio – linksnio: ergatyvinių kalbų pasakyme „jūra skalauja krantą” žodis **jūra** bus vartojamas ergatyvo linksniu, nes tai yra krantui darantis įtaką subjektas, o **krantas**, kaip pacientas, – absoliutyvo linksniu. Ergatyvas vartojamas su tranzityviniais veiksmažodžiais. Jei veiksmažodis netranzityvinis ir subjekto, į kurį nukreiptas veiksmas (patiento), nėra (pavyzdžiui, „jūra banguoja“), ergatyvas nevartojamas ir veiksmo sukėlėjas (agentas) turi būti absoliutyvo linksnio. Kai kuriose kalbose turimas dalinis ergatyvumas.

Lietuvių kalboje ergatyvas verčiamas neveikiamąja rūšimi, kur absoliutyvą atitinka vardininkas, o ergatyvą – kilmininkas: pvz., „jūros skalaujamas krantas”.

## Pavyzdžiai

### Baskų kalba
Baskų kalbos pavyzdžiai, kur vienaskaitos absoliutyvas galūnės neturi (*-a* – žymimasis artikelis), o ergatyvas – po artikelio einančią galūnę *-k*:
* **Ehiztaria<u>k</u>** otsoa harrapatu du. – **Medžiotojas** pagavo vilką (pažodžiui *Medžiotojo pagautas vilkas*).

### Gruzinų kalba
Gruzinų kalboje ergatyvo galūnės yra *-მა*, *-მ* (*-ma*, *-m*). Ergatyvas vartojamas, jei subjektas veiksmą jau atliko, sakinyje eina su būtojo laiko įvykio veikslo veiksmažodžiais:
* **კატა<u>მ</u>** დაიჭირა *თაგვი* (**kata<u>m</u>** daichira *tagvi*) – **Katinas** sugavo *pelę*;
* **ძაღლ<u>მა</u>** გააგდო *კატა* (**dzaghl<u>ma</u>** gaagdo *kata*) – **Šuo** nuvijo *katiną*.

## Šaltiniai
Bodė

**Bodė** () – upė, tekanti Saksonijos-Anhalto žemėje, Vokietijoje; kairysis Zalės intakas. Upės ilgis – 169 km. Išteka iš Harco kalnų. Teka šiaurės kryptimi. Ties Ninburgu įteka į Zalę.

Intakai: *Papenbach, Jordansbach, Sülze, Goldbach, Holtemme, Limbach, Großer Graben ir Schiffgraben, Geesgraben, Sarre, Bisdorfer Röte* (kairieji), *Rappbode, Luppbode, Wurmbach, Quarmbach, Bicklingsbach, Tränkegraben, Selke, Ehle, Beek, Liethe* (dešinieji).


Stassfurt Bodebruecke.jpg
Bode bei Quedlinburg.jpg
Bode im Herbst.JPG
De rivier de Bode in Thale.jpg
Channel Orange

**Channel Orange** (rašoma **channel ORANGE**) – debiutinis studijinis amerikiečių atlikėjo Frank Ocean albumas, išleistas 2012 m. liepos 10 d. Albumas pasižymi netradiciniu skambesiu, įkvėptu elektroninės, fank, pop, soul, jazz-funk ir psichodelinės muzikos. Albumas sulaukė didžiulio kritikų pripažinimo ir debiutavo antrojoje „Billboard 200“ reitingo vietoje, per pirmąją savaitę JAV pardavus 131 tūkstantį kopijų. 2016 m. rugsėjo mėnesio duomenimis, JAV parduota per 686 tūkstančių kopijų.

2013 m. vykusiuose „Grammy“ apdovanojimuose albumas laimėjo apdovanojimą už geriausią šiuolaikinio „*urban*“ muzikos albumą, taip pat nominuotas metų albumo kategorijoje, o daina „Thinkin Bout You“ – metų įrašo. Pats atlikėjas taip pat susilaukė nominacijos geriausio naujo atlikėjo kategorijoje. 2020 m. žurnalas „Rolling Stone“ albumui skyrė 148–ąją vietą savo visų laikų geriausių albumų sąraše.

## Dainų sąrašas

## Išnašos
Blonde

**Blonde** (rašoma **blond**) – antrasis studijinis amerikiečių atlikėjo Frank Ocean albumas, išleistas 2016 m. rugpjūčio 20 d. Albumas buvo išleistas praėjus vos dienai nuo atlikėjo vizualinio albumo „Endless“ išleidimo, taip pat išpradžių buvo pasiekiamas tik „iTunes“ parduotuvėje bei „Apple Music“ muzikos transliavimo tinkle. Prieš išleidžiant, albumo pavadinimas buvo „Boys Don’t Cry“, taip pat albumas turėjo išeiti dar 2015 m. liepą, tačiau buvo vis atidėliojamas.

Albume dainas kartu atlieka tokie atlikėjai, kaip Beyoncé, Kendrick Lamar, James Blake bei kiti. Albumas sulaukė didelio kritikų pripažinimo ir debiutavo pirmosiose „Billboard 200“ bei Jungtinės Karalystės albumų reitingų vietose, tapdamas pirmuoju atlikėjo įrašu, pasiekusiu šias viršūnes. 2018 m. liepos mėnesio duomenimis, JAV parduota virš milijono albumo kopijų ir jis tapęs platininiu.

2020 m. žurnalas „Pitchfork“ albumui skyrė pirmąją vietą savo XXII amžiaus antrojo dešimtmečio geriausių albumų sąraše, o žurnalas „Rolling Stone“ – 79–ąją vietą savo visų laikų geriausių albumų sąraše.

## Dainų sąrašas

## Išnašos
Vidurinės Lietuvos kariuomenės Nuopelnų kryžius

**Vidurinės Lietuvos kariuomenės Nuopelnų kryžius** () – karinis apdovanojimas, Vilniaus seimo Vidurinėje Lietuvoje įsteigtas 1922 m. vasario 25 d., įtrauktas į Lenkijos apdovanojimų sistemą 1926 m. 

## Istorija

Šiuo karinio pasižymėjimo ženklu buvo apdovanojami aukščiausi Vidurinės Lietuvos kariuomenės vadai, vadovavę mūšiams prie Vilniaus, ir karininkai, su Lietuvos–Baltarusijos divizija, vadovaujama Želigovskio, tiesiogiai dalyvavę kariniuose veiksmuose 1920 m. nuo spalio 9 iki lapkričio 19 d.

Nuopelnų kryžius buvo duodamas iki 1926 m. pabaigos. Įteikti 1439 apdovanojimai. Tarp apdovanotųjų: maršalas juzefas Pilsudskis, generolas Liucijanas Želigovskis, kariuomenės štabo viršininkas Marian Zyndram-Kościałkowski, kariuomenės vadai Daniel Konarzewski, Jan Rządkowski, taip pat Jan Grankowski, Maksymilian Hajkowicz, Wacław Iwaszkiewicz, Marian Zyndram-Kościałkowski, Michał Krukowski.

Kryžių gamino privačios bendrovės. Jam gauti reikėjo pateikti Apdovanojimo diplomą ir sumokėti į kasą ženklo gamybos kainą.

## Aprašymas

Nuopelnų kryžius – stilizuotas riterių kryžius su platėjančiais į galus ir šiek tiek įlenktais šonuose petimis. Kryžiaus priekyje, jo centrinėje dalyje, išlietas reljefinis vaizdas erelio su išskleistais sparnais, naguose laikančio skydą su Lietuvos herbu (Vytimi). Kryžiaus pečiai tarpusavyje sujungti laurų vainiku, sudarančiu siaurą žiedą. Viršutiniame kryžiaus petyje įrašyta „WILNO“, ant horizontalių ir žemutinio peties – datos „9.Х.", „19.IX.", „1920".

Kryžiaus reverse ant horizontalių pečių įrašyta „LITWA–SRODKOWA". Ant vertikalių pečių pavaizduoti du kardai, savo viršūnėmis nukreipti į kryžiaus galus. Centrinėje dalyje – apvali, juostoje įrėminta lentelė. Ant lentelės buvo įspaudžiamas apdovanojimo eilės numeris.  

Kryžiaus perimetras įrėmintas siauru borteliu. Visi įrašai iškilūs. 

Kryžius buvo gaminamas iš šviesios bronzos. Jo dydis 43х43 mm.

Kryžius buvo segamas prie žalios šilkinės muaro juostos su septyniomis geltonai raudonomis išilginėmis juostelėmis. Juostos plotis 37 mm, kiekvienos juostelės plotis 1 mm.

## Bibliografija

* Krzyż Zasługi Wojsk Litwy Środkowej. W: Kazimierz Sejda: Ordery, odznaczenia i medale Rzeczypospolitej Polskiej. Warszawa: 1932, s. 84

## Šaltiniai
Vytautas Kunigėlis

**Vytautas Kunigėlis** (g. 1944 m. vasario 14 d. Kuktiškėse, Utenos aps.) – Lietuvos fizikas, fizikos–matematikos mokslų kandidatas 1972, fizikos mokslų daktaras 1993.

## Biografija

Mokėsi Kuktiškių septynmetėje mokykloje, 1961 baigė Utenos 2 vidurinę mokyklą, 1967 baigė Vilniaus Universitetą, Fizikos fakultetą, įgijo fiziko–radiofiziko specialybę.

## Mokslinė veikla

1972 m. Vilniaus valstybiniame universitete apgynė Lietuvos respublikos fizikos mokslų daktaro disertaciją „Akustoelektrinių reiškinių tyrimas SbSJ kristaluose“. Nuo 1965 dirba Fizikos fakultete Akustikos laboratorijoje vyresniuoju moksliniu bendradarbiu. Tyrimų kryptis – akustika.

1975 stažavosi Paryžiaus fizikos ir pramoninės chemijos aukštojoje mokykloje. Nuo 1978 dirba Vilniaus valstybiniame universitete vyresniuoju moksliniu bendradarbiu. Paskelbė per 60 mokslo darbų Lietuvos fizikos rinkinyje, užsienio šalių žurnaluose. „Lietuviškajai tarybinei enciklopedijai“ parašė straipsnių iš akustikos srities, „Mokslui ir gyvenimui“ mokslo populiarinimo straipsnių. Dalyvavo respublikos, sąjungos ir tarptautinėse konferencijose Vokietijoje, Norvegijoje, Austrijoje, ir kt.

Vilniaus valstybiniame universitete Fizikos fakultele dėstė teisines grandines, specialistų tobulinimo institute – skaitmeninę mikroelektroniką.

Lietuvos akustikų draugijos narys, Europos akustikų sąjungos, Europos triukšmų asociacijos narys.

## Bibliografija
* V. Kunigėlis, D. Kniukšta, D. Pažemeckas, Akustinė tomografija ore naudojant trumpus, kibirkštimi sukeltus, slėgio impulsiukus. Vilniaus universitetas, p. 144. ISBN: 9789955334477 (2009).
* V. Stauskis & V. Kunigėlis, Acoustic Characteristics of Pulsed Sound Sources of Various Types, Statyba, 4:4, 311–315, DOI: 10.1080/13921525.1998.10531423, ISSN: 1392–1525 (1998).

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Utenos krašto enciklopedija
Bramšė

**Bramšė** () – miestas šiaurės vakarų Vokietijoje, Žemutinės Saksonijos žemėje, 20 km į šiaurę nuo Osnabriuko, prie Hasės upės ir Vidurio Vokietijos kanalo. Geležinkelio stotis prie Osnabriuko–Vilhelmshafeno kelio. Vystoma mašinų ir vielos, plastikų, tapetų gamyba, maisto ir tekstilės pramonė. Yra XIII a. Šv. Martyno bažnyčia.

## Istorija

9 m. m. e. dabartinės Bramšės apylinkėse įvyko svarbus Teutoburgo miško mūšis, kuriame germanai sustabdė romėnų veržimąsi į kraštą.

Bramšės miestas sudarytas 1929 m., o 1971 m. išplėstas prijungus kaimyninius miestelius.

## Šaltiniai
Bruchzalis

**Bruchzalis** () – miestas pietvakarių Vokietijoje, Badeno-Viurtembergo žemėje, 20 km į šiaurės rytus nuo Karlsruhės. Per miestą nutiestas Karlsruhės–Haidelbergo plentas ir geležinkelis. Svarbus šparagų (vienas svarbiausių Europoje), apynių, tabako, vynuogių auginimo židinys. Vystoma chemijos, tekstilės, elektronikos, tabako, popieriaus, medienos apdirbimo pramonė, surenkamos žemės ūkio mašinos. Veikia 1988 m. įkurtas universitetas, miesto muziejus. Bruchzalio įžymybė – 1722 m. pastatyta barokinė rezidencinė pilis, suprojektuota Maksimiljano fon Velšo, su Baltazaro Noimano 1733 m. sukurtais laiptais. Taip pat yra to paties Noimano suprojektuota Šv. Petro bažnyčia (1746 m.).

## Istorija
Bruchzalis rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 796 m. Miesto teisės suteiktos 1248 m. Nuo 1056 iki 1802 m. Bruchzalis priklausė Špajerio vyskupystei, nuo 1723 m. buvo jos sostine. 1624, 1676, 1688 m. miestą nusiaubė gaisrai. Nuo 1803 m. tapo Badeno dalimi. XIX a. suklestėjo tabako ir apynių auginimas ir apdirbimas.

## Miestų partnerystė
*  Sent Menu, Prancūzija, nuo 1965 m.
*  Kumbranas, Jungtinė Karalystė, nuo 1979 m.
*  Sent Mari o Minas, Prancūzija, nuo 1989 m.
*  Tržičas, Slovėnija

## Galerija

MJK08825 St. Peter (Bruchsal).jpg|Šv. Petro bažnyčia
ObergrombachSynagoge.jpg|Sinagoga
BruchsalSchlossHofPano2.jpg|Bruchzalio pilis


## Šaltiniai
Foli Beržer baras

**Foli Beržer baras** () – vienas žymiausių prancūzų dailininko E. Manė (1832−1883) paveikslų.

## Apie paveikslą
Paveikslą „Foli Beržer baras“ Eduaras Manė sukūrė 1882 m. Tai buvo ambicingiausias ir reikšmingiausias jo vėlyvųjų gyvenimo metų kūrinys (dailininkas mirė po 1 metų), pademonstruotas 1882 m. Paryžiaus Salone. Paveiksle pavaizduotas populiarios Paryžiaus pasilinksminimo įstaigos interjeras su aptarnaujančia baro mergina centre. Baro vidus su lankytojais pavaizduotas atsispindintis už baro merginos esančiame dideliame veidrodyje. Foli Beržer bare (kabarete) vykdavo artistų pasirodymai, koncertai ir kitokios pramogos. Šio baro aptarnaujančios merginos viešąja nuomone buvo laikomos prostitutėmis. Baro mergina pavaizduota bendraujanti su veidrodžio atspindyje matomu lankytoju vyru, kuriam pozavo E. Manė draugas, menininkas Gastonas Latušas. Baro merginos modelis yra iš tikro Foli Beržer bare dirbusi mergina vardu Suzon. Jos atspindis veidrodyje iš nugaros su klientu yra pavaizduotas per toli dešinėje − tarsi atsietas nuo pagrindinės veikėjos. Vaizduodamas prieš baro merginą išdėliotus šampano butelius, gėlių ir vaisių vazas dailininkas nutapė savotišką natiurmortą paveiksle.

Foli Beržer baro mergina tarsi pasinėrusi į savo mintis, realiai nedalyvaujanti pokalbyje su klientu. Jos veido išraiška šiek tiek liūdnoka, be didelio psichologinio vaizdavimo, beveik bereikšmė − bruožai, būdingi beveik visiems E. Manė paveikslų veikėjams. Paveiksle meistriškai vaizduojami dirbtinės elektros šviesos efektai, stiklo žėrėjimas, tačiau objektų šešėliai menkai išreikšti − tai dar vienas būdingas E. Manė dailės bruožas. Stilistiškai paveiksle E. Manė vienijo realistinį vaizdavimą su impresionistinės dailės bruožais, išmoktais iš jo jaunesnių kolegų (K. Monė, O. Renuaro ir kitų). „Foli Beržer baras“ eksponuojamas Kurto instituto galerijoje Londone. Paveikslo paruošiamoji versija 2015 m. viešo aukciono metu buvo parduota už beveik 17 mln. svarų sterlingų.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Kurto instituto svetainė
* khanacademy.org
* ''Philip Pullman on Manet – What makes a masterpiece?''. The Telegraph, 29 Sep 2010
Subliatyvas

**Subliatyvas** ( 'pakilęs') – įvairią būseną rodantis linksnis: vengrų ir suomių (čia vartojamas retai) kalbose subliatyvas pirmiausia rodo judėjimą į ko nors paviršių (pvz., *sėstis ant žemės*; *lipti į medį*), taip pat vartojamas netiesiogine prasme (*į universitetą*; *dviejų parų laikotarpiu*). Cezų ir kitose šiaurės rytų Kaukazo kalbose subliatyvas reiškia judėjimą į objekto apačią arba po juo.

Suomių kalbos pavyzdžiai:
:*minne*  'kurlink'
:*jonne* 'kur' (santykinis įvardis),  *moniaalle* 'link daug ko apačios'
:*kaikkialle* 'link visko', 'į visur'

Subliatyvas vartojamas cezų, suomių ir vengrų (pvz., *városokra* 'miesto ploto link') kalbose.

## Šaltiniai
Leinė

**Leinė** (, s. saksų k. *Lagina*) – upė, tekanti Tiuringijos ir Žemutinės Saksonijos žemėse, Vokietijoje; kairysis Alerio intakas (bei Vėzerio). Upės ilgis – 281 km.

Leinė išteka netoli Leinefeldės miestelio, Tiuringijoje. Už 40 km nuo ištakų įteka į Žemutinę Saksoniją. Teka šiaurės kryptimi. Svarbesni miestai ir miesteliai: Getingenas, Einbekas, Alfeldas, Gronau ir Hanoveris. 40 km į šiaurę nuo Hanoverio, netoli Švarštado įteka į Alerį bei per Vėzėrį įteka į Šiaurės jūrą.


Leine Nordstemmen.JPG|Leinė ties Nordštemeno kaimu
Leine.JPG
Leine Sohlgleite.JPG
Deliatyvas

**Deliatyvas** ( 'perkelti') – linksnis, reiškiantis judėjimą nuo daikto paviršiaus. Daugiausia vartojamas vengrų kalboje.

Be pagrindinės judėjimo šalin nuo ko nors paviršiaus reikšmės, vengrų kalboje deliatyvu nurodoma kraštai, miestai ir vietovės, iš kurių kas nors yra kilę, atvyko ar tebevyksta:

* Aš esu **iš** Budapešto (Budapest**ről** vаgyok) (pažodžiui *aš esu *'šalin nuo** Budapešto);
* **Iš** Vengrijos ([[vardininkas]] Magyarország) atvažiuoja traukinys (Jön a vonat Magyarország**ról''').

Tokia pačia reikšme kaip vengrų kalboje (kilmės, judėjimo atskaitos taško) deliatyvas, nors retai, vartojamas suomių kalboje. Čia jis yra vienas iš prieveiksminių linksnių:

* täältä – iš čia
* tuolta – dėl
* sieltä – iš ten
* muualta – iš kitur
* toisaalta – iš kitur, kita vertus
* yhtäältä – iš vienos vietos

## Šaltiniai
Bornheimas

**Bornheimas** () – miestas šiaurės vakarų Vokietijoje, Šiaurės Reino-Vestfalijos žemėje, Reino–Rūro aglomeracijoje, Reino dešiniajame krante, 10 km į šiaurės vakarus nuo Bonos. Veikia alaus darykla, vystoma maisto pramonė, yra aukštoji filosofijos ir teologijos mokykla. Taip pa yra XIX a. Šv. Egidijaus, Šv. Servacijaus, Šv. Sebastijono bažnyčios, rezidencinė pilis.

## Istorija

Bornheimo miestas sudarytas 1981 m., sujungus keletą miestelių.

## Šaltiniai
Borkenas

**Borkenas** () – miestas šiaurės vakarų Vokietijoje, Šiaurės Reino-Vestfalijos žemėje, Nyderlandų pasienyje. Rajono centras. Yra oro uostas, praeina plentas Miunsteris–Arnhemas. Mašinų ir metalo dirbinių gamyba, tekstilės, avalynės, chemijos, stiklo pramonė. Mieste išlikę gynybinės sienos ir bokštų fragmentai, 1433 m. pastatyta vėlyvosios gotikos Šv. Remigijaus bažnyčia, pilis.

## Istorija

Miesto teisės Borkenui buvo suteiktos 1222 ir 1226 m. Iki 1803 m. priklausė Miunsterio vyskupijai. 1803–1805 m. buvo Šalmo kunigaikštystės centras. Nuo 1815 m. tapo Prūsijos dalimi. Borkenas antrojo pasaulinio karo metais smarkiai apgriautas.

## Šaltiniai
Kumerovo ežeras

**Kumerovo ežeras** () – ežeras Meklenburgo Zenplatės apskrityje, Meklenburgo-Pomeranijos žemėje, Vokietijoje. Pavadintas pagal Kumerovo kaimą, esanti pietinėje ežero pakrantėje.

Telkšo 0,3 m aukštyje virš jūros lygio. Ežero plotas – 32,55 km². Didžiausias gylis – 23,3 m. Į Kumerovo ežerą įteka Vakarinė Pėnė (*Westpeene*), Mažoji Pėnė (*Kleine Peene*) ir Rytinė Pėnė (*Ostpeene*), o iš jo išteka Pėnė.


Kummerower See - Verchen.jpg
Abendstimmung Kummerower See.jpg
Švarca

**Švarca** () – kairysis Zalės intakas; teka Tiuringijos žemėje, Vokietijoje. Upės pavadinimas reiškia 'juoda upė'. Ilgis – 53 km. Ištakos – Tiuringijos Miškas, netoli Noihauso prie Renvėgo. Rudolštate įteka į Zalę. Kiti miesteliai: Švarcburgas ir Bad Blankenburgas. Turi 50 intakų. Didžiausi: *Lichte*, *Sorbitz*, *Werre* ir *Rinne*.


-08 Naturschutzgebiete in Thüringen Schwarzatal 159.jpg
Schwarza bei Schwarzburg2.JPG
Schwarza Wasserfall.jpg
Olimpija (paveikslas)

**Olimpija** – vienas žymiausių prancūzų dailininko E. Manė (1832−1883) paveikslų.

## Apie paveikslą
Paveikslą „Olimpija“ Eduaras Manė sukūrė 1863 m. ir jis buvo priimtas eksponuoti 1865 m. oficialioje Paryžiaus Salono parodoje, kurioje sukėlė skandalą. Publika buvo šokiruota tuo metu neįprasto, labiau plokštuminio vaizdavimo su neišreikštais objektų tūriais, paveikslas buvo laikomas neišbaigtu. Publika buvo įpratusi prie erotinių moters vaizdinių antikinės mitologijos motyvais, tačiau šokiruota, kai tokiame įvaizdyje natūralistiškai buvo pavaizduota paprasčiausia Paryžiaus mergina liesu kūnu. E. Manė paveiksle siužetiškai ir kompoziciškai sekė Vakarų dailėje nusistovėjusia tradicija vaizduojant moters aktą. Tiesioginis „Olimpijos“ šaltinis − garsusis Ticiano paveikslas „Urbino Venera“. E. Manė paveiksle suabsoliutintą Ticiano moters grožio idealą pakeitė Paryžiaus prostitute, moters ištikimybę simbolizuojantį šunį − nepriklausomumą simbolizuojančia kate, ir tarnaites, besirausiančias garderobo ar kraičio skrynioje − juodaode tarnaite, atnešusią gėlių tikriausiai nuo slapto gerbėjo. Paveikslas publikos galėjo būti priimtas kaip klasikinio siužeto parodija. Baltaodės moters sugretinimas su juodaode galėjo būti priimtas kaip scenos žemumo, seksualinio gyvuliškumo asociacija. „Olimpiją“ teko perkabinti parodos metu dėl grėsmės, kad jis bus publikos sugadintas.

„Olimpijai“ pozavo mėgstamas E. Manė modelis Viktorina Meran. Olimpijos vardą kaip pseudonimą tuo metu dažnai pasirinkdavo Paryžiaus prostitutės. Jau anksčiau E. Manė buvo sukėlęs skandalą su paveikslu „Pusryčiai ant žolės“, tačiau tai įvyko 1863 m. Atmestųjų salone. Skandalas akademijos organizuojamame svarbiausiame metų dailės renginyje iškėlė E. Manė vardą tarp to meto avangardiškai ir antioficioziškai nusiteikusių menininkų. Edgaras Dega pareplikavo E. Manė: *„Dabar jūs esate garsus kaip [[Giuseppe Garibaldi|Garibaldis]]“*. Dailininką rėmė Šarlis Bodleras ir Emilis Zola. Paveikslas tapo vienu iš naujosios kartos dailininkų įkvėpimo šaltinių, demonstravo, kad drąsus šiuolaikinio gyvenimo vaizdavimas gali turėti prasmę tarp nusistovėjusių akademistinių dailės normų. 1870 m. Polis Sezanas nutapė savo repliką E. Manė paveikslui. 1890 m. K. Monė organizuotos iniciatyvos metu paveikslas buvo nupirktas ir padovanotas valstybei. 1890−1907 m. eksponuotas Liuksemburgo muziejuje ir 1907 m. Ž. Klemenso nurodymu perkeltas į Luvrą. Nuo 1986 m. eksponuojamas Orsė muziejuje Paryžiuje.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Orsė muziejaus svetainė 
* khanacademy.org
Eurolygos 2016–2017 m. sezonas

**Eurolygos 2016–2017 m. sezonas** – 1-asis sezonas naujo formato Eurolygos varžybose.

## Turnyro formatas
2016–2017 m. sezoną Eurolygos turnyro formatas visiškai pasikeitė, vietoje 24 komandų pastarąjį sezoną Eurolygoje žaidė 16. Iš 16-os komandų 11-a yra Eurolygos A licencijos savininkai. Tarp jų ir Kauno „Žalgiris“. Visos 16 Eurolygos komandų tarpusavyje sužaidė po dvejas rungtynes. Po 30 reguliariojo sezono rungtynių aštuonios geriausios komandos pateko į ketvirtfinalį. Ten serija vyko iki trijų pergalių. Lemiamos kovos vėl vyko finalinio ketverto principu. Finalinis ketvertas vyko Turkijos Stambulo mieste, „Sinan Erdem Dome“ arenoje.

## Komandos





#### Pastabos

## Reguliarus sezonas

Reguliarus sezonas truko nuo 2016 m. spalio 13 d. iki 2017 m. balandžio 7 d.

 **SV** = Sužaista varžybų; **LV** = Laimėta varžybų; **PV** = Pralaimėta varžybų; **ĮT** = Įmesta taškų; **PT** = Praleista taškų; **TS** = Taškų skirtumas. Šaltinis: Eurolyga

## Ketvirtfinalis

Ketvirtfinalio kovos truko nuo 2017 m. balandžio 18 d. iki gegužės 2 d.





## Finalinis ketvertas





## Taip pat skaitykite
* Eurolygos 2017–2018 m. sezonas

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficialus „Eurolygos“ tinklalapis