open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Vytautas Gipiškis

**Vytautas Gipiškis** (1930 m. rugpjūčio 3 d. Telšiuose – 2023 m. birželio 18 d.) – Lietuvos agronomas, biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija
Gimė Telšių gimnazijos direktoriaus Prano Gipiškio ir Angelės Galvydytės šeimoje. 1959 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1971 m. žemės ūkio mokslų kandidatas.

1958–1966 m. dirbo Samališkės bandymų stotyje, 1967–1992 m. – Žemdirbystės instituto Vėžaičių filiale, 1970–1978 m. Žolių ūkio sektoriaus, 1979–1992 m. Nemuno užliejamųjų pievų sektoriaus Šilutėje vedėjas. 1993–2000 m. Žemdirbystės instituto Žolininkystės skyriaus Nemuno pievų sektoriaus vedėjas.

Mokslinio darbo kryptys: ganyklų įrengimas jauriniuose dirvožemiuose, Nemuno žemupio užliejamųjų pievų gerinimas ir naudojimas.

## Įvertinimas
* 1979 m. – LTSR valstybinė premija, su kitais;
* 1995 m. – Lietuvos respublikos nusipelnęs agronomas;
* 1996 m. – LDK Gedimino V laipsnio ordinas.
* 2020 m. - Lietuvos dirvožemininkų draugijos prie LMA ŽŪMMS garbės narys.

## Šaltiniai
Sent Vinsento ir Grenadinų vėliava

**[[Sent Vinsentas ir Grenadinai|Sent Vinsento ir Grenadinų]] vėliava** buvo priimta 1985 m. spalio 21 d. Vėliava susideda iš trijų vertikalių juostų – mėlynos, geltonos ir žalios. Vidurinėje geltonoje juostoje yra trys rombo formos figūros, išdėstytos „V“ raidės forma, kuri simbolizuoja Vinsentą. Šie rombai, kurių forma yra panaši į deimantų, vėliavoje simbolizuoja Sent Vinsentą kaip „Antilų salų brangakmenį“. Mėlyna spalva simbolizuoja tropinį dangų ir kristalinį vandenį, geltona – auksinį Grenadinų smėlį, o žalia – vešlią salos augaliją.

Ankstesnių šalies vėliavų vidurinėje juostoje buvo vaizduojamas palmės lapas su jame įkomponuotu Sent Vinsento ir Grenadinų herbu.

## Istorinės vėliavos

Vaizdas:Flag of Saint Vincent and the Grenadines (1907-1979).svg|Kolonijinė vėliava, naudota iki 1979 m.
Vaizdas:Flag of Saint Vincent and the Grenadines (1979-1985).svg|Šalies vėliava, naudota 1979–1985 m.
Vaizdas:Flag of Saint Vincent and the Grenadines (1985).svg|Šalies vėliava, naudota 1985 m. kovo–spalio mėn.
Aleksas Stanislovas Girdenis

**Aleksas Stanislovas Girdenis** (1936 m. spalio 19 d. Tryškiuose – 2011 m. rugsėjo 16 d. Vilniuje) – Lietuvos kalbininkas, Lietuvos fonologijos mokyklos kūrėjas, habilituotas humanitarinių mokslų daktaras.

## Biografija
1945–1949 m. mokėsi Užlieknės pradinėje mokykloje, 1950–1953 m. Tirkšlių septynmetėje mokykloje, 1953–1957 m. Mažeikių vidurinėje mokykloje. 1962 m. baigė Vilniaus universitetą. 1983 m. filologijos mokslų daktaras. 1986 m. Milano kalbotyros draugijos (*Sodalizio Glottologico Milanese*) narys korespondentas, 1996 m. Lietuvos mokslų akademijos narys korespondentas, 2000 m. Šiaulių universiteto garbės daktaras.

Nuo 1962 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1973–1994 m. ir nuo 2001 m. Eksperimentinės fonetikos (1993–1994 m. Eksperimentinės kalbotyros) laboratorijos mokslinis vadovas, 1994–2001 m. Bendrosios kalbotyros katedros (iki 1996 m. Eksperimentinės kalbotyros katedra, reorganizuota iš laboratorijos) vedėjas, 1984–1989 m. Filologijos fakulteto dekanas. Nuo 1986 m. profesorius. Nuo 1990 m. ir Vilniaus pedagoginio universiteto dėstytojas. 1991–1993 m. Lietuvos mokslo tarybos narys. Nuo 1971 m. tęstinio leidinio „Kalbotyra“ lietuvių kalbos sąsiuvinių redaktorius.

## Mokslinė veikla
Moderniosios eksperimentinės fonetikos, statistinės kalbotyros specialistas. Tyrė fonologijos, dialektologijos, eksperimentinės fonetikos, lietuvių kalbos ir kitų baltų kalbų istorijos, bendrinės kalbos teorijos problemas. Pirmasis iš lietuvių kalbininkų apibendrino lietuvių kalbos fonologijos tyrimus, susistemino ir sunormino terminus, sukūrė originalią klasikinės bendrosios fonologijos teoriją. 1964–1966 m. su Z. Zinkevičiumi parengė dabartinės lietuvių kalbos tarmių klasifikaciją. Įrodė, kad K. Donelaičio hegzametras remiasi ne tik toniniu, bet ir izochroniškumo principu (str. rinkinys „Darbai apie Kristijoną Donelaitį“ 1993 m.) Lietuvių kalbos enciklopedijos (1999 m.) vienas autorių. Sukaupė daugiau kaip 33 tomus tarmių tekstų.

## Bibliografija
* Lietuvių kalbos vadovėlis mokykloms, su kitais, 1973 m., 1980 m.; LTSR valstybinė premija, 1980 m.
* Lietuvių kalbos gramatika rusų k. 1985 m.
* Dabartinės lietuvių kalbos gramatika 1994 m. 3 leid. 1997 m.
* Lithuanian Grammar 1997 m.; Lietuvos mokslo premija, su kitais, [1999 m.
* 1759 metų „Ziwatas“, su P. Skirmantu, 1998 m.
* Fonologija, 1981 m.
* Teoriniai lietuvių fonologijos pagrindai, 1995 m. 2 leid. 2003 m.
* Taip šneka tirkšliškiai: Šiaurės žemaičių telšiškių tarmės tekstai su komentarais, 1996 m.
* 1759 metų „Ziwato“ indeksas, su D. Girdeniene, 1997 m.
* Kalbotyros darbai, 3 t. Vilnius, 2000–2001 m.

## Įvertinimas
* 2002 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Karininko kryžius 

## Šaltiniai

## Literatūra
* Aleksas Girdenis: Bibliografinė rodyklė, sudarė M. Griškevičienė, M. Z. Petrauskienė, Z. Barabanovaitė, Vilnius, 2 leid. 1997 m.
Martunis (Armėnija)

**Martunis** () – miestas Armėnijoje, Gegarkuniko srityje. Įsikuręs pietinėje Sevano ežero pakrantėje. Nutolęs nuo Jerevano 130 km. Yra cerkvė, aptikta geležies amžiaus tvirtovė.

## Sportas
* Alaškert Martuni (futbolo klubas, kuris vėliau persikėlė į šalies sostinę ir dabar žinomas kaip Alashkert FC.)

## Galerija

File:Martuni central square, Armenia.jpg|Martunio centrinė aikštė
File:Martuni Armenia2.jpg|Martunis saulėlydžio metu
File:Martuni city stadium, cropped.jpg|Martunio miesto stadionas


## Šaltiniai
Anglijos grafystės

**Anglijos grafystės** − Anglijos administracinio suskirstymo vienetas. Jos kilo nuo Anglijos isšsiskirstymo į grafystes ar *šyrus* (valdomus grafo) nuo anglosaksų laikų. Istorijos bėgyje jų ribos ir administracinė reikšmė, suskirstymo sistema kito. 1888 m. Vietos Valdymo Aktu buvo patikslintos jų funkcijos, ribos ir išskirta nauja Londono grafystė. XX a. antroje pusėje vyko grafysčių ribų ir funkcijų pakeitimai įsteigus 6 metropolines grafystes. Nuo senovės buvusios 39 grafystės vadinamos istorinėmis grafystėmis. Istorinės grafystės neturi jokios administracinės reikšmės.

## Ceremoninės Anglijos grafystės

Nuo 1997 m. patvirtintos 48 ceremoninės (ar geografinės) Anglijos grafystės (Pastaba. Londono Sitis yra apribotas Didžiojo Londono). Jos tarnauja statistiniais ir ceremoniniais tikslais. Kiekvienai iš jų atstovauti Anglijos monarchas skiria lordą leitenantą ar aukščiausiąjį šerifą.

* 1. Nortumberlendas
* 2. Tainas ir Viras
* 3. Daremas
* 4. Kambrija
* 5. Lankašyras
* 6. Šiaurės Jorkšyras
* 7. Rytų Jorkšyras
* 8. Pietų Jorkšyras
* 9. Vakarų Jorkšyras
* 10. Didysis Mančesteris
* 11. Mersisaidas
* 12. Češyras
* 13. Derbišyras
* 14. Notingemšyras
* 15. Linkolnšyras
* 16. Rutlandas
* 17. Lesteršyras
* 18. Stafordšyras
* 19. Šropšyras
* 20. Herefordšyras
* 21. Vusteršyras
* 22. Vakarų Midlandsas
* 23. Vorikšyras
* 24. Northemptonšyras
* 25. Kembridžšyras
* 26. Norfolkas
* 27. Safolkas
* 28. Eseksas
* 29. Hertfordšyras
* 30. Bedfordšyras
* 31. Bekingemšyras
* 32. Oksfordšyras
* 33. Glosteršyras
* 34. Bristolis
* 35. Somersetas
* 36. Viltšyras
* 37. Berkšyras
* 38. Didysis Londonas
* 39. Kentas
* 40. Rytų Saseksas
* 41. Vakarų Saseksas
* 42. Saris
* 43. Hempšyras
* 44. Vaito sala
* 45. Dorsetas
* 46. Devonas
* 47. Kornvalis


## Nuorodos
* Encyclopaedia Britannica
* United Kingdom: Administrative Division (Citypopulation.de)
* Divisions of the United Kingdom (Statoids.com)
Mykolas Kazimieras Girdvainis

**Mykolas Kazimieras Girdvainis** (, 1841 m. spalio 20 d. Vilnius – 1925 m. gruodžio 27 d. Išlynos, Kražių valsčius) – Lietuvos ichtiologas, bitininkas. Žuvininkystės pradininkas Lietuvoje.

## Biografija

1866–1873 m. Varšuvoje studijavo gamtos mokslus, agronomiją, vėliau Vokietijoje, Prancūzijoje, Didžiojoje Britanijoje ir Liuksemburge specializavosi ichtiologijoje, entomologijoje. 1878 m. Paryžiaus mokslų akademijos narys.

1876 m. pradėjo tirti Lietuvos vandens gyvūnus, Šiauliuose surengė Lietuvos gėlųjų vandenų ir Baltijos, Juodosios jūros faunos parodą. 1881 m. Gerkonyse (prie Dūkšto) įsteigė žuvų veisyklą, joje pirmasis iš dirbtinai apvaisintų ikrų užaugino seliavas. 1880–1885 m. suprojektavo ir įrengė žuvivaisos įmonę Vokėje. 1895 m. savo lėšomis į Nemuną, Dauguvą, Vyslą paleido sterlių, Trakų ežeruose įveisė karpius, sykus. Lietuvoje, Lenkijoje, Ukrainoje įsteigė apie 350 žuvininkystės ūkių. 1883–1893 m. tyrė ungurių biologiją, migraciją iš Atlanto vandenyno į Somos upę Prancūzijoje. Tyrė bitininkystės problemas.

Palaidotas Stulgių kapinėse (Kelmės rajone).

## Svarbiausi veikalai
* Bitės anatomija (*Anatomia pszczoły*) 1875 m. Paryžius, 1876 m., prancūzų k., su autoriaus piešinių atlasu
* Žuvų patologija (*Patologia ryb*) 1877 m., 1880 m., prancūzų k., 1882 m., vokiečių k.

## Literatūra
* Mykolas Girdvainis (1841–1924). Autobiografija. Michał Girdwojń. Sudarė Vincas Būda, Arvydas Pacevičius. Vilniaus universiteto leidykla, 2018.

## Šaltiniai
Stasys Girdvainis (1890)

**Stasys Girdvainis** (1890 m. rugsėjo 27 d. Užsieniai, Skaudvilės valsčius – 1970 m. birželio 17 d. Roma) – Lietuvos diplomatas, teisininkas.

## Biografija
Studijavo Sankt Peterburgo ir Maskvos universitetuose. 1916 m. baigė Maskvos karo mokyklą. 1918–1919 m. Telšių gimnazijos mokytojas. 1919–1920 m. tarnavo Lietuvos kariuomenėje. Nuo 1920 m. dirbo Užsienio reikalų ministerijoje. Nuo 1922 m. Lietuvos pasiuntinybės Berlyne, nuo 1923 m. – Paryžiuje, nuo 1927 m. – prie Šv. Sosto pirmasis sekretorius. 1930 m. grąžintas į Lietuvą. 1931–1933 m. Užsienio reikalų ministerijos protokolo vadovas. 1933–1934 m. Lietuvos pasiuntinybės patarėjas Paryžiuje. 1934 m. Užsienio reikalų ministerijos įgaliotasis ministras ir protokolo direktorius. Nuo 1939 m. iki mirties ėjo įgaliotojo ministro pareigas prie Šv. Sosto. 1940 m. sudarė sutartį su Lietuvos pasiuntiniu Italijoje S. Lozoraičiu ir perėmė visą uždaromos Lietuvos pasiuntinybės Italijoje turtą. Lietuvos atstovybė prie Šv. Sosto TSRS ir nacių okupacijos metais išliko viena iš nedaugelio Lietuvos Respublikos diplomatinių atstovybių.

## Įvertinimas

* Vytauto Didžiojo III laipsnio ordinas (1930 12 31)
* Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino II laipsnio ordinas (1936 02 16)
* Italijos Šv. Morico ir Lazario II laipsnio ordinas (1937)
* Latvijos Trijų žvaigždžių II laipsnio ordinas (1931)
* Suomijos Baltosios rožės II laipsnio ordinas (1934)
* Švedijos Poliarinės žvaigždės II laipsnio ordinas (1938)
* Šventojo sosto Šv. Grigaliaus I laipsnio ordinas (1939)
* Šventojo sosto Šv. Grigaliaus II laipsnio ordinas (1927)

## Šaltiniai
Algirdas Pilvelis

**Algirdas Pilvelis** (1944 m. kovo 4 d. Lazdijų rajone – 2016 m. rugpjūčio 27 d. Vilniuje) – publicistas, politikas, poetas, dienraščio „Lietuvos aidas“ vyriausias redaktorius.

Baigė Vilniaus universiteto Istorijos fakultetą. Pretendentas į Lietuvos prezidentus, 2004 m. ir kampanijos 2009 m. Lietuvos Respublikos Prezidento rinkimuose dalyvis. 2009 m. kovo 14 d. Vilniuje vykusiame partijos suvažiavime A. Pilvelis išrinktas Reformų partijos garbės pirmininku.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Pretendento į Lietuvos prezidentus biografija ;
* Pretendento į Lietuvos prezidentus nuotraukos.
Puelo ežeras

**Puelo ežeras** () – ežeras Argentinoje, Patagonijoje, Čubuto provincijos šiaurės vakaruose, Čilės pasienyje. Telkšo 150 m aukštyje virš jūros lygio, Lago Puelo nacionaliniame parke. Ežeras fliuvioglacialinės kilmės, 180 m gylio. Ežerą supa Andų kalnai, pakrantės apaugusios drėgnaisiais Valdivijos miškais. Kranto linija smarkiai raižyta.

Įteka keletas nedidelių upių, tarp jų Epujeno upė iš Epujeno ežero. Išteka Puelo upė (Ramiojo vandenyno baseinas), tekanti per Čilę.

Šiauriniame Puelo ežero krante įsikūręs Lago Puelo miestelis.

## Šaltiniai
Audronė Girdzijauskaitė

**Audronė Girdzijauskaitė** (g. 1938 m. kovo 18 d. Kaune) – Lietuvos teatrologė, dailėtyrininkė, humanitarinių mokslų daktarė.

## Biografija
Gyd. V. Girdzijausko duktė. 1963 m. baigė A. Lunačiarskio teatro meno institutą Maskvoje. 1989 m. menotyros kandidatė.

1964–1973 m. dirbo Istorijos instituto Menotyros sektoriuje. 1973–1982 m. Vilniaus universitete dėstė teatro istoriją. 1983–1988 m. dirbo Lietuvos konservatorijos Muzikos teorijos laboratorijoje, 1988–1990 m. – Filosofijos, sociologijos ir teisės institute. Nuo 1990 m. dirba Kultūros, filosofijos ir meno institute (iki 2002 m. Lietuvos kultūros ir meno institutas). Nuo 1995 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademijos dėstytoja, nuo 1996 m. docentė.

Mokslinių tyrimų pagrindinės sritys: teatro istorija ir teorija, scenografija, lėlių teatro menas, Rytų teatras.

## Bibliografija
* Kazimiera Kymantaitė, monografija, 1983 m.
* Jonas Jurašas, straipsnių autorė ir sudarytoja, 1995 m.
* Lėlė ir kaukė, straipsnių autorė ir sudarytoja, 1999 m.
* Amžinoji klajūnė, straipsnių autorė ir sudarytoja, 2004 m., apie pianistę A. Dvarionaitę
* Lietuvių teatro istorija 1929–1935 m., viena autorių, 2000 m.
* Lietuvių teatro istorija 1935–1940, viena autorių, 2002 m.

## Šaltiniai
Puelas

**Puelas** () – iš mapudungunų kalbos kilęs žodis, reiškiantis „vanduo rytuose“. Reiškia šiuos objektus:

* Puelas – upė Čilėje;
* Puelo ežeras – ežeras Argentinoje;
* Lago Puelas – miestelis Argentinoje;
* Lago Puelo nacionalinis parkas – parkas Argentinoje.
Kočamo

**Kočamo** () – miestelis Čilėje, Los Lagoso regione, Ljankihujės provincijos pietryčiuose, Relonkavi estuarijos pakrantėje, šalia Puelo upės žiočių. Šalia yra Kočamo slėnis, garsėjantis aukštomis granito uolomis bei Vicente Pérez Rosales nacionalinis parkas.

## Istorija

Kočamo oficialiai įkurtas 1979 m.

## Šaltiniai
Barbora Vileišytė

**Barbora Vileišytė** (g. 1918 m. vasario 1 d. Tbilisyje dab. Gruzija – 2012 m. gegužės 8 d. Romoje) – knygotyrininkė ir bibliofilė.

## Biografija
Barbora Vileišytė gimė žinomo inžinieriaus Petro Vileišio šeimoje. Po Antrojo pasaulinio karo atsidūrė Lenkijoje ir, 1952 m. baigusi Varšuvos universitetą, dirbo jo bibliotekoje. Tyrinėjo Lietuvos knygnešių ir lietuviškos spaudos istoriją. 1968 metais jai suteiktas filosofijos mokslų daktarės laipsnis.

Persikėlė į Italiją, dirbo Vatikano radijuje. Gyveno Romoje, knygomis rėmė Pasvalio Petro Vileišio gimnaziją.

## Bibliografija
* *Kultūrinė Seinų spaustuvės veikla*. Lietuvių Katalikų Mokslo Akademija, Metraštis, IV, 1968
* *Lietuviška spaustuvė Varšuvoje*
* *Varšuvoje įsteigtos spaustuvės „Saturno“ bendrasavininkis Jurgis Pesys*
* *Varšuvos Romos katalikų dvasinės akademijos biblioteka*
* *Emilija Pliaterytė* (Rankraštis)

## Šaltiniai
* Biografija 
* ''Garsios giminės ainė vienmetė su Lietuvos nepriklausomybe'' (Parengė Apolonija Barbora Nistelienė) // Sidabrinė gija, 2012 m. kovo 16 d., Nr. 1 (45) 

## Nuorodos
* Barbora Vileišytė.''Apie žodžio „kariūnas“ kilmę''
Girkalių kapinynas

**Girkalių kapinynas** – kapinynas Klaipėdos rajono savivaldybės teritorijoje, prie Girkalių kaimo kapinių (Kretingalės seniūnija). Kultūros paminklo kodas A408P.

## Tyrimai
Kapinynas apardytas. 1966 m. statant ūkinius pastatus surinkta daugiau kaip 150 archeol. radinių. 1966 m. Istorijos institutas (vadovai Pranas Kulikauskas ir Regina Volkaitė-Kulikauskienė) ištyrė 375 m² plotą. Rasta 11 VIII a. – X a. nedegintų ir 39 XI a. – XIII a. sudegintų mirusiųjų kapai, kurių dalis buvo apardyti. Kapuose rasta daug žalvarinių papuošalų (vytinių antkaklių kilpiniais galais, aguoninių, gyvulinių ir pasaginių segių, įvijinių ir juostinių apyrankių, apgalvių ir jų dalių, stiklo ir gintaro karolių) ginklų (ietigalių, vienašmenių ir dviašmenių kalavijų, kovospeilių ir kirvių, diržų sagčių ir apkaustų, geležinių žąslų), žiestos keramikos, arabų dirhemas, kaldintas 786 m., valdant Abasidų dinastijai. Dalis įkapių apdegusios, manoma, apeiginiame lauže. Kapinynas priskiriamas kuršiams. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus, Mažosios Lietuvos istorijos muziejus ir Gintaro muziejus Palangoje.

## Šaltiniai
Marš, marš, tra-ta-ta!

**Marš, marš, tra-ta-ta!** – 1964 m. Lietuvos kino studijoje sukurtas spalvotas filmas-pamfletas. Trukmė – 1 val. 18 min. Daug scenų filmuota Švėkšnoje, šalia bažnyčios.

## Kūrybinė grupė
* Scenarijaus autoriai – Grigorijus Kanovičius, Ilja Rudas-Gercovskis, Raimondas Vabalas
*Režisierius – Raimondas Vabalas
* Operatorius – Donatas Pečiūra
* Dailininkai – Jeronimas Čiuplys, Vladimiras Doreras
* Kostiumų dailininkė – Juzefa Čeičytė
* Kompozitorius – Benjaminas Gorbulskis.

## Vaidina
* Leonas Stanevičius – *kūmas Linelis, kūmas Kanapė*
* Valdas Jatautis – *Zigmas Ropė*
* Birutė Žibaitė – *Jadzė Uogytė*
* Donatas Banionis – *majoras Varnalėša*
* Henrika Hokušaitė – *Madam*
* Gediminas Karka – *pulkininkas Dilgė*
* Petras Žindulis – *kapelionas*
* Giršas Šarfšteinas – *Apelbaumas*
* Steponas Kosmauskas – *Cibulis*
* Rimantas Siparis – *Marinijos atstovas*
* Stasys Paska – *Kruplando atstovas*
* Balys Juškevičius – *Centijos premjeras*
*Vladimiras Gluchovas – *Grošijos premjeras*
* Raimondas Vabalas – *režisierius*
* taip pat Rimgaudas Karvelis, Edvardas Olbikas, Jonas Čepaitis, Feliksas Einas, Stasys Čaikauskas, Viktoras Dineika, Antanina Vaičiūnaitė, Edvardas Kaniava, Leonas Zmirskas ir kt.

## Nuorodos
* Pilnas filmas LRT mediatekoje 
* Filmo ištraukos
*
Lidziangas

**Lidziangas** () – upė pietryčių Kinijoje, Guangsi Žuangų autonominėje provincijoje; Sidziango dešinysis intakas. Prasideda Guidžou kalnyne, teka į pietryčius kalvotomis vietovėmis. Prateka pro garsiasias klintines Guilino kalvas. Žemupyje vadinama **Dziandziangu**.

Lidziangas sujungtas III a. pr. m. e. iškastu Lingku kanalu su Sjandziango upe. Vanduo naudojamas drėkinimui. Nuo vidurupio laivuojama. Prie Lidziango įsikūrę Gulino, Jangšuo, Liudžou miestai.

## Šaltiniai
Bembis

**Bembis** () – 1942 m. JAV animacinis filmas, kino teatruose pasirodęs 1942 m. rugpjūčio 13 d. Filmas pastatytas Volto Disnėjaus animacijos studijoje pagal Felix Salten knygą „Bambi, A Life in the Woods“.

Filmas pasakoja apie stirniuką Bembį (*Bambi*), kuris turi išgyventi po savo mamos žūties, kai ją nušauna medžiotojai. Filmo pagrindiniai veikėjai – laukiniai gyvūnai. Filmas skirtas visai šeimai. Yra sukurtas ir tęsinys, pavadinimu „Bembis 2“.

## Įgarsintojai
Liaohė

**Liaohė** () – upė šiaurės rytų Kinijoje, ilgiausia pietų Mandžiūrijoje. Prasideda Vidinėje Mongolijoje, susiliejus Siliaohė ir Sinkaihė upėms. Teka į pietryčius Liaoningo provincija, daugiausia Sunliao lyguma. Įteka į Geltonosios jūros Liaodongo įlanką (Bohajaus įlankos dalis).

Didžiausi intakai – Liuhė (dešinysis), Hunhė (kairysis).

Upė vandeninga, vasarą neretai smarkiai patvinsta. Neša daug liosinių nešmenų. Vanduo naudojamas drėkinimui. Laivuojama nuo Šuanliao miesto. Prie Liaohė žiočių įsikūręs Ingkou miestas.

## Šaltiniai
Čilojės provincija

**Čilojės provincija** () – provincija Čilėje, Los Lagoso regiono centrinėje dalyje. Administracinis centras – Kastras.

Provincijos apima salinę Los Lagoso dalį – Čilojės salyną su Čilojės sala. Provincijoje yra UNESCO pasaulio paveldo objektas – medinės Čilojės bažnyčios.

## Komunos

Provinciją sudaro 10 komunų:
* Ankudas
* Kastras
* Čončis
* Kurako de Velesas
* Dalkahuė
* Pukeldonas
* Kejlenas
* Keljonas
* Kemčis
* Kinčao

## Šaltiniai
Čekijos herbas

**[[Čekija|Čekijos]]** herbas – vienas iš Čekijos valstybės atributų. Jis simbolizuoja tris istorinius Čekijos regionus: Moraviją, Bohemiją bei Sileziją.

## Aprašas
Skydo laukas ketvirčiuotas. Pirmajame ir ketvirtajame raudonuose laukuose šėlstantis sidabrinis liūtas dvišaka uodega auksine karūna ir ginkluotas auksu. Antrajame mėlyname lauke raudonai ir baltai šachmatiškai languotas sparnus demonstruojantis erelis auksine karūna ir ginkluotas auksu. Trečiajame auksiniame lauke juodas sparnus demonstruojantis erelis auksine karūna ir ginkluotas raudonai. Per erelio sparnus ir krūtinę eina siauras sidabrinis pusmėnulis ragais į viršų su dobilo lapais galuose ir įlinkimo centre. 

Šis herbas vėl imtas naudoti kaip Čekijos herbas nuo 1993 metų - nuo tada, kai Čekoslovakija skilo į dvi taikias valstybes: Čekiją ir Slovakiją.

### Simbolika
* Sidabriniai liūtai – Bohemijos regiono herbas.
* Baltai raudonas erelis – Moravijos herbas.
* Juodas erelis – Silezijos herbas. 


File:Small coat of arms of the Czech Republic.svg|Bohemija
File:Znak Moravy.svg|Moravija
 File:Znak Slezska.svg|Silezija
Liūtas karalius

**Liūtas karalius** () – 1994 m. JAV muzikinis animacinis filmas. Filmas pastatytas Volto Disnėjaus animacijos studijoje, kino teatruose pasirodė 1994 m. birželio 15 d. Režisavo Roger Allers ir Rob Minkoff, scenarijaus autoriai – Irene Mecchi, Jonathan Roberts, ir Linda Woolverton, muziką kūrė Hans Zimmer.

Filmo pagrindiniai veikėjai yra laukiniai gyvūnai. Filmas skirtas visai šeimai. Jam prireikė 1197 piešinių ir 119 058 fonų. Buvo išleisti du filmo tęsiniai, pavadinimu „Liūtas karalius 2: Simbos išdidumas“ (1998) ir „Liūtas karalius 3: Hakuna Matata“ (2004).

## Įgarsintojai

* Simba – Matthew Broderick, Jonathan Taylor Thomas
* Scar – Jeremy Irons
* Mufasa – James Earl Jones
* Timon – Nathan Lane
* Pumbaa – Ernie Sabella
* Shenzi – Whoopi Goldberg
* Banzai – Cheech Marin
* Ed – Jim Cummings
* Nala – Moira Kelly, Niketa Calame
* Rafiki – Robert Guillaume
* Zazu – Rowan Atkinson
* Sarabi – Madge Sinclair
* Sarafina – Zoe Leader


## Atsiliepimai
Filmas buvo perleistas 2002 m. gruodžio 25 d. Išleistas ir VHS formatu „Walt Disney Masterpiece Collection“ rinkinyje 1995 m. kovo 3 d. bei DVD formatu „Walt Disney Platinum Editions“ rinkinyje 2003 m. spalio 7 d. Filmas buvo gana sėkmingas.

Filmas sulaukė palankių atsiliepimų iš kritikų, taip pat teigiamai buvo priimtas auditorijos. Filmas uždirbo 951 583 777 JAV dolerių pelno ir yra vienas sėkmingiausių filmų „Disney“ kompanijos istorijoje. „Liūtas karalius“ įvertintas kaip vienas geriausių „Disney“ animacinių filmų.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Kalnuotė (Panevėžys)

**Kalnuotė** – viensėdis Panevėžio rajono savivaldybėje, 2 km nuo Velykių. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Dalkahujė

**Dalkahujė** () – miestelis Čilėje, Los Lagoso regione, Čilojės provincijoje, Čilojės salos centrinėje dalyje, 14 km į šiaurės rytus nuo Kastro. Uostas priešais Kinčao salą. Komunos centras. Komunos plotas 1239,4 km², joje gyvena 13,3 tūkst. žmonių. Verčiamasi žemės ūkiu, turizmu, žvejyba ir žuvies apdirbimu.

Dalkahuės komunoje yra 3 iš 16 medinių Čilojės bažnyčių.

## Šaltiniai
Karužiškiai

**Karužiškiai** – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje. Veikia Žemės ūkio bendrovė „Karužiškiai“, direktorius Rimas Girštautas.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pinokis (1940 filmas)

**Pinokis** () – 1940 m. JAV muzikinis animacinis filmas vaikams. Filmas pastatytas Volto Disnėjaus animacijos studijoje, kino teatruose pasirodė 1940 m. vasario 7 d.

## Įgarsintojai

* Dickie Jones – Pinocchio, Alexander
* Cliff Edwards – Jiminy Cricket
* Christian Rub – Mister Geppetto
* Walter Catlett – „Honest John“ John Worthington Foulfellow
* Charles Judels – Stromboli, The Coachman
* Evelyn Venable – The Blue Fairy
* Frankie Darro – Lampwick
* Stuart Buchanan – the Carnival Barker
* Thurl Ravenscroft – Monstro the Whale

## Atsiliepimai
Tinklalapis „Rotten Tomatoes“ praneša, kad 100 % kritikų filmui parašė teigiamas apžvalgas (remiantis 47 apžvalgomis), ir filmą įvertino vidutiniškai 9,2 iš 10 balų.

## Garso takelis
* „When You Wish Upon A Star“
* „Little Wooden Head“
* „Give A Little Whistle“
* „Hi-Diddle-Dee-Dee“
* „I've Got No Strings“

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Girkančių–Tyrelio miškai

**Girkančių–Tyrelio miškai** – miškai Joniškio raj., Akmenės raj. ir Šiaulių raj. savivaldybių teritorijoje. Plotas 9150 ha, mišku apaugę 6690 ha. Valstybinės reikšmės miškų 80 %.

## Geografija
Girkančių–Tyrelio miškų masyvas priklauso Joniškio miškų urėdijai, Mikaičių ir Beržėnų girininkijoms, Mažeikių miškų urėdijai, Kruopių girininkijai ir Šiaulių miškų urėdijai, Piktuižių girininkijai; jį sudaro Paliesės, Gerkiškių, Girkančių, Tyrelio, Beržėnų, Laumakių ir Kulmeidžių miškai. Masyvas maždaug 27 km ilgio puslankiu nutįsęs iš rytų į vakarus. Jo šiaurės vakarų dalyje teka Lielupės intakas Švėtė. Iš Mūšos tyrelio pelkės išteka Švėtės intakai Juodupė ir Juodupis. Rytinėje Girkančių–Tyrelio miškų dalyje teka Mūša ir jos intakai Kūra, Einautas bei Noruta. Vakarinėje dalyje iš Karniškių ir Girkančių aukštapelkės išteka Šventupys su intaku Gerve. Visi upeliai sureguliuoti, didžioji masyvo dalis nusausinta. Paviršius lygus. Augavietės labai turtingos, sezoniškai užmirkusios, vietomis pelkinės.

## Medynai
62% Girkančių–Tyrelio miškų yra ūkiniai, 37% apsauginiai, 1% ekosistemų apsaugos. Kultūrinės kilmės medynų 15%. beržynų yra 40%, eglynų 24%, pušynų 15%, juodalksnynų 8%, baltalksnynų 6%, drebulynų 3%, uosynų 4%. Jaunuolynai sudaro 22%, pusamžiai medynai 41%, bręstantys 21%, brandūs 16%. Medynų vidutinis amžius 51 m., bonitetas 1,9, skalsumas 0,7, tūris 180 m³/ha.

Miškuose gausu stambiųjų kanopinių žvėrių, nuolat gyvena vilkai. Yra plėšriųjų paukščių, tetervinų, gervių ir kt. gyvūnų. Girkančių, Karniškių ir Mūšos tyrelio pelkės paskelbtos telmologiniais draustiniais.

## Istorija
Nuo 1944 m. antrosios pusės Girkančių–Tyrelio miškuose buvo Lietuvos partizanų būrių; 1945 m. jie prisijungė prie Vytauto Didžiojo rinktinės. Nuo 1946 m. gruodžio ši rinktinė priklausė Jungtinei Kęstučio apygardai. Po 1947 m. vasario 16 d. įvykusių Dukto kautynių, kuriose žuvo rinktinės vadas J. Beloglovas ir daugelis kovotojų, Vytauto Didžiojo rinktinė pervadinta Atžalyno rinktine. 1948 m. vasarą rinktinės štabo nariai pervesti į neseniai įsteigtos Prisikėlimo apygardos štabą, o likę partizanai prijungti prie Lietuvos Žaliosios rinktinės. Nuo 1951 m. aktyvesnio partizanų veikimo Girkančių–Tyrelio miškuose nefiksuota.

## Šaltiniai
Girmava

**Girmava** (, nuo 1945 m. , nuo 1946 m. ***Ruskojė***, ) – gyvenvietė Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Zelenogradsko rajone, Sembos pusiasalyje, 13 km į šiaurę nuo Žuvininkų, dešiniajame Girmavos krante. Nuo 2006 m. balandžio 3 d. Krasnotorovkos kaimo gyvenvietės kaimas. Gyvenvietėje ir prie jos stūkso du Girmavos piliakalniai.

## Istorija

Sembos žemės kaimo pavadinimas *Girmō* prūsiškos kilmės. Prūsų sembų gyvenvietė minima nuo XIII a. – 1258 m. *Girme*, 1335 m. *Girmow*. Čia stovėjo jų pilis Girmovė, svarbiausias atsparos punktas Sembos vakaruose. Ją mena išlikę Girmavos piliakalniai. 1252–1253 m. žiemą Christburgo komtūras Henrikas Štangė, su dideliu būriu riterių atėjęs Aistmarių ledu, puolė Girmavą, tačiau turėjo atsitraukti, praradęs ir savo brolį Hermaną. 1258 m. pilį užėmė Vokiečių ordinas, pagal sutartį su vyskupu Girmava atiteko Ordinui. Per 1260–1274 m. Didįjį prūsų sukilimą kurį laiką Girmavą buvo susigrąžinę sembai. Ordinas prisitaikė sembų medinę pilį, tačiau 1270 m. ją perstatė. XIV a. viduryje Vokiečių ordinas pastatė mūrinę pilį, gyvenvietę aptvėrė gynybine siena. 1325 m. minimas klebonas, katalikų bažnyčioje, veikiausiai iki XVII a. vidurio joje sakyti pamokslai ir prūsų kalba. Girmavos bažnytkaimis ir pilis labai nukentėjo per 1454–1466 m. Vokiečių ordino ir Lenkijos Trylikos metų karą. 1581 m. į griūvančią pilį iš Laukstyčių pilies perkeltos gintaro saugyklos, Girmava tapo gintaro apdirbimo centru, joje veikė Gintaro rūmai, iki 1693 m. gyveno gintaro meistras. 1610 m. pilies pietinis sparnas perstatytas į evangelikų liuteronų parapinę bažnyčią, XX a. pabaigoje jos liekanas vokiečiai konservavo. Gyvenvietėje veikė vandens ir vėjo malūnai, pieninė. 1945 m. Girmavos apylinkėse vyko atkaklios TSRS – Vokietijos kariuomenių kovos.

Užėjus sovietams 1945–1947 m. bažnyčia sugriauta. Dar iki 1944 m. jos sienose buvo išlikę 1340–1360 m. tapytų freskų.

1723–1818 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos departamento, 1818–1871 m. Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Žuvininkų apskrities, nuo 1939 m. kovo 27 d. Sembos apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kranco rajono, vėliau Zelenogradsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2006 m. balandžio 3 d. Povarovkos apylinkės kaimas.

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Grasilda Blažiene: Hydronymia Europaea, Sonderband II, Die baltischen Ortsnamen. Wolfgang Schmid Hrsg., Steiner Verlag Stuttgart 2000.
* G. Gerullis: Die altpreußischen Ortsnamen. Berlin, Leipzig 1922.
* Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
* Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
* Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.
Girmavos piliakalniai

**Girmavos piliakalniai** – du prūsų piliakalniai Sembos pusiasalyje, Girmavos gyvenvietėje (Žuvininkų apskritis, nuo 1946 m. , Zelenogradsko rajonas, Kaliningrado sritis) ir prie jos. 

## Piliakalniai
Pirmasis piliakalnis yra miestelio pietrytinėje pakraštyje, Girmavos upės dešiniajame krante. Piliakalnį iš šiaurės ir rytų juosia pelkės ir upelio slėnis, iš pietų – 3 m aukščio pylimas. Šlaitai 12 m aukščio. Piliakalnio aikštelė beveik apvali, 64 x 60 m dydžio. Aikštelėje yra 0,8 m storio kultūrinis sluoksnis.  

Antrasis piliakalnis yra 2,5&nbsp;km į šiaurės vakarus nuo miestelio, aukštumoje, aikštelės altitudė – 89 m virš jūros lygio. Šlaitai 16 m aukščio. Piliakalnio aikštelė ovali, 110 x 42 m dydžio. Aikštelės pakraščius juosia 3 m aukščio pylimas, už jo iškastas 2 m gylio ir 15 m pločio (viršuje) griovys ir 7 m aukščio spiralės formos pylimas. Piliakalnio pietrytinėje pusėje buvo įvažiavimas. Ant piliakalnio stovėjo prūsų medinė pilis, XIV a. vid. Vokiečių ordinas pasistatydino mūrinę, apie 1507 m. pilis apleista. 1890 m. pilies griuvėsiai buvo sutvirtinti, 1936-1942 m. restauruoti.  

## Tyrimai
1826 m. antrąjį piliakalnį aprašė J. Guise. XIX a. pab. kasinėjo H. Boeningkas. Piliakalnio aikštelėje rastos 7 x 2,2 m dydžio pilies griuvėsių liekanos, 3 m aukščio sienos liekanos su 1340-1360 m. freskomis. 1950 m. žvalgomuosius tyrimus atliko F. Gurevič, 1976 m. – V. Kulakovas. Aikštelėje rastas 0,8 m storio kultūrinis sluoksnis. 

Pasak padavimų, piliakalnyje užkasti lobiai, kuriuos saugo spirale susisukusi gyvatė. Manoma, kad čia buvo prūsų Šventvietė.

## Šaltiniai
Bronius Girnius

**Bronius Girnius** (g. 1939 m. spalio 10 d. Kaune) – Lietuvos veterinarijos gydytojas, biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija
1965 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją. 1971 m. Lietuvos žemės ūkio akademijoje apgynė disertaciją „Histologiniai ir histocheminiai Oesophagostomum dentatum(Rudolphi 1803) poveikis kiaulių organizmų tyrimui“, biologijos mokslų kandidatas.

1971–1973 m. dirbo Eksperimentinėje fermentinių preparatų gamykloje. Nuo 1973 m. Lietuvos veterinarijos akademijos dėstytojas, nuo 1990 m. Veterinarijos fakulteto dekanas; nuo 1981 m. docentas. 1986–1987 m. dėstė Kambodžos žemės ūkio institute. Išradimo autorius (1994 m.) 

## Bibliografija
* Gyvulių fiziologijos laboratoriniai darbai, 1987 m.
* Gyvulininkystė, 1987 m., rusų k.

## Šaltiniai
Saulius Antanas Girnius

**Saulius Antanas Girnius** (g. 1949 m. gruodžio 23 d. Levistonas, Meino valstija) – Lietuvos istorikas, JAV lietuvių visuomenės veikėjas, daktaras.

## Biografija
Tėvas Juozas Girnius, brolis Kęstutis Girnius. Studijavo istoriją ir matematiką Klyvlendo „Case Western Reserve“ ir Kolumbuso universitetuose (Ohajo valstija). 1981 m. istorijos mokslų daktaras.

1971–1978 m. Studentų ateitininkų sąjungos pirmininkas. 1976–1980 m. dėstė Pedagoginiame lituanistikos institute Čikagoje. 1978–1981 m. – Pasaulio lietuvių bendruomenės centro valdybos reikalų vedėjas. 1981–1984 m. dirbo Miunchene Laisvės, 1984–1994 m. Laisvosios Europos radijo tyrimų skyriuje, 1995–1997 m. vietoj jo įkurtame Atvirajame žiniasklaidos tyrimo institute Prahoje. Nuo 1997 m. gyvena Vilniuje. 1997–1999 m. – Lietuvos Respublikos Vyriausybės valstybinis konsultantas užsienio informacijos klausimais. Nuo 1997 m. Ateitininkų federacijos veikėjas, 1997–1998 m. vicepirmininkas, 1999–2000 m. – pirmininkas.

Parašė knygos „Lietuvių tautos ir valstybės istorija“ (3 t. 1975 m.) skyrių apie Lietuvos santykius su Rusija. Bendradarbiavo leidiniuose „Aidai“, „Ateitis“, „Draugas“, „Lituanus“.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Russia and the continental blockade, by Saulius Antanas Girnius 1981, Openlibrary
Vytautas Girnius

**Vytautas Girnius** (g. 1959 m. vasario 4 d. Virbalyje) – Lietuvos lengvaatletis.

## Biografija
Neregintis. 1985 m. baigė Šiaulių pedagoginį institutą, tiflopedagogas. Kauno aklųjų ir silpnaregių sporto klubo „Sveikata“ pirmininkas, Lietuvos aklųjų ir silpnaregių sąjungos narys, Lietuvos aklųjų sporto federacijos vykdomojo komiteto viceprezidentas, nuo 2006 m. Lietuvos paralimpinio komiteto prezidentas

Žmona Roma Girnienė, duktė Agnė.

## Sportiniai pasiekimai
* 1988 m. Paralimpinės žaidynės, Seulas – ieties metimas – 44,5 m ir penkiakovė – čempionas ir rekordininkas
* 1992 m. Paralimpinės žaidynės, Barselona – penkiakovė – vicečempionas
* 1996 m. Paralimpinės žaidynės, Atlanta – ieties metimas – vicečempionas
* Europos aklųjų lengvosios atletikos čempionatai:
** 1985 m., 1987 m., 1993 m., 1995 m., 1997 m. ieties metimas – aukso medalis
** 1985 m. šuolis į tolį – aukso medalis
** 1987 m. penkiakovė – aukso medalis
** 1987 m. trišuolis iš vietos – aukso medalis
** 1995 m. penkiakovė – aukso medalis
** 1999 m. ieties metimas – sidabro medalis
** 1977 m. šuolis į tolį – bronzos medalis
* Pasaulio aklųjų lengvosios atletikos čempionatai:
** 1986 m. trišuolis iš vietos – čempionas
** 1986 m. ieties metimas ir penkiakovė – vicečempionas
** 1994 m. ieties metimas – vicečempionas
** 1986 m. šuolis į tolį – trečioji vieta
** 1998 m. ieties metimas – trečioji vieta

## Įvertinimas
* 1997 m. Garbingo žaidimo (Fair play) laureatas
* 1996 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas

## Nuorodos
* 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai

## Išnašos
Aukštakalnis (kalva)

**Aukštakalnis** – kalva pietų Lietuvoje, Vilkaviškio rajone, 8 km į pietus nuo Gražiškių, šalia Lenkijos sienos. Iškilusi tarp Vyžainio ir Talaikės ežerų, Sūduvos aukštumos Gražiškių moreniniame masyve. Aukštis 281 m.

## Šaltiniai
Gitėnų miškai

**Gitėnų miškai** – miškai Panevėžio rajono savivaldybės teritorijoje, 6 km į rytus nuo Panevėžio. Plotas 9450 ha, mišku apaugę 7980 ha.

## Geografija

Gitėnų miškai priklauso Panevėžio miškų urėdijai, Paežerio, Taruškų, Raguvėlės girininkijoms. Sudaro Gitėnų, Pajuosčio, Paežerio, Rekstino ir Teresdvario miškai. Miškų šiaurinėje dalyje yra Gailių durpynas. Masyvą kerta geležinkelio linijos Panevėžys – Rokiškis ir Aukštaitijos siaurasis geležinkelis.

Gitėnų miškų šiaurinėje dalyje teka reguliuoti Lėvens intakai Ramunis, Gieglaitis, Geležė, pietvakarinėje – Juostos intakai Sėliupis, Taruškų upelis. Diduma miško nusausinta. Paviršius lygus, pelkėtas.

## Medynai
Augavietės nederlingos, derlingos ir labai derlingos laikinai užmirkusios, vietomis užmirkusios ir pelkinės. Valstybinės reikšmės miškų 68 %. 97 % miškų yra ūkiniai, 1 % apsauginiai, 2 % spec, paskirties. Kultūrinės kilmės medynų 10 %: beržynų ir eglynų yra po 33 %, pušynų 18 %, juodalksnynų 7 %, uosynų ir drebulynų po 3 %, ąžuolynų 2 %, baltalksnynų 1 %. Jaunuolynai sudaro 25 %, pusamžiai medynai 32 %, bręstantys 19 %, brandūs 24 %. Medynų vidutinis amžius 55 m., bonitetas 1,8, skalsumas 0,7, tūris 194 m³/ha.

Yra stambiųjų kanopinių žvėrių, juodųjų gandrų, erelių rėksnių, vištvanagių, tetervinų, baltnugarių genių, iš augalų – stačiųjų atgirių, dėmėtųjų gegūnių.

## Istorija
1944–1947 m. Gitėnų miškuose veikė Lietuvos partizanų būriai: Gitėnų miške Vyčio apygardos būrys, Teresdvario miške – Algimanto apygardos du būriai, Rekstino miške – Algimanto apygardos būrys.

## Šaltiniai
Pavelas Giunteris

**Pavelas Giunteris** (g. 1964 m. liepos 27 d. Samaroje) – Lietuvos perkusininkas.

## Biografija
1986 m. baigė Lietuvos konservatoriją. 1981–1989 m. Lietuvos operos ir baleto teatre orkestro artistas, nuo 1989 m. Lietuvos valstybinio simfoninio orkestro koncertmeisteris, mušamųjų instrumentų grupės solistas. Groja su Kauno bigbendu. 1994 m. įkūrė ansamblį „Vilniaus mušamieji“ ir jam vadovauja; muzikos projektų autorius.

Daugelio lietuvių kompozitorių kūrinių mušamiesiems pirmasis atlikėjas, aranžuotojas. Surengė solo koncertų. Gastroliavo, grojo muzikos festivaliuose Lietuvoje ir užsienyje – Baltarusijoje, Danijoje, Latvijoje, Lenkijoje ir kitur.

## Šaltiniai
Glandas

**Glandas** – XIII a. Rinavos valsčiaus, , nuo 1938 m. *Rinau*, nuo 1946 m. , į vakarus nuo Karaliaučiaus, prūsų didžiūnas vitingas.

## Biografija
Per 1260-1274 m. Didįjį prūsų sukilimą prieš Vokiečių ordiną sembų karo vadas. Jei tai tas pats asmuo, kurio vardas įrašytas tarp Vokiečių ordinui nusipelniusiųjų ir vėliau apdovanotų, tai vienas iš nedaugelio prūsų vitingų, per sukilimą perėjusių į kryžiuočių pusę. Dėl to kryžiuočiams pavyko per trumpesnį laiką palaužti atkaklų sembų priešinimąsi. 

## Šaltiniai
Fontenė su Bua

**Fontenė su Bua** () – komuna rytiniuose Paryžiaus priemiesčiuose, Prancūzijoje. Ji yra 9,3 km nuo Paryžiaus centro.

## Istorija

1929 metais Fontenė su Bua komuna prarado daugiau kaip trečdalį savo teritorijos, kai Paryžius prisijungė Venseno mišką, kurio didelė dalis priklausė Fontenė su Bua.

## Demografija

### Imigracija

## Transportas

Fontenė su Bua aptarnauja Fontenė su Bua stotis, Paryžiaus RER A linija. Taip pat Val de Fontenė stotis, Paryžiaus RER A ir RER E linijos.

## Nuotraukos



Image:Halles_Roublot_Fontenay.jpg|*Roublot* partuotuvė
Image:Fontaine_des_Rosettes_Fontenay.jpg|Rozetės fontanas
Image:Fontaine_des_Rosettes_Fontenay2.jpg|Rozetės fontanas
Image:Place_General_Leclerc_Fontenay.jpg|*General Leclerc Place*
Image:Eglise_Saint_Germain_L_Auxerrois_Fontenay.jpg|*Saint-Germain L'Auxerrois* bažnyčia
Image:Rue_du_Centre_Fontenay.jpg|Fontenė-sous-Boiso gatvė



Rozetės fontanas per II pasaulinį karą buvo prarastas. Bet po kelerių metų atsitiktinai buvo rastas pietinėje Prancūzijoje.

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Birkavas

**Birkavas** () – senovinis svorio vienetas. Lietuvoje ir Rusijoje naudotas XIX a. – XX a. pr.

Rusiškasis atitinka 10 pūdų, 400 rusiškų svarų, 163,8 kilogramo. Lietuviškasis birkavas lygus penkiems akmenims arba 73 kilogramams.

## Šaltiniai
Aukštakalnis

**Aukštakalnis** gali reiškti:
* Aukštakalnis – ežeras Lazdijų rajone;
* Aukštakalnis – kalva Vilkaviškio rajone;
* kaimai:
** Anykščių rajone:
*** Debeikių seniūnijoje,
*** Skiemonių seniūnijoje;
** Radviliškio rajone;
** Ukmergės rajone;
** Utenos rajone:
*** Kuktiškių seniūnijoje;
*** Leliūnų seniūnijoje
** Varėnos rajone;
** Zarasų rajone;
* Utenos miesto dalis.
Glapas

**Glapas** (m. apie 1273 m.) – Prūsijos Varmės didžiūnas vitingas.

## Biografija
Per 1260–1274 m. Didįjį prūsų sukilimą prieš Vokiečių ordiną varmių karo vadas. Iki 1264 m. su pagudėnų vadu Auktuma išvijo kryžiuočių įgulas iš keliolikos pilių, tarp jų iš Varmės vyskupo Brunsbergo (, dab. Branevas) ir Heilsbergo pilių. Kryžiuočiai pasitraukė į Elbingo pilį. 1266 m. staigiu puolimu sugriovė Brandenburgo pilį Notangoje.

Buvo išduotas priešui Sleinavo, kuris įkalbėjo jį apie 1273 m. pulti vokiečių pilaitę Aismarių pakrantėje, priešais Brandenburgą, o pats apie tai pranešė Karaliaučiaus komtūrui. Sutartu laiku kryžiuočiai iš pasalų išžudė varmius, o Glapą pristatė į Karaliaučių. Komtūro įsakymu jis pakartas ant kalvos į vakarus nuo pilies. Vėliau kalnas ilgai buvo vadinamas Glapo kalnu, vėliau – *Rollberg*. Po jo mirties sukilimas Varmėje baigėsi.

## Šaltiniai
Esvatinio vėliava

**[[Svazilandas|Esvatinio]] vėliava** priimta 1968 m., spalio 6 d.

* Raudona spalva vėliavoje simbolizuoja praeities karus.
* Mėlyna – taiką ir stabilumą.
* Geltona – Esvatinio gamtinius išteklius.
Vėliavoje esantis skydas ir dvi ietys simbolizuoja šalies globojimą nuo priešų.
Fabijonas Ulrichas Glazeris

**Fabijonas Ulrichas Glazeris** (, 1688 m. vasario 17 d. Dovydėliai, Įsruties apskritis, , nuo 1938 m. *Gut Lehmfelde*, nuo 1946 m.  – 1747 m. lapkričio 17 d. Didlaukiai, , nuo 1938 m. *Althof-Dittlacken*, nuo 1946 m. , Kaliningrado sritis) – lietuvių raštijos darbuotojas.

## Biografija
1712 m. baigė teologiją Karaliaučiaus universitete. Nuo 1713 m. evangelikų liuteronų kunigas Didlaukiuose.

Išvertė ir sueiliavo giesmių. 1732 m. J. Berento suredaguotame giesmyne paskelbtos 22 jo giesmės. Su J. Berentu išleido giesmyną „Kelios nobažnos giesmės lietuvininkams ant dūšios išganymo išduotos“ (1736 m., iš 80 giesmių pateikė 78; kiti papildyti leidimai 1738 m., 1740 m.). Daugiausia iš M. Liuterio, J. Freilinghauzeno proza ir eilėmis verstų raštų sudarė knygą „Namų, Šuilės ir Bažnyčios pamokslas“ (1729-1733 m., rankraštį saugo Vilniaus universiteto biblioteka).

## Šaltiniai
Pusiaujo Gvinėjos vėliava

**[[Pusiaujo Gvinėja|Pusiaujo Gvinėjos]] vėliava** priimta 1979 m., rugpjūčio 21 d.

Vėliava susideda iš trijų spalvų: raudonos, žalios, baltos ir mėlyno trikampio kairiajame šone.

* Žalia spalva vėliavoje simbolizuoja gamtinius išteklius ir šalies džiungles.
* Mėlyna – jūrą, kuri sujungia pagrindinę šalies teritoriją su kitomis salomis.
* Balta – taiką.
* Raudona – kovą už nepriklausomybę.
Pirmą kartą vėliava plėvesavo šalies nepriklausomybės dieną, 1968 m., spalio 12 d.
Gražina Gleiznienė

**Gražina Gleiznienė** (g. 1947 m. liepos 28 d. Joniškyje) – Lietuvos restauratorė, muziejininkė.

## Biografija
1971 m. baigė chemiją Vilniaus universitete. Nuo 1982 m. Istorijos ir etnografijos muziejaus, Lietuvos dailės muziejaus Prano Gudyno muziejinių vertybių restauravimo centro restauratorė. Nuo 1994 m. Lietuvos nacionalinio muziejaus restauratorė, nuo 1997 m. direktoriaus pavaduotoja restauravimui. 1996–2000 m. Vilniaus universitete dėstė archeologinio metalo konservavimą.

## Darbai
Svarbiausi restauruoti objektai:
* III tūkstantmečio pr. m. e. mediniai žvejybos įrankiai iš Šventosios, 1994-1997 m.
* IX a. – XII a. vyro įkapės iš Pryšmančių kapinyno, 1996 m.

## Bibliografija
* Restauravimo metodika. Nr. 1. Lietuvos nacionalinio muziejaus restauravimo centro leidinys, sudarytoja Gražina Gleiznienė. Vilnius, 1999 m.

## Šaltiniai
Paprastasis avietinukas

**Paprastasis avietinukas** (*Byturus tomentosus*) – avietinukų (*Byturidae*) šeimos vabalų rūšis. Kūnas ~4&nbsp;mm ilgio, tamsiai rudos arba juodos spalvos, apaugęs pilkšvais arba gelsvais plaukeliais. Kojos ir antenos raudonos. Avietinuko lervos geltonos, ~7&nbsp;mm ilgio, minta gervuogių ir aviečių uogomis.

Suaugėliai ir lervos žiemoja dirvoje, 5–25&nbsp;cm gylyje. Suaugėliai skraido pavasarį, graužia gervuogių ir aviečių lapus. Deda 30-40 kiaušinėlių į žiedus prieš jiems sužydint. 

Paprastasis avietinukas naikinamas purenant rudenį dirvą, purškiant avietes insekticidais.   

## Šaltiniai
Antanas Glemža (1938)

**Antanas Glemža** (g. 1938 m. birželio 21 d. Repeniškyje, Vabalninko valsčius) – Lietuvos biochemikas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija
1960 m. baigė Vilniaus universitetą. 1982 m. biologijos mokslų daktaras.

1965–1994 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1968–1971 m. Biochemijos ir biofizikos, 1989–1994 m. Augalų fiziologijos ir mikrobiologijos katedros vedėjas. Nuo 1983 m. profesorius. 1975–1978 m., 1988–1989 m. Taikomosios enzimologijos instituto direktorius. 1989–2003 m. Lietuvos biotechnologijos asociacijos prezidentas.

## Mokslinė veikla
Svarbiausi moksliniai darbai iš bendrosios ir taikomosios enzimologijos. Nustatė, kad raumenų ir smegenų piruvatdehidrogenazė ir L-ketoglutarato dehidrogenazė susideda iš kelių fermentų, susintetino afininių (veikiančių biocheminio giminingumo principu) sorbentu, kuriais gryninami mikrobiologinės sintezės būdu gauti fermentai. Apie 40 išradimų autorius.

## Bibliografija
* Biochemija, vadovėlis, su kitais, 1975 m.; LTSR valstybinė premija 1978 m.
* Fermentai, monografija, 1986 m.
* Fermentai įvairiose pramonės šakose, monografija, 1988 m.

## Šaltiniai
Jonas Glembockis

**Jonas Glembockis** (, 1895 m. gruodžio 15 d. Peremislis – 1963 m. rugpjūčio 6 d. Vilnius) – Lietuvos surdopedagogas.

## Biografija
1930 m. baigė Varšuvos specialiosios pedagogikos institutą, 1932 m. – Vilniaus universiteto medicinos fakulteto Logopedijos skyrių, 1935 m. – Humanitarinį fakultetą.

1946-1950 m. Lietuvos kurčiųjų draugijos pirmininkas. 1948 m. Vilniuje įkūrė Kurčiųjų amatų mokyklą, iki mirties joje dirbo surdopedagogu.

## Bibliografija
Parengė vadovėlius kurčiųjų ir nebylių mokykloms:
* Gramatikos pratimai, 1948 m.
* Mokausi kalbėti, 1948 m.
* Lietuvių kalbos gramatika penktai klasei, 1952 m.
* Lietuvių kalbos gramatika ketvirtai klasei, 1953 m.

## Šaltiniai
Shell

**Shell** (liet. *kriauklė*) – JAV įsikūręs „Royal Dutch Shell“ tarptautinei energetikos bendrovei priklausantis padalinys, kuris specializuojasi alyvos, energijos ir degalų gamyboje. Vienas iš didžiausių kuro gamintojų pasaulyje, JAV dirba apie 22 000 šios kompanijos darbuotojų. „Shell“ būstinė yra įsikūrusi Hiustone.

## Istorija
1833 m. anglas pardavėjas Marcus Samuel nutarė praplėsti savo prekybą. Iki tol jis pardavinėjo tik antikvarinius daiktus, tačiau nuo tų metų į savo prekybą įtraukė ir kriaukles. Vėliau jis su savo broliu eksportavo tekstilę, darbo mašinas ir importavo ryžius iš tolimųjų Rytų. Vieną kartą grįždamas iš Japonijos pro Rusiją jis susidomėjo mašinų kuru. O nuo 1886 m., kai atsirado pirmasis Mercedes-Benz, M. Samuelis susidomėjo ir degalų prekyba. 

1897 m. kompanija buvo pavadinta „Shell“, o kiek vėliau pridėtas ir žymusis geltonos kriauklės logotipas. 

Nuo 1950 m. „Shell“ kompanija bendradarbiauja su Formulės 1 ekipa Scuderia Ferrari. 

## Logotipo kaita

## Šaltiniai
Jonas Rimantas Glemža

**Jonas Rimantas Glemža** (g. 1935 m. kovo 20 d. Kaune) – Lietuvos architektas, paveldosaugininkas, humanitarinių mokslų daktaras.

## Biografija
1959 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1974 m. architektūros mokslų kandidatas.

1958–1963 m. Architektūros paminklų apsaugos inspekcijos inspektorius, viršininkas, 1963–1986 m. Kultūros ministerijos iki 1979 m. Muziejų ir kultūros paveldo apsaugos valdybos viršininkas, iki 1986 m. kultūros ministro pavaduotojas. 1986–1992 m. Paminklų restauravimo instituto vyr. architektas, 1992–1994 m. architektas. 1994–1996 m. Paminklotvarkos (vėliau ir Kultūros vertybių apsaugos) departamento direktorius, 1995–1996 m. ir Lietuvos Respublikos kultūros ministerijos sekretorius. Nuo 2003 m. Valstybinės paminklosaugos komisijos pirmininkas. Nuo 1972 m. Lietuvos dailės instituto (nuo 1990 m. Vilniaus dailės akademija) dėstytojas, 1999–2003 m. Paminklotvarkos katedros vedėjas. Nuo 2003 m. profesorius.

1979–1985 m. vadovavo Lietuvos tautodailininkų sąjungai, 1981–1990 m. Tarptautinės paminklų ir vietovių tarybos (ICOMOS) viceprezidentas, 2001–2003 m. Lietuvos restauratorių sąjungos pirmininkas. Visuotinės lietuvių enciklopedijos straipsnių autorius.

## Svarbiausi projektai
* Medininkų pilies donžono atstatymas, su archit. M. Mikulionyte, konstruktoriumi J. Mendelevičiumi, 1994–2000 m.;
* Lietuvos teritorijos bendrojo plano, Vilniaus bendrojo plano kultūros paveldo dalis, vienas autorių, abu 1999 m.

## Bibliografija
* Lietuvos architektūros paminklai: Apsauga ir restauracija, 1978 m.;
* Architektūros paminklai TSRS miestų struktūroje, su kitais, 1978 m., rusų k;
* Nekilnojamojo kultūros paveldo apsauga ir tvarkymas, vadovėlis, 2002 m.

## Šaltiniai
Simas Gliožeris

**Simas Gliožeris** (g. 1953 m. gegužės 9 d. Gargžduose) – Lietuvos agronomas, biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija
1976 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1983 m. žemės ūkio mokslų kandidatas

Nuo 1977 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos (nuo 1996 m. Lietuvos žemės ūkio universitetas) dėstytojas; nuo 1990 m. docentas, nuo 2013 - profesorius.

## Mokslinė veikla
Mokslinių darbų sritys: dekoratyvinių ir pupinių augalų introdukavimas, dauginimas ir selekcija. Surinko atviro ir uždaro grunto dekoratyvinių augalų kolekciją, sukūrė begonijų, kalijų, margenio ir vėdryno hibridų.

## Bibliografija
* Retos vasarinės gėlės, 1989 m.
* Vasarinių gėlių auginimas, dauginimas ir panaudojimas, 1989 m.

## Šaltiniai
Lepšiai (Panevėžys)

**Lepšiai** – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, prie pietinės Panevėžio miesto ribos.

Archeologas P. Bliumas kaime buvo radęs seną kapyną, išsidėsčiusį 6 ha plote.

## Gyventojai

## Šaltiniai