open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Lygia Bojunga Nunes

**Ližija Božunga Nunješ** (g. 1932 m. rugpjūčio 26 d. Pelotase, Pietų Rio Grandėje, Brazilijoje) – brazilų vaikų rašytoja. 1982 m. jai buvo įteiktas Hanso Kristiano Anderseno medalis, o 2004 m. – Astridos Lindgren premija.

Dar vaikystėje su tėvais persikėlė į Rio de Žaneirą. Dirbo televizijoje, radijuje, teatre. Pirmąją knygą išleido tik 1972 m. Rašytojos kūryboje susipina magiškojo realizmo ir tradicinių Pietų Amerikos istorijų motyvai. Daugelyje Božungos knygų į pasaulį žvelgiama vaiko akimis, empatiškai plėtojamos sudėtingos temos: gatvės vaikų likimai, savižudybė, asmens savimonė ir t. t.

Rašytojos kūrinių yra išversta į anglų, prancūzų, islandų, bulgarų, hebrajų ir kitas kalbas. Į lietuvių kalbą neišverstas nė vienas kūrinys.

## Rašytojos knygos originalo kalba

angelica.jpg|1982 m. leidimas
Cuerda floja.jpg|1984 m. leidimas
Os colegas.jpg|2004 m. leidimas


## Nuorodos
* Rašytojos svetainė (anglų ir portugalų k.)
Bandai Namco Entertainment

**„Bandai Namco Entertainment“** – Japonijos kompiuterinių žaidimų įmonė, Vakaruose geriausiai žinoma „Tekken“, „Pac-Man“, „Soulcalibur“ žaidimų serijomis. Taip pat leidžia populiarių „Naruto“, „Dragon Ball“, „Digimon“, „Dark Souls“ franšizių žaidimus.

„Namco Bandai Games“ įkurta 2006 m. sujungus dviejų Japonijos kompanijų „Namco“ ir „Bandai“ kompiuterinių žaidimų padalinius po to, kai 2005 m. šios dvi bendrovės susijungė į vieną holdingo kompaniją. Grupės veiklos sritys: kompiuteriniai žaidimai ir žaidimai mobiliosioms platformoms, žaislai, pramogų parkai, žaidimų automatai, muzikos leidyba, anime studijos ir kt. 

2015 m. visi žaidimų padaliniai sujungti į vieną bendrovę „Bandai Namco Entertainment“.

## Istorija
1955 m. Tokijuje įkurta įmonė „Nakamura Manufacturing Ltd.“, kuri 1959 m. persivadino į „Nakamura Manufacturing Co., Ltd“ (Na-M-Co). Bendrovė dirbo atrakcionų gamybos ir valdymo srityje. 1970 m. sukonstravo savo pirmą žaidimų automatą, 1972 m. pradėjo naudoti „Namco“ vardą. 1974 m. įsigijo „Atari“ Japonijos padalinį su jų leidybos teisėmis į kompiuterinius žaidimus. 1978 m. „Namco“ sukūrė pirmąjį savo žaidimą ir įsteigė padalinį JAV. 1980 m. „Namco“ sukūrė žaidimą „Pac-Man“, kuris tapo žaidimų sensacija ir laikomas populiariausiu žaidimų automatų žaidimu. JAV „Namco“ tapo didžiausiu žaidimų automatų operatoriumi, Japonijoje vykdė pramogų parkų veiklą. 2003 m. kompanija tikėjosi susijungti su „Sega“, bet to neįvyko.

„Bandai“ buvo žaislų bendrovė, įkurta 1950 m. 1994 m. „Bandai“ žengė į kompiuterinių konsolių rinką išleisdama konsolę „Playdia“ tik Japonijoje. 1995 m. „Bandai“ kartu su „Apple“ išleido žaidimų konsolę „Pippin“ Japonijoje ir 1996 m. − JAV. 1999 m. tik Japonijoje „Bandai“ išleido nešiojamą konsolę „WonderSwan“ ir kitais metais − „WonderSwan Color“. 

2005 m. „Namco“ ir „Bandai“ sukūrė bendrą valdančią abiejų kompanijų bendrovę (holdingą).

## Nuorodos
*  giantbomb.com apie „Bandai Namco“ 
* giantbomb.com apie „Namco“
* giantbomb.com apie „Bandai“
* „Bandai Namco“ žaidimų sąrašas IGN tinklalapyje
Ivan Perišić

**Ivanas Perišičius** (g. 1989 m. vasario 2 d.) – Kroatijos futbolininkas, saugo. Atstovavo Kroatijos rinktinei.

## Karjera
Futbolininko karjerą pradėjo 2000 m. HNK Hajduk Split akademijoje. 2006–2007 m. žaidė FC Sochaux-Montbéliard jaunių komandoje, vėliau atstovavo rezervinei komandai. 2009 m. buvo paskolintas belgų komandai KSV Roeselare. Tais pačiais metais persikėlė į Club Brugge KV. Atstovaujant Briugės klubui, 2011 m. sezone buvo rezultatyviausiu Jupiler lygos žaidėju bei tais pačiais metais tapo Belgijos metų futbolininku. 2011 m. gegužės 23 d. pasirašė penkerių metų kontraktą su Vokietijos klubu BV Borussia Dortmund. 2011–12 m. sezone, su klubu laimėjo Bundeslygą. 2013 m. sausio mėn. persikėlė į VfL Wolfsburg, kuriame praleido du su puse sezono ir 2015 m. laimėjo Vokietijos futbolo taurę. 2015 m. rugpjūčio 30 d. pasirašė penkerių metų sutartį su Italijos Internazionale Milano FC.

## Rinktinė
2011 m. kovo 26 d. debiutavo Kroatijos vyrų futbolo rinktinėje prieš Gruziją. varžovai nugalėjo minimaliu rezultatu 1-0. 

Atstovavo rinktinei UEFA Euro 2012 m. čempionate, 2014 m. FIFA pasaulio taurėje ir UEFA Euro 2016 m. čempionate.

## Dalyvavimas čempionatuose

|}

## Laimėjimai
;Borussia Dortmund
* Bundesliga: 2011–12 m.
* Vokietijos futbolo taurė: 2011–12 m.
;VfL Wolfsburg
* Vokietijos futbolo taurė: 2014–15 m.
* Vokietijos futbolo supertaurė: 2015 m.
;
* Pasaulio futbolo čempionatas: 2 vieta – 2018 m.; 3 vieta – 2022 m.
;Asmeniniai
Belgijos lygos rezultatyviausias žaidėjas: 2010–11 m.

## Išnašos

## Nuorodos
* SOCCERWAY
* Transfermarkt
Išlikusiojo klaida

**Išlikusiojo klaida** () – loginė klaida, kuomet pernelyg daug dėmesio skiriama žmonėms ar kitiems objektams kurie „išliko“ – praėjo vienokią ar kitokią atranką ir todėl tapo daug labiau pastebimi, prieinami analizei. Tai viena iš atrankos paklaidos rūšių.

Ši klaida trukdo matyti tikras problemas ir realius jų sprendimų kelius. Pavyzdžiui, Antrojo pasaulinio karo metu amerikiečiai susistemino iš mūšio grįžusių savo bombonešių pažeidimus ir planavo gerai apšarvuoti dažniausiai pažeidžiamas vietas. Tačiau buvo apsižiūrėta, jog nemažai rimtai šarvuoti siūlomų vietų nėra labai jau svarbios – tokiose vietose pažeistas bombonešis dar gali parskristi į bazę. Iš tiesų rimtai sugadinti lėktuvai iš mūšio nebegrįžo, todėl tokie pažeidimai nebuvo aprašyti. Susidarė klaidingas įspūdis, jog svarbiausiose, kritinėse vietose bombonešių šarvuoti nebūtina, nes pažeidimų ten „niekada nepasitaiko“.

Klaida pasitaiko ir nagrinėjant įvairių firmų istorijas bei jų kelius į sėkmę. Daugelis naujai susikūrusių firmų bankrutuoja. Ne visada akivaizdu, kurios išlikusių firmų darbo taisyklės ar verslo planai buvo ypatingi, labai sėkmingi, o kas daug nesiskyrė nuo panašių dalykų firmose, kurioms nepavyko. Taip pat ir vienokios ar kitokios priemonės, kurios, manoma, kad padėjo kokią nors krizę atlaikiusioms firmoms išlikti, galbūt buvo ne prasčiau taikomos ir ten, kur nepadėjo. Todėl ir dauguma tokias priemones siūlančių konsultacinių firmų vengia pateikti jų patarimų sėkmės statistiką, apsiribodamos nedaugeliu sėkmingų pavyzdžių.

Išlikusiojo klaida gali trukdyti įvertinant vieno ar kito įvykio pavojingumą. Pavyzdžiui, išnagrinėjus veterinarų ataskaitas, 1987 m. buvo paskelbta, jog iš didelio aukščio nukritusios katės susižeidžia mažiau, nei nukritusios iš kiek mažesnio aukščio. Iš pradžių tai buvo aiškinama tuo, jog krintanti katė pasiekia stabilų greitį, kuris toliau krintant nebedidėja, tačiau yra daugiau laiko užimti optimalią padėtį smūgiui į žemę. Tačiau dabar labiau tikima, jog daugelis iš tikrai aukštai nukritusių kačių tiesiog žuvo, taigi nepateko pas veterinarą ir todėl veterinarų duomenys išlikimo statistikai vertinti netinka.

Yra aprašyta istorijų, kaip delfinai padėjo skęstantiems žmonėms, stūmė juos į krantą, padėjo laikytis ant vandens. Tos istorijos gali būti teisingos, tačiau niekas nebegali išgirsti nuskendusiųjų, kuriems greta buvę delfinai nepadėjo.

Klaida taip pat pasireiškia nagrinėjant plačiai žinomų menininkų, politikų ar verslininkų biografijas. Žiniasklaida dažnai sureikšmina jų jaunystės lūkesčius, pastangas, praeities įvykius („metęs mokslus, ėmėsi verslo“ , „surinko pirmą kompiuterį pardavimui garaže“ ir pan.), nors ne visi jie yra vėlesnių didelių pasiekimų pagrindinė priežastis ir gali būti panašūs kaip ir daugelio kitų žmonių, kuriems pavyko daug mažiau. Būtent todėl tarp jaunų žmonių paplitęs įsitikinimas, jog tapti įžymiu menininku ar verslininku nėra labai sunku.

## Šaltiniai
Henry Parland

**Henris Džordžas Viljamas Parlandas** (1908 m. liepos 29 d. Vyborge, Suomijos Didžioji Kunigaikštystė – 1930 m. lapkričio 10 d. Kaune) – Suomijos švedų poetas, romanistas, kultūros žurnalistas.

## Biografija
Parlandų giminė (tikrasis giminės vardas – Makferleinai) kildinama iš Škotijos. H. Parlando tėvas buvo Rusijos geležinkelių inžinierius, vykstant geležinkelių tinklo plėtros darbams, keliavęs aplink tuometę carinę Rusiją. Parlandų šeima gyveno Tikaloje, Suomijoje. Henris buvo vyriausias iš keturių brolių (trys iš jų tapo rašytojais).

Būdamas keturiolikos, išvyko mokytis į švedų mokyklą Grankuloje netoli Helsinkio. 1927 m. įstojo į Helsinkio universitetą studijuoti teisės. Anksti išreiškė susidomėjimą menu ir rašymu, įsitraukė į poetų būrelio, vadovaujamo Suomijos švedų poeto Gunaro Bjerlingo, veiklą. H. Parlandas atsikraustė pas G. Bjerlingą ir, manyta, gyveno bohemišką gyvenimą, o pats šeimai teigė, kad studijuoja teisę. Po tai, kai dėl įsiskolinimų H. Parlandas tapo nemokus, jis buvo išsiųstas pas dėdę, VDU filosofijos profesorių Vosylių Sezemaną, gyvenusį Kaune.

Kaune praleido pusantrų metų. Nuo 1929 m. dirbo sekretoriumi Švedijos konsulate. Daug laiko skyrė kūrybai, aktyviai dalyvavo miesto kultūriniame gyvenime. Pradėjo mokytis lietuvių kalbos, nes gavo pasiūlymą dirbti švedams priklausančiame degtukų fabrike. Laisvalaikį leido kavinėse, kur greit susibičiuliavo su vietine bohema bei būsima baleto kritike Vera Sotnikovaite, turėjusia jam didelės įtakos. Po kurio laiko susirgo skarlatina, nuo kurios mirė būdamas 22 metų. Palaidotas Senosiose miesto kapinėse (dab. Ramybės parkas), liuteronų sektoriuje, kapas neišlikęs.

2009 m. lapkričio 19 d. ant A. Žmuidzinavičiaus namo sienos Kaune (V. Putvinskio g. 64), Suomijos ir Švedijos ambasadų Lietuvoje iniciatyva, atidengta memorialinė lenta.

## Kūryba

Gyvendamas Helsinkyje, daugiausia rašė poeziją. Iš G. Bjerlingo mokėsi stilistikos ir rašybos. H. Parlando kūriniai pasižymi savita ironija ir grotesku. Kūryboje pasitelkiamam stiliui ir žodynui būdingas savotiškas keistumas, joje gausu visiškai unikalių žodžių. Kaune praleisti pusantrų gyvenimo metų laikomi kūrybingiausiu H. Parlando laikotarpiu: čia jis sukūrė dešimtis esė, novelių, eilėraščių. Jo kūrinius kūrinius publikavo „Naujas žodis“, „Trečias frontas“, „Židinys“, Skandinavijos ir Latvijos spauda. Svarbiausiu H. Parlando kūriniu laikomas nebaigtas romanas „Sudužo“. Romaną pradėjo rašyti 1929 m. Kaune, pirmąkart jis išleistas po autoriaus mirties, 1932 metais. Lietuviškai romanas išleistas 2011 metais.

H. Parlandas laikomas vienu iš svarbiausių modernizmo atstovų švedų ir suomių literatūroje. Jo kūryba pralenkė laiką ir neprarado aktualumo ir šiandien.

## Bibliografija
* Pavasaris Kaune: eilėraščiai, straipsniai, laiškai / vertė ir sudarė Petras Palilionis, pažodiniai vertimai Jūratės Šliužinskaitės ir Mildos Palilionytės. - Kaunas: Ryto varpas, 2004. - 141 p.: iliustr. - ISBN 9955-9635-9-X
* Sudužo: apie „Velox“ fotopopieriaus ryškinimą: romanas / iš švedų kalbos vertė Agnė Kudirkaitė-Ydrauw. - Vilnius: Apostrofa, 2011. - 153 p.: iliustr. - ISBN 978-9955-605-66-9

## Šaltiniai
California

**California** – septintasis studijinis amerikiečių roko grupės „Blink-182“ albumas, išleistas 2016 m. liepos 1 d. Tai – pirmasis grupės albumas per penkerius metus, nuo 2011 m. išleisto „Neighborhoods“. Taip pat, tai pirmasis grupės įrašas, kuriame groja naujas gitaristas ir vokalistas Matt Skiba, pakeitęs 2015 m. grupę palikusį Tom DeLonge. Albumo singlas „Bored to Death“ pasiekė pirmąją vietą JAV „Billboard“ alternatyvių dainų reitinge, tapdamas pirmuoju singlu per dvylika metų, pasiekusiu reitingo viršūnę.

Albumas sulaukė daugiausia teigiamų kritikų įvertinimų ir, per pirmąją savaitę JAV pardavus 186 tūkstančius kopijų, debiutavo pirmojoje „Billboard 200“ reitingo vietoje, tapdamas antruoju grupės įrašu, pasiekusiu šią viršūnę. „California“ taip pat pasiekė pirmąją vietą Jungtinėje Karalystėje, per pirmąją savaitę pardavus 24 tūkstančius kopijų. Tai buvo pirmasis grupės įrašas, pasiekęs pirmąją reitingo vietą šalyje. 2017 m. gruodžio mėnesio duomenimis, JAV parduota virš 500 tūkstančių albumo kopijų ir jis tapęs auksiniu.

2017 m. vykusiuose „Grammy“ apdovanojimuose albumas nominuotas geriausio roko albumo kategorijoje.

## Dainų sąrašas

## Išnašos
Mordviai

**Mordviai** () – Rusijoje gyvenanti tauta, kalbanti viena finougrų kalbų. Iš viso jų yra apie 800 000. Finougrų palikuonys mordviai įsikūrę daugiausia Mordvijoje, kurioje sudaro apie 40 proc. visų gyventojų (333,1 tūkst. 2010 m. duomenimis). Kartu šiame Pavolgio regione gyvena giminingi mariai, muromai, udmurtai, meščerai. 

Mordviai kalba mordvių kalbomis, kuriose išskiriamos mokšų ir erzių kalbos, naudojančios kirilicos raidyną. Tačiau mordvių kalba įvardinama ir kaip atskira kalba, o mokšų ir erzių kalbos prilyginamos jos tarmėms.

## Istorija

Tiesioginiai mordvių protėviai – Riazanės-Okos gentys. VI a. mordvius pirmą kartą mini gotų istorikas Jordanas. Viduramžiais mordvių gentys vyravo Mordvių žemėje (dab. Pavolgyje). XVI a. Rusijai nukariavus Kazanės chanatą, jos sudėtyje atsidūrė ir mordvių žemės. Kraštas buvo padalintas trims gubernijoms, čia kėlėsi kolonistai rusai. XVIII a. visame krašte mordvių teliko 25 proc. Mordviai ilgai išliko pagonimis, bet XIX a. pradžioje jau dauguma mordvių buvo tapę krikščionimis.

Vladimiras Toporovas ir Olegas Trubačiovas nustatė, kad visame rytiniame baltų teritorijos pakraštyje buvo Pavolgio finai, daugiausia mordvių protėviai. Su jais baltai palaikė tiesioginius ryšius. Mordviai per tarpininkus Baltijos finus gavo baltizmų.

## Šaltiniai
Vecvarkava

**Vecvarkava** arba ***Varkava, Upmala*** (, ) – kaimas Latvijoje, Preilių savivaldybėje, Dubnos dešiniajame krante; Upmalos valsčiaus centras. Atstumas iki Rygos 201 km. 157 gyventojai (2021 m.). Kaime veikia vidurinė mokykla, medicinos punktas, turizmo informacijos centras, kavinė.

Išlikęs Varkavos dvaras, yra katalikų bažnyčia.

2002–2021 m. buvo Varkavos savivaldybės administracinis centras.

## Šaltiniai
Pranciškus Bernardas Mnišekas

**Pranciškus Bernardas Vandalinas Mnišekas** (1590–1661) – ATR valstybinis veikėjas, Sondecko kaštelionas (1638–1661), Sanoko ir Strelbicko seniūnas.

## Biografija
Lenkijos magnatų Mnišekų giminės atstovas, herbo „Mniszek“ savininkas. Sandomiro vaivados Jurgio Mnišeko (1548–1613) ir Jadvygos Tarlo (m. po 1629) ketvirtasis sūnus. Rusijos caraitės Marinos Mnišek jaunesnysis brolis (1588–1614).

1636 metais Pranciškus Bernardas Mnišekas nupirko Duklios pilies dalį iš Pranciškaus Miesinskio našlės, žuvusio karalaičio Vladislovo Vazos žygio į Maskvą 1618 metais metu. 1638 metais perstatė pilį, sutvirtinęs jį valais ir bastionais. 1638 metais gavo Sondecko kašteliono pareigybę.

1657 metų kovą Duklios pilis, priklausiusi Pranciškui Mnišekui buvo užimta ir išplėšta Transilvanijos kunigaikščio Djerdo II Rakocio.

1661 metais Pranciškus Bernardas Mnišekas mirė Dukloje epidemijos metu.

## Šeima
Buvo vedęs Barborą Stadnicką (m. 1653), nuo santuokos su kuria turėjo sūnų ir dvi dukteris:

* Jurgis (m. 1693), Sanoko kaštelionas ir Voluinės vaivada
* Uršulė Terezė Mnišek (m. 1668), Belzo vaivados, kunigaikščio Konstantino Kristupo Višnioveckio (1633–1686) žmona
* Pranciška Barbora Mnišek, Haličo stalininko Bonaventūro Konstantino Belžeckio žmona.

## Literatūra
* Z. Wójcik; Historia powszechna XVI–XVII wieku, Warszawa 1968,
* J.Michalak: Dukla i okolice, Krosno 1996 s.46

## Nuorodos
Riebiniai

**Riebiniai** (, ) – kaimas Latvijoje, Preilių savivaldybėje. Riebinių valsčiaus centras. 719 gyventojų (2021 m.).

## Istorija
Šis kaimas pagal žydų tradiciją buvo laikomas Štetlu, nes žydai tarp gyventojų sudarė daugumą. 1897 m. gyventojų registro duomenimis šiame kaime gyveno 533 žydai (91 proc. nuo visų gyventojų). XX amžiaus pradžioje daug žydų išvyko į Palestiną ir JAV. 1935 m. žydai sudarė 68 proc. gyventojų.

1874 Riebinių dvarą įsigijo garsus inžinierius ir tiltų statytojas Stanislovas Kerbedis. Jo dukra Eugenija dvarą perdavė menininkų reikmėms. Tuo metu dvare lankėsi M.K. Čiurlionis, kiti kūrėjai.

2004–2021 m. buvo Riebinių savivaldybės administracinis centras.

## Šaltiniai
Jonas Jackus Tarnovskis

**Jonas Jackus Tarnovskis**  (g. 1729 m. lapkričio 8 d. Dzikovas -  m. 1808 m. rugpjūčio 24 d. ten pat) – nuo 1746 Bišovo ir Kahorlicko seniūnas, Dzikovo didičius. 1765-1768 metais Haličo vėliavininkas. Nuo 1785 suteiktas grafo titulas. 

Pasiuntinys nuo Haličo žemės į Čaplico seimą 1766 metais.

## Šeima
1775 metais vedė Rozaliją Časką, Felikso Časkio dukterį. Jono Felikso ir Mykolo tėvas. Dzikove išplėtė dvarą vėlyvo baroko stiliumi.

## Išnašos
Ryōji Arai

**Rjodži Arai** (, g. 1956 m. Jamagatoje, Jamagatos prefektūroje, Japonijoje) – vaikiškų knygų iliustruotojas. 2005 m. jam įteiktas prestižinis apdovanojimas – Astridos Lindgren premija.

## Nuorodos
* R. Arai asmeninis puslapis (japonų ir anglų k.)
Šarm el Šeichas (filmas)

**Šarm el Šeichas** () – 2010 m. Italijoje sukurta komedija.

## Turinys

Draudimo agentui Fabio atėjo sunkūs laikai: kompaniją, kurioje jis dirbo, įsigijo turtuolis Gvido Saračenis, kaip ir kito konkurento Dženaro verslą, ir abu agentai supranta, kad vienas iš jų neabejotinai bus atleistas. Prasideda varžytuvės, kuris labiau įtiks naujajam šeimininkui, į kurias įsijungia ir vyrų antrosios pusės. Galiausiai Fabio pavyksta įgyti pranašumą, kuomet jo jaunesnioji duktė Džulija  susipažįsta su Gvido anūku, tačiau šiedu dingsta dykumoje ir visa kompanija leidžiasi jų ieškoti.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Giorgio Panariello – Gvido Saračeni
* Enrico Brignano – Fabio Romano
* Maurizio Casagrande – Dženaro De Paskalis
* Cecilia Dazzi – Franka Romano
* Michela Quattrociocche – Martina Romano
* Laura Torrisi – Nina Saračeni
* Elena Russo – Sabrina De Paskalis
* Ludovica Bizzaglia – Džulija Romano
Luoja

**Luoja** () – kaimas Latvijoje, Saulkrastų savivaldybėje, prie Luojos upės, prie Murjanių–Sėjos vieškelio; Sėjos valsčiaus centras. 382 gyventojai (2021 m.). Kaime veikia kultūros namai, biblioteka, vaistinė ir dirba gydytojas. 2006–2021 m. buvo Sėjos savivaldybės administracinis centras.

## Šaltiniai
Meilė Ibizoje

**Meilė Ibizoje** ) – 2013 m. sukurta romantinė komedija.

## Turinys

Futbolininkas Kevinas ką tik pasirašė pelningą kontraktą, o jo draugė Elza, buvusi realybės šou nugalėtoja, rūpinasi tik savo nuotraukomis socialiniuose tinkluose ir artėjančiu gimtadieniu, kurio metu tikisi Kevino piršlybų. Dvi vyresnio amžiaus draugės Džekė ir Irma atvyksta pailsėti, tik viena tikisi kurortinio romano, o kita – tiesiog ramiai pabūti su knyga. Du pradedantys didžėjai broliai Dylanas ir Boidas įvairiais būdais mėgina susitikti su savo dievuku Arminu van Buurenu ir padovanoti savo įrašą, tikėdamiesi išgarsėti – visų šių žmonių keliai susiduria Ibizoje...

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Willeke van Ammelrooy – Omi Karla
* Jim Bakkum – Larsas
* Rick Engelkes – Leksas
* Kim Feenstra – Elza
* Jasper Gotlieb – Dylanas
* Marius Gotlieb – Boidas
* Simone Kleinsma – Irma
* Lone van Roosendaal – Džekė 
* Gigi Ravelli – Zara
* Armin van Buuren
Vasilijus Surikovas

**Vasilijus Surikovas** (, 1848–1916 m.) – Rusijos istorinio žanro tapytojas ir portretistas. Jo paveikslai laikomi XIX a. Rusijos istorinio tapybos žanro viršūne.

## Biografija
Vasilijus Surikovas gimė 1848 m. sausio 24 d. nuošaliame Rusijos imperijos Krasnojarsko mieste. Jo protėviai buvo kilę iš kazokų. 1869 m. V. Surikovas persikėlė į Sankt Peterburgą pasiryžęs tapti tapytoju. 1869–1875 m. jis mokėsi Imperatoriškojoje dailės akademijoje, nuo 1873 m. −  vadovaujamas P. Čistiakovo. 1874 m. laimėjo piniginį prizą už eskizą „Baltazaro puota“. Baigęs mokslus 1877−1878 m. V. Surikovas dirbo ties freskomis Kristaus Išganytojo sobore Maskvoje bažnyčios susirinkimų istorinėmis temomis. Dailininkas plačiai keliavo po Rusiją, lankėsi Sibire, Pavolgyje, Kryme. Taip pat keliavo po Europą: Vokietiją, Prancūziją, Austriją, Italiją, Šveicariją ir Ispaniją. 1881−1907 m. buvo peredvižnikų draugijos narys. 

1893 m. V. Surikovas tapo pilnateisių Imperatoriškosios dailės akademijos Sankt Peterburge nariu. Vasilijus Surikovas išgarsėjo istoriniais paveikslais, savo dailėje siekė perteikti istorinio įvykio dvasią. Tam pasiekti dailininkui teko atsisakyti akademinių istorinio žanro tapybos klišių, jis nesistengė tiksliai vaizduoti istorinių detalių. Geriausiais jo kūriniais laikomos ankstyvosios pagrindinės trys drobės: „Šaulių egzekucijos rytas“ (1881), „Menšikovas Beriozove“ (1883) ir „Bojarinė Morozova“ (1887), kurios turi autentiškos V. Surikovo jaunystės aplinkos Krasnojarske motyvų. „Ryte prieš šaulių sušaudimą“ vaizduojamas 1698 m. caro Petro I įvykdytas šaulių maišto numalšinimas. Petras I pats dalyvavo egzekucijoje. Paveiksle dailininkas, norėdamas sustiprinti dramos įspūdį, žymiai arčiau Kremliaus sienų pavaizdavo Šv. Bazilijaus soborą. Paveiksle „Bojarinė Morozova“ vaizduojamas epizodas iš XVII a. ortodoksų bažnyčios skilimo: senojo tikėjimo neatsisakiusi bojarinė Morozova apvežama aplink Maskvą, iš dešinės pusės vaizduojami jos pasirinkimą gerbiantys miestiečiai, iš kairės − niekinantys (bojarinė Morozova buvo uždaryta vienuolyne ir numarinta badu). Paveiksle žymios impresionizmo ir venecijietiškos dailės mokyklos įtakos. Vėlesniais metais V. Surikovas sukūrė patriotinių drobių: „Jermakas užkariauja Sibirą“ (1895), „Suvorovo žygis per Alpes“ (1899). Vasilijus Surikovas mirė 1916 m. kovo 19 d. Maskvoje.

## Darbų galerija
* V. Surikovo kūriniai chronologine tvarka

Vasily Surikov - Утро стрелецкой казни - Google Art Project.jpg| „Šaulių egzekucijos rytas“, 1881 m., Tretjakovo galerija
SurikovMenshikovBerezovo.jpg| „Menšikovas Beriozove“, 1883 m., Tretjakovo galerija
Vasily Surikov - Боярыня Морозова - Google Art Project.jpg| „Bojarinė Morozova“, 1887 m., Tretjakovo galerija
Vasily Surikov - Yermak's Conquest of Siberia - Google Art Project.jpg| „Jermakas užkariauja Sibirą“, 1895 m., Valstybinis rusų muziejus
Vasily Surikov - Suvorov Crossing the Alps in 1799 - Google Art Project.jpg| „Suvorovo žygis per Alpes“, 1899 m., Valstybinis rusų muziejus
Natalia Fed. Matveeva by Surikov (1909).jpg| „Natalija Matvejeva“, 1909 m., Charkovo dailės muziejus


## Šaltiniai

* Tretjakovo galerija 
* Encyclopaedia Britannica
Napoleonas ir aš

**Napoleonas ir aš** () – 2006 m. sukurta istorinė komiška drama apie Napoleono tremtį.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Daniel Auteuil – Napoleonas Bonapartas
* Elio Germano – Martinas Papučis
* Monica Bellucci – baronienė Emilija Speciali
* Sabrina Impacciatore – Diamantina Papuči
* Francesca Inaudi – Mirela
* Margarita Lozano – Paskalina
* Massimo Ceccherini – Kozimas Bartolinis

## Turinys

Elbos sala, 1814 m. jaunas mokytojas Martinas Papučis dėl savo politinių pažiūrų netenka darbo. Netrukus į salą atvyksta čia ištremtas Prancūzijos imperatorius Napoleonas ir Martinas nusprendžia jį nužudyti. Tačiau buvęs mokytojas neryžtingas ir galiausiai reikalai pakrypsta taip, jog jis tampa asmeniniu Napoleono sekretoriumi, lydinčiu jį kelionėse po salą ir tvarkančiu visą korespondenciją. Martinas niekaip nesiryžta įvykdyti savo plano, tačiau kuomet pasikėsinimą nesėkmingai mėgina įvykdyti kitas mokytojas, galiausiai apsisprendžia, tačiau nespėja: Napoleonas su naujai surinktais samdiniais išvyksta iš salos ir mėgina susigrąžinti valdžią. Vėl kyla karas, tačiau Napoleonas pralaimi ir vėl ištremiamas, šį kartą į Šv. Elenos salą. Martinas nusprendžia vykti ten, tačiau nespėja – Napoleonas miršta anksčiau...

## Apdovanojimai
Aitralė

**Aitralė** – upelis vakarų Lietuvoje, Žemaitijoje, Rietavo savivaldybėje; viena iš Aitrą (Jūros baseinas) sudarančių upių (arba Aitros kairysis intakas). Prasideda Ruškio kraštovaizdžio draustinyje, pelkyne prie Pribitkos kaimo. Teka šaltiniuota ir akmenuota vaga pro Lopaičių šventvietę, iš rytų supa Lopaičių piliakalnį. Toliau sraunia vaga teka pietų, pietvakarių kryptimi, paskui – Tverų pietinėmis apyrubėmis teka į vakarus ištiesinta vaga. Šioje vietoje toliau į vakarus nuteka Pilsupis – Palos intakas (Minijos baseinas), o Aitralė suka į pietus kaip Aitra. Kitur Aitros pradžia laikoma jos santaka su Lauke.

Turi kelis bevardžius intakus.

Lopaičių švenvietėje Aitralė prateka riedulyną. Pačiame aukštupyje patvenkta.

## Šaltiniai
Pasimatysim rytoj

**Pasimatysim rytoj** () – 2013 m. Italijoje sukurta komiška drama.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Enrico Brignano – Marčelo Santili
* Burt Young – Mario
* Francesca Inaudi – Flavija
* Ricky Tognazzi – Kamičiolis
* Giulia Salerno – Melanija
* Giorgia Wurth – Tina

## Turinys

Marčelo Santili gyvenimas paskutiniu metu nesiseka: jis neturi darbo, pajamų ir yra skolingas žmonai Flavijai alimentus. Ieškodamas išeities, jis nusprendžia paimti banke paskolą, laiduodamas savo močiutės namu, ir įkurti laidotuvių namus nedideliame miestelyje, kuriame gyvena tik pagyvenę žmonės. Marčelo tikisi, kad senoliai netrukus ims mirti vienas po kito, tačiau laikas bėga, kreditoriai spaudžia grąžinti skolas, o „klientų“ vis neatsiranda. Galiausiai miršta paties Marčelo močiutė, jis netenka jos namo ir, susidraugavęs su keliais senoliais, pradeda atrasti tikrąsias gyvenimo vertybes...
Tigrajai

**Tigrajai** – etninė grupė, gyvenanti šiaurės Etiopijoje bei pietų, centrinėje ir šiaurės Eritrėjoje. Nedidelės grupės taip pat gyvena Etiopijos Amherų regiono provincijose. Sudaro 95 proc. gyventojų Tigrajų regione ir 6,2 proc. gyventojų Etiopijoje. Bendras gyventojų skaičius – 4,5 mln. Dar 2,4 mln. gyvena kaimyninėje Eritrėjoje ir sudaro apie pusę jos gyventojų. Ten jie vadinami **tigrinjais**. Nuo Etiopijos tigrajų jie nesiskiria nei savo kalba, nei kultūra. 

Vartoja tigrajų kalbą (vadinama tigrinja), priklausančią semitų-chamitų kalbų šeimai. Ši kalba yra *[[de facto]]* valstybinė Eritrėjos kalba. Kalbančiųjų skaičius – 6,7 mln. žmonių.


Ethiopie-Ecoliers Tigray (2).jpg
Tigre (6175129370).jpg
Orthodox Woman, Tigray (9740243196).jpg
Tigray Lady, Ethiopia (11307164765).jpg
War, Famine and Peace, Tigray (9871597713).jpg


## Nuorodos

* Ethiopia: A Model Nation of Minorities
* Tigrajai (''etnolog.ru'')
Šašmatai

**Šašmatai** (, iš *chess* 'šachmatai' + *checkers* 'šaškės') – loginis stalo žaidimas sugalvotas, Saliamono Golombo 1948 metais. Vienas iš labiausiai žinomų žaidimų, kurie gali būti laikomi šachmatų ir šaškių mišiniais.

## Taisyklės

### Figūros
* **Pėstininkai,** gali eiti, kaip figūros šaškėse: jie gali paeiti, nekirsdami, vieną langelį įstrižai į priekį, tačiau kirsdami peršoka du langelius įstrižai į priekį per priešo figūrą į tuščią langelį, tuo pačiu pašalindami priešo figūrą. Nukirsti vieną ar daugiau figūrų, yra privaloma.
* **Karaliai** gali eiti kaip pakeistos šaškių figūros: tai yra ėjimai tokie patys kaip ir pėstininkų šiame žaidime, bet papildomai karalius gali eiti ir kirsti įstrižai atgal. Nukirsti vieną ar daugiau figūrų, yra privaloma.
* **Rikis** vaikšto ir kerta lygiai taip pat, kaip ir įprastuose šachmatuose. Nukirsti *nėra* privaloma.
* **Kupranugaris** turi savotišką pratęstą šachmatų žirgo ėjimą: jis eina vieną įstrižai ir du tiesiai. Šiuo ėjimu jis gali peršokti per kitą figūrą (kaip šokinėja žirgas), bet kupranugaris nukerta tik nusileidęs į langelį, kuriame stovi priešo figūra. Nukirsti *nėra* privaloma.

### Pakeitimas
Kai pėstininkas pasiekia paskutinę lentos eilutę, jo ėjimas baigiamas, ir pėstininkas gali būti pakeičiamas į karalių, rikį ar kupranugarį.

### Pradinės padėtys
* Balti: Karaliai c1, e1; Rikis a1; Kupranugaris g1; pėstininkai, a3, b2, c3, d2, e3, f2, g3, h2.
* Juodi: Karaliai d8, f8, Rikis h8; Kupranugaris b8; pėstininkai, a7, b6, c7, d6, e7, f6, g7, h6.
Juodiesiems priklauso pirmas ėjimas.

### Pergalės sąlygos
Žaidėjas, kuris nukerta visus priešininko karalius, laimi žaidimą. Taip pat, jei žaidėjas yra pato pozicijoje (negali judėti) pralaimi žaidimą.

## Šaltiniai
Jonas Feliksas Tarnovskis (1842)

**Jonas Feliksas Tarnovskis** (; 1777 m. gegužės 6 d., Dzikovo pilis, Tarnobžegas – 1842 m. gegužės 3 d. ten pat) – grafas, Lenkijos politinis ir visuomeninis veikėjas, kolekcionierius, istorikas.

## Biografija

Aristokratų, grafų Tarnovskių giminės atstovas, herbo „Leliva“ savininkas.

Buvo auklėjamas prižiūrint savo dėdės Tadeušo Časkio. Savo kelionių po Lenkiją ir užsienyje metu su dideliu entuziazmu rinko retas knygas ir rankraščius, taip pat meno kūrinius.

Po Vienos traktato, kuriant Lenkijos kongreso karalystę, buvo paskirtas referendariatu, po to senatoriumi-kaštelionu; taip pat buvo Valstybės tarybos ir švietimo komisijos narys.

Istorinių darbų autoriu, užsiėmė senovės literatūros kūrinių vertimu į lenkų kalbą. Buvo „mokslo draugų draugijos“ Varšuvoje narys, bendradarbiavo su imperatorišku Vilniaus universitetu, pirmouju rektoriumi kurio buvo jo žmonos Valerijos brolis – Jeronimas Stroinovskis.

1825 m. tapo Švento Stanislovo 1-mo laipsnio ordino kavalierius.

Grafas Tarnovskis ir jo žmona Valerija (iš Stroinovskių) pirmus reikšmingus pirkinius padarė būdami Italijoje 1803–1804 m. Jau XIX amžiaus pirmoje pusėje giminės dvare rinko labai vertingas meno kūrinių kolekcijas, tapybos, prabangos daiktus, didelę biblioteką ir archyvą, unikalius dokumentus, vertingas knygas, istorines relikvijas ir kita.

Po 1830 m. pastoviai gyveno giminės dvare Dzikove tarp savo kolekcijų.

## Nuorodos
* Ród Tarnowskich 
* ZAMEK W DZIKOWIE-SIEDZIBA TARNOWSKICH
Ignotas Karpis (1768)

**Ignotas Karpis ** (m. 1768 m. spalio 26 d.) – Žemaitijos teisėjas 1765–1768 m., Žemaitijos vaiskis 1756–1765, Polevo seniūnas 1764 m.

Buvo Stanislovo Augusto Poniatovskio elektorius 1764 m. nuo Žemaitijos seniūnijos.

## Literatūra
* Akt elekcyi Roku Tysiąć Siedemset Sześćdziesiątego Czwartego, Miesiąca Sierpnia, Dnia dwudziestego siódmego, s. 66.
* Urzędnicy Wielkiego Księstwa Litewskiego: spisy, t. 3: Księstwo Żmudzkie XV–XVIII wiek, pod red. Andrzeja Rachuby, oprac. Henryk Lulewicz, Andrzej Rachuba, Przemysław P. Romaniuk, Andrzej Haratym, Warszawa 2015, s. 244, 335.
Mikalojus Vladislovas Pšezdzieckis

**Mikalojus Vladislovas Pšezdzieckis** (1620–1683 m. spalio 11 d.) – LDK valstybinis veikėjas. Lietuvos tribunolo maršalka 1683 metais.

## Biografija
Kilo iš Pšezdzieckių giminės, herbo „Roch“ savininkas, Petro Povilo Pšezdzieckio sūnus.

1654–1667 m. karo tarp ATR ir Maskvos dalyvis.

Upytės stalininkas 1658–1666 m., Ašmenos stalininkas 1666–1667 m., Ašmenos vėliavininkas 1667–1670 m. Vilniaus pavaivadis 1668–1669 m. Ašmenos maršalka nuo 1670 m. Naugarduko kaštelionas nuo 1677 m.

Pasiuntinys į 1665–1676 m. seimus. Lietuvos tribunolo maršalka 1683 m.

## Literatūra
* Вяроўкін-Шэлюта У. Пшаздзецкія // Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. Т.2: Кадэцкі корпус – Яцкевіч / Рэдкал.: Г.П. Пашкоў (гал.рэд.) і інш.; Маст. З.Э. Герасімовіч. – Мн.: БелЭн, 2006. – 792 с.: іл. С. 477. ISBN 985-11-0315-2, ISBN 985-11-0378-0 (т. 2)

|-
Tomas Konstantas Osolinskis

**Tomas Konstantas Osolinskis** (1716-1782) – Krokuvos kanauninkas (1730), Nursko seniūnas (1739), Palenkės kardininkas (1778), Palenkės medžioklis (1783), Drohičino taurininkas (1785). 

Buvo pasiuntiniu nuo Nursko žemės į 1752 metų seimą. Buvo Čartoriskių konfederacijos narys 1764 metais ir pasiuntinys į 1764 metų konvokacinį seimą nuo Nursko žemės. 

Buvo baroko bažnyčios Ciechanuve, baigtos statyti 1739 metais fundatorius. Ten jis buvo palaidotas.
## Išnašos

## Literatūraa
* Polski Słownik Biograficzny (t. 24 s. 425)

## Nuorodos
Lopaičių akmuo su plokščiadugniu dubeniu

**Lopaičių akmuo su plokščiadugniu dubeniu** arba ***Žynių kapinių ribą žymintis akmuo*** – mitologinis akmuo Lietuvoje, Rietavo savivaldybėje, Tverų seniūnijoje, ~3 km į šiaurės rytus nuo Tverų, Ruškio kraštovaizdžio draustinyje, Lopaičių šventvietėje. Yra ~200 m į šiaurės rytus nuo Lopaičių piliakalnio, netoli Aitralės slėnio šlaito, šalia akmens, vadinamo „Žynio kapu“.

Tai žmogaus apdorotas rausvas stambiagrūdis netaisyklingo cilindro pavidalo granitinis akmuo. Jis maždaug 1,1x1,2 m dydžio, vos pailgas rytų–vakarų kryptimi, 0,6-0,8 m aukščio. Akmens viršutinėje plokštumoje, kiek arčiau rytinio krašto yra nebaigtas kalti, maždaug 33x25 cm dydžio ir iki 9 cm gylio dubuo, o akmens šonuose, maždaug iki 45 cm aukščio, matyti tašymo žymės. Akmuo kiek apskeldėjęs.

Akmuo patenka į Lopaičių pažintinio tako trasą. Jo aplinka sutvarkyta, pastatyta informacinė lenta, akmuo gausiai lankomas turistų, kurie čia degina žvakutes, palieka aukas.

## Šaltiniai
Onufrijus Bialozoras

**Onufrijus Bialozoras** – Upytės vaiskis 1765-1783.

Pasiuntinys nuo Upytės pavieto į Čaplico seimą 1766 metais. Buvo pasiuntiniu nuo Trakų vaivadijos į Repnino seimą.

## Literatūra

*  Dyaryusz Seymu Walnego Ordynaryinego Odprawionego w Warszawie Roku 1766, [b.n.s.]
* Urzędnicy Wielkiego Księstwa Litewskiego. Spisy, tom II: Województwo trockie. XIV-XVIII wiek pod redakcją Andrzeja Rachuby, Warszawa 2009, s. 564.

## Išnašos
Aleksejus Savrasovas

**Aleksejus Savrasovas** (, 1830–1897 m.) – XIX a. Rusijos tapytojas-peizažistas.
## Biografija
Aleksejus Savrasovas gimė 1830 m. gegužės 24 d. (gegužės 12 pagal tų laikų Rusijos kalendorių) Maskvoje, prekybininkų šeimoje. 1844−1850 m. mokėsi Maskvos tapybos, skulptūros ir architektūros mokykloje. 1854 m. tapo Rusijos dailės akademijos nariu su paveikslu „Oranienbaumo kaimynystėje“. 1857−1882 m. dėstė Maskvos mokykloje peizažinę tapybą, tarp jo mokinių buvo Isakas Levitanas ir Konstantinas Korovinas. Ankstyvieji A. Savrasovo peizažai turėjo romantizmo bruožų, brandesnieji kūriniai buvo realistinės pakraipos. 1862 ir 1867 m. jis lankėsi Šveicarijoje, Prancūzijoje, taip pat keliavo į Pavolgį. 1870 m. A. Savrasovas buvo vienu Kilnojamosios dailės parodų draugijos steigėjų, 1871 m. pirmojoje draugijos parodoje pademonstravo garsiausiu jo paveikslu minimą „Kovai sugrįžo“. Gyvenimo pabaigoje dailininko kūrybiškumas smuko, jis pradėjo girtuokliauti, gyveno skurdžiai. Aleksejus Savrasovas mirė 1897 m. spalio 8 d. (rugsėjo 26 pagal tų laikų Rusijos kalendorių) Maskvoje.

## Darbų galerija
* A. Savrasovo kūriniai chronologine tvarka

Alexej Kondratjewitsch Sawrassow 001.jpg| „Pavasariškas peizažas“, 1867 m., Tretjakovo galerija
Alexei Sarvrasov - Early Spring, High Water.JPG| „Potvynis ankstų pavasarį“, 1868 m., Valstybinis rusų muziejus
Alexej Kondratjewitsch Sawrassow 002.jpg| „Žiema“, apie 1870 m., Valstybinis rusų muziejus
Aleksey Savrasov - Грачи прилетели - Google Art Project.jpg| „Kovai sugrįžo“, 1871 m., Tretjakovo galerija
Savrasov pascher monastery.JPG| „Pečioros vienuolynas prie Žemutinio Naugardo“, 1871 m., Nižnij Novgorodo valstybinis dailės muziejus


## Šaltiniai

* Tretjakovo galerija 
* Encyclopaedia Britannica
Gabrielius Bialozoras

**Gabrielius Bialozoras** (m. prieš 1638 m. sausio 25 d.) – Upytės pakamaris 1622–1636 m., Lietuvos tribunolo maršalka 1635 m., Novomlinsko seniūnas.
Dalyvavo Livonijos kare, 1605 m. Kircholmo mūšyje. 1629 m. paveldėjo Pagirių dvarą Upytės (vėliau Vilkmergės) paviete. Vienas jo sūnų – Stanislovas (m. apie 1667 m.), Mstislavlio kaštelionas, paveldėjo Žižmus ir Linkaičius.

## Literatūra

* Artur Walden, Marszałkowie świeccy Trybunału Głównego Wielkiego Księstwa Litewskiego w latach 1633–1648, w: Czasopismo Prawno-Historyczne, t. LXV, 2013, z. 1, s. 167.
* Urzędnicy Wielkiego Księstwa Litewskiego, t. 2, Województwo trockie XIV–XVIII wiek, pod redakcją Andrzeja Rachuby, Warszawa 2009, s. 563.
Stanislavas Golskis

**Stanislavas Golskis** (, m. 1612) – ATR karinis veikėjas, Rusios (nuo 1603), Podolės vaivada (nuo 1599), Haličo kaštelionas (nuo 1594), Baro ir Letičyvo seniūnas.

## Biografija

Kaip karaliaus armijos rotmistras Stanislavas Golskis dalyvavo ATR-Maskvos 1577–1582 metų kare. Dalyvavo mūšiuose su totoriais.

Siekiant užtikrinti gynybą nuo totorių 1583 metais Karūnos didysis kancleris Janas Zamoiskis išsiuntė Stanislavą Golskį su pasiuntinybe pas Valachijos gaspadarį Michnį II. 1595 metais Stanislavas Golskis dalyvavo Jano Zamoiskio žygyje į Moldaviją, rezultate to buvo pasodintas į Moldavijos sostą Jeremijus Mogila. 1597 metais jis buvo pasiuntinybės sudėtyje, išsiustos į Osmanų imperiją.

1605 metais Stanislavas Golskis nupirko iš Mikalojaus Volskio Podgaicus ir Kozovą, Padaręs ją savo rezidencija. Zebžydovskio rokošo metu palaikė Žygimanto III Vazos pusę, Guzovo mūšyje kartu su Janu Potockiu vadovavo vėliavai karaliaus armijos centre.

1607–1611 metais Stanislavas Golskis keliavo po Prancūziją, Angliją, Ispaniją ir Italiją. Grįžęs į tėvynę vadovavo Karūnos armijai vietoje susirgusio Stanislovo Žolkievskio, atstatė totorių sugriautą 1610 metais Čortkovo pilį.

Stanislavas Golskis buvo palaidotas Švento Stanislovo dominikonų vienuolyne, Čortkove, pastatyto už jo auką.

## Šeima ir vaikai

Stanislavas Golskis buvo vedęs du kartus. Pirmą kartą vedė Kateriną Bučacką-Tvorovską, Jono Tvorovskio anūkę; santuoka buvo bevaikė. Antrą kartą vedė Aną Potocką, Podolės ir Kameneco kašteliono Andžejaus Potockio dukterį; santuoka taip pat buvo bevaikė.

## Išnašos

## Literatūra

* Бучач і Бучаччина

## Nuorodos
Kristupas Belžeckis

**Kristupas Belžeckis** – deputatas nuo Belzo vaivadijos į Karūnos tribunolą 1635/1636 metais, Belzo pasiuntinys į 1637 metų seimą, karaliaus sekretorius. 

## Literatūra

* Олексій Вінниченко, Депутати Коронного трибуналу 1632–1647 рр. // Вісник Львівського університету. Серія історична. Львів, 2009. Вип. 44, s. 292.
* Herbarz polski, t. I, Warszawa 1899, s. 158.
Andžejus Potockis (1609)

**Andžejus Potockis ** (apie 1553–1609) – ATR valstybinis veikėjas, karaliaus rotmistras, Podolės pataurininkas (1590), Belokamensko seniūnas, Podolės Kameneco kaštelionas (nuo 1607 metų).

## Biografija
Žymios magnatų Potockių giminės atstovas, herbo „Piliawa“ savininkas. Karūnos lauko sargybinio Mikalojaus Potockio (1517/1520–1572) ir Anos Čerminskos (1525–1579) antrasis sūnus. Broliai  –  Braclavo vaivados Jokūbas, Janas ir Stefanas.

Jaunystėje buvo Lenkijos karaliaus ir Lietuvos didžiojo kunigaikščio Žygimanto Augusto rūmuose. Jo keturi broliai buvo susiję su Podole, kur užėmė Podolės Kameneco kaštelionų pareigybes, Podolės Kameneco generalinių seniūnų ir mažiau svarbias pareigybes. Kaip rotmistras, Andžejus Potockis  kartu su broliais dalyvavo mūšiuose su rumunais, moldavais ir turkais. 1595 metais dalyvavo Lenkijos armijos žygyje į Moldaviją, kur tų pačių metų gruodžio 12 d. dalyvavo Sučavo mūšyje. Iki 1599 metų valdė dalį Auksinio Potoko.

Zebžydovskio rokošo metu Andžejus Potockis išsaugojo ištikimybę Lenkijos karaliui Zigmantui III Vazai. 1607 metų liepos 5 d. kartu su broliais dalyvavo rokošo dalyvių armijos sutriuškinime Guzovo mūšyje. Mūšyje Andžejus Potockis buvo sunkiai sužeistas, jį vos rado gyvą tarp daugelio užmuštų kūnų.

Buvo išrinktas pasiuntiniu į 1589 ir 1607 metų seimus. 1607 metais už nuopelnus tėvynei gavo Podolės Kameneco kašteliono pareigybę ir leidimą miestų įkūrimui nuosavose valdose.

## Šeima
Buvo vedęs du kartus. Pirma santuoka buvo su Sofija Piasecka, Floriano Piaseckio dukterimi. Vaikai:

* Mikalojus (m. 1613), karaliaus rūmininkas ir rotmistras
* Stanislovas (apie 1579–1667), Braclavo, Podolės, Kijevo, Krokuvos vaivada, Karūnos lauko ir didysis etmonas
* Jurgis (m. po 1615), karaliaus pulkininkas
* Jokūbas (m. po 1657), Podolės pataurininkis
* Ana Potocka (apie 1593–1623), 1-mas vyras Rusios vaivada Stanislavas Golskis, 2-ras vyras nuo 1612 metų, kunigaikštis Konstantinas Zaslavskis (m. 1615), 3-čias vyras nuo 1615 metų Voluinės kaštelionas, kunigaikštis Samuilas Koreckis (m. 1633)
* Kristina Potocka, 1-mas vyras Podolės Kameneco kaštelionas Aleksandras Chumieckis, 2-ras vyras Samuilas Zamechovskis

Antra santuoka buvo su Katerina Bučacka-Tvorovska (m. po 1627), Baro seniūno ir Podolės Kameneco pakamario Mikalojaus Bučackio Tvorovskio (m. 1595) ir Anos Magdelenos Radvilaitės (1553–1590) dukterimi. Vaikai:

* Kristupas (1600–1675), taurininkas, pastalininkis, stalininkas, raikytojas ir Lietuvos didysis pataurininkis
* Janas Teodorikas (1608–1664), Haličo pakamaris

## Nuorodos

* *Niesiecki К.* Korona polska przy złotej wolności starożytnymi wszystkich katedr, prowincji i rycerstwa klejnotami… . Lwów, 1740. t.3. 938 s.
Borisas Kustodijevas

**Borisas Kustodijevas** (, 1878–1927 m.) – XX a. pradžios Rusijos tapytojas, grafikas, iliustratorius, teatro dailininkas.
## Biografija
Borisas Kustodijevas gimė 1878 m. kovo 7 d. Astrachanėje. Jo tėvas buvo filosofijos profesorius, kuris dėstė vietos seminarijoje ir greitu laiku mirė. 1893−96 m. B. Kustodijevas lankė seminariją ir privačias dailės pamokas pas Pavelą Vlasovą, kuris savo ruožtu buvo V. Perovo mokiniu. Po to persikėlė į Sankt Peterburgą, kur 1896−1903 m. mokėsi Imperatoriškojoje dailės akademijoje, nuo 1898 m. − I. Repino klasėje. Kai I. Repinas buvo užsakytas sukurti didelių matmenų oficialų valstybės tarybą vaizduojantį paveikslą, jis asistentu pasirinko B. Kustodijevą. Maždaug tuo metu dailininkas sukūrė vieno savo įkvėpėjų, I. Bilibino portretą. 1903 m. vedė Juliją Prošinskają. Baigęs akademiją aukso medaliu 1904 m. B. Kustodijevas lankėsi Prancūzijoje ir Ispanijoje, 1907 m. − Italijoje ir 1909 m.− Austrijoje ir Vokietijoje. 

1905 m. B. Kustodijevas pradėjo kurti knygų iliustracijas ir tęsė tai iki gyvenimo pabaigos. Jis iliustravo žymių Rusijos klasikų N. Gogolio, M. Lermontovo, L. Tolstojaus knygas. 1909 m. priimtas į Imperatoriškąją dailės akademiją. Dėl stuburo tuberkuliozės ligos dailininkas apie metus laiko praleido Šveicarijoje. 1911 m. B. Kustodijevas tapo grupės „Meno pasaulis“ nariu. Jis buvo susipažinęs su impresionistine ir art nouveau daile. Jo paveikslai ryškių, šviesių ir kontrastuojančių spalvų, stilizuotų formų. 1911 m. jis įgyvendino teatro meninio apipavidalinimo projektą ir vėliau tęsė darbą teatre. 1916 m. dailininką pradėjo kamuoti paraplegija, jis daugiausiai laiko praleisdavo invalido krėsle, tačiau tai visai neatsispindi jo džiaugsminguose, vaikystės įspūdžių paveiksluose („Maslenica“, 1919). Po 1917 m. Spalio revoliucijos dailininkas nenutraukė aktyvios meninės veiklos, kūrė iliustracijas, bendradarbiavo žurnaluose, tapė ir dirbo teatro dailininku. 1923 m. jis įstojo į Revoliucinės Rusijos menininkų asociaciją. Borisas Kustodijevas mirė 1927 m. gegužės 28 d. Leningrade. Jo garsiausiu paveikslu įvardijama „Pirklio žmona“ (1918).

## Darbų galerija
* B. Kustodijevo kūriniai chronologine tvarka

Boris Kustodiyev - Масленица - Google Art Project.jpg| „Maslenica“, 1916 m., Tretjakovo galerija
Boris Kustodiev - Merchant's Wife at Tea - Google Art Project.jpg| „Pirklio žmona“, 1918 m., Valstybinis rusų muziejus
Maslenitsa kustodiev.jpg| „Maslenica“, 1919 m., Isako Brodskio muziejus, Sankt Peterburgas
Boris Kustodiev - Portrait of Fyodor Chaliapin - Google Art Project.jpg| „Fiodoras Šaliapinas“, 1922 m., Valstybinis rusų muziejus
Kustodiev russian venus.jpg| „Rusijos Venera“, 1925−26 m., Nižnij Novgorodo valstybinis dailės muziejus


## Šaltiniai

* Tretjakovo galerija 
* vinograd.su 
* *Кустодиев Борис Михайлович*. Директ-Медиа, 2010.
Adomas Antonas Belžeckis

**Adomas Antonas Belžeckis** – Belzo kaštelionas 1710 metais, Peremyšlio kaštelionas 1700-1710, Belzo stalininkas, Sandomiro konfederacijos narys 1704 metai.
## Šeima
Buvo vedęs tris kartus. Pirma žmona − Elena Sofija Vielhorska, Kijevo kašteliono duktė. Vaikai:
*Antonina − dominikonė 
*Katerina − Černigovo vaivados Juzefo Liubomirskio žmona

Antra žnoma − Dorota Belžecka, trečia − Ana Tšebuchovska.

## Literatūra

* Actum In Castro Sandomiriensi Sabbatho Ante Festvm Sanctorum Viti et Modesti [...] Proximo Anno Domini 1704, s. G2.
* Urzędnicy województwa ruskiego XIV-XVIII wieku. (Ziemie halicka, lwowska, przemyska, sanocka). Spisy". Oprac. Kazimierz Przyboś. 1987, s. 307.
Amharai

**Amharai** – antroji pagal gausumą tautinė grupė Etiopijoje. Amherų regiono provincijose sudaro daugumą. Jų skaičius siekia apie 20,33 mln. žmonių. Išpažįsta krikščionybę – priklauso Etiopijos ortodoksams. Taip pat yra musulmonų ir judėjų. Pagrindinis tradicinis užsiėmimas – ariamoji žemdirbystė (kukurūzai, sorgai, ankštinės kultūros). Kai kurie amharai augina galvijus.

Kalba semitų kalbų grupei priklausančia amharų kalba. Be amharų, ją vartoja ir kitos tautinės grupės, todėl yra apie 26 mln. vartotojų, daugiausiai Etiopijoje (valstybinė kalba), taip pat kaimyninėse šalyse: Eritrėjoje, Somalyje, rytų Sudane.


Äthiopien Mantel der Kaiserin Taytu Linden-Museum.jpg|Amharų drabužis
An Orthodox priest with a cross.jpg|Ortodoksų šventikas Amherų regione
Brooklyn Museum 82.102.2 Processional Cross.jpg|Amharų apeiginis kryžius
Assumption of the Virgin and God the Father Holding an Orb, Coptic Christian manuscript, Ethiopia, Amhara people, miniature c. 1960, text 19th century, tempera on parchment, wood - Chazen Museum of Art - DSC01764.JPG|Krikščioniška amharų knyga, XIX a.


## Nuorodos

* Afrikos tautos. Amharai
Éder

**Éder** arba **Eder** gali reikšti:

* Éder Citadin Martins – Italijos futbolininkas.
* Éderzito António Macedo Lopes – Portugalijos futbolininkas.
* Eder Sánchez – Meksikos tolimųjų nuotolių ėjikas.
Éderzito António Macedo Lopes

**Ederzitas Antonijus Masedas Lopešas**, trump. **Ederis** (g. 1987 m. gruodžio 22 d. Bisau) – Bisau Gvinėjoje gimęs Portugalijos futbolininkas, puolėjas. Atstovavo Portugalijos rinktinei.

## Karjera
1999 m. žaidė ADC Adémia jaunimo komandoje. Vėlesniais metais rungtyniavo FC Oliveira do Hospital, GD Tourizense, A. Académica de Coimbra OAF, SC Braga, Swansea City AFC. 

Nuo 2016 m. atstovavo Lille OSC (Prancūzija). Nuomos pagrindais buvo perleistas Maskvos „Lokomotiv“ (Rusija).

2018–2021 m. atstovavo Maskvos „Lokomotiv“ (Rusija), o 2021–2022 m. priklausė Al-Raed (Saudo Arabija).

## Rinktinė
Éder pasirinko atstovauti Portugalijos rinktinei. 2012 m. rugpjūčio mėn. buvo pakviestas į 2014 m. pasaulio futbolo čempionato atrankos rungtynes prieš Liuksemburgą. Rungtynėse nežaidė. 

2012 m. rugsėjo 11 d. rungtynėse prieš Azerbaidžaną. Susitikimą pradėjo ant atsarginių suolelio, o aikštelėje pasirodė po keitimo vietoje Hélder Postiga paskutinėmis rungtynių minutėmis.

Žaidė 2014 m. pasaulio taurėje.

2015 m. birželio 16 d. pelnė savo pirmąjį įvartį draugiškose rungtynėse prieš Italiją Stade de Genève stadione.

Euro 2016 m. čempionato finalinėse rungtynėse prieš Prancūziją pelnė vienintelį rungtynių įvartį.

## Dalyvavimas čempionatuose

|}

## Išnašos

## Nuorodos
* Transfermarkt
Sportland

„**Sportland**“ – didžiausias sporto prekių ir atletiškos laisvalaikio () mados prekybos tinklas Baltijos šalyse.

„Sportland“ Baltijos šalyse valdo savo prekės ženklu pažymėtas parduotuves bei „Timberland“, „O'Neill“ ir „Nike“ parduotuves. „Sportland International Group“ įmonė iš viso turi 80 parduotuvių, kurių bendras plotas yra 39 000 m².

1997 m. įkurta, kaip UAB „Sportline“, kuri vėliau tapo UAB „Sportland“. 2013 m. „Sports Direct“ bendrovė įsigijo 60 % „Sportland“ bendrovės akcijų.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* „Sportland“ žurnalas
Sporto prekės

**Sporto prekės** – sporto įranga, apranga bei avalynė pritaikyta profesionaliam sportui ir aktyviam laisvalaikiui. 

Pastaruoju metu ryškėja atletiškos laisvalaikio () mados linkmė, kuri šiai pramonės šakai atneša vis daugiau pajamų. Pavyzdžiui, 2015 m. Jungtinėje Karalystėje atletiška laisvalaikio mada atnešė £6 mlrd. pajamų sporto ir aktyvaus laisvalaikio prekių gamintojams.

## Šaltiniai
Sietuvos kūlgrinda

**Sietuvos kūlgrinda** arba ***Reistrų (Burbiškių, Dargių) kūlgrinda*** – grįstas pelkių kelias (kūlgrinda), esantis Žemaitijoje, Šilalės rajone, Varnių regioniniame parke, tarp Burbiškių, Reistrų ir Dargių kaimų. Sudaro trys dalys. Pirmoji kūlgrindos dalis eina per patį Sietuvų upelį, jungiantį Lūksto ir Paršežerio ežerus bei Švedų prūdo pelkę. Išlikę takai, akmenimis grįsta seno kelio dalis (akmenys vidutinio dydžio, grindinys uždumblėjęs). Antroji, pietrytinė, dalis prie Reistrų kaimo eina per Paršežerio pelkę. Jos grindinio akmenys vidutinio dydžio, grindinys po vandeniu vietomis gerai juntamas, kitur uždumblėjęs.

Pirmosios kūlgrindos ilgis 250 m. Kitos dvi kūlgrindos atitinkamai 180 ir 150 m ilgio, jų plotis 3–4 m. Sietuvos pelkės gylis 5–7 m, virš kūlgrindos – ~0,5–1,5 m.

Sietuvos kūlgrinda minima jau XIV a. kryžiuočių karo kelių aprašymuose. Tai buvęs svarbus kelias, jungęs kairiojoje Lūksto–Paršežerio ežerų ir pelkių sistemoje buvusią Paršpilio pilį (dab. Burbiškių piliakalnis), su pilimis rytuose (Bilionių piliakalnis, Girgždūtė). Dabar per Sietuvos kūlgrindą eina 2 km ilgio pažintinis takas. Tai vienintelė kūlgrinda Lietuvoje, pritaikyta lankytojams.

## Šaltiniai