open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Berkanas

**Berkanas** (, ) – miestas šiaurės rytų Maroke, įsikūręs Tarifos lygumoje, prie Viduržemio jūros, netoli sienos su Alžyru.

Berkanas vadinamas Maroko citrusinių vaisių pramonės sostine. Aukštos kokybės šviežių vaisių ir daržovių gausu ištisus metus. Miesto centre yra didelė apelsino statula. Šalia Berkano yra populiarus Viduržemio jūros kurortas Saidija. Miesto komercinėje ir verslo zonoje yra daugybė kavinių ir juvelyrinių dirbinių parduotuvių.

Vietiniai gyventojai kilę iš berberų genčių, tačiau atvykėliai iš kitų šalies vietų, dažniausiai yra arabų kilmės. Miesto pavadinimas vietinių berberų amazighų kalba reiškia *juodasis*.

## Istorija
Iki prancūzams užimant Maroką, tai buvo maža gyvenvietė. 1917 m. čia gyveno vos 368 žmonės. Okupacinė valdžia siekė, kad kalnuose gyvenančios gentys įsikurtų mieste, todėl visaip skatino jo augimą. Dėl palankios geografinės padėties ir pelną nešančios citrusinių vaisių pramonės miestas augo. 1936 m. jame gyveno 3 600 žmonių ir dėl migrantų antplūdžio vis augo. 1960 m. šis skaičius viršijo 20 tūkst., 1982 m. jau buvo daugiau nei 60 tūkst.

## Sportas
* RS Berkane – futbolo klubas; rungtyniavo Botola pirmenybėse.
* Savivaldybės stadionas, talpinantis 15 tūkst. žiūrovų;

## Šaltiniai
Lenkai (reikšmės)

**Lenkai** gali reikšti:
* tautos:
** lenkai Europoje
** lenkai Centrinėje Amerikoje;
* gyvenvietės:
** Šilutės rajone;
** Lenkai (Lagernojė) Rusijoje, Kaliningrado srities Krasnoznamensko rajone.
Acokavų tvenkinys

**Acokavų tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Radviliškio rajone, 6 km į šiaurės vakarus nuo Šiaulėnų, Acokavų kaime. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Pjaunio intako Gyvatinikės intakas, Šušvės baseinas) 0,9 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus – 0,16 km, plotis – iki 0,075 km. Altitudė 133,3 m. Krantai neaukšti. Vakarinėje pakrantėje telkšo 0,12 ha tvenkinėlis, į šiaurės vakarus plyti pievos, į pietryčius auga miškelis. 

## Šaltiniai
Žeimelio tvenkinys

**Žeimelio tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Pakruojo rajone, Žeimelio miestelio pietiniame pakraštyje. Sudarytas užtvenkus B-5 upelį (Beržtalio intakas, Yslykio upės baseinas) prie pat jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,25 km, plotis – iki 0,11 km. Altitudė 39,6 m. Krantai žemi, ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Tvenkinį supa miškelis. Aplinkui plyti dirbami laukai. Į pietus įsikūręs Akmenėlių kaimas. Vakarine pakrante eina kelias , yra įrengta Žeimelio poilsiavietė. Rytine pakrante teka Beržtalis.

## Šaltiniai
Aterkas

**Aterkas** () arba **Chesenrizas** () – gyvenvietė vakarų Azerbaidžane, nepripažintoje Arcacho Respublikoje (iki 2017 m. Kalnų Karabacho Respublikoje). Yra Mardakerto rajone, ant Tertero upės kranto. Dauguma gyventojų – armėnai.

## Istorija
Aterkas formavosi viduramžiais, apie X a., kaip svarbus prekybinis centras kelyje iš Dvinos į Bardą. XII a. jis tapo Chačeno kunigaikštystės sostine, ir iš čia valdė vietinė kunigaikščių linija. Jų tiesioginėje priklausomybėje buvo Dadivanko vienuolynas.

Nuo XIII a. Chačeno centrui persikėlus į Chačeno upės baseiną, Aterkas prarado savo strateginę padėtį, tačiau išliko kaip svarbi gyvenvietė. Kraštą kolonizuojant tiurkams musulmonams, jam prigijo ir tiurkiškas pavadinimas Chesenrizas. 1912 m. gyvenvietėje buvo priskaičiuojama 1192 gyventojai, daugiausia armėnai.

Miestelis labai nukentėjo per Kalnų Karabacho karą 1988–1994 m., nes čia vyko daug susirėmimų tarp armėnų ir azerių armijų. 1992 m. vietos armėnai buvo priverstinai iškeldinti, o vėliau miestelis kelis kartus ėjo iš rankų į rankas. Tik 1993 m. valdžią čia perėmė armėnai, ir į miestelį galėjo grįžti jo gyventojai.

## Išnašos
Krasnojarsko Stolbai

**Krasnojarsko Stolbai** () – rezervatas Rusijoje, Krasnojarsko krašte, Jenisiejaus dešiniajame krante, tuoj į pietus nuo Krasnojarsko. Įkurtas 1925 m.

Rezervate saugomas Rytų Sajano šiaurės vakarinių atšakų gamtinis kompleksas. Stolbus riboja Jenisiejaus dešinieji intakai: šiaurės rytuose – Bazaicha, pietuose ir pietvakariuose – Mana ir Bolšaja Sliznevka. Kalnų šlaitai statūs. Rezervato įžymybė – apie 80 grupių granito sienito atlikuonių (stulpų, t. y., „stolbų“), kurių vidutinis aukštis 60–90 m, didžiausias apie 100 metrų. Yra karstinių urvų (gylis iki 100 metrų).

Teritorijoje auga taiga, kurioje vyrauja kėniai, pušys ir maumedžiai. Rezervate auga ~740 induotinių augalų ir 260 samanų rūšių (saugomos rūšys: svogūninė kalipsė, plačialapė klumpaitė, didžiažiedė klumpaitė, plačialapė gegūnė, šalmuotoji gegužraibė ir kt., reliktinė sibirinė liepa). Veisiasi apie 60 rūšių žinduoliai (maralai, kabargos, stirnos, sabalai, lūšys, azijiniai burundukai, stepiniai šeškai), peri apie 200 rūšių paukščiai (jerubės, ereliai žuvininkai, kilnieji ereliai ir kt.).

Plėtojamas turizmas, alpinizmas (apylinkių gyventojų vadinamas „stolbizmu“ ir praktikuojamas jau 150 metų). Stolbų šiaurinėje dalyje (prie Krasnojarsko) yra rezervato rekreacinė zona (plotas apie 14 km²).


Zapovednik Stolby Krasnojarskij Kraj 14.jpg|Rezervato reginys rudenį
RU Krasnoyarsk Stolby Nature Sanctuary 0002.jpg|Šv. Inokentijaus koplytėlė
Заповедник столбы, Зимний пейзаж.jpg|Stolbų kraštovaizdis žiemą
Вид с Четвёртого столба.jpg|Reginys nuo Ketvirtojo Stulpo


## Šaltiniai
Kivačo rezervatas

**Kivačo rezervatas** (, ) – rezervatas Rusijoje, Karelijoje, Kondopogos rajone, 20 km į šiaurės vakarus nuo Kondopogos. Įkurtas 1931 m.

Rezervate saugomas vienas didžiausių Europos krioklių – Kivačas, krentantis Sunos upėje. Taip pat saugomi būdingi taigos gamtiniai kompleksai. Banguota moreninė lyguma. Kai kur į paviršių išeina kristalinės uolienos; ledynų nugludinti jų masyvai sudaro mutonus. Daug ežerų, pelkių. Miškai (pušynai, eglynai) užima 82 % teritorijos.

Rezervate aptiktos 47 žinduolių rūšys (briedžiai, rudieji lokiai, lūšys, vilkai, lapės, barsukai, audinės, usūriniai šunys), 222 paukščių rūšys (tetervinai, kurtiniai, jerubės, griežlės, lėliai, geltonsnapiai narai, ereliai žuvininkai, didieji apuokai, didieji ereliai rėksniai ir kt.), 3 roplių rūšys, 18 žuvų rūšių.


Sorbus and stone (Kivach Nature Reserve).JPG|Šermukšnis rezervate
Дендрарий у водопада Кивач.jpg|Dendrariumas
Kivach P7190549 2200.jpg|Sunos upė
Рассвет на Сухой Ламбе.jpg|Rezervato pelkaitė (Sausoji Lamba)


## Šaltiniai
Toras (geomorfologija)

**Toras**, **uolota viršukalnė** () – didelė, nieko neprilaikoma uolienų atodanga, staigiai kylanti iš kalvos viršūnės ar kalvagūbrio šlaito. Pietvakarių Anglijoje terminas *toras* dažnai yra vartojamas paprasčiausioms kalvoms pavadinti, nepaisant to, ar jos atitinka apibrėžimą, ar ne. Torais dažniausiai vadinamos aukščiausios Dartmūro ir Bodmino dykros viršukalnės.

## Susiformavimas

Torai susidaro dėl uolienų, dažniausiai granito, skalūnų, dacito, diabazės, ignimbrito ar smiltainio, erozijos ir dūlėjimo. Torų aukštis dažniausiai būna žemesnis nei 15 m.

Iki šiol tarp mokslininkų buvo iškelta nemažai hipotezių, bandančių paaiškinti šių viršukalnių kilmę, ir tai tebėra populiari geologų, geomorfologų ir fizinių geografų diskusijų tema. Manoma, kad torai susikūrė geomorfinių procesų, kurių tipai ir trukmė skyrėsi pagal regioninius ir vietinius klimato bei uolienų skirtumus, dėka.

Pavyzdžiui, Dartmūro granitas susiformavo maždaug prieš 280 milijonų metų, kuomet skystas granitas pradėjo vėsti ir kietėti. Ant sukietėjusio granito susidarė uolienų, daugiausiai skalūno ir smiltainio, danga. Netrukus ši danga suiro. Pasišalinus viršutiniam sluoksniui, dingo jo spaudimas, todėl apačioje buvęs granitas galėjo plėstis į viršų, taip suformuodamas torus. Vietose, kuriose uolienų lūžiai buvo labai nedideli, dideli kristalai, negalėję patekti į tarpus, paviršiuje lengvai suirdavo, sudarydami regolitą. Regolitas greitai suirdavo dėl solifliukcijos arba kai augmenijos neapsaugotas paviršius buvo paprasčiausiai nuplaunamas. Tai dažniausiai nutikdavo užsitęsus šalčio laikotarpiams kvartero ledynmečio metu.

Vietose, kuriose uolienų lūžiai buvo neįprastai platūs, susidarę uolienų blokai nesuirdavo, o sukritę vienas ant kito sudarydavo dabartinius torus. Kartais apatiniai uolienų blokai dėl temperatūrų pokyčio atsiskiria nuo viršutinių, taip suformuodami balansuojančias uolas. Taip pat dėl dūlėjimo kalvose atsirado žiediniai „uolienų baseinai“, susidarantys kaupiantis vandeniui, kuris pakartotinai užšąla ir vėl atitirpsta.

Geologai ištyrė 28 Dartmūro torus. Tyrimas parodė, kad dauguma jų yra stebėtinai jauni – jaunesni nei 100 000 metų. Nė vienas toras nebuvo senesnis nei 200 000 metų. Šie torai tikriausiai susiformavo prasidėjus paskutiniajam didžiajam ledynmečiui. Priešingai Škotijos Kerngormo kalnams, kuriuose taip pat labai didelė granito koncentracija, o seniausių torų amžius siekia nuo 200 000 iki 675 000 metų. Manoma, kad taip yra dėl sausesnio, labiau arktinio klimato.

## Šaltiniai
Karališkasis nacionalinis parkas

**Karališkasis nacionalinis parkas** () – saugoma gamtos teritorija Australijoje, Naujojo Pietų Velso valstijoje, Sidnėjaus aglomeracijos pietinėje dalyje, 29 km į pietus nuo miesto centro. Plotas 15 068 ha. Įkurtas 1879 m. – seniausias Australijoje ir antras pagal senumą pasaulyje (po Jeloustono nacionalinio parko). Iki 1955 m. vadintas tiesiog „Nacionaliniu parku“, dabartinis pavadinimas suteiktas karalienės Elžbietos II vizito Australijoje 1954 m. garbei. 2006 m. gruodį įtrauktas į Australijos nacionalinio paveldo sąrašą.

Parkas užima gilių slėnių išraižytą Voronoros plynaukštės dalį Tasmano jūros pakrantėje tarp Sidnėjaus ir Vulongongo miestų. Šiaurėje parką riboja Hakingo upės estuarija, vakaruose – Sidnėjaus–Vulongongo geležinkelis. Pietuose parkas baigiasi ties Otfordo gyvenviete. Jūros pakrantei būdingos stačios uolos su įsiterpusiomis nedidelėmis įlankomis ir paplūdimiais. Parko teritorijos geologinį pagrindą sudaro triaso sistemos Hoksberio smiltainis, vietomis padengtas naujesniais Vajanamatos skalūno sluoksniais.

Parkas pasižymi didele bioįvairove palyginti mažame plote. Jo teritoriją dengia krūmynai, atogrąžų miškai, drėgnieji eukaliptų miškai, žole apaugę retmiškiai, sūriavandenės ir gėlavandenės šlapynės. Parke suskaičiuota virš 1000 augalų rūšių, iš kurių 26 – retos arba nykstančios. Aptikta 43 žinduolių (iš jų 16 – šikšnosparnių), 241 paukščių (iš jų 140 – sėslios), 30 varliagyvių, 40 roplių ir šimtai bestuburių rūšių.

Parke gausu kusų, nykštukinių voverinių skraiduolių, šikšnosparnių, valabių, pasitaiko koalų. 26 iš 43 žinduolių rūšių registruotos drėgnojo eukaliptų miško ir atogrąžų miško ekosistemose Hakingo upės baseine. Labiausiai žinomos ir gausiausios paukščių populiacijos – didžiųjų geltonkuodžių kakadu, raudonųjų rozelų, juodųjų geltonausių kakadu, kukabarų, daugiaspalvių loriketų. Uolose prie Hakingo upės lizdus suka lyrauodegiai. Parke yra ir introdukuotų žinduolių bei paukščių rūšių (kačių, šunų, lapių, danielių, karčiuotųjų zambarų, graužikų, ančių ir kitų), kai kurias iš jų stengiamasi išnaikinti.

Parkas daugiausiai lankomas Sidnėjaus poilsiautojų. Populiariausia veikla – žygiai pėsčiųjų takais, piknikų rengimas, banglenčių sportas, žvejyba. Yra išlikusių aborigenų uolų piešinių.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Royal National Park , NSW National Parks and Wildlife Service
Togo Pirmasis divizionas

**Togo Pirmasis divizionas** – Togo futbolo čempionatas, kuris buvo įkurtas 1961 m. po šalies nepriklausomybės paskelbimo.

## Komandos
Čempionatuose būdavo 14 ekipų, o 2021 m. dalyvavo 16 komandų. 
## 2025–2026 m. sezono dalyvės

## Sezonai
### Galutinė lentelė (2024–2025 m. sezonas)
; 2024–2025 m. Championnat National de 1ère Division

### Galutinė lentelė (2023–2024 m. sezonas)
; 2023–2024 m. Championnat National de 1ère Division

[*] AS Togo-Port pervadintas ir tapo AC Barracuda

### Galutinė lentelė (2022–2023 m. sezonas)

; 2022–2023 m. Championnat National de 1ère Division

## Istorija
Paskelbus nepriklausomybę, nuo 1961 m. vyko Togo futbolo čempionatai.
 
2019–2020 m. dėl pandemijos buvo sustabdytas ir nebeatnaujintas.

## Nugalėtojų sąrašas
Čempionais yra tapę šie klubai: 

*1961 : Étoile Filante (Lomé)
*1962 : Étoile Filante (Lomé)
*1963 : *nežinoma, kas tapo čempionais*
*1964 : Étoile Filante (Lomé)
*1965 : Étoile Filante (Lomé)
*1966 : Modèle Lomé
*1967 : Étoile Filante (Lomé)
*1968 : Étoile Filante (Lomé)
*1969 : Modèle Lomé
*1970 : Dynamic Togolais (Lomé)
*1971 : Dynamic Togolais (Lomé)
*1972 : Modèle Lomé
*1973 : Modèle Lomé
*1974 : Lomé 1
*1975 : Lomé 1
*1976 : Lomé 1
*1977 : *nevyko*
*1978 : AC Semassi (Sokodé)
*1979 : AC Semassi (Sokodé)
*1980 : OC Agaza (Lomé)
*1981 : AC Semassi (Sokodé)
*1982 : AC Semassi (Sokodé)
*1983 : AC Semassi (Sokodé)
*1984 : OC Agaza (Lomé)
*1985 : ASFOSA (Lomé)
*1986 : ASFOSA (Lomé)
*1987 : Doumbé (Sansanné-Mango)
*1988 : ASKO Kara (Kara)
*1989 : ASKO Kara (Kara)
*1990 : Ifodje (Atakpamé)
*1991 : *nevyko*
*1992 : Étoile Filante (Lomé)
*1993 : AC Semassi (Sokodé)
*1994 : AC Semassi (Sokodé)
*1995 : AC Semassi (Sokodé)
*1996 : ASKO Kara (Kara)
*1997 : Dynamic Togolais (Lomé)
*1998 : *nevyko*
*1999 : AC Semassi (Sokodé)
*2000 : *čempionatas nebaigtas*
*2001 : Dynamic Togolais (Lomé)
*2002 : AS Douanes (Lomé)
*2003–2004 : Dynamic Togolais (Lomé)
*2004–2005 : AS Douanes (Lomé)
*2005–2006 : Maranatha (Fiokpo)
*2006–2007 : ASKO Kara (Kara)
*2007–2008 : *nevyko*
*2009 : Maranatha (Fiokpo)
*2010 : *nevyko*
*2011–2012 : Dynamic Togolais (Lomé)
*2013 : Anges (Notsè)
*2014 : AC Semassi (Sokodé)
*2015 : *nevyko*
*2016–2017 : AS Togo-Port
*2017–2018 : US Koroki (Tchamba)
*2018–2019 : ASC Kara (Kara)
*2019–2020 : ASKO Kara (Kara)
*2021 : ASKO Kara (Kara)
*2021–2022 : ASKO Kara (Kara)
*2022–2023 : ASKO Kara (Kara)
*2023–2024 : ASKO Kara (Kara)
*2024–2025 : ASC Kara (Kara)
*2025–2026 : TBA

## Lygos nugalėtojai
; Čempionų sąrašas (nuo 1961. sezono)
* AC Semassi FC net 10 kartų tapo šalies čempionais. Tai yra Togo rekordas.

## Išnašos

## Nuorodos
* FTF TOGO svetainė
* SOCCERWAY
* RSSSF svetainė
Ittihad Tanger

**IR Tanger** arba **Ittihad Riadhi de Tanger** (logiškai Union Sportive de Tanger), sutrumpintai žinomas kaip **IRT** – Maroko sporto klubas, įsikūręs Tanžero mieste. IRT turi krepšinio, tinklinio, rankinio, futsalo bei moterų futbolo skyrius.

## Istorija
Klubas įkurtas 1919 m., kai susijungė Ittihad  *[[Renaissance de Tangier]]* ir *[[FC Iberia]]*. 

2014–2015 m. tapo antros pakopos nugalėtojais ir pateko į Botola. 

2017–2018 m. tapo šalies čempionais. Tai vienintelis klubo titulas per visą klubo istoriją.

## Pasiekimai
*  **[[Botola]]: 1**
:: Čempionai: 2017–2018 m.
:: Antrioji vieta: 1989-1990 m.
*  **Maroko futbolo taurė: 0**
:: Nugalėtojai: 0
:: Finalininkai: 0

## Sezonai

Šaltiniai: RSSSF duomenų bazė, Soccerway.

## Spalvinė gama

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia balta mėlyna apranga. 

## Stadionas
Namų rungtynes klubas žaidžia Tanžero didžiajame stadione, kuris vadinamas ibn Batuto stadionu (); talpina 45 tūkst. žiūrovų.

## Garsesni žaidėjai
*   Mohamed Amsif
*   Adil Chihi
*   Soufian El Hassnaoui
*  Ahmed Reda Tagnaouti
*  Talal El Karkouri

## Garsesni treneriai
*  Jorvan Vieira (1984–1986 m.)
*  Abdelhak Benchikha (2015–2017 m.)

## Išnašos

## Nuorodos
* Facebook paskyra
* Instagram paskyra
* SOCCERWAY 
* Transfermarkt 
* Globalsportsarchive
Šiaulėnų tvenkinys

**Šiaulėnų tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Radviliškio rajone, Šiaulėnų miestelio pietinėje dalyje. Sudarytas Šušvės upės slėnio pietinėje pakrantėje. Tvenkinys stačiakampio formos. Tvenkinio ilgis iš vakarų į rytus – 0,14 km, plotis – iki 0,085 km. Altitudė 115,5 m. Krantai neaukšti, statoki, apaugę pavieniais medžiais. Aplinkui plyti dirbami laukai. Tvenkinys nenutekantis.

## Šaltiniai
ASKO Kara FC

**Karos ASKO** arba **ASKO Kara**, o angliškuose šaltiniuose žinomas kaip **Association Sportive de la Kozah Football Club** arba **ASKO** – Togo futbolo klubas]], įsikūręs Karoje. 

Namų rungtynes klubas žaidžia Karos savivaldybės stadione (), talpinančiame 10 tūkst. žiūrovų.

## Istorija
Klubas įkurtas 1974 m. 2019–2020 m. pirmavo čempionate ir dėl pandemijos jį sustabdžius, buvo paskelbti čempionais.

## Pasiekimai
;  **[[Togo Pirmasis divizionas|Pirmasis divizionas]]:**
: **Čempionai (9)**: 1988, 1989, 1996, 2007, 2020, 2021, 2021–2022, 2022–2023, 2023–2024 m.
;  **Togo futbolo taurė: 4**
:: Nugalėtojai: 1975, 1976, 1987, 1995 m.

## Sezonai

## Spalvinė gama

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia tradicine apranga. 

## Išnašos

## Nuorodos
* Facebook paskyra
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
AC Semassi FC

**AC Semassi**, o angliškuose šaltiniuose žinomas kaip **AC Semassi Football Club** bei **Semassi Football Club de Sokodé** – Togo futbolo klubas, įsikūręs Sokodėje.

Namų rungtynes klubas žaidžia Sokodės savivaldybės stadione (), talpinantis 10 tūkst. žiūrovų.

## Istorija
Klubas įkurtas 1978 m. Daugkartiniai šalies čempionai; šį titulą iškovojo net dešimt kartų, tai yra šalies rekordas.

2019–2020 m. čempionatas buvo sustabdytas dėl pandemijos. Tuo metu ekipa buvo dešimtoje vietoje.

## Pasiekimai
*  **[[Togo Pirmasis divizionas|Pirmasis divizionas]]: 10**
: **Čempionai:** 1978, 1979, 1981, 1982, 1983, 1993, 1994, 1995, 1999, 2014 m.
*  **Togo futbolo taurė: 3**
: Nugalėtojai: 1980, 1982, 1990 m.

## Sezonai

## Spalvinė gama

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia raudona apranga. 

## Išnašos

## Nuorodos
* Facebook paskyra
* SOCCERWAY 
* FLASHSCORE
* Transfermarkt 
* Globalsportsarchive
ASC Kara

**Karos ASC** arba **ASC Kara**, o angliškuose šaltiniuose žinomas kaip **Association Sportive des Conducteurs de Kara** arba **ASC** – Togo futbolo klubas]], įsikūręs Karoje. 

Namų rungtynes klubas žaidžia Karos savivaldybės stadione (), talpinančiame 10 tūkst. žiūrovų.

## Istorija
2016–2017 m. tapo Antrojo diviziono nugalėtojais ir nuo 2017–2018 m. sezono rungtyniavo Pirmame divizione.

2018–2019 m. tapo šalies čempionais.  2019–2020 m. čempionatas dėl pandemijos buvo sustabdytas, tuo metu ASC buvo trečioje vietoje.

2021 m. buvo antroje vietoje, 2022 m. vįl antri, o 2022–2023 m. dar kartą liko antroje vietoje.

## Pasiekimai
*  **[[Togo Pirmasis divizionas|Pirmasis divizionas]]:**
: **Čempionai (2):** 2018–2019, 2024–2025 m.
*  **Antrasis divizionas: 1**
: Nugalėtojai: 2016–2017 m.
*  **Togo futbolo taurė: 1**
: Nugalėtojai: 2019 m.

## Sezonai

## Spalvinė gama

## Apranga

## Išnašos

## Nuorodos
* SOCCERWAY 
* FLASHSCORE 
* Globasportarchive
Tarailio tvenkinys

**Tarailio tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Radviliškio rajone, 6 km į pietus nuo Grinkiškio, Vaitiekūnų gyvenvietėje. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Šušvės upės intakas) 0,15 km nuo jo įtekėjimo į Vaitiekūnų tvenkinį. Tvenkinio ilgis iš vakarų į rytus – 0,24 km, plotis – iki 0,045 km. Altitudė 100,1 m. Krantai žemi, pietinis apaugęs medžiais. Pietinėje pakrantėje auga miškelis. Pasroviui telkšo 0,32 ha dydžio tvenkinėlis.

## Šaltiniai
Vėriškių tvenkinys (Radviliškio r.)

**Vėriškių tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Radviliškio rajone, 5,5 km į pietvakarius nuo Šeduvos. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Sriauto intakas, Daugyvenės baseinas) 1,3 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš vakarų į rytus – 0,12 km, plotis – iki 0,04 km. Altitudė 104,9 m. Krantai žemi, pietinis apaugęs medžiais ir krūmais. Aplinkui plyti pievos. Šalia įsikūrusi dalis Vėriškių kaimo.

## Šaltiniai
Ku Ring Gajaus nacionalinis parkas

**Ku Ring Gajaus nacionalinis parkas** () – saugoma gamtos teritorija Australijoje, Naujajame Pietų Velse, Sidnėjaus šiaurinėje dalyje, už 20 km į šiaurę nuo miesto centro. Plotas 14 882 ha. Įkurtas 1894 m., vienas seniausių Australijoje (seniausias – Karališkasis nacionalinis parkas). Parkas pavadintas pagal jo apylinkėse gyvenusių aborigenų genčių grupę *Kuring-gai* (arba *Guringai*). 2006 m. gruodį įtrauktas į Australijos nacionalinio paveldo sąrašą.

Nacionalinis parkas apima slėnių išraižytą Hornsbio plynaukštės dalį Suskaidytosios įlankos pietinėje ir Pitvoterio įlankos vakarinėje pakrantėje. Vakaruose parką riboja Sidnėjaus–Niukaslo geležinkelis, pietuose – Sidnėjaus šiauriniai priemiesčiai. Kraštovaizdžiui būdingos užlietų upių slėnių estuarijos, stačios smiltainio uolos ir iki 150–200 m virš jūros lygio iškilusios plynaukštės (aukščiausias taškas – 227 m). Parko teritorijos geologinį pagrindą sudaro Hoksberio smiltainis, Vajanamatos skalūnas ir Narabino grupės (*Narrabeen Group*) smiltainiai bei skalūnai.

Parko teritoriją dengia krūmynai, retmiškiai, pelkės ir atogrąžų miškai. Parke auga virš 1000 augalų rūšių, gyvena virš 160 paukščių rūšių, suskaičiuota 28 žinduolių (iš jų 11 – šikšnosparnių), 62 roplių ir varliagyvių, virš 100 drugių rūšių. 13 gyvūnų rūšių – retos arba nykstančios (didžioji sterbliakiaunė, mažasis trumpanosis bandikutas, koala, paprastasis ilgapirštis šikšnosparnis ir kiti). Yra ir introdukuotų rūšių; ypač didelę žalą vietinėms rūšims daro rudosios lapės. Parke gausu aborigenų kultūros paveldo: uolų piešinių, kapaviečių, vedybų, gimimo, įrankių gaminimo vietų, olų, kiaukutynų.

Parką kasmet aplanko apie 2 mln. lankytojų.

## Šaltiniai
Verdulių karjeras

**Verdulių karjeras** – karjero tvenkinys Lietuvoje, Radviliškio rajone, 6 km į pietryčius nuo Radviliškio. Sudarytas išeksploatavus žvyro išteklius ir prisipildžius vandens. Tvenkinio ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,85 km, plotis – iki 0,21 km. Yra 0,45 ha sala. Altitudė 116,6 m. Krantai aukšti, šlaitai apaugę medžiais, tik šiaurvakarinis krantas žemas. Šiaurėje išteka 1,2 km ilgio upelis į Arimaičių ežerą (Ežerėlės baseinas). Pietrytinėje pakrantėje telkšo 1,27 ha karjero tvenkinys, į šiaurės vakarus plyti žvyro karjeras, kuriame tebevyksta kasybos darbai. Į rytus stūkso miškas, kitose pakrantėse daugiausia plyti pievos. Šalia tvenkinio įsikūręs Verdulių kaimas. Į pietus eina kelias . 

## Šaltiniai
US Koroki

**US Koroki**, dar žinomas kaip **Union Sportive Koroki Metete de Tchamba** – Togo futbolo klubas, įsikūręs Tčamboje. 

## Istorija
Klubas buvo įkurtas Tčambos mieste. Tai vienintelis šio miesto klubas, kuris žaidė Pirmame divizione.

2015–2016 m. Togo futbolo čempionatas nevyko; 2016–2017 m. ekipa buvo ketvirtoje vietoje.

Šalies čempionais Korokio ekipa tapo 2017–2018 m. sezone; 2018 m. kovojo Nepriklausomybės taurės finale, bet jame pralaimėjo, tačiau tais pačiais metais iškovojo Togo futbolo supertaurę.

Tarptautiniu lygiu klubas dalyvavo Afrikos žemyno turnyre, 2018–19 m. CAF Čempionų lygoje. Jau nuliniame etape juos iš tolimesnės kovos pašalino Senegalo „ASC Diaraf“ klubas. 2018 m. lapkričio 28 d. senegaliečiai namie nugalėjo rezultatu 1:0. O atsakomosios rungtynės 2020 m. gruodžio 4 d. Toge baigėsi šeimininkų pergale 1:0. Buvo mušami 11 m baudiniai, sėkmė lydėjo Senegalo ekipą, kuri pateko į tolimesnį etapą.

2019–2020 m. čempionatas buvo sustabdytas dėl pandemijos. Tuo metu ekipa buvo tryliktoje vietoje. Grėsė pašalinimas iš Pirmojo diviziono, tačiau Togo futbolo federacija nusprendė, kad nė viena komanda po sezono neiškris iš pirmenybių.

2020–2021 m. sezone Pirmame divizione tarp Šiaurės grupės ekipų liko aštuntoje, paskutinėje vietoje. Po sezono perkelti į žemesnį divizioną.

## Pasiekimai
*  **[[Togo futbolo lyga|Pirmasis divizionas]]: 1**
:: Nugalėtojai: 2017–2018 m.
*  **Togo futbolo taurė: 0**
:: Nugalėtojai: –
:: Finalininkai: 2018 m.
*  **Togo supertaurė: 1**
:: Nugalėtojai: 2018 m.

## Sezonai

Šaltiniai:

## Spalvinė gama

## Apranga
;Sportinės aprangos pokyčiai:
* Namuose žaidžia žalios spalvos aprangomis su geltonais žymenimis. 

## Stadionas
Namų rungtynes klubas žaidžia Maman N`Danida stadione (); talpina 5 tūkst. žiūrovų. Togo futbolo federacija buvo uždraudusi jame žaisti, nes klubas negalėjo užtikrinti saugumo žaidėjams ir sirgaliams.

## Išnašos

## Nuorodos
* Facebook paskyra
* SOCCERWAY 
* FLASHSCORE
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
Čamba

**Čamba** − miestas Togo centrinėje dalyje, įsikūręs Centriniame regione; į šiaurę nuo Lomės. 2010 m. duomenimis, čia gyveno 22,7 tūkst. žmonių.

Šiaurinėje Ganoje gyveno čambų gentis, kadaise užėmusi didelę teritoriją. Dėl genčių karų kilusių po Pirmojo pasaulinio karo tarp dagombų ir kokombų, daugelis genties žmonių pabėgo į dabartinę Čambą Toge, o kiti pabėgo į Akrą, dalis liko šiaurės Ganoje. Čambų kalba plačiai vartojama Toge, Ganoje, Benine ir Nigerijoje.

## Sportas
* US Koroki (futbolo klubas); 2017/18 m. šalies čempionas.
* Mamano N’Danidos stadionas, kuriame namų rungtynes žaidžia US Koroki futbolo klubas.

## Stadionas
Namų rungtynes klubas žaidžia Mamano N’Danidos stadione (); talpina 5 tūkst. žiūrovų. Togo futbolo federacija buvo uždraudusi jame žaisti, nes klubas negalėjo užtikrinti saugumo žaidėjams ir sirgaliams.

## Šaltiniai
Eibariškių tvenkinys

**Eibariškių tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Radviliškio rajone, Radviliškio mieste. Sudarytas iškasus smėlį ir molį ir prisipildžius vandens. Tvenkinio ilgis pietų-šiaurės-šiaurės rytų kryptimi – 0,51 km, plotis – iki 0,12 km. Yra 4 salos (0,25 ha, 0,09 ha, 0,08 ha ir 0,03 ha). Altitudė 121,6 m. Krantai žemi, šiaurėje plačiai užpelkėję. Šiaurės rytuose išteka 0,19 km upelis link Obelės upės (Kruojos intakas). Aplink tvenkinį įkurtas Eibariškių parkas ir poilsio zona. Rytinėje ir vakarinėje pakrantėse įrengti paplūdimiai. Pietine pakrante eina plentas .

## Šaltiniai
Liaudiškių karjeras

**Liaudiškių karjeras** – karjero tvenkinys Lietuvoje, Radviliškio rajone, 7 km į šiaurės vakarus nuo Baisogalos miestelio. Sudarytas išeksploatavus žvyro išteklius ir prisipildžius vandens. Tvenkinio ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,53 km, plotis – iki 0,38 km. Yra 2 salos (0,13 ha ir 0,09 ha). Altitudė 113,3 m. Krantai rytuose ir pietuose aukštoki, statūs, kranto linija labai vingiuota, ypač vakarinėje dalyje. Krantai ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Vandens perteklius nuteka šiaurėje 2,4 km ilgio upeliu į Sorbalio upelį (Beržės intakas, Šušvės baseinas). Iš vakarų ir pietų tvenkinį supa Liaudiškių miškas, iš rytų - Pelkės miškas, kitose pakrantėse plyti dirbami laukai. Šiaurinėje pakrantėje telkšo keletas mažų karjerų tvenkinėlių. Šalia įsikūręs Liaudiškių kaimas. Rytine pakrante nutiestas kelias . Pietvakarinėje pakrantėje yra maudykla.

## Šaltiniai
Mordovijos rezervatas

**Mordovijos valstybinis gamtinis Piotro Smidovičiaus rezervatas** () – rezervatas Rusijoje, Mordovijos šiaurės vakaruose, į pietus nuo Sarovo, Temnikovo rajone, Mokšos dešiniajame krante. Įkurtas 1936 m.

Rezervato paviršių užima smėlėta lyguma, iškylanti iki 188 m. Kai kur po smėliu slūgso klintis; yra karstinių reljefo formų. Rezervato pakraščiu teka Mokša, o per jo teritoriją – Mokšos intakai Pušta ir Satisas. Apie 97 % paviršiaus užima miškai, daugiausia pušynai, mišrieji pušų ir liepų, pušų ir ąžuolų miškai; yra beržynų, liepynų, ąžuolynų, uosynų, eglynų, paupiais – alksnynų, užliejamųjų pievų.

Rezervate aptikta daugiau kaip 1000 aukštesniųjų augalų rūšių (retosios – plačialapė klumpaitė, raudonasis garbenis, daugiametė blizgė, plūduriuojantysis agaras). Taip pat virš 60 žinduolių rūšių (briedžiai, rudieji lokiai, lūšys, vilkai, šernai, kiaunės, barsukai, ūdros, kurmėnai; reaklimatizuoti bebrai; aklimatizuoti dėmėtieji elniai, maralai, stumbrai), 215 paukščių (tetervinai, jerubės, pelėdos, apuokai, pilkieji garniai, didieji baubliai, mažieji baubliai, pilkosios gervės, juodieji gandrai, kilnieji ereliai, jūriniai ereliai), 32 žuvų, 10 varliagyvių, 6 roplių rūšys.

## Šaltiniai
Okos terasų biosferos rezervatas

**Okos terasų biosferos valstybinis gamtinis biosferos Michailo Zablockio rezervatas** () – rezervatas Rusijoje, Maskvos srityje, Serpuchovo rajone, 12 km nuo Serpuchovo, Okos kairiajame krante. Įkurtas 1945 m. (kaip viena iš penkių Maskvos rezervato dalių, nuo 1948 m. – atskiras rezervatas), 1979 m. tapo UNESCO biosferos rezervatu. Pavadintas stumbryno įkūrėjo Michailo Zablockio garbei.
 
Rezervatas driekiasi Okos pakrante ir apima jos slėnio terasas. Teritorija prateka keli smulkūs upeliai. 93 % rezervato ploto dengia miškai (mišrieji, pušynai), yra nedidelių stepių augalijos plotų (ašuotės, eraičinai).

Rezervate užfiksuota 960 augalų rūšių, 54 žinduolių rūšys (lapės, briedžiai, stirnos, šernai, kiaunės, žebenkštys, barsukai, kiškiai, užklysta vilkų, lūšių, 1948 m. įveisti stumbrai, reaklimatizuoti bebrai, aklimatizuoti dėmėtieji elniai, usūriniai šunys), 140 paukščių rūšių (erelis žuvininkas, didysis apuokas, kurtinys, vapsvaėdis, juodasis peslys, lygutė, žydroji zylė, vidutinis margasis genys, plėšrioji medšarkė, didysis erelis rėksnys ir kt.).

## Šaltiniai
Gøtu Ítróttarfelag

**Gøtu Ítróttarfelag** – buvęs Farerų futbolo klubas iš Nordragiotos. 

## Istorija
Klubas įkurtas 1926 m. Ilgą laiką žaidė aukščiausioje lygoje. 

1983 m. pirmą kartą iškovojo šalies futbolo taurę; tais pačiais metais pirmą kartą tapo čempionais.

2008 m. susijungė su kitu klubu (LÍF Leirvík) ir buvo suformuotas naujas klubas žinomas kaip Víkingur Gøta.

## Pasiekimai
* **Aukščiausia lyga: 6**
:: Čempionai: 1983, 1986, 1993, 1994, 1995, 1996
* **Futbolo taurė: 6**
:: Nugalėtojai: 1983, 1985, 1996, 1997, 2000, 2005
Šaltiniai:

## Treneriai
* Páll Guðlaugsson (1996&ndash;1997 m.)
* Krzysztof Popczyński (2002&ndash;2005 m.)

## Išnašos

## Nuorodos
; RSSSF duomenų bazė
* Čempionų sąrašas
* Taurės turnyrai
Polas 1924 m. vasaros olimpinėse žaidynėse

**[[Polas]] 1924 m. vasaros olimpinėse žaidynėse** vyko ketvirtą kartą olimpinių žaidynių istorijoje. Varžybose dalyvavo keturios nacionalinės komanda. Pirmą kartą olimpinį aukso medalį laimėjo Argentinos rinktinė. Jungtinė Karalystė, kuri lygi tol laimėjo visus olimpinius aukso medalius, užėmė trečią vietą.

## Medalininkai

## Galutinė rikiuotė

## Šaltiniai
* Olympedia svetainėje

## Nuorodos
* TOK svetainė
Akmens geologinis draustinis

**Akmens geologinis draustinis** – valstybinis gamtinis draustinis Lietuvoje, Varėnos rajone, 4,5 km į šiaurės vakarus nuo Matuizų. Apima Merkio pakrantes tarp Paakmenės ir Maskaukos kaimų. Įsteigtas 1988 m.

Draustinyje saugomi ledyno palikti kreidos periodo luistai ir jų atodangos Merkio šlaituose.

## Šaltiniai
Vykšiaus botaninis-zoologinis draustinis

**Vykšiaus botaninis-zoologinis draustinis** – savivaldybės gamtinis draustinis Lietuvoje, Varėnos rajone, 7 km į šiaurės rytus nuo Senosios Varėnos. Apima Vykšiaus ežerą ir iš jo ištekantį Vykšiaus upelį. Įsteigtas 2002 m.

Draustinyje saugoma natūrali Vykšiaus upelio vaga ir jo hidrologinis režimas, Vykšiaus ežeras su žemapelkiniu apypelkiu, šlapio miško biotopas, retų rūšių buveinės (auga šluotelinė viksva, pūkuotoji apuokė, miškinė monažolė). Vykšiaus ežere ir apyežerėse peri vandens paukščiai, bebrų užtvenktuose ruožuose – varlių ir rupūžių buveinės.

## Šaltiniai
Diržamenių telmologinis draustinis

**Diržamenių telmologinis draustinis** – valstybinis gamtinis draustinis Lietuvoje, Varėnos rajone, 5 km į šiaurės vakarus nuo Žilinų, tuojau į pietus nuo Diržamenių. Apima Diržamenių ežerą ir pelkę. Įsteigtas 2011 m.

Draustinyje saugomas aukštapelkinis raistas su natūraliomis buveinėmis (pelkiniai miškai, aktyvios aukštapelkės, tarpinės pelkės ir liūnai, natūralūs distrofiniai ežerai).

## Šaltiniai
Geidukonių telmologinis draustinis

**Geidukonių telmologinis draustinis** – valstybinis gamtinis draustinis Lietuvoje, Varėnos rajone, 2 km į rytus nuo Gudžių, tarp Geidukonių ir Babriškių kaimų. Apima Bedugnės ežerą ir Geidukonių pelkę. Įsteigtas 2011 m.

Draustinyje saugomas aukštapelkinis raistas su natūraliomis buveinėmis (pelkiniai miškai, degradavusios aukštapelkės, tarpinės pelkės ir liūnai, natūralūs distrofiniai ežerai).

## Šaltiniai
Ilgininkų botaninis-zoologinis draustinis

**Ilgininkų botaninis-zoologinis draustinis** – savivaldybės gamtinis draustinis Lietuvoje, Varėnos rajone, tarp Ilgininkų, Kampų ir Lydekininkų kaimų bei kelio . Apima Kampų pelkę. Įsteigtas 2002 m.

Draustinyje saugoma natūrali tarpinio tipo pelkė, derlingų mišriųjų miškų medynai su būdinga augalija ir gyvūnija. Čia peri juodieji gandrai, gervės, pilkosios meletos, ereliai rėksniai, sutinkama nemažai retų drugių rūšių.

## Šaltiniai
Pilvingio ornitologinis draustinis

**Pilvingio ornitologinis draustinis** – savivaldybės gamtinis draustinis Lietuvoje, Varėnos rajone, tarp Pilvingių ir Sukarepkos. Apima Pilvingio ežerą. Įsteigtas 2002 m.

Draustinyje saugomas pelkėjantis Pilvingio ežeras su pakrančių pelkynais. Šioje vietoje peri retos ir saugomos paukščių rūšys: didysis baublys, gulbė nebylė, nendrinė lingė, baltaskruostė žuvėdra (Lietuvoje labai reta), juodoji žuvėdra, rudagalvis kiras, juodasis gandras, pilkasis garnys ir kt.

## Šaltiniai
Ilgelio botaninis-zoologinis draustinis

**Ilgelio botaninis-zoologinis draustinis** – savivaldybės gamtinis draustinis Lietuvoje, Varėnos rajone, 2 km į šiaurės rytus nuo Nedzingės. Apima Ilgelio ežerą ir jo apyežeres. Įsteigtas 2002 m.

Draustinyje saugoma natūrali ežero ekosistema su apyežerių tarpinio tipo pelkėmis. Ypač saugomos pievinių lingių perėjimo vietos.

## Šaltiniai
K. D. Prunskienės ministrų kabinetas

**Kazimiros Danutės Prunskienės ministrų kabinetas** – 1-asis Lietuvos vyriausybės kabinetas nuo nepriklausomybės atkūrimo 1990 m.

## Istorija

### Vyriausybės institucijos atstatymas
Aukščiausioji Taryba – Atkuriamasis Seimas 1990 m. kovo 17 d. pradėjo formuoti pirmąją vyriausybę po nepriklausomybės atkūrimo paskelbimo kovo 11 d. Ministre pirmininke tapo ekonomistė, signatarė ir deputatė Kazimira Danutė Prunskienė, pavaduotojais buvo paskirti deputatai Algirdas Mykolas Brazauskas ir Romualdas Ozolas. 

Pirmojo ministrų kabineto narių kandidatūras Aukščiausiajai Tarybai K. D. Prunskienė pateikė dalimis nuo 1990 m. kovo 23 d. iki 1990 m. balandžio 3 d. Apie du trečdaliai ministrų buvo deleguoti Sąjūdžio, likę – nuo TSKP atsiskyrusios Lietuvos komunistų partijos. Pilna sudėtis buvo patvirtinta ir vyriausybė gavo savo įgaliojimus balandžio 11 d.

### Krizė: atsistatydinimas
Po beveik metų šalį palietusi ekonominė krizė ir kylančios kainos sukėlė gyventojų nepasitenkinimą – 1991 m. sausio 8 d. nepriklausomybės priešininkų (Jedinstvo) minia užgulė parlamento rūmus, reikalaudama vyriausybę atsistatydinti. Įsiaudrinę mitinguotojai raminti vandens čiurkšlėmis. Tą pačią dieną surengtame parlamento posėdyje sprendimas didinti mažmenines kainas atšauktas, o ministrė pirmininkė su visu kabinetu atsistatydino. Už tai balsavo dauguma – 72 deputatai.

Pirmasis kabinetas formaliai buvo atleistas 1991 m. sausio 10 d. Tą pačią dieną paskirtas naujasis ministras pirmininkas Albertas Šimėnas, jo kabinete dirbo visi K. D. Prunskienės vyriausybės nariai.

## Kabinetas
Šie ministrai dirbo pirmajame ministrų kabinete:

## Išnašos
Margareth Madè

**Margareta Made** (; g. 1982 m. birželio 22 d. Paterne) – italų modelis ir aktorė. Savo tikrosios pavardės *Maccarrone* ji atsisakė dėl pernelyg didelio panašumo į žodį „Makaronai“.

## Biografija
Margareta gimė Sicilijos mieste Paterno, tačiau augo Adrane ir Pakine. Būdama 15, ji pradėjo modelio karjerą, o 2000 m. laimėjo konkursą „New Model Today“, kuris atvėrė jai kelią į televiziją: čia Margareta dalyvavo  įvairiose programose („Donna sotto le stelle“, „La Kore“). 2009 m. ji atliko pagrindinį moters vaidmenį epiniame filme „Barija“.

## Asmeninis gyvenimas
2016 m. rugpjūtį ištekėjo už aktoriaus Giuseppe Zeno, su kuriuo 2017 m. susilaukė dukters Angelicos.

## Filmografija
* Barija (2009) 
* La mia casa è piena di specchi (2010, mini serialas)
* Una donna per la vita (2011) 
* Il paese delle piccole piogge (2012, mini serialas)
* Il commissario Montalbano (2013, serialas, 1 epizodas)
* Buio (2013, mini serialas)
* ...e fuori nevica (2014)
* Andròn: The Black Labyrinth (2015)
* Il velo di Maya (2017)

## Apdovanojimai
* Golden Graals (nominacija) – geriausia dramos aktorė (2009)

## Nuorodos

* IMDb profilis

## Šaltiniai
A. Šimėno ministrų kabinetas

**Alberto Šimėno ministrų kabinetas** – 2-asis ir trumpiausiai dirbęs Lietuvos vyriausybės kabinetas nuo nepriklausomybės atkūrimo 1990 m.

## Istorija

### Paskyrimas
1991 m. sausio 10 d. atsistatydinus Kazimirai Danutei Prunskienei ir jos ministrui kabinetui, Aukščiausioji Taryba – Atkuriamasis Seimas tą pačią dieną paskyrė naująjį ministrą pirmininką – ekonomistą, signatarą ir deputatą Albertą Šimėną, ir patvirtino vyriausybę, kurios sudėtis identiška pirmąjam ministrų kabinetui.

### Sausio įvykiai ir vyriausybės atleidimas
Po trijų dienų Vilniuje vyko kruvini sausio įvykiai – žuvo 14 žmonių, šimtai sužeistų. Ministras pirmininkas A. Šimėnas nepasirodė tą dieną rengiamuose posėdžiuose, niekas negalėjo jo rasti (vėliau paaiškėjo, kad jis paliko Vilnių ir naktį praleido Druskininkuose), todėl parlamentas jį ir jo kabinetą atleido. Į vyriausybės vadovo pareigas tą naktį buvo paskirtas ekonomistas, signataras ir deputatas Gediminas Vagnorius. Taip šis ministrų kabinetas tapo trumpiausiai dirbusi vyriausybė šalies istorijoje.

## Kabinetas
Šie ministrai dirbo antrajame ministrų kabinete:

## Išnašos
Ilgininkų telmologinis draustinis

**Ilgininkų telmologinis draustinis** – valstybinis gamtinis draustinis Lietuvoje, Varėnos rajone, tarp Ilgininkų ir Kampų kaimų bei kelio  ir Ilgio ežero. Apima Ilgininkų pelkę. Įsteigtas 1992 m.

Draustinyje saugomas Dzūkų ežeruotam moreniniam kalvynui būdingas paežerinių pelkių kompleksas.

## Šaltiniai
Lubano šlapynių gamtos draustinis

**Lubano šlapynių gamtos draustinis** () – saugoma gamtos teritorija Latvijoje, Balvų, Gulbenės, Maduonos ir Rėzeknės savivaldybėse. Įkurtas 2009 m., sujungus 12 atskirų draustinių bei pridėjus Lubano ežero ir jo pakrančių teritorijas. Plotas 51 344 ha (kitais duomenimis – 51 632 ha). Draustinis apima didžiausią Latvijoje Lubano šlapynių kompleksą, kuris 2003 m. įtrauktas į Ramsaro konvencijos tarptautinės svarbos šlapynių sąrašą.

Draustinyje saugomi užliejamų pievų, aukštapelkių, pelkinių miškų, vakarų taigos, pelkėtų lapuočių miškų, miškapievių ir kiti biotopai, suskaičiuotos 224 paukščių rūšys, iš kurių 185 – perinčios. Lubano ežeras ir gretimi žuvininkystės tvenkiniai – viena svarbiausių migruojančių paukščių poilsio ir maitinimosi vietų šalyje ir viena iš penkių geriausių perėjimo vietų 29 saugomoms paukščių rūšims – mažajam ereliui rėksniui, paprastajam jūriniam ereliui, gulbei giesmininkei, griežlei, stulgiui, ereliui žuvininkui ir kitoms. Baltaskruostei žuvėdrai, kūdriniam tilvikui, juodakakliam kragui ir terekijai – tai vienintelė perėjimo vieta šalyje.

Draustinio teritorijoje yra valstybės saugomų archeologinių paminklų – neolito ir ankstyvojo bronzos amžiaus gyvenviečių.

## Šaltiniai
Milena Miconi

**Milena Mikoni** (, g. 1971 m. gruodžio 15 d. Romoje) – italų teatro, kino ir televizijos aktorė.

Yra baigusi dramos koledžą „Fattoria dello Spettacolo“ ir geriausiai žinoma vaidmenimis įvairiuose TV serialuose. 

## Filmografija
### Kinas
* Finalmente soli (1997)
* Fuochi d'artificio (1997)
* Il sottile fascino del peccato (2010)
* La strada di Paolo (2011)
* 100 metri dal paradiso (2012)
* Il disordine del cuore (2013)
* Babbo Natale non viene da Nord (2015)
* Felicissime condoglianze (2017)

### Televizija
* Un posto al sole (1997, serialas)
* S.P.Q.R. (1998, serialas)
* Anni '50 (1998, mini serialas)
* Tequila & Bonetti (2000 serialas)
* Don Matteo (2000-2006, serialas)
* La casa delle beffe (2000, mini serialas)
* Carabinieri (2003-2004, serialas)
* Edda (2005, mini serialas)
* San Pietro (2005, mini serialas)
* Una famiglia in giallo (2005, serialas)
* Gente di mare (2007, serialas)
* Vita da paparazzo (2008, mini serialas)
* Terapia d'urgenza (2008, serialas)
* Sarò sempre tuo padre (2011, mini serialas)
* Il delitto di Via Poma (2011, filmas)
* La vita che corre (2012, mini serialas)
* Rex (2013, serialas)
* Un medico in famiglia (2013, serialas)
* Il restauratore (2014, serialas)

## Nuorodos

* IMDb profilis
Barija

**Barija** – 2009 m. Italijoje sukurtas filmas, pasakojantis apie nedidelio Sicilijos miestelio gyvenimą nuo 4 iki 9 praėjusio amžiaus dešimtmečio pagrindinio herojaus Pepino akimis.  Filmo pavadinimas reiškia Sicilijos miesto Bagerijos pavadinimą siciliečių kalba.

Filmas nominuotas Auksiniam gaubliui geriausio užsienio filmo kategorijoje. Buvo 2009 m. Venecijos tarptautinio kino festivalio atidarymo filmas.

## Siužetas

Filmas apima maždaug 50-ies metų laikotarpį.

Pradžioje Džiuzepė „Pepino“ Teranova yra mažas berniukas, kurį tėvai atiduoda už maistą ganyti avis. Vėliau šeima įsigyja karvę, ir Pepinas pardavinėja pieną tiesiog miestelio gatvėse. Po Antrojo pasaulinio karo, pasikeitus valdžiai, jis tampa komunistu, įsimyli vietinę gražuolę Maniną, kurią veda, nepaisydamas jos tėvų ketinimų išleisti dukrą už turtingo vyro. Pepino kovoja su neteisybe, su vietiniais mafijos atstovais, dauguma jo draugų žūsta, tačiau jam vis pasiseka išgyventi.

Jo vaikai užauga, galiausiai Pepino tampa politiku: iš pradžių išrenkamas į miesto tarybą, o paskui – ir į šalies parlamentą. Jis sensta, pradeda kamuoti sveikatos problemos, o užaugę vaikai palieka miestelį ir išvyksta.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*

* Francesco Sciana – Pepino Torenova
* Margareth Madè – Manina
* Lina Sastri – Tana
* Angela Molina – Sarina
* Nicole Grimaudo – Sarina jaunystėje
* Ficarra – Nino
* Picone – Luidžis
* Raoul Bova – žurnalistas 

## Pagrindiniai apdovanojimai
* Auksinis gaublys (nominacija) – geriausias užsienio filmas
* David di Donatello – geriausia muzika (E. Morricone), geriausias debiutas (G. Tornatore)
* David di Donatello (nominacija) – geriausias filmas, geriausias režisierius, geriausia kinematografija, geriausi kostiumai, geriausias garsas, geriausias montažas, geriausi specialieji efektai, geriausias grimas, geriausias prodiusavimas
* Flaiano apdovanojimas – geriausia kinematografija, geriausias montažas, geriausi specialieji efektai
* Ciak d'oro – geriausias prodiusavimas
* Ciak d'oro (nominacija) – geriausia kinematografija, geriausi kostiumai, geriausias prodiusavimas
* Globo d'oro – geriausias režisierius
* Globo d'oro (nominacija) – geriausias scenarijus
* Kineo apdovanojimas – geriausias filmas
* Venecijos kino festivalis – Pasinetti apdovanojimas – geriausias režisierius
* Venecijos kino festivalis (nominacija) – Auksinis liūtas (G. Tornatore)

## Išnašos
Aurora Ruffino

**Aurora Rufino** (g. 1989 m. gegužės 22 d. Turine) – italų aktorė.

## Biografija
Aurora yra 4 iš 6 šeimos vaikų. Gimusi Turine, ji augo ir mokyklą lankė Druente. Kai Aurorai buvo 5 metai, gimdymo metu mirė jos motina. Tėvas mažai rūpinosi vaikais, ir juos augino seneliai bei giminaičiai. Aurora baigė šokio ir dramos mokyklą Turine, debiutavo kine (filmas „La solitudine dei numeri primi“) ir išvyko į Romą studijuoti Eksperimentinio kino centre, kurį baigė 2013 m.

2012 m. Aurora tapo žinoma, atlikusi vaidmenį mini seriale „Questo nostro amore“.  

Daugiausia atlieka vaidmenis televizijoje, yra nusifilmavusi keliuose vaizdo klipuose (atlikėjai „Modà“, Niccolò Agliardi).

## Filmografija
### Kinas
* La solitudine dei numeri primi (2010)
* Bianca come il latte, rossa come il sangue (2013)
* La mia seconda volta (2019)

### Televizija
* Questo nostro amore (2012-)
* Braccialetti rossi (2014-2016)
* Una Ferrari per due (2014, filmas)
* Non dirlo al mio capo 2 (2018, serialas)
* Medici: The Magnificent (20182019)
* Meraviglie - La penisola dei tesori (2020)
* Al posto suo (2020, filmas)

## Nuorodos

* IMDb profilis

## Šaltiniai
Enrico Montesano

**Enrico Montesano** (g. 1945 m. birželio 7 d. Romoje) – italų kino ir teatro aktorius, komikas. 

## Biografija
Montesano gimė šeimoje, kurios kelios kartos susijusios su scena: jo prosenelis buvo komikas, senelis – dirigentas. 1966 m. debiutavo teatre, vėliau, patekęs į televiziją, išpopuliarėjo dėka savo komiko gebėjimų, tapdamas populiariu šio žanro aktoriumi šalyje. 

1985 m. Montesano pelnė David di Donatello apdovanojimą už geriausią režisūrinį debiutą (filmas „A me mi piace“). 

## Šeima
Montesano  buvo vedęs 2 kartus ir turi 6 vaikus. 

## Dalinė filmografija

* Boccaccio (1972)
* Nuogi ir be gėdos (1976)
* 40 laipsnių po antklode (1976)
* Trys tigrai prieš tris tigrus (1977)
* Neronas (1977)
* Omaras pusryčiams (1979)
* Meilė pirmos klasės vagone (1980)
* Vagis (1980)
* Duok penkis (1980)
* Viešbučio kambarys (1981)
* Nesėkmių ruožas (1982)
* Universalinė parduotuvė (1986)
* Il volpone (1988)
* Visa pasaulio meilė (2010)

## Apdovanojimai

## Nuorodos

* IMDb profilis

## Šaltiniai
Fabio Testi

**Fabio Testi** (g. 1941 m. rugpjūčio 2 d.) – italų aktorius, karjerą kine pradėjęs kaip kaskadininkas, populiarumo viršūnę pasiekęs 8 ir 9-ajame XX a. dešimtmečiuose, vaidindamas giallo ir kriminaliniuose filmuose. 

## Biografija
Fabio gimė netoli didžiausio Italijoje Gardos ežero, kuriuo kino studijos dažnai naudodavosi, filmuodamos nuotykių filmus apie piratus. Tai paskatino Fabio susidomėti kinu, ir, nors jis vėliau studijavo architektūrą, kinas liko pagrindiniu jo traukos objektu.

Pradžioje Fabio įsidarbino kaskadininku – tai buvo Sergio Leone vesternas „Geras, blogas ir bjaurus“. Vėliau jis dar kartą atliko triukus bei epizodinį vaidmenį kitame Sergio Leone filme „Kartą Laukiniuose Vakaruose“. Pirmasis tik aktoriaus darbas buvo filme „Straniero... fatti il segno della croce!“ (1968). Fabio filmavosi nedideliuose vaidmenyse, kol 1970 m. atliko vieną pagrindinių vaidmenų vesterne „Quel maledetto giorno d'inverno... Django e Sartana all'ultimo sangue“. Tais pačiais metais pažintis su garsiu italų režisieriumi padėjo jam gauti vaidmenį filme „Il giardino dei Finzi Contini“, kuris pelnė Oskarą geriausio užsienio filmo kategorijoje, buvo itin populiarus gimtinėje ir pavertė Fabio žvaigžde. Jį ėmė kviesti tokie žinomi Europos režisieriai kaip Claude Chabrol („Nada“ 1974 m.), Andrzej Żuławski („L'important c'est d'aimer“ 1975 m.), taip pat ir Italijos filmų kūrėjai (Massimo Dallamano, Lucio Fulci ir kiti). Praėjusio amžiaus 9 dešimtmečio kriminaliniai filmai buvo Fabio populiarumo viršūnė. Vėliau jis kurį laiką sėkmingai vaidino televizijos filmuose ir serialuose, o šio amžiaus pirmajame dešimtmetyje išbandė ir politiko duoną – buvo kandidatas į Veronos mero postą.

## Asmeninis gyvenimas
Būdamas populiarus aktorius, Fabio nuolat buvo siejamas su žinomomis to laikotarpio kino žvaigždėmis: Ursula Andress, Olga Bisera, Lynne Frederick, Charlotte Rampling, Jean Seberg. 

1971 m. aktorė Edwige Fenech susilaukė judviejų sūnaus Edwino.

Ilgiausi santykiai truko su ispanų akore Lola Navarro, su kuria jis ėmė susitikinėti praėjusio amžiaus 8 dešimtmetyje. Jiedu susituokė 1984 m. ir susilaukė 3 vaikų (2 iš jų ne santuokoje), tačiau 1996 m. išsiskyrė.

2015 m. jis vedė Antonellą Liguori, tačiau ir ši santuoka faktišklai iširo.

## Dalinė filmografija
* Kartą Laukiniuose Vakaruose (1968)
* Mirtis beldžia du kartus (1969)
* Sudie, žiaurusis broli (1971)
* Nagi, vaikine, šauk! (1971)
* Ką jūs padarėte Solanž? (1972)
* Revolveris (1973)
* Kraujo broliai (1974)
* Keturi apokalipsės raiteliai (1975)
* Didysis reketas (1976)
* Narkotikų kelias (1977)
* Meilė, kulkos ir įniršis (1978)
* Kontrabandininkas (1980)
* Aistros nusikaltimas (1994)

## Apdovanojimai
* Globo d'oro – proveržio vaidmuo (1971)

## Nuorodos

* IMDb profilis

## Šaltiniai

## Literatūra
*
Made in Italy (2018 filmas)

**Made in Italy** – 2018 m. sukurta drama.

## Siužetas

Rikas – eilinis italas, gyvenantis nedideliame mieste ir visą gyvenimą dirbantis mėsinėje, kaip anksčiau tai darė jo tėvas. Jis turi žmoną Sarą, su kuria santykiai klostosi sudėtingai, sūnų, o vakarais laiką leidžia žaisdamas kortomis su draugais arba lankydamas barus. Jo niekas gyvenime nebedžiugina ir jis nieko nesitiki. Retsykiais Rikas susitikinėja su kitomis moterimis ir įtaria, kad Sara daro tą patį. Kai ši galiausiai tai prisipažįsta, tai sukrečia Riko pasaulį ir priverčia į aplinkinius pažvelgti iš naujo. Santykiai šeimoje tarsi pradeda tvarkytis, tačiau tuomet miršta jo artimas draugas, o jis pats netenka darbo. Rikas vėl nugrimzda į depresiją, nesėkmingai bando žudytis, tačiau žinia apie Saros nėštumą priverčia liautis gailėti savęs ir pradėti veikti.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Stefano Accorsi – Rikas
* Kasia Smutniak – Sara
* Fausto Maria Sciarappa – Karnavalas 

## Apdovanojimai

## Išnašos