open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Pranciškus Miroslavas Čapskis

**Pranciškus Miroslavas Čapskis** (g. 1607, m. 1677 m.) – Malborko pakamaris.  

## Biografija
Malborko pakamario Aleksandro Jono (m. 1711), Kulmo kašteliono Sebastiano (m. 1699) brolis.

Pamario vėliavininkas nuo 1676 metų, vėliau Malborko pakamaris nuo 1677 metų.

## Šeima
Vedė Zofiją von Holtzen (Guldenblock von Holt). Kulmo vyskupo Tomo Pranciškaus (1675-1733), Elbinngo kašteliono Jano Krizostomo (1656-1716), Kulmo kašteliono Petro Aleksandro (m. 1717) tėvas.

## Nuorodos

## Literatūra
* "Polski Słownik Biograficzny" ( tom 4, str. 182)
* Adam Boniecki "Herbarz Polski" (tom 3, str. 277)
Bieliūnų ąžuolas

**Bieliūnų ąžuolas** – buvęs išskirtinis ąžuolas, augęs Vilniaus rajone, Zujūnų seniūnijoje, Girulių miške, 124 kvartale, 1 sklype, įkalnėje, nedidelėje laukymėje, netoli Bieliūnų ir Smiglių kaimų. Patenka į Griovių geomorfologinį draustinį. Prieš kelis dešimtmečius medis pradėjo džiūti ir drevėtą, 5,7 m apimties (1,3 m aukštyje), 32 m aukščio ąžuolą vėjas iš šaknų išvertė 2011 m. pavasarį. Manoma, kad jam buvo apie 600 metų.

1960 m. įtrauktas į saugomų objektų sąrašą, 2015 m. sausio 9 d. įsakymu Nr. D1-19 iš jo išbrauktas kaip sunykęs.

Vietinių gyventojų ąžuolas vadintas „Storuoju“ (). Pasakojama, kad prie Bieliūnų ąžuolo rinkęsi 1831 m. sukilėliai, vadovaujami Emilijos Pliaterytės. Tačiau vietos gyventojams sukilėlius išdavus, kazokai juos užpuolę. Po šiuo ąžuolu nubaustas vienas iš išdavusiųjų sukilėlius.

## Šaltiniai
Lietuvos–TSRS savitarpio pagalbos sutartis

**Lietuvos–TSRS savitarpio pagalbos sutartis** (pilnas pavadinimas **Vilniaus ir Vilniaus srities Lietuvos Respublikai perdavimo ir Lietuvos–Sovietų Sąjungos savitarpio pagalbos sutartis**) – 1939 m. tarptautinė sutartis tarp Lietuvos ir TSRS, pagal kurią mainais į Lenkijos okupuotą Vilniaus kraštą (faktiškai tik penktadalį okupuotos teritorijos) Lietuva suteikė teisę šalyje dislokuoti TSRS sausumos ir oro pajėgų dalinius. Sutartį 1939 m. spalio 10 d. pasirašė šalių įgaliotiniai Juozas Urbšys bei Viačeslavas Molotovas. Sutartis ratifikuota spalio 14 d., o įsigaliojo spalio 16 d.

## Priešistorė
1939 m. rugpjūčio 23 d. TSRS ir Vokietijos pasirašyto Molotovo-Ribentropo pakto slaptaisiais protokolais Lietuvos teritorija buvo priskirta Vokietijos įtakos sferai. Rugsėjo 17 d. TSRS pradėjo Lenkijos puolimą bei pasinaudodama spaudimu privertė Estiją bei Latviją pasirašyti savitarpio pagalbos sutartis (atitinkamai rugsėjo 28 d. ir spalio 5 d.). Tų pačių metų rugsėjo 28 d. pasirašyta TSRS–Vokietijos sienos ir draugystės sutartimi Lietuva perduota TSRS sferai. Jau kitą dieną po pastarosios sutarties pasirašymo TSRS supažindino Lietuvos atstovus su slaptais TSRS ir Vokietijos susitarimais ir pasiūlė derybas.

## Sutartis
Pirmame sutarties straipsnyje aprašomas Vilniaus krašto grąžinimas Lietuvai. Ketvirtame ir septintame straipsniuose nurodomos TSRS pajėgų dislokavimo sąlygos: griežtai apibrėžtas pajėgų dydis (nurodomas atskirais susitarimais), karinių bazių statusas (šios lieka Lietuvos teritorijos dalimi, kuri yra nuomojama). Pasižadėta, jog sutarties įgyvendinimas neturi paveikti šalių suverenių teisių, santvarkos, ekonominės ir socialinės sistemos. Antrame-trečiame bei penktame-šeštame straipsniuose aprašoma šalių tarpusavio pagalba trečiųjų šalių agresijos atveju. Sutartimi TSRS pasižadėjo Lietuvai palengvintomis sąlygomis teikti karinę produkciją. Papildomu sutarties protokolu nustatyta Lietuvos–TSRS siena.

## Pasekmės

Lietuvoje dislokavus Raudonosios armijos dalinius (Alytuje, Gaižiūnuose, Naujojoje Vilnioje bei Prienuose įkurtos TSRS karinės bazės su ) sumažėjo pasipriešinimo TSRS agresijai galimybės, krito visuomenės pasitikėjimas valdžia, prasidėjo politinė suirutė. 1939 m. spalio 11 d. Kaune įvyko antivyriausybinė prosovietinė demonstracija, tą pačią dieną Lietuvos komunistų partija išplatino atsišaukimą, kurstantį gyventojus nuversti Lietuvos valdžią.

Lenkijos emigracinė vyriausybė pasmerkė sutartį ir Lietuvos kariuomenės įvedimą į Vilniaus kraštą.

1940 m. gegužę-birželį TSRS apkaltino Lietuvą raudonarmiečių grobimu, provokacijomis bei sutarties laužymu. Netrukus kaltinimai peraugo į birželio 14 d. ultimatumą, kurį Lietuvos valdžia priėmė neturėdama kitos išeities. Birželio 15 d. prasidėjo Lietuvos okupacija.

## Šaltiniai
FK Orfa

**Panevėžio FK „Orfa“** – Lietuvos futbolo klubas iš Panevėžio.

## Istorija

Klubas įkurtas 2011 m. Nuo 2012 m. dalyvauvo įvairiuose Panevėžio ir Utenos AFF turnyruose, III lygos pirmenybėse bei salės futbolo pirmenybėse.

Netrukus po klubo įkūrėjo ir vadovo Vaido Bubino mirties 2017 m. klubas tapo nebeaktyvus.

Po trijų metų pertraukos komanda susirinko 2021 m. ir Panevėžio apskrities III lygoje užėmė 5 vietą. 2022 m. pradėjo Panevėžio apskrities III lygos sezoną, tačiau netrukus Orfos vietoje ėmė figūruoti Ekranas B pavadinimas. 2022 m. liepos mėn. buvo inicijuotas įmonės likvidavimas.

## Spalvinė gama

## Emblema

FK_orfa_old.jpg|Senasis logotipas iki 2017 m.
FK_Orfa.jpg|Naujasis logotipas


## Sezonai

|}

## Salės futbolas
2021-2022 m. žaidė LFF organizuotose PAFF futsal I lygos pirmenybėse.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Facebook paskyra: Oficiali svetainė
FK Molėtai

**Molėtų „Molėtai“** – Lietuvos futbolo klubas iš Molėtų.

## Istorija

Futbolo ištakos Molėtuose siekia 1931 m. Minima kad tais metais Molėtų 28-ojo būrio šauliai žaidė su „Makabi Utena“. 1941 m. buvo minima „Makabi Molėtai“ komanda. Sovietmečiu prie tarpkolūkinės statybų organizacijos (TSO) veikė futbolo komanda. Atgavus Nepriklausomybę, futbolo komanda iširo.

Dabartinis klubas buvo suburtas 2016 m., ir oficialiai įregistruotas 2017 m. Debiutavo UAFF (Utenos apskrities) III lygoje, o nuo sekančio sezono žaidžia Vilniaus SFL.

Klubas taip pat turi veteranų komandą, kurioje žaidžia Benjaminas Zelkevičius jaunesnysis.

Dar viena įmonė, registruota tuo pačiu adresu yra VšĮ MFK. Taip pat su klubu bendradarbiauja Sporto klubas „Molėtai“.

## Emblema

FK_Molėtai.png|Senesnis logotipas
Fk moletai 2020.png|Logotipas 2020-2021 m.
Fk moletai 2022.png|Logotipas 2022 m.


## Spalvinė gama

Klubas žaidžia mėlynais marškinėliais, mėlynais šortais ir mėlynomis kojinėmis.

; Aprangų gamintojai
*  Hummel - nuo 2017 m.

## Sezonai

|}

### [[SFL]] varžybos

|}

## Nuorodos
* Klubo Facebook paskyra
* Senoji Facebook paskyra
* Facebook paskyra: Molėtų sportas
* Molėtų sportas

## Šaltiniai
FK Inter veteranai Visaginas

**Visagino „Inter veteranai“** – Lietuvos futbolo klubas iš Visagino.

## Istorija
Ankstesniais metasi Visagino „Interas“ žaidė net A lygoje, tačiau po nesėkmingo 2007-ųjų metų A lygos sezono, kai klubas liko paskutinėje pozicijoje ir prarado vietą A lygoje, tada klubo veteranai subūrė savo ekipą.

2008 m. susibūrę „Inter“ komandos veteranai ėmė žaisti III lygos Utenos zonoje. Tais metais užėmė 3 vietą.

2009 m. užėmė antrą vietą. Vėliau komanda buvo išformuota.

Po ilgos pertraukos 2016 m. vėl buvo suburta komanda „Inter veteranų“ pavadinimu ir žaidė UAFA III lygoje, kurioje užėmė pirmąją vietą.

2017 m. komanda Utenos apskrities pirmenybėse liko antroje vietoje.

2018 m. pirmenybėse dalyvavo vos keturios komandos. Pirmame etape komandos susitiko po du kartus, namie ir išvykoje. Po pirmojo etapo visaginiečiai buvo treti. Pusfinalio rungtynėse Anykščiuose po pagrindinio laiko buvo lygus rezultatas 1-1. Pratęsimo metu visaginiečiai įrodė savo pranašumą ir nugalėjo FSK Anykščiai rezultatu 4-2, bei pateko į finalą. Finalo rungtynės vyko Rokiškyje, kuriose vyko atakli kova. Rungtynėse tarp FK Rokiškis ir Visagino „Intero veteranų“ po pagrindinio laiko rezultatas buvo lygus 1-1. Pratęsimas nugalėtojų neišaiškino (1-1). Mušant baudinius tikslesnis buvo „Intero veteranai“, kurie ir tapo pirmenybių nugalėtojais.

## Sezonai

|}

## Šaltiniai

## Nuorodos
Ignotas Jurgis Feliksas Potockis

**Ignotas Jurgis Feliksas Potockis**  (g. 1738 m. -  m. 1794 m.) – Karūnos armijos generolas-leitenantas 1755 metais, pasiuntinys, Rusios generalinės žemės Baro konfederacijos maršalka, Kanivo, Novosielsko seniūnas. 

## Biografija

Lvovo kašteliono Juzefo Potockio sūnus, Petro Potockio brolis. 

Buvo Čartoriskių konfederacijos 1764 metais narys ir pasiuntiniu į Konvokacinį seimą nuo Haličo žemės. 1764 metais buvo Stanislovo Augusto Poniatovskio elektorius nuo Sandomiro vaivadijos. Radomo konfedracijos narys 1767 metais. Buvo pasiuntinys nuo Rusios vaivadijos į Repnino seimą. Sanoko žemės maršalka Baro konfederacijoje 1769 metais.

Į gyvenimo pabaigą buvo Krokuvos zakoniku.
## Šeima
Žmona − Karolina, Cudno seniūno Aleksandro Svežavsko duktė. Vaikai: 
* Liudvikas − Varšuvos kunigaikštystės karininkas.

## Literatūra
* W. Szczygielski*, Potocki Ignacy h. Pilawa (1738–1794?)* [w:] Polski Słownik Biograficzny, Wrocław&nbsp;— Warszawa&nbsp;— Kraków&nbsp;— Gdańsk, Łódź: Zakład Narodowy im. Ossolińskich Wydawnictwo Polskiej Akademii Nauk 1983, tom XXVII/4, zeszyt 115, s. 829–831.

## Nuorodos
* Ignacy Potocki h. Pilawa - Biografia w iPSB 

## Išnašos
FK Vikingai

**Jonavos SMK „Vikingai“** – Lietuvos futbolo ir futsalo klubas iš Jonavos.

## Istorija
Sporto mėgėjų klubas „Vikingai“ – tai visuomeniniais pagrindais veikianti organizacija, vienijanti įvairaus sporto mėgėjus ir bendraminčius.

Nuo 2017 m. sezono Trečioje lygoje žaidžianti komanda vadinosi "Lietava". O mažąjį futbolą Jonavos rajono pirmenybėse ir toliau žaidė "Vikingų" pavadinimu.

2017 m. taip pat buvo nuspręsta dalyvauti Futsalo A lygoje.

Salės futbolo komanda stiprėjo, 2020 – 2022 m. iškovojo Futsal A lygos sidabro medalius trejus metus iš eilės. Tuo tarpu lauko futbolo komanda LFF varžybose dalyvavo paskutinį kartą 2019 m.

## Komandos simbolika ir spalvos
### Komandos logotipas
Logotipe pavaizduotas kamuolys ir vikingų šalmas su ragais.

### Komandos spalvos
Komanda žaidžia sportinėmis formomis:, violetiniai marškinėliai, balti šortai ir kojinės. 

; Aprangų gamintojai
*  Joma

## Pasiekimai
Didžiausi pasiekimai pasiekti Futsalo varžybose. Kovojo Futsal taurės turnyruose. 

2018/19 metų sezone iškovota 3 vieta aukščiausioje Lietuvos futsal lygoje.
 
2019/20 metų sezone iškovota 2 vieta aukščiausioje Lietuvos futsal lygoje.

2020/21 metų sezone iškovota 2 vieta aukščiausioje Lietuvos futsal lygoje.

2021/22 metų sezone iškovota 2 vieta aukščiausioje Lietuvos futsal lygoje, bei Lietuvos salės futbolo taurė.

2022 m. rugpjūčio 19-21 d. dalyvavo „Copernicus Cup“ turnyre Lenkijoje, ir iškovojo sidabro medalius.

2024/25 metų sezone iškovota 2 vieta aukščiausioje Lietuvos futsal lygoje, bei Lietuvos salės futbolo taurė.

## Sezonai

|}

### [[Salės futbolas|Salės futbolo]] varžybos

## Sudėtis (futsal)

*Atnaujinta 2025 m. spalio 1 d.*

 ⭐

 ⭐
 ✰
 ⭐
 ⭐
 
 ⭐
 ✰⭐

 ✰

⭐–Lietuvos vyrų salės futbolo rinktinę atstovavę žaidėjai

✰–Lietuvos vaikinų iki 19 m. salės futbolo rinktinę atstovavę žaidėjai

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Klubo Facebook paskyra
* Klubo paskyra LSPFA portale
Juzefas Huten-Čapskis

**Juzefas Huten-Čapskis** (g. 1722, m. 1765 m. Kulmas) – Elbingo kštelionas, Karūnos armijos generolas-leitenantas.

## Biografija
Gdansko kašteliono Ignoto Čapskio ir Teofilės Konopackos, Kulmo kašteliono Stanislovo Aleksandro Konopasckio dukters sūnus. Lenkijos generolo Antano ir paskutinio Kulmo vaivados Pranciškaus Stanislovo brolis.

## Šeima
Buvo du kartus vedęs. Pirma žmona buvo Mariana Karlovska kuri buvo bevaikė. 
Antra žmona Elžbieta Huten-Čapska buvo Sebastijono Čapskio (m. 1699), proanūk.
Pagimdėdvi dukteris ir sūnų: Brigitą (1758-1801) ir Teofilę taip pat Ignotą. 

## Valstybės tarnyba
1758-1765 metais buvo Elbingo kaštelionas. Nuo 1757 metų buvo Pamario pakamaris.
 
## Apdovanojimai
Už nuopelnus 1760 metais apdovanotas Baltojo erelio ordinu.

### Literatūra
* "Polski Słownik Biograficzny" ( tom 4, str. 186)
* Adam Boniecki "Herbarz Polski" (tom III, str. 276) - Czapscy herbu Leliwa
Nikolajus Judeničius

**Nikolajus Judeničius** (, 1862 m. liepos 30 d. Maskva – 1933 m. spalio 10 d. Sen Loran du Varas, Prancūzija) – Rusijos imperijos karinis veikėjas, infanterijos generolas (1915 m.), vienas baltagvardiečių vadovų.

## Biografija
Gimė Maskvoje Rusijos kolegijos patarėjo šeimoje. 1881 m. baigė Maskvos Aleksandrovo karo mokyklą. Pradėjo tarnybą Rusijos kariuomenės Leibgvardijos Lietuvos pulke. 1887 m. Sankt Peterburge baigė Rusijos Generalinio štabo Nikolajaus akademiją. N. Judeničiui buvo suteiktas gvardijos štabskapitono laipsnis. Nuo 1889 m. iki 1890 m. pabaigos Leibgvardijos Lietuvos pulke atliko cenzinį vadovavimą. Nuo 1892 m. buvo Turkestano karo apygardos štabo adjutantas. Tais pat metais jam suteiktas papulkininkio laipsnis. 1894 m. dalyvavo Rusijos kariuomenės Pamyro ekspedicijoje, kuria siekta regione įtvirtinti Rusijos valdžią. 1896 m. – pulkininkas. 1902 m. paskirtas 18-ojo šaulių pulko vadu, kuriam vadovavo ir Rusijos-Japonijos karo metu. Dalyvavo keliuose karo mūšiuose, buvo sužeistas, už nuopelnus suteiktas generolo majoro laipsnis. Nuo 1907 m. – Kaukazo karo apygardos generolas kvartirmeisteris. 1912 m. pakeltas į generolo leitenanto laipsnį. 1912 m. paskirtas Kazanės karo apygardos štabo viršininku, o 1913 m. – Kaukazo karo apygardos štabo viršininku. Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui paskirtas Kaukazo armijos štabo viršininku. 1914 m. pabaigoje – 1915 m. pradžioje jo vadovaujamos pajėgos nugalėjo Osmanų imperijos kariuomenę Sarykamyšo mūšyje (rytų Turkija). 1915 m. sausio 24 d. pakeltas į infanterijos generolus. 1916 m. vasarį jo vadovaujama Kaukazo armija įveikė Osmanų imperijos pajėgas Erzurumo operacijos metu, o 1916 m. balandžio 15 d. užėmė Trapezundo miestą. Įvykus Vasario revoliucijai, N. Judeničius buvo paskirtas Rusijos kariuomenės Kaukazo fronto vadu. 1917 m. gegužę Karo ministro A. Kerenskio sprendimu pašalintas iš pareigų už pasipriešinimą Laikinosios vyriausybės sprendimams. Prasidėjus Rusijos pilietiniam karui, kurį laiką nelegaliai gyveno Sankt Peterburge. 1919 m. sausį persikėlė į Helsinkį. 1919 m. birželio 5 d. Baltųjų admirolas Aleksandras Kolčiakas paskyrė N. Judeničių Estijoje suformuotos Rusijos Baltųjų Šiaurės vakarų armijos vadu. Jo vadovaujamos pajėgos du kartus – 1919 m. rugpjūtį ir spalio–lapkričio mėnesiais nesėkmingai bandė užimti Petrogradą. 1920 m. sausio 22 d. paskelbė apie Šiaurės vakarų armijos paleidimą. Pralaimėjęs pasitraukė į Estiją, o 1920 m. vasarį išvyko į Jungtinę Karalystę. Dar vėliau persikraustė į Prancūziją, apsigyveno Nicoje. Mirė nuo plaučių tuberkuliozės. Buvo palaidotas Kanų stačiatikių bažnyčioje, vėliau palaikai perkelti į Nicos Kokado stačiatikių kapines.
 
## Šaltiniai
Petras Opalinskis (1551)

**Petras Opalinskis iš Bnino** (apie 1480−1551 m. vasario 23 d.) − Lenkijos magnatas, Mendzižeco (1528) ir Liondsko (1530) kaštelionas, karaliaus ūmų gofmeisteris (nuo 1531 m.), Gniezno ksštelionas (1535−1551). Gniezno, Kosciano, Olštino, Srėmos, Kcinsko, Kopanecko seniūnas.  

## Biografija
Lenkijos magnatų Opalinskių giminėa atstovas, herbo „Lodzia“ savininkas. Liondzo kašteliono Petro Opalinskio (m. 1506) ir Anos Zbonšinos (m. apie. 1543) vyresnysis sūnus.

Petras Opalinskis rūmų karjerą pradėjo 1509 metais tapdamas karaliaus Žygimanto Senojo rūmų sekretoriumi ir Poznanės katedros kustošu. 1519−1527 metais jis buvo mokesčių Didžiojoje Lenkijoje surinkėju. Nuo 1528 metų − Mendzižeco kštelionas, 1529−1530 metais − Liondzo kaštelionas. 

Nuo 1530 metų Petras Opalinskis Užėmė karaliaus rūmų gofmeisterio pareigas. 1535−1551 metais − Gniezno kaštelionas. 

Budamas diplomatas vykdė diplomatines misijas Vienoje, Romoje ir Regensburge. 1532 metais buvo Lenkijos Osmanų sultono Suleimano Didžiojo Stambule pasiuntinys. 

Buvo vedęs Jadvigą Tenčinską (m. 1549/1560), Belzo kašteliono ir Rusios vaivados Mikalojau Tenčinskio (m. 1497), nuo santuokos su kuria vaikų neturėjo.

## Literatūra
* Polski Słownik Biograficzny» (tom 24, str. 97)
FK Eurostandartas

**Marijampolės „Eurostandartas“** – Lietuvos futbolo klubas iš Marijampolės.

## Istorija

Komanda žinoma nuo 2014 m.

Komanda žaidžia LFF III lygoje, Marijampolės apskrities pirmenybėse. Yra žaidusi ir LFF taurės turnyruose.

2014 m. LFF taurės I etape nugalėjo Šiaulių SK „Saulininką“ ir pateko į II etapą (1/32 f.), kuriame nusileido Kauno FC „Hegelmann Litauen“ ekipai. 2014 m. Marijampolės apskrities pirmenybėse liko treti.

2015 m. LFF taurės I etape nugalėjo Plikių „Sakuoną“ ir pateko į II etapą (1/64 f.), kuriame turėjo pripažinti Gargždų SK „Gargždų Pramogos–Ąžuolas“ pranašumą. 2015 m. LFF III lyga tapo Marijampolės apskrities nugalėtojais.

2016 m. LFF taurės kovas pradėjo nuo II etapo, jame nugalėjo Biržų „Širvėnos“ futbolininkus ir pateko į šešioliktfinalį. 2016 m. Marijampolės apskrities pirmenybėse liko treti.

## Sezonai

|}

## Šaltiniai

## Nuorodos
Nykštukinis kazuaras

**Nykštukinis kazuaras** (*Casuarius bennetti*) – beketerių (*Ratitae*) paukščių antbūrio kazaurinių (*Casuariidae*) šeimos paukštis. Tai neskraidantis paukštis.

## Išvaizda

Paukštis yra 99-150 cm ilgio ir 17,6–26 kg svorio. Plunksnos juodos, panašios į šerius. Ant galvos turi trikampį raginį šalmą. Skruostuose rožinės dėmės. Kaklo oda mėlyna ir raudona. Galva ir kaklas pliki. Skirtingai nuo kitų kazuarinių paukščių () ant neturi pakarūklo. Sparnai redukuoti, trumpi. Kojos stiprios, tripirštės. Vidinio piršto nagas ilgas ir aštrus. Patelių raginis šalmas yra ilgesnis, kaklo oda ryškesnės spalvos, o taip pat yra didesnės.

## Paplitimas ir biotopas
Aptinkamas Naujosios Gvinėjos, Naujosios Britanijos ir Japeno salose. Buveinė – miškais apaugę kalnai (3300 m. virš jūros lygio). Lygumose gyvena, jei teritorijoje nėra kitų kazuarinių paukščių rūšių.

## Biologija
Nykštukiniai kazuarai yra baikštūs, agresyvūs paukščiai. Tankiose džiunglėse juda atsargiai, tačiau išgąsdintas gali bėgti 48 km/h greičiu. Gali peršokti kliūtis ir plaukti. Apsigina aštriu vidinio piršto nagu.

Minta nukritusiais sultingais vaisiais, vabzdžiais ir smulkiais gyvūnais.

Lizdą suka šalia medžio kamieno, iš lapų. Birželio–rugpjūčio mėnesiais patelė padeda 3-6 žalios spalvos kiaušinius. Peri ir jauniklius vedžioja patinas.

Pasaulinės gamtos apsaugos organizacijos duomenimis rūšies apsaugos būklė yra nekelianti susirūpinimo.

## Šaltiniai

* Mačionis A., Stuburinių zoologija. Vilnius: Mokslas. 1989. ISBN-13: 9785420002773
Gargatūnas

**Gargatūnas** (  x *Lyrurus tetrix* ) – vištinių paukščių (*Galliformes*) būrio, fazaninių (*Phasianidae*) šeimai priskiriamų vakarinio kurtinio (*Tetrao urogallus*) patino ir eurazinio tetervino (*Lyrurus tetrix*) patelės savaiminis mišrūnas.

Vakariniai kurtiniai nerasdami patelių, atskridę į eurazinių tetervinų tuoktuves poruojasi su tetervomis. Iš apvaisintų kiaušinių išsirita gyvybingi jaunikliai, bet subrendę jie būna nevaisingi, tad palikuonių neturi. Anot biologo Broniaus Šablevičiaus, Lietuvos Aukštaitijos nacionaliniame parke gargatūnai buvo pastebėti du kartus. Pasak jo, 2004 metų balandžio – gegužės mėnesį buvo stebimas miško pievoje esančioje tetervinų tuoktuvietėje tarp Murmų ir Kretuonių kaimų, esančių Švenčionių rajono savivaldybėje *(R. N., K. Čepėnas)*. Manoma, galbūt tas pats paukštis šią tuoktuvietę lankė ir 2005 bei 2006 metais *(R. N., S. P.)*.

Rusijoje yra įrodytų faktų, kad euraziniai tetervinai (*Lyrurus tetrix*) ir su paprastosiomis jerubėmis (*Tetrastes bonasia*) veda mišrūnus, kas natūraliai gamtoje yra labai retas atvejis, kadangi šios rūšys priklauso dviem skirtingoms gentims – *[[Lyrurus]]* ir *[[Tetrastes]]*.

## Paplitimas ir gausa
Lietuvoje gargatūnai gyvena ten, kur greta susiformuoja vakarinių kurtinių ir eurazinių tetervinų tuokvietės. Atsižvelgiant į dabartinį šių rūšių paplitimą, galimybė aptikti gargatūnų yra Ignalinos, Švenčionių, Šalčininkų, Varėnos ir Druskininkų savivaldybėse. Paskutinį dešimtmetį vienas paukštis buvo pastebėtas Kretuono ežero apylinkėse, o pastaraisiais metais šių paukščių reguliariai aptinkama Dzūkijos nacionaliniame parke.

## Skiriamieji bruožai
Tarpinio dydžio tarp vakarinio kurtinio ir eurazinio tetervino paukštis. Gargatūno plunksnos juosvos, su violetiniu žvilgesiu krūtinės ir kaklo plote, kaklas palyginti ilgas. Pasmakrėje susidaro „barzdelė", panašiai kaip vakarinio kurtinio. Antakiai raudoni, sparnų spalvos ir baltas pauodegys kaip eurazinio tetervino, tačiau ne taip aiškiai iškirpta uodega, vairuojamosios plunksnos išlenktos.

## Balsas
Atskirų paukščių balsai skiriasi. Giesmę dažniausiai sudaro trys tonai, kaip kurtinio, tačiau į ją nepanaši ir sunkiai apibūdinama: balsas gergždžiantis, kurkiantis, kreksiantis, daug garsesnis už vakarinio kurtinio. Manoma, kad giesmės metu gargatūnai, kaip ir vakariniai kurtiniai, negirdi.

## Taip pat skaitykite
* Lietuvos paukščiai

## Šaltiniai

## Literatūra
* Bronius Šablevičius, Lietuvos paukščiai Aukštaitijos nacionalinio parko gamtoje | Kaunas, leidykla „Lututė“ ISBN 978-9955-37-173-1, 2014; 88 psl. Tetervinas;
Šešonkas I

**Šešonkas I** (kitaip Šošenkas I, Biblijoje − Šišakas, valdė apie 931–910 m. pr. m. e. ar 945−924 m. pr. m. e.) – Senovės Egipto valdovas Trečiuoju Egipto tarpuvaldžiu, dvidešimt antrosios dinastijos pradininkas. 

Šešonkas I buvo kilęs iš libiečių belaisvių, kuriuos apie 1180 m. pr. m. e. rytinėje Nilo deltos dalyje apgyvendino Ramzis III. Ilgainiui tarp jų Bubastyje iškilo vietinių valdovų dinastija. Bubastis buvo pusiaukelyje tarp Memfio ir Tanio. Bubasčio valdytojai susigiminiavo tiek su Memfio Pta žyniais, tiek su Tanio 21-osios dinastijos Egipto valdovais. Šešonko dėdė Osorkonas trumpai valdė kaip 21-osios dinastijos atstovas. Šešonkas tapo faraono Psusenio II artimiausiu bendražygiu. Psusenio II duktė Maatkarė B ištekėjo už Šešonko vyriausiojo sūnaus Osorkono (jaunesniojo). Apie 945 ar 931 m. pr. m. e. mirus Psuseniui II, Šešonkas I tapo Egipto faraonu ir 22-osios (libiečių) dinastijos pradininku.

Šešonkas I sustiprino centrinę faraono valdžią, į aukščiausiojo Amono žynio ir Aukštutinio Egipto karo vado vietą Tėbuose iškėlė savo sūnų Juputą. Skatino savo giminaičių vedybas su Tėbų aukštuomene. Jo sūnus Nimlotas B buvo paskirtas Herakleopolio valdytoju bei pasižymėjo statybomis, apie kurias žinoma iš Bubasčio, Tanio, Memfio, Pithamo. Sūnus Juputas pastatė kapą-koplyčią Abydose.

Šešonkas I vedė sėkmingą karą Palestinoje, kurį vėliau pažymėjo reikšmingomis statybomis Tėbuose, Memfyje ir El Hiboje. Karinė kampanija pradėta dvidešimtaisiais ar dvidešimt pirmaisiais valdymo metais. Ji pažymėta triumfo monumentu Megide. Panašu, kad Šešonkas I bandė suskaldyti Saliamono valstybę į dvi karalystes, kad jas būtų lengviau nukariauti. Apie tai rašoma Biblijos Pirmojoje karalių knygoje.  Karnake jis pastatė kolonų kiemą prieš Amono šventyklos vartus su Bubasčio vartais ir pergalės scenų reljefais. Memfyje pastatytas pakeltas kelias su paraleliniu kiemu Pta šventykloje, kurį matė Herodotas. El Hiboje išliko dar viena karinio triumfo scena, deja, be įrašų, kurie nurodytų, kur konkrečiai faraonas vykdė karines kampanijas. Šešonkas I buvo sudaręs sąjungą su Biblo Finikijoje karaliumi Abibaalu, tikriausiai norėdamas užsitikrinti medienos importą iš Libano.

## Šaltiniai
* *The Oxford Encyclopedia of Ancient Egypt*. Tomas III. Red. Donald B. Redford. Oxford University Press, − 2001, p. 280
* Encyclopaedia Britannica, 2008 10 23
* touregypt.net
Latvijos geležinkeliai

**Latvijos geležinkeliai** – nacionalinė Latvijos susisiekimo bendrovė, administruojanti šalies geležinkelių tinklą. Viena didžiausių Latvijos įmonių, 2009 m. duomenimis įdarbino 11 600 darbuotojų.

Kompanija aptarnauja Latvijos geležinkelius, kurių daugumą sudaro 1520 mm vėžės geležinkelio linijos, iš viso 2263,3 km, iš jų elektrifikuota 258,8 km. Pagrindinė jos veikla – krovinių ir keleivių vežimas geležinkeliais, viešosios geležinkelių infrastruktūros valdymas, priežiūra ir plėtra.

## Istorija

Įkurta 1919 m. ir 1994 m. atnaujinusi veiklą likviduotų Pabaltijo geležinkelių latvių bazėje.


Latvijos geležinkeliai, logo.png | Emblema iki 2019 m.
LDz.png | Dabartinė emblema


## Struktūra

Latvijos geležinkeliams priklauso 6 dukterinės kompanijos:
* LDz Cargo
* LDz Infrastruktūra
* LDz Ritošā sastāva serviss
* LDz Apsardze
* LDz Loģistika
* LatRailNet

## Geležinkelio linijos

2016–2017 m. sezone veikusios linijos (nurodomi tarnybiniai indeksai):
* 01 Ventspilis – Tukumas
* 02 Tukumas – Jelgava
* 03 Jelgavа – Krustpilis
* 04 Krustpilis – Daugpilis
* 05 Daugpilis – Indra – Valstybės siena
* 06 Ryga – Krustpilis
* 07 Krustpilis – Rėzeknė
* 08 Rėzeknė – Zilupė – Valstybės siena
* 09 Karsava – Rėzeknė
* 10 Rėzeknė – Daugpilis
* 11 Daugpilis – Kurcumas – Valstybės siena
* 12 Valstybės siena – Eglainė – Daugpilis
* 13 Kelio postas 524 km – Kelio postas 401 km
* 14 Ryga – Jelgava
* 15 Jelgava – Liepoja
* 16 Jelgava – Meitenė – Valstybės siena
* 17 Ryga – Lugažiai – Valstybės siena
* 18 Torniakalnas – Tukumas
* 19 Zemitanai – Skultė
* 20 Čiekurkalnas – Ryga Krasta
* 21 Glūda – Rengė – Valstybės siena
* 22 Zasulaukas – Bolderaja
* 24 Ryga Preču – Sauriešai (manevriniams traukiniams)
* 25 Zemitanai – Škirotava
* 26 Kelio postas 191 km – Kelio postas 524 km
* 27 Pliavinios – Gulbenė
* 36 Jaunkalsnava – Veseta (tarnybiniams traukiniams)
* 37 Daugpilio mazgo atšakos
* 38 Rėzeknės mazgo atšakos

Siaurasis geležinkelis:
* 32 Gulbenė – Alūksnė

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Latvijos geležinkeliečių draugijos tinklapis
Kazanės arena

**Kazanės arena** () – futbolo stadionas Kazanėje, Rusijoje. Namų rungtynes žaidžia Premjer lygos klubas FK Rubin Kazanʹ. Atidarytas 2013 m. birželio 14 d. Stadione yra 45 379 sėdimos vietos.

## Istorija
Stadione 2013 m. vyko vasaros universiados futbolo varžybos, vyko 2017 m. FIFA konfederacijų taurė ir kelios 2018 FIFA pasaulio futbolo čempionato rungtynės.

2015 m. Kazanėje vyko pasaulio vandens sporto čempionatas, kelios rungtys vyko stadione.

Stadioną suprojektavo tarptautinė „Populous“ architektų kompanija.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Oficiali stadiono svetainė
Pijė

**Pijė** (kitaip Pija, anksčiau **Pjanchis**, valdė apie 735–712 m. pr. m. e. ar 750−719 m. pr. m. e.) – senovės Nubijos ir Egipto valdovas, dvidešimt penktosios (kušitų) dinastijos atstovas.

Pijė buvo Kušo karalystės valdovas, kuris pirmasis iš Nubijos valdovų bandė užkariauti Egiptą ir laikomas 25-osios Egipto faraonų dinastijos pradininku Trečiojo Egipto tarpuvaldžio metu. Pastaruoju metu linkstama manyti, kad jo tikrasis vardas buvo Pijė, klaidingai anksčiau perskaitytas kaip Pjanchis. Jo veikla daugiausiai žinoma iš pergalės stelos, pastatytos dvidešimt pirmaisiais jo valdymo metais Napatoje (dabar Kairo muziejuje). Pijė siekė išplėsti įtaką pietiniame Egipte ir įsivėlė į tuo metu susiskaldžiusio Egipto valdovų vaidus. Jis pasiekė, kad jo sesuo Amunirdis užimtų „Dieviškosios Amono žmonos“ pareigybę Karnako šventykloje Tėbuose. 

Panašu, kad Pijė skyrė didelį dėmesį Hermopolio miestui Viduriniame Egipte, su kurio valdovu Namlotu buvo sudaręs sąjungą. Nominaliu Egipto faraonu tuo metu buvo mažai galių turėjęs faraonas Takelotas III, kuris iš esmės valdė tik Bubasčio miestą. Pijė įtakai siekę pasipriešinti Nilo deltos valdytojai būrėsi aplink Saiso valdovą Tefnachtą. Vienu metu Hermopolio valdytojas Namlotas išdavė sąjungą su Pijė ir pastarasis organizavo karo žygį į Egipto šiaurę. Kušitai užėmė Hermopolį ir po apgulties −  Memfį. Pijė pasiskelbė Egipto faraonu, jį pripažino Heliopolio žyniai, tačiau jis neužvaldė vakarinės Nilo deltos dalies, kurią valdė kušitams oponuojanti libiečių Saiso dinastija. Pijė sėkmę Egipte galima paaiškinti tuo, kad jis prisilaikė labai konservatyvios politikos ir atidavė duoklę ilgaamžiam egiptiečių dievo Amono kultui, dėl ko Aukštutinis Egiptas su Tėbų miestu buvo tvirtoje Pijė kontrolėje. Po žygio Pijė grįžo į Napatą, kur mirė ir buvo palaidotas.

## Šaltiniai
* *The Oxford Encyclopedia of Ancient Egypt*. Tomas III. Red. Donald B. Redford. Oxford University Press, − 2001, p. 53
* Encyclopaedia Britannica, 1998 07 20
* touregypt.net
Šabaka

**Šabaka** (Neferkarė Šabaka, Sabakonas, valdė apie 712–698 m. pr. m. e. ar 719−703 m. pr. m. e.) – senovės Nubijos ir Egipto valdovas, dvidešimt penktosios (kušitų) dinastijos atstovas.

Šabaka buvo ankstesnio karaliaus Pijė brolis. Antraisiais savo valdymo metais Šabaka surengė karo žygį iš Kušo į Egiptą ir užėmė Nilo deltos vakarinę dalį (ko nepavyko Pijė), taip suvienydamas Egiptą, valdomą Kušo karaliaus. Įvykiui pažymėti Šabaka liepė sukurti atminimo skarabėjų, kuriame rašoma: *Jis sunaikino tuos, kurie sukilo prieš jį ir Pietuose, ir Šiaurėje, ir visuose kituose kraštuose. Smėlynų gyventojai slepiasi nuo jo ir krenta prieš jį iš baimės.* 712 m. pr m. e. ar vėliau Šabaka bendradarbiavo išduodant Asirijai Jamanį, pabėgusį Ašdodo miesto Palestinoje karalių. Vėliau, iš Sargono II tekstų matyti, kad 706 m. pr. m. e. ar anksčiau Jamanis buvo grąžintas į Asiriją Šebitku, kuris gal valdė su Šabaka kaip koregentas. Ninevėje rastas molinis įspaudas su Šabakos vardo įrašu, kas gali rodyti taikingą Šabakos politiką su asirais. 701 m. pr. m. e. vykęs kušitų-egiptiečių žygis į Palestiną prieš Asiriją tikriausiai vyko jau ne jo, o Šebitku laikais. Bet kokiu atveju, kušitai šiame žygyje pralaimėjo.

Šabaka Memfyje palaidojo Apio jautį ir nurodė išrašyti bazaltinę uolą Pta kosmogonijos tekstais (dabar Britų muziejuje). Jo vardas rastas užrašytas Denderoje, Esnoje ir, ypač, Tėbuose. Jo sesuo Amenirdis I buvo „Dieviškąja Amono žmona“ ir sūnus Haremakhetas − aukščiausiuoju Amono žyniu Tėbuose. Šabakos kapas buvo įrengtas piramidėje El Kuru kapinyne Nubijoje.

## Šaltiniai
* *The Oxford Encyclopedia of Ancient Egypt*. Tomas III. Red. Donald B. Redford. Oxford University Press, − 2001, p. 277
* Encyclopaedia Britannica, 2008 10 23
* touregypt.net
Taharka

**Taharka** (Tiharka, valdė apie 690–664 m. pr. m. e.) – senovės Nubijos ir Egipto valdovas, dvidešimt penktosios (kušitų) dinastijos atstovas.

Taharka buvo Pijė sūnus ir atėjo į valdžią po vyresniojo brolio Šebitku mirties. Jis buvo gimęs Napatoje ir vėliau pasiųstas į Egiptą. Biblijoje minima, kad jis dalyvavo egiptiečių žygyje į Palestiną apie 701 m. pr. m. e., kas menkai tikėtina dėl jo jauno amžiaus. Atitinkamai paminėtas jo titulas „karalius“ vertinamas anachroizmu. Taharka karaliumi tapo 689 ar 690 m. pr. m. e. Jis perkėlė Kušo-Egipto valstybės sostinę į Memfį. Jo pirmieji apie 15 valdymo metų buvo ramūs, statybų iš jo laikų aptikta Napatoje, Edfu, Tėbuose, Abydose, Kavoje ir Memfyje. Šeštaisiais jo valdymo metais užfiksuotas neįprastai didelis Nilo potvynis, kuris lėmė gerą derlių. Šis įvykis buvo laikomas dievų įsikišimu ir Taharkos motina pašventė kelionę į Memfį aplankyti sūnaus. 

Valdymo pradžioje Taharka naudojosi laikinu Asirijos silpnumu tam, kad susigrąžinti Egipto įtaką Palestinoje-Libane. Taharka pasiekė pergalę karo žygyje į Libiją, iš kur persigabeno daug karo grobio. Vėliau egiptiečių Taharka buvo šlovinamas kaip didis užkariautojas, lygus praeities faraonams. Jo sėkmė užsibaigė, kai Asirijoje į valdžią atėjo Esarhadonas. 674 m. pr. m. e. asiriečiai surengė pirmą karo žygį į Egiptą, kuris buvo atremtas. Antruoju karo žygiu 671 m. pr. m. e. asiriečiai laimėjo ir užėmė Memfį, Taharka buvo priverstas bėgti į Napatą. Esarhadonui atitraukus pajėgas iš Egipto Taharka susigrąžino didelės Egipto dalies kontrolę, liepė išžudyti asirų įgulas. 664 m. pr. m. e. asirų karalius Ašurbanipalas grįžo su naujomis pajėgomis − kušitai galutinai pralaimėjo, Taharka mirė tais pačiais metais Napatoje ir buvo palaidotas didelėje piramidėje Nuri.
## Šaltiniai
* *The Oxford Encyclopedia of Ancient Egypt*. Tomas III. Red. Donald B. Redford. Oxford University Press, − 2001, p. 346
* Encyclopaedia Britannica, 2008 10 23
* touregypt.net
Raudonkaklis kazuaras

**Raudonkaklis kazuaras** (*Casuarius unappendiculatus*) – neskraidantis kazuarinis paukštis (*Casuariidae*).

## Išvaizda

Paukštis yra 150 cm ilgio ir 150–180 cm aukščio. Patelės sveria iki 58 kg, patinėliai 30–37 kg. Plunksnos standžios, panašios į šerius. Jauniklių plunksnos rudos spalvos, trečiais gyvenimo metais jos tampa juodomis. Ant galvos raginis šalmas. Galva yra mėlynos spalvos, o kaklas geltonas arba raudonas. Po snapu ryškiai raudonas dekoratyvinis pakarūklas.

Kojos ilgos, stiprios, tripirštės. Vidinio piršto nagas ilgas ir aštrus.

## Paplitimas ir biotopas

Aptinkamas šiaurinėje Naujosios Gvinėjos dalyje ir Japeno, Batanto ir Salavačio salose. Biotopas – užpelkėjusios pakrantės ir tropiniai miškai. Mėgsta žemumas – iki 500 m virš jūros lygio.

## Biologija

Kaip ir kiti kazuariniai paukščiai, yra labai baikštūs, vienišiai ir slapukai. Laisvėje gyvena iki 40 metų. Minta sultingais vaisiais ir smulkiais gyvūnais.

Nuo birželio–gruodžio mėnesiais vyksta paukščių tuoktuvės. Į patinėlio susuktą lizdą patelė padeda keturis žalios spalvos kiaušinius. Patinėlis tampa agresyvus ir išveja patelę. Išvyta patelė vėl poruojasi. Per sezoną patelė poruojasi maždaug 4 kartus ir vidutiniškai padeda apie 16 kiaušinių. Peri (47–48 dienas) ir jauniklius vedžioja (apie 9 mėnesius) patinas .

## Apsauga

Pasaulinės gamtos apsaugos organizacijos duomenimis rūšis yra pažeidžiama, įrašyta į raudonąjį rūšių sąrašą. Pagrindinė nykimo priežastis -  jauniklių medžioklė. Mėsa naudojama maistui, kaulai – įrankiams, nagai – strėlių antgaliams, o plunksnos įvairiems ritualams.

## Šaltiniai

* Mačionis A., Stuburinių zoologija. Vilnius: Mokslas. 1989. ISBN-13: 9785420002773
Sarysu (ežeras)

**Sarysu** ( 'Geltonasis ežeras') – didžiausias gėlavandenis Azerbaidžano ežeras. Telkšo Kuros-Arakso žemumoje.

Sarysu ežeras ištįsęs išilgai Kuros upės, pietryčių kryptimi, apima Imišlio ir Sabirabado rajonus. Ežero ilgis – 22 km. Plotas – 65,7 km². Plačiausia vieta – 3 km. Didžiausias gylis – 6 m. Maitinamas požeminių vandenų, lietaus ir Agelio ežero kanalu. Įteka į Kuros upę.

Šiaurinė ežero dalis atskirta magistrale nuo galimos gyventojų taršos. Pietinė dalis praeityje buvo užteršta naftos gavybos vandenų.

Ežere veisiasi paprastieji karpiai ir taranai. Žiemos metu migruojančių paukščių traukos centras.
Smendis

**Smendis** (Nesbenebdedas, valdė apie 1070–1044 m. pr. m. e.) – dvidešimt pirmosios dinastijos Senovės Egipto valdovas. 

Smendis buvo pirmasis 21-osios dinastijos faraonas ir savo sostinę ikūrė Tanyje. Smendžio vardą jam suteikė graikai, tikrasis gimimo vardas buvo *Nes-ba-neb-djed*. Jis su žmona jau buvo paminėtas Ramzio XI laikais valdęs Tanyje ir buvęs svarbus asmuo, galbūt konkuravęs savo įtaka su Ramziu XI, kurio sostinė Piramzis buvo tik apie 20 km atstumu nuo Tanio. Smendžio valdžios legitimumą galėjo paremti žmona Tentamon, kuri tikriausiai turėjo giminystės ryšių su prieš tai valdžiusia dinastija. Smendžio kilmė neaiški, jis tikriausiai turėjo giminystės ryšių su šalies pietuose faktinę valdžią turėjusiu generolu Herihoru. 

Po Ramzio XI mirties Egipte prasidėjo Trečiasis Egipto tarpuvaldis, kai centrinė faraono valdžia pakriko ir didžiausią įtaką šalies gyvenime įgijo Amono žyniai, kurie, panašu, pripažino Smendžio faraono statusą. Tačiau faraonas tikriausiai niekuomet nevaldė viso Egipto ir faktinė pietinės šalies dalies su Tėbų miestu kontrolė priklausė Amono žyniams. Kiek vėliau Tėbuose iškilo žynys Pinedžemas I, kuris prisiėmė faraono titulus, ir šalį valdė du faraonai. Manetonas Smendžiui priskyrė 26 metų valdymą. Smendis tikriausiai buvo palaidotas Tanyje, kur rasta jo įkapių objektų. Jo įpėdiniu tapo Amenemnisu, kuris galėjo būti Herihoro, o gal Smendžio, sūnus.

## Literatūra
* Encyclopaedia Britannica, 2008 10 23
* touregypt.net
Dunojaus tiltas

**Dunojaus tiltas** (anksčiau **Draugystės tiltas**,  arba Дунав Mост;  arba Podul de la Giurgiu) – plieninis, santvarinis tiltas per Dunojų, jungiantis Bulgarijos Rusės miestą pietuose su Rumunijos Džurdžu miestu šiaurėje. Vienas iš dviejų tiltų jungiantis Bulgariją ir Rumuniją. Tiltas yra pasiekiamas ir visuomeniniu transportu.

## Istorija
Tilto statybą finansavo Tarybų Sąjunga. Konstrukcijos darbai pradėti 1952 m. ir užtruko du su puse metų. Atidarytas 1954 m. birželio 20 d. Suprojektavo sovietų inžinieriai V. Andreev ir N. Rudomazin. Tilto ilgis – 2223,52 m. Dekoracijos bulgarų architekto Georgi Ovcharov.

Tiltas yra dviejų aukštų: dviejų juostų autotransportui, geležinkeliui bei pėstiesiams. Centrinė tilto dalis yra kilnojama ir gali būti pakelta praplaukiant didesniams laivams. Pakeliama tilto dalis yra Rumunijos teritorijoje. Veikia dalinė muitinės patikra. 2011 m. liepa–rugsėjį rekonstruotas iš Bulgarijos pusės.
Mindučių akmuo

**Mindučių akmuo** – valstybinis gamtos paminklas, esantis Molėtų rajone, Čiulėnų sen., Mindučių kaime. Riedulys slūgso 1,2 km į vakarus nuo kelio , 0,4 km į pietvakarius nuo Mindučių senųjų kapinių. Nuo kapinių miškelio horizonte matoma akmens viršūnė ir šalia augantis medis.

Akmenį sovietiniais metais atkasė melioratoriai. Anksčiau buvo matoma šio stambaus riedulio tik mažesnioji viršutinė dalis. Atkastąjį riedulį galvota nugabenti bent iki artimiausio vieškelio, tačiau, ir keliems traktoriams nepajėgus jo išjudinti, buvo paliktas pirmykštėje vietoje. Akmenį supa atviras, banguotas reljefas su melioruotomis pievomis ir ganyklomis. Jis guli nedideliame duburyje, kuris didžia dalimi susiformavo atkasant riedulį ir jį supusį gruntą paskleidžiant tolyn nuo riedulio. Palei pat stambųjį riedulį sumesti gulėjo šeši nedideli akmenys.

Anksčiau paminklinis riedulys buvo aptvertas spygliuota viela ant metro aukščio kuolų, kad apsauginės zonos netryptų gyvuliai, stovėjo paminklinė lentelė. 2017 m. duomenimis, privažiavimo, kelio nuorodų, apsauginės tvorelės nebuvo. Šalia akmens išaugęs medis, iškasta duobė su vandeniu gyvulių girdymui.

Mindučių akmuo paskelbtas valstybės saugomu Lietuvos TSR Valstybinio gamtos apsaugos komiteto 1984 m. gruodžio 24 d. įsakymu Nr. 100.

## Duomenys

Saugomų teritorijų valstybės kadastro svetainėje pateikiami duomenys skiriasi nuo Geologijos tarnybos duomenų (skliausteliuose):

* Aukštis – 3,10 (3,30) m
* Ilgis – 5,70 (5,80) m
* Plotis – 3,10 (4,07) m
* Perimetras – 14,55 (14,71) m
* Sudėtis – mikroklininis biotitinis granitas

## Nuorodos

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras 
* Lietuvos geologijos tarnyba. Geotopai (išrašas)
Šebitku

**Šebitku** (Šabataka, Setas, valdė apie 698–690 m. pr. m. e.) – senovės Nubijos ir Egipto valdovas, dvidešimt penktosios (kušitų) dinastijos atstovas.

Šebitku (Herodoto vadintas vardu Setas (*Sethos*)) buvo ankstesnio kušitų karaliaus Šabakos pusbrolis. Skirtingai nuo pirmtako, palaikiusio taikaus susitarimo su Asirija politiką, Šebitku pasirinko kovos kelią. Steloje, rastoje Kavoje, užfiksuotas jo prašymas broliams, įskaitant Taharką, atvykti iš Nubijos į Egiptą. Kitoje steloje rašoma, kad kai Sinacheribas apgulė Jeruzalę, į pagalbą buvo atsiųsta Etiopijos karaliaus kariuomenė, vadovaujama Taharkos. Šebitku mirė apie 690 m. pr. m. e. ir buvo palaidotas El Kuru kapinyne Nubijoje.

## Šaltiniai
* Sedrick Sims. *Ancient AFRICAN History A Journey Highlighting Africa's Past*. Lulu.com, 2009, p. 54
* touregypt.net
Tantamanis

**Tantamanis** (Tanvetamanis, Tanutamonas, valdė 664–653 m. pr. m. e.) – senovės Nubijos ir Egipto valdovas, dvidešimt penktosios (kušitų) dinastijos atstovas.

Tanvetamanis (Tantamanis pagal asirus, Tanutamonas pagal egiptiečius) įžengė į Kušo karalystės sostą 664 m. pr. m. e. po dėdės Taharkos mirties. Pirmasis jo tikslas buvo susigrąžinti Žemutinio Egipto kontrolę, kurią buvo paveržę asirai ir įtvirtinę savo vasalo Necho I valdžią. Karo žygio metu Tantamanio kariuomenė nužygiavo iki Memfio, nugalėjo egiptiečių, Nilo deltos valdovų, sąjungą, Nechas I žuvo. Sužinojęs apie kušitų invaziją asirų karalius Ašurbanipalas organizavo atsakomąjį asirų žygį. Kušitai visiškai pralaimėjo daug stipresniam priešui. Asirai pasiekė Tėbus ir 663 m. pr. m. e. užėmė miestą, Tantamanis pabėgo į Nubiją. Po asirų pasitraukimo jis, regis, buvo pripažįstamas Aukštutinio Egipto valdovu iki 656 m. pr. m. e., kada Žemutinio Egipto faraonas Psamtikas I užėmė Tėbus ir galutinai panaikino Kušo valdovų įtaką Egipte. Tantamanis mirė 653 m. pr. m. e. ir buvo palaidotas El Kuru kapinyne Nubijoje.

## Šaltiniai
* *Dictionary of African Biography*. OUP USA, 2012, p. 281
* touregypt.net
Čazma

**Čazma** () – miestas Bjelovaro–Bilogoros apskrityje, Kroatijoje. Priklauso Moslavinos regionui. Nutolęs 60 km į rytus nuo Zagrebo ir 30 km nuo Bjelovaro. Įsikūręs Moslavačkos goros papėdėje, apsuptas derlingos žemės. Į rytus nuo miesto teka Česma bei jos intakas Glogovnica.

## Istorija
Čazma yra vienas seniausių Kroatijos miestų. Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas 1094 m. 1226 m. paminėta kaip miesto įkūrimo data. Įkurta parapija, pastatytas dominikonų vienuolynas, Marijos Magdalietės bažnyčia (išlikusi iki mūsų dienų). Unikali bažnyčios architektūra yra romantizmo stiliaus. 1767 m. pastatyti vargonai.

1552 m. okupuotas Osmanų imperijos, įkurtas sandžakas. 1606 m. išvaduotas kroatų bano Tamašo Erdiodžio ir jo kariuomenės.
Didysis dėmėtasis kivis

**Didysis dėmėtasis kivis** (*Apteryx haastii*) – strutinių paukščių (*Struthioniformes*) būrio naktinis paukštis.

## Paplitimas ir biotopas
Endeminis Naujosios Zelandijos paukštis. Dažniausiai aptinkamas Pietų salos regionuose: į šiaurės vakarus nuo Nelsono, Paparoa nacionaliniame parke ir Pietų Alpėse . Biotopas – miškai, krūmynai, pievos. Miškingose vietovėse aptinkami iki 1500 m virš jūros lygio, o subalpinėse pievose nuo 700 iki 1100 m virš jūros lygio. Metinis kritulių kiekis nuo 120 iki 400 cm 

## Išvaizda
Didžiausias kivių genties () paukštis. Kūnas kriaušės formos. Patelė stambesnė už patinėlį. Kūno ilgis 45 – 55 cm, svoris – 2,4 – 3,3 kg. Kūną dengia ilgos, plaukus primenančios pilkšvai rudos plunksnos. Taškelių įspūdį sudaro balkšvos plunksnos. Snapas – 8,13 – 13,15 cm ilgio. Snapo galiuke yra šnervės. Akys mažos. Sparnai sunykę, sunkiai pastebimi. Uodegos neturi. Kojos trumpos, raumeningos. Jos yra keturpirštės, pirmas pirštas atlenktas atgal.

## Biologija
Gerai užuodžia ir girdi. Miške garsiai švilpauja ir šūkauja, girdisi net 1,5 km atstumu. Patinų ir patelių balsai skirtingi.Patinai nuožmiai gina savo teritoriją. Kvadratiniame kilometre gyvena 4-5 kiviai.

Dieną slepiasi slėptuvėse: olose, tuščiaviduriuose medžių kamienuose,uoksuose. Maitinasi naktį. Ilgu, plonu snapu iš dirvos kapsto sliekus, kirmėles. Pajutę po žeme judančio grobio keliamą dirvos vibraciją, smeigia snapą į dirvą ir iškapsto grobį. Nuo dirvos paviršiaus surenka vabalus, cikadas, muses, vorus, vikšrus, šliužus, sraiges. Taip pat maitinasi uogomis ir sėklomis. Lesa akmenukus, kurie padeda virškinti.

Monogaminiai paukščiai. Patinai gali poruotis jau nuo 18 mėnesių, o patelės subręsta per 3 metus. Tuoktuvių periodas birželio – kovo mėnesiais. Lizdus suka landose. Kiaušinius deda nuo rugpjūčio iki sausio. Dėtyje vienas baltos arba šviesiai žalios spalvos kiaušinis. Kiaušinio dydis siekia ketvirtadalį patelės masės. Trynys užima 65 % kiaušinio masės. Peri patinas, o patelė saugo lizdą. Peri 75-85 dienas. Po 10 dienų jaunikliai palieka lizdą.

## Apsauga
Pasaulinės gamtos apsaugos organizacijos (IUCN) duomenimis, didysis dėmėtasis kivis priskiriamas pažeidžiamoms rūšims.

Didžiojo dėmėtojo kivio populiacijos mažėjimo priežastys:
* Invaziniai gyvūnai : šermuonėliai, žebenkštys, katės, posumai, šeškai, šunys, sunaikina dalį jauniklių ir kiaušinių.
* Suaugę kiviai yra lengvas šunų grobis.
* Miškų kirtimas.

Rūšies apsaugos veiksmai:
* Reguliuojamas plėšrūnų skaičius.
* Kiaušinių surinkimas ir inkubavimas. Paauginti jaunikliai paleidžiami į laisvę.
* Nuolatinis paukščių stebėjimas juos žieduojant ir radijo sekimo sistemų naudojimas.

## Šaltiniai

* Mačionis A., Stuburinių zoologija. Vilnius: Mokslas. 1989. 218 psl. ISBN 5-420-00277-9
Stanislavas Šuškevičius

**Stanislavas Stanislavavičius Šuškevičius** (, lacinka: Stanisłaŭ Stanisłavavič Šuškievič; ; 1934 m. gruodžio 15 d. – 2022 m. gegužės 3 d.) – Baltarusijos politikas ir mokslininkas. Nuo 1991 m. rugsėjo 28 d. iki 1994 m. sausio 26 d. buvo pirmasis nepriklausomos Baltarusijos valstybės vadovas (Aukščiausiosios Tarybos bei Parlamento sekretorius) po TSRS iširimo. Palaikė laisvosios rinkos ir demokratines reformas, vaidino svarbų vaidmenį Nepriklausomų valstybių sandraugos (NVS) įkūrime.

Šuškevičius buvo Baltarusijos mokslų akademijos narys korespondentas, mokslų daktaras fizikos ir matematikos srityse, valstybinių apdovanojimų laureatas, profesorius. Parašė knygų, virš 150 straipsnių, per 50 išradimų autorius.

## Politinė veikla

1991 m. gruodžio 8 d. Belovežo girioje kartu su Rusijos bei Ukrainos vadovais (atitinkamai Borisu Jelcinu ir Leonidu Kravčiuku) pasirašė Belovežo susitarimą – deklaraciją dėl TSRS iširimo bei NVS įkūrimo. Tų pačių metų gruodžio 21 d. atstovavo Baltarusijos TSR Almatos protokolo pasirašyme, kuriuo Baltarusija bei dar dešimt buvusių TSRS respublikų patvirtino savo narystę NVS.

Šuškevičius iš Baltarusijos besąlygiškai iškeldino TSRS branduolinio ginklo arsenalą. Tačiau tolimesnės reformos buvo nutrauktos dėl Parlamento bei Ministro pirmininko Viačeslavo Kebičiaus priešiško nusistatymo.

1993 m. pabaigoje Aleksandras Lukašenka, tuometinis Baltarusijos parlamento antikorupcinio komiteto sekretorius, apkaltino Šuškevičių ir dar apie 70 svarbių vyriausybės pareigūnų korupcija (valstybės turto grobstymu). Kaltinimai peraugo į balsavimą dėl pasitikėjimo, po kurio Šuškevičius buvo pašalintas ir pakeistas Viačeslavo Kuznecovo, vėliau Mečislavo Hribo. Šuškevičiaus apkaltinimas korupcija galimai buvo be pagrindo.

1994 m. įvyko pirmieji Baltarusijos prezidento rinkimai, kuriuose kandidatavo A. Lukašenka, S. Šuškevičius bei V. Kebičius, pastarasis laikytas rinkimų favoritu. Pirmame raunde A. Lukašenka surinko 45 % balsų, V. Kebičius – 17 %, Pazniakas – 13 % ir S. Šuškevičius – 10 %.

2002 m. Šuškevičius padavė į teismą Baltarusijos darbo ir socialinės apsaugos ministeriją, kadangi jo, kaip buvusio valstybės vadovo, pensija dėl infliacijos nukrito iki 1,8 JAV dolerio per mėnesį. Uždarbiaudamas Šuškevičius dėstė užsienio universitetuose Lenkijoje, JAV bei Azijos šalyse.

2004 m. Šuškevičius bandė dalyvauti rinkimuose į Parlamentą, tačiau rinkimų komisija jam šios teisės nesuteikė. Šuškevičius buvo Baltarusijos socialdemokratų partijos vadovas.

## Apdovanojimai
* 2010 m. Vytauto Didžiojo ordinas su aukso grandine – už aktyvų Lietuvos nepriklausomybės palaikymą 1991 m.
* 2012 m. Trumano–Reigano laisvės medalis

## Šaltiniai
Airexpo

**Airexpo** – kasmetinė Prancūzijos aviacijos šventė, pirmą kartą surengta 1987 m. Dažniausiai rengiama Muret-Lherm oro uoste, Murė.

Organizuojama dviejų pagrindinių Prancūzijos aviacijos mokyklų (ENAC ir ISAE SUPAERO). Tai daugiausia komercinis renginys, kuriame pristatomi kariniai ir civiliniai orlaiviai; plačiai įvardijama kaip viena prestižiškiausių tokio tipo parodų Prancūzijoje. Čia pranešama apie pagrindines orlaivių pardavimo sutartis, sudarytas tarp gamintojų. Parodoje dalyvauja stambiausi tarptautiniai orlaivių gamintojai.

## Šaltiniai

## Nuorodos

*