open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Liudvigsortas

**Liudvigsortas** (, nuo 1929 m. *Ludwigsort*, nuo 1946 m. ***Laduškinas***, ) – miestas Rusijoje, Kaliningrado srities pietvakarinėje dalyje, ant Kaliningrado įlankos kranto, į pietvakarius nuo Karaliaučiaus, netoli sienos su Lenkija, nuo 2004 m. balandžio 29 d. Laduškino miesto apygardos centras.

## Istorija

Notangos žemės gyvenvietės pavadinimas vokiškos kilmės. Įkurtas kryžiuočių ordino 1314 m.

1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Šventapilės apskrities Brandenburgo valsčiaus dvaras, nuo 1926 m. kaimas ir savivaldybės centras. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 7 d. Hailigenbailio rajono (), 1946 m. rugsėjo 7 d. – 1962 m. gruodžio 12 d. Laduškino rajono, nuo 1962 m. gruodžio 12 d. Bagrationovsko rajono Laduškino miesto apylinkės, nuo 1997 m. Bagrationovsko rajono Laduškino miesto apygardos, nuo 2004 m. balandžio 29 d. Laduškino miesto apygardos miestas.

1946 m. rugsėjo 7 d. TSRS Aukščiausiosios Tarybos prezidiumo įsaku pavadintas Tarybų Sąjungos didvyrio Ivano Laduškino vardu.

|}

## Gyventojai

## Ekonomika

Svarbiausia pramonės šaka – švelniakailių žvėrelių auginimas. Savivaldybėje yra didžiausias Kaliningrado srityje ūkis, kuriame auginamos lapės ir kiti kailiniai žvėreliai. Veikia kelios pirminio kailiukų apdorojimo bei gaminių iš kailiukų siuvimo įmonės. Miestelyje yra šaldytuvų kompleksas ilgam produktų laikymui. Per miestelį eina geležinkelis Kaliningradas – Mamonovas.

## Turizmas

Sudarytos sąlygos turizmui ir poilsiui prie jūros įlankos. Istorinių paminklų nėra, tačiau sūrių gamyklos teritorijoje auga 800 m. ąžuolas. 10 km nuo Laduškino stovi XIII a. Balgos pilis (dabar Vesioloje), greta – tokio pat amžiaus Brandenburgo pilis, Ušakove – XIV a. bažnyčia.

## Šaltiniai
Naujieji Kuršiai

**Naujieji Kuršiai** (, nuo 1945 m. , nuo 1947 m. ***Pionerskis***, ) – miestas Rusijoje, Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, 16 km į vakarus nuo Kranto, Sembos pusiasalio šiaurėje, Baltijos jūros krante. Pionerskio geležinkelio stotis, klimato kurortas, išvystyta žuvies pramonė. Nuo 2004 m. kovo 31 d. Pionerskio miesto apygardos miestas.

## Istorija

Sembos žemės kaimo pavadinimas vokiškos kilmės. Užėjus sovietams, lietuvių istorikas Povilas Pakarklis Rusijos TFSR Ministrų Tarybai siūlė palikti senąjį pavadinimą, tačiau 1947 m. jis vis tiek pervadintas rusiškai – *Pionerskiu*.

## Istorija

Šiose vietose buvo senovės prūsų šventos vietos, Rantavos šventykla, išlikusi iki šių dienų. Pirmą kartą Kuršių gyvenvietės vardas paminėtas 1254 m. 1837 m. pradėtas statyti kurortas. 1924 m. baigta jūrų uosto molų statyba. Per miestelį nutiestas geležinkelis ir automobilių kelias Raušiai–Krantas. 1900 m. Kuršiuose buvo 6 viešbučiai ir 6 pensionai. 1913 m. nutiestas vandentiekis, įrengtas dujinis gatvių apšvietimas.

1723–1818 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos departamento, 1818–1871 m. Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Žuvininkų apskrities, nuo 1939 m. kovo 27 d. Sembos apskrities kurortinė gyvenvietė, kuriai priklausė Alknikai, Batuva ir Rantava. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kranco rajono, nuo 1947 m. liepos 26 d. Primorjės rajono kurortinė gyvenvietė, nuo 1952 m. gruodžio 26 d. Primorjės rajono miestas, nuo 1963 m. vasario 1 d. Zelenogradsko rajono miestas, nuo 1966 m. sausio 1 d. Svetlogorsko kurortinės-pramoninės zonos miestas, nuo 1993 m. kovo 22 d. Kaliningrado srities miestas, nuo 2004 m. kovo 31 d. Pionerskio miesto apygardos miestas.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Vydūnas (1868–1953), filosofas, kultūros veikėjas, Naujuosiuose Kuršiuose praleidęs paskutines dienas Mažojoje Lietuvoje prieš pabėgdamas į Vakarus.  1945 m. vasario 9 d. lipdamas į garlaivį, Vydūnas per spūstį įkrito į vandenį ir vos nenuskendo – jį išgelbėjo jūreiviai.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Пионерский. (Prussia39.ru)
* Grasilda Blažiene: Hydronymia Europaea, Sonderband II, Die baltischen Ortsnamen. Wolfgang Schmid Hrsg., Steiner Verlag Stuttgart 2000.
* G. Gerullis: Die altpreußischen Ortsnamen. Berlin, Leipzig 1922.
* Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
* Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
* Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.
Noihauzenas

**Noihauzenas** gali reikšti įvairias gyvenvietes:
* Vastselyna, miestas Estijoje;
* Noihauzenas (Gurjevskas), miestas Rusijoje, Kaliningrado srityje;
* Noihauzenas prie Reinfalio, miestas Šveicarijoje;
* Vokietijoje:
** Badeno-Viurtembergo žemėje,
** Brandenburgo žemėje,
** Saksonijos žemėje,
Motina

**Motina** (t. p. *mama, mamytė, motulė, motutė, močia* ir kt.) – moteris, turinti vaikų. Motina vadinama vaiką pagimdžiusį, jį žindanti, globojanti moteris. Moteris, atliekanti biologinės motinos socialinę paskirtį vadinama įmote (įvaikinimo atveju) arba pamote (vaikui gyvenant su nauja tėvo sutuoktine).

Ankstyvuoju kūdikystės laikotarpiu tarp motinos ir vaiko paprastai išsivysto prieraišumas ir meilė. Motinos meilė svarbi vaiko psichikos vystymuisi, jausminei raidai. Visapusiškos motiniškos meilės stygius ankstyvoje vaikystėje dažnai nulemia šizofreniją, psichopatiją, perdėtą nerimastingumą ir kitas psichologines ydas. Svarbus yra ne tik motinos fizinis rūpinimasis vaiku, bet ir jausminis – motinos irzlumas, šaltumas, nekantrumas tiesiogiai veikia vaiko pasąmonę ir neleidžia pajausti visapusiškos globos. Pasak psichiatrų, kūdikystėje ir ankstyvoje vaikystėje vaikas turėtų patirti šiltus, jaukius ir nenutrūkstamus santykius su savo motina, kurie abiem pusėms teiktų pasitenkinimą ir džiaugsmą.

## Mitinė-religinė simbolika
Motina – visuotinis sibolis pasaulio kultūrose. Motina – tai archetipinė moteris, visos gyvasties pradas, * primum mobile* ir pirminė pilnatvė, sutalpinanti visas esmes. Ji simbolizuoja visus kosminės gyvybės tarpsnius, apjungia tiek dangiškąją, tiek chtoninę plotmę. Kaip vaisingumo įsikūnijimas, motina metaforiškai lyginama su žeme, gamta, karve (indų tradicijoje), mėnuliu (Viduržemio jūros srityje), gėle (lelija, rože, lotosu). Motinos įsčios – tiek visa ko pradas, tiek mirties žiomenys. Motinos prigimtis dvejopa – ji ir gimdytoja, ir margintoja: viena vertus ji – maitintoja, gynėja, užuovėja, šiluma, tačiau tuo pat metu – baisinga naikinančioji galia, rudikė. Ji – visa ko gimdytoja ir kapas. Ilgą laiką pasaulyje gyvavo paprotys mirusįjį laidoti žemėn suriestą tarsi gemalą – taip kapo duobė prilyginta mirties ir atgimimo įsčiomis.

Mituose, religinėje sąmonėje motinos archetipas išryškėja per Deivės-Motinos simboliką. Tokia deivė laikoma visos kūrinijos gimdytoja arba Dievo motina (dažnai ir vaizduojama kaip madona, žindanti Dievą-kūdikį). Ryškūs šio archetipo pavyzdžiai – krikščionių Marija, egiptiečių Izidė, graikų Demetra, indų Parvatė, Mesopotamijos Ištar.

Dvasiškai motina – archetipinė pilnatvė, savimi pakankama ir iš savęs pilnoji, mergelė, gimdanti sūnų – Šviesą. Motina – išminties metafora, pirminis slėpinys. Su motina religinėje sąmonėje tapatinama visa, kas yra pagrindas, įsčios, erdvė kam rastis: su motina tapatinama bažnyčia, šventykla, šventasis tekstas, garsas.

## Šaltiniai
Mama (reikšmės)

Žodis **mama** reiškia:

* mama – mažybinis žodžio *[[motina]]* variantas;
* geografiniai pavadinimai Rusijoje:
** Mama – gyvenvietė;
** Mama – upė.

Panašūs žodžiai:
* *[[krūtis|mamma]]* – lotyniškas žodis, reiškiantis 'krūtis'.
Dodge Monaco

**Dodge Monaco** buvo didelės, bei vidutinės klasės automobilis, kurį gamino koncerno Chrysler dukterinė markė Dodge. Automobilis buvo gaminamas nuo 1965 iki 1978 metų ir vėliau nuo 1990 iki 1992 metų.
Povilas Alšėniškis

**Povilas Alšėniškis** (m. 1555 m. rugsėjo 4 d. Vilnius, palaidotas Vilniaus arkikatedroje) – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės valstybės ir Lietuvos katalikų bažnyčios veikėjas, Vilniaus vyskupas.

## Biografija

Kilęs iš XIII a.-XVI a. Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės didikų Alšėniškių giminės. Tėvas Aleksandras Alšėniškis, motina Sofija Sudimantaitė, (*Zofia Sudymuntowiczówna*)  broliai Jonušas Alšėniškis, Jurgis Alšėniškis.

1504–1507 m. studijavo Krokuvos universitete. Nuo 1507 m. Lucko vyskupas. 1512 m. dalyvavo Katalikų bažnyčios visuotiniame susirinkime Romoje, susipažino su italų renesanso kultūra. Įsiteikdamas Lietuvos didžiajam kunigaikščiui Žygimantui Senajam, 1533 m. jo žmonai Bonai Sforcai užrašė Rokantiškių pilį, savo namus ir sklypus Vilniuje, pačiam valdovui po savo mirties – du dvarus, atsisakė Punios seniūnijos. Tai padėjo jam tapti Vilniaus vyskupu, nuo 1536 m. Vilniaus vyskupas.

Su prasidėjusia Lietuvoje reformacija kovojo plėsdamas bažnytines dignitorijas. Vilniaus vyskupijos kanauninkų skaičių padidino nuo 12 iki 14, intensyvindamas kunigų veiklą vertė dominikonus reguliariai pamokslauti Katedroje. 1555 m. vasario mėn. sušaukė vyskupijos sinodą. Skatino valdovą imtis represijų prieš protestantus. 1542 m. jo iniciatyva buvo uždaryta pirmoji Lietuvos protestantiška aukštoji mokykla, kurią 1539 m. Vilniuje įsteigė Abraomas Kulvietis ir Stanislovas Rapolionis.

Gyveno ištaigingai. Globojo menus. Savo portretus ir kitus meno kūrinius užsakydavo italų meistrams. Seniausiu Lietuvos ekslibrisu laikomas Vilniaus vyskupo Povilo Alšėniškio knygos nuosavybės ženklas, sukurtas nežinomo dailininko apie 1533 m. Beveik iš naujo atstatydino 1529 m. sudegusią Vilniaus katedrą, savo rūmų sode 1533 m. sudegusios koplyčios vietoje 1543 m. pastatydino renesansinę Šv. Kryžiaus koplyčią su išmūrytų piliastrų orderiu fasade ir fundacine plokšte, išrašyta renesansine antikva. Pastatė Dunilovičių Švč. Trejybės bažnyčią. Pradėjo kurti Vilniaus kankinių pranciškonų kultą, užsakė miniatiūromis iliustruotą lenkų istoriko J. Dlugošo herbyno „Kleinodų“ nuorašą, kuris turėjo keletą lietuviškų „priedų“.

XVI a. italui dailininkui Džovaniui dal Montei () priskiriamas Vilniaus vyskupo kunigaikščio Povilo Alšėniškio portretas yra Lietuvos dailės muziejuje. Tačiau kai kurie menotyrininkai šio portreto tapatybę neigia.

## Šaltiniai

## Nuorodos
Dodge Journey

**Dodge Journey** yra vidutinės klasės CUV, kurį gamina koncerno „Chrysler LLC“ dukterinė markė „Dodge“. Automobilis pakeitė miniveno Dodge Caravan turmpają versiją. Pagal savo dydį Journey yra tarp kompaktinės klasės Dodge Nitro ir didelės klasės Dodge Durango automobilių. Journey buvo pristatytas 2007 metų Frankfurto automobilių parodoje, automobilis prekyboje pasirodė 2008 metų vasarį Šiaurės Amerikoje ir tų pačių metų vasarą Europoje.

3,5 litrų V6 variklis galimas tik Šiaurės Amerikoje, kartu su 6-pavarų automatine transmisija. Kitose rinkose automobilį galima įsigyti su 6-pavarų automatine transmisija ir 2,7 litrų E85 kurą palaikančiu V6 varikliu. Visų varomųjų ratų versija galima tik su galingiausiu varikliu (priklausomai nuo rinkos). Už Šiaurės Amerikos ribų Journey galima įsigyti su „Volkswagen“ gamybos dyzeliniu varikliu.
Kutai

**Kutai** – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Sintautų, prie kelio .

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vytautas Peseckas

**Vytautas Peseckas** – architektas, Lietuvos aviacijos sporto puoselėtojas, technikos istorijos tyrinėtojas.

Pagal JAV lietuvių aviatorių projektą sukurtos skulptoriaus Juozo Šlivinsko pagamintos ir Lietuvos aeroklubui dovanotos Felikso Vaitkaus portretinės skulptūros fundatorius. 1997 m. lapkričio 26-30 d. vėl X pasaulio lietuvių mokslo ir kūrybos simpoziumo parodai (Čikaga) paruošė didžiausią ekspoziciją, skirtą Lietuvos aviacijos inžinieriui Antanui Gustaičiui bei jo sukonstruotiems lėktuvams ANBO.

Vytautas Peseckas yra Amerikos lietuvių inžinierių ir architektų sąjungos (ALIAS) centro valdybos narys, ALIAS žurnalo "Technikos žodis" redaktorius, įkūrėjas ir redaktorius aviacijos metraščio "Plieno sparnai". Lietuvos aeroklubo garbės narys, pripažintas Lietuvos aviacijos veteranų sąjungos narys.

## Apdavanojimai
* Lietuvos kariuomenės kūrėjų savanorių medalis;
* IV Pasaulio lietuvių sorto žaidynių medalis;
* Lietuvos aeroklubo medalis "Už nuopelnus Lietuvos aviacijos sportui";
* S. Dariaus ir S. Girėno medalis (1993 m. liepos 1 d. LR Prezidento dekretu): už nuopelnus Lietuvos aviacijai.

## Literatūra
* Vytautas Peseckas: JAV lietuvis – Lietuvos aviacijos puoselėtojas / Remigijus Naužemys- Kaunas: Arx Baltica, 2007. – 423 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-755-21-0;
* K. Baltramaičio literatūrinis palikimas. Registracijos Nr. 13208 // Pasaulio lietuvių archyvas (PLA).
Didieji Kuršiai

**Didieji Kuršiai** (, nuo 1945 m. , nuo 1946 m. ***Primorė***, ) – gyvenvietė Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Sembos pusiasalio šiaurės vakaruose, Svetlogorsko rajone, nuo 2007 m. lapkričio 27 d. Primorės miesto gyvenvietės kaimas.

## Istorija

Sembos žemės kaimo pavadinimas vokiškos-prūsiškos kilmės. Iki XVII a. pabaigos prūsų žvejų gyvenvietė vadinosi *Pela*. 1913 m. pastatyta neogotikinė liuteronų bažnyčia.

1723–1818 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos departamento, 1818–1871 m. Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Žuvininkų apskrities, nuo 1939 m. kovo 27 d. Sembos apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kranco rajono, vėliau Zelenogradsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2007 m. lapkričio 27 d. Primorės miesto apylinkės (*Приморский городской совет*), į kurią dar įėjo ir Donskojė, centras.

1951–2019 m. turėjo miesto tipo gyvenvietės statusą.

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Grasilda Blažiene: Hydronymia Europaea, Sonderband II, Die baltischen Ortsnamen. Wolfgang Schmid Hrsg., Steiner Verlag Stuttgart 2000.
* G. Gerullis: Die altpreußischen Ortsnamen. Berlin, Leipzig 1922.
* Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
* Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
* Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.
Jeep Grand Cherokee

**Jeep Grand Cherokee** yra vidutinės klasės visureigis, kurį gamina koncerno Chrysler dukterinė markė Jeep. Europos rinkai skirti visureigiai yra gaminami Austrijoje. Grand Cherokee buvo pristatyti 1992 metų Šiaurės Amerikos tarptautinėje automobilių parodoje kaip 1993 metų modelis ir yra gaminami iki šių dienų.
Prokuroras

**Prokuroras** – pareigūnas, palaikantis viešąjį kaltinimą, teisme siūlantis nusikaltėliui baudžiamąją bausmę; teisinė profesija. Teisme prokuroras atstovauja valstybės interesams, yra valstybės pareigūnas, (baudžiamosios) justicijos tarnautojas. 

Prokuratūra kaip prokurorų visuma turi prižiūrėti teisingumą, jo vykdymą, užtikrinti įstatymų teisėtumą, ginti žmogaus teises ir laisves bei viešąjį interesą (veikti kaip visuomenės ir valstybės „advokatas“).

## Skyrimas

Vyriausiasis šalies prokuroras nėra renkamas viešai balsuojant, juos paskiria šalies valdžios institucijos (parlamentas), nedemokratinėse valstybėse – diktatorius, partija. Autoritarinėse valstybėse prokuroro institucija tampa politinio režimo dalimi, susidorojimo įrankiu.

Prokurorai Vakarų valstybėse turi įgyti aukštąjį teisinį išsilavinimą (baigti teisės studijas universitete).

## Generalinis prokuroras

Generalinis prokuroras vadovauja Generalinei prokuratūrai (Lietuvoje – LR GP).

## Prokuroro padėjėjas
Jurgis Alšėniškis

**Jurgis Alšėniškis** (, m. 1510 m.) – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės valstybės ir karinis veikėjas.

## Biografija

Kilęs iš XIII a.-XVI a. Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės didikų Alšėniškių giminės. Tėvas Aleksandras Alšėniškis, motina Sofija Sudimantaitė, (*Zofia Sudymuntowiczówna*), broliai Jonušas Alšėniškis, Povilas Alšėniškis. 

Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas 1502 m. 1508-1510 m. Kijevo vaivada.

## Šaltiniai

## Nuorodos

|-
Jonušas Alšėniškis

**Jonušas Alšėniškis** (, m. po 1505 m.) – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės valstybės ir karinis veikėjas.

## Biografija

Kilęs iš XIII a.-XVI a. Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės didikų Alšėniškių giminės. Tėvas Aleksandras Alšėniškis, motina Sofija Sudimantaitė, (*Zofia Sudymuntowiczówna*)  broliai Jurgis Alšėniškis, Povilas Alšėniškis.

1488 m. studijavo Krokuvos universitete. 1501-1504 m. Slanimo seniūnas, nuo 1511 m. Valkavisko vietininkas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
Veros ežeras

**Veros ežeras** () – seklus ežeras centriniame Paragvajuje, į pietus nuo Asunsjono, Paraguari departamente, šalia Paragvajaus upės. Tai vienas iš trijų didžiausių šalies ežerų.
Ipakarajaus ežeras

**Ipakarajaus ežeras** (, ) – didžiausias natūralus Paragvajaus ežeras, telkšantis Centriniame departamente. Ilgis 24 km, plotis 5-6 km. Ežerą supa aukštumos, kuriose įsikūrę Aregvos, Ipakarajaus ir San Bernardino miestai. Išteka Salado upė, įteka nedideli Jagua Resau, Jukuyry, Puente Estrelja ir Pirayu upeliai. Klimatas šiltas, daug saulėtų dienų. Oro temperatūros vasarą svyruoja tarp 26 – 41&nbsp;°C, žiemą – tarp 3 – 25&nbsp;°C. Ipakarajaus ežeras – svarbi poilsinė ir turistinė šalies zona. Kadangi Paragvajus neturi jūros, ežeras yra didžiausias vandens telkinys, be to, įsikūręs tik 34 km nuo Asunsjono.

Ežero pavadinimas kilo iš gvaranių kalbos žodžių *ypa* – „ežeras“ ir *karai* – „ponas“. Ikikolonijiniu laikotarpiu vadintas Tapikuja (*Tapykua*).
Jonas Jurgaitis Alšėniškis

**Jonas Jurgaitis Alšėniškis** (, 1510 m. – 1562 m.) – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės valstybės ir karinis veikėjas.

## Biografija

Kilęs iš XIII a.-XVI a. Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės didikų Alšėniškių giminės. Dubrovicų kunigaikštis. Tėvas Jurgis Jonaitis Alšėniškis. 

1530 m. kovojo su totoriais. Nuo 1542 m. Kijevo vaivada, nuo 1544 m. Trakų vaivada.

## Šeima
Jonas Jurgaitis Alšėniškis buvo vedęs Elžbietą Oną Radvilaitę, Vilniaus vaivados ir Lietuvos didžiojo kanclerio Mikalojaus Radvilos (m. 1522) ir Elžbietos Sakaitės dukterį, nuo santuokos su kuria vaikų neturėjo.

## Šaltiniai

## Genealogija

|-
Aleksandras Alšėniškis

**Aleksandras Juravičius Alšėniškis** (, m. 1511 m.) – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės valstybės ir karinis veikėjas.

## Biografija

Kilęs iš XIII a.-XVI a. Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės didikų Alšėniškių giminės. Tėvas Jurijus Alšėniškis, brolis Simonas Alšėniškis, žmona Sofija Sudimantaitė, (*Zofia Sudymuntowiczówna*), Aleknos Sudimantaičio duktė  vaikai Jonušas Alšėniškis, Jurgis Alšėniškis ir Vilniaus vyskupas Povilas Alšėniškis.

Vienas iš Lietuvos didikų, kurie, atsisakė dalinių kunigaikščių privilegijų, buvo bendradarbiavimo su Jogailaičių dinastija šalininkai. Tuo skyrėsi nuo kitų dalinių kunigaikščių, siekusių pašalinti iš Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės sosto Jogailaičius ir perleisti jį Vladimiro Algirdaičio palikuonims Olelkaičiams.

## Valstybės tarnyba

1486 m. minimas kaip Lietuvos didžiojo kunigaikščio Kazimiero dvaro raikytojas ir Gardino seniūnas, 1488 m. pataurininkis. 1492 m. dalyvavo Aleksandrą išrenkant didžiuoju kunigaikščiu. Nuo 1493 m. Vilniaus kaštelionas. Dalyvavo Lenkijos kare su Vokiečių ordinu, pasižymėjo mūšyje ties Choinica.1494 m. gruodžio mėn. – 1495 m. sausio mėn. buvo vienas didžiojo kunigaikščio Aleksandro pasiuntinybės, iš Maskvos atvežusios jam būsimąją žmoną Eleną, narių. 1505 m. prarado Gardino seniūno postą, bet 1506 m. pabaigoje gavo valdyti Lietuvos Brastos seniūniją. Po Mikalojaus Radvilos Juodojo buvo įtakingiausias Ponų Tarybos narys. Buvo vienas tų, kurie naujai renkamam valdovui sumanė priesaiką „valdyti tautą lietuviškais papročiais arba Vytauto pavyzdžiu“.

## Šaltiniai

* Ольбрехт Гаштольд http://www.balandin.net/Gunin/Bobruisk/CHAPTER_4/o.gaschtold.htm
## Nuorodos

|-
Blankos lagūna (Paragvajus)

**Blankos lagūna** (, ) – seklus ežeras centriniame Paragvajuje, San Pedro departamente, 22 km į rytus Santa Rosa de Agvarai miesto, 150 m aukštyje. Pasižymi skaidriu ir švariu vandeniu bei smėlėtais paplūdimiais. Ežere ir jo pakrantėse didelė gyvūnų įvairovė. Čia suskaičiuotos 283 paukščių rūšys.

Blankos lagūna – svarbus turistinis, rekreacinis ir ekologinis objektas.
Triple Frontera

**Triple Frontera** („Trigubas pasienis“) – terminas, apibūdinantis teritoriją Pietų Amerikoje, kur susikerta Argentinos, Paragvajaus ir Brazilijos sienos. Šių šalių sienų sandūra yra prie Paranos ir Igvasu upių santakos; čia vienas prieš kitą išsidėstę 3 miestai – Foz do Iguasu (Brazilija), Puerto Igvasu (Argentina) ir Siudad del Estė (Paragvajus). Šiuos miestus jungia tarptautiniai tiltai: *Puente Tancredo Neves* ir *[[Puente de la Amistad]]*. Triple Frontera – populiari turistinė sritis dėl čia esančio Igvasu krioklio.
Tebikvari

**Tebikvari** (, ) – upė pietų Paragvajuje; Paragvajaus upės kairysis intakas. Prasideda Kaagvasu kalnagūbryje, San Rafaelio nacionaliniame parke. teka į vakarus ir pietvakarius pro Kaasapos, Misjoneso, Paragvari ir Njeembuku departamentus. Įteka į Paragvajų netoli Mburikos gyvenvietės, į šiaurę nuo Pilaro.

Svarbiausi intakai: Tebikvari Mi ir Mbujapėjus (dešinieji).

Tebikvari žemupyje skaidosi į protakas, labai vingiuoja. Upė sekli, sausrymečiais laivybai netinkama. Prie upės įsikūręs Vilja Floridos miestas.

## Šaltiniai
Vizgirdas Telyčėnas

**Vizgirdas Telyčėnas** (g. 1955 m.) – Lietuvos teisininkas, policijos pareigūnas, buvęs policijos generalinis komisaras.

## Biografija
1978 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą. 1980 m. baigė ekonominės milicijos 9 mėnesių kvalifikacijos kėlimo kursus Rygos milicijos mokykloje, 1985 m. – ekonominės milicijos 6 mėnesių kvalifikacijos kėlimo kursus Kijevo aukštojoje milicijos mokykloje.

2007 m. Mykolo Romerio universitete baigė teisės ir policijos veiklos programos magistrantūros studijas. Dalyvavo krizių valdymo kursuose JAV, 1995 m. – JAV Federalinių tyrimo biuro organizuotuose kvalifikacijos kėlimo kursuose nusikaltimų tyrimo klausimais, 2001 m. – kursuose ekonominių nusikaltimų tyrimo klausimais Romoje.

Nuo 1980 m. lapkričio mėn. Vilniaus vidaus reikalų valdybos (VRV) Patrulinės postinės tarnybos milicijos bataliono milicininku, nuo 1981 m. sausio – Vilniaus m. VRV inspektorius, vyresnysis inspektorius, o nuo 1985 m. lapkričio mėn. – valdybos poskyrio viršininkas.

Nuo 1987 m. gegužės mėn. Vilniaus m. teritorinio vidaus reikalų skyriaus viršininkas, o nuo 1991 m. birželio mėn. – Vilniaus m. 3-ojo policijos komisariato komisaras, nuo 1992 m. gegužės mėn. LR Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijos Operatyvinės tarnybos valdybos komisaras, nuo 1993 m. vasario mėn. Kriminalinės policijos Operatyvinės tarnybos valdybos prie LR VRM Policijos departamento (PD) vyresnysis komisaras.

Nuo 1997 m. liepos mėn. PD prie VRM kriminalinės policijos Organizuoto nusikalstamumo tyrimo tarnybos valdybos komisaras, nuo 1999 m. rugsėjo mėn. PD prie VRM kriminalinės policijos Organizuoto nusikalstamumo tyrimo tarnybos vyriausiasis komisaras kriminalinės policijos vyriausiojo komisaro pavaduotojas.

2001 m. balandžio 3 d. paskirtas PD prie VRM kriminalinės policijos vyriausiasis komisaras – policijos generalinio komisaro pavaduotojas, nuo 2008 m. sausio 14 d. LR policijos generalinis komisaras.

2011 m. vasario 18 d. pasitraukė iš pareigų dėl ne tarnybos metu, apsvaigus nuo alkoholio, Trakų policijos komisariato patrulio sukeltos avarijos, per kurią žuvo 3 žmonės.

Nuo 2011 m. Energetikos bendrovės Litgrid vidaus audito departamento direktorius.

## Apdovanojimai
* 1994 m. Lietuvos Respublikos Prezidento padėka
* 1995 m. kovo 1 d. apdovanotas vardiniu šaunamuoju ginklu
* 1996 m. rugsėjo 30 d. prezidentas Algirdas Brazauskas apdovanojo Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino 5-ojo laipsnio ordinu 
* 2002 m. spalio 1 d. apdovanotas Policijos pasižymėjimo ženklu – Angelo Sargo žvaigžde
* 2003 m. birželio 25 d. prezidentas Rolandas Paksas apdovanojo Vyčio Kryžiaus ordino Komandoro kryžiumi 
## Šaltiniai
Bečuanalandas

**Bečuanalendas**  – 1885 m. kovo 31 d. Jungtinės Karalystės įsteigtas protektoratas, gyvavęs iki 1966 m. rugsėjo 30 d., kai tapo Botsvanos valstybe. Protektorato plotas buvo apie 582 000 km².

Administraciniai centrai:
* Mafikengas (nuo 1885 m. iki 1965 m.)
* Gaboronas (nuo 1965 m.)

Bečuanalendo protektorato nereikėtų painioti su Britų Bečuanalendu. Pastarasis buvo karūnos kolonija, įkurta tuo pačiu metu kaip ir protektoratas, piečiau Molopo upės.
Ipoa

**Ipoa** () – seklus ežeras centriniame Paragvajuje, į pietus nuo Asunsjono, Paragvari ir Njeembuku departamentuose. Tai antras pagal dydį šalies ežeras. Įeina į Ipoa nacionalinį parką.
Jacques Brel

**Žakas Brelis** (, 1929 m. balandžio 8 d. – 1978 m. spalio 9 d.) – belgų dainininkas, prancūzų šansonjė meistras, aktorius, režisierius.

## Biografija

Gimė Briuselyje 1929 metais balandžio 8 dieną prancūziškai kalbančioje flamandų šeimoje. Tėvas buvo kartono fabriko valdytojas. Nuo mokyklos laikų mėgėjiškai vaidino katalikiškajame "France Cordée" teatre. Ten susipažino su Tereza Michilsen (Thérèse Michielsen), kurią 1950 metais vedė. Jiems gimė duktė. Žakas 1952 metais pradėjo kurti dainas, kurias atlikdavo Briuselio kabarete "Juodoji rožė". 1953 m. pasirodė pirmoji Ž. Brelio plokštelė. Ją pastebėjo talentų ieškotojas Žakas Koneti ir Ž. Brelį pakvietė į Paryžių. Tų pačių metų liepos mėnesį gimė antroji dukra. 1954 metais išėjo pirmoji 33 greičio plokštelė, kuri nesulaukė didelio pasisekimo. Paryžiuje Ž. Brelis sutiko Žoržą Paskjere Žožo (Georges Pasquire Jojo), kuris tapo jo artimiausiu draugu. Vėliau susipažino su pianistais: Fransua Robe (François Rauber) ir Žeraru Žonestu (Gérard Jouannest). Ši trijulė vėliau visada buvo kartu: įrašinėjo plokšteles ir grojo koncertuose.

1958 metais Žakas išleido naują plokštelę, kuri laimėjo prestižinę Čarlio Kroso akademijos premiją ir tada prasidėjo jo intensyvus koncertinis maratonas. Tais pačiais metais rugpjūtį jam gimė trečioji duktė.

1966 metais savo šlovės apogėjuje, Žakas Brelis dainininko karjerą baigė atsidavė tik aktorystei ir naujai aistrai – skraidymui. Paskutinis solinis jo koncertas įvyko 1967 m. gegužės 16-ąją Prancūzijoje, nedideliame Rubė (Roubaix) mieste.

Žakas Brelis mirė 1978 m. spalio 9-ąją nuo plaučių vėžio. Palaidotas Hiva Oa saloje, Atuonos gyvenvietės kapinėse.
Akarajus

**Akarajus** (, ) – upė rytų Paragvajuje; Paranos dešinysis intakas. Prasideda Kaguasu kalnagūbryje, Kaguasu departamente. Teka į pietryčius per Aukštutinės Paranos departamentą; įteka į Paranos upę šalia Siudad del Estės.

Vidurupyje patvenkta hidroelektrinės užtvanka (galia 200 MW) ir susidaręs didelis Akarajaus tvenkinys.

## Šaltiniai
Alšėnai

:: *Apie miestelį Baltarusijoje žr. [[Galšia]]*.

**Alšėnai** – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Mastaičių, į vakarus nuo kelio . Kaime įsikūrusi kaimo kapela.

## Istorija

XX a. tarpukariu minimas Alšėnų dvaras.

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai
Korinto įlanka

**Korinto įlanka** () – įlanka, skirianti Peloponesą nuo likusios Graikijos dalies. Rytuose ribojasi su Korinto sąsmauka. Vakaruose, per Patro įlanką jungiasi su Jonijos jūra. Su Patro įlanka ją jungia Rio sąsiauris, per kurį pastatytas Rio-Antirio tiltas.

Ilgis – 130 km. Plotis – nuo 3 iki 35 km. Didžiausias gylis – 935 m. Korinto kanalas jungia Korinto įlanką su Sarono įlanka (Egėjo jūra). Šiauriniame krante yra mažų įlankų (Alkionidono, Krisajo), užtakių.

Įlanka susidarė rifto vietoje, plečiasi iki 1,5 cm per metus. Tai vienas iš seismiškai aktyviausių rajonų Europoje.

Didesni miestai prie įlankos: Korintas, Kiatas, Ksilokastras, Aigijus, Naupaktas, Itėja, Lutrakis.

## Šaltiniai
Simonas Alšėniškis

**Simonas Juravičius Alšėniškis** (, , m. 1505 m.) – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės valstybės ir karinis veikėjas.

## Biografija

Kilęs iš XIII a.-XVI a. Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės didikų Alšėniškių giminės. Tėvas Jurijus Alšėniškis, brolis Aleksandras Alšėniškis. Žmona Simono Nesvyžiečio duktė Anastasija Zbaraska, jų duktė Tatjana Alšėniškė – Konstantino Ostrogiškio žmona.

Nuo 1490 m. Lucko seniūnas. 1491 m. atmušė Krymo totorių antpuolį į Voluinę, tapo Voluinės žemės maršalka. 1500 m. Vedrošos mūšio dalyvis, kai Konstantinas Ostrogiškis pateko į maskvėnų nelaisvę, 1500–1501 m. – Lietuvos didysis etmonas. Tuo pačiu metu į nelaisvę patekus ir Naugarduko vaivadai Jonui Liutaurui Chreptavičiui iki mirties ėjo jo pareigas.
## Šaltiniai

## Nuorodos

|-
Volungiškė

**Volungiškė** – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, į pietryčius nuo Šimkaičių. Yra paštas (LT-74039).

## Gyventojai

## Šaltiniai
Hipocentauras

**Hipocentauras**, kitaip dar *kitauras* (*kitaurus*) () – kentauro variantas, naudojamas Lenkijos ir Lietuvos bajorų herbuose. Herbas su hipocentauru ir vadinamas „Hipocentauru“.

Daugelyje žodynų rašoma, kad hipocentauras nuo kentauro niekuo nesiskiria. Pagal tai, kaip hipocentauras piešiamas, matyti, kad hipocentauras turi kitokią uodegą negu kentauras. Kentaurų uodega tokia pati kaip paprastų arklių, o hipocentaurų uodega yra gyvatė, su gyvatės galva uodegos gale.
Darvino apdovanojimas

**Darvino apdovanojimas** – evoliucijos teoretiko Charles Darwin garbei pavadinta premija, dedikuojama tiems pasaulio žmonėms, kurie prarado savo reprodukcinius sugebėjimus arba žuvo, atsitiktinai nusižudė ir išėjo iš gyvenimo (taip negalėdami pratęsti savo giminės) vien tik dėl savo kvailumo ir išsiblaškymo.

## Istorija
Darvino apdovanojimų interneto svetainėje nuo 1993 m. yra kaupiamas absurdiškų mirčių archyvas. Šios svetainės lankytojai balsuoja ištisus metus, o metų pabaigoje paaiškėja nugalėtojas, kuris dažniausiai jau nebegali atsiimti premijos. Visas istorijas stengiamasi patvirtinti, naudojantis patikimais žiniasklaidos šaltiniais, siekiant užtikrinti, kad apdovanojimai atitektų autentiškiems žmonėms ir įvykiams.

## Įtaka

2006 m. "Sundance" kino festivalyje debiutavo filmas, kurio scenaristą Finn Taylor įkvėpė Darvino apdovanojimų interneto svetainėje aprašytos absurdiškų mirčių istorijos.

## Nominuoti įvykiai

Vienas iš nominuotų ivykių: Los Andžele (JAV) esančios sektos vadovas buvo įsitikinęs, kad gali išmokti vaikščioti vandeniu. Kartą, besitreniruodamas vonioje, paslydo ant muilo gabalėlio ir užsimušė.

Kitas įvykis: Šokęs su guma (bungee jumping) vaikinas teisingai apskaičiavo gumos ilgį, bet užmiršo faktą, jog guma taip pat ir išsitempia.

## Nuorodos
* Darvino apdovanojimų svetainė internete
Hippocentaurus

**Hippocentaurus** kitaip dar **Hipocentaurus**, **Hipocentaur**, **Kitaurus**, **Kitaurus** – bajorų herbas, kurį naudojo kai kurios Abiejų Tautų Respublikos giminės.

Herbe pavaizduota chimerinė būtybė – Hipocentauras.

## Herbo turėtojai
Herbą turėjo šios giminės:

Aleksandowicz, Bachcza, Bachuz, Bortko, Dannemark, Dorszprung, Dowmont, Dubrawski, Dubrowicki lub Dubrownicki, Dydziel lub Dydziul, Ejmuntowicz, Eymuntowicz, Gałagan, Giecewicz, Gieczewski, Giedgowt, Giedowt, Giedraičiai, Giedruś, Giezgowt, Ginwił(ł), Gogul, Goitus, Gojtus, Alšėniškiai, Hornostaj(ski), Hurynowicz, Jamont(owicz), Jurażyc, Kamieński, Katank, Konjugowicz, Keblaičiai, Kozłowicz, Kulwiec, Kulwieć, Lebiedziowski, Lickiewicz, Lutyn, Mickiewicz, Micko(wicz), Mieciecki, Mieciński, Mizgayłło, Nielub, Ostyk(owicz), Paliszewski, Płaskowski, Polewicz, Polewicz-Jamont, Pukielewicz, Rakiewicz, Rodkiewicz, Rukiewicz, Rukowicz, Rutkiewicz-Dowmont, Ruykiewicz, Daumantai Siesickiai, Sołomiej(y), Strawiński, Suchta, Szawelski, Szemiot, Szerejko(wicz), Szolomicki, Świrski, Talmont(owicz), Trabski, Urmowski, Utenus(z)owicz, Wiaze(ie)mski lub Wiazeński, Wittort, Wojn, Wołożyński, Zdanowicz, Żdan, Żdanowicz, Żywibunt

### Žinomiausi herbo turėtojai
* Alšėniškiai – pvz., Simonas Alšėniškis
Jurijus Alšėniškis

**Jurijus Alšėniškis** ( (?)-(?)) – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės valstybės ir karinis veikėjas.

## Biografija
Kilęs iš XIII a.-XVI a. Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės didikų Alšėniškių giminės. Tėvas Simonas Jonaitis Alšėniškis, sūnūs Aleksandras Alšėniškis, Simonas Alšėniškis.

Mirus Lietuvos didžiajam kunigaikščiui Žygimantui Kęstutaičiui, 1440 m. į Alšėnus sukvietė Ponų Tarybą, kuri į didžiuosius kunigaikščius iškėlė Kazimierą. Lydėjo Kazimierą į Lenkiją, kur šis 1447 m. buvo karūnuotas karaliumi. Dalyvavo Lenkijos 1446 m. Petrakavo, 1448 m. Liublino ir 1453 m. Parčevo seimuose. 1458 m. tapo opozicijos Kazimierui vadovu, didžiuoju kunigaikščiu ketino skelbti Simoną Olelkaitį.

## Šaltiniai

## Nuorodos
Ferdinand Porsche

**Ferdinandas Poršė** (*Ferdinand Porsche*; 1875 m. rugsėjo 3 d. – 1951 m. sausio 30 d.) – Austrijos ir Vokietijos automobilių inžinierius, labiausiai žinomas kaip vienas pirmųjų hibridinių automobilių kūrėjas, automobilių Mercedes-Benz SSK, Volskwagen Kaefer, Auto-Union lenktyninių automobilių autorius ir įvairių Vokietijos tankų Tiger, Tiger II, Elefant ir Maus kūrėjas. 1937 metais Adolfas Hitleris apdovanojo F. Poršė Vokietijos nacionaliniu apdovanojimu už meno ir mokslo sričių plėtojimą.

Ferdinando Poršė sūnus Ferry Porsche (1909-1998) žinomas kaip „Porsche“ automobilių kūrėjas ir įmonės vadovas.

## Biografija
Ferdinandas Poršė gimė 1875 m. rugsėjo 3 d. vokiškai kalbančioje šeimoje, Vratislavice nad Nisou mieste (vok. Maffersdorf), buvusioje Austro-Vengrijoje dabartinės Čekijos teritorijoje. 1893 m. sulaukęs aštuoniolikos metų dirbo elektrinių automobilių gamykloje. Šioje gamykloje suprojektavo pirmąjį savo automobilį – elektromobilį, varomą keturiais ratais. F. Poršė buvo paskirta sukurti antrąjį automobilį, tai buvo hibridinis automobilis, kurio benzininis variklis suko generatorius, o šie tiekė elektrą kiekvieno rato varikliams.

1902 m. F. Poršė pašauktas į armiją, kur tarnavo asmeniniu Austrijos erchercogo Ferdinando vairuotoju.

Vėliau Vokietijos automobilių gamintojas „Daimler“ įdarbino jį vyresniuoju konstruktoriumi. Nors „Daimler“ tuo metu gamino karo techniką, F. Poršė buvo atsakingas už lenktyninių automobilių projektavimą.

1930 m. F. Poršė paliko Vokietijos automobilių gamintoją „Daimler“ ir Štutgarte įkūrė nuosavą automobilių konstravimo biurą, kūrė sportinius (Auto-Union) ir nedidelius automobilius, 1934 metais gavęs Vokietijos kanclerio A. Hitlerio užsakymą ėmėsi kurti „liaudies automobilį". Taigi, Poršė dizainas tapo „Volkswagen Kaefer“ veidu.

Karo metu F. Poršė projektavo įvairią karinę techniką, bene žinomiausias pavyzdys – 188 tonas sveriantis tankas „Maus“.

Karo pabaigoje F. Poršė buvo paprašytas tęsti „Volkswagen“ projektavimą Prancūzijoje. Tačiau dėl šalies valdžios ir vietinių autoindustrijos lyderių ginčų projektas buvo atidėtas. 1945 m. gruodžio 15 d. Ferdinandas Poršė, jo sūnus Ferry Porsche ir Anton Piëch buvo suimti kaip karo nusikaltėliai. Ferry Porsche buvo paleistas, tačiau kiti du buvo įkalinti Dižono kalėjime 20 mėnesių.

1948 m. Ferry Porsche ėmėsi gaminti ir pardavinėti automobilius pažymėtus „Porsche“ vardu (Porsche 356). Ferdinandą Poršė paleidus iš kalėjimo Prancūzijoje, jis kartu su sūnumi tęsė „Porsche“ automobilių gamybą.

Ferdinandas Poršė mirė 1951 m. sausio 31 d., palaidotas Austrijoje Zell am See miestelyje šeimos kape.

1996 m. F. Poršė įtrauktas į „Tarptautinę motosporto garbės lentą“, o 1999 m., jis laimėjo „Amžiaus automobilių kūrėjo“ apdovanojimą.

## Šaltiniai
*https://www.porsche.com/museum/en/milestones/ 
*F.Porsche biografija nuotraukose - https://www.stuttcars.com/about-porsche/ferdinand-porsche/
Renas

**Renas** () − šiaurės vakarų Prancūzijos miestas, esantis rytų Bretanėje; departamento ir regiono centras.

Miestas yra susisiekimo mazgas, kanalas jungia su Lamanšu. Tai mažiausias pasaulio miestas, kuriame veikia metropolitenas. Išvystyta mašinų, elektrotechnikos, chemijos, tekstilės, siuvimo, maisto, poligrafijos pramonė.

Yra universitetas, ekologijos muziejus.

## Istorija
X–XVI a. Renas buvo Bretanės kunigaikštystės ir vyskupijos centras.

## Ugdymas
* Paris School of Business
* Rennes School of Business

## Sportas
* Stade Rennais FC – futbolo klubas.
* Roazhon Park – stadionas, talpinantis 29 778 žiūrovus.
Gheorghe Zamfir

**Georgė Zamfiras** (*Gheorghe Zamfir*, g. 1941 m. balandžio 6 d. Gėeštyje) – Rumunijos Pano fleitos atlikėjas.

Per savo 50 metų karjerą laimėjo virš 120 auksinių ir platininių diskų apdovanojimų bei pardavė virš 120 mln. albumų.

Vaikystėje Georgė Zamfiras siekė būti akordeonininku, tačiau 14 metų pradėjo pats mokytis groti pano fleita. Vėliau mokėsi Bukarešto muzikos akademijoje pas to meto Pano fleitos specialistą Fenikę Luką. Kartu su šveicarų etnomuzikologu Marseliu Selijė tyrinėjo rumunų liaudies melodijas, atliekamas fleita.

Georgės Zamfiro atlikti garso takeliai naudoti įvairiuose pasaulio filmuose, tarp jų ir Holivudo produkcijoje. Ypač žymi jo melodija yra *Lonely Shepheard* („Vienišas piemuo“), kuri panaudota filme „Nužudyti Bilą“.



## Nuorodos
* Gheorghe Zamfir atlieka melodiją ''Lonely Shepheard''
Gėralų mokestis

**Gėralų mokestis** – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir Abiejų Tautų respublikos mokestis už gėrimus, rinktas nuo XV a. iki 1775 m.

## Istorija
Iš pradžių buvo renkamas kasmet nuo smuklės (karčemos). 1521 m. už vienos rūšies gėrimus smuklė Vilniuje ar Medininkuose mokėjo po kapą grašių. Jei kartu buvo prekiaujama midumi ir alumi, valstybės iždui smuklės savininkas ar nuomininkas (laikytojas) turėjo mokėti 2 kapas grašių. Vėliau įsigalėjo nepastovus, nuo parduotų gėrimų kiekio priklausantis, mokestis. Po XVI a. vidurio Valakų reformos buvo apmokestinta gėrimų gamyba ir importuojami gėrimai.

Privačių bei bažnytinių valdų mokesčiai atitekdavo žemvaldžiams, išskyrus tuos metus, kai jie sutikdavo šį mokestį mokėti valstybei. Nuo 1578 m. iki XVII a. vidurio nuo kiekvieno gėrimų gamybos katilo miestuose ir miesteliuose reikėjo mokėti po 24 grašius, kaimuose – po 12 grašių, už kvortą parduotos degtinės – po 2 pinigėlius. 1649 m. buvo įvestas dvigubas gėralų mokestis.

Mokestį tvarkė Lietuvos didysis iždininkas, kuris šią funkciją paprastai 2 metams išnuomodavo Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės didikams. Per 1773–1775 m. iždo reformas gėralų mokestis įjungtas į bendrą mokesčių nuo visų pajamų sistemą.

## Pajamos
Valstybės iždas iš gėralų mokesčio pajamų gaudavo palyginti nedaug:
* 1633–1635 m. – 112 900 auksinų
* 1638–1640 m. – 133 000 auksinų
* 1649–1651 m. – 291 500 auksinų
* 1678–1680 m. – 217 800 auksinų

## Kiti mokesčiai
* Dešimtinė
* Kalėjimo mokestis
* Kvarta
* Pagalvės mokestis

## Šaltiniai
Šiaulių miškų urėdija

**Šiaulių miškų urėdija** − viena iš 42 miškų urėdijų, turto patikėjimo teise valdanti, naudojanti valstybinius miškus, vykdanti juose kompleksinę miškų ūkio veiklą. Šiaulių miškų urėdija nustojo egzistuoti 2018 m., kai įkurta Valstybinių miškų urėdija.

1919 m. buvo įkurta Šiaulių girininkija. Jos plotui sparčiai didėjant 1920 m. buvo įkurta Šiaulių miškų urėdija. Urėdijos reorganizacijos vyko daug metų, bet jos teritorija mažai keitėsi.

Šiaulių miškų urėdijos plotas − 45 400 ha. Iš jų 27 800 ha valstybinės reikšmės miškų. Urėdijos miškus kerta valstybinės reikšmės plentas Kaliningradas − Ryga. Taip pat respublikinės reikšmės keliai: Šiauliai − Palanga, Šiauliai − Pakruojis, Šiauliai − Užventis, Šiauliai − N. Akmenė, Šiauliai − Kelmė.

Šiaulių miškų urėdas − Stasys Pališkis.

Urėdijos saugomų teritorijų plotas − 1814,81 ha. Urėdijos teritorijoje įsteigti 4 valstybiniai draustiniai:
* Kurtuvėnų regioninis parkas
* Rėkyvos botaninis−zoologinis draustinis
* Švendrės botaninis draustinis
* Vijolių entomologinis draustinis
* Tyrulių botaninis−zoologinis draustinis
Šiaulių miškų urėdijos teritorijoje yra daug žinomų vietų. Tai Dubysos−Ventos perkasas, Girnikų kalnas, Juodlės pažintinis takas, Svilės šaltiniai, Targių ozai, Vainagių piliakalnis.

Miškų urėdijoje yra įregistruotas Šiaulių miškų urėdijos profesionalios medžioklės ploto vienetas. Medžioklės plotų vieneto paskirtis ir uždavinys − gausinti medžiojamųjų gyvūnų populiacijas ir plėtoti medžioklės turizmą. 2003 m. žvėrių apskaitos metu buvo nustatytas kanopinių žvėrių skaičius: 2 briedžiai, 97 taurieji elniai, 53 stirnos ir 95 šernai.

Šiaulių miškų urėdijos miškai suskirstyti į 7 girininkijas.

## Girininkijos

|-
| Gruzdžių || Gruzdžių seniūnija || Gruzdžiai
|-
| Kurtuvėnų || Bubių seniūnija || Kurtuvėnai
|-
| Lukšių || Kužių seniūnija || Lukšiai
|-
| Meškuičių || Meškuičių seniūnija || Tamošiūnai
|-
| Rėkyvos || Šiaulių kaimiškoji seniūnija || Lingailiai
|-
| Šiaulių || Šiaulių kaimiškoji seniūnija || Sutkūnai
|-
| Vainagių || Šaukėnų seniūnija || Vainagiai
|}

## Nuorodos
* Šiaulių miškų urėdijos tinklalapis
Šilutės miškų urėdija

**Šilutės miškų urėdija** − viena iš 42 miškų urėdijų, turto patikėjimo teise valdanti, naudojanti valstybinius miškus, vykdanti juose kompleksinę miškų ūkio veiklą. **Šilutės miškų urėdija nustojo egzistuoti 2018 m. Nuo 2018 m. egzistuoja Valstybinių miškų urėdijos Šilutės regioninis padalinys.**

Šilutės miškų urėdija įkurta 1945 m. 1947 m. ji buvo panaikinta, o jau 1950 m. Klaipėdos miškų ūkis suskirstytas į du savarankiškus padalinius − Šilutės ir Kretingos miškų ūkius.

Šilutės miškų urėdijos administruojamoje teritorijoje bendras miškų plotas sudaro − 53 786 ha, iš jų valstybinės reikšmės miškai − 34 015 ha. Urėdijos miškai išsidėstę trijų savivaldybių − Klaipėdos, Šilutės ir Pagėgių teritorijose. Urėdijos teritorijos miškingumas − 24,6 %.

Šilutės miškų urėdas − Vaidas Bendaravičius.

Saugomos teritorijos miškų urėdijoje užima 26 954 ha, iš jų − regioniniai parkai ir draustiniai − 11 671 ha. Urėdijos teritorijoje išskirti Nemuno deltos ir Rambyno regioniniai parkai, 16 valstybinių draustinių: Graumenos hidrografinis draustinis, Kintų botaninis draustinis, Meškinės pedologinis draustinis, Norkaičių botaninis draustinis, Pleinės telmologinis draustinis, Stemplių kraštovaizdžio draustinis, Svencelės telmologinis draustinis, Veiviržo kraštovaizdžio draustinis, Minijos ichtiologinis draustinis, Veiviržo ichtiologinis draustinis, Jūros ichtiologinis draustinis, Senosios Rusnės ornitologinis draustinis, Sausgalvių pievų botaninis−zoologinis draustinis, Vainuto miškų biosferos poligonas.

Šilutės miškų urėdijos miškai suskirstyti į 12 girininkijų.

## Girininkijos

|-
| Kintų || Kintų seniūnija || Kintai
|-
| Norkaičių || Saugų seniūnija || Norkaičiai
|-
| Pagėgių || Pagėgių seniūnija || Pagėgiai
|-
| Pėžaičių || Agluonėnų seniūnija || Ažpurviai
|-
| Rambyno || Lumpėnų seniūnija || Lumpėnai
|-
| Stemplių || Švėkšnos seniūnija || Stemplės
|-
| Šiaudėnų || Gardamo seniūnija || Bliūdsukiai
|-
| Šilutės || Šilutės seniūnija || Šilutė
|-
| Švėkšnos || Švėkšnos seniūnija || Inkakliai
|-
| Vainuto || Vainuto seniūnija || Vainutas
|-
| Žemaičių Naumiesčio || Žemaičių Naumiesčio seniūnija || Makiai
|-
| Žemaitkiemio || Usėnų seniūnija || Žemaitkiemis
|}

## Nuorodos
* Šilutės miškų urėdijos tinklalapis
Aukos mokestis

**Aukos mokestis** – Abiejų Tautų Respublikos piniginis mokestis padidintos Abiejų Tautų Respublikos kariuomenės išlaikymui, įvestas Ketverių metų seimo 1789 m. balandžio 6 d. nutarimu.

## Istorija
Pirmą kartą buvo apmokestinami Abiejų Tautų Respublikos žemvaldžiai. Mokestis priklausė nuo pajamų: iš bažnyčios žemės paprastai buvo renkama po 20 %, iš bajorų valdų – po 10 % pajamų, gaunamu iš palivarkų prekinės produkcijos, valstiečių činšo, natūralių duoklių, smuklių (karčemų), malūnų ir piniginių kapitalų, kurių daugiausia turėjo dvasininkai. Nuo mokesčio buvo atleisti neturtingi bajorai, išlaikantys prieglaudas vienuolynai, dvasinės seminarijos.

Civilinės ir karinės tvarkomosios komisijos 1789 m. surašė žemvaldžių pajamas, kurios Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės lietuviškoje dalyje – Ašmenos, Breslaujos, Kauno, Lydos, Trakų, Ukmergės, Upytės, Vilniaus ir Žemaitijos apskrityse sudarė daugiau, kaip 12,1 mln. auksinų. Lietuvą prijungus prie Rusijos mokestis žemvaldžiams buvo padvigubintas. Panaikintas 1812 m., kai buvo įvesti Rusijos imperijos mokesčiai.

## Kiti mokesčiai
* Dešimtinė
* Gėralų mokestis
* Kalėjimo mokestis
* Kvarta
* Pagalvės mokestis

## Šaltiniai
Kvandas

**Kvandas** () – upė Afrikos pietuose, Zambezės dešinysis intakas. Žemupyje dar žinoma kaip **Linijanti** (*Linyanti*) ir **Čiobė** (*Chobe*).

Prasideda Angoloje, Centrinėje (Bijė) plynaukštėje. Teka į pietryčius, sudaro Angolos-Zambijos sieną (apie 225 km), kerta Kaprivio ruožą (*Caprivi Strip*), sudaro Namibijos-Botsvanos sieną. Kylantis reljefas atkirto upę nuo Makgadikgadžio ežero ir pakreipė į rytus, kur ji susilieja su Zambeze. Ten kur upė staiga pasuka į rytus susidarė Linijanti pelkės, nuo tos vietos upė vadinama Linijanti. Pratekėjusi pro sezoninį Liambezi ežerą vadinama Čiobe. Upės ilgis siekia 731 km, o baseino plotas – 96 778 km².

Ištvinsta spalio–lapkričio mėnesiais.

## Išnašos
Elektromagnetinė sąveika

**Elektromagnetinė sąveika** – viena iš keturių pagrindinių fundamentaliųjų sąveikų. Ji veikia tarp elementariųjų dalelių, turinčių elektrinį krūvį ir tarp elektriškai neutralių dalelių, kurios susideda iš dalių, turinčių krūvį. Pavyzdžiui, neutronas elektriškai neutrali dalelė, tačiau jis susideda iš turinčių krūvį kvarkų. Dėl to jį veikia elektromagnetinės jėgos (jis turi nenulinį magnetinį momentą).

Elektromagnetinėje sąveikoje dalyvauja kvarkai, elektronai, miuonai, taonai ir W bozonai (W^{\pm} bozonai).

Kvantinėje lauko teorijoje elektromagnetinės sąveikos nešiklis yra bemasis bozonas – fotonas.

Elektromagnetinė sąveika skiriasi nuo silpnosios ir stipriosios sąveikos tuo, kad tai yra toliveikos jėga (kaip ir gravitacija), atvirkščiai proporcinga atstumo kvadratui (Kulono dėsnis). Nors elektromagnetinė sąveika daug stipresnė už gravitacinę, didesniuose nei atomo dydis atstumuose ji mažai pasireiškia, kadangi makroskopiniuose atstumuose teigiami ir neigiami krūviai yra pasiskirstę beveik tolygiai ir didžioji dalis medžiagos Visatoje yra elektriškai neutrali.

Laidininką su srove, patalpintą magnetiniame lauke veikia Ampero jėga:
\vec{F}_A = I \cdot [\Delta \vec{l} \times \vec{B}]

Elektringąją dalelę, judančią magnetiniame lauke veikia Lorenco jėga:
\vec{F}_L = q \cdot [\vec{V} \times \vec{B}]

Elektromagnetinė sąveika 10^{36} kartų stipresnė už gravitacinę jėga tuo pačiu atstumu.
Činšo teisė

**Činšo teisė** – valstiečio teisė naudotis feodalo žeme už piniginį arba piniginį ir natūrinį mokestį – činšą.

## Istorija
Atsirado XII a.-XIV a., buvo paplitusi visoje Europoje, labiausiai Prancūzijoje, kur ji vadinosi *cenzyva*. Pagal činšo teisę naudojimasis žeme yra paveldimas, prievolės – fiksuotos. Valstiečiai, naudojęsi žeme pagal činšo teisę buvo vadinami činšininkais (Čekija, Abiejų Tautų Respublika, Vokietija), cenzitarijais (Prancūzija), cenzuarijais (Anglija).

Činšo teisės plitimas reiškė feodalinių santykių nykimą. Žemę feodalai činšo teisės pagrindu išnuomodavo laisviesiems valstiečiams ir miestiečiams. Rytų Europoje šį procesą pristabdė antroji baudžiavos raida, palivarkinio ūkio kūrimas. Įsigalint kapitalistiniams santykiams ir privačiai žemės nuosavybei činšo teisė pradėjo nykti. Prancūzijoje ji išliko iki 1789–1799 m. Prancūzijos revoliucijos, Vokietijoje buvo panaikinta per 1848–1849 m. revoliuciją.

Lietuvoje činšo teisė įsigalėjo XIV–XVI a. Jos plitimą stabdė baudžiava. Plačiau ji buvo praktikuojama gyvenvietėse, daugiausia miesteliuose, kuriems buvo suteikta Magdeburgo teisė. Užnemunės kaimuose panaikinta 1864 m., miestuose 1866 m. Likusios Lietuvos dalies kaimuose činšo teisė panaikinta 1886 m., miestuose ir miesteliuose – 1926 m. Činšiniai santykiai Lietuvoje galutinai panaikinti 1940 m.

## Šaltiniai