open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Nantong Zhiyun FC

**Nantong Zhiyun Football Club** arba trumpai vadinamas **Nantong Zhiyun** – Kinijos futbolo klubas iš Rugao. 

Namų rungtynes žaidžia „Rugao olimpinio sporto centro“ stadione, talpinančiame 25 tūkst. žiūrovų.

## Istorija
2016 m. įkurtas futbolo klubas. 2016 m. sezone debiutavo China League Two (III pakopa). Nuo 2019 m. sezono žaidė China League One (II). 2022 m. sezone Pirmoje lygoje buvo treti ir pateko į pajėgiausią šalies divizioną.

Nuo 2023 m. sezono rungtyniavo stipriausiame futbolo divizione – Chinese Super League. Debiutantai iškovojo keturioliktą vietą, 2024 m. sezone tarp šešiolikos dalyvių liko paskutinėje vietoje ir iškrito į žemesnį divizioną. 

Nuo 2025 m. sezono žaidė China League One (II).

## Pasiekimai
;  Chinese Super League
*  **Čempionai (0):**
*  **Antroji vieta (0):** 
*  **Trečia vieta (0):**

;  **[[China League One]]**
*  **Nugalėtojai (0):**
*  **Antroji vieta (0):**
*  **Trečia vieta (1):** 2022 m.

## Sezonai
; Pastarųjų metų sezonai

## Spalvinė gama

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia tradicine apranga. 

## Garsesni žaidėjai
; Futbolininkai atstovavę Kinijos nacionalinei rinktinei
*  Yeljan Shinar, gynėjas;
*  Song Wang, saugas; 
; Užsieniečiai
*  José Godínez, puolėjas;
*  Issa Kallon, *vingeris*;
*  Ngai Hoi Li, gynėjas;
*  Romário Baldé, *vingeris*;
*  Zé Turbo, puolėjas, *vingeris*;
*  Rubilio Castillo, puolėjas;
*  Oumar Camara, *vingeris*;

## Treneriai
*  Wei Xin  (2016)
*  Tomislav Stipić (2017)
*  Wei Xin (2017–2019)
*  Gary White (2019–2020)
*  Xie Hui (2020–2021)
*  Cao Rui (2021–2022)
*  David Patricio (2023)
*  Gabri (2023)
*  David Patricio (2023)
*  Mihajlo Jurasović (2024)
*  David Patricio (2024–)

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
Isaiah Todd

**Aizėja Todas** (, g. 2001 m. spalio 17 d.) – JAV krepšininkas.

## Karjera

### NBA G lygos „Ignite“ (2020–2021 m.)
2020 m. balandžio 17 d. Todas pasirašė vienerių metų sutartį su NBA G lygos „Ignite“ komanda. Debiutiniame sezone vidutiniškai pelnė po 12,3 taško ir atkovojo po 4,9 kamuolio per rungtynes.

### Vašingtono „Wizards“ (2021–2023 m.)
2021 m. NBA naujokų biržoje 31-uoju šaukimu jį pasirinko Milvokio „Bucks“ komanda, tačiau tą pačią naktį išmainė į Indianos „Pacers“. Vėliau jis buvo iškeistas į Vašingtono „Wizards“ ekipą.

Debiutiniame sezone jis sužaidė tik 12 NBA rungtynių, kuriose vidutiniškai pelnė po 1,7 taško. Didžiąją dalį sezono praleido dukterinėje G lygos komandoje „Capital City Go-Go“.

### NBA G lygos „Ignite“ (2023–2024 m.)
2023 m. spalio 30 d. jis sugrįžo į NBA G lygos „Ignite“ klubą. 2023–2024 m. sezone Todas vidutiniškai pelnė po 4,8 taško, atkovojo po 1,7 kamuolio per rungtynes. Komandoje jis rungtyniavo iki 2024 m., kai klubas buvo išformuotas.

### Šiaulių „Šiauliai“ (2024 m.)
Lapkričio 29 d. jis prisijungė prie Šiaulių „Šiauliai“ komandos. Gruodžio 29 d. abipusiu sutarimu Todas paliko komandą.

### Gaosiongo „Steelers“ (2025–''dabar'')
2025 m. vasario 21 d. prisijungė prie Gaosiongo „Steelers“ ekipos.

## Nacionalinė rinktinė
Aizėja Todas atstovavo JAV jaunimo rinktinei 2017 m. Amerikų jaunimo iki 16 metų čempionate, kuriame komanda iškovojo auksą. Turnyre jis vidutiniškai pelnė po 5,4 taško ir atkovojo po 5,2 kamuolio per rungtynes.

## Išnašos
Rašomoji kalba

**Rašomoji kalba** – raštu perteikta kalba, pasitelkiama mintims reikšti, mokslui ir kultūrai kurti, visuomenei bendrauti.

Visos brandžios visuomenės siekia rašomąją kalbą tobulinti, puoselėti, norminti, turtinti, kad rašomoji kalba atliktų pageidaujamus uždavinius. Rašomoji kalba yra lietuvių bendrinės kalbos rašytinė atmaina, ji netapati sakytinei kalbai dėl labai griežtos struktūros, pastovesnių raiškos priemonių, tikslumo ir apibrėžtumo, o tai lemia grafinis tų priemonių išreiškimas ir griežtesnė rašančiojo nei kalbančiojo savikontrolė. Lietuvių rašomoji kalba ėmė kurtis XVI a., tačiau rankraštinių tekstų būta ir ankstesniais laikais. Bendrinė lietuvių rašomoji kalba susiformavo pietinių vakarų aukštaičių kauniškių šnektos pagrindu ir buvo papildyta kitų tarmių gramatinės sandaros, žodyno bei frazeologijos elementais.

Techniniu atžvilgiu, rašomoji kalba perteikiama grafemomis vadinamais simboliais. Grafemos žymi kalbos vienetus, pavyzdžiui, fonemas, skiemenis, morfemas arba žodžius. Dėl griežtų normų, struktūros ir stilistinių susitarimų rašomoji kalba neretai vystosi kitaip negu atitinkama sakytinė arba gestų kalba. Rašomosios kalbos vartojimas dažniausiai daro didelę įtaką visuomenės socialinei organizacijai, kultūrinei tapatybei ir technologiniam profiliui.

## Šaltiniai
Talara

**Talara** () – miestas Peru šiaurės vakaruose, Piuros regione, netoli Ekvadoro sienos, Ramiojo vandenyno pakrantėje, 70 km į šiaurės vakarus nuo Suljanos. Provincijos centras. Yra jūrų uostas (naftos eksportas, laivų papildymas), oro uostas, karinė oro bazė. Keliai į Suljaną, Tumbesą, Paitą.

Talara – naftos pramonės centras, išplėtotas įmonės „International Petroleum Company“. Pietvakariuose, La Brea kalnų papėdėse nuo 1850 m. išgaunama nafta. Nuo 1914 m. veikia naftos perdirbimo gamykla.

Į pietus nuo Talaros yra Negritoso kurortas (šalia jo – vakariausias Pietų Amerikoje Parinjaso kyšulys).

## Šaltiniai
Vandens žydėjimas

**Vandens žydėjimas** – vandens paviršiaus spalvos pakitimas, sukeltas dėl įvairių mikroskopinių fotosintetinių organizmų paspartėjusio dauginimosi. Šis reiškinys įvyksta dėl azoto, nitratų bei fosforo junginių padaugėjimo (eutrofikacijos).

Vandens žydėjimui būdinga melsvai žalsva plėvelė, kuri susiformuoja esant tinkamoms oro sąlygoms. Šis procesas sparčiausiai vystosi šiltuoju vasaros laikotarpiu. Vandens telkiniai taip pat gali žydėti ir kitais metų laikais, o spalva taip pat gali kisti priklausomai nuo vandens telkinyje apsigyvenančių mikroorganizmų, dumblių.

Žydėjimą taip pat galima atpažinti iš nemalonaus kvapo, kurį sukelia minėta plėvelė bei vandenyje esantys organizmai.

Šitoks vandens telkinių pakitimas įvyksta dėl intensyvios ūkinės veiklos, buityje naudojamų cheminių medžiagų bei nuotekų.

## Keliamos grėsmės
Žydėjimo metu, vandens šaltinyje gyvenantys mikroorganizmai gali leisti toksinus, vadinamus cianotoksinais, kurie kenkia visiems gyviesiems organizmams. Nuo to ypač gali nukentėti vyresnio amžiaus žmonės, vaikai bei alergijas turintys asmenys.

Žmogui, kuris turėjo fizinį kontaktą su žydinčiu vandens telkiniu (tai yra: gėrė, maudėsi ar nardė), gali pasireikšti į apsinuodijimą panašūs simptomai, tai yra: svaigulys, silpnumas, dilgčiojimas kūne, galvos skausmas.

Kontaktas su žydinčiu vandens telkiniu tai pat gali sukelti:
* Sutrikusį virškinimą – pilvo pūtimas, pykinimas, deginimas skrandyje.
* Lėtines ligas – vėžį, paspartina Alzhaimerio vystymąsi.
* Kvėpavimo sunkumus – padidėjęs įkvėpimų skaičius per minutę, prakaitavimas, švokštimas, veido spalvos pokyčiai.
* Alergines odos reakcijas – bėrimas, niežulys, paraudimas, patinimas, odos iškilimai.

## Šaltiniai
Tingo Marija

**Tingo Marija** () – miestas Peru centrinėje dalyje, Huanuko departamente, prie Hualjagos upės, 70 km į šiaurės rytus nuo Huanuko. Leonsijo Prado provincijos centras. Yra oro uostas, keliai į Huanuką, Pukalpą. Upių uostas (laivybos pradžia Hualjagos upe). Miestas įsikūręs rytinėse Andų pašlaitėse, Amazonijos paribyje (nuo lygumos skiria Žydroji Kordiljera).

Žemės ūkio regiono prekybinis centras išvežama (automobiliais link Limos arba upe link Pukalpos) arbata, kava, cukranendrės, bananai. Miškų kirtimas ir medienos apdirbimas, alkoholio pramonė. Veikia Tingo Marijos universitetas (atidarytas 1968 m.), botanikos sodas. Šalia miesto – Tingo Marijos nacionalinis parkas.

## Istorija
Tingo Marija įkurta 1932 m. prie tilto per Hualjagą. Augo kaip prekių paskirstymo centras. XX a. 9-ajame dešimtmetyje Tingo Marija buvo svarbus kokainmedžių auginimo centras (vadinamasis Aukštutinės Hualjagos slėnis), veikė narkomafijos karteliai. Vėliau priemonės prieš narkotikų platinimą ir grybelinės infekcijos sunaikino kokos verslą.

## Šaltiniai
Meizhou Hakka FC

**Meizhou Hakka Football Club** arba trumpai vadinamas **Meizhou Hakka** – Kinijos futbolo klubas iš Vuhua. 

Namų rungtynes žaidžia „Huitango“ stadione, talpinančiame 27 tūkst. žiūrovų.

## Istorija
2013 m. sezone debiutavo China League Two (III pakopa). Nuo 2016 m. sezono žaidė China League One (II). 2021 m. sezone Pirmoje lygoje buvo antri ir pateko į pajėgiausią šalies divizioną.

Nuo 2022 m. sezono rungtyniavo stipriausiame futbolo divizione – Chinese Super League. Debiutantai iškovojo devintą vietą, 2023 m. sezone liko vienuolikti, o 2024 m. sezone penkioliktoje vietoje, tačiau išsaugojo vietą Superlygoje. 2025 m. sezone vėl liko penkioliktoje vietoje ir iškrito į žemesnį divizioną. Nuo 2026 m. sezono žaidė China League One (II).

## Pasiekimai
;  Chinese Super League
*  **Čempionai (0):**
*  **Antroji vieta (0):** 
*  **Trečia vieta (0):**

;  **[[China League One]]**
*  **Nugalėtojai (0):**
*  **Antroji vieta (1):** 2021 m.

## Sezonai
; Pastarųjų metų sezonai

## Spalvinė gama

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia tradicine apranga. 

## Garsesni žaidėjai
; Futbolininkai atstovavę Kinijos nacionalinei rinktinei
*  Hongbo Yin, atraminis saugas;
*  Yuelei Cheng, vartininkas;
*  Guokang Chen, saugas;
*  Weihui Rao, gynėjas;
; Užsieniečiai
*  Tze Nam Yue, gynėjas;
*  Nebojša Kosović, saugas;
*  Tyrone Conraad, puolėjas;
*  Elguja Lobjanidze, puolėjas;

## Treneriai
* Marcelo Rospide (2019 m. lapkričio 12 d. – 2020 m. gruodžio 31 d.)
* Milan Ristić (2021 m. vasario 2 d. – 2024 m. sausio 4 d.)
* Pablo Villar (2024 m. sausio 5 d. – 2024 m. gegužės 20 d.)
* Milan Ristić (2024 m. birželio 12 d. – 2025 m. birželio 30 d.)

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
Ajabaka

**Ajabaka** (, ) – miestas Peru šiaurės vakaruose, Piuros regione, netoli Ekvadoro sienos, 120 km į šiaurės rytus nuo Piuros. Provincijos centras. Keliai į Suljaną, Huankabambą. Žemės ūkio regiono prekybinis centras. Yra Švč. Pilaro Dievo Motinos bažnyčia, archeologijos muziejus. Apylinkėse yra senovės indėnų archeologinių vietovių (Ajpatė, Oljeros Ahuaikas, Samanga ir kt.).

## Šaltiniai
CDU/CSU

**CDU/CSU**, neoficialiai – **Sąjunginės partijos** (), arba **Sąjunga** () – Vokietijos centro dešiniųjų politinių partijų – Krikščionių demokratų sąjungos (CDU) ir Krikščionių socialinės sąjungos (CSU) – aljansas. Abi partijos laikosi konservatyvių, krikščioniškosios demokratijos pažiūrų.

Krikščionių socialinė sąjunga, veikianti tik Bavarijoje, federaciniu lygiu bendradarbiauja su kitose Vokietijos žemėse veikiančia Krikščionių demokratų sąjunga. CSU taip pat atliepia daugiausia kaimiškos ir katalikiškos Pietų Vokietijos problemas. Abi partijos nuo Vokietijos Federacinės Respublikos įkūrimo 1949 m. Bundestage sudaro bendrą frakciją. Remiantis Vokietijos federaliniu rinkimų įstatymu, frakcijos nariai, kurių pagrindiniai politiniai tikslai yra tokie patys, neturi varžytis vieni su kitais jokioje federalinėje žemėje.

CDU ir CSU oficialiai išlieka visiškai nepriklausomos su atskiromis vadovybėmis, todėl jų sąjunga nėra formali. Tačiau praktikoje partijų komitetai savo sprendimus derina tarpusavyje, rinkimuose abi partijos dalyvauja su vienu kandidatu į kanclerius.

CDU ir CSU yra Europos liaudies partijos ir Tarptautinės demokratų sąjungos narės, o Europos Parlamente priklauso tai pačiai Europos liaudies partijos frakcijai.

## CDU/CSU frakcijos Bundestage pirmininkai
* Konrad Adenauer (1949)
* Heinrich von Brentano (1949–1955; 1961–1964)
* Heinrich Krone (1955–1961)
* Rainer Barzel (1964–1973)
* Karl Carstens (1973–1976)
* Helmut Kohl (1976–1982)
* Alfred Dregger (1982–1991)
* Wolfgang Schäuble (1991–2000)
* Friedrich Merz (2000–2002)
* Angela Merkel (2002–2005)
* Volker Kauder (2005–2018)
* Ralph Brinkhaus (2018–2022)
* Friedrich Merz (nuo 2022)

## Rinkimų rezultatai
### Bundestago rinkimai

### Europos Parlamento rinkimai

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Rigoberta Menchú

**Rigoberta Menču Tum** (*Rigoberta Menchú Tum*, g. 1959 m. sausio 9 d.) – Gvatemalos visuomenės veikėja, indėnų, moterų teisių aktyvistė, politikė. Nobelio taikos premijos (1992 m.) laureatė.

Gimė valstiečių indėnų kičių šeimoje El Kičės departamente. Jos tėvas buvo indėnų valstiečių teisių aktyvistas. Rigoberta Menču mokėsi katalikiškose mokyklose-internatuose. jos šeima smarkiai nukentėjo per Gvatemalos pilietinį karą – 1979–1980 m. Gvatemalos armija nužudė jos motiną ir brolį, o tėvas žuvo kai kariuomenė padegė Ispanijos ambasadą.

1979 m. Rigoberta Menču įstojo į Gvatemalos valstiečių vienybės komitetą (atstovauja vietos indėnams); nuo 1986 m. jo nacionalinės koordinacinės tarybos narė. Rigoberta Menču kovojo už indėnų teises, už karių padarytų nusikaltimų prieš moteris ir indėnus viešinimą, nusikaltusiųjų teisimą. 1981 m., kaip ir daug kitų indėnų, ji pasitraukė į Meksiką (Čiapasą), kur įkūrė Gvatemalos opozicinių jėgų susivienijimą. 1982 m. kartu su žurnaliste ir antropologe Elizabet Burgos parengė knygą „Mane vadina Rigoberta Menču. Kaip gimė mano sąžinė“ (*Me llamo Rigoberta Menchú y así me nació la conciencia*).

R. Menču knyga sulaukė didelio atgarsio, jos dėka atkreiptas dėmesys į Gvatemalos pilietinį karą ir jo metu vykdomus žmogaus teisių pažeidimus. 1982–1995 m. (su pertraukomis) dalyvavo Jungtinių Tautų Žmogaus teisių komisijos darbe Ženevoje. 1992 m. jai suteikta Nobelio taikos premija už socialinio teisingumo bei Gvatemalos visuomenės sutaikymo siekį. Už gautus pinigus ji įsteigė fondą indėnų teisėms ginti. 1999 m. Rigoberta Menču pateko į kontroversiją, po to, kai Deividas Stolas išleido knygą „Rigoberta Menču ir visų vargšų gvatemaliečių istorija“ (*Rigoberta Menchú and the Story of All Poor Guatemalans*), kurioje kvestionavo biografinius faktus, pateiktus Menču knygoje.

Rigoberta Menču 2004 m., Gvatemalos prezidento Oskaro Bergerio kvietimu, dalyvavo nustatant taikos susitarimus pasibaigus pilietiniam karui. 2007 ir 2011 m. ji dalyvavo Gvatemalos prezidento rinkimuose, bet surinko tik po 3 % balsų. 2007 m. įkūrė partiją „Winaq“, atstovaujančią indėnų interesus.

## Šaltiniai
Vilja Nueva (Mendosa)

**Vilja Nueva** ( 'naujas miestelis') – miestas vakarų Argentinoje, Mendosos provincijoje, Didžiosios Mendosos aglomeracijoje, tuojau į rytus nuo Mendosos miesto. Gvajamaljeno departamento administracinis centras. Įsikūręs Mendosos upės slėnyje, prie Buenos Airių–Mendosos greitkelio.

Apylinkėse auginamos vynuogės, persikai, slyvos, obuoliai, alyvuogės, gaminamas vynas, statinės, apdirbama mediena.

## Šaltiniai
El Kaljao

**El Kaljao** () – miestas rytų Venesueloje, Bolivaro valstijoje, Gvianos plokščiakalnyje, prie Juruario upės, 272 km į pietryčius nuo Siudad Bolivaro. Savivaldybės centras. Praeina kelias Siudad Guajana–Boa Višta. Aukso gavybos centras.

El Kaljao garsėja kalipso muzikos karnavalu.

## Istorija
Aukso gavyba El Kaljao pradėta 1853 m., o 1885 m. tapo svarbiausia aukso kasykla pasaulyje. 1899 m. aukso karštinė pasibaigė, daugelis telkinių buvo išeikvoti. XX a. 8-ajame dešimtmetyje, pritaikius naujas aukso gavybos technologijas, kasyba atnaujinta (bendrovės „Minerven“).

Manoma, kad El Kaljao 1876 m. įvyko pirmosios futbolo rungtynės Venesueloje.

## Šaltiniai
Punto Fichas

**Punto Fichas** () – miestas Venesuelos šiaurės vakaruose, Falkono valstijoje, pietvakariniame Paragvanos pusiasalio pakraštyje, prie Venesuelos įlankos. Karirubanos savivaldybės centras. Plentas iš Koro, yra Chosefos Kamecho tarptautinis oro uostas. Naftos perdirbimas ir naftos eksporto uostas. Nafta atgabenama naftotiekiais iš Marakaibo ežero verslovių. Veikia laisva nuo muito mokesčių zona.

Veikia kelių universitetų padaliniai, Švč. Koromoto Dievo Motinos katedra. Vyksta kasmetinis karnavalas.

## Istorija
Punto Fichas pradėjo kuris XX a. pr. apie naftos eksporto molus. XX a. 7-ajame dešimtmetyje kartu su gretimais Amuajaus, Punta Kardono uostais ir Las Piedraso oro uostu išaugo į didelį pramoninį kompleksą.

## Šaltiniai
Valje de la Paskva

**Valje de la Paskva** () – miestas Venesuelos centrinėje dalyje, Gvariko valstijoje, Ljanoso krašte. Leonardo Infantės savivaldybės centras. Plentai į San Karlosą, Sarasą, El Tigrę. Yra oro uostas. Didelis gyvulininkystės (galvijų auginimo) regiono centras. Pieno, mėsos pramonė.

Veikia kelių universitetų padaliniai, Švč. Kandelarijos Dievo Motinos katedra.

## Šaltiniai
Karora

**Karora** () – miestas Venesuelos šiaurės vakaruose, Laros valstijoje, Ljanoso krašte, prie Morerės upės, 85 km į vakarus nuo Barkisimeto. Toreso savivaldybės centras. Plentai į Barkisimetą, Marakaibą, Truchiliją. Yra oro uostas. Gyvulininkystės (galvijai, arkliai, mulai) regiono centras. Odos apdirbimo, pieno pramonė. Išvežama kava, kaučiukas.

Karoroje išlikęs kolonijinių laikų senamiestis su Šv. Jono Krikštytojo katedra, pranciškonų vienuolynu, teatru, aikštėmis, kitais statiniais.

## Istorija
Karora įkurta 1569 m., bet apleista po indėnų antpuolio. Atkurta 1572 m. Kolonijiniais laikais miestas ganėtinai suklestėjo.

## Šaltiniai
Jordi Fernández

**Žordis Fernandesas Toresas** (, g. ) – Ispanijos krepšinio treneris. Nuo 2024 m. – Bruklino „Nets“ vyriausiasis treneris. Taip pat Kanados vyrų krepšinio rinktinės vyriausiasis treneris.

## Trenerio karjera
Trenerio karjerą pradėjo būdamas 15 metų Ispanijoje, dirbdamas jaunimo klubuose. Kurį laiką praleido užsienyje, treniravo Norvegijoje ir Nyderlanduose, dalyvavo Oklahomos universiteto vasaros stovykloje. 2006 m. vasarą Fernandesas persikėlė į Las Vegasą, kur prisijungė prie „Impact Basketball Academy“ trenerių štabo.

2009 m. Mike Brown, tuometinis Klivlando „Cavaliers“ vyriausiasis treneris, pasamdė jį dirbti komandos žaidėjų ugdymo treneriu. 2013 m. Fernandesas pasinaudojo galimybe prisijungti prie NBA D lygos komandos Kantono „Charge“ kaip vyriausiojo trenerio asistentas. Po metų pats tapo vyriausiuoju treneriu.

2016–2017 m. NBA sezoną Denverio „Nuggets“ pasamdė jį asistentu.

2022 m. rugpjūčio 12 d. buvo įdarbintas Sakramento „Kings“ vyriausiojo trenerio asistentu.

2024 m. balandžio 22 d. Žordis Fernandesas prisijungė prie Bruklino „Nets“ ekipos kaip vyriausiasis treneris.

## Nacionalinė rinktinė
2013 m. dirbo Ispanijos vaikinų iki 19 m. krepšinio rinktinės trenerio asistentu. 2017–2019 m. buvo Ispanijos vyrų krepšinio rinktinės trenerio asistentas. 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Tokijuje Fernandesas buvo Nigerijos vyrų krepšinio rinktinės trenerio Mike Brown asistentas.

2023 m. birželio 27 d. pakeitė Nick Nurse Kanados vyrų krepšinio rinktinės vyriausiojo trenerio poste.

## Išnašos
Olivosas

**Olivosas** () – miestas Argentinoje, Buenos Airių provincijoje, Didžiųjų Buenos Airių aglomeracijoje; Visente Lopeso partido centras. Įsikūręs La Platos pakrantėje, tuojau į šiaurę nuo Buenos Airių. Ribojasi su Visente Lopeso, Floridos, La Lusilos, Martineso, Munro priemiesčiais. Miestas patenka į Buenos Airių transporto sistemą. Prie La Platos įrengti dokai nedideliems prekybiniams laivams. Tai daugiausia gyvenamasis ir pajūrio poilsinis Buenos Airių priemiestis. Nemaža dalis gyventojų – užsieniečiai. Olivose yra Argentinos prezidento rezidencija.

## Istorija
XVI–XVII a. pr. dabartinio Olivoso vieta pateko į regioną, vadintą Monte Grandės krantu. 1706 m. pateko į Šv. Izidoriaus Darbininko parapiją, 1784 m. – į San Isidro partidą.

Olivoso miestas įkurtas 1878 m. San Isidro partidas 1905 m. padalintas, ir Olivosas atsidūrė Visente Lopeso partide. Smarkiai išaugo XX a. viduryje.

## Šaltiniai
Baruta

**Baruta**, oficialiai **Nuestra Senjora del Rosario de Baruta** () – miestas Venesuelos šiaurėje, Mirandos valstijoje, pietrytinis Karakaso priemiestis. Barutos savivaldybės centras. Plentai į Karakasą, Hojo de la Puertą, El Hatilją. Tai daugiausia miegamasis Karakaso priemiestis.

Yra Švč. Rožinio Dievo Motinos bažnyčia.

## Istorija
Baruta įkurta 1620 m., pradžioje vadinta San Fransisko de Paula. 1655 m., pastačius bažnyčią, suteiktas Nuestra Senjora del Rosario de Barutos pavadinimas.

Miestas augo kaip žemės ūkio regiono centras (auginta kava, kakava, cukranendrės).

## Šaltiniai
Jolanta Gelumbeckaitė

**Jolanta Gelumbeckaitė** (1970 m. rugsėjo 21 d. Vilnius) – lietuvių kalbininkė, habilituota humanitarinių mokslų daktarė (2007), profesorė (2018).

## Biografija
1993 m. Vilniaus universitete baigė lietuvių ir klasikinę filologiją. Vilniaus universitete 1994–2001 m. dėstė lotynų kalbą. 1992–2008 m. buvo Lietuvių kalbos instituto darbuotoja. 1995–1996 m. tobulinosi Oslo universitete, 1999–2005 m. – su pertraukomis Volfenbiutelyje, Hercogo Augusto bibliotekoje, 2001–2005 m. buvo šios bibliotekos mokslo darbuotoja. Nuo 2005 m. Frankfurto prie Maino J. V. Gėtės universiteto Lyginamosios kalbotyros institute dirbo empirinės kalbotyros dėstytoja, nuo 2015 m. vadovauja baltų kalbotyros studijų programai. 2018 m. pradėjo eiti ekstraordinarinio profesoriaus pareigas. J. Gelumbeckaitės mokslinių interesų sritis aprėpia baltistiką, lituanistiką, senąją lietuvių kalbą, istorinę sintaksę, tekstologiją, teksto filologiją, tekstynų metodologiją ir praktiką, senosios lietuvių kalbos tekstyną.

2013 m. apdovanota Lietuvos mokslo premija užsienio lietuviams.

## Mokslinė veikla
Paruošė pirmąjį Volfenbiutelio postilės kritinį leidimą, parašė jam komentarus (knyga vadinasi „Die litauische Wolfenbütteler Postille von 1573“ 2 t. 2008, išleista Vysbadene). Kitas žymus darbas – „Linksnių ir prielinksnių konstrukcijų sintaksė Jono Bretkūno Biblijos Evangelijoje pagal Luką“ (2002). Parengė Hercogo Augusto bibliotekoje Volfenbiutelyje internetinę lituanistikos parodą ir katalogą (2003), rankraščio „Colloquium habitum Vilnae…“ (1585) kritinį leidimą su komentarais ir vertimu į lietuvių ir vokiečių kalbas (2006), „Interaktyvų Rytų Prūsijos žemėlapį“ (bendraautorė, 2014–2018), parašė kritinių komentarų rankraščiui „Defensio verae translationis corporis catechismi in linguam polonicam…“ (1547, išleistas 2001), spaudiniams „Oratio funebris…“ ir „Confessio fidei Abrahami Culvensis“ (abu 1547, išleisti 2011). Paskelbė daugiau kaip 40 mokslinių straipsnių tekstologijos, senosios lietuvių kalbos, istorinės sintaksės, lotynų kalbos ir jos įtakos senajai lietuvių kalbai, lietuvių kalbos ir baltų kalbų istorijos temomis.

## Išnašos
Domantų ąžuolas

**Domantų ąžuolas** – išskirtinis ąžuolas, savivaldybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas, esantis Jurbarko rajono savivaldybėje, Seredžiaus seniūnijoje, Domantų kaime. Patenka į Panemunių regioninio parko, Armenos geomorfologinio draustinio teritoriją. 2024 m. duomenimis, rodyklėmis nepažymėtas, lankymui nepritaikytas.

Ąžuolas pasiekiamas už 2 km į šiaurės vakarus, pasukus iš kelio  ties Belvederio dvaru. Medis auga šalia vienkiemio (Domantų k. 3), 200 m į pietryčius nuo sodybos, lapuočiais medžiais ir krūmais apaugusiame Armenos kairiojo intako Džikų upelio šlaite. Netoli medžio šlaito viršuje stovi buvusios tinklinės tvoros su betoniniais stulpeliais liekanos. Už 110 m į vakarus nuo Domantų ąžuolo, tame pačiame Veliuonos girininkijos kv. nr. 628, skl. nr. 23 augo saugomas Domantų kadagys (sunykęs). 

Jurbarko rajono savivaldybės tarybos 2003 m. kovo 27 d. sprendimu Nr. T2-68, Domantų ąžuolas yra saugomas.

## Duomenys

* Medžio rūšis – paprastasis ąžuolas (*Quercus robur L.*)
* Kamieno apimtis – nenurodoma
* Aukštis – 26 m

## Šaltiniai
Čakao

**Čakao** () arba **San Chosė de Čakao** – miestas Venesuelos šiaurėje, Mirandos valstijoje, rytinis Karakaso priemiestis. Čakao savivaldybės centras. Praeina Karakaso–Petarės kelias. Miegamasis ir prekybinis Karakaso priemiestis.

Yra Šv. Juozapo bažnyčia.

## Istorija
Gyventojai Čakao slėnyje pradėjo kurtis po 1641 m. Karakaso žemės drebėjimo. Vietovė pavadinta XVI a. indėnų kasiko Čakao garbei. Oficiali Čakao gyvenvietė įkurta 1769 m.

Miestas augo kaip žemės ūkio regiono centras (auginta kava, kukurūzai, cukranendrės, vaisiai). XX a. susiliejo su Karakasu.

## Šaltiniai
Los Dos Kaminosas

**Los Dos Kaminosas** ( 'du keliai') – miestas Venesuelos šiaurėje, Mirandos valstijoje, rytinis Karakaso priemiestis Sukrės savivaldybėje. Praeina Karakaso–Petarės kelias. Miegamasis Karakaso priemiestis. Pietuose yra La Karlotos aerodromas, Humbolto planetariumas, El Avilos nacionalinis parkas. Yra Šv. Antano Marijos Klareto bažnyčia, Šv. Nikolajaus cerkvė.

## Istorija
Los Dos Kaminosas išaugo ir žemdirbių kaimo. Miestas augo kaip žemės ūkio regiono centras (auginta kava, kakava, cukranendrės). XX a. antroje pusėje susiliejo su Karakasu.

## Šaltiniai
Domantų klevas

**Domantų klevas** – saugomas klevas Domantų kaime, Seredžiaus seniūnijoje, Jurbarko rajono savivaldybėje. Pasiekiamas iš kelio , pasukus nuo Belvederio dvaro į priešingą, vakarų pusę (apie 2 km). Medis auga Armenos upelio kairiajame krante, lapuočių mišku apaugusiame stačiame šlaite, priešingoje griovos pusėje nuo vienkiemio ūkinio kiemo ir tradicinio, pusiau įgilinto rūsio (apie 50 m). Teritorija patenka į Veliuonos girininkijos kv. nr. 628, skl. nr. 19. 2024 m. duomenimis, objektas kelio nuorodomis nepažymėtas, medis buvo prastos būklės, su pažeistu vienu iš dviejų pagrindinių kamienų. Išlūžusi dalis, smarkiai apsamanojusi ir dūlanti, gulėjo šalia.

2003 m. Domantų klevui buvo suteiktas savivaldybės saugomo gamtos kraštovaizdžio objekto statusas.

2020 m. Panemunių regioninio parko direkcija kreipėsi į Jurbarko rajono savivaldybę dėl Domantų klevo išbraukimo iš saugomų gamtinio kraštovaizdžio objektų.

## Duomenys

Pagal Panemunių regioninio parko gamtos paveldo objekto patikrinimo aktą 2020 m.:

* Medžio rūšis – paprastasis klevas (*Acer platanoides* L.)
* Kamienų skaičius – 2 
* Kamieno apimtis 1,3 m aukštyje – 3,47 m
* Laja:
** aukštis – 18 m
** plotis – 16 m
** projekcijos plotas – 180 m²
** forma – rutuliška
* Medžio aukštis – 24 m
* Amžius – apie 150 metų
* Vizualinė informacija – nėra

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Informacija apie Jurbarko rajono savivaldybės gamtos paveldo objektus *mlaikas.lt* 2022-05-09
Uniaun dos Palmaresas

**Uniaun dos Palmaresas** () – miestas Brazilijos rytuose, Alagoase, 60 km į šiaurės vakarus nuo Masejo, Barigos kalnuose, prie Mundau upės. Savivaldybės centras. Praeina kelias Masejas–Kampina Grandė. Žemės ūkio regiono prekybinis centras (gaminama ir prekiaujama medvilne, anakardžiais, aliejumi, kailiais, tabaku, alkoholiniais gėrimais).

## Istorija
Unijaunas (iš portugalų k. „sąjunga“) įkurtas XVI a.

XVII a. Uniaun dos Palmareso apylinkėse buvo didelis kilombas – iš vergovės pabėgusių juodaodžių stovyklavietė. Palmareso kilombas faktiškai egizistavo kaip nepriklausoma valstybė, atrėmė keletą kolonistų antpuolių. 1694 m. kilombą sunaikino portugalų kariuomenė.

## Šaltiniai
Bertha von Suttner

**Berta fon Zutner** (; 1843 m. birželio 6 d. Prahoje – 1914 m. birželio 21 d. Vienoje) – rašytoja, žurnalistė, viena pacifistinio judėjimo pradininkių. Siekė neleisti kilti tarpvalstybiniams karo konfliktams, skatino nusiginklavimo politiką, smerkė nacionalizmą, antisemitizmą. 1905 m. ji tapo antrąja Nobelio premijos laureate moterimi (po Marie Curie 1903 m.) ir pirmąja moterimi, apdovanota Nobelio taikos premija.

Buvo kilusi iš austrų aristokratų Kinskių šeimos. Palaikė santykius, susirašinėjo su Alfredu Nobeliu, trumpam buvo tapusi jo sekretore ir namų tvarkytoja Paryžiuje. Ji ragino aukoti lėšas pacifistiniams projektams kaip veiksmingai galimų karų prevencijos priemonei. Tai paskatino A. Nobelį ateityje įsteigti taikos premiją.

1876–1885 m. gyveno Gruzijoje. 1891 m. įsteigė Austrijos taikos draugiją, 1892 m. – Vokietijos taikos draugiją. Buvo išrinkta Tarptautinio taikos draugijų centrinio biuro viceprezidente. 

Reiškėsi kaip publicistė. Austrijos ir Vokietijos spaudoje buvo spausdinami jos parašyti straipsniai ir esė. 1892–1907 m. dalyvavo tarptautinės taikos kongresuose Europos šalyse ir Jungtinėse Amerikos Valstijose. 1892–1899 m. kartu su Alfredu Frydu (gavusiu Nobelio taikos premiją 1911 m.) leido antikarinį žurnalą „Die Waffen nieder!“ („Šalin ginklus!“).

Rašytojos fon Zutner kūrybai būdinga dorinių vertybių propagavimas, švietėjiškumas, antikarinės nuostatos. Vienas žinomiausių jos kūrinių – romanas „Die Waffen nieder!“, 1889 m. išleistas Drezdene ir per trumpą laiką sulaukęs išskirtinio populiarumo, išverstas į daugelį užsienio kalbų. Vien iki 1905 m. romaną 37 leidimais publikavo įvairios vokiečių leidyklos. Romanas buvo laikomas vienu svarbiausiu antikarinės literatūros kūriniu, kol 1929 m. buvo išleistas Eriko Remarko veikalas „Vakarų fronte nieko naujo“. Romano tęsinys, pasirodęs 1903 m. pavadinimu „Marthas Kinder“ („Martos vaikai“), nesulaukė buvusio pirmosios knygos populiarumo. 

## Šaltiniai
Arakati

**Arakati** () – miestas šiaurės rytų Brazilijoje, Searoje, 125 km į pietryčius nuo Fortalezos, prie Žagvaribės upės žemupio, 19 km nuo vandenyno kranto. Savivaldybės centras. Praeina Fortalezos–Natalio plentas, yra oro uostas. Išvežama medvilnė, karnaubo vaškas, druska. Tekstilės, gumos pramonė. Apylinkėse kasama valgomoji druska. Šalia yra pajūrio kurortų (Kanoa Kebrada, Mažorlandija).

Arakati išlikęs XVII–XVIII a. kolonijinis senamiestis su Švč. Rožinio Dievo Motinos bažnyčia ir azulechais puoštais namų fasadais.

Arakati savivaldybė užima 1227 km², 2022 m. joje gyveno 75 113 gyventojai. Kitos didesnės gyvenvietės: Mata Freska, Santa Tereza, Korego dos Fernandesas.

## Istorija
Arakati gyvenvietė įkurta 1747 m.

## Šaltiniai
Kratas

**Kratas** () – miestas šiaurės rytų Brazilijoje, Searoje, pietvakarinis Žuazeiro do Nortės priemiestis. Savivaldybės centras. Įsikūręs prie Granžeiro upės, kalnų papėdėje. Su Žuazeiro do Norte jungia plentas ir vietinių traukinių linija. Žemės ūkio regiono prekybinis centras (cukranendrės, medvilnė, ryžiai, veisiami galvijai). Produkcija išgabenama per Fortalezos uostą ar į kitus Searos bei Pernambuko miestus.

Yra katedra. Kratas garsėja dėl kunigo, tėvo Sisero kulto (XIX a. pr. išvarytas iš Žuazeiro do Nortės jis įsikūrė Krate).

Krato savivaldybė užima 1138 km², 2022 m. joje gyveno 131 050 gyventojų. Kitos didesnės gyvenvietės: Ponta da Sera, Don Kintinas, Belmontė, Monte Alvernė.

## Istorija
Krato gyvenvietė įkurta 1764 m. ir pavadinta pagal Krato miestelį Portugalijoje. Miestu tapo 1853 m.

## Šaltiniai
Qingdao Hainiu Football Club

**Qingdao Hainiu Football Club** arba trumpai vadinamas **Qingdao Hainiu** – Kinijos futbolo klubas iš Čingdao. 

Namų rungtynes žaidžia „Čingdao“ stadione, talpinančiame 50 tūkst. žiūrovų.

## Istorija
1990 m. įkurtas futbolo klubas žinomas kaip **Shandong Economic and Trade Commission Football Club**. Nuo 1993 m. žinomas kaip **Qingdao Hainiu Football Club**. 

2021 m. sezone tapo China League Two nugalėtojais. 2022 m. sezono rungtyniavo China League One ir užėmė antrą vietą.

Nuo 2023 m. sezono rungtyniavo stipriausiame futbolo divizione – Chinese Super League.

## Pasiekimai
;  Chinese Super League
*  **Čempionai (0):**
*  **Antroji vieta (0):** 
*  **Trečia vieta (0):**

;  **Chinese Jia-B League/[[China League One]]** (II pakopa)
*  **Nugalėtojai (1):** 1994 m.

## Sezonai
; Pastarųjų metų sezonai

## Spalvinė gama

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia tradicine apranga. 

## Garsesni žaidėjai
; Futbolininkai atstovavę Kinijos nacionalinei rinktinei
*  Long Zheng, saugas;
*  Ning Jiang, saugas, *vingeris*;
; Užsieniečiai
*  Elvis Sarić, saugas;
*  Evans Kangwa, puolėjas, *vingeris*;
*  Miloš Milović, gynėjas;
*  Chien-Ming Wang, gynėjas;

## Treneriai
*  Jasenas Petrovas (2023–)

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Transfermarkt
Domantų kadagys

**Domantų kadagys** – paprastasis kadagys (*Juniperus communis* L.), Jurbarko rajono savivaldybės sunykęs gamtos paveldo objektas. Augo Seredžiaus seniūnijoje, Domantų kaime, už 2 km į šiaurės vakarus, pasukus iš kelio  ties Belvederio dvaru. Vieta patenka į Panemunių regioninio parko, Armenos geomorfologinio draustinio teritoriją, Veliuonos girininkijos kv. nr. 628, skl. nr. 23. 2024 m. duomenimis, buvo išlikęs išlaužtas apie 1,5 m aukščio medžio kelmas, šalia gulėjo stipriai apsamanoję, dūlantys kamienai ir šakos, vizualinės informacijos nebuvo.
 
Medis pasiekiamas nuo vienkiemio (Domantų k. 3), 180 m į pietus nuo sodybos į Armenos kairiojo intako Džikų upelio pusę. Vieta – žemėjantis griovos šlaitas, apaugęs tankiais krūmais, lapuočiais medžiais. Išlikę buvusios tinklinės tvoros fragmentų nuo sodybos pusės. Už 110 m į rytus nuo Domantų kadagio, tame pačiame griovos šlaite auga saugomas Domantų ąžuolas. 

Domantų kadagys buvo paskelbtas savivaldybės saugomu medžiu 2003 m. Jo aukštis nurodytas 13 m. 

Pateikiama istorinių ir tautosakinių žinių pagal vietinio gyventojo Antano Štelmokaičio (g. 1917 m.), 1944 m. žiemą atsikrausčiusio gyventi į žmonos Izabelės tėviškę Domantuose, pasakojimą. Tuo laiku šis kadagys jau buvęs. Be to, ir daugiau kadagių tuomet gausiai augo Armenos šlaituose ir raguvose, tačiau vėliau jie ėmė masiškai džiūti. Domantų kadagys prie Štelmokaičių sodybos buvo didžiausias regioninio parko teritorijoje. 2014 m. jis buvo nulūžęs, apdžiūvęs, dar su spygliais. 2014 m. regioninio parko direkcija inicijavo Jurbarko rajono savivaldybėje Domantų kadagio išbraukimą iš saugomų gamtinio kraštovaizdžio objektų.

## Duomenys

Pagal Panemunių regioninio parko gamtos paveldo objekto patikrinimo aktą 2014 m.:

* Medžio rūšis – paprastasis kadagys (*Juniperus communis* L.)
* Kamieno apimtis 1,3 m aukštyje – 0,75 m
* Medžio aukštis – 13 m
* Amžius – apie 100 metų
* Laja:
** aukštis – 9 m
** plotis – 1,2 m
** projekcijos plotas – 36 m²
** forma – kūgiška

## Taip pat skaitykite
Kiti Lietuvos kadagiai, gamtos paveldo objektai:

* Gaigalinio kadagys (Švenčionių raj.)
* Klauseikių kadagys (Skuodo raj.)
* Kurpiko kadagys (Varėnos raj.)
* Obelų rago kadagiai (Švenčionių raj.)
* Pakerių kadagiai (Zarasų raj.)
* Pakuodžiupių kadagys (Panevėžio raj.)

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Informacija apie Jurbarko rajono savivaldybės gamtos paveldo objektus *mlaikas.lt* 2022-05-09
Maiketija

**Maiketija** () – miestas Venesuelos šiaurėje, Vargaso valstijoje, 30 km į šiaurę nuo Karakaso, tuojau į vakarus nuo La Gvairos (sudaro aglomeraciją), prie Karibų jūros. Yra jūrų uostas, Simono Bolivaro tarptautinis oro uostas, plentas į Karakasą. Veikia stiklo fabrikas, alaus bravoras, natrio hidroksido gamykla. Pajūrio kurortas.

## Istorija
Maiketija įkurta 1670 m. prie Karakaso–La Gvairos kelio. Augo kaip mulų važnyčiotojų, varinėjusių kinkinius tarp Karakaso ir uosto, gyvenvietė.

## Sportas
* Piratas de La Guaira (krepšinis)

## Šaltiniai
Fundaunas (Brazilija)

**Fundaunas** () – miestas pietryčių Brazilijoje, Espirito Sante, 57 km į šiaurę nuo Vitorijos, prie Fundauno upės, kalvotoje vietovėje. Savivaldybės centras. Praeina Vitorijos–Feira de Santanos plentas, Vitorijos–Belo Horizontės geležinkelis. Žemės ūkio regiono prekybinis centras (daugiausia kavos auginimas).

Yra Šv. Juozapo bažnyčia.

Fundauno savivaldybė užima 286,9 km², 2022 m. joje gyveno 18 014 gyventojų. Kitos didesnės gyvenvietės: Praja Grandė, Timbui.

## Istorija
Fundauno gyvenvietė prie geležinkelio ėmė kurtis XIX a. pab. Miesto teisės suteiktos 1938 m.

## Šaltiniai
Fundaunas

**Fundaunas** () gali reikšti:
* Fundaunas – miestas Portugalijoje;
* Fundaunas – miestas Brazilijoje;
* Fundaunas – upė Brazilijoje.
Ipameri

**Ipameri** () – miestas vidurio Brazilijoje, Gojase, 160 km į pietryčius nuo Gojanijos, 50 km į šiaurę nuo Katalauno, netoli Braso upės. Savivaldybės centras. Keliai į Anapolį, Katalauną, Kaldas Novasą, praeina Gojanijos–San Paulo geležinkelis. Žemės ūkio regiono prekybinis centras. Maisto (mėsos, ryžių) pramonė. Išgaunami kristalai, rutilas.

Yra Švč. Dieviškosios Dvasios katedra (pastatyta 1845 m.).

Ipameri savivaldybė užima 4383 km², 2022 m. joje gyveno 25 548 gyventojai. Kitos didesnės gyvenvietės: Domisiano Ribeiras.

## Istorija
Ipameri pradėjo kurtis XIX a. antroje pusėje kaip Vai Veno fazenda. 1870 m. tapo Entre Rioso savivaldybės centru. 1904 m. pavadinimas pakeistas į indėnišką (tupių kalbomis reiškia „tarpupis“).

## Šaltiniai
Lietuvių žygis į Naugardą (1217)

**Lietuvių žygis į Naugardą (1217 m.)** – 1217 m. sausio mėnesį įvykęs Lietuvos karo žygis į Naugardo respubliką.

Žygis trumpai aprašytas Henriko Latvio Livonijos eiliuotoje kronikoje. Lietuvių karo vado vardas neužfiksuotas, naugardiečių pajėgoms vadovavo Pskovo respublikos kunigaikštis Vladimiras Mstislavičius.Abiejų pusių pajėgų dydžiai ir nuostoliai neužfiksuoti.

Kronikoje nurodoma, kad lietuvių pajėgos į Novgorodo žemę įsiveržė per Otepę (Livonija, dab. Estija). Rusijos šaltiniuose nurodoma, kad žygio tikslas buvo kontrolės įtvirtinimas pasienio teritorijose. Įsiveržėliams nepavyko užimti Didžiojo Naugardo miesto, tačiau jiems pavyko nusiaubti Novgorodo apylinkes ir su grobiu sėkmingai grįžti namo, priešingai nei 1200 ir 1210 m. išpuolių atveju, kai grįžtančius lietuvius pasivijo ir sumušė Naugardo pajėgos.

## Šaltiniai

* *Heinrici Chronicon* / *Scriptores rerum Livonicarum. Monumenta Germaniae historica* Bd. 23 Hannoverae-Lipsiae 1874;
* *Genrich Latvijskij. Chronika Livonii,* Moskva–Leningrad 1938;
* *Heinrici Chronicon* – *Indrika Hronika,* Rīga 1993.
* Latvis, Henrikas, Vartbergė, Hermanas *Livonijos kronikos /* vertė, įvadą ir paaiškinimus parašė J. Jurginis / Vilnius 1991;
* Набег литовских войск на Новгород , Военные конфликты, кампании и боевые действия русских войск 860–1914 гг., Runivers.ru – Россия в подлиннике
* Фомичев, М.В., Несин, М.А. Александр Невский и Литва: военно-политические отношения Северо-Восточной Руси и Литвы в 30-60 гг.ХIII в, Западная Русь, 19 апреля 2021. 

## Išnašos
Žatai

**Žatai** (kitaip *Žataji, Žatajus*, ) – miestas vidurio Brazilijoje, Gojase, 300 km į pietvakarius nuo Gojanijos, prie Klaro upės. Savivaldybės centras. Keliai į Gojaniją, Rondonopolį, Bara do Garsasą, Kampo Grandę. Yra oro uostas. Žemės ūkio regiono prekybinis centras (galvijų veisimas, ryžių, kavos auginimas). Maisto pramonė. Yra katedra.

Žatai savivaldybė užima 7179 km², 2022 m. joje gyveno 105 729 gyventojai.

## Istorija
Žatai susikūrė iš 1836 m. įsteigtos rančos prie Klaro upės. 1882 m. sudaryta Paraizo savivaldybė. 1885 m. pavadinimas pakeistas į Žatai.

## Šaltiniai
Roberto Bellarmino

**Robertas Belarminas** (, tikrasis vardas , 1542 m. spalio 4 d. Montepulčianas (Toskana) – 1621 m. rugsėjo 17 d. Roma) – italų katalikų teologas, jėzuitas (1560), kardinolas (1599), šventasis (1931; šventė – rugsėjo 17 d.), Bažnyčios mokytojas (1931).

## Biografija
Mokslus išėjo Romoje, Mantujoje ir Paduvoje. 1570–1576 m. dirbo Leveno kolegijos, 1578–1586 m. Jėzuitų kolegijos Romoje dėstytoju, 1592 m. čia užėmė rektoriaus pareigas. 1594 m. tapo Neapolio jėzuitų provincijolu, nuo 1597 m. buvo popiežiaus teologas, inkvizicijos narys, 1602–1605 m. ėjo Kapujos arkivyskupo pareigas.

Pasisakė prieš protestantizmą, susistemino katalikybės doktrinas, ypač susijusias su Bažnyčia (veikalas „Disputationes de controversiis Christianae fidei adversus huius temporis hoereticos“ 3 t. 1586–9153). Prisidėjo prie svarstymų apie popiežiaus vaidmenį. 1592 m. su kitais parengė naują Vulgatos leidimą. 1597 m. išspausdino mažąjį, o 1598 m. – didįjį katekizmą. Mažasis katekizmas išverstas į 60 kalbų, 1677 m. išleistas lietuviškai („Trumpas mokslo krikščioniško surinkimas“, yra giesmynėlis; giesmės verstos kito žmogaus, abu vertėjai kilę iš Vilniaus krašto). 1818 m. šis katekizmas lietuviškai išleistas pakartotinai pavadinimu „Pamokslas krikščioniškas“ (vertė A. Strazdas; XIX a. katekizmas naudotas Lietuvos mokyklose). R. Belarminas parašė darbų apie askezę, hebrajų kalbos gramatiką.

## Išnašos
Lietuvių žygis į Naugardą (1223)

**Lietuvių žygis į Naugardą (1223)** – 1223 m. balandžio – gegužės mėnesiais įvykęs lietuvių plėšikavimo žygis į Naugardo respublikos žemes.

Žygis aprašytas Iliustruotajame metraščių sąvade. Lietuvos pajėgų vado vardas, pajėgų dydis ir nuostoliai neužfiksuoti. Didžiojo Novgorodo pajėgoms vadovavo Novgorodo kunigaikštis Jaroslavas Vsevolodovičius.

Žygis buvo surengtas plėšikavimo tikslais. Lietuvių pajėgos judėjo maršrutu Lietuva (greičiausiai – Sėlos žemė) – Toropecas – Usviatai – Novgorodas ir atgal per Usviatus. Lietuvos pajėgos nemėgino užimti miestų, pasitenkino Novgorodo apylinkių apiplėšimu. Rusų kronikoje užfiksuota, kad netoli Toropeco įvykusiame mūšyje lietuviai sumušė naugardiečių kariuomenę, greičiausiai mėginusią persekioti su grobiu grįžinėjusias lietuvių pajėgas.

## Šaltiniai

* ПСРЛ. Т. 3. С. 61, 263.
* Пашуто В. Т., Образование Литовского государства, М.: АН СССР, 1959, p. 50.
* Набег литовских войск на Новгород , Военные конфликты, кампании и боевые действия русских войск 860–1914 гг., Runivers.ru – Россия в подлиннике.
Voniškių II uosis

**Voniškių II uosis** – Šakių rajono savivaldybės saugomas išskirtinis uosis, augantis Voniškių kaime, Plokščių seniūnijoje, Panemunių regioninio parko Nemuno kraštovaizdžio draustinyje. Objekto teritorija priklauso Šakių regioninio padalinio Šakių girininkijos kv. Nr. 111, skl. Nr. 7.

Uosis auga pietiniame Nemuno upės šlaite, apaugusiame lapuočių mišku, už 5 km į šiaurės vakarus nuo Plokščių, 1,9 km į šiaurės vakarus nuo Stulgių piliakalnio, 40 m į pietvakarius nuo panemune einančio žvyrkelio (gruntkelio) Plokščiai–Gelgaudiškis. Medis vieno kamieno, šakojasi 8,5 m aukštyje, laja reta. Už 15 m į rytus nuo jo auga Voniškių III uosis.

Šakių rajono savivaldybės tarybos 2004 m. sausio 29 d. sprendimu Nr. T-12 Voniškių II uosiui suteiktas savivaldybės saugomo botaninio gamtos paveldo objekto statusas.

2020 m. duomenimis, medis buvo nudžiūvęs. 2020 m. Panemunių regioninio parko direkcija Šakių rajono savivaldybėje inicijavo uosio išbraukimą iš saugomų gamtinio kraštovaizdžio objektų.

## Duomenys

Pagal regioninio parko patikrinimo aktą 2020 m., naudojant 2003 m. aprašymo duomenis:

* Medžio vieta – už 120 m į šiaurę nuo sodybos, 15 m į vakarus nuo III uosio
* Medžio rūšis – paprastasis uosis (*Fraxinus excelsior* L.)
* Kamienų skaičius – 1
* Kamieno skersmuo 1,3 m aukštyje – 1,02 m
* Kamieno apimtis 1,3 m aukštyje – 3,20 m
* Medžio aukštis – 27 m
* Laja:
** aukštis – 19,5 m
** plotis – 15 m
** projekcijos plotas – 176 m²
** forma – ažūrinė
* Amžius – apie 100 metų
* Vizualinė informacija – nėra

### Pastabos

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Žurnalo „Miškai“ priedas „Gamtos lobiai“. Pietų Lietuva. Šakių apylinkės 2011-07, p. 138   (uosiai Voniškių kaime)
Deportivo Rayo Zuliano

**Deportivo Rayo Zuliano**, o trumpiau vadinamas **Rayo Zuliano** – Venesuelos futbolo klubas iš Marakaibo. 

Namų rungtynes žaidė José Encarnación „Pachencho“ Romero vardo stadione ().

## Istorija
Įkurtas 2005 m. 2022 m. sezone iškovojo antrą vietą Segunda División (II pakopa) ir pateko į pajėgiausią šalies divizioną. Po „Zulia“ klubo žlugimo 2022 m. gruodžio mėn. daugelis žaidėjų perėjo į Rayo Zuliano.

Nuo 2023 m. sezono rungtyniavo Primera División (I). Debiutantai galutinėje komandų rikiuotėje užėmė aštuntą vietą. 2024 m. sezone liko vienuoliktoje vietoje.

## Laimėjimai
*  **[[Primera División (Venesuela)|Primera División]] (0):** 
*  **[[Venesuelos futbolo taurė|Venesuelos futbolo taurė]] (0):**

## Sezonai
; Pastarųjų metų sezonai

## Spalvinė gama

## Apranga
* Namuose rungtyniauja tradicine apranga

## Garsesni žaidėjai
; Futbolininkai, atstovavę Venesuelos nacionalinei rinktinei
*  Ángel Faría, gynėjas;
*  Jesús Meza, saugas;

; Užsieniečiai
*  Ernesto Walker, saugas;

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
Alkantara (Brazilija)

**Alkantara** () – miestas šiaurės rytų Brazilijoje, Maranjaune, San Markoso įlankos pakrantėje, priešais San Luisą (už 19 km). Savivaldybės centras. Yra uostas, aerodromas. Verčiamasi žvejyba, per Alkantaros seklų uostą išvežama medvilnė, ryžiai. Turizmas.

Šalia Alkantaros yra raketų paleidimo centras (įkurtas XX a. 9-ajame dešimtmetyje). Jį valdė Brazilijos kosmoso agentūra ir leido iš čia kosmines raketas. Mieste išlikęs kolonijinis senamiestis su barokinėmis bažnyčiomis, rūmų griuvėsiais.

Alkantaros savivaldybė užima 1168 km², 2022 m. joje gyveno 18 467 gyventojai.

## Istorija
Alkantara – vienas seniausių Maranjauno miestų. Įkurta XVI a. prancūzų. Miestas suklestėjo XVII a. kaip prekybos medvilne centras, bet reikšmė sumenko 1888 m. Brazilijoje uždraudus vergovę.


Mar2024. Igreja Matriz Nossa Senhora do Carmo in Alcântara, Maranhão, Brazil. 27.jpg|Švč. Rožinio Dievo Motinos bažnyčia
Ruinas Igreja Sao Matias Alcântara MA.jpg|Šv. Motiejaus bažnyčios liekanos
Igreja Convento Carmo Alcantara MA Foto Mauricio Alexandre.jpg|Karmo vienuolyno bažnyčia
Cerimônia de Entrega de Títulos de Propriedade no Município de Alcântara MA (50953999261).jpg|Alkantaros raketų paleidimo bazė


## Šaltiniai
Alkantara

**Alkantara** (, ,  <  'tiltas') gali reikšti:
* Alkantara – miestelis Ispanijoje, Estremadūroje;
* San Pedro Alkantara – miestelis Ispanijoje, Andalūzijoje;
* San Visente de Alkantara – miestelis Ispanijoje, Estremadūroje;
* Herera de Alkantara – miestelis Ispanijoje, Estremadūroje;
* Santjago de Alkantara – miestelis Ispanijoje, Estremadūroje;
* Valensija de Alkantara – miestelis Ispanijoje, Estremadūroje;
* Alkantara – upė Italijoje, Sicilijoje;
* Alkantara – miestelis Brazilijoje (Maranjaune);
* Bara d'Alkantara – miestelis Brazilijoje (Pjaui);
* Don Pedro d'Alkantara – miestelis Brazilijoje (P. Rio Grandėje);
* San Pedro de Alkantara – miestelis Brazilijoje (Santa Katarinoje);
* Alkantara – Filipinų savivaldybė Sebu provincijoje;
* Alkantara – Filipinų savivaldybė Romblono provincijoje;
* Alkantara – gyvenvietė Portugalijoje, Lisabonos aglomeracijoje;
* Alkantaros ordinas – ispanų karinis ordinas;
* El Kantara – miestas Alžyre;
* El Kantara – miestas Egipte.
Lietuvių žygis į Staraja Rusą (1224)

**Lietuvių žygis į Starają Rusą (1224)** – 1224 m. vasarą įvykęs sėkmingas Lietuvos kariuomenės plėšikavimo išpuolis Novgorodo respublikai priklausiusios Staraja Rusos (tuo metu vadinta Rusa) apylinkėse.

Žygis aprašytas rusų šaltiniuose – Būtųjų laikų pasakojime, taip pat ir Nikolajaus Karamzino sudarytoje Rusijos istorijoje. Rusų šaltiniuose neužfiksuoti karinių pajėgų dydžiai ir Lietuvos pajėgų vado vardas. Staraja Rusos pajėgoms vadovavo vietininkas (posadnikas, ) Fiodoras.

Būtųjų laikų pasakojime žygis aprašomas trumpai:*„Въ то же лѣто, по грѣхомъ нашим, не ту ся зло сътвори: поиха Федоръ посадникъ с рушаны, и бишася с Литвою, и сгониша рушанъ с конии“*

*(Tą pačią vasarą, dėl mūsų nuodėmių daug blogo įvyko: Rusos vietininkas Fiodoras kovėsi su lietuviais ir buvo nuverstas nuo žirgo)*

Kovų eiga šaltiniuose išsamiau neaprašyta. Iš to, kad, priešingai nei po 10 metų vykusio mūšio atveju, nėra minimos kovos mieste, galima manyti, kad lietuviai nemėgino šturmuoti tvirtovės, o apsiribojo jos apylinkių apiplėšimu. Šaltiniuose užfiksuota, kad lietuviai sutriuškino Rusos kariauną.

## Šaltiniai
* Полное собрание русских летописей. Т. 3. p. 61, 264.
* Карамзин, Николай Михайлович,  История государства Российского / сочинение Н. М. Карамзина. – Издание 5-е в 3-х книгах, заключающих в себе 12 томов, с полными примечаниями, украшенное портретом автора, гравированным на стали в Лондоне. – Санкт-Петербург : издание И. Эйнерлинга, 1842–1843., p. 118.
* Пашуто В. Т., Образование Литовского государства, М.: АН СССР, 1959, p. 50.
* Соловьев, Сергей Михайлович (1820–1879)., История России с древнейших времен / соч. Сергея Соловьева. – Изд. 5-е. -Москва : В Унив. тип. (Катков и К°), 1874–1889. p. 656.