open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Rita Regina Trimonienė

**Rita Regina Trimonienė** (g. 1962 m. kovo 4 d. Kaune) – Lietuvos pedagogė, istorikė, humanitarinių mokslų daktarė.

## Biografija
1979–1985 m. studijavo Vilniaus universiteto Istorijos fakultete, 1988–1991 m. – universiteto doktorantūroje, humanitarinių mokslų daktarė.

1985–1988 m. Šiaulių pedagoginio instituto (dabar Šiaulių universitetas) TSKP istorijos ir politinės ekonomikos katedros asistentė, 1991–1996 m. – Istorijos ir ekonomikos katedros asistentė, vyr. asistentė, 1996–1998 m. – Filosofijos ir istorijos katedros docentė, nuo 1998 m. Šiaurės Lietuvos istorijos centro direktorė. Nuo 1999 m. Šiaulių universiteto Istorijos katedros vedėja, dar ir Šiaulių „Aušros“ muziejaus vyresnioji mokslo darbuotoja. 

## Mokslinė veikla
Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ir Vidurio Europos istorija XV–XVI a. I pusėje; Svetimšalių bajorų imigracija į Žemaitiją XVI a. II pusėje-XVII a.; Šiaurės Lietuvos istorija. Dėstomi dalykai: Europos viduramžių istorija, LDK istorija, Lietuvos tradicinių konfesijų istorija, Bizantijos istorija, Materialinė Europos istorija, Politinių institucijų raida viduramžiais, Ūkio istorija. 

Mokslines publikacijas skelbė leidiniuose Lietuvos istorijos studijos, „Lietuvos istorijos metraštis“, „Šiaurės Lietuva“, „Dienovidis“, „Kurtuva“, monografijoje „Papilė“. Visuotinės lietuvių enciklopedijos straipsnių autorė.

## Bibliografija
* Lietuvos Didžioji kunigaikštystė ir Jogailaičių dinastinė politika XV a. pabaigoje – 1530 m. // Iš Lietuvos istorijos tyrinėjimų. Serija *Jaunųjų istorikų darbai*. V. 1991, kn.7, p. 37-43.
* Lietuvos Didžioji kunigaikštystė ir vidurio Europa XV–XVI a. sandūroje, Šiauliai, 1996 m.
* Europos chronologija, Šiauliai, 2001 m.
* V. Marburgietis. Nauja Prūsijos kronika, bendraautorė, 1996 m.
* Kraštotyros pradmenys, bendraautorė, 2001 m.
* Polityka jagiellońska a kształtowanie się litewskiego narodu politycznego w końcu XV–I połowie XVI wieku.// Białoruskie Zeszyty Historyczne, Białystok 2003, p. 219–228.
* Kryžiaus karų epocha Baltijos regiono tautų istorinėje sąmonėje, mokslinių straipsnių rinkinys. Sudarė, su R. Jurgaičiu, 2007 m.
Krasos

**Krasos** – viensėdis Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 4 km nuo Vilūnų.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Krašiai

**Krašiai** – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 2 km nuo Turgelių. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Krašiena

**Krašiena** – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 3 km nuo Alionių I. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kraštai (Panemunėlis)

**Kraštai** – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 8 km nuo Panemunėlio kaimo.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kraštai (Juodupė)

**Kraštai** – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės vakarus nuo Juodupės, prie kelio  pasienyje su Latvija. Yra Kraštų piliakalnis.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kraštai (Rokiškis)

**Kraštai** – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 1 km į pietus nuo Rokiškio. Šalia kaimo nutiesta geležinkelio linija Radviliškis–Daugpilis (priešais stovi Rokiškio geležinkelio stotis), kelias . Piečiau kaimo auga Kraštų miškas.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Krašteliai

**Krašteliai** – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Svėdasų.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Krašuona (Švenčionys)

**Krašuona** – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 7,5 km į šiaurės rytus nuo Švenčionių, šalia Šilinių. Sudaro apleista sodyba pamiškėje, netoli kelio . Išlikusios senosios kapinės.

## Etimologija
Pavadinimas kilęs nuo anksčiau buvusio *Krašuonos* ežero vardo.

## Istorija
XIX a. pab. buvo Krašuonos palivarkas Švenčionių apskrityje. XX a. pr. buvo Krašuonos (Krėšuonos) dvaras ir užusienis.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Krauleidžiai

**Krauleidžiai** – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 2 km į rytus nuo Stubrių.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kraupiai

**Kraupiai** – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 13 km nuo Panemunėlio kaimo.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Krečiūnai

**Krečiūnai** – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 7 km nuo Paparčių.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kreivėnai (Vilnius)

**Kreivėnai** – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės rytus nuo Bezdonių, kairiajame Neries krante.

Buvęs viensėdis, 2025 m. paskelbtas kaimu.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kraujeliai (Vilnius)

**Kraujeliai** – buvęs viensėdis Vilniaus rajono savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Paberžės.

2025 m. viensėdis panaikintas, jo teritorija priskirta Kazimieravo kaimui (32,44 ha) ir Šunelių viensėdžiui (0,27 ha).

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kreiveniškiai

:: *Apie kaimą arčiau Antašavos žr. [[Kreiveniškiai (Antašava)]]*.

**Kreiveniškiai** – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 7 km nuo Aukštupėnų. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kreiviai (Šakiai)

**Kreiviai** – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 6 km į pietvakarius nuo Kriūkų, prie Meškeliūnų–Ilguvos kelio.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kreiviai (Sužionys)

**Kreiviai** – viensėdis Vilniaus rajono savivaldybėje, 5 km nuo Sužionių. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Stasys Šimaitis

**Stasys Šimaitis** (1944 m. Jauneikių kaime, Joniškio valsčius – 2020 m. rugpjūčio 9 d. Kaune) – Lietuvos inžinierius, pedagogas, filosofas, istorikas.

## Biografija

Baigė Joniškio vidurinė mokyklą. 1968 m. baigė Kauno politechnikos instituto (KPI) Lengvosios pramonės fakultetą ir įgijo inžinieriaus specialybę. 1973 m. apgynė technikos mokslų daktaro disertaciją, kurioje nagrinėjo pluoštinių medžiagų akustines savybes.

1974-1994 m. dirbo mokslinį ir pedagoginį darbą KPI Mokslinio tyrimo sektoriuje „Vibrotechnika“, Kauno medicinos akademijos Biomedicininių tyrimų institute, Kauno technologijos universiteto Socialinių ir humanitarinių mokslų institute. Nuo 2001 m. Šiaulių universiteto Filosofijos katedros docentas.

1998 m. gavo Henrio Fordo Europos Nacionalinę premiją už kultūros ir gamtos saugojimo projektą. Šiaulių kultūros fondo tarybos narys.

2002-2006 m. parengė tyrimus, kurių dėka buvo sukurti mokslininko Theodoro Grotthusso, filosofo Vladimiro Šilkarskio, Pašiaušės jėzuitų kolegijos fundatoriaus Stanislovo Beinarto ir Barboros Žagarienės portretai.

## Mokslinė veikla

Mokslinių interesų sritys: mokslo istorija, Rytų filosofija, Kultūros filosofija, Lietuvos filosofijos istorija. Archyvuose aptiko Kelmės rajone nuo 1654 m. veikusios Pašiaušės jėzuitų kolegijos pėdsakus.

## Bibliografija
* Visuminis (sisteminis) žmogaus pažinimas, studija, 1995 m.
* Apie išsaugotą metafizinį Pašiaušės jėzuitų kolegijos matmenį // Žmogus, akmuo ir laisvė. Straipsnių rinkinys. Šiauliai. 2004. – 17-32 p.
* Temporalizacija ir sudabartinimas kaipo laikų visumos patirtis bei samprata // Laikas lietuvių sąmonėje. Klaipėda. 2004. – 20-22 p.
* Laisvės ir racionalumo sąveika kaip sąmonėjimo procesas arba dvigubos laisvės fenomenas // Racionalumas ir laisvė: konfrontacija ar harmonija? Šiauliai. 2002. – 94-96 p.
* Nuo mito iki žmogaus visumos sampratos. Kalnelio senojo paveikslo kodų analizė // Mitai lietuvių kultūroje. Straipsnių rinkinys. Šiauliai. 2002. – 75-88 p.
* Šv. Stanislovo Kostkos paveikslas iš Pašiaušės kolegijos (1654–1773) // Logos. Nr. 19. Vilnius. 1999. – 143–148 p.
* Tautos ir valstybės atmintis Joniškio šventovėje // Lietuvių tauta. Tęstinis mokslo leidinys. 4 kn. Vilnius. 1999. – 132–157 p.
* Senosios ir Naujosios Žagarės istorijos simboliai: šaltiniai ir tyrimai // Žagarė: monografija. Vilnius. 1998. – 180–226 p.
* Pašiaušės kolegija. // Šiaulių universitetas: ištakos ir dabartis. Šiauliai, 2009.

## Šaltiniai
Kreiveniai

**Kreiveniai** – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 12 km nuo Antašavos. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kretuonėlė

**Kretuonėlė** – viensėdis Švenčionių rajono savivaldybėje, 5,5 km į šiaurės rytus nuo Kaltanėnų, Pakretuonės miške, prie Kretuonos upelio, netoli Žeimenio ežero kranto.

## Istorija
Iki XX a. vid. čia buvo Pakretuonės vandens malūnas. XX a. pr. jis pateko į Švenčionių apskrities Zablatiškės valsčių.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kriaučiškė

**Kriaučiškė** – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 1 km į rytus nuo Dietkauščiznos, 1 km nuo Lietuvos ir Baltarusijos valstybės sienos, prie kelio . Šiauriau kaimo telkšo Pakalniškių ežeras.

## Etimologija
Pavadinimas kildinamas iš asmenvardžio **Kriaučius* ar panašaus, plg. pavardė *Kriaučiū́nas*.

## Istorija
XIX a. pab. kaimas priklausė Švenčionių apskrities Tverečiaus valsčiui, pateko į Dysnos dvaro valdą.

Sovietmečiu priklausė Dietkauščiznos, nuo 1979 m. Tverečiaus apylinkei.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kriaučiškės

**Kriaučiškėmis** vadinami kaimai Kaišiadorių rajone:

* Kruonio seniūnijoje,
* Žiežmarių seniūnijoje.
Kriaučiškės (Kruonis)

**Kriaučiškės** – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 1 km nuo Vilūnų.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kriaučiškės (Žiežmariai)

**Kriaučiškės** – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 3 km į pietryčius nuo Gudienos. Kaimo rytuose telkšo Kriaučiškių ežeras, prie jo yra kaimo turizmo sodyba. Išlikusios dvi kolūkio laikų fermos (kaimo šiaurėje ir pietuose).

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kriaučiukai (Ignalina)

**Kriaučiukai** – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 1,5 km į pietryčius nuo Mielagėnų, prie Kančioginos ir Varlenkos santakos. Sunykęs.

## Etimologija
Pavadinimas kilęs arba iš asmenvardžio *Kriaučiùkas* arba tiesiai iš žodžio *kriaučiùkas* < *kriaũčius* ʻsiuvėjasʼ.

## Istorija
Seniau kaimas buvo žinomas kaip **Šukeliškė**. 1865 m. buvo Kublickių valda. XX a. pr. buvo 2 Šukeliškės (Šukeniškės?) užusieniai Švenčionių apskrities Mielagėnų valsčiuje. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai, Vilniaus vaivadijai, Švenčionių apskričiai.

Sovietmečiu priklausė Mielagėnų apylinkei.

## Gyventojai

; Žymūs žmonės
* Darius Čepulionis (1941–1995), kino režisierius ir dramaturgas.

## Šaltiniai
Argolidė

: *Šis straipsnis – apie istorinį Graikijos regioną. Apie dabartinį administracinį vienetą žiūrėkite [[Argolidės nomas]]*

**Argolidė** (), **Argolis** (senovės ) – istorinė Graikijos sritis Peloponeso pusiasalio rytinėje dalyje. Dabar egzistuoja to paties pavadinimo Argolidės nomas, kurio teritorija iš dalies atitinka senąją Argolidę.

## Geografija

Argolidė buvo sritis Peloponeso rytuose, prisiglaudusi prie Argolidės įlankos. Iš vakarų ją uždarė Arkadijos aukštumos. Šiaurėje ji siekėsi su Korintija (ribos buvo neaiškios), o pietuose, per Parnono kalnus, – su Lakonija.

## Istorija
II tūkst. pr. m. e. (Mikėnų laikotarpiu) svarbiausi regiono miestai buvo Mikėnai, Tirintas, Argas (nuo pastarojo regionas gavo pavadinimą pomikėniškuoju laikotarpiu). Argolidę valdė daugybė legendinių karalių, priklausiusiu Inachidų, Danaidų, Abantiadų dinastijoms. Homero laikais Argolidė buvo valdoma Agamemnono.
 
Archajiniu ir klasikiniu laikotarpiu Argolidė prarado savo svarbą. Atsisakę teikti karius persų karų metu, jie buvo užgožti aktyvesnių Graikijos regionų – Atikos, Lakonijos ir Korinto. Spartos vadovaujama Lakonija jau VIII a. atėmė iš Argolidės pietines pajūrio sritis.

Klasikiniu laikotarpiu kovų dėl hegemonijos metu, Argas visada palaikė Atėnų pusę.

146 m. pr. m. e. Argolidė, kaip ir kitos graikų teritorijos, atiteko Romos imperijai, vėliau čia valdė Bizantijos imperija. XII a. čia įsitvirtino Kryžiuočiai, vėliau – Venecijos respublika. 1463 m. užkariauta Osmanų. Francesco Morosini sugrąžino regioną Venecijai 1686 m., bet Osmanai jį atsiėmė 1715 m. 1821 m. Argolidė tapo nepriklausomos Graikijos dalimi.
Kriaučiukai (Šakiai)

**Kriaučiukai** – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 6 km į pietryčius nuo Barzdų, dešiniajame Višakio krante.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kriaučiūnai (Panevėžys)

**Kriaučiūnai** – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 6 km nuo Piniavos, dešiniajame Įstro krante. Per kaimą teka Bernininkas. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kriaučiūnai (Zujūnai)

**Kriaučiūnai** – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 5 km nuo Buivydiškių. Šiaurinė kaimo dalis prijungta prie Vilniaus.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kriaukėnai

**Kriaukėnai** – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 2 km į pietryčius nuo Aukštelkų.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kriaunėnai

**Kriaunėnai** – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Samanių, prie Kriaunelės upelio. Veda kelias .

## Istorija

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kriauniai

**Kriauniai** – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 1 km į pietvakarius nuo Rumbonių.

## Istorija

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Juozas Juškauskas (1931–2000), inžinierius hidrotechnikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.
* Algirdas Dumbliauskas (1932–), inžinierius hidrotechnikas, fizinių mokslų daktaras.

## Šaltiniai

* Monografija „Kriauniai: kaimas XX amžiuje“, 2000 m.
Margarava

**Margarava** (seniau ***Kederiškės***) – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės rytus nuo Genių, kairiajame Nemuno krante. Stūkso Margaravos piliakalnis.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kriaunai

**Kriaunai** – buvęs kaimas Skuodo rajono savivaldybėje, 4 km nuo Ylakių. Stovi meistro Domininko Malakausko statyta koplyčia (1924 m.).

## Istorija

Pokario metais apylinkėse veikė Žemaičių apygardos, Alkos partizanų rinktinės, Prano Petrausko partizanų būrys. Kaimas panaikintas 1977 m.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kriaunaitiškiai

**Kriaunaitiškiai** – viensėdis Širvintų rajono savivaldybėje, 1 km nuo Peliškių. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Achaja

: *Šis straipsnis – apie istorinį Graikijos regioną. Apie dabartinį administracinį vienetą žiūrėkite [[Achajos nomas]]*

**Achaja** () – istorinė Graikijos sritis Peloponeso pusiasalio šiaurinėje dalyje. Dabar egzistuoja to paties pavadinimo Achajos nomas, kurio teritorija iš dalies atitinka senąją Achają.

## Geografija

Achaja buvo sritis Peloponeso šiaurėje, prisiglaudusi prie Korinto įlankos. Pietuose ją uždarė Arkadijos aukštumos (skyrė Erimanto kalnai). Rytuose ji siekėsi su Korintija (skyrė Sikijonas), vakaruose – su Elide (skyrė Lariso upė).

Didžiuma regiono buvo kalnuota, išskyrus siaurą pajūrio ruožą šiaurėje.

## Istorija
II tūkst. pr. m. e. (Mikėnų laikotarpiu) regionas buvo žinomas kaip **Aegialus** ir apgyvendintas jonėnų. Jų svarbiausia gyvenvietė buvo Aroe. Vėliau, kuomet įvyko legendinės dorėnų migracijos, achajai iš Argolidės masiškai kėlėsi į šį regioną, ir jis tapo žinomas kaip Achaja, o Aroe pervardintas į Patras.
 
Archajiniu ir klasikiniu laikotarpiu Achajoje susiformavo graikų poliai, kurių stipriausi buvo Patras, Dyme, Aegira, Aegium, Boura, Cerynea, Helike, Pellene, Pharrae, Tritaia ir kt. Tačiau regionas nevaidino svarbaus vaidmens, lyginant su kitais Graikijos regionais: Atika, Lakonija ar Korintija.

Vienintelis laikotarpis, kuomet Achajos regionas tapo svarbus Senovės Graikijos istorijoje, buvo 280 m. pr. m. e., kai Patras miesto iniciatyva buvo sukurta Achajos lyga. Labai greitai prie jos prisijungė poliai Arkadijoje, Korintijoje, ir Argolidėje.

146 m. pr. m. e. Achajos lyga, kaip ir kitos graikų teritorijos, atiteko Romos imperijai. Kadangi ši lyga buvo paskutinis stipriausias Peloponeso politinis darinys, ilgainiui Achajos regiono pavadinimas prigijo visai pietinei Graikijai (Peloponesui): romėnai čia įkūrė Achajos provinciją.

Vėliau regioną valdė Bizantijos imperija. 1205–1432 m. egzistavo Achajos kunigaikštystė. XV a. užkariauta Osmanų. 1821 m. Achajos regionas tapo nepriklausomos Graikijos dalimi.
Pirėjo nomas

**Pirėjaus nomas** () – vienas iš Graikijos nomų, Atikos periferijos dalis. Sostinė – Pirėjus (175,7 tūkst. gyv.).

## Nomo sudėtis
Pirėjaus nomą sudaro:
* pietvakarinė Atėnų aglomeracijas dalis,
* kelios salos Sarono įlankoje:
** Salamina (*Salamis*),
** Egina (*Aegina*),
** Agkistris (*Agkistri*),
** Poras (*Poros*),
** Idra (*Hydra*),
** Dokas (*Dokos*)),
** Specė (*Spetses*),
** Specopula (*Spetsopoula*).
* dvi savivaldybės Peloponeso pusiasalyje:
** Metana (*Methana*)
** Trizina (*Troizina*)
* dvi salos piečiau Peloponeso:
** Kytira (*Kythira*)
** Andikytira (*Antikythera*).

## Nomo kaimynai
Su Pirėjaus nomo ribojasi:
* šiaurėje – Vakarų Atikos nomas
* rytuose – Rytų Atikos nomas, Argolidės įlanka,
* vakaruose – Peloponeso periferija

## Savivaldybės

## Buvusios provincijos
Anksčiau Pirėjaus nomą sudarė:
* *Salaminos provincija* (centras Salamina)
* *Eginos provincija* (centras Egina)
* *Trizinos provincija* (centras Metana)
* *Idros ir Specės provincija* (centras Idra)
* *Kytiros provincija* (centras Kytira)
* Pirėjaus aglomeratas.
Krasnapolės valsčius

:: *Apie valsčių Lenkijoje žr. [[Krasnapolio valsčius]]*.

**Krasnapolės valsčius** () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje rytų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Krasnapolė.

## Istorija

Valsčius įkurtas XIX a. Mogiliavo gubernijoje.

|-
| 1877 m. || || 4407 || 710 kiemų  || 14 seniūnijų || 21
|}

## Šaltiniai

* Valsčiaus gyvenvietės (Radzima.net)
Vladas Baranauskas

**Vladas Baranauskas** (g. 1947 m. gegužės 24 d. Pandėlyje, Rokiškio apskritis) – Lietuvos teatro ir kino aktorius.

## Biografija
Baigė Raseinių 1-ąją vidurinę mokyklą. 1965-1969 m. studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje. Nuo 1969 m. Šiaulių dramos teatro aktorius, nuo 1996 m. trupės vedėjas. Vaidino Lietuvos televizijos ir radijo spektakliuose, sukūrė per 100 vaidmenų teatre, monospektaklį „Lietuvos lopymas“ pagal Vlado Putvinskio-Pūtvio laiškus, filmavosi Lietuvos ir Rusijos meniniuose kino filmuose.

## Vaidmenys teatre
* Gytis – Vincas Mykolaitis-Putinas, Valdovas
* Alna – Petras Vaičiūnas, Prisikėlimas
* Jonas – Hermanas Zudermanas, Jonas ir Erdmė
* Georgas Rosas – Reinas Saluris, Paskutinės dvi valandos
* Kurtas – Terensas Ratiganas, Dama be kamelijų

## Filmografija
* Sužeista tyla, 1980 m.
* Moteris ir keturi jos vyrai, 1983 m.
* Pranas – Naisių vasara, 2009 m.

## Įvertinimas
* 2007 m. Garbės ženklas „Už nuopelnus Šiaulių apskričiai“.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Vladas Baranauskas - pats sau prieskonis. Šiauliai plius, 2010-06-24
* Vladas Baranauskas. Šiaulių dramos teatras
Petras Balčiūnas (1950)

**Petras Balčiūnas** (g. 1950 m. liepos 13 d. Medeikiuose, Biržų rajonas) – Lietuvos žurnalistas, poetas.

## Biografija
Vilniaus universitete studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą, bet studijų nebaigė. Vėliau šiame universitete baigė žurnalistiką.

Nuo 1973 m. laikraščio „Biržiečių žodis“ korespondentas, nuo 1981 m. Šiauliuose Lietuvos radijo ir televizijos korespondentas Šiaulių regione, nuo 1993 m. miesto laikraščio „Šiaulių naujienos“ korespondentas, 1994–1996 m. šio leidinio vyr. redaktorius, vėliau redaktoriaus pavaduotojas. Nuo 2002 m. – savaitraščio „Šiaulių kraštas“ žurnalistas.

Pirmieji eilėraščiai publikuoti 1968 m.

## Bibliografija
* Takažolė, 1980 m.
* Aš – vėjo brolis, 1986 m., rusų kalba.
* Žiburio brydė, 1987 m.

## Įvertinimas
* 1981 m. Zigmo Gėlės literatūrinė premija.

## Šaltiniai
Stasys Gliaudys

**Stasys Gliaudys** (1928 m. gruodžio 15 d. Graužikų dvare, Kelmės valsčius – 2022 m. balandžio 15 d.) – Lietuvos pedagogas, gamtininkas, vienas žymiausių Lietuvos lepidopterologų, Šiaulių garbės pilietis.

## Biografija
Baigė Graužikų dvaro pradžios mokyklą, 1949 m. – Kelmės gimnaziją, 1954 m. – Lietuvos veterinarijos akademiją, įgydamas zootechniko specialybę. 1960 m. neakivaizdžai baigė Lietuvos žemės ūkio akademijos Agronomijos fakultetą.

Dirbo zootechniku, dėstytoju. 1961 m. Šiaulių pedagoginio instituto Biologinės stoties vedėjas. 1974 m. tuometinio Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1996 m. Šiaulių universitetas), Pedagogikos fakulteto dėstytojas. 1975 m. Botanikos sodo įkūrėjas, 2000 m. kūrė Šiaulių universiteto gamtos muziejų, kurio ekspozicijoje yra unikalių eksponatų, kurių neturi kiti šalies zoologijos muziejai.

1988 m. vienas iš Šiaulių kultūros paveldo klubo „Aukuras“ įkūrėjų ir aktyviausių dalyvių, aktyvus Sąjūdžio veikėjas. Tradicija tapo S. Gliaudžio organizuojamos miško atsodinimo talkos tvarkant Varputėnų parką, Bubių piliakalnį, Girinkų kalną, Aukštaitijos nacionalinį parką, Pageluvyje rengiant ekologinį taką. Jis – ilgametis Lietuvos gamtos apsaugos draugijos Šiaulių miesto skyriaus tarybos narys ir konsultantas, Kurtuvėnų regioninio parko „Žaliosios mokyklos“ dėstytojas, Šiaulių trečiojo amžiaus universiteto lektorius.

## Mokslinė veikla
Vienas pats, kartais ir su studentais, gamino herbarus, gaudė, rinko vabzdžius, kaupė kitas mokymo ir vaizdines priemones. Taip buvo įkurti botanikos ir zoologijos kabinetai. Drugius pradėjo rinkti kartu su inžinieriumi Petru Motiekaičiu. Daug metų tyrinėjo Lietuvos augalus. Paskelbė daug straipsnių apie žiedadulkes. 1974 m. pradėjo tirti Kurtuvėnų landšaftinio draustinio drugius, kitus vabzdžius. 1978 m. tyrė Vinkšnėnų, dalies Gubernijos miškų naktinius drugius ir nustatė, kad jų esama daugiau nei 300 rūšių. Remiantis šiais tyrimais, Vinkšnėnų miškas buvo paskelbtas entomologiniu draustiniu, dab. – Vijolės entomologinis draustinis.

Tyrė Šiaulių miesto bei priemiesčio paukščius, rado jų 160 rūšių. 1976-1977 m. atliko išsamius Talšos ir Ginkūnų ežerų, garsėjančių paukščiais, tyrimus, kurie tapo svarbiu šaltiniu stebint tolesnius šių ežerų paukščių įvairovės pokyčius.

Iš viso S. Gliaudys yra paskelbęs apie 300 straipsnių.

## Bibliografija
* Bitininkystė
* Gamtos namuose, 2001 m.

## Įvertinimas
* 2008 m. Šiaulių miesto Garbės pilietis.

## Šaltiniai
Senovės Korintas

**Senovės Korintas** – senovės Graikijos miestas-valstybė, egzistavęs istoriniame Korintijos regione XII–IV a. pr. m. e. Tai buvo stipriausias Korintijos polis. Jo centras (Korinto miestas) buvo kitoje vietoje nei dabartinis Korintas. Rytuose polis lietėsi su Megara, vakaruose – su Sikijonu, pietuose – su Tenėja.

## Raida

### Senovė
Senovės graikai Korinto įkūrėju laikė Helijo palikuonį Korintą. Korinto valdovų pirmtakas buvo Sizifas. II tūkstantmetyje pr. m. e. Senojo Korinto vietoje egzistavo Mikėnų kultūros miestas-valstybė. Pasak Homero mito, Korinte Medėja nužudė savo vaikus.

XII a. pr. m. e. Korinte jau įsitvirtino vietinė Bakchiadų dinastija, kuri viešpatavo mieste iki pat VII a. pr. m. e. Korintas buvo pagarsėjęs Bakcho (graikų tapatinamo su Dionisu) garbinimo centras. Jo centrinė šventykla *Akrokorintas* buvo skirta Afroditei. Taip pat Korinte buvo rengiamos Istmo žaidynės.

Nuo VII a. pr. m. e. Korinte valdė tironų Kapselidų dinastija, tarp kurių buvo Kapselas, Periandras. Tai buvo Korinto suklestėjimas, kuomet korintiečiai steigė savo kolonijas už Graikijos ribų, tokias, kaip Sirakūzai, Epidamnas, Ambracija, Kerkyra, Apolonija. Tuo metu buvo atrastas korintinis orderis.

Korintas aktyviai dalyvavo senovės prekyboje. Jis valdė du uostus – Lechaioną prie Korinto įlankos ir Kenchreai prie Sarono įlankos. Jau tada buvo suplanuotas Korinto kanalas, tačiau vietoj jo pastatytas diolkas – kelias pervilkti valtis per Istmo sąsmauką.

### Klasikinis laikotarpis

Persų karų laikotarpio pradžioje Korintas rėmė Atiką, dalyvaudamas įvairiuose karuose. Tačiau vėliau Spartos iniciatyva iš Korinto buvo išvyti tironai, ir Korintas įstojo į Peloponeso sąjungą.

Peloponeso karų laikotarpiu Korintas palaikė Spartos pusę, tačiau ilgainiui jis su Tėbais buvo nepatenkintas Spartos hegemonija, todėl pradėjo Korinto karą, kuris dar labiau nusilpnino šį polį.

Karai atnešė Korintą į Makedonijos glėbį. 338 m. pr. m. e. Makedonija suvienijo visas Graikijos valstybes į Helenų sąjungą, kurios sostine tapo Korintas. Dėl to ši sąjunga dar vadinama Korinto sąjunga. Tačiau tai reiškė ir Korinto, kaip nepriklausomo polio, pabaigą.

### Po 337 m. pr. m. e.
Vėlesniais laikais senasis Korintas išliko svarbiu Graikijos miestu. Kai po Aleksandro užkariavimų silpstančioje Graikijoje III a. pr. m. e. valdžią įgavo Achajos sąjunga, į ją įsijungė ir Korintas. 146 m. pr. m. e. miestą užėmus romėnams, jis ėmė priklausyti Romos imperijos Achajos provincijai. Mūsų eros pradžioje Šv. Paulius pasakė savo žymiąją prakalbą korintiečiams.

Vėliau Korintas ištuštėjo. XIX a. viduryje, už kelių kilometrų nuo Senovės Korinto, sunaikinto žemės drebėjimo, buvo pastatytas naujas miestas.
Purviškė

**Purviškė** – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Veisiejų, prie Vernijo ežero ir Termento upelio. Tolėliau telkšo užpelkėjęs ežerėlis Purviškis. Kaimo turizmo sodyba. Praeina keliukas link Jakonių.

## Etimologija
Kaimo pavadinimas kilęs nuo žodžio *[[purvas]]*, nors galėtų būti ir iš asmenvardžio *Purvỹs* ar panašaus.

## Istorija
XIX a. pab. Purviškės palivarkas pateko į Seinų apskrities Veisiejų valsčių ir parapiją. 1883 m. atskirtas nuo Veisiejų dvaro valdos.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Józef Łobodowski (1909–1988), poetas

## Šaltiniai
Rytų Atikos nomas

**Rytų Atikos nomas** () – vienas iš Graikijos nomų, Atikos periferijos dalis. Sostinė – Palinė (16,7 tūkst. gyv.).

Nomas apima rytinę Atėnų aglomeracijos dalį ir kaimo rajonus rytuose. Tai vienintelis Graikijos nomas, kuris kinotitų (kaimo savivaldybių) turi daugiau (26) negu demų (miesto savivaldybių) (20). Kinotitose gyvena 19,94% gyventojų ir jos užima 35,18% teritorijose.

## Ribos
Su Rytų Atikos nomu ribojasi:
* šiaurėje – Eubojos nomas,
* rytuose – Eubojos ir Kikladų nomai,
* pietuose – Argolidės įlanka
* vakaruose – Vakarų Atikos, Atėnų ir Beotijos nomai.

## Savivaldybės

Vaizdas:Map of Northeastern Attica.jpg|Šiaurinė Rytų Atikos nomo dalis
Vaizdas:Map for Mesogeian Plain.jpg|Pietinė Rytų Atikos nomo dalis
Vaizdas:Dimos Pallinis.png|Pallini demas


## Buvusios provincijos
Anksčiau Rytų Atikos nomą sudarė šios provincijos:
* *Maratono provincija* (centras Maratonas)
* *Mezogijos provincija* (centras Koropis)
* *Lavriotikio provincija* (centras Lavrijas)

## Nuorodos
* Oficiali nomo svetainė  (graikų kalba)
Vitalijus Lukošaitis

**Vitalijus Lukošaitis** (1950 m. lapkričio 28 d. Kuogastacho kaime, Jakutija – 1986 m. gegužės 19 d. Klaipėdoje. Palaidotas Kurtuvėnų kapinėse.) – Lietuvos dailininkas, skulptorius.

## Biografija
Jis gimė prie Laptevų jūros, kur 1941 m. buvo ištremta vos dvylikos metų Vitalijaus motina Danutė Lukošaitytė. Į Lietuvą su mama grįžo šešerių, 1961-1968 m. mokėsi Vilniaus M.K.Čiurlionio meno mokykloje. Baigęs dirbo Bubių aštuonmetėje mokykloje mokytoju ir kūrė, daugiausiai religine tema. Studijavo Šiaulių pedagoginiame institute. 1983 m. baigė Lietuvos dailės institutą.

Baigęs mokslus gyveno Klaipėdoje, bet vasaras praleisdavo Kurtuvėnuose. Čia sukurti beveik visi kūriniai.

Tragiškai žuvo Klaipėdoje neaiškiomis aplinkybėmis su pusantrų metų dukrele Aiste ir 8 metų sūnumi Izidoriumi. 2010 m. draugai jo atminimui surengė parodą Kurtuvėnuose.

## Darbai

* Švč. Mergelės Marija, Leipalingio Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia, bokštas.
* Antkapinis paminklas vyskupui Juozapui Olekui, Vilkaviškis.
* Du ąžuoliniai pilonai prie Šiaulių salono-parduotuvės „Devyni broliai“ įėjimo.
* Kompozicija „Varpinė“, Girnikų piliakalnis, 1974 m.
* Skulptūros „Perkūnas“, „Jūratė“, „Kąstytis“, Jelgava, 1975 m.
* Skulptūra „Povilas Višinskis“, Kurtuvėnai, 1976 m.
* „Šeima“, Klaipėdos skulptūrų parkas
* Zigmas Gėlė-Gaidamavičius, antkapinis paminklas, Sereikiai, 1984 m.

## Nuorodos
* Vitalijus Lukošaitis. Užgavėnių kaukė „Velnias“

## Šaltiniai
Senovės Graikijos lygos

**Senovės Graikijos lygos** (arba sąjungos, federacijos) – Senovės Graikijoje egzistavę miestų-valstybių (polių) susivienijimai, kūręsi regioniniu, ideologiniu ar politiniu pagrindu. Jie dažniausiai įvardijami **koinon** ().

## Tipai
Egzistavo keletas tokių lygų tipų.

* **Gentiniai ir regioniniai susivienijimai** dažniausiai egzistuodavo regioniniu pagrindu, kuomet atskiri poliai, vienijami regioninės tapatybės, sukurdavo bendrą lygą, kurią vienydavo ir politinės institucijos. Šios lygos susiformuodavo tuose regionuose, kur Archajiniu laikotarpiu neįsigalėdavo vienas miestas (kaip kad atsitiko Lakonijoje ir Atikoje). Tarp tokių lygų buvo šios:
** Eolidės lyga – 12 polių susivienijimas Eolidėje, atsiradęs VIII a. pr. m. e.
** Jonijos lyga – 12 polių susivienijimas Jonijoje, atsiradęs VII a. pr. m. e.
** Bojotijos lyga – 11 polių susivienijimas Bojotijoje;
** Arkadijos lyga – susivienijimas Arkadijoje;
** Epyro lyga – egzistavo 320–170 m. pr. m. e. Epyre;
** Tesalijos lyga – atsirado VI a. pr. m. e. Tesalijoje;
** Chalkidijos lyga – dalyje Makedonijos 430–348 m. pr. m. e. egzistavęs susivienijimas;
** Makedonijos lyga – Makedonijoje egzistavęs susivienijimas;
** Kretos lyga – tarp Kretos salos polių egzistavęs susivienijimas.
* **Politiniai susivienijimai** – susiformuodavo tarp atskirų polių ir jų sąjungų, kurie jungdavosi prieš bendrą priešą, ir palaikydavo vieną kurį nors miestą-valstybę. Jos susiformuodavo laikinai, ir dažniausiai trukdavo labai neilgai. Kai kurios jų, kaip, pvz., Etolijos ir Achajos lygos, prasidėdavo kaip regioniniai susivienijimai:
** Delo lyga – 478–404 m. pr. m. e. sąjunga, kuriai vadovavo Atėnai;
** Peloponeso lyga – 546–371 m. pr. m. e. sąjunga, kuriai vadovavo Sparta;
** Antroji Atėnų imperija – 378–355 m. pr. m. e. sąjunga, kuriai vadovavo Atėnai;
** Tėbų hegemonija – 371–346 m. pr. m. e. sąjunga, kuriai vadovavo Tebai;
** Korinto lyga – 338–322 m. pr. m. e. sąjunga, kuriai vadovavo Makedonija, o sostinė buvo Korintas;
** Etolijos lyga – IV a. pr. m. e.-189 m. pr. m. e. sąjunga, kuriai vadovavo Thermos miestas, ir kuri prasidėjo kaip regioninis susivienijimas.
** Achajos lyga – III a. pr. m. e. – 146 m. pr. m. e. sąjunga, kuriai vadovavo Patrai miestas.


vaizdas:Map Peloponnesian War 431 BC-es.svg|Delo ir Peloponeso lygos
vaizdas:362BCThebanHegemony.png|Tėbų hegemonija
vaizdas:Map Macedonia 336 BC-en.svg|Korinto lyga
vaizdas:Macedonia and the Aegean World c.200.png|Etolijos ir Achajos lygos
Krasnapolis

**Krasnãpolis** () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Krasnapolio valsčiuje, Seinų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Krasnapolio valsčiaus centras. Kaimas yra apie 11 km į vakarus nuo Seinų ir 111 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaimas yra Rytų Sūduvos aukštumoje, šalia kelio vaivadijos kelio Nr.. Kaime yra 1850 m. statybos Krasnapolio sinagoga, kuri nebeaptarnauja tikinčiųjų. Architektūrinis objektas yra senovinis kaimo gatvių išdėstymas bei *Atsimainymo* bažnyčia. Kaime yra nauja mokykla, pavadinta popiežiaus Jono Pauliaus II garbei.

## Istorija

1781 m. įkurta Krasnapolio Viešpaties Atsimainymo parapija. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Iki II pasaulinio karo kaime veikė Krasnapolio žydų kapinės. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.

## Žymūs žmonės
* Motiejus Juodišius (1854–1910) – JAV lietuvių prozininkas ir vertėjas

## Galerija

Krasnopol kosciol front side left.jpg|Krasnapolio bažnyčia
Krasnopol dom z wiatrakiem.jpg|Vėjo malūnas
Krasnopol Wojska Polskiego.jpg
Krasnopol ul 1 maja.jpg


## Šaltiniai
Eolidė

**Eolidė** (), arba **Eolija**, **Ajolidė**, **Aeolidė** – istorinis regionas Anatolijos šiaurės vakarinėje pakrantėje (dabar Turkija). Jos vardas kilo nuo eoliečių genties (), kuri archajiniu laikotarpiu gyveno Egėjo jūros salose ir pakrantėse.

## Geografija

Eolidę sudarė siauras pajūrio ruožas aplink kelias Egėjo jūros įlankas: nuo Gedizo upės (senovės graikų Hermas) pietuose iki Bigos pusiasalio (Troados) šiaurėje. Be to Eolidei priklausė ir didelė Lesbo sala, esanti Edremio įlankoje. 

Regionas ribojosi su Jonija pietuose (sąlyginė riba buvo Hermo upė), Lydija pietryčiuose, Mysija rytuose, Troada šiaurėje. Kartais Eolidė buvo priskiriama išplėstiniam Mysijos regionui. 

## Istorija
II tūkst. pr. m. e. Eolidė kartu su gretima Troada bei Mysija greičiausiai priklausė XV a. pr. m. e. hetitų šaltiniuose minimai [Asuvos konfedercijai, kurioje minimos 22 valstybėlės. Tačiau Eolidės regiono formavimasis prasidėjo tik apie 1000 m. pr. m. e., kuomet iš Balkanų pusiasalio išstumti eoliečiai migravo į Mažąją Aziją, ir čia ėmė kurti savo polius. Regionas daugiau formavosi kaip atskirų polių tinklas, o ne kaip nepertrūkstama geografinė teritorija.

Nuo Archajinio laikotarpio Eolidė niekada nebuvo vieninga valstybė, ir ją sudarė daug atskirų polių. Jau VIII a. pr. m. e. jie susijungė į politinę [Senovės Graikijos lygos|konfederaciją – **Eolijos lygą**. Ši susidėjo iš 12 narių, kurie turėjo bendrą pavadinimą **dodekapolis**. Nariai buvo: Frikonis, Larisai, Neonteichas, Temnas, Cilla, Notionas, Egiroesa, Pitanė, Aigai, Myrina, Grynėja ir Smirna.

Svarbiausias Eolidės polis buvo Smirna, kartu ir piečiausias, buvęs arčiausiai Jonijos. Todėl 699 m. pr. m. e. Smirna buvo prijungta prie Jonijos lygos, tapdama tryliktuoju jos nariu. Eolijoje tuo tarpu liko tik 11 polių.

560–546 m. gretimą Lydiją valdant Krezui, Eolidė buvo užimta šio karaliaus. Vėliau Eolidė buvo valdoma Persijos. Kuomet Persija buvo nugalėta, Eolidė palaikė Atėnų pusę (priklausė Delo sąjungai), vėliau ją valdė Makedonija.

Padalinus Aleksandro Makedoniečio imperija, Eolidė buvo valdoma Seleukidų. Joje konsolidavosi nauja karalystė – Pergamas, kuri valdė Eolidę iki 133 m. pr. m. e. Vėliau regionas perėjo Romos Respublikos valdžiai. Romėnų laikais ji priklausė Azijos provincijai.
Potopka

**Potopka** () – upelis šiaurės rytų Lenkijoje, Palankės vaivadijos, Suvalkų apskrityje Rūtelės valsčiuje; Šešupės kairysis intakas. Prasideda Mariankos kaimo apylinkėse, Vižainio valsčiuje, išteka iš Kadariškių ežero. Vingiuoja per Sūduvos aukštumas, daugiausia rytų kryptimi. Du kartus kerta Seinų-Geldapės plentą. Įteka į Šešupę ties Rūtele.

Intakas – Potopka (kairysis, išteka iš Potopų ežero).

## Šaltiniai
Gintautas Lukošaitis

**Gintautas Lukošaitis** (g. 1970 m. Kurtuvėnuose) – Lietuvos skulptorius, patriotinių akcijų organizatorius.

## Biografija
Tėvas – skulptorius Vitalijus Lukošaitis, brolis – šiuolaikinio meno kūrėjas Mindaugas Lukošaitis. 1983–1990 m. mokėsi M. K. Čiurlionio menų mokykloje, 1996 m. baigė Lietuvos dailės akademiją.

2004 m. su broliu dalyvavo San Paulo bienalėje (Brazilija).

## Darbai

### Skulptūros

* „Generolas Jonas Žemaitis“, Vilnius, prie Krašto apsaugos ministerijos, 1999 m.
* Biustas „Advokatas Kazimieras Venclauskis“, 2005 m.
* „Vakarienė keturiems“, vandalų nuniokotos jo tėvo skulptūros restauravimas, Klaipėdos skulptūrų parkas, 2005 m.
* Fontanas „Saulės diskai“, Šiaulių centrinė aikštė, 2006 m.
* „Saulės mūšis“, obeliskas, Jauniūnai, Joniškio rajonas, 2010–2011 m.

### Akcijos
* Antrieji valdovų rūmai (Antrųjų valdovų rūmų klubo nariai Mindaugas Lukošaitis, Salvijus Kulevičius, Gintautas Lukošaitis), Liepkalnio kalnas, Laisvučiai, 2009 m.
* Vasario 16-osios minėjimas Minaičiuose ir Balandiškio kaime, pažymint 1949 m. vasario 16–osios deklaracijos pasirašymą, bendraminčiai Kęstutis Gascevičius, Gintautas Gascevičius, Rolandas Dovydaitis, 2010 m.
* „Okupacija. 1940 m. birželio 15 d.“, dienos, kai į Lietuvą įžengė okupacinė sovietų kariuomenė, minėjimas, bendraminčiai Gintautas Gascevičius, kompozitorius Tadas Žukauskas. Šiauliai, 2010 m.

## Išnašos
Vaivadijos kelias 651 (Lenkija)

**Vaivadijos kelias 651** – kelias šiaurės rytų Lenkijoje, Varmijos Mozūrų ir Palenkės vaivadijose. Jungia Seinus ir Geldapę. Ilgis – 81 km. Kelias siauras, vingiuotas, driekiasi per Mozūrijos aukštumas, ežeringomis vietovėmis, toliau kerta Romintos girią. Dubininkų apylinkėse kelias per slėnį eina arkiniu viaduku.

Pagrindinės gyvenvietės prie kelio:

* Varmijos Mozūrų vaivadija:
** Geldapė
** Dubininkai
** Žydkiemis
* Palenkės vaivadija:
** Vižainis
** Rutka Tartakas, vaivadijos kelias Nr..
** Šipliškė
** Smalėnai
** Seinai, vaivadijos kelias Nr., vaivadijos kelias Nr..
Shelly-Ann Fraser

**Šeli-An Freizer-Prais** (*Shelly-Ann Fraser-Pryce*; g. 1986 m. gruodžio 27 d. Kingstone) – Jamaikos lengvosios atletikos sportininkė, kuris specializuojasi 100 m sprinto rungtyje. Nacionalinė rekordininkė, bei pasaulio ir olimpinė čempionė. UNICEF geros valios ambasadorė.

Ji yra antroji pasaulyje (po Gail Devers) 100 m sprinterė, kuri to paties sezono metu pelnė olimpinės ir pasaulio čempionės vardus. Ji taip pat tapo pirmąja Jamaikos moterimi pelniusia aukso medalį šioje rungtyje.

## Pasiekimai

## Išnašos

## Nuorodos
* Shelly-Ann Fraser IAAF svetainėje
Ramunė (reikšmės)

Žodis **ramunė** gali reikšti:
* kai kuriuos astrinių šeimos augalus:
** ramunė – tikroji ramunė (*Matricaria*), dar vadinama **ramunėle**;
** ramunė – baltagalvė (*Leucanthemum*);
** ramunė – bobramunis (*Anthemis*);
** ramunė – šiušelė (*Erigeron*);
** ramunė – šunramunis (*Tripleurospermum*).
* ramunė – rašomųjų mašinėlių spausdinimo galvutės tipas.
* Ramunė – moteriškas vardas
* Ramunė – šokoladinių saldainių rūšis
* Ramunė – buvęs individualaus drabužių siuvimo fabrikas „Ramunė“ Vilniuje

Taip pat:
* ramune – gazuotas Japonijoje gaminamas gaivusis gėrimas
FIBA U-17 pasaulio čempionatas 2010

**[[FIBA]] U-17 pasaulio čempionatas 2010** – tarptautinis krepšinio turnyras, skirtas vaikinams iki 17-os metų, vykęs Vokietijos mieste Hamburge nuo 2010 m. liepos 2 iki 11 dienos. Tai buvo pirmasis tokio tipo organizuotas turnyras.

## Kvalifikacija
* FIBA Afrikos U-16 čempionatas 2009
** 
* FIBA Azijos U-16 čempionatas 2009
** 
** 
* FIBA Amerikos U-16 čempionatas 2009
** 
** 
** 
* FIBA Europos U-16 čempionatas 2009*
** 
** 
** 
** 
* FIBA Okeanijos U-16 čempionatas 2009
** 
* Valstybė šeimininkė
** 

## Grupės

### A

### B

## Lietuvos rinktinė čempionate
* Paulius Semaška (gynėjas)
* Aurimas Urbonas (puolėjas)
* Simonas Lekys (gynėjas)
* Martynas Pauliukėnas (gynėjas)
* Mantas Mockevičius (gynėjas)
* Aurimas Majauskas (puolėjas)
* Tomas Lekūnas (puolėjas)
* Marijus Užupis (puolėjas)
* Rokas Narkevičius (puolėjas)
* Osvaldas Olisevičius (puolėjas)
* Simonas Kymantas (vidurio puolėjas)
* Laimonas Chatkevičius (vidurio puolėjas)

Treneris: Darius Dikčius

## Atkrintamosios varžybos

### Čempionatas

### Dėl 5-8 vietų

### Dėl 9-12 vietų

## Galutinė rikiuotė

## Apdovanojimai

**Viso turnyro penketukas**

*  Kevin Pangos
*  Mateusz Ponitka
*  Bradley Beal
*  James Mc Adoo
*  Przemysław Marcin Karnowski

## Statistiniai lyderiai

**Taškai**

**Atkovoti kamuoliai**

**Rezultatyvūs perdavimai**

**Blokai**

**Perimti kamuoliai**

## Nuorodos
Oficiali svetainė
Ramunė (įmonė)

**Ramunė** - 1944-1993 m. Vilniuje veikusi individualaus drabužių siuvimo įmonė. 

## Istorija
1944 m. Vilniuje pradėjo veikti siuvimo artelės. Jos pagrindu 1950 m. buvo įsteigta LTSR artelė „Raudonoji žvaigždė“ (adresas buvo Muziejaus g. 21). Artelė veikė iki 1960 metų. 1955 metais „Raudonosios žvaigždės“ artelę sudarė:
* cechas - siuvo vatinukus bei lengvus moteriškus rūbus
* individualaus siuvimo dirbtuvė (Dzeržinskio g. 44). 

Artelei vadovavo Augustina Guščina. 1952 metais buvo atidaryta ateljė Trakų g. Vėlesniais metais artelei buvo perduotos kitoms žinyboms priklausiusios siuvyklos, pvz., 1954 m. „Aušros“ artelės atelje ir „Darbingumo“ artelės siuvimo dirbtuvė. Artelė siuvo vyriškus, moteriškus bei vaikiškus rūbus, taisė drabužius. 

1956 m., reorganizuojant Vilniaus pramoninį kombinatą, „Raudonajai žvaigždei“ perduotos dvi dešimtys dirbtuvių. 
1958 ir 1959 m. buvo atidarytos naujos atelje Muziejaus g. 9 ir M. Gorkio g. 62. Ėmė siūti kailinius drabužius, kepures, gaminti dirbtines gėles. 

1961 m. artelės bazėje įkurtas individualus siuvimo fabrikas „Ramunė“. Prie jo buvo prijungiamos įvairios smulkesnės įmonės:
* 1961 m. - „Laisvės“ fabriko individualaus siuvimo cechas. 
* 1962 m. - pramoninės prekybos galvos apdangalų dirbtuvė ir prekybos skyriaus kepurių dirbtuvė.
* 1963 m. - „Pirmūno“ fabriko plisavimo cechas, karinės prekybos (*Voentorgo*) siuvimo atelje. 
* 1964-1965 m. - pramoninės prekybos dirbtuvės ir universalinės parduotuvės pusgaminių cechas. 

Vėlesniais metais atsidarė naujos atelje Antakalnio, Cvirkos, Pramonės, Mokyklos, Tolimojoje, Gorkio gatvėse, Raudonosios Armijos prospekte ir kt. 
Tilto g. 10 buvo atidarytas gairelių ir emblemų cechas. Pradėtas gaminti trikotažas, atsidarė mezgimo ateljė. 

„Ramunė“ 1985 m. turėjo 2100 darbuotojų ir priklausė Vilniaus buities tarnybos įmonių ir organizacijų susivienijimui „Buitis“.

1960-1985 m. fabriko direktorė buvo Regina Čapaitė, 1985-1996 m. - Laima Pauliukienė. 1993 m. fabrikas buvo reorganizuotas skaidymo būdu. 

## Nuorodos
* Archyvo fondai. Fondas: Uždaroji akcinė bendrovė „Ramunė“ 
* Mezgimo salonas „Mados kraitė“. Istorija.
Kadariškės (Lenkija)

**Kadariškės** () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Rūtelės valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas įsikūręs apie 2 km į šiaurės vakarus nuo Rūtelės, prie kelio Seinai-Geldapė Nr.. Per Kadariškes teka Šešupės intakas Potopka. 2010 m. gegužės 18 d. kaimą nusiaubė viesulas.

## Istorija
XVIII a. pradžioje minima *Kadariškės seniūnija*. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1919-1954 m. kaimas priklausė Kadariškių valsčiui. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.

## Nuorodos

* [Kadaryszki [Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografinis žodynas|Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne], Tom III (Haag – Kępy) z 1882 r. (lenk.)].
Rūtelė

**Rutkos Lentpjūvė**, **Rūtelė** () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Rūtelės valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 28 km į šiaurę nuo Suvalkų ir 136 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Per kaimą eina vaivadijos kelias Nr. ir vaivadijos kelias Nr.. Per kaimą teka Šešupės upė ir jos intakas Potopka. Kaime taip pat yra bažnyčia.

## Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1925 m. įkurta Rūtelės Šv. Motinos Lenkijos Karalienės parapija. 1975–1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Evro nomas

**Evro nomas** () – šiauriausias Graikijos nomas, Rytų Makedonijos ir Trakijos periferijos dalis, esantis šiaurės rytų Graikijoje. Sostinė - Aleksandrupolis (52,7 tūkst. gyv.).

Su Evro nomu ribojasi:
* šiaurėje - Bulgarija,
* rytuose ir pietryčiuose - Turkija,
* pietuose - Trakijos jūra,
* vakaruose - Rodopės nomas.

Nomas buvo įkurtas 1930 m., kai ankstesnysis *Trakijos nomas* buvo padalintas į Rodopės ir Evro nomus. Nomas pavadintas pagal Maricos upės graikišką pavadinimą , kuris iš tikrųjų yra trakiškas hidronimas.  

## Savivaldybės

## Buvusios provincijos
Anksčiau nomą sudarė šios provincijos:
* *Orestiados provincija* (centras Orestiada),
* *Didymoteicho provincija* (centras Didymoteichas),
* *Souflio provincija* (centras Souflis),
* *Aleksandrupolio provincija* (centras Aleksandrupolis),
* *Samotrakės provincija* (centras Samotrakė).

## Geografija
Evras yra vienas didžiausių Graikijos nomų, o Trakijoje - didžiausias. Jo ilgis iš šiaurės į pietus yra apie 150&nbsp;km (su Samotrake ir vandeniu - 200&nbsp;km). Panašaus ilgio yra Larisos ir Etolijos ir Akarnanijos nomai. Plotis iš rytų į vakarus svyruoja nuo 70 iki 100&nbsp;km. 

Nomo didžiausios upės yra Marica ir Arda. 

Rodopų kalnai stūkso vakaruose ir pietvakariuose. Centras ir šiaurė kalvoti. Evro slėnyje - lygumos. Samotrakė yra kalnuota. 

Pietinėje ir centrinėje dalyje būdingas Viduržemio jūros tipo klimatas. Šiaurinėje dalyje ir kalnuose būna šaltų žiemų. 

## Nuorodos
Rodopės nomas

**Rodopės nomas**, *Rodopų nomas* () – vienas iš Graikijos nomų, Rytų Makedonijos ir Trakijos periferijos dalis. Sostinė – Komotinė (52,7 tūkst. gyv.).
Nomas įkurtas 1930 m., kai ankstesnysis Trakijos nomas buvo padalintas į du nomus – Rodopės ir Evro nomus.

## Geografija
Nomas pavadintas pagal Rodopų kalnus, kurie užima nomo šiaurę ir dalį rytinės teritorijos. Likusios dalys – dirbamos žemės, pievos ir miškai.

Didžiausias nomo miestas yra sostinė Komotinė, antras pagal dydį – Sapas ().
Dauguma Trakijos musulmonų (tai vienintelė Graikijos tautinė mažuma) gyvena Rodopės nome, kur jie sudaro apie pusę gyventojų.

### Ribos
Su Rodopės nomu ribojasi:
* vakaruose – Ksantės nomas,
* šiaurėje – Bulgarijos Kardžalio sritis,
* rytuose – Evro nomas,
* pietuose – Trakijos jūra.

## Savivaldybės

## Buvusios provincijos
* *Komotinės provincija* (centras Komotinė)
* *Sapo provincija* (centras Sapas)
Ksantės nomas

**Ksantės nomas** () – vienas iš Graikijos nomų, Rytų Makedonijos ir Trakijos periferijos dalis. Sostinė – Ksantė (52,3 tūkst. gyv.). Tai labiausiai vakarinis Trakijos nomas.

## Geografija
Šiaurinėje dalyje driekiasi Rodopų kalnai. Rytuose – Koulos (*Koula*) kalnai, o šiaurės rytuose – *Papingio* kalnai.

Pietinėje ir centrinėje nomo dalyse klimatas Viduržemio jūros tipo. Šiaurinėje dalyje ir kalnuose klimatas labiau kontinentinis, žiemos šaltesnės.

### Ribos
Su Ksantės nomu ribojasi:
* šiaurėje – Bulgarija,
* rytuose – Rodopės nomas,
* pietuose – Trakijos jūra,
* vakaruose – Kavalos nomas,
* šiaurės vakaruose – Dramos nomas.

## Gyventojai
Ksantė – vietovė, kur tradiciškai gyvena Graikijos musulmonų mažuma. Nomo gyventojai krikščionys – beveik vien graikai (58,8%), daugelis kurių yra antros ketvirtos pabėgėlių iš Anatolijos ir Rytų Trakijos palikuonys. Vietiniai musulmonai labiau heterogeniški, daugiausia gyvena kaimuose. Daugelis musulmonų – turkai, kurių gimtoji kalba yra turkų. 23% nomo gyventojų ir apie 55% vietinių musulmonų yra pomakai, kurių gimtoji kalba – bulgarų kalba. Nemažai vietinių musulmonų yra čigonai musulmonai, nelegaliai imigravę iš Albanijos ir Kurdistano.

## Savivaldybės
Etolija

**Etolija**, arba **Aetolija**, **Aitolija** () – istorinė Graikijos sritis pietiniuose Balkanuose, į šiaurę nuo Korinto įlankos. Jis sudaro dalį dabartinio administracinio vieneto – Etolijos ir Akarnanijos nomo.

## Geografija

Etolija buvo sritis, prisiglaudusi prie Korinto įlankos. Rytuose ją uždarė Pindo kalnai ir kalnuoti Doridės, Ozolės Lokridės regionai. Vakaruose ji siekėsi su Akarnanija (skyrė Achelus upė), šiaurėje – su Epyru.

Pietinė regiono dalis buvo derlingos lygumos, o šiaurinė – kalnai. Vakarinė Etolija buvo žinoma kaip Senoji, o rytinė – kaip Naujoji.

## Istorija
II tūkst. pr. m. e. (Mikėnų laikotarpiu) regionas buvo gyvenamas vietinių genčių kuretų ir lelegų. Vėliau jis buvo apgyvendintas išeivių iš Elidės, vedamų mitinio protėvio Aitolo. Trojos karo laikais etolus valdė karalius Thoas.
 
Archajiniu ir klasikiniu laikotarpiu Etolijoje susiformavo graikų poliai bei gentys (euritanai, ofionesai, kaliesai, bomiesai, apadočiai, aperančiai ir kt.), formavę tarpusavyje silpną konfederaciją. Regionas nevaidino svarbaus vaidmens, lyginant su kitais Graikijos regionais: Atika, Lakonija ar Korintija.

Laikotarpis, kuomet Etolijos regionas tapo tarptautiškai svarbus Senovės Graikijos istorijoje, buvo IV a. pr. m. e., kai sukurta Etolijos lyga. Jos įkūrimas siejamas su Tėbų hegemonijos įtaka. Lygos administraciniu ir religiniu centru tapo Thermas. III a. lyga tapo svarbia jėga graikų pasaulyje, ir sudarė atsvarą tuo metu Peloponese susiformavusiai Achajos lygai. Tuo metu Etolija valdė ne tik Etolijos regioną, bet ir gretimą Doridę, Lokridę, pietinę Tesaliją bei Fokidę.

Skirtingai nei kitos tuometinės graikų lygos, Etolijos lyga palaikė Romos imperijos pusę ir padėjo jai karuose su Makedonija. Tačiau 189 m. pr. m. e. prisijungusi prie Romos priešų Seleukidų, lyga pralaimėjo ir netrukus atiteko Romos imperijai. Vėliau romėnai Etolijos lygos teritorijas įkorporavo į Achajos provinciją.

Vėliau regioną valdė Bizantijos imperija. XV a. užkariauta Osmanų. 1821 m. Etolijos regionas tapo nepriklausomos Graikijos dalimi.
Traian Basescu

**Trajanas Baseskus** (; g. 1951 m. lapkričio 4 d.) – Rumunijos politikas. Nuo 2000 iki 2004 m. jis buvo Bukarešto meru, 2004–2014 m. ėjo šalies prezidento pareigas. 2009 m. jis buvo perrinktas antrai 5 metų kadencijai.

2007 m. balandžio 19 d. šalies parlamentas pradėjo balsavimą dėl prezidento nuvertimo. Parlamentas kaltino Băsescu pažeidus šalies konstituciją. Buvo inicijuotas nuvertimo referendumas, kuris įvyko gegužės 19 d. Iki tos dienos prezidentas buvo suspenduotas, o jo pareigas laikinai ėjo Nicolae Văcăroiu. Referendumo rezultatai parodė, kad Rumunijos gyventojai palaiko prezidentą – 24,75 % buvo už nuvertimą, 74,48 % – prieš. Tokiu būdu Traian Băsescu tapo pirmuoju Rumunijos prezidentu, kuris buvo oficialiai suspenduotas.

2009 m. lapkričio-gruodžio mėnesiais vyko nauji šalies prezidento rinkimai. Naujai penkerių metų kadencijai vėl buvo išrinktas Traian Băsescu, už jį balsavo 50,33 % rinkėjų. Opozicinės partijos balsavo dėl balsų panaikinimo ir perbalsavimo, tačiau teismas atmetė skundus.

## Šaltiniai

|-

|-
Beneticės

**Beneticės** – gyvenvietė vakarų Čekijoje, už kelių kilometrų nuo Havličkuv Brodo, Havličkuv Brodo rajone. Vakaruose plyti Čekijos Miškas. Yra bažnyčia. Beneticėse anksčiau veikė stiklo gamykla. Senesni pavadinimai buvo: *Beneczicz* (1375, 1425), *Byneticze* (1591 a 1636), *Beneticze* (1654) bei *Benetitz* 1787 ir 1843 m.

## Galerija

Vaizdas:Benetice naves.jpg
Vaizdas:Benetice prijezd od Svetle nad Sazavou.jpg
Vaizdas:Benetice tabor.jpg
Vaizdas:Benetice pohled na druhy breh Sazavy.jpg
Vaizdas:Benetice 1.jpg
Vaizdas:Benetice 2.jpg
Vaizdas:Benetice 3.jpg
Vaizdas:Benetice 4.jpg