open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Tomb Raider Chronicles

**Tomb Raider Chronicles** (kitaip „Tomb Raider V: Chronicles“)  – 2000 m. videožaidimas „PlayStation“, „Windows“, „Mac“ ir „Dreamcast“ sistemoms. Tai vieno žaidėjo nuotykių ir veiksmo žaidimas, 5-oji „Tomb Raider“ žaidimų serijos dalis, pasakojanti apie anglų archeologės Laros Kroft nuotykius.

Vėliau žaidimas publikuotas „PlayStation Network“ ir „Steam“ tinkluose, GOG.com sistemoje. Bendri žaidimo pardavimai siekė apie 1,5 mln. kopijų. Metacritic svetainės kritikų apžvalgų įvertinimų suvestinės vidurkis − 63 balai iš 100 („PlayStation“ platformai).

## Apie žaidimą

„Tomb Raider Chronicles“ yra vieno žaidėjo žaidžiamas nuotykių-veiksmo žaidimas. Veiksmas vyksta kompiuterinės 3D grafikos aplinkoje iš trečiojo asmens perspektyvos. Žaidimo kūrėjai − britų „Core Design“ studija, leidėjas − „Eidos Interactive“. Žaidimas menkai skiriasi nuo ankstesnio „Tomb Raider: The Last Revelation“ žaidimo, nes abu paremti tuo pačiu žaidimo varikliu. Įvesti keli nauji Laros judesiai: sugebėjimas eiti ištemptu lynu, sugebėjimas pralysti pro siaurą plyšį persiverčiant ir galėjimas supuotis pakibus rankomis ant sijų. Žaidime Larai tradiciškai reikia įveikti įvairias kliūtis šokinėjant, plaukiant, kovojant su priešininkais, bei sprendžiant patekimo galvosūkius norint gauti ieškomą senovinį artefaktą. Žaidimo kambariuose išslapstyti 36 trofėjai − auksinės rožės.

„Tomb Raider Chronicles“ yra ženkliai trumpesnis nei „Tomb Raider: The Last Revelation“. Veiksmas prasideda prie paminklo Larai Kroft, nes ji, spėjama, yra žuvusi („Tomb Raider: The Last Revelation“ pabaiga). Laros draugai susirenka Kroft rūmuose ir dalijasi prisiminimais apie Laros žygius. Žaidime atskleidžiamos 4 nežinomos Laros artefaktų paieškos misijos skirtingose pasaulio vietose:

* Roma. Paieškos artefaktas − Filosofinis akmuo;
* Rusų bazė ir povandeninis laivas, Barenco jūra. Paieškos artefaktas − Lemties ietis;
* Juodoji sala, Airija. Paieškos artefaktas − Demonų knyga (epizodas iš Laros Kroft vaikystės);
* „Van Croy Industries“ dangoraižis, Niujorkas. Paieškos artefaktas − Iris.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* tombraidergirl.com 
* tombraiderchronicles.com
* tombraiders.net
Rumšiškių kapinynas

**Rumšiškių kapinynas** – senovinė laidojimo vieta, rasta Lietuvoje, Kaišiadorių rajone, Rumšiškių seniūnijoje, Kauno marių saloje (buvusioje kalvoje) šalia Rumšiškių miestelio.

Rasti 255 griautiniai ir 5 degintiniai kapai, datuojami XIV–XVI a. (dalis jų suardyta arimų). Degintinių kapų duobės apskritos, nuo 1,3 m skersmens viršuje iki 0,5 m apačioje, gylis – 0,5 m. Nedeginti mirusieji daugiausia laidoti karstuose, 1 m gylyje. Rasta įvairių radinių: kirvių, ietigalių, peilių, diržų liekanų, skiltuvų, žalvarinių papuošalų, piniginių, adatų, verpstukų, molinių indų, monetų, paukščių kaulų.

Rumšiškių kapinyną 1961–1963 m. kasinėjo Istorijos instituto archeologai, vadovaujami Vytauto Urbanavičiaus. Radiniai saugomi Nacionaliniame muziejuje.

## Šaltiniai
Alexandra Shipp

**Alexandra Shipp** (g. 1991 m. liepos 19 d. Finikse, Arizonoje, JAV) – amerikiečių aktorė. Kaip aktorė, Shipp yra geriausiai žinoma kaip KT Rush visame pasaulyje išpopuliarėjusiame britų seriale „House of Anubis“. Ji taip pat prisidėjo prie filmo „Alvinas ir burundukai 2“ bei žinomų amerikietiškų serialų kaip „Sukeisti gyvenimai“ (*Switched at Birth*) ir „Victorious“ kūrimo. Alexandra vaidino muzikinio žanro filme „Būgnininkai 2“ (*Drumline: A New Beat*). Taip pat vaidino biografiniame, 2001 m. žuvusios dainininkės Aaliyah filme „Aaliyah: The Princess of R&B“. Alexandra vaidins komiksų knygos Iks-Menai veikėją Aurorą Monro / Audrą naujame 2016 metų filme „“.

Shipp užaugo Finikse, Arizonoje. Būdama jauna ji vaidino įvairiuose spektakliuose ir susipažino su savo vadybininke būdama keturiolikos. Jos pati pirma perklausa buvo kanalui „Nickelodeon“. Alexandra išvyko į Los Andželą būdama 17, turėdama planų savo aktorės karjeroje.

## Filmografija

## Diskografija

## Šaltiniai
Rukainių miškas

**Rukainių miškas** – miškas Lietuvoje, Vilniaus rajone, 10 km į pietryčius nuo Naujosios Vilnios, tuoj į rytus nuo Rukainių. Priklauso Vilniaus miškų urėdijai (Rukainių girininkijai). Apima 24 km² plotą.

Būdingas banguotas paviršius. Dirvožemiai velėniniai jauriniai ar jauriniai priesmėliai bei smėliai. Mišku teka Vilnios intakas Kena su savo intakais – Kuosine, Rukaine, Svyruonėle, Vaičia.

Medynai:
* pušynai: 91 %
* eglynai: 6 %
* beržynai: 2 %
* juodalksnynai: 1 %

Jaunuolynai sudaro 35 % medynų, pusamžiai medžiai 63 %, pribręstantys 2 %.

Rukainių miške gausu grybų, uogų, vaistažolių. Dalis miške esančio Kenos slėnio yra paskelbta Kenos hidrografiniu draustiniu.

Rukainių miško 71 ir 73 kvartaluose aptikti Mūrininkų pilkapiai. Miške esančios gyvenvietės: Rukainiai, Bruškiškės, Kryžkelis, Pavaičys, Šinkalaukis, Čepurniškės, Mūrininkai, Padvarninkai, Tribilai, Pasvirė, Kijonys, Ropėnai, Kuosinė.

## Šaltiniai
Pašarinis runkelis

**Pašarinis runkelis** ( subsp. *vulgaris* var. *crassa*) – paprastojo runkelio (*Beta vulgaris*) atmaina.

Stiebas stačias, plikas, briaunotas, vagotas, šakotas, žalsvos, rausvos arba rausvai ruožuotos spalvos. Lapai pliki, dideli, lygiais, kiek banguotais kraštais. Žiedai susispietę į varpiškus žiedynus, žalsvi arba balsvi. Vaisius – sudėtinis kamuolėlis, sudarytas iš 2–6 vaisių. Šaknis – mėsingas, apskritas arba pailgas šakniagumbis, kurio spalva įvairuoja tarp gelsvos, geltonos, oranžinės, baltos, rožinės, violetinės. Augalas dvimetis – pirmais metais išaugina šakniagumbį, antrais – stiebą su žiedais.

Pašarinis runkelis – svarbus pašarinis augalas. Šakniagumbyje gausu proteino, kalcio, fosforo, lapuose – proteino. Runkeliai, turintys iki 13 % cukraus, vadinami pusiau cukriniais.

Augalas gerai dera velėniniuose karbonatiniuose, velėniniuose glėjiškuose lengvuose bei vidutinio sunkumo priemoliuose, todėl dažniausiai auginamas Vidurio Lietuvos žemumoje.

Runkeliui kenkia virusinė geltligė, miltligė, lapų mozaika, rūdys. Pagrindiniai kenkėjai: runkelinė musė, runkelinis amaras, runkelinė blakė, runkeliniai straubliukai.

Išvestas XVI a. Vokietijoje.

## Etimologija
Žodis *ruñkelis* (kitaip *ruñklis, ruñkulis, runkulỹs*), kaip ir  – skolinys iš vok. bavar. *Runkelrübe, Runkel* (‘pašarinis runkelis, cukrinis runkelis’). Vokiškas žodis ne visai aiškios kilmės – arba iš *Runken, Runke, Runks, Runksen, Rank, Ranke* (‘duonos kriaukšlys, pluta’), arba iš vid. vok. aukšt. *runke* (‘raukšlė, klostė’).


Futterrübenfeld während der Ernte.JPG|Runkelių derlius Vokietijoje
Betterave fourragere.jpg|Karvės, ėdančios runkelius
Voederbietensnijder.jpg|Runkelių pjaustytuvas


## Šaltiniai
Paprastasis runkelis

**Paprastasis runkelis**, arba ***burokas*** () – burnotinių (*Amaranthaceae*) šeimos dvimetis augalas.

Stiebas stačias, plikas, briaunotas, vagotas, šakotas, iki 1–2 m aukščio. Lapai pliki, dideli, lygiais, kiek banguotais kraštais, 5–20 cm ilgio. Žiedai susispietę į varpiškus žiedynus, žalsvi arba balsvi, apdulkinami vėjo. Vaisius – sudėtinis kamuolėlis, sudarytas iš 2–6 vaisių. Šaknis – mėsingas, apskritas arba pailgas šakniagumbis. Augalas dvimetis – pirmais metais išaugina šakniagumbį, antrais – stiebą su žiedais.

Augalas kildinamas iš Viduržemio jūros krašto, ankstyviausia jo atmaina laikomas *Beta vulgaris subsp. maritima* (vad. jūrinis runkelis). Plačiai vartotas maistui senovės Mesopotamijoje, Egipte, Graikijoje, Romoje. Dabar žinomos paprastojo runkelio atmainos išvestos daugiausia XVI–XIX a. Šios atmainos – svarbi daržovė ir pašarinis augalas.

Pagrindinės paprastojo runkelio atmainos:
* cviklinis runkelis
* pašarinis runkelis
* cukrinis runkelis
* burokėlis


Chard3.jpg|Cviklinis runkelis
Beets-Bundle.jpg|Burokėliai
OneSugarBeet2.JPG|Cukrinis runkelis
Futterrübe.jpg|Pašarinis runkelis
Nathalia Ramos

**Nathalia Norah Ramos Cohen** (g. 1992 m. liepos 3 d.) – Ispanijoje gimusi amerikiečių aktorė, atlikusi pagrindinius vaidmenis visame pasaulyje išgarsėjusiame mistiniame britų seriale „House of Anubis“, 2007-ų metų filme „Bratz“ bei 2014-ų metų geriausiai įvertintame siaubo trileryje „The Damned“.

## Biografija
Ramos gimė Madride, Ispanijoje, 1992 m. liepos 3 d. Jos mama yra kilusi iš Australijos, o jos tėvas Juan Carlos Ramos daugiausiai žinomas kaip „Ivanas“ yra Ispanijos pop dainininkas. Nathalia persikraustė į Australiją būdama dvejų metų, vėliau atsikraustė į Majami Byčą, kai jai buvo ketveri. N. Ramos lankė North Beach pradinę mokykla, Nautilus vidurinę mokyklą. Ji buvo užauginta pagal savo mamos religiją (jos mama yra žydė sefardė), tačiau sklinda gandai, jog po kiek laiko aktorė tapo krikščionė.

## Karjera
2007 metais Ramos suvaidino pagrindinį vaidmenį filme „Bratz“. Ji trumpai sudalyvavo dainininkės Prima J dainos „Rockstar“ muzikos klipe. Ji taip pat suvaidino žinomiausio vaikų kanalo „Nickelodeon“ seriale „True Jackson, VP“, atlikusi paauglės modelio vaidmenį. 

Ramos taip pat vaidino viename iš pačių garsiausių kanalo „Nickelodeon“ televizijos serialų„ House of Anubis“, kur ji atliko pagrindinį vaidmenį, Nina Martin. Serialas susilaukė sėkmės ir jį pradėta transliuoti daugiau nei 50 šalių visame pasaulyje. 2012-ais metais aktorė savo „Twitter“ paskyroje paskelbė, jog trečiame sezone jos gerbėjai nebeišvys, kadangi aktorė nusprendė trumpam atsisveikinti su savo aktorystės karjera ir siekti tikslų universitete.

## Filmografija

## Šaltiniai
Turto bankas

**Turto bankas** – Lietuvos valstybės įmonė, atsakinga už valstybės nekilnojamojo turto priežiūrą ir skolų valstybei išieškojimą.

## Istorija
1996 m. įkurtas pertvarkius „Aurabanką“, perduotos per 1995–1996 m. bankų krizę nukentėjusių bankų skolos. 1998 m. perėmė Lietuvos valstybinio komercinio banko skolas.

1996–2011 m. įstaiga veikė kaip akcinė bendrovė. 2011 m. bankas pertvarkytas į valstybės įmonę, 2014 m. sujungtas su Valstybės turto fondu, vykdžiusių valstybės įmonių priežiūrą.

2017 m. valstybės įmonių priežiūra perduota Stebėsenos ir prognozių agentūrai.

## Direktoriai
* 1996–1999 m. Eugenijus Maldeikis
* 1999–2005 m. Steponas Vytautas Jurna
* 2005–2010 m. Jonas Budrevičius
* 2010–2015 m. Arnoldas Burkovskis
* 2015–2017 m. Vaidotas Aleksius
* 2018–2023 m. Mindaugas Sinkevičius
* nuo 2024 m. Gintaras Makšimas

## Šaltiniai
Kalnų parko pušis

**Kalnų parko pušis** – išskirtinio aukščio ir apimties dvikamienė paprastoji pušis (*Pinus sylvestris L.*), auganti Vilniuje, Kalnų parke, Dainų slėnio rytiniame šlaite. Nuorodos, paaiškinančios lentelės ar aptvaro nėra (2015 m. birželio mėn. duomenys).

 Šis medis kaip gamtos paveldo objektas saugomas nuo 1996 m. gegužės 29 d. Vilniaus miesto savivaldybės Tarybos sprendimu.

## Nuorodos

## Šaltiniai
Pretorinė prefektūra

**Pretorinė prefektūra** – didžiausias administracinis teritorinis vienetas senovės Romoje.

Valdytojas - Pretorijos prefektas. Jų pradžioje buvo 2, paskui 1, paskui vėl 2, kol galiausiai nusistovėjo 4.

Pretorijos prefektai buvo praktiškai Romos imperijos valdytojai. Jų valdžioje buvo kariuomenė, teisminė valdžia (aukščiausioji ir apeliacinė), finansai. Neturėjo galios jie tik Romoje ir  100 mylių aplink ją. Romos imperijai nykstant pretorijos prefektų valdžią apribojo iki aukščiausios administracinės ir aukščiausiojo teismo galios.

## Nuorodos
Petras Valiukas

**Petras Valiukas** (1948 m. spalio 23 d. Labanore – 1993 m. spalio 13 d. Vilniuje) – policijos komisaras, buvęs antrasis Lietuvos vidaus reikalų ministras.

## Biografija

1980 m. baigė Vilniaus universiteto Teisės fakultetą.

1967–1985 m. dirbo Molėtų rajono vidaus reikalų skyriaus viršininko pavaduotoju, buvo Zarasų vidaus reikalų skyriaus viršininkas, 1985–1991 m. Marijampolės vidaus reikalų skyriaus viršininkas. 1991 m. „Aro“ rinktinės vadas. 1991 m. Kauno miesto policijos komisariato vyriausiasis komisaras. 1991–1992 m. Lietuvos vidaus reikalų ministras.

Mirė 1993 m. spalio 13 d. Santariškių klinikose, Vilniuje.

## Šaltiniai

|-
Kenya Airways

**Kenya Airways** – nacionalinės Kenijos oro linijos. Pagrindinė bendrovės būstinė yra šalies sostinės Nairobio Jomo Kenyatta tarptautinis oro uostas. Oro linijos buvo sukurtos 1977 m. iširus jungtinėms oro linijoms East African Airways.

Iki 1995 m. Kenya Airways priklausė šalies vyriausybei, tačiau 1996 m. buvo privatizuotos – tai buvo pirmos oro linijos Afrikoje, kurios sulaukė privatizacijos.

Kenya Airways laikomos vienomis didžiausių Užsachario Afrikos regiono oro linijomis. 2013 m. ši bendrovė buvo ketvirta pagal aptarnautų keleivių skaičių Afrikoje po South African Airways, Ethiopian Airlines ir EgyptAir. 2010 m. kompanija tapo SkyTeam aljanso nare. 2013 m. Kenya Airways turėjo 4 006 darbuotojus.

2015 m. kompanija valdė 43 lėktuvus, iš jų daugiausiai (15) yra Embraer 190.

2014 m. Kenya Airways aptarnavo 3,7 milijono keleivių.

## Šaltiniai
South African Airways

**South African Airways** – nacionalinės PAR ir didžiausios Afrikos oro linijos. Pagrindinė bendrovės būstinė yra šalies sostinės Johanesburgo kaimynystėje O. R. Tambo tarptautiniame oro uoste. Oro linijos buvo sukurtos 1934 m. vasario 1 d., kuomet šalies vyriausybė įsigijo pirmąsias šalies oro linijas Union Airways.

South African Airways įsigijusios mažų sąnaudų oro linijų bendrovę Mango.

2006 m. kompanija tapo didžiausio pasaulyje aljanso Star Alliance dalimi.

2014 m. South African Airways aptarnavo 9,3 milijonus keleivių.

2015 m. kompanija valdė 65 lėktuvus, dar 5 buvo užsakyti. 19 iš viso parko sudaro Boeing 737–800 lėktuvų.

## Šaltiniai
Čiulų dvaras

**Čiulų dvaras** – dvaras Rytų Lietuvoje (Molėtų rajone, Mindūnų seniūnijoje, Čiulų k.) netoli Tramio ežero. Mediniai dvaro rūmai pastatyti XIX a. II pusėje, šalia jų įkurtas parkas. Dvarą valdė Povstanskiai (vidutinių dvarininkų giminė).

Rūmai stačiakampio tūrio, simetrinės kompozicijos, su nedideliu atviru prieangiu ir mezoninu abiejose namo pusėse. Viename namo gale – salė, kitame – kambariai su atskiru įėjimu. Namas apkaltas stačiomis lentomis su juostelėmis, viršuje apkala užsibaigia arkutėmis. Langai puošti kiaurapjūvio ornamentu išpjaustytais viršulangiais ir polangiais.

Ponų namas, svirnas, arklidė bei ūkinis kiemas buvo įrengti aukštumoje. Netoli buvo kluonas. Papėdėje į pietus nuo svirno buvo kiaulidės ir paukštidės, o už 200 m. į pietryčius – palivarkas, kur viename pastate gyveno šeimyna, jame buvo ir kepykla bei skalbykla.

Šiuo metu išliko 4 dvaro laikotarpio pastatai: centrinėje dalyje – ponų namas, svirnas, kluonas, bei buv. dvaro sodybos gamybinėje dalyje – malūnininko namas bei vėjo malūno pamatų liekanos. Dvaras apleistas, 2014 m. tuometinei savininkei M. Kiauleikytei Kultūros paveldo departamentas (KPD) buvo iškėlęs bylą dėl žalos (apie 52 000 litų) Čiulų dvaro sodybos kluonui atlyginimo.

2007 m. sodyboje vyko M. K. Čiurlionio kultūros ir paveldo fondo projektas „Nacionalinio paveldo išsaugojimui – aktyvi pilietinė iniciatyva 2007-ieji”, kurio metu į Lietuvos dvarus buvo atvežama muzikinė bei pažintinė programa. 

2017 m. dvaras turi naujus savininkus.

## Nuorodos
* Architektūros ir urbanistikos tyrimų centras 
* Lankytinos Molėtų raj. vietos
* M. K. Čiurlionio kultūros ir paveldo fondo projektas
2015 m. Formulės E sezonas

**2015-2016 m. Formulės E sezonas** – antrasis Formulės E čempionato sezonas. Jis vyko nuo 2015 m. rugsėjo iki 2016 m. birželio.

Čempiono titulus gynė brazilas Nelson Angelo Piquet ir DAMS komanda, o čempionatą laimėjo šveicaras Sebastian Buemi su Renault e. Dams komanda.

## Automobilis

Antrame čempionato sezone visos komandos liko prie Spark Racing Technologies kompanijos elektra varomo Spark-Renault SRT 01E automobilio.

## Komandos ir lenktynininkai
Iš viso sezone dalyvavo 10 komandų, kurios turėjo galimybę pačios sudaryti sutartis su automobilių variklių gamintojais.

} TBA
|-
| 77
|  TBA
|-
!colspan=5| Šaltinis:
|}

## Tvarkaraštis
2014 m. čempionato vadovas Alejandro Agag patvirtino, kad antrąjį sezoną sudarys lenktynės 12 miestų. Iš viso susidomėjimą lenktynėmis pareiškė 180 pasaulio miestų.

2015 m. liepos 10 d. pasaulio automobilių sporto taryba patvirtino antrojo Formulės E sezono tvarkaraštį.

## Šaltiniai
Romasis Vaitekūnas

**Romasis Vaitekūnas** (g. 1943 m. rugpjūčio 4 d. Joniškėlyje) – policijos komisaras, buvęs Lietuvos vidaus reikalų ministras 1992–1996 m.

## Biografija

Baigė Volgogrado aukštesniąją tardymo mokyklą (dab. Rusijos Federacijos vidaus reikalų ministerijos Volgogrado akademija).

1990 m. vadovavo Šiaulių miesto Vidaus reikalų skyriui (VRS). 1991 m. VRS pertvarkius į miesto policijos komisariatą, paskirtas vyresniuoju komisaru, kuriuo dirbo iki 1992 m. gruodžio 10 d., kol pradėjo eiti Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministro pareigas. Dirbo vidaus reikalų ministru penktojoje ir šeštojoje vyriausybėse 1992–1996 m.

Iki 2011 m. buvo „Snoro“ valdybos pirmininko pavaduotoju, kuravusiu pinigų plovimo ir saugos sritį.

2020–2023 m. – Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* R. Vaitekūnas: „Snoras“ įsigijo „Lietuvos rytą“ nesiekdamas jo panaudoti savo tikslams
* Buvęs VRM vadovas R.Vaitiekūnas teigia negirdėjęs apie galimą pasikėsinimą į A.Brazauską

|-
Bharavis

**Bharavis** () – spėjamai ~VI a. indų poetas, žinomas kaip epinės poemos „Kiratardžunyja“ autorius.

Apie šį poetą žinoma tik iš netiesioginių užuominų. 634 m. Čalukjų įraše jis minimas greta Kalidasos kaip žymus rašytojas. Įrašas tiesiog mini, jog Bharavis Čalukjų imperijoje buvo laikomas iškilių poetu, galėjusiu gyventi bet kada, iki šio įrašo užrašymo. Bharavis taip pat minimas gangėjų karaliaus Durvinitos epigrafe, kuriame karalius pažymi parašęs komentarą 15-ajai Bharavio „Kiratardžunyjos“ giesmei. Kartais spėjama, kad Bharavis gyveno Durvinitos dvare Talavanapuroje. Kitas žymus indų kūrėjas Dandinas mini Bharavį kaip savo senelio Damodaros draugą.

Bharavio kūryba aukštinama už puikų sanskrito subtilybių, žodžio žaismų, palyginimų taikymą, išraiškingumą.
Kiratardžunyja

**„Kiratardžunyja“** ( – 'Kiratas ir Ardžuna') – indų poeto Bharavio epinė poema, datuojama ~VI a., laikoma vienu iškiliausių klasikinės sanskrito literatūros veikalų. Šis kūrinys pasižymi ne tik išraiškingais aprašymais, metaforų, palyginimų gausa, bet ir itin grakščia sanskrito vartosena, eilėdaros galimybių atskleidimu. „Kiratardžunyja“ kūrinio pavadinimas reiškia „Kirata ir Ardžuna“; poemoje aprašomas vieno pagrindinių „Mahabharatos“ veikėjų, Pandavų atstovo Ardžunos, dvikova su kiratu (kalniečiu), apsimetusiu Šiva. Siužetas tiesiogiai remiasi „Mahabharatos“ „Miško knygoje“ (*Vana parva*) pasakojamais įvykiais apie tai, kaip karalystę pralošę Pandavai priversti klajoti miške ir kaip, Vjasos paragintas, Ardžuna imasi askezės, kad įgautų dieviškuosius ginklus.

## Siužetas
Kūrinio pradžioje vaizduojamas pas Pandavų vyriausiąjį brolį Judhišthirą sugrįžęs žvalgas, kuris turėjęs sekti įvykius Kauravų užvaldytoje karalystėje. Išgirdę žvalgo pasakojimą, Judhišthiros brolis Bhyma bei žmona Draupadė ragina kilti į karą, tačiau Judhišthira laikosi nuosaikiai. Vėliau pasirodo išminčius Vjasa ir pataria Ardžunai imtis askezės, kad gautų dangiškuosius ginklus, kurie leistų laimėti karą. Ardžuna, pasinaudojęs patarimu, iškeliauja į kalnus ir atsideda askezei, skirtai dievui Indrai. Tačiau Indra nenori, kad mirtingasis pasiektų tokią šlovę kaip jis, ir siunčia Ardžunai dangiškųjų Gandharvų ir Apsarsų pulką, kad šiam išblaškytų askezę. Tačiau Ardžuna atsispiria dangaus muzikantų ir gražuolių gundymams, todėl Indra nusileidžia pas išmėginimą išlaikiusį Pandavą ir pataria jam paskirti askezę Šivai. Tada Aržuna atlieka askezę Šivai, kol pasirodo kalnietis medžiotojas (kiratas) su būriu moterų ir palydovų. Tuomet Ardžuna susigrumia su juo dėl nušauto šerno. Galiausiai paaiškėja, kad kalnietis – tai Šiva. Dievas, patenkintas Ardžunos ryžtu ir didvyriškumu, jam suteikia trokštus dangiškuosius ginklus.

## Literatūra
* Warder, A. K. 2004. *Indian Kāvya literature*, pt. 1, Delhi: Motilal Banarasidas Publ.
* „The Hunter and the Hero“ iš *Lays of Ancient India*, 1894, vert. Romesh Chunder Dutt, London: Routledge, Trench, Trübner & Co Ltd
* *The Mahabharata of Krishna-Dwaipayana Vyasa Translated into English Prose*. Book 3: Vana Parva, 1883–1896, vert. Kisar Mohan Ganguli, Calcutta: Bharata Press

## Nuorodos
* Vertimas į anglų k.
* Tekstas sanskritu
Rugiapjūtė

**Rugiapjūtė** – žemės ūkio darbai, susiję su rugių (plačiąja prasme – visų javų) derliaus nuėmimu. Žemdirbiškoje visuomenėje tai buvo vienas svarbiausių ir atsakingiausių metų darbų.

Neolite Lietuvoje pradėjus auginti rugius jie būdavo raunami, pjaunami titnaginiu peiliu arba pjautuvu. Prasidėjus žalvario, geležies amžiams titnago pjautuvus pakeitė metaliniai (žalvariniai, geležiniai). Geležiniu pjautuvu Lietuvoje pjauta iki XX a. pr., o šalies pietryčiuose – iki pat XX a. vid. Nuo XVIII a. rugiapjūtei naudotas dalgis, XIX a. – dalgelė. Šie įrankiai naudoti iki XX a. Mechanizuotas javų nuėmimas pradėtas dvaruose XIX a. – atsirado arklinės rugių kertamosios mašinos. Nuo XX a. vid. rugiapjūtė tapo visiškai mechanizuota – javus pjauna ir kulia javų kombainai.

Lietuvoje rugiapjūtė vyksta nuo liepos pabaigos ar rugpjūčio pradžios iki rugpjūčio pabaigos. Šiaurės Lietuvoje rugiapjūtė vyksta ~2 savaitėmis vėliau nei pietuose.

Tradiciškai rugiapjūtės pradžios metas būdavo derinamas su Mėnulio faze. Pirmąsias pradalges padarydavo penktadienį ar šeštadienį, o didysis darbymetis prasidėdavo pirmadienį. Moterys pjaudavo pjautuvais, o vyrai rišdavo ir statydavo gubas, tačiau dalgiais pjaudavo vyrai, o gubas tada rišdavo moterys. Baigus pjauti, po keleto dienų supjautos gubos tam tyčia pagamintais ratais (Žemaitijoje ir Užnemunėje – poriniais, Dzūkijoje ir rytų Aukštaitijoje – vienakinkiais, o likusioje Aukštaitijoje – uorėmis) būdavo vežamos į klojimą.

Su rugiapjūte buvo susiję nemažai religinių papročių: pirmas pripjautas rugių pėdas (vadintas diedu, svečiu) būdavo parnešamas namo ir pastatomas krikštasuolėje. Ypač svarbus būdavo paskutinis pėdas, kuris simbolizuodavo vaisingumą, skalsą (plg. prūsų Kurka, latvių Jumis). Iš jo būdavo pinamas rugiapjūtės pabaigtuvių vainikas, taip pat juosta, lazda. Paskutinį pėdą surišusi pjovėja, dainuojant dainas, skaitant oracijas, įteikdavo vainiką šeimininkei, o lazda ir juosta būdavo įteikiama šeimininkui. Dzūkijoje iki XX a. pr. buvo išlikęs archajiškas ievaro pynimo paprotys (pinta simbolinė pynė iš paskutiniųjų nenupjautų rugių).

XX a. prasidėjus mechanizacijai, kolektyvizacijai rugiapjūtės kultūrinė reikšmė sunyko.


Kultivimi i thekres.JPG|Rugių pėdai Albanijoje
Combine unloads grain - Wheat harvesting in Eastern Washington near the town of Steptoe.jpg|Šiuolaikinė pjūtis kombainais
28-estate,Taccuino Sanitatis, Casanatense 4182..jpg|XIV a. rugiapjūtės piešinys
Rugiapjute001.JPG|Rugiapjūtė Lietuvoje (Labūnavos apylinkės)


## Šaltiniai
Rūdos–Šlavantų miškai

**Rūdos-Šlavantų miškai** – miškų masyvas pietų Lietuvoje, Lazdijų rajone, 1 km į šiaurę nuo Veisiejų. Priklauso Veisiejų miškų urėdijai (Veisiejų girininkijai). Apima 22,9 km² plotą.

Masyvą sudaro Šlavantų, Rūdos, Porumbų, Babrų, Liubelių miškai. Būdingas kalvotas paviršius. Dirvožemiai jauriniai mažai sujaurėję smėliai, kai kur – vėlėniniai jauriniai priesmėliai. Gausu ežerų – Šlavantas, Šlavantėlis, Giluišis, Balsis, Liūnelis, Liubelis, Ešerinėlis, Bliūdelis, miško pakraštyje telkšo Vernijis.

Medynai:
* pušynai: 84 %
* beržynai: 9 %
* eglynai: 3 %
* juodalksnynai: 3 %
* skroblynai: 1 %

Jaunuolynai sudaro 61 % medynų, pusamžiai medžiai 37 %, pribręstantys 2 %.

Miškuose nemaža vaistinių augalų, grybų, uogų. Beveik visas miškas patenka į Veisiejų regioninį parką, yra Balsio kraštovaizdžio draustinis.

Prie Šlavanto ežero stūkso Šlavantų piliakalnis. Vakariniu pakraščiu praeina kelias . Rūdos-Šlavantų miškuose įsikūrę kaimai: Čivonys, Kalveliai, Babrai, Bebrai, Šlavantai, Gegutė, Kanaukai, Stankūnai, Jakonys, Rūda.

## Šaltiniai
Rudnios stovyklavietės

**Rudnios stovyklavietės** – archeologinių gyvenviečių santalka pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, Rudnios kaimo apylinkėse, Ūlos upės ir Titno ežero pakrantėse. Rasta paleolito, mezolito ir neolito radinių. Valstybinės reikšmės archeologijos paminklas.

Objektą sudaro 15 stovyklaviečių. Seniausiosios datuojamos vėlyvuoju paleolitu, ~IX tūkstantmečiu pr. m. e. Jose rasti radiniai (titnaginiai strėlių antgaliai, pailgi bei trumpi platūs gremžtukai, rėžtukai, skeltys) priskiriami Svidrų ir Pabaltijo Madleno kultūroms. Mezolito stovyklavietėse (VIII–V tūkstm. pr. m. e.) rasti radiniai (trapeciniai, lancetiniai, episvidriniai titnaginiai strėlių antgaliai, pleištai, ovaliniai kirveliai) priskiriami Nemuno kultūrai. IV–II tūkst. pr. m. e. neolitinėse stovyklavietėse rasta vėlyvosios Nemuno kultūros įspaudais puoštų puodų šukių su augalinėmis ir grūsto granito priemaišomis, daug titnaginių strėlių antgalių (širdiškų, trikampių, lancetinių), gludintų ovalinių kirvelių. Be to, rasta šiek tiek žalvario amžiaus dirbinių.

Greta buvusi titnago kasykla.

Radiniai saugomi Lietuvos nacionaliniame muziejuje.

## Šaltiniai
Ilona Civilkienė

**Ilona Civilkienė** (mergaut. pav. **Rudaitytė**; g. 1975 m. gegužės 11 d. Plungėje) – Lietuvos šachmatininkė, dukart Lietuvos moterų šachmatų vicečempionė (1993, 1994 m.), Lietuvos moterų šachmatų rinktinės narė, olimpietė
, Lietuvos jaunių (merginų iki 18 m.) čempionė (1992 m.), Lietuvos jaunimo (merginų iki 20 m.) vicečempionė (1992 m.).

Viena iš pirmųjų šachmatininkų, po Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo atstovavusi Lietuvai Europos jaunimo (merginų iki 20 m.) šachmatų čempionate (Hradec Kralovė, 1992 m. gegužės 12–25 d.) ir Pasaulio jaunių (merginų iki 18 m.) šachmatų čempionate (Duisburgas, 1992 m.). Treneris – Vitalijus Vladas Andriušaitis. Plungės sporto mokyklos šachmatų auklėtinė. Plungės visuomeninio šachmatų klubo „Bokštas” narė.

## Pasiekimai
* 1992 m. Pasaulio jaunių šachmatų čempionatas, Duisburgas (Vokietija): 5,5 taško, 20 vieta tarp 44 dalyvių
* 1992 m. Europos jaunimo šachmatų čempionatas, Hradec Kralovė (Čekija): 5 taškai, 20 vieta tarp 30 dalyvių
* 1995 m. Europos jaunimo šachmatų čempionatas, Zanka (Vengrija): 5 taškai, 23 vieta tarp 31 dalyvių
* 1994 m. Moterų šachmatų olimpiada, Maskva: 4½ taško
* 1993 m. Lietuvos moterų šachmatų čempionatas, 2 vieta
* 1994 m. Lietuvos moterų šachmatų čempionatas, 2 vieta

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Ilona Civilkienė (FIDE inf.)
Rūdninkų kraštovaizdžio draustinis

**Rūdninkų kraštovaizdžio draustinis** – saugoma gamtos teritorija Lietuvoje, Šalčininkų rajone, 3 km į pietvakarius nuo Baltosios Vokės, Rūdninkų girioje (Rūdninkų miške).

Įkurtas 1960 m. (kaip landšaftinis–istorinis draustinis, plotas 121 ha) ir buvo skirtas saugoti Dainavos žemumos miškui su raudonųjų partizanų būrių „Keršytojas“ bei „Mirtis fašizmui“ restauruotoms žeminėms. Atkurtas 1998 m. ir skirtas saugoti Dainavos smėlėtosios lygumos kraštovaizdžiui, savaimiškam Špigulės (Piguičiaus) upelio aukštupiui su biologinės įvairovės požiūriu vertingais juodalksnynais.

## Šaltiniai
Rudiškių kapinynas

**Rudiškių kapinynas** (arba ***Švedkapis, Šventkalnis***) – senovinė laidojimo vieta, rasta šiaurės Lietuvoje, Joniškio rajone, Rudiškių seniūnijoje, Mūšos kairiajame krante, prie pietvakarinio Rudiškių kaimo pakraščio. Valstybinės reikšmės archeologinis paminklas.

Kapinyne rasta žmonių kaulų, geležinių ginklų (įmovinių kirvių, įmovinių ietigalių), pjautuvų, žalvarinių papuošalų (kryžinių ir nuokamienių smeigtukų, juostinių, tuščiavidurių, storėjančiais galais su iškilia trikampe briauna apyrankių, antkaklių, lankinių ir pasaginių segių, ažiūrinė segė, puošta raudonu emaliu). Šios įkapės datuojamos III–XIII a.

Rudiškių kapinyno radiniai saugomi Nacionaliniame muziejuje, Šiaulių „Aušros“ bei Kauno istorijos muziejuose.

## Šaltiniai
Rudynų miškai

**Rudynų miškai** – miškų masyvas vakarų Lietuvoje, Šilutės rajone, 2 km į šiaurę nuo Šilutės. Priklauso Šilutės miškų urėdijai (Šilutės girininkijai). Apima 15,4 km² plotą.

Masyvą sudaro Rudynų, Lapynų, Ožkarčių miškai. Vakaruose būdingas banguotas, o rytuose lygus paviršius. Dirvožemiai jauriniai mažai sujaurėję smėliai, kai kur – vėlėniniai jauriniai priesmėliai. Prateka Šyšos intakas Grabupė.

Medynai:
* pušynai: 78 %
* beržynai: 14 %
* eglynai: 6 %
* juodalksnynai: 1 %
* drebulynai: 1 %

Jaunuolynai sudaro 26 % medynų, pusamžiai medžiai 52 %, pribręstantys 14 %, brandūs 8 %.

Miškuose gyvena stirnos, šernai, briedžiai, kiškiai, lapės, kiaunės, voverės, usūriniai šunys.

Rudynų miškų pakraščiais eina kelias . Šalia miško įsikūrę Rudynai, Lapynai, Kalininkai, Traksėdžiai.

## Šaltiniai
Rudesėlis

: *apie netoliese esantį mažesnį ežerą žr. [[Rudesėlis (Pabebrusė)]].*

**Rudesėlis** – ežeras rytų Lietuvoje, Molėtų rajone, 6 km į pietryčius nuo Molėtų, tarp Baltųjų Lakajų ežero (už 0,4 km) rytuose ir kelio  pietvakariuose. Išsidriekęs iš pietvakarių į šiaurės rytus 1,24 km, plotis iki 0,34 km. Altitudė 146 m. Gylis siekia 19,3 m (ežero viduryje). Krantai daugiausia aukšti, pietuose statūs. Ežerą supa Rudesos miško pušynai. Rytuose yra miškinga sala (0,93 ha).

Ežeru prateka Rudesa (iš Rudesos ežero pietvakariuose į Baltųjų Lakajų ežerą rytuose). Priklauso Žeimenos intako Lakajos baseinui.

Rudesėlis patenka į Labanoro regioninį parką, Lakajų kraštovaizdžio draustinį. Prie ežero yra Rudesėlės ir Rudesos kaimai.

Ežerėvardis *Rudesė̃lis* kilęs nuo spalvos pavadinimo *ruda*.

## Šaltiniai
Rudesa (ežeras)

**Rudesa** – ežeras rytų Lietuvoje, Molėtų rajone, 6 km į pietryčius nuo Molėtų, į pietus nuo kelio . Išsidriekęs iš šiaurės į pietvakarius 0,9 km, plotis iki 0,51 km. Altitudė 147,5 m. Gylis siekia 24 m. Krantai lėkšti, dubens šlaitai aukšti, vietomis statūs. Ežerą supa Rudesos miško pušynai.

Iš ežero šiaurėje išteka Rudesos upelis (pro dar vieną Rudesos ežerą į Baltuosius Lakajus). Priklauso Žeimenos upės intako Lakajos baseinui.

Prie ežero yra Išdagų, Raukučių ir Rudesėlės kaimai.

Ežerėvardis *Rudesà* kilęs nuo spalvos pavadinimo *ruda*.

## Šaltiniai
Rudesa (reikšmės)

**Rudesa** gali reikšti šias vietas Molėtų rajone:
* Rudesa – kaimas;
* Rudesa – ežeras;
* Rudesa – upelis, tekantis iš Rudesos ežero;
* Rudesos miškas – miškas tarp Siesarčio, Rudesos ir Lakajų ežerų.

Taip pat:
* Rudesėlis – ežeras tarp Rudesos ir Lakajų ežerų;
* Rudesėlis – ežeras tarp Rudesos ir Bebrusų ežerų;
* Rudesėlė – kaimas.
Europos paveldo ženklas

**Europos paveldo ženklas** () – Europos Sąjungos iniciatyva, kuria siekiama populiarinti atrinktų paveldo vietų istorinę ir kultūrinę svarbą Europai bei Europos Sąjungai.

2005 m. Europos paveldo ženklo idėją iškėlė tuometinis Prancūzijos kultūros ministras Renaud Donnedieu de Vabres.  2011 m. idėja įgyvendinta sulaukus palankaus Europos Parlamento ir Europos Sąjungos Tarybos sprendimo.

Pirmieji objektai paskelbti 2013 m. Nuo 2015 m. paraiškos Europos paveldo ženklui gauti teikiamos ir objektai atrenkami kas 2 m. 2023 m. Europos paveldo ženklu yra pažymėti 67 objektai. Ženklas gali būti suteikiamas architektūros ir gamtos vertybėms (pastatams ir jų kompleksams, archeologinėms vietovėms, kultūriniams kraštovaizdžiams, istoriškai svarbioms vietoms) bei nematerialiam kultūros paveldui. Paraiškas į sąrašą Europos valstybės gali siūlyti reikšmingiausius kultūros paveldo objektus ir vietoves, liudijančius kiekvienos šalies, kaip sudėtinės Europos dalies, identitetą, iškilias asmenybes bei istorinius įvykius, atlikusius svarbų vaidmenį tos šalies ir Europos istorijos ir kultūros raidoje.

## Lietuvoje
Lietuvoje Europos paveldo ženklą pelnė Kauno miesto savivaldybės pateikta paraiška „1919–1940 metų Kaunas“ (Kauno modernizmo architektūra. Europos paveldo ženklas Kaune).

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Europos Komisija: Europos paveldo ženklas
Vilius Židonis

**Vilius Židonis** ( 1933 m. balandžio 26 d. Meškalaukio k., dab. Pasvalio raj. – 2018 m. vasario 25 d.) – tremtinys, profesorius, technikos mokslų habilituotas daktaras, išradėjas, buvęs Lietuvos Respublikos materialinių išteklių ministras (1991–1992). Taikomųjų mokslų akademijos įkūrėjas.

## Biografija

1948 m. su motina ir keturiais jaunesniais broliais buvo ištremtas į Sibirą (Buriatiją Užbaikalėje). 1955–1956 m. mokėsi Verchne-Talcų vidurinėje mokykloje (Zaigrajevo raj., Buriatija). 1948–1955 m. dirbo Buriatijos miškų pramonės ūkyje.

1955 m. įstojo į Tomsko geležinkelio inžinierių institutą. 1956–1960 m. studijavo Kauno politechnikos institute.

1960–1966 m. – Kauno automatizavimo priemonių gamyklos inžinierius technologas, konstruktorius, gamybos skyriaus viršininkas, Marijampolės maisto pramonės automatų Specialaus konstravimo biuro vyriausiasis inžinierius, 1962–1991 m. – KPI (KTU) dėstytojas, docentas, Automatų tyrimo ir konstravimo laboratorijos įkūrėjas ir vadovas, profesorius, nuo 1976 m. buvo KPI Klaipėdos fakulteto mechaninių disciplinų katedros vedėjas, Mokslinės techninės kūrybos instituto „Studija“ įkūrėjas ir vadovas.

Atkūrus nepriklausomą Lietuvą, 1991 m., iškart po Sausio 13-osios įvykių, buvo pakviestas dirbti trečiojoje Lietuvos Vyriausybėje, 1991–1992 m. vadovavo Lietuvos Respublikos materialinių išteklių ministerijai. Tuo metu vienas svarbiausių dalykų buvo jau pradėta ekonominė reforma, reikėjo pereiti prie liberaliosios rinkos, bet svarbiausia – reforma buvo vienintelis būdas įveikti Rusijos ekonominę blokadą. Baigęs darbą Vyriausybėje, į Klaipėdos universitetą nebegrįžo, ėmėsi spręsti alternatyviosios energetikos problemas. Jo iniciatyva įsteigta mokslininkų organizacija „Lietuvos taikomųjų mokslų akademija“ (2001 m.).

Parengė 21 mokslų daktarą (tarp kurių šiandien 5 habilituoti daktarai, profesoriai), 70 išradėjų (pats yra 150 išradimų autorius), sukūrė fasavimo automatų konstravimo teorinius pagrindus, parašė apie 140 mokslo ir mokslo populiarinimo straipsnių, yra išleidęs 2 mokslines knygas (dar dviejų – bendraautoris). 1982 m. jam paskirta Valstybinė premija.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Nuo Meškalaukio piemens iki akademiko 
* V. Židonio biografija
Ethiopian Airlines

**Ethiopian Airlines** () – pagrindinės Etiopijos oro linijos pilnai priklausančios šalies vyriausybei.

Kompanija įkurta 1945 m. gruodžio 21 d. ir kitais metais pradėjo savo skrydžius. 1951 m. kompanija pradėjo savo pirmuosius tarptautinius skrydžius. 2011 m. Ethiopian Airlines prisijungė prie Star Alliance grupės.

2014 m. kompanija aptarnavo 6 milijonus keleivių.

2015 m. sausį Ethiopian Airlines turėjo 74 lėktuvus, iš kurių 10 aptarnavo krovinių skrydžius. Didžiausią dalį keleivinių lėktuvų (13) sudaro Boeing 787-8 orlaiviai. 2015 m. bendrovė aptarnavo 83 tarptautinius ir 20 regioninių maršrutų.

## Šaltiniai
Myanmar National Airlines

**Myanmar National Airlines** () – pagrindinės Mianmaro oro linijos pilnai priklausančios šalies vyriausybei. Oro linijos vykdo pagrindinius regioninius skrydžius. Pagrindinė šalies būstinė yra Rangūno tarptautiniame oro uoste.

Oro linijos buvo įkurtos šalies vyriausybės iš karto po Mianmaro nepriklausomybės 1948 m. rugsėjo 15 d. Iš pradžių kompanija vykdė tik vietinius skrydžius, o tarptautiniai pradėti 1950 m.

2015 m. bendrovė valdė 12 orlaivių (dar 19 buvo užsakyti).

## Šaltiniai
Marina Mališauskienė

**Marina Mališauskienė** (mergaut. pav. **Kurkul**; g. 1966 m. rugpjūčio 22 d.) – Lietuvos šachmatininkė, dukart Lietuvos moterų šachmatų čempionė (1985, 1993 m.) ir dukart vicečempionė (1983, 1991 m.), privačios Šachmatų mokyklos „Vilniaus fortas” auklėtinė. Treneris - Vaidas Sakalauskas. Komandinių Lietuvos pirmenybių čempionė (kartu su „Forto“ komanda: Vesta Kalvytė, Jovita Žiogaitė, Marina Mališauskienė ir Dominyka Batkovskytė).

## Pasiekimai
* 1987 m. Lietuvos moterų šachmatų čempionatas, 3 vieta 

## Šaltiniai
Nina Špikienė

**Nina Špikienė** (mergaut. pav. **Konovalova**) – Lietuvos šachmatininkė, dukart Lietuvos moterų šachmatų čempionė (1959, 1960 m.) ir vicečempionė (1969 m.). 1962 metais dalyvavo 8-osiose TSRS komandinėse pirmenybėse Leningrade (su Lietuvos TSR komanda).

## Biografija
Architektė. Tarp projektuotų darbų buvo Viešbutis-Restoranas „Pajūris“ (Basanavičiaus g. 9 / S. Daukanto g. 3), Palangoje (1955-1959 m.); 1969 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos (nuo 1996 m. Lietuvos žemės ūkio universitetas) komplekso išplėtimas:  suprojektuoti papildomi Agrochemijos bei Hidromelioracijos fakultetai (kartu su archit. Viktorija Salvinija Jakučiūniene, K. Zykum).

Lietuvos architektų sąjungos narė.

Ištekėjusi. Vyras Konstantinas Špikas. Turi sūnų. Gyveno Kaune.

## Pasiekimai
* 1956 m. Lietuvos moterų šachmatų čempionatas, 3 vieta 
* 1959 m. Lietuvos moterų šachmatų čempionatas, 1 vieta 
* 1960 m. Lietuvos moterų šachmatų čempionatas, 1 vieta 
* 1961 m. Lietuvos moterų šachmatų čempionatas, 3 vieta 
* 1964 m. Lietuvos moterų šachmatų čempionatas, 3 vieta 

## Šaltiniai
Belavia

**Belavia** (, rus*. ОАО «Авиакомпания «Белавиа»*) – pagrindinės Baltarusijos avia linijos, priklausančios šalies vyriausybei. Kompanija įkurta 1996 m. kovo 5 d. ir vykdo skrydžius po Europos, NVS ir Viduriniųjų Rytų valstybes.

Pagrindinis šios aviakompanijos oro uostas ir bazė yra šalies sostinės Minsko Nacionalis oro uostas (taip pat vadinamas Minsk-2).

2016 m. bendrovė valdė 28 orlaivius. Tais pačiais metais ji tapo paskutine oro linijų bendrove pasaulyje iš savo flotilės pašalinusia Tupolev Tu-154 lėktuvus.

Nuo 2013 m. gruodžio mėn. aviakompanija lėktuvais Canadair CRJ 100/200 vykdė kasdienius reisus iš Minsko į Vilnių, 2016 m. pradėti sezoniniai skrydžiai savaitgaliais iš MInsko į Palangą, kurie pasirodė labai populiarūs. Po incidento su Ryanair reisu 4978 Baltarusijai įvestos sankcijos apėmė ir draudimą šioje šalyje registruotoms aviakompnaijoms skraidyti į Europos Sąjungos šalis bei per šių šalių oro erdvę. Įvedus šias sankcijas tapo neįmanomi ir iki tol "Belavia" vykdyti skrydžiai ir į ES nepriklausančias Moldovą, Serbiją, skrydžiai į Kaliningradą pradėti vykdyti per Sankt Peterburgą ir nuo kiek daugiau nei valandos pailgėjo iki beveik dvejų su puse valandų, skrydžiai į Stambulą - pradėti vykdyti aplenkiant Ukrainą ir nuo dvejų valandų pailgėjo iki penkių.

## Flotilė





Anksčiau įmonė eksploatavo įvairius sovietinės gamybos orlaivius, paveldėtus iš SSRS aviakompanijos "Aeroflot" Minsko padalinio; XXI a. pirmame dešimtmetyje pradėta naudoti Vakarų gamybos orlaivius. Nors ir spaudžiama Rusijos valdžios, įmonė atisisakė įsigyti naujus Rusijos gamybos lėktuvus. 

Įvairiais laikotarpiais bendrovės parke buvo šie orlaiviai: Antonov An-10, Antonov An-24 (perimti 1998 m. iš prijungtos bvendrovės MinskAvia), Antonov An-26 (perimti 1998 m. iš prijungtos bvendrovės MinskAvia), Boeing 737-500 (iki 2021 m.), Bombardier CRJ-100ER (iki 2018 m.), Bombardier CRJ-200ER (iki 2020 m.), Embraer 195-E2 (2022 m. dėl sankcijų gražintas nuomotojui), Ilyushin Il-86 (naudotas užsakomiesiems skrydžiams į Kiniją ir JAV, Nr. EW-86062), Tupolev Tu-124, Tupolev Tu-134A, Tupolev Tu-154B, Tupolev Tu-154B1, Tupolev Tu-154B2, Jakovlev Jak-40 (perimti 1998 m. iš prijungtos bvendrovės MinskAvia).

## Šaltiniai
James Taylor

**James Vernon Taylor** (g. 1948 m. kovo 12 d.) – amerikiečių atlikėjas, dainų autorius bei gitaristas. Atlikėjas yra išleidęs dvidešimt studijinių albumų, iš kurių naujausiasis, „American Standard“, išleistas 2020m. vasarį. 2015 m. birželį išleistas „Before This World“ tapo pirmuoju atlikėjo albumu, pasiekusiu pirmąją vietą JAV. Taylor yra šešis kartus laimėjęs „Grammy“ apdovanojimą, taip pat 2000 m. buvo priimtas į Rokenrolo šlovės muziejų.

## Diskografija
* *[[James Taylor (albumas)|James Taylor]]* (1968)
* *[[Sweet Baby James]]* (1970)
* *[[Mud Slide Slim and the Blue Horizon]]* (1971)
* *One Man Dog* (1972)
* *Walking Man* (1974)
* *[[Gorilla (albumas)|Gorilla]]* (1975)
* *[[In the Pocket (albumas)|In the Pocket]]* (1976)
* *JT* (1977)
* *Flag* (1979)
* *Dad Loves His Work* (1981)
* *That's Why I'm Here* (1985)
* *Never Die Young* (1988)
* *New Moon Shine* (1991)
* *Hourglass* (1997)
* *October Road* (2002)
* *A Christmas Album* (2004)
* *James Taylor at Christmas* (2006)
* *Covers* (2008)
* *[[Before This World]]* (2015)
* *American Standard* (2020)

## Išnašos

## Nuorodos
* 
*
Before This World

**Before This World** – septynioliktasis studijinis amerikiečių atlikėjo James Taylor albumas, išleistas 2015 m. birželio 15 d. Tai – pirmasis atlikėjo albumas, kuriame skamba tik naujos dainos, nuo 2002 m. išleisto „October Road“. Albumas susilaukė teigiamų kritikų įvertinimų ir debiutavo pirmojoje „Billboard 200“ reitingo vietoje, tapdamas pirmuoju Taylor įrašu, pasiekusiu šią viršūnę.

2016 m. „Grammy“ apdovanojimuose „Before This World“ buvo nominuotas geriausio vokalinio pop albumo nominacijoje.

## Dainų sąrašas
Visų dainų autorius James Taylor, išskyrus, kur išskirta.

## Išnašos
Marija Lichtenfeld

**Marija Lichtenfeld** (dar žinoma kaip ***Maria Rivka Chwoles-Lichtenfeld***; 1923 m. vasario 10 d. Vilniuje – 2017 m. sausio 23 d. Ašdode) – Lietuvos ir Izraelio dailininkė, tapytoja, šachmatininkė, dukart Lietuvos moterų šachmatų čempionė (1954 ir 1955 m.) ir vicečempionė (1951, 1952 m.). Lietuvos moterų šachmatų rinktinės narė. Izraelio moterų šachmatų čempionė (1957) m.  Treneris (po karo) – Isakas Vistaneckis. 

## Biografija

Brolis – Rafael Chwoles (1913-2002), tapytojas. Sesuo Elka.

Studijavo Vilniaus politechnikumo Dekoravimo ir kompozicijos skyriuje. Grojo smuiku, žaidė šachmatais. Nuo 1957 metų, anksčiau nei jos brolis Rafaelis, apsigyveno Lenkijoje. Iš jos emigravo į Izraelį. Čia tapo Moterų šachmatų čempione, varžybose pelnė įvairių prizų. Gyveno Ašdode, prie Viduržemio jūros. Dėstė šachmatus.

Izraelyje baigė aukštąją meno mokyklą, daug tapė, ypač gėles. Nuo vaikystės piešti mėgstanti moteris į Paryžių atvažiuodavo  su broliu tapyti Monmartre. 1980 metais Paryžiuje eksponavo savo darbus kartu su Marku Šagalu-Katzu ir kitais žymiais dailininkais parodoje „Jidiš kultūra“. Surengė kelias personalines parodas Paryžiuje (1985, 1987, 1988 m.). Dėstė dailę Ašdodo, Cholino ir Bat Jamo mokyklose. Ašdode reguliariai rengė parodas (1994, 1996, 1998, 2000, 2004 m.). 2007 metų vasarą parodą surengė ir Lietuvoje, Tolerancijos centre, Vilniuje (kartu su Idos Chwoles darbais).

Tapyba pasižymi nuoširdumu ir šiltumu. Gėlių kompozicijos spalvos – violetinė, žalia, geltona; į puokštes įterpiami ryškūs raudoni žiedai. Peizažas santūresnis; jame vyrauja šviesi pastelė. Darbų yra įsigiję Prancūzijos, Austrijos, JAV, Kanados ir kitų pasaulio šalių kolekcininkai. Kolekcija yra padovanota JAV Holokausto Memorialo muziejui.

## Šaltiniai
Dublino tarptautinis oro uostas

**Dublino oro uostas** (, IATA – **DUB**, ICAO – **EIDW**) – didžiausias ir pagrindinis Airijos oro uostas, esantis 10 km į šiaurę nuo sostinės Dublino.

2014 m. oro uostas aptarnavo 21 712 173 keleivius. Iš jų 1,6 milijono keleivių naudojosi maršrutu į Londono Hitrou oro uostą.

Savo pagrindine baze šį oro uostą naudoja oro kompanijos Aer Lingus, Stobart Air, Air Contractors ir didžiausia Europoje mažų sąnaudų oro linijų bendrovė Ryanair.

Šis Dublino oro uostas aptarnauja tarpžemyninius maršrutus į Šiaurės Ameriką, Afriką ir Viduriniuosius rytus. 2015 m. atidarytas naujas maršrutas į Etiopiją.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oro uosto svetainė
13-oji JAV Konstitucijos pataisa

**Tryliktoji JAV Konstitucijos pataisa** – Jungtinių Amerikos Valstijų Konstitucijos pakeitimas, kuriuo visoje šalyje uždrausta vergija ir priverstinis darbas, kuris, pagal tryliktąją pataisą, gali būti taikomas tik kaip bausmė už padarytą nusikaltimą. 1864 m. balandžio 8 d. šias pataisas priėmė Senatas, o 1865 m. sausio 31 d. joms pritarė ir JAV Atstovų Rūmai. 1865 m. gruodžio 6 dieną pataisą jau buvo ratifikavęs reikiamas skaičius valstijų. 1865 m. gruodžio 18 d. valstybės sekretorius William H. Seward paskelbė apie pataisų priėmimą. Ši pataisa yra viena iš trijų vadinamųjų „Rekonstrukcijos pataisų”, priimtų po JAV pilietinio karo pabaigos.

Iki šios pataisos priėmimo, JAV Konstitucija netiesiogiai protegavo vergiją per tokius straipsnius, kaip Trijų-penktadalių Kompromisas, pagal kurį trys penktadaliai vergų populiacijos buvo atstovaujami Jungtinių Valstijų Atstovų Rūmuose. Nors didelė dalis vergų buvo paskelbti laisvais prezidentui A. Linkolnui paskelbus Emancipacijos deklaraciją, pokariu jų statusas vis dar nebuvo aiškus. Senatas pataisą priėmė 1864 m. birželio 8 d. Po vieno nesėkmingo balsavimo Atstovų Rūmuose, didelių A. Linkolno bei jo administracijos pastangų ir taktinių manevrų, kongresmenai pasekė Senato pavyzdžiu 1865 m. sausio 31 d. Pataisa buvo gana greitai ratifikuota beveik visų šiaurinių valstijų ir pakankamo skaičiaus „rekonstruotų” pietinių valstijų, kas leido galutinai patvirtinti pataisą iki metų pabaigos.

Nors pataisa formaliai uždraudė vergiją visoje šalyje, Juodieji Kodeksai, baltųjų pranašumo šalininkų smurtas ir selektyvus statutų įgyvendinimas lėmė, kad daliai juodaodžių amerikiečių ir toliau buvo taikomas priverstinis darbas, ypač JAV pietuose. Kitaip nei kitos dvi „Rekonstrukcijos pataisos”, tryliktoji pataisa retai buvo naudojama teisės praktikoje, tačiau buvo panaudota uždraudžiant peonažą ir kai kurią rase paremtą diskriminaciją kaip vergijos liekanas. Ši JAV Konstitucijos pataisa taip pat leidžia JAV Kongresui priimti įstatymus, skirtus kovoti su prekyba žmonėmis ir kitomis moderniomis vergijos formomis.
Dagnė Vildžiūnaitė

**Dagnė Vildžiūnaitė** (1981 m. Vilniuje) – kino prodiuserė, kino studijos „Just a Moment“ vadovė.

## Biografija

Dagnė Vildžiūnaitė gimė 1981 metais Vilniuje. Baigusi Vilniaus 9-ąją vidurinę mokyklą (dabar Vilniaus Šv. Kristoforo gimnazija) studijavo psichologiją Vilniaus universitete bei TV ir kino vadybą Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje. 2007 m. kartu su režisieriumi, aktoriumi ir prodiuseriu Mykolu Vildžiūnu įkūrė kino studiją „Just A Moment“, kurioje iki šiol sukurta vienuolika pilnametražių ir trumpametražių vaidybinių ir dokumentinių filmų, sulaukusių nacionalinio ir tarptautinio pripažinimo. Dagnė yra tarptautinių kino kursų Rotterdam Lab 2013, EAVE 2012, Ex-Oriente 2011, EURODOC 2010 absolventė, Lietuvių kino akademijos narė, Varšuvos kino festivalio, kino festivalio „Nepatogus kinas“ žiuri narė.

2015 metais įtakingas kino industrijos leidinys „Screen International“ įvardino Dagnę tarp perspektyviausių pasaulio prodiuserių.

## Filmografija

* „Aš už tave papasakosiu“ (2015 m., dokumentinis, ko-prodiuserė) 
* „Meistras ir Tatjana“ (2014 m., dokumentinis, prodiuserė)
* „Nesamasis laikas“ (2014 m., vaidybinis, prodiuserė)
* „Julija“ (2013 m., dokumentinis, prodiuserė)
* „Igruški“ (2012 m., dokumentinis, prodiuserė)
* „Tėvas“ (2012 m., dokumentinis, prodiuserė)
* „Kaip mes žaidėme revoliuciją“ (2012 m., dokumentinis, prodiuserė)
* „Paskutinė medaus mėnesio diena“ (2011 m., vaidybinis, trumpametražis, prodiuserė)
* „Man klinikinė depresija ir aš siurbiu žolę“ (2010 m., vaidybinis, trumpametražis, prodiuserė)
* „Šarka 2“ (2010 m., dokumentinis, trumpametražis, prodiuserė)
* „Baras“ (2009 m., dokumentinis TV filmas, prodiuserė)

## Šaltiniai

## Nuorodos

* kinfo.lt pokalbis su Dagne Vildžiūnaite
* Dagnė Vildžūnaitė ''imdb.com'' svetainėje
Elena Lukauskienė

**Elena Lukauskienė** (mergaut. pav. **Stankevičiutė**; dar žinoma kaip **Elena Raclauskienė**; 1909 m. sausio 1 d. – 1959 m. kovo 17 d.) – Lietuvos šachmatininkė, pirmoji ir dukart Lietuvos moterų šachmatų čempionė (1938 ir 1949 m.), pirmoji dalyvavusi Pasaulio moterų šachmatų čempionate, Pasaulio tautų teisuolė. 

## Biografija
Ištekėjusi. Pirmas vyras Raclauskas. Antras – Mikas Lukauskas (1911-1996), spaustuvės „Žaibas“ meistras. Gyveno Kaune, Žaliakalnyje.

1944 metų pavasarį kartu su vyru sutiko priimti žydų vaikus – Pesachą ir Chaną Joselevičius (Tėvas Šimonas Joselevičius žuvo likviduojant Kauno getą. Motina Lėja Joselevičienė pateko į Štuthofo koncentracijos stovyklą). Karui pasibaigus, vaikai grįžo pas likusią gyvą motiną.
2006 m. kovo 1 dieną Mikas ir Elena Lukauskai pripažinti Pasaulio Tautų Teisuoliais už 2 vaikų išgelbėjimą.

## Pasiekimai
* 1938 m. Lietuvos moterų šachmatų čempionatas, 1 vieta tarp 7 dalyvių 
* 1939 m. Pasaulio moterų šachmatų čempionatas, Buenos Airės (Argentina): 18 vieta tarp 20 dalyvių (3½ taško iš 19 galimų)
* 1949 m. Lietuvos moterų šachmatų čempionatas, 1 vieta 
* 1950 m. Lietuvos moterų šachmatų čempionatas, 3 vieta 
* 1951 m. Lietuvos moterų šachmatų čempionatas, 3 vieta 
* 1952 m. Lietuvos moterų šachmatų čempionatas, 3 vieta

## Šaltiniai