Ypatingasis būrys

**Ypatingasis būrys** – vokiečių saugumo policijos ir saugumo tarnybos (SD) Vilniaus Ypatingasis būrys, kurio daugumą sudarė lietuvių tautybės savanoriai. Būrys įsteigtas 1941 m. liepos pradžioje Vilniuje ir veikė Lietuvoje iki 1944 m. liepos. Būrys vykdė persekiojimus ir masinius sušaudymus Vilniuje ir Vilniaus krašte nacių Vokietijos okupacijos metais Lietuvoje (1941–1944 m.). Pagrindinėmis būrio aukomis buvo Vilniaus geto žydai, sušaudyti masinėse žudynėse Paneriuose, ir kitos Vilniaus krašto žydų bendruomenės.

1944 m. liepos pradžioje Ypatingasis būrys perkeltas į IX fortą Kaune. Vėliau išvyko į Tilžę, iš kur traukiniu pervežtas į Štuthofo koncentracijos stovyklą. Iš Štuthofo būrys transportavo 1200 žydų tautybės gyventojus į Torunę, kur išbuvo laikinoje stovykloje iki 1945 m. balandžio pradžios. Artėjant sovietų fronto linijai, būrio nariai ėmėsi žydų kolonos varymo iš Torunės į Brombergą. Konvojavimas nutrauktas dėl priartėjusių karo veiksmų. Būrio vadovybei pasišalinus, likę junginio nariai išsilakstė.

Būrys įsteigtas vokiškų SS ypatingųjų būrių pavyzdžiu (*[[SS Sonderkommando]]*), kurie priklausė sukarintų operatyvinių grupių (*[[Einsatzgruppen]]*) būriams (*[[SS Einsatzkommando]]*).

## Pavadinimas

Oficialiuose vokiškuose dokumentuose Ypatingasis būrys vadintas *Sonderkommando der Sipo und SD*, taip pat sutrumpinant kaip *Sonderkommando Wilna*.

Vietiniai Panerių lenkų gyventojai Ypatingojo būrio narius dažnai vadino „šauliais“ (*szaulisi*) arba „Panerių šauliais“ (*strzelcy ponarscy*). Šiuos terminus taip pat vartojo žudynių liudininkas ir „Panerių dienoraščių“ autorius Kazimieras Sakovičius. Jie perimti ir vartoti lenkų kalba rašytuose leidiniuose ir spaudoje.

Sovietinio laikotarpio istoriniuose darbuose būrys vadintas Vilniaus „zonderkomanda“, sulietuvinant vokiškąjį *Sonderkommando* terminą. Niurnbergo tribunolo liudijimuose būrys taip pat vadintas Vilniaus „zonderkomanda“. Šiuolaikinėje lietuvių ir užsienio istoriografijoje vartojamas oficialus vokiškas būrio pavadinimas, jis dažnai lydimas ir pakeičiamas lietuvišku „Ypatingojo būrio“ pavadinimu.

## Būrio organizavimas

1941 m. liepos pradžioje Vilniuje dislokuoto vokiečių 9–ojo operatyvinio būrio pareigūnai organizavo ir įsteigė Ypatingąjį būrį. Jis buvo suformuotas iš lietuvių pagalbinės (rezervinės) policijos būrio ir kitų savanorių. Nuo pat įkūrimo pradžios būrys buvo pavaldus vokiečių 9–ojo ir vėliau jį Vilniuje pakeitusio 3/A operatyvinio būrio vadovybei. Dokumentų apie būrio ištakas ir įkūrimą išliko mažai, daugiausiai remiamasi vokiečių oficialiomis ataskaitomis ir būrio narių duotais liudijimais po karo.

### Lietuvių pagalbinės policijos būrys

Sovietų pajėgoms atsitraukus iš Vilniaus, 1941 m. birželio pabaigoje ar liepos pradžioje apie 30 savanorių vyrų grupė įsikūrė buvusiame rezervinės policijos pastate Klaipėdos g., Vilniuje. Susibūrę savanoriai ruošėsi atlikti pagalbinės (rezervinės) policijos funkcijas mieste. Tuo metu būriui priklausė Konstantinas Čičelis, Vladas Kliukas, Vincas Sausaitis, taip pat Vilniaus 1-osios amatų mokyklos mokiniai.

Po pirmojo susitikimo Klaipėdos g. būrys persikėlė į Vilniaus miesto ir srities piliečių komiteto vidaus reikalų žinybos būstinę prie Katedros aikštės (Magdalenos g. 2, dabar Šventaragio g.). Šiai žinybai vadovavo Kostas Kalendra. Viena iš komiteto užduočių numatė organizuoti lietuvių policijos ir saugumo būrius Vilniuje.

### Ypatingojo būrio įsteigimas

1941 m. liepos pradžioje būrio nariams įsikūrus Šventaragio g., prie jo prisijungė daugiau savanorių, tarp kurių buvo jaun. leit. Mečislovas Butkus, priimtas leit. Juozo Šidlausko. Įsikūręs Šventaragio g., būrys vis dar buvo įprasta pagalbinės (rezervinės) policijos formuotė, atlikusi įvairias sargybos funkcijas mieste.

Praėjus maždaug savaitei po persikėlimo į Šventaragio g., 1941 m. liepos pradžioje būrio nariams pranešta, kad iš jų ir kitų dalyvių yra formuojamas naujas būrys, kuris vėliau buvo pavadintas Vilniaus Ypatinguoju būriu.  Anot M. Butkaus ir kitų narių parodymų, vadovaujančius vaidmenis organizuojant naują būrį atliko leit. Juozas Šidlauskas ir jo pavaduotojais įvardinti leit. Balys Norvaiša ir leit. Balys Lukošius. J. Šidlausko glaudus bendradarbiavimas su vokiečių pareigūnais minimas ir kitų būrio narių liudijimuose. Pats M. Butkus tapo aktyviu būrio organizatoriumi.

Ypatingojo būrio įsteigimą organizavo Alfredo Filberto (*Alfred Filbert*) vadovaujami vokiečių 9–ojo operatyvinio būrio pareigūnai. 1941 m. liepą būrys buvo tiesiogiai pavaldus vokiečių 9–ojo, o nuo 1941 m. liepos pabaigos – vokiečių 3–iojo operatyvinio būrio pareigūnams. 

Faktiniu Ypatingojo būrio viršininku tapo vokiečių 9–ojo operatyvinio būrio pareigūnas,  SS oberšturmbanfiureris Francas Šaušiucas (*Franz Schauschütz*), o nuo liepos pabaigos – SS oberšarfiureris Horstas Švainbergeris (*Horst Schweinberger*). Liepos pradžioje A. Filbertas savo pavaldinį F. Šaušiucą paskyrė organizuoti žmonių sušaudymus už Vilniaus miesto ribų ir organizuoti Ypatingojo būrio vykdomas žudynes Paneriuose. 

Iki 1941 m. liepos 23 d. 9–asis operatyvinis būrys perkeltas į Baltarusijos teritoriją. Vilniuje trumpam liko tik F. Šaušiucas su mažu padaliniu. 9–ąjį operatyvinį būrį Vilniuje pakeitė čia dislokuotas 3/A operatyvinio būrio padalinys, vokiškai žinomas kaip „Teilkommando 3/A“. Jam vadovavo SS oberšturmfiureris Erichas Vilis Volfas (*Erich Willi Wolf*).

### Vilniaus g. būstinė

Liepą arba rugpjūtį Ypatingasis būrys įsikūrė Vilniaus g. 12 pastato antrame aukšte. Į pastatą prie Katedros aikštės būrio nariai rinkdavosi tik rytais, Vilniaus g. tapo jų nuolatine būstine. Nors dauguma savanorių turėjo butus mieste, jie taip pat galėjo apsigyventi būstinės patalpose. Jiems buvo organizuota valgykla pastate, esančiame priešais būstinę. Už tarnybą buvo mokama keliasdešimt markių ir maisto produktais. Savanoriams buvo išduoti rusiški šautuvai.

Dokumentuose Ypatingojo būrio pavadinimas (vok. *Sonderkommando Wilna*) pirmą kartą paminėtas liepos 15 d. Dokumente minimas 3000 šovinių išdavimas būrio reikmėms. Nurodyta, kad už šovinių paėmimą liepos 15 d. buvo atsakingas vienas iš pirmųjų būrio organizatorių – M. Butkus. Panašūs šovinių išdavimai rusiškiems šautuvams fiksuoti ir liepos 11 bei 12 d. (išduota po 3000 šovinius). Tuo metu jie buvo išduoti būrio nariams Juozui Šidlauskui ir Baliui Lukošiui. Pats Ypatingojo būrio pavadinimas nėra minimas liepos 11 ir 12 d. dokumentuose.

## Pavaldumas vokiečių saugumo policijai ir saugumo tarnybai (SD)

Ypatingasis būrys buvo organizuotas ir tiesiogiai pavaldus vokiečių saugumo policijos ir saugumo tarnybos (SD) vado įstaigos skyriui Vilniuje.

Vilniaus vokiečių saugumo policijos ir SD skyrius (vok. *Aussendienstelle Sipo und SD Wilna*) buvo pavaldus centriniam vokiečių okupuotos Lietuvos Saugumo policijos ir SD centrui Kaune. Vilniaus vokiečių saugumo policijos ir SD struktūrą sudarė už įvairias veiklos sritis atsakingi skyriai (departamentai). Ketvirtasis Saugumo policijos ir SD skyrius (gestapas) buvo atsakingas už kovą prieš vadinamuosius Trečiojo Reicho priešus. Šio skyriaus pareigūnai buvo atsakingi už žydų ir kitų tautybių žmonių persekiojimą ir naikinimą.

Nuo 1941 m. rugpjūčio iki 1941 m. spalio pradžios Vilniaus Saugumo policijos ir SD skyriui vadovavo SS oberšturmfiureris Erichas Vilis Volfas (*Erich Willi Wolff*), o nuo 1941 m. spalio iki 1943 m. vasario – Hainrichas Gertas (*Heinrich Hermann Gerth*; nuo 1942 m. – unteršturmfiureris). Nuo 1943 m. vasario iki 1943 m. gruodžio šios struktūros vadovo pareigas ėjo SS oberšturmfiureris Rudolfas Noigebaueris (*Rudolf Neugebauer*), jo pavaduotoju buvo SS unteršturmfiureris Herbertas Arltas (*Herbert Arlt*). 

Saugumo policijos ir SD skyriaus vadovai ir kiti šios struktūros pareigūnai aktyviai dalyvavo organizuojant ir vykdant žydų tautybės ir kitų Lietuvos gyventojų žudynes Vilniuje ir Vilniaus krašte. E. Volfas duodavo nurodymus Ypatingajam būriui ir pats kelis kartus dalyvavo vykdant žudynėse Paneriuose 1941 m. 

1941 m. spalį Ypatingojo būrio viršininku buvo paskirtas SS pareigūnas Martinas Vaisas (*Martin Weiss*), kuris tuo metu tarnavo Saugumo policijai ir SD įstaigos ketvirtajame skyriuje. 1943 m. pabaigoje jis iš Ypatingojo būrio viršininko pareigų paskirtas vadovauti moterų stovyklai Rasų gatvėje. Žinoma, kad M. Vaisas aktyviai dalyvavo žudynėse Paneriuose, dažnai asmeniškai sušaudydavo sužeistuosius.

## Pirmieji būrio nariai

Iš pradžių Ypatingąjį būrį organizavo ir jam vadovavo Lietuvos kariuomenės jaun. leitenantas Petras Jakubka, atsargos jaun. leitenantas M. Butkus ir pėstininkų atsargos leitenantas J. Šidlauskas. Taip pat tarp pirmųjų šios grupės narių buvo atsargos jaun. leitenantas Vladas Mackevičius (kartais žinomas kaip Mockevičius), Konstantinas Čičelis, Vladas Korsakas, Vladas Kliukas, Juozas Vėlyvis, Stasys Grikštas, Vincas Sausaitis, Juozas Mekišius, Jonas Dolgovas. K. Čičelis ir V. Kliukas prisijungė prie būrio Klaipėdos gatvės pastate. Tuo metu K. Čičelis, kaip ir V. Kliukas, dirbo studentų bendrabučio Tauro gatvėje sargybiniu. Apie pagalbinio policijos būrį jis sužinojo iš bendrabučio studentų. Atvykęs į jų būstinę, K. Čičelis nurodė atpažinęs kai kuriuos studentus trisdešimties asmenų būryje, tarp jų ir V. Mackevičių. Būriui persikėlus prie Katedros aikštės, K. Čičelis susipažino su būrio organizatoriais M. Butkumi ir J. Šidlausku.

Pasak buvusio būrio nario M. Butkaus parodymų, pirminio pagalbinės policijos būrio daugumą sudarė “jauni vaikinai, nuo aštuoniolikos ir daugiau metų: studentai, moksleiviai, amatų mokyklos mokiniai ir kiti asmenys.” Iš šių narių M. Butkus įvardino Vytenį Čiurlionį, Joną ir Vytautą Neverauskus ir Kaukorių (vardas nenurodytas). Pasak M. Butkaus, visi jo minėti nariai būryje išbuvo vos vieną mėnesį ir vėliau iš jo pasišalino. 

Po karo LTSR teisėsaugos surinktuose Ypatingojo būrio narių parodymuose patvirtinta, kad 1941 m. vasarą būrio veikloje dalyvavo 1-osios amatų mokyklos moksleiviai. Parodymuose paminėti mokiniai Vladas Paulaitis, J. Krasauskas, Vladas Stavaras. 2016 m. ištraukos iš V. Paulaičio parodymų publikuotos. Jose jis nurodė, kad prieš įstodamas į būrį tikėjosi užsidirbti, nes tuo metu būrio nariai rinkdavo ir registruodavo iš žydų atimtus vertingus daiktus ir, tikėtina, kai kuriais atvejais juos pasisavindavo. Įstojusiam į junginį V. Paulaičiui išduotas Ypatingojo būrio pažymėjimas. Būryje jis sutiko V. Stavarą ir kitus 1-osios amatų mokyklos mokinius. Nors iš pradžių nebuvo apginkluoti, vėliau jiems išduoti rusiški šautuvai. 1941 m. liepos ir rugpjūčio mėnesiais, priklausydami būriui, vykdė suimtųjų žydų kolonų varymą iš Lukiškių kalėjimo į Panerius sušaudymams. Vieną koloną sudarydavo keli šimtai žmonių. Mokiniai vykdydavo žydų varymą ir priežiūrą, bet sušaudymuose jiems dalyvauti neleista (anot V. Paulaičio). V. Paulaitis ir kiti mokiniai būryje išbuvo maždaug vieną mėnesį.

## Uniforma ir įstojimo formalumai

Iš pradžių būrio nariai uniformos neturėjo, jiems buvo išduodami antspauduoti balti raiščiai. Dalis junginio narių vilkėdavo Lietuvos kariuomenės uniformas, kiti – paprastus civilių rūbus. 1942 m. būrio būstinei persikėlus į Gedimino g. 36, būriui išduotos nacistinės Vokietijos SD uniformos su svastikos ženklais ir kaukolėmis ant kepurių.

Įstojimo į būrį procesas kito ir pradžioje jo dalyviai nebuvo prašomi pasirašyti jokių oficialių pasižadėjimų. Vėliau tai tapo privaloma, junginio nariai būrio veiklą turėjo laikyti paslaptyje. Pateikusiems įstojimo į būrį anketas buvo išduodamas oficialus pažymėjimas, suteikiantis teisę nešioti ginklą. Po to buvo išduodamas į pasą panašus dokumentas, kurio viršutinėje dalyje buvo Vyčio herbas ir tarnybinis nario numeris (registruotas kartotekoje). Dokumento vidinėje dalyje – nario vardas, pavardė, gimimo vieta ir nuotrauka su Ypatingojo būrio vado parašu. Vėliau šis dokumentas buvo pakeistas vokišku variantu: Vyčio vietoje atsirado nacių erelis su svastika, Ypatingasis būrys dokumente pakeistas vokišku *Sonderkommando* terminu. Naujame dokumente nurodyta, kad *Sonderkommando* nariui suteikiama teisė bet kuriuo paros metu vaikščioti mieste.

## Būrio veikla

1941 m. liepos pirmoje pusėje būrio nariai pradėjo vykdyti masinius žydų suėmimus ir persekiojimus Vilniuje. Didžioji dalis suimtųjų kalinti Lukiškių kalėjime, iš kurio jie buvo konvojuojami į Panerių „bazę“ sušaudymams. 1941 m. liepos 23 d. būrio vadu paskirtas Juozas Šidlauskas. Tikėtina, kad tuo metu būryje buvo apie 100 narių. Vėliau narių skaičius sumažėjo ir 1941 m. pabaigoje siekė apie 50 žmonių.

Be masinių žudynių Paneriuose, Ypatingasis būrys įvykdė žydų tautybės gyventojų sušaudymus ir kitose dabartinės Lietuvos ir Baltarusijos vietovėse. Būrio nariai įvykdė sušaudymus Nemenčinėje (nužudyti 403 žmonės), Naujojoje Vilnioje (1159 žm.), Jašiūnuose (575 žm.), Eišiškėse (3446 žm.), Trakuose (1146 žm.), Semeliškėse (962 žm.), Švenčionyse (3726 žm.). 1941 m. nuo rugsėjo 1 d. iki lapkričio 25 d. Paneriuose sušaudė 18 898 žmones, kituose Vilniaus regiono rajonuose – 13 501 žmogų. Būrys dalyvavo Vilniaus krašto getų gyventojų naikinimuose, tarp kurių buvo Salų, Smurgainių, Ašmenos, Mikailiškių, Svierių, Švenčionių, Astravo ir Vidžių getų bendruomenės.

1942 m. gegužę būrio nariai dalyvavo Švenčionių apskrities gyventojų sušaudymų įvykdyme. Didžioji šių žudynių aukų dalis buvo lenkų civiliai gyventojai (nuo 400 iki 500 žmonių).

## Būrio sudėtis

### Dydis

Tikėtina, kad būrio veiklos pradžioje jį sudarė apie 100 ar daugiau savanorių. Nors dauguma oficialių dokumentų susijusių su būrio veikla buvo sunaikinta, išliko trys atskiri Ypatingojo būrio narių sąrašai. Pirmasis sąrašas, sudarytas 1941 m. lapkritį, mini 48 būrio narius, kurie norėjo įsigyti malkų kūrenimui. Šiame sąraše nurodyti narių vardai, pavardės, namų adresai, jų šeimyninė padėtis ir šeimos narių skaičius. Antrasis sąrašas datuotas 1942 m. liepos 1 d., jame įrašyti 43 narių vardai. Šių sąrašų palyginimas rodo, kad 31 nario vardai yra įtraukti į abu sąrašus. Trečiasis nedatuotas būrio narių sąrašas buvo sudarytas vokiečių kalba ir greičiausiai vėlesnis nei pirmieji du (tikėtina, sudarytas 1944 m.). Vardų palyginimas su pirmuoju sąrašu rodo, kad būryje buvo 17 narių, įtrauktų į pirmąjį 1941 m. sąrašą.

Didžiausia būrio sudėties kaita vyko jo pradinės veiklos laikotarpiu nuo 1941 m. liepos iki rugsėjo. Dėl periodinės narių kaitos, bendras būriui priklausančių vyrų skaičius galėjo siekti nuo poros iki kelių šimtų asmenų. Remiantis liudininkų ir buvusių narių parodymais, nustatyta, kad narių skaičius nusistovėjo 1941 m. rudenį ir siekė apie 50 narių.

### Tautinė sudėtis

Būrio daugumą sudarė lietuvių tautybės savanoriai. Visi žinomi būrio vadai ir jų pavaduotojai buvo lietuvių karininkai ir puskarininkiai. Būrio veikloje taip pat dalyvavo lenkai, rusai ir baltarusiai. Žinomų keturių lenkų tautybės narių vardai ir pavardės buvo sulietuvintos oficialiuose būrio dokumentuose: lenkų tautybės nariais buvo Vladas Butkūnas (lenk. Władysław Butkun), Viktoras Galvanauskas (lenk. Wiktor Gilwiński), Jonas Barkauskas (lenk. Jan Borkowski) ir Juozas Mekišius (lenk. Józef Miakisz). 

Rusų ir baltarusių narių vardai sulietuvinti nebuvo. Tarp jų buvo Jonas Dolgovas, Ivan Favorov, Sergej Kiseliov, Michail Nikitin, Kiril Pavlovskij, Ivan Sergutin, Isak Zaicev, Aleksej Zaicev, Anatolij Žukov. Rusų tautybės būrio narių skaičius padidėjo 1943–1944 m., kada į jo sudėtį buvo įtraukti su Rytų frontu atsitraukiantys ir su vokiečių pareigūnais bendradarbiavę rusų pagalbinės policijos nariai. Dauguma jų pasitraukė į Vilnių iš Briansko srities. Jais buvo Ivan Favorov, Sergej Kiseliov, Michail Nikitin, Isak Zaicev ir jo sūnus Aleksej Zaicev.

### Kariniai laipsniai

Aukščiausi kariniai laipsniai Ypatingajame būryje priklausė iki tol Lietuvos kariuomenėje karininkų laipsnius įgijusiems nariams. Jais buvo karininkai Mečys Butkus, Petras Jakubka, Vladas Mackevičius (Mockevičius), Balys Norvaiša, Balys Lukošius (Lukoševičius) ir Juozas Šidlauskas. 

Jau Ypatingojo būrio sudėtyje puskarininkio laipsnį užsitarnavo Juozas Arlauskas, Antanas Granickas, Julius Ivinskis, Stasys Livčinas, Justas Martišius, Zigmas Sinkevičius (Sinkiavičius). Ypatingojo būrio sudėtyje jaunesniojo puskarininkio laipsnį užsitarnavo Stasys Barisevičius, Vladas Dervojedaitis, Leonas Pažūsis, Klemensas Razutis; grandinio – Justas Paukštys. Ypatingojo būrio sudėtyje viršilos laipsnį įgijo Jonas Tumas ir Stasys Zalepūga (Zalepūgas).

### Vadai

Pirmaisiais būrio organizatoriais (kartais vadinami vadais) yra laikomi karininkai Petras Jakubka ir Mešislovas Butkus. 1941 m. liepą oficialiu Ypatingojo būrio vadu paskirtas Juozas Šidlauskas. Jis iš šių pareigų atleistas 1941 m. lapkritį. Lapkritį į būrio vado pareigas paskirtas Balys Norvaiša, jo pavaduotoju – Balys Lukošius. 

1942 m. pabaigoje B. Norvaiša ir B. Lukošius paliko Ypatingąjį būrį ir perėjo tarnauti į lietuvių savisaugos dalių tarnybą: 1942 m. gruodžio 1 d. B. Norvaiša ir B. Lukošius priimti į tarnybą būrio vadais 11-ajame batalione. 1942 m. pabaigoje  Ypatingojo būrio vadu paskirtas viršila Jonas Tumas.

### Kiti būrio tarnautojai

Etatinius būrio tarnautojus, kurie tiesiogiai nedalyvavo persekiojimuose ir žudynėse, sudarė nedidelis asmenų skaičius, įdarbintų būrio raštinėje ir valgykloje. Būrio ūkvedžio ir raštininko pareigas ėjo Stasys Zalepūga (Stasys Zalepūgas). Jis buvo atsakingas už maisto, alkoholio ir kitų produktų tiekimą ir paskirstymą būrio nariams, taip pat už jų atlyginimų išmokėjimą.

Raštinėje būdavo įdarbinamos moterys. Būrio valgyklos kulinare įdarbinta Marcijona Bžozovskytė sutiko ir perėjo dirbti į būrio raštinę. Šiose pareigose M. Bžozovskytė dirbo su žydų pavardžių sąrašais, kuriuos jai duodavo B. Norvaiša. Žydų asmeninius duomenis M. Bžozovskytė perrašinėdavo ant atskirų kortelių. Pasak jos, po šimto kortelių užpildymo ji iš šio darbo išėjo.

1942–1944 m. būrio telefonų ryšius prižiūrėjo Povilas Untulis (g. 1927 m.). Jis taip pat atliko vertėjo pareigas. P. Untulio tėvas Jonas Untulis aktyviai dalyvavo persekiojimuose ir žudynėse. J. Untulis atleistas iš būrio 1942 m. dėl girtuokliavimo.

## Pokaris

Po Antrojo pasaulinio karo Lietuvos TSR and komunistinės Lenkijos teisėsaugos institucijos pradėjo buvusių Ypatingojo būrio narių baudžiamuosius persekiojimus. Įvairiomis bausmėmis nubausti ne mažiau nei 27 buvę Ypatingojo būrio nariai. Kiti 1944–1945 m. pasitraukė į Vokietiją ir vėliau emigravo į kitas šalis.

### Emigracija ir slapstymasis

1945 m. būrio vadas ltn. J. Šidlauskas pasitraukė į Vokietiją, bet jo tolesnis likimas iki šiol nėra žinomas. Būrio vadas ltn. B. Norvaiša ir jo pavaduotojas ltn. B. Lukošius karo metu taip pat išvyko į Vokietiją ir kuriam laikui apsistojo JAV Vokietijos okupacinėje zonoje. Apie 1950 m. B. Lukošius emigravo į JAV, o 1998 m. grįžo gyventi į Lietuvą, teistas nebuvo. Tikėtina, kad B. Norvaiša iš Vokietijos emigravo į JAV ir vėliau apsigyveno Australijoje. Po pradėtų tyrimų JAV ir Australijoje, vietinėms teisėsaugos institucijoms nepavyko nustatyti B. Norvaišos gyvenamosios vietos.

Būrio organizatoriai, jaun. karininkai Petras Jakubka (Petras Jokubka; 1915–2015) ir Vladas Mackevičius (Vladas Mockevičius; 1916–2002), emigravo į JAV. Būrio eilinis Dionizas Golcas (1906–1976) su žmona apsigyveno Bostono mieste. JAV teisėsaugos institucijų domėjimasis jo veikla pradėtas jam jau mirus. Į JAV taip pat emigravo eilinis Romualdas Urbonas (g. 1923 m.).

Po karo į Jungtinę Karalystę emigravo būrio eliniai Juozas Vėlyvis (1920–1961) ir Aleksas Barauskas (1901–1980). J. Vėlyvis apsigyveno ir mirė Kitlio mieste Anglijoje, A. Barauskas gyveno Bradforde. Teisti nebuvo.

Australijoje apsigyveno būrio viršila Juozas Arlauskas (1906–1985), eiliniai Vladas Kliukas (1923–1987), Vincas Kundrotas (1909–1962), jaun. puskarininkis Leonas Pažūsis (1919–1994), eilinis Alfonsas Šilininkas (1910–1952). 1979 m. australų teisėsauga pradėjo tyrimus dėl J. Arlausko ir L. Pažūsio veiklos Ypatingajame būryje. Devintajame dešimtmetyje šį tyrimą tęsė australų Specialiųjų tyrimų skyriaus (angl. *Special Investigation Unit*) pareigūnai. Jie nustatė ir patvirtino, kad L. Pažūsis būrio veikloje dalyvavo nuo 1941 m. liepos. 1992 m. L. Pažūsio baudžiamasis persekiojimas pradėtas nebuvo dėl liudytojų trūkumo, kurie tuo metu jau buvo mirę.

Būrio jaun. puskarininkis Vladas (Vladislovas) Dervojedaitis (1907–1984) ir jo žmona rašytoja Elena Iešmantaitė-Dervojedaitienė („Baltijos Žuvėdra“) išvyko ir apsigyveno Venesueloje. Į Venesuelą po gyvenimo JAV Vokietijos okupacinėje zonoje taip pat emigravo eilinis Julius (Julijonas) Ožinskas (1913–1995) su žmona Aleksandra. Vėliau J. Ožinskas, žinomas kaip *Julian Ozinski*, apsigyveno Kalifornijoje, JAV; 1995 m. mirė San Diego mieste.  Venesueloje taip pat gyveno eilinis Vladas Slušnys (g. 1890 m.).

Eilinis Adomas Kuršys (g. 1923 m.) liko gyventi Vokietijos Federacinėje Respublikoje. Eilinis Juozas Subačius (g. 1910 m.) – Gdanske, Lenkijoje.

Dalies per karą pasitraukusiųjų į Vokietiją likimas nėra žinomas. Tarp jų jaun. puskarininkis Stasys Barisevičius (g. 1916 m.), eiliniai Stasys Čeponis (g. 1920 m.), Ivan Favorov (g. 1909 m.), Vincas Leikūnas (g. 1915 m.), Vladas Lenkauskas (Lankauskas) (g. 1905 m.), Ivan Sergutin (g. 1915–1916 m.), puskarininkis Zigmas Sinkevičius (g. 1904 m.), eilinis Jonas Valteris (g. 1903 arba 1905 m.).

### Teisminiai procesai

LTSR ir komunistinės Lenkijos teisėsauga nuteisė 27 asmenis už dalyvavimą Panerių žudynėse ir Ypatingojo būrio veikloje. Iš istorikų nurodomų 27 nuteistųjų, dalis tarnavo 1–ojo lietuvių policijos bataliono kariais ir šiuo metu nebėra įvardinami Ypatingojo būrio nariais.

Sovietų teisėsauga mirties bausmes įvykdė 13 nuteistųjų; 10 nuteistųjų skirtos įvairios laisvės atėmimo bausmės. Lenkijoje nuteisti 4 buvę Ypatingojo būrio nariai: Vladas Butkūnas (lenk. Władysław Butkun), Viktoras Galvanauskas (lenk. Wiktor Gilwiński), Jonas Barkauskas (lenk. Jan Borkowski) ir Juozas Mekišius (lenk. Józef Miakisz). 

Buvusius Ypatingojo būrio narių paieškai LTSR MGB pasitelkė savo agentę žinomą „Irenos“ slapyvardžiu. Ji vokiečių okupacijos metais dirbo Ypatingojo būrio valgykloje padavėja.

Pirmasis nuosprendis už dalyvavimą Ypatingojo būrio veikloje skirta Bronislovui Želviui. Raudonajai armijai įžengus į Lietuvos teritoriją, B. Želvys suimtas NKVD agentų 1944 m. liepos pabaigoje. Iš pradžių B. Želviui pateikti kaltinimai pagal RTFSR baudžiamojo kodekso 58 straipsnio pirmąją dalį, bet vėliau pakeisti SSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo 1943 m. balandžio 19 d. nutarimu Nr. 39. 1944 m. rugsėjo 27 d. 3–iojo Baltarusijos fronto karinis tribunolas pripažino B. Želvį kaltu ir skyrė jam mirties bausmę sušaudant. Bausmė įvykdyta 1945 m. sausio 22 d. LSSR NKGB vidaus kalėjime Vilniuje.

1945 m. sausį Vilniuje įvyko SSRS Aukščiausiojo Teismo Karinės kolegijos išvažiuojamosios sesijos organizuotas teisminis procesas prieš 12 įtariamųjų, suimtų SSRS teisėsaugos organų 1944 m. rudenį ir žiemą. 10 iš 12 kaltinamųjų pateikti įtarimai dėl dalyvavimo vykdant Panerių žudynes. 1945 m. sausio 29 d. 8 asmenims skirta mirties bausmė sušaudant: jais buvo Jonas Oželis-Kazlauskas, Augustas Juozas, Juozas Macys (Mačys), Stasys Ukrinas, Mikas Bogotkevičius, Povilas Vaitulionis, Jonas Dvilaitis (Dvilainis), Vladas Mandeika. Dar 2 nuteistieji, Vytautas Žemaitis ir Juozas Svirskis, pripažinti kaltais, jiems skirtos 20 metų termino sunkiųjų darbų bausmės. Pasak publikuotų J. Oželio-Kazlausko parodymų, Juozas Augustas, Mikas Bogotkevičius, Juozas Mačys, Juozas Svirskis, Stasys Ukrinas, Povilas Vaitulionis priklausė „savisaugos“ dalinių baudžiamajam batalionui, t. y. buvo 1–ojo policijos bataliono kariais.

1945 m. spalio 3 d. sovietų teisėsauga mirties bausme nuteisė Ypatingojo būrio narį, puskarininkį Antaną Granicką (bausmė įvykdyta 1946 m. vasario 21 d.). 1951 m. rugpjūčio 29 d. mirties bausme nuteistas kitas būrio narys, puskarininkis Stasys Livčinas (g. 1912 m.; bausmė įvykdyta 1951 m. gruodžio 4 d. Vilniuje). 1951 m. spalio 27 d. mirties bausme nuteistas būrio narys Jonas Germanavičius (g. 1912 m.; bausmė įvykdyta 1952 m. balandžio 14 d.). 

Paskutinis LTSR nuteistas Ypatingojo būrio narys buvo Vincas Sausaitis. Jis LTSR Aukščiausiojo teismo baudžiamųjų bylų kolegijos 1978 m. vasario 16 d. nuteistas mirties bausme – sušaudyti. Mirties bausmė įvykdyta 1978 m. balandžio 27 d. Minske.

### Žuvę

Dalis Ypatingojo būrio narių žuvo karo ir pirmaisiais pokario metais. 

1942–1943 m. žiemą Ypatingojo būrio grandinis Justas Paukštys nušautas prie Vilniaus žydų geto. 1943 m. būrio puskarininkis Julius Ivinskis (g. apie 1900 m.) atsitiktinai nusišovė iš pistoleto (kitų šaltinių duomenimis – nusižudė sąmoningai). 1943 m. būrio eilinis Stasys Grikštas (g. apie 1920 m.) nušautas Vilniaus geto sargybinio. Būrio eilinis Juozas Gigaška (g. 1906 m.) mobilizuotas į Raudonąją armiją 1944 m., žuvo prie Berlyno 1945 m.

Buvę būrio eiliniai Hubertas Dieninis (g. 1921 m.) ir Jonas Jakštas (g. 1909 m.) prisijungė prie Lietuvos partizanų judėjimo. 1946 m. H. Dieninis nukautas kaip „Vytauto“ apygardos partizanas „Šarūnas“ Ignalinos rajone. 1952 m. spalio 11 d. Butiškių kaime J. Jakštas nukautas kaip „Didžiosios Kovos“ apygardos „Erelio“ būrio partizanas „Pikuolis“.

1946 m. buvęs būrio viršila Vytautas Svetikas (g. 1946 m.) žuvo autoavarijoje. 1952 m. (ar 1950 m.) buvęs būrio narys Vaclovas Laniauskas (g. 1917 m.) nušautas lietuvių partizanų.

## Šiuolaikiniai tyrimai

### Publikuoti narių sąrašai

Pirmasis 108 Ypatingojo būrio narių sąrašas publikuotas 1993 m. lenkų autorės H. Pasierbskos istoriniame darbe apie Panerių žudynes (antrasis papildytas leidimas – 2005 m.). 2008 m. pirmoje mokslinėje monografijoje skirtoje Panerių žudynėms lenkų istorikė M. Tomkiewicz publikavo pirminiuose šaltiniuose aptiktus dalinius būrio narių sąrašus ir 1966 m. Panerių memorialo darbuotojų sudarytą 97 būrio narių sąrašą

2019 m. išleistas A. Bubnio parengtas biografinis sąrašas, kuriame nurodyti už Panerių žudynes atsakingi asmenys. Jį sudaro 17 vokiečių saugumo policijos ir saugumo tarnybos (SD) pareigūnai ir 84 Ypatingojo būrio nariai. Leidinys išleistas lietuvių, lenkų ir anglų kalbomis LGGRTC populiarios istorijos leidinių serijoje. Pasak A. Bubnio, šio sąrašo paskelbimą paskatino užsienyje ir Lietuvoje išsakyta kritika lietuvių tyrėjų atžvilgiu dėl tokio pobūdžio sąrašų stokos. A. Bubnys patvirtino, kad sąrašas yra dalinis; tikėtina, kad 1941 m. vasarą, netrukus po būrio įsteigimo, jį sudarė apie 150 narių. Anot A. Bubnio, publikuotas sąrašas įtraukia tuos narius, dėl kurių priklausomybės šiam būriui nėra likę abejonių.

## Pastabos

## Šaltiniai

## Bibliografija

### Archyvai
* 
* 
* 

### Disertacijos
* 

### Dienoraščiai ir atsiminimai
* 
* 
* 
* 
* 

### Istoriniai darbai
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

### Vaizdo įrašai
* Konferencijos „1941 metų birželis“ Lietuvos Respublikos Seime vaizdo įrašas (M. Šikšniano pranešimas apie Ypatingąjį būrį, (3:45))
* Lietuvos istorijos instituto vaizdo įrašas: knygos „Nusikaltimų pėdsakai neišnyksta: masinės žudynės Panerių miške 1941–1944 metais“ pristatymas, 2022 m. kovo 11 d.
* A. Bubnys, Vokiečių saugumo policijos ir SD Vilniaus ypatingasis būrys 1941–1944 m., su Ilya Lempertu, Vilniaus viešoji žydų biblioteka