open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Loginis elementas

**Loginis elementas** () – elektroninė schema, atliekanti Būlio algebros operaciją. Tariama, kad galimos tik dvi loginio elemento įėjimo ir išėjimo įtampų reikšmės: loginio nulio (pavyzdžiui, mažiau nei 0,4 V) arba loginio vieneto (pavyzdžiui, daugiau nei 2,4 V). Intervalas tarp 0,4 ir 2,4 įtampų reikalingas patikimam darbui užtikrinti. Loginio elemento samprata leidžia kurti kompiuterių ir kitas panašias schemas nesigilinant į elektronikai specifines detales. Tie patys elementai prireikus gali būti realizuojami tiek naudojant reles ar radijo lempas, tiek ir tranzistorius ar šiuolaikines mikroschemas.

## Pagrindiniai elementų tipai

Teoriškai įmanomi 16 vien tik du įėjimus turinčių loginių elementų, tačiau dauguma jų kaipo tokie nėra gaminami ir prireikus sukuriami pagal žinomas schemas sujungiant labiau paplitusius elementus.

## Paprasčiausi aritmetiniai veiksmai

Iš keturių elementų (du IR, vienas ARBA ir vienas NE) jau galima surinkti sudėties veiksmą atliekančią schemą. Schema sudeda vienženklius dvejetainius skaičius, gaudama dviženklį atsakymą pagal lentelę

Matyti, jog pirmasis skaitmuo tampa lygus vienetui tik sudedant du vienetus, taigi jo reikšmė yra (A **IR** B). Skaitmens reikšmę skaičiuoja elementas IR. Antrąjį skaitmenį skaičiuoja sudėtingesnė grandinė.

Tokia schema paprastai vadinama pussumatoriumi. Išbaigti sumatoriai turi papildomą įėjimą jiems į grandinę sujungti, įgalinant sudėti tokio ilgio skaičius, kiek yra sumatorių. Pavyzdžiui, 32 bitų procesoriui skaičiams sudėti reikia 32 sumatorių.

## Atminties sukūrimas

Kompiuteris turi sugebėti ne tik skaičiuoti, bet ir atsiminti duomenis bei programą. Atmintį turinčiose schemose loginiai elementai sujungiami sukuriant tiesioginius ar netiesioginius teigiamus grįžtamuosius ryšius.

Iliustracijoje pateikta atminties ląstelė surinkta iš dviejų NE ir dviejų IR-NE elementų. Schemos būsenai keisti yra du atskiri įėjimai, kurių aktyvi („įsimink“) reikšmė yra loginis 1. „Ramybės“ (saugojimo) būvyje abiejų įėjimų įtampa atitinka loginį 0. Toks ląstelės tipas vadinamas RS trigeriu.

## Trečioji išėjimo signalo būsena

Kai kurie elementai turi specialiu signalu įjungiamą trečią „didelės varžos“ ( arba *Z*) išėjimo signalo būseną. Šioje būsenoje elementas iš esmės yra atjungtas nuo išėjimo grandinės. Tokių elementų išėjimai gali būti sujungti tarpusavyje. Išėjimo signalą apsprendžia tuo metu aktyvus elementas (toks vienu metu gali būti tik vienas). Kitais atvejais elemento schema kai kada projektuojama taip, kad sujungus tarpusavyje išėjimus galiotų situacija „nulis visada nugali“ ar „vienetas visada nugali“, lygių konfliktui, nesugadinant pačių elementų.

Trečiąja būsena pagrįstas vieno pagrindinių kompiuterio elementų – magistralės – veikimas.

Šiuolaikiniai procesoriai turi dešimtis tūkstančių įvairių elementų.

## Literatūra
* Apie išskirtinį ARBA 

## Išnašos
Planetiškasis ūkas

**Planetiškasis ūkas** – jonizuotų dujų ūkas, panašus į planetos skritulį arba žiedą. Planetiniai ūkai neturi daug bendro su planetomis; taip jie buvo pavadinti 1780 metais V.Heršelio kuriam jų matomi apvalūs kontūrai priminė planetas.

Palyginus su pačios žvaigždės amžiumi, tai trumpaamžiai dariniai, egzistuojantys tik kelias dešimtis tūkstančių metų. Jų centre būna karšta (50-100 tūkst. kelvinų) žvaigždė – **O** spektro klasės subnykštukė. Dujinis apvalkalas sugeria jo centre esančios žvaigždės ultravioletinius spindulius ir spinduliuoja stiprias vandenilio, helio, deguonies, neono, azoto emisijos linijas. Planetiškasis ūkas ir jo centrinė žvaigždė susidaro iš asimptotinės sekos raudonosios milžinės, jos vandenilio degimo zonai priartėjus prie išorinių sluoksnių. Tokio ūko stadija trunka apie 50 000 metų. Praėjus šiam laiko tarpui, žvaigždės šerdis virsta baltąja nykštuke, o planetiškasis ūkas pamažu išsisklaido į tarpžvaigždinę erdvę.

Planetiniuose ūkuose gali susidaryti sudėtingi anglies junginiai (fulerenai).

## Šaltiniai

## Literatūra
* 
*
Kardaragis oriksas

**Kardaragis oriksas** (, , ) – arklinių antilopių (*Hippotraginae*) pošeimio dykaraginis žinduolis.

## Paplitimas
Gamtoje išnykęs. Rūšis buvo išplitusi Sacharos dykumoje nuo Mauritanijos iki Egipto. Individų skaičius jau buvo pradėjęs mažėti dėl klimato kaitos, bet galiausiai išnyko dėl per didelės medžioklės 1990 m. Buvo saugomi daugelyje zoologijos sodų ir gamtos parkų. Laikomi privačiose kolekcijose Arabijos pusiasalyje ir medžioklės rančose JAV ir Pietų Afrikoje.

## Išvaizda
Pečių aukštis 120 cm. Svoris iki 200 kg. Uodegos ilgis 45–60 cm, jos galas su plaukų kuokštu. Patinai didesni už pateles. Abiejų lyčių individai raguoti, tačiau patelių ragai smulkesni. Ragai lenkti, 1-1,25 m ilgio. Kailis baltas, be tamsių dryžių, išskyrus šiek tiek tamsesnes dėmes ant kaklo ir galvos.

## Elgsena
Kardaragis oriksas buvo labai socialus gyvūnas, gyvendavo bandomis po 2–40 individų, kurias paprastai vedė vienas dominuojantysis. Rinkdavosi į kelių tūkstančių gyvūnų bandas migracijai. Drėgnojo sezono metu migruodavo į šiaurės Sacharą. Dieninis gyvūnas, vėsiais ir ankstyvais rytais bei vakarais ilsėdavosi po medžiais ir krūmais arba kanopomis išsikasdavo įdubas dirvoje. Patinai dažnai kovodavo, bet trumpai ir ne žiauriai. Plėšrūnai, liūtai, leopardai, hienos, gepardai, paprastieji šakalai, grifai ir hieniniai šunys, dažniausiai žudydavo silpnus ir jaunus oriksus.

Nėštumas trunka 8-8,5 mėnesius, patelė atsiveda 1 jauniklį.

## Galerija

Oryx dammah -Marwell Wildlife, Hampshire, England-8a.jpg|Kardaragių oriksų banda *Marwell Wildlife* parke, Hampšyre, Anglijoje
Oryx dammah 001.jpg|Jauniklis
Oryx Dammah 002.jpg


## Šaltiniai
Baltasis oriksas

**Baltasis oriksas** (*Oryx leucoryx*) – arklinių antilopių (*Hippotraginae*) pošeimio dykaraginis žinduolis. Kilęs iš dykumų ir stepių vietovių Arabijos pusiasalyje.

## Aprašymas
Baltasis oriksas sveria apie 70 kg, pečių aukštis siekia 80-100 cm. Kailis dažniausiai yra labai šviesus, beveik baltas, kojos tamsios. Abi lytys turi ilgus, tiesius, šiek tiek išlenktus žieduotus ragus, kurie būna nuo 50 iki 75 cm ilgio. Bandos yra mišrios, paprastai būna nuo 2 iki 15 gyvūnų, nors buvo atveju, kai bandą sudarė ir iki 100 individų. Baltieji oriksai nėra agresyvūs vieni kitiems, todėl bandos egzistuoja ilgai.

## Išnykimo pavojus

Vadinamasis Arabijos oriksas laukinėje gamtoje buvo išnykęs 1970-aisiais, tačiau buvo išsaugotas zoologijos soduose ir privačiuose draustiniuose, o laisvėje vėl įvestas nuo 1980 m. Arabijos oriksų rezervatas buvo įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą, tačiau 2007 m. šį statusą prarado, Omano vyriausybei 90 % sumažinus saugomą teritoriją bei dėl brakonieriavimo ir buveinių praradimo čia likus vos kelioms veisimui tinkamų gyvūnų poroms.

## Galerija

File:Reem-Lavan001.jpg
File:Arabian oryx, Abu Dhabi, WesternRegion.jpg|Abu Dabyje
File:Oryx leucoryx Dvur zoo 3.jpg|Čekijoje
File:Arabian orix .JPG|Izraelyje


## Šaltiniai
Tiesiaragis oriksas

**Tiesiaragis oriksas** (*Oryx gazella*) – arklinių antilopių (*Hippotraginae*) pošeimio dykaraginis žinduolis. Ragai auga į viršų, tiesūs arba kiek palinkę. Paplitęs Afrikos savanose ir pusdykumėse.
Adaksas

**Adaksas** (*Addax nasomaculatus*) – arklinių antilopių (*Hippotraginae*) pošeimio dykaraginis, monotipinės **adaksų** (*Addax*) genties rūšis ar šios rūšies individas.

Gentis artima oriksams. Skiriasi nuo kitų antilopių tuo, kad neturi veidinių liaukų, o dantys stambūs, kvadratiniai. Ragai menkai raityti. Gyvūnas sveria apie 100 kg. Be vandens gali išgyventi iki mėnesio.

Adaksai yra ties išnykimo riba, gyvenan keliose izoliuotose Sacharos srityse, kur jos irgi itin retos. Senovės Egipte būdavo prijaukinamas ir veisiamas. Adaksus gana dažnai augina nelaisvėje ir naudoja kaip medžiojamuosius gyvūnus. Manoma, kad laisvėje gyvena ne daugiau kaip 500, nelaisvėje – ne daugiau 860 adaksų.
Juodoji antilopė

**Juodoji antilopė** (*Hippotragus niger*) – arklinių antilopių (*Hippotraginae*) pošeimio dykaraginis žinduolis.

## Paplitimas ir buveinė
Paplitusi pietų ir rytų Afrikoje: Botsvanoje, šiaurės rytų Namibijoje, Zambijoje, Zimbabvėje, Mozambike, Malavyje, pietų Kongo Demokratinėje Respublikoje, Tanzanijoje ir Kenijoje. Izoliuotos populiacijos gyvena Kenijos pakrantėje ir Angoloje. Anksčiau juodosios antilopės arealas buvo daug didesnis, tačiau dėl medžioklės ir kraštovaizdžio pokyčių sumažėjo. Vietomis reintrodukuota.

Gyvena miškingose savanose ir miškuose, kur labiausiai paplitę dryžmedžiai.

## Išvaizda

Kūno ilgis iki 170 cm, aukštis ties ketera 100–140 cm, sveria 190–270 kg. Patinai didesni už pateles. Patinai juodi, o jaunos patelės šviesiai rudos; su amžiumi palaipsniui kailis tamsėja. Pilvas, pauodegys, skruostai ir smakras balti. Su karčiais. Turi atgal išlenktus ragus. Patelių ragų ilgis 0,6–1,0 m, o patinų 0,8–1,65 m.

## Šaltiniai
Arklinė antilopė

**Arklinė antilopė** (*Hippotragus equinus*) – arklinių antilopių (*Hippotraginae*) pošeimio dykaraginis žinduolis. Masė iki 300 kg. Ragai išauga iki 175 cm ilgio, išlinkę lyg kardas. Gyvena savanose.
Autobusas

**Autobusas** ( 'pats' + *(omni)busas*) – daugiavietis automobilis keleivių vežimui, turintis 9 ir daugiau sėdimų vietų. 9–12 vietų autobusai vadinami mikroautobusais, jie naudojami maršrutiniame transporte, kaip žinybiniai automobiliai. Didesniuose autobusuose būna 20–45 sėdimų ir 9–25 stovimų vietų, tarptautiniais ir tarpmiestiniais maršrutais važinėjančiuose autobusuose – tik sėdimos vietos (30–60).

## Istorija

Pirmieji keleivius vežę omnibusai atsirado Didžiojoje Britanijoje 1831 m., pirmieji autobusai pradėti gaminti XX a. pradžioje, 1904 m. Londone pradėjo veikti pirmasis keleivinis autobusų maršrutas. Lietuvoje specialiai įrengtos stotys pradėtos statyti XX a. viduryje.

## Tipai

### Turistiniai autobusai
Tai autobusai pritaikyti tolimosioms kelionėms dažniausiai 45–60 sėdimų vietų. Tokie autobusai aprūpinti mikrofonu, vaizdo bei garso įranga, staleliais prie krėslų, tualetais, virtuvėlėmis, šaldytuvais, drabužinėmis.
Turistinių autobusų pavyzdžiai: Irizar PB, MAN Lion’s coach, Neoplan Starliner.

### Priemiestiniai autobusai
Priemiesčių autobusai turi apie 20 sėdimų vietų.
Priemiestinių autobusų pavyzdžiai: Mercedes-Benz Sprinter, Volkswagen Transporter Maxi.

### Miesto autobusai
Tai autobusai pritaikyti miestui. Šiuolaikiniai miesto autobusai turi 3 duris, valdomas iš vairuotojo vietos, kondicionavimo sistemą taip pat yra žemagrindžiai. Miesto autobusų pavyzdžiai: Solaris Urbino, LAZ CityLaz, Neoplan Cityliner, Mercedes-Benz Citaro, Autosan Sancity.


Image:NYC Transit New Flyer 840.jpg|Autobusas, Niujorkas, JAV
Image:Bucharest Citaro bus 3.jpg|Autobusas Mercedes-Benz Bukarešte, Rumunija
Image:Solbus Soltour 10 RHD in Kielce.jpg|Solbus Soltour 10
Image:Neoplan Doppelstockbus Viernheim 100 3625.jpg|Neoplan Skyliner
Image:Autopullman Irizar Eurorider D43 FCB.jpg|Autobusas Irizar PB
Image:Kaunas-Public Transport Omnibus.jpg|Urbino Solaris Kaune


## Taip pat skaitykite
* Mokyklinis autobusas
* Troleibusas
* Autobusų gamintojų sąrašas

## Nuorodos

* Autobusai Europoje (anglų k.)
* Barraclou.com – Autobusų nuotraukų galerija

## Šaltiniai
Beržinė sicista

**Beržinė sicista** (*Sicista betulina*) – šoklinių (*Dipodidae*) šeimos smulkus graužikas su ilga ir plaukais apaugusia uodega. Lietuvoje pirmą kartą buvo surasta 1933 m. žemutinio Nemuno pakraščiuose, pelėdos išvamose. Be to, A. Mačionis rado gyvą egzempliorių Rūdninkų girioje netoli Vilniaus. Galbūt Lietuvoje yra nereta, tačiau moka gerai slapstytis ir dėl to retai patenka į žmogaus rankas.

Beržinė sicista veikli tik nakties metu, ypatingai prieš aušrą, o vėliau užmiega stipriu miegu, būdinga graužikams poza. Mėgsta įvairius vaisius, žemuoges, mėlynes. Padėtas ant rankos, žvėriukas stengiasi savo uodega ką nors apkabinti, pavyzdžiui, pirštą ir suspausti.
Pekaris

**Pekaris** (*Tayassu tajacu*, sin. *Dicotyles tajacu, Pecari tajacu*) – pekarinių (*Tayassuidae*) šeimos porakanopis žinduolis.

Paplitęs Centrinėje ir Pietų Amerikoje: nuo JAV pietinių pakraščių (pietų Teksaso, Naujosios Meksikos, Arizonos) iki šiaurės Argentinos. Taip pat gyvena Trinidade ir Tobage, įveistas Karibų salose.

Pekaris yra 84–106 cm ilgio, 30–50 cm aukščio ties pečiais, sveria 15–28 kg (tačiau užfiksuoti ir 40–42 kg svorio individai). Kailis šiurkštus, pilkas, aplink kaklą eina balkšva juosta. Nugara pilkšvai juoda, bet gyvenančių dykumose gali būti tamsiai gelsvarudė. Atogrąžų pekarių kailis paprastai tamsesnis. Patinai pasižymi gerai matomomis iltimis.

Pekario patelės per metus veda 1–2 vadas, kurias sudaro po 1–4 jauniklius. Juos nešioja 142–148 dienas, vėliau žindo apie 6 savaites. Gamtoje išgyvena ~7, retai iki 15 metų.

Vasaromis pekariai aktyvūs naktimis, žiemomis – dienomis, nemiškingose vietose – prieblandos metu. Laikosi bandomis po 5–15 individų.

Gyvena įvairiose buveinėse – atogrąžų miškuose, sausuose miškuose, brūzgynuose, dykumose, kalnuose, uolynuose. Maitinasi daugiausia žolėmis, sumedėjusiais augalais, sukulentais (ypač, opuncijomis), šaknimis, vaisiais, sėklomis. Taip pat ėda vabzdžius ir jų lervas. Prie gyvenamųjų vietų kuičiasi šiukšlynuose.

Savo areale pekaris yra svarbus medžiojamas gyvūnas – jį medžioja tiek žmonės, tiek stambūs plėšrūnai (jaguarai, pumos, kojotai, ocelotai, krokodilai). Išdirbamas pekarių kailis, oda. Perneša įvairius parazitus, žemės ūkio kenkėjas. Kaip ir šernai, pekariai pajutę pavojų gali būti agresyvūs, pulti iltimis.

## Šaltiniai
Mažasis hipopotamas

**Mažasis hipopotamas** (*Hexaprotodon liberiensis*, sin. *Choeropsis liberiensis*) – hipopotaminių (*Hippopotamidae*) šeimos stambus žinduolis. Paplitęs izoliuotomis populiacijomis Vakarų Afrikos (daugiausia Liberijoje, taip pat Siera Leonėje, Dramblio Kaulo Krante, Gvinėjoje).

Mažasis hipopotamas gerokai mažesnis už didįjį hipopotamą – kūnas 1,5–1,75 m ilgio, uodega 0,2 m, aukštis ties pečiais 0,7–1 m, sveria 160–275 kg. Oda viršuje tamsiai ruda, leidžiantis link papilvės ir gerklės šviesėja. Odos poros išskiria blizgų, rausvai rudą skystį, vadinamą „kraujo prakaitu“, kuris saugo odą nuo nudegimo. Nuo didžiojo hipopotamo skiriasi proporciškai ilgesnėmis kojomis ir kaklu, akimis galvos šonuose, į priekį pakilusia nugara.

Patelės veda 1 jauniklį, kurį išnešioja per 184–210 dienų. Žindo 6–8 mėnesius. Nelaisvėje išgyvena iki 43 metų.

Mažieji hipopotamai gyvena žemumų miškuose, netoli vandens telkinių. Nuolat laikosi pelkėse, upėse, upokšniuose, kur drėkina odą ir slepiasi nuo priešų. Vengia atvirų vietų. Neretai įsikuria pakrančių urvuose, ypač tuose, kurių anga apsemta.

Priešingai nei didieji, mažieji hipopotamai laikosi pavieniui, vengia tarpusavio kontakto, teritoriją žymi išmatomis. Aktyviausi nuo vidurdienio iki vidurnakčio. Dieną slepiasi vandenyje ar pakrantėse. Maitinasi sausumos ir vandens augalais, nukritusiais vaisiais. Išgąsdinti bėga ir slepiasi tarp augalų.

Vietinių gyventojų kartais medžiojami dėl mėsos. Rūšis nyksta dėl buveinių mažėjimo (miškų kirtimo, žemdirbystės plėtros), medžioklės, ginkluotų konfliktų. Iki XX a. vid. mažieji hipopotamai gyveno ir Nigerijoje, Nigerio deltoje (porūšis *C. liberiensis heslopi*), tačiau apie juos žinoma tik iš užrašų ir 4 rastų kaukolių.


Choeropsis.jpg
Hrošík.jpg
Pygmy hippopotamus hungry.jpg
Törpe víziló.jpg


## Šaltiniai
Didysis hipopotamas

**Didysis hipopotamas**, arba **begemotas** (*Hippopotamus amphibius*) – hipopotaminių (*Hippopotamidae*) šeimos stambus žinduolis. Tai stambiausias dabar gyvenantis porakanopis. Šis augalėdis pusiau vandens žinduolis laikomas vienu agresyviausių pasaulio gyvūnų. Gyvena Afrikoje.
Lama

**Lama** (*Lama glama*) – kupranugarinių (*Camelidae*) šeimos porakanopis žinduolis. Pietų Amerikoje naudojamos kaip nešuliniai gyvuliai, taip pat auginamos mėsai ir vilnai.

Suaugusi lama yra 1,6-1,8 m aukščio ties galva. Sveria 130-200 kg. Ką tik gimę jaunikliai sveria 9-14 kg. Draugiškos, mėgsta gyventi bandomis. Lamos protingos ir lengvai išmoksta nesudėtingų užduočių. Kaip nešuliniai gyvuliai, lamos gali panešti 25-30 % savo kūno masės krovinį.

## Dauginimasis
Lamų dauginimasis gana neįprastas. Pirma, lamų patelės nerujoja. Joms būdinga indukuota ovuliacija - kiaušinėlis išleidžiamas poravimosi metu. Be to, lamos poruojasi gulėdamos, ir poravimasis trunka ilgai - 20-45 minutes, kas yra labai neįprasta tarp stambių gyvūnų.

Nėštumas trunka 11,5 mėnesio. Gimdymas vyksta stovint. Lamos negali nulaižyti savo jauniklių, nes nesugeba iškišti liežuvio daugiau nei porą centimetrų.

## Elgsena
Gerai išauklėtos lamos yra labai draugiškos ir malonios. Tačiau išlepintos lamos gali būti labai sunkiai suvaldomos, nes elgiasi su žmonėmis kaip su kitomis lamomis, spardosi, spjaudosi, stumdosi. Gyvendamos bandose lamos spjaudosi, kad sudrausmintų žemesnio rango individus.

Lamos kartais naudojamos saugoti avių, ožkų ar alpakų bandas (kaip aviganiai šunys). Lamos greitai pastebi pavojų ir perspėja bandą. Lamos arba pergina bandą į saugesnę vietą, arba aktyviai išveja plėšrūną, spardosi. Pasitaiko atvejų, kad lamos plėšrūną net užmuša, tačiau jos efektyviai apsaugo tik nuo pavienių plėšrūnų, o ne gaujų. Pranašumas prieš aviganius šunis yra tas, kad lamos gali ganytis kartu su banda, jų nereikia atskirai maitinti. Saugojimui naudojama viena lama, kadangi keletas lamų labiau prisiriša ne prie bandos, o prie viena kitos.
Alpaka

**Alpaka** (*Lama pacos*) – kupranugarinių (*Camelidae*) šeimos porakanopis žinduolis. Alpakos šiek tiek panašios į lamas, tik mažesnės. Visos alpakos prijaukintos, laukinių nėra.

Alpakos auginamos Ekvadoro, Peru, šiaurės Bolivijos ir šiaurės Čilės Anduose, aukščiuose nuo 3500 m iki 5000 m virš jūros lygio. Auginamos vilnai, kuri naudojama panašiai kaip ir avių vilna.

## Elgsena
Alpakos gyvena bandomis, kurias sudaro patelės, dominuojantis patinas ir jų jaunikliai. Alpakos švelnios, smalsios. Tačiau jos nemėgsta, kai nepažįstama alpaka ar žmogus bando artintis, ypač iš užpakalio. Kai kurios alpakos supykdytos spjaudosi atrytu skrandžio turiniu.

Kaip prisitaikymas išvengti vidinių parazitų, alpakoms būdingos bendros mėšlo krūvos, kuriose visos tuštinasi. Patinai dažniausiai yra švaresni nei patelės, turi mažiau mėšlo krūvų. Patelėms būdinga tai, kad vienai nuėjus tuštintis, kitos paseka jos pavyzdžiu. Dėl polinkio tuštintis į mėšlo krūvas alpakas galima laikyti kaip augintinius namuose.

## Dauginimasis
Patelėms būdinga indukuota ovuliacija, tai yra ovuliaciją sukelia poravimosi procesas ir sėklos buvimas. Poravimasis gali trukti nuo 5 minučių iki daugiau nei valandos. Nėštumas trunka 11,5 mėnesio, atvedamas vienas jauniklis. Dvyniai pasitaiko rečiau nei tarp žmonių.

Alpakos gali kryžmintis su lamomis.
Guanakas

**Guanakas** (*Lama guanicoe*) – kupranugarinių (*Camelidae*) šeimos porakanopis žinduolis. Tai kalnuotų, atšiaurių Pietų Amerikos regionų gyvūnas. Ūgis – 107–122 cm, svoris apie 90 kg.

Guanakai gyvena bandomis, kurias sudaro patelės, dominuojantis patinas ir jų jaunikliai. Šios bandos nedidelės, retai jose būna daugiau nei 10 suaugusių individų. Vieniši patinai sudaro atskiras bandas, kurios yra didesnės, gali siekti 50 individų.

Guanakai gali bėgti 56 km/h greičiu, šlaitais ir uolėtomis vietovėmis. Taip pat jie puikiai plaukioja.

Guanakų švelni vilna labai vertinama.
Vienkupris kupranugaris

**Vienkupris kupranugaris**, arba **dromedaras** (*Camelus dromedarius*) – kupranugarinių (*Camelidae*) šeimos porakanopis žinduolis. Nuo dvikuprių kupranugarių skiriasi tuo, jog turi vieną kuprą. Plačiai paplitęs kaip naminis gyvūnas, laisvėje išnykęs.
Okapija

**Okapija** (*Okapia johnstoni*) – žirafinių (*Giraffidae*) šeimos stambus porakanopis žinduolis. Paplitęs centrinėje Afrikos dalyje, Kongo upės baseino drėgnuosiuose tropiniuose miškuose.

Kūno ilgis apie 2 m, aukštis 1,5-1,7 m, masė apie 250&nbsp;kg. Snukis ištįsęs. Ausys didelės. Patinai turi trumpus ragus. Liežuvis labai ilgas, judrus. Uodega trumpa, jos galas su plaukų kuokštu. Nugara rusva, kojos baltos, su tamsiomis skersinėmis juostomis.

Gyvena pavieniui arba poromis. Reta. Minta medžių lapais. Veda 1 jauniklį.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Dvikupris kupranugaris

**Dvikupris kupranugaris** (*Camelus bactrianus*) – kupranugarinių (*Camelidae*) šeimos porakanopis žinduolis, plačiai išplitęs Azijoje kaip naminis gyvūnas, tačiau retai sutinkamas natūralioje gamtoje.

## Išvaizda
Dvikupriai kupranugariai nuo vienkuprių kupranugarių skiriasi išvaizda. Jų kūno ilgis siekia iki 3 m, aukštis ties ketera siekia 180-230 cm. Vidutinė masė – 450-500 kg. Turi trumpą, iki 50 cm ilgio, uodegą. Kailio spalva įvairi, nuo rusvai pilkos iki tamsiai rudos, o patys ilgiausi plaukai dengia kaklą. Žiemai dvikupriams kupranugariams užauga tanki ir ilga vilna, tačiau pavasarį, kylant oro temperatūrai, jie labai sparčiai šeriasi.

Dvikupriai kupranugariai turi ilgą kaklą ir ištęstą galvą. Viršutinė jų lūpa perskelta, o akys apsaugai nuo smėlio ir vėjų pridengtos ilgų blakstienų. Kaip vienkupriai kupranugariai, geba užspausti nosį. Kupranugarių kojos baigiasi dviem pirštais, tačiau jie į žemę remiasi ne kanopomis, bet padų pagalvėlėmis.

## Fiziologija
Kupranugarių skrandį sudaro keletas skyrių, palengvinančių augalinio maisto virškinimą.

Kuprose, skirtingai nuo plačiai paplitusios nuomonės, šie gyvūnai kaupia ne vandenį, bet riebalus. Prie nepalankių gyvenimo sąlygų prisitaikę ir vidaus organai: specifinės sandaros inkstai iš organizmo šalina tirštesnį šlapimą. Be to, kupranugarių eritrocitai yra ne apvalūs, kaip daugumos žinduolių, bet ovaliniai, todėl šie gyvūnai vienu metu gali išgerti didelį kiekį vandens. Dvikupriams kupranugariams būdingi didesni kūno temperatūros svyravimai nei kitiems žinduoliams: jos svyravimai gali siekti iki 8&nbsp;°C, dėl to mažesnis tiek kūno perkaitimo, tiek peršalimo pavojus.

## Paplitimas
Praeityje dvikupriai kupranugariai buvo plačiai paplitę visoje Centrinėje Azijoje, įskaitant Šiaurės Rytų Kiniją. Tačiau jau trečiajame tūkstantmetyje prieš mūsų erą šie gyvūnai buvo domestikuoti. Šiuo metu tokių gyvūnų skaičius siekia 2,5 mln. Laukinių dvikuprių kupranugarių populiacija, suskaidyta į tris tarpusavyje nesusijusius arealus, siekia apie 950. Viena iš tokių grupių gyvena Takla Makano dykumoje, kita Lob Noro žemumoje ir trečioji – Gobio dykumoje.

## Gyvenimo būdas
Laukiniai kupranugariai žiemos metu laikosi arčiau vandens telkinių, o vasaros metu traukia į sausas stepes, pusdykumes ir dykumas. Jų gyvenamoje teritorijoje metinės oro temperatūros amplitudės siekia 70&nbsp;°C: nuo -30&nbsp;°C žiemos metu iki +40&nbsp;°C – vasaros metu.

Dvikupriai kupranugariai aktyvūs dienos metu ir gyvena grupėmis iki 15 gyvūnų. Tokias grupes sudaro patinas ir keletas patelių su palikuonimis. Po 12-14 mėnesių nėštumo, dažniausiai kovo-balandžio mėnesiais, patelė atsiveda vieną jauniklį. Jauniklis jau po keleto valandų pradeda vaikščioti. Pienu jauniklis maitinasi pusantrų metų. Lytiškai subręsta 3-5 gyvenimo metais. Vidutinė dvikuprių kupranugarių gyvenimo trukmė 40 metų.

Dvikupriai kupranugariai yra žolėdžiai gyvūnai. Jų virškinimo sistema panaši į atrajojančių gyvūnų virškinimo sistemą, nors su pastaraisiais jie nesusiję. Dvikupriai kupranugariai gali išbūti ilgai negėrę ir vienu metu išgerti iki 100 l vandens.
Žirafa

**Žirafa** (*Giraffa camelopardalis*) – žirafinių (*Giraffidae*) šeimos stambus porakanopis žinduolis, paplitęs Afrikos (daugiausia Rytų) savanose.

Ją nesunku pažinti iš ilgo kaklo ir ryškių dėmių ant kūno. Patinų ūgis iki 5,5 m, sveria 800-1930 kg, patelių ūgis iki 4,5 m, svoris 550-1180 kg. Kailis gelsvai rudas su leopardiškomis dėmėmis. Kiekvieno individo kailio raštas unikalus. Abiejų lyčių žirafos turi ragelius, tačiau patinų didesni. Kaklas labai ilgas, kad gyvūnas galėtų pasiekti medžių lapiją. Kojos taip pat ilgos, priekinės 10 % ilgesnės už užpakalines. Dėl tokio kojų ilgumo žirafoms sunku pasilenkti prie žemės, todėl jos geria plačiai išsiskėtusios. Gali bėgti 55 km/h greičiu. Dėl savo neįprastos sandaros žirafos turi savitą kraujotakos sistemą. Gyvūno širdis sveria ~10 kg, o kad kraujas pasiektų smegenis būdingas dvigubai didesnis nei kitų didelių žinduolių kraujospūdis. 

Gyvena nedidelėmis ~12 individų grupėmis. Minta akacijų, miramedžių, viršūklių lapais ir vaisiais. Turi ilgą ir kietą liežuvį. Suaugusios žirafos natūralių priešų beveik neturi, į jas kartais kėsinasi liūtai, tačiau galingu kojos spyriu žirafa gali sulaužyti priešo kaulus. Jauniklius gali užpulti liūtai, hienos, hieniniai šunys. Gyvenimo trukmė laukinėje gamtoje 20-25 metai, nelaisvėje - iki 28 metų. Nėštumas trunka apie 15 mėn., paprastai gimsta vienas jauniklis, nors pasitaiko ir dvynukų. 

## Šaltiniai
Eifelio bokštas

**Eifelio bokštas** () – vienas iš Paryžiaus simbolių, pastatytas 1887–1889 m., kaip laikinas statinys, Paryžiuje, šalia Senos upės kranto. Bokštas buvo statomas 1889 m. rengtai Pasaulinei parodai ir iki 1931 m. buvo aukščiausias pasaulio statinys (301 metras). Statinys priklauso Paryžiaus miestui.

## Istorija
Mintis pastatyti bokštą kilo vokiečių kilmės inžinieriui iš Dižono Gustavui Eifeliui (*Gustave Eiffel*, 1832–1923 m.). 1889 m. Prancūzijos revoliucijos šimtosioms metinėms paminėti Paryžiuje buvo rengiama Pasaulinė paroda. G. Eifelis, laimėjęs konkursą aukščiausiam pastatui, pažadėjo, kad Prancūzija bus vienintelė šalis, kurios vėliava plevėsuos ant 300 m aukščio stiebo.

Tačiau šiuo projektu pasipiktinusi inteligentija pateikė vadinamą „Trijų šimtų” protestą. Tarp pasirašiusių buvo Ch. Garnier, Operos architektas, kompozitorius Šarlis Guno, rašytojai Aleksandras Diuma (sūnus), Gi de Mopasanas ir kt. Rašytojas Gi de Mopasanas pareiškė, jog Eifelio bokštas subjaurojo Paryžiaus veidą ir stengėsi vaikščioti tomis gatvėmis, iš kur mažiausiai bokštas matyti.

## Konstrukcija
Bokštas pastatytas per 2 metus, 2 mėnesius ir 5 dienas. Jo konstrukcijai prireikė 2,5 mln. kniedžių, 18 038 geležies gabalų, 60 tonų dažų. 7300 tonų sveriantis bokštas slegia žemę kaip žmogus, sėdintis ant kėdės (4 kg/cm²).

Eifelio bokšto konstrukcija, atraminių stulpų išlinkimas buvo preciziškai apskaičiuoti: vėjo lenkiamoji ir šlyties jėgos palaipsniui transformuojamos į gniuždymo jėgas, kurias bokšto atramos gali žymiai efektyviau atlaikyti. Eifelio inžinerija buvo tokia tiksli, kad net pučiant stipriausiam vėjui, bokštas nesvyruoja daugiau nei 12 cm. Visi didieji dangoraižiai, pastatyti nuo 1960 m., buvo sukonstruoti beveik tokiu pačiu principu.

Bokšte yra 1665 laipteliai ir trys platformos su apžvalginėmis aikštelėmis ir kavinėmis. Pirmoji aikštelė – 57 m (arba 345 laipteliai), antroji – 115 m, trečioji – 276 m aukštyje (talpina 800 žmonių). Giedromis dienomis iš apžvalgos aikštelių atsiveria 60 km panorama. Su televizijos antenomis, kurios XX a. pradžioje išgelbėjo bokštą nuo sugriovimo, jo aukštis – 320 metrų. 1986 m. bokšte įrengtos natrio lempos, vėliau – švieslentė, rodžiusi senkantį XX a. dienų skaičių.

## 72 vardai
Gustavas Eifelis ant bokšto šonų išraižė 72 įžymių prancūzų mokslininkų ir inžinierių pavardes. Šie užrašai dvidešimto amžiaus pradžioje buvo uždažyti, bet 1986–1987 metais *Société Nouvelle d’exploitation de la Tour Eiffel* (kompanija, su kuria buvo sudaryta sutartis valdyti su bokštu susijusius verslo reikalus) juos atkūrė.

## Galerija

Eiffel sizes.png|Konstrukciniai matmenys
Les fondations de la Tour Eiffel, maçonneries.jpg|Pamatų įrengimas. (fotografas Pierre Petit, 1887 m.)
Paris Eiffel Tower first floor SW 20161029.jpg|Kauno geležinkelio tunelio ir geležinkelio tilto statytojas inž. Ernestas Guenas tarp *72 vardų* 
Eiffel.tower.cdmars.arp.jpg|Vaizdas iš bokšto į Marso lauką


## Nuorodos

* Oficialus bokšto puslapis
Elzasas

**Elzasas** (, ) – buvęs administracinis regionas Prancūzijos šiaurės rytuose, prie sienos su Vokietija. Sostinė – Strasbūras. Plotas 8,28 tūkst. km²; 1,79 mln. gyventojų (2004).

## Didžiausi miestai
* Strasbūras
* Miulūzas
* Kolmaras
* Hagenau
* Šiltigheimas

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Burgundija

**Burgundija** () – administracinis regionas Prancūzijos vidurio rytuose. Plotas 31,6 tūkst. km²; 1,61 mln. gyventojų (1999). Sostinė – Dižonas. Jį sudaro keturi administraciniai departamentai: Kot d'Oras, Njevras, Sona ir Luara ir Jonas. Jis dalinai sutampa su to paties pavadinimo istorine Prancūzijos provincija, egzistavusia XV–XVIII a.

Regionas ypač garsėja savo vynais.

## Didžiausi miestai
* Dižonas
* Šalonas prie Sonos
* Neveras
* Oseras
* Makonas

## Istorija

Prancūzijos Burgundija apima tik šiaurės vakarinę didesnio Burgundijos regiono dalį. Ankstyvaisiais viduramžiais čia egzistavo Burgundų karalystė, vėliau regioną valdė Frankų Orleano karalystė, Frankų imperija. 843 m. ją padalinus, šiaurės vakarinė istorinės Burgundijos dalis atiteko Vakarų Frankų karalystei, kur 880 m. susiformavo Burgundijos kunigaikštystė. Besigiminiuodami su Prancūzijos karaliais (iš pradžių Kapetingais, vėliau Valua), Burgundijos kunigaikščiai vis labiau stiprėjo, XIV–XV a. sukurdami dinastinę Burgundijos imperiją, kuriai priklausė taip pat ir Nyderlandai, Belgija, Lotaringija, Franš Komtė. Tuo metu burgundiškoji mada tapo populiari visoje Europoje, ir pralenkė savo puošnumu ir rafinuotumu net Prancūzijos karaliaus dvaro madas.

Auganti Burgundijos galia kėlė įtampą su Prancūzijos karalyste, kuri baigėsi 1477 m. Nansi mūšiu. Kunigaikštystė buvo sutriuškinta, prarado nepriklausomybę ir įjungta į Prancūzijos karalystę provincijos teisėmis. Ši provincija egzistavo iki 1790 m., kuomet galutinai panaikinta ir išskaidyta į departamentus.
Akvitanija

**Akvitanija** () – buvęs administracinis regionas Prancūzijos pietvakariuose. Sostinė – Bordo miestas. Plotas – 41,3 tūkst. km²; 3,150 mln. gyventojų (2007).

## Didžiausi miestai
* Bordo
* Po
* Merinjakas
* Pesakas
* Bajona

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Lotaringija

**Lotaringija** (, ) – buvęs administracinis regionas Prancūzijos šiaurės rytuose, prie sienos su Vokietija. Sostinė – Mecas. Plotas – 23,5 tūkst. km²; 2,31 mln. gyventojų (1999).

## Didžiausi miestai
* Mecas
* Nansi
* Tionvilis
* Epinalis
* Vandevras
* Montinji
* Vogėzų Sen Djė

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Aukštutinė Normandija

**Aukštutinė Normandija** () – regionas Prancūzijos šiaurinėje dalyje, prie Lamanšo sąsiaurio. Sostinė – Ruanas. Plotas – 12,3 tūkst. km²; 1,78 mln. gyventojų (1999). Kartu su Žemutine Normandija sudaro istorinį Normandijos regioną.

## Didžiausi miestai
* Havras
* Ruanas
* Evrė
* Djepas
* Sotvilis

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Puošnusis einis

**Afrikinis puošnusis einis** (*Chlamydotis undulata*) – eininių paukščių (*Otidiformes*) būrio, eininių (*Otididae*) šeimos rūšis. 

Savaime paplitę Šiaurinėje Afrikoje ir gretimai esančiose Kanarų salose.

Anksčiau afrikinių puošniųjų einių porūšiu buvo laikoma populiacija gyvenanti į rytus nuo Sinajaus pusiasalio, kurie dabar išskirti kaip atskira azijinių puošniųjų einių (*Chlamydotis macqueenii*) rūšis.

Afrikinių puošniųjų einių patinų kūno ilgis 65-75 cm, svoris 1,8-3,2 kg. Patelės smulkesnės, jų kūno ilgis 55-65 cm, svoris 1,2-1,7 kg. Lytinis dimorfizmas nelabai žymus - pas mažesnes pateles viršutinė kūno dalis labiau pilkesnio plunksnų atspalvio.

IOC World Bird List išskiria du porūšius:
* *Chlamydotis undulata undulata* Jacquin, 1784
* *Chlamydotis undulata fuertaventurae* Rothschild & Hartert, 1894; savaime paplitęs Kanarų salose. Retas.

## Šaltiniai
Mediatorius

**Mediatorius** gali reikšti:
* Organizme susidarantis cheminis junginys – mediatorius (biochemija);
* Priemonė, skirta styginių – gnaibomųjų instrumentų (liutnios, gitaros ir kitų) grojimui – brauktukas;
* Tarpininkas, padedantis išspręsti ginčus (taikinimo tarpininkas).
Žemutinė Normandija

**Žemutinė Normandija** () – regionas Prancūzijos šiaurės vakaruose, prie Lamanšo. Sostinė – Kanas (*Caen*). Plotas – 17,6 tūkst. km²; 1,42 mln. gyventojų (1999). Kartu su Aukštutine Normandija sudaro istorinį Normandijos regioną.

## Didžiausi miestai
* Kanas
* Alansonas
* Šerbūras
* Lizjė
* Heruvilis

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Didysis einis

: tik perėjimo metu
: sėslūs
: klajoja
: gyvena, bet neperi

**Didysis einis** arba **tikrasis einis** (*Otis tarda*) – eininių paukščių (*Otidiformes*) būrio, eininių (*Otididae*) šeimos rūšis. 

## Išvaizda
Labai didelis paukštis. Patino viršutinį kūno pusė rusva su dryžiais. Galva ir kaklas šviesiai pilki. Kaklo pamatinėje dalyje yra šviesiai ruda apykaklė. Pilvinė pusė balta. Galvos šonuose plunksnos primena ūsus. Sparnai balti, galai tamsūs. 

Patelė mažesnė už patiną, be ūsų. Pilvinė pusė balta. Ruda apykaklė ne ištisinė. Sparnai margi. Vasaros pabaigoje iškrenta puošniosios patino plunksnos, dingsta ruda apykaklė. Jaunikliai paprastai panašūs į pateles.

## Biologija
Gyvena plačiose lygumose, kultūriniuose laukuose, stepėse. Pakankamai tylus paukštis, nors patinų ir patelių balsai šiek tiek skiriasi. Monogamai. Peri ne lizduose, o maždaug giliose duobutėse. Kiaušiniai sveria apie 130 gramų. Perėjimo laikas – maždaug 25 dienos. 6–7 savaičių jaunikliai jau skraido.

Didieji einiai pavasarį ir rudenį minta augalais, vasarą – gyvūnais. Jaunikliai lesa bestuburius, skruzdėles.

## Paplitimas
Didžiųjų einių aptinkama nuo Pirėnų pusiasalio iki Primorės. Didelės populiacijos atskiruose židiniuose: Pietų, Rytų ir Vidurio Europoje, Kazachstane, Vidurinėje Azijoje, Mongolijoje. Apskritai – nykstantis paukštis.

XIX a. pabaigoje gyveno Pietų Lietuvoje.

## Porūšiai
IOC World Bird List išskiria du porūšius:
* *Otis tarda tarda* Linnaeus, 1758; pietvakarių, centrinė Europa, pietryčių Europa ir šiaurės vakarinė Afrika ir iki pietvakarių Sibiro ir centrinės Mongolijos.
* *Otis tarda dybowskii* Taczanowski, 1874; Mongolija ir iki rytų Sibiro, ir šiaurės rytų Kinijoje.

## Taip pat skaityti
* Pasaulio stambiausios paukščių rūšys

## Šaltiniai

* *Lietuvos fauna: paukščiai, 1 knyga.* Sud. V. Logminas – Vilnius: Mokslas, 1990.
Baltoji nykštukė

**Baltoji nykštukė** – sena žvaigždė, kurioje jai galimas branduolinis kuras jau pasibaigęs. Baltosiomis nykštukėmis tampa daugmaž panašios į Saulę žvaigždės. Artėjant branduolinio degimo pabaigai, žvaigždė išmeta daugumą savo išorinių sluoksnių, sukurdama planetinį ūką. Likęs branduolys tampa labai karšta baltąja nykštuke, kurios temperatūra viršija 100 000 °K. Tokia žvaigždė vėliau pamažu aušta ir toliau gesta. Tikėtina, jog ilgainiui ji tampa juodąja nykštuke. Lėtas aušimas nėra vienintelė įmanoma baltosios nykštukės ateitis: jei į susiformavusią nykštukę patenka pakankamai pašalinės medžiagos iš kaimyninės žvaigždės, galima Ia tipo supernova. Tipiška baltoji nykštukė beturi tik maždaug apie pusę Saulės masės. Ji nėra daug didesnė už Žemę, tačiau apie 200 000 kartų tankesnė. Neįprastai, masyvesnės baltosios nykštukės yra mažesnės (bet tankesnės). Baltosios nykštukės daug stebimos Rentgeno ir ultravioletinius spindulius matyti gebančiais teleskopais.

## Išsigimusios dujos
Pasibaigus branduolinėms reakcijoms, nebelieka jų sukuriamo spinduliavimo slėgio, kuris anksčiau atsverdavo gravitacines jėgas. Baltoji nykštukė traukiasi kol susiglaudžia jos atomų elektronų sluoksniai. Pagal Pauli principą, du elektronai vienodo sukinio elektronai negali vienu metu būti tame pačiame energetiniame lygmenyje. Įprastinėms dujoms tai neturi įtakos, nes yra pernelyg mažai elektronų visiems galimiems lygmenims užpildyti (sukiniai elektronui galimi tik du). Tačiau baltojoje nykštukėje, kur elektronų tankis daug didesnis, Pauli principas galop sustabdo tolimesnį traukimąsi, nes antraip gretimi elektronai atsidurtų vienoduose energetiniuose lygmenyse. Tokios dujos vadinamos „išsigimusiomis“ (). Visgi šis efektas turi ribas: baltosios nykštukės masė negali viršyti apie 1,4(Čandrasekaro riba).

## Vidinė sandara
Traukai viršijant Žemės trauką daugiau nei 100 000 kartų,  baltosios nykštukės atmosfera įgauna daug keistų savybių. Sunkesni atomai nugrimzta žemyn. Kai kurios baltosios nykštukės turi beveik gryno vandenilio ar helio atmosferas. Trauka taip pat labai sumažina atmosferos storį, ji neviršija Žemės dangoraižių aukščio.

Manoma jog maždaug 50 km žemiau atmosferos dauguma baltųjų nykštukių turi kietą paviršių kur prasideda anglies ir deguonies atomų kristalinė gardelė. Kadangi deimantas irgi yra anglies atomų kristalinė gardelė, kiek atvėsusios baltosios nykštukės vidinė struktūra yra palyginama su deimanto.

## Taip pat skaitykite
* HR diagrama

## Šaltiniai
Elektra (reikšmės)

**Elektra**:

* Elektros reiškiniai (kai elektronai perneša krūvį fiziniuose kūnuose arba suteikia jiems statinį krūvį):
** Elektros energija – elektros potencialų skirtumu paremta energijos rūšis;
** Elektrostatika – mokslas, nagrinėjantis reiškinius, kai dėl elektronų pertekliaus ar trūkumo fizikiniai kūnai įgauna elektros krūvį;
** Elektrodinamika – mokslas, nagrinėjantis reiškinius, kai fizikiniais kūnais teka elektros srovė, tai yra tvarkingai juda elektronai;
** Elektrinis laukas – elektrinį krūvį turinčių dalelių ar kūnų sąveika;
** Elektromagnetinis laukas – laukas, susikuriantis tekant kintamai elektros srovei;
* Graikų mitologijoje – šiuo vardu yra keletas deivių. Žr. **[[Elektra (mitologija)]]**;
* Richardo Štrauso opera „Elektra“;
* Kino filmas „Elektra“;
* Elektra – GNU projektas. Vieninga Unix/Linux tipo operacinės sistemos programų nustatymų sistema.
Žvynbaravykiečiai

**Žvynbaravykiečiai** () – papėdgrybūnų (*Basidiomycota*) eilė.

Lietuvoje auga viena šeima:
* Žvynbaravykiniai (*Strobilomycetaceae*)
Alis Vidūnas

**Alis Vidūnas** (1934 m. lapkričio 8 d. Reketijoje, dab. Marijampolės raj. – 2009 m. vasario 19 d. Vilniuje, palaidotas Antakalnio kapinėse) – Lietuvos politikas.

## Biografija
1952–1958 m. studijavo Kauno politechnikos institute, Hidrotechnikos fakultete įgijo inžinieriaus specialybę. 1995–1997 m. – Vilniaus miesto meras, 1997–2000 m. – Vilniaus apskrities viršininkas. Nuo 2001 m. dirbo UAB „Greitkelis“ direktoriumi rinkodarai.

Žmona Gražina Vidūnienė – ekonomistė. Sūnus Vytis Vidūnas – sanskritologas.

## Išnašos

|-
Vytis Vidūnas

**Vytis Vidūnas** (g. 1960 m. kovo 31 d.) – Lietuvos sanskritologas, Vilniaus universiteto Orientalistikos centro indologijos studijų lektorius.

1984 m. baigė klasikinės filologijos studijas Vilniaus universitete. 1985–1990 m. studijavo sanskritą ir vedų kalbą Rusijos MA orientalistikos institute Maskvoje (pas Tatjaną Jelizarenkovą). 1994–1995 m. stažavosi Indijoje, Agroje studijavo hindi kalbą. 2010 m. pagal „Erasmus Mundus“ programą vedė paskaitų ciklą apie lietuvių kalbos ir sanskrito panašumus Keralos universitete (Kerala).

1991 m. VU klasikinės filologijos katedroje pradėjo dėstyti sanskritą ir lotynų kalbą. 1993 m. Vytis Vidūnas buvo vienas iš VU Orientalistikos centro steigėjų (1995–2004 m. buvo jo vadovas).

Moksliniai interesai: Sanskrito, Vedų ir epinė literatūra, senovės Indijos lingvistinė tradicija.

Dėsto sanskrito, klasikinės indų literatūros, senovės Indijos lingvistinės tradicijos kursus.

Vytis Vidūnas yra Lietuvos–Indijos forumo prezidentas, režisavo dokumentinį filmą „Arti Dangaus“ (2005 m., apie Himalajų tautas).

## Bibliografija
* *Sanskrito–lietuvių vėrinys* (2017 m.; su J. Zabarskaite)

## Šaltiniai
Elektra

**Elektra** – visuma reiškinių, sąlygojama elektros krūvio ir jo judėjimo. Terminas dažnai vartojamas buitinėje kalboje.

Kryptingas elektringųjų dalelių judėjimas vadinamas elektros srove. Elektros srovę galima gauti ir cheminėmis reakcijomis arba iš šviesos energijos fotoelementuose.

Chemiškai gaunama elektros energija naudojama baterijoms, maitinimo elementams, akumuliatoriams gaminti.

## Istorija
Pirmoji žmonijos pažintis su elektra buvo per elektrines iškrovas, kurias sukurdavo elektrinės žuvys. Senovės Egipto tekstai, datuojami 2750 m. pr. m. e., šias žuvis vadino „kitų žuvų saugotojomis“. Vėliau apie elektrines žuvis rašė romėnų, graikų ir arabų gamtos tyrinėtojai bei gydytojai.

Senovės autoriai, Plinijus Vyresnysis ir Scribonius Largus, aprašė elektrinių šamų ir elektrinių rajų sukeliamą poveikį. Jie taip pat žinojo, kad smūgiai gali sklisti laidžiomis medžiagomis. Ligoniai, kenčiantys nuo podagros ar galvos skausmų, buvo gydomi elektrinėmis žuvimis – tikėta, kad stiprus smūgis negalavimus pagydys.

1660 m. Otas fon Gerikė išrado elektrostatinį generatorių.

## Sąvokos

### Elektrinis krūvis

Elektrinis krūvis – elektromagnetinio lauko šaltinis. Sąvoka „elektrinis krūvis“ pirmą kartą paskelbta 1785 m., kai buvo suformuluotas Kulono dėsnis. Matavimo vienetas – kulonas (simbolis C).

Diskreti elektrinio krūvio prigimtis buvo įrodyta Roberto Milikano aliejaus lašo eksperimentu.

### Elektros srovė

Elektros srovė – elektrinių krūvių kryptingas judėjimas. Srovė teka medžiaga, jeigu joje yra pakankamas laisvųjų krūvių nešėjų kiekis. Tokios medžiagos vadinamos laidininkais. Srovei tekėti reikalingas elektrinis laukas, kurį sukuria elektros šaltinis. Krūvio nešėjais gali būti laisvieji elektronai metaluose, taip pat teigiami ir neigiami jonai dujose, skysčiuose ir plazmoje.

## Šaltiniai
Juodataškis melsvys

**Juodataškis melsvys**, arba **taškuotasis melsvys** (*Phengaris arion*) – melsvių (*Lycaenidae*) šeimos drugys.

Skraido birželio – liepos mėn. miško aikštelėse, pušynų viržynuose. Paplitęs Europoje, Kinijoje, Sibire. Daug radviečių yra Lietuvos rytinėje dalyje.

Įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą ir į tarptautinę raudonąją knygą.

(MHNT) Phengaris arion - Radawa Poland - male dorsal.jpg |*Phengaris arion* ♂  	
(MHNT) Phengaris arion - Radawa Poland - male ventral.jpg |*Phengaris arion* ♂  △ 

## Išnašos
Žydraakis melsvys

**Žydraakis melsvys** (*Plebejus argyrognomon*) – melsvių (*Lycaenidae*) šeimos drugys. Skraido birželio – rugpjūčio mėn. sausose paupių pievose. Lietuvoje reta rūšis.

(MHNT) Plebejus argyrognomon - Roztocze Poland - male dorsal.jpg |* Plebejus a. argyrognomon* ♂  
(MHNT) Plebejus argyrognomon - Roztocze Poland - male ventral.jpg| ♂  △
(MHNT) Plebejus argyrognomon - Tyniec Poland - female dorsal.jpg| ♀  
(MHNT) Plebejus argyrognomon - Tyniec Poland - female ventral.jpg|♀ △
Ąžuolinis uodeguotis

**Ąžuolinis uodeguotis** (*Satyrium ilicis*) – melsvių (*Lycaenidae*) šeimos drugys. Lietuvoje rastas nedaugelyje vietų. Skraido birželio – liepos mėn. ąžuolynuose, taip pat saulėtose pamiškėse.
Pilkasis melsvys

**Pilkasis melsvys** (*Polyommatus semiargus*) – melsvių (*Lycaenidae*) šeimos drugys. Lietuvoje žinoma daug radviečių. Skraido miško pievutėse, pakelėse, upių slėnių šlaituose.


(MHNT) Cyaniris semiargus - Narol Poland - male dorsal.jpg |*Cyaniris semiargus* ♂  
(MHNT) Cyaniris semiargus - Narol Poland - male ventral.jpg| *Cyaniris semiargus* ♂  △
Žydrataškis uodeguotis

**Žydrataškis uodeguotis** (*Satyrium spini*) – melsvių (*Lycaenidae*) šeimos drugys. Lietuvoje reta rūšis. Dažniausiai randamas didelių upių slėniuose.

(MHNT) Satyrium spini - Mladkov, Ceska Republika - male dorsal.jpg |*Satyrium spini* ♂ 	
(MHNT) Satyrium spini - Mladkov, Ceska Republika - male ventral.jpg |*Satyrium spini* ♂  △
Roy Orbison

**Roy Orbison** (*Roy Kelton Orbison*, 1936 m. balandžio 23 d. – 1988 gruodžio 6 d.) – vienas įtakingiausių amerikiečių dainininkų, rokenrolo kūrėjas, kurio karjera truko daugiau nei 4 dešimtmečius.

1960 m. Roy Orbison buvo pripažintas tarptautiniu mastu dėl jo baladžių apie prarastą meilę, ritmingų melodijų, trijų oktavų vokalo ir charakteringų tamsių saulės akinių.

1988 m. gruodžio 6 d. būdamas 52 metų Roy Orbison mirė nuo širdies smūgio.

Hitai („Only The Lonely“, „Oh, Pretty Woman“, „In Dreams“ ir „Crying“) sukurti Roy Orbison, 2004 m. buvo paminėti *[[Rolling Stone]]* žurnalo „500 geriausių visų laikų dainų“ sąraše.

## Nuorodos
* Oficiali Roy Orbison svetainė
* Roy Orbison diskografija
* Roy Orbison Danmark
*
Beržinis zefyras

**Beržinis zefyras** (*Thecla betulae*) – melsvių (*Lycaenidae*) šeimos drugys.

Lytinis dimorfizmas ryškus. Patino ir patelės sparnų viršus tamsiai rudas. Patelės priekinis sparnas su plačia oranžine skersine juosta. Patino sparno vidurys su nedidėle gelsvai oranžine dėme. Apatinė sparnų pusė abiejų lyčių vienodo rašto, tik patelės ryškiai rausvai geltona, o patino – pilkai gelsva.
Sparno ilgis: 17-20 mm. 
Skraido liepos – rugpjūčio mėnesiais, soduose, lapuočių miškų jaunuolynuose, pamiškėse, paupiuose. Randami pavieniai drugiai.
Mitybiniai augalai: slyva (*Prunus* sp.), gudobelė (*Crataegus* sp.), beržas (*Betula* sp.), lazdynas (*Corylus* sp.).
Kiaušinėlius po vieną ar kelis deda ant šakelių prie pumpurų pagrindo. Kiaušinėliai žiemoja, pavasarį išsiritę vikšrai maitinasi naktį. Pasiekę 23 mm ilgį, paklotėje ar ant mitybinių augalų virsta lėliukėmis.
Paplitimas: Europa, Azija iki Korėjos.

## Literatūra
* Lietuvos dieniniai drugiai, Povilas Ivinskis, Jonas Augustauskas, Kaunas, LUTUTĖ, 2004, ISBN 9955-575-41-7, p. 110
Suskystintos automobilinės dujos

**Suskystintos automobilinės dujos** – benzino ir dyzelino pakaitalas automobiliams. Jis laikomas gamtai mažiau žalinga alternatyva, lyginant su aukščiau paminėtomis kuro rūšimis. Suskystintos automobilinės dujos gaminamos iš naftos, daugiausia suspaudžiant propano ir butano dujas. Šių dujų santykis skiriasi. Be propano ir butano automobilinėse dujose yra įvairių priemaišų: propileno, butileno, etanolio.

Be šių dujų panaudojimo automobiliuose, propano – butano dujų mišinys naudojamas aerozoliuose, buitiniuose dujų balionuose, turistiniuose balionėliuose, mini suvirinimo aparatuose.
Peridotitas

**Peridotitas** – intruzinė, ultrabazinė, magminė uoliena, SiO2 kiekio turinti mažiau kaip 45 %, susidaranti abisaliniu būdu (giliai, esant dideliam slėgiui ir aukštai temperatūrai, t. y. labai palankiose kristalizacijos sąlygose). Peridotitas būna tamsiai žalios, tamsiai pilkos arba juodos spalvos, vidutiniai ir smulkiai grūdėtos struktūros, masyvios tekstūros. Svarbiausi peridotitą sudarantys mineralai yra: olivinas ir piroksenas. Iš antrinių tai būtų talkas, serpentinas, karbonatai ir kiti.
Nihilizmas

**Nihilizmas** ( – „niekas“) – filosofijos kryptis, teigianti, kad pasaulio ir žmogaus egzistavimas neturi jokios objektyvios prasmės, tikslo arba vertės. Paprastai nihilistai teigia, kad Dievas neegzistuoja (Dievo mirtis), moralė yra subjektyvi, gyvenimas neturi objektyvios prasmės, todėl vieni veiksmai negali būti laikomi geresni nei kiti.

Neretai nihilistiniais judėjimais vadinti dadaizmas, dekonstruktyvizmas, pankų judėjimas. Kai kurie istoriniai laikotarpiai taip pat charakterizuojami kaip nihilistiniai, pavyzdžiui, Baudrillardas nihilistine vadina visą postmoderniąją epochą; krikščioniškieji teologai ir mąstytojai tiek modernizmo, tiek postmodernizmo laikotarpius teigia esančius bedieviškais, todėl jiems taip pat taiko nihilizmo laiko vardą.
 
Ryškiausias nihilizmo filosofas buvo *[[Friedrich Nietzsche]]* (Frydrichas Nyčė), paskelbęs krikščioniškojo Dievo mirtį.
Humoras

**Humoras**, humoro jausmas () – gebėjimas išprovokuoti juoką, komišką aplinkos atsaką ar padėtį, pralinksminti, nuobodžią ar keblią situaciją paversti pramoga, pastebėti juokingus ar keistus tikrovės reiškinius. Pakantus, draugiškas gyvenimo keistenybių, juokingų situacijų, žmonių ydų ar savikritiškas pašiepimas, susijęs su optimistiniu ar kontempliaciniu požiūriu į tikrovę.

Jumoras – neteiktina forma, Lietuvoje vartojama kaip sinonimas.

**[[Juodoji komedija|Juodasis humoras]]** – humoro forma, kuomet pašiepiama ir itin atvirai aptariama tai, kas visuomenėje laikoma tabu, tragedija, nelaime, liga.

Estetikoje humoras laikomas viena komiškumo rūšių greta satyros.
Humoristiniai veikėjai bei personažai naudojami ir prozoje, eilėse, paplitę vaizduojamajame mene.

Tyrimais nustatytas tiesioginis ryšys tarp intelekto ir humoro jausmo. Aukštesnio intelekto asmenys turi ir supranta subtilesnį humorą, ypač juodąjį humorą. 

## Nuorodos
Elementas

**Elementas** ( – 'pirmapradė medžiaga', 'stichija') ko nors sudėtinė dalis; dėmuo:
* Chemijoje, cheminis elementas;
* Matematikoje, sudėtinė dalis (aibės, erdvės) – elementas;
* Elektros srovės šaltinis – galvaninis elementas;
* Filosofijoje, pirminis būties pradas, dar vadinamas stichija.