open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Noškūnų miškai

**Noškūnų miškai** – miškai pietų Lietuvoje, Alytaus rajone, Nemuno dešiniajame krante, prasideda tuojau į pietus nuo Nemunaičio. Priklauso Alytaus miškų urėdijai, Dainavos ir Sudvajų girininkijoms. Apima 27,2 km² plotą. Masyvą sudaro Noškūnų, Nemunaičio, Vertelkų, Klepočių, Živultiškių miškai.

Paviršius lygus, šiaurėje kalvotas, leidžiantis į Nemuno slėnį vietomis žioji griovos, teka maži upokšniai. Būdingi jauriniai silpnai sujaurėję smėliai. Telkšo keletas ežerų: Rūžis, Rūželis, Juodis, Bedugnis, Gervaraistis, pietuose – Lizdų ežeras, Krakinis, Ežerynas, Bedugnis, Galvinis. Į Nemuną teka Rūžės upelis. Noškūnų miškai pietuose pereina į Subartonių miškus.

Medynai:
* pušynai: 91 %
* eglynai: 3 %
* juodalksnynai: 3 %
* beržynai: 2 %
* drebulynai: 1 %

Jaunuolynai sudaro 46 % medynų, pusamžiai medžiai 45 %, pribręstantys 5 %, brandūs 4 %.

Noškūnų miškuose yra briedžių, stirnų, šernų, kiškių, usūrinių šunų, kiaunių, lapių, voverių. Pietinis miškų pakraštys patenka į Dzūkijos nacionalinį parką.

Miškuose ar šalimais įsikūrę kaimai: Nemunaitis, Lankos, Vangelonys, Noškūnai, Jociūnai, Pieriškiai, Bugonys, Vertelkos, Klepočiai, Ežerynas, Živulčiškė, Miežionys.

## Šaltiniai
Norvudas

**Norvudas** () – miestas Jungtinėse Amerikos Valstijose, Masačusetso rytuose, prie Neponseto upės, Bostono aglomeracijoje. Yra savivaldybės rūmai su kariljono bokštu.

2010 m. 80,92 % Norvudo gyventojų buvo baltieji, 8,01 % – juodaodžiai.

## Lietuviai

XIX a. pab. į Norvudą ėmė keltis lietuviai, 1905 m. jų buvo apie 60, 1960 m. – apie 1200. Jie 1905 m. įkūrė Kęstučio, 1910 m. – Šv. Jurgio šalpos draugijas.

## Šaltiniai
Norkūnų pilkapynas

**Norkūnų pilkapynas** (***Krūsnys***) – senovinių pilkapių sankaupa šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone, Jūžintų seniūnijoje, Norkūnų kaimo pakraštyje, prie Audros upės. Valstybinės reikšmės archeologinis paminklas.
 
XX a. pr. būta ~50 pilkapių, apdėtų akmenų vainikais, bet vėliau jie suardyti ariant laukus. 1949 m. rasta 17 apardytų pilkapių. Juos kasinėjant rasti 4 griautiniai kapai bei dar 2 pilkapiai su kaulais. Rasta įkapių, datuojamų V–VII a.

1907 m. Norkūnų pilkapyną tyrinėjo Juozas Žiogas, o vėliau Rokiškio kraštotyros muziejus (1948, 1964, 1968, 1970 m.), vadovaujamas Alfonso Krasausko (1948 m.), Stasio Juodelio (1964–1970 m.). Pilkapyno radiniai saugomi Rokiškio muziejuje.

## Šaltiniai
Norkaičių botaninis draustinis

**Norkaičių botaninis draustinis** – saugomas gamtos plotas vakarų Lietuvoje, Šilutės rajone, Norkaičių miške, prie Norkaičių kaimo (10 km į šiaurę nuo Šilutės). Įsteigtas 1960 m.

Draustinis apima mišką, kuriame vyrauja pušynai. Saugomas sukultūrintas Pajūrio žemumos miškas, kuriame taip pat auga ąžuolai, liepos, įveistiniai medžiai – bukai, balzaminiai kėniai, maumedžiai, pocūgės.

## Šaltiniai
2017 m. Afrikos Tautų taurė

**2017 m. Afrikos Tautų taurė** – 31-asis Afrikos Tautų taurės turnyras, vykęs Gabone 2017 m. sausio 14-vasario 5 dienomis, 4 miestuose.

Šį turnyrą surengti turėjo Libija, bet dėl joje kilusio karo 2014 m. CAF nusprendė ieškoti naujų turnyro šeimininkų. Surengus naują konkursą, norą surengti čempionatą pareiškė Alžyras, Egiptas, Gabonas, Gana, Kenija, Sudanas ir Zimbabvė. CAF kriterijus atitiko Alžyro, Egipto, Gabono ir Ganos pasiūlymai, Egiptas vėliau paraišką atsiėmė. Konkursą laimėjo Gabonas, kuriame vyko ir 2012 m. Afrikos Tautų taurė.

Čempionatą laimėjo Kamerūno rinktinė, finale 2–1 įveikusi Egiptą. Nugalėtojai įgijo teisę dalyvauti 2017 m. FIFA konfederacijų taurėje Rusijoje.

## Stadionai
Čempionatas vyko 4-se Gabono miestuose.

## Atranka

Atrankoje į Afrikos Tautų taurę dalyvavo 51 rinktinė – atrankoje dalyvauti atsisakė Eritrėja ir Somalis, o Čadas pasitraukė atrankos metu. Atrankos neįveikė 3 kart čempionė Nigerijos rinktinė.

Patekusios komandos:

*  *(kaip šeimininkai)*
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Grupės etapas

### A grupė

### B grupė

### C grupė

### D grupė

## Atkrentamosios varžybos

### Ketvirtfinaliai

### Pusfinaliai

### Dėl 3 vietos

### Finalas

## Įvarčių autoriai
;3 įvarčiai

*  Junior Kabananga

;2 įvarčiai

*  Riyad Mahrez
*  Islam Slimani
*  Aristide Bancé
*  Préjuce Nakoulma
*  Michael Ngadeu-Ngadjui
*  Paul-José M'Poku
*  Mohamed Salah
*  Pierre-Emerick Aubameyang
*  André Ayew
*  Sadio Mané
*  Naïm Sliti

;1 įvartis

*  Sofiane Hanni
*  Issoufou Dayo
*  Alain Traoré
*  Bertrand Traoré
*  Vincent Aboubakar
*  Christian Bassogog
*  Benjamin Moukandjo
*  Nicolas Nkoulou
*  Sébastien Siani
*  Neeskens Kebano
*  Firmin Ndombe Mubele
*  Mohamed Elneny
*  Kahraba
*  Abdallah Said
*  Jordan Ayew
*  Asamoah Gyan
*  Piqueti
*  Juary Soares
*  Wilfried Bony
*  Serey Dié
*  Yves Bissouma
*  Rachid Alioui
*  Aziz Bouhaddouz
*  Youssef En-Nesyri
*  Romain Saïss
*  Papakouli Diop
*  Kara Mbodji
*  Henri Saivet
*  Moussa Sow
*  Mathieu Dossevi
*  Kodjo Fo-Doh Laba
*  Wahbi Khazri
*  Taha Yassine Khenissi
*  Youssef Msakni
*  Farouk Miya
*  Kudakwashe Mahachi
*  Tendai Ndoro
*  Nyasha Mushekwi
*  Knowledge Musona

;Į savo vartus

*  Aïssa Mandi (Tuniso naudai)
*  Rudinilson Silva (Burkina Faso naudai)
Kipras olimpinėse žaidynėse

**[[Kipras]] [[Olimpinės žaidynės|olimpinėse žaidynėse]]** dalyvauja nuo 1980 m.

## Istorija
Kipro nacionalinis olimpinis komitetas įkurtas 1974 m., bet tarptautinis olimpinis komitetas jį pripažino tik 1978 m.

1980 m. vasarį Kipras debiutavo 1980 m. žiemos olimpinėse žaidynėse, kuriose šaliai atstovavo trys kalnų slidininkai. Kipras per visą savo istoriją žiemos olimpinėse žaidynėse dalyvavo tik kalnų slidinėjimo varžybose.

1980 m. liepą Kipro Respublika pirmą kartą dalyvavo vasaros olimpinėse žaidynėse. Kipro atstovai vasaros žaidynėse dažniausiai pasirodo buriavimo, sportinio šaudymo, dziudo, lengvosios atletikos varžybose.

2008 m. Kipras per plauką nelaimėjo savo pirmojo olimpinio medalio. Vyrų apvaliosios aikštelės sportinio šaudymo rungtyje Antonis Nikolaidis tik po trijų papildomų peršaudymo etapų nusileido bronzos medalį laimėjusiam prancūzui Anthony Terras. 2012 m. Londone vykusiose olimpinėse žaidynėse šalis iškovojo savo pirmąjį olimpinį medalį – sidabrą vyrų Laser klasės burlaivių varžybose pelnė Pavlos Kontides.

## Nuorodos
* Kipro olimpinis komitetas
Kirišima

**Kirišima** () – 1700 m aukščio aktyvių ugnikalnių grupė Kagošimos ir Mijadzakio prefektūrose, Kiūšiū saloje. Sudaro daugiau nei 20 vulkaninių kūgių. Gausu ežerų, karštųjų versmių.

Užregistruoti išsiveržimai 788, 1716 ir 1717 m. Augito-hipersteno andezitas yra labiausiai paplitusi uolienos rūšis.

Aukščiausia viršūnė vadinama Karakuni (). Kitos viršūnės yra Takačiho-no-minė (高千穂峰) (1573 m) ir Šinmoedakė (新燃岳). Abu aktyvūs ugnikalniai, Šinmoedakė buvo išsiveržusi 2011 m. Kirišima yra Kirišimos-Jaku nacionaliniame parke šalia Kirišimos miesto. Kirišima laikoma vienu iš 100 žymiausių Japonijos kalnų. Apylinkėse dažnai pasitaiko rūkas, tad manoma, kad kalnas taip pavadintas, nes atrodo kaip sala virš rūko.

File:Kirishima_Takachihonomine_2.jpg|Takačihonominės ugnikalnis
File:1998 shinmoe takachiho.jpg|Šinmoedakės (priekyje) ir Takačihonominės ugnikalniai
File:Kirishima Ohachi.jpg|Ohačio ugnikalnis
File:Koshikidake Rokkannonmiike.jpg|Rokan'nonmikės (priekyje) ir Košikidakės ugnikalniai
File:1998-12 Ohnami-ike.JPG|Onamikės ugnikalnis
File:Kirishima Karakunidake 2.jpg|Karakunidakės ugnikalnis
File:Fudōike 2008-09-27.jpg|Hudouikės ugnikalnis
File:Hinamoridake Miyazaki.jpg|Hinamoridakės ugnikalnis
File:Kurinodake Kagoshima.jpg|Kurinodakės ugnikalnis


## Išnašos
Šilas B

**Šilas B** – Lietuvos futbolo klubas iš Kazlų Rūdos. Šilas B yra Kazlų Rūdos "Šilo" dublerių ekipa.

## Istorija
* 2015 m. buvo suburta dublerių ekipa, kuri dalyvavo Marijampolės apskrities pirmenybėse.
* 2016 m. Šilas B debiutavo LFF II lygos Pietų zonos pirmenybėse. Iš 9 dalyvių liko aštunti.
* 2017 m. pradžioje pagrindinė klubo ekipa ruošėsi dalyvauti A lygoje, bet įsivėlė į lažybų skandalą. Tada klubas išformavo ir pagrindinę, ir B ekipas.

## Sezonai

|}

## Spalvinė gama

Namuose, bei svečiuose žaidžia žaliomis aprangomis su baltais skaičiais, išvykose kartais dėvi juodas aprangas.

## Sudėtis
*[[2017]] m. [[sausio 17]] d.*

## Šaltiniai

## Nuorodos
DFK Dainava B

**Alytaus DFK „Dainava B“** – Lietuvos futbolo komanda iš Alytaus. **Dainava B** yra Alytaus DFK "Dainavos" dubleriai.

## Istorija

2016 m. LFF II lygos pirmenybėse dalyvavo jungtinė Alytaus komanda DFK Dainava 2-SRC, kuri buvo DFK Dainava dubleriais. 2018 m. komanda dalyvavo Antros lygos Pietų zonos pirmenybėse. Komandos tikslas - auginti jaunimą pagrindinei komandai. 2020 m. komanda vėl sugrįžo į II lygą.

2022 m. licencijavosi Antrai lygai, tačiau licencija suteikta tik po apeliacijos. Rungtyniavo 2022 m. Antroje lygoje.

## Klubo spalvos
2017 m. sezone DKF „Dainava“ žais tradiciniais bordo-mėlynais marškinėliais, o atsarginė apranga bus baltos spalvos.

## Simbolika

## Sezonai

|}

## Sudėtis
''Atnaujinta: 

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
* Dzūkų tankai
* lietuvosfutbolas.lt (Antra lyga; II etapas)
* lietuvosfutbolas.lt (2021 m.)
Euritmija

**Euritmija** ( 'geras ritmas, darna, pusiausvyra, harmonija') − judesio kalbos menas, terapija. Judesio kalba jungiama su šokiu, muzika, poezija, teatru, kalbos garsais, geometrinėmis formomis. Puoselėjama estetika, grožis, šventumas, saviraiška, fizinė bei dvasinė sveikata, mąstymo, jausmų ir valios pusiausvyra, socialinė integracija. Pradininkas − austrų filosofas, socialinis reformatorius, antroposofijos bei Valdorfo pedagogikos įkūrėjas Rudolfas Šteineris (1861−1925). Šiandiena euritmija žinoma visame pasaulyje ir Lietuvoje kaip sceninis menas, taikoma Valdorfo pedagogikoje, meno terapijoje.

## Kritika
Euritmija kritikų siejama su ezoterika.

## Šaltiniai
Kirauskas

**Kìrauskas**  (; arba ***Kirovskas***, ) – miestas rytų Baltarusijoje, Mogiliavo srityje, 89 km nuo Mogiliavo. Kirausko rajono centras. Per miestą nutiesta geležinkelio linija Asipovičai–Žlobinas, automagistralė Mogiliavas–Babruiskas.

## Istorija

Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas XVI a. kaip ***Kačeryčai***. XIX a. buvo kaimas, Babruisko apskrities Kačeryčų valsčiaus centras. XX a. 4-ajame dešimtmetyje suteiktas ***Kirausko*** pavadinimas. 1959 m. gavo miesto tipo gyvenvietės, 2001 m. – miesto teises.

## Šaltiniai
Poso Almontė

**Poso Almontė** () – miestelis šiaurės Čilėje, Tarapakos regione, 52 km į rytus nuo Ikikės, sausringoje Tamarugalio pampoje; Tamarugalio provincijos centras. Salietros gavybos pramonės centras. Netoliese yra į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą įtrauktos Hamberstono ir Santa Lauros salietros kasyklos. Taip pat apylinkėse yra karštųjų versmių, randama senovinių petroglifų.

## Istorija

Poso Almontė ėmė kurtis XIX a. vid. ir vystėsi kaip saietros kasėjų gyvenvietė ir tiekimo bazė. 1927 m. tapo komuna. 2007 m. Poso Almontė tapo naujai sukurtos Tamarugalio provincijos sostine.

## Šaltiniai
Los Andesas

**Los Andesas** () – miestas vidurio Čilėje, Valparaiso regione, 146 km į rytus nuo Valaparaiso, Andų papėdėje, prie Akonkagvos upės; Los Andeso provincijos centras. Verčiamasi kalnakasyba (kasama vario rūda), automobilių surinkimu, vynuogininkyste. Pro Los Andesą eina Santjago–Mendosos plentas bei geležinkelis (pro šalimais esančią Uspaljatos perėją). Yra keletas bažnyčių, basųjų karmeličių vienuolynas, istorijos ir archeologijos muziejus.

## Istorija

1791 m. Ambrosijus O’Higinsas įkūrė gyvenvietę, kurią pavadino *Villa Santa Rosa de Los Andes*.

## Šaltiniai
Kilpujė

**Kilpujė** () – miestas vidurio Čilėje, Valparaiso regione, 18 km į rytus nuo Vinja del Maro, Valparaiso priemiesčių zonoje; Marga Margos provincijos centras. Pro Kilpuję nutiestas Santjago–Valparaiso plentas, su Valparaisu jungia priemiestinis traukinys. Tai daugiausia turistinis ir rezidencinis miestas. Kilpujė mieste yra zoologijos sodas, veikia kelių universitetų padaliniai.

## Istorija
Kilpujė ėmė kurtis XIX a., o 1856 m. nutiestas Santjago–Valparaiso geležinkelis paspartino augimą. 1893 m. sudaryta Kilpujė komuna, o 1898 m. suteiktas miesto statusas. 2010 m. tapo naujai sukurtos Marga Margos provincijos sostine.

## Šaltiniai
Koljasujus

**Koljasujus** (, ) – toliausiai į pietus nutolusi Inkų imperijos (Tauantisujaus) žemė. Pavadinimas kilo nuo kečujų žodžio *qulla* reiškiančio pietus bei pietinį kečujų pogrupį – koljus. Koljasujus apėmė Andų ir aplinkinių aukštikalnių sritis, besidriekiančias tolyn į pietus nuo Kusko – per dabartinę pietų Peru, vakarų Boliviją, šiaurės Čilę ir šiaurės vakarų Argentiną. Į Koljasujų pateko inkų (vadovaujamų Huaina Kapako) užkariauti aimarai, diagitai, dalis mapučių ir kitos, dabar išnykusios, tautos (čičai, karankai, lupakai, jamparai, purumaukai, omagvakai, čaniai). XV a. pab. įvykusiame Maulės mūšyje tarp kečujų ir mapučių nustatyta pietinė Inkų imperijos riba, kuri ėjo Maulės upe. Kaip ir kitose užkariautose žemėse, Koljasujuje inkai tiesė kelius (inkų keliai), statė gynybinius bokštus (pukaras). Inkų imperija didžiąja dalimi užsiklojo ant seniau čia gyvavusių aimarų valstybių (Tihuanako kultūros) ir „suinkino“ didelę dalį krašto gyventojų.

Koljasujus žlugo 1535–1541 m. įsiveržus ispanams.

## Vamaniai

Koljasujus buvo padalintas į šias sritis, vadinamas vamaniais (*wamani*):

* Arika
* Kana
* Kančė
* Karanga
* Karuma
* Kavina
* Čiča
* Kočabamba
* Koljagva
* Lipė
* Lokumba
* Lupaka
* Pakasa (Pakachesas)
* Kolja Urkusujus
* Sama
* Tambas
* Tarata
* Ubina
* Jampara
* Humahuaka
* Sikuanis (Čikoana)
* Kiri Kiris
* Tukumanas
* Čilė
Kličavas

**Kli̇̀čavas**  (; arba ***Kličevas***, ) – miestas vidurio rytų Baltarusijoje, Mogiliavo srityje. Kličavo rajono centras. Per miestą teka Olsa (Berezinos kairysis intakas). Išvystyta medienos ir maisto pramonė.

## Istorija

Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas 1592 m., priklausęs Vitebsko vaivadijai. 1772 m. atiteko Rusijos imperijai, tapo Minsko gubernijos dalimi. XIX a. buvo kaimas Ihumeno apskrities Douhajės valsčiuje.

Nuo 1924 m. liepos 17 d. Kličavo rajono administracinis centras. 1938 m. sausio 15 d. Mogiliavo srities sudėtyje. Tais pačiais metais gavo miesto tipo gyvenvietės statusą. 2000 m. suteiktos miesto teisės.

## Šaltiniai
Guardami

**Pažiūrėk į mane** () – 1999 m. sukurta drama, paremta italų pornografijos žvaigždės Moana Pozzi (1961-1994) gyvenimo istorija.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Elisabetta Cavallotti – Nina
* Stefania Orsola Garello – Kristiana
* Flavio Insinna – Flavio
* Gianluca Gobbi – Dario
* Claudio Spadaro – Baroni
* Angelica Ippolito – Ninos motina
* Yorgo Voyagis – Ninos tėvas
Pirmyn į Vakarus

**Pirmyn į Vakarus** () – 2015 m. sukurta drama – vesternas.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Michael Fassbender – Silas
* Kodi Smith-McPhee – Džėjus
* Ben Mendelsohn – Peinas
* Caren Pistorius – Rouzė Ros
* Rory McCann – Džonas Rosas
* Edwin Wright – Viktoras 
* Andrew Robertt – Verneris 

## Turinys

Jaunas škotas Džėjus keliauja per Laukinius Vakarus, ieškodamas savo mylimosios Rouzės Ros. Pavojingoje kelionėje jis sutinka premijų medžiotoją Silą, kuris už pinigus sutinka jį palydėti. Vienoje užeigų Silas pamato plakatą, skelbiantį, kad Už Rouzę Ros yra siūloma 2000 dolerių premija. Vyrai supranta, kad juos seka įvairūs premijų medžiotojai, tačiau nenutraukia kelionės, tikėdamiesi padėti Rouzei.

Pastaroji, gyvenanti su tėvu ir indėnu Kotori, užpuolikų sulaukia anksčiau. Ilgame mūšyje žūva beveik visi (Džėjų per klaidą pašauna Rouzė), gyvi lieka tik sužeistas Silas ir Rouzė...

## Pagrindiniai apdovanojimai
* Sundance kino festivalis – didysis žiuri prizas
* Sarasota filmų festivalis – žiuri prizo nominacija
* Miuncheno filmų festivalis – geriausio filmo nominacija
* Taipėjaus filmų festivalis – Didžiojo prizo nominacija
* Europos kino apdovanojimas – Europos metų atradimo nominacija (J. Maclean)
* Clotrudis – geriausio antrojo plano aktorius (nominacija) (M. Fassbender)
Mūsų vaikai

**Mūsų vaikai** () – 2014 m. sukurta drama, apdovanota Venecijos kino festivalyje.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Luigi Lo Cascio – Paolo
* Giovanna Mezzogiorno – Kjara
* Alessandro Gassmann – Masimas
* Barbora Bobulova – Sofija
* Rosabell Laurenti Sellers – Benedeta
* Jacopo Olmo Antinori – Mikelė
* Lidia Vitale – Džovana

## Turinys

Brolių Paolo ir Masimo šeimos laikosi ilgametės tradicijos – kartas nuo karto susitinka prabangiame restorane pietauti, nors jų santykiai nėra labai geri, o žmonos netgi nemėgsta viena kitos. Prieštaravimai dar labiau paaštrėja, kuomet Paolo tenka operuoti berniuką, kurį sužeidė ir kurio tėvą nušovė policininkas (pastarąjį teisme gina Masimas).

Po kurio laiko televizija parodo filmuotą medžiagą, prašydama žmonių pagalbos atpažįstant du jaunuolius, sumušusius benamę. Kyla įtarimas, kad tai buvo Paolo sūnus Mikelė  ir Masimo duktė Benedeta. Kuomet vaikai prisipažįsta, tėvai ima ieškoti išeities iš susidariusios padėties, tačiau jei Masimas stengiasi visomis priemonėmis bylos išvengti, Paolo sprendžia dilemą. Galiausiai jie vėl susitinka per eilinius pietus restorane, kur turi priimti sprendimą kokios taktikos laikytis, tačiau viskas baigiasi nauju konfliktu.

## Pagrindiniai apdovanojimai
Krikščionių socialinė sąjunga

**Krikščionių socialinė sąjunga** – Vokietijos politinė partija.

## Istorija
Įkurta 1945 m. Miunchene.

1946–1954 m. ir nuo 1957 m. iki dabar yra valdančioji partija Bavarijoje, kurios atstovas yra žemės ministras–prezidentas.

## Santykis su CDU
CSU ir CDU – broliškos partijos, kartu vadinamos Sąjunga (). CSU laikoma vos konservatyvesne.

CSU yra regionalistinė partija, tad ji kandidatuoja tik Bavarijoje, o stambesnė jos partnerė CDU – likusiose 15-oje Vokietijos žemių.

Abi partijos nepriklausomos, bet Bundestage jos kartu sudaro bendrą frakciją (CDU/CSU).

## Rinkimų rezultatai
### Bundestago rinkimai

### Europos Parlamento rinkimai

### Bavarijos landtago rinkimai

## Šaltiniai
Bėglės (filmas)

**Bėglės** () – režisieriaus Jean Rollin sukurtas filmas.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Laurence Dubas – Mišelė
* Christine Coppe – Mari
* Marianne Valiot – Sofija
* Patrick Perrot – Pjero
* Brigitte Lahaie 
* Celine Royce

## Turinys

Iš psichiatrinės ligoninės pabėga dvi merginos: melancholiška ir nuolat užsisvajojusi Mari ir agresyvi, ypač vyrų atžvilgiu, Mišelė. Jos prisijungia prie keliaujančios egzotiškų šokėjų trupės, su kuria nerūpestingai leidžia laiką. Susipažinusios su pasiturinčia pora, jos apsilanko šių namuose, kur šeimininkai mėgina įtraukti merginas į savo seksualinius žaidimus, tačiau viskas baigiasi žudynėmis...
Iriomotė

**Iriomotė** (, jaejam. *Irïmutii*; okinav. *Iriumuti*) – didžiausia iš Jaejamos salų ir antra pagal dydį Okinavos prefektūroje po Okinavos salos.

Salos plotas – 289,27 km², 2005 m. saloje gyveno 2347 žmonės. Iriomotė neturi oro uosto, dauguma turistų (2006 m. jų buvo 390 tūkst.) atvyksta keltu iš Išigakio. Tai 31,4 km kelionė į Uvaharos uostą (上原港) šiaurės rytinėje salos dalyje ar Oharos uostą (大原港) pietiniame krante. Administraciniu požiūriu sala priklauso Taketomio miestui, Okinavos prefektūrai. Infrastruktūros mažai, vienintelis kelias jungia kaimus šiauriniame ir rytiniame krante.

## Gamta
Salą garsina Iriomotės katės, nykstanti laukinių kačių rūšis, randama tik šioje saloje. Spėjama, kad 2007 m. saloje jų buvo 100–109. Saloje yra nuodingų gyvačių rūšis – *Trimeresurus elegans*, vietinių vadinama habu. Ši rūšis priklauso duobagalvių angių pošeimiui. Miršta 3 % jos įkąstų asmenų, 6–8 % tampa invalidais.

2021 m. Iriomotė kartu su Amami Ošima, šiaurine Okinava ir Tokušima buvo UNESCO pripažinta kaip pasaulio paveldo objektas.

## Galerija

Tudumari-no-hama Iriomote Island Japan10bs4500.jpg|Tudumario paplūdimys
Urauchi River Iriomote 2007-04-05.jpg|Uraučio upė, ilgiausia Okinavoje.
Mariyudo iriomote 2007-04-05.jpg|Marijudo no takio krioklys Uraučio upėje.
Kampire iriomote 2007-04-05.jpg|Kampirė no taki krioklys Uraučio upėje.
Pinaisara iriomote 2007-04-05.jpg|Pinaisaros no takio krioklys. 
Iriomote mangrove 2007-04-04.jpg|Mangrovės Nakamos upėje
Heritiera littoralis - Sakishimasuo - Iriomote island Japan2.jpg|Sakišimasuou medis, tikriausiai didžiausias mangrovių medis Japonijoje.
Hoshizuna-no-hama 2007-04-04.jpg|Hošidzunos paplūdimys
Star sand Iriomote.jpg|Žvaigždžių smėlis iš Hošidzunos paplūdimio: aptrintas kalcio karbonatas iš gretimų rifų.


## Išnašos
Vokietijos Kairiųjų partija

**Vokietijos Kairiųjų partija** (, o taip pat vadinama ) – Vokietijos politinė partija, kuri yra kairiųjų pažiūrų. Ji susikūrė 2007 m. birželio 16 d. po WASG ir PDS partijų susijungimo. Viena iš šių partijų buvo iš Rytų Vokietijos, o kita - iš Vakarų Vokietijos. Kad viena ar kita partija nenustelbtų kitos ir pabrėžtų jų kilmę, partijoje yra renkami du lyderiai.

## Rinkimų rezultatai
### Bundestago rinkimai

### Europos Parlamento rinkimai

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Partijos tinklalapis
Juiči Marujama

**Juiči Marujama** (g. 1986 m. birželio 16 d.) – japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.

Nacionalinėje komandoje žaidė 2016 m.

## Šaltiniai
Rjota Ošima

**Rjota Ošima** (, g. 1993 m. sausio 23 d.) – japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.

Nacionalinėje komandoje žaidė nuo 2016 m.

## Dalyvavimas čempionatuose

|}

## Šaltiniai
Didesni purslai

**Didesni purslai** () – 2015 m. Italijoje sukurta drama anglų kalba.

## Turinys

Roko žvaigždė Mariana Lein, po balso operacijos negalinti kalbėti, leidžia atostogas Italijoje su savo vaikinu Polu. Ramią atostogų idilę suardo netikėti pasirodęs buvęs Marianos meilužis Haris su suaugusia dukterimi Penelope, apie kurią pats sužinojo prieš metus. Tarsi nekaltas Hario flirtas su Mariana po kurio laiko pradeda erzinti Polą, kurį savo ruožtu vilioja Penelopė. Galiausiai kivirčo metu naktį Polas baseine paskandina Harį ir palieka kūną, tarsi įvyko nelaimingas atsitikimas. Kol policija tiria galimo nusikaltimo aplinkybes, abi moterys pradeda įtarti, kad tai Polo darbas, tačiau, kiekviena vedina savų motyvų, jo neišduoda...

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Tilda Swindon – Mariana Lein
* Matthias Schoenaerts – Polas
* Ralph Fiennes – Haris
* Dakota Johnson – Penelopė
* Corrado Guzzanti
* Alessandro Ferrara
* David Maddalena
* Aurore Clement
* Lily McMenamy

## Pagrindiniai apdovanojimai
* Venecijos kino festivalis – Auksinio lokio nominacija (L. Guadagnino)
* Toronto filmų kritikų asociacijos apdovanojimai, San Francisko kino apdovanojimai, Detroito kino kritikų bendrija  – geriausio antrojo plano aktoriaus nominacijos (R. Fiennes)
Kasia Smutniak

**Kasia Smutniak** – Italijoje gyvenanti lenkų kino aktorė ir modelis.

## Biografija
Sulaukusi 17-kos, Kasia laimėjo modelių konkursą ir persikėlė į Italiją. 2000 m. debiutavo kine ir nuo to laiko sukūrė daugiau kaip 30 vaidmenų, iš kurių žymiausias – trileris „Iš Paryžiaus su meile“ (2010 m.)

Kasia laisvai kalba lenkiškai, rusiškai, itališkai ir angliškai.

2004 m. ji susilaukė dukters su aktoriumi Pietro Taricone. 2008 m. jiedu išsiskyrė, o po 2 metų aktorius žuvo nelaimingo atsitikimo metu.

2014 m. susilaukė sūnaus su prodiuseriu Domenico Procacci. 

## Dalinė filmografija
* Iš Paryžiaus su meile (2010)
* Sveiki, pone prezidente! (2013)
* Prisisekite diržus (2014)
* Idealūs nepažįstamieji (2016)
* Žmona ir vyras (2017)
* Silvio (2018)
* Made in Italy (2018)

### Kino apdovanojimai

## Šaltiniai

## Nuorodos

* IMDb profilis
Tiolis

**Tiolis** – organinis junginys, turintis **sulfidrilo** (–C–SH ar R–SH) grupę (kur R yra alkilas arba alkilinės grupės anglies atomas). Tioliai yra analogiški alkoholiams (siera užima deguonies vietą alkoholyje hidroksilo grupėje).

Dauguma tiolių turi stiprų, panašų į česnakų ar supuvusių kiaušinių kvapą. Jie taip pat yra dedami į gamtines dujas, kad būtų lengviau jas aptikti (kadangi gamtinės dujos neturi kvapo).

## Struktūra ir ryšiai
Tioliai ir alkoholiai turi panašią sandarą. Ilgis tarp atomų jungtyje C-S yra 180 pikometrų. Tai yra apie 40 pikometrų daugiau nei jungtyje C-O, nes sieros atomas yra didesnis nei deguonies. Jungtis C-S-H sudaro maždaug 90° laipsnių kampą. Kietoje ir skystoje būsenoje tioliai yra labai nepatvarūs, labiausiai jį veikia Van der Valso jėga tarp dviejų dvivalenčių sieros atomų.

## Gavimas
Tioliai gaunami reaguojant vandenilio sulfido dujoms ir alkoholiams dažnai esant rūgštiniam katalizatoriui arba apšvietus UV spinduliais:

CH_3OH + H_2S \longrightarrow CH_3SH + H_2O

Esant metanolio pertekliui vyks antra reakcija:

CH_3SH + CH_3OH \longrightarrow (CH_3)_2S + H_2O
Virtuvinis kombainas

**Virtuvinis kombainas** – daugiafunkcis virtuvės įrenginys, skirtas maisto ruošimui. Jis pakeičia įvairius prietaisus: sulčiaspaudę, trintuvą, ledų gaminimo aparatą, universalią maišyklę, mėsmalę. Prie specialių kombaino lizdų prijungiami kiti priedai. 

## Pagrindinės funkcijos

Atliekamų darbų kiekis ir sudėtingumas priklauso nuo prietaiso galingumo ir modelio. Galingesni įrenginiai (nuo 700 W) lengviau susidoroja su didesne darbo apimtimi ir su kietesniais produktais. Esant keliems darbo greičiams, galingu kombainu galima atlikti ir mažiau galingumo reikalaujančius darbus. 
* *Smulkinimas peiliais*. Paprastai komplekte yra du peiliai, kurių vienas skirtas mėsos malimui ir daržovių bei vaisių kapojimui ar smulkinimui stambiais gabalais. Kito peilio pagalba smulkinami produktai, kurie skirti košelių, pudingo, trintos sriubos gaminimui. Galima reguliuoti apdorojamo produkto smulkumą.
* *Pjaustymas diskais*. Jų pagalba galima tarkuoti bulves griežinėliais, šiaudeliais, taip pat įvairiomis formomis pjaustyti daržoves bei vaisius. Pjaustomų formų įvairovė priklauso nuo diskų kieko, tačiau ne visi modeliai atlieka bulvių tarkavimo funkciją. Prie įrenginio galima priderinti atskirai įsigytus papildomus diskus.
* *Sulčių spaudimas*. Atliekamas sulčiaspaudės darbas, dažniausiai spausti citrusiniams vaisiams, bet brangesni modeliai turi priedus, kurių pagalba sultis galima spausti ir iš daržovių.
* *Plakimas*. Plaktuvėlis skirtas grietinėlei, kiaušiniams, įvairiems mišiniams.
* *Tešlos minkymas*. Tešla minkoma spiraliniais kabliais. Jais galima maišyti kibias duonos ir kitų kepinių tešlas. Šis darbas užtrunka apie 4 minutes. 

## Nuorodos

* Virtuvinių kombainų funkcijos
San Antonijus (Čilė)

**San Antonijus** () – miestas vidurio Čilėje, Valparaiso regione, 88 km į pietus nuo Valparaiso, tuojau į šiaurę nuo Maulės žiočių, Ramiojo vandenyno pakrantėje; San Antonijaus provincijos centras. Svarbus jūrų uostas (apyvarta 12,1 mln. tonų, 2009 m.). Vystomas turizmas (paplūdimiai, ruonių ir banginių stebėjimas, seni uosto įrengimai).

## Istorija
San Antonijaus uostas ėmė kurtis XIX a. vid., o ypač jo reikšmė išaugo kai Čilės nepriklausomybės karo metu ispanai sugriovė Valparaiso uostą. 1894 m. miestas įsteigtas oficialiai kaip *San Antonio de las Bodegas*. Dabartinis uostas pastatytas 1910 m. Miestą 1985 m. nusiaubė žemės drebėjimas.

## Šaltiniai
Kaukenesas

**Kaukenesas** () – miestas vidurio Čilėje, Maulės regione, 393 km į pietus nuo Čilės Santjago, į pietvakarius nuo Talkos, prie Kaukeneso upės; Kaukeneso provincijos centras. Praeina plentas Talka–Konsepsjonas. Apylinkėse auginamos vynuogės, javai, vaisiai, veisiami gyvuliai. Vilnos išdirbimo pramonė. Yra Šv. Alfonso bažnyčia, universiteto padalinys, keletas kolegijų.

## Istorija
1742 m. mapučių kaimo vietoje ispanai įsteigė gyvenvietę, kuriai davė vardą *Villa de Nuestra Señora de las Mercedes de José de Manso del Tutuvén*. 1826 m. miestas pervadintas į Kaukenesą (mapučių kalba reiškia vietinę žuvų rūšį). Miestą nusiaubė 2010 m. Čilės žemės drebėjimas.

## Šaltiniai
Lebu

**Lebu** () – miestas Čilėje, Bio Bijaus regione, 145 km į pietvakarius nuo Konsepsjono, Ramiojo vandenyno pakrantėje, prie Lebu upės žiočių; Arauko provincijos centras. Praeina plentas į Konsepsjoną pro Lotą. Verčiamasi žvejyba, medienos apdirbimu, turizmu. Jūros pakrantėje yra Benavideso ola, kurioje vyksta kasmetinis Lebu kino festivalis.

Lebu komunai priklauso vandenyne esanti Močos sala.

## Istorija
1862 m. įkurta Lebu gyvenvietė, kuri suklestėjo kaip akmens anglių gavybos centras. 1875 m. tapo provincijos centru. XX a. pab. baigus anglies gavybą, miestas nuskurdo. Lebu miestą nusiaubė 2010 m. Čilės žemės drebėjimas.

## Šaltiniai
La Unjonas (Čilė)

**La Unjonas** () – miestas Čilėje, Los Rioso regione, 40 km į šiaurę nuo Osorno, prie Ljoljehujės ir Radimadžio santakos; Ranko provincijos centras. Žemės ūkio regiono centras. Vystomas turizmas (į vakarus nuo miesto telkšo Rankas ir daug kitų ežerų, driekiasi miškai, kalnai, vakaruose įsteigtas Alerse Kostero nacionalinis parkas).

## Istorija
La Unjonas įkurtas 1827 m., nors apylinkėse jau seniau veikė katalikų misijos. XIX a. vid. savo pramonę čia pradėjo vokiečiai – statė malūnus, alaus daryklas, pieninę, linų fabriką. 2007 m. La Unjonas tapo provincijos centru.

## Šaltiniai
La Unjonas

**La Unjonas** ( – 'sąjunga') gali reikšti šias vietoves:

* La Unjonas – miestas Čilėje;
* La Unjonas – miestas Kolumbijoje, Antiokijos dep.;
* La Unjonas – miestelis Kolumbijoje, Narinjo dep.;
* La Unjonas – miestelis Kolumbijoje, Sukrės dep.;
* La Unjonas – miestelis Kolumbijoje, Kaukos Slėnio dep.;
* La Unjonas – miestas Salvadore;
* La Unjonas – miestelis Hondūre, Kopano dep.;
* La Unjonas – miestelis Hondūre, Olančo dep.;
* La Unjonas – miestelis Hondūre, Lempiros dep.;
* La Unjonas – miestas Peru, Huanuko dep.;
* La Unjonas – miestelis Ispanijoje, Mursijos reg.;
* La Unjono departamentas Salvadore;
* La Unjono provincija Peru;
* La Unjono provincija Filipinuose.
Futaleufu (miestas)

**Futaleufu** () – miestelis pietinėje Čilėje, Los Lagoso regione, Argentinos pasienyje, prie Futaleufu upės, Patagonijos Andų (Tetos kalnagūbrio) papėdėje; Palenos provincijos centras. Svarbus turistinis centras – plaukiojimas kalnų upėmis, žygiai į kalnus, žūklė, uolų laipiojimas. Netoliese prasideda Futaleufu nacionalinis rezervatas ir Pumalino parkas. Taip pat verčiamasi gyvulininkyste, miškų ūkiu. Pro Futaleufu eina kelias tarp Santa Lusijos (prie Pietų plento) ir Eskelio (Argentina).

## Istorija
Futaleufu provincijos sostine tapo 2009 m., kai ligtolinę sostinę Čaiteną nuniokojo ugnikalnio išsiveržimas.

## Šaltiniai
Vidmantas Bezaras

**Vidmantas Bezaras** (1961 m. rugpjūčio 4 d. Kaune) – geografas, Lietuvos aplinkos apsaugos specialistas, Aplinkos ministerijos Saugomų teritorijų ir kraštovaizdžio departamento direktorius, Vilniaus Universiteto Gamtos mokslų fakulteto lektorius, aplinkosaugos ekspertas

## Biografija
Baigė Kauno S.Nėries vidurinę mokyklą, nuo 1977 m. tapo turizmo klubo  „Sakalas“ nariu. 

1985 m. baigė Vilniaus Valstybinio Universiteto Gamtos mokslų fakultetą (geografijos specialybės kraštovaizdžio geografijos specializacija). 

Vilniaus universiteto (1982-1984) ir Gamtos mokslų fakulteto (1981-1982) žygeivių judėjimo vadovas, dalyvavo Ramuvos judėjimo veikloje, paminklosaugos akcijose. 

1985-1990 dėstytojavo  Šiaulių pedagoginiame institute. Įsteigė Santaros/Kupolės klubą, organizavo kraštotyros ekspedicijas, pirmąsias ekologines akcijas, inicijavo Lietuvos geografų draugijos Šiaulių skyriaus atkūrimą, 1989 m. dalyvavo aplinkosauginėse akcijose ir Sąjūdžio veikloje. 

1990 - 1998 m. pirmasis Žemaitijos nacionalinio parko direktorius.

1998 - 2002 m. Miškų ir saugomų teritorijų departamento prie Aplinkos ministerijos direktoriaus pavaduotojas. 

2002 - 2009 m. Valstybinės saugomų teritorijų tarnybos prie AM direktoriaus pavaduotojas. 

Nuo 2008 m. yra Vilniaus Universiteto Gamtos mokslų fakulteto lektorius.

Nuo 2009 m. Aplinkos ministerijos Saugomų teritorijų ir kraštovaizdžio departamento  direktorius.   

## Patirtis
UNESCO nacionalinio komiteto narys, Lietuvos turizmo tarybos narys, Etninės kultūros globos tarybos prie LRS narys, tarpvalstybinės Lietuvos – Rusijos sienų demarkavimo – delimitavimo  komisijos narys, virš 30 tarpinstitucinių komisijų, komitetų, darbo grupių narys ar vadovas (aplinkosaugos, kraštotvarkos, teritorijų planavimo, susisiekimo, žemės ūkio, miškininkystės, kultūros, turizmo, savivaldos ir kitose srityse, įskaitant darbo grupes prie LR Vyriausybės, Seimo ar ministerijų). Dalyvauja tarptautinių organizacijų veikloje (RAMSAR, UNESCO, EUROPARC). 

## Šeima
Žmona Snaiguolė, dukra Justina, sūnus Mindaugas.
San Fernandas (Čilė)

**San Fernandas** () – miestas vidurio Čilėje, O’Higinso regione, į pietus nuo Rankagvos, Kolčagvos slėnyje prie Tingiririkos upės; Kolčagvos provincijos centras. Apylinkėse auginami vaismedžiai, tabakas, kviečiai, veisiami vynuogynai. Yra 1744 m. pastatyta Šv. Pranciškaus bažnyčia, ginklų aikštė, Neandro Šilingo Kamposo senieji licėjaus rūmai.

## Istorija
1742 m. įkurta *San Fernando de Tinguiririca* gyvenvietė. XIX a. veikė britų įsteigtas tabako fabrikas.

## Šaltiniai
Domeika (Čilė)

**Domeika** () – miestelis šiaurės Čilėje, Atakamos regione, Huasko provincijoje, į šiaurę nuo La Serenos, prie plento *Ruta 5* (Arika–La Serena). Verčiamasi kalnakasyba, tolėliau vandenyno pakrantėse renkami dumbliai. Gyvenvietė išsaugojusi tradicinę šių kraštų architektūrą.

## Istorija
Gyvenvietė išaugo aplink geležinkelio stotelę. Pavadinta pagal iš buvusių LDK žemių kilusį Čilės geologą Igną Domeiką. Jo vardu taip pat vadinasi netoliese stūksąs Domeikos kalnagūbris.

## Šaltiniai
Atvirkščio mato uždavinys

**Atvirkščio mato uždavinys** – tai netradicinė šachmatų kompozicija, kurioje baltieji pradeda ir priverčia juoduosius, užduotyje nustatytu ėjimų skaičiumi, skelbti matą baltųjų karaliui.

Šią užduotį galima atlikti vienu iš dviejų būdų: 

1-as: nustumti juoduosius į cugcvango padėtį, kurioje, kitų ėjimų neturėdami, juodieji matuotų (patuotų) baltųjų karalių,

2-as : taip užpulti juodųjų karalių, kad ginančios nuo mato juodųjų figūros turėtų matuoti (patuoti) baltųjų karalių.

## Atvirkščio mato uždavinių istorija

Pirmosios atvirkščio mato  kompozicijos pasirodo XIII a. rankraščiuose, vėliau sutinkamos A. Salvio, Dž. Loli ir D. Poncianio darbuose.
XIX a. jas išpopuliarino,  G. Boltonas, Dž. Braunas, V. Šinkmanas, A. Petrovas ir kiti.  

XX a. atvirkščio mato uždaviniai plačiai plito: pastoviai buvo rengiami sudarymo konkursai, atvirkščio mato uždaviniai įtraukiami į tarptautines varžybas, pasaulio  čempionato turnyrus, į FIDE albumus.

## Atvirkščio mato uždavinių savybės
Atvirkščio mato uždaviniuose naudojamos tos pačios idėjos, kaip ir tradicinės kompozicijos uždaviniuose. Tačiau juose realizuojamos ir tokios idėjos, kurios nepritaikomos tiesioginiuose šachmatų uždaviniuose.

Taupiu laikomas toks matas, kuriame dalyvauja visos juodųjų figūros, teigiamai vertinamas sprendimo netikėtumas, taktinių idėjų gausa, tykūs ėjimai. 

Uždavinio sprendinys lyginant su tiesioginiais uždaviniais yra puse ėjimo ilgesnis: dviejų ėjimų atvirkščio mato uždavinyje yra du baltųjų ir du juodųjų ėjimai. 

Uždaviniai daugeliu atvejų  turi daug figūrų. Būdinga, kad figūrų veikla yra ribota, nes kitaip negalima būtų priversti juoduosius duoti matą baltųjų karaliui.

Atvirkščio mato uždaviniuose baltieji negali skelbti mato juodųjų karaliui, tačiau jie gali šachuoti. Juodieji privalo ginti savo karalių, bet užstodami figūrą, nukirsdami atakuojančią figūrą, ar pasitraukdami karaliumi, jie gali matuoti baltųjų karalių. 

Atvirkščias matas turi kelias atmainasː refleksinio mato, ilgiausių ėjimų ir serijinių ėjimų uždavinius.

## Šaltiniai

## Išorinės nuorodos
* Peteris Vongas. Atvirkščias matas
* Atvirkščio mato uždaviniai
Eglė Karpavičiūtė

**Eglė Karpavičiūtė** (g. 1984 m. gegužės 6 d., Raseiniuose) – Lietuvos tapytoja.

## Biografija
Dalyvavo dešimtyse grupinių parodų Lietuvoje ir užsienyje. Atstovaujama „The Rooster Gallery“ Vilniuje.

## Kūryba
Darbuose dažnai naudoja žymių meno kūrinių, architektūrinių objektų ir kitų kultūrinių artefaktų motyvus. Tokiu būdu nagrinėja universalų kūrinių supratimą, originalumo sampratą ir menininko statusą.

Tapyba – ne tik fotografiška fiksacija, trumpalaikių reiškinių dokumentavimas, bet ir interpretacija. Savo kartos kontekste išsiskiria mąslumu ir filosofiniu nusiteikimu. Ištraukdama vaizduojamus objektus iš įprasto konteksto ir papildydama naujomis prasmėmis, tapytoja teigia regimosios tikrovės iliuziškumą, laikinumą, trapumą, skatina suabejoti materialiaisiais pavidalais, gilintis į reiškinių reikšmę, jų prigimtį. 

## Asmeninės parodos
* 2010 rugsėjis. “Science Fiction. Retrospektyva”. “Senamiesčio jaunųjų menininkų galerija” (Vilnius);
* 2011 lapkritis. “Nutapytos ekspozicijos ir gatavi objektai”, “Lietuvos aido Galerija”/”Mobili Galerija Gaidys” (Vilnius)
* 2012 vasaris. Meno aspirantūros projekto “Nutapytos ekspozicijos, nutapyti gatavi objekai ir nutapytas performansas” gynimų paroda, galerija “Akademija” (Vilnius)
* 2012 spalis–lapkritis. “Imagoscopia”, Pramantha Arte galerijoje, (Lamecija Terme, Italija) (Bendradarbiaujant su Mobilia Galerija Gaidys)
* 2014 balandis. “Tapyba”, Kelmės krašto muziejus
* 2014 gegužė. “Tapyba”, Anykščių Sakralinio meno muziejus
* 2015 rugsėjis. “Tapybos artefaktai”, Ron Lang Art galerija (Amsterdamas)
* 2018 lapkritis. "Making myself", The Rooster Gallery (Vilnius)
* 2022 gegužė. "Re-Painted", Vilniaus rotušė, The Rooster Gallery (Vilnius).

## Įvertinimas
* 2007 lapkritį skirta Dalios Gruodienės vardo stipendija
* 2010 gruodį tapo Konkurso *Global Art Room Competition* (Ryga, Latvija) laureate
* 2011 lapkritį *The Sovereign European Art Price 2011* (Stambulas, Turkija) konkurso laureate.
* 2012 spalį laimėjo Publikos prizą konkurse “*Jaunojo tapytojo prizas 2012*”.
* 2013 sausį Kultūros ministerija metams skyrė individualią valstybinę stipendiją.
* 2015 birželį tapo *Donkey Art Prize* nugalėtoja (Tokijus/Dubajus/Milanas/Majamis)
* 2015 liepą tapo "Premio Combat Prize" tapybos srities nugalėtoja (Livornas, Italija)

## Šaltiniai
Čirigvanai

**Čirigvanai** () arba ***ava gvaraniai*** (*ava guarani*) – indėnų tauta, gyvenanti Gran Čako vakaruose: pietų Bolivijoje (Tarichos, Čukisakos, Santa Kruso dep.), aplinkinėse Argentinos ir Paragvajaus srityse. Populiacija – apie 15 tūkst. žmonių. Kalba tupių-gvaranių šeimai priklausančia gvaranių kalba (tiksliau, vakarų gvaranių arba čirigvanų kalba) bei ispaniškai. Tikintieji – Romos katalikai.

Čirigvanų tauta ėmė klostytis XVI a., kai į Andų pašlaites atsikėlę gvaraniai ėmė maišytis su vietinėmis, ne tupių-gvaranių kilmės tautomis, daugiausia su čanais. Čirigvanų žemės apėmė Pilkomajo aukštupio baseiną, Parapeti upės slėnį, Isosogo plekynus. Vakarų gvaraniai pasižymėjo karingumu, bandė užimti inkų valdytą Samaipatos fortą, puldinėjo inkų ir aimarų žemes. Nuo XVI a. vid. iki pat XIX a. pab. nuožmiai priešinosi ispanų užkariautojams. XVIII–XIX a. čirigvanų žemėse steigėsi pranciškonų misijos.

Čirgvanai skirstosi į tris grupes:
* avai arba mbijai;
* simbai – konservatyviausi čirigvanai, tebenešioja tradicinius rūbus;
* isosenjai – daugiau čanų bruožų išlaikę čirigvanai.

Tradiciškai verčiasi rankine pasėline-lydimine žemdirbyste (kukurūzai, moliūgai, batatai, ankštiniai, tabakas, medvilnė). Mažesnę reikšmę turėjo medžioklė, žvejyba, rankiojimas. Tradiciniai amatai – puodininkystė (indai su geometriniais raštais), audimas, siuvinėjimas. Dabartiniai čirigvanai augina arklius, avis, galvijus, vištas. Dažnai dirba samdomus darbus žemės ūkyje, ypač Argentinoje.

Čirigvanų gyvenvietę sudarydavo 3–5 dideli stačiakampiai būstai, išdėstyti aplink aikštę viduryje. Kiekvieną būstą užėmė didžioji patriarchalinė šeima. Išlikęs paprotys atidirbti už nuotaką uošvių šeimoje ir laikinai jaunavedžiams joje gyventi. Dabartinis būstas stačiakampio plano, skirtas mažajai šeimai. Moterų rūbas – ilga apsiausto pavidalo palaidinė, susegta ties pečiais; vyrų rūbas – odinės kelnės ir pončas, seniau nešiojo tik strėnraiščius.

Išlaikę savo mitologiją ir folklorą.


Tejido Izozog.jpg|Isosenjų siuvinėjimo raštas
Nación Chiriguana.jpg|Čirigvanų žemių žemėlapis 1793 m.
Jujuy, pueblo Ava Guaraní - comunidad Taperiguá (7742405072).jpg|Čirigvanai (Chuchujaus provincija, Argentina)
Pueblos originarios de Bolivia.png|Bolivijos indėnų žemėlapis: čirigvanai (gvaraniai) pažymėti geltonai


## Šaltiniai
Pensionatas „Pasaka“ arba Stebuklai įskaičiuoti

**Pensionatas „Pasaka“ arba Stebuklai įskaičiuoti** () – 2015 m. rusiška melodrama. Pasakoja apie vyruką, kuris prieš pat Naujus Metus sužino, kad skyrybų atveju lieka be visų turtų, be namų. Jis netenka visko, lieka tik nuo žmonos nuslėptas vienintelis jo turtas pensionatas „Pasaka“. Jis persirengęs Seneliu šalčiu atvyksta apžiūrėti savo nuosavybės ir atsiduria tarp šurmuliuojančių atostogautojų, bei įtampoje dėl nežinios esančių pensionato darbuotojų.

## Kūrėjai
* Prodiuseriai: Sergejus Bagirovas, Jurijus Gorbunovas (IV) – Сергей Багиров, Юрий Горбунов (IV)
* Režisierius Aleksandras Žigalkinas (Александр Жигалкин).
* Scenaristai: Sergejus Plotovas (Сергей Плотов), Liudmila Gluškova (Людмила Глушкова), Aleksandras Žigalkinas (Александр Жигалкин (уч.))
* Operatorius Polina Razina (Полина Разина).

## Aktoriai
: *Aktorius – veikėjas*
* Svetlana Antonova () – pensionato direktorė.
* Pavelas Trubineris () – Senis šaltis, pensionato savininkas.
* Darija Feklenko () – buvusi žmona, kuri atėmė vyro turtus.
* Natalija Feklenko () – piktoji uošvienė, kuri pamišusi dėl pinigų.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* kinopoisk.ru svetainė
* NTV svetainė
Slauharadas

**Sláuharadas**  (; arba ***Slavgorodas***, ) – miestas rytų Baltarusijoje, Mogiliavo srityje, Pronios ir Sožo santakoje, 58 km nuo Kryčavo ir 76 km nuo Mogiliavo. Slauharado rajono centras. Stovi cerkvė, veikia dvi vidurinės mokyklos, muzikos mokykla, kraštotyros muziejus. Pagrindinės pramonės šakos – maisto gamyba ir žemės ūkis. Stūkso piliakalnis.

## Istorija

Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas 1136 m. kaip ***Prapoiskas***. XIV a. tapo LDK dalimi. Vėliau atiteko Mstislavlio vaivadijai (ATR). Nuo 1772 m. rugsėjo Rusijos imperijos sudėtyje. XIX a. buvo miestelis, Bychavo apskrities Prapoisko valsčiaus centras. 1881 m. surašymo duomenimis gyvenvietėje gyveno 3 400 žmonės. Buvo svarbus upių uostas. 1938 m. rugsėjo 27 d. gavo miesto tipo gyvenvietės statusą. II pasaulinio karo metu buvo okupuotas Trečiojo Reicho. 1945 m. gegužės 23 d. suteiktos miesto teisės ir pavadinimas ***Slauharadas***. Sovietmečiu buvo statybų ir maisto pramonės centras.

## Šaltiniai
Strava

**„Strava“** (; ; ) – GPS pagrindu veikianti sporto programėlė bei socialinis tinklas. „Strava“ suderinta su įvairiais išmaniaisiais laikrodžiais ir išmaniaisiais telefonais. Paslauga pasirinktinai mokama ().

Ši programėlė labiausiai pritaikyta triatlono, bėgimo, plaukimo, dviračių sporto ir kitų lauko sporto šakų mėgėjams. Prie šio tinklo prisijungę tiek profesionalus atletai, tiek mėgėjai. „Strava“ teigia, kad tinklu naudojasi ne viena dešimtis milijonų narių. Dalis iš jų moka už papildomas paslaugas, nuodugnesnę statistiką. Iki 2017 m. „Strava“ pritraukė 69 mln. JAV dolerių privataus kapitalo lėšų.

„Stravos“ tinklo vartotojai kiekvieną mėnesį skatinami įveikti tam tikrus iššūkius. Pavyzdžiui, bėgikams tenka įveikti 200 km ir 2 000 vertikalių metrų atstumą per mėnesį, idant galėtų pasidžiaugti „Stravos“ sukurtais ženkleliais. O „Ultra-Trail du Mont-Blanc“ ar „Tour de France“ varžybų mėnesiais šie skaičiai bėgikams bei dviratininkams gali ir išaugti. Be kita ko, rengiami ir kiti įvairūs iššūkiai.

## Nuorodos
* The Strava Story: Building A Fitness Community Fueled By Emotional Connection. Rich Roll Podcast. SoundCloud.

## Išnašos
Traidžių senosios kapinės

**Traidžių senosios kapinės**, vadinamos *Kapeliais, Maro kapeliais, Senkapiais* – neveikiančios kapinės pietvakarinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Traidžių kaime (Kretingos seniūnija), 2,1 km į šiaurės vakarus nuo kelio , dešiniajame Pilsupio krante.

## Kapinės
Įrengtos kaimo šiaurinėje dalyje, laukuose stūksančioje kalvelėje. Jos ovalo plano, 23 x 22 m dydžio, apjuostos grioviu ir žemių pylimu, ant kurio sukrauti stambūs akmenys. 
Vidinėje pylimo pusėje auga pušys, o išorinėje, už griovio – lapuočiai medžiai. Viduryje stovi pora kryžių. Kapinių pakraščiuose priversta iš laukų išrinktų stambių akmenų.

Teritorijos plotas – 0,12 ha.

0,67 km į pietryčius – pietus yra Traidžių Prancūzkapis.

## Istorija
Kapinės įrengtos XVII a. pradžioje, pradėjus kurtis Traidžių kaimui. Nuo XVIII a. pabaigos mirusiuosius pradėjus laidoti Kretingos parapijos kapinėse, senosiose kapinaitėse retsykiais be kunigo buvo laidojami savižudžiai, nekrikštyti mirę kūdikiai, šiltinės ir kitų epidemijų aukos.

XX a. pradžioje kapinių kalvelėje gyventojai pradėjo kasti duobes bulvėms saugoti. Jose rasdavo griaučių, kurie jiems atrodė daug stambesni nei žmogaus. Taip atsirado pasakojimas, kad kapinėse senovėje buvę laidojami milžinai.

Nuo seno kapinėse stovėjo keli monumentalūs kryžiai. 1919 m. Vincas Petrauskas pastatė porą naujų kryžių, kapines apjuosė grioviu ir žemių pylimu. Sunykusių senųjų kryžių vietoje 1925 ir 1946 m. buvo pastatyti nauji. 1959 m. buvo belikę 3 kryžiai.

Nuo seno per Šv. Morkaus ir Kryžiaus dienas kaimo gyventojai rinkdavosi kapinėse ir giedodavo giesmes mirusiųjų garbei.

Seniau prie kapinių vėlų vakarą ir naktimis vaidendavosi. Ne vienas praeivis sutemus šalia jų pasiklysdavo: visą naktį iki pat rytmečio gaidžių eidavo aplinkui neatpažindamas kur esąs. Arkliaganiai vengdavo naktimis kapinių kalvelėje miegoti, kadangi vos užmigus nematoma jėga juos išsviesdavo už kapinių.

1959 m. žvalgė Juozas Mickevičius, 1982 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (tyrimų vadovas Romas Olišauskas), 1992 m. – Julius Kanarskas, 1995 m. – Kultūros paveldo centras (istorikės Loreta Kazlavickienė, Jadvyga Verksnienė). 1974, 1982 ir 1995 m. kapinės buvo kartografuotos.

Saugotinas kultūros paveldo objektas, turintis memorialinį vertingųjų savybių pobūdį. 1972–1984 m. buvęs vietinės reikšmės archeologijos paminklas (AV-525).

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Valstybės archeologijos komisijos medžiaga – Marų kapai, Traidžių k.
Armand Peugeot

**Armanas Pežo** (; 1849 m. birželio 18 d. Valantinjė, Prancūzija – 1915 m. vasario 4 d. Neiji prie Senos, Prancūzija) – prancūzų pramonininkas, automobilių pramonės pionierius ir prancūzų kompanijos „Peugeot“ įkūrėjas.

A. Pežo gimė 1849 m. birželio 18 d. Valentinjė, rytų Prancūzijoje. Jo šeimai priklausė metalo apdirbimo įmonė, kuri gamino spyruokles, pjūklus, akinių rėmelius ir kitus daiktus. 1872 m. jis vedė Sofi Leoni, su kuria susilaukė penkių vaikų. Vienintelis sūnus Raimondas mirė 1896 m.

A. Pežo buvo prestižinės Paryžiaus inžinerinės mokyklos „École Centrale“ absolventas. 1881 m. keliavo po Angliją, kurioje pastebėjo dviračių gamybos potencialą.

Nuo 1865 m. A. Pežo ir jo pusbrolis Eženas ėmėsi vadovauti kompanijai „Peugeot Frères Aines“. 1889 m. Pasaulinėje parodoje Paryžiuje jie pristatė garais varomą triratį dviratį. Pirmąjį automobilį jie sukūrė dirbtuvėse rytų Prancūzijoje.

Iki 1892 m. kompanija vadinosi „Les Fils de Peugeot Frères“, o automobilius gamino su G. Daimlerio varikliais. A. Pežo norėjo padidinti gamybą, bet Eženas nenorėjo investuoti į kompaniją, todėl 1896 m. balandžio 2 d. A. Pežo įkūrė nuosavą kompaniją „Société Anonyme des Automobiles Peugeot“. Monbejaro apskrityje jis įkūrė gamyklą, kuri gamino automobilius su vidaus degimo varikliais.

1910 m., neturėdamas vyriškosios giminės įpėdinių, jis susitarė su Eženu dėl įmonių apjungimo. 1913 m., kai A. Pežo pasitraukė nuo kompanijos valdymo, „Peugeot“ buvo didžiausias lengvųjų automobilių gamintojas Prancūzijoje, pagaminantis 10 tūkst. automobilių per metus.

Mirė 1915 m. vasario 4 d., palaidotas Paryžiaus Per Lašezo kapinėse.

## Šaltiniai
SK Nemenčinė

**SK "Nemenčinė“** – Lietuvos futbolo klubas iš Nemenčinės.

## Istorija
Sporto klubas įkurtas 2009 metais, puoselėja ne tik futbolą, bet ir krepšinį, tenisą bei aerobiką. Klubas turi keletą futbolo komandų: senjorų, 7x7 mažojo futbolo, salės futbolo, ir kt.

2024 m. sezone žaidė kaip jungtinė komanda su SK Modulis.

## Klubo simbolika ir spalvinė gama

Logotipe yra geometrinės figūros, trikampiai, kvadratai. Jie žalios spalvos. Raidės yra N, S, K.

Krepšininkai žaidžia žalios spalvos aprangomis, o futbolininkai kartais rengiasi ir kitų spalvų marškinėliais.

## Sezonai

### [[LFF]] varžybos

|}

### [[SFL]] varžybos

|}

### Salės futbolo varžybos

|}

### 7x7 Lygos varžybos

|}

### Senjorų 35+ varžybos

|}

### Dubleriai

|}

## Nuorodos
* Oficialus komandos tinklalapis
* Klubo Facebook paskyra