open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Rytis Martikonis

**Rytis Martikonis** (g. 1967 m. vasario 8 d. Kaune) – lietuvių diplomatas, nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius, Europos Komisijos pareigūnas.

## Biografija

1993 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultete baigė teisę. Specializacija – Konstitucinė ir tarptautinė teisė.

1992–1995 m. dirbo Užsienio reikalų ministerijos Europos integracijos bei Vakarų Europos šalių ir Daugiašalių santykių skyriuose. 1993–1995 m. buvo laisvosios prekybos su ES šalimis derybų delegacijos narys.

1995–1999 m. – Lietuvos misijos prie Europos Bendrijų patarėjas Briuselyje, 1999–2000 m. – derybų delegacijos dėl narystės ES atsakingas sekretorius.

1999–2001 m. – LR URM Europos integracijos departamento direktorius, 2001–2004 m. – Užsienio reikalų ministerijos sekretorius, derybų delegacijos dėl narystės ES vadovo pavaduotojas, Vyriausybės atstovas konvente dėl ES ateities.

2004–2010 m. – Lietuvos nuolatinis atstovas prie Europos Sąjungos.

2010 m. spalio 4 d. paskirtas Ministro pirmininko A.Kubiliaus patarėju užsienio politikos klausimais. Vėliau – Europos Komisijos Vidaus rinkos ir paslaugų padalinio generalinio direktoriaus pavaduotojas,
atsakingas už vidaus rinkos, viešųjų pirkimų, žiniomis grįstos visuomenės ir paslaugų direktoratus.

Nuo 2011 m. vasario 16 d. – EK vertimų raštu direktorato generalinis direktorius.

## Apdovanojimai
* Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Komandoro kryžius (2003 m.);
* Ordre National du Mérite – Commandeur de L‘Ordre national du Mérite (Prancūzija);
* Orden de Isabel la Católica (Ispanija);
* LR užsienio reikalų ministerijos medalis „Už nuopelnus Lietuvos Respublikos diplomatinėje tarnyboje“

## Šaltiniai

|-
Santa Krus de Momposas

**Santa Krus de Momposas** (, *Mompós*) – miestas šiaurės Kolumbijoje, Bolivaro departamente, 248 km nuo Kartachenos, pelkėtoje Magdalenos upės saloje.

## Istorija
Prieš Amerikos kolonizaciją dabartinio miesto vietoje buvo kimbajų civilizacijos gyvenvietė. Pavadinimas jų kalba reiškia „Valdovo Mampo žemė“. 1537 m. gegužės 3 d. miestą įkūrė Alonso de Heredia. Čia įsteigtas svarbus uostas prie Magdalenos upės, per kurį vykdytas prekių importas į vidinius Kolumbijos rajonus. Miestas suklestėjo, čia įkurta karališkoji pinigų kalykla. XIX a. pr. Momposas tapo vienu Kolumbijos nepriklausomybės židinių, iš čia Simonas Bolivaras pradėjo pergalingą žygį į Karakasą. XX a. pr. miesto reikšmė sumenko, kai Magdalenos atšaka užsipildė sąnašomis, iškilo Magangės uostas.

## Architektūra

Miestas žymus savo išlikusia tradicine kolonijine architektūra. Pagrindiniai jos pavyzdžiai:
* 1564 m. pastatyta Šv. Pranciškaus bažnyčia. Viduje yra išskirtinė sienų tapyba (apgadinta 1996 m. rekonstrukcijos metu);
* 1550 m. San Chuano de Dioso ligoninė. Tai seniausia ligoninė Amerikoje, tebeveikianti savo originaliame pastate;
* Apaštalų namai. Vietinių laivybos valdytojų rūmai. Viduje yra 12 apaštalų paveikslų kolekcija;
* Miesto rotušė su kolonijiniais požemiais. Joje 1810 m. pasirašytas Nepriklausomybės aktas;
* Savivaldybės rūmai, pastatyti 1660 m. Jėzuitų laikais čia buvo miesto mokykla;
* Nekaltojo prasidėjimo bažnyčia, pastatyta 1541 m.
* Šv. Barboros bažnyčia, pastatyta 1613 m. Yra vaizdinga barokinė varpinė su balkonu.

1995 m. Momposo senamiestis įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.


Image:Mompox - Case coloniali.jpg|Kolonijinė architektūra
Image:Mompox - Chiesa di San Francesco.jpg|Šv. Pranciškaus bažnyčia
Image:Mompox - Portale del cimitero monumentale.jpg|Kapinės


## Šaltiniai
Gvanabaros įlanka

**Gvanabaros įlanka** () – siaura Atlanto vandenyno įlanka (užutėkis) ties Brazilijos Rio de Žaneiro valstijos krantais. Vakariniame įlankos krante įsikūręs Rio de Žaneiras, rytiniame – Niterojus ir San Gonsalas. Įlankos plotas 412 km², kranto linijos ilgis 143 km. Įlankos ilgis 31 km, plotis 28 km. 1,5 km pločio sąsiauriu jungiasi su vandenynu (ties ta vieta iškilęs Cukraus Galvos kalnas). Įlankoje yra ~130 salų, salelių ir uolų. Pagrindinė – Governadoro sala; joje įsikūręs Galeano tarptautinis oro uostas. Gvanabaros įlanka intensyviai laivuojama, per ją nutiestas 13,3 km ilgio Rio de Žaneiro–Niterojaus tiltas.

Įlankos pavadinimas kilo iš tupių-gvaranių kalbų ir apytikriai reiškia „jūros prieglobstis“ (*goanã-pará*). 1502 m. sausio 1 d. įlanką atrado portugalų keliautojas Gašparas de Lemošas (ar Gonsalas Koeljas). Pamanęs, kad tai didelės upės žiotys jis vietovę pavadino *Rio de Janeiro* („sausio upė“). Vėliau šiuo pavadinimu pavadintas pakrantėje išaugęs miestas, o įlanka vadinta vietiniu vardu. Dabar dėl didelės urbanizacijos įlankos vanduo smarkiai užterštas.
Birštono valsčius

**Birštono valsčius** – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės pietų Lietuvos teritorijoje. Centras – Birštonas.

## Istorija

XIV a. valsčiaus teritorijoje buvo dykra. 1387 m. Ldk Jogaila valsčių dovanojo Skirgailai. Birštono pavietas minimas XVI a. pradžioje. XX a. tarpukariu minimas 1919–1924 m., vėliau panaikintas. Atkurtas 1933 m. gruodžio 29 d. iš panaikinto Nemajūnų valsčiaus ir kelių Jiezno valsčiaus kaimų:
* Jiezno valsčiaus:
** Birštonas,
** Gojaus, Gūdakalnio, Jeržamkavos, Kernuvių, Lengveniškių, Medeikonių, Paprienės, Širvinių, Škevonių kaimai;
* Nemajūnų valsčiaus:
** Nemajūnų bažnytkaimis,
** Bučiūnų, Būdų, Dimšiškių, Dzingeliškių, Gelažiūnų, Kamielevos, Jackonių, Jundeliškių, Martinonių, Matiešionių, Mišiškių, Moibelių, Muliškių, Naudžiūnų, Neciūnų, Panemunės, Padvariškių, Paverknių, Palešiškių, Pozonių, Siponių, Šaltinėnų, Šilėnų, Tauliukų, Trakelių, Vaitiškių, Vanagų, Žemaitkiemio kaimai,
** Babronių, Pakartiškių, Pavysės, Siponių, Šilaičių, Šūtupio, Ustronės viensėdžiai ir palivarkai.

Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Jiezno rajonui (2 apylinkės) ir Prienų rajonui (3 apylinkės).

|-
| 1949-01-01  || 132 || || || 5 apylinkės  ||
|}

## Suskirstymas

## Gyvenvietės

1933 m. gyvenvietės:
* Birštono mst.,
* Nemaniūnų bažnytkaimis,
* Bučiūnų, Būdų, Dimšiškių, Dzingeliškių, Gelažiūnų, Gojaus, Gūdakalnio, Jeržamkavos, Kamielevos, Jackonių, Jundeliškių, Kernuvių, Lengveniškių, Martinonių, Matiešionių, Medeikonių, Mišiškių, Moibelių, Muliškių, Naudžiūnų, Neciūnų, Panemunės, Padvariškių, Palešiškių, Paprienės, Paverknių, Pozonių, Siponių, Šaltinėnų, Šilėnų, Širvinių, Škevonių, Tauliukų, Trakelių, Vaitiškių, Vanagų, Žemaitkiemio kaimai,
* Babronių, Pakartiškių, Pavysės, Siponių, Šilaičių, Šūtupio, Ustronės viensėdžiai ir palivarkai.

## Gyventojai
### Žymūs žmonės

|-
| 1944 || Geležūnai || Nijolė Anisimovienė, biologė ||
|}

## Šaltiniai
Kalniškiai (Šiauliai)

**Kalniškiai** – kaimas Šiaulių rajono savivaldybės rytuose, 6 km į pietryčius nuo Karių, piečiau Žadžiūnų.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Jonas Krikščiūnas-Jovaras (1880–1960), poetas, knygnešys, gimęs Kalniškiuose ir čia gyvenęs iki 1945 metų. Išlikęs gimtasis namas. 1983 m. jam pagerbti kaime pastatyta kelios liaudies meistrų skulptūros: J. Liaudansko (iš Kelmės) „Mergaitės“, A. Martinaičio (iš Šiaulių) „Kaimo muzikantas“, A. Ganusausko „Mergaitė su knyga“, K. Bimbos „Ko liūdi, berželi“.

## Šaltiniai
Ofenbachas

**Ofenbachas** − miestas Vokietijoje, Hesene, Maino kairiajame krante, Frankfurto prie Maino aglomeracijoje. Susisiekimo mazgas, uostas. Išvystyta mašinų, odos, avalynės, chemijos pramonė, juvelyrika. Mieste yra Vokietijos odos muziejus, pagrindinė šalies meteorologinė tarnyba.

## Istorija

Pirmą kartą Ofenbachas paminėtas 977 m. Ofenbachas prie Maino pradėjo kurtis X a. 1486 m. miestas priklausė Izenburgų dinastijai. 1559 m. grafas Izenburgas pastatė pilį, kuri 1564 m. sudegė, bet 1578 m. buvo atstatyta. Nuo 1600 m. miestas priklausė langrafams *Heseno−Darmštatams*.

1815 m. Vienos kongresas perdavė miestą Austrijos imperatoriui Pranciškui II. Tačiau jau po dvejų metų Ofenbachas vėl priklausė *Heseno−Darmštato* hercogystei. Šis valdymas tęsėsi iki 1918 m.

Anksčiau Ofenbachas garsėjo kaip odos apdirbimo pramonės centras. Pastaraisiais dešimtmečiais šios pramonės reikšmė smuko.

## Sportas
* FC Kickers Offenbach (futbolas)

## Nuorodos
* Ofenbacho internetinė svetainė (vokiečių k.)
Oldenburgas

**Oldenburgas** () − miestas Vokietijoje, Žemutinėje Saksonijoje, į vakarus nuo Brėmeno, prie Huntės upės ir *Kiustenkanalo*.

## Istorija
Oldenburgas pirmą kartą paminėtas 1108 m. Tuo metu jis buvo vadinamas *Aldenburgu*. Miestas tapo svarbus dėl savo geografinės padėties (prie Huntės upės, kuria buvo vykdoma laivyba). 

Miesto teises Oldenburgas gavo 1345 m.

1150−1667 m. miestas buvo grafų rezidencija, nuo 1774 m. − Holšteino−Oldenburgo kunigaikštystės sostinė, o 1918−1945 m. − Žemutinės Saksonijos administracinis centras.

1973 m. Oldenburge įsteigtas universitetas.

Oldenburge yra botanikos sodas.

## Žymūs žmonės

* Charlotte Keyser (1890-1966) - rašytoja, dėstytoja, mokytoja
Baltoskandijos konfederacija

**Baltoskandijos konfederacija** arba **Baltoskandija** () – geopolitinė regioninė koncepcija, plėtota profesoriaus, mokslų daktaro, dirbusio geografijos ir geopolitikos srityse, Kazio Pakšto (1893 m. birželio 29 d. – 1960 m. rugsėjo 11 d.). Šios koncepcijos tikslas buvo „skatinti Baltijos ir Skandinavijos valstybių sąjungos (sudarytos iš Švedijos, Danijos, Norvegijos, Suomijos, Estijos, Latvijos ir Lietuvos) idėją“.

Kaip prof. Kazys Pakštas nurodo savo knygoje „The Baltoscandian Confederation“ ('Baltoskandijos konfederacija'), *Baltoskandijos* sąvoka pirmiausiai buvo panaudota švedų profesoriaus Stieno Dijaro (*Sten de Geer*) straipsnyje, publikuotame „Geografiska Annaler“ 1928 m. Knygoje Baltoskandija apibūdinama keliais skirtingais aspektais: kaip geografinis ir kultūrinis, kaip ekonominis ir kaip politinis bei karinis vienetas. Profesorius Kazys Pakštas teigė, jog vienas iš būdų mažosioms valstybėms atsilaikyti prieš didžiųjų valstybių spaudimą yra jungtis į sąjungas ir glaudžiau bendradarbiauti tarpusavyje. Pasak jo, jungtis gali tik panašios savo dydžiu, geografine aplinka, tikėjimu, bei pagarbą ir toleranciją viena kitai jaučiančios valstybės.

Beveik 20 metų Lietuvoje, Panevėžyje, veikė Baltoskandijos akademija, kuri buvo įsteigta 1991 m. lapkričio 17 d. ir vykdė mokslinius tyrimus. Jos pagrindiniai tikslai buvo „plėtoti įvairiapusius Baltoskandijos regiono kraštų ir tautų ryšius, integruoti Lietuvos kultūrą į Baltoskandijos kultūros erdvę.“ Ši akademija buvo likviduota 2009 m. pabaigoje dėl to, jog įstaiga buvo finansuojama Panevėžio miesto savivaldybės, o jos veikla neatitiko šios savivaldybės vykdomų funkcijų.

Pagrindinės akademijos veiklos formos apėmė:
* konferencijų ir seminarų organizavimą, dalis kurių buvo tapę tradiciniais;
* visų Baltijos ir Skandinavijos šalių nepriklausomybės dienų minėjimą;
* informacinio biuletenio „Baltoskandija“ leidybą;
* „Baltoskandijos“ bibliotekos kūrimą;
* „Baltoskandijos“ muziejaus kūrimą;
* Baltoskandijos kontaktų archyvo kaupimą;
* Baltoskandijos konsultacinio-informacinio centro formavimą.

## Taip pat skaitykite
* Šiaurės Europa
* Šiaurės šalys
* Skandinavija
* Baltijos šalys

## Šaltiniai
Centimetras

**Centimetras** ( – šimtas +  – matas) – SI sistemos ilgio dalinis vienetas. 100 centimetrų atitinka 1 metrą. Priešdėlis *centi* reiškia  dalį. Iki SI vienetų sistemos priėmimo centimetras buvo pagrindinis ilgio vienetas CGS vienetų sistemoje (CGS).

## Šaltiniai
Viurcburgo rūmai

**Viurcburgo rūmai** () − buvusi vyskupų rezidencija su rūmų sodais ir rezidencijos aikšte Vokietijoje, Bavarijoje, Viurcburge prie Maino upės.

Viurcburgo rūmai laikomi vienintele ir nepakartojama baroko stiliaus pilimi: tai baroko stiliaus meistrų paminklas. Gamta, architektūra, dailė ir ypatingas tinkas, kuriuo ištinkuotas pastatas, sukuria vieningą ansamblį. 

Pastatas statytas 1740−1770 m., o 1765−1780 m. prie jo įrengtas sodas. 

Manoma, kad tai vieni gražiausių  Europos kunigaikščių rūmų. Svarbiausi šios rezidencijos kūrėjai buvo trys: kunigaikštis vyskupas *Johanas Filipas Francas fon Šėnbornas* (*Johann Philipp Franz von Schönborn*), architektas *Baltazaras Noimanas* (*Balthasar Neumann*) ir Venecijos dailininkas *[[Džovanis Batista Tiepolas]]* (*Giovanni Battista Tiepolo*). 

Veidrodžių kabinetas (*Spiegelkabinett*) rūmuose yra vienas tobuliausių rokoko stiliaus patalpų apdailos pavyzdžių.

1981 m. Viurcburgo rūmai įrašyti į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.

## Nuorodos
*Oficiali svetainė (anglų, vokiečių k.)
*Viurcburgo rūmų nuotraukos 

## Galerija

Vaizdas:WuerzburgerResidenz-small.jpg
Vaizdas:Residenz Würzburg7.jpg
Vaizdas:Brunnen der Würzburger Residenz.JPG
Vaizdas:2004-06-27-Germany-Wuerzburg-Lutz Marten-Residenz side view 1.jpg
Vaizdas:Wuerzburger Residenz, Suedseite.jpg
Vaizdas:Würzburg Court Garden.gif
Vaizdas:Hofkirche Wuerzburg.jpg
Vaizdas:Hofgarten Residenz.jpg
Vaizdas:Wuerzburg residenz hofgarten 09 1998.jpg
Vaizdas:Gartenbrunnen der Würzburger Residenz.JPG
Vaizdas:Würzburg Hofgarten um 1770.jpg
Vaizdas:Residenz wuerzburg bla.jpg
Vaizdas:Residenz wuerzburg eu-minis.jpg
Vaizdas:Bundesarchiv B 145 Bild-F079089-0030, Würzburg, Residenz mit Park.jpg
Vaizdas:Residenz56.jpg
Vaizdas:Residenz Wuerzburg Vorderan.jpg
Vakarų Berlynas

**Vakarų Berlynas** (, , , ) − ypatingas politinis vienetas 1949−1990 m. Europoje, Vokietijoje prie Šprė ir Hafelio santakos. Iš visų pusių ribojosi su Vokietijos Demokratine Respublika (VDR) (rytuose − su Rytų Berlynu, VDR sostine). Plotas 482 km².

Po II pasaulinio karo sąjungininkai Vokietiją padalino į keturias okupacines zonas. Berlynas, kuris buvo sovietų okupacinėje zonoje, taip pat buvo padalintas į keturis sektorius ir turėjo ypatingą statusą; jis buvo valdomas bendrai sukurtos sąjungininkų komendantūros. Savarankišku politiniu vienetu, turinčiu specialų tarptautinį statusą, Vakarų Berlynas tapo 1948 m. birželio mėn., kai JAV, D.Britanija ir Prancūzija atskyrė jį nuo Rytų Berlyno. Vakarų Berlyną valdyti buvo sudaryta 3 valstybių (JAV, D.Britanijos ir Prancūzijos) komendatūra. 

1948 m. birželio mėn. Vakarų Berlyne įsigaliojo Vakarų Vokietijos pinigų reforma; nuo 1948 m. birželio 24 iki 1949 m. gegužės 12 d. TSRS vykdė Vakarų Berlyno blokadą. Ji tęsėsi 11 mėnesių. Blokada buvo reakcija į valiutos reformą Vakarų okupacinėse zonose ir vakariniame Berlyno sektoriuje. Vakarų valstybių atsakas buvo Vakarų Berlyno aprūpinimas oro transportu.

1950 m. spalio 1 d. įsigaliojo Vakarų Berlyno konstitucija. Vakarų Berlynas buvo įtrauktas į Vakarų Vokietijos (nuo 1949 m. VFR) politinę ir ekonominę sistemą.

1961 m. VDR vyriausybė sugriežtino sienos su Vakarų Berlynu kontrolę, nes inteligentai ir įvairių sričių specialistai šimtais persikeldavo gyventi į Vakarus, kur gaudavo geresnes gyvenimo sąlygas ir jų nepasiekdavo vokiečių saugumas STASI. Berlyno siena išskyrė tautiečius, giminaičius, net šeimos narius, bet pasiekė savo tikslą − sustabdė masinį rytiečių bėgimą į Vakarus.

Berlynas, turbūt, yra vienintelė pasaulyje vieta, kur buvo izoliuota Vakarų Europa, kur viename mieste buvo du miestai, atskirti ilga ir aukšta siena, kur viename mieste galiojo dviejų valstybių įstatymai.

1989 m. lapkričio 9 d. siena buvo pradėta griauti. Pirmiausia buvo išgriautos trys nišos, kuriomis žmonės galėjo patekti į Rytus arba Vakarus. Buvo ilgiausios žmonių eilės, kurie ilgiausiai laukdavo, kada pateks į Vakarų Berlyną. Tačiau viena didžiausių žalų, kurią padarė Berlyno siena vokiečiams − tai tautos padalijimas, atskyrimas. Iš pradžių jis buvo tik fizinis, materialus, bet, užaugus vienai vokiečių kartai skirtingose sistemose, atsirado psichologiniai skirtumai, kurie dar ilgai jausis.

## Sportas

Mieste 1974 m. vyko X pasaulio futbolo čempionatas. Miesto rinktinė buvo West Berlin XI.

## Nuorodos
* Berlyno anklavas (anglų k.)
* Vakarų Berlyno istorija (anglų k.)
Reino skalūniniai kalnai

**Reino skalūniniai kalnai** () yra Vokietijoje, abipus Reino vidurupio, apima Šiaurės Reino−Vestfalijos, Reino krašto−Pfalco, Heseno ir Saro krašto žemes; didžiausia dalis Vokietijoje, likusioji Belgijoje, Prancūzijoje, Liuksemburge.

Didžiausias kalnų aukštis 881 m (*Didžiojo Feldbergo* kalnas *Taunaus* kalnagūbryje).

Reino skalūniniai kalnai susidarę iš skalūno, kvarcito, smiltainio, klinties. Kalnų masyvus skiria gilūs, siauri Reino, Mozelio, Lano ir kitų upių slėniai. Virš peneplenizuoto paviršiaus kalnagūbriai *Taunus* (*Taunus*) − 881,5 m, *Hunsriukas* (*Hunsrück*) − 816 m, kupolo pavidalo kalvos *Ardėnai* (*Ardennen*) − 652 m, *Eifelis* (*Eifel*) − 747 m, *Vestervaldas* (*Westerwald*) − 657 m) − vulkanų kūgių liekanos su krateriniais ežerais maromis.

Reino skalūninių kalnų šlaituose auga miškai. Yra akmens anglių telkiniai (Rūro baseinas).
Omahekės regionas

**Omahekės regionas** () – vienas iš 13-os Namibijos regionų, esantis šalies rytinėje dalyje, prie sienos su Botsvana. Administracinis centras – Gobabis. Plotas 84 745 km².

Regionas skirstomas į 7-ias apygardas. Šiaurėje Omahekės regionas ribojasi su Očozondžupos provincija, vakaruose – Chomaso, pietuose – Hardapo regionais.

## Šaltiniai
San Agustinas

**San Agustinas** (; „Šv. Augustinas“) – reiškia keletą vietovių ispanakalbėse šalyse:

* San Agustinas – miestelis Argentinoje, Kordobos provincijoje;
* San Agustin de Talka – miestas vidurio Čilėje;
* San Agustinas – miestas, UNESCO paveldo objektas Kolumbijoje;
* San Agustinas – miestelis Salvadore;
* San Agustin Akasaguastlanas – miestelis Gvatemaloje;
* San Agustin Tlasiaka – miestas Meksikoje, Hidalgo valstijoje;
* San Agustinas – miestas Filipinuose, Isabelos provincijoje.
Buhalteris profesionalas

**Buhalteris profesionalas** – profesinis vardas, suteikiamas buhalteriui Lietuvoje; aukščiausio lygio buhalterinės apskaitos specialisto vardas, kurį teikia Lietuvos buhalterių ir auditorių asociacija (nuo 2000 m.). LBAA yra vienintelė Lietuvoje, rengianti tokius buhalterius-profesionalus.

Buhalterių atestacija ir buhalterio profesionalo vardo suteikimas patvirtina:
* apskaitos specialisto profesinę kompetenciją;
* apskaitos specialisto sugebėjimą kokybiškai organizuoti bet kokios nuosavybės formos įmonės ar ūkio šakos apskaitos tarnybos darbą, taip pat konsultuoti buhalterinės apskaitos klausimais;
* apskaitos specialisto pasirengimą laikytis profesinės etikos normų.

## Kvalifikaciniai reikalavimai
Pretendentas, siekiantis įgyti buhalterio profesionalo vardą, privalo atitikti šiuos reikalavimus:
* turėti aukštąjį arba aukštesnįjį (tokiu atveju reikalingas ne mažesnis nei 10 m. darbo stažas buhalterinės apskaitos srityje) išsilavinimą;
* turėti ne mažesnį kaip 3 metų buhalterinės apskaitos, finansų, ekonomikos ar kontrolės darbo patirtį per paskutinius 10 metų;
* būti nepriekaištingos reputacijos (nebūti teistu, nepiktnaudžiauti narkotinėmis, toksinėmis, psichotropinėmis medžiagomis arba alkoholiu);
* išlaikyti 4 egzaminus buhalterio profesionalo vardui įgyti (buhalterinės apskaitos, įmonių veiklos teisinių pagrindų, mokesčių apskaitos, informatikos pagrindų egzaminus)

## Šaltiniai
Halmaheros jūra

**Halmaheros jūra** – jūra, priklausanti Ramiajam vandenynui. Yra Malajų salyne; ribojasi su Halmahera vakaruose, Vaigeo sala ir Irian Džaja rytuose, bei Seramo jūra pietuose. Plotas 75 000 km², didžiausias gylis – 2072 m, vidutinis – 747 m, vandens temperatūra siekia 28–29 °C, druskingumas – 34–34,6 ‰.

## Išnašos
Vormsas

**Vormsas** () − miestas Vokietijoje, Reino krašto−Pfalco žemėje, Reino kairiajame krante.

Vormsas garsus savo architektūriniais paminklais: puošnia romanine šv. Petro katedra (pradėta 1018 m., pastatyta 1170−1240 m.) su 6 bokštais, daugybe romaninių (šv. Andriejaus, XI−XIII a. dabar Vormso muziejus), gotikinių (Dievo motinos, XV a.) bažnyčių, sinagoga (XII−XIII a.), rotuše (1911 m.).

Viduramžiais šis miestas buvo svarbus aškenazių žydų centras, ir iki mūsų dienų išsaugojo daug šio palikimo. Dėl to 2021 m. jis kartu su Špejeriu ir Maincu buvo UNESCO pripažintas kaip pasaulio paveldo objektas, vienas iš ShUM miestų.

## Istorija
Vormsas yra vienas seniausių Vokietijos miestų. V a. burgundų karalystės sostinė.

Viduriniais amžiais Vormsas buvo laisvasis miestas. Vormse tarp Šventosios Romos imperijos imperatoriaus Henriko V ir popiežiaus Kaliksto II buvo sudarytas Vormso konkordatas, kuriuo baigta kova dėl investitūros. Mieste ne kartą posėdžiavo vidurinių amžių reichstagas. 1521 m. paskelbtas Vormso ediktas.

Per Pfalco įpėdinystės karą (1688−1697 m.) Vormsą užėmė ir sugriovė Prancūzijos kariuomenė. 1797−1813 m. miestas priklausė Prancūzijai.

Po Antrojo pasaulinio karo Vormsas įėjo (1945−1949 m.) į Prancūzijos okupuotą zoną. Nuo 1949 m. Vormsas priklauso Vokietijai.

## [[Miestų partnerystė]]
*  Oseras, Prancūzija  
*  Baucenas, Vokietija 
*  Mobilas, JAV  
*  Sant Albansas, Didžioji Britanija  
*  Tiberijas, Izraelis 

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Vormso internetinė svetainė  (anglų, vokiečių k.)
San Agustinas (Kolumbija)

**San Agustinas** () – miestas ir savivaldybė pietų Kolumbijoje, Huilos departamente, 227 km į pietvakarius nuo Neivos, 1730 m aukštyje virš jūros lygio, į vakarus nuo Magdalenos aukštupio.

## Istorija

Pirmoji kolonizatorių gyvenvietė 1752 m. įkurta Alecho Astudiljaus (*Alejo Astudillo*), tačiau greitai sugriauta indėnų. 1790 m. San Agustinas įkurtas iš naujo ir tebegyvuoja iki šių dienų.

## Archeologija

Miestas žymus savo archeologine radimviete, kuri 1995 m. įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą. 50 km² plote išlikę ikikolumbinės San Agustino kultūros paminklų: statulų, megalitų, kapaviečių, akmens raižinių. Paminklų aukštis iki 7 m. Vaizduojamos dievybės, mitiniai gyvūnai, abstraktūs vaizdiniai. Paminklai pastatyti I-VIII mūsų eros amžiuje.


Image:San Agustin Tomb.jpg|Kapavietė
Image:Parque Arqueológico de San Agustín - Eagle with snake.jpg|Erelis su gyvate
Image:Parque Arqueológico de San Agustín - Deity 2.jpg|Dievybė


## Šaltiniai
Kabelių valsčius

**Kabelių valsčius** – buvęs administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje. Centras – Kabeliai.

## Istorija

Valsčius gyvavo trumpai, iškart po I pasaulinio karo. Jis minimas 1919 m. Lietuvos apskričių sienų ir centrų įstatyme.

## Šaltiniai
Perlojos valsčius

**Perlojos valsčius** – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės pietų Lietuvos teritorijoje. Centras – Perloja.

## Istorija

Valsčius minimas jau 1387 m. Ldk Jogailos išduotame Trakų kunigaikštystės dovanojimo akte. 1710 m. maro epidemijos metu išmirė visi valsčiaus gyventojai. XX a. atkurtas po I pasaulinio karo, bet jau 1923 m. Perloja priklausė Varėnos valsčiui (Perlojos valsčius tikriausiai panaikintas po to, kai įkurta Perlojos respublika). Po II pasaulinio karo trumpam vėl Perlojos valsčius atkurtas 1947 m. lapkričio 6 d. iš dalies Varėnos valsčiaus ir dalies Merkinės valsčiaus. Perlojos valsčius galutinai panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Varėnos rajonui (7 apylinkės).

|-
| 1506 m. || || 106 || ||
|-
| 1949-01-01  || 288 || || || 7 apylinkės  ||
|}

## Suskirstymas

## Šaltiniai
Hongha

**Hongha**  arba **Raudonoji upė** (, , ) – upė Kinijoje ir Vietname. Upė neša daug rausvai rudų nuosėdų. Smarkūs potvyniai, dideli metiniai vandens lygio svyravimai.

Prasideda kalnuose Kinijos Junanio provincijoje netoli Dali miesto. Aukštupyje vadinama **Lišo**. Teka į pietryčius. Upės atkarpa eina Kinijos-Vietnamo siena. Vietname teka Laokajaus, Futo provincijomis. Netoli Vietči į ją suteka Da ir Lo upės.

Įteka į Pietų Kinijos jūros Tonkino įlanką, kur suformuoja 15 000 km² ploto deltą, kuri apima Hanojaus, Haifongo, Hungjeno, Ninbinio provincijas. Delta derlinga ir tankiai apgyvendinta, svarbus Vietnamo žemdirbystės rajonas. Didžioji dalis naudojama ryžių auginimui.

Svarbiausi miestai prie upės – Vietči, Hanojus, Haifongas (Vietname).

## Išnašos
Seramo jūra

**Seramo jūra** – viena iš kelių mažų jūrų, įsiterpusių tarp Indonezijos salų. Jos plotas apie 12000 km². Ji įsiterpusi tarp Seramo ir Buru salų. Šiose salose auga nuo seno vertinami prieskoniai (pvz., juodieji pipirai, gvazdikmedžiai), todėl jūrose aplink šias salas intensyviai plaukiodavo laivai. Kaip ir daugelio mažų Indonezijos jūrų, Seramo jūros dugnas uolėtas ir tektoniškai labai aktyvus.
Agluonėnų valsčius

**Agluonėnų valsčius** () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje. Centras – Agluonėnai.

## Istorija

Valsčius įkurtas 1874 m. birželio 4 d. 1939 m. dalis valsčiaus perduota naujam Grobštų valsčiui. Agluonėnų valsčius panaikintas baigiantis II pasauliniam karui.

|-
| 1925 m.  || || 2505 || || || 17 gyvenviečių 
|}

## Gyventojai
### Žymūs žmonės

|-
| 1872 || Vanagai || Jurgis Arnašius, poetas, visuomenės veikėjas || 1934
|-
| 1897 || Vanagai || Ieva Simonaitytė, rašytoja || 1978
|}

## Šaltiniai
Alborano jūra

**Alborano jūra** – vakariausia Viduržemio jūros dalis, iš šiaurės ribojama Ispanijos, iš pietų – Maroko ir Alžyro. Šios jūros vakaruose esantis Gibraltaro sąsiauris jungia Viduržemio jūrą su Atlanto vandenynu.

Vidutinis gylis – 445 m, didžiausias gylis – 1500 m. Paviršinės srovės teka iš Atlanto vandenyno į Viduržemio jūrą, tuo tarpu giluminės – priešinga kryptimi, nešdamos druskingesnį Viduržemio jūros vandenį į Atlanto vandenyną.

Jūroje yra keletas salų, dauguma jų priklauso Ispanijai.

## Gyvūnija
Bioįvairovės atžvilgiu Alborano jūra yra pereinamoji zona, kurioje sutinkamos ir Atlanto vandenyno, ir Viduržemio jūros rūšys. Čia sutinkama gausiausia afalinų populiacija vakarų Viduržemio jūroje, ir yra vienintelė vieta Viduržemio jūroje, kur dar išlikusios paprastosios jūrų kiaulės. Taip pat Alborano jūra yra svarbiausia logerhedų maitinimosi vieta Europoje. Veisiasi komerciškai svarbios žuvys (sardinės, durklažuvės).
Fraga

**Fraga** – miestas šiaurės rytų Ispanijoje, Hueskos provincijoje, Aragono regione. Mieste 10,16 % gyventojų yra užsieniečiai, tarp jų ir lietuviai. Miestas įsikūręs prie Sinkos upės.

## Istorija

1149 m. miestas atkovotas iš maurų.
Kretos jūra

**Kretos jūra** () – Viduržemio jūros dalis, esanti į pietus nuo Egėjo jūros ir Kikladų salų ir į šiaurę nuo Kretos. Ji siekia Kytiros ir Dodekaneso salas.

Didžiausias gylis – 3294 m.

## Išnašos
Trakijos jūra

**Trakijos jūra** – Egėjo jūros šiauriausia dalis. Ribojasi su Makedonija, Trakija, Turkija. Į Trakijos jūrą įteka Mesta ir Marica. Plotas siekia 5 441 km².

Per Dardanelų sąsiaurį, Marmuro jūrą ir Bosforo sąsiaurį susisiekia su Juodąja jūra.

## Išnašos
Svakopas

**Svakopas** – upė vakarinėje Namibijos dalyje, įtekanti į Atlanto vandenyną pietinėje Svakopmundo miesto dalyje. Upė teka viename sausiausių Žemės regionų, todėl kartais išdžiūna ilgam laiko tarpui.

Baseino plotas yra 30 100 km². Upė dviejose vietose patvenkta.
Namibo-Nauklufto nacionalinis parkas

**Namibo-Nauklufto nacionalinis parkas** – saugoma gamtos teritorija Namibijoje. Nacionalinis parkas plyti Namibo dykumoje (kuri, kaip manoma, yra seniausia pasaulyje), pietvakarinėje Afrikos dalyje.

Parkas buvo įkurtas 1907 m., kai vokiečių kolonijinė administracija tarp Svakopo ir Kuisebo upių įkūrė rezervatą. Parko dabartinės ribos buvo nustatytos 1978 m., sujungus Namibo dykumos parką, Nauklufto zebrų kalnų parką bei kitas aplinkines žemes.

Parko plotas yra 49 768 km², jame galima stebėti įvairią gyvūniją ir augaliją. Toli rytuose driekiasi Nauklufto kalnai.

## Taip pat skaitykite
* Namibo dykuma


Namib-Naukluft Sand Dunes (2011).jpg|Sosulflėjaus smėlio kopos
Deadvlei Vogelperspektive.jpg|Dedflėjaus druskožemis
Dead Vlei, Sossusvlei, Namibia, 2018-08-06, DD 085.jpg|Išdžiuvęs medis Dedflėjuje


## Nuorodos
* Namibijos aplinkosaugos ir turizmo ministerija
Jonas Paslauskas

**Jonas Paslauskas** (g. 1957 birželio 12 d. Vabalninke, Biržų raj.) – lietuvių diplomatas, Lietuvos ambasadorius Norvegijoje (nuo 2017 m. rugsėjo mėn.).

## Biografija
1975 m. baigė Panevėžio 5-ąją vidurinę mokyklą, 1983 m. – Vilniaus universiteto Filologijos fakultetą.

1984–1989 m. dirbo Lietuvos komjaunimo CK Studentų skyriaus instruktoriumi, skyriaus vedėju. Nuo 1989 m. – LTSR URM I sekretorius.

Nuo 1991 m. – Lietuvos Respublikos užsienio reikalų ministerijos Protokolo skyriaus vedėjas, nuo 1992 m. – Valstybės ir diplomatinio protokolo tarnybos direktorius.

1993–1995 m. buvo Lietuvos ambasados JAV patarėjas politikai. 1995–1997 m. – laikinasis reikalų patikėtinis Kanadoje, 1997–1999 m. – Lietuvos ambasados Kanadoje patarėjas, ministras patarėjas. 

1999-2005 m. buvo Lietuvos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Baltarusijos Respublikoje.. 

2005-2007 m. buvo URM Amerikos, Afrikos, Azijos ir Okeanijos departamento direktorius. 2007 m. liepos mėn. paskirtas Lietuvos generaliniu konsulu Niujorke.. 

Prezidentės D.Grybauskaitės reikalavimu atšaukus M.Laurinkų, 2010 m. gegužės 3 d. paskirtas Lietuvos ambasadoriumi Gruzijoje.. 2010 m. balandžio 20 d. Prezidentė Dalia Grybauskaitė įteikė J. Paslauskui skiriamuosius raštus.. Iš šių pareigų atšauktas nuo 2015 m. balandžio 29 d..

2015-2016 m. buvo Ministro pirmininko A.Butkevičiaus patarėju.

Nuo 2017 m rugsėjo 26 d. buvo Lietuvos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Norvegijoje. 2022 m. rugsėjo 5 d. jį turėtų pakeisti Jonas Mažeika.

Vedęs, žmona Dalia, vaikai - Jonas Balys (1989) ir Marija (1991).

2003 m. apdovanotas ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Komandoro kryžiumi.

## Šaltiniai

|-

|-

|-
Balearų jūra

**Balearų jūra** – Viduržemio jūros dalis, esanti prie Balearų salų, palei rytinius Pirėnų pusiasalio krantus. Plotas 86 tūkst. km², vidutinis gylis 767 m, didžiausias gylis 2132 m, druskingumas iki 38 ‰. Vidutinė vandens temperatūra paviršiuje nuo 13 laipsnių žiemą iki 24 laipsnių vasarą.

Į šią jūrą įteka Ebras.

## Išnašos
San Agustino kultūra

**San Agustino kultūra** – ikikolumbinė kultūra Pietų Amerikoje, dabartinės Kolumbijos pietuose. Pavadinta pagal San Agustino miestelį, kurio apylinkėse rasta daug archeologinių paminklų. Gyvavo Anduose, Kolumbijos masyve, tarp Kaukos, Magdalenos ir Kaketos aukštupių. Regione būdingos paramų pievos, gilūs upių kanjonai, kriokliai, apvalainos kalvos. Vietovė buvo apgyvendinta IV tūkstantmetyje pr. m. e., o pradėjo ženkliau vystytis VII a. pr. m. e.

San Agustino kultūra žymi savo gausiu archeologiniu palikimu: skulptūromis, megalitais, kapavietėmis, akmens raižiniais. Panašaus pobūdžio dirbinių rasta Amazonijoje prie Kaketos upės. Neatmetama, kad paminklų gali būti rasta ir daugiau, nes dideli džiunglėmis apaugę Kolumbijos plotai dar menkai tyrinėti. Tyrimai rodo, kad San Agustino kultūros gyventojai vertėsi kukurūzų, žemės riešutų, slyvenių, manijokų auginimu, žvejyba, medžiokle. Namus statė iš neilgalaikių medžiagų, todėl jų liekanų neišliko. Gyvenviečių centruose buvo įkurtas ritualinis kompleksas su paminklais ir laidojimo vietomis. Kultūros klestėjimo laikotarpis buvo maždaug tarp 300 ir 800 mūsų eros metų. Tada pastatytas nekropolis, daugelis paminklų. Jų iš viso žinoma ~300. Statyboms naudoti lavos andenizitai, daug skulptūrų pastatyta iš tų pačių skaldyklų uolienų. Naudotų luitų dydis iki 4 m, svėrė kelias tonas. Skulptūrose vaizduotos dievybės, mitiniai gyvūnai, ornamentai. Tokie pat motyvai randami ir ant keramikos liekanų.

San Agstino kultūra galutinai žlugo XVI a. regioną užkariavus ispanų kolonizatoriams.
Truskavos valsčius

**Truskavos valsčius** – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vidurio Lietuvos teritorijoje. Centras – Truskava.

## Istorija

Valsčius įkurtas 1947 m. lapkričio 6 d. iš dalies Ramygalos valsčiaus ir dalies Krekenavos valsčiaus. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Ramygalos rajonui (7 apylinkės).

|-
| 1949-01-01  || 143 || || || 7 apylinkės  ||
|}

## Suskirstymas

## Gyventojai
### Žymūs žmonės

|-
| 1942 || Ančiškis || Vidutis Bakas, dainininkas ||
|}

## Šaltiniai
Sidabravo valsčius

**Sidabravo valsčius** – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės Lietuvos teritorijoje. Centras – Sidabravas.

## Istorija

Valsčius įkurtas 1947 m. lapkričio 6 d. iš dalies Smilgių valsčiaus, dalies Naujamiesčio valsčiaus, dalies Krekenavos valsčiaus, dalies Šeduvos valsčiaus ir dalies Baisogalos valsčiaus. Panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Šeduvos rajonui (8 apylinkės).

|-
| 1949-01-01  || 138 || || || 8 apylinkės  ||
|}

## Suskirstymas

## Šaltiniai
Pagramančio valsčius

**Pagramančio valsčius** – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vakarų Lietuvos teritorijoje. Centras – Pagramantis.

## Istorija

Įkurtas po I pasaulinio karo, tačiau gyvavo trumpai – 1919 m. jis minimas Lietuvos apskričių sienų ir centrų įstatyme, bet jau 1923 m. Pagramantis priklausė Tauragės valsčiui. Valsčius atkurtas 1947 m. lapkričio 6 d. iš dalies Tauragės valsčiaus, dalies Šilalės valsčiaus ir dalies Batakių valsčiaus. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Šilalės rajonui (2 apylinkės) ir Tauragės rajonui (4 apylinkės).

|-
| 1949-01-01  || 178 || || || 6 apylinkės  ||
|}

## Suskirstymas

## Šaltiniai
Ubiškės valsčius

**Ubiškės valsčius** – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės vakarų Lietuvos teritorijoje. Centras – Ubiškė.

## Istorija

Valsčius įkurtas 1947 m. lapkričio 6 d. iš dalies Telšių valsčiaus ir dalies Luokės valsčiaus. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Telšių rajonui (4 apylinkės).

|-
| 1949-01-01  || 164 || || || 5 apylinkės  ||
|}

## Suskirstymas

## Šaltiniai
Perlų upė

**Perlų upė** () – upė, tiksliau tankus upių tinklas Kinijoje (Guangdongas), susidaręs susiliejus Sidziango, Beidziango ir Dogdziango vandenims. Sudaro 30 km pločio ir 70 km ilgio estuariją. Prie upės prigludusios teritorijos – vienas svarbiausių Kinijos ekonominių regionų, vadinamas *Perlų upės delta*.

Svarbiausi miestai – Šendženas, Guangdžou, Honkongas.

## Išnašos
Tadas Kijanskas

**Tadas Kijanskas** (1985 m. rugsėjo 6 d. Vilniuje) – buvęs Lietuvos futbolininkas. 

## Karjera
Per savo karjerą Kijanskas žaidė Kauno Jėgerių, Šilutės, FBK Kauno, Vilniaus Vėtros ir Marijampolės Sūduvos ekipose. 2009 m. sezone Kijanskas A lygos varžybose pelnė 11 įvarčių ir rezultatyviausių žaidėjų sąraše pasidalino 2-4 vietas. 2010 m. birželio 4 d. pasirašė trejų metų kontraktą su Jagiellonia Bialystok klubu.

Eilę sezonų žaidė Izraelyje.

2020 m. spalio mėn. pranešta, kad futbolininkas baigė profesionalaus žaidėjo karjerą ir tapo Garliavos futbolo klubo vadovų.

2023 m. liepos mėn. įgijo UEFA Certificate in Football Management diplomą.

## Rinktinės
Nacionalinėje rinktinėje Kijanskas debiutavo 2009 m.

## Pasiekimai
* A lyga: 2006 m.
* Baltijos taurės laimėtojas: 2010 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* transfermarkt
* lietuvosfutbolas.lt
* 90minut.pl
Maltos geografija

**Malta** – salų valstybė Pietų Europoje, Viduržemio jūroje; 93 km į pietus nuo Sicilijos salos, iki Afrikos 295 km. Vakaruose Sicilijos, arba Tuniso, sąsiauris skiria Europą (Sicilijos salą) nuo Afrikos. Visa salų krantų linija 260 km, iš jos Maltos 197 km, Goco 56 km. Nuo Maltos iki Goco 6,5 km, jas skiria Komino sala ir Maltos bei Goco sąsiauriai. Vidutinis skrydžio laikas iš Valetos: Roma – 80 min., Ciurichas – 140 min., Kairas – 160 min., Londonas – 180 min.

Priklauso 12 jūrmylių teritoriniai vandenys. Išskirtinę žvejybos zoną sudaro 25 jūrmylės.

Sudaro trys salos ir keletas uolų: Malta (246 km²), Gocas (67 km²), Kominas, arba Kemuna (2 km²). Maltos salą sudaro neaukšta karstinė plynaukštė, kraštuose uolėta; pakrantei būdingi klifai. Aukščiausias šalies taškas yra pietinėje salos dalyje – Ta Dmedžrekas (253 m virš jūros lygio). Šiaurinė ir rytinė pakrantės išraižytos, daug patogių užutėkių ir įlankų; Didysis užutėkis, Marsamkseto užutėkis, Marsaksloko įlanka, Švento Pauliaus įlanka. Goco sala – klintinė, daugiau žalumos; pakrantės uolėtos.

## Vidaus vandenys

Upių nėra, požeminiai vandenys.

## Klimatas

Būdingas tipiškas Viduržemio jūrinis klimatas su karštomis, sausomis, saulėtomis vasaromis, švelniomis ir lietingomis žiemomis. Saulė šviečia nuo 11–12 valandų per dieną birželio–rugpjūčio mėnesiais, iki 5 valandų sausį. Vidutinė metinė oro temperatūra +18 °C (sausį +12 °C, žemiausia temperatūra įregistruota +5 °C; liepą ir rugpjūtį +26 °C). Liepos–rugsėjo mėnesiais vidutinė oro temperatūra beveik nenukrinta žemiau +20 °C.

Vidutinis daugiametis kritulių kiekis šalyje 580 mm. Sausasis sezonas trunka keturis mėnesius – nuo gegužės iki rugpjūčio pabaigos; beveik nelyja birželį ir liepą. Daugiausia lyja sausį; dažnos liūtys. Dažni vėjai; būdingas sirokas – karštas ir sausas vėjas, atnešantis smėlį ir dulkes iš Sacharos.

Vidutinė sausio ir liepos oro temperatūra °C (vidutinis daugiametis kritulių kiekis mm): Valeta +12 ir +26 (520).

## Dirvožemis

Vyrauja skurdūs karstiniai dirvožemiai. Stipri vėjo erozija, druskėjimas.

## Augalija

Salų paviršių dengia stepės, miškų nėra. Dirbamoji žemė 1990 m. užėmė 32 %, 2000 m. 28 %, 2003 m. 31 %, pievos ir ganyklos 20 %, sodai 3 % šalies teritorijos.

## Aplinkosauga

2000 m. atmosferos tarša tūkst. t: anglies monoksidu 25, sieros dioksidu 25, azoto oksidais 11, lakiaisiais organiniais junginiais 8.
Reaktyvioji varža

**Reaktyvioji varža** nusako grandinės elemento pasipriešinimą srovės pokyčiui, sukurtą elektrinių ar magnetinių laukų elemente. Šie laukai sukuria priešinimosi elektromagnetinius laukus, kurie yra proporcingi srovės kitimo greičiui (laiko išvestinei), arba jos kaupimui (laiko integralas). Vektorinėje analizėje reaktyvioji varža yra menamoji impedanso dalis. Ji žymima simboliu \scriptstyle{X}. Reaktyviosios varžos SI sistemos vienetas yra omas.

:\tilde{Z} = R + jX
Reaktyvioji \scriptstyle{X} ir aktyvioji \scriptstyle{R} varža yra naudojamos impendanso skaičiavimui:
:|\tilde{Z}| = \sqrt{ZZ^*} = \sqrt{R^2 + X^2}
Kaip matome impendanso modulis \scriptstyle ir fazė \scriptstyle{\theta} priklauso ir nuo aktyviosios ir nuo reaktyviosios varžos:
:|\tilde{Z}| = \sqrt{ZZ^*} = \sqrt{R^2 + X^2}

:\theta = \arctan{X \over R}

Impendanso modulis \scriptstyle nusako santykį tarp įtampos ir srovės amplitudžių, o fazė \scriptstyle{\theta} įtampos ir srovės fazių skirtumą.
World of Warcraft: Cataclysm

**World of Warcraft: Cataclysm** − trečiasis „World of Warcraft“ kompiuterinio žaidimo papildymas, sukurtas „Blizzard Entertainment“. Apie papildymą buvo pranešta 2009 m. rugpjūčio 21 d. „BlizzCon“ parodoje. Jis buvo išleistas 2010 m. gruodžio 7 d. 

## Istorija
Naujasis papildymas siejamas su drakono *Deathwing* sugrįžimu. Paskutinį kartą drakonas buvo sutiktas „Warcraft II“ žaidime. *Deathwing* sugrįžimas Azeroto (*Azeroth*) pasaulyje sukelia kataklizmą, kuris smarkiai pakeičia didžiąją dalį pasaulio. 

## Apžvalga
Vienas iš didžiausių pasikeitimų žaidime po „Cataclysm“ išleidimo − drastiškai pakeistos dviejų pagrindinių Azeroto žemynų išvaizda. Šie žemynai beveik nesikeitė nuo originalaus *World of Warcraft* žaidimo išleidimo 2004 m. Kartu su žaidimo zonų išvaizda pasikeis ir juose randamos užduotys.

### Atnaujinimai
*Dvi naujos žaidžiamos rasės: goblinai ir vilkolakiai (*worgens*)
*Naujų rasių pradinės zonos skirtos 1−10 lygio žaidėjams.
*Pakeistos Kalimdoro ir Rytinių Karalysčių žaidžiamos zonos.
*Žaidėjų lygio limitas pakeltas iki 85.
*Nauji miestai ir užduotys.
*Daugiau nei 3000 naujų užduočių.
*Skraidančių padarų (*mounts*) naudojimas senuosiuose Azeroto žemynuose.
*9 nauji požemiai ir 6 nauji reidai.
*Nauja šalutinė profesija − Archeologija.
*Naujos zonos, tokios kaip *Uldum*, *Deepholm*, *Sunken City of Vash'jir*, *Twilight Highlands* ir *Mount Hyjal*
*Gildijų pasiekimai.
Paraboloidas

**Paraboloidas** (parabolė + gr. *eidos* – pavidalas), paviršius, kurį sudaro judanti parabolė, kurios viršūnė slenka kita parabole, kai abiejų parabolių plokštumos lieka statmenos. Jei ašys vienodos krypties, tai gaunamas elipsinis paraboloidas, jei priešingų krypčių – hiperbolinis paraboloidas.

Apibūdinamas lygtimis, kurių kanoninė forma yra tokia:

:: \left( \frac{x}{a} \right) ^2 \pm \left( \frac{y}{b} \right) ^2 -{z} = 0 

Priklausomai nuo to, ar lygties kvadratiniai nariai (turintys *kvadratinius* kintamuosius, čia pažymėti kaip **x** ir **y**) turi atitinkamai tuos pačius ar skirtingus ženklus, keičiasi paraboloido tipas.

## Hiperbolinis paraboloidas

Paraboloidas yra hiperbolinis, kai jo kanoninės lygties kvadratiniai nariai yra priešingo ženklo:

: 
\left( \frac{x}{a} \right) ^2 - \left( \frac{y}{b} \right) ^2 -{z} = 0 
 .

Dėl savo išvaizdos hiperbolinis paraboloidas taip pat dažnai vadinamas *[[Balnas|balno]]* paviršiumi.

## Elipsinis paraboloidas
Paraboloidas yra elipsinis, kai jo kanoninės lygties kvadratiniai nariai turi tą patį ženklą:

: 
\left( \frac{x}{a} \right) ^2 + \left( \frac{y}{b} \right) ^2 - z = 0 


Atskiru atveju, jeigu a = b, elipsinis paraboloidas vadinamas **sukimosi paraboloidu**, tai yra paviršius, susidaręs sukant parabolę aplink savo simetrijos *z* ašį.

## Šaltiniai
Oziorskas (Čeliabinskas)

**Oziorskas** () – uždaras miestas Rusijoje, Čeliabinsko srityje. Tarp keturių ežerų įkurtas miestas aptarnauja branduolinę pramonę, todėl yra uždaras. Įkurtas 1945 m. Iki 1966 m. vadinosi **Čeliabinskas-40**, iki 1994 m. – **Čeliabinskas-65**.

Veikia branduolinio kuro perdirbimo gamykla *Majak* (), konstrukcijų branduolinei pramonei gamintojas *Pietų Uralo statybos valdyba* (). Apylinkės užterštos radionuklidais (Kyštymo avarija, Karačiajaus ežeras, Majak).
Estijos geografija

**Estija** – valstybė Šiaurės rytų Europoje, Baltijos jūros rytinėje pakrantėje tarp Suomijos įlankos ir Rygos įlankos. Sausumoje ribojasi su Latvija ir Rusija. Vidutinis šalies aukštis yra 50 m.

Estijos klimatas jūrinis, drėgnas. 47 proc. šalies teritorijos  yra Naftingųjų skalūnų ir klinčių, kitų gamtinių iškasenų mažai.

## Paviršius
Rytų Europos, arba Rusijos, priekambrinės kristalinės platformos dalis (Baltijos skydas, Baltijos sineklizė). Kristalinio pamato gylis nuo 110 m šiaurėje iki 600 m pietuose. Jį dengia nuosėdinės uolienos.

## Klimatas
Būdingas vidutinių platumų, pereinantis iš jūrinio į žemyninį, klimatas, veikiamas Baltijos jūros. Vyrauja oro pernašos iš Atlanto vandenyno. Klimatas žemyniškėja pietryčių kryptimi. Perteklinis drėkinimas.

Žiemos vidutiniškai šaltos, drėgnos, vasaros vėsios.

Vidutinis metinis kritulių kiekis nuo 550 mm Vertso ežero rajone iki 750 mm pietinėse aukštumose. Sniegas vidutiniškai išsilaiko nuo 80 dienų Saremos vakaruose iki 130 dienų Pandiverės aukštumoje. Ledas įlankose ir sąsiauriuose laikosi iki trijų mėnesių per metus. Dažni ciklonai. Vyrauja vakarų ir pietvakarių vėjai. Dažnos audros ir štormai pajūryje.

## Vidaus vandenys
Upių tinklas platus, tačiau upės trumpos. Dauguma įteka į Baltijos jūrą arba Peipaus ežerą. Užšalusios 2–4 mėn., dažniausiai patvinsta pavasarį. Daug užliejamų pievų Kasario, Pernu, Emajegio upių baseinuose. Vandeningiausia Narvos upė, tekanti iš Peipaus ežero į Suomijos įlanką. Upėse daug krioklių ir slenksčių, aukščiausi kriokliai Jegalos ir Keilos upėse.

~1500 ežerų ir tvenkinių (marių); užima 4,7 % šalies teritorijos; daugiausia ledyninės kilmės, vakariniame ir šiauriniame pakraštyje reliktiniai.

## Dirvožemis
Dirvožemis skurdus, gargždingas, užpelkėjęs; daug riedulių; dirvos erozija. Šiaurinėje dalyje daugiausia velėniniai karbonatiniai, jauriniai ir velėniniai glėjiniai, pietuose – velėniniai jauriniai ir jauriniai, Pernu ir Kasario upių baseinuose – velėniniai glėjiniai ir pelkiniai, prie Peipaus ežero – jauriniai glėjiniai ir pelkiniai dirvožemiai.

## Augalija
Miškai ir krūmai užima 54 %, dirbamoji žemė 14 % (2003; 2000 buvo 20 %, 1995 buvo 23 %), pelkės ir durpynai 12 %, pievos ir ganyklos 6 %, vidaus vandenys 6 % šalies teritorijos.

## Gyvūnija

Miškuose gausu gyvūnų – paplitę briedžiai, šernai, stirnos, pilkieji ir baltieji kiškiai, voverės, lapės, mangutai; yra vilkų, lūšių, rudųjų lokių. Daug paukščių rūšių – per metus per šalį perskrenda ~50 mln. paukščių. Paplitę kurtiniai, tetervinai, jerubės, slankos, antys, geniai, reti – juodieji gandrai, pilkosios žąsys, ereliai.

Gausu žuvų. Baltijos jūroje – Baltijos šprotai (kilkės), strimelės, plekšnės, menkės, upėse ir ežeruose – karšiai, kuojos, ešeriai, lydekos, Peipaus ežere – vėgėlės, sykai.

## Taip pat skaitykite
* :Sąrašas:Estijos žinduoliai
Kininis arbatmedis

**Kininis arbatmedis** (*Camellia sinensis*) – arbatmedinių (*Theaceae*) šeimos, kamelijos (*Camellia*) genties daugiametis augalas. Kilęs iš Pietų ir Pietryčių Azijos, bet dabar auginamas daugelyje pasaulio tropikų ir subtropikų. Kininis arbatmedis yra svarbiausia arbatos žaliava.

Tai visžalis krūmas ar nedidelis medis. Arbatai auginami arbatmedžiai paprastai neauginami aukštesni nei 2 m. Turi tvirtą liemeninę šaknį. Lapai pražangūs, paprastieji, 4–15 cm ilgio ir 2–5 cm pločio. Žiedai gelsvai balti 2,5–4 cm skersmens, su 7–8 vainiklapiais.

Kininio arbatmedžio šviežiuose lapuose yra ~4 % kofeino bei flavonoido Apigenino pasižyminčio antivėžiniu veikimu. Renkami švieži, šviesios spalvos lapai. Iš jų ruošiamos įvairios arbatos rūšys: baltoji arbata, žalioji arbata, juodoji arbata, ulun, pu-erh. Iš sėklų gaunamas aromatinis aliejus, naudojamas kulinarijoje. Svarbiausi arbatmedžio auginimo rajonai yra Dardžilingas, Asamas, Nilgiris Indijoje.
Toktogulo tvenkinys

**Toktogulo tvenkinys** – didžiausias dirbtinis vandens telkinys Kirgizijoje. Telkšo Džalal Abado srityje, į pietus nuo Talaso, Naryno upės slėnyje. Sudarytas 1973 m. patvenkus Naryno upę hidroelektrinės užtvanka (1,2 GW) ties Karakuliu. Ilgis 65 km, plotis iki 12 km. Metinis vandens lygio svyravimas – 63 m. Skirtas energetikos ir drėkinimo reikmėms. Laivuojamas, vykdoma žvejyba. Pagrindinės pakrančių gyvenvietės – Karakulis ir Toktogulas.

## Šaltiniai
Tompo

**Tompo** () – upė Rusijoje, rytų Jakutijoje; Aldano dešinysis intakas (Lenos baseinas). Prasideda Suntar Chajatos kalnagūbryje. Teka į vakarus, pietvakarius daugiausia kalnuotomis vietovėmis, skiria Verchojansko kalnagūbrį ir Sete Dabaną. Žemupyje skaidosi į protakas. Įteka į Aldaną 30 km žemiau Amgos žiočių.

Didžiausi intakai: Tomporukas, Mengkiulė (kairieji), Delinia, Chunchada (dešinieji). Upės baseine yra virš 1600 ežerų, 78 ampalai (jų plotas 169&nbsp;km²). Upė užšąla rugsėjo viduryje, atitirpsta antroje gegužės pusėje. Žiemą įšąla iki dugno.

## Šaltiniai
Tonlesapas

**Tonlesapas** () – gėlavandenis ežeras pietų Kambodžoje, Kampučijos lygumoje, didžiausias visame Indokinijos pusiasalyje. Ežeras Tonlesapo upe jungiasi su Mekongu; Mekongo potvynio metu upė pakeičia tėkmės kryptį ir ežeras smarkiai ištvinsta. Dėl tokio sezoniškumo ežero plotas ir gylis smarkiai kinta – sausuoju metų laiku plotas 2500-3000 km², gylis 1-2 m, o musono metu – plotas 10 000-16 000 km², gylis 10-14 m. Krantai žemi, pelkėti.

Ežere gausu žuvies, čia veisiasi daug vandens paukščių. Tonlesapas paskelbtas biosferos rezervatu. Pakrantės tankiai gyvenamos, būdingi namai ant polių.

## Šaltiniai
Tonlesapas (upė)

**Tonlesapas** () – upė pietų Kambodžoje; Mekongo dešinysis intakas. Išteka iš Tonlesapo ežero, teka į pietryčius Kampučijos lyguma. Vaga labai vingiuota, gausu protakų. Įteka į Mekongą ties šalies sostine Pnompeniu.

Vasaros musono metu Mekongo vandenys pradeda plūsti aukštyn Tonlesapo upe ir užlieja Tonlesapo ežerą.

## Šaltiniai
Andrašiūnai

**Andrašiūnai** – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 5 km į pietryčius nuo Molėtų, greta kelio . Aplink driekiasi pievos, raistingi miškeliai, tolėliau šiaurėje telkšo Rudesos ežeras.

## Istorija

1682 m. kaimas minimas Molėtų bažnyčios krikšto metrikų knygoje.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Khmerų kalba

**Khmerų kalba** (ភាសាខ្មែរ ) – austroazinių kalbų šeimai priklausanti kalba, vartojama khmerų. Tai valstybinė Kambodžos kalba, taip pat vartojame emigrantų tarpe Vietname, Tailande, JAV, Prancūzijoje, Australijoje ir kt. Tai gausiausiai vartojama austroazinė kalba po vietnamiečių kalbos. Nėra toninė kalba, skirtingai nei kitos valstybinės kalbos pietryčių Azijoje (tajų, lao, vietnamiečių, mjanmų).

Khmerų kalba užrašoma khmerų raštu. Dėl didelės budizmo reikšmės khmerų gyvenime kalboje gausu skolinių iš sanskrito ir pali kalbų. Yra khmerų kalbos užrašų iš IX a. Šiuolaikinė khmerų kalba susidarė XIX a.

Khmerų kalba pasižymi skirtingais sociolingvistiniais registrais: vienokie žodžiai ir intonacijos vartojamos kalbant buitine kalba, kitokie – kalbant su nepažįstamais, valdininkais, vienuoliais.

Yra penkios pagrindinės khmerų kalbos tarmės.

## Istorija
Išskiriami keturi khmerų kalbos istorijos periodai:
* khmerų kalba po jos nukrypimo nuo monų-khmerų prokalbės;
* senoji khmerų kalba, kalbama khmerų imperijoje nuo IX a. iki XIII a.;
* vidurinė khmerų kalba;
* dabartinė khmerų kalba.

## Nuorodos
* 
* BGN/PCGN 1972 khmerų kalbos romanizacija  (angl. *Romanization system for Khmer (Cambodian): BGN/PCGN 1972 System* PDF – 334.49kb)
* KhmerOS šriftas su KhmerUnicode programa
Pušynai

**Pušynai** – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 3 km į rytus nuo Mindūnų. 

## Istorija

1682 m. kaimas minimas Molėtų bažnyčios krikšto metrikų knygoje. Tada jame gyveno Steponas ir Kasparas Pušynai.

## Gyventojai

## Šaltiniai