open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Steven Chu

**Stivenas Ču** (, g. 1948 m. vasario 28 d. Sent Luisas, Misūris) – JAV fizikas, Nobelio fizikos premijos laureatas, buvęs energetikos sekretorius.

## Biografija

1970 m. baigė Ročesterio universitetą (Niujorko valstija). 1976–1978 m. dirbo Kalifornijos universitete Berklyje. 1978 m. „Belo laboratorijos“ (*Bell Laboratories*) Muray Hilyje (Niu Džersis) bendradarbis, 1983 m. tapo „AT & T Bell Laboratories“ Holmdelyje Kvantinės elektronikos tyrimų skyriaus vadovu, nuo 1987 m. dėsto Stanfordo universitete, nuo 1990 m. profesorius.

1985 m. su bendradarbiais panaudojo susikertančius lazerio spindulius taikinio atomams lėtinti. Jų greitis buvo sumažintas nuo 4000 km/h iki 1 km/h, o jų temperatūra tapo beveik lygi absoliučiam nuliui. Sukūrė atomų gaudyklę, kurioje galima tirti vadinamuosius užšaldytus atomus. Ši metodika padėjo mokslininkams patobulinti atominius laikrodžius, naudojamus kosminėje navigacijoje, sukurti atominius interferometrus, kuriais galima labai tiksliai išmatuoti gravitacijos jėgą.

1997 m. Nobelio fizikos premija su Klodu Cohen-Tanudži ir Viljamu Filipsu už atomų šaldymo ir kaupimo, pasitelkiant lazerio šviesą, metodų vystymą.

2008 m. gruodžio 15 d. Barack Obama paskyrė S. Chu JAV energetikos sekretoriumi.

## Šaltiniai
John Douglas Cockcroft

**Džonas Daglas Kokroftas** ( 1897 m. gegužės 27 d. Todmordenas, Jorkšyras – 1967 m. rugsėjo 18 d. Kembridžas) – anglų fizikas, seras, Nobelio fizikos premijos laureatas.

1914 m. baigęs Todmordemo pagrindinę mokyklą, metus studijavo matematiką Mančesterio Viktorijos universitete. 1915–1918 m. tarnavo britų armijos artilerijoje. 1919–1920 m. studijavo eletrotechniką Mančesterio technologijos koledže. 1924 m. baigė matematiką Kembridžo universitetą.

Nuo 1925 dirbo Kavendišo laboratorijoje pas Ernestą Ruterfordą. 1929–1946 m. dėstė Kembridžo universitete, nuo 1939 m. profesorius. 1946–1959 m. vadovavo Atominės energijos tyrimų centrui Harvelyje. 1960–1965 m. Kembridžo universiteto naujai įsteigto Čerčilio koledžo vadovas. Nuo 1936 m. Londono karališkosios draugijos narys.

Jį labiausiai domino branduolio fizika, greitintuvų technika, branduolinė energetika, termobranduolinė sintezė. 1932 m. su E. T. S. Valtonu sukonstravo Kokrofto-Valtono generatorių ir jame pagreitintais protonais sukėlė ličio branduolio, vėliau ir kitų elementų branduolių skilimą. Eksperimentais įrodė, kad pagreitintais protonais ir deuteronais veikiant lengvuosius elementus galimos sintezės reakcijos.

1951 m. Nobelio fizikos premija su E. T. S. Valtonu.
Azalija

**Azalija** (*Azalea*) – žydintys krūmai, priklausantys rododendro (*Rhododendron*) genties azalijų pogentei. Tai neaukšti krūmai, žydintys gražiais, įvairiaspalviais, piltuvėlio pavidalo žiedais. Kilę iš Azijos ir Šiaurės Amerikos. Įvairios azalijų veislės auginamos parkuose ir soduose.

Į Europą pateko apie 1800 m. iš Kinijos ir greitai paplito. Korėjoje iš azalijų žiedų gaminamas tradicinis alkoholinis gėrimas *dugyeonju* (두견주, pažodžiui 'azalijų vynas').

Pagrindinis azalijų skirtumas nuo kitų rododendrų šeimos augalų yra jų dydis.
Claude Cohen-Tannoudji

**Klodas Kohenas-Tanudži** (, g. 1933 m. balandžio 1 d. Konstantina, Alžyras) – prancūzų fizikas, Nobelio fizikos premijos laureatas.

## Biografija

1953 m. išvyko į Paryžių. 1953–1957 m. mokėsi Aukštojoje normalinėje mokykloje. 1957–1960 m. tarnavo kariuomenėje. 1963–1973 m. dėstė Paryžiaus universitete, nuo 1973–2004 m. Prancūzijos kolegijos profesorius.

Darbai iš kvantinės mechanikos, kvantinės optikos. Tyrė rezonansinę fluorescenciją stipriuose (rezonansiniuose) lazerio spinduliuose. Paaiškino atomo judėjimą lazerio spinduliuotės bangoje. 1988 m. atrado naują aušinimo metodą – lazerinį aušinimą, kuriuo galima pasiekti nanokelvinų eilės temperatūrą. Šie darbai padėjo pagrindus naujiems moksliniams tyrimams – atomų lėtinimui lazerio spinduliu.

1997 m. kartu su Styvenu Ču ir Viljamu Filipsu gavo Nobelio fizikos premiją už už atomų šaldymo ir kaupimo, pasitelkiant lazerio šviesą, metodų vystymą.

## Išnašos
Kiemeliškės

**Kiemeliškės** – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, prie kelio Grigiškės–Rykantai, 3 km nuo Grigiškių. Didžioji kaimo dalis įsikūrusi kalvotoje vietovėje, nuo kalnelių galima matyti aukštesnius Vilniaus pastatus, taip pat galima grožėtis žemumoje tyvuliuojančiu Didžiulio ežeru ir šalia jo įsikūrusia kavine „Tvirtovė prie Didžiulio“.

2006 m. Kiemeliškėse ir aplink jas pradėtos sparčiai vystyti statybos.

## Istorija

Prie Kiemeliškių, vakariniame Didžiulio krante, buvo Moluvėnai – karaimų gyvenvietė. Išlikusi jų kinesė.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Arthur Holly Compton

**Artūras Holis Komptonas** (, 1892 m. rugsėjo 10 d. Vusteris, Ohajo valstija – 1962 m. kovo 15 d. Berklis , Kalifornijos valstija) – JAV fizikas, Nobelio fizikos premijos laureatas.

## Biografija
1914 m. baigė Prinstono universitetą. 1920–1923 m. ir 1953–1961 m. Vašingtono universiteto Sent Luise profesorius; 1945–1953 m. universiteto rektorius. 1941 m. vadovavo JAV nacionalinės mokslų akademijos komisijai, tiriančiai branduolinės energijos panaudojimo karo tikslams galimybes. 1923–1945 m. Čikagos universiteto profesorius, 1942–1945 m. Metalurgijos laboratorijos direktorius.

1927 m. JAV nacionalinės mokslų akademijos narys, daugelio užsienio mokslų akademijos narys.

Darbai iš atomo ir branduolio fizikos, kosminių spindulių fizikos. 1922 m. atrado, kad medžiagos elektronų išsklaidytų rentgeno spindulių bangos ilgis pakinta (Komptono efektas), sukūrė šio reiškinio teoriją. Kartu buvo įrodytas fotono, elektromagnetinės spinduliuotės kvanto, buvimas. 1932 m. atrado kosminių spindulių intensyvumo priklausomybės nuo geografinės platumos reiškinį. 1921 m. subrandino sukinio idėją.

1927 m. gavo Nobelio fizikos premiją už efekto, pavadinto jo vardu, atradimą.
Leon Neil Cooper

**Leonas Neilas Kuperis** (, 1930 m. vasario 28 d. Niujorke, JAV – 2024 m. spalio 23 d. Providense, Rod Ailande, JAV) – JAV fizikas teoretikas, Nobelio fizikos premijos laureatas.

## Biografija
1951 m. baigė Kolumbijos universitetą. 1954–1955 m. dirbo Prinstono perspektyviųjų tyrimų institute, 1955–1957 m. Ilinojaus universitete, nuo 1958 m. Brauno universitete. Nuo 1962 m. profesorius.

1975 m. JAV nacionalinės mokslų akademijos narys.

Svarbiausi darbai iš kietojo kūno fizikos, superlaidumo, fizikos filosofijos. 1956 m. atrado elektronų porų susidarymą metaluose esant žemai temperatūrai (vadinamasis Kuperio efektas). 1957 m. su D. Bardinu ir D. R. Šryferiu sukūrė superlaidumo mikroskopinę teoriją, dar žinomą kaip BCS teorija. Parašė darbų apie optimizavimo, tiesinio programavimo metodus ir jų taikymą.

1972 m. kartu su Džonu Bardinu ir Džonu Robertu Šryferiu gavo Nobelio fizikos premiją už superlaidumo teorijos sukūrimą.

## Šaltiniai
James Watson Cronin

**Džeimsas Votsonas Kroninas** (  1931 m. rugsėjo 29 d. Čikaga) – 2016 m. rugpjūčio 25 d.) –   JAV dalelių fizikas, Nobelio fizikos premijos laureatas.

## Biografija

1951 m. baigė Dalaso universitetą. 1955–1958 m. dirbo Brukhaveno nacionalinėje laboratorijoje (Niujorkas), 1958–1971 m. Princetono universitete. Nuo 1965 m. profesorius. Nuo 1971 m. „Fermi brand“ tyrimų instituto (Čikaga) profesorius.

1970 m. JAV nacionalinės mokslų akademijos narys.

Darbai iš branduolio, elementariųjų dalelių fizikos. Tyrė hiperonų skilimą ir miuonų susidarymą, išmatavo mezonu sklaidos protonais pilnutinius skerspjūvius. Patobulino kibirkštinę kamerą ir ją naudojo elementariųjų dalelių pėdsakams stebėti. Kartu su V. L. Fitchu 1964 m. atrado, kad skylant neutraliajam K mezonui pažeidžiama kombinuotosios inversijos simetrija.

1980 m. kartu su V. L. Fitchu gavo Nobelio fizikos premiją už pagrindinės simetrijos principų pažeidimų atradimo neutralių K mezonų skilime.

## Šaltiniai
Elias James Corey

**Elijas Džeimsas Koris** (, g. 1928 m. liepos 12 d. Methuene, Masačusetsae) – JAV chemikas, Nobelio chemijos premijos laureatas.

## Biografija
1948 m. baigė Masačūsetso technologijos institutą, 1951 m. daktaras. 1951–1959 m. dėstė Ilinojaus universitete Urbanoje, nuo 1959 m. Harvardo universitete. Nuo 1968 m. profesorius.

Susintetino daug gamtinių junginių, t. p. kai kuriuos prostaglandinus, ginkgolidą B (ginkmedžio aktyvioji cheminė medžiaga). Pirmasis pradėjo taikyti retrosintezę sudėtingos struktūros junginiams sintetinti. Vienas kompiuterinės sintezės pradininkų.

1990 m. Nobelio chemijos premija.
Sihuasas

**Sihuasas** (, ) – miestas Peru, Ankašo departamento šiaurės rytuose, 2730 m aukštyje, prie Maranjono intako Rupako. Provincijos centras. Mieste ir apylinkėse gyvena ~30 tūkst. gyventojų.

Siuaso apylinkėse par prieškolumbiniais laikais gyvavo indėnų končiukų tauta. Oficialiai miestas įkurtas 1545 m. kaip *Santa María de las Nieves de Siguaz*. 1946 m. Sihuase ir apylinkėse dėl smarkaus žemės drebėjimo žuvo dagiau nei 1700 gyventojų. 1961 m. tapo provincijos centru, kai Sihuaso provincija atsiskyrė nuo Pomabambos provincijos.

## Šaltiniai
André Frédéric Cournand

**Andrė Frederikas Kurnanas** (, 1895 m. rugsėjo 24 d. Paryžius – 1988 m. vasario 19 d. Great Barrington (Masačūsetso valstija) – JAV gydytojas, fiziologas, Nobelio fiziologijos ir medicinos premijos laureatas.

## Biografija

1930 m. medicinos daktaras. Atvykęs į JAV dėstė Niujorko Kolumbijos universitete. Nuo 1951 m. profesorius.

Su D. Ričardsu sukūrė širdies kateterizavimo metodų širdies ydoms ir plaučių ligoms diagnozuoti.

1956 m. Nobelio fiziologijos ir medicinos premija kartu su D. Ričardsu ir V. Forsmanu.
Ruslanas ir Liudmila (opera)

*Šis straipsnis apie operą. Apie poemą skaitykite: [[Ruslanas ir Liudmila]].*

**Ruslanas ir Liudmila** () – Michailo Glinkos 1837–1842 m. parašyta penkių veiksmų opera, paremta to paties pavadinimo Aleksandro Puškino poema. 

Libreto autoriai: Valerijanas Širkovas, Nestoras Kukolnikas, N. A. Markevičius ir kt. Premjera įvyko 1842 m. lapkričio 27 d. (pagal senąjį kalendorių) Sankt Peterburgo Didžiajame teatre.
Francis Harry Compton Crick

**Fransis Haris Komptonas Krikas** (, 1916 m. birželio 8 d. Northamptonas – 2004 m. liepos 28 d. San Diegas, Kalifornija) – anglų biochemikas ir genetikas, Nobelio fiziologijos ir medicinos premijos laureatas.

## Biografija

1937 m. baigė Londono universiteto koledžą. 1937-1939 m. ir 1947-1977 m. dirbo Kembridžo universitete, nuo 1962 m. Biologijos laboratorijos vedėjas. Nuo 1959 m. profesorius.

Dar tebebūdamas doktorantu, su Džeimsu Watsonu teoriškai nustatė deoksiribonukleorūgšties (DNR) struktūrą (dvigubą spiralę) ir atskleidė, kaip DNR molekulės kopijuojamos ląstelės dalijimosi metu. Ištyrė nukleorūgščių molekulinę struktūrą ir jų reikšmę organizmo požymių ir savybių paveldėjimui, tyrė genetinį kodą, išaiškino kodono reikšmę ir pradėjo vartoti šį terminą. 1977 m. išvyko į JAV, San Diego Salko institute (Kalifornijos valstija) tyrė regos ir sapnavimo neurobiologinius mechanizmus.

Londono karališkosios draugijos narys.

## Pripažinimas

1962 m. Nobelio fiziologijos ir medicinos premija su Džeimsu Vatsonu ir Morisu Vilkinsu.

„Times“ žurnalas *Watson* ir *Crick* mokslinį indėlį pripažino ne tik vienu iš dešimties reikšmingiausiųjų XX a., bet ir vienu reikšmingiausių antrojo tūkstantmežio atradimų, šalia Niutono, Darvino, Einšteino, ir kt.

## Šaltiniai
Čavin de Uantaras

**Čavin de Uantaras** (, ) arba tiesiog **Čavinas** – archeologinė vietovė Peru, Ankašo departamente, Vario provincijoje, į pietus nuo Vario miesto. Vietovė įsikūrusi 3150 m aukštyje, tarp Juodosios ir Baltosios Kordiljerų, prie kelio Rekuajus-Varis ir vieno iš Maranjono intakų.

Čavin de Uantaras – tai apie 900 m. pr. m. e. statyto Čavino kultūros miesto griuvėsiai. Dabar tai senovinės priešinkinės kultūros muziejus po atviru dangumi. Dėl savo istorinės svarbos Čavin de Uantaras 1985 m. įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

Miestas išsidėstęs geroje geografinėje padetyje – tarp sausringos Kostos ir pelkėtos selvos, prie upės, junginčios miestą su Maranjonu. Nemažai radinių atskleidžia Čavino kultūros nuosmūkį, kuris vyko tarp 500–300 m. pr. m. e. Šventyklos buvo apleistos, kai kurios nebaigtos statyti. Vėliau miestą pakeitė mažas kaimelis, jo statybai panaudoti buvusio miesto akmenys.

Miestą tyriėjo senovės Peru kultūrų specialistas Julio César Tello. Tačiau 1945 m. Čavin de Uantarą užliejusi purvo nuošliauža gerokai apsunkino tyrimus: daug pastatų apgriauta, daug dirbinių vandens nuplukdyta.

Pagrindinis senovinio čavinų miesto centras buvo Didžioji arba Apvalioji aikštė (*Circular Plaza*). Tai buvo maldų centras. Į aikštę rinkdavosi maldininkai iš plačių apylinkių, buvo atliekamos religinės apeigos. Aikštė apvali, 20 m skersmens iš visų pusių apsupta plaformų. Aikštės viduryje rastas obeliskas ir altorius. Po aikšte įrengta požeminė galerija. Nuo aikštės nulipima „jaguaro laiptais“, kurie pastatyti iš juodo marmuro ir balto akmens. Šalia jų įrengtos kolonos su jaguaro atvaizdais.

Didingiausias Čavino statinys – 15 m piramidė (dar vadinama „Senąja šventykla“), apstatyta didžiulėmis akmen plokštėmis. Jos viduje buvo įrengtas aukojimų kambarys, keletas galerijų, šventyklų bei 5 m aukščio skulptūra – Lansonas. Kita Čavino šventykla pastatyta 500–200 m. pr. m. e. pasižymi gausiais bareljefais.

Dar vienas Čavino radinių – Raimondžio stela (pavadinta ją atradusio mokslininko garbei). Ji vaizduoja žmogų-jaguarą su baisiomis iltims. Rastai taip at spalvingų tekstilės gaminių, granito ir kalkakmenio skulptūrų, keramikos dirbinių.

## Šaltiniai
* Miroslav Stingl „Žvaigždžių garbintojai“. 1980 m. Praha ISBN 5-420-00167-5
Žirondistai

**Žirondistai** () – Prancūzijos revoliucijos laikotarpiu gyvavusi politinė grupuotė. Pavadinimas kilęs nuo to, kad pagrindiniai jos lyderiai buvo Žirondos departamento atstovai. Žirondistai atstovavo išsilavinusiųjų ir pasiturinčiųjų miestiečių interesams. Jų atrama buvo laikoma: provincijos buržuazija ir inteligentai. Jie pasisakė už reformas, kurios būtų vykdomos palaipsniui ir taikiai.

## Šaltiniai
Paul Jozef Crutzen

**Paulius Krucenas** (, 1933 m. gruodžio 3 d. Amsterdame – 2021 m. sausio 28 d. Maince) – olandų chemikas, Nobelio chemijos premijos laureatas.

## Biografija
Baigė Stokholmo universitetą, 1973 m. daktaras.

1976–1980 m. JAV Nacionalinės okeanų ir atmosferos administracijos Aplinkos tyrimo laboratorijos Boulderyje (Kolorado valstija) bendradarbis. Nuo 1980 m. Makso Planko chemijos institute Mainze (Vokietija), 1983–1985 m. instituto direktorius. 1987–1991 m. Čikagos, nuo 1992 m. Kalifornijos universiteto profesorius.

## Mokslinė veikla
1970 m. atrado, kad dirvožemyje susidaręs inertiškas diazoto oksidas patenka į stratosferą ir Saulės spinduliuotės veikiamas virsta reaktyviu azoto monoksidu ir dioksidu; šie reaguoja su ozonu ir paverčia jį deguonimi, o taip ardomas ozono sluoksnis.

## Įvertinimas
1986 m. Amerikos geofizikų sąjungos narys, 1991 m. Švedijos Karališkosios mokslų akademijos narys, 1999 m. Rusijos mokslų akademijos garbės narys.
1989 m. Tailerio aplinkos apsaugos premija, 1995 m. kartu su M. Molina ir F. S. Rowlandu Nobelio chemijos premija, 1995 m. Jungtinių Tautų Aplinkosaugos programos prizas.

## Šaltiniai
Ruslanas ir Liudmila

*Šis straipsnis apie poemą. Apie operą skaitykite: [[Ruslanas ir Liudmila (opera)]]*

**Ruslanas ir Liudmila** (rus. *Руслан и Людмила*) – Aleksandro Puškino epinė poema-pasaka, parašyta 1818–1820 m. ir išspausdinta 1820 m. Vertimas į lietuvių kalbą pirmą kartą pasirodė 1952 m., tačiau vertėjas nebuvo nurodytas, po trejų metų išleistas Kosto Kubilinsko vertimas.

## Turinys ir struktūra
Poemą sudaro dedikacija (*посвящение*), šešios dainos (*песни*) ir epilogas (*эпилог*). Pagrindiniai lyriniai herojai – Kijevo kunigaikščio Vladimiro dukra Liudmila ir karžygys Ruslanas. Liudmilą pagrobia burtininkas Černomoras, Ruslanas leidžiasi jos ieškotis. Poemos siužetu paremta Michailo Glinkos opera Ruslanas ir Liudmila.

## Išnašos

## Nuorodos

* Poemos tekstas originalo kalba
Allan MacLeod Cormack

**Alanas Maklaudas Kormakas** (, 1924 m. vasario 23 d. Johanesburgas, Pietų Afrikos Respublika – 1998 m. gegužės 7 d. Vinčesteris, Masačusetso valstija) – JAV fizikas, Nobelio fiziologijos ir medicinos premijos laureatas.

## Biografija

1944 m. baigęs Keiptauno universitetą, stažavo Kembridžo universitete, tyrė radioaktyviojo helio savybes. Grįžęs į PAR 1950–1956 m. dėstė fiziką Keiptauno universitete. Vėliau išvyko į JAV, dėstė Tafto universitete (Medfordas, Masačusetso valstija), 1968–1976 m. Fizikos katedros vedėjas. Nuo 1966 m. profesorius.

Sukūrė matematinį metodą rentgeno spindulių sugerčiai biologiniuose audiniuose nustatyti. Anglų fizikas Gotfris Haunsfieldas šį metodą patobulino ir pavadino kompiuterine tomografija.

1979 m. Nobelio fiziologijos ir medicinos premija su Godfriu Haunsfildu.
Antoine Henri Becquerel

**Antuanas Anri Bekerelis** (, 1852 m. gruodžio 15 d. – 1908 m. rugpjūčio 25 d.) – prancūzų fizikas, vienas iš radioaktyvumo atradėjų, Nobelio premijos laureatas.

## Biografija
Anri Bekerelis gimė Paryžiuje, studijavo mokslą Politechnikos koledže (*École polytechnique*) ir inžineriją Valstybinėje tiltų ir kelių mokykloje (*École Nationale des Ponts et Chaussées*). 1890 m. vedė *Louise Désirée Lorieux*.

1892 m. trečiasis iš savo šeimos užėmė taikomosios fizikos kėdę *Muséum national d'histoire naturelle* muziejuje. 1884 m. tapo vyriausiuoju inžinieriumi Tiltų ir greitkelių departamente.

1896 m., tyrinėdamas urano fosforescenciją, atsitiktinai atrado radioaktyvumą. Tirdamas Vilhelmo Rentgeno darbą ir besiruošdamas eksperimentui su ryškia saulės šviesa, Bekerelis patalpino fluorescencinį mineralą (urano druską) tarp fotografinių plokštelių ir viską įsuko į juodą medžiagą. Tačiau dar prieš atliekant eksperimentą Henris pastebėjo, jog fotografinės plokštelės buvo visiškai apšvitintos. Šis pastebėjimas nuvedė jį prie savaiminio branduolinio spinduliavimo atradimo.

1903 m. Anri Bekerelis už radioaktyvumo atradimą gavo Nobelio fizikos premiją.

1908 m. išrinktas Mokslų akademijos (*Académie des Sciences*) nuolatiniu sekretoriumi. Tais pačiais metais, sulaukęs 55, mirė Le Croisic.

## Pasiekimai ir palikimas
* 1900 m. gavo Rumfordo medalį.
* 1901 m. gavo Helmholco medalį.
* 1903 m. pelnė Nobelio fizikos premiją.
* 1905 m. gavo Bernardo medalį.

Mokslininko vardu yra pavadintas SI sistemos radioaktyvumo vienetas bekerelis (Bq). Taip pat jo garbei yra pavadinti krateriai Mėnulyje ir Marse.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Biografija
Wolfgang Ernst Pauli

**Volfgangas Ernstas Paulis** (, 1900 m. balandžio 25 d. – 1958 m. gruodžio 5 d.) – austrų fizikas teoretikas, geriausiai žinomas už darbus apie sukinio teoriją ir draudimo principą, kuris palaiko medžiagos struktūrą.

## Biografija

Volfgangas Paulis gimė Vienoje, Wolfgang Joseph Pauli ir Berta Camilla Schütz šeimoje. Antrąjį vardą gavo savo krikštatėvio, fiziko Ernsto Macho, garbei. Lankė Döblinger gimnaziją Vienoje ir su pagyrimu ją baigė 1918 m. Praėjus dviem mėnesiams po baigimo paskelbė pirmąjį mokslinį darbą (apie Einšteino bendrąją reliatyvumo teoriją). Įstojo Liudviko Maksimiljano universitetą Miunchene ir, vadovaujamas Arnoldo Somerfeldo, 1921 m. apgynė mokslų daktaro disertaciją kvantinės jonizuoto molekulinio vandenilio teorijos tema.

Nuo 1921 m. Göttingen universitete (Vengrija) dirbo Makso Borno asistentu, o kitus metus praleido Nilso Boro teorinės fizikos institute Kopenhagoje. 1923–1928 m., dėstydamas Hamburgo universitete intensyviai vystė kvantinės mechanikos teoriją: suformulavo draudimo principą ir nereliatyvistinio sukinio teoriją.

1928 m. buvo paskirtas Ciuricho Federalinio technologijų instituto teorinės fizikos profesoriumi. 1931 m. apdovanotas Lorenco medaliu.

1938 m. Vokietijai prisijungus Austriją, Paulis gavo Vokietijos pilietybę, todėl 1940 m. persikėlė į JAV. Čia tapo Prinstono universiteto teorinės fizikos profesoriumi. Po Antro pasaulinio karo tapo natūralizuotu JAV piliečiu (1946 m.) ir netrukus grįžo į Ciurichą, kur praleido likusį savo gyvenimą.

1945 m. už draudimo principą gavo Nobelio fizikos premiją, kuriai nominuotas buvo Alberto Einšteino. 1958 m. gavo Makso Planko medalį. Tais pačiais metais susirgo kasos vėžiu.

Paulis mirė Rotkreuz ligoninėje Ciuriche 1958 m. gruodžio 15 d.

## Nuorodos
* Volfgango Paulio biografija Nobelio premijos tinklalapyje  
* Volfgangas Paulis CERN dokumentų archyve
Pierre Curie

**Pjeras Kiuri** (; 1859 m. gegužės 15 d. Paryžiuje – 1906 m. balandžio 19 d. ten pat) – prancūzų fizikas, vienas radioaktyvumo mokslo kūrėjų, Nobelio fizikos premijos laureatas.

## Biografija

1877 m. baigė Paryžiaus universitetą ir 1878–1883 m. dirbo jame. 1882–1904 m. Fizikos ir pramoninės chemijos mokyklos dėstytojas. Nuo 1900 m. Paryžiaus universiteto dėstytojas, nuo 1904 m. profesorius. 1906 m. tragiškai žuvo sniego audros metu pereidamas *Rue Dauphine* gatvę ir partrenktas arklių ekipažo. Kartu su žmona, Pjeras Kiuri palaidotas Paryžiaus Panteono kriptoje.

## Mokslinė veikla

1880 m. su broliu mineralogu Žaku Kiuri atrado tiesioginį ir atvirkštinį pjezoelektrinį reiškinį. Sukonstravo iki šiol naudojamas vadinamas Kiuri ir Šenevo (*Curie et Chèneveau*) magnetines svarstykles. 1884–1885 m. išplėtojo kristalų susidarymo teoriją, suformulavo kristalų augimo bendrąjį principą, tyrė jų simetrijos dėsnius. Ištyrė kūnų magnetines savybes kintant jų temperatūrai.

1895 m. nustatė, kad diamagnetikų magnetinis jautris nepriklauso nuo temperatūros, o paramagnetikų – atvirkščiai proporcingas jai (Kiuri dėsnis). Atrado, kad viršijus tam tikrą temperatūrą (Kiuri temperatūra) išnyksta geležies feromagnetinės ir šuoliškai pakinta kai kurios kitos savybės.

1897 m. pradėjo tirti radioaktyvumą. Su žmona M. Kiuri 1898 m. atrado polonį, 1899 m. radį. 1899 m. aptiko indukuotąjį radioaktyvumą, tyrė radioaktyviąją spinduliuote. 1901 m. nustatė šios spinduliuotės fiziologinį poveikį, o tai lėmė radžio terapijos pagrindų sukūrimą. 1903 m. pradėjo vartoti radioaktyviųjų branduolių pusamžio (pusėjimo trukmės) sąvoką. Organizavo pramoninę radžio gamybą iš urano rūdos.

1903 m. su Marija Kiuri ir Anri Bekereliu įvertintas Nobelio fizikos premija.
Robert F. Curl Jr.

**Robertas Floidas Kerlas** (; 1933 m. rugpjūčio 23 d. Alice, Teksase, JAV – 2022 m. liepos 3 d. Hiustone, Teksase, JAV) – JAV chemikas, Nobelio chemijos premijos laureatas.

## Biografija
1957 m. Kalifornijos universitete įgijo daktaro laipsnį, vėliau studijas tęsė Harvardo universitete. 1958–2008 m. dirbo Riso universitete Hiustone, nuo 1967 m. profesorius.

## Mokslinė veikla
1985 m. su Haroldu Kroto ir Ričardu Smoliu pradėjo tirti anglies garinimą aukštoje temperatūroje mikrobangų ir infraraudonosios spektroskopijos būdu tikėdamiesi susintetinti ilgagrandines anglies molekules. Vietoj jų atrado ketvirtąją anglies alotropinę atmainą fulereną.

1996 m. jo darbas su V. Kroto ir R. Smoliu įvertintas Nobelio chemijos premija.

## Šaltiniai
Albert Claude

**Alberas Klodas** ( 1899 m. rugpjūčio 23 d. Longlieras prie Neufšato, Belgija – 1983 m. gegužės 22 d. Briuselis) – Belgijos biochemikas, Nobelio fiziologijos ir medicinos premijos laureatas.

## Biografija

Studijavo mediciną Lježo universitete, 1928 m. medicinos daktaras. 1928–1929 m. dirbo Berlyne ir Kaizerio Vilhelmo institute Daleme. Nuo 1929 dirbo Rokfelerio universitete Niujorke, nuo 1949 m. J. Bordet instituto Briuselyje direktorius, profesorius. Nuo 1971 m. dėstė Leuveno katalikų universitete, nuo 1972 m. universiteto Ląstelių biologijos ir onkologijos laboratorijos direktorius.

## Mokslinė veikla

Patobulino ir pritaikė diferencinį centrifūgavimą tirti ląstelėms, išskyrė daug ribonukleorūgščių turinčias subląstelines daleles (Klodo mikrosoma). Nustatė, kad mitochondrijose vyksta oksidacijos reakcijos ir išsiskiria energija. Vienas pirmųjų 1940 m. panaudojo elektroninį mikroskopą ląstelėms tirti ir pirmasis padarė jų elektronogramas.

1974 m. jo veikla kartu su Kristianu de Duve ir Džordžu Palade įvertinta Nobelio fiziologijos ir medicinos premija.
Carl Ferdinand Cori

**Karlas Ferdinandas Koris** (, 1896 m. gruodžio 5 d. Praha – 1984 m. spalio 20 d. Kembridžas, Masačusetsas) – JAV gydytojas, biochemikas, Nobelio fiziologijos ir medicinos premijos laureatas.

## Biografija

1920 m. baigė Prahos universitetą. 1922 m. išvyko į JAV. 1922–1931 m. Bafalo (Niujorko valstija) piktybinių navikų instituto biochemikas. Nuo 1931 m. Vašingtono universiteto Sent Luise Medicinos mokyklos farmakologas, nuo 1944 m. profesorius.
Dirbdamas kartu su žmona Gerti Tereza Kori susintetino glikogeną. Nuo 1966 m. Harvardo universiteto Medicinos mokyklos profesorius.

1947 m. jo darbas kartu su žmona G. T. Kori ir argentiniečiu Bernardu Husay įvertintas Nobelio fiziologijos ir medicinos premija.
Gerty Theresa Cori

**Gerti Teresa Kori** (, 1896 m. rugpjūčio 15 d. Praha – 1957 m. spalio 26 d. Saint Louis, Misūrio valstija), JAV gydytoja, biochemikė, Nobelio fiziologijos ir medicinos premijos laureatė.

## Biografija

1920 m. baigė Prahos universitetą. 1920–1922 m. dirbo Vienos vaikų ligoninėje. 1922 m. su vyru Karlu Kori išvyko į JAV. 1922–1931 m. Bufalo (Niujorko valstija) piktybinių navikų instituto biochemikė, tyrė angliavandenių apykaitą piktybiniuose navikuose. Nuo 1931 m. Vašingtono universiteto Medicinos mokyklos Saint Louise dėstytoja, nuo 1947 m. profesorė. Tyrė gliukozės ir glikogeno biocheminius pokyčius, nustatė insulino veikimo mechanizmą, atrado kai kuriuos fermentus (fosforilazė).

1947 m. jos darbas kartu su vyru Karlu Kori ir argentiniečiu Bernardu Husay įvertintas Nobelio fiziologijos ir medicinos premija.
Freiheras

**Freiheras** ( 'laisvasis ponas') – bajorų titulas buvusioje Šventojoje Romos Imperijoje ir Vokietijos valstybėse (Prūsija, Bavarija, Viurtembergas, Hesenas ir kt.). Aukštesnis už baronetą ar edlerį, bet žemesnis už vikontą.
Austrijoje-Vengrijoje, Baltijos šalyse, Skandinavijoje freiherai laikyti lygiais baronams. Nuo baronų freiherai skyrėsi tuo, kad jų valda buvo alodas, o ne feodas.

## Freiherai Vokietijoje

Vokišką *freihero* titulą angliškai vadina *baron*. Vokiškai freiherus irgi kartais vadina baronais, nors tai tikslu. Vokietijoje buvo ir tikrų baronų, tačiau jie dažniausiai titulą turėjo gavę užsienyje (pvz., Baltijos šalių baronai baronystę dažnai būdavo gavę iš Rusijos caro).

Freihero titulą gavo tie žmonės, kurie valdė alodus (žemes, už kurias jiems nereikėjo niekam atitarnauti). Tuo tarpu baronais tapo riteriai, gavę žemes valdyti. Freiherai paprastai patys turėjo paveldimą valdymo ir teisimo galią savo valdoje, tuo tarpu baronijose dažniausiai tokią teisę turėjo hercogas ar grafas.

Freihero sūnus irgi vadinami freiherais. Frehero žmona vadinama *freifrau* ( 'laisvoji ponia'), o dukra – *freiina* (sutrumpintai iš *Freiherrin*). Freiherus gali vadinti baronais, o freifrau ir freiinas – baronesėmis (). Žodžius *Freifrau* ir *Freiin* Vokietijoje po 1919 m. teismo sprendimu buvo leista laikyti pavardės dalimis.

Vokietijoje pagal 1919 m. Veimaro respublikos konstituciją (*Weimarer Verfassung*) oficialiai titulai buvo panaikinti. Tai patvirtino ir 1949 m. Vokietijos konstitucija. Bajorų titulai tapo tiesiog pavardės dalimi, kur titulas rašomas prieš pavardės pradžią (pvz., *Georg Freiherr von Platz*) ir kuri gali būti naudojama ar nenaudojama. Toks pavardės praplėtimas titulu laikomas prestižo dalyku.

### Reichsfreiherai
Iki 1806 m., kai buvo panaikinta Šventoji Romos Imperija, jos freiherai iš tikrųjų buvo *reichsfreiherai* ('Imperijos freiherai'), tačiau juos vadino tiesiog *freiherais*. Vienos Kongreso 1815 m. nutarimu buvo nutarta, kad panaikintosios Šventosios Romos Imperijos titulai ir toliau gali būti naudojami.

Po 1806 m. naujai atsiradusios Vokietijos karalystės (Bavarija, Viurtemburgas) ėmė suteikinėti freihero titulu, tačiau šie naujieji freiherai niekada nebuvo reichsfreiherai (Imperijos freiherai), jie buvo Bavarijos ar Viurtemburgo freiherai. Todėl kai kurių senųjų freiherų giminių atstovai ėmėm vadintis reichsfreiherais (pvz., *Reichsfreiherr von und zu Guttenberg*), kad atskirtų save nuo naujųjų freiherų.

## Austrijos freiherai
Austrijoje titulai irgi buvo panaikinti 1919 m. Tačiau tradiciškai titulai, tarp jų ir freihero, Austrijoje tebėra naudojami.

## Žinomi freiherai
* Verneris fon Braunas (*Wernher Magnus Maximilian *'Freiherr** von Braun''; 1912–1977) – žinomas Vokietijos, vėliau – JAV raketų kūrėjas, garsiųjų Fau-2 ir JAV raketos nešėjos kūrėjas
* [[Baronas Miunchhausenas]] (''Karl Friedrich Hieronymus **Freiherr*' von Münchhausen*; 1720–1797) – žinomas fantastinių istorijų herojus
Grafitinė bomba

**Grafitinė bomba** – ginklas, skirtas kovoti su priešo energetikos sistemomis.

## Naudojimas

Virš objekto suformuojamas chemiškai apdoroto anglies pluošto gijų debesis. Šios gijos yra geras elektros laidininkas, todėl, palietusios neizoliuotus elektrą perduodančius laidus, sukelia trumpą jungimą, dėl kurio sutrinka elektros perdavimas.

Tokias bombas naudojo JAV ir NATO karinės oro pajėgos Persų įlankos ir Jugoslavijos karuose. Tokią bombą kuria Taivanas. Ji bus montuojama į sparnuotasias raketas *Hsiungfeng 2E*.

## Nuorodos
* Grafitinė bomba ''BLU-114''
Piliastras

**Piliastras** ( − kolona, stulpas; ) − konstrukcinis ar dekoratyvinis architektūros elementas, vertikalus stačiakampis arba pusapvalis sienos kyšulys (panašus į iš sienos išsikišusią koloną ar stulpą). 

Piliastras plačiai buvo naudojamas orderinėje architektūroje. Jis yra labiau dekoratyvinis elementas, tarnaujantis kaip vertikalus sienos papuošalas. Piliastras taip pat gali tarnauti kaip sienos konstrukcijos sustiprinimas.  

Piliastras kartoja orderinę koloną, bet skirtingai nuo jos neturi entazio (praplatėjimo).

Piliastras ypač būdingas renesanso, baroko ir klasicizmo architektūrai.

## Galerija

Image:Blue Door.jpg|*Paprastas piliastras* (Jungtinė Karalystė)
Image:2006-05 Frankfurt (Oder) 06.jpg|*Piliastras su [[Kapitelis|kapiteliu]]* (Vokietija)
Image:StJohnsChurchVilniusInside3.jpg|* [[Vilniaus Šv. Jono Krikštytojo ir Šv. Jono apaštalo ir evangelisto bažnyčia|Vilniaus Šv. Jono Krikštytojo ir Šv. Jono apaštalo ir evangelisto bažnyčioje]] piliastras imituojantis marmurą*
Biudžetas

**Biudžetas** (iš  'krepšelis') – lėšų ar kitų materialinių išteklių visuma, skirta disponavimui; planas, pagal kurį bus skirstomos (organizacijos, kitokio veiklos subjekto, pvz., namų ūkio) lėšos atitinkamoms (subjektų) išlaidoms. Dažniausiai numatomi biudžeto ištekliai – piniginės lėšos (pinigai).

Valstybės biudžeto ir visų administracinių vienetų biudžetų visuma sudaro nacionalinį biudžetą.

## Rūšys

Biudžetas gali būti namų; organizacijų (įmonių, institucijų, įstaigų); valstybių, savivaldybių ir kt.

## Planavimas

Biudžetai dažniausiai prognozuojami. Pvz., Lietuvos valstybės biudžetas planuojamas atsižvelgus į praeitais laikotarpiais gautas įplaukas ir ūkio tendencijas. Jo išlaidos augant ūkiui visada planuojamos didesnės negu įplaukos, o skirtumas padengiamas įvykdžius pinigų emisiją. Jei biudžeto išlaidos didesnės negu įplaukos biudžetas vadinamas deficitiniu, jei įplaukos būna didesnės negu išlaidos biudžetas vadinamas proficitiniu, jei pajamos lygios išlaidoms sakoma, kad biudžetas subalansuotas.

Kiti biudžetai, tokie kaip savivaldybių, įstaigų ar įmonių negali būti deficitiniais. Savivaldybėms leidžiama skolintis, įstaigos gali turėti tik įsiskolinimus tiekėjams, įmonės gali skolintis tik jei tai leidžia jų įstatai.

Valstybės, savivaldybių, valstybinių įstaigų biudžetų išlaidos planuojamos pagal tai, kokios bus daromos išlaidos – už ką sumokami pinigai (kasinės išlaidos) – algos, transporto išlaikymas, komandiruotės ir kt. Sunaudoti resursai vadinami faktinėmis išlaidomis – tai per nustatytą laikotarpį gautos paslaugos, apskaičiuoti atlyginimai, bet už juos nebūtinai sumokėta.

Savivaldybės ir valstybinės įstaigos pilnai neišleidusios lėšų visas jas kalendorinių metų gale turi grąžinti atgal į valstybės biudžetą.

## Lietuvos valstybės biudžetas

Lietuvos valstybės biudžetas – planas, pagal kurį bus skirstomos valstybės lėšos biudžetinių įstaigų ir kitų viešojo administravimo subjektų išlaidoms.

## Nuorodos
Darbo jėga

**Darbo jėga** (), ) – visų konkrečioje teritorijoje galinčių dirbti žmonių, jų fizinių ir dvasinių jėgų, kurias žmonės gali naudotis savo veikloje, suma.

Ne visose valstybėse toks rodiklis skaičiuojamas vienodai. Įprasta, kad tai - dirbančių ir registruotų Darbo biržoje žmonių suma. JAV į darbo jėgą įskaičiuojami žmonės, vyresni kaip 16 metų. Kai kurių šalių metodikos nurodo neskaičiuoti savarankiškai dirbančių žmonių (smulkūs verslininkai, ūkininkai, dailininkai), o įjungti tik samdomus darbininkus neskaičiuojant administracijos.

Ne visi žmonės ši terminą priima. Laikoma, kad tai nuvertina žmogų, visus žmones daro bendra beveide mase.

Kapitalizme darbo jėga yra specifinis produktas. Žmonės samdydamiesi parduoda ne tik savo fizinę jėgą, bet ir savo sugebėjimus, įgūdžius, laiką, nes neturi darbo įrankių. Bendra darbo jėgos kaina visada sutampa su jos funkcijų palaikymu, nes viskas, kas uždirbama, tų pačių žmonių, jų šeimų ir sunaudojama. Dažniausias darbo jėgos vertinimo rodiklis yra alga.

Darbo jėgos kaina priklauso nuo darbo jėgos pasiūlos ir paklausos. Vienos įmonės atžvilgiu darbo jėgos kartu su darbo priemonėmis sukurtos produkto vertės ir sąnaudų skirtumas vadinamas pridėtine verte ar pelnu.

Darbo jėga ne visada buvo, o kai kur ir nėra preke. Ji gali nepriklausyti žmogui ir būti atimama be ekvivalentiškų mainų (pvz., vergų ar baudžiauninkų darbą naudojančiose ekonomikose). Ne visada žmogus turi juridinę laisvę (kalinys, vaikas). Žmogus gali savarankiškai dirbti ir pardavinėti savo darbą (amatininkai, dailininkai, ūkininkai, privatūs verslininkai, kurie nieko nesamdo).

Už mažiau kvalifikuotą darbą mokama mažiau, už daugiau kvalifikuotą darbą mokama daugiau. Dažniausiai darbo apmokėjimas vertinamas valandiniais, savaitiniais, mėnesiniais, metiniais tarifais. Už kiek didesnius sugebėjimus ar įgytą populiarumą sumokama daug daugiau (menininkams, sportininkams). Tokiais atvejais įprasta sudaryti terminuotą kontraktą.
Kerzono linija

**Kerzono linija** – sąlyginė linija, rekomenduota Antantės Aukščiausios tarybos 1919 m. gruodžio mėnesį kaip rytinė Lenkijos siena. Ėjo per Gardiną, Jalovą, Nemirovą, Brestą, Dorogurską, Ustingą, rytų Grubešovą, Krylovą ir vakarų Ravą-Ruskają, rytų Peremislį iki Karpatų.

1920 m. liepos 10 d. Lenkija, matydama, kad nesėkmingai vystosi Lenkijos-sovietų karas, sutiko su tokia linija, tikėdamasi gauti labai reikalingą vakarų valstybių palaikymą. Jungtinės Karalystės užsienio reikalų ministras Džordžas Kerzonas (George Curzon) notoje, siųstoje Sovietų Rusijos vyriausybei, pareikalavo sustabdyti Raudonosios armijos puolimą (linija pavadinta jo vardu).

Sovietų Rusijos vyriausybė nekreipė dėmesio į šį pasiūlymą ir puolė toliau. Bet po kelių dienų reikalai fronte pasikeitė ir Sovietų Rusija privalėjo pasirašyti Rygos taikos sutartį 1921, pagal kurią Lenkijos siena ėjo daug ryčiau, negu Kerzono linija ir apėmė vakarines Ukrainos ir Baltarusijos dalis.

1939 m. rugsėjo mėn. prasidėjus Antrajam pasauliniam karui Sovietų Sąjunga, susitarusi su Vokietija, pasidalijo Europą ir įvedė armiją kai kur kiek ryčiau Kerzono linijos.

Sovietų vyriausybė Jaltos konferencijoje nurodė, kad Sovietų Sąjungos ir Lenkijos linija eis greta Kerzono linijos.

1945 m. rugpjūčio 16 d. Maskvoje buvo pasirašyta sutartis tarp SSRS ir Lenkijos galutinai nustačiusi SSRS-Lenkijos sieną (dalinai atitinkančią Kerzono liniją).

Subyrėjus SSRS, ši siena taip ir liko, tik jau kaip siena tarp Lenkijos iš vienos pusės ir Baltarusijos bei Ukrainos iš kitos pusės.

## Taip pat skaitykite
* Baltarusijos-Lenkijos valstybinė siena

## Išnašos
Nescafé

**Nescafé** (***Nes'''tle'' + ***cafe**') – vienas žinomiausių pasaulyje tirpios kavos prekybinių ženklų, priklausantis kompanijai Nestle.

## Istorija
XX a. 30-aisiais metais Brazilija kreipėsi į „Nestle“ su prašymu išsaugoti ir perdirbti kavos grūdus. Daug metų Brazilija turėjo žaliavinės kavos perprodukcijos problemų. Kasmet didelės kavos atsargos prapuldavo dėl perdirbimo technologijų trūkumo, netinkamo kavos pupelių saugojimo po perdirbimo ir pirminio apdirbimo.

Maksas Morgentaleris (1901-1980) ir jo kolegos pagal užsakymą septynerius metus ieškojo būdų, kaip pagaminti „kavos kubą“, kuris galėtų išsaugoti visas kavos pupelių savybes ir išlaikytų pastovų kvapą, o paskui virstų kvapiu gėrimu.

1938 m. balandžio 1 d. „Nescafé“ kava pirmą kartą pramoniniu būdu buvo pagaminta Šveicarijos fabrike Orbės miestelyje, 50 km nuo „Nestle“ centrinės būstinės Vėvėje.

Per Antrąjį pasaulinį karą „Nescafé“ buvo tokia populiari, kad JAV gamyklos produkcija, kuri sudarė apie 1 milijoną pakuočių per metus, ėjo išimtinai aprūpinti armiją.

## Rūšys
* „Nescafé Classic“
* „Nescafé Gold“
* „Nescafé Espiro“
* „Nescafé Cap Colombie“
* „Nescafé Espresso“

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Ivanas Černiachovskis

**Ivanas Danilovičius Černiachovskis** (, 1906 m. birželio 29 d. Oksanino kaime, dab. Umanės rajonas, Ukraina – 1945 m. vasario 18 d. Melzake, dab. Lenkija, Varmijos Mozūrų vaivadija) – jauniausias Tarybinės armijos armijos generolas, 3-ojo Baltarusijos fronto vadas.

## Biografija
Prieš pradėdamas tarnauti Raudonojoje armijoje 1924 m. jis dirbo geležinkelyje darbininku. 1928 m. Kijeve baigė artilerijos karininkų mokyklą, o 1936 m. Šarvuočių ir motorizuoto transporto karinės technikos akademiją.

1928–1931 m. artilerijos mokomojo skyriaus, baterijos vadas. 1938–1941 m. vadovavo šarvuočių daliniams, kurie bazavosi Kijevo ir Baltarusijos karinėje apygardoje. 1941 m. kovo mėn. vadovavo 28-ajai šarvuočių divizijai Baltijos karinėje apygardoje. Per mūšius nuo 1942 m. liepos mėn. pasižymėjo ir tapo 18-ojo šarvuočių korpuso vadu, kovojo Voronežo fronte, o greitai tapo 60-osios armijos, kovojusios Kurske vadu. Kaip armijos vadas kovojo Ukrainoje. Už Dniepro forsavimą 1943 m. spalį suteiktas Tarybų Sąjungos didvyrio vardas. Nuo 1944 m. balandžio mėn. vadovavo Vakarų frontui, o nuo balandžio 24 d. 3-ajam Baltarusijos frontui. Jo vadovaujamas frontas pasiekė žymių pasiekimų, pavyzdžiui, 100 tūkst. vokiečių kareivių apsupimas Minsko rytuose. Vadovavo Vilniaus ir Kauno operacijoms, dėl kurių vokiečiai buvo išstumti iš Lietuvos ir šiaurės vakarų Baltarusijos į kairįjį Nemuno krantą. Po šių operacijų 1944 m. liepos mėn. antrą kartą suteiktas Tarybų Sąjungos didvyrio vardas.

1945 m. sausio mėn. 3-asis Baltarusijos frontas dalyvavo Rytų Prūsijos operacijoje, pralaužė vokiečių gynybą ir šiaurės Prūsijoje kartu su 2-uoju Baltarusijos frontu atkirto pagrindines vokiečių pajėgas Semboje, dab. Kaliningrado sritis ir Aistmarių pakrantėse. Mirė nuo sviedinio skeveldros žaizdos, kai tikrino fronto liniją Melzako apylinkėse.

Buvo palaidotas Vilniuje Gedimino gatvės aikštėje prieš LKP CK rūmus, bet Lietuvai atgavus nepriklausomybę 1993 m. giminių prašymu perlaidotas Maskvos Novodevičės kapinėse, o paminklas pervežtas į Voronežą.

## Įvertinimas
* Aukso žvaigždės medalis, du kartus
* Lenino ordinas,
* Raudonosios Žvaigždės ordinas, keturis kartus
* Suvorovo ordinas, du kartus
* I laipsnio Kutuzovo ordinas
* I laipsnio Bogdano Chmelnickio ordinas ir kitais medaliais.
* 1946 m. jo vardu pavadintas Įsrutis, dab. Černiachovskas, Kaliningrado sritis.
Proficitas

**Proficitas** – teigiamas saldo.

Teigiamas saldo gali būti įvairiuose ūkio srityse:
* Valstybės biudžeto proficitas – pajamos viršija išlaidas. Kiekvienais metais prognozuojamos valstybės biudžeto pajamos ir planuojamos išlaidos. Dažniausiai augant ūkiui planuojamas valstybės biudžeto deficitas, bet jei valstybės biudžeto pajamos viršija planuotas išlaidas toks reiškinys vadinamas *proficitu*.
* Prekybos balanso proficitas – reiškinys, kai valstybė daugiau eksportuoja negu importuoja. Arba valstybės prekybos balansas vadinamas *proficitiniu*.

## Taip pat skaitykite
* Lietuvos valstybės biudžetas
Smart

**Smart** (*Smartas*) – labai mažos klasės automobilis leidžiamas tokio paties pavadinimo kompanijos, priklausančios tarptautiniam koncernui Daimler AG.

Bendra įmonė MCC (Micro Compact Car AG) sukurta korporacijų Daimler-Benz ir Šveicarijos laikrodžių kompanijos Swatch (vėliau Swatch išėjo iš šio projekto) tikslu sukurti miesto dvivietį ir labai ekonomišką mini - automobilį Smart. Micro Compact Car 2002 m. rugsėjo mėn. pavadinimas buvo pakeistas į Smart GmbH.

Smart („Protingas“) modelis pirmą kartą pateiktas salone Frankfurte 1997 m. Gaminamas Prancūzijos Ambašo mieste nuo 1998 m.

Automobilis sukurtas taip vadinamoje „sendvičo“ platformoje su saugos kapsule Tridion. Kabinos ilgis 2,5 metrai. Kabinos konstrukcija – ne aerodinamiška. Ratų bazė 812 mm. Automobilio masė 720 kg, maksimali - 980 kg. Smart turi pažemintą svorio centrą, kas sumažina riziką automobiliui apsiversti dideliuose posūkiuose.

Automobilis turi trijų cilindrų variklį, kurio darbinė apimtis 0,6 l ir galingumas 45 arklio jėgų su kuro įpurškimu. Variklis yra gale ir suka galinius ratus. Modifikacijoje su turbo įpūtimu pakyla iki 55 arklio jėgų. Didžiausias greitis 135 km/h. 1999 m. modelinė eilė buvo papildyta modifikacija su dyzeliniu varikliu ir turbo įpurškimu 0,8 l darbinės apimties ir galingumu 41 arklio jėgų.

Šešių - laiptelių greičių dėžė Softouch su automatiškai jungiančiais bėgiais ir elektrine sankaba. Į standartinę komplektaciją įeina ABS stabdžių sistema, dinaminės stabilizacijos sistema, prieš buksavimo sistema, „vagysčių - menedžeris“, saugi vairo kolonėlė, saugos pagalvės vairuotojui ir keleiviui.

Kabrioleto premjera 1999 m. rugsėjį.

1999 m. lapkričio mėn. parodytas variantas su cdi varikliu.

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Tirpi kava

**Tirpi kava** – nealkoholinis gėrimas, gaunamas iš kavos ekstrakto.

Šis gėrimas daugiau naudojamas, kaip pigus, greitai pagaminamas tradicinės kavos pakaitalas. Dažnai tokia kava reklamuojama, kaip „natūrali“, tačiau nei skoniu bei kvapu neprilygsta iš kavos pupelių gaminamai kavai. Miltelių kokybė priklauso nuo kavos, iš kurios gaminamas ekstraktas, rūšies.

## Istorija

Tirpią kavą 1890 m. išrado Naujosios Zelandijos mokslininkas David Strand von Invercargill. Dažnai sumaišoma, kad tirpią kavą išrado japonų mokslininkas Satori Kato, dirbęs Čikagoje 1901 m. Jungtinės Karalystės mokslinis žurnalas „New Scientist“ tvirtina, kad tirpi kava buvo pagaminta užsakius armijai http://news.bbc.co.uk/hi/russian/business/newsid_1924000/1924246.stm.

1903 m. Liudvikas Roseliusas (*Ludwig Roselius*) sukūrė dekavanizacijos procesą. 1906 m. anglų chemikas Džordžas Konstantinas Vašingtonas (*George Constant Washington*), gyvenęs Gvatemaloje, sukūrė pirmą tirpią kavą, tinkančią masinei gamybai. 1909 m. jis rinkai pateikė „Red E Coffee“ – pirmąją komercinę tirpią kavą.

1938 m. pasirodė pirma tikrai plačiai vartojama tirpios kavos rūšis – Nescafe, kaip bendras firmos Nestle ir Brazilijos vyriausybės rezultatas. Produktas greitai tapo populiarus JAV, o po Antrojo pasaulinio karo paplito visame pasaulyje.

## Gamyba
Įvairių technologinių procesų pagalba kava suliesinama ir tampa milteliais ar granulėmis. Ją sumaišius su karštu vandeniu gaunamas gėrimas, pagal skonį artimas natūraliai kavai. Kai kuriose tirpios kavos rūšyse be savos dehidratacijos dar vykdoma ir dekavanizacija – sumažinamas kofeino kiekis.

Taip pat žinoma, kad yra mažiausiai viena kavos rūšis, kuri parduodama kaip koncentruotas tirpalas.

## Savybės

### Pranašumai
Tirpi kava pranašesnė už natūralią, tuo, jog ji daug paprasčiau ir greičiau ruošiama, taip pat dėl jos ilgo saugojimo laiko (dėl garavimo natūrali kava greitai praranda aromatą).

### Trūkumai
Žymiai silpnesnis, negu natūralios kavos aromatas. Paskutiniu metu ypatingai brangių rūšių kavos gamintojai kovoja su tuo, pridėdami dirbtinį ar natūralų kavos sviestą.

Tirpios kavos, ypač pigių rūšių, skonis žymiai skiriasi nuo natūralios.

Milteliai sugeria drėgmę ir pašalinius kvapus, nuo to pablogėja gėrimo skonis, todėl tirpi kava turi būti laikoma sandariai uždengta.

## Vartojimas
Sausos kavos paprastai imama 40-60 g (6-8 arbatiniai arba 2-3 valgomieji šaukštai) vienam litrui vandens, t. y. kava sudaro 4-6 % vandens. Galima įdėti druskos, tačiau ne daugiau kaip porą kristalėlių į litrą vandens ir tik į tą kavą, kuri geriama su pienu arba grietinėle – į juodą tirpią kavą jos visai nededama.

Gėrimo savybės priklauso nuo virimo būdo, kurių yra labai daug. Ilgai arba keletą kartų virusi kava skaidosi ir išskiria kofeiną, taniną, dažančias medžiagas, netenka kvapo, pablogėja jos skonis. Nerekomenduojama gerti tokios kavos, nes ji gadina apetitą, žaloja sveikatą.
Sąskaitos likučio perviršis

**Sąskaitos likučio perviršis** (**sąskaitų kreditavimas**, „overdraftas“,  – kredito limito viršijimas; didesnė, negu yra einamojoje sąskaitoje, pinigų suma, gaunama pagal čekį) – banko atliktas ūkio subjekto išlaidų apmokėjimas, nors ūkio subjekto sąskaitoje neužtenka lėšų. Tokiu atveju bankas nurašo nuo kliento sąskaitos pinigų likutį ir automatiškai jam suteikia paskolą. Skolos padengimui naudojamos visos piniginės lėšos, patenkančios į kliento sąskaitą. Dažniausiai tokio kredito palūkanos yra didesnės negu įprastai suteikiamo kredito.

## Šaltiniai
Echalas

**Echalas** – kenesos ir sefardų sinagogos  altoriaus stalčius, kuriame laikomi rodalai, ar atskiros medinės skrynios, kuriose saugomi Toros ritiniai.

Echalas, vienas iš svarbiausių karaitų maldos salės elementų, stovi pagrindinėje salėje prie sienos, esančios į Šventąją Žemę, o Europoje prie sienos į rytus.

Echalo apipavidalinimas priklauso nuo valstybės, kurioje jis buvo pagamintas, taip pat nuo prižiūrėtojo.

Jo atitikmuo rabinistinio judaizmo aškenazių sinagogose yra Aron hakodešas.
Stanley Cohen

**Stenlis Koenas** (, 1922 m. lapkričio 17 d. Brukline, Niujorke – 2020 m. vasario 5 d. Nešvilyje, Tenesyje) – JAV biochemikas ir zoologas, Nobelio fiziologijos ir medicinos premijos laureatas.

## Biografija

1943 m. baigė Bruklino koledžą, 1948 m. Mičigano universitete įgijo daktaro laipsnį. 1953–1959 m. Vašingtono universiteto Sent Luise Zoologijos katedroje kartu su Rita Levi-Montalcini tyrė augimo biochemijos procesus. Nuo 1959 m. Vanderbilto universiteto Medicinos mokykloje Nešvilyje (Tenesio valstija) bendradarbis, nuo 1967 m. profesorius. Tęsė augimo faktorių tyrimus, atrado ir ištyrė epidermio augimo faktorių (EOF), nustatė, kad jį sudaro polipeptidas iš 53 aminorūgščių.

## Įvertinimas

1983 m. su Rita Levi-Montalcini gavo Kolumbijos universiteto Luizos Gros Horvic premiją (*Louisa Gross Horwitz Prize*), o 1986 m. abu apdovanoti Nobelio fiziologijos ir medicinos premija ir Nacionaliniu mokslo medaliu.
Marso kronikos

**Marso kronikos** () – JAV rašytojo Rėjaus Bredberio mokslinės fantastikos apsakymų rinkinys, išleistas 1950 m. Pasakoja Marso kolonizavimo istoriją 1999–2026 m.

Kūrinyje galima įžvelgti amerikietiškos civilizacijos kritiką, jos savęs pervertinimą, kitų kultūrų nepaisymą.

1980 m. JAV ir Jungtinėje Karalystėje buvo rodomas mini serialas tuo pačiu pavadinimu.

## Lietuviški leidimai


Vaizdas:Marso kronikos. 1967 m.jpg|1967 m.
Vaizdas:Marso kronikos. 1992 m.jpg|1992 m.


## Nuorodos ir šaltiniai

*Marso kronikos Internetinėje fantastikos duomenų bazėje
*Marso kronikos goodreads.com portale

### Išnašos
...Baby One More Time

**„…Baby One More Time“** yra debiutinis Amerikos pop muzikos atlikėjos Britney Spears albumas.

JAV albumas pasirodė 1999 m. sausio 12 d. Tai jos didžiausiu tiražu parduotas albumas tiek JAV, tiek tarptautiniu mastu. Albumas taip pat praleido 51 savaitę aukščiausiame „Billboard 200“ dešimtuke, o galutinai iš topo pasitraukė tik po dvejų metų. Pagal pardavimų skaičių 1999 m. Jungtinėse Valstijose jis nusileido tik „Backstreet Boys“ albumui „Millennium“. Albumas kol kas yra didžiausiu tiražu parduotas debiutinis moters atlikėjos albumas per visą JAV muzikos istoriją: 2008 metų duomenimis, JAV iki šiol yra parduota 12,13 milijonų kopijų.

## Pradžia
Pirmoji albumo versija buvo išleista 1998 m. sausio 2 d. reklamine kasete, su penkiomis demonstracinės versijos dainomis. Tikroji albumo versija pasirodė tik po metų ir pradžioje turėjo vadintis tiesiog „Britney Spears“, tačiau kadangi debiutinis atlikėjos singlas „…Baby One More Time“ sulaukė didelės sėkmės, tai buvo nuspręsta tokiu pačiu pavadinimu pavadinti ir visą albumą.

## Dainos

# …Baby One More Time;
# (You Drive Me) Crazy;
# Sometimes;
# Soda Pop;
# Born To Make You Happy;
# From the Bottom of My Broken Heart;
# I Will Be There;
# I Will Still Love You (Feat. Don Philip);
# Thinkin' About You;
# E-Mail My Heart;
# The Beat Goes On;
# Deep In My Heart (Papildoma);
# I’ll Never Stop Loving You (Papildoma);
# Autumn Goodbye (Papildoma).

## Singlai

# …Baby One More Time (Išleistas: 1998 m. spalis);
# Sometimes (Išleistas: 1999 m. birželio 29 d.);
# (You Drive Me) Crazy (Išleistas: 1999 m. rugsėjo 28 d.);
# Born to Make You Happy (Išleistas: 1999 m. gruodžio 24 d. JAV neišleista);
# From the Bottom of My Broken Heart (Išleista tik JAV ir Japonijoje: 2000 m. vasario 1 d.).

## Pasiekimai

## Išnašos