open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Edmundas Vaitekūnas

**Edmundas Vaitekūnas** (g. 1949 m. liepos 3 d. Šiauliuose) – pedagogas, muzikologas, teisininkas (intelektinė nuosavybė), buvęs ilgametis Lietuvos autorių teisių gynimo asociacijos agentūros (LATGA-A) vadovas. Nuo 2013 m. – Lietuvos radijo ir televizijos komisijos pirmininkas.

## Biografija

1967 m. baigė Šiaulių Juliaus Janonio vidurinę mokyklą. 1971 m. baigė Šiaulių Kazio Preikšo pedagoginį institutą, Filologijos fakultetą ir įgijo lietuvių kalbos ir literatūros mokytojo specialybę. 1972 m. baigė Klaipėdos Muzikos fakultetą ir įgijo dirigento kvalifikaciją. 1992 m. JAV Kongreso studijų centre (Vašingtone) studijavo autorių teisę. 2004 m. baigė Vilniaus universiteto Komunikacijos fakulteto Žurnalistikos institutą ir įgijo ryšių su visuomene ir atstovo spaudai specialybę.

1973 m. dirbo lietuvių kalbos, literatūros ir muzikos mokytoju Vilniaus miesto pagalbinėje mokykloje Nr. 2. 1977 m. – Vilniaus miesto pagalbinės mokyklos Nr. 2 direktorius. 1982–1986 m. – Autorių teisių agentūros Lietuvos respublikinio skyriaus viršininko pavaduotojas Lietuvos autorių kūrinių sklaidos užsienyje reikalams. 1986–1989 m. - Vilniaus miesto kultūros darbuotojų profsąjungos pirmininkas. 1989–1991 m.  - bendros Lietuvos ir Lenkijos įmonės „Laura“ generalinio direktoriaus pavaduotojas. 

Dvidešimt metų nuo 1991 m. buvo Lietuvos autorių teisių gynimo asociacijos agentūros generalinis direktorius (nuo pat šios organizacijos įkūrimo pradžios). LR vyriausybės įgaliotas 1992 m. vedė derybas su sovietinės autorių teisių agentūros vadovybe Maskvoje dėl turto ir dokumentacijos perdavimo Lietuvai.

2007 m. E. Vaitekūno vadovaujama agentūra susilaukė nevienareikšmės visuomenės reakcijos, dėjusi pastangas, kad Grūto parko įkūrėjas Viliumas Malinauskas mokėtų mokestį tame parke esančių sovietmetį garbinusių skulptūrų autoriams.
 
Nuo 2013 m. balandžio 23 d. – Lietuvos radijo ir televizijos komisijos pirmininkas.

## Politinė veikla

Dalyvavo 2012 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimuose, atstovavo Darbo partijai (Justiniškių apygardoje Nr.7).

## Asmeninis gyvenimas

Vedęs, žmona Rita Vaitekūnienė – Vilniaus apygardos prokuratūros 1-ojo ypatingai sunkių nusikaltimų skyriaus prokurorė. Turi tris vaikus: sūnus Erikas – verslininkas, duktė Monika – vadybininkė, duktė Ema – moksleivė.  Pomėgiai: muzikavimas (Šiaulių m. „Big Band“ orkestro dirigentas); dailė (organizavo kelias tapybos darbų parodas); autosportas (daugkartinis Lietuvos ralio čempionato dalyvis ir prizininkas). Kalba rusų, anglų kalbomis

## Įvertinimas

Autorių tarybos sprendimu 2011 m. apdovanotas LATGA-A Aukso žvaigžde už asmeninį indėlį formuojant pirmą Lietuvos istorijoje autorių teisių priežiūros darinį, šios srities nacionalinę sistemą, norminius aktus.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Lietuvos radijo ir televizijos komisijos tinklapis
* Kandidato anketa 2012 m. Seimo rinkimuose
Vladislovas III (Vengrija)

**Vladislovas III** (; 1199–1205 m. gegužės 7 d., Viena) – Vengrijos ir Chorvatijos karalius, nuo 1204 m. rugpjūčio 26 iki lapkričio 30 d. valdė kartu su tėvu, nuo 1204 m. – vienas. Iš Arpadų dinastijos.

## Biografija

Vladislovas III – vienintelis Vengrijos karaliaus Imrės ir Konstancijos Aragonietės sūnus. 1204 metų rugpjūčio 26 d. Vladislovas buvo karūnuotas dar esant gyvam tėvui, kuris norėjo užtikrinti sūnaus teises į sostą. Vladislovo dėdė Andrius II ne kartą konfliktavęs su Imre, prisiekė nepilnametį karalių ir buvo paskirtas regentu. Po Imrės mirties 1204 m. lapkričio 30 d. Vladislovas III buvo paskelbtas Vengrijos ir Kroatijos karaliumi. Andrius, tapęs regentu, Vladislovą ir jo motiną Konstanciją laikė namų arešte. Bijodama dėl savo gyvybės, Konstancija kartu su savo sūnumi bėgo į Vieną pas Leopoldą VI. 1205 gegužės 7 d. Vladislovas III mirė Vienoje. Paveldęs Vengrijos sostą Andrius II išreikalavo iš Leopoldo VI giminaičio kūną ir palaidojo jį Sekešfechervare.

## Literatūra
* Kristó Gyula – Makk Ferenc: Az Árpád-ház uralkodói (IPC Könyvek, 1996)
* Korai Magyar Történeti Lexikon (9-14. század), főszerkesztő: Kristó Gyula, szerkesztők: Engel Pál és Makk Ferenc (Akadémiai Kiadó, Budapest, 1994)
* Magyarország Történeti Kronológiája I. – A kezdetektől 1526-ig, főszerkesztő: Benda Kálmán (Akadémiai Kiadó, Budapest, 1981)

## Nuorodos
Nikolajus Solncevas

**Nikolajus Solncevas** (1902 m. vasario 21 d. Vievyje, Rusijos imperija – 1991 m. lapkričio 6 d. Maskvoje, Rusija) – fizikas, geografas, geomorfologas.

## Biografija

Gimė 1902 m. vasario 21 d. Vievyje. 1964 m. tapo geografijos mokslų daktaru. Maskvos universiteto profesorius. Parengė apie 100 darbų regionų kraštovaizdžio, taksonomijos mokslinių tyrimų srityje, sukūrė modernaus kraštovaizdžio teoriją. 1970 m. tapo TSRS geografijos draugijos garbės nariu. Mirė 1991 m. lapkričio 6 d. Maskvoje.

## Darbai

* Солнцев Н.А. Природный ландшафт и некоторые его общие закономерности. - Труды II Всесоюзного географического съезда, т. I. , М.: Географгиз, 1948, с. 258-269.
* Солнцев Н.А. Значение цикличности и ритмичности экзогенных ландшафтообразующих процессов. // Вестник Моск. ун-та, серия географ., 1961, № 4, с. 3-7.
* Солнцев Н.А. Основные проблемы советского ландшафтоведения. // Известия ВГО, 1962, № 1, с. 3-14.
* Солнцев Н.А. Некоторые теоретические вопросы динамики ландшафта. // Вестник Моск. ун-та, серия географ., 1963, № 2, с. 50-55.
* Солнцев Н.А. Природная география, ландшафтоведение и естествознание. // Вестник Моск. ун-та, серия географ., 1977, № 1, с. 10-15.
* Солнцев Н. А. Учение о ландшафте: Избранные труды / Н. А. Солнцев; МГУ им. М.В. Ломоносова, Геогр. фак.. - М.: Изд-во МГУ, 2001. - 383 с.: ил.

## Nuorodos

* Biografija I (rus.) 
* Biografija II (rus.)

## Literatūra
* Краткая географическая энциклопедия: В 5 томах / Глав. ред. А. А. Григорьев. – М.: Советская энциклопедия, 1966. – Т. 5. – С. 517. – 544 с.
* Мамай И. И. Николай Адольфович Солнцев (к 100-летию со дня рождения) // Известия Русского Географического общества. 2002. – Т. 134. Вып. 3. – С. 1-6.
* Солнцев В. Н. Системная организация ландшафтов (проблемы методологии и теории). – М.: Мысль, 1981. – 240 с.
Vievio Dievo Motinos Ėmimo į dangų parapija

**Vievio Dievo Motinos Ėmimo į dangų parapija** – viena iš Vilniaus apskrities stačiatikių dekanato parapijų, Vievio mieste. Parapijai priklauso Vievio Dievo Motinos Ėmimo į dangų cerkvė, Semeliškių Šv. Nikolajaus Stebukladario cerkvė ir Vievio visų rusų Šventųjų koplyčia.

## Istorija

Nuo XIV a. iki 1810 m. Vievyje veikė Vievio stačiatikių vienuolynas, prie kurio buvo ir cerkvė. 1810 m. įkurta parapija, bet 1812 m. prancūzmečiu sudegė cerkvė, naujoji pastatyta tik 1842–1843 metais. 1875 m. parapijoje buvo 667 tikintieji. 1937 m. parapijoje buvo 805 tikintieji. 1945 m. parapijoje buvo 370 tikinčiųjų, nors pati parapija TSRS valdžios įregistruota tik 1948 metais.

## Nuorodos
* Informacija apie parapiją 

## Literatūra
* Eparchia litewska: Храм в честь Успения Божией Матери, Вевис (1843 г.) (Parafia Zaśnięcia Matki Bożej w Jewiach) (ros.). [dostęp 29 sierpnia 2009].
* G. Szlewis, Православные храмы Литвы, Свято-Духов Монастыр, Vilnius 2006, ISBN 9986-559-62-6
Šilutės mažųjų laivų uostas

**Šilutės mažųjų laivų uostas** – uostas (marina) Šilutės miesto vakarinėje dalyje, Uosto g. 9. Jis yra 5 km aukštyn Šyšos upe nuo jos žiočių Atmatos upėje. Nuo Kuršių marių nutolęs 13 km. Iš uosto galima pasiekti Nemuno deltos upių tinklą, Kuršių marias ir Baltijos jūrą. Uosto gylis yra 2 m, o vandens kelio Šyšos upe gylis 1,5 m. Šilutės mažųjų laivų uoste yra apie 100 mažųjų laivų stovėjimo vietų, taip pat yra laivų iškėlimo ir nuleidimo slipas. Uoste yra įsikūrusi kavinė-baras. Vyksta renginiai.

## Istorija
Mažosios Lietuvos istorijos tyrėjas Petras Jakštas teigė, kad Šilutės uosto istorija prasideda XX a. pradžioje. Uostas buvo sujungtas siauruku su Šilutės geležinkelio stotimi. Gavusi Europos Sąjungos struktūrinių fondų paramą, Šilutės rajono savivaldybė 2007–2008 m. atliko Šilutės uosto rekonstrukciją ir pritaikė jį vandens turizmui.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Puslapis apie uostą
Semeliškių Šv. Nikolajaus Stebukladario parapija

**Semeliškių Šv. Nikolajaus Stebukladario parapija** – 1896-1954 m. egzistavusi parapija, Semeliškėse. Parapijai priklausė Semeliškių Šv. Nikolajaus Stebukladario cerkvė.

## Istorija

Parapija įkurta 1896 metais. 1907 m. buvo 735 tikintieji, tačiau po I pasaulinio karo liko apie 500. 1937 m. parapijoje buvo 620 tikinčiųjų, priklausė 31,5 dešimtinės žemės ir 11 ežerų. 1945 m. parapijoje buvo 406 tikintieji. TSRS valdžia parapiją įregistravo 1947 m., tačiau nacionalizavo kelis pastatus. 1954 m. gruodį parapijos šventikas buvo išsiųstas dirbti į Kauną ir tikintieji buvo priversti vykti melstis į Vievio Dievo Motinos Ėmimo į dangų cerkvę. Parapija buvo panaikinta ir prijungta prie Vievio Dievo Motinos Ėmimo į dangų parapijos.

## Literatūra

* G. Szlewis, Православные храмы Литвы, Свято-Духов Монастыр, Vilnius 2006, ISBN 9986-559-62-6
Bira (Palestina)

**Bira** () – miestas Palestinoje, Vakarų Krante, 15 km į šiaurę nuo Jeruzalės, šalia Ramalos bei nelegalios žydų gyvenvietės Psagoto. Svarbus prekybinis centras prie senovinio karavanų kelio tarp Jeruzalės ir Nabluso. Yra futbolo stadionas.

Didžioji dauguma Biros gyventojų – musulmonai palestiniečiai. Apie pusę jų sudaro pabėgėliai.

## Istorija

Bira siejama su Biblijoje minimu Beeroto () miestu. Kryžininkų vadintas *Birra* taip pat *Castrum Mahomeria, Magna Mahomeria* ar *Mahomeria Major*. Karalius Godfrydas Bulonietis jį padovanojo kaip feodą Kristaus Kapo bažnyčiai. Biroje krikščionys pastatė bažnyčią, ligoninę, pilį. 1187 m. miestą užgrobė Saladinas, jis buvo suniokotas. 1280 m. čia įsikūrė musulmonai. 1596 m. Osmanų šaltiniuose gyvenvietė minima kaip *Bira al-Kubra*.
Užusalių Šv. Aleksandro Neviškio parapija

**Užusalių Šv. Aleksandro Neviškio parapija** – 1864-1986 m. egzistavusi parapija, Užusaliuose. Parapijai priklausė Užusalių Šv. Aleksandro Neviškio cerkvė. 

## Istorija

Parapija įkurta 1864 metais. Prieš I pasaulinį karą parapijoje buvo apie 1000 tikinčiųjų. 1937 m. parapijoje buvo 840 tikinčiųjų. 1921–1935 m. čia dirbo šventikas Stepanas Semionovas. 1945 m. parapijoje buvo 637 tikintieji. TSRS valdžia 1947 m. leido įregistruoti parapiją. Dėl sumažėjusio tikinčiųjų skaičiaus 1986 m. parapija buvo likviduota.

## Literatūra

* G. Szlewis, Православные храмы Литвы, Свято-Духов Монастыр, Vilnius 2006, ISBN 9986-559-62-6
Anykščių Šv. Aleksandro Neviškio parapija

**Anykščių Šv. Aleksandro Neviškio parapija** – viena iš Visagino stačiatikių dekanato parapijų, Anykščių mieste. Parapijai priklauso Anykščių Šv. Aleksandro Neviškio cerkvė.

## Istorija

Parapija įkurta 1866 metais. 1873 m. parapijoje buvo 439, 1937 m. – 386, 1941 – 296, 1946 m. – 450 tikinčiųjų, 1957 m. – 120 1947 m. sovietai parapiją oficialiai įregistravo. Nuo 1963 m. išvykus šventikui parapija buvo panaikinta, tačiau vėl atkurta XX a. dešimto dešimtmečio pradžioje. 

## Literatūra

* G. Szlewis, Православные храмы Литвы, Свято-Духов Монастыр, Vilnius 2006, ISBN 9986-559-62-6
Inturkės Dievo Motinos Užtarėjos parapija

**Inturkės Dievo Motinos Užtarėjos parapija** – viena iš Visagino stačiatikių dekanato parapijų, Inturkėje. Parapijai priklauso Inturkės Dievo Motinos Užtarėjos cerkvė.

## Istorija

Parapija įkurta 1865 metais. 1875 m. parapijoje buvo 417 tikinčiųjų, 1937 m. 613 tikinčiųjų, 1946 m. – 285. 1947 metais sovietų valdžia oficialiai įregistravo parapiją.

## Literatūra

* G. Szlewis, Православные храмы Литвы, Свято-Духов Монастыр, Vilnius 2006, ISBN 9986-559-62-6
Raguvos Dievo Motinos Gimimo parapija

**Raguvos Dievo Motinos Gimimo parapija** – viena iš Visagino stačiatikių dekanato parapijų, Raguvoje. Parapijai priklauso Raguvos Dievo Motinos Gimimo cerkvė.

## Istorija

Parapija įkurta 1875 metais. 1914 m. parapijoje buvo 243 tikintieji. Po I pasaulinio karo cerkvė tapo Panevėžio Viešpaties Prisikėlimo cerkvės filija. 1927 m. apylinkėse buvo 85 stačiatikiai. Tarybų valdžia cerkvę įregistravo tik 1959 metais, tuomet jai priklausė 25–35 tikintieji, šventikas kas mėnesį atvykdavo iš Panevėžio. 1963 m. vietos valdžia ketino parapiją naikinti, tačiau cerkvės neuždarė, nors pamaldos vyko nereguliariai, kartais net rečiau nei kasmet.

## Literatūra

* G. Szlewis, Православные храмы Литвы, Свято-Духов Монастыр, Vilnius 2006, ISBN 9986-559-62-6
Lebeniškių Šv. kankinio Nikandro parapija

**Lebeniškių Šv. kankinio Nikandro parapija** – viena iš Visagino stačiatikių dekanato parapijų, Lebeniškiuose. Parapijai priklauso Lebeniškių Šv. kankinio Nikandro cerkvė.

## Istorija

Parapija įkurta 1909 metais. Tuo metu čia gyveno apie 50 rusų šeimų, kurios šventyklai skyrė žemės, o caro valdžia davė medienos. 1924 m. čia buvo 150 tikinčiųjų, kuriais rūpinosi šventikas iš Gegabrastos. 1945 m. parapijoje buvo 180 tikinčiųjų. 1947 m. sovietai oficialiai įregistravo parapiją. Čia iki savo mirties 1954 m. dirbo Nikolajus Krukovskis, vėliau kas mėnesį į cerkvę atvykdavo šventikas iš Rokiškio.

## Literatūra

* G. Szlewis, Православные храмы Литвы, Свято-Духов Монастыр, Vilnius 2006, ISBN 9986-559-62-6
Gegabrastos Šv. Nikolajaus parapija

**Gegabrastos Šv. Nikolajaus parapija** – viena iš Visagino stačiatikių dekanato parapijų, Gegabrastoje. Parapijai priklauso Gegabrastos Šv. Nikolajaus cerkvė.

## Istorija

Parapija įkurta 1889 metais. 1937 m. parapijoje buvo 885 tikintieji, 1941 m. – 212, 1945 m. – apie 200. 1947 m. sovietų valdžia parapiją oficialiai įregistravo.

## Literatūra

* G. Szlewis, Православные храмы Литвы, Свято-Духов Монастыр, Vilnius 2006, ISBN 9986-559-62-6
Maineivų Švč. Dievo Motinos Užtarėjos sentikių cerkvė

**Maineivų sentikių cerkvė** – rusų stačiatikių (sentikių) maldos namai Rokiškio rajone, Juodupės seniūnijoje, Maineivose, šalia rajoninio kelio . 

Statinys stūkso prie kaimo pagrindinės gatvės, medinis, stačiakampis, su kvadratinio plano bokštu ir mažu kupoliuku su kryžiais virš dvišlaičio stogo kraigo. Šoniniuose fasaduose įstatyti arkiniai langai. Pagrindiniame fasade – dvivėrės durys ir nedidelis apskritas langelis frontone.

## Istorija

Sentikiai kaime gyveno nuo XVII a. Nuo 1880 metų minima Maineivų sentikių cerkvė.

2013 m. už parapijiečių paaukotas lėšas suremontuota varpinė.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Sąrašas:Lietuvos stačiatikių bažnyčios
* Lietuvos sentikių svetainė
* Lietuvos sentikių kultūros paveldas 
* Maineivų sentikių religinė bendruomenė
Yum! Brands

**„Yum! Brands“** – tarptautinė vieną didžiausių restoranų tinklų pasaulyje turinti amerikiečių korporacija, įkurta 1997 m. Luisvilyje, Kentukyje. Bendrovei priklauso pasaulyje itin gerai žinomi greito maisto prekių ženklai, įskaitant „KFC“, „Pizza Hut“ bei „Taco Bell“; kompanija valdo daugiau nei 40 tūkst. greito maisto užkandinių 125-iose šalyse. Tai yra antras pagal vietų skaičių restoranų tinklas pasaulyje, nusileidžiantis tik „Subway“.

Kompanija buvo įkurta 1997 m. gegužės 30 d. kaip „Tricon Global Restaurants, Inc“; iki tol kompanijos restoranai priklausė „PepsiCo“, buvo valdomi kaip kompanijos greito maisto skyrius. Iš pradžių tik 20 % korporacijos pajamų sudarė tarptautinių restoranų pardavimai, o 2013 m. šis skaičius pakilo iki beveik 70 %. Užkandinių tinklo plėtra vykdoma itin greitais tempais, 2013 m. užsienio šalyse buvo atidaromi penki restoranai kiekvieną dieną. Daugiau nei 14 tūkst. restoranų yra besivystančiose šalyse. Indijoje bei Kinijoje veikia visiškai atskiri kompanijos plėtros skyriai. 2002 m. kompanija pervadinta į „Yum! Brands“.

2013 m. spalį atidarytas 40 000-asis kompanijos restoranas Goa valstijoje Indijoje. Lietuvoje greitojo aptarnavimo restoranus „KFC“ bei picerijas „Pizza Hut“ valdo UAB „Fast Foods Group“; šalyje kol kas veikia tik kelios užkandinės, tačiau planuojama sparti jų plėtra. Pirmasis „KFC“ restoranas atidarytas 2007 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali „Yum! Brands“ svetainė
Svetlana (dainininkė)

**Claire de Loutchek**, žinoma kaip **Svetlana**, – prancūzų pop dainininkė.

1982 metais dainininkė atstovavo Liuksemburgui Eurovizijos konkurse. Jos atlikta daina „Cours après le temps“ () pelnė nemažai simpatijų – pelnyti 78 taškai ir užimta aukšta 6 vieta.

Dainininkės karjera truko neilgai. Išleidusi tris singlus, paliko šou verslą.

## Singlai
* *Quand ta lettre est arrivée* (1981)
* *Cours après le temps* (1982)
* *Ce qu’il m’a dit d’une autre* (1983)

## Nuorodos
* Daina ''Cours après le temps''

|-
Vievio stačiatikių vienuolynas

**Vievio stačiatikių vienuolynas** – nuo XIV a. iki 1810 m. Vievyje veikęs stačiatikių vyrų vienuolynas.

## Istorija

Manoma, kad pirmasis vienuolynas buvo įkurtas dar XIV a., kai kunigaikštis Gediminas savo stačiatikės žmonos Polocko kunigaikščio dukros Jaunės garbei leido čia įsikurti stačiatikių vienuoliams. Vienuolynas suklestėjo XV a. – XVI a., stačiatikiai jautėsi dėkingi kunigaikščiui ir buvo aktyvūs religinės bendruomenės nariai. XV a. pradžioje – XVI a. viduryje stačiatikybės židiniu rūpinosi garsūs didikai ir bajorai: Valavičiai, Tiškevičiai, Oginskiai, Pacai ir Giedraičiai. Gyvendami apsupti stačiatikių lietuviai patys pradėjo priimti stačiatikių tikėjimą. Prie vienuolyno buvo atidaryta mokykla, kurioje pamokos vykdavo senąja slavų kalba. Stačiatikybė skatino mokslą, ir Vievis buvo vienas didesnių švietimo centrų.

Po Liublino unijos stačiatikiams Vievyje atėjo prasti laikai: pradėjo mažėti vienuolių, paseno cerkvė, buvo uždaryta mokykla, nutrūko parama ir iš beveik visų buvusių rėmėjų. Daugelis jų po Bresto unijos tapo unitais arba perėjo į katalikybę. Bajoras Bogdanas Oginskis brolijai padovanojo 3 kaimus, 500 dešimtinių žemės, ežerą. Brolija suremontavo cerkvę, kuri priklausė vienuolyno ir spaustuvės pastatams. Pats Bogdanas Oginskis buvo uolus stačiatikybės puoselėtojas ir unitų priešininkas. Jis buvo vienas iš nedaugelio, atsilaikiusių prieš unitų įtaką. B. Oginskio vaikai taip pat liko ištikimi tėvo nuostatoms.

Prie vienuolyno XVII a. pradžioje įsteigta spaustuvė, 1611–1660 m. spausdinusi knygas kirilica. Pirmieji jos leidiniai buvo maldaknygės bažnytine slavų kalba. 1619 m. čia išspausdinta Meletijaus Smotrickio „Slavų gramatika“ (*ΓΡΑΜΜΑΤΙΚΗ Славе́нскиѧ пра́вилное сѵ́нтаґма*) – viena pirmųjų bažnytinės slavų kalbos gramatikų (iš jos mokėsi ir Michailas Lomonosovas, pavadinęs knygą „mokslingumo vartais“). Iki 1660 m. spaustuvė išleido 25 knygas rusų (bažnytine slavų) ir lenkų kalbomis. Tarp knygų vyravo religinė ir poleminė literatūra, nukreipta prieš unitus ir jėzuitus.

1810 m. uždaryta cerkvė ir vienuolynas. Jis ir iki tol veikė su pertrūkiais – kartais jame gyvendavo vos po kelis vienuolius, kartais – visiškai nė vieno. Jau po kelerių metų cerkvę, vienuolyną ir spaustuvę apiplėšė ir sudegino pro šalį ėję Napoleono kariai. Tada Vievio stačiatikių bendruomenė apie keturiasdešimt metų neturėjo savų maldos namų, kai 1843 m. buvo pastatyta Vievio Dievo Motinos Ėmimo į dangų cerkvė, o vienuolynas atstatytas nebuvo.

## Literatūra
* Szlewis G.: Prawosławnyje chramy Litwy. Swiato-Duchow Monastyr, 2006, s. 111-112. ISBN 9986559626.
* Pawluczuk U. A.: Życie monastyczne w II Rzeczypospolitej. Wydawnictwo Uniwersytetu w Białymstoku, 2007, s. 27. ISBN 978-83-7431-127-4.

## Šaltiniai
Zavelio Peisachovičiaus Germaize sinagoga

**Zavelio Peisachovičiaus Germaize sinagoga ** – sinagoga Vilniuje, Gėlių g. 6. Avarinės būklės pastatas rekonstruojamas ir restauruojamas (2015 m. duomenimis).

## Istorija
Sinagoga pastatyta XIX a. pradžioje vietoj buvusių medinių pastatų, priklausiusių pirkliui Zaveliui Peisachovičiui. XIX a. antroje pusėje daug kartų rekonstruota ir plėsta. Veikė iki 1940 m. Po Antrojo pasaulinio karo sinagogos pastate buvo sandėliai ir butai, o nuo XX a. paskutinio dešimtmečio pastatas apleistas.

## Būklė
Pastato stogas yra kiauras, patalpas smarkiai veikė aplinka. Dalis perdangos ir vidinis kupolas įgriuvę, medinės stogo konstrukcijos pūva, irsta sienų mūras.

2014 m. Kultūros paveldo departamentas skyrė per 50 tūkstančių litų, kartu su Vilniaus žydų religine bendruomene, kuri skyrė dar 5 tūkstančius litų, pradėjo avarinės būklės likvidavimo projektą. Projektą parengė architektė Irena Staniūnienė. Už skirtas lėšas numatoma paremti medines perdangos ir stogo laikančiąsias konstrukcijos, kad nebelinktų į patalpą. Prakiurusi stogo danga bus keičiama laikina, taip patalpas apsaugant nuo drėgmės ir kitokios gamtos poveikio, ardoma silikatinių plytų siena bei metalinės konstrukcijos.

## Galerija

Zavl's kloyz, Vilnius, 2018 01.jpg|Arkos
Zavl's kloyz, Vilnius, 2018 02.jpg|Sienų puošybos elementai


## Šaltiniai

## Nuorodos
* 2020 m. rekonstruotos sinagogos galerija
Subway

**„Subway“** – amerikiečių greito maisto restoranų tinklas. Didžiausias pagal vietų skaičių greito maisto užkandinių tinklas visame pasaulyje. Kompanija turi 42 412 greito maisto restoranų tinklą 108-iose pasaulio šalyse.

## Istorija
Kompanijos pradžia siekia 1965 m., kai Fred DeLuca, norėdamas kaip nors užsidirbti pinigų medicinos studijoms, šeimos draugo paskatintas nusprendė atidaryti greito maisto užkandinę, prekiaujančią sumuštiniais. Jo draugas Peter Buck sutiko paskolinti jam 1 tūkst. JAV dolerių ir tapo jo verslo partneriu. Pirmasis „Subway“ restoranas buvo atidarytas Bridžporte, Konektikute. Verslo partneriai užsibrėžė tikslą per 10 metų atidaryti 32 naujus prekybos taškus. Iki 1974 m. sugebėjo atidaryti tik 16 užkandinių, todėl norėdami paspartinti verslo plėtrą pradėjo ieškoti naujų partnerių ir pristatė „Subway“ prekės ženklą. Tinklas pradėtas plėsti franšizės būdu, nauji taškai sėkmingai atidarinėjami iki šiol.

1982 m. atidarytas 300-asis „Subway“ restoranas. 1984 m. kompanija pradėjo plėstis užsienyje, atidaroma užkandinė Artimuosiuose Rytuose, Bahreine. Po metų pasiekiama 500-ų restoranų riba, tinklas plečiamas Puerto Rike, kiek vėliau ir Kanadoje, Havajuose bei Bahamose. 1987 m. atidaryta 1000-oji, o už metų ir 2000-oji užkandinė. Tinklalapis „subway.com“ pradėjo veikti 1996 m. itin visame pasaulyje nusisekusi pėdos ilgio sumuštinio reklaminė kompanija, pradėta 2008 m., tais pačiais metais tinklas turėjo daugiau nei 30 tūkst. restoranų.

2013 m. vasarą atidaromas 40 000-asis „Subway“ restoranas, plėtra itin sparčiai vykdoma Rusijoje, Brazilijoje, Prancūzijoje bei Jungtinėje Karalystėje. Kompanijos atstovai tiki, jog restoranų tinklas vis dar turi daug galimybių plėtrai; iki 2030-ųjų tikimasi turėti 100 tūkstančių restoranų tinklą.

Pirmasis „Subway“ restoranas Lietuvoje atidarytas 2014 m. balandžio pab. Vilniaus senamiestyje. Franšizės būdu tinklą valdantys verslininkai šalyje per kelerius metus žada atidaryti iki 35-ių naujų restoranų.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Oficiali „Subway“ svetainė
* „Subway“ socialiniame tinkle „Facebook“
Povilas Bakšys

**Povilas Bakšys** (1901 m. spalio 21 d. Skominuose, Rusijos imperija – 1973 m. liepos 2 d. Vievyje, Lietuvos TSR) – kunigas, 1962-1969 m. Panevėžio vyskupijos vyskupas ir 1962-1973 m. Kaišiadorių vyskupijos administratorius.

## Biografija

Gimė 1901 m. spalio 21 d. Skominuose, Petro ir Julijos Sudeikytės šeimoje. Baigęs Ukmergės gimnaziją 1924-1930 m. mokėsi Kauno kunigų seminarijoje. Į kunigus įšventintas 1930 metais. 1930-1931 m. dirbo Giedraičiuose, 1931-1934 m. Dubingiuose, 1934 m. Želvoje, 1934-1936 m. Kaišiadoryse, 1936-1938 m. Nemajūnuose, 1938-1950 m. Dauguose, 1950-1959 m. Kauno vyskupijos kurijos kancleris Kaišiadoryse, 1959-1962 m. Kaišiadorių vyskupijos kancleris Vievyje. 

1962 -1969 m. buvo Panevėžio vyskupijos valdytojas. 1963-1965 m. dalyvavo II Vatikano susirinkime. 1965 m. popiežius Paulius VI jį pakėlė monsinjoru. Mirė 1973 m. liepos 2 d., palaidotas Vievio kapinėse.

## Šaltiniai
Spark-Renault SRT 01E

**Spark-Renault SRT 01E** – elektra varomas sportinis automobilis, pirmasis Formulės E čempionato automobilis, naudotas nuo 2014 m. iki 2017 m. sezono pabaigos. 

Automobilį 10 mėnesių kūrė Spark Racing Technologies, McLaren Electronic Systems, Williams, Dallara ir Renault kompanijos.

## Vystymas
Automobilio gamyba prasidėjo 2012 m. rugsėjį. Lucas di Grassi buvo paskirtas oficialus bandymų vairuotojas. Tuo metu demonstracijoms buvo naudojamas 2010 m. sukurtas čempionato prototipas Formulec EF01 – jį pagamino Mercedes GP ekipa ir Siemens kompanija.

2012 m. pabaigoje McLaren Electronic Systems buvo išrinkta elektrinio variklio, pavarų dėžės ir visos elektronikos tiekėja. Formulė E užsakė 42 naujus automobilius, kuriuos Spark Racing Technologies kūrė kartu su Dallara.

2013 m. kovo 28 d. oficialia čempionato padangų tiekėja paskirta Michelin kompanija, o techniniu partneriu pasirinkta Renault. Tą pačią dieną buvo oficialiai pristatytas Spark-Renault SRT 01E dizainas.

2013 m. rugsėjo 10 d. Frankfurto automobilių parodoje buvo pademonstruotas pats automobilis – tą padarė FIA prezidentas Jean Todt ir Formulės E holdingo vadovas Alejandro Agag.

Po 2017 m. Formulės E sezono šį modelį pakeitė antros kartos Spark SRT05e.

## Šaltiniai
Edyta Górniak

**Edyta Anna Górniak** (g. 1972 m. lapkričio 14 d. Zembicėse, Lenkija) – viena populiariausių Lenkijos dainininkių.

## Biografija

Debiutavo 1989 m. televizijos laidoje „Śpiewać każdy może“, o 1990 m. dalyvavo koncerte „Debiuty“ Lenkijos dainų festivalyje Opolėje, kuriame ji gavo apdovanojimą už dainą „Zły chłopak“. 1993 m. liepą Edyta dalyvavo Baltijos dainų konkurse Švedijoje ir užėmė trečią vietą. Tais pačiais metais su Piotr Rubik įrašė dvi dainas kino filmui „Pajęczarki“.

1994 m. Edyta buvo pirmoji Lenkijos atstovė, dalyvavusi „Eurovizijos“ dainų konkurse, kuriame su dramatiška balade „To nie ja“ () užėmė antrąją vietą. Ligi šiol tai išliko geriausias Lenkijos rezultatas konkurse. Lietuvos komisija atlikėjai skyrė 12 balų. Taip pat išleista ir anglų kalbos versija „Once in a Lifetime“.

2010 m. dainininkė dalyvavo lenkų TV šou „Dancing with the Stars“.

## Diskografija
* *Dotyk* (1995)
* *Edyta Górniak* (1997)
* *Live '99* (1999)
* *Perła* (2002)
* *Invisible* (2003)
* *Dotyk – Złota Kolekcja* (2004)
* *Dyskografia* (2006)
* *E.K.G.* (2007)
* *Zakochaj się na Święta w kolędach* (2008)
* *My* (2012)

## Nuorodos

* Oficiali svetainė 
* Internetinis forumas
* 

|-
Boaz Mauda

**Boaz Mauda** (, g. 1987 m. balandžio 23 d. Eljakime) – Izraelio dainininkas.

## Biografija

Boaz Mauda užaugo Eljakime, miestelyje šiaurės Izraelyje. Jo šeima yra kilusi iš Jemeno. 2007 metais laimėjo realybės šou *Kohav Nolad*.

2007 m. lapkričio 14 d. Izraelio televizijos kanalas *Channel 2* nusprendė, kad jų šalį Belgrade atstovaus Boaz. 2008 m. vasarį vykusiame nacionaliniame finale *Kdam Eurovision 2008* Boaz atliko 5 kūrinius, už kuriuos balsavo komisija ir žiūrovai. Tokiu būdu paaiškėjo, kad Izraelio atstovas Eurovizijos konkurse atliks „Ke’ilu Kan“ (dar žinoma kaip „The Fire in Your Eyes“). Dainą parašė 1998 m. Eurovizijos nugalėtoja Dana International. Sėkmingai įveikęs konkurso pusfinalį, atlikėjas pateko į finalą, kuriame su 124 taškais (3 taškus gavo iš Lietuvos) užėmė devintą vietą.

## Diskografija

### Albumai
* 2009: *Boaz Mauda*

### Singlai
* 2007: *Menagen ve-shar*
* 2008: *Ke’ilu Kan / The Fire in Your Eyes*
* 2008: *Mi haya ma’amin* (su Marina Maximillian Blumin)
* 2008: *Oreakh BaOlam*
* 2009: *Lakhzor HaBaita*
* 2009: *Time To Pray* (su Sirusho & Jelena Tomašević)
* 2011: *Shniya Ve’od Ahat*

## Nuorodos

* Daina ''The Fire in Your Eyes''

|-
Pšemislas II

**Pšemislas II** arba **Pšemislavas II** (, ; 1275 m. spalio 14 d., Poznanė – 1296 m. vasario 8 d., Rogoznas) – Didžiosios Lenkijos kunigaikštis Poznanėje nuo 1273 metų, Didžiosios Lenkijos kunigaikštis Kališe nuo 1279 metų, Mažosios Lenkijos kunigaikštis Krokuvoje 1290–1291 metais, Rytų Pomeranijos kunigaikštis nuo 1294 metų ir Lenkijos karalius nuo 1295 metų. Pšemislo I sūnus. Atstovavo Didžiosios Lenkijos Piastų linijai.

Atstatė 1079 metais atšauktą karaliaus titulą.

## Šeima

Žmona ir vaikai:
* 1. 1273 Ludgarda, Maklenburgo hercogo Henriko I Piligrimo dukra; vaikų nebuvo.
* 2. 1285 Richeza (*Rikissa*), Švedijos karaliaus Valdemaro dukra; dukra:
** Elžbieta Richeza (*Ryksa Elizabeth*) (1286–1335), Čekijos karalių Vladislavo II (1300) Ir Rudolfo I (1306) žmona.
* 3. 1293 Margaret, Branderburgo markgrafo Albrechto III dukra; vaikų nebuvo.

## Literatūra

* Nowacki, B. *Przemysł II*.
* Boras, Z. *Poczet piastów wielkopolskich*.

|-

|-

|-

|-

|-

|-

|-

|-
AC Lumezzane

**F.C. Lumezzane V.G.Z. A.S.D.** – Italijos futbolo klubas iš Lumedzano miesto, šiaurės Italijoje. Klubas žaidžia Serie D lygoje. 

2005 m. savo profesionalaus futbolininko karjerą šiame klube pradėjo Mario Balotelli. Čia jis sužaidė dvejas rungtynes.

2009–2010 m. sezone komanda laimėjo Serie C taurės varžybas.

Nuo 2020 m. liepos komandai vadovavo lietuvis Marius Stankevičius.

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
Pizza Hut

**„Pizza Hut“** – tarptautinis amerikiečių restoranų tinklas. Pirmoji picerija buvo atidaryta 1958 m. Vičitoje, Kanzase ir šiuo metu kompanija veikia kaip dukterinė įmonė, priklausanti vienai didžiausių pasaulyje restoranų grupei „Yum! Brands“, kuri kartu valdo ir „Taco Bell“ bei „KFC“.

## Istorija
„Pizza Hut“ istorija prasidėjo 1958 m. gegužę, kai broliai Dan ir Frank Carney atidarė pirmąją 50 kvadratinių metrų dydžio užkandinę Vičitos mieste Kanzase. Broliai, kartu su draugais Richard Beemer ir John Bender, picas pradėjo kepti patys. Naujasis restoranas susilaukė itin didelio dėmesio, ypač tarp paauglių bei studentų; 1958 m. gruodį atidarytas antras restoranas miesto centre, o 1963 m. „Pizza Hut“ išaugo į 42-iejų restoranų tinklą. 1980 m. pradėtos kepti garsiosios storapadės picos, kurios itin greitai išpopuliarėjo; nauji restoranai pradėti atidarinėti labai greitais tempais.

## Produkcija
„Pizza Hut“ pardavinėja įvairių tipų picas. Pateikiama labai daug skirtingų skonių picų, priklausomai nuo šalies kultūros bei vietinės paklausos. Dauguma restoranų taip pat tiekia patiekalus su makaronais bei vištienos sparneliais; daugiau nei 4800 užkandinių siūlo firminius „WingStreet“ sparnelius, daugiausiai Jungtinėse Valstijose. Pasaulyje egzistuoja daug „Pizza Hut“ užkandinių tipų, įskaitant įprasto tipo restoranus, tik išsinešimui bei pristatymui į namus skirtas vietas. Restoranų dizainas, meniu bei paties prekės ženklo pateikimas skirtingose šalyse gali smarkiai skirtis, ypač už JAV ribų.

## Restoranų tinklas ir pardavimai

Kompanija pasaulyje valdo beveik 15 tūkst. užkandinių tinklą 91-oje valstybėje; maždaug pusė jų veikė Amerikoje. Daugiausiai „Pizza Hut“ restoranų veikia šiose šalyse: Jungtinėse Valstijose (7846), Kinijoje (1264), Jungtinėje Karalystėje (640), Japonijoje (371), Kanadoje (345), Malaizijoje (332), Pietų Korėjoje (332), Indijoje (315), Australijoje (299) bei Indonezijoje (297). 
Tai yra pats didžiausias picos pristatymo į namus tinklas Jungtinėse Valstijose.

Lietuvoje greitojo aptarnavimo restoranus „KFC“ bei picerijas „Pizza Hut“ valdo UAB „Fast Foods Group“; šalyje kol kas veikia tik kelios užkandinės, tačiau planuojama sparti jų plėtra.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali „Pizza Hut“ svetainė
* „Pizza Hut“ socialiniame tinkle „Facebook“
KFC

**„Kentucky Fried Chicken“** (dažniausiai trumpinamas kaip **KFC**) – tarptautinis amerikiečių greito maisto restoranų tinklas, valdomas kompanijos „Yum! Brands“. Pasaulyje yra beveik 19 tūkst. užkandinių, daugiausiai Kinijoje bei Jungtinėse Valstijose.

## Istorija
„KFC“ įkūrėjas Harland Sanders gimė 1890 m. Indianoje. 1930 m. H. Sanders nusipirko pakelės motelį ir kavinę Kentukyje, pradėjo pardavinėti keptos vištienos gaminius; tuo metu JAV išgyveno Didžiąją ekonominę krizę. 1937 m. praplėtė savo restoraną, pridėdamas nusipirktą motelį kitoje gatvės pusėje; restoranas pavadinamas „Sanders Court & Café“. Pastatas yra išlikęs iki šiol ir veikia kaip muziejus. 1940 m. vasarą H. Sanders išrado savo garsųjį slaptą „originalų receptą“, kurį sudaro 11 žolelių ir prieskonių. Nors šalis ir išgyveno prastus ekonominius laikus, bet H. Sanders matė potencialą restoranų plėtrai, 1952 m. atidarytas pirmasis „Kentucky Fried Chicken“ franšizės būdu valdomas restoranas. 1965 m. duris atvėrė pirmoji užkandinė šiaurės Anglijoje. 1980 m. mirė kompanijos įkūrėjas Harland Sanders, tačiau tai nesustabdė užkandinių tinklo plėtros. 2006 m. pristatytas naujas kompanijos logotipas.

## Produkcija
Restoranai pirmiausia užsiima įvairių keptos vištienos gaminių prekyba, įskaitant sumuštinius, tortilijas; itin populiarūs kibirėliai bei įvairūs rinkiniai su vištienos gabalėliais, sparneliais bei gruzdintomis bulvytėmis. „KFC“ turi pusryčių meniu, pardavinėjami kokteiliai, gaivieji gėrimai, salotos. Meniu įvairiose šalyse skiriasi, priklausomai nuo regiono bei kultūros. „KFC“ yra dukterinė įmonė, priklausanti amerikiečių holdingui „Yum! Brands“, kuris kartu valdo ir „Pizza Hut“ bei „Taco Bell“.

## Restoranų tinklas ir pardavimai
Pasaulyje yra beveik 19 tūkst. „KFC“ restoranų, daugiausia jų įsikūrę šiose šalyse: Kinijoje (4563), Jungtinėse Valstijose (4491), Japonijoje (1181), Jungtinėje Karalystėje (784), Pietų Afrikoje (736), Kanadoje (663), Australijoje (618), Malaizijoje (579), Tailande (492) bei Indonezijoje (466). 1987 m. buvo atidarytas pirmasis restoranas Kinijoje, „KFC“ taip pat tapo ir pirmąja užsienio greito maisto bendrove, pradėjusia veiklą šalyje. Šiuo metu Kinijoje restoranų yra daugiau nei Jungtinėse Valstijose.

Lietuvoje greitojo aptarnavimo restoranus „KFC“ bei picerijas „Pizza Hut“ valdo UAB „Fast Foods Group“; šalyje kol kas veikia tik kelios užkandinės, tačiau planuojama sparti jų plėtra. Pirmasis „KFC“ restoranas atidarytas 2007 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Oficiali „KFC“ svetainė
* „KFC“ socialiniame tinkle „Facebook“
Taco Bell

**„Taco Bell“** – amerikiečių greito maisto restoranų tinklas, priklausantis korporacijai „Yum! Brands“, kuri kartu valdo ir „KFC“ bei „Pizza Hut“. Restoranų tinklas veiklą vykdo 21-oje šalyje, kompanija turi kiek daugiau nei 6 tūkst. greito maisto užkandinių, daugiausiai Amerikoje.

## Istorija
Pirmąjį „Taco Bell“ restoraną kompanijos įkūrėjas Glen Bell atidarė 1962 m. Daunyje, Kalifornijoje. 1964 m. pradėta pardavinėti franšizės teisės į restoranų tinklą. Šiuo metu tik 15 % visų užkandinių priklauso pačiai kompanijai, visi kiti valdomi per verslo tarpininkus. Prieš pristatydamas „Taco Bell“ prekės ženklą, G. Bell turėjo privatų restoraną „Bell’s Drive-In“, kuriame pardavinėjo dešrainius; kiek vėliau užkandinę pardavė ir po kelerių metų atidarė naują ir tik tako prekiaujančią užkandinę „Taco-Tia“, o po to sekė ir „Taco Bell“, kurią iš pradžių vietiniai vadino „Tay-Kohs“. 1967 m. atidarytas 100-asis restoranas. 1970 m. kompanija tapo vieša, o 1978 m., turėdama daugiau nei 800-ų restoranų tinklą, tapo „PepsiCo“ dalimi. 1997 m. pastaroji kompanija paliko greito maisto pramonę ir naujais „Taco Bell“ šeimininkais tapo „Tricon“.

## Produkcija
Užkandinėse prekiaujama meksikietiškos virtuvės patiekalais, įskaitant tako, buritas, načios, čalupas, gorditas bei įvairias salotas. Taip pat parduodami įvairūs gaivieji gėrimai bei kokteiliai, desertai, meksikietiški traškučiai ir t. t. „Taco Bell“ yra sukūręs ir pusryčių meniu, siekiant konkuruoti su kitais greito maisto restoranais, daugiausiai su „McDonald’s“; 2014 m. buvo pristatytas garsusis vaflinis tako.

## Restoranų tinklas ir pardavimai
Pasaulyje yra 6053 „Taco Bell“ restoranai, beveik visi Jungtinėse Valstijose. Šalys, kuriose yra įsikūrę daugiausiai „Taco Bell“ restoranų: Jungtinėse Valstijose (5769), Puerto Rike (36), Kanadoje (35), Gvatemaloje (30), Kosta Rikoje (29), Ispanijoje (10), Panamoje (9), Pietų Korėjoje (8), Indijoje (5), Filipinuose (4), Taivane (3), Jungtinėje Karalystėje (3). JAV yra 5769 „Taco Bell“ restoranai, tuo tarpu užsienyje veikia tik 284 užkandinės.

2014 m. antro metų ketvirčio „Taco Bell“ finansiniai rezultatai buvo palankiausi ją valdančiai kompanijai „Yum! Brands“, Jungtinėse Valstijose jos pardavimai didėjo 2 %, kai „KFC“ bei „Pizza Hut“ pardavimai smuko.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Oficiali „Taco Bell“ svetainė
* „Taco Bell“ socialiniame tinkle „Facebook“
Karhuasanta

**Karhuasanta** () – nedidelis Andų kalnų upelis 4776 m aukštyje, maitinamas sniegingos Mismi viršukalnės ir čiurlenantis Arekipos departamente (Peru), 160 km į vakarus nuo Titikakos ežero. Po eilės surengtų ekspedicijų, manoma, jis yra Amazonės upės pradžia – 6992 kilometrų vandenis nešantis iki Atlanto vandenyno.

Karhuasantai susiliejus su Apačeto (*Apacheta*) upeliu, sudaro Apurimako upę, anksčiau vadintą *Rio Lloqueta*.

## Taip pat skaitykite
* Ilgiausios Žemės upės

## Nuorodos
* nona.net / Carhuasanta (Arequipa, Peru). Anglų kalba
* geographic-coordinates.com / Geographic coordinates for Quebrada Carhuasanta (stream) in PERU . Anglų kalba
* andinautas.com.ar /  Primera Expedición Argentinas a las Nacientes del Amazonas. Publikuota 1999 m., ispanų kalba.
* landscapesofthesoul.com / Source of the Amazon – Peru 1987 . Publikuota 1987 m. Anglų kalba
* nationalgeographic.com / Explorers Pinpoint Source of the Amazon. Publikuota: 2000 m. gruodžio 21 d. Anglų kalba
Sibebė

**Sibebė** – granitinis kalnas Svazilande, apie 10 km nuo šalies administracinės sostinės Mbabanės. Tai yra antras pagal dydį monolitas pasaulyje, iškylantis 350 m virš Mbuluzi upės slėnio.

Mbabanės Rotary klubas kasmet organizuoja labdaringus žygius į Sibebės kalną.

Sibebės vardas taip pat naudojamas Lagero alui „Sibebe Premium Lager“, kurį gamina Swaziland Beverages kompanija.

## Šaltiniai
Picea retroflexa

***Picea retroflexa*** – pušinių (*Pinaceae*) šeimos, eglių (*Picea*) genties visažalis spygliuotis medis.

## Paplitimas
Kinijoje savaime auganti endeminė eglių rūšis, aptinkama kalnuotose Činghai, šiaurės vakarų Sičuano provincijose, Dziudžaigou slėnyje 2400–4700 metrų aukštyje.

## Apibūdinimas
Užauga iki 45 m aukščio, kamienai iki 1 m skersmens.

## Sinonimai
* *Picea asperata* var. *retroflexa* (Mast.) W.C.Cheng
* *Picea aurantiaca* var. *retroflexa* (Mast.) C.T.Kuan & L.J.Zhou
* *Picea gemmata* Rehder & E.H.Wilson

## Nuorodos

* theplantlist.org / ''Picea retroflexa'' <small>Mast.</small> ,
Šnipiškių bunkeriai

**Lenkijos kariuomenės Vilniaus įgulos Šnipiškių amunicijos bunkerių kompleksas** – Vilniuje, Šnipiškėse, netoli Geležinio Vilko ir Žalgirio gatvių sankryžos vakarinio pakraščio, Šeškinės kalno papėdėje stūksantys penki amunicijos bunkeriai. Pastatyti tarpukariu, Vilniaus krašto okupacijos metu Lenkijos kariuomenės užsakymu.

Regioninės reikšmės inžinerinis, kraštovaizdžio ir architektūrinis paminklas, 2008 m. įrašytas į Kultūros paveldo registrą (unik. kodas ).

## Istorija

Okupuotame Vilniaus krašte sukūrus marionetinę Vidurinės Lietuvos valstybėlę ir 1923 m. Ambasadorių konferencijai Vilnių pripažinus Lenkijai, 1924 m. vasarą pradėta amunicijos bunkerių statyba Šnipiškėse, Antakalnyje ir Rasose, kuri buvo baigta 1926–1927 m.

## Bunkerių kompleksas

Penki bunkeriai Neries slėnio šlaite užima 2,67 ha teritoriją. Leidžiantis žemyn Geležinio Vilko gatve, ypač žiemos metu, kai neužstoja medžių lapija, pastebimi į kalno šlaitą įsirėžę keletas įėjimų į požemius. Įtvirtinimai pastatyti stataus ir aukšto, apaugusio mišku Neries slėnio šlaito apatinėje dalyje ir gana lygioje, šiek tiek žemėjančioje pietų kryptimi priešais šlaitą esančioje slėnio dalyje. Išlikę krūmais apaugę pylimas (apie 35 m ilgio, 1 m aukščio ir 2-3 m pločio), dvi iškasos (apie 9 m ilgio, 7 m pločio ir 2 m gylio stačiakampio formos), dalinai užslinkę vandens nutekėjimo grioviai (iki 1 m pločio ir 0,2 m gylio bunkerius nuo šlaito juosiantys grioveliai, vietomis grįsti akmenimis). Dalis privažiavimo kelių ir takų ties bunkeriais buvo sunaikinti tiesiant Geležinio Vilko gatvę, kanalizaciją ir vandentiekį. Bunkerius supa apie 80 metų amžiaus tuopų eilė.

Kompleksą sudaro 5 įtvirtinti sandėliai su dviem įėjimais į kiekvieną. Virš įėjimų įrengtų ventiliacijos angų buvo įtaisyti
lenkiško erelio su vainiku bareljefai (išlikę pėdsakai). Miesto siaurojo geležinkelio linijos atšaka darė vingį pro kalno papėdėje įrengtus bunkerius. Du sandėliai turėjo po dvi sandėliavimo patalpas, dar du – po keturias, o penktas, dviaukštis – aštuonias, jame buvo įrengti laiptai ir specialus liftas, sovietmečiu toje vietoje įrengti modernizuotos ventiliacijos vamzdžiai, o pats liftas demontuotas. Dėžės su amunicija viduje buvo transportuojamos vežimėliais ant siaurų bėgių. Posūkius į patalpas vežimėlis įveikdavo specialaus sukamo disko pagalba. Bunkeriuose išlikę 50 cm pločio bėgių fragmentai.

Bunkerių komplekso statiniai šiuo metu apleisti. Kaip ir kiti techninio paveldo objektai, tinkamai sutvarkyti ir visuomenės poreikiams pritaikyti jie galėtų tapti visuomenės traukos centru.

## Taip pat skaitykite

* Antakalnio bunkeriai

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Požeminių amunicijos sandėlių kompleksas Šnipiškėse
* Amunicijos sandėliai Vilniuje
Björn Skifs

**Björn Nils Olof Skifs** (g. 1947 m. balandžio 20 d. Vansbru, Švedija) – Švedijos dainininkas ir aktorius.

Pirmiausiai išgarsėjo 1962 m. kaip švedų grupės Slam Creepers` narys. Po grupės atskyrimo, įkūrė kitą grupę Blue Swede, su kuria labiausiai išgarsėjo su singlu „Hooked on a Feeling“. 1976 m. Björn paliko grupę ir pradėjo solo karjerą. Du kartus dalyvavo Eurovizijos dainų konkurse: 1978 m. su daina „Det blir alltid värre framåt natten“ užėmė 14 vietą ir 1981 m., kai su daina „Fångad i en dröm“ liko dešimtas.

## Diskografija
* 1969 – *From both sides now*
* 1970 – *Every bit of my life*
* 1971 – *Opopoppa*
* 1972 – *Blåblus*
* 1973 – *Pinewood rally*
* 1974 – *Out of the blue*
* 1975 – *Schiffz*
* 1977 – *Watch out!*
* 1979 – *Split vision*
* 1980 – *Zkiffz*
* 1981 – *SPÖK!*
* 1981 – *Björns ballader*
* 1983 – *If… Then…*
* 1984 – *Paris – Dakar – Köpenhamn*
* 1984 – *Chess*
* 1985 – *Vild honung*
* 1987 – *Zick Zack*
* 2001 – *Back on track*
* 2002 – *Ingen annan*
* 2005 – *Decennier… Sånger från en annan tid*
* 2006 – *Andra decennier*
* 2007 – *Eye to Eye*
* 2010 – *Da Capo*
* 2011 – *Break the Spell*

## Nuorodos

* Oficiali svetainė 

|-
Levi Strauss & Co.

**„Levi Strauss & Co.“** – tarptautinė amerikiečių drabužių mažmeninės prekybos kompanija, labiausiai žinoma dėl **„Levi’s“** džinsų.

## Istorija
1853 m. Levi Strauss persikelia gyventi į San Franciską ir pradeda galanterijos prekių gaminimo verslą; tiekė įvairias aprangos detales, antklodes ir pan. į įvairias mažas parduotuves šalies vakarinėje dalyje. 1873 m. Strauss bei jo kolegai Jacob Davis yra išduodamas kelnių su kniedėmis patentas. Jiedu pradėjo gaminti džinsus, apimančius juosmenį, su varinėmis kniedėmis; iš pradžių kelnių tipas vardo neturėjo, buvo vadinamas tiesiog „XX“, kas pramonėje reiškia aukščiausią kokybę. 1886 m. sukuriamas pirmas ant džinsų dedamas logo, kuriame buvo vaizduojami du žirgai. 1902 m., būdamas 73-ejų metų, kompanijos įkūrėjas Levi Strauss miršta, jo verslas yra perduodamas Strauss sūnėnams.

Apie 1905 m. pristatomos chaki spalvos kelnės bei paltai. 1906 m. gaisras nusiaubia kompanijos centrinę būstinę bei fabriką, buvusius San Franciske; tačiau kompanija greitai vėl atsistoja ant kojų. 1918 m. pristatomas pirmas kelnių modelis, skirtas moterims. Vardas „Levi’s“ pradėtas naudoti vietoj žodžio „džinsai“, todėl 1928 m. kompanija nusprendžia pavadinimą įregistruoti kaip prekės ženklą. 1934 m. pristatomi pirmieji džinsai, skirti moterims. Po kelerių metų sukuriama garsioji raudonos spalvos etiketė, norint kompanijos produkciją atskirti nuo konkurentų; jo dizainas naudojama iki šiol.

Nuo maždaug 1960 m. paaugliai pradėjo plačiai naudoti žodį „džinsai“; žodžio kilmė neaiški, iki tol tokio tipo kelnės buvo vadinamos *overalls*. Netrukus atidaroma nauja gamykla JAV pietuose. 1965 m. sukuriami atskiri kompanijos padaliniai „Levi Strauss International“ bei „Levi Strauss Far East“, skirti pradėti kompanijos veiklą užsienio šalyse. 1983 m. atidaroma pirmoji „Levi’s“ parduotuvė Europoje, Ispanijoje. 1986 m. pristatomas prekės ženklas „Dockers“, apibūdinantis chaki spalvos kelnes, skirtas tiek vyrams, tiek moterims.

## Plėtra
Kompanijos produkcija yra prieinama daugiau nei 100-ame pasaulio šalių, svarbiausios rinkos yra Amerika, Europa bei rytų-pietų Azija. „Levi’s“ produktai yra pardavinėjami 50 tūkst. parduotuvių visame pasaulyje, veikia apie 2800 „Levi’s" bei kitų prekės ženklų firminių parduotuvių, kurios yra valdomos tiek pačios kompanijos, tiek franšizės būdu. Centrinės bendrovės būstinės veikia San Franciske, Briuselyje bei Singapūre. „Levi Strauss & Co.“ valdo keturis prekės ženklus: „Levi’s“, „Dockers“, „Denizen“ bei „Signature by Levi Straus & Co“. 84 % kompanijos pajamų sudaro „Levi’s“ prekės ženklo pardavimai.

Pajamos 2013 m. siekė 4,68 mlrd. JAV dol., 70 mln. daugiau nei 2012 m. Pardavimai Amerikoje didėjo 18,3 %, tuo tarpu pajamos Europoje sumažėjo 6 %.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Oficialus „Levi Strauss & Co.“ tinklalapis
* Oficialus „Levi’s“ tinklalapis
* „Levi’s“ socialiniame tinkle „Facebook“
Glen Vella

**Glen Vella** (g. 1983 m. gegužės 14 d.) – Maltos dainininkas.

Glen muzikinė karjera prasidėjo jam būnant 13-kos metų. Jau baigęs mokyklą, vaikinas studijavo muzikos ir pianino mokslus. Tuomet atlikėjas pradėjo dalyvauti daugybėje festivalių ir renginių gimtojoje šalyje.

Glen ne kartą bandė patekti į Euroviziją, pirmą kartą 2005 m. su daina „Appreciate“ užėmė šeštą vietą; 2009 metais būdamas kaip grupės „Q“ narys, finale grupė liko trečioje vietoje. 2010 metais atlikėjas nacionalinėje atrankoje liko antras, nusileidęs tik Theai Garett. 2011 m. laimėjo Maltos nacionalinį finalą, atlikdamas šokių muzikos stiliaus kūrinį „One Life“ (). Pirmajame 2011 m. Eurovizijos pusfinalyje iš kitų valstybių gavęs 54 taškus ir užėmęs 11 vietą, atlikėjas liko už finalo borto.

## Išnašos


## Nuorodos
* Daina ''One Life''

|-
Regimantas Tamošaitis

**Regimantas Tamošaitis** (g. 1956 m. kovo 3 d., Skaudvilėje, Tauragės raj.) – literatūrologas, rašytojas, eseistas, kritikas, vadovėlių vidurinei mokyklai autorius, Vilniaus universiteto dėstytojas.

## Biografija

Pradžioje Regimantas Tamošaitis mokėsi Šilalėje, būdamas šešiolikos įstojo į Telšių taikomosios dailės technikumą. 1975–1977 m. tarnavo tarybinėje armijoje, įgijo meteorologo specialybę, vėliau išvyko tarnybai į Ukrainą. Vėliau grįžo į Lietuvą, kur dirbo elektromonteriu.

1978 m. įstojo į Kauno taikomosios dailės technikumą. Po dvejų metų išvyko į Rusiją. 1982 m. grįžo į Lietuvą ir apsigyveno Vilniuje. Įsidarbino Lietuvos TSR Mokslų Akademijos Centrinėje bibliotekoje.

1986 m. įstojo į Vilniaus universiteto Filologijos fakultetą, lietuvių kalbos ir literatūros specialybę. 1996 m. apgynė humanitarinių mokslų daktaro disertaciją „Indiškojo idealizmo percepcija XX a. pradžios lietuvių literatūroje“. Nuo 1994 m. – Vilniaus universiteto asistentas, nuo 1996 m. – vyr. asistentas, o nuo 1999 m. – Lietuvių literatūros katedros docentas.

Dėstomi kursai – XX a. lietuvių literatūros istorija, orientas lietuvių literatūroje, klasikinė lietuvių proza; XX a. lietuvių prozos studijos.

Nuo 2002 m. – literatūros žurnalo „Metai“ Kritikos skyriaus redaktorius.

Bendradarbiauja kultūrinėje periodikoje – „Šiaurės Atėnuose“, „Kultūros baruose“, „Literatūroje ir mene“ ir kt.

## Bibliografija

### Monografijos, autorinė kūryba

* *Kelionė į laiko pradžią: indų idealizmas, Vydūnas, Krėvė: monografija*. – Vilnius : Pradai, 1998
* *Vitaminų pardavėjas: esė*. – Vilnius: Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, 2007
* *Vien tik zuikiai naktyje: esė.* – Vilnius: Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, 2016

### Vadovėliai vidurinei mokyklai

* *Literatūros erdvės. Vadovėlis XI–XII klasei. Pirmoji knyga. Literatūra amžių kaitoje. Nuo raštijos pradžios iki XX amžiaus*. Viktorija Daujotytė, Regimantas Tamošaitis, Rita Tūtlytė, Giedrius Viliūnas. Kaunas: Šviesa, 2009
* *Literatūros erdvės. Vadovėlis XI–XII klasei. Antroji knyga. Tarp tradicijos ir modernumo. XX amžiaus pirmoji pusė*. Viktorija Daujotytė, Regimantas Tamošaitis, Rita Tūtlytė, Giedrius Viliūnas. Kaunas: Šviesa, 2009
* *Literatūros erdvės. Vadovėlis XI–XII klasei. Trečioji knyga. Literatūra ir gyvenimas. XX a. antroji pusė: katastrofų literatūra ir vėlesnioji proza*. Viktorija Daujotytė, Regimantas Tamošaitis, Rita Tūtlytė, Giedrius Viliūnas. Kaunas: Šviesa, 2009
* *Literatūros erdvės. Vadovėlis XI–XII klasei. Ketvirtoji knyga. Amžinos ir kintančios formos. XX a. antroji pusė: drama, poezija*. Viktorija Daujotytė, Regimantas Tamošaitis, Rita Tūtlytė, Giedrius Viliūnas. Kaunas: Šviesa, 2009
* *Lietuvių literatūra XI–XII klasei, I, II, III, IV knyga*. Viktorija Daujotytė, Regimantas Tamošaitis, Rita Tūtlytė, Giedrius Viliūnas. Kaunas: Šviesa, 2003

## Šaltiniai

* Lietuvos rašytojų sąjunga apie R. Tamošaitį 

## Nuorodos

*  Jaustukai, kištukai, archetipai… Regimantas Tamošaitis