Nobelio fizikos premija

**Nobelio fizikos premija** – kasmetinis Švedijos karališkosios mokslų akademijos apdovanojimas, skiriamas už ypatingus pasiekimus fizikos srityje. Tai viena iš penkių Nobelio premijų, įsteigtų 1895 m. Alfredo Nobelio valia ir teikiama nuo 1901 m., kitos – Nobelio chemijos, Nobelio literatūros, Nobelio taikos ir Nobelio fiziologijos ir medicinos premijos. Fizikos premija – tradiciškai pirmasis įteikiamas apdovanojimas Nobelio premijos įteikimo ceremonijoje.

Premiją sudaro medalis, diplomas ir piniginės premijos sertifikatas. Priekinėje medalio pusėje pavaizduotas toks pats Alfredo Nobelio profilis, koks atvaizduotas ant fizikos, chemijos ir literatūros medalių.

Pirmoji Nobelio fizikos premija buvo įteikta vokiečių fizikui Vilhelmui Rentgenui už ypatingus nuopelnus, kuriuos perteikė atrasdamas rentgeno spindulius. Premija, kurią administruoja Nobelio fondas, laikoma pačiu prestižiškiausiu apdovanojimu, kurį mokslininkas gali gauti fizikos srityje. Pristatoma kasmetinėje ceremonijoje Stokholme gruodžio 10 d., Nobelio mirties metinių proga. 2023 m. premija iš viso jau buvo apdovanoti 224 asmenys.

## Istorija
Alfredas Nobelis savo paskutine valia ir testamentu pareiškė, kad jo turtas turėtų būti panaudotas sukuriant apdovanojimų seriją tiems, kurie teikia „didžiausią naudą žmonijai“ fizikos, chemijos, taikos, fiziologijos ir medicinos bei literatūros srityse. Nors Nobelis per savo gyvenimą parašė keletą testamentų, paskutinis parašytas likus metams iki jo mirties, o pasirašytas 1895 m. lapkričio 27 d. Švedijos ir Norvegijos klube, Paryžiuje. Nobelis testamentu paliko 94% viso savo turto – 31 mln. Švedijos kronų (2,9 mln. USD arba 2,7 mln. EUR, 2023 m.), penkių Nobelio premijų įsteigimui. Kadangi testamentą lydėjo didelis skepticizmas, Stortingas (Norvegijos parlamentas) jį patvirtino tik 1897 m. balandžio 26 d. Testamento vykdytojai buvo Nobelio fondo, skirto rūpintis Nobelio turtais ir premijų organizavimu, įkūrėjai – Ragnar Sohlman ir Rudolf Lilljequist.

Patvirtinus testamentą netrukus buvo paskirti Norvegijos Nobelio komiteto nariai, kurie skirtų Taikos premiją. Kitos apdovanojimus teikiančios organizacijos buvo: birželio 7 d. Karolio institutas, birželio 9 d. Švedijos akademija ir birželio 11 d. Švedijos karališkoji mokslų akademija. Tada Nobelio fondas nustatė premijų skyrimo gaires, o 1900 m. karalius Oskaras II paskelbė naujai sukurtus Nobelio fondo įstatus. Pagal Nobelio valią Švedijos karališkoji mokslų akademija skirs fizikos premiją.

## Nominavimas ir atrinkimas

Daugiausiai gali būti atrinkti trys Nobelio fizikos premijos laureatai ir du skirtingi darbai. Palyginti su kitomis Nobelio premijomis, fizikos premijos skyrimo ir atrankos procesas ilgas ir griežtas. Tai pagrindinė priežastis, kodėl bėgant metams šios premijos svarba išaugo ir ji tapo svarbiausiu fizikos srities apdovanojimu.

Nobelio fizikos premijos laureatus atrenka Nobelio fizikos komitetas – vienas iš penkių Nobelio komitetų, kurį sudaro penki išrinkti Švedijos karališkosios mokslų akademijos nariai. Per pirmąjį etapą, kuris prasideda rugsėjį, grupei žmonių – maždaug 3000 atrinktų universiteto profesorių, Nobelio fizikos ir chemijos premijos laureatų ir kitiems, išsiunčiamos konfidencialios nominavimo formos. Užpildytos formos turi būti pateiktos Nobelio komitetui iki kitų metų sausio 31 d. Ekspertai kruopščiai tiria ir aptaria nominantus, jų skaičius susiaurina iki maždaug penkiolikos pavardžių. Ataskaitą su rekomendacijomis dėl galutinių kandidatų komisija pateikia Akademijai, kuri Fizikos klasėje toliau svarstoma. Tada Akademija balsų dauguma atlieka galutinę fizikos laureatų atranką.

Nominantų vardai niekada viešai neskelbiami ir nepasakoma, kad jie buvo svarstomi dėl premijos. Kandidatų įrašai užantspauduojami penkiasdešimčiai metų. Nors nominavimas po mirties neleidžiamas, apdovanojimai gali būti skiriami, jei asmuo mirė per kelis mėnesius nuo komiteto sprendimo (paprastai spalį) iki ceremonijos gruodžio mėnesį. Iki 1974 m. buvo leidžiama teikti apdovanojimus po mirties, jei kandidatas mirė po to, kai buvo paskirtas.

Nobelio fizikos premijos skyrimo taisyklės reikalauja, kad pripažintų pasiekimų svarba būtų „patikrinta laiko“. Praktikoje tai reiškia, jog laikotarpis nuo atradimo iki apdovanojimo paprastai yra apie 20 metų ir gali būti daug ilgesnis. Pavyzdžiui, pusė 1983 m. Nobelio fizikos premijos buvo skirta Subrahmanjanui Čandrašekharui už darbus žvaigždžių struktūros ir evoliucijos srityje, atliktus praėjusio amžiaus trečiajame dešimtmetyje. Šios patikrintos pagal laiką taisyklės trūkumas – ne visi mokslininkai gyvena pakankamai ilgai, kad jų darbas būtų pripažintas. Kai kuriems svarbiems moksliniams atradimams niekada neskiriama premija, nes atradėjai jau mirė, kol įvertinamas jų darbo poveikis.

## Prizai
Nobelio fizikos premijos laureatas apdovanojamas aukso medaliu, diplomu su citata ir pinigų suma.

### Medaliai
Nobelio fizikos premijos medalis identiškas Nobelio chemijos premijos medaliui. Medalių reversuose pavaizduota iš debesų išnyranti gamtos deivė Izidės pavidalu su gausybės ragu. Šalia esantis „mokslų genijus“ laiko deivės „šaltą ir griežtą veidą“ dengiantį šydą. Medalio dizainą sukūrė Erik Lindberg, o gamina Eskilstiunoje esanti „Svenska Medalj“ kalykla. Ant medalio užrašyta „Inventas vitam iuvat excoluisse per artes“ („Gerinti (žmogaus) gyvenimą per atrastus menus naudinga“), tai teksto „inventas aut qui vitam excoluere per artes“ adaptacija iš romėnų poeto Vergilijaus poemos „Eneida“ (6 knyga 663 eilutė). Lentelėje po skaičiais įrašytas laureato vardas. Reverse įrašytas tekstas "REG. ACAD. SCIENT. SUEC." reiškia Švedijos karališkąją mokslų akademiją.

### Diplomai

Diplomai Nobelio premijos laureatams įteikiami tiesiai iš Švedijos karaliaus rankų. Laureatui kiekvienas diplomas unikalus, sukurtas skiriančių institucijų. Diplome yra paveikslėlis su laureato pavarde ir citata, paaiškinanti jų pasiekimus.

### Piniginė premija
Apdovanojimų ceremonijos metu laureatui įteikiamas dokumentas, nurodantis premijos sumą. Piniginės premijos suma kiekvienais metais gali skirtis, priklausomai nuo Nobelio fondo finansavimo. Pavyzdžiui, 2009 m. iš viso buvo skirta 10 mln. Švedijos kronų (SEK) (1,4 mln. JAV dolerių), tačiau 2012 m., po Didžiosios recesijos, suma buvo 8 mln. SEK arba 1,1 mln. JAV dolerių. Jei tam tikra kategorija turi du laureatus, premijos dotacija dalijama į dvi lygias dalis, tačiau jei laureatų trys, skyrimo komisija gali nuspręsti padalyti dotaciją po lygiai arba skirti pusę vienam gavėjui ir po ketvirtadalį likusiems dviem.

### Ceremonija
Komitetas ir institucija, atliekanti ceremonijos atrankos komisijos funkciją, įprastai laureatų vardus paskelbia pirmąją spalio savaitę. Premija įteikiama kasmet Stokholmo koncertų salėje gruodžio 10 d., Nobelio mirties metinių proga, vykstančiose formaliose ceremonijose. Laureatams įteikiamas diplomas, medalis, piniginės premijos dydį patvirtinantis dokumentas.

## Išnašos
### Išnašos

### Šaltiniai

* Friedman, Robert Marc (2001). *The Politics of Excellence: Behind the Nobel Prize in Science*. New York & Stuttgart: VHPS (Times Books). , .
* Hillebrand, Claus D. (June 2002). "Nobel Century: A Biographical Analysis of Physics Laureates" . *Interdisciplinary Science Reviews* 27.2: 87–93.
* Schmidhuber, Jürgen (2010). Evolution of National Nobel Prize Shares in the 20th Century at arXiv:1009.2634v1  with graphics: National Physics Nobel Prize shares 1901–2009 by citizenship at the time of the award  and by country of birth .
* Lemmel, Birgitta. "The Nobel Prize Medals and the Medal for the Prize in Economics" . *nobelprize.org*. Copyright © The Nobel Foundation 2006. (An article on the history of the design of the medals.)

## Nuorodos

* "All Nobel Laureates in Physics" (anglų kalba)
* "The Nobel Prize Award Ceremonies and Banquets" (anglų kalba)
* "The Nobel Prize in Physics" (anglų kalba)