open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Besas

Egiptiečių mitologijoje **Besas** – dievybė (kartais ir bendras kelių dievybių pavadinimas), kurios svarbiausia funkcija buvo savo bjaurumu atbaidyti piktąsias jėgas, apsaugoti žmogų ir jo būstą. Besas vaizduotas kaip kreivakojis, barzdotas, neišvaizdus, grimasos iškreiptu veidu nykštukas.
Buvo siejamas su vaisingumu ir gimdymu.
Daugybė statulėlių – amuletų rasta ne tik Nilo slėnyje, bet ir toli už jo ribų – Urale, Vakarų Azijoje.
Chepris

**Chepris** (*Khepris* – „tasai, kurs pats iš savęs atsirado“, *Kheperi* – skarabėjas) egiptiečių mitologijoje – saulės dievas. Kaip Atumo hipostazė, Chepris įkūnija ryto saulę, siejama su atsinaujinimu ir atgimimu.

Vaizduojamas kaip skarabėjas arba žmogus skarabėjo galva.

Chepris priklauso dievų grupei, kurie yra siejami su tam tikru gyvūnu. Cheprio šventasis gyvūnas – skarabėjas.

## Kultas
Iš pradžių Chepris buvo savarankiška dievybė, o Senosios Karalystės laikais ji suliejo su Heliopolio (šiaurinis Egiptas) saulės dievu Atumu ir tapo šio hipostaze.

Chepris tapatintas ir su Ra. Pagal Ogdoad Chepris gimė iš mėlyno pumpuro, o vėliau tapo Ra.

## Taip pat skaitykite
* Ogdoad
* Ra
* Atumas

## Nuorodos
* Encyclopedia Mythica
Chnumas

**Chnumas** arba **Khnumas** – vienas iš seniausių dievų egiptiečių mitologijoje, iš pradžių tapatintas su Nilo ištakomis. Vėliau – vaisingumo ir puodininkystės dievas. Su deive Sati Anuketės tėvas.

Iš pradžių kulto centras buvo Elefantina (pietinis Egiptas), o Chnumas vaizduotas avinu, vėliau – vyru su avino galva. Pirmaisiais mūsų eros metais Chnumo kultas paplito Esnoje (pietiniame Egipte), kur Chnumas garbintas kaip demiurgas. Mitas pasakoja, kad pats Chnumas atsirado iš pasaulinio okeano Nuno ir puodų žiedimo ratu sukūrė visą pasaulį. Tai suartino Chnumą su dievais demiurgais – Ptachu, Amonu, Ra. Chnumas yra taip pat žmonių gynėjas nuo priešų. Kadangi žodžiai „ba“ (siela) ir „avinas“ (Chnumo šventasis gyvūnas) egiptiečių kalboje sutampa, tai dėl mitologinei mąstysenai būdingo asociatyvumo Chnumas buvo laikomas kitų dievų, pvz., Gebo ba įsikūnijimu.
Chonsas

:*Šis straipsnis - apie dievybę. Apie to paties pavadinimo mėnesį, žiūrėkite straipsnį [[Pašonsas]]* 

**Chonsas** (*Khonsas* „praeinantis“) egiptiečių mitologijoje – mėnulio, vaisingumo, laiko ir skaičiavimo dievas. Chonsas – likimo lėmėjas. Keleivis, judantis dangaus skliautais, egzorcistas, visų tamsos galių kosminis nugalėtojas. Vėlesniais laikais (ypač valdant Ptolemėjams) pagarsėjo kaipo gydantis dievas.

Vaizduojamas vaiku su vanago galva, su dviejų mėnulių – pilnatis tarp jaunaties ragų – karūna. Kartais Chonsas vaizduotas jaunuoliu, laikančiu faraono lazdą, su menato vėriniu. Taip pat buvo vaizduojamas žąsimi, avinu ar dviem krokodilais. Chonso šventasis gyvūnas babuinas, kuris senovės egiptiečių buvo laikomas mėnulio gyvūnu.

Vykstant sinkretizmui Chonsas susiliejo su kitais senovės egiptiečių panteono dievais, daugiausiai su Totu.

## Kultas
Chonsas priklauso triadai – tėvas Amonas – motina Muta – jų sūnus Chonsas. Chonso kulto centras buvo Tėbai, tačiau šis kultas buvo paplitęs ir kituose miestuose bei namuose, kur atsirado Chonso hipostazės.

## Mitai
Naujosios Karalystės laikų (apie 1580–1070 m. pr. m. e.) pasakojime „Valdovo duktė iš Bachtanės“ minima, kad Chnumas pasiuntė „Chonsą – likimo lėmėją“ į tolimą kraštą Bachtanę, kad išgydytų vietinio valdovo dukterį.

Graikų mitologijoje Chonsą tapatino su Herakliu.
Preriniai šuniukai

**Preriniai šuniukai** (*Cynomys*) – voverinių (*Sciuridae*) šeimos graužikų gentis. Paplitę JAV, Kanadoje ir Meksikoje. Gyvena didelėmis kolonijomis, rausia gilius urvus. Gentyje 5 rūšys:
*Gunnisono prerinis šuniukas (*Cynomys gunnisoni*) 
*Baltauodegis prerinis šuniukas (*Cynomys leucurus*) 
*Juodauodegis prerinis šuniukas (*Cynomys ludovicianus*). **Pav.** 
*Meksikinis prerinis šuniukas (*Cynomys mexicanus*) 
**[[Cynomys parvidens]]* 

## Paplitimas ir buveinė
Gyvena Šiaurės Amerikos prerijose. Buveinė – trumpa arba vidutinio ilgio žolė ir sausa dirva.

## Išvaizda
Ilgis 30–35 cm, uodegos ilgis iki 11 cm. Svoris 800–1400 g. Kūnas apkūnus. Kojos ir uodega trumpa. Išvaizda primena švilpikus. Patinai didesni už pateles. Kailis tankus, rusvai gelsvas su pilkais atspalviais. Pilvas šviesesnis.

## Nuorodos
* Preriniai šuniukai- svarbiausi šios rūšies bruožai
* CaneDellaPrateria.com  – Prerinių šuniukų nuotraukos
Antilopiniai starai

**Antilopiniai starai** (*Ammospermophilus*) – voverinių (*Sciuridae*) šeimos graužikų gentis.

Yra 5 rūšys, paplitusios Šiaurės Amerikos pietvakariuose:

* Hario antilopinis staras (*Ammospermophilus harrisii*)
* Salinis antilopinis staras (*Ammospermophilus insularis*)
* Teksasinis antilopinis staras (*Ammospermophilus interpres*)
* Baltauodegis antilopinis staras (*Ammospermophilus leucurus*)
* Nelsono antilopinis staras (*Ammospermophilus nelsoni*)
Amerikinės voverės skraiduolės

**Amerikinės voverės skraiduolės** (*Glaucomys*) – voverinių (*Sciuridae*) šeimos graužikų gentis, kurioje dvi Šiaurės Amerikos rytinėje dalyje paplitusios rūšys:
* Šiaurinė voverė skraiduolė (*Glaucomys sabrinus*)
* Pietinė voverė skraiduolė (*Glaucomys volans*)
Zohar

**Zohar**, **Zoharas**, **Zoar**, ( *Zohar* ‘spindesys, spinduliavimas, švytėjimas’) – plačiai pripažintas svarbiausias žydų misticizmo – kabalos tekstas. Šiame tekste yra visų pirma Toros komentarai, parašyti aramėjų ir hebrajų kalbomis, susidedantys iš pasakojimų ir dialogų.

Zoharas – tai knygų grupė. Jose yra ne tik rašto aiškinimai, bet ir mistinė teologija, mitinė kosmogonija ir kosmologija, mistinė fiziologija ir tai, ką mes galėtumėm vadinti antropologija.

Ji parašyta dialogų tarp legendinio Rabino Šimono bar Johajaus, jo sūnaus, mokinių ir kitų herojų forma. Herojai aptarinėja mistines Dievo ir dieviškojo pasaulio paslaptis, Visatos kilmę ir struktūrą, sielų prigimtį ir išgelbėjimą, nuodėmę, gėrį ir blogį bei kitas panašias temas.

Rabinas Šimonas bar Johajus „Rašbi“ (II amžius). Rabi Šimonas buvo vienas pagrindinių Rabi Akivos mokinių. Jis laikomas Zoharo autoriumi, palaidotas Merone, Izraelyje, į vakarus nuo Cfato.

## Komentarai, vertimai ir leidimai
Garsusis XX a. rabinas kabalistas Yehuda Ašlagas (dar vadinamas *Baal ha Sulam*) 1885–1955 m. yra išleidęs vienintelį pilną visos knygos „Zohar“ komentarą, vadinamąjį „Sulam“ (Laiptinė).

## Turinys

* 1 Prologas – *Akdamot sefer aZoar* – Įvadas susidedantis iš eilės straipsnių aiškinančių vidinę Toros prasmę.

* 1 Brešit A
* 2 Brešit B
* 2 Noach
* 3 Lech Lecha
* 3 Vaikra
* 4 Chajej Sara
* 4 Toldot
* 5 Vayetze
* 5 Vaišlah
* 6 Vaišev
* 6 Miketz
* 6 Vaiagaš
* 7 Vaječi
* 8 Šėmot
* 8 Vaera
* 9 Bo
* 9 Bešalah
* 10 **Itro** arba
**Idra rabba** – (אידרא רבא – didysis posėdis, susirinkimas) dieviškojo veido ir jo slaptųjų savybių aprašymas (fiziognomika). Mistinė medžiaga apie pasaulio sukūrimą ir sandarą, apie dieviškimą, apie Adam, apie sielą. Ši dalis sudaryta iš klausimų, kuriuos mokiniai užduoda RAŠBI ir jo atsakymų. Posėdžio pabaigoje trys iš dešimties mokinių miršta iš nuostabos.
**Idra Zuta** (אידרא זוטא – mažasis posėdis, susirinkimas) – pasakoja apie RAŠBI mirtį ir jo priešmirtinius žodžius savo mokiniams. RAŠBI reziumuoja Idra Rabba ir miršta su žodžiais „Chayim“ (ivr. חיים – Gyvybė, gyvenimas).
* 10 Mišpatim
* 11 Truma
* 11 Sifra d’Cniuta
* 12 Tetzave
* 12 Ki Tisa
* 12 Vaiahel
* 13 Pekudei
* 14 Vaikra
* 14 Tzav
* 14 Šmini
* 15 Tazria
* 15 Metzora
* 15 Acharei Mot
* 16 Kedošim
* 16 Emor
* 16 Behar
* 16 Bechukotai
* 17 Bemidbar
* 17 Naso
* 17 Beha’alotha
* 18 Šlah Leha Hebr. originalas
* 18 Korah
* 18 Hukat
* 19 Balak
* 20 Pinchas
* 21 Matot
* 22 Vaethanan
* 22 Ekev
* 22 Šoftim
* 22 Ki Tetze
* 22 Vayelech
* 22 Ha’azinu

## Nuorodos
* Kabalos Akademijos „Zohar“ originalų kolekcija (hebrajiškai/aramėjiškai)
* „Zohar“ pratarmė (lietuviškai) „Zohar“ baigiamasis žodis (lietuviškai) 
* „Zohar“ originalo tekstas su paraleliniu vertimu (angliškai) 
* „Zohar“ RAMLAN vertimas su komentarais (rusiškai)
* Papildomi „Zohar“ fragmentai. Anri Volohonskio vertimas (rusiškai)
* Portalas apie knygą „Zohar“ (rusiškai) 
* SPB straipsnis apie knygą „Zohar“ (rusiškai)
Varduva

:: *Tarybiniais laikais Varduva buvo vadinama [[Žemaičių Kalvarija]]*.

**Varduva** – upė šiaurės vakarų Lietuvoje; Ventos kairysis intakas. Prasideda Skuodo rajono rytuose, 4 km į rytus nuo Barstyčių, prie Paparčių kaimo, šalia Varduvos pelkės. Teka į pietryčius Plungės rajono teritorija. Už Žemaičių Kalvarijos pasuka į šiaurės rytus ir šiaurę bei teka per Mažeikių rajoną. Įteka į Ventos upę 183 km nuo jos žiočių, pasienyje su Latvija, kiek į šiaurę nuo „Mažeikių Naftos“.

Didesni intakai:
* dešinieji – Pagardenis (dar vadinamas Cidronu), Sruoja;
* kairieji – Bradumas, Kvistė, Gūžė, Dubulis, Eglynupis.

Žymesni tiltai (pasroviui): Žemaičių Kalvarijos tiltas, Pagardės tiltas, Sedos aplinkkelio tiltas, Sedos tiltas, Rimolių–Tiškų tiltas, Renavo tiltas, Juodeikių tiltas.

Aukštupio vaga sureguliuota, už santakos su Sruoja – labai vingiuota. Vagos vidutinis nuolydis 88 cm/km. Ties Ruzgais upės vidutinis debitas yra 5,17 m³/s, didžiausias – 113 m³/s, minimalus žiemą – 0,22 m³/s, minimalus vasarą – 0,13 m³/s. Metinė vandens lygio svyravimo amplitudė – 3,8 m. Pavasarį upe nuteka 33 % metinio nuotėkio, vasarą 10 %, rudenį 21 %, žiemą 36 %. Varduva vidutiniškai užšąla sausio 9-10 d., ledus laužia dažniausiai kovo pabaigoje. Didžiausias ledo storis žiemą – 61 cm.

Varduvos vaga kelete vietų užtvenkta, susidarę tvenkiniai: Renavo HE tvenkinys (31 ha), Ukrinų tvenkinys, Juodeikių tvenkinys (276 ha). Upės aukštupys ir vidurupis įeina į Žemaitijos nacionalinį parką, žemupys – į Varduvos kraštovaizdžio draustinį. Didesnės gyvenvietės prie Varduvos: Žemaičių Kalvarija, Užežerė, Seda, Kulšėnai, Renavas, Vadagiai, Ukrinai, Ruzgai.

## Upėvardis

Ankstesnė upės vardo forma buvo ***Vardava***, ji vadinosi ir ***Sedula***. Upėvardis Varduva kildinamas iš žodžių *virti, verda* („verstis, kunkuliuoti“), *virdinti* („virti“).

Upės pavadinimo kilmė minima padavime Žemaičių Kalvarijoje, Sedoje ir Renave:
: „*Kai didysis Lietuvos kunigaikštis Vytautas ir Lenkijos–Lietuvos karalius Jogaila atvažiavo į Žemaičius juos krikštyti, tada suvarydavo žmones būriais į vandenį ir duodavo kiekvienam būriui vardą. Pavyzdžiui, vienas vyrų būrys bus gavęs Jono vardą, ir žmonės, esą tame būryje visi bus Jonai. Kitame būryje bus moterys, ir jos visos taip pat turės vieną vardą. Kadangi toje upėje žmones krikštijo ir davė vardus, tai ši upė ir buvo pavadinta Varduva (Vardadavė)*.“

## Šaltiniai
Švilpikai

**Švilpikai** (*Marmota*) – voverinių (*Sciuridae*) šeimos graužikų gentis. Sunkiausi voverinių šeimos atstovai.

Gentyje 14 rūšių, paplitusių Eurazijos ir Šiaurės Amerikos stepių ir kalnuotuose plotuose:
* Pilkasis švilpikas (*Marmota baibacina*)
* Stepinis švilpikas (*Marmota bobak*)
* Aliaskinis švilpikas (*Marmota broweri*)
* Žilasis švilpikas (*Marmota caligata*)
* Kamčiatkinis švilpikas (*Marmota camtschatica*)
* Ilgauodegis švilpikas (*Marmota caudata*)
* Geltonpilvis švilpikas (*Marmota flaviventris*)
* Himalajinis švilpikas (*Marmota himalayana*)
* Alpinis švilpikas (*Marmota marmota*). **Pav.**
* Menzberio švilpikas (*Marmota menzbieri*)
* Miškinis švilpikas (*Marmota monax*)
* *[[Marmota olympus]]*
* Tarbaganas (*Marmota sibirica*)
* *[[Marmota vancouverensis]]*
## Šaltiniai
Geltonpilvis švilpikas

**Geltonpilvis švilpikas** (*Marmota flaviventris*) – švilpikų  (*Marmota*) genties graužikas. Gyvena JAV vakarinės dalies ir Kanados kalnuose, įskaitant Uolėtuosius kalnus ir Siera Nevadą, subalpinėse ir alpinėse srityse, paprastai aukščiau 2000 m virš jūros lygio. Suaugę geltonpilviai švilpikai paprastai sveria 2-5 kg. Rudenį prieš užmigdami žiemos miegu tampa riebesni. Teritorija apima 20-30 tūkst. m² aplink keletą urvų.

## Šaltiniai
Stepinis švilpikas

**Stepinis švilpikas** (*Marmota bobak*) – švilpikų (*Marmota*) genties graužikas. Galva palyginti didelė, kojos trumpos. Turi storą liemenį ir trumpą uodegą. 60 cm ilgio, uodega – 18 cm. Sveria iki 5 kg. Kailis tankus, gelsvos spalvos, plaukai juosvais galais.

Paplitęs Rytų Europos stepių juostoje Rusijoje, Baltarusijoje, Ukrainoje, taip pat šiauriniame ir centriniame Kazachstane. Anksčiau taip pat gyveno pietinėje Lenkijoje, Podolėje, Kryme. Kasa gilius urvus, kuriuose gyvena kolonijomis. Iš žemės iškastos iš urvų susidaro stambūs kauburiai – 60 cm aukščio ir iki 3 m skersmens. Pajutęs pavojų, skardžiai švilpia. Žiemą įminga.

## Nuorodos
Voverės

**Voverės** (*Sciurus*) – voverinių (*Sciuridae*) šeimos graužikų gentis. 

Gentyje 30 rūšių:

*Pogentė. *Tenes*
**Kaukazinė voverė (*Sciurus anomalus*)
*Pogentė. *Sciurus*
**Paprastoji voverė (*Sciurus vulgaris*). Gyvena Lietuvoje.
**Japoninė voverė (*Sciurus lis*)
**Pilkoji voverė (*Sciurus carolinensis*)
**Auksapilvė voverė (*Sciurus aureogaster*)
***[[Sciurus colliaei]]* 
**Jukatano voverė (*Sciurus yucatanensis*)
**Margoji voverė (*Sciurus variegatoides*)
***[[Sciurus deppei]]* 
**Juodoji voverė (*Sciurus niger*)
***[[Sciurus oculatus]]* 
**Aleno voverė (*Sciurus alleni*)
**Meksikinė voverė (*Sciurus nayaritensis*)
**Arizoninė pilkoji voverė (*Sciurus arizonensis*)
*Pogentė. *Hesperosciurus*
**Vakarų pilkoji voverė (*Sciurus griseus*)
*Pogentė. *Otosciurus*
**Aberto voverė (*Sciurus aberti*)
*Pogentė. *Guerlinguetus*
**Raudonuodegė voverė (*Sciurus granatensis*)
**Ričmondo voverė (*Sciurus richmondi*)
**Brazilinė voverė (*Sciurus aestuans*)
**Geltonkaklė voverė (*Sciurus gilvigularis*)
**Bolivinė voverė (*Sciurus ignitus*)
**Andinė voverė (*Sciurus pucheranii*)
***[[Sciurus stramineus]]*
***[[Sciurus sanborni]]* 
**Argentininė voverė (*Sciurus argentinius*)
*Pogentė. *Hadrosciurus*
**Raudonoji voverė (*Sciurus flammifer*)
***[[Sciurus pyrrhinus]]*
*Pogentė. *Urosciurus*
**Šiaurinė amazonijos voverė (*Sciurus igniventris*)
**Pietinė amazonijos voverė (*Sciurus spadiceus*)


Image:Eichhoernchen.JPG|Kaukazinė voverė (*Sciurus anomalus*)
Image:Sciurus vulgaris bearn 2001.jpg|Paprastoji voverė (*Sciurus vulgaris*)
Image:Squirrel 4 db.jpg|Pilkoji voverė (*Sciurus carolinensis*)
Image:Sciurus niger (on fence).jpg|Juodoji voverė (*Sciurus niger*)
Image:SQUIRREL, WESTERN GRAY (scurius griseus) (8-21-09) santa margarita lake, slo co, ca -01 (3843297381).jpg|Vakarų pilkoji voverė (*Sciurus griseus*)
Image:Stavenn Sciurus aberti kaibabensis 00.jpg|Aberto voverė (*Sciurus aberti*)
Image:Costa-Rica-Hörnchen (Sciurus granatensis hoffmanni).jpg|Raudonuodegė voverė (*Sciurus granatensis*)
Gebas

**Gebas** (**Geb**, **Gib**) (graik. *Kepheus*) egiptiečių mitologijoje – žemės dievas arba fizinio pasaulio archetipinis pagrindas. Chtoniška dievybė, viena iš Heliopolio eneados monada. 

Gebas senovės egiptiečių kosmogoniniuose ir kosmologiniuose vaizdiniuose yra mitinis žąsinas, kurio patelė padeda kosminį Saulės kiaušinį. Ikonografijoje tai vyras su Aukštutinio ar Žemutinio Egipto karūna ant galvos. Vaizduojamas kaip virš deivės Nut figūros, kurios vidumi plaukia Saulės laivas, išsitiesęs gulintis pasyvus vyras. 

## Kultas
Gebas dievų Šu ir Tefnut sūnus. Jam su jo seserimi ir žmona Nut gimė Ozyris ir Izidė, Setas ir Neftidė. 

Jis yra geranoriškas dievas. Yra susijęs su požemio viešpatija: vienas iš mirusiųjų teismo narių. Saugo gyvuosius ir mirusiuosius nuo gyvatės įgėlimo, aprūpina žmones viskuo, kas būtiniausia.

Iš dieviškojo Gebo išteka žemiškasis Nilas.  

## Mitai
Gebas aktyviai veikia valdovo bei Ozyrio mitų cikle.

Viename iš senovės egiptiečių kosmogoninių mitų variantų pasakojama apie Gebo vaidą su Nut dėl to, kad ji kasdien praryja savo vaikus – dangaus šviesulius. Todėl Šu atskyrė sutuoktinius vieną nuo kito, palikdamas Gebą apačioje, o Nut pakeldamas į viršų.

Sakmėje „Horo ginčas su Setu“ Gebas vadovauja dievų sueigai, kurioje pripažįstama Horo teisė į Egipto valdovo sostą, iki Ozyrio priklausiusį pačiam Gebui. Horas karalius yra „Gebo įpėdinis valstybėje“.

Graikų mitologijoje tapatinamas su Kronu.
Hator

:*Šis straipsnis - apie dievybę. Apie to paties pavadinimo mėnesį, žiūrėkite straipsnį [[Hathora (mėnuo)]]* 

**Hator** (**Hathor**, **Het**, **Her**, **Het Heru**) egiptiečių mitologijoje – dangaus deivė. „Horo buveinė“, didžioji dievų motina, Sikamoros medžio valdovė. Meilės, džiaugsmo ir svaigulio deivė, linksmybės, muzikos ir šokio globėja. Paukščių tako personifikacija.
Sieta su malachitu, turkiu, auksu ir variu.
Jos pagrindinis atributas – piktąsias galias atbaidantis muzikos instrumentas sistras.

Ji laikoma Ra dukterimi, Horo žmona ir motina.

## Kultas

Maždaug nuo 2700 m. pr. m. e., antrosios dinastijos metu pradėta garbinti Hator vaizduojama kaip pasaulį sukūrusi dangiškoji karvė, kurios viduje – Saulė ir visa tikrovė. Taip pat ji laikyta mirusiųjų pasaulio karaliene, kurios žinioje gyvastį teikiantis dausų penas ir į Dangų vedančios kopėčios. Savo pienu Hator maitina faraoną. Manoma, kad ją garbino ir Skorpionų karalius.

Hator šventasis gyvūnas – karvė, nors kai kur kaip Hator įsikūnijimas garbinami medžiai, sikomoras ir datulė.

Iš pradžių Hator kulto centras buvo Dendera pietiniame Egipte, kur ji vadinta „Denderos valdove“. graikų – romėnų laikais buvo garbinama dievybių triada – Horas – Hator – jų sūnus Ihis, muzikos dievas. Už Denderos ribų, Aukštutiniame ir Žemutiniame Egipte, Hator garbinta dar 29 vietose.

Vėlyvuoju Egipto laikotarpiu mirusieji kartais buvo vadinami ne Ozyriu, bet Hathor.

Vykstant sinkretizmo procesui, Hator buvo prilyginta Ra Akiai, Ra dukterims Sechmetai ir Tefnut, kartais sujungiama į vieną dievybę **Hator Tefnut**, kuri buvo siejama su soliarinėmis dievybėmis.

## Mitai
Atskirai Hator skirtų mitų nebuvo, bet ji minima soliariniuose ir eschatologiniuose mituose, kur atlieka keletą funkcijų.

Eschatologiniame mite „Žmonių sunaikinimas“ Hator vykdo Ra įsakymą ir žudo žmones dykumoje. Vėliau Ra pasigaili žmonių ir, tik nugirdęs Hator alumi, sutramdo jos kraujo troškimą ir smurtą. Šio mito pabaigoje Ra pakeliamas į dangų, ant dangaus karvės Hator nugaros.

Legendoje „Apie mirti pasmerktąjį faraono sūnų“ pasakojama kaip pas gimusį berniuką atėjo septynios deivės Hator, kad nulemtų jo likimą.

Pasakoje apie du brolius sakoma, kad „ji (pasakos veikėja) mirs nuo kalavijo“. Tai rodo senovės egiptiečių vaizdiniams būdingą Hator ryšį su gyvenimo lėmimu.

Hator polifunkcionalumas lėmė jos kulto paplitimą už Nilo slėnio ribų: Sinajaus pusiasalyje, Finikijoje, Nubijoje (dabar Sudanas).

Hator helėnų tapatinama su Afrodite.
Horas

**Horas** (**Heru**, **Hara**, **Har**, **Hor**, **Hur**) (graik. *Horos*) egiptiečių mitologijoje – Dangaus dievas sakalo galva. Turi apie 20 skirtingų išraiškų. Vanago ar Sakalo pavidalo dievų pirminis vardas. Reiškia „aukštis, dangus“.

Horas Ozyrio ir Ra arba Amono ir Izidės sūnus, Hator vyras. Žemiškoje plotmėje jį įkūnija faraonas. Kiekvienas Horo vaikų atitinka vieną esminių žmogaus būties elementų: Amsetas – ka, Duamutefas – ba, Kebeksenufas – mumiją, Apepis (*Hapis*) – širdį.

## Kultas
Svarbiausi Horo aspektai:
* **Horas Vyresnysis** (**Her Uer**, ) – abiejų akių Horas. Ra sūnus Seto brolis. Šviesos pradas, amžinai kovojantis su Setu, kuris išplėšė Horo akis (Saulę ir Mėnulį). Faraonų protėvis.
* **Dangiškasis Horas Behdetis** – sparnuotas Saulės diskas ir sakalas. Seto priešininkas. Garbintas Edfu miesto šventykloje.
* **Horas Jaunesnysis** (**Her-sa-iset**, ) – Izidės sūnus. Abiejų Egipto žemių suvienytojas ir viešpats, kurį įkūnija kiekvienas faraonas. Kūdikio pavidalu jis vaizduojamas kaip pirštą žindantis vaikas. Suaugusio vyro pavidalu – keršytojas už tėvą Ozyrį. Kovoja prieš Setą. Iki Naujosios karalystės Horas ir Setas – kosmologinė pora.

Horai kaip archajiški medžioklės dievai, garbinti daugelyje Aukštutinio ir Žemutinio Egipto nomų. Žmogus, užmušęs šventąjį paukštį, būdavo baudžiamas mirtimi, o negyvus paukščius balzamuodavo ir laikydavo specialiuose nekropoliuose.

Ilgainiui atskiri Horai susiliejo į vieną dievą Horą, kuris nuo Senosios Karalystės laikų iki pat krikščionybės įsigalėjimo buvo garbinamas kaip dvi pagrindinės hipostazės – Horas kaip Ozyrio ir Izidės sūnus (*Horsaisetas*), garbintas visame Nilo slėnyje ir kaip Bechdeto Horas, kuriam būdingas glaudus ryšys su Aukštutinio Egipto miestu Bechdetu (*Adfumi*) ir nesutrukdė šiai hipostazei paplisti po visą Egiptą.

Denderoje (pietiniame Egipte) dar graikų – romėnų laikais Horas kartu su žmona Hator ir jų sūnumi – muzikos dievu Ihiu – sudarė triadą.

Horo ryšį su mirusiųjų kultu, požemio viešpatija liudija Horo vaikai – sūnūs Amsetas, Chapas, Kebeksenufas ir Duamutefas, kurių pagrindinė funkcija – saugoti Ozyrį ir kiekvieną mirusįjį nuo Seto ir jo svitos. Horo vaikams suteikiamas svarbus vaidmuo mirusiųjų kulto ceremonijoje: jie dalyvauja mumifikacijoje, saugo mirusiojo vidaus organus kanopose – induose, ant kurių dangtelių pavaizduoti Horo sūnų simboliai. Kanopoje su paviano galva (*Duamutefo* simbolis) buvo laikomas skrandis, kanopoje su sakalo galva (*Kebeksenufo* simbolis) – žarnos, kanopoje su šakalo galva (*Chapo* simbolis) – plaučiai, o su žmogaus galva (*Amseto* simbolis) – kepenys.

## Mitai

„Sakmės apie Bechdeto Horą, Sparnuotąją saulę“. Sakmėje pasakojama, kad Horas lydi savo tėvą saulės dievą Ra kelionėje Nilu ir pirmasis pamato Ra priešus – krokodilą ir hipopotamą. Horas nugali Ra priešus ir už tai pelno dievų pagyrimą ir imamas vadinti *Sparnuotąja saule*. Sakmės tęsinyje Bechdeto Horas pavirsta Horu – Ozyrio ir Izidės sūnumi. Tai liudija abiejų Horo hipostazių artimumą, taip pat soliarinių mitų sąsajas su valdovo mitais.

Horas helėnų tapatinamas su Apolonu.
Pilkoji voverė

**Pilkoji voverė** (*Sciurus carolinensis*) – voverinių (*Sciuridae*)  šeimos graužikas. Voverės veiklios ištisus metus, daugiausiai vidurdienį. Žiemą neįminga, tik pasnaudžia.

Voverės guolis būna medžio išsišakojimo vietoje, sukrautas iš lapų ir šakelių. Žieminis lizdas būna tvirtesnis už vasarinį. Tokiame guolyje jos tūno naktį ir labai blogu oru. Vidus išklotas medžių žieve, lapais, žole ar kita smulkia medžiaga. Jaunikliai gimsta pavasarį specialiuose, vadinamuosiuose darželinukų lizduose.
Miškinis švilpikas

**Miškinis švilpikas** (*Marmota monax*) – švilpikų (*Marmota*) genties graužikas. Paplitęs Šiaurės Amerikoje: pietuose arealas eina rytų Oklahoma, šiaurės Luiziana, Alabama, nuo Džordžijos iki Šiaurės Karolinos, rytuose per Atlanto vandenyno pakrantę tęsiasi iki Labradoro, šiaurėje siekia pietų Aliaską.

Gyvūnas kresnas, dažnai atsistoja ant dviejų kojų. Kūnas 41,5–67,5 cm ilgio, sveria 2–6 kg. Kailis įvairių spalvų – nuo pilko iki cinamoninio arba tamsiai rudo. Plaukų kaliukai balti. Letenos dažniausiai juodos arba tamsiai rudos, nors būna ir rausvų. Uodega trumpa, pasišiaušusi. Patinai kiek didesni už pateles.

Patelės atveda nuo 1 iki 9 (paprastai 3–5) jauniklių. Žindo ~44 dienas, o 2 mėnesių švilpikiukai jau būna savarankiški. Išgyvena ~4–6 metus, nelaisvėje iki 10.

Miškiniai švilpikai gyvena įvairiose ekosistemose – daugiausia žemumų miškuose, giraitėse, laukuose, ganyklose, gyvatvorėse. Aktyvūs dieną, gyvena pavieniui. Rausia gilius urvus su keliomis landomis. Žiemomis miega, nors arealo pietuose gali būti aktyvūs visus metus. Maitinasi daugiausia žole – liucernomis, dobilais, kiaulpienėmis. Kartais ėda medžių žievę, lapus, vabzdžius, paukščių kiaušinius.

Nuo priešų slepiasi lipdami į medžius, nuolat žvalgosi, užpulti ginasi dantimis, skleidžia šaižų garsą. Žmonių medžiojami dėl mėsos, kartais pridaro žalos soduose, ganyklose, daržuose, į urvus gali įkristi gyvuliai.

Savo areale žinomas šiais pavadinimais: , , , šaj. *séavóneške*, atik. *kokatcic*.


Marmota monax UL 02.jpg|Gulintis miškinis švilpikas
Marmota monax UL 20.jpg|Miškinis švilpikas ant dviejų kojų
Groundhog (9600010052).jpg|Ėdantis švilpikas
Jielbeaumadier marmotte commune 6 mtl 2006.jpeg|Urvas


## Šaltiniai
Starai

**Starai** (*Spermophilus*) – voverinių (*Sciuridae*) šeimos graužikų gentis. 

Gentyje 36-38 rūšys:
**[[Spermophilus adocetus]]*
*Alašaninis staras (*Spermophilus alashanicus*)
**[[Spermophilus annulatus]]*
**[[Spermophilus armatus]]*
**[[Spermophilus atricapillus]]*
*Kaliforninis staras (*Spermophilus beecheyi*) 
*Beldingo staras (*Spermophilus beldingi*)
**[[Spermophilus brunneus]]* 
**[[Spermophilus canus]]*
*Pilkasis staras (*Spermophilus citellus*) 
*Britų Kolumbijos staras (*Spermophilus columbianus*)
*Daūrinis staras (*Spermophilus dauricus*)
**[[Spermophilus elegans]]*
*Raudonskruostis staras (*Spermophilus erythrogenys*)
*Franklino staras (*Spermophilus franklinii*) 
*Geltonasis staras (*Spermophilus fulvus*)
*Auksaspalvis staras (*Spermophilus lateralis*) 
**[[Spermophilus madrensis]]*
*Didysis staras (*Spermophilus major*)
**[[Spermophilus mexicanus]]*
**[[Spermophilus mohavensis]]*
**[[Spermophilus mollis]]*
*Kalninis staras (*Spermophilus musicus*)
*Amerikinis staras (*Spermophilus parryii*)
**[[Spermophilus perotensis]]*
*Mažasis staras (*Spermophilus pygmaeus*)
*Reliktinis staras (*Spermophilus relictus*)
*Ričardsono staras (*Spermophilus richardsonii*) 
**[[Spermophilus saturatus]]*
**[[Spermophilus spilosoma]]*
*Dėmėtasis staras (*Spermophilus suslicus*)
**[[Spermophilus tereticaudus]]*
**[[Spermophilus townsendii]]*
*Trylikajuostis staras (*Spermophilus tridecemlineatus*) 
*Ilgauodegis staras (*Spermophilus undulatus*)
**[[Spermophilus variegatus]]*
*Vašingtoninis staras (*Spermophilus washingtoni*)
*Mažosios Azijos staras (*Spermophilus xanthoprymnus*)


Image:Spermophilus lateralis 002.jpg|Auksaspalvis staras (*Spermophilus lateralis*)

Image:Spermophilus beldingi.jpg|Beldingo staras (*Spermophilus beldingi*)
Image:Spermophilus fulvus.jpg|Geltonasis staras (*Spermophilus fulvus*)
Image:Europäischer Ziesel in Hockstellung.jpg|Pilkasis staras (*Spermophilus citellus*)
Image:Spermophilus parryii.jpg|Amerikinis staras (*Spermophilus parryi*)


## Nuorodos
*Spermophilus Richardsonii filmuota medžiaga
Grioveliakaplė voverė

**Grioveliakaplė voverė** (*Syntheosciurus brochus*) – voverinių (*Sciuridae*) šeimos graužikas, vienintelė rūšis iš **grioveliakaplių voverių** (*Syntheosciurus*) genties.

Paplitusios Centrinėje Amerikoje (Panamoje, Kosta Rikoje).
Burundukai

**Burundukai** (*Tamias*) – voverinių (*Sciuridae*) šeimos graužikų gentis. Beveik visos rūšys gyvena tik Amerikoje.

Gentyje 23-24 rūšys:
* Alpinis burundukas (*Tamias alpinus*) 
* Pušyninis burundukas (*Tamias amoenus*) 
* Pilkapėdis burundukas (*Tamias canipes*) 
* Pilkasis burundukas (*Tamias cinereicollis*) 
* Uolinis burundukas (*Tamias dorsalis*) 
* Meriamo burundukas (*Tamias merriami*)  
* Mažasis burundukas (*Tamias minimus*)  
* Kaliforninis burundukas (*Tamias obscurus*) 
* Geltonskruostis burundukas (*Tamias ochrogenys*) 
* Palmero burundukas (*Tamias palmeri*)  
* *[[Tamias panamintinus]]*  
* Ilgaausis burundukas (*Tamias quadrimaculatus*) 
* Kolorado burundukas (*Tamias quadrivittatus*) 
* Raudonuodegis burundukas (*Tamias ruficaudus*)  
* *[[Tamias rufus]]*  
* *[[Tamias senex]]*  
* Azijinis burundukas (*Tamias sibiricus*) 
* *[[Tamias siskiyou]]*  
* Sonominis burundukas (*Tamias sonomae*)  
* *[[Tamias speciosus]]* 
* Rytų Amerikos burundukas (*Tamias striatus*)  
* Taunsendo burundukas (*Tamias townsendii*) 
* *[[Tamias umbrinus]]*
* *[[Sibirinis burundukas]]*


Image:Chipmunk Eastern1.jpg|Rytų Amerikos burundukas (*Tamias striatus*)
Image:Tamias minimus.jpg|Mažasis burundukas (*Tamias minimus*)
Image:Streifenhoernchen.jpg|Azijinis burundukas (*Tamias sibiricus*)
Image:Tamias-rufus-001.jpg|*[[Tamias rufus]]*
Mažasis burundukas

**Mažasis burundukas** (*Tamias minimus*) – voverinių (*Sciuridae*) šeimos graužikas.

Mažieji burundukai paplitę Šiaurės Amerikoje, sutinkami didelėje Uolėtųjų kalnų regiono dalyje, taip pat vakarinėje JAV Didžiųjų lygumų dalyje. Taip pat sutinkami Viskonsino, Minesotos ir Mičigano valstijų dalyse, vidurio ir vakarų Kanadoje.

Gyvena arktiniuose ir vidutinių platumų miškuose. Mėgsta atviresnes vietas – miškų pakraščius ir proskynas.

Tai nedidelis graužikas, kūno ilgis siekia nuo 185 iki 222 mm, o svoris – nuo 42 iki 53 g (mažiausias iš burundukų). Uodega pūkuota ir ilga (81–95 mm). Kai kurių šios rūšies populiacijų patelės didesnės už patinėlius.

Lytiškai subręsta 10 mėnesių amžiaus. Daugiausia poruojasi balandžio mėnesį. Nėštumas trunka apie 30 dienų, vadą sudaro 2–6 jaunikliai.

## Išnašos
Raudonosios voverės

**Raudonosios voverės** (*Tamiasciurus*) – voverinių (*Sciuridae*) šeimos graužikų gentis. Paplitusios Šiaurės Amerikoje nuo Aliaskos iki Kalifornijos.

Nepaisant pavadinimo raudonosios voverės nėra raudonos spalvos. Kailiukas gali būti gana skirtingų spalvų, viršutinė dalis šviesiai rusva, alyvų rusvos spalvos arba juodai ruda; dažnai žiemą spalva tamsesnė nei vasarą.

Gentyje dvi rūšys:
* Amerikinė raudonoji voverė (*Tamiasciurus hudsonicus*)
* Duglaso voverė (*Tamiasciurus douglasii*)
Urvinės voverės

**Urvinės voverės** (*Xerus*) – voverinių (*Sciuridae*) šeimos graužikų gentis. Paplitusios Afrikoje.

Gentyje 4 rūšys:
* Dryžuotoji urvinė voverė (*Xerus erythropus*)
* Kapinė urvinė voverė (*Xerus inauris*)
* *[[Xerus princeps]]*
* Urvinė voverė (*Xerus rutilus*)
Alpinis švilpikas

**Alpinis švilpikas** (*Marmota marmota*) – voverinių (*Sciuridae*) šeimos graužikas, priklausantis švilpikų genčiai. Paplitęs Europoje, Alpių ir Karpatų kalnuose.
Miegapeliniai

**Miegapeliniai** (*Gliridae*) – graužikų (*Rodentia*) šeima, kuriai priklauso smulkūs graužikai su ilga ir tankiai plaukuota uodega. Išore šiek tiek panašūs į mažą voveraitę. Skruostiniai dantys – su šaknimis. Gyvena lapuočių miškuose, gerai laipioja medžiais ir krūmais. Aktyvūs naktį, žiemai įminga.

Šeimoje 28 rūšys, Lietuvoje gyvena 4 rūšys:
*Lazdyninė miegapelė (*Muscardinus avellanarius*)
*Didžioji miegapelė (*Glis glis*). Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
*Ąžuolinė miegapelė (*Eliomys quercinus*). Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
*Miškinė miegapelė (*Dryomys nitedula*). Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Carl Sagan

**Karlas Edvardas Saganas** (*Carl Edward Sagan*; 1934 m. lapkričio 9 d. – 1996 m. gruodžio 20 d.) – amerikiečių astronomas, astrofizikas, planetų mokslininkas, rašytojas, mokslo populiarintojas bei gamtos mokslų idėjų skleidėjas.

## Biografija
Gimė siuvėjo šeimoje, Niujorke, Bruklino rajone. Tėvas buvo žydų kilmės imigrantas iš Podolės Kameneco. 1951 m. baigė Rahway vidurinę mokyklą. 1955 m. baigė fizikos bakalauro, o 1956 m. – magistro studijas Čikagos universitete. 1960 m. apsigynė disertaciją astronomijos ir astrofizikos srityje. Jis daug prisidėjo prie to, kad buvo atrasta, jog Veneros paviršiaus temperatūra yra labai aukšta. Vis dėlto K. Seiganas geriausiai žinomas dėl savo indėlio moksliškai tiriant nežemiškąją gyvybę, pvz., eksperimentiškai pademonstruojant, kaip iš paprastų cheminių medžiagų radiacijos būdu gaminti amino rūgštis. Dirbdamas patarėju NASA, K. Seiganas surinko pirmus į kosmosą pasiųstus fizinius pranešimus: Pioneer 10 bei Pioneer 11 lentelę ir Voyager auksinį įrašą – universalius pranešimus, kuriuos galbūt supras kiekviena juos rasianti nežemiškoji protinė būtybė.

## Šaltiniai
Rytų Amerikos burundukas

**Rytų Amerikos burundukas** (*Tamias striatus*) – voverinių (*Sciuridae*) šeimos graužikas. Rūšis paplitusi Šiaurės Amerikos rytuose – rytuose arealas siekia Naująją Škotiją, vakaruose – Saskačevaną, Oklahomą, pietuose – Luizianą ir šiaurės Floridą. Įveista Niufaundlande.
 
Tai 255–266 mm ilgio, 66–115 g sveriantis gyvūnas. Kailio spalva nuo pilkšvos iki gelsvai rudos, su būdingomis rausvomis dėmėmis ant pasturgalio. Kailio spalva ir raštas skirtingose vietovėse gyvenančių burundukų skirtingas. Pilvas baltas, per šonus eina balti ir juodi dryžiai.

Rytų Amerikos burunduko patelė per metus veda dvi vadas po 2–5 jauniklius. Šie gimę sveria vos 3 g ir žindomi 40 dienų.

Šios rūšies burundukai gyvena miškuose, upių slėniuose. Labiausiai paplitę šviesiuose lapus metančių medžių miškuose (ypač bukų-klevų medynuose), kur daug kelmų, virtuolių, upių atodangų. Gyvena urveliuose, laikosi pavieniui. Aktyvūs dieną. Žiemos metu neužminga, bet būna vangūs. Maitinasi daugiausia sėklomis, riešutais, vaisiais, taip pat ėda vabzdžius, sliekus, šliužus, kiaušinius, grybus.

Lengvai prijaukinami ir laikomi kaip naminiai gyvūnėliai.


Chipmunk (71669).jpg|Ėdantis burundukas
Chipmunk (4511488573).jpg|Su laimikiu
Chipmunk posing for peanuts (7990181824).jpg|Stovintis ant dviejų kojų
Toujours vigilant -- Ever watchful.jpg|Žolėje


## Šaltiniai
Šokliniai

**Šokliniai** (*Dipodidae*) – graužikų (*Rodentia*) šeima, kuriai priklauso smulkūs graužikai ilgomis užpakalinėmis ir trumpomis priekinėmis galūnėmis. Turi ilgą uodegą, dažniausiai uodegos galas būna apaugęs ilgais plaukais. Juda labai greitai, šokuodami dviem kojomis.

Paplitę Eurazijos ir Šiaurės Afrikos pusdykumėse ir dykumose. Aktyvūs naktį, dieną slapstosi urvuose. Žiemą įminga.

Lietuvoje gyvena viena labai reta rūšis – sicista (*Sicista betulina*); rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

Šeimoje 7 pošeimiai ir apie 50 rūšių:
* *Sicistinae*
** Sicistos (*Sicista*)
* *Zapodinae*
** Amerikinės sicistos (*Zapus*)
** Kininės sicistos (*Eozapus*)
** Šokliosios pelikės (*Napaeozapus*)
* *Cardiocraniinae*
** Penkiapirščiai šokliai (*Cardiocranius*)
** Tripirščiai nykštukiniai šokliai (*Salpingotus*)
** *[[Salpingotulus]]*
* *Paradipodinae*
** Šukapirščiai šokliai (*Paradipus*)
* *Euchoreutinae*
** Ilgaausiai šokliai (*Euchoreutes*)
* *Dipodinae*
** Gaurakojai šokliai (*Dipus*)
** *[[Eremodipus]]*
** Smėlyniniai šokliai (*Jaculus*)
** Tripirščiai peliauodegiai šokliai (*Stylodipus*)
* *Allactaginae*
** Kiškiašokliai (*Allactaga*)
** *[[Allactodipus]]*
** Urviniai šokliukai (*Allactagulus*)
** Storauodegiai šokliai (*Pygeretmus*)
Maat

**Matė, Maat** egiptiečių mitologijoje – viena autoritetingiausiųjų deivių. Egiptiečių kalba žodis „maat“ reiškia sudėtingą vaizdinių visumą, į kurią įeina tiesa ir teisingumas, teisinė tvarka, etinės normos bei dieviškieji įstatymai, kuriuos lemia gamtoje, dievų pasaulyje ir žmonių visuomenėje galiojančios imanentinės taisyklės bei dėsniai. Deivė Maat yra šios sąvokos interpretacija, Saulės dievo Ra duktė ir išminties dievo Toto žmona.

Ikonografijoje vaizduota moterimi, sėdinčia ant žemės pariestomis po savimi kojomis (raštininko poza). Maat simbolis yra stručio plunksna. Senosios Karalystės laikais Maat buvo būtinas faraono titulavimo komponentas, o faraono vyriausiasis valdininkas (*čati*) laikydavo save Maat žyniu.

Prasidėjus religijos etizavimo procesui Naujosios Karalystės epochoje, sustiprėjo Maat ryšys su Ozyrio pomirtiniu teismu. Mirusiųjų knygoje sakoma, kad pomirtinis teismas vyksta Abiejų Maat salėje. Ten stovi svarstyklės, ant vienos jų lėkštelės dedama mirusiojo širdis, ant kitos – Maat statulėlė arba stručio plunksna. Jeigu svarstyklės išlaiko pusiausvyrą, mirusysis išteisinamas. Senovės Egipte teisėjų emblema buvo Maat statulėlė.
Minas

**Minas** gali reikšti:
* Graikų mitologijoje Minas, legendinis Kretos karalius, Dzeuso ir Europos sūnus;
* Egiptiečių mitologijoje Minas, vaisingumo ir keliautojų dievas;
* Senovės Egipto istorijoje vienas iš faraono Meno vardų;
* Vienas iš Egipto nomų: Min (nomas).
Minas (egiptiečių mitologija)

Egiptiečių mitologijoje **Minas** – senovinis vaisingumo dievas, skatinantis žmonių gimimą ir gyvulių veisimąsi, keliautojų, karavanų globėjas. Buvo vienas populiariausių dievų. Ikonografijoje Minas vaizduotas kaip vyras, ant kurio galvos karūna su dviem plunksnom, viena jo ranka pakelta, o kitoje – erekcijos būsenos falas. Tai neabejotinai vienas seniausių Egipto dievų. Jo atributu buvo laikomos Egipto sėjamosios salotos, kurios laikytos afrodiziaku.
 
Mino garbei buvo švenčiama derliaus nuėmimo šventė, kurios metu faraonas auksiniu pjautuvu supjaudavo pirmąjį pėdą. Naujosios Karalystės laikotarpiu buvo pagerbiamas faraono karūnavimo ceremonijose, nes buvo manoma, kad Minas užtikrins faraonui seksualinę energiją ir vaisingumą ir padės susilaukti sūnaus, sosto paveldėtojo. 

Pagrindinis Mino kulto centrai buvo Akhmimas (Ipu) ir Koptas (Gebtiu), kur kartu garbinta jo žmona Izidė ir sūnus Horas. Koptas buvo svarbus karavanų prekybos centras, todėl Minui buvo priskiriamos ir prekybos karavanų bei pirklių globėjo funkcijos. Vykstant sinkretizmui, Minas imtas tapatinti su Horu, Sebeku. Viduriniosios Karalystės laikais Horo ir Mino identitai atsiskyrė, Minas susiliejo su Amonu ir įgavo dievo demiurgo, Visatos kūrėjo ir „dievų valdovo“ bruožų, kurie buvo anksčiau buvo priskiriami Amonui.

Graikai Miną tapatino su savo dievu Panu, todėl Achmimo miestą vadino Panopoliu.

## Nuorodos
* www.pantheon.org
Olimpiniai žiedai

**Olimpiniai žiedai** – pagrindinis Olimpinių žaidynių simbolis. Simbolį sudaro penki persidengiantys žiedai – mėlynas, geltonas, juodas, žalias ir raudonas – baltame fone.

Simbolis reiškia olimpinio judėjimo universalumą ir viso pasaulio sportininkų susitikimą Olimpinių žaidynių metu. Penki žiedai simbolizuoja penkis žemynus. Vieningumą perteikia jų persidengimas. Bent vieną iš simbolio spalvų (įskaitant ir baltą fono spalvą) rasite bet kurios pasaulio šalies vėliavoje.

## Istorija

Olimpinių žiedų simbolį 1913 m. sukūrė baronas Pierre de Coubertin, moderniųjų olimpinių žaidynių pradininkas. Pristatydamas šį ženklą 1914 m. Kongrese, P. de Coubertin taip išaiškino jo reikšmę:

*…penki žiedai atitinka penkias pasaulio dalis, kurios turi olimpinę sveiko rungtyniavimo dvasią. Šešios simbolyje panaudotos spalvos atstovauja visoms tautoms be išimties. Mėlyna ir geltona – [[Švedija]]i, mėlyna ir balta – [[Graikija|Graikijos]], [[Prancūzija|Prancūzijos]], [[Jungtinė Karalystė|D. Britanijos]], [[JAV|Amerikos]], [[Vokietija|Vokietijos]], [[Belgija|Belgijos]], [[Italija|Italijos]] ir [[Vengrija|Vengrijos]] trispalvėms, geltona ir raudona spalvos – [[Ispanija]]i, [[Brazilija]]i ir [[Australija]]i, senajai [[Japonija]]i ir naujajai [[Kinija]]i. Tai iš tiesų tarptautinė emblema.*

1914 m. Kongresas laikinai sustabdė savo veiklą dėl I pasaulinio karo, tačiau emblema buvo visuotinai priimta. Pirmasis jos oficialus debiutas įvyko VIIe olimpinėse žaidynėse Antverpene, Belgijoje.

Olimpiniai žiedai išpopuliarėjo nacistinėje Vokietijoje, 1936 m. žaidynėse Berlyne, kuomet Hitlerio mėgstama režisierė Leni Riefenstahl ėmė kurti mitą, jog šis simbolis buvo naudojamas dar senovinėje Graikijoje, šiuo vaizdiniu stiprindamas šlovingo ir kilmingo Trečiojo reicho įvaizdį.

## Žiedų spalvų interpretacija

Tarptautinis olimpinis komitetas nurodo, kad olimpiniai žiedai simbolizuoja žaidynių universalumą, o jų spalvų siejimas su tauta, rase ar žemynu yra neteisinga interpretacija, prieštaraujanti simbolio prasmei. Nepaisant to žiedų ir jų spalvų siejimas su tam tikrais žemynais ar rasėmis išlieka populiarus, žemiau nurodytos pagrindinės tradicinės interpretacijos:

## Išnašos

## Nuorodos
* Tarptautinis Olimpinis Komitetas (TOK)
* Olimpic Museum Lausanne, The Olympic symbols *
Šiaudinė baidyklė

**Šiaudine baidykle**, arba tezės pakeitimu () vadinama argumentacijos klaida arba dezinformacija diskusijoje, kai oponentas klaidingai interpretuoja ar perfrazuoja (dažnai – sukarikatūrina) kritikuojamą poziciją, siekdamas padaryti ją mažiau atsparią kritikai. Tada kritikuojama ta klaidinga interpretacija, užuot kritikavus tikrą poziciją. Rašoma, jog šiaudinė baidyklė stovi netvirtai ir ją nuversti nesunku.

## Pavyzdys
Buvo svarstoma, ar verta studentams sudaryti galimybę vertinti dėstymo kokybę. Posėdžio metu vienas oponentų pasakė: „Jūs klausiate, ar verta atsižvelgti į studentų nuomonę sprendžiant, kurie dėstytojai labiau verti paaukštinimo pareigose. Manau jog studentai neturi spręsti, kurie dėstytojai labiau nusipelnę.“ Šiuo atveju „baidyklė“ yra teiginys „studentai turėtų spręsti“ kuomet siūloma buvo tik atsižvelgti jų nuomonę.

## Taip pat skaitykite
* Privedimas iki absurdo () – teisingas argumentacijos metodas, kartais painiojamas su *šiaudine baidykle*.

## Šaltiniai
Retorika

**Retorika** (graik. ρητωρ, rhêtôr, *oratorius*) – vienas iš trijų pirmųjų laisvųjų menų (šalia dialektikos ir gramatikos) Vakarų kultūroje.

Senovėje ir Viduramžiais tiek retorika, tiek dialektika buvo suprantamos kaip siekis būti įtaigiam. Šiais laikais retorika suprantama kaip įtikinėjimo žodžiu menas, kai kalboje argumentai sudėliojami iš anksto suplanuota dialektine tvarka.

## Retorikos rūšys
* **Proginė**
Giriamosios, peikiamosios kalbos; paremtos gerumo ir blogumo kategorijomis.
* **Politinė, svarstomoji**
Įtikinėjamosios ir atkalbinėjamosios kalbos; paremtos naudingumo ir žalingumo kategorijomis.
* **Teisinė**
Kaltinamosios ir ginamosios kalbos; paremtos teisingumo ir neteisingumo kategorijomis.
* **Modernioji komercinė**
Tai praktinė verslo retorika, paremta moderniosios literatūros (detektyviniai romanai), kino (scenarinė intriga), reklamos (lakoniška ekspresyvi kalba) ir suvokimo psichologijos (girdimosios informacijos priėmimas) atradimais. Apima tokias sritis kaip: elektroninis laiškas, telefono pokalbis, verslo derybos, verslo prezentacija naudojant pateikčių skaidres ir kt.

## Senovės Graikija
Vakarietiškas retorikos supratimas kilo iš viešojo ir politinio gyvenimo Senovės Graikijoje, kuriame oratorystė turėjo didelę reikšmę perteikiant filosofines idėjas. Daugelis filosofų savo mintis dėstė tik žodžiu, o užrašytos jos mus pasiekė tik per jų mokinius ir pasekėjus. Taip retorika tapo svarbiu menu, kuris oratoriui padėdavo surasti auditorijos įtikinėjimo savo argumentų teisumu formas, priemones ir taktiką. Retorika buvo vertinama kaip padedanti surūšiuoti ir paaiškinti pateikiamus argumentus.

Retorikos pradžia paprastai siejama su Didžiosios Graikijos autoriumi *Corace* (Sirakūzai). Vėliau retorikos mokymas persikėlė iš Sicilijos į Atėnus, kur retoriką išpopuliarino V a. pr. m. e. keliaujantys mokytojai, vadinti sofistais. Tarp jų žinomiausi buvo Protagoras, Gorgijas (427 m. pr. m. e. emigravęs iš Sicilijos į Atėnus) ir Isokratas. Dėl to retorika ilgai išliko artimai susijusi su filosofija.

Platonas sofistus griežtai kritikavo, teigdamas, kad jie užsiima tuščiažodžiavimu.
George Walker Bush

**Džordžas Volkeris Bušas** (, g. 1946 m. liepos 6 d.) – JAV respublikonų politikas, 43-asis JAV prezidentas (2001–2009), po 2004 m. rinkimų valdė antrąją kadenciją. Prieš eidamas į politiką dirbo naftos pramonėje, nuo 1994 m. iki 2000 m. dvi kadencijas buvo Teksaso valstijos gubernatoriumi.

Džordžas V. Bušas yra kilęs iš turtingos ir įtakingos Bušų šeimos. Jo tėvas Džordžas Bušas buvo 41-asis JAV prezidentas (vieną kadenciją) ir viceprezidentas aštuonerius metus. Dž. V. Bušo brolis Džebas Bušas buvo Floridos gubernatorius, o senelis Preskotas Bušas buvo JAV senatorius.

Iš karto po NATO valstybių vadovų susitikimo Prahoje ir dokumentų pasirašymo dėl NATO plėtros, kuris buvo itin reikšmingas, beprecedentis įvykis pasaulio istorijoje, 2002 m. lapkričio 22 d. atvyko į Vilnių. Tai – pirmasis einančio pareigas JAV Prezidento vizitas į Lietuvą. 2002 m. lapkričio 23 d. Dž. Bušas pasakė kalbą daugiatūkstantinei miniai prie Vilniaus rotušės, pagarsėjusią fraze, kad kiekvienas Lietuvos priešas nuo šiol bus laikomas ir JAV priešu.

Dž. Bušas buvo labai kritikuojamas dėl JAV užsienio politikos, ypač karo Irake, globalinio atšilimo nestabdymo. Daugelyje šalių jo atvykimus lydėjo gausūs protestai, prezidentas buvo nepopuliarus ir JAV.

## Biografija
Džordžas V. Bušas gimė Niu Heivene, Konektikute. Jis – vyriausias vaikas Džordžo Herberto ir Barbaros Bušų šeimoje. Augo Midlande ir Hiustone su savo jaunesniais broliais ir seserimis – Džebu, Neilu, Marvinu ir Dorote. Dar viena jaunesnė sesuo Robin mirė nuo leukemijos būdama 3 metų 1953 m.

Dž. V. Bušas turi savo rančą Teksaso valstijoje, mėgsta ten vairuoti savo džipą, priimti kitų valstybių vadovus.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali Baltųjų Rūmų biografija ;
* Respublikonų partijos tinklalapis.

|-
Minas (graikų mitologija)

Graikų mitologijoje **Minas** – legendinis Kretos karalius, Dzeuso ir Europos sūnus. Su žmona Pasifaje susilaukė Ariadnės, Androgeno, Deukaliono, Faedros, Glauko, Katrėjo ir kt. Kretos salos kultūra jo garbei buvo pavadinta Mino kultūra. 

Minas su savo broliais Radamantu ir Sarpedonu užaugo prižiūrimi Asteriono, Kretos karaliaus. Kai Asterionas mirė sostą paliko Minui, kuris ištrėmė savo brolius.

Žodis Minas reiškia „karalius“, neaišku, reikšmę žodis įgavo prieš ar po Mino.

## Minotauras
Minas buvo iškviestas į dvikovą dėl karaliaus sosto, todėl jis meldė Poseidono pagalbos. Poseidonas pasiuntė milžininšką baltą bulių. Minas ketino paaukoti bulių Poseidonui, bet nusprendė to nedaryti. Jis apkeitė ir paaukojo kitą bulių. Supykęs Poseidonas prakeikė Pasifaję, Mino žmoną, zoofilija. Dedalas pastatė jai medinę karvę, kurioje ji pasislėpė. Baltasis bulius susiporavo su medine karve ir Pasifajė tapo nėščia nuo bulio. Pasifajė pagimdė siaubingą pabaisą Minotaurą, pusiau žmogų, pusiau bulių. Dedalas jam pastatė sudėtingą labirintą, kuriame Minas patalpino Minotaurą. Minas įkalino Dedalą ir jo sūnų Ikarą bokšte, kad niekas nesužinotų labirinto paslapties.

## Britomartė
Kai Minas mėgino suvilioti nimfą Britomartę, ši pabėgo, persekiotojas vijosi per visą salą, kol galiausiai ji šoko į jūrą. Tačiau ją išgelbėjo Eginos salos žvejys.

## Mino mirtis
Minas ieškojo Dedalo keliaudamas iš miesto į miestą užduodamas galvosūkį. Jis turėjo spiralinę kriauklę ir klausė, kas galėtų paėmęs virvelę perrišti ją. Kai atvyko į Kamiko miestą Sicilijoje karalius Kokalas žinojo, kad Dedalas galės įminti mįslę, todėl nuėjo jo patarimo. Dedalas jam patarė pririšti vieną virvelės galą prie skruzdelės ir paleisti ją į kriauklę, taip buvo įmintas galvosūkis kaip perrišti krauklę. Minas suprato, kad Dedalas buvo karaliaus Kokalo rūmuose ir pareikalavo susitikti su juo. Kokalas sugebėjo įkalbinti Miną prieš susitinkant su Dedalu nusimaudyti. Kokalo dukterys užmušė Miną nudegindamos verdančiu vandeniu.  

Po mirties Minas tapo vienu iš trijų teisėjų pomirtinėje Hado karalystėje. Jis teisia graikus, o jo brolis Radamantas – azijiečių sielas, trečiasis teisėjas Ajakas – europiečių sielas.

## Taip pat skaitykite
* Glaukas
* Scilė
* Dedalas
* Ariadnė
* Scilė
Montas

Egiptiečių mitologijoje **Mentu** (**Montas** – „klajoklis“) karo dievas. Monto šventasis gyvūnas buvo sakalas, vadinamas dievu sakalu.

## Vaizdavimas
Mentu vaizduojamas žmogumi su sakalo galva arba buliaus galva, kurią puošia dvi žydros plunksnos ir saulės diskas. Sakalas simbolizuoja dangų, bulius – jėgą ir karą. Jo atributai buvo įvairūs ginklai: ietis, rytietiškas kardas, peiliai, lankas ir strėlė. Hermontyje (pietiniame Egipte) Mentu siejamas su baltu jaučiu juodu snukiu vadinamu Bakha. Mentu simbolizavo jėgą, vyriškumą ir pergalę. Siejamas su įnišusiu buliumi, kadangi reiškė jėgą ir karą.

## Kultas
Pradžioje buvo deginančiu saulės poveikiu ir dėl to sietas su Ra bei vadinamas Mentu-Ra. Dėl siejimo su destrukcine Saulės galia buvo įsivaizduojamas kaip karys ir galiausiai tapo karo dievu. Iš pradžių Mentu kulto centras buvo Tėbai, Hermontis, Todas ir Medamudas, todėl tekstuose minimi „keturi Mentai, sujungti į vieną“. Pagrindinė Monto funkcija – užtikrinti faraono pergalę kovoje su priešu. Vėliau Mentu kultas išliko tik Metamunde. Karingi Viduriniosios karalystės 11-osios dinastijos faraonai XXI a. pr. m. e. laikė Mentu vienu pagrindinių panteono dievų, taip pat savo „asmeniniu dievu“, kurio vardas buvo sudėtinė faraono vardo dalis, pvz., Mentuchotepas („Mentu patenkintas“). Vykstant sinkretizmo procesui, Mente susiliejo su Amonu, nors dar XIII a. pr. m. e. kūrinyje „Pentauro poema“, kur aprašytos faraono Ramzio II kautynės su hetitais, apie faraoną sakoma, kad „savo jėga jis prilygsta Mentu jo galybės valandą“. Garsiame pasakojime, kuris aprašo Kadešo mūšį, sakoma Ramzis II pamatė savo priešus ir „įniršo kaip Mentu, Tėbų valdovas“. Egipto didieji karaliai – generolai vadinosi Galingaisiai buliais, Mentu sūnumis.
Muta

**Muta** (**Mut**) egiptiečių mitologijoje – deivė, dievo Amono žmona ir dievo Chonso motina. Pradžioje buvo Ogdoad kosmogonijos deivės Naunetės titulas, kuri įkūnijo pirmapradį vandenį iš kosmoso.

Mutos šventasis gyvūnas – karvė, bet kaip Mutos įsikūnijimas garbintas ir peslys.

## Kultas
Nors Muta buvo vietinė Tėbų dievybė, tačiau epitetas „pramotė“ rodo artimumą su kitomis deivėmis motinomis. Tai skatino Mutos identifikaciją su Basta, Nut ir kitomis senovės egiptiečių deivėmis. Katės *Bastet* ir liūtės *Sekhmet* atitikmuo. Buvo vadinama tokiais vardais: *Pasaulio motina*, *[[Ra]] akis*, *Deivių karalienė*, *Dangaus ponia*, *Dievų motina*, *Gimdančioji*, *Gimusi iš nieko*.

## Mitai
Muta graikų mitologijoje tapatinama su Hera.

## Nuorodos
* Mut Article on Pantheon.org