open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Algirdas Riepšas

**Jonas Algirdas Riepšas** (1937 m. spalio 10 d. Latveliuose, Nausėdų seniūnijoje – 2022 m. sausio mėn.) – teisininkas, teisėjas, buvęs Lietuvos Aukščiausiojo Teismo Baudžiamųjų bylų skyriaus pirmininkas.

## Biografija
Gimė valstiečių šeimoje. 1949 m. baigė Mančių pradinę mokyklą, 1952 m. – Grūšlaukio septynmetę mokyklą, 1957 m. – Klaipėdos pedagoginę mokyklą. Dirbdamas mokytoju, Vilniaus universiteto Teisės fakulteto Neakivaizdiniame skyriuje studijavo teisę, 1970 m. įgijo teisininko kvalifikaciją. 1998 m. stažavosi Prancūzijos Kasaciniame Teisme Paryžiuje (Prancūzija).

Pradėjo dirbti dar besimokydamas Klaipėdoje – buvo Peldžių, Papievių ir Stirbaičių pradinių mokyklų (Salantų rajonas) mokytojas. Nuo 1959 m. iki 1962 m. atliko būtinąją karinę tarnybą sovietinėje armijoje. Grįžęs mokytojavo Žemaičių Kalvarijos aštuonmetėje mokykloje (Plungės rajonas), vėliau – Alsėdžių vidurinėje mokykloje.

Nuo 1967 m. Plungės rajono teismo teisėjas, nuo 1970 m. – Varėnos rajono teismo pirmininkas, nuo 1974 m. Lietuvos TSR Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėjas. Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos – Atkuriamojo Seimo 1990 m. birželio 21 d. nutarimu Nr. I-315 buvo išrinktas Lietuvos Respublikos Aukščiausiojo Teismo teisėju, Lietuvos Respublikos Seimo 1994 m. lapkričio 24 d. nutarimu Nr. I-673 pakartotinai paskirtas Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėju. Nuo 2003 m. sausio 28 d. iki 2007 m. rugsėjo 24 d. LAT Baudžiamųjų bylų skyriaus pirmininkas

Nuo 1995 iki 1997 m. Lietuvos atstovas Europos Taryboje (Strasbūre) darbo grupėje, rengiant rekomendacijos projektą. Po Lietuvos Nepriklausomybės atkūrimo buvo darbo grupių, rengusių naujų LR Baudžiamojo ir Baudžiamojo proceso kodeksų projektus, taip pat kitų įstatymų projektus, nariu. Dirbdamas Lietuvos Aukščiausiajame Teisme, straipsnių teisine tematika autorius bendraautoris, knygų recenzentas.

Buvo vedęs. Žmona Violeta buvo teisininkė, LR generalinės prokuratūros skyriaus prokurorė. Dukra Jūratė, Teismo medicinos ekspertizės instituto ekspertė.

## Šaltiniai
Gediminas Kalinauskas

**Gediminas Kalinauskas** (g. 1945 m. sausio 30 d. Juodiškyje, Utenos valsčiuje) – Lietuvos futbolo istorikas, rašytojas ir statistikos rinkėjas. Lietuvos sporto žurnalistų federacijos, Tarptautinės sporto žurnalistų asociacijos ir Lietuvos Nepriklausomųjų rašytojų sąjungos narys, Lietuvos futbolo federacijos propagandos ir istorijos komiteto sekretorius.

## Biografija

Kūdikystėje netekęs tėvų, su broliu Vytautu augo globojami senelių Burokų, knygnešio Balio Buroko ir jo žmonos Onos Vaškelytės – Burokienės bei jų dukros Leokadijos Pikauskienės. 1953–1956 m. mokėsi Sirutėnų pradinėje, 1957–1960 m. – Utenos 2-je vidurinėje mokykloje, 1960–1964 m. – Vilniaus prekybos technikume. 1969–1974 m. Vilniaus universiteto Prekybos fakultete įsigijo materialinio aprūpinimo ekonomisto specialybę. Baigęs universitetą, 28 metus dirbo tiekėju įvairaus profilio Vilniaus įmonėse ir Paruošų ministerijoje. Nuo 2005 m. laisvas žurnalistas. Spaudoje bendradarbiauja nuo 1966 m.

Anksti pradėjęs žaisti futbolą, pradėjo gilintis į Lietuvos futbolo istoriją, spaudoje paskelbė daug straipsnių, parašė 8 knygas.

## Bibliografija

* *Lietuvos futbolas 1922–1997 m.*: istorinė apybraiža / Vytautas Saulis, Gediminas Kalinauskas. – Vilnius: Diemedis, 1997. – 374 p.: iliustr. – ISBN 9986-23-034-9
* *Vilniaus „Žalgiris“*: istorinė apybraiža. – Vilnius: Diemedis, 2000. – 351 p.: iliustr. – ISBN 9986-23-082-9
* *Lietuvos futbolui – 80*: istorinė apybraiža. – Kaunas: Rodiklis, 2003. – 230 p.: iliustr. – ISBN 9955-9390-5-2
* *Ąžuolo šaknys*: istorinė apybraiža [apie Utenos krašto futbolą]. – Utena: Utenos Indra, 2007. – 318 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-676-55-3
* *„Žalgiris“ buvo, yra ir bus! *: [Vilniaus futbolo klubo „Žalgiris“ jubiliejinis leidinys. – Utena: Utenos Indra, 2007. – 99 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-676-56-0
* *Aukso ir gintaro amžiaus aidai*: istorinė apybraiža [apie Kėdainių futbolo istoriją] / Juozas Baniota, Gediminas Kalinauskas. – Kėdainiai: Spaudvita, 2009. – 215 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-637-56-1
* *Lietuvos studentų futbolo raida (1924–2009)* / Vytas Jančiauskas, Gediminas Kalinauskas, Rimantas Turskis, Liuda Mikutienė. – Vilnius: Vilniaus pedagoginio universiteto leidykla, 2010. – 471 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-20-551-7
* *Futbolas Sūduvos krašte, 1921–2011.* – Marijampolė: Piko valanda, 2011. – 543 p.: iliustr. – ISBN 978-609-422-038-8


## Išnašos
Imperion

**Imperion** yra naršyklinis žaidimas, priklausantis Vokietijos bendrovei „Travian Games GmbH“. Iš esmės labai primena savo pirmtaką „Travian“. Tačiau čia žaidimas vyksta kosmose, 2137 metais. Žaidėjas gali pasirinkti vieną iš trijų rasių – besiginančius titanus, agresyviuosius ksenus arba subalansuotus teraniečius. Žemėlapis yra paveldėtas iš „Travian“, tačiau čia žaidėjai kolonizuoja ne gyvenvietes, o planetas.

## Žaidimo eiga
Pasirinkę gentį, žaidėjai turi nuspręsti, kurioje iš trijų galaktikų žais. Užsiregistravę vartotojai yra supažindinami su žaidimo pagrindais ir planetos išsidėstymu. Planetos viršuje jie turi statyti pastatus, o apatinėje planetos pusėje išgauti pagrindinius resursus – metalą, kristalus bei deuterį (titanams – tritį). Visi pastatai reikalauja tam tikro kiekio kiekvieno resurso. Pastatytas pastatas taip pat naudoja energiją, išgaunamą generatoriuose. Kai žaidėjai pastato civilinių arba karinių laivų gamyklas, jie gali skraidyti po galaktiką ir rinkti atliekas iš asteroidų ir kometų arba puldinėti aplinkinius žaidėjus. Tyrimų laboratorijoje žaidėjai atrakina naujus laivus ir patobulinimus, kurie paspartina augimą. Ambasados pagalba žaidėjai gali įstoti į aljansą arba sukurti savo.

### Vaizdai
Rasių išvaizda yra labai panaši į žaidimo „Starcraft“ Terran'ų, Protoss'ų bei Zerg'ų rases.
Mogiliavo arkivyskupija

**Mogiliavo arkivyskupija** – Katalikų bažnyčios administracinis teritorinis vienetas, egzistavęs 1783–1926 m.

## Istorija
Mogiliavo arkivyskupija įsteigta po Pirmojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo 1772 m. iš prie Rusijos imperijos prijungtų Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės (Vilniaus vyskupijos) valdų – Vitebsko ir Mstislavlio vaivadijų bei dalies Minsko ir Polocko vaivadijų bei Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ir Lenkijos buvusių bendrų valdų Latgaloje. Priklausė apie 100 000 Romos katalikų ir apie 800 000 unitų. 

Šiose srityse imperatorė Jekaterina II be Apaštalų Sosto sutikimo 1773 m. įsteigė atskirą Baltarusijos katalikų vyskupiją su centru Mogiliove. Jos valdytoju paskirtas vyskupas S. J. Bohušas–Sestšencevičius. 1782 m. ji vyskupijai suteikė arkivyskupijos titulą. Po ilgų derybų 1783 m. balandžio 15 d. popiežius Pijus VI pripažino Mogiliavo arkivyskupiją ir per nuncijų A. Archetį sutvarkė jos įsteigimą pagal bažnytinį kanoną: S. J. Bohušui–Sestšencevičiui buvo suteiktos arkivyskupo metropolito teisės, karmelitų Švč. Mergelės Marijos Dangun Ėmimo bažnyčia Mogiliave paversta katedra, vienuolyne atidaryta kunigų seminarija, sudaryta Mogiliavo arkivyskupijos kapitula ir konsistorija.

Po Trečiojo Abiejų Tautų Respublika padalijimo 1795 m. popiežiaus legatas L. Lita pertvarkė Rusijos imperijos katalikų bažnyčią. 1798 m. Mogiliavo arkivyskupija tapo metropoline arkivyskupija: prie jos buvo prijungtos Kameneco, Lucko–Žitomyro, Vilniaus ir Žemaičių vyskupijos, taip pat naujai įsteigta Minsko vyskupija. 

Vėliau Mogiliavo arkivyskupijai subordinuota 1850 m. įsteigta Tiraspolio vyskupija (Saratovas), kuriai priklausė Astrachanė ir Sibiras. 1918 m. jai priskirta Rygos katalikų vyskupija, 1920 m. Suomijos vikariatas, Sibiro vikariatas Taigi, arkyviskupijai pavaldi teritorija apėmė visas katalikų teritorijas Rusijos imperijoje, ir plotu bei tikinčiųjų skaičiumi Mogiliavo arkivyskupija buvo didžiausia pasaulyje.

1798 m. Mogiliavo arkivyskupijos arkivyskupas metropolitas tapo kardinolu. Caro valdžios potvarkiu Mogiliavo arkivyskupijos valdytojo būstinė buvo perkelta į Sankt Peterburgą. XIX a., ypač valdant carui Nikolajui I ir Aleksandrui II, siekusiems sunaikinti Rusijoje katalikų bažnyčią, arkivyskupo postas dažnai būdavo tuščias. Padėtis kiek pagerėjo 1905 m. balandžio 17 d. ir spalio 17 d. paskelbus tolerancijos įstatymus.

Tarybinė valdžia suardė Mogiliavo arkivyskupijos bažnytinę organizaciją. Arkivyskupas metropolitas E. von Ropas buvo suimtas ir ištremtas, Mogiliavo arkivyskupijos valdytojas Janas Cieplakas (1919–1923 m.) suimtas, paskui ištremtas iš TSRS. 1926 m. įsteigus Lietuvos bažnytinę provinciją, jos 5 vyskupijos buvo atskirtos nuo Mogiliavo arkivyskupijos jurisdikcijos. Popiežius Pijus XI 1926 m. buvusią Mogiliavo arkivyskupiją padalijo į 6 apaštalines administratūras ir Sibiro apaštalinį vikariatą, įsteigtą dar 1923 m., bet TSRS vyriausybė neleido katalikų dvasininkijai jų administruoti. 1991 m. popiežius Jonas Paulius II Mogiliavo arkivyskupiją sujungė su Minsko vyskupija ir pavadino Minsko-Mogiliavo arkivyskupija

## Vyskupai
Mogiliavo arkivyskupijos vyskupai ir valdytojai

## Šaltiniai
Won Bin

**Won Bin** (, tikrasis vardas **Kim Do-jin** (), g. 1977 m. rugsėjo 29 d.) – Pietų Korėjos aktorius ir modelis. Nuo 2007 m. UNICEF geros valios ambasadorius. Žurnalų „CanCam“ ir „an.an“ 2005 m. – 2007 m. išrinktas populiariausia Azijos žvaigžde.

## Biografija
Won Bin gimė ir augo Kangvono provincijos kaimelyje kalnuose kalnakasio ir ūkininkės šeimoje.

1995 m. sėkmingai sudalyvavo vienos televizijos talentų atrankoje, pasirašė kontraktą su talentų agentūra ir ėmė lankyti vaidybos pamokas. 1997 m. debiutavo televizijoje, antraplaniu vaidmeniu seriale „Propose“. Po antrojo vaidmens 1998 m., seriale „Ready Go!“, jis kuriam laikui nustojo vaidinti televizijoje ir įstojo į menų instituto vaidybos klasę. Po metų grįžo į eterį kaip pagrindinis serialo „Kwangki“ aktorius, tai buvo labiausiai jį išgarsinęs vaidmuo. 2000 m. Won vaidino trijuose televizijos serialuose, kurie jį išgarsino ir Japonijoje. 2002 m. jis buvo pakviestas į bendrą Pietų Korėjos ir Japonijos serialą „Friends“.

2001 m. Won Bin nusifilmavo savo pirmame pilnametražiame filme „Guns & Talks“, kuris užėmė 7 vietą Pietų Korėjos 2002 m. filmų klasifikavimo reitinguose.

2005 m. – 2006 m. tarnavo Pietų Korėjos kariuomenėje, bet buvo paleistas anksčiau laiko dėl sveikatos problemų. 2009 m. vėl pradėjo vaidinti filmuose.

2007 m. tapo Pietų Korėjos UNICEF gerosios valios ambasadoriumi. Won dalyvavo įvairiose labdaros akcijose. 2009 m. su Jungtinių Tautų Vaikų fondu labdaros tikslais lankėsi Gambijoje.

## Filmografija
### Filmai
* 2001: *Guns & Talks*
* 2004: *Taegukgi*
* 2004: *My Brother*
* 2009: *[[Motina (2009 filmas)|Mother]]*
* 2010: *This Man*

### Televizija
* 1997: *Propose*
* 1998: *Ready Go!*
* 1999: *Kwangki*
* 2000: *Small Station*
* 2000: *Kkokji*
* 2000: *Autumn in My Heart*
* 2002: *Friends*

## Apdovanojimai
* 1999: KBS vaidybos apdovanojimas – geriausias debiutas už *Kwangki*
* 2000: KBS vaidybos apdovanojimas – geriausia vaidyba už *Kkokji* ir *Autumn in My Heart*
* 2000: PaekSang menų apdovanojimai – geriausias debiutas *Kkokji* ir *Autumn in My Heart*
* 2002: Japonijos BVLGARI „Brilliant Dreams“ apdovanojimas
* 2004: Chunsa filmų meno apdovanojimai – geriausias debiutas už *Taegukgi*
* 2004: Auksinio kino festivalis – geriausias debiutas už *Taegukgi*

## Nuorodos
* Oficiali svetainė 
* 

### Išnašos
Julijanava

**Julijanava** – buvęs kaimas, dabar Kauno miesto teritorija, esanti į pietus nuo miesto centro, pakeliui į Garliavą, Kazliškiuose ties Veiverių gatve. Vyrauja nuosavi gyvenamieji namai. Išlikęs II Kauno fortas. Kaimą mena Julijanavos gatvė.

## Geografija

Julijanava yra į vakarų nuo Veiverių plento (rytuose yra Birutė). Julijanavos teriologiniame draustinyje gyvena kelios šikšnosparnių rūšys: vandeninis pelėausis, rudasis ausylis, Natuzijaus šikšniukas.

## Istorija

Anksčiau kaimas, įsikūręs piečiau Aleksoto, buvo vadintas ***Juliške***. XIX a. minimas Julijanavos dvaras, kurį valdė žydas Josifs Švarcas. XX a. tarpukariu šiaurėje įsikūrė AB Maistas. 1936–1949 m. Veiverių gatvėje veikė Julijanavos mokykla, vėliau tapusi Kauno 14-ąja vidurine mokykla. 1958 m. įkurta Julijanavos biblioteka (Veiverių g. 71), uždaryta XXI a. pradžioje. 1962 m. Kauno 14-oji vidurinė mokykla persikėlė į Birutėje I pastatytą naują pastatą Bitininkų g.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vaiguvos herbas

**Vaiguvos herbas** – pagrindinis Vaiguvos kaimo ir Vaiguvos seniūnijos (Kelmės rajono savivaldybė) heraldikos atributas.

## Aprašas

Herbo skydo mėlyname lauke sidabrinė apversta gegnė, virš kurios auksinė bekaklė Jono Krikštytojo galva.

## Simbolika

Heraldikos komisijoje kartu su Vaiguvos bendruomene buvo nuspręsta herbe pavaizduoti heraldinę figūrą sidabrinę gegnę ir įamžinti 1803–1804 m. pastatytą naują dvibokštę Vaiguvos bažnyčią, kuri tituluojama šv. Jono Krikštytojo vardu. Vaiguvos bažnyčia ir dalis miestelio gatvių įrašyta į Lietuvos urbanistikos paminklų sąrašą.

Heraldinė figūra sidabrinė gegnė asocijuojasi su miestelio vardu ir upe Knituoja. Šv. Jonas Krikštytojas traktuojamas kaip žmonijos užtarėjas, asketiško gyvenimo būdo idealas.

## Istorija

Herbą 2009 m. rugpjūčio 31 d. dekretu  Nr. 1K-90 patvirtino prezidentė Dalia Grybauskaitė. Herbo etalono autorius – dailininkas Arvydas Každailis. 2012 m. herbo pagrindu pašventinta Vaiguvos vėliava.

## Šaltiniai
Ivenčius

**Iveñčius**  (arba ***Ivenecas***, , ) – miesto tipo gyvenvietė Baltarusijos vidurio vakaruose, Minsko srityje, prie Volmos (Isločės kairysis intakas, Nemuno baseinas), 50 km į vakarus nuo Minsko. Vyrauja maisto pramonė, medžio apdirbimas. Yra dailiosios keramikos fabrikas. Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia ir pranciškonų vienuolynas, statyti 1705 m., Šv. Aleksijaus bažnyčia, statyta 1907 m.

## Istorija

Ivenčiaus gyvenvietė minima nuo XV a. pabaigos. XVI a. pradžioje pradėjo plėstis. 1500 m. pastatyta pirmoji bažnyčia. 1522 m. minimas kaip LDK Minsko apskrities didikų Sologubų miestelis. XVI a. viduryje čia veikė kalvinistų bendruomenė, pastatyta bažnyčia, mokykla ir prieglauda, suteiktos miesto teisės. 1702 m. pastatytas pranciškonų vienuolynas, 1705 m. – Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia.

Per 1654–1667 m. Abiejų Tautų Respublikos-Rusijos ir per 1700–1721 m. Šiaurės karus labai nuniokotas. XVIII a. antroje pusėje atsikūrė. Nuo 1793 m. miestelis priklausė Rusijos imperijai, XIX a. buvo miestelis ir palivarkas, Minsko srities Ivenčiaus valsčiaus centras.

1921–1939 m. valdė Lenkija, nuo 1923 m. valsčiaus (gminos) centras. 1934 m. miestelis elektrifikuotas, 1936 m. išgrįstos gatvės, pastatyta nauja mokykla. 1938 m. pastatytas karinis aerodromas. 1939 m. rugsėjo mėn. prasidėjus Antrajam pasauliniam karui užimtas TSRS, priklauso Baltarusijai. 1940–1962 m. Ivenčiaus rajono centras.

## Gyventojai

## Galerija

Івянец. Касцёл Св. Міхала Арханёла (07).jpg|Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia ir pranciškonų vienuolynas
Franciszkanie Iwieniec fc12.jpg|Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia
Belarus-Ivyanets-Church of Michael the Archangel-7.jpg|Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia. Varpinė
Belarus-Ivyanets-Franciscan Monastery-1.jpg|Pranciškonų vienuolynas
Ivianiec, Vilenskaja, Franciškanski. Івянец, Віленская, Францішканскі (1930-39).jpg|Tarpukario Lenkijos kariuomenės daliniai Ivenčiuje
Church of Saint Alex, Ivyanets.jpg|Šv. Aleksijaus bažnyčia
Belarus-Ivyanets-Church of Alex-5.jpg|Katalikų kapinės


## Šaltiniai
Valažino rajonas

**Valažino rajonas** (; ) – Baltarusijos administracinis-teritorinis vienetas Minsko srities vakarinėje dalyje. Rajono centras – Valažinas.

## Istorija

Įsteigtas 1940 m. sausio 15 d. Baranovičių srityje, nuo 1944 m. rugsėjo 20 d. perduotas Maladečinos sričiai, 1960 m. sausio 20 d. – Minsko sričiai, 1962 m. gruodžio 25 d. likviduotas, jo teritorija padalyta Maladečinos ir Stolbcų rajonams, 1965 m. įsteigtas iš naujo.

## Geografija

Valažino rajonas šiaurėje ribojasi su Minsko srities Maladečinos, rytuose su Minsko, pietryčiuose su Dziaržynsko, pietuose su Stolbcų, vakaruose su Gardino srities Vijos, Ašmenos, šiaurės vakaruose su Smurgainių rajonais.

Rajono teritorija nutiestas geležinkelis Maladečina – Lyda, plentai Minskas – Lyda, Valažinas – Maladečina, Valažinas – Ivenčius – Stolbcai, dujotiekis Minskas – Gardinas.

## Gyvenvietės

Vienintelis miestas – Valažinas, miesto tipo gyvenvietė – Ivenčius.

## Šaltiniai

* http://www.volozhin.gov.by/
Brugmansija

**Brugmansija** (*Brugmansia*) – bulvinių (*Solanaceae*) šeimos augalų gentis, paplitusi Pietų Amerikoje. Auga Andų pašlaitėse nuo Kolumbijos šiaurėje iki Čilės pietuose, rytuose siekia pietryčių Braziliją.

Genčiai priklauso 3-11 m aukščio stambūs krūmai ar nedideli medžiai. Lapai priešiniai, dideli (ilgis 10-30 cm, plotis 4-18 cm), plaukuoti, lygiu arba dantytu kraštu. Žiedai trimito formos, nusvirę žemyn, 14-50 cm ilgio, 10-35 cm pločio (ties galu), ryškiaspalviai, malonaus kvapo. Auga drėgname, gerai vėdinamame, derlingame dirvožemyje, saulėtose vietose ar daliniame šešėlyje.

Visos brugmansijos dalys yra nuodingos. Turi alkaloidų skopolamino ir atropino. Nuodų patekimas į žmogaus ar gyvūno organizmą gali sukelti mirtį, sulčių patekimas į akis – akies vyzdžio pažeidimus.

Dėl išvaizdžių žiedų brugmansijos auginamos kaip dekoratyviniai augalai, yra išvesta hibridinių rūšių. Dėl haliucinogeninių savybių vartojamas šamanistiniuose indėnų (šibarų, agvarunų, urarinų) ritualuose.

## Rūšys
* Auksuotoji brugmansija (*Brugmansia aurea*)
* Aukštoji brugmansija (*Brugmansia arborea*)
* Baltoji brugmansija (*Brugmansia ×candida*)
* Kvapioji brugmansija (*Brugmansia suaveolens*)
* Raudonoji brugmansija (*Brugmansia sanguinea*)
* Rausvoji brugmansija (*Brugmansia ×insignis*)
* *[[Brugmansia versicolor]]*
* *[[Brugmansia vulcanicola]]*

## Etimologija
Pavadinimas *brugmãnsija* suteiktas XVIII–XIX a. olandų botaniko Sebaldo Justino Brugmanso (*Sebald Justinus Brugmans*) garbei.

## Šaltiniai
Aukštoji brugmansija

**Aukštoji brugmansija** (*Brugmansia arborea*) – bulvinių (*Solanaceae*) šeimos augalų rūšis, priklausanti brugmansijos (*Brugmansia*) genčiai. Paplitusi tropinėse Andų pašlaitėse Peru, Bolivijoje, Ekvadore.

Tai iki 5 m aukščio užaugantis krūmas. Lapai priešiniai, dideli (ilgis 20-30 cm, plotis 10-15 cm), plaukuoti, lygiu kraštu. Žiedai trimito formos, nusvirę žemyn, iki 30 cm ilgio ryškiaspalviai, balti, malonaus kvapo. Žydi vasarą ir rudenį. Auga drėgname, gerai vėdinamame, derlingame dirvožemyje, daliniame šešėlyje, nemėgsta šalčių, tiesioginių saulės spindulių.

Visos brugmansijos dalys yra nuodingos (gali sukelti mirtį). Turi alkaloidų skopolamino ir atropino. Dėl haliucinogeninių savybių vartojamas šamanistiniuose indėnų (šibarų, urarinų) ritualuose.
Neotropikai

**Neotropikai** – viena iš aštuonių biogeografinių ekologinių sausumos sričių. Apima Pietų, Centrinę Ameriką, Meksikos žemumas, Karibus, pietų Floridą. Dažnai šiuo pavadinimu įvardinami Pietų Amerikos tropikai, tačiau į ekosritį taip pat įeina į vidutinių platumų sritys žemyno pietuose. Šiaurės Amerikoje pereina į nearktinę sritį.

Iki susijungiant Šiaurės ir Pietų Amerikos žemynams juose buvo skirtingos ekosritys, tačiau susidarius Panamos sąsmaukai jos susijungė į vieną ekosritį. Neotropikuose, kaip ir Australijoje bei Antarktyje, būdingos rūšys, susidariusios Gondvanos žemyne.

Neotropikai pasižymi itin didele gamtine įvairove: čia plyti Amazonijos selva, Pantanalio pelkynai, pampos, Seradas, Valdivijos drėgnieji miškai – visi šie regionai pasižymi unikalia ir gausia augmenija bei gyvūnija.

Tik neotropikams būdingi, tipiški gyvūnai: plačianosės beždžionės, tinginiai, tinamai, kolibriai, krosniai, tukanai, tikrieji skruzdlesiniai, tanagros, kaimanai, medlaipinės medvarlės, šienpjoviai *Gonyleptidae*. Iš neotropikų kilę bromelijinių, kaninių, helikoninių šeimos augalai. Iš čia kilusios bulvės, pomidorai, kakavmedžiai, kukurūzai, pupos, vilnamedžiai, manijokai, batatai, burnočiai, bolivinės balandos.
Iziaslavo kunigaikštystė

**Iziaslavo kunigaikštystė** () – XII–XIII a. Rusios kunigaikštystė prie Svisločiaus aukštupio (dab. Baltarusija). Sostinė – **Iziaslavas** (nuo XIII a. vidurio vadintas Zaslavliu).

## Istorija

Iziaslavą X a. pabaigoje Vladimiras Sviatoslavičius pastatė savo sūnui Iziaslavui Vladimirovičiui (~978–1001 m.). XI a. įėjo į Polocko kunigaikštystę. Iziaslavo kunigaikštystė pirmąkart minima 1127 m., bet gali būti, jog susiformavo apie 1101 m., Polocko kunigaikščiui Vseslavui dalijant žemes savo sūnums. 1127 m. ištrėmus Iziaslavo valdovą, valdžią čia laikinai paėmė Minsko Glebovičiai, bet vėliau valdžia sugrįžo vietinei dinastinei linijai – Davidovičiams. Šie išlaikė sostą Iziaslave ir sudarė sąjungą su Vitebsko kunigaikščiais Vasilkovičiais.

XII a. 7-ame dešimtmetyje nusilpusi kunigaikštystė subyrėjo į smulkesnes kunigaikštystes, tarp kurių didžiausia buvo Logožos. Apie 1186 m. Polocko žemėje vėl sustiprėjo Glebovičiai, kurie iš Iziaslavo išvijo vietinę dinastiją. Nuo tada šios smulkios valdos pripažino gerokai stipresnės Minsko kunigaikštystės valdžią.

XIII a. antroje pusėje prijungta prie Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės. XIV a. trečiajame dešimtmetyje priklausė Algirdui. Nuo 1345 m. Algirdas kunigaikštystę perdavė nuverstam Jaunučiui, vėliau jo palikuoniams kunigaikščiams Zaslavskiams. Dar vėliau atiteko Glebovičiams.

## Kunigaikščiai
Iziaslavą valdė Riurikovičių Polocko atšakos atšaka, kurių pradininkas greičiausiai buvo Davidas Vseslavičius (kartu ir Polocko kunigaikštis). Dėl to vietos kunigaikščių linija vadinama **Davidovičiais**.
* Glebovičiai (Minsko atšaka)
* Bračislavas Davidovičius
* Veseslavas Mikuličius (Lagožoje)
* Vasilka Valadaravičius (1180–1186 Lagožoje)
* 1186 m. Glebovičiai paėmė valdžią, ir Davidovičių linija nunyko. Iziaslavo kunigaikštystės tapo Minsko vasalėmis.
* Algirdas (apie 1320–1345)
* Jaunutis (1345-apie 1366)
* Jaunučio palikuonys Zaslavskiai:
** Mykolas Zaslavskis, 1366–1399
** Jurgis Zaslavskis, 1399 – 14??
** Ivanas Zaslavskis, XV a.
** Mykolas II Zaslavskis XV a.
** Teodoras Zaslavskis, 14?? – 1508

## Literatūra
* Славянская энциклопедия. Киевская Русь – Московия: в 2 т. / Автор-составитель В. В. Богуславский. – М.: ОЛМА-ПРЕСС, 2001. – Т. 1. – 784 с. – 5000 экз. – ISBN 5-224-02249-5
* Коган В.М. История дома Рюриковичей. – СПб.: Бельведер, 1993. – 278 с. ISBN 5-87461-001-4
* Коган В.М., Домбровский-Шалагин В.И. Князь Рюрик и его потомки: Историко-генеалогический свод. – СПб.: «Паритет», 2004. – 688 с. ISBN 5-93437-149-5

## Šaltiniai
Kapylius

**Kapỹlius**  (; arba ***Kopylius***, ) – miestas Baltarusijoje, 120 km į pietus nuo Minsko. Kapyliaus rajono centras. Yra gumos dirbinių fabrikas, maisto pramonės įmonės. Veikia Kapyliaus gimnazija, 2 vidurinės mokyklos, dešimtmetė sporto, dešimtmetė meno mokyklos, vaikų kūrybos centras, rajono kultūros centras, 2 bibliotekos, kraštotyros muziejus.

## Istorija

Rašytiniose istorijos šaltiniuose minimas nuo 1274 m. 1320–1793 m. priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. XIV a. pastatyta Kapyliaus pilis. XV a. – kunigaikščių Olelkaičių, arba Kapyliaus ir Slucko kunigaikščių, rezidencija. Per 1508 m. Glinskio maištą prieš Lietuvos didijį kunigaikštį Žygimantą Senąjį Kapylio gyvenvietę maištininkai užėmė, bet pilies užimti nesugebėjo. Nuo 1612 m. Kapylius priklausė Radviloms. 1652 m. suteiktos Magdeburgo teisės. Nuo XVI a. pabaigos buvo cerkvė ir kalvinų bažnyčia. 1793 m. atiteko Rusijos imperijai.

Nuo 1832 m. priklausė kunigaikščiui L. Vitgenšteinui. XIX a. buvo miestelis Slucko apskrityje. 1918 m. miestą buvo užėmusi Vokietijos kariuomenė, 1919–1920 m. – Lenkijos kariuomenė. Nuo 1924 m. rajono centras. 1938 m. įgijo miesto tipo gyvenvietės statusą. Miesto teisės nuo 1985 m.

## Šaltiniai
Madidis

**Madidis** () – upė vakarų Bolivijoje, La Paso departamente; Benio kairysis intakas. Prasideda Andų kalnų rytinėse pašlaitėse, 1060 m virš jūros lygio aukštyje. Pradžioje teka į šiaurės vakarus per Madidžio nacionalinį parką, sudaro krioklius ir slenksčius. Vėliau pasuka į šiaurės rytus ir teka lyguma, kur sudaro gausybę meandrų ir senvagių. Įteka į Benį ties Rosos kaimeliu.

Didžiausi intakai: Plora, Enatahva (kairieji), Klaras, Undumas (dešinieji).

Prie Madidžio esančios gyvenvietės: Alto Madidis, Santa Ana de Madidis, Gvakanagvasas, Benavidesas.

## Šaltiniai
Kauleliškės

**Kauleliškės** (, ) – agromiestelis Baltarusijoje, Varanavo rajone, 5 km nuo Lietuvos Respublikos sienos. Apylinkės centras. Yra Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia.

## Istorija

Kauleliškių dvaras žinomas nuo XVII a. antros pusės. 1666 m. prie dvaro pastatyta arijonų bažnyčia, 1724 m. restauruota. 1808 m. pastatyta medinė bažnyčia. XIX a. buvo miestelis ir kaimas Ašmenos apskrities Dieveniškių valsčiuje.

## Lietuviai

XIX a. daug gyventojų suslavėjo ir XX a. pr. lietuviškai kalbėjo tik trečdalis jų. 1915 m. Kauleliškėse įsteigtas Lietuvių draugijos nukentėjusiems nuo karo šelpti maitinimo punktas. Į rytus nuo Kauleliškių yra Dieveniškių kyšulys, į pietvakarius – Ramaškonių, Pelesos–Rodūnios lietuviškosios salos.

Apie 90 proc. apylinkių kaimų vardų yra lietuviškos kilmės: Ažubaliai, Kalveliškės, Misiūnai, Svilai, Taureliai ir kitos. XX a. pabaigoje tarp Kauleliškių ir Varanavo gimtąją lietuvių kalbą išsaugojo vyresnio amžiaus Bilių, Bieliūnų, Stanišių, Tusamonių, Navasėdų kaimų žmonės. Kauleliškių ir gretimų apylinkių gyventojų kalbą 1952 m., 1959 m., 1984 m., 1985 m. ir kitais metais tyrė lietuvių dialektologai, 1971 m. – toponimikai.

## Gyventojai

## Šaltiniai
1986 m. Formulės 1 sezonas

**1986 m. Formulės 1 sezonas** – 37-tas FIA organizuojamas Formulės 1 sezonas. Jis prasidėjo kovo 23 d., baigėsi spalio 26 d. po 16 lenktynių.

## Sezono apžvalga
1986-ųjų sezono pabaiga tapo kulminacija ir tikra kova net tarp trijų lenktynininkų - Williams ekipos dueto Nelson Piquet, Nigel Mansello ir McLaren atstovo Alain Prosto. Paskutinėse lenktynėse Australijoje nugalėjo prancūzas A. Prostas ir to jam užteko, kad 2 taškais bendroje įskaitoje aplenktų britą N. Mansellą ir taptų čempionu. Prancūzo sąskaitoje buvo 4, kaip ir brazilo N. Piquet sąskaitoje, o britas turėjo surinkęs net 5 pergales. 

Tuo tarpu komandinėje įskaitoje 9 pergales surinkusi Williams ekipa be didesnės konkurencijos tapo čempionė.

## Tvarkaraštis

## Čempionato įskaitos
### Pilotų įskaita

## Komandinė įskaita

## Nuorodos
*1986 m. sezono apžvalga 

## Šaltiniai
Brunfelsija

**Brunfelsija** (*Brunfelsia*) – bulvinių (*Solanaceae*) šeimos augalų gentis. Paplitusi neotropinėje srityje.

Gentį sudaro ~40 nedidelių krūmų ir medžių rūšių. Lapai paprasti, priešiniai, elipsiškos arba ovalios formos. Žiedai vamzdiški, su 5 dideliais žiedlapiais.

Daugelis brunfelsijos rūšių turi nuodingų alkaloidų. Dėl jų naudojamos liaudies medicinoje bei šamanistiniuose ritualuose (iš stambiažiedės brunfelsijos gaminamas haliucinogeninis gėrimas ajahuaska).

## Rūšys

* Stambiažiedė brunfelsija (*Brunfelsia grandiflora*)
* Vaiduoklinė brunfelsija (*Brunfelsia chiricaspi*)
* Amerikinė brunfelsija (*Brunfelsia americana*)
* Smulkiažiedė brunfelsija (*Brunfelsia pauciflora*)
* Vienažiedė brunfelsija (*Brunfelsia uniflora*)
* ir kt.
Šiucė

**Šiucė** ( 'šaulys'), *šaulys* – eilinio kareivio laipsnis Vokietijos kariuomenėje.

## Vokietijos kariuomenė
Šiucės (šaulio) laipsnis buvo naudojamas Vokietijos kariuomenėje Pirmojo pasaulinio karo metais. Iki 1918 m. šiucė buvo žemiausias kareivių laipsnis kulkosvaidžių daliniuose ir kai kuriuose elitiniuose daliniuose.
Nuo 1920 m. šiucė buvo žemiausias reichsvero pėstininkų laipsnis. Kitose reichsvero kariuomenės rūšyse eiliniai vadinosi jėgeris (), kanonierius (), pionierius (), Liuftvafėje nuo 1935 m. – .

Šių dienų Vokietijoje šiucė yra žemiausiais kareivių laipsnis, atitinkąs NATO rangą OR-1. Už jį aukštesnis rangas yra jefreitorius (), priskiriamas NATO rangui OR-2.
Šiuolaikinėje Vokietijos kariuomenėje šiucės laipsnis nėra labai dažnas, kadangi skirtingose kariuomenės rūšyse eiliniai vadinami skirtingai. Pvz., panzergrenadierių daliniuose ( 'sunkieji mechanizuoti pėstininkai') eiliniai vadinami *panzergrenadieriais*, ryšių daliniuose () – *funkeriais* () ir pan.

Vokietijos karinėje istorijoje buvo laikotarpiai, kai tarp šiucės ir jefreitoriaus buvo *oberšiucės* ( 'vyresnysis eilinis') laipsnis.

## SS kariuomenė
SS kariuomenės laipsnis, atitinkantis eilinio laipsnį kitų šalių kariuomenėse. Jaunesnis laipsnis SS kariuomenėje buvo anverteris (kandidatas), vyresnis – oberšiucė, kuris galėtų būti pavadintas *vyresniuoju kareiviu*.

Antrojo pasaulinio karo metais *SS šiucė* buvo SS kariuomenės eilinių laipsnis. Kitose SS šakose SS eiliniai vadinosi *[[esesmanas|esesmanai]]* ().
Ajahuaska

**Ajahuaska, ajavaska** (, ) – enteogenas, haliucinogeninis gėrimas, gaminamas iš svaigiojo kvaitulio (*Banisteriopsis caapi*) lianos, bei kitų psichoaktyvių savybių turinčių augalų, pavyzdžiui, *Psychotria* genties augalų. Nuo seno vartojamas Andų pašlaitėse gyvenančių Amazonijos indėnų.

Lianos gabalėliai sumaišomi su *Psychotria viridis* arba *Diplopterys cabrerana* lapais ir verdami vandenyje. Gautame nuovire gausu monoaminoksidazės inhibitorių: alkaloidų harmino ir harmalino, taip pat stipraus alkaloido DMT. Neretai ruošiama DMT neturinti ajahuaska – tada vietoje *Psychotria viridis* dedama paprastosios justicijos (*Justicia pectoralis*), brugmansijos arba kaimiškojo tabako (*Nicotiana rustica*) lapų.

Ajahuaska naudojama indėnų (pvz., urarinų) šamanų norint pasiekti ekstazę ir susijungti su dvasiomis bei psichoterapijos tikslais. Gėrimas taip pat naudojamas vietinių gyventojų medicininiais tikslais (vidurių laisvinimui, organizmo valymui nuo kirmėlių). Vartojant ajahuaską vengiama sunkaus, riebaus, aštraus maisto, kofeino, alkoholio, rūgščių turinčių produktų. Europoje, Šiaurės Amerikoje gaminami tą pačią cheminę sudėtį kaip ir ajahuaska turintys gėrimai, tačiau naudojami kiti augalai (pvz., tikrojo pegano sėklos, siauražiedės mimozos lapai, DMT gaunamas iš įvairių akacijų, klajoklinio karolmedžio). Kiti, norėdami patirti egzotiškus ritualus, susijungti su dvasių pasauliu ar iš mokslinių paskatų keliauja į Peru ar kitas Andų šalis dalyvauti ajahuaskos gėrimo ritualuose.

## Išnašos
Kliukščionys

**Kliukščiónys**  (, ) – kaimas Baltarusijoje, 7 km į pietvakarius nuo Lentupio, prie kelio Švenčionys–Svieriai, 2 km nuo sienos su Lietuva. Į pietus nuo Kliukščionių – 12 susisiejančių ežerų grandinė.

## Istorija

1786 m. pastatyta bažnyčia (sudegė 2017 m.). XIII a. – XVIII a. priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei, nuo 1920 m. – Baltarusijai. XIX a. buvo miestelis Švenčionių apskrityje.

## Lietuviai

Maždaug iki 1950 m. Kliukščionių parapijoje lietuviškai dar kalbėjo Kulbokiškės, Karklinės kaimų gyventojai, šiame krašte 1923–1934 m. veikė lietuviška pradžios mokykla.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Kliukščionys. Radzima.org
Dovilų valsčius

**Dovilų valsčius** () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vakarų Lietuvos teritorijoje. Centras – Dovilai.

## Istorija

Valsčius įkurtas 1874 m. birželio 4 d. 1939 m. pavasarį jam priskirta dalis Gelžinių valsčiaus, o dalis Dovilų valsčiaus perduota naujam Gobergiškės valsčiui.

Dovilų valsčius Lietuvos TSR priskirtas 1945 m. sausio 28 d., 1947 m. prijungti Dauperų valsčius, Sendvario valsčius ir Vaidaugų valsčius. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Klaipėdos rajonui (5 apylinkės).

|-
| 1925 m.  || || 1781 || || || 22 gyvenvietės 
|-
| 1949-01-01  || 227 || || || 5 apylinkės  ||
|}

## Viršaičiai
* Hugo Šojus, 1886–1890 m.
* Maksas Krauzė, XX a. tarpukaris

## Suskirstymas

## Gyventojai
### Žymūs žmonės

|-
| 1921 || Jonušai || Ansas Lymantas, žurnalistas, dailininkas || 2002
|}

## Šaltiniai
Svaigusis kvaitulis

**Svaigusis kvaitulis** (*Banisteriopsis caapi*) – malpigijinių (*Malpighiaceae*) šeimos lianų rūšis. Paplitusi Pietų Amerikos selvoje.

Augalas labai ilgas, dažnai šakotas, sumedėjusiu stiebu. Lapai iki 18 cm ilgio ir 8 cm pločio, plačiai ovalūs. Žiedai baltai rausvi, 13 mm ilgio, susitelkę į žiedynus. Žydi nuo gruodžio iki rugpjūčio, intensyviausiai – sausį. Vaisiai su sparneliais, susidaro kovo – rugpjūčio laikotarpiu.

Svaigusis kvaitulis vietinių indėnų nuo seno naudojamas haliucinogeninio nuoviro ajahuaskos gamybai. Šis gėrimas naudojamas šamanistinuose ritualuose, bei organizmo valymui. Turi daug alkaloidų: harmino, harmalino, tetrahidroharmino.

Mokslinėje klasifikacijoje išskiriami du svaigiojo kvaitulio varietai (*Banisteriopsis caapi* var. *caupuri* ir *Banisteriopsis caapi* var. *tukunaka*), tačiau vietiniai šamanai ir žolininkai turi plačią augalo skirstymo sistemą. Manoma, kad pagal kai kuriuos išorinius bruožus (pvz., spalva) preparato stiprumas skirtingas ir matomos skirtingos haliucinacijos.

Augalas vietinių vadinamas *Ayahuasca, Caapi, Yage* ir reiškia „dvasių liana“.


|Stiebas
|Sėklos
|Ajahuaskos ruošimas


## Išnašos
Malpigijiniai

**Malpigijiniai** – malpigijiečių (*Malpighiales*) eilės dviskilčių augalų šeima. Ją sudaro ~75 gentys ir ~1300 rūšių, augančių tropikuose ir subtropikuose. 90 % rūšių auga neotropikuose (Amerikoje), likusios – tropinėje Afrikoje, Madagaskare, Naujojoje Kaledonijoje, Pietryčių Azijoje, Filipinuose.

## Gentys

## Šaltiniai
* Davis, C. C., and W. R. Anderson. 2010. A complete phylogeny of Malpighiaceae inferred from nucleotide sequence data and morphology. American Journal of Botany 97: 2031–2048.

## Nuorodos
* Malpighiaceae Malpighiaceae – description, taxonomy, phylogeny, and nomenclature
Afganistano demografija

Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie **[[Afganistanas|Afganistano]] demografiją**.

**Gyventojų skaičius:** 30 419 928 (2012 m. apskaičiavimai) 

**Struktūra pagal amžių:**
**0–14 m.:* 42,3 %
**15–64 m.:* 55,3 %
**65 m. ir vyresni:* 2,4 % (2011 m. apsk.)
 
**Gyventojų amžiaus [[mediana]]:**
**bendras:* 18,2 m.
**vyrų:* 18,2 m.
**moterų:* 18,2 m. (2011 m. apsk.)

**Metinis populiacijos prieaugis:** 2,22 % (2011 m. apsk.)

**[[Gimstamumas]]:** 39,3 gimimų/1000 gyv. per metus (2011 m. apsk.)

**[[Mirtingumas]]:** 14,59 mirčių/1000 gyv. per metus (2011 m. apsk.)

**[[Migracijos indeksas]]** (per metus imigravusių į šalį ir emigravusių iš šalies žmonių skirtumas): –2,51 migrantų/1000 gyv. (2011 m. apsk.)

**Miestuose gyvenančių žmonių procentas:** 23 % (2010 m. apsk.)

**Miestuose gyvenančių žmonių procento metinis kitimas:** 4,7 % (2011–15 m. apsk.)

**Lyčių santykis**:
**Gimimo metu:* 1,05 vyro vienai moteriai
**Jaunesniems nei 15 metų:* 1,03 vyro vienai moteriai
**15–64 metų:* 1,04 vyro vienai moteriai
**65 metų ir vyresniems:* 0,87 vyro vienai moteriai
**Visai populiacijai:* 1,03 vyro vienai moteriai (2011 apsk.)

**Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus:**
**bendra:* 121,63 mirčių/1000 gimimų (pagal šį rodiklį šalis užima pirmą vietą pasaulyje)
**vyrų:* 129.51 mirčių/1000 gimimų
**moterų:* 113.36 mirčių/1000 gimimų (2011 apsk.) 

**[[Vidutinė gyvenimo trukmė]]:**
**bendra:* 49,72 m.
**vyrų:* 48,45 m.
**moterų:* 51,05 m. (2011 apsk.) 

**15 m. ir vyresnių gyventojų [[raštingumas]]:**
**bendras:* 28,1 %
**vyrų:* 43,1 %
**moterų:* 12,6 % (2000 m. apsk.)

## Šaltiniai
*Puslapis apie šalį CŽV pasaulio faktų knygoje (angliškai)
Adolfas Urbšas

**Adolfas Urbšas** (1900 m. rugpjūčio 20 d. Kirdonyse, Rokiškio rajonas – 1973 m. gegužės 19 d. Kaune) – karininkas, Lietuvos kariuomenės, vėliau – Raudonosios armijos generolas majoras.

## Biografija
1922 m. baigė Panevėžio gimnaziją. 1934–1940 m. Lietuvos kariuomenės divizijos štabo skyriaus viršininkas, pulko vado pavaduotojas, štabo viršininkas.

1940 m. Raudonosios armijos 29-ojo teritorinio šaulių korpuso pulko vadas, divizijos štabo viršininkas. 1941 m. Maskvoje mokėsi Aukštųjų vadų tobulinimosi kursuose prie Generalinio štabo akademijos. 1942–1943 m. ir 1946–1955 m. Solnečnogorske (Maskvos sritis) dėstė Aukštuosiuose karininkų kursuose. 1942 m. Raudonosios armijos 16-osios lietuviškosios divizijos pulko vadas, 1943–1944 m. divizijos štabo viršininkas, 1944–1945 m. divizijos vadas. Jo vadovaujama divizija dalyvavo kovose Žemaitijoje, Kurše, Klaipėdos užėmime. 1944 m. generolas majoras. 1955–1961 m. Lietuvos veterinarijos akademijos karinės katedros viršininkas.

## Įvertinimas
* 1970 m. LTSR nusipelnęs kultūros veikėjas
* Pirmasis Klaipėdos garbės pilietis

## Šaltiniai
Kobryno ekonomija

**Kobrino ekonomija** – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštijos valstybinė žemės valda, ekonomija, kurios pajamos priklausė Lenkijos karaliui ir Lietuvos didžiajam kunigaikščiui kaip atlyginimas už Lietuvos didžiojo kunigaikščio pareigas. 

## Istorija
1518 m. mirė paskutinė dalinės Kobrino kunigaikštystės valdytoja Ana Semionovna Kobrinskaja. Iš Kobrino miesto ir aplinkinių žemių buvo sudaryta Kobrino seniūnija, kuri perduota iki gyvos galvos nuomos teisėmis Anos Semionovnos vyrui Vaclavui Kostevičiui. Po jo mirties 1532 m. seniūnija atiteko karaliui Žygimantui Senajam, kuris seniūniją padovanojo žmonai Bonai Sforcai..1589 m. sudaryta ekonomija buvo perduota Bonos Sforcos dukteriai, Stepono Batoro našlei, Lenkijos karalienei Onai Jogailaitei.

1549, 1563 ir 1597 metais vykdytos Kobrino ekonomijos revizijos. 1563 m. turėjo apie 85 000 m. ha žemės naudmenų, iš jų 89 valakai buvo palivarko ariamoji žemė, 612 valakų ariamosios žemės naudojosi priklausomi valstiečiai. 

Kobrino ekonomijai priklausė Kobrinas, Dabučinas, nuo 1589 m. Pružanai, Horodeco miestelis. Dėl XVI a. antrosios pusės Valakų reformos, miškų kirtimo ir dirbamos žemės plotų plėtimo, melioracijos, reguliaraus trilaukio diegimo, taip pat ir dėl priklausomų valstiečių prievolių bei mokesčių nustatymo nuo naudojamos žemės ploto ir jų didinimo pajamos iš Kobrino ekonomijos iki XVII a. pabaigos padidėjo beveik 8 kartus, XVII a. viduryje jos buvo 31 000 auksinų. 

XVII a. Kobrino ir Brastos ekonomijos administraciškai suartėjo, nuo XVIII a. pradžios sujungtos į Brastos-Kobrino ekonomiją su centru Brastoje.

## Šaltiniai
Kvaitulis

**Kvaitulis** (*Banisteriopsis caapi*) – malpigijinių (*Malpighiaceae*) šeimos lianų gentis. Paplitusi Amerikos tropinėse sityse. Sudėtyje turi alkaloidų.

## Rūšys

Gentį sudaro ~90 rūšių. Svarbiausios:
* Svaigusis kvaitulis *(Banisteriopsis caapi)*
* *[[Banisteriopsis inebrians]]*
* *[[Banisteriopsis lucida]]*
* *[[Banisteriopsis muricata]]*
* *[[Banisteriopsis rusbyana]]*
Nuolatinė elektros srovė

**Nuolatinė elektros srovė** – elektros srovė, kurios stipris ir kryptis laikui bėgant nekinta.

## Sąlygos elektros srovei atsirasti
Nuolatinė elektros srovė atsirasti ir tekėti gali tik tada, kai medžiagoje yra laisvųjų elektringųjų dalelių. Jeigu teigiamieji ir neigiamieji krūviai susiję vienas su kitu atomuose arba molekulėse, tai jų judėjimas nesukels elektros srovės. Bet laisvųjų krūvių egzistavimo dar nepakanka srovei atsirasti. Elektringųjų dalelių tvarkingam judėjimui sukelti ir palaikyti reikia jėgos, veikiančios jas tam tikra kryptimi. Kai ši jėga nustoja veikti, kryptingas elektringųjų dalelių judėjimas nutrūksta dėl varžos, kurią sukelia metalų kristalinės gardelės jonai arba elektrolitų neutraliosios molekulės. Paprastai elektrinis laukas laidininko viduje yra priežastis, sukelianti ir palaikanti elektringųjų dalelių kryptingą judėjimą. Tik statikos atveju, kai krūviai nejuda, elektrinis laukas laidininko viduje lygus nuliui.

## Nuolatinės srovės darbas ir galia
Elektrinėje grandinėje vyksta įvairūs energijos virsmai. Kai elektringosios dalelės laidininke juda kryptingai, elektrinis laukas atlieka darbą. Šį darbą įprasta vadinti *srovės darbu*. Srovės darbas *A* grandinės dalyje lygus srovės stiprio *I*, įtampos *U* ir laiko *t*, per kurį atliekamas darbas, sandaugai:
  
:A = IU \Delta t.

Pagal energijos tvermės dėsnį šis darbas turi būti lygus nagrinėjamos grandinės dalies energijos pokyčiui. Todėl energija, išsiskirianti nagrinėjamoje grandinės dalyje per laiką *Δt*, lygi srovės darbui. 
Bet kuris elektrinis prietaisas, lempa, elektros variklis ir t. t. yra apskaičiuoti tam tikram energijos kiekiui suvartoti per laiko vienetą. Todėl kartu su srovės darbu labai svarbią reikšmę turi srovės galios sąvoka. Srovės galia lygi srovės darbo per laiką *Δt* ir to laiko santykiui:

:P = \frac{A}{ \Delta t}.

Taikant Omo dėsnį grandinės daliai, šią galios išraišką galima užrašyti keliomis ekvivalenčiomis formulėmis:

:P = I \cdot U = I^2 R = \frac{U^2}{R},
kur *R* – elektrinė varža.

## Nuolatinės elektros srovės žymėjimas
1949 m. Grand Prix sezonas

**1949 m. Grand Prix sezonas** buvo paskutinis Grand Prix lenktynių sezonas. Kitais metais jis buvo pervadintas į Formulę 1. 1949 m. šis automobilių sporto čempionatas buvo vadinamas Formule A. Šiame sezone nebuvo skelbiami absoliutūs nugalėtojai.

## Sezono apžvalga
Šiais metais buvo surengtos 5 pagrindinės lenktynes, pavadintos *Grand Prix* (pranc. *didysis prizas*). Nuo gegužės 15 iki rugsėjo 11 d. lenktynės įvyko Didžiojoje Britanijoje, Belgijoje, Šveicarijoje, Prancūzijoje ir Italijoje. Be pagrindinių lenktynių dar buvo surengta daugiau nei 20 papildomų neįskaitinių lenktynių. Sezone nors vienose lenktynėse dalyvavo būsimi Formulės 1 dalyviai - Maserati, Alfa Romeo, Scuderia Ferrari, Talbot ir kiti.
Grand Prix lenktynės

Pirmosios **Grand Prix lenktynės** buvo surengtos įsibėgėjus automobilių sporto plėtrai – 1901 m. Tai buvo pirmas atvejis, kai lenktynės vadinosi didžiuoju prizu (pranc. *Grand Prix*) – Po miesto Grand Prix. Šias lenktynes organizavo Prancūzijos automobilininkų klubas.

Kiek vėliau Grand Prix lenktynių rengimas tapo tradicija ir kiekvienais metais (iki 1921 m. tik Prancūzijoje) buvo rengiamos Grand Prix lenktynės. Nuo 1921 m. lenktynes pradėjo organizuoti ir Italija, o vėliau bėgant metams šalių skaičius vis didėjo. 1937 m. Grand Prix lenktynių skaičius pasiekė 7 šalis. Paskutinis Grand Prix lenktynių sezonas įvyko 1949 m. Tuo metu Grand Prix lenktynės buvo vadinamos Formule A, tad nieko nuostabaus, kad 1950 m. buvo sukurtos Formulės 1 lenktynės. Jose buvo sukurta taškų skyrimo ir apdovanojimų sistema. Šiuo metu Formulė 1 tapo viena populiariausių automobilių sporto rūšių visame pasaulyje.
Skerdena

**Skerdena** (; ) – paskersto ir išdarinėto žinduolio (gyvulio ar žvėries) arba paukščio kūnas. Gyvulio skerdenos būna be odos (kiaulių ir su oda), galvų, kojų ir vidaus organų.

*Pusė skerdenos* – išilgai pusiau perpjauta skerdena.
*Skerdenos ketvirtis* – ketvirtis išdarinėto kūno, gautas skerdenos pusę perpjovus skersai tarp paskutinio nugaros ir pirmutinio juosmens slankstelio. Skerdenos pusė gali būti perpjauta į ketvirčius tarp 11 ir 12 šonkaulių.
*Skerdenėlė* – nedidelio žinduolio (pvz., triušio) ar paukščio (pvz., vištos) skerdena.

Žvėries ar laukinio paukščio skerdena gaunama nušauto žvėries ar laukinio paukščio kūną:
* nulupus odą ar nupešus,
* pašalinus:
** galvą, atskirtą tarp pakaušio kaulo ir pirmojo kaklo slankstelio;
** kojas, atskirtas per kulno ir riešo sąnarius (per kelio girnelę – šernams; per kulno sąnarį – laukiniams paukščiams);
** krūtinės ląstos ir pilvo ertmės organus;
** vidinius riebalus.


File:Swine inspection USDA.jpg|Inspektorius apžiūri kiaulių skerdenas
File:Beef inspection USDA.jpg|Galvijų skerdenos
File:Slaughterhouse cattle bodies.jpg|Galvijų skerdenos skerdykloje


## Nuorodos
Florijonas

**Florijonas** – vyriškas vardas, moteriška šio vardo forma Florijona.

Vardadienis: gegužės 4 ir lapkričio 5 d.

Kilęs iš lotynų kalbos  - „žydintis“.

## Žmonės

* Algirdas Jurskis (*Florijonas*, 1915–1953) – Lietuvos ekonomistas, matematikas, finansininkas, politinis veikėjas ir rezistentas;
* Jeronimas Florijonas Radvila (1715–1760) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikas, Abiejų Tautų Respublikos valstybės ir karinis veikėjas;
* Kazimieras Florijonas Čartoriskis (1620–1674) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajoras didikas, kunigaikštis, valstybės ir katalikų bažnyčios veikėjas,  Gniezno arkivyskupas, Lenkijos primas;
Elžbieta

**Elžbieta** – moteriškas vardas, kita šio vardo forma Elzbieta, trumpinys Elzė.

Vardadienis: liepos 4, liepos 8, lapkričio 5 ir lapkričio 17 d.

Kilęs iš hebrajų kalbos, reiškia „prisiekiu dievu“.

## Vardo formos kitose kalbose
* latviškai Elizabete;
* angliškai Elizabeth; 
* vokiškai Elisabeth; 
* rumuniškai Elisabeta;  
* lenkiškai Elżbieta;
* čekiškai Alžběta; 
* rusiškai Елизавета (Jelizaveta);  
* serbiškai Јелисавета (Jelisaveta); 
* bulgariškai Елисавета (Elisaveta); 
* ispaniškai Isabel.

## Žmonės

* Elizabeth Cady Stanton (*Elžbieta*, 1815–1902) – moterų teisių kovotoja Amerikoje;
* Elžbieta Burbonė (1602–1644) – vyriausioji karaliaus Henriko IV Burbono ir jo antrosios žmonos Marijos de Mediči duktė;
* Elžbieta Daugvilienė (1886–1959) – Lietuvos tautodailininkė skulptorė;
* Elžbieta I (1533–1603) – Anglijos, Prancūzijos (tik nominaliai) ir Airijos karalienė nuo 1558 m. lapkričio 17 d. iki mirties;
* Elžbieta II (1926-2022) – valdančioji karalienė ir Jungtinės Karalystės valdovė nuo 1952 m. vasario 6 d. iki mirties. Ji taip pat buvo ir Antigvos ir Barbudos, Australijos, Bahamų, Belizo, Kanados, Grenados, Jamaikos, Naujosios Zelandijos, Papua Naujosios Gvinėjos, Sent Kits ir Nevio, Sent Lusijos, Sent Vinsento ir Grenadinų, Tuvalu, Saliamono salų karalienė;
* Elžbieta Mikalauskaitė (1899–1970) – Lietuvos kalbininkė, viena fonetikos mokslo pradininkių Lietuvoje;
* Anna Fotyga (*Elżbieta*, g. 1957) – lenkų politikė, Lenkijos užsienio reikalų ministrė (nuo 2006 m. gegužės 9 d.), partijos „Teisė ir teisingumas“ (PiS) narė, ilgametė Lenkijos Prezidento Lech Kaczyński patikėtinė, bendražygė;
* Elżbieta Bieńkowska (g. 1964) – lenkų ekonomistė, tarnautoja ir politikė, nuo 2007 m. Lenkijos regioninės plėtros ministrė;
* Eliza Orzeszkowa (*Elzė*, 1841–1910) – Vilniaus krašto rašytoja, rašiusi lenkų kalba;
* Elzė Galnaitytė (g. 1929) – Lietuvos kalbininkė, humanitarinių mokslų daktarė;
Nimas

**Nimas** – miestas pietų Prancūzijoje, Garo departamento administracinis centras. Nimas taip pat yra vadinamas „Antrąja Roma“ dėl jame esančio amfiteatro ir kitų panašių dalykų kaip Romoje.

## Istorija

Miesto pavadinimas kilęs iš šaltinio, buvusio romėnų gyvenvietėje. Dabartiniame Nimo herbe vaizduojamas krokodilas, prirakintas prie palmės su užrašu COLNEM, kas reiškia *Colonia Nemausus* – Nemaususo (vietinis keltų volkų dievas) „kolonija“ ar gyvenvietė. Nimo lygumose buvo suteikiama žemė Romos legionieriams, tarnavusiems Julijaus Cezario Nilo kampanijose, po 15 metų armijoje.

Miestas buvo šalia romėnų kelio Via Domitia, kuris 118 m. pr. m. e. sujungė Italiją su Ispanija.

Serre Paradis neolitinės stovykla rodo, kad būsimojo Nimo vietoje pusiau sėslūs gyventojai gyveno jau 4000-3500 m. pr. m. e.

## Miestų partnerystė

## Sportas
* Nîmes Olympique FC (futbolas)

## Nuorodos
Alna

* Alna (upė) – upė Lenkijos Varmijos Mozūrų vaivadijoje ir Rusijos Karaliaučiaus srityje
* Alna (Zapsio intakas) - upė šiaurės rytų Lenkijoje, prie sienos su Lietuva
* Alna Litera leidykla, nuo 1994  m. Alma littera 
* Alna Group – informacinių technologijų sprendimų įmonių grupė
Leonardo DiCaprio

**Leonardas Vilhelmas DiKaprijas** (*Leonardo Wilhelm DiCaprio*, g. 1974 m. lapkričio 11 d.) – JAV aktorius ir filmų prodiuseris. Auksinio gaublio, sidabrinio lokio ir dviejų MTV filmų apdovanojimų savininkas, šešis kartus nominuotas oskarui (penkis kartus už vaidybą ir vieną kartą už prodiusavimą). Pirmąjį oskarą laimėjo 2016 m. už geriausio aktoriaus vaidmenį filme „Hju Glaso legenda“.

## Filmografija

### Kaip aktorius

### Kaip prodiuseris

## Nuorodos

* Leonardo DiCaprio Oficialus tinklapis  (anglų k.)
*  (anglų k.)
Saudo Arabijos demografija

Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie **[[Saudo Arabija|Saudo Arabijos]] demografiją**.

**Gyventojų skaičius:** 28 686 633 (2009 m. apskaičiavimai) 

**Struktūra pagal amžių:**
**0-14 m.:* 38 %
**15-64 m.:* 59,5 %
**65 m. ir vyresni:* 2,5 % (2009 m. apsk.)
 
**Gyventojų amžiaus [[mediana]]:**
**bendras:* 21,6 m.
**vyrų:* 22,9 m.
**moterų:* 19,9 m. (2009 m. apsk.)

**Metinis populiacijos prieaugis:** + 1,848 % (2009 m. apsk.)

**[[Gimstamumas]]:** 28,55 gimimų/1000 gyv. per metus (2009 m. apsk.)

**[[Mirtingumas]]:** 2,47 mirčių/1000 gyv. per metus (2009 m. apsk.)

**[[Migracijos indeksas]]** (per metus imigravusių į šalį ir emigravusių iš šalies žmonių skirtumas): -7,6 migrantų/1000 gyv. (2009 m. apsk.)

**Miestuose gyvenančių žmonių procentas:** 82 % (2008 m. apsk.)

**Miestuose gyvenančių žmonių procento metinis kitimas:** + 2,5 % (2005 m. apsk.)

**Lyčių santykis**:
**Gimimo metu:* 1,05 vyro vienai moteriai
**Jaunesniems nei 15 metų:* 1,04 vyro vienai moteriai
**15-64 metų:* 1,29 vyro vienai moteriai
**65 metų ir vyresniems:* 1,06 vyro vienai moteriai
**Visai populiacijai:* 1,18 vyro vienai moteriai (2009 apsk.)

**Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus:** 11,57 mirusiųjų/1000 gimimų (2009 apsk.)

**[[Vidutinė gyvenimo trukmė]]:**
**bendra:* 76,3 m.
**vyrų:* 74,23 m.
**moterų:* 78,48 m. (2009 apsk.) 

**15 m. ir vyresnių gyventojų [[raštingumas]]:**
**bendras:* 78,8 %
**vyrų:* 84,7 %
**moterų:* 70,8 % (2003 m. apsk.)

## Šaltiniai
*Puslapis apie šalį CŽV pasaulio faktų knygoje (angliškai)