open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Juozas Baltrušaitis (1875)

**Juozas Baltrušaitis (Mėmelė)** (1875 m. rugpjūčio 16 d. Buktiškiai, Barzdų valsčius, Šakių apskritis – 1942 m. rugsėjo 22 d. Pitsburgas, JAV) – lietuvių publicistas, spaudos darbuotojas, poetas.

## Biografija
Savamokslis. 1896 m. bendradarbiavo „Ūkininke“ (slapyvardis *J. Žingeidis*). 1898 m., ieškodamas darbo, išvyko į Varšuvą. 1902 m. mokėsi Vilniaus piešimo mokykloje.

1902–1904 m. bendradarbiavo „Darbininkų balse“, 1902–1903 m. „Varpe“, 1903 m. „Naujienose“ (Slapyvardis *Mėmelė*).  Įsitraukė į revoliucinę veiklą. 1903 m. dalyvavo rengiant Gegužės 1-osios demonstraciją Vilniuje, buvo suimtas, 1904 m. teko pabėgti į Švediją, o 1905 m. emigravo į JAV.

JAV aktyviai dalyvavo darbininkų judėjime, vienas Amerikos lietuvių socialistų partijos organizatorių. Išvertė į lietuvių kalbą „Marselietę“, „Varšavianką“, „Raudonąją vėliavą" ir kitas revoliucines dainas. 1905 m. redagavo „Vienybę Lietuvninkų“, 1906–1916 m. satyrinį laikraštį „Dilgėlės“, 1907–1909 m. „Kova“, 1909–1912 m. leido knygų seriją „Žmonių knygynas“ (išėjo 7 numeriai). Nuo 1918 m. bolševikas, 1923–1924 m. redagavo jų laikraštį „Apšvietimas“. 1923 m. balandžio 28 d. Pitsburge buvo suimtas kartu su kitais 22 komunistais.

Daugelio eilėraščių knygų autorius. Mėgėjiško tipo eilėraščių rinkinyje „Pirmosios Gegužės balsai“ (1904 m.) skelbė revoliucinės kovos būtinybę, kuriai turi būti paaukotas menas. Parašė satyrinių vaizdelių rinkinį „Dilgėlių žiedai“ (1907 m.), pjesių, gamtos mokslo populiarinimo knygelių. 1921 m. parengė JAV lietuvių proletarinių rašytojų kūrybos almanachą „Atžalos“.

## Bibliografija
* *Pirmosios Gegužės balsai*: eilėraščiai, 1904 m.
* *Dilgėlių žiedai*: satyrinių vaizdelių rinkinys, 1907 m.

## Šaltiniai
Konstantinas Jasiukaitis

**Konstantinas Jasiukaitis** (slapyvardžiai: *Artojo Vaikas*, *Laidokas*, *K. Pamūšis*, *Papartis*, *Jonas Užgirietis*, *P. Būtėnas*, *K. Janonis* ir kt. 1882 m. balandžio 16 d. Laboruose, Pakruojo rajonas. – 1941 m. rugpjūčio 4 d. Utenoje) – knygnešys, spaudos darbuotojas, revoliucinis veikėjas, rašytojas.

## Biografija
Mokėsi Mintaujos gimnazijoje, nuo 1900 m. gyveno Šiauliuose, bendradarbiavo laikraščiuose „Ūkininkas“, „Varpas“, „Vilniaus žinios“, „Lietuvos ūkininkas“, „Darbininkų balsas“, „Skardas“, „Žarija“, rašė dramas, feljetonus, pamfletus.

Nuo 1902 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys, 1905–1907 m. įvykių dalyvis, 1905–1906 m. – „Naujosios Gadynės“ redaktorius, 1906 m. dirbo laikraščio „Vilniaus žinios“ redakcijoje. 1906 m. rugsėjo 18 d. areštuotas, kalintas. 1907–1912 m. gyveno Šveicarijoje, Prancūzijoje, Vokietijoje, Italijoje, epizodiškai studijavo Fribūro, Briuselio universitetuose, bendravo su rusų socialdemokratais. Gyvendamas Kaprio saloje bendravo su Maksimu Gorkiu.

Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, 1915–1917 m. tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje. 1918 m. grįžęs į Lietuvą nuo visuomeninės veiklos nutolo. 1922–1940 m. – Panevėžio ligonių kasos direktorius, 1924–1926 m. redagavo laikraštį „Panevėžio balsas“.

## Kūryba
1900–1906 m. kūrybą – apsakymus, feljetonus, literatūros kritikos straipsnius daugiausia spausdino žurnaluose „Ūkininkas“, „Varpas“, savaitraščiuose „Rygos naujienos“, „Žarija“. Apsakymuose smerkė socialinę nelygybę; būdinga didaktika, yra natūralizmo bruožų. Pjesėje „Alkani žmonės“ pavaizdavo 1905–1907 m. revoliucijos įvykius, aukštino revoliucinę kovą. Parašė atsiminimų („Sodžiaus mokykla“, „Mintaujos laikai“, „Šiauliuose“, „Panevėžys ir Šiauliai“, išsp. 1959 m.), 1914 m. – libretą M. Petrausko operetei „Šienapjūtė“.

## Bibliografija
* Griuvėsiuose, apysaka, 1913 m.,
* Alkani žmonės, drama, 1908 m.,
* Raštai 2 T., 1959 m.
* Rinktinė, Vilnius, 1984 m.

## Nuorodos
* Muziejus – memorialinė sodyba – Panevėžys, Velžio kelias 21.

## Šaltiniai
Didysis asiūklis

**Didysis asiūklis** (*Equisetum telmateia*) – asiūklinių (*Equisetaceae*) šeimos asiūklių (*Equisetum*) genties augalų rūšis, priklausanti sporinių induočių augalų grupei. Tai daugiametis žolinis augalas, kurio gyvenimo ciklą sudaro dviejų kartų – sporofito ir gametofito – kaita. Auga šlapiose, ypač šaltiniuotose vietose, miškų pelkėse. Sporifikuoja balandžio – gegužės mėnesiais. Lietuvoje labai retas, įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą.

## Morfologija
Didžiojo asiūklio, kaip kitų rūšių asiūklių, stiebas yra nariuotas, išilgai vagotas, suskirstytas į bamblius ir tarpubamblius. Sporifikuojantys stiebai iki 100–120 cm aukščio ir 10-15 mm storio, makštys su 20-40 dantelių. Varpa 4-6 cm ilgio, tuščiavidurė.

Vegetatyvinis stiebas baltas arba gelsvai baltas, 100–150 cm aukščio, storas, apie 10 mm skersmens, viršutinė jų dalis šakota. Šakos žalios, briaunotos.

## Paplitimas
Didysis asiūklis randamas pietų Europoje, Šiaurės Amerikos vakarų pakrantėje, bei Jungtinės Karalystės pietuose. Tai labai reta rūšis Lietuvoje, šiuo metu aptinkama tik šalies pietuose ir pietryčiuose. 

## Šaltiniai
Mosėdžio seniūnija

**Mosėdžio seniūnija** – administracinis-teritorinis vienetas Skuodo rajono savivaldybės pietinėje dalyje, Žemaitijos etnografiniame regione. Centras – Mosėdis.

## Geografija

Seniūnija driekiasi vyraujančia pietų–šiaurės kryptimi, abipus kelio . Didžiausias vandens telkinys – Mosėdžio tvenkinys (patvenktas Eiškūnas), dauguma miškų dunkso pietinėje dalyje, čia stūkso vienas didžiausių Lietuvos riedulių – Šilalės akmuo (Didysis kūlis).

## Istorija

Įkurta 1995 m. vietoje Mosėdžio apylinkės. 2002 m. patvirtintas Mosėdžio herbas, kurį naudoja ir seniūnija.

|-
| 2001-04  || || 3034 || 1 miestelis (Mosėdis), 26 kaimai, 1 kaimo dalis
|-
| 2009-09-01  || || || 1 miestelis, 27 kaimai
|-
| 2011 m.  || || 2376 || 1 miestelis, 26 kaimai
|-
| 2016-08-13  || || || 1 miestelis, 26 kaimai
|-
| 2021 m.  || || 1900 || 1 miestelis, 23 kaimai
|}

## Seniūnai
* Valė Budienė, 2006 m.
* Audronė Pitrėnienė, 2009–2010 m.
* Augenijus Zabitis, nuo 2010 m.
* Jolanta Ažondenienė, 2022 m.

## Gyvenvietės

Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):

|-
| Baksčiai, k. || 15 || 6
|-
| Bobiliškės, k. || || 4
|-
| Gandlaukė, k. || || 0
|-
| Gaubės, k. || || 12
|-
| Igariai, k. || 36 || 58
|-
| Krakės, k. || 91 || 132
|-
| Kusai, k. || || 5
|-
| Miesto Kalniškiai, k. || 23 || 28
|-
| Mikulčiai, k. || 39 || 49
|-
| Mosėdis, mstl. || 916 || 1141
|-
| Naujukai, k. || 19 || 27
|-
| Nerėpai, k. || || 0
|-
| Nevočiai, k. || 48 || 50
|-
| Paeiškūnė, k. || || 4
|-
| Palaukė, k. || || 11
|-
| Palšiai, k. || || 7
|-
| Plaušiniai, k. || 29 || 33
|-
| Šatraminiai, k. || 92 || 134
|-
| Šaučikiai, k. || 10 || 7
|-
| Šaukliai, k. || 307 || 349
|-
| Šerkšniai, k. || 20 || 29
|-
| Šilalė, k. || || 5
|-
| Šniukščiai, k. || || 0
|-
| Tauzai, k. || 22 || 40
|-
| Tėveliai, k. || 45 || 48
|-
| Udraliai, k. || 114 || 144
|-
| Virbalai, k. || 40 || 53
|}

## Seniūnaitijos

2009 m. įsteigtos 8 seniūnaitijos:
* **Kęstučio** seniūnaitija: Skuodo, Bobiliškių, Sodų, Kęstučio, Kaštonų, Akmenų, Rožių, Gėlių gatvės Mosėdžio miestelyje.
* **Krakių** seniūnaitija: Krakių, Tėvelių, Būdvietės, Virbalų, Nevočių kaimai.
* **Liepų** seniūnaitija: M. Kalniškių, Palaukės, Gandlaukės, Šerkšnių kaimai; Gluosnių, Sportininkų, Šačių, Liepų, Šilų gatvės Mosėdžio miestelyje.
* **Muziejaus** seniūnaitija: Muziejaus, Salantų gatvės Mosėdžio miestelyje; Igarių, Baksčių, Mikulčių, Šilalės, Naujukų kaimai.
* **Šatraminių** seniūnaitija: Šatraminių, Palšių kaimai.
* **Šauklių** seniūnaitija: Šauklių, Paeiškūnės, Šaučikių, Šniukščių kaimai.
* **Šilalės** seniūnaitija: Naujoji, Ažuolų, Ežero, Pievų, Šilalės, Žalioji gatvės Mosėdžio miestelyje.
* **Udralių** seniūnaitija: Udralių, Plaušinių, Tauzų, Gaubių, Bobiliškių, Kusų kaimai.

## Šaltiniai
Kostas Stiklius

**Kostas Stiklius** (1880 m. gruodžio 25 d. Liepalotuose, Vilkaviškio apskritis – 1962 m. vasario 24 d. Krekenavoje, Panevėžio rajonas) – liaudies švietėjas, spaudos darbuotojas, knygnešys.

## Biografija

Skaityti ir rašyti išmokė tėvas, toliau lavinosi savarankiškai. Susipažinęs su knygnešiais (Motiejumi Baltūsiu ir kt.) ir iš jų gavęs tuo laiku draudžiamos spaudos lietuviškais rašmenimis, vakarais skaitydavo suaugusiems. Pradėjo pats siųsti korespondencijas ir eilėraščius į Prūsijoje spausdinamus laikraščius. Vėliau pats pradėjo iš Prūsijos parsigabenti ir platinti draudžiamą spaudą ir atsišaukimus. 1899 m. kalintas už dalyvavimą „Sietyno“ draugijos veikloje.

Buvo vienas aktyviausių Vilkaviškio „Artojo“ draugijos narių. 1902 m. sausio 30 d. Naumiesčio užkardoje sulaikytas su lietuviškų laikraščių kroviniu. Keletą kartų ir vėliau sulaikytas, kalintas, bet dėl negyjančios kojos žaizdos vis buvo paleidžiamas.

Trumpai gyveno Vilniuje, Petrapilyje, 1903 m. lapkričio 12 d. caro paliepimu atiduotas viešai policijos priežiūrai gimtinėje. Dalyvavo 1905 m. įvykiuose, tapo LSDP nariu, platino socialdemokratų spaudą. 1907–1909 m. Vilniuje leido ir redagavo satyros ir humoro žurnalą „Ežys“, dirbo laikraščio „Vilniaus žinios“ spaustuvėje. 1911–1915 m. gyveno Rygoje, dirbo laikraščio „Rygos naujienos“ redakcijoje, 1917 m. redagavo žurnalą „Naują žodį“, 1923–1924 m. Kaune – laikraštį „Spaustuvininkas“. 1925–1928 m. Marijampolėje leido laikraštį „Šešupės bangos“.

Spaudoje bendradarbiavo nuo 1899 m. Stiklelio, Liepuko ir kt. slapyvardžiais rašė į „Ūkininką“, „Naujienas“ (kartais po visą numerį), JAV lietuvių leidinius, leido populiarias knygeles, rinko tautosaką ir siųsdavo J. Basanavičiui. Išleido per 10 eilėraščių, eiliuotų feljetonų, pasakėčių rinkinių. Parengė praktinio pobūdžio knygelių. Išvertė P. Jeršovo, L. Tolstojaus kūrinių. 

## Bibliografija
* *Davatkų gadzinkos ir šiaip linksmos dainos*, eilėraščiai, 1903 m.
* *Laisva valandėlė, broliams dovanėlė*, eilėraščiai, 1906 m.
* *Linksmi žiedeliai*, eilėraščiai, 1907 m.
* *Gyvenimo gabalėliai*, eilėraščiai, 1908 m.
* *Labai gražios dainos*, liaudies dainų rinkinys, 1907 m.

## Šaltiniai
Herkonas

**Herkonas** (nuo *hermetiškas kontaktas*) – magnetinio lauko daviklis, susidedantis iš dviejų hermetiškame (paprastai stikliniame) korpuse esančių iš magnetinės medžiagos pagamintų kontaktų. Stipresnis išorinis magnetinis laukas (priartinamas magnetas, įjungiamas greta esantis elektromagnetas ir pan) sujungia, atjungia ar perjungia herkono kontaktus. Perjungimo tipas priklauso nuo herkono konstrukcijos. Herkono korpusas užpildomas intertinėmis dujomis arba jame sukuriamas vakuumas. Tas pats komponentas (liežuvėlis) atlieka ir elektrinio kontakto, ir spyruoklės, ir magnetinio daviklio funkciją. Liežuvėlio kontaktai paprastai dengiami auksu, radžiu, paladžiu ar bent sidabru.  

Herkonams būdinga histerizė: magnetinis laukas kurio pakanka jau susijungusiems kontaktams kartu išlaikyti yra silpnesnis nei reikalingas atviriems kontaktams sujungti (herkonui suveikti). 

## Privalumai
Herkonai yra patikimesni nei paprasti perjungikliai, todėl naudojami signalizacijoje (įsilaužėlis, atverdamas duris ar langą, nutolina greta esantį magnetą), kai kuriose klaviatūrose ir buvo naudojami telefono stotyse. Herkonus naudojančios telefono stotys buvo vadinamso „kvazielektroninėmis“. Paplitę herkoniniai dviračio greičio matuokliai (herkonas montuojamas ant dviračio rėmo, o besisukantis magnetas – ant dviračio rato). Kai kada herkonai naudojami elektros variklių grandinėms jų darbo metu perjunginėti. Herkonai tinka naudoti ir sprogimui pavojingose aplinkose, nes hermetiškame korpuse esantys kontaktai negali sukelti elektros kibirkšties. Herkono ir jį perjungiančio elektromagneto derinys vadinamas herkonine rele.

Vakuuminiai herkonai gali junginėti labai aukštas įtampas, iki dešimties kilovoltų. Atvirų kontaktų elektrinė varža labai didelė (iki 1015 omų). Herkonai taip pat gana greiti, dauguma suveikia per 100 .. 500 mikrosenkundžių. Jie gali junginėti ir labai aukšto dažnio elektrinius signalus (iki 10 GHz), dirbti dideliame šaltyje ar karštyje (-55 – 200 °C). Į išorinį magnetinį lauką reaguojančiam herkonui nereikalingas joks maitinimo šaltinis.

## Trūkumai
Herkonai jautrūs aukštesnio dažnio vibracijai: ties maždaug 7000 – 8000 Hz pasireiškia liežuvėlius trumpam sujungti galintis rezonansas. Stiklinis korpusas gali dužti, tačiau gerai pagaminti, tinkamai sumontuoti herkonai smūgiams ir sukrėtimams visgi gana atsparūs. Perkrauti kontaktai gali savaime atsijungti.

## Šaltiniai
Satyra

**Satyra** ( „prisotintas, užpildytas, aprūpintas“) – kūrinys, kuriame išreiškiamas pasipiktinimas negatyviais ar nepriimtinais reiškiniais, išjuokiamos ydos, trūkumai ar silpnybės, nes šios pirmiausia bijo pašaipos.
Nors satyra iš pirmo žvilgsnio gali atrodyti tik humoras, jos tikslas – gerinti ir skaidrinti žmogaus prigimtį, kelti sąmoningumą, gerovę bei kultūrą, sukeliant visuomenės pasipiktinimą ar pajuoką dėl to, kas yra nepriimtina.
Satyrai būdinga stipri ironija ar sarkazmas bei konstruktyvi kritika, taip pat dažnai naudojama parodija, karikatūra, sąmojis, hiperbolizavimas, dviprasmybės, sugretinimai, palyginimai, analogijos.
Satyra siejama su inteligentija ir visapusiškai aukštesniu intelektu: kokybiškai satyrai sukurti ar suprasti reikalingas stiprus kritinis, loginis ir abstraktusis mąstymas, kūrinių, personažų, sąvokų ar terminų žinojimas, susidūrimas su įvairiomis kultūromis, bei pakankamai aukštas išsilavinimas, analitiškas pastabumas visuomenėje vykstantiems procesams, aplinkai, tendencijoms.

**Rimtoji satyra** – sukelianti pasipiktinimo jausmą, protestas prieš visuomenės sugedimą, kai ydos, žeminančios žmonių vertybes, pasiekia plačius žmonių sluoksnius.
**Lengvoji satyra** – sąmojingai pajuokianti žmonių silpnybes ir trūkumus, nukreipta į žmonių silpnybes, klaidas, prietarus. Šie reiškiniai nėra smerkiami, tačiau parodomi kaip netinkami ir taisytini.
**Paskvilis** – satyra, nukreipta į atskirus asmenis.
Arkangelas Rapolas

**Rapolas** ( 'Dievas gydo') judaizme, krikščionybėje ir islame – vienas iš arkangelų. Pasak Enucho Knygos, Rapolas yra antras pagal galingumą arkangelas (po Mykolo). Pagal žydų Midrašą (**Midrašai** (hebr. *paaiškinimai*) – judėjų teologinės literatūros žanras: alegoriniai didaktiniai Senojo Testamento komentarai; jų rinkiniai, sukurti rabinų II–VI a.; garsiausias yra Didysis midrašas (Midraš Rabba), suredaguotas VI ir XII a.), Rapolas buvo tas, kuris išvadavo nuo skausmo Abraomą po to, kai šis sau atliko apipjaustymą. Iš visų septynių arkangelų, kurie aptinkami angelologijoje, po žydų išganymo tik Mykolas ir Gabrielius kanonizuoti visų krikščionių (pavyzdžiui, stačiatikiai arkangelą Mykolą vadina arkangelu Michailu). O Rapolas kanonizuotas tik katalikų, anglikonų ir stačiatikių.

Pavadinimo Rapolas (Rafael) šaknis taip pat yra šiuolaikinės hebrajų kalbos žodžio *rophe*, kuris verčiamas kaip „daktaras“, dalis, tradiciškai šis vardas siejamas su gydymu ir medicina, Rapolas yra gydytojų, keleivių, jaunimo, šeimų bei kunigų globėjas.
## Šaltiniai

## Nuorodos
* Arkangelas Rapolas
Arkangelas Mykolas

**[[Arkangelas]] Mykolas** ( arba *Mîkhā’ēl* 'panašus į Dievą'; ;  arba *Míchaël*; ) – vienas iš arkangelų judaizme, krikščionybėje ir islame, Katalikų ir Stačiatikių Bažnyčių šventasis.

Pagrindinis angelas abraominėse religijose, žydų tautos globėjas. Apreiškimo knygoje rašoma, kad Mykolo vadovaujami angelai nubloškia žemėn šėtoną ir jo angelus. Paminėtas Biblijoje Dn 10,13; Jud 1,9; Apr 12,7.

Vėlyvojoje viduramžių krikščionybėje Mykolas kartu su Šventuoju Jurgiu 1469 m. tapo pirmojo riterių ordino Prancūzijoje – Šventojo Mykolo ordino – globėju. Britų riterių ordinas, įkurtas 1818 m., taip pat pavadintas šių dviejų šventųjų vardais – Šventojo Mykolo ir šventojo Jurgio ordinas. Šventasis Mykolas katalikiškose šalyse laikomas karių globėju. Policijos pareigūnai ir kariai, ypač amerikiečių specialiosios pajėgos, Mykolą laiko savo globėju.

2018 m. Valdovų rūmų pietų korpuso didysis bokštas pasipuošė paauksuoto vario vėtrunge su Mykolu Arkangelu. 1605 m. žinutę apie Mykolo Arkangelo figūrą ant rūmų stogo savo kūrinyje „Karolomachija“ (Carolomachia) parašė Vilniuje teologiją studijavęs poetas Laurencijus Bojeris.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Arkangelas Mykolas krikščioniškojoje ikonografijoje
Šiurkštusis asiūklis

**Šiurkštusis asiūklis** (*Equisetum hyemale*) – asiūklūnų (*Equisetophyta*) skyriaus augalas.

Daugiametis, sporinis, žolinis augalas. stiebai žiemojantys, 6 mm skersmens, dažniausiai nešakoti, šiurkštūs, iki 60 cm aukščio, žali. Makštys iki 15 mm ilgio, jų pagrindas balsvas, viršūnės juosvai rudos arba juodos. Sporifikuoja birželio–rugpjūčio mėnesiais.

Auga smėlinguose ir žvyringuose dirvožemiuose, pušynuose, viržynuose, pamiškėse, šlaituose. Lietuvoje gana dažnas, bet negausus.

Žaliavai ruošiami stiebai. Jie renkami vasarą.

Sausoje žaliavoje yra 0,12 % silicio rūgšties, ferulo rūgšties, dimetilsulfono, dervų, gleivių, eterinio aliejaus, alkaloido nikotino, mineralinių medžiagų.

Augalas vartojamas medžiui, kaului, metalui poliruoti, indams šveisti, medžiagai dažyti geltonai ruda spalva.


Image:Equisetum hyemale3.jpg|
Image:Equisetum hyemale1.jpg|Stiebo makštis
Image:Equisetum hyemale0.jpg|Varpa


## Šaltiniai
Vladas Mongirdas

**Vladas Jonas Mongirdas** (, 1877 m. gegužės 6 (18) d. Notiškės palivarke, Kartenos vls., Telšių aps., Kauno gub. – 1960 m. sausio 23 d. Kėdainiuose) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajoras, Wadwicz (Žuvų) herbo atstovas, gydytojas, rašytojas, Lietuvos kariuomenės karys savanoris, Sibiro tremtinys.

## Biografija
Kilęs iš Lietuvos bajorų Mongirdų giminės Mišučių šakos. Tėvas Jonas Viktoras Benediktas Mongirdas. Motina Olimpija Šalkauskaitė. Brolis Vytautas Juozapas Mongirdas.

Mokėsi Palangos progimnazijoje ir Mintaujos gimnazijoje, dalyvavo lietuvių moksleivių ratelių veikloje. Vėliau Maskvos universitete studijavo mediciną, dalyvavo slaptos lietuviškos studentų draugijos veikloje, buvo jos valdybos pirmininkas.

1899 m. su kitais lietuviais inteligentais pastatė Palangoje pirmąjį lietuvišką spektaklį „Amerika pirtyje“, kuriame vaidino Bekampį. Po šio debiuto Vladas Mongirdas, Augustinas Janulaitis, Stanislava Jakševičiūtė-Venclauskienė ir Povilas Višinskis pasiryžo su šiuo spektakliu aplankyti Liepoją, Mintaują, Šiaulius. 1900 m. sausio mėnesį „Ameriką pirtyje“ jie suvaidino Liepojoje., tačiau netrukus susigriebę rusų valdžios pareigūnai nebeleido daugiau statyti viešų lietuviškų vaidinimų, atėmė anksčiau išduotą leidimą, o aktyviausius vaidintojus, tarp jų ir studentą Vladą Mongirdą, pasodino į kalėjimą.

Po kiek laiko jis buvo paleistas, tačiau už lietuvišką veiklą nubaustas administracine tvarka ir ištremtas 2 metams į Armavirą (Šiaurės Kaukazas). Iš ten lietuvių laikraščiams rašė eilėraščius ir apysakas, 1904 m. sukūrė dramą „Kovoje už laisvę“. Medicinos studijas tęsė Tomske, o grįžęs iš tremties – baigė 1906 m. Maskvoje.

1914 m. įsikūrė žmonos paveldėtame Aukštadvario dvare, vertėsi gydytojo praktika. Nepamiršo ir visuomeninės veiklos: rūpinosi švietimo, kultūros ir lietuvybės reikalais, išrašinėjo valstiečiams ir platino jų tarpe lietuvišką spaudą, atstovavo Aukštadvario valsčiaus lietuvius 1917 m. rugsėjo 18-rugsėjo 22 d. Vilniaus konferencijoje, kuri išrinko Valstybės Tarybą.

Atkūrus Lietuvos valstybingumą, 1919 m. įstojo savanoriu į Lietuvos kariuomenę, kartu su provizoriumi Č. Budrevičiumi paruošė mokomąjį leidinį „Apie vidurių šiltinę, kruvinąją ir kolerą. Trumpi praktiški patarimai dezinfekatoriams“, kurį 1919 m. balandžio 12 d. Kaune išleido Vidaus reikalų ministerijos Sveikatos departamentas.

Išėjęs į atsargą, Aukštadvaryje vertėsi gydytojo praktika, augino upėtakius, bendradarbiavo „Lietuvos žiniose“, „Lietuvos ūkininke“ ir kituose spaudos leidiniuose.

1941 m. birželio 14 d. su sūnaus Tado Mongirdo šeima buvo areštuotas ir ištremtas į Sibirą. 1957 m. balandžio 4 d. paleistas. Tais pačiais metais grįžo į Lietuvą, gyveno Kėdainiuose.

## Šaltiniai

* Helena Gładkowska. Statek życia Bronisława Mongirda przycumował w rodowym porcie // Kurier Wilenski. – 6 września 2008 r. – Nr. 171. – Str. 1, 8-9
Šotkio diodas

**Šotkio diodas** – diodas, kuriame naudojama ne dviejų puslaidininkių (*[[pn sandūra|pn]]*), o puslaidininkio ir metalo sandūra (Šotkio barjeras). Šiuos diodus pasiūlė vokiečių fizikas Valteris Šotkis.

## Privalumai
Šie diodai pasižymi labai mažu įtampos kritimu, srovei per juos tekant tiesiogine kryptimi. Per paprastą diodą darbinės srovės reikšmės gali tekėti, jei diodui tenkanti įtampa ne mažesnė kaip maždaug 0,4–0,6 V. Šotkio diodui pakanka apie pusės šios reikšmės. Šotkio diodai taip pasižymi didesniu veikimo greičiu (iki 5 GHz). Abi šios savybės ypač svarbios loginiuose elementuose. Šotkio diodai taip pat naudojami aukšto dažnio (1 Mhz ir daugiau) kintamajai srovei lyginti. Dėl žemo tiesioginės srovės įtampos kritimo jie naudojami ir su saulės baterija sujungtam akumuliatoriui nuo iškrovimo tamsoje apsaugoti (tamsoje baterija praleidžia srovę, iškraudama akumuliatorių).

## Trūkumai
Šotkio diodams būdinga neaukšta atgalinė pramušimo įtampa ir, palyginus su įprastais diodais, gana didelė atgalinė srovė.
Lietuvos socialistų liaudininkų sąjunga

**Lietuvos socialistų liaudininkų sąjunga** LSLS, *Lietuvos socialistų liaudininkų partija*, LSLP, socialistai liaudininkai – lietuvių liaudininkų politinės srovės organizacija, veikusi 1917 m. kovo – 1918 m. gegužės mėn. Rusijoje.

## Istorija
Įkurta 1917 m. kovo 26 d. Petrapilyje eserų (socialistų revoliucionierių) ir trudovikų (darbiečių) frakcijų atstovų Valstybės Dūmoje M. Januškevičiaus, P. Balio iniciatyva. 1917 m. balandžio 5 d. konferencijoje Lietuvos demokratų partijos 1914 m. programos pagrindu buvo priimta revoliucinė programa. Partijos spaudos organu tapo „Jaunoji Lietuva“. 1917 m. gegužės mėn. konferencijoje Petrograde kairioji partijos srovė pasiekė, kad į programą būtų įtraukta socializmo doktrinos elementų: kritikuojamas kapitalizmas, partijos tikslu paskelbtas socializmas, įgyvendinamas visuomenės švietimu, aktyvinimu, neatsisakoma ir ginkluotos kovos. Konfiskuojamos stambiosios gamybos priemonės, dvarininkų žemė, žemė nacionalizuojama ir nuomojama. Artimiausias sąjungos tikslas – sušaukti etnografinės Lietuvos steigiamąjį susirinkimą, paskelbti demokratinę respubliką ir ją sujungti federacijos ryšiais su kita demokratine valstybe.

Žymiausi veikėjai – Vaclovas Bielskis, Felicija Bortkevičienė, Andrius Bulota, Albinas Rimka, Mykolas Sleževičius, Antanas Sugintas, Žemaitė. 1917 m. gegužės 27 – birželio 3 d. Rusijos lietuvių seime LSLP turėjo 90 atstovų iš 320. Seime rėmė Lietuvos autonomijos demokratinės Rusijos sudėtyje idėją.

1917 m. rugsėjo 27 – spalio 3 d. II konferencijoje įvyko skilimas. Dešinieji veikėjai buvo pašalinti ir įkūrė Lietuvos socialistų liaudininkų demokratų partiją. Po bolševikų perversmo dalis socialistų liaudininkų perėjo į bolševikų pusę, kiti pasmerkė revoliuciją ir, grįžę į Lietuvą, įsijungė į Lietuvos socialdemokratų partijos, arba į Lietuvos socialistų liaudininkų demokratų partijos veiklą, vėliau – į Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungą. O treti 1918 m. gegužės mėn. Maskvoje įkūrė Lietuvos revoliucinių socialistų liaudininkų partiją, kuri tęsė veiklą ir Lietuvoje pogrindžio sąlygomis.

## Šaltiniai
Lietuvos socialistų liaudininkų demokratų partija

**Lietuvos socialistų liaudininkų demokratų partija**, LSLDP – viena iš besikuriančios Lietuvos demokratinės politinės sistemos politinių organizacijų.

## Istorija
Partiją įkūrė 1917 m. lapkričio 16-19 d. Voroneže nuo Lietuvos socialistų liaudininkų sąjungos atsiskyrę dešinieji socialistai Felicija Bortkevičienė, Feliksas Kaupas, Povilas Matulionis, Albinas Rimka, Mykolas Sleževičius ir kiti. Partijos atstovai aktyviai dirbo Vyriausioje lietuvių taryboje, todėl bolševikinė valdžia 1918 m. balandžio 19 d. uždraudė tarybą ir partiją, jos vadovai suimti ir vasarą ištremti į Lietuvą.

1918 m. gruodžio 3 – 4 d. Kaune įvykusioje konferencijoje iškelta žemės reformos idėja, kurią pradėta įgyvendinti partijos pirmininkui M. Šleževičiui, bei K. Griniui vadovaujant koaliciniams ministrų kabinetams.

Pagrindines partijos programines nuostatas išdėstė M. Šleževičius:„Visa Lietuvos žemė turi būti pripažinta visų Lietuvos gyventojų turtu. Žemės ir girių priežiūra ir jų valdymo bei naudojimo tvarkymas turi būti pavesta vietos bendruomenėms, valsčiams, apskričiams. Atskiriems žmonėms ir pirkti, ir parduoti žemė turi būti uždrausta. Žemė teduodama tik nuomon ir tik tolei, kol nuomojantis pats ją dirba.“Partijos įstatai įregistruoti 1919 m. lapkričio 8 d., programa patvirtinta 1920 m. sausio 6 d. Leido laikraščius „Saulėtekis“ (1919 m.) ir „Darbas“ (1919–1920 m.).

Steigiamajame Seime turėjo 9 atstovus iš 112, I Seime – 6 iš 78. LSLDP atstovai dalyvavo 1919 m. rugpjūčio 1 – 10 d. II Internacionalo konferencijoje Liucernoje ir 1920 m. liepos 31 – rugpjūčio 5 d. Ženevoje vykusiame II Internacionalo kongrese, kuriame Lietuvai buvo skirtos 4 vietos. 1922 m. balsavo prieš II Internacionalo susijungimą su Vienos Internacionalu ir šio veikloje nebedalyvavo.

1922 m. gruodžio 4-6 d. vykusiame bendrame suvažiavime LSLDP su Lietuvos valstiečių sąjunga įkūrė Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungą.

## Šaltiniai
Šefildas

**Šefildas** () – miestas šiaurės Anglijoje, 5-as pagal dydį Jungtinės Karalystės, 74-as Europos žemyno miestas.

Per miestą teka Dono upė. Mieste yra Šefildo (XIII a.) ir Manoro (XVI a.) pilių liekanos. Šiose pilyse 1571–1583 m. buvo kalinta Škotijos karalienė Marija Stiuart. Yra keletas muziejų: Šefildo miesto muziejus (kartu ir Mapino meno galerija), Kelhamo salos industrijos muziejus, Filosofijos draugijos muziejus ir kt.

## Istorija
Pavadinimas kilo nuo Šyfo () upės, kurios ištakos buvo lauke () netoliese (dabar miesto priemiesčių teritorijoje). Normanams užkariavus Angliją, buvo pastatyta pilis, prie kurios ėmė augti nedidelis miestelis. Nuo 1296 m. tuometinėje Turgaus aikštėje (nuo XX a. 7 dešimtmečio *Pilies*, ) pradėti rengti turgūs. Šioje aikštėje 1854 m. buvo pastatytas paminklas poetui E. Eliotui, vėliau 1875 m. perkeltas Vestono () parką.

Žinoma, kad jau XIV a. mieste buvo gaminti peiliai. Miestas pradėjo ypatingai garsėti XIX a. įvedus daug naujovių plieno pramonėje – vėliau ir nerūdijantį plieną. Ir šiandien apie pusė chirurgijoje naudojamų skalpelių yra pagaminta Šefilde.

Šefildas yra garsus ir tuo, kad jame 1977 m. susikūrė legendinė britų roko grupė Def Leppard, kuri aktyviai koncertuoja ir iki šių dienų.

## Susisiekimas

Pro miestą eina geležinkelis, kurio pagrindinė stotis yra miesto pietryčių rajone. 18 km nuo miesto centro yra tarptautinis Robino Hudo vardo Donkasterio aerouostas. Pro miestą eina M1 (jungiantis su Londonu ir Lydsu) ir M18 greitkeliai. M18 netoli Šefildo atsišakoja nuo M1 link Donkasterio aerouosto ir Hamberio.

## Švietimas
Miestas turi du universitetus (Šefildo universitą ir Šefildo Hallam universitą), kuriuose mokosi apie 45 tūkst. studentų. Tačiau tėra tik du koledžai: Šefildo koledžas, įsteigtas sujungus kitus 6 miesto koledžus ir
Longley parko Šeštosios formos (Sixth Form) koledžas (nuo 2004 m.). Iš 7 privačių mokyklų paminėtinos Birkdale mokykla (berniukams) ir Šefildo aukštesnioji mergaičių mokykla.

## Sportas
### Futbolas
Šefildo futbolo klubas Sheffield FC laikomas seniausiu futbolo klubu pasaulyje. Jį 1857 m. spalio 24 d. įkūrė kriketo žaidėjai. Pirmuoju klubo sekretoriumi ir kapitonu tapo Nathaniel’is Creswick’as. 1857 m. Šefilde atspausdintos ir pirmosios futbolo taisyklės. 1860 m. Šefilde įkurtas ir antrasis pasaulyje futbolo klubas Hallam FC. Jis vis dar tebežaidžia seniausioje pasaulyje futbolo aikštėje greta Krospulo (angl. Crosspool) priemiesčio. Miesto klubai Sheffield Wednesday FC ir Sheffield United FC žaidžia Anglijos Football League Championship lygoje.

Mieste 1966 m. vyko VIII pasaulio futbolo čempionatas, o 1996 m. – X Europos futbolo čempionatas.

## Taip pat skaityti
* Pagal gyventojų skaičių didžiausių Europos miestų sąrašas

## Nuorodos

* „Sheffield Today“ naujienų svetainė
Spirochetos

* *[[Spirochetaceae]]*
* *[[Brachyspiraceae]]* (*[[Serpulinaceae]]*)
* *[[Leptospiraceae]]*

**Spirochetos** (*Spirochaetales*) – *Spirochetes* klasės bakterijų eilė.

Tai spirališkai vingiuotos, be sienelių, todėl labai vikriai judančios bakterijos. Jos be branduolio, bet dalijasi pusiau ne skersai, kaip dauguma bakterijų, bet išilgai, nors yra labai plonos. Jų ilgis gali būti iki 200 kartų didesnis už plotį. Tokios savybės jas priartina prie gyvūnų pasaulio – giminingos žiuželiniams.

## Klasifikacija
* Šeima. *[[Spirochetaceae]]*
** Gentis. *[[Borrelia]]*
*** Rūšis. *[[Borrelia afzelii]]*
*** Rūšis. *[[Borrelia anserina]]*
*** Rūšis. *[[Borrelia burgdorferi]]*
*** Rūšis. *[[Borrelia garinii]]*
*** Rūšis. *[[Borrelia hermsii]]*
*** Rūšis. *[[Borrelia recurrentis]]*
*** Rūšis. *[[Borrelia valaisiana]]*
** Gentis. *[[Brevinema]]*
** Gentis. *[[Cristispira]]*
** Gentis. *[[Spirochaeta]]*
** Gentis. *[[Spironema]]*
** Gentis. *[[Treponema]]*
*** Rūšis. *[[Treponema pallidum]]* (*[[Spirochaeta pallidum]]*)
* Šeima. *[[Brachyspiraceae]]* (*[[Serpulinaceae]]*)
** Gentis. *[[Brachyspira]]* (*[[Serpulina]]*)
* Šeima. *[[Leptospiraceae]]*
** Gentis. *[[Leptospira]]*
*** Rūšis. *[[Leptospira alexanderi]]*
*** Rūšis. *[[Leptospira biflexa]]*
*** Rūšis. *[[Leptospira broomii]]*
*** Rūšis. *[[Leptospira borgpetersenii]]*
*** Rūšis. *[[Leptospira fainei]]*
*** Rūšis. *[[Leptospira inadai]]*
*** Rūšis. *[[Leptospira interrogans]]*
*** Rūšis. *[[Leptospira kirschneri]]*
*** Rūšis. *[[Leptospira meyeri]]*
*** Rūšis. *[[Leptospira noguchii]]*
*** Rūšis. *[[Leptospira santarosai]]*
*** Rūšis. *[[Leptospira weilii]]*
** Gentis. *[[Leptonema]]*
*** Rūšis. *[[Leptonema illini]]*

## Sukeliamos ligos
Plačiai žinoma šio būrio bakterija *[[Treponema pallidum]]* (*Spirochaeta pallidum*) – sifilio ligos sukėlėja.
Lietuvos valstiečių sąjunga

**Lietuvos valstiečių sąjunga**, **LVS** – trečioji Lietuvoje įsteigta lietuvių politinė partija.

Įkurta 1905 m. gruodžio 22 d. Vilniuje, nuo 1906 m. rugsėjo 30 d. bendro suvažiavimo veikė kaip autonominė kairioji Lietuvos demokratų partijos dalis.

Svarbiausi veikėjai – Danielius Alseika, P. Butkus, Juozas Gabrys-Paršaitis, Ernestas Galvanauskas, Albinas Rimka, Petras Ruseckas, A. Pauliukonis. Sąjungos veikloje dalyvavo ir Kazys Grinius, taip pat kai kurie socialdemokratų veikėjai.

Pagrindinis ideologinis principas – žemę valdo tik tie, kas ją dirba ir tik tol, kol ją dirba. Pasisakė už žemės nacionalizavimą, vėliau apsiribota tik dvarų išparceliavimu. Ideologines nuostatas atspindėjo vietoje „Ūkininko“ pradėtas leisti „Lietuvos ūkininkas“, „Vilniaus žinios“, nuo 1912 m. „Lietuvos žinios“.

Organizacijos veikla išblėso 1915 m. Lietuvą okupavus kaizerinei kariuomenei. LVS veikla atnaujinta 1918 m., iš Rusijos sugrįžus buvusios partijos ideologams ir vadovams. Steigiamasis suvažiavimas įvyko 1919 m. balandžio 26 – 27 d. CK prezidiumo pirmininku buvo išrinktas A. Rimka. Turėjo 50 kuopų, apie 4000 narių. Programoje buvo siekiama suvisuomeninti pramonę, viršnorminę dvarų žemę, ją padalinti bežemiams ir mažažemiams, panaikinti servitutus.

Steigiamajame seime turėjo 20 atstovų iš 112, I Seime – 14 iš 78 vietų. 1922 m. buvo priimta pataisyta radikalesnė programa, kurioje nustatyta 50 ha žemės norma, reikalaujama įvesti progresinius mokesčius, remti valstiečio ūkį. 1922 m. LVS įsijungė į Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungą.
Filadelfija

**Filadelfija** () – miestas rytų JAV, didžiausias Pensilvanijos valstijos miestas. 1,6 mln. gyventojų (2020 m.). Išsidėstęs Delavero (*Delaware*) žemupyje, valstijos pietryčiuose. Nors iki Atlanto vandenyno yra 160 km, tačiau Filadelfija turi didelį jūrų uostą (virš 50 mln. tonų krovinių per metus). Taip pat yra tarptautinis oro uostas.

Filadelfija – didelis JAV pramonės, verslo, finansų ir kultūros centras. Čia gaminamos mašinos, statomi laivai, apdirbami metalai, išvystyta chemijos, naftos, maisto, tekstilės, siuvimo, poligrafijos, karinė pramonė ir kt. Yra metropolitenas, keli universitetai, dailės akademija.

## Istorija
Anglijos karalius Karolis II 1681 m. suteikė Viljamui Penui (*William Penn*) įkurti Pensilvanijos koloniją. Nepaisant chartijos Penas sumokėjo už žemę vietiniams indėnams lenapiams, kad būtų užtikrinta taika kolonijai. Jis pavadino miestą Filadelfija (gr. k. „broliška meilė“). Kaip kvakeris Penas patyrė religinį persekiojimą, tad norėjo, kad jo kolonijoje žmonės galėtų laisvai išpažinti savo religiją. Dėl šios tolerancijos, kurios nebuvo kitose kolonijose, Filadelfija turėjo draugiškesnius santykius su indėnais ir išaugo į Amerikos svarbiausią miestą.

Filadelfijoje Nepriklausomybės rūmuose vyko pirmasis (1774 m.) ir antrasis (1775–1776 m.) žemyno kongresai, 1787 m. konstitucijos konvencija. Nuo 1790 m. iki 1800 m. Filadelfija buvo JAV sostinė.

1876 m. čia vyko Pasaulinė paroda.

## Gyventojai

### Lietuvių bendruomenė

Filadelfija - vienas lietuviškiausių JAV miestų, ketvirtas pagal lietuvių skaičių po Čikagos, Niujorko ir Los Andželo (~6000 lietuvių). Priešingai nei dauguma Pensilvanijos lietuvių bendruomenių, Filadelfijoje didelė dalis lietuvių yra kilę ne iš angliakasių, bet imigravę vėliau: po Antrojo pasaulinio karo ar vėliau. Vyksta kasmetinės lietuviškos mugės, veikia lietuviška mokykla.

1893 m. įkurta pirmoji lietuviška parapija, o 1930 m. pastatyta Filadelfijos lietuvių tautinė Šv. Kazimiero bažnyčia.

Mieste iš viso veikia trys lietuvių bažnyčios. Šv. Kazimiero, Šv. Jurgio ir Šv. Andriejaus bažnyčios pasižymi itin tautiniais interjerais, perteikiančiais ne vien religijos, bet ir Lietuvos istoriją. 

1900 m. atidaryta lietuvių nacionalinė salė, bet 1980 m. klubas uždarytas, o pastatas paverstas į gyvenamuosius butus.

1908 m. pastatyta Lietuvių muzikos salė, kuri veikia kaip lietuvių bendruomenės centras, kurio rūsyje veikia Surdėno lietuvių kultūros centras (įkurtas 1980 m.). Jame eksponuojamas lietuvių menas, istoriniai dokumentai, susiję su Lietuva bei Filadelfijos lietuviais, Lietuvos simboliai ir žemėlapiai.

1922 m. mieste atidaryta Filadelfijos Vilniaus sinagoga.

## Sportas
* Filadelfijos „76ers“ (krepšinis)
* Filadelfijos „Eagles“ (Amerikietiškasis futbolas)
* Filadelfijos „Flyers“ (ledo ritulys)
* Filadelfijos „Phillies“ (beisbolas)
* Filadelfijos „Union“ (futbolas)

## Išnašos
Vakarų Europa

**Vakarų Europa** − vienas iš kelių geografinių ir politinių Europos regionų. Regiono ribos priklauso nuo konteksto. Sąvoka „Vakarai“ Europoje atsirado priešpastatant ją „Rytams“ ir iš pradžių buvo taikoma senovės Viduržemio jūros pasaulio Vakarų pusei, Romos imperijos Lotynų Vakarams ir „Vakarų Krikščionybei“. Šviečiamajame amžiuje ir pramonės revoliucijos laikais sąvokos „Rytų Europa“ ir „Vakarų Europa“ buvo vartojamos dažniau. Vakarų Europos išskirtinumas labiausiai pasireiškė Šaltojo karo metu, kuomet Europa 40 metų buvo padalinta geležine uždanga į Vakarų bloką ir Rytų bloką, kuriuos apibūdino skirtingos politinės ir ekonominės sistemos.

## Skirstymas
Skirstant Europą į Šiaurės, Pietų, Rytų, Vidurio ir Vakarų Europą, jai priklauso:
* Britų salynas – Airija ir Jungtinė Karalystė;
* Beniliuksas – Belgija, Liuksemburgas ir Nyderlandai;
* Prancūzija ir Monakas.

Dažnai Vakarų Europai priskiriamos ir Vokietija, Šveicarija bei Austrija, kurios gali būti laikomos ir Vidurio Europos dalimi.

## Šaltiniai
Beniliuksas

**Beniliukso Sąjunga** (, , ), arba **Beniliuksas** – politinė-ekonominė sąjunga tarp trijų kaimyninių monarchijų: Belgijos, Nyderlandų ir Liuksemburgo, išsidėsčiusi šiaurės – Vakarų Europoje, tarp Prancūzijos ir Vokietijos, sudaryta 1948 m. Dažnai Beniliuksu vadinamos apskritai visos minėtos trys šalys (nebūtinai ekonomine prasme).

## Pavadinimo kilmė
Pavadinimas (*Benelux*) pasirinktas pagal sąjungą pasirašiusių šalių pavadinimus: **Be**lgië (Belgija) + **Ne**derland (Nyderlandai) + **Lux**emburg (Liuksemburgas).

## Istorija
**Beniliukso ekonominė sąjungos** (, ) sutarties (pasirašyta 1944 m. , įsigaliojo 1958 m.) tikslas – laisvas darbo jėgos, kapitalo, prekių ir paslaugų judėjimas šiame regione. Beniliukso įkūrimas prisidėjo prie Europos Sajungos atsiradimo, nors tiesioginiai ES pirmtakai buvo sukurti anksčiau: Europos Anglių ir Plieno Sąjunga – 1951 m., Europos Ekonominė Bendrija – 1957 m. Visos trys Beniliukso šalys buvo tarp ES steigėjų, kartu su VFR, Prancūzija ir Italija.

Beniliukso sutartis buvo pasirašyta penkiasdešimčiai metų, tačiau 2008 m. birželio 17 d. pasirašytas jos atnaujinimas, šįkart neribotam terminui. Sąjungos pavadinimas pakeistas iš *Beniliukso Ekonominė Sąjunga* į *Beniliukso Sąjunga*. Pagrindinis organizacijos tikslas – trijų narių kooperacija platesniame europiniame kontekste. Naujoji sutartis numato galimybę Beniliuksui bendradarbiauti su kitomis ES valstybėmis bei regioninėmis bendradarbiavimo struktūromis. Nuo šiol Beniliuksas skiria didžiausią dėmesį trim temoms: vidaus rinkai ir ekonominei sąjungai, tvarumui, teisingumui ir vidaus reikalams. Sumažintas organizacijos struktūrų skaičius. Lieka penkios institucijos: Beniliukso Ministrų Komitetas, Beniliukso Taryba, Beniliukso Parlamentas, Beniliukso Teisingumo Teismas bei Beniliukso Generalinis Sekretariatas. Sutartyje taip pat įvardyta Beniliukso Intelektinės Nuosavybės Organizacija.

## Demografija
Beniliukse gyvena apie 27 562 217 gyventojų ir užima apie 74 640 km² ploto. Tokiu būdu Beniliukso gyventojų tankumas yra 369 žm./km².

## Taip pat skaitykite
* Šiaurės Taryba

## Nuorodos

* Beniliukso oficiali svetainė
* Beniliukso parlamentas
* Beniliukso teismas
Finansų analizė

**Finansų analizė** rinkos ekonomikos sąlygomis yra mikroekonomikos mokslo šaka, apibendrinanti praktikoje vykstančius finansinės veiklos procesus, jų dėsningumus.

Finansų analizė susijusi su tam tikros ūkinės veiklos prognozavimu, planavimu, apskaita ir kontrole. Gavus ekonominę informaciją iš tyrimo subjekto funkcinių padalinių (atsakingų asmenų) ir pasitelkus finansų analizės metodus bei būdus, siekiama objektyviai įvertinti tyrimo subjekto finansinę veiklą ir būklę, kad galima būtų įvertinti anksčiau priimtus sprendimus bei priimti perspektyvinius valdymo sprendimus.

## Uždaviniai

Svarbiausi finansinės analizės uždaviniai yra šie:
* Objektyviai įvertinti ūkio subjektų finansinės veiklos rezultatus. (Informacija turi būti tiksli, pakankama.)
* Įvertinti ūkio subjektų priimamų alternatyvių ir vykdomų projektų kokybę, jų realumą.
* Išaiškinti ūkio subjektų projektinių užduočių įvykdymo rezultatus.
* Išaiškinti ekonominių bei socialinių rodiklių pasikeitimo veiksnius ir apskaičiuoti finansinės būklės gerinimo galimybes.
* Susisteminti analitinę medžiagą, pateikti išvadas ir alternatyvius pasiūlymus objekto finansinei veiklai gerinti bei jo gyvybingumui palaikyti perspektyvoje.
* Teikti informaciją įmonės vadovams ir išoriniams interesantams, neišduodant komercinių paslapčių.
* Apibendrinti finansinės analizės patyrimą bei metodikas ir skleisti jį komerciniais pagrindais.

## Įmonės veiklos finansinė analizė
**Vertikalios analizės* esmę sudaro tai, kad atitinkamas finansinės ataskaitos rodiklis lyginamas su bendru baziniu tos ataskaitos rodikliu, o gautas dydis išreiškiamas bazinio dydžio procentais. Kitiems daliniams rodikliams apskaičiuoti baziniai dydžiai yra bendra aktyvų, pasyvų, pelno, pardavimų suma ir pan. Taigi kiekvienas dalinis rodiklis sudaro tam tikrą bazinio (pagrindinio) rodiklio procentą. Atliekant keleto metų analizę, ne tik nustatoma, kaip keitėsi daliniai rodikliai, bet ir kokios tų pasikeitimų priežastys. Vertikaliąją analizę galima vadinti rodiklių lyginamųjų svorių skaičiavimu.
**Horizontali analizė* - tai įmonės veiklos rodiklių dinamikos tyrimas. 

## Pagrindiniai finansinės analizės rodikliai

Finansiniai analitikai dažnai vertina šiuos įmonės aspektus: 
**Pelningumas* – įmonės gebėjimas generuoti pajamas ir užtikrinti augimą tiek trumpuoju, tiek ilguoju laikotarpiu. Pelningumo lygis paprastai nustatomas remiantis pelno (nuostolių) ataskaita, kurioje pateikiami įmonės veiklos rezultatai;
**Mokumas* – įmonės gebėjimas ilgalaikėje perspektyvoje įvykdyti įsipareigojimus kreditoriamsir kitiems suinteresuotiesiems asmenims;
**Likvidumas* – įmonės gebėjimas išlaikyti teigiamą pinigų srautą, kartu padengiant trumpalaikius įsipareigojimus;
**Stabilumas* – įmonės gebėjimas ilgalaikėje perspektyvoje tęsti veiklą, nepatiriant reikšmingų nuostolių. Norint įvertinti stabilumą, naudojami tiek pelno (nuostolių) ataskaitos, tiek balanso duomenys, taip pat kiti finansiniai ir nefinansiniai rodikliai.
Tiek mokumo, tiek likvidumo analizė remiasi įmonės balansu, kuris parodo finansinę būklę konkrečiu momentu.
Įstatymas

**Įstatymas** – aukščiausiųjų valstybės institucijų (paprastai – parlamento) nustatyta tvarka priimtas norminis teisės aktas, turintis kitų norminių teisės aktų atžvilgiu viršenybę; politinis aktas. Lietuvoje – aukščiausią teisinę galią turintis norminis teisės aktas, išleistas Seimo arba priimtas referendumu.
Įstatymai yra vyriausybės politikos įgyvendinimo įrankis, nes jų nustatytos teisinės normos reguliuoja ir tvarko visuomeninius santykius bei visuomenės gyvenimo reikalus.

## Rūšys
Pagal teisinę galią skiriama:
* Konstitucija – pagrindinis įstatymas
* Konstitucinis įstatymas – Konstituciją papildantysis įstatymas
* Paprastas įstatymas
* Federalinis įstatymas – federacijos subjektų įstatymai (federacijos vienetų teisė).

## Forma

Remiantis Lietuvos teise, įstatyme eilės tvarka turi būti: įstatymo pavadinimas; įstatymo priėmimo data ir numeris; įstatymo priėmimo vieta; įstatymo tekstas;
įstatymą pasirašančiojo subjekto pareigos, vardas, pavardė.

Įstatymo projekte virš įstatymo pavadinimo, dešinėje lapo pusėje turi būti nuoroda „Projektas“.

## Struktūra
Remiantis Lietuvos teise, įstatymą sudaro: dalys; skyriai; skirsniai; straipsniai.
Didelės apimties kodifikuoti teisės aktai (kodeksai) prireikus gali būti skirstomi į knygas. Įstatymo sudedamosios dalys (išskyrus straipsnio dalis ir dalių punktus) turi turėti pavadinimus. Įstatymo dalių, skyrių ir skirsnių pavadinimai rašomi didžiosiomis paryškintomis raidėmis eilutės centre. Straipsnių pavadinimai rašomi mažosiomis paryškintomis raidėmis.

Įstatymo knygos, dalys ir skyriai žymimi romėniškais skaitmenimis iš eilės ir atitinkamu žodžiu, rašomu didžiosiomis paryškintomis raidėmis. Skirsniai žymimi žodžiais išreikštais skaitmenimis ir rašomi didžiosiomis paryškintomis raidėmis. Straipsniai žymimi arabiškais skaitmenimis ir numeruojami iš eilės. Po žodžio „straipsnis“ dedamas taškas ir straipsnio pavadinimas rašomas toje pačioje eilutėje.

Įstatymo straipsnį paprastai sudaro dalys ir dalių punktai. Įstatymo straipsnių dalys pradedamos rašyti iš naujos eilutės ir žymimos arabiškais skaitmenimis su tašku iš eilės. Straipsnio dalių punktai žymimi arabiškais skaitmenimis su skliausteliu.

Novelos žymimos papildomais arabiškais skaitmenimis, rašomais pagrindinio ženklo, žyminčio akto teksto dalies eiliškumą, dešinės pusės viršuje.

Atsižvelgiant į įstatymo pobūdį, turinį ir apimtį, jame gali būti ne visos sudedamosios dalys.

Įstatymas gali turėti preambulę ir priedų – lentelių, grafikų, tarifų, schemų, sąrašų ir kita.

Įstatymo pradžioje paprastai nurodoma šio akto paskirtis ir kitos bendrosios nuostatos.

Įstatymo pabaigoje paprastai nurodoma jo įsigaliojimo tvarka, pavedimai (pasiūlymai) Vyriausybei ar kitoms institucijoms, taip pat kiti įstatymai, kurie pripažįstami netekusiais galios.

## Taip pat skaitykite
* Konstitucija 
* Įstatymų leidyba
* Įstatymų leidžiamoji valdžia
* Statutinė teisė

## Šaltiniai
Vandens skorpionai

**Skorpionblakės** sin. ***vandens skorpionai*** (, ) – blakių (*Heteroptera*) pobūrio vabzdžių šeima.

Šiai šeimai priklauso plėšrūs, 15–46 mm ilgio vabzdžiai. Dažniausiai jų aukomis tampa smulkūs nariuotakojai, buožgalviai, nedidelės žuvytės. Šių blakių kūnas plokščias, ištempto ovalo formos, dažniausiai rudos spalvos. Skorpionblakės lengvai atpažįstamos pagal pilvelio gale esantį ilgą, laibą kvėptuką, kurio ilgis yra 16–44 mm. Priekinė kojų pora pritaikyta grobio sugavimui ir laikymui, o vidurinės ir užpakalinės kojų poros pritaikytos vaikščioti. Sparnus turi, bet neskraido. 

Paplitusios viso pasaulio vandenyse (išskyrus Antarktidą).

## Rūšys
Iš viso yra apie 270 šių blakių rūšių, Europoje rastos 5 rūšys, o Lietuvoje tik dvi:
* Pilkoji skorpionblakė (*Nepa cinerea*) (Linnaeus, 1758)
* Ilgoji skorpionblakė (*Ranatra linearis*) (Linnaeus, 1758)

## Šaltiniai
Baritas

*Šis straipsnis yra apie mineralą. Apie upę skaitykite: [[Baritas (upė)]]*

**Baritas**, **Bolonijos akmuo** – mineralas, kurio cheminė sudėtis – bario sulfatas BaSO4. Tai pagrindinis bario šaltinis. Baritas dažnai randamas švino – cinko gyslose, susidariusiose klintyse, karštų versmų nuosėdose, taip pat hematito rūdoje. Mineralo pavadinimas kilo iš graikų kalbos žodžio *barus*, reiškiančio sunkus.

Pagal Moso skalę barito kietumas yra 3, lūžio rodiklis – 1,63, specifinis tankis 4,3-5.

### Radimvietės
Barito telkiniai yra Vokietijoje, Gruzijoje, Turkmėnijoje. Lietuvoje randamas kaip akcesorinis mineralas nuosėdinėse uolienose.

## Šaltiniai
François Mitterrand

**Fransua Miteranas** (*François Mitterrand*, 1916 m. spalio 26 d. Žarnake, Šarantos departamente – 1996 m. sausio 8 d. Paryžiuje) – teisininkas ir politologas, Prancūzijos politinis veikėjas, 1981–1995 m. Prancūzijos prezidentas.

## Biografija
Gimė konservatyvioje šeimoje. 1933 m. baigęs religinį koležą, įstojo į Paryžiaus universitetą. Studijavo teisę, literatūrą ir politikos mokslus. Kartu dalyvavo kraštutinių dešiniųjų jaunimo organizacijos „Croix de Feu“ (Ugnies kryžius) veikloje. 1938 m. mobilizuotas į armiją. Antrojo pasaulinio karo metu 1940 m. buvo sužeistas, pateko į vokiečių nelaisvę, paleistas dirbo Viši kolaboracinės vyriausybės karo belaisvių komisariate, už nuopelnus režimui buvo apdovanotas „Francisque“ medaliu, bet po metų atsistatydino ir nuo 1943 m. dalyvavo Pasipriešinime.

Po karo 1944 m. spaudos darbuotojas, leidėjas. 1946–1958 m. Prancūzijos Nacionalinio susirinkimo narys nuo *Demokratinio ir socialistinio Pasipriešinimo sąjungos*. 1953–1965 m. šios partijos pirmininkas. 1947–1950 m. koalicinėje vyriausybėje buvo kovotojų ir karo aukų ministras, 1950–1954 m. užjūrio teritorijų ministras, 1954–1957 m. vidaus reikalų ministras. Jam priklauso frazė „Alžyras – tai Prancūzija“.

1959–1962 m. Prancūzijos senato narys. 1965–1968 m. *Kairiųjų demokratinių ir socialistinių jėgų federacijos* lyderis. 1965 m. kandidatavo į Prancūzijos prezidentus, bet antrame ture pralaimėjo Š. de Goliui, surinkęs 44 % balsų.

1969–1970 m. dalyvavo kuriant Prancūzijos socialistų partiją, 1971–1981 m. renkamas jos pirmuoju sekretoriumi. 1972–1983 m. SI pirmininko pavaduotojas.

1974 m. antrą kartą dalyvavo Prezidento rinkimuose ir antrame ture gavo 49,3 % balsų. 1981 m. gegužės 10 d. gavęs 52 % balsų, išrinktas Prancūzijos prezidentu. Jis panaikino mirties bausmę, pakėlė minimalų atlyginimą, paankstino pensiją, iki 5 savaičių pratęsė atostogas. Tačiau prasidėjo infliacija, kurios socialistų vyriausybė nesugebėjo pažaboti.

1986 m. rinkimus į Nacionalinį susirinkimą laimėjo dešinieji, bet jiems taip pat nepavyko pasiekti ženklių pokyčių. Pradėjus ardyti socialinę sistemą, nepasitenkinimas dešiniaisiais dar labiau išaugo, todėl 1988 m. F. Miteraną prancūzai vėl išrinko prezidentu. Pirmasis Prancūzijos prezidentas, 1992 m. apsilankęs Lietuvoje.

|-

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Fransua Miterano institutas.
Lionel Jospin

**Lionelis Žospenas** (; 1937 m. liepos 12 d. – 2026 m. kovo 22 d.) – ekonomistas, Prancūzijos politinis veikėjas, 1997–2002 m. ministras pirmininkas.

## Profesinė veikla
Baigė Paryžiaus politinių studijų institutą ir Nacionalinę administravimo mokyklą. 1965–1970 m. Prancūzijos užsienio santykių ministerijos generalinis sekretorius. 1977–1993 m. Nacionalinio susirinkimo narys, 1977–1986 m. nuo Paryžiaus, 1986–1988 m. nuo Aukštutinės Garonos departamento. 1988–1992 m., mokslinių tyrimų ir technologijų, vėliau – sporto ir švietimo ministras, 1997–2002 m. ministras pirmininkas. Jo vyriausybė įvedė 35 val. darbo savaitę, pagerino sveikatos draudimą socialiai remtiniems, įteisino lyčių lygybę.

## Politinė karjera
1960 m. dalyvavo trockistinės *Komunistų internacionalistų organizacijos* veikloje. Nuo 1971 m. PS narys, 1977–1981 m. PS nacionalinis sekretorius, 1981–1988 ir 1995–1997 m. **PS** pirmasis sekretorius. 1983–1989 m. SI pirmininko pavaduotojas, nuo 1989 m. SI Garbės pirmininkas.

1995 m. dalyvavo prezidento rinkimuose, pirmame ture gavo daugiausia – 23,3 % balsų, tačiau antrame, susivienijus dešiniesiems, pralaimėjo Žakui Širakui. 2002 m. rinkimuose dar kartą bandė tapti prezidentu, tačiau pirmajame rate pralaimėjęs Ž. M. Le Penui pasitraukė iš politinės veiklos iki 2005 m., kai buvo įsijungęs į Europos Konstitucijos kampaniją, kurią prancūzai balsų dauguma ją atmetė.

## Šaltiniai