open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
General Caballero JLM (moterys)

**moterų General Caballero JL Mallorquín**, o trumpai vadinamas **„General Caballero“** – Paragvajaus futbolo klubas iš Chuan Leon Maljorkino (Aukštutinė Parana). 

Namų rungtynes žaidė *Estadio Ka'arendy*, talpinančiame 10,5 tūkst. žiūrovų.

## Istorija
1962 m. birželio 21 d. įkurtas klubas. Vėlesniais metais suburta moterų komanda. Rungtyniavo aukščiausioje moterų futbolo lygoje – Campeonato Anual FEM.

2020 m. sezonas dėl pandemijos grėsmių buvo atšauktas. 2024 m. sezone klubas iškovojo penktąją vietą moterų čempionate.

## Pasiekimai
;  **[[Campeonato Anual FEM]]:**
*  **Čempionės (0):**

## Sezonai

; Pastarųjų metų sezonai

## Spalvinė gama

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia tradicine apranga. 

## Garsesnės žaidėjos
; Futbolininkės, atstovavusios Paragvajaus nacionalinei rinktinei
*  Milagros Luján Ortiz

## Išnašos

## Nuorodos
* **[ Oficiali klubo svetainė]**
* [ facebook paskyra]
* Globalsportsarchive
Cerro Porteño (moterys)

**moterų Cerro Porteño** arba **Asunsjono „Cerro Porteño“** – Paragvajaus futbolo klubas iš šalies sostinės Asunsjono (Obrero kvartalo).

## Istorija
1912 metais įkurtas Asunsjone. Vėlesniais metais suburtas moterų komanda. Rungtyniavo aukščiausioje moterų futbolo lygoje – Campeonato Anual FEM.

2020 m. sezonas dėl pandemijos grėsmių buvo atšauktas. 2021 m. sezone Club Olimpia iškovojo čempionių titulą septintą kartą klubo istorijoje. 2022 m. sezone nepavyko apginti titulo.

## Pasiekimai
;  **[[Campeonato Anual FEM]]:**
*  **Čempionės (7):** 2007, 2012, 2013, 2014, 2017, 2018, 2021 m.

## Sezonai

; Pastarųjų metų sezonai

## Spalvinė gama

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia tradicine apranga. 

## Garsesnės žaidėjos
; Futbolininkės, atstovavusios Paragvajaus nacionalinei rinktinei
*  Antonia Belén Riveros

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
* facebook paskyra
* Globalsportsarchive
Club 2 de Mayo (moterys)

**moterų Club 2 de Mayo** arba **Pedro Chuan Kabaljero „Club 2 de Mayo“** ('Gegužės 2-osios klubas') – Paragvajaus futbolo klubas iš Pedro Chuan Kabaljero. 

Dar žinomos kaip **2 de Mayo Pedro Juan Caballero**.

## Istorija
1935 metais įkurtas Pedro Chuan Kabaljere. Vėlesniais metais suburta moterų komanda. Rungtyniavo aukščiausioje moterų futbolo lygoje – Campeonato Anual FEM.

2020 m. sezonas dėl pandemijos grėsmių buvo atšauktas. 2024 m. sezone klubas iškovojo dešimtąją vietą moterų čempionate.

## Pasiekimai
;  **[[Campeonato Anual FEM]]:**
*  **Čempionės (0):**

## Sezonai

; Pastarųjų metų sezonai

## Spalvinė gama

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia tradicine apranga. 

## Treneriai
* 

## Garsesnės žaidėjos
; Futbolininkės, atstovavusios Paragvajaus nacionalinei rinktinei
*  nežinoma

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
* Globalsportsarchive
Vaišna Ruškaitis

**Ruškáitis** Vaišna, **Vaišnà Ruškáitis**, **Áišvnas** ? ? – XIII a. Upytės žemės kunigaikštis. Iš Ruškaičių giminės. Kaip Lietuvos valdovo Mindaugo karvedys 1243 ar 1244 m. su Lietuvos kariuomene buvo nužygiavęs į Haličo‑Voluinės kunigaikštystės dalį Voluinę, kai šios kunigaikštystės valdovas Danielius Haličietis kovojo su Mindaugu dėl Juodosios Rusios. Minimas Voluinės metraštyje, nesėkmingo 1244 m. žygio aprašyme, kai grįžtančias su grobiu lietuvių pajėgas į pasalą prie Pinsko įviliojo ir sumušė Danieliaus Haličiečio kariuomenė. Aišnui (Vaišnai) pavyko išsigelbėti.

Voluinės metraštyje jo vardas užrašytas kaip *Айшвно Рүшковичъ*. Kituose šaltiniuose neminimas. E. Gudavičius jį siūlo lietuvinti terminu Vaišna Rukškaitis.

## Išnašos

## Literatūra

* Gudavičius, Evaldas, Vaišna Ruškatis, Visuotinė lietuvių enciklopedija
* Kronice halicko-wołyńskiej (Kronice Romanowiczów). Polska akademia umiejętnošci, Krakow-Warszawa, 2017
Vilalba

**Vilalba** () arba **Viljalba** () – miestas šiaurės vakarų Ispanijoje, Galisijoje, Lugo provincijoje, 30 km į šiaurės vakarus nuo Lugo, šalia Ladros upės pradžios. Keliai į La Korunją, Chichoną, Ferolį. Maisto (mėsos, sūrio) pramonė. Žemės ūkio regiono centras. Apylinkėse kasama geležies rūda, manganas.

Yra XIV a. pilies fragmentai. Per Vilalbą eina viena iš Šv. Jokūbo kelio trasų.

## Šaltiniai
Mondonjedas

**Mondonjedas** () – miestelis šiaurės vakarų Ispanijoje, Galisijoje, Lugo provincijoje, 50 km į šiaurės rytus nuo Lugo, šalia Masmos upės, slėnyje Kantabrijos kalnų šiaurinėje dalyje. Praeina Chichono–Vilalbos kelias. Tekstilės (nėrinių, drobės), odos, baldų pramonė.

Miestelio įžymybė – romaninė-barokinė Švč. Mergelės Marijos Gydančiosios katedra (pradėta statyti apie 1220 m., su barokiniu fasadu). Mondonjede vyksta kasmetinė Šv. Luko žirgų mugė.

## Istorija
Mondonjedas (*Mindunietum*) šaltiniuose minimas nuo 858 m. Pavadinimas kildinamas iš indoeuropietiško **mund* ('kalnas') ir keltų *onna* ('šaltinis, upelis').

Vyskupijos centras nuo XII a.

## Šaltiniai
Profesionalios imtynės

**Profesionalios imtynės** () – imtynės, kuriose derinami atletikos, kovos menų ir teatro elementai.

Profesionalios imtynės skiriasi nuo mėgėjiškų imtynių iš anksto nustatytais rezultatais ir tuo, kad jose daugiau dėmesio skiriama pramogai ir siužetams, o ne tikroms varžyboms. Kovų inscenizacija yra vieša paslaptis: pagal vadinamąją „kayfabe“ praktiką tiek imtynininkai, tiek žiūrovai, tiek komentatoriai apsimeta, kad pasirodymai yra sąžiningos varžybos, o tai prilyginama susilaikymui nuo netikėjimo, taikomam fikcijos kūriniuose.

Profesionalūs imtynininkai veikia kaip personažai ir paprastai turi vadinamąjį „gimmick“ – asmenybę, stilių ir bruožus, kuriuos perteikia išskirtinė apranga, imtynių vardas, įžengimo muzika ir kitos išskirtinės savybės. Imtynininkai paprastai derina autentiškas imtynių technikas ir kovos stilius su choreografija, kaskadininkų triukais, improvizacijomis ir dramatiškomis priemonėmis, kuriomis siekiama maksimaliai padidinti pramoginę vertę ir žiūrovų įsitraukimą.

Didžiausios ir įtakingiausios profesionalių imtynių organizacijos yra Jungtinėse Valstijose, Japonijoje, Meksikoje ir Europoje (ypač Jungtinėje Karalystėje, Vokietijoje, Austrijoje bei Prancūzijoje), kur susiformavo skirtingi profesionalių imtynių stiliai ir tradicijos. Daugelis profesionalių imtynininkų taip pat dirba laisvai samdomais darbuotojais ir pasirodo įvairiose organizacijose. 

## Organizacijos
Šiuo metu didžiausia pasaulyje profesionalių imtynių kompanija yra JAV įsikūrusi „World Wrestling Entertainment“ (WWE), kuri XX a. pabaigoje nupirko daug mažesnių regioninių kompanijų, o 2001 m. pradžioje – pagrindines konkurentes „World Championship Wrestling“ (WCW) ir „Extreme Championship Wrestling“ (ECW).

Kitos didžiausios pasaulio organizacijos yra „All Elite Wrestling“ (AEW) Jungtinėse Valstijose, „Consejo Mundial de Lucha Libre“ (CMLL) ir „Lucha Libre AAA Worldwide“ (AAA) Meksikoje bei „New Japan Pro-Wrestling“ (NJPW), „All Japan Pro Wrestling“ (AJPW) ir „Pro Wrestling Noah“ Japonijoje.
## Išnašos
Siesa

**Siesa** () – miestas pietryčių Ispanijoje, Mursijos regione, 35 km į šiaurės rytus nuo Mursijos, prie Seguros upės. Praeina Mursijos–Albasetės kelias ir geležinkelis. Apylinkėse auginama esparto žolė, apelsinai, persikai, alyvmedžiai, abrikosai, gaminami maisto konservantai, mezginiai.

Yra romėnų tvirtovės liekanos (*Medina Siyâsa*), Šv. Joakimo bažnyčia (XVIII a.), Kristaus Guodėjo koplyčia. Apylinkėse gausu paleolitinių urvų su priešistoriniais piešiniais.

## Istorija
Vietovė gyventa iberų, romėnų. Arabų laikais vadinta Sijasa. 1243–1264 m. užimta ispanų, bet vėl atkovota maurų. Krikščionys Siesą galutinai atkovojo 1477 m.

XX a. buvo svarbus esparto žolės auginimo centras.

## Šaltiniai
Jekla

**Jekla** () – miestas pietryčių Ispanijoje, Mursijos regione, 70 km į šiaurę nuo Mursijos, 60 km į šiaurės rytus nuo Alikantės, Siera de Salinaso aukštumose. Baldų, batų gamyba, alkoholio distiliavimas. Apylinkėse auginami alyvmedžiai, vynmedžiai, javai, laikomi galvijai.

Yra maurų pilies griuvėsiai, XVII a. gotikinė Kristaus Gelbėtojo bažnyčia ir romaninė Švč. Nekaltojo Prasidėjimo bazilika (atidaryta 1868 m.). Apylinkėse, Arabi kalne yra paleolitinio meno urvų (Viseros, Abrigo del Mediodijos). Jekloje vyksta 1902 m. rašytojo Asorino romano * La voluntad* veiksmas.

## Istorija
Maurų laikais miestas vadintas Hisn Jaka (), buvo svarbi tvirtovė.


Basilica de Yecla, Murcia.jpg|Jeklos bazilika
Yecla. Ayuntamiento 1.JPG|Centrinė aikštė ir rotušė
Hisn Yakka. Medina 2.JPG|Hisn Jakos tvirtovės liekanos
Yecla. Monte Arabí. Cueva de Mediodía.jpg|Abrigo del Mediodijos priešistorinis urvas Jeklos savivaldybėje


## Šaltiniai
Chumilja

**Chumilja** () – miestas pietryčių Ispanijoje, Mursijos regione, 55 km į šiaurę nuo Mursijos, prie Chudijo upokšnio, Kastiljo kalno papėdėje. Keliai į Jeklą, Eldą, Kalasparą. Chumilja garsėja raudonojo vyno gamyba, taip pat spaudžiamas alyvų aliejus, gaminami mėsos konservai, statybinės medžiagos. Apylinkėse auginamos kriaušės.

Yra XVI a. Šv. Jokūbo bažnyčia su brolių Ajalų sukurtu plateresko altoriumi ir gotikine nava, pilis.

## Istorija
Romėnų istorikas Plinijus Jaunesnysis mini šią vietovę kaip *Juncellus*. Viduramžiais vadinta Chumilja arba Džumeila. Kraštą užkariavus maurams, miestui prigijo pavadinimai *Ğumalla, Gémina Aamlet, Geminalet*. XIV a. vietovę atkariavo karalius Petras I Kastilietis.


Castillo de Jumilla Torre.jpg|Chumiljos pilies bokštas
Monasterio de Santa Ana del monte.JPG|Šv. Onos vienuolynas
Jumilla. Plaza de Arriba.JPG|Miesto aikštė
Jumilla. Calle de Santa María y torre.JPG|Šv. Marijos gatvė


## Šaltiniai
Liuneburgas

**Liuneburgas** (, ) – miestas Šiaurės Vokietijoje, Žemutinėje Saksonijoje, į pietryčius nuo Hamburgo. 2023 m. gruodžio 31 d. mieste gyveno 77 511 žmonių, 2021 m. aglomeracijoje – 127 100.

Liuneburgas išsidėstęs abipus Elbės intako Ilmenau, prie Elbės kanalo. Mieste yra upių uostas, Liuneburge gaminamos mašinos, veikia metalo ir medienos apdirbimo, elektronikos, tekstilės, siuvimo, chemijos, maisto pramonė, vystomi dailieji amatai, plėtojamas turizmas. Liuneburgas yra kurortas (čia trykšta mineralinės versmės).

Yra universitetas (1946 m. įsteigta aukštoji pedagogikos mokykla, nuo 1989 m. – universitetas), universiteto biblioteka. Liuneburge įkurti Rytų Prūsijos krašto, Liuneburgo kunigaikštystės, gamtos, Vokietijos druskos, alaus, tekstilės, rotušės muziejai. Dirba teatras.

## Istorija
Jau prieš 150 tūkstančių metų dabartinio Liuneburgo apylinkėse gyveno pirmieji hominidai, tikriausiai neandertaliečiai. Pirmą kartą Liuneburgas paminėtas 956 m. Gyvenvietė išaugo XII a., kai Saksoniją valdė kunigaikštis Henrikas Liūtas. Liuneburgas priklausė Hanzos prekybos sąjungai, prekyba praturtino miestiečius, nuo X a. prekiavo šalia Liuneburgo išgaunama druska. 1247 m. Liuneburgui suteiktos miesto teisės. Iki 1371 m. Liuneburge Braunšveigo-Liuneburgo kunigaikščiai turėjo rezidenciją. XVI a. Hanzos sąjunga žlugo ir Liuneburgo reikšmė sumenko. 1705 m. Liuneburgas buvo prijungtas prie Hanoverio, o 1866 m. – prie Prūsijos karalystės. Po Antrojo pasaulinio karo priklausė Vakarų Vokietijai. 1980 m. aplink Liuneburgą nustota kasti druską.

## Architektūra
Miestas sudarytas iš keturių kvartalų: Turgaus, Smėlio, Druskos ir Vandens. Liuneburge stovi šios bažnyčios: Šv. Mikalojaus (1376–1434 m., tebėra 1708 m. barokiniai vargonai), Šv. Jono (XIII–XIV a., 1406 m. bokštas, 1430–1485 m. altorius, dveji vargonai: 1551 m., 1714 m. – vieni žymiausių vargonų Šiaurės Vokietijoje), Šv. Mykolo (XIV a., XV a. a. kripta, altorius, apie 1450 m.). Mieste pastatytas Benediktinių vienuolynas (1172 m.) su jam priklausančia vėlyvosios gotikos bažnyčia (XIV a. antra pusė, XIII–XVI a. brangūs siuvinėti kilimai, gobelenai; dabar čia įrengtas tekstilės muziejus). Stūkso miesto rotušė (XII–XVIII a., seniausia dalis – 1331 m. Teismo rūmai, 1568–1584 renesansinis portalas), Šventosios Dvasios ligoninė (XIV–XIX a.), Senoji kanceliarija (apie 1433 m.), burmistro rūmai (1491 m.), kunigaikščio menė (XV a. vidurys), Senasis archyvas (1491–1521 m.), fontanas (1532 m., 1972 m. restauruotas), Pramonės ir prekybos rūmai (1548 m.), H. Heinės namai (1566 m., XVI–XIX a. lubų tapyba, 1993 m. restauruotas, dabar muziejus), rotušės vaistinė (1598 m.), hercogo rūmai (1698 m.), barokiniai Prekybos namai (1745 m.), vandens bokštas (1907 m.).

## Išnašos
Fėrbelinas

**Fėrbelinas** () – nepriklausoma komuna Ostprignitso-Rupino apskrityje, Brandenburgo žemėje, rytų Vokietijoje, už 60 km į šiaurės vakarus nuo Berlyno. 2023 m. gruodžio 31 d. čia gyveno 9009 žmonės.

Fėrbeliną sudaro 17 rajonų (gyvenviečių): Betsinas, Brunė, Dechtovas, Doičhofas, Hakenbergas, Karvezė, Kėnigshorstas, Langenas, Lentskė, Linumas, Mankeris, Protsenas, Fėrbelino miestas, Tarmovas, Valchovas, Valis, Vustrau-Altfryzakas.

## Istorija
Pirmą kartą Fėrbelinas, kaip Belinas, paminėtas 1216 m. 1294 m. jam suteiktos miesto teisės. 1402 m. minimas keltas per Rinlucho upę ir rąstinė užtvanka. Nuo XIV a. Fėrbelinas atsidūrė Berlyno–Vilsnako piligriminiame kelyje. Valchovo gyvenvietė minima nuo 1445 m. XVII a. ji buvo visai sunaikinta, joje apsigyveno olandai ir pfalciečiai. 1616 m. pastatytas tiltas per Reiną į Noirupiną. 1675 m. vykusiame Fėrbelino mūšyje buvo nugalėta Švedijos kariuomenė. Nuo 1840 m. šiose vietovėse išgaunamos durpės, parduodamos berlyniečiams kaip kuras, tapo svarbi vietinės ekonomikos dalis. 1880–1970 m. per Fėrbeliną ėjo Paulinenaujės–Noirupino keleivinio traukinio linija; 1995 m. liovėsi važiavę ir krovininiai traukiniai. 1940–1945 m. čia buvo įkurti moterų užsieniečių pataisos namai–darbo stovykla, kalinės privalėjo dirbti karnienos pluošto fabrike. Po karo pavadinimu „VEB Märkische Bastfaser“ fabrikas dirbo toliau, iki 1990 m. Po karo Fėrbelinas priklausė Rytų Vokietijai

## Išnašos
Valma (architektūra)

**Valma** –  keturšlaičio stogo konstrukcinis elementas. Tai dažniausiai trikampio formos galinis nuožulnus šlaitas. Pastatą dengiantys du šoniniai šlaitai būna trapecijos formos, o kiti du iš galų - trikampiai, kurie ir vadinami valmomis. 

Valma dengia stogo plotą nuo kraigo iki karnizo. Tokių stogų šlaituose dažnai įrengiami stoglangiai. Šiuolaikinėje architektūroje jie naudojami kaip dekoratyvinis elementas bei mansardos apšvietimui. Valminiai stogai už įprastus dvišlaičius brangesni, nes įrengiama gerokai sudėtingesnė gegnių sistema. Valminiai stogai pasižymi tvirtumu, geriau nei kiti atlaiko vėjo apkrovas.

## Pusvalmė

Dažna valminio stogo atmaina yra pusvalmė, kai padaromas trumpesnis galinis šlaitas. Vienu atveju nuožulni yra tik viršutinė šlaito dalis – trikampė pusvalmė, atidengiamas žemiau esantis trapecijos formos frontonas. Kitu atveju viršuje lieka dalis trikampio frontono, o žemiau – trapecijos formos  pusvalmė. Pirmu atveju keturšlaičio stogo pusvalmės (galiniai šlaitai) nesiekia apačioje esančio karnizo. Jie nupjaunami ir pagal stogo nuolydžio liniją yra trumpesni nei šoniniai šlaitai. Pusvalmės dažnai naudojamos kaip pastogės frontono ar balkono apsaugojimui nuo blogo oro. Be to, pusvalminiai stogai pasirenkami ir dėl estetinių sumetimų.

Lietuvoje senieji tradiciniai kaimo pastatai buvo statomi ir su valminiais, ir su pusvalminiais stogais. Jie buvo paplitę iki XIX a. vidurio.

## Šaltiniai
1963 m. konklava

**1963 m. konklava** – konklava, vykusi 1963 m. birželio 19–21 d. Surengta 1963 m. birželio 3 d. mirus popiežiui Jonui XXIII. Teisę dalyvauti konklavoje turėjo 82 kardinolai, 2 iš jų neatvyko. Popiežiumi išrinktas kardinolas Giovanni Montini, Milano arkivyskupas. Jis pasirinko Pauliaus VI vardą. Paulius VI karūnuotas 1963 m. birželio 30 d. (vėlesni popiežiai karūnuoti nebuvo).

## ''Papabili''
Mirus popiežiui Jonui XXIII, Vatikano II susirinkimo ateitis tapo neaiški: popiežiumi išrinkus prieš šį susirinkimą nusistačiusį kardinolą, jo vaidmuo galėjo būti smarkiai suvaržytas. Tarp pagrindinių kandidatų tapti popiežiumi buvo minimi Milano arkivyskupas Giovanni Montini (per ankstesnę konklavą jis dar nebuvo kardinolas), kuris pritarė susirinkimo pasiūlytoms reformoms, Giacomo Lercaro, Bolonijos arkivyskupas, laikytas Jonui XXIII artimu liberalu, Gregorio Pietro Agagianian, buvęs Kilikijos armėnų katalikų patriarchas. Tvirtinama, esą Jonas XXIII netiesiogiai parodė manąs, kad Montini būtų geras popiežius.

## Dalyviai
Šioje konklavoje, vykusioje birželio 19–21 d. Vatikane, Siksto koplyčioje, dalyvavo daugiau kardinolų nei bet kurioje ankstesnėje. Teisę dalyvauti turėjo 82 kardinolai rinkėjai. Nedalyvavo tik 2 iš jų – József Mindszenty, atsisakęs palikti JAV ambasadą Budapešte, kur gyveno nuo 1956 m., kol šalies valdžia nesutiks su jo reikalavimais dėl tikėjimo laisvės, taip pat 89 metų kardinolas Carlos María de la Torre iš Ekvadoro sostinės Kito, praeitą gruodį patyręs insultą ir dėl trombozės prikaustytas prie lovos. Iš 80 kardinolų, dalyvavusių konklavoje, 8 buvo pakelti popiežiaus Pijaus XI, 27 – Pijaus XII, o likę 45 – Jono XXIII. Kiekvienas kardinolas rinkėjas galėjo turėti vieną padėjėją. Kardinolai atvyko iš 29 šalių (1958 m. konklavoje dalyvavo 51 kardinolas iš 21 šalies, o 1939 m. – 59 kardinolai iš 16 šalių). 29 kardinolai buvo iš Italijos.

## Balsavimai

Pagal naujausias taisykles, kad asmuo būtų išrinktas popiežiumi, reikėjo, jog už jį balsuotų du trečdaliai konklavos dalyvių (šiuo atveju 54). Pirmąją konklavos dieną balsuojama nebuvo, o po to vyko po du balsavimus iš ryto ir popiet. Kadangi per praeitą 1958 m. konklavą būta sąmyšio dėl dūmų, signalizuojančių apie popiežiaus išrinkimą, spalvos, papildomai pasitelkta elektros šviesa.

Kadangi per pirmuosius 4 balsavimus popiežius išrinktas nebuvo, birželio 20 d. 11 val. 54 min. ir 17 val. 47 min. pasirodė juodi dūmai. Abu kartus dūmai iš pradžių atrodė balti.

Kai kurie reformistiškai nusiteikę kardinolai iš pradžių balsavo už Leo Joseph Suenens iš Mecheleno-Briuselio ir Franz König iš Vienos, taip išreikšdami poziciją, kad popiežius gali būti ir ne italas. Anot kitų pranešimų, konservatyvieji kardinolai per pirmuosius balsavimus bandė užkirsti kelią Montini išrinkimui. Kadangi atrodė, kad atsidurta aklavietėje, kardinolas Montini pasisiūlė pasitraukti, tačiau jį nutildė Giovanni Urbani, Venecijos patriarchas. Kitas kardinolas Gustavo Testa, senas Jono XXIII draugas, koplyčioje nebesusivaldė ir pareikalavo, kad užsispyrėliai nebetrukdytų Montini išrinkimui.

Montini popiežiumi išrinktas birželio 21 d. rytą per penktąjį balsavimą.

## Išnašos
Erkki Huttunen

**Erkis Juhanis Hutunenas** (, 1901 m. gegužės 18 d. Alavusas, Suomijos Didžioji Kunigaikštystė – 1956 m. lapkričio 17 d. Helsinkis, Suomija) – suomių architektas funkcionalistas, įvairiuose Suomijos miestuose (dabar dalis jų Rusijoje) per neilgos karjeros metus pastatęs daug visuomeninių ir privačių pastatų.

## Biografija
1927 m. baigė Helsinkio politechnikos institutą, kuriame, be architektūros, studijavo piešimą ir tapybą. Savo profesinio kelio pradžioje dirbo laikraščių iliustratoriumi, portretininku ir karikatūrininku. Studijų metais ir vėliau švietimosi tikslais daug kartų vyko į Europos šalis: Italiją, Prancūziją, Jungtinę Karalystę, Graikiją, taip pat ir į JAV.

Baigęs institutą buvo priimtas dirbti į kooperatyvinės kompanijos SOK (, dabar – *[[S Group]]*) statybos skyrių ir jai parengė daugybę funcionalizmo stiliaus pramoninių, sandėliavimo ir biuro pastatų projektų Joensū, Sortavalos, Oulu, Vasos, Raumos, Kotkos, Vyborgo ir kituose miestuose. Vienintelis už tuometinės Suomijos ribų iškilęs E. Hutuneno pastatas – Latvijoje, dabartinėje Lyvių pakrantėje, Mazirbėje 1939 m. pastatyti Lyvių tautos namai. 1937 m. Pasaulinėje parodoje Paryžiuje vienas iš jo darbų apdovanotas aukso medaliu. 1939–1942 m. ėjo statybos skyriaus viršininko pareigas.

1942–1953 m. vadovavo Suomijos statybos valdybai ().

1931–1956 m. taip pat dirbo savame architektūros biure. Tarp kitų jo darbų – miesto tarybos pastatai Kotkoje ir Lauritsaloje, bažnyčia Nakiloje.

## Pagrindiniai darbai

## Išnašos

## Literatūra
* *Jokinen, Teppo*. Erkki Huttunen (1901–1956) — Arkkitehti. Suomen rakennustaiteen museo, 1993. ISBN 951-9229-82-5.
Rašomasis stalas

**Rašomasis stalas** – baldų rūšis, skirta darbui sėdint. Dažniausiai naudojamas rašymui, skaitymui, biuro darbams arba kompiuterio naudojimui. Šiuolaikiniai rašomieji stalai pasižymi funkcionalumu, ergonomika ir pritaikomumu skirtingoms darbo aplinkoms.

## Istorija
Pirmieji rašomieji stalai atsirado viduramžių Europoje kaip stalai rankraščiams ir dokumentams rengti. Renesanso laikotarpiu paplito sudėtingesnės konstrukcijos stalai su stalčiais ir dekoratyviniais elementais. XIX a. industrinė revoliucija paskatino rašomųjų stalų gamybą pramoniniu būdu, o XX a. – masinį vartojimą biuruose ir namuose.

## Konstrukcija
Rašomieji stalai gaminami įvairių formų ir dydžių, tačiau pagrindinės dalys dažniausiai yra:
* Darbinis paviršius
* Stalčiai arba spintelės daiktams laikyti
* Karkasas arba kojos

Kai kurie modeliai turi papildomas funkcijas – reguliuojamą aukštį, pertvaras privatumui, kabelių angas, stalčių užraktus.

## Tipai
* **Tradicinis rašomasis stalas** – klasikinės konstrukcijos stalas su stalčiais, dažnai gaminamas iš medžio.
* **Kompiuterinis stalas** – pritaikytas darbui su kompiuteriu, dažnai turi specialias vietas klaviatūrai, laidų pravedimo sistemas.
* **Kampinis stalas** – naudojamas efektyviam kampų išnaudojimui, dažnai statomas biuruose.
* **Pakeliamas stalas** – ergonomiškas stalas, leidžiantis dirbti tiek sėdint, tiek stovint.
* **Vaikiškas rašomasis stalas** – mažesnių matmenų, dažnai su spalvingu dizainu.

## Medžiagos
Rašomieji stalai gaminami iš įvairių medžiagų:
* Mediena (fanera, MDF, medžio drožlių plokštė)
* Metalas (dažnai – rėmams ar kojoms)
* Stiklas (darbinis paviršius arba dekoratyvinės dalys)
* Plastikas ar laminuotos dangos (atsparumui ir lengvam valymui)

## Pritaikymas
Rašomieji stalai naudojami:
* Biuruose – kaip pagrindinė darbo vieta.
* Mokyklose – moksleivių ir studentų mokymuisi.
* Namų aplinkoje – namų biurui ar asmeniniams poreikiams.

## Ergonomika
Ergonomiškai tinkamas stalas padeda sumažinti nuovargį ir palaikyti taisyklingą kūno padėtį. Rekomenduojama atsižvelgti į stalo aukštį, kėdės pritaikomumą ir darbinio paviršiaus išdėstymą.

## Šaltiniai

# Baldų gamybos technologijos. Kauno technologijos universitetas, 2018.
# Baldų dizaino istorija. Vilniaus dailės akademijos leidykla, 2012.
Merkinės tiltas (Šalčininkai)

**Merkinės tiltas** – tiltas Šalčininkų rajone, Turgelių seniūnijoje, Merkinės kaime, nutiestas per Merkį kelyje , 2 km į vakarus nuo Turgelių. Upės atkarpa priklauso Merkio ichtiologiniam draustiniui. Su tiltu Turgelių pusės krante ribojasi saugoma buvusi Merkinės dvaro sodyba (Paulavos respublika).

XX a. antrojoje pusėje nutiestas Turgelių-Jašiūnų kelias su pylimu, statmenai kirtęs dvaro sodybos centrinio įvažiavimo trasą. 1966 m. pastatytas tiltas per Merkį. 

1975 m. Merkinės tiltas rekonstruotas, pakeičiant medinį paklotą gelžbetoniniu. Atnaujinto tilto plotis buvo 9,18 m, karpyta perdanga sudėta iš sijų, sujungtų skersinėmis diafragmomis. Masyvios atramos iš tašyto akmens, užpildytos žeme ir akmenimis.

2016 m. rekonstruotas senas blogos būklės tiltas. Projektą įgyvendino UAB „Alkesta“, sutarties vertė – 1,574 mln. eurų. Pagal projektą buvo numatyti archeologiniai tyrimai, nežymus tilto architektūrinio ir konstrukcinio vaizdo pakitimas. Rekonstruojant tiltą išardytos perdanga, atramos, įrengti nauji poliai atramų pamatams. Naujieji gelžbetoniniai taurai apmūryti tašytais akmenimis, virš kurių įrengtos gelžbetoninės rėmsijės. Išliko senieji akmens mūro ramtai. Akmenimis padengti nauji krantinės atramos sparnai. Ant tilto įrengti abu šalitilčiai, plieniniai atitvarai.

Tilto ilgis 57,10 m, plotis 11,10 m, tarpatramiai 14,33+14,55+14,33 m. Sijinė perdanga skerspjūvyje sudaryta iš septynių išilginių tėjinių sijų. Važiuojamosios dalies plotis 6,50 m. 

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Historische Messtischblätter (TK25) + Luftbilder *[[Messtischblatt|susudata.de]]*
Tautvydas Alekna

**Tautvydas Alekna** (g. 2007 m. rugsėjo 1 d.) – Lietuvos futbolininkas, puolėjas. Atstovavo Lietuvos jaunimo U-16, U-17, rinktinėms.

## Karjera
Kitados priklausė Geležinio Vilko Futbolo akademijai. 

2023 m. pabaigoje perėjo į Riterių Futbolo Akademiją. Nuo 2023 m. lapkričio mėnesio atstovavo Riterių FA Elitinės jaunimo lygos čempionate.

2024 m. birželio 27 d. debiutavo Riterių klubo pagrindinėje komandoje Pirmos lygos rungtynėse prieš Klaipėdos „Neptūną“. Riteriai sutriuškino varžovus rezultatu 5-1. 

2024 m. spalio 29 d. pelnė pirmąjį savo įvartį vyrų futbole Pirmos lygos rungtynėse prieš Kretingos „Miniją“. 82 minutę pelnytas įvartis garantavo „Riteriams“ pergalę minimalius rezultatu 1-0.

2025 m. sausio 20 d. pranešta, kad Vilniaus „Riteriai“ sudarė ilgalaikę sutartį su savo akademijos auklėtiniu Tautvydu Alekna.

2025 m. sezone atstovavo „Riterių“ klubui. 2025 m. gegužės 9 d. debiutavo pagrindinėje komandoje rungtynėse prieš FK Žalgiris. Varžovai nugalėjo Riterius rezultatu 2-0. Jaunasis futbolininkas rungtynes pradėjo kaip atsarginis, o aikštėje pasirodė 74 minutę vietoje Jakubo Vavščyko (Jakub Wawščyk).

## Statistika
; A lygos ir Pirmos lygos statistika

Spalvų reikšmės: 
: rungtyniavo A lygoje;
: Pirmoje lygoje;

## Išnašos

## Nuorodos
* toplyga.lt svetainė
* [ SOCCERWAY]
* Transfermarkt
* lietuvosfutbolas.lt
* Globalsportsarchive
Gabija Grušaitė

**Gabija Grušaitė** (g. 1987 m. sausio 26 d. Vilniuje)  – lietuvių rašytoja, menininkė, kuratorė ir kultūros antreprenerė. 

## Biografija

Gimė skulptoriaus Mariaus Grušo ir dailininkės Rasos Grušienės šeimoje. Baigė Čiurlionio menų gimnaziją. 2005–2006 m. Vilniaus universitete studijavo istoriją ir antropologiją, 2006–2009 m. Londono universiteto Goldsmitso koledže – socialines medijas ir antropologiją. 

Nuo 2010 m. gyveno Malaizijoje, Penango saloje. G. Grušaitė buvo viena iš nepriklausomo meno centro *Hin Bus Depot* steigėjų, dalyvavo socialiniuose ir meno projektuose. Po septynerių metų veiklos Malaizijoje 2017 m. grįžo į Lietuvą.

Sutuoktinis – verslininkas Justas Janauskas.

## Kūryba

G. Grušaitės sukurtiems romanams būdinga egzistencinės patirtys, tapatumo paieškos globaliame pasaulyje. Vienas geriausiai įvertintų – *Stasys Šaltoka: vieneri metai* (2017 m.), kuris išverstas į užsienio kalbas, nominuotas Metų knygos rinkimuose, pažymėtas literatūrinėmis premijomis. Pasak rašytojos, kiekviena knyga simbolizuoja tam tikrą jos gyvenimo etapą.

Sukūrė „Pasimatymą su aštuonkoju“ – tarpdisciplininę audiovizualinę instaliaciją, įkvėptą jos trečiojo romano *Grybo sapnas*. Pirmą kartą performansas pristatytas 2024 m. vasario 21–25 d. Šv. Elžbietos koplyčioje Vilniuje, o vėliau – 2024 m. spalio 4–6 d. šiuolaikinio meno mugėje ArtVilnius’24, Litexpo parodų rūmuose.

## Bibliografija

* *Neišsipildymas*, romanas – leidykla „Baltos lankos“, 2010; leidykla LAPAS, 2020.
* *Stasys Šaltoka: vieneri metai*, romanas – leidykla LAPAS, 2017.
* *Grožis ir Heizelis*, vaikų knyga – leidykla LAPAS, 2023.
* *Grybo sapnas*, romanas – leidykla LAPAS, 2023.

### Vertimai

* Į anglų kalbą: *Cold East* (2018, 2019), iš lietuvių kalbos vertė Kipras Šumskas.
* Į ukrainiečių kalbą: *Крижаний схiд… один рiк iз життя Стаciса Шалтоки* (2022), iš lietuvių kalbos vertė Larisa Poliakova.

## Apdovanojimai

* 2018 m. – Jurgos Ivanauskaitės literatūrinė premija už romaną *Stasys Šaltoka: vieneri metai*.
* 2018 m. – *Penang Monthly* literatūros premija (Malaizija) už romaną *Stasys Šaltoka: vieneri metai* ().

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Asmeninė svetainė
Motiejus Šapola

**Motiejus Šapola** (g. 2006 m. balandžio 19 d.) – Lietuvos futbolininkas, gynėjas. Atstovavo Lietuvos jaunimo U-15, U-16, U-17, U-19 rinktinėms.

## Karjera
Nuo 2018 m. rungtyniavo Futbolo Akademijos Žalgirietis (FA Žalgirietis) jaunių, jaunimo komandose. Kitados atstovavo FK Žalgiris jaunimo komandoms.

### FK Žalgiris
2022 m. rugpjūčio 25 d. debiutavo Pirmos lygos rungtynėse atstovaudamas Žalgiris B komandai rungtynėse prieš Kretingos „Miniją“. Motiejus Šapola rungtynes pradėjo pagrindinėje sudėtyje ir žaidė visą susitikimą. Varžovai nugalėjo jaunuosius „žalgiriečius“ rezultatu 3-1. 

2022 m. rugpjūčio 27 d. pelnė pirmąjį savo įvartį vyrų futbole, kai pasižymėjo Pirmos lygos rungtynėse prieš Mažeikių „Atmosferą“. Susitikimas baigėsi rezultatyviomis lygiosiomis (4-4).

### Pisa SC
2023 m. pradžioje persikėlė į Italiją. Priklausė „Pisa“ klubui. Iš pradžių žaidė U-17 jaunimo komandoje. 2023 m. vasarą perkeltas į U-19 komandą. 2024–2025 m. sezone atstovaudamas U-19 komandai sužaidė keturiolika rungtynių ir pasižymėjo pelnydamas įvartį. Buvo registruotas vienerioms Italijos futbolo taurės rungtynėms pagrindinėje komandoje, bet liko tarp atsarginių.

2024–2025 m. sezone Pisa klubo pagrindinė komanda Serie B iškovojo antrą vietą ir pateko į 2025–2026 m. Serie A. Klubas sudarė naują sutartį su lietuviu.

#### „Siracusa“
2025 m. rugsėjo mėn. tapo žinoma, kad futbolininkas nuomos pagrindais perleistas „Siracusa“ klubui, kuris 2024–2025 m. sezone varžėsi „Serie D“, tapo nugalėtojais ir pateko į 2025–2026 m. Serie C. Nuomos sutartis buvo numatyta iki 2026 m. vasaros.

#### Pontevedra
2026 m. vasario 3 d. pranešta, kad futbolininkas iki 2025–2026 m. sezono pabaigos nuomos pagrindais perleistas „Serie C“ lygoje Pontevedra CF.

2026 m. kovo 9 d. pelnė savo pirmąjį įvartį Serie C rungtynėse prieš Perugia. Varžovai tuo metu pirmavo (2-0), o Motiejus Šapola sušvelnino rezultatą (2-1).

## Rinktinės
; Lietuvos U-17 rinktinė
* 2021 m. rugsėjo 26 d. žaidė atstovaudamas Lietuvos U-17 rinktinei prieš čekus. Varžovai sutriuškino lietuvius rezultatu 4-0.
* 2022 m. spalio mėn. žaidė Europos U-17 čempionato atrankos turnyro rungtynėse. 2022 m. spalio 25 d. pasirodė prieš anglus, kai varžovai nugalėjo lietuvius rezultatu 3-1. 2022 m. spalio 31 d. rungtyniavo prieš kartvelus, kai varžovai nugalėjo rezultatu 3-0.
; Lietuvos U-19 rinktinė
* 2023 m. rugsėjo 10 d. pakviestas atstovauti Lietuvos U-19 rinktinei draugiškose rungtynėse prieš kartvelus. Futbolininkas rungtynes pradėjo startinėje sudėtyje ir žaidė iki finalinio švilpuko. Susitikimas Tbilisyje baigėsi lygiosiomis 1-1.
; Lietuvos U-21 rinktinė
2025 m. rugpjūčio 29 d. tapo žinoma, kad futbolininkas pakviestas į Lietuvos U-21 rinktinę.

## Išnašos

## Nuorodos
* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* lietuvosfutbolas.lt
* Globalsportsarchive
Barkūniškio tiltas

**Barkūniškio tiltas** – tiltas Kėdainių rajono savivaldybėje, Krakių seniūnijoje, Barkūniškio kaime, kelyje , 7 km į šiaurės vakarus nuo Krakių. Nutiestas per Šušvės upę šalia buvusio Barkūniškio dvaro sodybos, 130 m žemiau vandens malūno užtvankos griuvėsių. Tilto aplinka mažai urbanizuota, apylinkėse vyrauja dirbamos žemės laukai, kaimai. 

Praeityje kelias ir tiltas per Šušvę vedė kitoje vietoje, pro dvarą. Prie malūno užtvankos išlikę senojo tilto polių fragmentų. 1963 m. Barkūniškyje pastatytas gelžbetoninis tiltas.
 
Kelio sankasos aukštis tilto prieigose svyruoja 2,5-4,2 m. Senasis tiltas suprojektuotas pagal sovietmečiu galiojusias apkrovų normas H-30, HK-80. Tiltas trijų tarpatramių 16,8+16,8+16,8=50,4 m. Karpyta perdangos konstrukcija sudaryta iš 6 išilginių surenkamų gelžbetoninių tėjinių sijų su skersinėmis diafragmomis. Krantinės atramos – kaltiniai poliai, dvieiliai (ožiniai), ties kiekviena tilto sija, viršuje išilgine tilto kryptimi po du apjungti monolitine rėmsije bei skersine kryptimi ant jų atremtomis surenkamomis stačiakampio profilio sijomis. Tarpines atramas sudaro po vieną gelžbetoninę monolitinę koloną su galvena. Ant tilto važiuojamosios dalies plotis 7,0 m. Įrengti abu šalitilčiai, po 1,0 m pločio, atskirti metaliniais atitvarais, 1,0 m aukščio metaliniais turėklais. Šlaitų kūgiai sutvirtinti betoninėmis plytelėmis ir akmenų grindiniu.

Deformaciniai pjūviai uždaro tipo, jų konstrukcija neįrengta. Sijų atrėmimui įtaisyti plieniniai išgaubtieji bebriauniai guoliai. Vandeniui nuo tilto nuleisti dangoje įrengti 4 šulinėliai be vandens nuleidimo vamzdžių.

Eismo intensyvumas tiltu palyginti mažas – stebėjimais nustatyta, kad vidutinis metinis paros eismo intensyvumas yra 309 automobiliai per parą, iš kurių 51 – sunkusis transportas (2023 m. stebėjimų duomenys). Remiantis Lietuvos hidrometeorologijos tarnybos pažyma, ties statiniu maksimalus vandens debitas su 2 % tikimybe lygus 131 m³/s, su 10 % tikimybe – 103 m³/s. Vandens tėkmės svyravimams turi įtakos reguliavimo statiniai, iš kurių artimiausi – Vaitiekūnų tvenkinio šliuzas aukštupyje ir Angirių tvenkinio užtvanka žemiau tilto.

## Rekonstrukcija

Pastaraisiais metais tiltas buvo prastos būklės. 2023 m. duomenimis, ant tilto buvo apribotas eismas, jį susiaurinant iki vienos eismo juostos pločio, šonuose pastatant papildomus metalinius atitvarus. 2024 m. parengti tilto rekonstrukcijos projektiniai pasiūlymai.

Atsižvelgiant į statinio konstrukcijos pažaidas, defektus ir laikomąją galią, numatyta įrengti bendro 58,8 m ilgio, 9,75 m pločio tiltą su:
* naujomis gelžbetoninėmis atramomis ant esamų kaltinių ir naujų gręžtinių polių, 
* nauja trijų tarpatramių perdanga (16,50+16,80+16,50 m),  
* 7,0 m važiuojamąja asfaltuota danga,
* 1,5 m šalitilčiu vienoje tilto pusėje,
* metaliniais apsauginiais atitvarais, turėklais ir kt.

2025 m. gruodžio 1 d. avarinės būklės tiltas buvo uždarytas ir netrukus nugriautas. Šalia pastatytas laikinas metalinis pėsčiųjų tiltelis. Važiuojantiems gyventojams susisiekimas pailgėjo daugiau kaip 10 km aplinkkeliu. Naujo kelio tilto pastatymas numatytas 2026 m. rudenį.

## Šaltiniai
Mukagalis Makatajevas

**Mukagalis Makatajevas** (,  – ) – kazachų poetas, rašytojas ir vertėjas.

## Biografija
Makatajevas gimė 1931 m. vasario 9 d. Karasazo kaime, Kazachstano TSR, Chan Tengri papėdėje. Baigęs mokyklą, pradėjo dirbti kaimo tarybos sekretoriumi, raudonosios jurtos vadovu, komjaunimo organų darbuotoju, rajono laikraščio literatūros darbuotoju.

1952–1969 m. dirbo vidurinėje mokykloje rusų kalbos mokytoju. Buvo Kazachstano radijo diktorius, dirbo laikraščiuose „Tarybinė siena“ (Советтік шекара), „Socialistinis Kazachstanas“ (Социалистік Қазақстан), „Kultūra ir gyvenimas“ (Мәдениет және Тұрмыс) ir žurnale „Žvaigždė“ (Жұлдыз). 1970 m. įstojo į Kazachstano rašytojų sąjungą. 1973–1974 m. studijavo Maskvos meno ir literatūros institute.

Jo poezijos kūriniai pirmą kartą paskelbti 1948 m. Išgarsėjo 1962 m. parašyta poema „Apasionata“ (Аппассионата). Poemos „Leninas“ (Ленин, 1964 m.) ir „Mauras“ (Мавр, 1970 m.) buvo skirtos Vladimirui Leninui ir Karlui Marksui. Poezijos rinkiniai „Sveiki draugai“ (Армысыңдар достар, 1966 m.), „Brangioji, ar atėjai?“ (Қарлығашым келдің бе?, 1968 m.), „Mano širdis“ (Дариға жүрек, 1972 m.), „Kai gulbės miega“ (Аққулар ұйықтағанда, 1974 m.), „Gyvenimo šiluma“ (Шуағым менің, 1975 m.), „Gyvenimo poema“ (Өмір-дастан, 1976 m.), „Gyvenimo upė“ (Өмір-өзен, 1978 m.), „Širdis dainuoja“ (Жырлайды жүрек, 1982 m.), „Šolpanas“ (Шолпан, 1984 m.) ir kt. pateko į kazachų nacionalinės poezijos aukso fondą. Prozos kūriniai buvo įtraukti į rinkinį „Dvi gulbės“ (Қос қарлығаш, 1988 m.). Daugelis Makatajevo poemų virto dainomis.

Be originalios kūrybos, jis taip pat buvo vertėjas, į kazachų kalbą išvertęs William Shakespeare sonetus, Walt Whitman poemas, Dantės Aligjerio „Dieviškąją komediją“ ir kitus literatūros kūrinius.

Mukagalis Makatajevas mirė Almatoje 1976 m. kovo 27 d., būdamas 45 metų. 1999 m. už poezijos rinkinį „Amanat“ (Аманат) jam po mirties buvo įteikta Kazachstano Respublikos valstybinė premija.

## Išnašos
Mapon

**AS Mapon** yra autoparko valdymo sprendimų bendrovė, kurianti ir valdanti GPS sekimo ir autoparko valdymo platformą. Įmonė kuria įvairius telematikos sprendimus logistikos ir krovinių, statybos, žemės ūkio, kurjerių, keleivių ir kitoms komercinio transporto šakoms.

Mapon turi biurus Rygoje, Taline, Helsinkyje, Barselonoje ir Orhuse, o bendrovės paslaugomis galima naudotis daugiau nei 50 šalių. Mapon yra viena iš pirmaujančių autoparko valdymo ir turto stebėjimo sprendimų teikėjų Šiaurės Europoje. Įmonė turi daugiau kaip 30 000 klientų ir platų partnerių tinklą šešiuose žemynuose. Mapon turi 180 darbuotojų visame pasaulyje.

2024 metais Mapon išleido 3 milijonų, siekdama finansuoti įsigijimus ir plėsti savo veiklą Europoje. 2025 metų vasarį Mapon išleistos obligacijos buvo įtrauktos į Nasdaq Riga Baltijos First North rinką.

## Istorija
Bendrovė buvo įkurta 2006 m. Rygoje, Latvijoje. 2021 m. Mapon įsigijo TrackingMap klientų portfelį Lietuvoje. 2024 m. birželį Mapon įsigijo UAB Trackon Fleet Management*,* Lietuvos įmonę, siūlančią autoparko valdymo ir GPS sekimo sprendimus. Nuo 2021 m. Trackon buvo pati pirmoji Mapon eksporto partnerė. 2024 m. rugpjūtį UAB Trackon Fleet Management pakeitė pavadinimą į UAB Mapon Lietuva*.*

## Sukurti sprendimai

* GPS sekimas
* Vairavimo analizė
* Maršrutų planavimas
* Temperatūros stebėjimas
* Kuro naudojimo kontrolė
* Transporto priemonių patikros
* Autoparko priežiūra
* Nuotolinis tachografo failų atsisiuntimas
* Dalijimasis transporto priemonėmis
* Vaizdo stebėjimas su tiesioginės transliacijos, įvykių ir archyvavimo funkcija

2024 m. Mapon pradėjo bendradarbiauti su Schmitz Cargobull, siekdama teikti telematikos ir autoparko valdymo sprendimus bei puspriekabėms. 2025 m. pradėjo bendradarbiauti su Scania ir Volvo kuriant naujus integracijos sprendimus, skirtus automatiniam tachografo duomenų atsisiuntimui ir analizei.

## Šaltiniai

## Nuorodos
Kompanijos svetainė
KFF Ulpiana

**Ulpiana moterų futbolo klubas** arba **KFF Ulpiana** () – Kosovo futbolo klubas iš Liplianų. 

Šis straipsnis apie **Ulpiana klubo moterų futbolo ekipą**, rungtyniavusią Liga e Femrave. 

## Istorija
Klubo ištakos siekia 1926 m. Vėlesniais metais suburta moterų komanda. Pateko į aukščiausią moterų futbolo divizioną. 

2024–2025 m. sezone tarp šešių dalyvių liko ketvirtoje vietoje.

## Sezonai
; Pastarųjų metų sezonai

## Pasiekimai
; **[[Superliga e Futbollit për Femra të Kosovës|moterų Superlyga]]**
*  **Čempionės**: –
* Ketvirtoji vieta (1): 2024–2025 m.

; Kosovo futbolo taurė:
* TBA

## Sudėtis
*[[2025]] m. [[rugsėjo 7]] d.*

## Spalvinė gama

## Išnašos

## Nuorodos
* [ facebook paskyra]
* SOCCERWAY
* RSSSF duomenų bazė
Sklandrausis

**Sklandrausis** (, lyviškoji tarmė: *sklandrouš*, ) – tradicinis lyvių patiekalas, vėliau pasiskolintas į Kuršo latvių virtuvę. Tai saldus pyragas, pagamintas iš ruginės tešlos ir įdarytas bulvių ir morkų įdaru bei kmynais. Paprastai valgomas šaltas su arbata arba pienu.

2013 m. Europos Komisija šiam patiekalui suteikė garantuoto tradicinio gaminio statusą. Nuo 2013 m. Talsų savivaldybės Dundagos miestelyje rengiamas sklandrausiams skirtas festivalis.

## Paruošimas
Tradiciškai tešla supjaustoma 10–20 centimetrų skersmens apskritimais, tada tešlos kraštai užlenkiami į viršų. Tešla įdaroma plonu bulvių įdaru, ant jo uždedamas storesnis morkų įdaras, tada kepama. Viršuje gali būti užteptas grietinėlės sluoksnis, pabarstyta cinamono ar kmynų.

## Galerija

Vaizdas:Sklandrausis.jpg
Vaizdas:Preparation of sklandrausis (10890770964).jpg
Vaizdas:Sklandrausis pannil (15579200761).jpg
Vaizdas:Sklandrausis (10890919013).jpg
Vaizdas:Sklandrausis 2.jpg
Vaizdas:Ryga, Sklandrausis.jpg


## Išnašos
Pelagianizmas

**Pelagianizmas** – ankstyvosios krikščionybės doktrina, atmetanti gimtąją nuodėmę. Pavadinta ją skelbusio vienuolio Pelagijaus vardu.

Anot šios doktrinos, išganymas pasiekiamas paties žmogaus pastangomis (gyvenant dorovingai), tam nereikia Dievo malonės. Pelagijus nepripažino Augustino supernatūralizmo. 431 m. vykęs Efeso susirinkimas doktriną paskelbė erezija. Visgi VI a. pelagianizmo šalininkų tebebuvo.

## Išnašos
Balys Lukošius (1908)

**Balys Lukošius (Lukoševičius)** (g. 1908 m. sausio 21 d. – m. 2006 m. sausio 4 d.) – Lietuvos kariuomenės leitenantas ir Ypatingojo būrio prie vokiečių saugumo policijos ir saugumo tarnybos (SD) narys nuo 1941 m. liepos iki 1943 m. antros pusės.

Kaip Ypatingojo būrio narys ir būrio vado Balio Norvaišos pavaduotojas, B. Lukošius įvykdė masines žydų ir kitų tautybių Lietuvos gyventojų žudynes Paneriuose ir kitose Vilniaus krašto vietovėse. 1943 m. antroje pusėje tarnavo 4 (7)-ame lietuvių policijos batalione antrosios kuopos vadu Ukrainoje. Po Antrojo pasaulinio karo emigravo iš Lietuvos.

## Išsilavinimas

B. Lukošius (Lukoševičius) gimė 1908 m. sausio 21 d. Povilo Lukoševičiaus šeimoje Liepojoje. B. Lukošiui atvykus į Lietuvą, jis baigė Kauno „Aušros“ berniukų gimnazijos šešias klases. 

1930 m. pašauktas tarnauti Lietuvos kariuomenėje. 1931 m. spalio 29 d. su VI aspirantų laida baigė Kauno karo mokyklą. Suteiktas pėstininkų atsargos jaunesniojo leitenanto laipsnis. Paleistas į karinę atsargą.

1932 m. baigė mokslus Kauno jėzuitų gimnazijoje ir 1933 m. liepą įstojo į Vytauto Didžiojo universitetą. Liko gyventi Kaune, dirbo tarnautoju. 1937 m. lapkričio 23 d. B. Lukošiaus jaunesniojo leitenanto laipsnis pakeltas į atsargos leitenanto.

1939 m. sausį (ar net anksčiau) B. Lukošius savo pavardę pakeitė iš „Lukoševičiaus“ į „Lukošių“.

## Ypatingasis būrys

1941 m. liepą B. Lukošius savanoriškai įstojo į Vokiečių okupacinių pajėgų administracijos įsteigtą ir iš vietos Lietuvos gyventojų suburtą vokiečių saugumo policijos ir SD Vilniaus Ypatingąjį būrį. Šio būrio užduotimi buvo Lietuvos žydų ir kitų tautybės gyventojų persekiojimas, suiminėjimas ir žudymas nacių okupacijos metais Vilniaus krašte. Nuo 1941 m. liepos iki 1943 m. B. Lukošius sistemingai dalyvavo ir vykdė žydų taytybės gyventojus sušaudymus Panerių žudynėse ir kitose Lietuvose vietovėse.

Po pirmojo Ypatingojo būrio vado Juozo Šidlausko atleidimo, 1941 m. lapkritį B. Lukošius paskirtas Ypatingojo būrio vado Balio Norvaišos pavaduotoju.

1943 m. antroje pusėje tarnavo 4(7)-ame lietuvių policijos batalione antrosios kuopos vadu Ukrainoje. 1944 m. gegužės 3 d. paskirtas 259-ojo lietuvių policijos bataliono 1-osios kuopos būrio vadu.

## Emigracija ir mirtis

1944 m. B. Lukošius pasitraukė į Vokietiją. Nuo 1945 iki 1950 m. jis buvo registruotas karo pabėgėlių stovykloje Kempteno mieste Bavarijoje, tuo metu priklausiusioje JAV Vokietijos okupacinei zonai. Apie 1950 m. B. Lukošius emigravo į JAV.

1998 m. grįžo gyventi į Lietuvą. Apsigyveno Vilniuje. Mirė 2006 m. sausio 4 d. Palaidotas Panevėžio miesto (Šilaičių) kapinėse (Ramygalos g.).

## Išnašos

## Bibliografija
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*
Baliulių tiltas

**Baliulių tiltas** – automobilių kelių tiltas per Meros upę, stovintis Švenčionių rajone, Pabradės seniūnijoje, Baliulių kaime, kelyje , už 9 km į rytus nuo Pabradės.

Pagal istorinių žemėlapių duomenis, šių laikų kelias su tiltu nutiesti naujoje vietoje (išlikusi senojo kelio atkarpa). Apie 1 km į pietryčius upę kirto Pabradės–Lentupio geležinkelis.

2009 m. rekonstruojant krašto kelio  ruožą nuo 55,74 iki 62,88 km, iškilo naujas transporto statinys. Šio ruožo 57-tame kilometre UAB „Tilsta“ pastatė gelžbetoninį sijinį tiltą per Meros upę. Darbų kaina siekė beveik 5 mln. lt.

Tiltas plane pastatytas kelio kreivėje. Jo ilgis apie 60 m, plotis 10,5 m. Statinys trijų tarpatramių, su gelžbetoninių sijų perdanga, atremta ant užpiltinių ramtų ir tarpinių atramų. Kiekvieną atramą sudaro liaunos ovalo skerspjūvio kolonos, po keturias vienoje eilėje. Jos viršuje apjungtos monolitine rėmsije, laikančia 9 išilgines tėjines sijas. Ant tilto nutiestos dvi eismo juostos, atskirtos metaliniais atitvarais nuo šalitilčių. Tilto kraštuose įrengti metalinių juostų turėklai.


Naujojo tilto statyba per Meros upę - panoramio (9).jpg|Statomas tiltas kelio vingyje
Naujojo tilto statyba per Meros upę - panoramio (12).jpg|Tiltą sudaro trys tarpatramaiai
Naujojo tilto statyba per Meros upę - panoramio (4).jpg|Sijų perdangos įrengimas


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Statomas tiltas per Merą 102 kelyje tarp Pabradės ir Zalavo *miestai.net*, #32.
2024–2025 m. Ekstraliga

**[[2024]]–[[2025]] m. [[Ekstraliga]]** – Lenkijos aukščiausioji moterų futbolo lyga. Dėl rėmimo sutarčių dar žinoma kaip **Orlen Ekstraliga**. Varžėsi dvylika komandų.

## Galutinė rikiuotė
* GKS Katowice tapo čempionėmis ir pateko į Čempionių lygos turnyrą.

## Statistika
; Rezultatyviausiosios futbolininkės

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
* RSSSF duomenų bazė
Funesas (Ispanija)

**Funesas** () – miestelis šiaurės Ispanijoje, Navaroje, 55 km į pietus nuo Pamplonos, slėnyje prie Argos upės. Vyno gamyba. Apylinkėse auginami cukriniai runkeliai, smidrai, kasamas gipsas.

## Istorija
XII a. pr. Funesui ir gretimam Vigeros miestui suteiktos privilegijos, nustačiusios santykius tarp krikščionių ir žydų. Nustatytos ieškinių teikimo taisyklės, uždraustos ordalijos, už žydų kraujo praliejimą nustatytos didelės baudos. Žydų žemvaldžiai turėjo mokėti bažnytinę dešimtinę, tačiau 1171 m. karalius Sančas IV atleido juos nuo visų mokesčių mainais į Funeso citadelės priežiūrą. Žydų bendruomenė turėjo savo vykdantįjį pareigūną. Po XIII a. apie Funeso žydų bendruomenę mažai žinoma.

1430 m. Funesas dovanotas Peraltos pjerams.

## Šaltiniai
Funesas

**Funesas** () gali reikšti:
* Funesas – miestelis Ispanijoje, Navaroje;
* Funesas – miestas Argentinoje, Santa Fė provincijoje;
* Funesas – miestelis Kolumbijoje, Narinjo departamente;
* Funesas – miestelis Italijoje, Bolcano provincijoje;
* Funesas – ispaniška pavardė.
Eklektika (architektūra)

**Eklektika** ( 'išrenkantis') – meninė architektūros kryptis, vienoje struktūroje bet kokiais deriniais naudojanti įvairių praėjusių laikų menines formas; dažniausiai pasireiškia iš esmės keičiantis meninėms sistemoms. Eklektika atsirado vėlyvojoje antikoje, išpopuliarėjo XVI a. pabaigoje.

Kitos formuluotės:
* Nenatūralus, antrinis skirtingos kilmės turinio ir formų elementų derinys, nesukuriantis stilistinio vientisumo; prieštaringas skirtingų stilių elementų derinys vienoje kompozicijoje.
* Įvairių meninių elementų derinys, originaliųjų stilių nuosmukio laikotarpiais sukuriantis sudėtingos kompozicijos pseudostilių. Eklektika semiasi įkvėpimo iš įvairių istorinių stilių, tampa meninio išsilavinimo ir kūrybos pagrindu, grįstu plačia erudicija, atsirinkimu ir formų komponavimu. Eklektinis menas paprastai naudojamas kaip įspūdinga naujo tipo materialiosios kultūros, dar neišvysčiusios savo stiliaus, dekoracija.

## Išnašos
Yžninė

**Yžninė** – upelis pietų Lietuvoje, Druskininkų savivaldybės rytuose, Dainavos girioje. Prasideda pelkėtoje dauboje ~3 km į pietvakarius nuo Cimakavo. Teka į vakarus per miškus giliu slėniu, lygiagrečiai Druskininkų–Varėnos keliui. Įteka į Latežerį iš rytų, 1,5 km į pietryčius nuo Latežerio kaimo. Priklauso Ratnyčios baseinui.

Vandenvardis greičiausiai sietinas su žodžiais *i̇̀žti* ('trūkinėti, skeldėti, pleišėti; aižytis, gliaudyti'), *[[ižas|i̇̀žas]]* ('šąlančios upės plaukiantys ledai; plonutis, tik ką užsidėjęs ledas'), plg. upėvardis *[[Yžnė]]*. XX a. pr. vokiškame žemėlapyje žymima kaip *Isnjewa*. Tarpukario lenkiškuose žemėlapiuose minima kaip *Iznienia*.

## Šaltiniai