open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Elena Aižinienė-Atkočiūnaitė

**Elena Aižinienė-Atkočiūnaitė** (1935 m. sausio 1 d. Dusetose, Zarasų r. – 1984 m. sausio 27 d. Kupiškyje) – muzikos mokytoja ir chorvedė.

## Biografija

1956–1960 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje (dėst. V. Četkauskas). 1973–1978 m. muziką neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (diriguoti mokė G. Valavičiūtė).

1959–1966 m. Alytaus vaikų muzikos mokyklos mokytoja, 1966–1983 m. Kupiškio vaikų muzikos mokyklos mokytoja, jaunučių ir jaunių chorų vadovė. Jaunučių choras 1969 m. respublikinės moksleivių meno ir sporto šventės konkurso laureatas, o jaunių choras 1975 m. respublikinės dainų šventės dalyvis. 1977 ir 1979 m. E. Aižinienė „Dainų dainelės" konkursams parengė merginų vokalinį ansamblį.

Nuo 1978 m. Kupiškio rajono švietimo darbuotojų mišriojo choro vadovė – choras 1980 m. respublikinės dainų šventės dalyvis, 1981 m. A. Budriūno konkurso Biržuose laureatas. E. Aižinienė buvo Kupiškio rajono dainų švenčių dirigentė ir vyr. dirigentė. 1969 m. apdovanota Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Zigmas Aleksandravičius

**Zigmas Aleksandravičius** (1911 m. sausio 1 d. Girdžiuose, Raseinių apskritis – 1965 m. kovo 5 d. Vilniuje) – Lietuvos vargonininkas, chorvedys, pedagogas, kompozitorius.

## Biografija
Pirmasis muzikos mokytojas buvo tėvas vargonininkas. Būdamas devynerių metų, Zigmas jau sugebėjo prie vargonų pavaduoti tėvą. 1923–1929 m. savarankiškai vargonininkavo Nemajūnuose, Gegužinėje ir vadovavo bažnytiniams chorams.

1929–1935 m. muzikinį darbą tęsė Alytuje: vargonininkavo, vadovavo parapijos ir Aukštesniosios miškininkų mokyklos chorams. Sėkmingiausiai dirbo su miesto pasaulietiniu choru, kuris nemažai koncertavo, dainavo Kauno radiofone. Alytuje surengė apie 50 vokalinės ir instrumentinės muzikos koncertų – pats dirigavo, vargonavo ir skambino fortepijonu.

Dirbo ir kartu studijavo Kauno konservatorijoje: 1936 m. baigė Nikodemo Martinonio vargonų ir Balio Dvariono fortepijono klases. 1936–1937 m. tobulinosi pas garsųjį vargonų virtuozą prof. M. Duprė Paryžiuje ir pas F. Džermoni Romoje. 1938 m. dar baigė Vatikano universitete Muzikos fakultetą, o 1939 m. – Prahos konservatorijos prof. O. Šino kompozicijos klasę, taip pat studijavo dirigavimą P. Dedečeko klasėje. 1939 m. išrinktas į Lietuvos muzikų draugijos Vargonininkų sekciją.

1939–1945 m. Kauno konservatorijoje dėstė vargonų mokslą ir grigališkąjį choralą. 1945–1959 m. Lietuvos valstybinės konservatorijos specialiųjų teorinių disciplinų dėstytojas, nuo 1947 m. docentas, priklausė Lietuvos kompozitorių sąjungai.

Sukūrė apie 100 chorinių ir solo dainų, harmonizavo lietuvių liaudies dainų, parašė stambių vokalinių ir instrumentinių kūrinių: operas „Dangutė“ (1962 m.) ir „Vasaros nakties sapnas“ (nebaigta), poemas chorams „Jūratė ir Kastytis“, „Uosis ir žmogus“, kūrinių vargonams, fortepijoninį trio (1939 m.), koncertą smuikui ir orkestrui (1959 m.), dvi simfonines poemas (1960 m.), koncertą-simfoniją (1963 m.) , simfonines variacijas, fortepijoninį trio (1939 m.), kūrinių vargonams, poemų chorui, dainų, fugų mišriam chorui lietuvių liaudies dainų temomis. Kūryboje laikėsi klasikinių tradicijų.

## Šaltiniai
Antanas Alseika

**Antanas Alseika** (g. 1946 m. vasario 12 d. Domėnuose, Mažeikių rajonas) – Lietuvos choro dirigentas ir pedagogas.

## Biografija
Baigęs Sedos vidurinės mokyklos aštuonias klases, 1963–1967 m. choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos Stasio Šimkaus aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. Stefa Rimkevičiūtė). 1967–1972 m. choro dirigavimą studijavo LSSR konservatorijoje (doc. Povilo Bekerio klasė). Stažavosi Kauno valstybiniame chore, Rygos ir Vilniaus valstybinėse konservatorijose.

Po tarnybos sovietinėje armijoje nuo 1974 m. LSSR konservatorijos Klaipėdos fakultetų Chorvedybos katedros dėstytojas, 1984–1995 m. vyr. dėstytojas. Buvo studentų mišriojo choro chormeisteris, parašė keletą probleminių straipsnių, dalyvavo redakcinėse komisijose, su Vytautu Blūšiumi parengė chorinių aranžuočių programą, vadovavo studentų kursiniams darbams, parengė kvalifikuotų chorvedžių. Nuo 1994 m. Gargždų vaikų muzikos mokyklos mokytojas.

Be pedagoginio darbo, vadovavo mėgėjų chorams ir vokaliniams ansambliams. 1975 m. respublikinei dainų šventei parengė Klaipėdos pieno kombinato mišrųjį chorą. 1975–1985 m. vadovavo Ievos Simonaitytės viešosios bibliotekos moterų vokaliniam ansambliui, kuris daug koncertavo, apžiūrose ir konkursuose pelnė prizinių vietų. Visą dešimtmetį vadovavo Klaipėdos 1-osios profesinės technikos mokyklos moksleivių chorams ir vokaliniams ansambliams. Kolektyvai prizinių vietų pelnė apžiūrose ir konkursuose, dalyvavo dainų šventėse. Taip pat vadovavo dainų ir šokių liaudies ansamblių vokalinėms grupėms, buvo Mokytojų namų choro chormeisteris.

1988–1995 m. Rietavo kultūros namų mišriojo choro vadovas. Kolektyvą parengė 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei ir 1991 m. Pasaulio lietuvių dainų šventei (kartu su Ona Strazdiene). Pedagogas dirigavo rajoninėms ir zoninėms dainų šventėms.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. – Vilnius, 1999.
Boleslovas Ambrazas

**Boleslovas Ambrazas** (1900 m. rugsėjo 17 d. Pakarklių k., Krakių valsčius, Kėdainių apskr. – 1977 m. rugsėjo 18 d. Šiauliuose) – vargonininkas, chorvedys, muzikos mokytojas.

## Biografija

Mokėsi Krakių progimnazijoje, o vietos vargonininkas išmokė skambinti pianinu ir griežti vargonais.

1926–1936 m. vargonininkavo ir vadovavo chorui Sidabravo (Radviliškio r.) parapijoje, mokytojavo progimnazijoje.

1936 m. persikėlęs į Šilutę, dirbo pašte. 1939 m. vokiečiams okupavus Klaipėdos kraštą, B. Ambrazas išvyko į Zarasus – dirbo pašte ir vadovavo moterų vokaliniam ansambliui. 1940 m. apsigyveno Vilniuje, kur dirbo pašte ir vargonininkavo Arkikatedroje (buvo vargonininkų K. Kavecko ir A. Gimžausko pavaduotojas). 1945 m. B. Ambrazas sugrįžo į Krakes, dirbo pašto viršininku, mokytojavo ir vadovavo chorui miestelio mokykloje.

1945 m. rudenį sovietų saugumo suimtas ir ištremtas į Archangelską, po metų perkeltas į Irkutską. Čia sutiko savo vyriausiąjį sūnų, kuris padėjo išgyventi tremties kančias. Grįžęs iš tremties, apsigyveno pas savo artimuosius Šeduvoje (Radviliškio r.), kur gavo darbo pašte ir vidurinėje mokykloje – vadovavo moksleivių chorui.

1950 m. perkeltas į Šiaulius, dirbo pašte ir vadovavo miesto mėgėjų chorams bei vokaliniams ansambliams. 1952–1956 m. sėkmingai dirbo su alaus fabriko „Gubernija" mišriuoju choru. Kolektyvą parengė 1955 m. respublikinei dainų šventei, chorų apžiūrose laimėjo pirmųjų ir kitų prizinių vietų, nemažai koncertavo.

1957–1962 m. vadovavo Šiaulių baldų kombinato mišriajam chorui, kuris buvo parengtas 1960 m. respublikinei dainų šventei, gerai pasirodė ir konkurse.

Nuo 1962 m. B. Ambrazas daug metų kūrybiškai vadovavo Šiaulių kultūros namų darbo veteranų mišriajam chorui (apie 60 dalyvių). Choras dalyvavo koncertuose, dainų šventėse ir kituose renginiuose.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Anelė Ališauskienė-Maroščikaitė

**Anelė Ališauskienė-Maroščikaitė** (g. 1936 m. rugsėjo 5 d. Batakių k., Tauragės r.) – pedagogė ir chorvedė.

## Biografija

Baigusi Batakių septynmetę mokyklą, 1951–1955 m. mokėsi Klaipėdos pedagoginėje mokykloje, dainavo chore.

1957–1961 m. choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje (dėst. L. Abarius), 1963–1968 m. neakivaizdžiai studijavo Šiaulių pedagoginiame institute.

1955 m. pradėjo dirbti Vilkyškių (Šilutės r.) vidurinėje mokykloje, kur dėstė muziką, vadovavo chorams ir šokėjams. 1958–1965 m. Upynos (Šilalės r.) vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, kultūros namų meno vadovė.

Mokė moksleivių ir suaugusiųjų chorus, vokalinius ansamblius, suorganizavo kaimo kapelą. Kultūros namų mišrųjj chorą parengė 1960 m. respublikinei dainų šventei, o moterų vokalinis ansamblis pelnė prizų rajoniniuose konkursuose.

Nuo 1965 m. Tauragės 1-osios (dabar M. Mažvydo) vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, chorų ir vokalinių ansamblių vadovė. Nuolat vadovavo trims chorams: jaunučių, jaunių, vyresniųjų klasių mišriajam arba merginų.

Mišrusis choras buvo parengtas 1969 ir 1977 m. respublikinėms moksleivių dainų šventėms, pirmąsias ir kitas prizines vietas pelnė trijose mokyklinių chorų zoninėse varžybose.

Vaikų choras dalyvavo 1977 m. respublikinėje moksleivių dainų šventėje. Kūrybiškai dirba ir su vyresnių klasių merginų choru, kurio koncertinėse programose skambūs užsienio klasikų ir dabartinių lietuvių kompozitorių kūrimai.

1995 m. Žemaitijos krašto chorų festivalyje „Pavasario balsai“ merginos pelnė elegantiškiausio choro vardą, dalyvavo 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventėje Vilniuje. Mokyklos ansamblius parengė rajono ir zonos „Dainų dainelės" konkursams, dirbo ir su mokytojų vokaliniais ansambliais.

## Visuomeninė veikla

1975–1989 m. buvo Tauragės rajono muzikos mokytojų metodinės komisijos pirmininkė, dalyvavo daugelyje metodinių seminarų ir konferencijų, dirigavo Tauragės rajono dainų šventėse. 1976 m. mokytoja apdovanota Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu. 1981 m. jai suteiktas vyresniosios muzikos mokytojos vardas, o 1995 m. – vyresniosios muzikos mokytojos kvalifikacijos kategorija.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Juozapas Ambraziejus-Ambrozevičius

**Juozapas Ambraziejus-Ambrozevičius** (1855 m. vasario 9 d. Vilnius – 1915 m. birželio 27 d. Vilnius, palaidotas Rasų kapinėse) – Romos katalikų kunigas, chorvedys, dainininkas, kompozitorius, poetas, bitininkas, Vilniaus krašto lietuvių visuomenės veikėjas.

## Biografija
Marijampolėje baigęs keturias klases, įstojo į Seinų kunigų seminariją, 1880 m. įšventintas kunigu. Gerai mokėjo lenkų kalbą, todėl buvo paskirtas į Lomžos parapiją. Nuo 1892 m. kunigavo Vilniaus vyskupijoje. Vilniuje buvo keliamas iš parapijos į parapiją. Dirbo Vilniaus Visų Šventųjų bažnyčios kamendoriumi, kunigavo Šv. Jono, Šv. Rapolo, Šv. Mikalojaus bažnyčiose, buvo išvykęs į Strūnaičio ir Varnionių parapijas. Kurį laiką gyveno ir Peterburge, kur domėjosi lietuviškos spaudos reikalais.

Subūrė lietuvių inteligentų „Dvylika Vilniaus apaštalų“, kurie rūpinosi, kad Vilniaus bažnyčiose būtų nedraudžiamos lietuviškos pamaldos. Jų rūpesčiu 1901 m. Šv. Mikalojaus bažnyčioje atgimė lietuvių kalba.

Iki 1904 m. vadovavo Lietuvių sambūriui Vilniuje. 1897 m. prie Vilniaus Šv. Rapolo bažnyčios subūrė pirmąjį lietuvišką chorą ir sukūrė jam dainų, surengė koncertų. Chorą mokė prisidengdamas bažnytiniais choralais ir bitininkystės kursais. Turėjo savo pasigamintą smuiką ir su juo mokė choristus – dažniausiai savo paties sukurtas eiles ir melodijas. Tai „Dieve, kaip ilgai Lietuva varguose“, Neverk, Lietuva, tu mano mieliausia„, „Ant Dauguvos skardžių“, „Vai kur eisit, mano mielos mergužėlės“, „Kur upelis teka“, „Močiutė mano“ ir kt. Dainas chorui parinkdavo ir iš V. Kudirkos dainų rinkinio „Kanklės". Pirmasis viešas choro pasirodymas įvyko 1900 m. rudenį Bokšto gatvėje, privačiame bute; dalyvavo dešimt klausytojų. Antrasis choro koncertas, sutraukęs daugiau klausytojų, buvo surengtas 1901 m. kovo 11 d. Trakų gatvėje Nr. 2; programoje – deklamatoriai ir vaidintojai, grojo ir karo orkestras. Trečiasis ir paskutinis choro pasirodymas įvyko Rusijos–Japonijos karo metu (1904–1905 m.) dabartinės Filharmonijos rūmuose.

Iki 1904 m. vadovavo literatūriniam sambūriui Vilniuje. 1905 m. Didžiojo Vilniaus Seimo atstovas. J. Ambraziejaus 1906 m. išleistą knygą *Trumpas Rymo katalikų katekizmas*, po metų į Draudžiamųjų knygų sąrašą įtraukė popiežius Pijus X. Tai vienintelė į šį sąrašą įtraukta lietuviška knyga.

Kunigas J. Ambraziejus visą gyvenimą domėjosi chorais, buvo draugijos „Vilniaus kanklės“ narys. Redagavo ir išleido mėnesinį žurnalą „Lietuvos bitininkas“ (1905), 1906–1908 m. žurnalo „Šviesa“ redaktorius ir leidėjas.

Už raginimą klausyti tik lietuvių vyskupų buvo atleistas iš kunigo pareigų – vertėsi bitininkyste.

## Bibliografija
* Elementorius, 1906;
* Trumpas Rymo katalikų katekizmas, 1906;
* Lenkų – lietuvių – rusų kalbų žodynas, 1907.

## Šaltiniai
Aleksas Ambrozaitis

**Aleksas Ambrozaitis** (1916 m. sausio 9 d. Zapyškio miestelyje, Kauno r. – 1989 m. rugpjūčio 27 d. Kingstone, ON – Kanada) – klarnetininkas ir chorvedys.

## Biografija

1939 m. baigė Kauno konservatoriją (dėst. A. Valio klarneto klasę), grojo Kauno ir Vilniaus radiofonuose, buvo Vilniaus simfoninio orkestro koncertmeisteris. Klarnetininkų konkurse Maskvoje laimėjo antrąją vietą. 1944 m. pasitraukęs į Vokietiją, dar tobulinosi pas įvairius pedagogus. Iš ten buvo pakviestas į Rio de Žaneiro simfoninį orkestrą, koncertavo teatre ir per radiją. 1950 m. apsigyveno San Paule, kur vadovavo Šv. Juozapo parapijos Lietuvių bendruomenės chorui. Jo koncertinėse programose buvo sudėtingų dainų ir giesmių: V. Paulausko „Jūreivių maršas“, J. Žilevičiaus „Anoj pusėj ežero“, J. Strausso „Žydrasis Dunojus“, J. Dambrausko „Malda už Tėvynę“, J. Strolios „Parveski, Viešpatie“, Sanctus ir Benedictus iš F. X. Arenso mišių „Exultate Deo“ ir kt. 1953 m. Brazilijos klarnetininkų konkurse A. Ambrazaitis laimėjo pirmąją premiją. 1954 m. vėl buvo pakviestas groti į Rio de Žaneiro simfoninį orkestrą. 1956 m. persikėlė į Kanadą ir apsigyveno Montrealyje. Pradėjo vadovauti Aušros Vartų lietuvių parapijos reprezentaciniam mišriajam chorui, nuo 1957 m. grojo karalienės Elžbietos karališkajame orkestre, įstojo į Montrealio muzikų uniją. Aušros Vartų parapijos chorą parengė 1964 m. Pasaulinės parodos Lietuvių dienos šventei Niujorke. 1971 m. pradėjo vadovauti Toronto „Varpo" mišriajam chorui, kuris dalyvavo 1971 m. 4-ojoje JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėje Čikagoje (chore buvo 20 moterų ir 25 vyrai). 1975 m. l – ajai Kanados lietuvių dainų ir tautinių šokių šventei parengė Hamiltono Aušros Vartų parapijos chorą, buvo vienas šios šventės dirigentų.

## Šaltiniai
Feliksas Alimas

**Feliksas Alimas** (g. 1936 m. gruodžio 20 d. Blidakių k., Plungės r.) – muzikos mokytojas ir chorvedys.

## Biografija

Baigęs Kulių vidurinės mokyklos dešimt klasių, 1957–1962 m. choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos muzikos technikume (dėst. R. Varnas ir A. Kvedaraitė).

Nuo 1962 m. rudens Kartenos (Kretingos r.) vidurinės mokyklos muzikos mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų vadovas. Vaikų chorą parengė 1964 m. I respublikinei moksleivių dainų šventei Vilniuje.

1965–1997 m. Pagėgių (Šilutės r.) vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų bei pučiamųjų orkestro vadovas. Chorus lankydavo po 50-70 dainininkų, kurie dalyvaudavo koncertuose, dainų šventėse ir kituose kultūros renginiuose. Ypač skambų išugdė vyresniųjų klasių moksleivių mišrųjį chorą, koncertavusį Pagėgiuose, Šilutėje, Klaipėdoje, Vilniuje, Tilžėje ir Karaliaučiuje, dalyvavusį respublikinėse moksleivių dainų šventėse ir kituose renginiuose.

1980 m. respublikinei dainų šventei parengė Pagėgių kultūros namų mišrųjj chorą. Nuo 1994 m. Pagėgių Šv. Kryžiaus bažnyčios choro vadovas. Buvo Kretingos, Pagėgių ir Šilutės rajonų dainų švenčių dirigentas.

Apdovanotas Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Pranas Ambrazas

**Pranas Ambrazas** (1898 m. rugpjūčio 10 d. Katilių k., Griškabūdžio valsč., Šakių apskr. – 1975 m. rugpjūčio 13 d. Klyvlende, JAV) – vargonininkas, chorvedys, kompozitorius ir visuomenės veikėjas.

## Biografija

Kiek pasimokęs pas Griškabūdžio vargonininką B. Bendoraitį, pradėjo savarankiškai vargonininkauti Višakio Rūdos (Marijampolės raj.) parapijoje, kur subūrė chorą, rengė vakarus – koncertus klojimuose ir parapijos salėje. Persikėlęs į Kauną, lankė Juozo Naujalio vargonininkų kursus (dėstė Juozas Naujalis, Juozas Tallat-Kelpša, Jonas Bendorius, A. Kačanauskas, Julius Štarka), o 1928 m. baigė Švietimo ministerijos rengiamus muzikos ir dainavimo mokytojų kursus Klaipėdoje (dėstė Stasys Šimkus, Juozas Žilevičius, Ig. Prielgauskas) ir gavo muzikos mokytojo diplomą.

Nuo 1924 m. dirbo Prienų „Žiburio“ gimnazijos muzikos mokytoju, suorganizavo chorą ir pučiamųjų orkestrą, pastatė keletą operečių. Dirigavo 1925 m. Sporto ir dainų šventės jungtiniam chorui, sudarė programą ir dirigavo jungtiniam chorui Pavasarininkų dainų šventėje Prienuose. Antrojo pasaulinio karo metais buvo Prienų miesto Tarybos narys, subūrė 50 dalyvių vyrų chorą. Jo įdainuotos plokštelės buvo naudojamos Kauno radiofono laidoms.

1944 m. pasitraukęs į Vieną, vargonininkavo Eidenstteno vokiečių bažnyčioje. Patekęs į Vokietiją, įstojo į Amerikos okupacinę kariuomenę ir subūrė vyrų oktetą, surengė koncertų.

Sukūrė muziką poeto Bernardo Brazdžionio tekstui „Marija, Motina geroji“, šis kūrinys buvo atliekamas vokiečių chorų. Pabėgėlių stovyklose organizavo chorus ir rengė koncertus. Net plaukiant laivu į Ameriką skambėjo jo vadovaujamo choro lietuviškos dainos.

1949 m. vasarą atvykęs į JAV – Klyvlendą, ėmė vargonininkauti Šv. Jurgio lietuvių parapijos bažnyčioje, jos chorą padidino nuo 12 iki 50 žmonių. Parengė programas 1964 m. Niujorko Pasaulinės parodos Lietuvių dienai, 1966 ir 1971 m. JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėms Čikagoje, dalyvavo radijo valandėlėse ir įvairiuose tautiniuose renginiuose. Jo suburtas choras atliko giesmes, mišias, motetus ir paties dirigento harmonizacijas. P. Ambrazas vertėsi ir privačiomis fortepijono pamokomis.

Buvo ALRK Vargonininkų sąjungos narys, 1960 m. išrinktas Centro valdybos vicepirmininku. Uolus žurnalo „Muzikos žinios“ bendradarbis ir Juozo Žilevičiaus Muzikologijos archyvo rėmėjas. Surinko daug medžiagos apie Klyvlendo lietuvių kultūrinį ir muzikinį gyvenimą.

Sukūrė apie 70 giesmių solistams ir chorams. 1957 m. „Muzikos žiniose“ išleido giesmes „O Dieve“ ir „Giesmę į Šv. Kazimierą“, 1972 m. – „Jau Kristus kėlėsi“, „Giesmę į Šiluvos Mariją“, „Garbė Tau, Viešpatie“. Ypač išpopuliarėjo giesmė „Iš Tavo rankų, Dieve“, mišriajam chorui – „Laimink, Dieve, žmoniją“ ir kt. Sukūrė ir pasaulietiškos muzikos kūrinių.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Liudas Andrulis

**Liudas Andrulis** (1922 m. liepos 1 d. Girkančių k., Akmenės r. – 1983 m. gegužės 29 d. Tauragėje) – choro dirigentas, pedagogas, kompozitorius.

## Biografija

Žinomo muziko Domo Andrulio sūnus. Tėvas ir V. Romanas buvo pirmieji Liudo muzikos mokytojai, o mokydamasis Tauragės ir Ukmergės mokytojų seminarijose (1936–1941 m.) muzikos žinių gavo iš mokytojų P. Vacbergo ir E. Kiškio. 1955–1960 m. neakivaizdiniu būdu choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. K. Kavecko ir doc. A. Budriūno klasės). 1941–1944 m. buvo muzikos ir dainavimo mokytojas, moksleivių choro vadovas Žagarės progimnazijoje. Jo vadovaujamas 100 dalyvių mišrusis choras atliko J. Naujalio „Burtus“, S. Šimkaus „Vėjo dukrą“ ir „Tu pasakyki man, saulužėle“, J. Strausso „Žydrąjį Dunojų“. Vėliau trumpai dirbo Šiauliuose, Telšiuose ir Baisogaloje. 1946–1957 m. dėstė muziką ir vadovavo moksleivių chorams Ukmergės mokytojų seminarijoje ir vidurinėje mokykloje. 1958–1961 m. Šiaulių muzikos mokyklos chorvedybos disciplinų dėstytojas ir direktoriaus pavaduotojas mokymo reikalams (1959–1961 m.). Taip pat vadovavo Šiaulių miesto mėgėjų chorams ir simfoniniam orkestrui. Vėliau metus dirbo Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje, buvo Valstybinės filharmonijos muzikos redaktorius, Vilniaus tarybinėje partinėje mokykloje subūrė dainų ir šokių liaudies ansamblį.

Nuo 1962 m. iki mirties gyveno ir dirbo Tauragėje. Mokė muzikos ir dainavimo, vadovavo moksleivių chorams 1-ojoje vidurinėje mokykloje. 1964 m. I respublikinei moksleivių dainų šventei mokytojas parengė 100 dalyvių jaunių chorą ir 75 dalyvių vyresniųjų klasių moksleivių mišrųjį chorą. Buvo dainų ir šokių liaudies ansamblio „Jūra" ir miesto chorų bei orkestrų vadovas. 1969–1974 m. Tauragės vaikų muzikos mokyklos direktorius, vėliau mokytojas. 1980 m. respublikinei dainų šventei parengė Tauragės rajono švietimo darbuotojų mišrųjį chorą. Buvo Tauragės rajono dainų švenčių vyr. dirigentas, respublikinių moksleivių dainų švenčių konsultantas, 1970 m. respublikinės dainų šventės dirigentas. Harmonizavo ir sukūrė dainų chorams, parašė instrumentinių pjesių vaikams.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Romanas Andriuškevičius

**Romanas Andriuškevičius** (1931 m. gegužės 20 d. Marijampolėje – 1997 m. gruodžio 28 d. Marijampolėje) – choro dirigentas ir pedagogas.

## Biografija

1949–1953 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno J. Gruodžio muzikos mokykloje (dėst. A. Kairys). 1953–1958 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. K. Kavecko klasė). Studijų metais dirbo metodininku Respublikiniuose liaudies kūrybos namuose.

1958–1981 m. Šiaulių aukštesniosios muzikos mokyklos dėstytojas, choro dirigavimo metodinės komisijos pirmininkas (1959–1977 m.), moksleivių choro studijos vadovas (1960–1919 m. – 1967 m. ir 1970–1973 m.), parengė būrį jaunųjų chorvedžių. 1981–1983 m. Šiaulių pedagoginio instituto Muzikos pagrindų katedros vyr. dėstytojas, e. doc. pareigas.

1974–1983 m. Šiaulių televizorių gamyklos vyrų choro (50 dalyvių) „Tauras“ (1981) meno vadovas ir dirigentas. Kolektyvas pirmąsias vietas pelnė 1975 m. respublikinės dainų šventės, 1977 m. II ir 1979 m. IV Stasio Šimkaus chorų konkursuose, prizinės vietos pripažintos 1977 m. meno mėgėjų festivalyje ir 1980 m. respublikinės dainų šventės konkurse. „Tauras" daug koncertavo Lietuvoje, dainavo Vokietijoje, Bulgarijoje ir Vengrijoje, dalyvavo 1978 ir 1983 m. respublikiniuose moterų ir vyrų chorų sąskrydžiuose Šiauliuose. Koncertų programose buvo sudėtingesnių Vakarų Europos klasikų ir šiuolaikinių kompozitorių kūrinių. 1983–1991 m. Marijampolės kultūros mokyklos choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytojas. Išėjęs į pensiją, iki mirties gyveno Trakiškių kaime (Marijampolės r.).

R. Andriuškevičius nuo 1960 m. Šiaulių miesto dainų švenčių, 1978 ir 1983 m. respublikinių moterų ir vyrų chorų sąskrydžių Šiauliuose dirigentas, respublikinių dainų švenčių konsultantas, daug metų buvo Šiaulių miesto chorvedžių tarybos pirmininkas. 1977 m. apdovanotas Kultūros žymūno ženklu. 1980 m. jam suteiktas nusipelniusio dėstytojo vardas.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Domas Andrulis

**Domas Andrulis** (1896 m. balandžio 28 d. Juodlaukių k., Kelmės valsč., Raseinių apskr. – 1973 m. spalio 31 d. Šiauliuose) – chorvedys, pedagogas, kompozitorius.

## Biografija

Mokydamasis Kelmės mokykloje, nuo 11 metų pradėjo giedoti bažnyčios chore. Keletą metų privačiai pasimokęs muzikos, nuo 1915 m. vargonininkavo ir vadovavo chorui Vaiguvoje, mokytojavo ir vadovavo chorams Kurtuvėnų ir Šakynos pradžios mokyklose. 1918 m. Šiauliuose eksternu išlaikė keturių gimnazijos klasių baigimo egzaminus ir pradėjo mokytojauti Žagarės pradžios mokykloje, dėstė muziką Žagarės mokytojų kursuose, vadovavo Šaulių būrio chorui. Lankė mokytojų kursus Šiauliuose ir 1924 m. gavo pradžios mokyklos mokytojo diplomą. 1924–1929 m. Klaipėdos muzikos mokykloje – konservatorijoje mokėsi muzikos teorijos ir kompozicijos (dėst. S. Šimkus), chorvedybos (dėst. J. Žilevičius) ir fortepijono (dėst. I. Prielgauskas). 1926 m. apsigyveno Palangoje ir važinėjo į Klaipėdą, tęsdamas muzikos studijas, dirbo muzikos mokyklos raštinėje, vadovavo styginių orkestrui, talkino muzikos žurnalų leidybai, rašė „Muzikos mene“, „Muzikoje“ ir „Muzikos baruose", mokytojavo ir vadovavo chorui Palangoje. 1929–1930 m. Plungės gimnazijos, nuo 1930 m. Telšių gimnazijos muzikos mokytojas ir choro vadovas. Moksleivių ir suaugusiųjų jėgomis statė savo ir kitų autorių muzikinius veikalus, organizavo dainų šventes. Persikėlęs į Vilnių, kartu su K. Kavecku ir J. Bendorium 1945 m. įkūrė Vilniaus dešimtmetę muzikos mokyklą ir buvo jos direktorius.

Nuo 1947 m. J. TallatKelpšos muzikos mokykloje dėstė teorines disciplinas, 1948–1950 m. vadovavo Mokytojų namų mišriajam chorui, surengė koncertų ir išvykų. 1951–1953 m. Panevėžio muzikos mokyklos, o 1953–1973 m. Šiaulių aukštesniosios muzikos mokyklos teorinių disciplinų dėstytojas, mėgėjų chorų vadovas. D. Andrulis įvairiais muzikos klausimais parašė nemaža straipsnių, surinko ir užrašė apie 2000 lietuvių liaudies dainų, kurių dalį harmonizavo, sukūrė solo ir choro dainų, instrumentinių pjesių ir muzikinių scenos veikalų. Tai opera „Pasaka“ (1930), baletukas „Pirmosios pavasario gėlės“ (1932) ir kt. Su J. Žilevičium parašė dainynėlį „Jaunas dainininkas“ (1927), išleido dainų rinkinį „Dainos mažiesiems dainininkams“ (1932), dainų ciklą „Gimtinės garsai“ ir „Dainos skautams“ (1936), chorinių dainų rinkinį „Yra šalis“ (1938), „Dainynėlį" (1938) ir kt.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Justinas Ankus

**Justinas Ankus** (g. 1968 m. gruodžio 22 d. Sidnėjuje, Australija) – vargonininkas ir chorvedys.

## Biografija
1974–1978 m. lankė Šv. Gerardo Carlinforde pradžios mokyklą, 1979–1986 m. Šv. Patricko, Dundas gimnaziją. 1980 m. pradėjo mokytis groti elektriniais vargonais, nuo 1989 m. – ir vamzdiniais pas Sidnėjaus Švč. M. Marijos katedros vargonininką Patra Kneeshawa. 1983–1995 m. vargonininkas ir choro vadovas Šv. Gerardo bažnyčioje Carlinforde (Sidnėjus). 1987–2001 m. Sidnėjaus lietuvių choro „Daina“ dirigentas (meno vadovė ir dirigentė Birutė Aleknaitė). Choras gieda bažnyčiose, dalyvauja Australijos lietuvių dainų šventėse ir kituose tautiniuose renginiuose.

Baigė aštuonių skyrių kursą Švč. Trejybės koledžą Misic (Londonas). 1992–1996 m. studijavo Vakarų Sidnėjaus universiteto Komercijos fakultete ir gavo bakalauro laipsnį. 1995–2000 m. vargonininkas ir choro vadovas, 2001–2002 m. vargonininkas, 2002–2003 m. vargonininkas ir choro vadas, 2003–2010 m. muzikos direktorius Corpus Christi katedroje St. Ives (Sidnėjus).

Yra Australijos lietuvių dainų švenčių dirigentas: 1989 m. – Adelaidėje, 1990 m. – Melburne, 1992 m. – Sidnėjuje, 1994 m. – Adelaidėje, 1996 m. – Melburne.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. – Vilnius, 1999.
Adolfina Arlauskienė-Danikauskaitė

**Adolfina Arlauskienė-Danikauskaitė** (g. 1952 m. sausio 4 d. Toiluko k., Balchatinsko r., Krasnojarsko krašte, Rusija) – muzikos mokytoja ir chorvedė.

## Biografija

Tėvai 1951 m. ištremti į Sibirą, o jiems sugrįžus į Lietuvą, Adolfina 1959 m. pradėjo lankyti Žarėnų (Telšių r.) vidurinę mokyklą. Baigusi aštuonias klases, 1967 – 1971 m. choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos S. Šimkaus aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. B. Skirsgilas). 1971 – 1977 m. choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (vyr. dėst. B. Skirsgilo klasė).

Nuo 1970 m. Klaipėdos 1-osios (J. Karoso) vaikų muzikos mokyklos dainavimo ir solfedžio disciplinų mokytoja, jaunučių choro vadovė. Choras dalyvauja koncertuose, miesto dainų šventėse ir kituose renginiuose, taip pat respublikinėse moksleivių dainų šventėse, parengtas 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventei Vilniuje, apžiūrose ir konkursuose pelnė prizinių vietų.

A. Arlauskienė 1979 m. ir 1987 m. Klaipėdos miesto moksleivių dainų švenčių dirigentė. 1979 – 1988 m. buvo miesto chorvedžių tarybos narė ir moksleivių chorų konsultantė. 1987 m. apdovanota Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu, 1997 m. jai suteikta vyresniosios muzikos mokytojos kvalifikacijos kategorija.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Chlorozė

**Chlorozė** reikšmės:
* Chlorozė – tai augalų liga pasireiškianti chlorofilo nepakankamumu augaluose;
* Chlorozė – tai straipsnis apie žmogaus patologiją.
Juozas Ąžuolaitis

**Juozas Ąžuolaitis** (1916 m. sausio 16 d. Rusijoje – 1966 m. rugpjūčio 9 d. Los Andžele, JAV) – vargonininkas, chorvedys, visuomenės veikėjas.

## Biografija

Po Pirmojo pasaulinio karo su tėvais grįžo į Lietuvą – Kavarską, mokėsi Panevėžio gimnazijoje. Kauno konservatorijoje baigė vargonų klasę. Kurį laiką mokytojavo Kauno 5-ojoje gimnazijoje, buvo aktyvus to meto politinio gyvenimo dalyvis.

Pasitraukęs į Vokietiją, apsigyveno Fuldoje, paskui buvo Kaselio lietuvių gimnazijos muzikos mokytojas, vargonininkavo ir subūrė chorą.

1948 m. atvykęs į JAV, apsigyveno Los Andžele, konservatorijoje studijavo kompoziciją, o gavęs porai metų stipendiją, muzikos žinias gilino Vienos konservatorijoje. Vargonininkavo Šv. Kazimiero lietuvių parapijoje ir vadovavo chorui (subūrė ir vaikų chorą), aktyviai įsijungė į visuomeninę veiklą.

J. Ąžuolaitis buvo Los Andželo apylinkės LB pirmininkas, jo iniciatyva pradėtos rengti Kalifornijos Lietuvių dienos, įsigyti Lietuvių namai, jis vadovavo Lietuvių Fronto bičiulių sambūriui, globojo ateitininkų jaunimą, organizavo vaidinimus, vasaros stovyklas, dirbo kai kuriose lietuvių organizacijose.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Aldona Jurevičiūtė-Armonienė

**Aldona Jurevičiūtė-Armonienė** (g. 1955 m. spalio 25 d. Kaune) – Lietuvos muzikos mokytoja ir choro dirigentė.

## Biografija
1973 m. baigė Kauno 26-ąją vidurinę mokyklą, 1975–1979 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno Juozo Gruodžio aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. Andrius Kairys). 1979–1982 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (doc. Regimanto Gudelio klasė).

Nuo 1982 m. Išlaužo (Prienų raj.) pagrindinės mokyklos muzikos mokytoja ir vaikų choro vadovė. Jaunių choras „Volungėlė“ dažnai koncertuoja, gieda bažnyčioje, dalyvauja Prienų rajono, Dzūkijos krašto ir Lietuvos dainų šventėse Vilniuje.

1982–1986 m. Prienų rajoninių kultūros namų mišriojo choro ir rajono kultūros darbuotojų moterų choro vadovė. Abu kolektyvus parengė 1985 m. respublikinei dainų šventei, nemažai koncertavo.

Nuo 1986 m. Birštono kultūros namų (kultūros centro) moterų choro „Aušrinė“ vadovė. Chorą parengė 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei, 1994 m. – I Pasaulio lietuvių dainų šventei Kaune ir Vilniuje, taip pat 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje, dalyvavo 1997 m. moterų chorų šventėje – festivalyje „Aš atdarysiu dainų skrynelę“ Kretingoje, koncertavo Lietuvoje, Moldavijoje ir Baltarusijoje.

Parengė G. B. Pergolesi „Stabat Mater“ – koncertuose talkino Kauno kamerinis orkestras (dirigentas G. Dalinkevičius), Kauno Vytauto Didžiojo universiteto merginų choras (vadovas Viktoras Masevičius) ir Kėdainių moterų choras „Aušrinė“ (vadovas Petras Labeckis).

A. Armonienė – Prienų rajono dainų švenčių dirigentė ir 1995 m. Dzūkijos krašto dainų šventės vyr. dirigentė. 1997 m. jai suteikta muzikos mokytojos metodininkės kvalifikacijos kategorija.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. – Vilnius, 1999.
Aurelija Andrejauskaitė

**Aurelija Andrejauskaitė** (1954 m. rugsėjo 3 d. Radviliškyje – 2025 m. gruodžio 6 d.) – Lietuvos choro dirigentė, tapytoja, kultūros darbuotoja.

## Biografija
1961–1969 m. lankė Radviliškio 2-ąją vidurinę mokyklą ir mokėsi vaikų muzikos mokykloje (mokyt. J. Radinsko akordeono klasė). 1969–1973 m. choro dirigavimo mokėsi Šiaulių aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. A. Masiūnas). 1973 m. respublikiniame jaunųjų dirigentų konkurse Panevėžyje pelnė pirmąją vietą. 1973–1978 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. A. Jurgučio ir dėst. A. Žeimienės klasės); konservatoriją baigė su pagyrimu. 1975–1978 m. tapybos mokėsi Vilniaus vakarinėje dailės mokykloje.

1979–1981 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto studentų mišriojo choro „Gabija" ir 1982–1985 m. Vilniaus valstybinio universiteto akademinio mišriojo choro chormeisterė.

Nuo 1978 m. Lietuvos liaudies kultūros centro Muzikos skyriaus (vėliau sektoriaus) vadovė. Daug prisidėjo prie 1980 ir 1985 m. respublikinių dainų švenčių, 1990 m. Lietuvos tautinės dainų šventės, 1994 m. I ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų švenčių Kaune ir Vilniuje organizavimo, 1978, 1979, 1981, 1984 ir 1987 m. Stasio Šimkaus chorų konkursų Klaipėdoje, 1978, 1981, 1983, 1986 ir 1988 m. J. Naujalio konkursų Raudondvaryje, 1981, 1983, 1986 ir 1988 m. Liaudies dainų festivalių Panevėžyje, 1979 ir 1991 m. Č. Sasnausko konkursų Lazdijuose, 1984, 1985, 1986 ir 1987 m. vokalinių ansamblių konkursų „Ratnyčėlė“ Druskininkuose, 1981, 1986 ir 1992 m. solistų ir vokalinių ansamblių konkursų „Sidabriniai balsai“ surengimo. Buvo 1997 m. konkurso „Sidabriniai balsai“ organizatorė – vadybininkė. Nemažai padirbėjo įgyvendinant tarptautinių kultūros renginių projektus: 1991 m. dainų šventės „Bridges of Song" Taline (Estija), 1995 m. I ir 1997 m. II Šiaurės ir Baltijos šalių dainų švenčių Rygoje (Latvija) ir Gotlando Visbio mieste (Švedija).

A. Andrejauskaitė choro meno klausimais parašė nemaža straipsnių, sudarė dainų chorams rinkinius „Klevų žydėjimas“ (1982 m.), „Saulei tekant“ (1982 m.), „Iškilmingoji daina“ (1983 m.), „Volungė“ (1990 m.), „Dainuojam Lietuvą“ (1990 m.), „Giedok, kad esi“ (1994 m.), „Sveikinu žemę“ (1995 m.), „Aranžuotos dainos“ (1997 m.), „Dainos dainų šventei“ (1998 m.). Sudarė ir išleido reklaminius informacinius leidinius „Dainų šventė“ (1994 m.), „Moksleivių dainų šventė“ (1997 m.), „Pasaulio lietuvių dainų šventė" (1998 m.).

Nuo 1987 m. buvo Lietuvos tautodailininkų sąjungos Vilniaus skyriaus narė, rengė savo darbų tapybos parodas. Buvo Lietuvos chorų sąjungos prezidiumo narė – sekretorė. 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventės režisierė – chorų tvarkytoja.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Vincas Arnastauskas

**Vincas Arnastauskas** (1903 m. lapkričio 18 d. Tarpučiuose, Marijampolės raj. – 1983 m. liepos 31 d. Vilniuje) – Lietuvos chorvedys ir pedagogas.

## Biografija
Iš mažens turėjo polinkį muzikai. 1924–1930 m. Klaipėdos muzikos mokykloje pas čekų pedagogus E. Leichnerį ir J. Tesereką mokėsi smuikuoti, griežė Stasio Šimkaus ir Juozo Gaubo diriguojamame simfoniniame orkestre, dainavo moksleivių chore, mokėsi chorvedybos, dalyvavo Klaipėdos krašto kultūriniame ir muzikiniame gyvenime.

1930–1940 m. dėstė muziką ir vadovavo moksleivių bei suaugusiųjų chorams Kybartuose. 1938 m. dainų šventei Klaipėdoje parengė Kybartų šaulių būrio 70 dalyvių chorą. 1940–1944 m. muzikos ir dainavimo mokytojas Trakų mokytojų seminarijoje.

Apsigyvenęs Vilniuje, dėstė chorvedybos disciplinas Juozo Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje ir Pedagoginiame institute. 1944–1945 m. vadovavo Vilniaus valstybinio universiteto studentų mišriajam chorui, kuris 1945 m. respublikinėse chorų varžybose laimėjo antrąją vietą, surengė keletą viešų koncertų. 1949–1967 m. Lietuvos valstybinės konservatorijos Choro dirigavimo katedros dėstytojas, parengė keletą chorvedžių.

Parašė muzikos vadovėlių bendrojo lavinimo mokyklos V–VII klasėms (1958 m.), V klasei (1959 m.), VI klasei (1960 m.), VII klasei (1961 m.), sudarė dainų rinkinį V–VII klasėms (1959 m.). Tai buvo pirmieji pokario metų muzikos vadovėliai.

## Šaltiniai
Algimantas Asevičius

**Algimantas Asevičius** (g. 1945 m. liepos 22 d. Gudeliuose, Vilkaviškio raj.) – choro dirigentas, televizijos žurnalistas, alpinistas.

## Biografija

1952–1960 m. lankė Vilkaviškio S. Nėries vidurinę mokyklą, 1960–1964 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno J. Gruodžio muzikos technikume (dėst. P. Gabalis), o 1967–1972 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. P. Bekerio klasė).

Dirbti su chorais A. Asevičius pradėjo būdamas studentu. 1968–1969 m. Vilniaus raj. Mostiškių kultūros namų meno vadovas, 1969–1971 m. Vilniaus raj. Rukainių kultūros namų meno vadovas, keletą metų buvo Vilniaus miesto moterų choro „Aidas“ chormeisteris, 1969–1972 m. Vilniaus geležinkelininkų kultūros rūmų dainų ir šokių ansamblio chormeisteris, 1971–1973 m. Avižienių kultūros namų meno vadovas ir vyrų choro dirigentas (respublikinėje kaimo meno mėgėjų apžiūroje laimėjo pirmąją vietą).

1972–1977 m. Respublikinių profsąjungų kultūros rūmų mišriojo choro (60 dalyvių) meno vadovas ir dirigentas. Kolektyvą išmokė nemaža lietuvių ir užsienio kompozitorių sudėtingesnių kūrinių, koncertavo Vilniuje ir Kaune, gastroliavo Čekoslovakijoje, Vengrijoje, Bulgarijoje, Vokietijoje, Rusijoje, Estijoje. Chorą parengė 1975 m. respublikinei dainų šventei (konkurse pelnė ketvirtąją vietą) ir 1977 m. meno mėgėjų festivaliui, Vilniaus miesto ir respublikinėse chorų apžiūrose laimėjo prizinių vietų.

1975–1996 m. Vilniaus universiteto studentų dainų ir šokių ansamblio chormeisteris, nuo 1975 m. ir Vilniaus grąžtų gamyklos mišriojo choro chormeisteris. Taip pat vadovavo merginų vokaliniam kvartetui, su kuriuo „Sidabrinių balsų" respublikiniame konkurse pelnė laureato vardą.

1976–1980 m. Lietuvos televizijos Muzikos redakcijos atsakingasis sekretorius, 1980–1993 m. vyresnysis redaktorius, nuo 1993 m. šios redakcijos žurnalistas. Parengė televizijos laidų ciklus „Ruošiamės dainų šventei“, „Užtrauksim naują giesmę…“, „Lietuva – dainų šalis“, sukūrė muzikinių laidų ciklus „Daunoj lylio čiūto“, „Vakarėlio ilgai laukus“, „Linksmoji armonika“, „Sidabriniai balsai“, parengė daug muzikinių laidų, susijusių su chorais. Buvo 1978 m. Baltijos respublikų studentų dainų šventės „Gaudeamus-VII“ Vilniuje dirigentas, nuo 1978 m. yra vienas iš pagrindinių „Dainų dainelės“ televizijos konkursų organizatorių.

2007 m. chormeisteris tapo klastingos apgaules auka, todėl neteko vienos iš mėgstamiausių savo pypkių. Vietinė žiniuone N. V. Wolmer pasigvelbė šį įrankį ir dabar, pasak paties p. A. Asevičiaus, „žino kur jis eina ir ką daro“.

A. Asevičius žinomas ir kaip alpinistas. Jis yra įkopęs į 18 gražiausių Kaukazo kalnų viršūnių, o 1996 m. į aukščiausią Europoje Monblano (Prancūzija) viršukalnę. 2001–2005 m. vadovavo Lietuvos alpinizmo asociacijai.

## Literatūra
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Rytas Babickas

**Rytas Babickas** (1930 m. spalio 15 d. Kaune – 1987 m. sausio 5 d. Klyvlende, OH – JAV) – matematikos inžinierius, smuikininkas ir chorvedys.

## Biografija

Iš pradžių smuikuoti mokėsi M. Kuprevičienės muzikos studijoje Kaune, o 1944 m. pasitraukęs į Vokietiją, smuikuoti mokėsi Würzburge pas V. Šimkų, dainavo chore, dirbo akomponiatoriumi baleto studijoje. 1948 m. baigė Hanau stovykloje lietuvių gimnaziją. Persikėlęs į Seligenstadtą, dainavo ir šoko „Dainavos“ ansamblyje, griežė smuiku B. Pakšto vadovaujamame orkestre, su kuriuo nemažai koncertavo. 1949 m. atvyko į JAV ir apsistojo Deitone, OH, o vėliau persikėlė į Čikagą, IL. Čia pas V. Jakubėną mokėsi harmonijos, dainavo Čikagos vyrų chore, griežė orkestre. 1955 m. baigė Ilinojaus universitetą ir įgijo inžinieriaus specialybę. Buvo vienas iš Čikagos sporto klubo „Lithuania" steigėjų. 1955 m. apsigyvenęs Klyvlende, netrukus įsijungė į M. K. Čiurlionio meno ansamblį – buvo chormeisteris ir koncertmeisteris (1955–1983 m.), lietuvių liaudies instrumentų orkestro vadovas. Su šiais kolektyvais koncertavo daugelyje JAV lietuvių kolonijų, Kanadoje, Kolumbijoje ir Venesueloje. 1959 m. Klyvlende subūrė vyrų vokalinį oktetą, kuriam harmonizavo ir aranžavo lietuvių liaudies dainas bei estradinius kūrinius. Su juo koncertavo JAV, Kanadoje ir Australijoje, išleido tris plokšteles.

Nuo 1969 m. buvo tautinių šokių „Grandinėlė“ muzikos vadovas, 1974–1987 m. Šv. Jurgio lietuvių parapijos Klyvlende choro vadovas, o 1983–1987 m. M. K. Čiurlionio ansamblio meno vadovas ir dirigentas. Buvo „Žaibo" sporto klubo krepšinio sekcijos vadovas ir treneris, dalyvavo skautų veikloje.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Aldona Babinienė-Motiekaitytė

**Aldona Babinienė-Motiekaitytė** (1917 m. spalio 20 d. Odesoje, Ukraina – 2010 m. rugpjūčio 1 d. Kaune) – pianistė, chorvedė, pedagogė. 

Smuikininko ir dirigento Vlado Motiekaičio duktė.

## Biografija

1921 su tėvais grįžo į Lietuvą. 1928–1936 m. mokėsi Kauno „Aušros“ mergaičių gimnazijoje, 1928–1933 m. lankė Kauno muzikos mokyklą (dėst. E. Janickienės fortepijono klasę), o 1933–1939 m. fortepijono studijas tęsė Kauno konservatorijoje (prof. Vladimiro Ružickio klasė). Chorvedybos pagrindus gavo iš konservatorijos dėstytojo Nikodemo Martinonio.

Nuo 1939 m. rudens – Marijampolės Rygiškių Jono mergaičių gimnazijos muzikos mokytoja ir choro vadovė. Moksleivių jėgomis pastatė Miko Petrausko operetę „Kaminkrėtys ir malūnininkas" (dalyvavo ir Rygiškių Jono berniukų gimnazijos choristai).

1940–1950 m. – Kauno 3-osios mergaičių gimnazijos muzikos mokytoja ir žemesniųjų klasių moksleivių choro vadovė – su juo 1949 m. Kauno miesto mokyklų chorų varžybose laimėjo pirmą vietą. 1946–1989 m. – Kauno Juozo Naujalio vidurinės meno mokyklos fortepijono ir kitų disciplinų dėstytoja, vokalinių ansamblių ir choro vadovė (1951–1956 m.).

1952–1968 m. buvo muzikos teorijos skyriaus metodinės komisijos pirmininkė, 1968–1978 m. – direktoriaus pavaduotoja muzikos reikalams. 1947–1968 m. kartu buvo ir Kauno vaikų muzikos mokyklos fortepijono mokytoja, keletą metų vadovavo fortepijono skyriaus metodinei komisijai. Dukra Aldona Babinaitė-Einorienė – kvalifikuota chorvedė, Vilniaus Balio Dvariono dešimtmetės muzikos mokyklos mokytoja.

## Šaltiniai
*Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Vincas Bacevičius

**Vincas Bacevičius** (1875 m. gegužės 16 d. Ardzijauskuose, Šakių apskr. – 1952 m. gruodžio 22 d. Kaune) – lietuvių pedagogas, chorvedys, kompozitorius.

## Biografija
1890–1893 m. mokėsi Veiverių mokytojų seminarijoje. Ją baigęs, kurį laiką mokytojavo Užnemunėje, o 1899–1923 m. – Lenkijoje. Varšuvoje vadovavo lietuvių chorui, Lodzėje baigė privačią prof. T. Hadnickio muzikos mokyklą, dėstė muziką ir dainavimą Lodzės berniukų progimnazijoje, vadovavo chorui. Vėliau Lodzės berniukų ir mergaičių seminarijų dainavimo ir jo metodikos mokytojas. 1903 m. Lodzėje lenkų kalba išleistas jo sudarytas dainų rinkinys moksleivių chorui.

1923 m. sugrįžęs į Lietuvą, iš pradžių buvo Kauno 36-osios pradinės mokyklos vedėjas, 1923–1931 m. – Kauno „Aušros“ berniukų gimnazijos muzikos ir dainavimo mokytojas, vadovavo chorui ir pučiamųjų orkestrui, rengė koncertus ir išvykas.

Nuo 1940 m. – Kauno miesto švietimo skyriaus inspektorius, daug dėmesio skyrė moksleivių muzikiniam švietimui, buvo muzikos metodinės komisijos pirmininkas. 1947–1952 m. – Kauno 23-osios pradinės mokyklos vedėjas, dvejus metus dėstė muziką ir vadovavo chorui Simono Daukanto mokytojų seminarijoje. 1947 m. suteiktas nusipelniusio mokytojo vardas.

Parašė „Muzikos pradžiamokslį“, skirtą gimnazijoms ir mokytojų seminarijoms, rašė ir smuiko pradžiamokslį, harmonijos ir polifonijos vadovėlius. Harmonizavo lietuvių liaudies dainas ir kūrė savas kompozicijas chorams, parašė kūrinių fortepijonui, styginių kvartetui ir instrumentinių pjesių, instrumentavo kitų kompozitorių kūrinius.

Vaikai muzikai Kęstutis Bacevičius, Vytautas Bacevičius, Gražina Bacevič. Mokinys Feliksas Bajoras.

## Šaltiniai
Danguolė Ažaneckienė-Juciūtė

**Danguolė Ažaneckienė-Juciūtė** (g. 1942 m. liepos 30 d. Kaune) – muzikos mokytoja, chorvedė, žurnalistė.

## Biografija

Baigusi Priekulės vidurinę mokyklą, 1960–1964 m. choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos muzikos technikume (dėst. B. Skirsgilas). 1971–1976 m. neakivaizdiniu būdu muziką studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (diriguoti mokė K. Kšanas). 1964–1967 m. meno vadovė Baublių (Kretingos r.), Kantaučių ir Milašaičių (Plungės r.) kaimo kultūros namuose. Milašaičių kultūros namuose subūrė moterų chorą ir jį parengė 1967 m. respublikinei meno ir sporto šventei Vilniuje.

Nuo 1967 m. rudens Plungės rajoninių kultūros namų metodininkė, 1968–1976 m. Plungės 1-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, chorų ir vokalinių ansamblių vadovė. 1976–1978 m. Plungės statybos technikumo estetinio lavinimo dėstytoja, keletą metų vadovavo Plungės buitinio gyventojų aptarnavimo kombinato moterų chorui.

Nuo 1974 m. Plungės centrinės ligoninės mišriojo choro ir vokalinių ansamblių vadovė. Chorą parengė 1975, 1980 ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms, 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei, konkursuose laimėjo prizinių vietų, nemažai koncertavo. 1979 m. subūrė Plungės šienainių tresto vyrų chorą, o kartu su A. Žukausku – Alsėdžių ir Varduvos kaimų vyrų chorą. Abu kolektyvus parengė 1980 m. respublikinei dainų šventei. 1980–1983 m. Plungės rajoninių kultūros namų vyr. metodininkė, neetatinė rajono laikraščio „Kibirkštis" korespondentė.

Nuo 1983 m. šio laikraščio kultūros ir švietimo skyriaus vedėja (nuo 1991 m. „Žemaičio“ laikraštis). Daug rašo apie rajono kultūrinį ir muzikinį gyvenimą, sudarė ir redagavo kraštotyrininkės mokytojos Eleonoros Ravickienės knygą „Šimtmečių kelias" (išleista 1997 m.).

D. Ažaneckienė – Plungės rajono ir zoninių dainų švenčių Telšiuose, Kelmėje ir Plungėje dirigentė; 1983 m. dirigavo vyrų chorų sąskrydyje Ariogaloje ir 1989 m. Žemaitijos chorų šventėje Kretingoje.

Nuo 1990 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos narė, 1982 m. ji apdovanota Kultūros žymūno ženklu.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Vladas Bagdanavičius

**Vladas Bagdanavičius** (1879 m. liepos 26 d. Ivoniškių dvare, Gudelių parapijoje, Marijampolės apskr. – 1960 m. balandžio 28 d., JAV) – vargonininkas ir chorvedys.

## Biografija

Muzikos mokėsi pas Balbieriškio vargonininką A. Česaitį. Būdamas 16 metų pradėjo vargonininkauti Slavikuose (Šakių r.), lankė J. Naujalio vargonininkų kursus Kaune. Per Pirmąjį pasaulinį karą tarnavo carinės Rusijos kariuomenėje, buvo paimtas į japonų nelaisvę, kur praleido vienerius metus. Grįžęs į Lietuvą, vargonininkavo Kudirkos Naumiestyje, bendravo su muziku ir miesto burmistru Z. Skirgaila, suorganizavo chorą ir jam vadovavo. Pasitraukęs į Vokietiją, vargonininkavo Miunchene, o atvykęs į JAV, nuo 1949 m. dirbo vargonininku ir choro vadovu Albanyje, vėliau Aušros Vartų parapijoje Hamiltone, buvo vargonininko padėjėjas Elizabete.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Antanas Bagdonas

**Antanas Bagdonas** (g. 1950 m. rugpjūčio 22 d. Gedvydų k. (Raseinių raj.)) – choro dirigentas ir pedagogas.

## Biografija

Baigęs Betygalos vidurinės mokyklos aštuonias klases, 1965–1969 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno Juozo Gruodžio aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. Vytautas Pučinskas). 1969–1974 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. Klemenso Griauzdės klasė).

Nuo 1974 m. rudens – Kaišiadorių rajoninių kultūros namų meno vadovas, mišriojo ir moterų chorų vadovas bei dirigentas. Abu kolektyvus parengė 1975 m. respublikinei dainų šventei.

1975 m. suorganizavo Girelės (Kaišiadorių raj.) paukštyno mišrųjį chorą, kurį parengė 1980 ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms, 1990 m. – Lietuvos tautinei dainų šventei. 1983 m. respublikiniame konkurse „Dainuoja darbo Lietuva“ choras laimėjo pirmąją vietą, o 1987 m. analogiškame konkurse – trečiąją. 1993 m. kolektyvą ėmė globoti Kaišiadorių laisvalaikio organizavimo centras, choras pasivadino „Girelės“ vardu. Dalyvavo 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventėje ir chorų konkurse, taip pat 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėje Vilniuje, gieda Kaišiadorių katedroje ir kitose bažnyčiose, 1993 m. koncertavo Vokietijoje, 1997 m. – Austrijoje.

Nuo 1978 m. A. Bagdonas yra Kauno J. Gruodžio aukštesniosios muzikos mokyklos (konservatorijos) choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytojas, išugdė būrį jaunųjų chorvedžių. 1979–1981 m. vadovavo Kauno 3-osios klinikinės ligoninės moterų chorui – parengė 1980 m. respublikinei dainų šventei.

A. Bagdonas – Kaišiadorių rajono dainų švenčių, 1979 m. – Vilniaus krašto eksperimentinės dainų šventės Trakuose, 1981 m. – Kauno miesto dainų šventės dirigentas.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.