open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Alytaus sinagoga

**Alytaus sinagoga** – buvusi žydų sinagoga Alytuje, Kauno g. 9.
## Istorija
Alytuje šalia aikštės Kauno gatvėje 1856 m. pastatyta pirmoji medinė sinagoga. Kaip byloja istoriniai šaltiniai: „Tai buvo nedidelis pailgo plano pečiais apšildomas pastatėlis, po vienu stogu glaudęs mokyklą ir rabino butą.“ Projektą ruošė Kalvarijos apskrities architektas, tvirtino Lenkijos karalystės švietimo ir religijos komisija. Toje pat vietoje arba šalia XIX a. pabaigoje pastatyta mūrinė sinagoga. Sinagoga buvo istorizmo laikotarpio architektūros. Per 1909 m. ir 1911 m. gaisrus, siaubusius Alytų, sinagoga sudegė. Sinagoga buvo atstatyta 1911 m. pagal buvusios sinagogos projektą. Šalia jos tais pačiais metais buvo pastatytas rabino namas.

II Pasaulinio karo metu sinagoga buvo subjaurota, o sovietiniais laikais buvo pakeista jos paskirtis: pastatas buvo pertvarkytas į druskos sandėlį, vėliau – į viščiukų peryklą. Tiek sinagoga, tiek rabino namas yra pakankamai gerai išlaikę savo pirminę išvaizdą. Išlikę raudonų ir geltonų plytų fasadai užbaigti trikampiais frontonais, papuošti stilizuotais piliastrais, yra išlikusios smailiaarkės langų angos, virš jų – pusapskritės su plytų mūro dantukais užmūrytos nišos. Sinagoga taip pat papuošta pagrindiniu judaizmo simboliu – plytų mūro Dovydo žvaigžde.

Ilgą laiką sinagogos pastatas stovėjo nenaudojamas, o rabino name buvo įsikūrusi VŠĮ „Alytaus parkai“. 2016 m. pradėta Alytaus sinagogos rekonstrukcija, 2020 m. tvarkymo darbai buvo baigti. Pasak Lietuvos žydų bendruomenės pirmininkės Fainos Kukliansky, „Alytus – vienintelis miestas Lietuvoje, kuris savo jėgomis atstatė sinagogą“. Po rekonstrukcijos sinagoga perduota Alytaus kraštotyros muziejui, dalis patalpų skirtos Alytaus žydų bendruomenės atminimui įamžinti, kitos naudojamos kultūros, meno ir švietimo renginiams. Nuo 2021 m. vasaros sinagogoje veikia Alytaus Audiovizualiųjų menų centras.

## Galerija
### Iki rekonstrukcijos

Alytaus sinagoga.JPG
Alytaus sinagoga2.JPG
Alytaus sinagoga3.JPG


### Po rekonstrukcijos

Alytaus sinagoga 1 (2021).jpg
Alytaus sinagoga 2 (2021).jpg
Alytaus sinagoga 3 (2021).jpg
Alytaus sinagoga 4 (2021).jpg


## Šaltiniai
2012 m. Italijos Grand Prix

**2012 m. Italijos Grand Prix** – 13-tos 2012 m. Formulės 1 sezono lenktynės, kurios vyko rugsėjo 7-9 dienomis Monza trasoje.

Po Belgijos GP šioms lenktynėms buvo diskvalifikuotas prancūzas Romain Grosjean už masinės avarijos sukėlimą. Prancūzą Italijos GP pakeis Jérôme d'Ambrosio.

## Kvalifikacija

**Pastabos:**
* – Paul di Resta gavo 5 starto vietų baudą už pavarų dėžės gedimą.
* – Pastor Maldonado gavo dvi 5 starto vietų baudas už per ankstyvą pajudėjimą iš starto vietos Belgijos GP ir tose pačiose lenktynėse sukeltą avariją.
* – Nico Hülkenberg neparodė laiko kvalifikacijoje dėl sugedusio automobilio.

## Lenktynės

## Čempionato įskaitos

;Lenktynininkų įskaita

;Komandų įskaita

* **Pastabos:** pateikti tik penki geriausi rezultatai.

## Šaltiniai
Valserbergas

**Valserbergas** () − aukščiausia kalva Nyderlanduose (322,7 m), Limburgo provincijoje.

Valserbergas yra nedidelė aukštuma Nyderlandų pietuose. Geologiniu požiūriu ji priklauso Ardėnų kalnams. Aukščiausio taško vietoje pastatytas nedidelis paminklas.

Valserbergas taip pat žinomas kaip trijų valstybių − Belgijos, Nyderlandų ir Vokietijos − sienų susijungimo taškas. Šioje vietoje irgi pastatytas nedidelis paminklas su šių valstybių vėliavomis. 1816−1920 m. ir dabar Nyderlanduose ši vietovė vadinasi *Viergrenzenweg* („keturios valstybinės sienos“), nes tais laikais čia dar buvo siena su nepriklausomu Moresnetu.

Už 7 km į rytus nuo Valserbergo yra Vokietijos miestas Achenas.
Władysław Raginis

**Vladislavas Raginis** (, ) (1908 m. birželio 27 d. Zarini, Daugpilio savivaldybė, Rusijos imperijoje - 1939 m. rugsėjo 10 d. Viznoje, II Lenkijos Respublikoje) – karininkas, Viznos mūšyje vadovavo Lenkijos karininkams, Lenkijoje šis mūšis lyginamas su Termopilų mūšiu, kai maža grupė kareivių trumpam sugebėjo atsilaikyti prieš didžiules vokiečių pajėgas.

## Biografija

Gimė 1908 m. birželio 27 d. Daugpilyje žemvaldžių šeimoje. 1927 m. baigęs gimnaziją Vilniuje įstojo į karinę mokyklą. 1930 m. liepos 15 d. baigęs mokslus buvo paskirtas į 76 pėstininkų pulką Gardine. 1939 m. vasaros pabaigoje buvo išsiųstas į Osoveco tvirtovę netoli pasienio su Trečiuoju Reichu. Prasidėjus karui tarp Trečiojo Reicho ir Lenkijos, rugsėjo 2 d. kapitonas Raginis buvo patvirtintas "Viznos" gynybos ruožo vadu, pavaldžiu Osoveco tvirtovės vadui papulkininkiui Tadeušui Tabačinskiui. Pagrindinė Raginio užduotis buvo neleisti persikelti per Narevą vokiečiams, jam patikėtame ruože. 

1939 m. rugsėjo 7 d. prasidėjo bunkerių bombardavimas iš oro, tos pačios dienos vakare lenkų kareiviai dėl prieštankinių ginklų stokos turėjo pasitraukti iš apkasų į bunkerius. Rugsėjo 8 d. bunkeriai buvo apsupti, bet pasipriešinimas vyko iki pat rugsėjo 10 d. ryto, kai lenkų kareiviams galiausiai nebeliko šaudmenų ir jie buvo priversti pasiduoti. Raginis liepė nepasiduoti ir įsakė savo kareiviams kovoti iki galo. Kai du paskutiniai bunkeriai liko be šaudmenų kapitonas įsakė visiems pasiduoti, o pats nusižudė. 

Jo garbei pavadinta viena iš Viznos mokyklų, taip pat gatvės Balstogėje, Žešuve ir Varšuvoje. Apie Raginį ir Viznos mūšį sukurti dokumentiniai filmai *Wierność* (1969 m.) ir *Dzwony znad Wizny* (1969 m.), dokumentinių filmų serija *Było... nie minęło* (2010 m.). Taip pat Raginio atvaizdas įtrauktas į pašto ženklų seriją *1939 Lenkijos gynybos karas*. 2008 m. švedų muzikos grupė *Sabaton* sukūrė dainą apie Raginį ir Viznos mūšį *40:1*. 
 


## Nuorodos

* Kiti Rugsėjo kampanijos mūšiai II ;

## Literatūra

* Kosztyła Zygmunt, Obrona odcinka "Wizna" 1939, BKD (Bitwy, Kampanie, Dowódcy) [7/76], 1976
* Kupidura P., Zahor M., Wizna, Wojskowy Przegląd Techniczny i Logistyczny, nr 3, 1999
* Stawiński Kazimierz, Bój pod Wizną. Warszawa 1964. Wydawnictwo Ministerstwa Obrony Narodowej.
* Wiktorzak A., Wizna - Polskie Termopile, Głos Weterana, nr 9, 1997
Maria Piłsudska

:: *Apie Juzefo Pilsudskio motiną žr. [[Marija Bilevičiūtė–Pilsudska]]*.
**Marija Koplevska-Pilsudska** (; 1865 m. Vilniuje, Rusijos imperijoje – 1921 m. rugpjūčio 17 d. Krokuvoje, II Lenkijos Respublikoje) – pirmoji Lenkijos diktatoriaus ir Lenkijos maršalo Józef Piłsudski žmona, mokytoja ir Lenkijos socialistų partijos narė. Pirmoji Lenkijos ponia 1918–1921 m.

## Biografija

Gimė 1865 m. Vilniuje, garsaus gydytojo Konstanto ir Ludmiłos Chomicz-Koplewski šeimoje. Baigė Sankt Peterburgo moterų universitetą. Vėliau dirbo mokytoja. Už dalyvavimą anticarinėje veikloje kelis kartus buvo suimta ir kalinama. Pirmas vyras buvo geležinkelių inžinierius *Marian Juszkiewicz*, su kuriuo susituokė 1883 m. ir susilaukė dukters *Vandos* (1889–1908). Pirmoji santuoka baigėsi skyrybomis.

1892 m. susipažino su Juzefu Pilsudskiu. 1899 m. liepos 15 d. Paproč Dužos kaimo liuteronų bažnyčioje susituokė su Juzefu Pilsudskiu. Kadangi buvo išsiskyrusi, o katalikų bažnyčia neleido tuoktis iš naujo jau išsiskyrusiems žmonėms, todėl jie su Juzefu Pilsudskiu perėjo į liuteronybę ir susituokė liuteronų bažnyčioje. Susituokę apsigyveno Lodzėje, kur 1900 m. vasarį buvo suimti už anticarinę veiklą. Po 11 mėnesių buvo paleista. Pilsudskiui pabėjus iš kalėjimo, jie apsigyveno Lvove. 1901 m. išvyko į Londoną, kur dalyvavo Lenkijos socialistų partijos veikloje. 1902 m. grįžo į Lvovą. 1904 m. perskiraustė į Krokuvą.

1906 m. gegužę Juzefas susipažino su Aleksandra Szczerbińska su kuria pradėjo slaptą romaną. Marija žinojo apie šį romaną, bet iki I pasaulinio karo vis dar gyveno kartu su Juzefu. 1918 m. lapkritį Juzefą paleidus iš Magdeburgo kalėjimo jis nebegrįžo gyventi kartu su Marija. Aleksandra Szczerbińska *de facto* tapo jo naująja žmona, bet jie vis dar gyveno atskirai. Marija Pilsudska pasitraukė iš visuomeninio gyvenimo ir toliau gyveno Krokuvoje. Formaliai su Pilsudskiu ji buvo susituokusi iki pat savo mirties, bet jau nuo 1907 m. Pilsudskio partnerė buvo Aleksandra Piłsudska. Mirė 1921 m. rugpjūčio 17 d. Krokuvoje, palaidota Vilniuje Rasų kapinėse. Juzefas Pilsudskis nedalyvavo savo žmonos laidotuvėse ir praėjus dviem mėnesiam po jos mirties vedė Aleksandra Szczerbińska, su kuria dar būdamas nesusituokęs 1918 m. susilaukė dukros Wanda Piłsudska ir 1920 m. Jadwiga Piłsudska.


Vaizdas:Rossa-Maria Piłsudska.JPG|Marijos Pilsudskos kapas Rasų kapinėse


## Išnašos

## Nuorodos

* Liuteronas iš Vilniaus – Juzefas Pilsudskis.

## Literatūra

* Rochelle Goldberg Ruthchild: Equality and Revolution: Women’s Rights in the Russian Empire, 1905–1917. University of Pittsburgh Press: 2010. ISBN ISBN 9780822960669.
* Andrzej Garlicki: Józef Piłsudski: 1867–1935. Warszawa: „Czytelnik“, 1988, s. 63-64. ISBN 8307017157.
Aleksandra Piłsudska

**Aleksandra Ščerbinska-Pilsudska** (; 1882 m. gruodžio 12 d. Suvalkuose, Rusijos imperijoje - 1963 m. kovo 31 d. Londone, Didžiojoje Britanijoje) – antroji Lenkijos diktatoriaus ir Lenkijos maršalo Józef Piłsudski žmona, Lenkijos socialistų partijos ir Lenkų karinės organizacijos narė.

## Biografija

Gimė 1882 m. gruodžio 12 d. Suvalkuose *Piotr Paweł Szczerbiński* ir *Julia Jadwiga Zahorska* šeimoje, buvo septintas vaikas. Jos tėvas buvo miestietis, o mama kilusi iš bajorų, bet gyveno neturtingai. Abu tėvai mirė, kai jai buvo 10 metų. Jaunystėje gyveno su močiute *Karolina Truskolaska-Zahorska* ir teta *Wiktoria Maria Zahorska*. 1901 m. baigė Suvalkų gimnaziją. 1904 m. įstojo į Lenkijos socialistų partiją. 1906 m. gegužę susipažino su Juzefu Pilsudskiu. 1907 m. buvo suimta dėl anticarinės veiklos, bet vėliau greitai paleista. 1908 m. kartu su Pilsudskiu dalyvavo Bezdonių traukinio apiplėšime.

Pirmojo pasaulinio karo metu dirbo Lenkų karinėje organizacijoje, buvo suimta vokiečių. Paleista grįžo į Varšuvą, kur dirbo tarnautoja. 1918 m. lapkritį Juzefą paleidus iš Magdeburgo kalėjimo jis nebegrįžo gyventi kartu su pirmąja žmona Maria Piłsudska. Aleksandra de facto tapo jo naująja žmona, bet jie vis dar gyveno atskirai. Nuo Pilsudskio pagimdė dvi nesantuokines dukras – 1918 m. Wanda Piłsudska, o 1920 m. Jadwiga Piłsudska.

1921 m. rugpjūčio 17 d. mirus pirmajai Juzefo žmonai Marijai, po mėnesio 1921 m. spalio 25 d. jie susituokė. Tapusi teisėta Pilsudskio žmona pradėjo aktyviai veikti socialiniame gyvenime. Finansavo ir rūpinosi našlaičiais, darželiais, pradinėmis mokyklomis ir benamiais. Pilsudskio gyvenimo pabaigoje jie kartu beveik nebegyveno, nes jis daug laiko praleisdavo įvairiose savo rezidencijose.

Po vokiečių įsiveržimo į Lenkiją ir TSRS invazijos į Lenkiją 1939 m. rugsėjo pradžioje kartu su dukterimis pabėgo į Vilnių, po to į vis dar nepriklausomą Lietuvą, į Kauną, iš ten į Rygą, iš Rygos į Švediją, o iš Švedijos į Londoną. Mirė 1963 m. kovo 31 d. Londone, palaidota *North Sheen* kapinėse. 1992 m. spalio 28 d. jos palaikai atgabenti į Lenkiją ir palaidoti Varšuvos Povonzkų kapinėse.


Vaizdas:Aleksandra Piłsudska Wanda Piłsudska grób.JPG|Aleksandros Pilsudskos ir jos dukros Vandos kapas Povonzkų kapinėse


## Išnašos

## Literatūra

* Aleksandra Piłsudska Wspomnienia, Londyn 1985 wyd. Instytut Józefa Piłsudskiego,ISBN 0-948019-01-8, wyd krajowe wyd. LTW Warszawa 2004 ISBN 83-88736-46-9
* Aleksandra Piłsudska, Pilsudski: a Biography by His Wife, Dodd, Mead and Co., New York, 1941.
Bandvagn 206

**Bandvagn 206** (**Bv 206**) – vikšrinis visureigis transporteris, gaminamas Hägglunds (šiuo metu dalis BAE Land Systems) skirtas pirmiausiai Švedijos kariuomenei.

Susideda iš dviejų dalių, kurių visi keturi vikšrai yra varantieji. Mašinoje gali tilpti iki 17 žmonių (6 pirmoje dalyje, 11 antroje), be to, BV-206 gali būti pritaikytas įvairioms funkcijoms atlikti keičiant jo komplektaciją.

Kaip ir jo pirmtakas, Volvo Bv 202, Bv 206 yra skirtas gabenti karius ir ekipuotę per sniegą ar kitas sunkias judėjimui sąlygas šiaurinėje Švedijoje. Mažesnis slėgis į paviršių padidina Bv 206 funkcionalumą nepalankiomis gamtinėmis sąlygomis. Jis taip pat gali plaukti pasiekdamas 4,7&nbsp; km/h greitį vandenyje. Daugiau kaip 11000 BV-206 buvo pagaminta ir šiuo metu yra naudojamas daugiau nei 37 pasaulio šalyse.

## Variantai

### Bv 206A
Bv206A yra medicininės paskirties versija, kurios galinė dalis yra skirta sužeistiesiems gabenti.

### Bv 206F
BV206F yra gaisrinė versija.

### PvBv 2062
PvBv 2062 – „tankų medžiotojas“ – atvira BV-206, versija ginkluota 90 mm PV 1110 prieštankiniu ginklu.

### PvBv 2063
PvBv 2063 yra panaši į PvBv 2062, bet aprūpinta valdomomis prieštankinėmis raketomis, tokiomis kaip TOW (Rbs 55) ar Bofors BILL (Rbs 56).

### Bv 206S
Bv206S yra šarvuotas pėstininkų transporteris, kuris suteikia apsaugą sėdintiems viduje kariams nuo smulkių pėstininkų ginklų. Šis variantas naudojamas Prancūzijos, Vokietijos (200 vienetų užsakyta), Ispanijos, Nyderlandų, Italijos (189 vienetų) ir Švedijos (50 vienetų) kariuomenėse.

BV 206S talpina vairuotoją ir 11 karių su ekipuote – 4 pirmoje dalyje ir 8 antroje. Šis variantas gali būti transportuojamas oru CH-47 Chinook and Sikorsky CH-53E Super Stallion sraigtasparniais ar C130 Hercules lėktuvu.

Kanados kariai dalyvavę operacijoje Anakonda Afganistane liko patenkinti naudojimuosi šiuo transporteriu važiuodami raižytose vietovėse kalnuose su pilna kovos ekipuote. Kariai, judėdami pėsčiomis tokiomis sąlygomis, dėl didelio aukščio virš jūros lygio, karščio ir kitų gamtos sunkumų, būtų išsekę ir praradę dalį kovingumo.

### Kiti variantai

Egzistuoja ir kiti variantai įskaitant krovinių transporterį, degalų pervežėją, radarą, vadovavimo postą ir ryšių mazgą. BV-206 gali būti modifikuojamas pagal perkančiosios pusės poreikius.

## Techniniai duomenys
* Variklis: 2.8L 99 kW Ford Cologne V6
* Greičių dėžė: MB W 4A-018 automatinė greičių dėžė
* Svoris: 4500 kg
* Krovinys: 2240 kg (630 kg pirmoje dalyje ir 1610 kg antroje dalyje)
* Ilgis: 6.90 m
* Plotis: 1.87 m
* Aukštis: 2.40 m

## Naudotojai
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Lietuvoje

Šie visureigiai transporteriai naudojami potvynio Šilutėje metu kartu su BTR-60PB šarvuočiais bei PTS-M vikšrinėmis ir BAZ ratinėmis amfibijomis.

### Taip pat skaitykite
* PTS-M
* BAZ
Kurklių sinagoga

**Kurklių sinagoga** – buvusi žydų sinagoga, esanti Kurkliuose, S. Nėries 4A, Anykščių rajone. Paskelbta valstybės saugomu kultūros objektu (unik. kodas ). Atokiau nuo miestelio centro stovinčią sinagogą žymi pagrindinėje Kurklių gatvėje pastatytas lankytino objekto ženklas–rodyklė. Nuo 2021 m. sinagoga suremontuota, pritaikyta muziejinei ir kultūrinei veiklai. 

## Istorija

Kurklių miestelyje XX a. pradžioje buvo gausi žydų bendruomenė, kuri karo metais susilaukė tragiškos lemties. Prieš Antrąjį pasaulinį karą čia gyveno apie 90 žydų. Sinagoga prieškario metais žydų tautybės piliečių buvo gausiai lankoma. Jiems tai buvo ne tik maldos namai, bet ir bendruomenės susibūrimo centras, kur po maldos buvo aptariami žydų reikalai.

Pokario metais, įsikūrus kolūkiui, buvę žydų maldos namai naudoti ūkio reikmėms, buvo paversti sandėliu, klojimu. Pasibaigus kolūkių erai, šis pastatas liko nebereikalingas, todėl nuo 1990 m. sinagoga buvo nebenaudojama. Anykščių gatvėje pažymėtas devintuoju numeriu yra išlikęs rabino namas.

2013 m. Europos žydų kultūros ir paveldo apsaugos ir populiarinimo asociacija įtraukė Kurklių sinagogą į programos „Žydų paveldo keliai“ maršrutą „Medinės sinagogos centrinėje ir rytų Europoje“ (tarp kitų 14 Lietuvoje išlikusių medinių sinagogų).

## Architektūra

Sinagoga statyta pagal 1935 m. statybos techniko Povilo Jurėno projektą. Stovi prie Dubelės upelio, suręsta iš rąstų, sujungtų į sąsparas. Sinagogos tūris nedidelis, virš pastato iškilęs laiptinės bokštelis. Interjeras neišlikęs, viduje tvyro vientisa erdvė. Sinagoga buvo matoma iš toliau, nes aukštas pastatas išsiskirdavo tarp nedidelių miestelio namų, žvilgsnį patraukdavo įdomios sinagogos durys, neįprasti suapvalinti langai su spalvotais stiklais, primenančiais vitražą. 

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Kurklių medinės sinagogos likimas 
* Kurkliuose gyvenusius žydus mena buvę maldos namai
Berlitz

**Berlitz** gali reikšti:
*Berlitz korporacija, priklausanti Berlitz International
*Maksimilianas Berlitz, Berlitz kalbų mokyklos įkūrėjas
*Šarlis Berlitz, Maksimiliano Berlitz anūkas ir kelių knygų apie Bermudų trikampį autorius
Generolo Povilo Plechavičiaus kadetų licėjus

**Generolo Povilo Plechavičiaus kadetų licėjus** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kaune, Žeimenos g. 66 (buv. Eigulių mokykloje), suteikianti valstybinius standartus atitinkantį pagrindinį ir vidurinį išsilavinimą, vykdanti papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 300117533.

## Apie licėjų

Licėjaus neformaliojo ugdymo skyriuje sudaromos sąlygos 5–12 klasių mokiniams papildomai mokytis teisės ir karybos pagrindų, sporto ir kitas parengtas programas, skirtas Kauno miesto ir Kauno apskrities mokyklų mokiniams. Įteikiamas brandos atestatas, leidžiantis tęsti studijas bet kurioje aukštojoje mokykloje. Taip pat išduodamas pažymėjimas, liudijantis apie baigtą teisės ir karybos pagrindų kursą; jis yra reikšmingas tęsiantiems gebėjimų bei įgūdžių tobulinimą teisės ir kariniuose Lietuvos universitetuose, aukštosiose mokyklose: Generolo Jono Žemaičio Lietuvos karo akademijoje, Mykolo Romerio universitete, Pasieniečių mokykloje, Divizijos generolo Stasio Raštikio Lietuvos kariuomenės mokykloje.

Skiriamas ypatingas dėmesys mokinių užimtumui po pamokų: organizuojama saviruoša – namų darbų ruošimas po pamokų, neformaliojo ugdymo užsiėmimai – taktika, savigyna, krepšinis, boksas, alpinizmas ir speleologija, irklavimas, buriavimas ir kt. Atostogų metu vykdomos 3–4 dienų stacionarios nacionalinės ir tarptautinės stovyklos kariniuose ir Vidaus reikalų ministerijos padaliniuose, mokymo įstaigose. Auklėtiniai taip pat dalyvauja įvairiose ekskursijose, kas antrą šeštadienį vyksta pratyboms į priemiesčio miškus, du kartus vasarą, žiemą ir pavasarį moksleivių atostogų metu rengia stacionarias stovyklas.

## Istorija

* 1994 m. dabartiniame Viešojo saugumo tarnybos prie Vidaus reikalų ministerijos Kauno dalinyje visuomeniniu pagrindu įsteigta Jaunojo kario mokykla.
* 2005 m. gegužės 25 d. įregistruota VšĮ Jaunojo kario mokykla „Lūšiukai“, kurios steigėjais buvo Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerija ir Kauno miesto savivaldybė.
* 2009 m. kovo 4 d. mokyklai suteiktas generolo Povilo Plechavičiaus vardas.
* 2013 m. kovo 7 d. Generolo Povilo Plechavičiaus jaunojo kario mokykla tapo kadetų mokykla.
* 2015 m. liepos 3 d. mokykla įregistruota licėjumi.
* 2020 m. steigėjo teises iš Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijos perėmė Lietuvos Respublikos krašto apsaugos ministerija.

## Direktoriai
Ričardas Žilaitis 

## Išnašos

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
* Informacija apie instituciją ''aikos.smm.lt'' svetainėje
* Kaune – svarstymai kurti sukarintą mokyklą
* „Lūšiukai“ gavo generolo P.Plechavičiaus vardą
Feliksas Bernatovičius

**Feliksas Aleksandras Geistautas Bernotavičius** (; 1786 m. gegužės 18 d. Kaune, LDK – 1836 m. rugsėjo 5 arba rugsėjo 7 d. Lomžoje, Rusijos imperijoje) – lenkiškai rašęs romantizmo laikų lietuvių prozininkas ir dramaturgas. Kūryboje ryškūs sentimentalizmo ir preromantizmo bruožai. Vaikaitis – Lenkijos Respublikos kariuomenės gydytojas Aleksanderis Bernatovičius (1855–1920).

## Biografija

Gimė 1786 m. gegužės 18 d. Kaune, Trakų vaivadijos rotmistro Jokūbo Bernotavičiaus ir Viktorijos Baranavičiūtės šeimoje. Vaikystę praleido Apušote (šiauriau Prienų), mokėsi Vilniuje ir Kremenece. Baigęs mokslus nuo 1805 m. dirbo mecenato ir literatūros kritiko, kunigaikščio A. K. Čartoriskio sekretoriumi, jo pavedimu daug keliavo (buvojo Vienoje, Miunchene, Drezdene). Po kunigaikščio mirties (1823 m.) iki 1830 m. dirbo bibliotekininku Čartoriskių bibliotekoje Pulavuose.

1826 m. Varšuvoje lenkų kalba išleistas jo 4 tomų istorinis romanas *Pajauta, Lizdeikos duktė, arba Lietuviai XIV amžiuje* („Pojata, córka Lezdejki, czyli Litwini w XIV wieku“; 1886 m. išverstas į lietuvių kalbą; leidimai lietuvių k. pasirodė 1898, 1911 ir 1922 m.). Prieš jį rašydamas, autorius buvo atvykęs į Kernavę, kur vietos gyventojų teiravosi senovės atsiminimų. Romanas susilaukė didžiulio pasisekimo, buvo išverstas į anglų, prancūzų, vokiečių ir kt. kalbas.

Be „Pajautos“, F. Bernotavičius dar parašė sentimentalų epistolinį romaną *Neprotingos sužadėtuvės* („Nierozsądne śluby“) (1820 m.), istorinį romaną *Nalenčas* („Nałęcz“; apie dviejų Kazimiero Didžiojo laikų lenkų didikų giminių tarpusavio nesantaiką) (1828 m.), apysakų diptichą *Apysakos, parašytos pagal liaudies padavimus bei krašto papročius / Powieści z podań ludu i obyczajów krajowych* (1834 m.), keletą komedijų, nemažai kt. kūrinių.

1831 m. įsikūręs Varšuvoje 1832 m. pradėjo dirbti laikraščio *Dziennik Powszechny* redaktoriumi. 1833−1834 m. lankėsi Drezdene ir Paryžiuje. Po kurio laiko (1835 m.) išprotėjo; mirė 1836 m. rugsėjį Lomžoje. Palaidotas Lomžos katedros kapinėse.
 

Vaizdas:Łomża CmentarzKatedralny FeliksBernatowicz.jpg|F. Bernotavičiaus kapas


## Nuorodos
* 

## Literatūra

* Adam Bar, w: Polski Słownik Biograficzny. T. 1. Kraków: Polska Akademia Umiejętności – Skład Główny w Księgarniach Gebethnera i Wolffa, 1935, s. 463–464. Reprint: Zakład Narodowy im. Ossolińskich, Kraków 1989, ISBN 8304034840
* T. 4: Oświecenie. W: Bibliografia Literatury Polskiej – Nowy Korbut. Warszawa: Państwowy Instytut Wydawniczy, 1966, s. 236–238.
Smėlinė šokliablakė

**Smėlinė šokliablakė** (*Saldula orthochila*) – blakių pobūrio šokliablakių šeimos rūšis.

Kūnas 3,3-5 mm ilgio, ovalo formos, prieškrūtinėlė ir antsparniai tamsios spalvos, išmarginto šviesiomis apvaliomis dėmėmis. Pagrindinis skiriamasis bruožas – antsparnis baigiasi šviesia dėme. Patinėliai mažesni (3,3-4 mm), patelės didesnės – 3,7-4,7 mm. Akys, kaip ir visų šokliablakių, labai didelės. Antenos trumpos ir plonos, tik pirmas segmentas stambesnis.

Dažniausiai randama sausose buveinėse: sausose pievose, viržynuose, eglynų pakraščiuose, dykynėse, smėlio kopose.

Paplitusi beveik visoje Europoje.

## Šaltiniai
Marmurinis urvas

**Marmurinis urvas** (, ) – urvas Krymo kalnuose esantis apatiniame Čatyr Dago plynaukštės plato, populiari turistinė vieta.

## Atradimo istorija
Urvą aptiko 1987 m. Simferopolių speleologų sekcijos nariai. Naują urvą su sudėtinga salių ir galerijų sistema pavadino Marmurine (pradžioje buvo naudotas ir pavadinimas „Afganka“). Įėjimas yra 920 metrų aukštyje virš jūros lygio. 1988 m. įkurtas speleologinio turizmo centras „Oniks-Tur“ atliko detalius tyrimus ir įrengė ekskursinius maršrutus – nutiesė betoninius takelius, įrengė turėklus, įvedė apšvietimą. Lankytojams urvas tapo prieinamas 1989 m. ir nuo to laiko tai viena populiariausių vietų tarp turistų Krymo kalnuose.

## Ekskursinis maršrutas
Įrengtų takų ilgis urve siekia 1,5 kilometro. Visų ištirtų urvų ilgis apie 2 km, o gylis – 60 metrų.

Ekskursinis maršrutas prasideda **Pasakų galerijoje**. Joje daug stalaktitų, stalagmitų ir nuotėkinių sienų ornamentų. Galerija taip vadinama dėl keistų stalagmitų formų primenančių pasakų herojus.

Galerijoje pavadintoje **Tigro praėjimu** lubos nusileidžia žemiau ir galima grožėtis stalaktitais. Galerija taip vadinama, nes joje buvo rasta plėšrūno liekanų, kurias priskyrė kardadančiui tigrui. Vėliau, po detalaus tyrimo, mokslininkai nustatė, kad tai urvinio liūto likučiai, bet galerijos pavadinimas išliko nepakitęs.

Perestroikos salė (Griūties salė) – viena iš didžiausių parengtų lankymui urvų salių Europoje ir didžiausia salė Krymo urvuose. Jos ilgis virš 100 metrų, o aukštis 28 metrai. Salė daug akmens luitų, stalaktitų ir stalagmitų, nuotėkinių kolonų. Maršrutas pasibaigia ant kalcito paaukštėjimo. Nuo čia matosi **Rūmų salė** su nuotekinėmis uolomis vadinamomis „Karalius“ ir „Karalienė“.

Apatinė urvo galerija – natūralus minerologijos muziejus. Čia vykdomi specialios speleologinės ekskursijos. Šioje galerijoje takai įrengti kiek vėliau, nei kitose urvo dalyse. Speleologinė ekskursija prasideda **Griūties salėje**, pro akmenų luitus siaurais praėjimas veda į **Rožinę salę**.

**Vilties salėje** auksinių nuotekų kaskados palei sienas suformuoja akmeninius altorius. **Balkoninė salė** – didžiausia apatinėje urvo galerijoje ir pati įspūdingiausia. Dvylikos metrų laiptas perskiria ją į du aukštus.

**Šviestuvų salėje** takas veda pro akmeninius „Nykštukus“, pro stalaktitų „miška“ – šimtus permatomų kalcitų vamzdelių. Nuo lubų kabo įspūdingi „šviestuvai“ vietomis siekiantys grindis. Čia speleologinis maršrutas baigiasi, o urvas dar tęsiasi per 4 sales – **Griūties**, **Vagos**, **Šokoladinę** ir **Heliktininę**.

Marmurinis urvas garsus visoje Europoje, laikomas vienu gražiausių lankymui įrengtų urvų. 1992 m. buvo priimta tarptautinę įrengtų urvų asociaciją.

## Išnašos

## Nuorodos
* Пещера «Мраморная» / Центр спелеотуризма «Оникс-тур» 
* Мраморная пещера на интерактивной подробной карте Крыма, Фото
Lietuvos žydų gelbėtojai

**Lietuvos žydų gelbėtojai** Holokausto metu gelbėjo žydus nuo išžudymo. Jie tai darydami dažnai statydavo savo pačių gyvybę į pavojų. Šios veiklos mastą nustatyti nėra paprasta, nes ji buvo slapta, individuali, nebuvo priimta ja girtis ir po karo. Pavyzdžiui, nors  bažnyčia gelbėjamąją veiklą kunigams buvo uždraudusi , draudimus skelbęs V. Brizgys vėliau teigė jog jie buvo priverstiniai ir jų nebuvo paisoma. Valstybinio Vilniaus Gaono žydų muziejaus surinktais duomenimis žydus gelbėjo 159 dvasininkai, pagal Antano Gurevičiaus duomenis 162, nors Pasaulio tautų teisuolio vardas suteiktas tik keturiolikai Lietuvos kunigų. Vienos žydų šeimos gelbėjimui neretai reikėdavo derinti keleto pagalbininkų pastangas. Pasak Geniaus Procutos, nacistinės okupacijos metais Lietuvoje buvo gelbėjama ir slepiama apie 2500-4000 žydų, tame dalyvaujant maždaug 25 000 žmonių. Palyginus su 200 000 išžudytų žydų, tai 2 %.

Izraelio valstybinis Holokausto paminklas Jad Vašem mini Holokausto aukas.  Jis taip pat gerbia nežydus, kurie išgelbėjo žydus.  Juos skelbiaPasaulio tautų teisuoliais.  Iki 2012 m. taip pagerbtas 831 Lietuvos gyventojas. 

## Nuorodos
* Pasaulio tautų teisuolių duomenų bazė (anglų kalba)
* Pasaulio tautų teisuolių duomenų bazė (rusų kalba)
* Viktorija Sakaitė. Žydų gelbėjimas
* Ekspozicija „Išsigelbėjęs Lietuvos žydų vaikas pasakoja apie Šoa“, kompaktinio disko pristatymas

### Vaizdo įrašai
* .

## Literatūra
* Išgelbėję pasaulį… Žydų gelbėjimas Lietuvoje (1941–1944). Sudarė Dalia Kuodytė ir Rimantas Stankevičius, Vilnius: Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo centras, 2001, 371 p.
* Ir be ginklo kariai. Sudarė Sofija Binkienė. Mintis, 1967. 294 psl.

## Šaltiniai
Marsaeigis

**Marsaeigis** – automatizuota transporto priemonė (robotas), skirta Marso planetos tyrimams, judant Marso paviršiumi.

Marsaeigiai turi daug pranašumų prieš stacionarias tyrimų stotis – jie gali ištirti didesnę teritoriją, norimus objektus, nuvykti į tam tikrą planetos vietą ar atsisukti į Saulę energijos kaupimui.

## Istorija
Per visą Marso tyrimų istoriją sėkmingai įvykdytos keturios robotizuotų marsaeigių misijos – „Mars Pathfinder“, „Spirit“, „Opportunity“ ir 2012 m. rugpjūčio 6 d. ant planetos nusileidusio „Curiosity“ misija.
Geilo krateris

**Geilo krateris** – smūginis krateris šiaurės vakarinėje Marso dalyje. Krateris yra 154 km skersmens ir apie 3,5 – 3,8 milijardo metų amžiaus. Geilo krateris pavadintas australo astronomo Walter Frederick Gale vardu, kuris tyrinėjo Marsą XIX a. Aukščiausia Geilo kraterio vieta yra Aeolis Mons kalnas, kurio aukštis siekia 5,5 km.

2012 m. rugpjūčio 6 dieną Geilo krateryje nusileido NASA marsaeigis Curiosity, kurio tikslas yra ištyrinėti visas Geilo kraterio apylinkes.

2018 m. lapkričio 4 d. mokslininkai pagal *Curiosity* surinktus duomenis patvirtinto, kad seniau šioje Marso vietoje buvo daug vandens.

2020 m. lapkričio 5 d. pagal galutinius *Curiosity* duomenis Geilo krateryje patvirtinto, kad ši vieta prieš maždaug 4 milijardus metų patyrė didelius potvynius, kai kur vandens gylis siekė 24 metrus.

## Šaltiniai
Vytautas Lukšas

**Vytautas Lukšas**:
* Vytautas Lukšas (1955) – Pakruojo rajono politikas
* Vytautas Lukšas (1988) – visuomenės veikėjas, architektas, folkloro atlikėjas
Sifonas (urvas)

*Terminas „sifonas“ turi ir daugiau reikšmių, žr. [[Sifonas (reikšmės)]]*

**Sifonas** () – speleologijoje ir hidrografijoje naudojamas terminas nusakyti povandeniniam tuneliui, urvui (natūraliam arba dirbtiniam), visiškai užpildytam vandeniu, rečiau – moliu, smėliu, ledu. Paprastai nardytojams plaukiojimas sifonu susijęs su rizika, nes jis gali būti pakankamai ilgas, neturėti reikiamo skersmens angos, leidžiančios laisvai praplaukti ir pan. 

Sifonų ilgis svyruoja nuo kelių metrų iki kelių kilometrų. Žinomiausi: Voronjos urvas Abchazijoje, Oš Bel Ha Meksikoje ir kt.

## Šaltiniai
2014 m. pasaulio futbolo čempionato atranka/Europa – A grupė

**2014 m. pasaulio futbolo čempionato atrankos** Europos zonos, A grupės rezultatai.

## Turnyrinė padėtis

## Rezultatai




----






----



----




----



----




----



----



----


----


----
Ostrolenkos apskritis

**Ostrolenkos apskritis** () – apskritis šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje. Apskrities centras įsikūręs Ostrolenkos mieste. Apskritis šiaurėje ribojasi su Pišo apskritimi, rytuose su Kolno ir Lomžos, pietryčiuose su Mazovijos Ostruvo, pietuose su Viškuvo, pietvakariuose su Mazovijos Makuvo, vakaruose su Pšasnyšo ir šiaurės vakaruose su Ščytno apskritimi bei apskričiai nepriklausančiu Ostrolenkos miestu. Apskrityje yra 11 valsčių.

## Apskrities valsčiai
Apskrityje yra 11 valsčių:

## Istorija

Nuo V a. pr. m. e. iki XII a. dabartinės apskrities šiaurinėse žemėse, į šiaurę nuo Narevo upės, gyveno baltų gentis galindai. XI a.-XIII a. vykstant aršioms galindų kovoms su jų pietiniais kaimynais mazoviečiais, dalis galindų pasitraukė į rytus, į jotvingių žemes.

Nuo X a.-XI a. iki 1526 m. priklausė Lenkijos karalystės Mazovijos kunigaikštystei. Nuo 1529 m. iki 1569 m. Liublino unijos Mazovijos vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Didžiosios Lenkijos provincijos Mazovijos vaivadijos valdose.

Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Plocko departamentui. Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Plocko departamentui. Nuo 1816 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Plocko vaivadijai, nuo 1837 m. iki 1866 m. Plocko gubernijai, nuo 1867 m. iki 1914 m. Lomžos gubernijai.

Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Varšuvos generalgubernijai. 1919–1939 m. priklausė II Lenkijos Respublikos Balstogės vaivadijai. 1939–1945 m. priklausė Trečiojo reicho Rytų Prūsijai. 1945–1975 m. priklausė Varšuvos vaivadijai. 1975–1999 m. priklausė Ostrolenkos vaivadijai.

## Gyventojai

Pagal 2005 m. birželio 30 d. surašymo duomenis:

## Nuorodos
* Apskrities tinklalapis (lenk.).

## Šaltiniai
Astra 600

**Astra 600** – Ispanijos gamybos 9 mm kalibro savitaisis pistoletas, sutrumpinta Astra 400 versija. Imtas gaminti Antrojo pasaulinio karo metais hitlerinės Vokietijos užsakymu. Iš viso pagaminta apie 60 tūkstančių, iš jų tik 10,5 tūkst. buvo perduoti Vokietijai, nes po to buvo išlaisvinta Prancūzija ir nutrūko tiesioginiai transporto ryšiai tarp Ispanijos ir Vokietijos. Didžiąją dalį likusių pistoletų po karo nupirko Vakarų Vokietija policijos reikmėms. Nedidelę dalį jų taip pat įsigijo Portugalijos karinis jūrų laivynas.

Pistoletas yra tvirtos konstrukcijos, kokybiškai pagamintas, taiklus. Tačiau jame panaudotas laisvos spynos principas, todėl net ir būdamas sunkus, pasižymi staigia ryškia atatranka. Dėl tvirtumo ir masės kai kur šį pistoletą neoficialiai vadino „santechniko veržliarakčiu“.

## Naudotojai
* : Policija
* : Karinis jūrų laivynas, 800 vnt.
* : 450 vnt.
* : 200 vnt.
* : 200 vnt.
* , , : nedideli kiekiai

## Nuorodos
* Astra 600 9 mm caliber pistol
Kibirkštis (Šiauliai)

**Kibirkštis** – LKP Šiaulių rajono komiteto laikraštis, ėjęs nuo 1928 m. lapkričio iki 1929 m. vasario Šiauliuose.

## Istorija

Daugintas hektografu. Leistas kas du mėnesiai. Išėjo du numeriai. Redaktorius Jonas Kasperaitis.

## Šaltiniai
Kibirkštis (Rokiškis)

**Kibirkštis** – LKP Rokiškio rajono komiteto laikraštis, ėjęs 1934 m. spalį ir lapkritį Rokiškyje.

## Istorija

Daugintas hektografu. Išėjo du numeriai. Tiražas – 70 egz. Redakcinėje kolegijoje dirbo Kazys Didžgalvis, Juozas Gilys ir Juozas Grigalavičius.

## Šaltiniai
Kino naujienos

**Kino naujienos** – savaitraštis, ėjęs 1931–1932 m. Kaune.

## Istorija

Spausdino kino apžvalgas, filmų recenzijas, vertimus iš užsienio kino spaudos, skaitytojų straipsnius, norinčių filmuotis nuotraukas, skelbė konkursus.

## Redaktoriai

* D. Janulaitytė – 1931–1932 m.
* J. Raicevičius – 1932 m.

## Šaltiniai
Lietuvos rinktinė 2014 m. pasaulio futbolo čempionato atrankoje

: *Apie kitas rungtynes skaitykite straipsnyje [[2014 m. pasaulio futbolo čempionato atranka/Europa]]*
Lietuvos futbolo rinktinės atrankinės varžybos į 2014 m. **[[XX pasaulio futbolo čempionatas|pasaulio futbolo čempionatą]]** Brazilijoje. Lietuva žaidė G grupėje.

## Turnyrinė padėtis

## Lietuva – Slovakija



## Graikija – Lietuva



## Lichtenšteinas – Lietuva


## Bosnija ir Hercegovina – Lietuva


## Slovakija – Lietuva


## Lietuva – Graikija



## Latvija – Lietuva


## Lietuva – Lichtenšteinas


## Lietuva – Latvija


## Lietuva – Bosnija ir Hercegovina


## Nuorodos
Modigliani

**Modiljanis** (it. **Modigliani**) − itališka pavardė. Ją turi šie žymesni asmenys:

* Amedeo Modigliani (1884−1920) − XX a. pr. dailininkas;
* Franco Modigliani (1918−2003) − 1985 m. Nobelio ekonomikos premijos laureatas.
Mamuto urvas

**Mamuto urvas** (), arba **Mamuto–Flint Ridžo urvų sistema** () – karstinių urvų sistema Kentukio valstijoje (JAV). Tai pats ilgiausias pasaulyje urvas, esantis to paties paties pavadinimo Mamutų urvo nacionaliniame parke, įtrauktame į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą. Šioje urvų sistemoje ištirta dalis sudaro virš 587 km urvų. Juose priskaičiuojama 225 požeminiai praėjimai, virš 20 didelių salių ir virš 20 šachtų.

Urvo pavadinimas neturi nieko bendro su mamutais – tiesiog žodis *mammoth* anglų kalboje šiuo atveju reiškia *didžiulis*. Tuo nusakoma urvo, jo atskirų dalių gigantiški dydžiai. 

Urve mikroklimatas pastovus – tvyro pastovi +10 C temperatūra. Urvas susiformavo klinčių sluoksnyje po Flinto kalnagūbriu (*Flint Ridge*) 
vakarų Apalačų priekalnėse. Viršutinis vandeniui nelaidaus smiltainio sluoksnis veikia kaip stogas ir apsaugo urvą nuo vandens patekimo. Todėl viršutinės urvo dalys yra palyginti sausos. Tuo tarpu viename iš apatinių praėjimų teka gana didelė požeminė Aido upė (*Echo River*), kurios plotis iki 60 m, gylis iki 10 m. Iki 1990 m. šia upe keliaudavo vandens turistai, vėliau plaukiojimas joje dėl finansinių ir ekologinių priežasčių buvo nutrauktas. 

## Duomenys
* Atrastas – 1797 m.
* Urvo gylis –115 m
* Urvo ilgis – virš 587 km	
* Tipas – karstinis
* Uolienos – klintys

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
* Mamuto urvo tvarkymo grupės svetainė 
* Mamuto urvo tyrinėjimas, lankymas
Marek Sapara

**Marekas Sapara** (g. 1982 m. liepos 31 d.) – buvęs Slovakijos futbolininkas, atakuojantis saugas. 

## Karjera

Karjerą pradėjo Slovakijoje. Rungtyniavo MFK Košice ir MFK Ružomberok.

2010 m. išvyko į Norvegiją. Atstovavo Rosenborg BK ir du kartus tapo šalies čempionu. 

2010 m. persikėlė į Turkiją, kur rungtyniavo įvairiuose klubuose.

Slovakijos rinktinėje debiutavo 2005 m.

## Dalyvavimas čempionatuose

|}

## Išnašos

## Nuorodos
* 
* Globalsportsarchive
Cechanuvo apskritis

**Cechanuvo apskritis** () – apskritis šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje. Apskrities centras įsikūręs Cechanuvo mieste. Apskritis šiaurėje ribojasi su Mlavos apskritimi, šiaurės rytuose su Pšasnyšo, rytuose su Mazovijos Makuvo ir Pultusko bei pietuose su Plonsko apskritimi. Apskrityje yra 9 valsčiai.

## Apskrities valsčiai
Apskrityje yra 9 valsčiai:

## Istorija

Nuo V a. pr. m. e. iki XII a. dabartinės apskrities teritorijoje gyveno prūsų gentys.

Nuo X a.-XI a. iki 1526 m. priklausė Lenkijos karalystės Mazovijos kunigaikštystei. Nuo 1529 m. iki 1569 m. Liublino unijos Mazovijos vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Didžiosios Lenkijos provincijos Mazovijos vaivadijos valdose.

Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Plocko departamentui. Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Plocko departamentui. Nuo 1816 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Plocko vaivadijai, nuo 1837 m. iki 1866 m. Plocko gubernijai, nuo 1867 m. iki 1914 m. Lomžos gubernijai.

Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Varšuvos generalgubernijai. 1919–1939 m. priklausė II Lenkijos Respublikos Varšuvos vaivadijai. 1939–1945 m. priklausė Trečiojo reicho Rytų Prūsijai. 1945–1975 m. priklausė Varšuvos vaivadijai. 1975–1999 m. priklausė Cechanuvo vaivadijai.

## Gyventojai

Pagal 2005 m. birželio 30 d. surašymo duomenis:

## Nuorodos
* Apskrities tinklalapis (lenk.).

## Šaltiniai
Viviana Reding

**Viviana Reding** (, g. 1951 m. balandžio 27 d. Eše) – Liuksemburgo ir Europos politikė, Europos Komisijos pirmininko pavaduotoja, teisingumo, pagrindinių teisių ir pilietybės reikalų eurokomisarė.

## Biografija
Baigė Sorbonos universitetą, buvo laikraščio „Luxemburger Wort“ žurnalistė. Politikės karjerą pradėjo 1979 m., tapusi Liuksemburgo parlamento nare. Nuo 1989 iki 1999 m. buvo Europos Parlamento narė (1989–1992 m. vadovavo EP Peticijų komitetui, vėliau buvo Socialinių reikalų ir darbo bei Piliečių teisių ir laisvių komitetų vicepirmininkė). 1995–1999 m. buvo Liuksemburgo krikščionių socialinės liaudies partijos vicepirmininkė.

Nuo 1999 m. – Europos komisijos narė, ja dirba trečią kadenciją. 1999–2004 m. Romano Prodi vadovaujamoje Komisijoje buvo atsakinga už švietimą, kultūrą, sportą, žiniasklaidą ir jaunimo reikalus. 2004–2010 m. José Manuel Barroso Komisijoje buvo komisarė, atsakinga už informacinę visuomenę ir žiniasklaidos reikalus.

Nuo 2010 m. antrojoje J.M. Baroso Eurokomijoje yra pirmininko pavaduotoja ir teisingumo, pagrindinių teisių bei pilietybės reikalų komisarė.

## Papildoma informacija
* V. Reding inicijavo roamingo ir SMS paslaugų kainų sumažinimą ES šalyse.
* 2004 m. gegužės – lapkričio mėn. Dalia Grybauskaitė buvo V.Reding dublerė Eurokomisarės pareigose.

## Šaltiniai
Bhaktapuras

**Bhaktapuras** () arba ***Bhadgaonas, Chvopa*** – miestas centriniame Nepale, Katmandu slėnyje, 16 km į pietryčius nuo Katmandu (įeina į aglomeraciją). Verčiamasi turizmu ir tradiciniais amatais (puodininkystė, audimas, medžio raižyba). Veikia sanskrito rankraščių biblioteka.

## Paveldas

Bhaktapuras žymus savo architektūriniu paveldu, įtrauktu į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą. Darbaro aikštėje, yra „Rūmai su 55 langais“ (buvę Malu dinastijos karalių rūmai), kurių statyba pradėta 1427 m., taip pat XVI-XVIII a. bokšto pavidalo Batsala Devi šventykla, Auksiniai vartai (1756 m.) su paauksuotais reljefais papuoštu portalu, bronzinėmis durimis ir paauksuotu stogu, XVIII a. 10 m aukščio akmeninis stulpas su bronzine karaliaus Bhupatindros Malos skulptūra. Taumadhi aikštėje yra Bhairavos (1638 m.) ir Niatapolos (1708 m., aukštis 45 m) šventyklos.

## Istorija

Miestas pradėjo kurtis 865 m. kaip nevarų tautos centras. Senovėje jis vadintas ***Chvopingramu***. Dabartinis pavadinimas sanskritu reiškia „atsidavusiųjų (bhaktų) miestas“. Per miestą ėjo svarbus karavanų kelias tarp Indijos ir Tibeto.


Image:Nyatapola Temple.JPG|Niatapolos šventykla
Image:Bhaktapur1.JPG|Taumadhi aikštė
Image:Shivas Kinder - 0209.jpg|Skulptūros
File:Bhaktapur palais 55 fenetres.JPG|„Rūmai su 55 langais“


## Šaltiniai
Oš Bel Ha urvų sistema

**Oš Bel Ha urvų sistema** (iš majų kalbos – „Trys vandens takai“, oficialiai *Sistema Ox Bel Ha*) – urvų sistema Kintana Roo valstijoje pietrytinėje Meksikos dalyje (Jukatano pusiasalyje). Tai ilgiausias ištirtas pasaulio povandeninis urvas, arba trečias – tarp visų pasaulio urvų. 2012 m. rugpjūčio mėn. duomenimis, povandeninio urvo ilgis sudarė 240,4 km, didžiausias gylis – 34,7 m, vidutinis gylis –13 m. 

## Tyrinėjimai

## Duomenys

* Atrasta – 1996 m. vasario mėn.
* Ilgis – 240,4 km
* Gylis – 34,7 m
* Geologija – klintys
* Įėjimų skaičius – 140 senotų

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Oš Bel Ha urvų tyrinėjimas
Sokoluvo apskritis

**Sokoluvo apskritis** () – apskritis šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje. Apskrities centras įsikūręs Palenkės Sokoluvo mieste. Apskritis šiaurėje ribojasi su Mazovijos Ostruvo ir Mazovijos Vysokio apskritimis, rytuose su Semiatičės, pietuose su Sedlcų ir vakaruose su Vengruvo apskritimi.

## Apskrities valsčiai

Apskrityje yra 9 valsčiai:

## Istorija

Nuo V a. pr. m. e. iki V a.-VI a. dabartinės apskrities teritorijoje gyveno jotvingių gentis. XIII a.-XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose.

Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Austrijos karalystės Vakarų Galicijos Sedlcų cirkului. Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Sedlcų departamentui. Nuo 1816 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Palenkės vaivadijai, 1837–1844 m. Palenkės gubernijai, nuo 1844 m. iki 1866 m. Liublino gubernijai, nuo 1867 m. iki 1914 m. Sedlcų gubernijai.

Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Varšuvos generalgubernijai. 1919–1939 m. priklausė II Lenkijos Respublikos Varšuvos vaivadijai. 1939–1945 m. priklausė Trečiojo reicho Generalgubernijai. 1945–1975 m. priklausė Varšuvos vaivadijai. 1975–1999 m. priklausė Sedlcų vaivadijai.

## Gyventojai

Pagal 2005 m. birželio 30 d. surašymo duomenis:

## Nuorodos
* Apskrities tinklalapis (lenk.)

## Šaltiniai
Biratnagaras

**Biratnagaras** () – miestas pietryčių Nepale, Indijos pasienyje, Indo–Gango lygumoje. Yra oro uostas, plentas į Katmandu, Nepalo-Indijos sienos perėjos punktas. Biratnagaras yra svarbus rytų Nepalo pramonės centras: metalo, medžio apdirbimas, chemijos, tekstilės (medvilnės, džiuto), maisto (cukraus, ryžių valymo) pramonė. Veikia universitetas.

## Šaltiniai
Birgandžas

**Birgandžas** () – miestas Nepalo pietuose, Indijos pasienyje, priešais Raksaulo miestą (Biharas). Birgandžas laikomas „vartais į Nepalą“, yra Nepalo-Indijos sienos perėjos punktas per kurį eina plentas Patna–Katmandu. Iš Birgandžo į Amlechgandžą eina siaurasis geležinkelis. Maisto (cukraus, tabako) pramonė, metalo, medienos apdirbimas. Svarbus prekybinis centras. Veikia universitetas.

## Šaltiniai
Čitvano nacionalinis parkas

**Čitvano nacionalinis parkas** (), seniau ***karališkasis Čitvano nacionalinis parkas*** – saugoma gamtos teritorija Nepalo pietuose, į pietvakarius nuo Katmandu, Indijos pasienyje, Terai lygumose. Užima 932 km² teritoriją. Teritorija pradėta saugoti 1846 m. kaip medžioklės draustinis, nacionalinis parkas įkurtas 1973 m.

Vakaruose parką riboja Narajani (Gandako) upė, šiaurėje – Rapti, rytuose – Pančnado ir Reu upės. Teritorijoje yra Parsos rezervatas. Čitvano nacionaliniame parke saugoma natūrali išlikusi Himalajų subtropinių plačialapių miškų bei pelkynų gamta. Čia dar sutinkami kitur Azijoje daugiausia išnykę gyvūnai: bengaliniai tigrai, leopardai, panteros, šarvuotieji raganosiai, gaūrai, indiniai zambarai, kiauliniai elniai, aksiai, bengaliniai florikanai, Javos marabu, pelkiniai frankolinai ir kt.

Čitvano nacionalinis parkas 1984 m. įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.


Image:Elephantback leofleck.jpg|Safaris drambliais
Image:Chitwan Elephants bathing.jpg|Dramblių maudymas
Image:Nepali Rhino@CNP2.jpg|Raganosis
File:Mugger Chitwan-2.jpg|Krokodilas upės pakrantėje


## Šaltiniai
Vyškuvo apskritis

**Vyškuvo apskritis** () – apskritis šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje. Apskrities centras įsikūręs Vyškuvo mieste. Apskritis šiaurėje ribojasi su Ostrolenkos apskritimi, šiaurės rytuose su Mazovijos Ostruvo, rytuose su Vengruvo, pietuose su Volomino, vakaruose su Legionovo ir Pultusko bei šiaurės vakaruose su Mazovijos Makuvo apskritimi.

## Apskrities valsčiai

Apskrityje yra 6 valsčiai:

## Gyventojai

Pagal 2005 m. birželio 30 d. surašymo duomenis:

## Nuorodos
* Apskrities tinklalapis (lenk.)
Pultusko apskritis

**Pultusko apskritis** () – apskritis šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje. Apskrities centras įsikūręs Pultusko mieste. Apskritis šiaurėje ribojasi su Mazovijos Makuvo apskritimi, rytuose su Viškuvo, pietuose su Legionovo, pietvakariuose su Mazovijos Novy Dvuro ir vakaruose su Plonsko ir Cechanuvo apskritimis. Apskrityje yra 7 valsčiai.

## Apskrities valsčiai
Apskrityje yra 7 valsčiai:

## Gyventojai

Pagal 2007 m. gruodžio 31 d. surašymo duomenis:


Vaizdas:POL powiat pultuski map.svg|Apskrities administracinis suskirstymas


## Nuorodos
* Apskrities tinklalapis (lenk.).
Mahamritjundžajos mantra

**Mahamritjundžajos mantra** ( – 'didžioji mirties pergalėjimo mantra') – šventasis hinduistų tekstas, posmas iš Rigvedos (RV 7.59.12), skirtas „Triakiui“ (*Tryambaka*). Šiuo epitetu vadintas Rigvedos griausmų, audrų, mirties dievas Rudra (vėliau susietas su Šiva). Šloka su šia mantra yra neabejotinai pridėta vėliau prie nesusijusio likusio himno, skirto Marutams.

Pasak tradicijos, šią mantrą sukūręs rišis Markandeja. Tai buvusi jo asmeninė mantra, tačiau vėliau jis ją išdavęs Sati, kai ši gelbėjo Mėnulį, prakeiktą Dakšo. Dabar tai viena populiariausių hinduizmo mantrų.

Mantros tekstas:

: Devanagari:
: ॐ त्र्यम्बकम् यजामहे सुगन्धिम् पुष्टिवर्धनम् ।
: उर्वारुकमिव बन्धनान् मृत्योर्मुक्षीय माम्रतात् ।।

: Transliteracija:
: *Om tryambakaṃ yajāmahe sugandhiṃ puṣṭi-vardhanam*
: *urvārukam iva bandhanān mṛtyormukṣīya māmṛtāt*

: Lietuviškai:
: *[[Om]], Triakiui mes atnašaujam, kvapningam, ugdančiam apstybę*
: *Tarsi moliūgas (nutraukia) virkštis, iš mirties – ne nemirties, ašen ištrūktau!*

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Mahamritjundžajos mantra (Ravi Šankar versija)
Plonsko apskritis

**Plonsko apskritis** () – apskritis šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje. Apskrities centras įsikūręs Plonsko mieste. Apskritis šiaurėje ribojasi su Mlavos ir Cechanuvo apskritimis, rytuose su Pultusko, pietryčiuose su Mazovijos Novy Dvuro, pietuose su Sochačevo, vakaruose su Plocko ir Serpco bei šiaurės vakaruose su Žuromino apskritimi. Apskrityje yra 12 valsčių.

## Apskrities valsčiai
Apskrityje yra 12 valsčių:

## Gyventojai

Pagal 2005 m. birželio 30 d. surašymo duomenis:


Vaizdas:POL powiat plonski map.svg|Apskrities administracinis suskirstymas


## Nuorodos
* Apskrities tinklalapis (lenk.).
Valdymas

**Valdymas** – galios naudojimas, siekiant norima linkme pakreipti arba kontroliuoti žmonių veiklą. Paprastai valdymas atliekamas valdžios. Politologijoje valdymas dažniausiai siejamas su valdžios institucijų veiksmais, kuriais įgyvendinama viešoji politika. Versle – su įmonėje vykstančių procesų organizavimu. Sociologijoje – su bendruomenėje galiojančiomis taisyklėmis arba autoritetingų asmenų veiksmais, kuriais paskirstomi ištekliai ir palaikoma socialinė tvarka. Valdymas dažnai siejamas su atskaitomybės (valdymo efektyvumo), legitimumo (valdymo teisėtumo) ir skaidrumo (galimybės daryti įtaką valdymui) sąvokomis. Praktinį valdymo įgyvendinimą nagrinėja vadyba.

Priklausomai nuo pobūdžio, valdymas gali būti skirstomas į:
* Pasaulinį valdymą – globalaus masto procesų kontrolė, kurią atlieka valstybės, tarptautinės organizacijos (įskaitant tarptautines NVO), tarptautinės bendrovės, episteminė bendruomenė ir kt.;
* Aplinkos valdymą – su aplinka susijusių veiksmų organizavimas;
* Bendrovių valdymą – įmonės procesų reguliavimas.

## Šaltiniai
Sochačevo apskritis

**Sochačevo apskritis** () – apskritis šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje. Apskrities centras įsikūręs Sochačevo mieste. Apskritis šiaurėje ribojasi su Plonsko apskritimi, šiaurės rytuose su Mazovijos Novy Dvuro, rytuose su Vakarų Varšuvos ir Mazovijos Grodzisko, pietryčiuose su Žyrarduvo, pietuose su Skernevicės, pietvakariuose su Lovičo, vakaruose su Gostinino ir šiaurės vakaruose su Plocko apskritimi. Apskrityje yra 8 valsčiai.

## Apskrities valsčiai
Apskrityje yra 8 valsčiai:

## Gyventojai

Pagal 2005 m. birželio 30 d. surašymo duomenis:


Vaizdas:POL powiat sochaczewski map.svg|Apskrities administracinis suskirstymas


## Nuorodos
* Apskrities tinklalapis (lenk.) .