open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Ivanas Lubianojus

**Ivanas Lubianojus** (*Иван Андреевич Лубяной*, 1909 m. spalio 25 d. Alksnėnuose, Rusijos imperija – 1985 m. lapkričio 25 d. Zernograde, TSRS) – karininkas, Tarybų Sąjungos didvyris.

## Biografija

Gimė 1909 m. spalio 25 d. Alksnėnuose (Olechove), dab. Kėdainių rajone. 1926 m. baigė vidurinę mokyklą, 1932 m. mechanikų mokyklą. Nuo 1941 m. liepos pradėjo tarnauti Raudonojoje armijoje, paskirtas tanko mechaniku-vairuotoju. 1946 m. demobilizuotas, dirbo Zernogrado mašinų testavimo skyriuje. Mirė 1985 m. lapkričio 25 d. Zernograde. Jo vardu pavadinta viena iš miesto gatvių.

## Nuorodos

* Biografija (rus.)
P-120 Malachit

**P-120 Malachit** (), *4К85*, ***SS-N-9 Siren*** (NATO kodas) – tarybinė/Rusijos sparnuotoji priešlaivinė raketa. Tai patobulintas raketos P-70 Ametist variantas – pagerinta taikymosi sistema, 1,5 karto padidintas skrydžio nuotolis, pritaikyta leisti iš antvandeninių laivų.

1972 m. kovo 15 d. šios raketos kompleksas buvo priimtas į 1234 projekto mažųjų raketinių laivų ginkluotę, o 1977 m. lapkričio 21 d. – į 670M projekto povandeninių laivų ginkluotę. Taip pat P-120 kompleksu buvo ginkluotas ir bandomasis projekto 1240 „Uragan“ mažasis raketinis laivas su povandeniniais sparnais.

## Kūrimo istorija
1962 m. OKB-52 () pasiūlė vyriausybei sukurti unifikuotą priešlaivinę raketą, kuri galėtų būti leidžiama tiek iš povandeninių laivų po vandeniu, tiek iš antvandeninių laivų. Naujasis kompleksas taip pat turėjo padidinti 670 projekto povandeninių laivų kovines galimybes (pakeičiant buvusias pagrindines raketas P-70 Ametist).

1963 m. vasario 28 d. priimtas TSRS Ministrų tarybos nutarimas Nr. 250-89, kuriuo nurodyta pradėti konstruoti kompleksą P-120. Tame pačiame nutarime nurodyta kurti ir priešlaivinę raketą P-500 Bazalt). Tais pačiais metais OKB-52 užbaigė komplekso pradinį projektą.

1964 m. vasarį Čelomėjaus KB užbaigė eskizinį raketinio komplekso P-120 Malachit su raketa 4K85 projektą. Vienas iš projektavimo uždavinių buvo užtikrinti galimybę šaudyti raketomis 4K85 iš komplekso P-70 Ametist leistuvų.

* 1964–1972 m. – komplekso bandymų etapas
* 1972 m. kovo 17 d. – priimta į ginkluotę.

## Charakteristikos

## Panaudojimas
2008 m. rugpjūčio 7 d. – rugpjūčio 12 d. vykusio Pietų Osetijos karo metu buvo jūrų mūšis tarp Rusijos ir Gruzijos laivynų pajėgų. Gruzijos patrulinis kateris, spėjama, bandęs atakuoti Rusijos laivus, buvo visiškai sunaikintas dviem raktomis P-120, kurias paleido Rusijos Juodosios jūros laivyno mažasis raketinis laivas „Miraž“..

Manoma, kad sunaikintas Gruzijos kateris vadinosi „Georgijus Toreli“..

## Nuorodos

* http://rbase.new-factoria.ru/missile/wobb/malahit/malahit.shtml
* http://vif2ne.ru/nvk/forum/archive/1576/1576397.htm 
* http://censor.net.ua/go/offer/ResourceID/92815.html
* http://www.cnews.ru/news/top/index.shtml?2008/09/11/317274 
* http://www.army.lv/?s=2566&id=4196
Fraise Tagada

**Fraise Tagada** ( 'Tagada žemuogė') – saldainis, kurį 1969 m. sukūrė „Haribo“ kompanija, žinoma ir kaip guminukų meškučių išradėja. „Fraise Tagada“ forma primena suplotas žemuoges, apibarstytas smulkiu cukrumi. Šie saldainiai yra rausvos spalvos ir aromatizuoti. 

Prancūzijoje „Fraise Tagada“ yra vieni gausiausiai perkamų saldainių (~ 1 milijardas vienetų per metus) ir vieni dažniausiai kopijuojamų.

Saldainio ingredientai – cukrus, gliukozės sirupas, citrinos rūgštis, gardikliai, dažikliai (kurkuminas, karminas, karotinų mišinys). Egzistavo saldainio variantas su tuo pačiu brūkšniniu kodu, kurio receptūroje nebuvo kurkumino.

## Nuorodos
Kęstutis Stoškus

**Kęstutis Ipolitas Stoškus** (1951 m. kovo 13 d. Dūdlaukyje) – fotografas, muziejininkas.

## Biografija
Gimė 1951 m. kovo 13 d. Dūdlaukyje. 1973 m. baigė Vilniaus universitetą, Pramonės ekonomikos fakultetą. Nuo 1994 m. dirba Lietuvos nacionaliniame muziejuje. Nuo 2000 m. Lietuvos fotomenininkų sąjungos narys, 2005 m. suteiktas meno kūrėjo statusas. Daugiausiai fotografuoja Vilniaus architektūrą, dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje. Kūrinių yra privačiose kolekcijose Lietuvoje ir užsienyje.

## Kuryba
Stoškus dirba su vidutinio ir didelio formato fotoaparatais, kad sukurtų detalių nespalvotų Vilniaus senamiesčio, Kauno tarpukario pastatų, Pažaislio vienuolyno ansamblio nuotraukų. Automobiliai, reklama, turizmo ženklai ir net pėstieji – visa tai sumažinama iki minimumo, kad neatitrauktų dėmesio nuo architektūros atvaizdavimo..

## Literatūra
* Stoškus, Kęstutis. Barocke Sakralarchitektur in Wilna: Verfall und Erneuerung. Marburg: Herder-Institut, 2002. ISBN 3-87969-304-8 (Text in German.)
* Stoškus, Kęstutis. Wileńska architektura doby baroku. Dewastacja i restauracja. Instytut Sztuki PAN, 2005. ISBN 83-89101-39-4 (Polish edition of Barocke Sakralarchitektur.)
* Stoškus, Kęstutis. Vilnius: Senamiesčio fotografijos / Photographs of the Old Town. Vilnius: E. Karpavičiaus leidykla, 2004. ISBN 9955-9650-3-7 (Text in Lithuanian and English.)
* Pažaislis: menas ir istorija. Vilnius: E. Karpavičiaus leidykla, 2006. ISBN 9955-9650-4-5. With Eugenijus Karpavičius. On Pažaislis Monastery.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Kęstučio Stoškaus fotoparoda Lietuvos nacionaliniame muziejuje 
* K.Stoškus surengė parodą ir išleido fotografijų albumą
Eliziejus (filmas)

**Eliziejus** () – 2013 m. amerikiečių distopinis mokslinės fanstastikos veiksmo trileris, kurio scenarijaus autorius, režisierius ir prodiuseris Neill Blomkamp. Pagrindinius vaidmenis atliko Matt Damon, Jodie Foster ir Sharlto Copley. Filmas išleistas 2013 m. rugpjūčio 9 d. Platintojai – „Media Rights Capital“ ir „TriStar Pictures“.

Filmo veiksmas vyksta nualintoje Žemėje ir prabangioje kosmoso kolonijoje, vadinamoje Eliziejumi. Jame nagrinėjamos politinės ir sociologinės temos, pavyzdžiui, imigracija, gyventojų perteklius, transhumanizmas, sveikatos priežiūra, darbuotojų išnaudojimas, teisingumo sistema ir skirstymas į socialines klases.

## Siužetas

2154-ieji metai. Egzistuoja dvi žmonių klasės – turtingieji, gyvenantys naujutėlėje žmonijos sukurtoje Stanfordo toro stiliaus kosminėje stotyje, vadinamoje Eliziejumi, ir likusieji, gyvenantys nuo gyventojų pertekliaus kenčiančioje, nuniokotoje Žemėje.

Gyvenantys Žemėje beviltiškai bando pabėgti nuo planetoje siautėjančių nusikaltimų ir skurdo, jiems taip pat besąlygiškai reikia naujausios medicininės priežiūros pagalbos, kuri prieinama tik turtingiesiems Eliziejaus piliečiams. Tačiau Eliziejaus valdžia nelinkusi pagelbėti ir netgi priima antiemigracijos įstatymą, siekdama apsaugoti savo piliečių prabangųjį gyvenimo būdą. Vienintelis asmuo, galintis atnešti lygybę yra paprastas robotikos fabriko surinkėjas Maksas (akt. Matt Damon), vieno nelaimingo incidento metu apsinuodijęs mirtinu radiacijos kiekiu. Jo gyvybei kybant ant plauko, jis nenoriai prisijungia prie pavojingos misijos, kuri sukiršina jį su Eliziejaus valdžios sekretore Delacourt (akt. Jodie Foster) ir jos vadovaujamu koviniu būriu, bet pavykus įgyvendinti šią misiją, būtų išgelbėta milijonai gyvybių.

## Šaltiniai
Duncan Jones

**Dunkanas Džounsas** (; g. 1971 m. gegužės 30 d.) – Anglijos kino režisierius, prodiuseris ir scenaristas. Žinomas dėl apdovanojimus pelniusių filmų „Mėnulis“ (2009) ir „Išeities kodas“ (2011).

## Biografija
Džounsas yra vienintelis dainininko David Bowie vaikas iš santuokos su jo pirmąja žmona Angela, buvusiu modeliu. D. Džounsas gimė Bromlyje, Londone. Džounsas turi dvi įseseres; Aleksandrą „Lexi“ Džouns (g. 2000) iš tėvo antrosios santuokos su modeliu Iman, ir Stacia Larranna Celeste Lipka (g. 1980) iš jo motinos santuokos su muzikantu Drew Blood (tikrasis vardas Andrew Lipka).

Džounsas vaikystę praleido augdamas Berlyne, Londone, Vevė bei Lozanoje. Būdamas 14-os jis įstojo į Škotijos internatinę mokyklą „Gordonstoun“. 1995 m. Džounsas baigė filosofijos bakalauro studijas Vusterio koledže. Paskiau siekė daktaro laipsnio Vanderbilto universitete Tenesyje, bet nebaigęs studijų įstojo į Londono kino mokyklą, kur baigė režisūrą.

## Asmeninis gyvenimas
Džounsas pasipiršo fotografei Rodene Ronquillo 2012 m. birželio 28 d. Tų pačių metų lapkričio 6 d. jo žmonai buvo diagnozuotas krūties vėžys. Nuo to laiko pora rengia kampanijas, siekdami, kad visuomenė būtų labiau informuota apie šią ligą ir jos ankstyvą diagnostiką.

## Filmografija
* *Whistle* (2003)
* *[[Mėnulis (filmas)|Mėnulis]] (2009)
* *Išeities kodas* (2011)
* *Warcraft'' (2016)

## Išnašos

## Nuorodos
*
Hidrogenizuotas krakmolo hidrolizatas

**Hidrogenizuotas krakmolo hidrolizatas**, *HKH* () – kelių poliolių (cukrų alkoholiai, naudojami kaip cukraus pakaitalai) mišinys, naudojamas kaip saldiklis ir drėkiklis. HKH ėmė gaminti viena iš Švedijos kompanijų XX a. 7-tą dešimtmetį. Įvairių HKH saldumas yra nuo 40 iki 90% sacharozės saldumo. 

Jungtinėse Amerikos Valstijose HKH gamina trys kompanijos. HKH kaip maisto ingredientas yra leistas Kanadoje, Japonijoje, Australijoje. 

Hidrogenizuoti krakmolo hidrolizatai gaminami dalinai hidrolizuojant krakmolą. Dažniausiai naudojamas kukurūzų krakmolas, taip pat bulvių ir kviečių krakmolas. Hidrolizuojant susidaro dekstrinai, kuriuos hidrogenizuojant susidaro polioliai (cukrų alkoholiai).  

Hidrogenizuoti krakmolo hidrolizatai panašūs į sorbitolį: krakmolą visiškai hidrolizavus susidaro gryna gliukozė, kurias hidrogenizavus susidaro sorbitolis. Gaminant HKH krakmolas hidrolizuojamas nevisiškai, susidaro gliukozės ir sudėtingesnių sacharidų mišinys. Jį hidrogenizavus susidaro sorbitolio, maltitolio ir hydrogenizuotų sacharidų su ilgesne grandine (pvz., maltotriitolio) mišinys. Kai mišinyje nevyrauja nė vienas iš išvardintų junginių, mišinys vadinamas tiesiog *hidrogenizuotu krakmolo hidrolizatu*. Kai kuris nors junginys mišinyje sudaro 50% ar daugiau, mišinys vadinamas *sorbitolio sirupu*, *maltitolio sirupu* ir pan. 

## Panaudojimas
Hidrogenizuoti krakmolo hidrolizatai pramonėje naudojami lygiai taip pat kaip ir kiti cukrų alkoholiai. Jie dažnai naudojami kaip saldikliai ir drėkikliai kartu. Kaip kristalizacijos modifikatoriai jie apsaugo sirupus nuo cukraus kristalų susidarymo. Maisto mišiniams jie suteikia tūrio, sodrumo, tekstūros ir klampumo, gali apsaugoti nuo pakenkimo šaldant ar džiovinant. HKH neretai naudojami maišyti su kitais saldikliais, tiek kaloringaisiais, tiek dirbtiniais. 

## Sveikata ir sauga
Panašiai kaip ksilitolis HKH sunkiai įsisavinami burnos bakterijų, todėl naudojami kurti becukrius produktus, kurie neskatino ėduonies. 

HKH lėčiau įsiurbiami virškinimo trakte, todėl jų glikemijos potencialas artimas gliukozei. Valgomi didesniais kiekiais HKH veikia kaip vidurius liuosuojantis prepratas

## Nuorodos

*The Sugar Association Inc. "Sugar -  Sweet By Nature: Sugar Alcohols"  
*Science Toys. ''Ingredients''. "Hydrogenated Starch Hydrolysate"
Ujūnis

**Ujūnis** () – miestas pietvakarių Bolivijoje. Miestas labiausiai lankomas turistų, kurie atkeliauja į didžiausią pasaulyje Ujūnio druskos lygumą. Taip pat žinomas dėl traukinių kapinių – traukinių, užsilikusių iš tų laikų, kai čia veikė geležinkelis, kuriuo gabenta druska.

Miestas buvo įkurtas 1890 m. kaip prekybos centras.

## Šaltiniai
Pranciškus Salezijus Potockis

**Pranciškus Salezijus Potockis** (; 1700/1720 – 1772 m. spalio 22 d.) – Lenkijos valstybinis ir karinis veikėjas, pulko vadas, magnatas, Kijevo ir Voluinės vaivada, Karūnos didysis raikytojas.

Vienas iš tų ATR visuomenės veikėjų, kurio prasta socialinė politika tapo tragiškų įvykių priežastimi ir mirtimi daugelio nekaltų žmonių, netiesiogiai pagreitinęs ATR žlugimą.

## Biografija

Kilo iš magnatų Potockių giminės, Karūnos didžiojo sargybinio Juozapo Felicijono Potockio (m. 1723) ir Teofilės Terezės Cetnerytės sūnus.

Karūnos didysis raikytojas nuo 1736 metų, Voluinės vaivada nuo 1755 metų, Kijevo vaivada nuo 1756 metų. Vienas iš savo laiko turtingiausių magnatų, savininkas didžiulių turtų, Ukrainoje, pramintas „Rusios karalaičiu“.

Kartu su savo šeima palaikė karalių Stanislovą Leščinskį, dalyvavo Dzikovo konfederacijoje, kurios vardu buvo pasiuntiniu į Turkiją. OPo konfederacijos pralaimėjimo kurį tai laiką praleido tremtyje, 1736 metais grįžo į tėvynę ir susitaikė su karaliumi Augustu III. Be to jis buvo Saksonijos priešininku ir vienas iš lyderių respublikonų partijos, ir po savo tėvo  Juozapo Felicijono Potockio ir Mykolo Potockio mirties tapo Potockių klano galva.

Butent Kolijivščinos metu buvo Umanės miestelio savininkas ir Ivano Gontos senjoru, kuris, aukodamas savo visuomenine padėtimi ir savo šeimos saugumu, galimai, periešindamasis Potockio Baro konfederacijai, perėjo į kariavusių prieš konfederatus pusę, gaidamakus, kas tapo Umanės skerdynių priežastimi. 

## Šeima ir vaikai

Buvo vedęs du kartus. Jo pirma žmona buvo Sofija Rečickaityė (m. 1741), nuo santuokos su kuria vaikų neturėjo. 1742 metais vedė antrą kartą Aną Potockytę (m. 1772), Poznanės vaivados Stanislovo Potockio (m. 1760) ir Marijos Lašč (m. 1731) dukterį. Vaikai:

* Stanislovas Feliksas Potockis (1751–1805) – Lenkijos magnatas ir valstybinis veikėjas, Karūnos didysis vėliavininkas, Rusios vaivada, Lenkijos armijos generolas-leitenantas ir Karūnos artilerijos generolas, Belzo, Grubešovo, Sokalo seniūnas
* Antonina Adela () Potockytė – Secechovskio seniūno ir Rusijos armijos generolo-leitenanto, kunigaikščio Pranciškaus Ksavero Liubomirskio (1747–1819) pirmoji žmona.
* Pelagija Terezė Potockytė, nuo 1771 metų Karūnos didžiojo maršalkos Mykolo Jurgio Mnišeko (1748–1806) žmona
* Liudvika Pelagija Potockytė (apie 1758–1783), nuo 1775 metų Karūnos lauko raštininko [Kazimiero Rževuskio (m. 1820) žmona
* Mariana Potockytė, nuo 1760 metų Karūnos artilerijos generolo, grafo Frederiko Alozijaus Briulio (1739–1793) žmona.

## Nuorodos

|-
Janina Žėkaitė-Kubilienė

**Janina Žėkaitė–Kubilienė** (1926 m. liepos 8 d. Degionyse, Panevėžio rajonas – 2006 m. liepos 27 d. Vilniuje) – literatūrologė.

## Biografija

Gimė 1926 m. liepos 8 d. Degionyse. Baigusi universitetą 1951 m., įstojo į aspirantūrą ir liko Literatūros institute moksline bendradarbe. 1955 m. apsigynė mokslų daktaro kandidato disertaciją, o vėliau ir Habilitacijos disertaciją. yra išleidusi monografiją „Lietuvių romanas“, „Impresionizmas ir ekspresionizmas lietuvių prozoje“, monografiją „Šatrijos Ragana“, „Žemaitės kūryba“, „Jurgis Savickis“, „Ignas Šeinius“, „Modernizmas lietuvių prozoje“. Ji paruošusi ir išleidusi Jurgio Savickio raštus, Šatrijos Raganos laiškus, dokumentinę knygutę apie Jurgį Savickį. Literatūros mokslininkė yra parašiusi nemažai skyrių „Literatūros istorijai“. Paskutinis jos didelis darbas – monografija apie išeivijos lietuvių rašytoją Aloyzą Baroną.

Mirė 2006 m. liepos 27 d. Vilniuje, palaidota Antakalnio kapinėse.

## Šaltiniai
Ivanas Danilovičius

**Ivanas Danilovičius** (, ; 1570?–1628) – ATR valstybinis ir karinis veikėjas, Rusios vaivada (1613–1628 m.), Lvovo kaštelionas nuo 1612 metų, Karūnos didysis raikytojas nuo 1600 metų, Karūnos didysis pataurininkas, Belzo medžioklis, Belzo, Busko, Korsunės ir Čyhyryno seniūnas.

## Biografija
Kilo iš senos Danilovičių giminės, Juodojoje Rusioje žinomos nuo Danielio Haličiečio laikų. Herbo „Sas“ savininkas. Lvovo vėliavininko Stanislovo Danilovičiaus (apie 1520–1577) ir Kotrynos Tarlaitės (apie 1535–1582/1583) jaunesnysis sūnus.

Jaunystėje kariavo su Krymo totoriais. 1594–1596 m. dalyvavo Kazokų ir valstiečių sukilime vadovaujant Severinui Nalivaiko. Buvo Lietuvos–Lenkijos valdovės Onos Habsburgaitės raikytoju. Antikarališko rokošo, vadovaujant Mikalojaus Zebžidovskiui, metu (1606–1609) Ivanas Danilovičius buvo tarpininku sudarant sutartį Janovce.

Savo kazokų šimtininkui Mykolui Chmelnickiui (Bogdano Cmelnickiio tėvui) padovanojo Subotovo kaimą., 

1616 m.  įkūrė Krylovo miestą. 1625 m. dalyvavo Kurukovo mūšyje.

## Šeima
* Brolis – Mykolas Danilovičius iš Žurovo, Karūnos didysis iždininkas.
* Giminaitis – Jonas Mikalojus Danilovičius, Karūnos didysis iždininkas.

Buvo vedęs du kartus. 1594 metais pirma santuoka buvo su Kotryna Krasickaite, su kuria turėjo tris dukteris. 1605 metais vedė antrą kartą Sofiją Žolkevskaitę (apie 1590–1634), Karūnos didžiojo etmono Stanislovo Žolkevskio ir Reginos Herburt dukterį.

### Vaikai nuo pirmos santuokos
* Kotryna  – ištekinta už Medicko seniūno, rotmistro Andrejaus Firlejaus.
* Dorotė Magdalena (1600?-1685) – trejų metų atiduota į Lvovo benediktinių vienuolyną, nuo 1640 metų vienuolyno abatė.
* Marcijana (1600?–1646) – nuo 1620/21 metų pulkininko Stepono Konecpolskio žmona.

### Vaikai nuo antros santuokos
* Stanislovas (1611–1636) – Korsunės ir Čyhyryno seniūnas.
* Jonas – mirė 1618 m. rugsėjo 22 d.
* Sofija Teofilė (1607–1661) – nuo 1627 metų Jokūbo Sobieskio žmona ir ATR valdovo Jono III Sobieskio motina.

## Literatūra
* Kazimierz Lepszy, *Jan Daniłowicz*, w: Polski Słownik Biograficzny, Kraków 1938, t. IV, s. 414–415.

## Išnašos

## Nuorodos

|-
2014 m. Abu Dabio Grand Prix

**2014 m. Abu Dabio Grand Prix** – 19-tos, paskutinės, 2014 m. Formulės 1 sezono lenktynės. Jos vyko lapkričio 21-23 dienomis Yas Island trasoje. Jas laimėjęs britas Lewis Hamilton tapo antrą kartą Formulės 1 čempionu. Jo komandos draugas Nico Rosberg vienintelis matematiškai galėjo pasipriešinti britui, tačiau susidūręs su galios agregato gedimu finišavo tik 14 vietoje.

Šiose lenktynėse pirmą kartą Formulės 1 istorijoje visi iškovoti taškai buvo dvigubinami.

## Kvalifikacija

*  – Sebastian Vettel ir Daniel Ricciardo kvalifikacijos laikai buvo diskvalifikuoti po važiavimo, kai patikrinus automobilius teisėjai nustatė, kad jų sparnai neatitinka techninio reglamento.
*  – Romain Grosjean kvalifikavosi 16 vietoje, tačiau startuos 18-tas, kai gavo 20 starto pozicijų baudą – likusi baudos dalis bus atlikta lenktynių metu pravažiavimu per techninio aptarnavimo zoną.

## Lenktynės

## Įskaitos po lenktynių

;Lenktynininkų įskaita

; Komandinė įskaita

## Šaltiniai
EuropaCorp

**EuropaCorp** – Prancūzijos kino kompanija, įkurta 1999 m. prancūzų režisieriaus Luc Besson ir prodiuserio Pierre-Ange Le Pogam. Pagrindinė kompanijos veikla − kino filmų gamyba ir platinimas. Nepagrindinė „EuropaCorp“ veikla apima TV, muzikos, licenzijavimo sritis. „EuropaCorp“ listinguota Paryžiaus vertybinių popierių biržoje.

## „EuropaCorp“ filmai

„EuropaCorp“ geriausiai žinoma filmų serijomis „Taksi“, „Transporteris“ ir „Pagrobimas“. 2014 m. kompanijos filmas „Liusi“ susilaukė didelės komercinės sėkmės. Paprastai „EuropaCorp“ kuria filmus anglų kalba su anglakalbiais aktoriais, orientuotus į tarptautinę publiką. Komercinė sėkmė lėmė, kad kompanija į savo filmus vėliau galėjo pritraukti plačiai žinomus aktorius, pavyzdžiui, filmų „Pagrobimas“ žvaigždė yra Liam Neeson, filme „Liusi“ nusifilmavo Scarlett Johansson ir Morgan Freeman.

2014 m. pabaigos duomenimis „EuropaCorp“ sukūrė daugiau nei 90 filmų. Keletas rinktinių kompanijos filmų:

## Nuorodos
* Oficiali svetainė 
* „EuropaCorp“ filmai IMDB svetainėje
Didžioji Niufaundlando banka

**Didžioji Niufaundlando banka** () – milžiniška sekluma (banka) Atlanto vandenyne, į pietryčius Niufaundlando salos (Kanada), Šiaurės Amerikos žemyniniame šelfe. Vyraujantis gylis siekia mažiau nei 100 m, o sekliausia vieta – 5,5 m. Ties sekluma susikerta šaltoji Labradoro srovė ir šiltoji Golfo srovė. Dėl to Didžioji Niufaundlando banka yra viena žuvingiausių pasaulio sričių (silkės, menkės, durklažuvės, stintenės). Čia sutinkami įvairūs jūriniai paukščiai, ruoniai, delfinai, banginiai.

Virš seklumos dažnai tvyro rūkas, iki čia atplaukia ledkalniai.

## Šaltiniai
Didžiažemė tundra

**Didžiažemė tundra** () – šiaurinės Pečioros žemumos dalis, besidriekianti iki Barenco jūros krantų. Plyti Rusijoje, Komijoje ir Nencų autonominėje apygardoje. Iš vakarų ir pietų ribojama Pečioros ir Usos upių, iš rytų – Poliarinio Uralo ir Paj Chojaus.

Būdingos kalvos ir moreniniai gūbriai, vadinami musiurais (pvz., Janeimusiuras, Vangureimusiuras ir kt.). Vyraujantis aukštis 100–150 m, didžiausias – 250 m. Išplitęs amžinasis įšalas. Būdinga samanų ir krūmokšnių tundra bei miškatundrė (eglės, beržai). Didžiažemę tundrą kerta Šapkinos, Kolvos, Adzvos upės, gausu ežerų.

Didžiažemėje tundroje yra Pečioros anglies baseino dalis, naftos, gamtinių dujų telkiniai. Verčiamasi elnininkyste, medžiokle.

## Šaltiniai
Didžiojo Chechciro rezervatas

**Didžiojo Chechciro rezervatas** () – valstybinis gamtinis rezervatas Rusijoje, Chabarovsko krašte, apima Chechciro kalnagūbrį, besidriekiantį 15–20 km į pietus nuo Chabarovsko. Įkurtas 1963 m. ir užima 45 471 ha plotą.

Įkurtas siekiant išsaugoti ir ištirti Paamūrės krašto gamtą. Rezervate saugomi spygliuočių–plačialapių medžių miškai su mandžiūriškos augmenijos priemaišomis. Daug endeminių ir reliktinių augalų rūšių (ženšenis, eleuterokokas). Rezervate sutinkamos 53 žinduolių, 45 žuvų, 240 paukščių, 8 roplių, 6 varliagyvių rūšys. Kartais sutinkami amūriniai tigrai, amūrinės katės, čia taip pat gyvena barsukai, sabalai, stirnos, himalajiniai ir rudieji lokiai, muskusinės kabargos, didžiosios kiaunės, mandžiūriniai kiškiai, Kinijos minkštašarviai vėžliai, mandarininės antys ir kt.

## Šaltiniai
Didysis Širvinto ąžuolas

**Didysis Širvinto ąžuolas** – botaninis gamtos paveldo objektas, išskirtinio amžiaus ir matmenų ąžuolas, augantis Lazdijų rajone, Seirijų seniūnijoje, Veisiejų miškų urėdijos Seirijų girininkijos (4 kv., 8 skl.) teritorijoje. Paskelbtas valstybės saugomu 2003 m.

Ąžuolas žaliuoja Širvinto miške, Metelių regioniniame parke, prie kelio , apie 1,7 km piečiau Metelių. Paminklinį medį supa miškas, jis aptvertas, šalia pastatyta meniška rodyklė. Netoli, toje pačioje pakelėje, apie 100 m į Seirijų pusę, stūkso Drevėtasis Širvinto ąžuolas.

## Duomenys

* Medžio rūšis – paprastasis ąžuolas (*Quercus robur L.*)
* Kamieno apimtis 1,3 m aukštyje – 5,0 m
* Lajos aukštis – 25 m
* Lajos plotis – 20x13 m
* Medžio aukštis – 31 m
* Amžius – apie 400 metų

## Nuorodos

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras 
* Metelio dviračių maršrutas
Vakarų Sacharos demografija

Šiame straipsnyje yra pateikiami įvairūs statistiniai duomenys apie **[[Vakarų Sachara|Vakarų Sacharos]] demografiją.**

**Gyventojų skaičius:** 554 795 (2013 m. apsk.)

**Struktūra pagal amžių:**
* 0–14 m.: 38,1 %
* 15–24 m.: 19,7 %
* 25–54 m.: 33,7 %
* 55–64 m.: 4,8 %
* 65 m. ir vyresni: 3,6% (2014 m. apsk.)

**Gyventojų amžiaus [[mediana]]:**
* bendras: 20,8 m.
* vyrų: 20,3 m.
* moterų: 21,3 m. (2014 m. apsk.)

**Metinis populiacijos prieaugis:** 2,89 % (2014 m. apsk.)

**[[Gimstamumas]]:** 30,71 gimimų/1000 gyv. per metus (2014 m. apsk.)

**[[Mirtingumas]]:** 8,49 mirčių/1000 gyv. per metus (2014 m. apsk.)

**[[Urbanizacija]]:**
* mieste gyvenančių žmonių skaičius: 82 %
* mieste gyvenančių žmonių procento metinis kitimas: 3,49 % (2010–15 m. apsk.)

**Lyčių santykis:**
* Gimimo metu: 1,04 vyro vienai moteriai
* Jaunesniems nei 15 metų: 1,02 vyras vienai moteriai
* 15–24 metų: 1,01 vyro vienai moteriai
* 25–54 metų: 0,97 vyro vienai moteriai
* 55–64 metų: 0,99 vyro vienai moteriai
* 65 metų ir vyresniems: 0,78 vyro vienai moteriai
* Visai populiacijai: 0,98 vyro vienai moteriai (2014 m. apsk.)

**Kūdikių mirtingumas:**
* bendra: 56,09 mirčių/1000 gimimų
* vyrų: 61,04 mirčių/1000 gimimų
* moterų: 50,93 mirčių/1000 gimimų (2014 m. apsk.)

**[[Vidutinė gyvenimo trukmė]]:**
* bendra: 62,27 m.
* vyrų: 60 m.
* moterų: 64,63 m. (2014 m. apsk.)

**Suminis gimstamumo rodiklis:** 4,07 gimimų vienai moteriai (2014 m. apsk.)

## Šaltiniai
* CŽV pasaulio faktų knyga: Vakarų Sachara  (anglų k.)
Jaromeržas

**Jaromeržas** (; ) – miestas Hradec Kralovės krašte, Čekijoje. Nutolęs 15 km į šiaurės rytus nuo Hradec Kralovės, Metujės ir Elbės upių santakos. 12 678 gyventojai (2013 m. duomenys).

## Istorija
Istoriniame Jaromeržo senamiestyje žmonės apsigyveno daugiau nei prieš tūkstantmetį. XI a. pirmoje pusėje Pšemislidų dinastijos princas pastatė tvirtovę, kurią pavadino *Jaroměř* (). Valdant Bohemijos karaliui Otokarui I, gyvenvietei suteiktas karališko miestelio statusas. 1780–1787 m., valdant imperatoriui Juozapui II, kairiajame Elbės upės krante buvo pastatyta Pleso karališkoji tvirtovė. Vėliau miestelis buvo pervadintas į *Josefstadt* (). 1948 m. pervadintas į *Josefov* ir galiausiai į *Jaroměř*.

Vokiečiai sudarė gyventojų mažumą. 1938 m. įtrauktas į Sudetų kraštą. Iki 1945 m. priklausė Bohemijos ir Moravijos protektoratui.
Nove Mestas prie Metujės

**Nove Mestas prie Metujės** (; ) – miestas Hradec Kralovės krašte, šiaurės Čekijoje. Įsikūręs prie pasienio su Lenkija. Per miestą teka Metujės upė, iš kurios ir kilo gyvenvietės pavadinimas *naujasis miestas prie Metujės*. 9 726 gyventojai (2014 m. duomenys).

## Istorija
1501 m., Nove Mestas prie Metujės buvo įkurtas Jano Černčickio (Jan Černčický) iš Kacavo. 1850 m. atidarytas paštas. Iki 1918 m. priklausė Habsburgų monarchijai.

## Galerija

Nové Město nM form air 3.jpg|Pilis bei turgaus aikštė
Nové Město nad Metují Square 2011 3.jpg|Nove Mestas prie Metujės
Nové Město nad Metují Square 2011 6.jpg|Nove Mestas prie Metujės
Prerijų karštinė (filmas)

**Prerijų karštinė** () – 2008 m. JAV sukurtas vesternas.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Kevin Sorbo – Prestonas Bigsas
* Lance Henriksen – Montis Džeimsas
* Dominique Swain – Abigailė
* Jamie Anne Allman – Olivija
* Jilian Armenante – Letė 
* Felicia Day – Bliu 

## Turinys

Prestonas Bigsas, buvęs šerifas, netyčia nušovęs savo žmoną, dabar leidžia dienas baruose. Po kilusių muštynių jis atsiduria už grotų. Kaip sandėris jam pasiūloma nugabenti į miestą 3 moteris, sergančias prerijų karštine: Letę, bandžiusią nužudyti savo vyrą, Abigailę, paniškai bijančią atviros erdvės ir nuolat Bibliją skaitančią ir cituojančią Bliu. Pakeliui prie jų prisideda Olivija – nuo vyro Mončio bėganti moteris. Kelionę su moterimis dar labiau apsunkina buvę Bigso priešai ir Oliviją siekiantis susigrąžinti vyras...
Šeštadienis, sekmadienis ir penktadienis

**Šeštadienis, sekmadienis ir pektadienis** () – 1979 m. Italijoje sukurta komedija. Filmą sudaro 3 atskiros dalys, pavadintos pagal veiksmo dieną, jas režisavo skirtingi režisieriai.

## Turinys

“Šeštadienis“

Įmonės darbuotojas Nikola gauna užduotį stotyje sutikti iš Japonijos atvykstantį inžinierių Tokimoto ir surengti jam ekskursiją. Problemos prasideda, kai paaiškėja, kad Tokimoto – moteris... 

„Sekmadienis“

Sunkvežimio vairuotojas Marijo, prašomas žavios kaimynės Enzos, apsimeta jos vyru, mat iš Sicilijos pas ją atvyksta itin griežtų pažiūrų tėvai...

„Penktadienis“

Konstantinas – populiarus ir žinomas miuziklų režisierius. Jo pagrindinė aktorei Žaklinai nusprendus ištekėti už mafijozo Fredo ir palikti trupę, režisierius, gelbėdamas spektaklį, ketina bet kokia kaina ją susigrąžinti... 

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
„Šeštadienis“
* Edwige Fenech – Tokimoto
* Lino Banfi – Nikola
* Daniele Vargas – direktorius

„Sekmadienis“
* Barbara Bouchet – Enza
* Michele Placido – Marijo
* Antonio Ferrandis – Enzos tėvas
* Margot Cottens – Enzos motina

„Penktadienis“
* Adriano Celentano – Konstantinas
* Lova Moor – Žaklina
* Manuel Gallardo – Fredas
Taikūnų pušis

**Taikūnų pušis** – valstybės saugoma pušis, auganti Lazdijų rajone, Veisiejų seniūnijoje, Taikūnų kaime, prie Vilkaičio ežero. Paskelbta saugomu botaniniu gamtos paveldo objektu 2012 m.

Medis stūkso už 200 m į rytus nuo kelių  ir  sankirtos, pietvakariniame Vilkaičio krante, jo apsauginėje zonoje. Pasiekiamas pravažiuojant miško keliuku pro įsikūrusias privačias sodybas, toliau nueinant šlaitu prie pakrantės. Įspūdinga pušis ženkliai pakrypusi link nutiesto į vandenį tiltelio. Medis rodyklėmis nepažymėtas. Ant jo kamieno pritvirtintas medinis kryžius su skardiniu pjaustytu stogeliu. Šalia pušies įkastas kuklus, tamsaus medžio stogastulpis dvišlaičiu stogeliu. Jis pastatytas pagerbiant čia buvusiame bunkeryje (apie 3 m nuo pušies) žuvusių Dainavos apygardos Šarūno rinktinės Mindaugo tėvūnijos būrio partizanų atminimą. Lentelėje įrašyta: „*Partizanų Antano Valionio–Paparčio ir Albino Sakalausko–Audros žuvimo vieta. 1949.02.17*“. Iš bunkerio išlikusi tik užslinkusi 2,8 m ilgio 2 m pločio duobė. Jos dugne auga beržai.

## Duomenys

* Paprastoji pušis (*Pinus sylvestris* L.)
* Medžio aukštis – 20 m
* Kamieno apimtis 1,3 m aukštyje – 3,01 m
* Lajos aukštis 7 m
* Lajos skersmuo 12 m 
* Lajos forma – kupolas, projekcijos plotas 226 m²
* Amžius – nenurodomas
Pagrindiniai medžio duomenys nustatyti 2011 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras 
* Taikūnų pušies augimo vieta (žemėlapyje)
Sophie Garel

**Sophie Garel** (tikrasis vardas *Lucienne Garcia*; g. 1942 m. balandžio 22 d. Orane, Alžyras) – prancūzų dainininkė ir televizijos laidų vedėja.

Sophie studijavo meno istoriją Alžyre. Savo karjerą pradėjo 1960 metais, kaip „Tele Oran“ televizijos laidų vedėja. Nuo 1962 m. savo karjerą tęsia Prancūzijoje, kur dirba RTL, TF1, FR2, Canal+ televizijose.

1968 m. su Chris Baldo kaip Liuksemburgo atstovai dalyvavo 1968 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse. Su daina „Nous vivrons d’amour“ () duetas užėmė vienuoliktą vietą.

## Nuorodos
* Daina ''Nous vivrons d’amour''

|-
Henrikas Veisenhofas

**Henrikas Veisenhofas** (1859 m. liepos 26 d. Pakriaunyje, Rusijos imperija – 1922 m. liepos 23 d. Varšuvoje, Antroji Lenkijos Respublika) – dailininkas, tapytojas, grafikas.

## Biografija
Gimė 1859 m. liepos 26 d. Pakriaunyje. Tėvas dalyvavo 1863 m. sukilime, už tai buvo ištremtas į Sibirą, paskui jį išvažiavo ir visa šeima. 1874 m. šeimai buvo leista grįžti namo, bet jie apsigyveno Varšuvoje. Nuo 1874 m. lankė piešimo pamokas pas Wojciech Gerson. 1880 m. įstojo į Sankt Peterburgo dailės akademiją. 1885 m. baigė mokslus sidabro medaliu. 1889 m. išvyko į Miuncheną, kur mokėsi pas dailininką Alfred Kowalski-Wierusz, 1903-1904 m. gyveno Paryžiuje. Vėliau apsigyveno tėvams priklausiusiame dvare šalia Minsko. Tapė gamtos peizažus, kūrė žmonių portretų grafikas. Priklausė Varšuvos dailininkų draugijai *Pro Arte*. Prasidėjus I pasauliniam karui išvyko gyventi į Varšuvą, kur ir mirė 1922 m. liepos 23 dieną.

## Darbai

Vaizdas:Weyssenhoff Water lilies.jpg|*Vandens lelijos* (1903-1905)
Vaizdas:Henryk Weyssenhoff - Przeczucie 1893.jpg|*Perspėjimas* (1893)
Vaizdas:Henryk Weyssenhoff - Zamarłe barwy 1919.jpg|*Mirusios spalvos* (1919)
Vaizdas:Henryk Weyssenhoff - Śnieg 1894.jpg|*Sniegas* (1894)
Vaizdas:Henryk Weyssenhoff Spring 1911.jpg|*Pavasaris* (1911)
Vaizdas:Макавае поле.jpg|*Aguonų laukas* (1903-1905)
Vaizdas:Таямнічая песня.jpg|*Paslaptinga daina* (1921)
Vaizdas:Генрык Вейсенгоф. Дзяўчына з усходу.JPG|*Mergina iš rytų* (1879)
Vaizdas:Litewskie zacisze.jpg|*Lietuvos vienkiemis* (1908)
Vaizdas:Лось на балоце.jpg|*Briedis balose*
 

## Nuorodos
* Biografija (lenk.) 
* Biografija (rus.)

## Šaltiniai
Ermanas Magonas

**Ermanas Magonas** (1899 m. spalio 15 d. Upytėje, Rusijos imperija – 1941 m. rugpjūčio 14 d. Čavusuose, TSRS) – karininkas, generolas majoras.

## Biografija

Gimė 1899 m. spalio 15 d. Upytėje. 1919 m. paimtas į Raudonąją armiją, paskirtas į Latvijos TSR karinį dalinį. Kovo Rusijos pilietiniame kare vakarų fronte. Po karo tarnavo Smolenske, 1920 m. kovojo prieš Estijos kariuomenę, vėliau Lenkijos-sovietų kare. 1921 m. kovą dalyvavo Tambovo sukilimo malšinime. 1921 m. gruodį perkeltas į Kareliją. 1925-1928 m. studijavo karo akademijoje Maskvoje. 1930-1938 m. tarnavo prie Ramiojo vandenyno. 1936 m. apdovanotas Raudonosios Žvaigždės ordinu. 1938 m. vasario 24 d. suimtas NKVD, kovo 7 d. išmestas iš kariuomenės ir nuteistas kalėti, tačiau 1940 m. balandžio 25 d. paleistas ir 1941 m. kovą paskirtas tarnauti į Charkovo karinę apygardą. 1941 m. liepą dalyvavo Smolensko ir Mogiliavo gynyboje, žuvo mūšyje Čavusuose 1941 m. rugpjūčio 14 dieną. 1941 m. rugpjūčio 9 d. apdovanotas Lenino ordinu. 

## Literatūra

* Коллектив авторов. Великая Отечественная: Комкоры. Военный биографический словарь / Под общей редакцией М. Г. Вожакина. – М.; Жуковский: Кучково поле, 2006. – Т. 1. – С. 342–342. – ISBN 5-901679-08-3.
Šiluvos–Papušynio miškai

**Šiluvos–Papušynio miškai** – miškų masyvas Lietuvoje, Raseinių ir Kelmės rajonuose, 6 km į pietryčius nuo Tytuvėnų. Priklauso Tytuvėnų miškų urėdijai, Šiluvos girininkijai. Apima 21,5 km² plotą. Didžioji dalis patenka į Tytuvėnų regioninį parką.

Šiluvos–Papušynio miškų masyvą sudaro Papušynio, Sandravos, Šiluvos, Tyrulio, Rekštiškio, Antaniškio, Plekaičių miškai. Masyvo planas sudėtingas, įsiterpia Šiluvos tyrelis. Būdingas banguotas paviršius. Vyrauja velėniniai jauriniai glėjiški priesmėliai, velėniniai jauriniai smėliai, aukštutiniai durpžemiai. Miškai priklauso Šušvės ir Dubysos (Žyzdrės, Sandravos, Lapišės ištakos) baseinams. Telkšo Pėžų, Miškinių ežerėliai.

Medynai:
* pušynai: 48 %
* eglynai: 35 %
* beržynai: 10 %
* juodalksnynai: 6 %
* baltalksnynai: 1 %

Jaunuolynai sudaro 29 % medynų, pusamžiai medžiai 42 %, pribręstantys 20 %, brandūs 9 %.

Šiluvos–Papušynio miškuose gausu šernų, elnių, stirnų, sutinkami plėšrieji paukščiai, juodieji gandrai, tetervinai, gervės. Miško rytuose yra Papušynio botaninis draustinis–spanguolynas

Mišką kerta kelias . Greta įsikūrusi Šiluva, Pažyzdrys, Sandrausiškė, Pežai, Antaniškiai, Lapučiai, Plekaičiai, Kelmynai, Medsodžiai, Ropkepiai, Miškiniai.

## Šaltiniai
Sahraviai

**Sahraviai** (; ) – žmonės, gyvenantys vakarinėje Sacharos dykumoje, kuri apima Vakarų Sacharos teritoriją (Polisario pretenduoja į šią teritoriją, tačiau ją kontroliuoja Marokas), kitas pietines Maroko dalis, didžiąją Mauritanijos dalį ir Alžyro pietvakarius.

Kaip ir dauguma Sacharos tautų, gyvenančių dykumoje, Sahravių kultūra turi daug įvairių savybių. Daugiausia tai berberų ir tuaregų kultūrų savybės, kaip, pavyzdžiui, privilegijuota moterų padėtis. Be to, galima rasti arabų beduinų ir Juodosios Afrikos kultūrų savybių.

Sahravių tauta sudaryta iš daugelio genčių ir didžiausia jos dalis kalba Hasanijos arabų dialektu. Tačiau kai kurie iš jų vis dar kalba berberų kalba.

## Šaltiniai
Elniakalnis (Marijampolė)

:: *Apie kaimą [[Kazlų Rūdos savivaldybė]]je žr. [[Elniakalnis]]*.

**Elniakalnis** – kaimas Marijampolės savivaldybėje, 10 km nuo Gudelių.

## Šaltiniai
Duvzarė

**Duvzarė** (*Duvzare*, kitos formos *Dovsare, Dovzare, Duvzeren, Duizare, Devzare Donzare*) – senovinė kuršių žemė, buvusi Baltijos pakrantėje. Dabar tai Nycos ir Rucavos savivaldybės, dalis Priekulės savivaldybės bei dalis dabartinės Lietuvos (žemės apie Būtingę ir Senąją Įpiltį). Tai buvo viena iš mažesnių kuršių žemių, jos teritorija buvo apie 500 km² ploto.

## Etimologija
Duvzarės pavadinimas kuršiškos kilmės, pasak K. Būgos sudarytas iš kuršių kalbos žodžių *duvi* (plg. ) 'du' + *zar-* (plg. ) 'šaka', tad lietuviškai būtų *Dvižãrė*, t. y. *Dvišãkė*, arba *duvi*+*ezars* („ežeras“), tagi Dviežerė. Tokiu dvigubu ežeru galima laikyti šakotąjį Papės ežerą.

## Istorija
1250 m. Livonijos ordinas kelis kartus buvo įsiveržęs į Lietuvos karaliaus Mindaugo valdas. Livonijos ordino kariuomenė palaikė Mindaugo sūnėną Tautvilą. Netrukus Tautvilas apsikrikštijo. Kad ordinas nepuldinėtų Lietuvos 1251 m. Mindaugas pažadėjo apsikrikštyti ir perdavė ordinui dalį Žemaitijos bei jotvingių žemės.

Po šios sutarties 1252 m. Livonijos ordinas įsiveržė į pietines kuršių žemes (į Duvzarę taip pat) ir pastatė Memelio pilį (Memelburgas). Tais metais rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėta Duvzarė.

Durbės mūšyje nugalėjus kryžiuočius kuršiai buvo atgavę nepriklausomybę. Jų sukilimą pavyko numalšinti tik po to, kai stačiatikiu apsikrikštijęs Vaišelga 1265 m. pasirašė taikos sutartį su ordinu ir nustojo remti nekrikštytus savo priešininko Treniotos sąjungininkus – žemaičius, prūsus, kuršius ir žiemgalius.

1267 m. kuršiai nutraukė ginkluotą pasipriešinimą. Žodis *Duvzarė* dokumentuose paskutinį kartą paminėtas 1291 m.

## Ribos
Pietinė Duvzarės riba sutapo su dabartine Lietuvos–Latvijos siena atkarpoje Šventosios upe iki dabartinio Skuodo, o po to suko šiaurėn iki Latvijos miesto Priekulės. Šiaurinė siena ėjo upėmis Virga, Vartaja ir Bartuva į pietus iki Liepojos ežero.

Duvzarė ribojosi su Mėguva pietuose, su Bandava ir Cekliu rytuose ir Piemare šiaurėje.

## Pagrindinis miestas
Politiniu ir ekonominiu Duvzarės centru buvo Įpiltis (*Emplitten, Empilten, Ampillen, Ampilten*). 1263 m. kuršiai nuo Įpilties buvo apsiautę Memelburgą (Klaipėdos pilis).

## Gyventojai
Archeologai ištyrinėję tik vieną kapinyną Duvzarės žemėse. XIII a. viduryje Duvzarėje buvo 14 gyvenviečių. Didžiausias gyventojų tankis buvo šiaurinėje dalyje, kur buvo 11 piliakalnių ir 8 kapinynai. Dviejuose iš jų aptikti ir palaikai, laidoti pagal lyvių papročius. 1235 m. minėti piliakalniai *Damis* ir *Trecne*. Vakarinėje dalyje, Šventosios upės pakrantėje, yra 4 piliakalniai ir 6 kapinynai. 1253 m. iš jų paminėti *Popissen*, *Rutzowe* (Rucava) ir *Emplitten* (Įpiltis).

## Šaltiniai
Ronaldas Grižas

**Ronaldas Grižas** (g. 1995 m. gegužės 12 d. Utenoje) – Lietuvos futbolininkas, žaidžiantis vartininko pozicijoje.

## Karjera
### Utenos „Utenis“
2014 m. debiutavo „Utenio“ ekipoje, kuris tame sezone žaidė Pirmoje lygoje. Sužaidė vos vienerias rungtynes.
### FA „Žalgirietis“
Tais pačiais (2014) metais vasarą perėjo į Žalgirietį.
### Radviliškio „Lokomotyve“
2015 m. žaidė Radviliškio „Lokomotyve“, kuris žaidė Pirmoje lygoje.
### Utenos „Utenis“
2015 m. vasarą perėjo į „Utenį“, kuris žaidė A lygoje. Žaidėjui nebuvo suteiktos galimybės debiutuoti elito divizione, o klubui atstovavo dublerių pirmenybėse.
### Radviliškio „Lokomotyve“
2016 m. vėl žaidė Radviliškio „Lokomotyve“, Pirmoje lygoje. Klubas turėjo problemų, tad vasarą jį paliko.
### „Vilniaus Vytis“
2016 m. perėjo į „Vilniaus Vyčio“ futbolo klubą. Sužaidė trejas rungtynes Pirmoje lygoje.
### „Palangos“ futbolo klubas
2017 m. sezoną pradėjo FK Palanga, kuri tuo metu žaidė Pirmoje lygoje. 
### Telšių „Džiugas“
2017 m. vasarą persikėlė į Telšių „Džiugą“. Ekipa žaidė Pirmoje lygoje, o R.Grižas tapo pagrindiniu vartininku ir sirgalių numylėtiniu.

2018 m. ir toliau atstovavo žemaitijos klubui. Per du sezonus sužaidė 40 rungtynių Pirmoje lygoje, vartus gynė ir LFF taurės turnyro rungtynėse.

### Kauno rajono „Hegelmann Litauen“ futbolo klubas
2019 m. atstovavo HL klubui, kuris tuo metu žaidė Pirmoje lygoje.

### 2020 m.
2020 metų pradžioje žaidė Futsal A lygoje (2019/20 m. sezonas), atstovavo Turbotransfers ekipai. 

Vasarą atstovavo „Audros“ futbolo klubui, kuris dalyvavo 2020 m. "Stiklita" Lietuvos paplūdimio futbolo čempionate (Grupė B).

2020 m. pabaigoje vėl prisijungė prie Turbotransfers ekipos ir Futsal A lygoje (2020/21 m. sezonas).

### Utenos „Utenis“
2021 m. prisijungė prie „Utenio“ futbolo klubo, kuris žaidė Antroje lygoje (trečioje pakopoje) ir tapo pagrindiniu vartininku.

## Rinktinės
Lietuvos studentų futbolo rinktinės narys (2018 m.).

## Apdovanojimai
; Su Lietuvos studentų futbolo rinktine
: Turnyras Ukrainoje II vieta;
: Geriausias turnyro vartininkas.

## Išnašos

## Nuorodos
* Soccerway
* transfermarkt.com
* lietuvosfutbolas.lt
* vilniausfutbolas.lt
* Globalsportsarchive
Lokautas (2012 filmas)

**Lokautas** (), Lietuvoje platintas pavadinimu **MS1: Kalėjimo griūtis** (nuo ) – prancūzų 2012 m. veiksmo fantastinis filmas. Pagrindiniuose vaidmenyse – Guy Pearce ir Maggie Grace. Filme pasakojama apie specialaus agento misiją išgelbėti įkaite paimtą JAV prezidento dukterį kosminiame kalėjime MS1.

## Istorija
Filmą prodiusavo Luc Besson kompanija „EuropaCorp“, „Canal+“ ir „Ciné+“. Filmavimo vieta − Belgradas, kurta Belgrado kino studijoje „PFI Studios“. Filmo premjera įvyko 2012 m. balandžio 13 d. JAV. Filmas nebuvo ypatingai komerciškai sėkmingas, jo biudžetas siekė 20 mln. JAV dolerių ir pasaulio kino teatruose jis surinko apie 28,7 mln. JAV dolerių. Filmas susilaukė vidutinio kritikų įvertinimo, pagal Metacritic tinklalapio suvestinę filmas įvertintas 48 balų iš 100 vidurkiu. Buvo pagirta Guy Pearce vaidyba, išsakytos mintys, kad filmas labiau tinka DVD ar TV peržiūrai nei didiesiems kino teatrų ekranams. Filme yra veiksmo filmų parodijos elementų, jumoristinių situacijų, pokalbių.

## Siužetas

Specialios slaptosios JAV tarnybos agentas Snou (akt. Guy Pearce) įtariamas kito agento nužudymu slaptų dokumentų nutekinimo tyrime. Snou tikina, kad įvyko klaida ir jis nekaltas. Už žmogžudystę Snou nuteisiamas ilgam užmigdymui stazės būsenoje naujame kosminiame kalėjime MS1, kuris sukasi Žemės orbitoje. Tuo metu į MS1 atvyksta JAV prezidento duktė Emili (akt. Maggie Grace), kurios atstovaujamas fondas remia kalėjimo veiklą.

Emili apklausia vieną iš stazės miego būsenos pažadintą kalinį, kuris apklausos metu pagrobia iš apsauginio pistoletą ir išsivaduoja. Užvaldęs kalėjimo valdymo pultą kalinys priverčia įkaitą išbudinti ir išlaisvinti kitus kosminės stoties kalinius, kurių kalėjime yra apie 500. Kaliniai įkaitu paima ir Emili. JAV prezidentas informuojamas apie situaciją. Specialioji slaptoji tarnyba imasi planų išlaisvinti prezidento dukterį. Jie planuoja pasiųsti Snou su specialia užduotimi išlaisvinti Emili iš kalėjimo. Snou iš pradžių atsisako, bet sužinojęs, kad kalėjime MS1 yra įkalintas žmogus, kuris žino, kur yra slapti dokumentai ir taip galima įrodyti jo nekaltumą − sutinka. Tuo tarpu Emili su apsauginio pagalba pabėga nuo kalinių.

## Išnašos

## Nuorodos
* Filmo fanų svetainė
* allmovie.com
* „The New York Times“ reviu
Kaltenis

**Kaltenis**:

* Kęstutis Kaltenis – miškininkas, dendrologas
* Petras Kaltenis – gydytojas pediatras
* Vytautas Kaltenis – žurnalistas, istorikas, kraštotyrininkas
Somalio globojamoji teritorija

**Somalio globojamoji teritorija** () – Jungtinių Tautų globojamoji teritorija Rytų Afrikoje, administruota Italijos 1950–1960 m., apėmusi dabartinio Somalio rytinę dalį.

## Raida
Iki 1941 m. šias teritorijas valdė Italijos karalystė, kurias administravo kaip Italijos Somalį. 1941 m. jį užėmė Britų imperijos armija, kuri čia administravo iki 1949 m. pabaigos. Tik 1949 m. iš šios teritorijos suformuota Jungtinių Tautų globojamoji teritorija, kurios kontrolė vėl atiduota Italijai.

Globojamoji teritorija gavo didžiulę ekonominę paramą iš Jungtinių Tautų, o šalyje kūrė patyrę italų kilmės ekspertai. Tai laikoma sklandaus šalies vystymosi ir ekonominio bei kultūrinio klestėjimo laikotarpiu. Teritorijos administraciniame centre Mogadiše pradėtos kurti aukštojo mokslo institucijos, turėjusios ugdyti vietinius specialistus teisės, ekonomikos, politikos, kitų socialinių mokslų srityse. Italų kalba buvo oficiali kalba.

1960 m. gegužės mėn. Britų kontroliuota somalių dalis (Britų Somalilendas) paskelbė nepriklausomybę kaip Somalio valstybė. Tų pačių metų liepos 1 d. nepriklausomybė suteikta ir Somalio globojamajai teritorijai, ją sujungiant su Somalio valstybe. Taip suformuota nepriklausoma Somalio Respublika.

## Gubernatoriai
Italijos Somalį valdė gubernatoriai, pavaldūs Italijos karaliui:
* Giovanni Fornari 195-1953)
* Enrico Martino (1954-1957)
* Enrico Anzillotti (1957-1958)
* Mario di Stefano (1958-1960)
Stasys Povilaitis

**Stasys [[Povilaitis]]**:

* Stasys Povilaitis (1943) – dailininkas, fantastas
* Stasys Povilaitis (1947) – dainininkas
Vladas Stauskas

**Vladas Stauskas** (1932 m. gruodžio 21 d. Kaune – 2014 m. lapkričio 19 d. Kaune) – Lietuvos kraštovaizdžio architektas, urbanistas.

## Biografija
Iki 1945 m. gyveno Dusetų miestelyje, savivaldybės tarnautojo šeimoje, taip pat pas senelius gretimame Paeglynės kaime. 1941–1944 m. mokėsi Dusetų progimnazijoje, 1945–1947 m. Kauno „Aušros“ gimnazijoje. Nuo 14 metų dirbo braižytoju architektūrinėse dirbtuvėse. 1947–1951 m. mokėsi Kauno politechnikume, įgijo techniko-architekto kvalifikaciją. 1951–1957 m. studijavo Kauno politechnikos institute, įgijo inžinieriaus architekto diplomą.

1956–1961 m. Miestų statybos projektavimo instituto Kauno filialo architektas. 1968–1992 m. Statybos ir architektūros instituto Rekreacinės ir landšafto architektūros (vėliau – Kraštotvarkos) sektoriaus vadovas. 1985 m. architektūros mokslų daktaras. 1987 m. profesorius.

Aktyviai prisidėjo prie Vytauto Didžiojo universiteto atkūrimo: 1989 m. išrinktas VDU Atkūrimo tarybos nariu, 1989–1996 m. Atkuriamojo Senato narys; iki 2005 m. buvo renkamas VDU Senato nariu. 1991–1993 m. Lietuvos mokslo tarybos narys. 1992–2000 m. VDU Menų fakulteto dekanas, nuo 2001 m. profesorius.

Nuo 1958 m. Lietuvos architektų sąjungos narys. 1995 m. naujai įkurtos Lietuvos kraštovaizdžio architektų sąjungos valdybos pirmininkas. Lietuvos buriuotojų sąjungos narys.

Palaidotas Panemunės kapinėse.

## Kūryba
Suprojektavo 17 pastatų, iš kurių 12 yra pastatyti. Tarp žinomiausių darbų – Pramoninės statybos projektavimo institutas „Pramprojektas“ Kaune (1965 m., kartu su Algimantu Sprindžiu), gyvenamųjų namų kvartalas Nidoje, Kopų gatvėje (1974 m., kartu su Vygandu Raginiu), poilsio namai „Kregždutė“ prie Palangos (1974 m.), Juliaus Janonio aikštės Kaune architektūros ansamblio projektas (1975 m.), poilsio namai „Ąžuolas“ Pervalkoje (1981 m., kartu su Petru Gecevičiumi). Su kitais parengė Palangos (1959 m. ir 1972 m.), Neringos (1968 m. ir 1978 m.) generalinius planus.

## Bibliografija
* *Градостроительная организация районов и центров отдыха. – Ленинград: Стройиздат, 1977*. – 164 p.: iliustr.
* *Формирование рекреационной среды Литовской ССР: аналитический обзор*. – Vilnius, 1984. – 59 p.: iliustr.
* Architektūra, aplinka, atostogos. – Kaunas: VDU leidykla, 2012. – 387 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-12-792-5

## Įvertinimas
* 1968 m. LSSR valstybinė premija (su kitais)
* 1976 m. LSSR valstybinė premija, už Juliaus Janonio (dab. Vienybės) aikštės Kaune architektūrinį ansamblį (su kitais)
* 1979 m. LTSR nusipelnęs architektas
* 2003 m. ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Riterio kryžius 
* 2008 m. Kauno miesto savivaldybės kultūros ir meno premija 
* 2009 m. Lietuvos vardo 1000-mečio medalis (Neringos savivaldybė)
* 2010 m. II laipsnio Santakos garbės ženklas (Kauno m. savivaldybė) 
* 2013 m. Vyriausybės kultūros ir meno premija

## Šaltiniai

## Literatūra
* Architektas Vladas Stauskas: kūrybos ir mokslo keliu / sud. Leonardas Vaitys. – Vilnius: Archiforma, 2008. – 119 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-927-00-6
Nepatogus kinas

**Kino festivalis „Nepatogus kinas“** – nuo 2007 m. Lietuvos žmogaus teisių centro kasmet Lietuvoje organizuojamas tarptautinis dokumentinių filmų festivalis. Filmuose gvildenamos temos – diskriminacija, tolerancija, korupcija, ekologija ir kitos globalios problemos bei socialiniai iššūkiai. Festivalio metu rengiamos diskusijos pilietinėmis, socialinėmis temomis, susitikimai su žmogaus teisių aktyvistais, ekspertais, filmų herojais.

Įėjimo kaina nefiksuota, festivalis apokestinamas aukojimo principu – taip, anot organizatorių, skatinamas festivalio lankytojų pilietiškumas. Idėją rengti žmogaus teisių kino festivalį organizatorius paskatino *[[Watch Docs]]*, panašaus pobūdžio festivalis Suvalkuose, Lenkijoje.

2014 m. festivalis vyko 8 Lietuvos miestuose – Vilniuje, Kaune, Klaipėdoje, Šiauliuose, Panevėžyje, Marijampolėje, Alytuje ir Anykščiuose.

## Šaltiniai
Nova Paka

**Nova Paka** (); ) – miestas Hradec Kralovės krašte, Čekijoje. Priklauso Jičyno rajonui. 9 335 gyventojai (2012 m. duomenys). Mieste įsikūrusi Nova Pakos alaus darykla.

## Istorija
Pirmą kartą paminėtas 1357 m., kaip *Mladá Paka* (). 1563 m. didžioji miesto dalis nukentėjo nuo gaisro. 1586 m., maro metu, mirė beveik puse miestelio gyventų. Dar 450 žmonių mirė 1625 m. marui užklupus miestelį. 1643 m., Trisdešimtmečio karo metu buvo nuniokotas švedų kariuomenės. XVII a. antroje pusėje pastatytas Minimo vienuolynas. Po Imperatoriaus Juozapo II religinių reformų, vienuolynas buvo uždarytas.