open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Voliso ir Futūnos vėliava

**Voliso ir Futūnos vėliava** – Prancūzijos užjūrio valdos Okeanijoje, Voliso ir Futūnos simbolis. Oficialus salyno simbolis yra Prancūzijos vėliava, tačiau taip pat naudojama ir neoficiali, 1985 m. sukurta vėliava.

Neoficiali Voliso ir Futūnos vėliava yra raudona, jos kairiajame viršutiniame kampe (kantone) pavaizduota Prancūzijos vėliava (su baltu apvadu). Dešinėje pusėje yra baltas kvadratas, padalintas raudonų įstrižainių (kartais vietoje kvadrato būna baltas skiautėtas kryžius). Pastarasis ženklas kilo iš XIX a. naudotos pagrindinės Voliso ir Futūnos karalystės, Uvea, vėliavos.

## Galerija


Flag of Uvea.svg|Uvea istorinės karalystės vėliava
Flag of Wallis and Futuna (1976-1985).svg|1915–1985 m. naudota neoficiali vėliava
Flag of Wallis and Futuna (1887-1910).svg|1887–1910 m. naudota neoficiali vėliava
Flag of Uvea (1886-1887).svg|Uvea karalystės vėliava (1886–1887 m.)


## Šaltiniai
Vaidhofenas prie Ibso

**Vaidhofenas prie Ibso** () – statutinis miestas Žemutinės Austrijos žemėje, Ausrijoje. 11 366 gyventojai (2016 m. sausio 1 d. duomenys).

Pirmą kartą paminėtas 1186 m. Mieste yra daug išlikusių viduramžių pastatų. 1470–1510 m. statyta bažnyčia, turinti gotikinį altorių bei medinius vartus, menančius bažnyčios statybą.

Vaidhofene prie Ibso gyveno Alexander Lernet-Holenia – austrų rašytojas.

## Galerija

Waidhofen Ybbs.Rathaus vom Oberen Stadtplatz aus.JPG|Rotušė
Waidhofen Ybbs.Innenstadt vom Krautberg.JPG|Bažnyčia
Waidhofen - Rothschildschloss.JPG|Pilis
Lūžis (1970 filmas)

**Lūžis** ) – 1970 m. režisieriaus Claude Chabrol sukurta drama, Taorminos kino festivalyje nominuota pagrindiniam prizui.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Stéphane Audran – Helena Renjė
* Jean-Pierre Cassel – Polas Tomas
* Michel Bouquet – Liudvikas Renjė
* Annie Cordy – madam Pineli
* Jean-Claude Drouot – Šarlis Renjė
* Catherine Rouvel – Sonia
* Maria Michi

## Turinys

Ryte jaunos šeimos tėvas Šarlis Renjė, apimtas pamišimo, užpuola savo žmoną Heleną, o vėliau sužaloja savo 4 metų sūnų. Helena apsigina ir sužeidžia vyrą, o paskui iškviečia policiją.  

Jos vyras, įtakingo verslininko Liudviko Renjė sūnus, išsiunčiamas gydytis namo, o šio tėvas bet kokiais būdais stengiasi gauti teises į anūko globą, nes jis visada buvo prieš sūnaus ir Helenos santuoką. Pastaroji, norėdama būti arčiau sūnaus, apsistoja netoli esančiame pensione, kur netrukus pasirodo Polis Tomas – vyras, kuriam Liudvikas Renjė pavedė rasti kokios nors kompromituojančios medžiagos apie Heleną. Polis netrukus su ja susidraugauja, tačiau nesugeba rasti jokių galimų jos netinkamo elgesio įrodymų. Liudviko spaudžiamas, kartu su meiluže Sonia nusprendžia suklastoti įrodymus, kad Helena seksualiai išnaudoja psichiškai nesveiką merginą bei vartoja narkotikus. Helenai pavyksta nuspėti jų planus, o galiausiai visus Polio planus sugriauna pensione pasirodęs Šarlis Renjė, trokštantis susigrąžinti žmoną. Grumtynių metu Polis šį mirtinai sužeidžia peiliu...
Tinder

**„Tinder“** – internetinių pažinčių programėlė, turinti 10 mln. kasdien prisijungiančių vartotojų, kuri priklauso „Match“ bendrovei. Pastaroji bendrovė valdo ne vieną žinomą pažinčių programėlę bei užima 65 % šios rinkos.

2022 m. „Tinder“ turėjo 10,9 mln. prenumeratorių ir 75 mln. aktyvių naudotojų.

## Ypatumai

„Tinder“ išmaniųjų telefonų programėlės vartotojai mato vieni kitų nuotraukas ir gali jas slinkti į dešinę arba kairę liečiamo ekrano pusę. Tai atitinkamai reiškia norą užmegzti ryšį arba atmesti prašymą. Abiems asmenims vienam kito nuotraukas nuslinkus į dešinę pusę, jie būna sujungti ir gali susirašinėti.

## Šaltiniai
Trofajachas

**Trofajachas** () – miestelis ir savivaldybė Leobeno apskrityje, Štirijos žemėje, vidurio Austrijoje. 11 229 gyventojai (2016 m. sausio 1 d. duomenys).

## Miestų partnerystė
*  Klonmelis, Airija
*  Kamnikas, Slovėnija

## Galerija

Pfarrkirche von Möllterrasse.jpg|Miestelio reginys
Altes Rathaus Trofaiach.jpg|Senoji Trofajacho rotušė
Trofaiach Dreifaltigkeitskirche mit Reiting 2009.JPG
Antoine Adams

**Antuanas Adamsas** (g. 1988 m. rugpjūčio 31 d. Kajone) – Sent Kitso ir Nevio lengvaatletis kuri specializuojasi sprinto rungtyse. Šalies olimpinės rinktinės narys.

## Biografija
Sportininko pirmasis tarptautinis startas buvo 2006 m. Gvadelupoje vykusiose *CARIFTA* žaidynėse, kuriose jaunuolių grupėje besivaržęs Adams didesnių rezultatų neparodė. 2007 m. Pan Amerikos jaunimo čempionate A.Adams pasiekė pusfinalį 100 m bėgime, o kartu su Sent Kitso ir Nevio komanda užėmė 6-ą vietą estafetiniame bėgime 4x100 m. 2010 m. sportininkas dalyvavo savo pirmose Sandraugos žaidynėse, kuriose 200 m bėgimo rungtyje pasiekė antrąjį raundą, bet toliau nepateko. 2011 m. pirmą kartą pateko į 2011 m. Pasaulio lengvosios atletikos čempionatą, kuriame startavo tik estafetėje 4x100 m. Kartu su šalies rinktine jis pasiekė finalą, kuriame pelnė bronzos medalius. Po metų Adams pirmą kartą dalyvavo 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse, bet medalių iškovoti nepavyko. 2015 m. Pan Amerikos žaidynėse pelnė bronzą individualiame 100 m bėgime. 2016 m. sportininkas pateko į 2016 m. vasaros olimpines žaidynes ir buvo išrinktas šalies vėliavnešiu atidarymo ceremonijoje.

## Pasiekimai

## Nuorodos
*
Pagirių žaidynės

**Pagirių žaidynės** () – 2014 m. JAV sukurta komedija, parodijuojanti tokius filmus kaip „Bado žaidynės“, „Tedis“, „Karibų piratai“, „Įsikūnijimas“. „Čarlis ir šokolado fabrikas, „Ištrūkęs Džango“, „Kerė“, „Toras“, 9-asis rajonas ir kiti.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Ben Begley – Edas
* Ross Nathan – Bredlis
* Herbert Russell – Zakas
* Rita Volk – Everlen
* Robert Wagner – Liamas
* Kayden Kross – blondinė
* Sophie Dee – brunetė
Badmintonas 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse – Vyrų vienetai

**Badmintono vyrų vienetų** turnyras 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse vyks Riocentro 4 paviljone rugpjūčio 11-20 dienomis.

## Rezultatai
### Grupės varžybos

#### A grupė

#### C grupė

#### D grupė

#### E grupė

#### G grupė

#### H grupė

#### I grupė

#### J grupė

#### K grupė

#### L grupė

#### M grupė

#### N grupė

#### P grupė

### Finalai
Paumotai

**Paumotai** – polineziečių tauta, gyvenanti Tuamotu salyne (Prancūzijos Polinezija). Populiacija – ~16 tūkst. žmonių (XX a. II pusė). Kalba austroneziečių kalbų šeimos, rytų austroneziečių šakos paumotų kalba. Taip pat šneka prancūziškai, taitietiškai. Išskiriamos šnektos. Nuo XIX a. vid. turi lotynišku raidynu paremtą raštą. Tikintieji – krikščionys.

Dalis paumotų XIX a. tarpusavio karų metu persikėlė į Taitį. Patyrė didelę kultūrinę ir kalbinę taitiečių įtaką. Pasak legendų, paumotų protėviai į Tuamotu atsikėlė iš Raro salos (galimai Markizo salų).

Tradiciniai verslai – rankinė žemdirbystė (pandanai, kolokazija, jamsai, kokosai) ir žvejyba. Išgauna perlamutrą. Dabar daugiausia dirba kopros paruošime.

Seniau dauguma Tuamotu salų buvo skirstomos į sritis, kurias valdė patrilinijinės giminės (*igati*). Giminės vadas (*ariki, ariki nui*) kartais būdavo renkamos. Vade galėdavo tapti ir moteris. Kaip ir kiti polineziečiai, paumotai tatuiruodavosi kūną (priklausomai nuo socialinės padėties). Būdinga mažoji šeima, santuoka neolokalinė.

Paumotų tradicinėje pasaulėvokoje ypač gerbimo verti būdavo protėviai, dvasios-sergėtojos, piktosios dvasios, gausi dievų plejada. Rengdavo akmenines aikštes-šventyklas *marae*, statydavo religines skluptūras *[[tiki]]*. Buvo paplitęs raganavimas. Perimant krikščionybę susidarė sinkretinis dievo Kiho (Kio, Io) kultas.

## Šaltiniai
Polineziečių kalbos

**Polineziečių kalbos** – viena iš malajų-polineziečių kalbų šakos atšakų (austronezinių kalbų šeima). Šias kalbas vartoja polineziečiai, gyvenantys daugiausia Polinezijos salyne, taip pat keliose Melanezijos, Mikronezijos salose, dabar ir išeivijoje Australijoje, Šiaurės Amerikoje.

Žinoma ~40 polineziečių kalbų, iš kurių didžiausios taitiečių, samojiečių, tongiečių, maorių ir havajiečių. Kalbos skirstytis pradėjo maždaug prieš 2000 metų, bet skirtumai išliko palyginti nedideli, gausu kalbinių atitikmenų.

Polineziečių kalboms būdinga panaši fonetika: gausu balsių (a, e, i, o, u), o priebalsių skaičius ribotas. Fonetiniai pakitimai tarp kalbų gana dėsningi – pvz., maorių garsus /k/, /ɾ/, /t/ ir /ŋ/ atitinka havajiečių /ʔ/, /l/, /k/ ir /n/ (pvz., *aroha* = *aloha*, *roa* = *loa*, *tangata* = *kanaka*, *kava* = *ʻawa*).

Dauguma polineziečių kalbų naudoja tris gramatinius skaičius – vienaskaitą, dviskaitą ir daugiskaitą. Daugiskaitos pirmas asmuo būna inkliuzyvinis ir ekskliuzyvinis („mes“ = aš, kiti, bet ne tu; ir „mes“ = aš, tu ir kiti).

## Žodynas
 
Polineziečių kalbų palyginimas.

## Skirstymas

* Tongiečių kalbos: tongiečių, niuafoou, niujiečių
* Branduolinės polineziečių kalbos:
** Futūnų: rytų uvėjų (volisiečių), rytų futūnų, pukapukų, Renelo-Belonos, tikopiečių, vakarų uvėjų (N. Kaledonija), Anivos futūnų (Vanuatu), Melė-filų (Vanuatu), emajų (Vanuatu), anutų
** Elisiečių:
*** Samojiečių: samojiečių, tokelau
*** Pakraštinės elisiečių: tuvaliečių, nukuoriečių (Mikronezija), kapingamarangių (Mikronezija), nukurijų (Papua Naujoji Gvinėja), takujų (Papua Naujoji Gvinėja), nukumanų (Papua Naujoji Gvinėja), ontong džavų (Saliamono Salos), sikaianų (Saliamono Salos), pilenių (Saliamono Salos)
*** Rytų polineziečių:
**** rapanujų
**** Vidurio rytų polineziečių:
***** markiziečių:
****** markiziečių, mangarevų
****** havajiečių
***** taitiečių:
****** taitiečių
****** tubuajų
****** rapiečių
****** paumotų
****** rarotongų
****** Rakahangos-Manihikio
****** tongarevų
****** maorių, moriorių

## Šaltiniai
Hao

**Hao** (), dar vadinamas ***Haorangiu*** – koralinis atolas Ramiajame vandenyne, Prancūzijos Polinezijoje, vienas didžiausių Tuamotu salyne. Yra pietrytinėje salyno pusėje, 920 km į rytus nuo Taičio. Plotas – 47 km², su lagūna – 720 km².

Atolas nusidriekęs iš šiaurės vakarų į pietryčius 50 km, plotis iki 14 km. Atolo žiede yra vienas laivuojamas sąsiauris (šiaurės vakaruose). Koralinės salos žemos (iki 3 m).

2017 m. Hao atole gyveno 1027 žmonės. Pagrindinė gyvenvietė Otepa. Šiaurinėje dalyje yra oro uostas (buvęs karinis aerodromas). Verčiamasi perlų rinkimu, kopros paruošimu, turizmu. Hao atolas kartu su aplinkinėmis salomis sudaro Hao komuną.

Pirmieji europiečiai, pasiekę Hao, buvo ispanai Pedras Fernandesas de Kirosas (1606 m.) ir Chosė Andija i Varela (1774 m.). Prancūzų keliautojas Luisas Antuanas de Bugenvilis ją pavadino „Arfos sala“. 1820 m. Hao pasiekė Fadėjaus Belinshauzeno ekspedicija. XX a. veikė svarbi karinė bazė, iš kurios koordinuoti branduoliniai bandymai Mururoa atole. Greta bazės veikė ligoninė, vandens gryninimo stotis, elektrinė. 2002 m. bazė uždaryta.


Hao cimetiere.jpg|Hao kapinės
Atoll de Hao (prise de vue - l'infirmerie).jpg|Hao atolas. Otepos apylinkės
Tahiti Nui (F-OITQ) (9309129074).jpg|Lėktuvas Hao oro uoste


## Šaltiniai
Aleksandras Žyžemskis

Kunigaikštis **Aleksandras Žyžemskis** (?–1645) – LDK valstybinis veikėjas. Karaliaus rūmininkas, Oransko ir Perlovsko girininkas, Minsko satlininkas (1635–1640 m.), Lietuvos didysis taurininkas (1640–1643 m.) ir Lietuvos didysis pastalininkis (1643–1645 m.).

## Biografija
Kunigaikščių Žyžemskių (Riurikaičiai) giminės atstovas. Kristupo Jaroševičiaus Žyžemskio vyresnysis sūnus. Jaunesnieji broliai – kunigaikščiai Steponas, Kristupas ir Tomas.

Iš pradžių Aleksandras Žyžemskis buvo karaliaus rūmininkas, Oransko ir Perlovsko girininkas.

1635 m. vasario 14 d. Aleksandras Žyžemskis gavo Minsko stalininko pareigybę, 1640 m. tapo Lietuvos didžiuoju taurininku, o nuo 1643 m. – Lietuvos didysis pastalininkis.

1635 m. kartu su Minsko stalininko pareigybe gavo dvaro žemių Jevcikevičiuose (Rečicos pavietas) ir Karpovičiuose (Mozyriaus pavietas).

1645 m. balandį Aleksandras Žyžemskis mirė.

## Išnašos

## Literatūra
* Чарняўскі Ф. «Ураднікі (пасады, тытулы) Менскага ваяводзтва XVI–XVIII стагоддзяў» (Біяграфічны даведнік), выд. «Олдеран», г. Мінск, 2007 г., – 224 с. Выпуск І
* Валерый Сямёнавіч Пазднякоў, «Вялікае Княства Літоўскае»
Makemas

**Makemas** (), dar vadinamas ***Te Paritua***, ***Rangi Kemas*** – koralinis atolas Ramiajame vandenyne, Prancūzijos Polinezijoje, vienas didžiausių Tuamotu salyne. Yra Rajevskio salų spiečiuje, 564 km į rytus nuo Taičio. Plotas – 56 km², su lagūna – 603 km².

Atolas nusidriekęs iš šiaurės vakarų į pietryčius 69 km, plotis iki 16,5 km. Atolo žiede yra du laivuojami sąsiauriai.

2017 m. Makemo atole gyveno 825 žmonės. Pagrindinė gyvenvietė Puheva (~600 gyv.) yra atolo žiedo šiaurėje. Puhevoje yra švyturys, bažnyčia. Veikia 1976 m. pastatytas aerodromas. Verčiamasi perlų rinkimu, kopros paruošimu, turizmu. Makemo atolas kartu su aplinkinėmis salomis sudaro Makemo komuną.

Pirmieji europiečiai, pasiekę Makemo, buvo britai Džonas Tarnbulis ir Džonas Bajersas (1803 m.). Jie šią salą pavadino Filipo sala (pagal savo rėmėją). 1820 m. Makemą pasiekė Fadėjaus Belinshauzeno ekspedicija. XIX a. pradėjo veikti katalikų misija, 1851 m. pastatyta Šv. Juozapo bažnyčia.


Platier récifal.jpg|Rifo pakrantė
Port.Makemo.JPG|Makemo uostas
Phare.Makemo.JPG|Švyturys
Église.Makemo.JPG|Šv. Juozapo bažnyčia


## Šaltiniai
Fangatau

**Fangatau** (), dar žinomas pavadinimu *Nakai-erua* – koralinis atolas Ramiajame vandenyne, Prancūzijos Polinezijoje, Tuamotu salyne. Yra šiaurinėje salyno pusėje, 902 km į šiaurės rytus nuo Taičio. Plotas – 6 km², su lagūna – 22,2 km².

Atolas pailgas, 8 km ilgio, 3,5 km pločio. Atolo žiedas visiškai apsupa lagūną.

2017 m. Fangatau atole gyveno 135 žmonės. Pagrindinė gyvenvietė – Teana. Veikia oro uostas (nuo 1978 m.). Verčiamasi kopros paruošimu, žvejyba, tridaknų veisimu. Fangatau atolas kartu su už 72 km esančiu Fakahinos atolu sudaro Fangatau komuną.

Pirmasis Fangatau pasiekęs europietis buvo Rusijos jūrininkas Fadėjus Belinshauzenas (1820 m.). Jis atolą pavadino Arakčejevo sala. Atole kurį laiką stebėjimus atliko JAV antropologas Kenetas Emoris (*Kenneth Emory*), čia dirbęs su paumotų tradicijos žinovu Kamake.

## Šaltiniai
Edvilas Raudonikis

**Edvilas Raudonikis** (g. 1972 m. birželio 6 d. Akmenėje) – lietuvių diplomatas, 2015-2020 m. buvęs Lietuvos Respublikos Nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Čekijos Respublikoje.

## Biografija
1997 m. Prahos Karolio universitete baigė politikos mokslų ir čekų kalbos magistro studijas, nuo 1993 dirbo techniniu sekretoriumi Lietuvos ambasadoje Čekijoje.

1997–2001 m. buvo Lietuvos URM Vidurio Europos skyriaus trečiasis, antrasis sekretorius, vėliau – pirmasis sekretorius LR ambasadoje Čekijoje.

2006–2007 m. – ėjo URM Baltijos jūros regiono skyriaus vedėjo bei Šiaurės ir Vidurio Europos departamento direktoriaus pareigas pareigas.

2007–2010 m. – ministras patarėjas LR ambasadoje Švedijoje.

2010–2011 m. buvo URM Ekonominio saugumo politikos departamento patarėjas, vėliau – Ministro Pirmininko tarnybos Europos ir tarptautinių klausimų skyriaus vedėjas.

2012–2015 m. dirbo ministru patarėju Lietuvos ambasadoje Austrijoje, buvo laikinuoju reikalų patikėtiniu, laikinai ėjo Lietuvos nuolatinio atstovo Jungtinių Tautų biure Vienoje pareigas.

Nuo 2015 kovo 31 d. – Lietuvos Respublikos Nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Čekijos Respublikoje.

Kalba čekų, anglų, vokiečių, slovakų, bei rusų kalbomis.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Ambasados Čekijoje tinklapis 

|-

|-
Napuka

**Napuka** (), dar žinomas pavadinimu *Pukaroa* – koralinis atolas Ramiajame vandenyne, Prancūzijos Polinezijoje, Tuamotu salyne. Yra pačioje salyno šiaurėje, Nusivylimo salų spiečiuje, 935 km į šiaurės rytus nuo Taičio. Plotas – 8 km², su lagūna – 18 km².

Atolas pailgas, 10,5 km ilgio, 4 km pločio. Atolo žiedas platus, visiškai apsupa lagūną.

2017 m. Napukos atole gyveno 224 žmonės. Pagrindinė gyvenvietė – Tepukamaruja. Veikia oro uostas (nuo 1977 m.). Verčiamasi kopros paruošimu, žvejyba, turizmu. Napukos atolas kartu su už 15 km esančia Šiaurės Tepoto sala sudaro Napukos komuną.

Pirmasis Napuką pasiekęs europietis buvo Britanijos jūrininkas Džonas Baironas (1765 m.). Jis Napuką ar aplinkines salas pavadino Nusivylimo salomis, nes vietos gyventojai buvo priešiški atvykėliams.

## Šaltiniai
Nukutavakė

**Nukutavakė** () arba ***Nukutuvakė*** – koralinė sala Ramiajame vandenyne, Prancūzijos Polinezijoje, Tuamotu salyne. Yra pietrytinėje salyno dalyje, 1100 km į rytus nuo Taičio. Plotas – 5,5 km².

Sala 5 km ilgio, 1,3 km pločio. Salą juosia koralų rifas. Išnykusios lagūnos vietoje likusi šlapynė.

2017 m. Nukutavakėje gyveno 177 žmonės. Pagrindinė gyvenvietė – Tavananujis. Veikia oro uostas (nuo 1981 m.). Verčiamasi kopros paruošimu, žvejyba. Nukutavakė kartu su keletu nedidelių atolų sudaro Nukutavakės komuną.

Pirmasis Nukutavakę pasiekęs europietis buvo Britanijos jūrininkas Samuelis Volisas (1767 m.). Jis salą pavadino Karalienės Šarlotės vardu. Tuo metu sala buvo gyvenama, joje augo kokospalmės, bet 1826 m. Nukutavakę aplankęs Frederikas Bičis čia nerado nei gyventojų, nei augmenijos.

## Šaltiniai
Balingrado tiltas

**Balingrado (Punžonių) tiltas** – automobilių kelių tiltas per Neries upę, jungiantis Vilniaus ir Švenčionių rajonus, kelio  atkarpoje į kelią . Tiltas yra pirmasis pasroviui per Nerį Lietuvos teritorijoje. Atidarytas 2005 m. lapkričio 24 d. Lietuvoje tai buvo jau aštuntasis tiltas per Nerį valstybinės reikšmės keliuose. 

Tiltas stūkso mišku apaugusioje teritorijoje. Artimiausios gyvenvietės: šiauriniame krante – Balingradas (Švenčionių raj., 0,7 km), pietiniame – Punžonys (Vilniaus raj., 1,3 km). Artimiausias tiltas pasroviui – Santakos geležinkelio tiltas Nemenčinės seniūnijoje, aukštyn upe – kabantis pėsčiųjų tiltas Buivydžiuose Lietuvoje ir automobilių tiltas Baltarusijos Astravo rajone, ties Varonos kaimu.

Iki šiol iš Švenčionių rajono seniūnijos centro Magūnų į Vilnių 60 km nuotolį reikėdavo važiuoti per Pabradę. Kelias iki sostinės sutrumpėjo apie 20 km. 

2004 m. rudenį trasoje buvo atlikti archeologiniai žvalgomieji darbai, kurių metu archeologinių objektų nerasta. Statybos darbai truko 14 mėn. Juos vykdė UAB „Tilsta“, talkino subrangovas UAB „Viadukas“. Statinys kainavo 5,9 mln. Lt, jis buvo finansuojamas iš Kelių priežiūros ir plėtros programos lėšų. 

## Konstrukcija
Statinį projektavo UAB „Kelprojektas“. Tiltas metalinis, 3 tarpatramių. Atramos pastatytos iš surenkamų gelžbetoninių elementų, įrengtos ant polinių pamatų. Tilto perdangą sudaro dvi skersiniais ryšiais sujungtos metalinės sijos. Tilto ilgis – 136,6 m, plotis (važiuojamoji dalis ir šalitilčiai) – 9,33 m.

## Nuorodos

* Atidarytas dar vienas tiltas per Neries upę 
* Žinios iš savivaldybių. Į Magūnus veda geri keliai 
* Tiltai per Neries upę. Punžonių tiltas (Henriko Kebeikio kolekcija)
* 2004 m. kelio „Balingradas–Magūnai“ 5,3–6,4 km archeologinių žvalgomųjų darbų ataskaita
* Tilto nuotraukos, 2006 m. (''miestai.net'')
Mindaugas Puidokas

**Mindaugas Puidokas** (g. 1979 m. kovo 19 d. Kaune) – politinis ir visuomenės veikėjas, žurnalistas.

## Biografija

1997 m. baigė Kauno Vinco Kudirkos vidurinę mokyklą. 2002 m. su pagyrimu baigė Vytauto Didžiojo universitetą. 2004 m. Vilniaus universitete baigė tarptautinių santykių ir diplomatijos magistrantūros studijų programą, 2009 m. Kauno technologijos universitete baigė socialinius mokslus ir įgijo daktaro kvalifikacinis laipsnį, 2013 m. Kauno technologijos universitete įgijo docento laipsnį.

1995–1999 m. neetatinis „Kauno dienos“, „Kauno žinių“, „Vytautas Magnus“ korespondentas. 2001–2002 m. VšĮ „Socius Sanus“ projektų koordinatorius. Dirbo su mokyklinio amžiaus vaikų užimtumo ir sveikatinimo projektais. 2002–2003 m. UAB „Laisvas ir nepriklausomas kanalas“ (LNK) žinių tarnybos užsienio naujienų redaktorius.

2004–2016 m. dėstytojas Kauno technologijos universitete, Socialinių, humanitarinių mokslų ir menų fakultete.

2007–2008 m. bankrutavusio „BC Kauno Atletas“ direktorius. 2009–2013 m. žmonos įmonės UAB „Natura Munda“ komercijos direktorius.

2016–2024 m. Lietuvos Respublikos Seimo narys, 2016–2019 m. Lietuvos valstiečių ir žaliųjų sąjungos frakcijos narys, 2019–2022 m. – Darbo partijos narys. 2022 m. vasario-kovo sandūroje paliko Darbo partiją, šiai atsiribojus nuo M. Puidoko pasisakymų apie Rusijos agresiją prieš Ukrainą.

## Kontraversijos ir korupcija
2021 m. balandžio 27 d. Seimo nario M. Puidoko padėjėjas Kęstutis Motiečius (buvęs M. Puidoko bendramokslis) bandė duoti 50,000 eurų dydžio kyšį Seimo nariui Matui Maldeikiui. Kyšiu galėjo būti siekiama, kad M. Maldeikis asmeniškai palaikytų ir paveiktų kitus kolegas, kad būtų neribotam laikui atidėtas Azartinių lošimų įstatymo nuostatų, draudžiančių eksploatuoti į elektroninę automatų duomenų valdymo sistemą nesujungtus automatus, įsigaliojimas, numatytas tų metų lapkričio 1 dieną. Taip pat kad nebūtų priimta pataisa dėl loterijų ir lošimų mokesčio tarifų padidinimo. M. Maldeikiui iškart apie tai pranešus Specialiųjų tyrimų tarnybai, Vilniaus apygardos teismas K. Motiečiui skyrė 4,900 eurų dydžio baudą.

Specialiųjų tyrimų tarnybos atliekamos kratos metu (buvo siekiama surasti ir paimti ikiteisminiam tyrimui reikšmingus daiktus ir dokumentus, įskaitant du M. Puidoko mobiliuosius telefonus) M. Puidokui keletą kartų buvo išreikštas teisėtas reikalavimas pateikti mobiliuosius telefonus, kurie nurodyti teismo nutartyje, tačiau parlamentaras tai padaryti atsisakė. Kratos metu M. Puidokas buvo išėjęs iš kabineto, nors buvo paprašytas pasilikti kratos atlikimo vietoje. Seimo narys, turėdamas su savimi mobiliuosius telefonus, užsidarė tualeto patalpoje.

M. Puidokas su tuometiniu savo padėjėju K. Motiečiumi keliskart lankėsi lošimų bendrovės „Tete-a-tete“ vadovo Samoilo Kaco namuose. Be to, S. Kaco verslo partneris patvirtino, kad M. Puidokui už palankią poziciją galėjo būti duota 20 tūkst. eurų.

## Šaltiniai
Anaa

**Anaa** (), dar žinomas pavadinimais *Nganaa-nui, Ara-ura* – koralinis atolas Ramiajame vandenyne, Prancūzijos Polinezijoje, Tuamotu salyne. Yra šiaurės vakarinėje salyno pusėje, 350 km į rytus nuo Taičio. Plotas – 38 km², su lagūna – 90 km².

Atolas pailgas, nusidriekęs iš vakarų į rytus 29,5 km, plotis iki 6,5 km. Atolo žiedą sudaro 11 salelių, kurių dirva derlingesnė nei kitų Tuamotu atolų. Lagūna uždara (su vandenynu jungiasi per seklumas), sudaryta iš 3 duburių.

2017 m. Anaa atole gyveno 494 žmonės. Pagrindinė gyvenvietė – Tukuhora. Veikia oro uostas. Verčiamasi perlų rinkimu ir perlamutro gamyba, kopros paruošimu, žvejyba. Anaa atolas kartu su aplinkinėmis salomis sudaro Anaa komuną.

## Istorija
Pirmasis Anaa pasiekęs europietis buvo ispanas Pedras Fernandesas de Kirosas (1606 m.). Jis atolą pavadino Šv. Pauliaus Atsivertimo sala (*Conversión de San Pablo*). 1768 m. ją pasiekė prancūzas Luisas Antuanas de Bugenvilis, 1769 m. – Džeimsas Kukas (pavadino „Grandinės sala“), 1772 m. – baskas Domingas de Bonečea (pavadino „Visų Šventųjų sala“).

XIX a. buvo svarbus kopros ir perlamutro tiekimo taškas. Čia vyko kova tarp katalikų ir mormonų misionierių, į kurią 1852 m. įsikišo Prancūzijos kariuomenė. 1878, 1906 ir 1983 m. Anaa salą nuniokojo smarkūs uraganai.

## Transportas
Netoli Tukuhoros yra aerodromas (IATA kodas: AAA), turintis 1400 metrų ilgio kilimo ir tūpimo taką. Vidutiniškai aptarnauja apie 140 skrydžių ir 3500 keleivių per metus.

## Šaltiniai
Fakarava

**Fakarava** (), dar žinomas pavadinimais *Havaiki-te-araro, Havai’i, Farea* – koralinis atolas Ramiajame vandenyne, Prancūzijos Polinezijoje, vienas didžiausių Tuamotu salyne (skaičiuojant su lagūnos plotu – 2). Yra šiaurės vakarinėje salyno pusėje, 450 km į šiaurės rytus nuo Taičio. Plotas – 16 km², su lagūna – 1112 km².

Atolas netaisyklingo stačiakampio pavidalo, nusidriekęs iš šiaurės vakarų į pietryčius 60 km, plotis iki 21 km. Atolo žiede yra du laivuojami sąsiauriai – Garuaė šiaurėje ir Tumakohua pietuose. Atolas 1977 m. paskelbtas UNESCO biosferos rezervatu. Čia gyvena retas tuamotinis tilvikas (*Prosobonia parvirostris*, vietos kalba *kivi-kivi*).

2017 m. Fakaravos atole gyveno 844 žmonės. Pagrindinė gyvenvietė Rotoava (šiaurės rytuose). Veikia oro uostas. Verčiamasi perlų rinkimu, kopros paruošimu, turizmu. Fakaravos atolas kartu su aplinkinėmis salomis sudaro Fakaravos komuną.

1820 m. Fakaravą pasiekė Fadėjaus Belinshauzeno ekspedicija (buvo pirmieji europiečiai, paminėję šią salą) ir pavadinto Vitgenšteino sala. XIX a. tapo svarbiu kokosų aliejaus gavybos centru. 1849 m. saloje pradėjo veikti prancūzų misionieriai, 1850 m. pastatyta Rotoavos bažnyčia.


1 Fakarava 3.jpg|Turistų nameliai
Fakarava Hirifa Beach.jpg|Hirifos paplūdimys
Fakarava-rotoava.jpg|Prieplauka lagūnos pusėje
StJosephFakarava2.jpg|Paminklas Šv. Juozapui


## Šaltiniai
Olimpinė pabėgėlių komanda 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse

**Olimpinė pabėgėlių komanda 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse** – viena iš dviejų nepriklausomų olimpiečių komandų, dalyvausiančių 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse.

2016 m. kovą Tarptautinio olimpinio komiteto prezidentas Thomas Bach paskelbė, kad šių metų olimpiadoje bus suburta nauja nepriklausoma komanda, atstovaujanti pabėgėliams. Tai padaryta reaguojant į kilusią Europos pabėgėlių krizę.

Iš viso TOK atrinko 43 kandidatus į šią komandą. Jie buvo atrinkti pagal sportinius sugebėjimus, asmenines savybes ir atitikimą JT pabėgėlių apibrėžimui. Iš viso rinktinės paruošimui TOK skyrė papildomus 2 milijonus JAV dolerių. Kiekvienos TOK narės buvo paprašyta įvertinti galimybes paskirti dalyvius į šią rinktinę.

Iš viso buvo atrinkti 10 sportininkų, patekusių į olimpinę pabėgėlių komandą:

## Šaltiniai
Puka Puka

**Puka Puka** () – koralinė sala Ramiajame vandenyne, Prancūzijos Polinezijoje, Tuamotu salyne. Yra šiaurinėje salyno dalyje, Nusivylimo salų spiečiuje, 1150 km į rytus nuo Taičio, 182 km nuo Fakahinos (artimiausia sala). Plotas – 5 km², lagūnos plotas – 2 km².

Sala nedidelė, 6 km ilgio, 3,3 km pločio. Lagūna uždumblėjusi, maža, neturi nuolatinės protakos į vandenyną.

2017 m. Puka Pukoje gyveno 163 žmonės. Pagrindinė gyvenvietė – Te One Mahina. Veikia oro uostas (nuo 1979 m.). Verčiamasi daugiausia kopros paruošimu, turizmu. Puka Puka sudaro komuną. Priešingai nei kitose Tuamotu saloje, Puka Pukoje kalbama ne paumotų, o pietų markiziečių kalba.

Puka Puka buvo pirmoji Tuamotu sala, pasiekta europiečių – 1521 m. sausio 21 d. ją pasiekė Fernando Magelano ekspedicija ir pavadino Šv. Pauliaus sala (*San Pablo*). 1616 m. salą pasiekusi olandų ekspedicija ją pavadino „Šunų sala“ (*Honden Eiland*). 1947 m. liepos 30 d. pro salą praplaukė Turo Heredalo ekspedicija *[[Kon Tiki]]*. Tai buvo pirmoji ekspedicijos pasiekta sausuma po išplaukimo iš Peru (tiesa, joje neišsilaipinta). 1996 m. salą nusiaubė uraganas.


Kopra.JPG|Kopros džiovinimas
Puka-Puka.JPG|Te One Mahina

## Šaltiniai
Kuveitas 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse

**Kuveito sportininkai [[2016 m. vasaros olimpinės žaidynės|2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse]]** varžėsi po olimpine vėliava kaip nepriklausomi atletai. Tai nuspręsta po to, kai šalis buvo įspėta antrą kartą per penkerius metus dėl vyriausybės kišimosi į sporto veiklą.

Iš viso komandoje buvo 9 sportininkai, kurie varžėsi 3 rungtyse.

Kuveito šaulys Fehaid Al-Deehani tapo pirmuoju nepriklausomu sportininku, pelniusiu aukso medalį.

## Fechtavimasis

## Šaudymas

## Plaukimas

## Šaltiniai
Rhys Chatham

**Rhys Chatham** (1952 m. Rugsėjo 19) – amerikiečių avangardistas, eksperimentinių muzikantas, kompozitorius ir garso menininkas.

## Diskografija
* *Factor X*. CD, Moers Music, 1983.
* *Die Donnergötter*. CD/LP, Dossier Records ; Table of the Elements, Radium, 2006.
* *Neon*. CD/LP, Ninja Tune, Ntone, 1996.
* *Septile*. CD/LP, Ninja Tune, Ntone, 1997.
* *Hard Edge*. CD, The Wire Editions, 1999.
* *A Rhys Chatham Compendium: 1971-1989*. CD, Table of the Elements, 2002.
* *An Angel Moves Too Fast to See*. 3xCD Box, Table of the Elements, 2003.
* *Echo Solo*. LP, Table of the Elements, Azoth, 2003.
* *Three Aspects of the Name*. LP, Table of the Elements, Lanthanides, 2004.
* *Two Gongs*. CD, Table of the Elements, Radium, 2006.
* *An Angel Moves Too Fast to See*. CD/LP, Table of the Elements, Radium, 2006.
* *A Crimson Grail*. CD, Table Of The Elements, Radium, 2007.

## Šaltiniai
* Chatham bio Allmusic.com
* Marc Masters, (2007) "No Wave", Black Dog Publishing, London
* Kurzbiografie , Piero Scaruffi (engl./ital.)

## Nuorodos
*  Rhys Chatham asmeninė svetainė 
*
Gabrielius Hornostajus

**Gabrielius Hornostajus** (m. 1587) – Bresto vaivada nuo 1576, Minsko vaivada nuo 1566, Minsko nuo 1575, Kameneco seniūnas nuo 1568.
## Biografija

Kilo iš Hornostajų giminės, herbo Hipocentavr savininkas. Naugarduko vaivados Ivano Hornostajaus ir Anos Solomereckos vyresnysis sūnus. Valdė dvaro žemes Kopyliuje, Ščitnikuose ir Balatkove, Bresto paviete, Pocešyje, Vilkmergės paviete, dalinai davo žemes Ostrošicuose, Toločine, Basejoje. 1567 metais Livonijos karo metu LDK armijai išstatė 49 arklius.

## Valstybės tarnyba
Nuo 1566 metų − Minsko vaivada, nuo 1576 metų − Bresto vaivada , nuo 1568 metų − Kameneco seniūnas, nuo 1575 metų − Minsko seniūnas. 

Pasirašė Liublino uniją 1569 metais.

1573 metais buvo vienas iš dekreto pasirašiusių patvirtinčių Henriko Valua išrinkimą į Lenkijos karaliaus sostą.

## Šeima
Buvo vedęs Barborą Laską, Seradzo vaivados Vaitiekaus Lasko dukterį. Vienintelis sūnus − Jeronimas.

## Išnašos

## Literatūra
* Aleksander Markiewicz, Gabriel Hornostaj, w: Polski Słownik Biograficzny, 1960-1961, t. IX, s. 626–627.
## Genealogija

|-
Samuelis Hornostajus

**Samuelis Hornostajus** (m. prieš 1618 m. gegužės 12 d.) – Kijevo pakamaris 1602–1618, karaliaus rotmistras; kalvinizmo pasekėjas.

1607 ir 1611 m. metais buvo pasiuntiniu į seimą nuo Kijevo vaivadijos. 1613 m. ordinarinio seimo narys (nuo Kijevo vaivadijos). 1610 m. vadovavo sėkimngam ATR kariuomenės puolimui prieš Rusijos pajėgas Černigove.

## Genealogija

## Išnašos

## Literatūra

* Anna Filipczak-Kocur, Senatorowie i posłowie koronni na sejmie 1607 roku, w: Przegląd Historyczny 76/2, 1985, s. 296.
* Urzędnicy województw kijowskiego i czernihowskiego". Oprac. Eugeniusz Janas, Witold Kłaczewski. Kórnik 2002, s. 45, 275.
Petras Firlejus (1649)

**Petras Firlejus ** (g. 1601, m. 1649) – Kameneco kaštelionas (1649), Trembovlio ir Bucniovo seniūnas.    

## Biografija
Liublino vaivados Petro Firlejaus (m. 1619) ir Jadvygos Vlodkovos (1573-1609) sūnus.

Turėjo tris brolius, kurie buvo:
* Janas (g. apie 1600)
* Stanislavas (1600-1634)
* Mikalojus –  Sofijos Skotnickos vyras (g. 1603 - m. 1684 m.. Krokuva)

Taip pat turėjo dvi seseris: 
* Sofija Firlej (m. prieš 1642 m.), Krokuvos kašteliono Mikalojaus Potockio (1593-1651) žmona nuo (1622 m.)
* Eufrozina Firlej (m. 1609 m.), Povilo Lasockio žmona.  

## Šeima
Petras Firlejus buvo vedęs Agniešką Bal (m. 1658) – Sanoko pakamario (1670-1676) Stanislovo Balo dukterį. Nuo santuokos su kuria turėjo sūnų Mikalojų (m. 1649) – karaliaus rotmistrą ir Bučniovsko seniūną. 

ir dukteris:
* Uršulė Firlej – Lvovo komendanto 1657 metais Jano Mnišeko (m. po 1676) žmona, 
* Sofija Firlej – Stanislovo Žegockio žmona,
* Konstancija Firlej (m. 1688) – Kazimiero Karolio Tarnovskio (1644-1682) žmona  
* Joana Firlej – Sandomiro kašteliono Stanislovo Vitovskio žmona.
Antonis Kickis

**Antonis Kickis** (m. 1772 m.) – Karūnos armijos generolas-majoras, karaliaus generolas-adjutantas, Zakročymsko pakamaris, Zakročymsko vėliavininkas 1767 metais, Zakročymsko pastalininkas 1756 metais, Karūnos artilerijos majoras 1746 metais. 

Buvo Stanislovo Augusto Poniatovskio elektorius 1764 metais nuo Zakročymsko žemės. 

## Literatūra

* Akt elekcyi Roku Tysiąć Siedemset Sześćdziesiątego Czwartego, Miesiąca Sierpnia, Dnia dwudziestego siódmego, s. 94.
* Rodzina, herbarz szlachty polskiej, t. VI, Warszawa 1909, s. 302.
Mikalojus Podoskis

**Mikalojus Podoskis** (g. 1676 m. – m. 1762 m.) – Plocko vaivada 1736-1761, Karūnos tribunolo maršalka Radome 1742 metais, Plocko kaštelionas 1717-1736, Plocko vėliavininkas 1713-1717, Cechanuvo taurininkas 1701-1713, Bobrovnicko 1744-1745, Dobzinsko ir Rypinsko seniūnas. 

1740 metais apdovanotas Baltojo erelio ordinu. 

## Literatūra

* Kawalerowie i statuty Orderu Orła Białego 1705-2008, 2008, s. 170.
* Trybunał Skarbu Koronnego z Duchem S. wszystkim na dobre wychodzący, kazaniem w Poniedziałek świąteczny podczas wotywy na zaczęciu tegoż J. O. Trybunału w kościele farnym Radomskim pokazany. JJ. WW. PP. utriusque subsellii senatus et equestris ordinis kommissarzom z powinną wielkich imion rekognicyą dedykowany przez X. Samuela od S. Floryana Sch. Piar. ordynaryusza Katedr. Krak. y Kommissarskiego kaznodzieję Roku 1742. W Warszawie w druk. JKM. y Rzpltey XX. Schol. Piarum fol., 10 ark." WYSOCKI Samuel, Warszawa 1742, [b.n.s]
Samuelis Jurgis Pražmovskis

**Samuelis Jurgis Pražmovskis** (1631 - 1688) – Plocko vaivada 1669-1688, Kžepicko ir Varecko seniūnas. 

## Biografija
Gimė Pražmove, Varšuvos kašteliono Andžejaus Pražmovskio ir Joanos Kožuchovskos sūnus. Brolis - Mikalojus. 

Jono Sobieskio elektorius nuo Plocko vaivadijos 1674 metais.

## Išnašos

|-
Juzefas Molskis

**Juzefas Molskis** (m. 1731 m. sausio 8 d.) – Rogozno kaštelionas 1728-1731 metais, Kališo stalininkas 1695-1728 metais.

Buvo pasiuntiniu į elekcinį seimą 1704 metais.

## Literatūra

* Articuli pactorum conventorum Stanów tej Rzeczypospolitej i W. X. L. i państw do nich nalężących z Posłami JKM [...], s. 18.
* Urzędnicy Wielkopolscy XV-XVIII wieku. Spisy". Oprac. Adam Bieniaszewski. 1987, s. 156, 218.
Jacopo Sansovino

**Jakopas Sansovinas** (, tikr *Jacopo Tatti*, 1486 m. liepos 2 d. − 1570 m. lapkričio 27 d.) – XVI a. italų renesanso skulptorius ir architektas, svarbiausias jo statinys − Šv. Morkaus biblioteka Venecijoje.

## Biografija

Jakopas Tatis pakrikštytas 1486 m. liepos 2 d. Florencijoje. 1502 m. jis įstojo mokytis į florentiečio skulptoriaus Andrea Sansovino dirbtuves ir iš pagarbos prisiėmė mokytojo pavardę. 1505 m. Jakopas Sansovinas lydėjo architektą Džiuljaną da Sangalą kelionėje į Romą, kur popiežius Julijus II pasamdė jį antikinių skulptūrų restauravimo darbams. Romoje J. Sansovinas susipažino su antikine architektūra ir skulptūra. Apie 1510−1518 m. J. Sansovinas buvo grįžęs į Florenciją, dirbo kartu su Andrea del Sartu, sukūrė skulptūras „Šv. Jokūbas“ ir „Bakchas“. Po to J. Sansovinas vėl keliavo Į Romą ir joje išbuvo iki 1527 m. miesto užėmimo ir nusiaubimo nevaldomos Karolio V kariuomenės. Po to Jakopas Sansovinas persikėlė į Veneciją, kur 1529 m. buvo paskirtas Venecijos respublikos architektu, susidraugavo su Ticianu ir poetu Pjetru Aretinu.  

Jakopas Sansovinas laikomas reikšmingiausia asmenybe, atnešusią į Veneciją aukštojo renesanso stilistiką. Svarbiausiu jo statiniu tapo Šv. Morkaus biblioteka (pradėta 1537 m.) pačiame Venecijos centre, San Marko aikštėje. Prie jos pastatytas *Palazzo della Zecca*. Iš skulptūros darbų pažymėtinos „Marso“ ir „Neptūno“ skulptūros (1554−1566) Dožų rūmų kortilėje, tiesa, atliktos jo asistentų. Jakopo Sansovino kūrybinio stiliaus šaknys buvo antikiniame mene, tačiau jo kūryba nebuvo sustabarėjusi ir aklai sekanti antikiniu palikimu, o pasižymėjo gaivališkumu. Daugelį savo skulptūrų J. Sansovinas kūrė kaip pastatų fasado papuošimus. Jo kūrinius atidžiai studijavo ir buvo jų paveiktas Andrea Paladijas (1508−1580). Jakopas Sansovinas mirė 1570 m. lapkričio 27 d. Venecijoje. Jo sūnus Frančeskas (1521−1583) buvo tyrinėtojas ir 1581 m. veikale *Venetia, città nobilissima* pateikė anksčiausią Venecijos meninio palikimo aprašymą.

## Darbų galerija
### Architektūra

Ca' Grande IMG 4032.JPG| *Palazzo Corner della Ca' Granda*, Venecija
Venice - Sansovino's Loggetta 01.jpg| San Marko aikštės Lodžeta, Venecija
Rainy day in Venice Biblioteca Marciana.jpg| Šv. Morkaus biblioteka, Venecija
Villa Garzoni, Pontecasale, Candiana.JPG| *Villa Garzoni*

### Skulptūros

Jacopo sansovino, madonna col bambino, ve, 01.JPG| „Madona ir Kūdikis“, *Ca' d'Oro*, Venecija
Jacopo sansovino (cerchia), venere e cupido, 1550 ca..JPG| „Venera ir Kupidonas“, J. Paul Getty muziejus, Los Andželas
Bode Jacopo Sansovino 03.JPG| „Madona ir Kūdikis“, Bodės muziejus, Berlynas
Jacopo Sansovino Marte e Nettuno 45.43434 E 12.34037.JPG| „Marsas“ ir „Neptūnas“, Dožų rūmai, Venecija


## Šaltiniai

* Chilvers, Ian. The Oxford Dictionary of Art. Oxford University Press, 2004. p. 630
* Encyclopaedia Britannica
Martina Hingis

**Martina Hingis** (; g. 1980 m. rugsėjo 30 d. Košicė, Čekoslovakija) – šveicarų tenisininkė, buvusi pirmoji pasaulio raketė.

## Didžiojo kirčio turnyrų finalai
### Vienetai (12)

### Dvejetai (15)
} Natasha Zvereva || 6-4, 2-6, 6-3
|- bgcolor=EBC2AF 
|bgcolor=98FB98|Nugalėtojas || 1998 || French Open || Clay ||  Jana Novotna ||  Lindsay Davenport Natasha Zvereva || 6-1, 7-6 (7-4)
|- bgcolor=CCFFCC
|bgcolor=98FB98|Nugalėtojas || 1998 || [| Žole ||  [Jana Novotna ||  Lindsay Davenport Natasha Zvereva || 6-3, 3-6, 8-6
|- bgcolor=CCCCFF
|bgcolor=98FB98|Nugalėtojas || 1998 || US Open || Hard ||  Jana Novotna || Lindsay Davenport Natasha Zvereva || 7-5, 6-3
|- bgcolor=FFFCCC
|bgcolor=98FB98|Nugalėtojas || 1999 || Australian Open(3)|| Hard ||  Anna Kournikova ||  Lindsay Davenport Natasha Zvereva 7-5, 6-3
|- bgcolor= EBC2AF
|bgcolor=FFA07A|Finalininkas|| 1999 || French Open || Clay ||  Anna Kournikova ||  Venus Williams Serena Williams || 3-6, 7-5, 7-2, 6-8
|- bgcolor= FFFCCC
|bgcolor=FFA07A|Finalininkas||2000|| Australian Open || Hard || Mary Pierce ||  Lisa Raymond  Rennae Stubbs || 4-6, 7-5, 4-6
|- bgcolor=EBC2AF
|bgcolor=98FB98|Nugalėtojas||2000 || French Open || Clay ||  Mary Pierce ||  Virginia Rauno Pascual  Paola Suarez || 6-2, 6-4
|bgcolor=98FB98|Nugalėtojas|| 2002 || Australian Open(4) || Hard ||  Anna Kournikova ||  Daniela Hantuchova Arantxa Sanchez Vicario || 6-2, 6-7 (4-7), 61
|-
|}

## Šaltiniai
Stanislavas Ciolekas

**Stanislavas Ciolekas** (1382, Mazovija – 1437 m. lapkričio 10 d., Poznanė) – Lenkijos bažnytinis ir valstybinis veikėjas, karaliaus sekretorius, Karūnos pakancleris, karaliaus sekretorius, Karūnos pakancleris (1423–1429) ir Poznanės arkivyskupas (1428–1437), diplomatas, poetas ir rašytojas.

## Biografija
Lenkijos bajorų herbo „Ciolek“ atstovas. Mazovijos vaivados Andžejaus Cioleko (1356–1396) ir Elžbietos iš Sulimovo sūnus. Broliai – Vygandas, Andreasas ir Klemensas.

1392–1402 m. Stanislavas Cioleklas mokėsi Paryžiaus universitete, kur gavo humanitarinių mokslų magistro laipsnį. Karaliaus Jogailos valdymo metu, 1410 m., buvo paskirtas karaliaus kanceliarijos sekretoriumi, bet buvo nušalintas nuo tų pareigų 1419 m. dėl paskvilio parašymo ant karalienės Elžbietos Granovskos. 1420 m. vėl pradėjo dirbti karaliaus kanceliarijoje. Tais pačiais metais įstojo į Krokuvos akademiją ir netrukus suartėjo su Lietuvos didžiuoju kunigaikščiu Vytautu. 1410–1420 m. dalyvavo lenkų derybose su kryžiuočiais, tame tarpe vyko su pasiuntinybe 1413 m. pas Teutonų ordiną Žemaitijos reikalais. Bendradarbiavo su Krokuvos vyskupu Zbignevu Olesnickiu ir buvo jo šalininkas. 1410 m. kartu su Zbignevu Olesnickiu važiavo su diplomatine misija pas Vokietijos imperatorių Zigmantą Liuksemburgietį.

1411–1421 m. Stanislavas Ciolekas vykdė Krokuvos žemės notaro ir Krokuvos kapitulos funkcijas. Greitai kilo bažnytine hierarchija, buvo Gniezno ir Poznanės kanauninku. 1423 m., karalienės Sofijos palaikymo dėka, gavo Karūnos pakanclerio pareigybę. 1425 m. Romos kurija neleido jam užimti Plocko vyskupo pareigybės, dėl to nutraukė ryšius su Zbignevu Olesnickiu. 1428 m. buvo paskirtas Poznanės vyskupas. Buvo husizmo priešininkas.

1434 m. Poznanės vyskupas Stanislavas Ciolekas dalyvavo Bazelio bažnyčios taryboje, o netinkamas valdymas privedė prie liaudies sukilimo. Jis buvo priverstas bėgti iš Poznanės ir rado prieglobstį Krokuvoje. 1435 m. gruodžio 31 d. dalyvavo taikos sutarties su Teutonų ordinu pasirašyme Bžec-Kujavijoje. 1437 m. jis grįžo į Poznanę.

Mirė 1437 m. lapkričio 10 d. Buvo palaidotas kartu su broliu Vigandu Švento Mikalojaus bažnyčioje, Varkoje.

## Literatūra
* Bibliografia Literatury Polskiej – Nowy Korbut, t. 2 Piśmiennictwo Staropolskie, Państwowy Instytut Wydawniczy, Warszawa 1964, s. 98-100
Vladislavas Oporovskis

**Vladislavas Oporovskis** (apie 1395 m. Oporuve – 1453 m. kovo 11 d. ten pat) – Lenkijos bažnytinis ir valstybinis veikėjas, Kujavijos vyskupas (1433–1449), Gniezno arkivyskupas ir Lenkijos Primas (1449–1453), Karūnos pakancleris (1429–1434).

## Biografija
Lenkijos bajorų Oprovskių giminės atstovas, herbo „Sulima“ savininkas. Lenčicos vaivados Mikalojaus iš Oporuvo (apie 1365–1425) antrasis sūnus. Jaunesnysis brolis – Lenčicos vaivada Petras iš Oporuvo (apie 1405–1467).

Išsilavinimą gavo Padujos universitete, kur gavo daktaro laipsnį. Krokuvos universiteto rektorius (1426) ir teisės fakulteto profesorius. Dirbo Lenkijos karaliaus Jogailos kanceliarijoje, 1429 m. gavo iš jo Karūnos pakanclerio pareigybę (1429–1434). Vladislavas Oporovskis buvo vienu iš pagrindinių karaliaus kompanionų vidaus politikoje. Kartu su Mikalojumi Kička dalyvavo 1422 m. teismo procese tarp Lenkijos ir Teutonų ordino. 1435 m. gruodžio 31 d. pasirašė taikos sutartį su Teutonų kryžiuočiais Bžec-Kujavijoje.

Vladislavas Oporovskis valdė eilę beneficijų ir bažnyčios pareigas, pagrindinės jų: Kujavijos vyskupas (1434–1449) ir Gniezno arkivyskupas (1449–1453). Kaip Gniezno arkivyskupas ir Lenkijos primas ketverius metus vadovavo katalikų bažnyčiai Lenkijos karalystėje. Jis buvo gotiškos pilies Oporuve įkūrėjas, ten ir mirė 1453 m. kovo 11 d.

## Literatūra
* J. Korytkowski, Arcybiskupi gnieźnieńscy, prymasowie i metropolici polscy od roku 1000 aż do roku 1821, t. I–V, Poznań 1888–1892.
* M. Kosman, Poczet prymasów Polski, Warszawa 1997, s. 85-88.
* P. Nitecki, Biskupi Kościoła w Polsce. Słownik biograficzny, Warszawa 1992, s. 155.
* K. R. Prokop, Arcybiskupi gnieźnieńscy w tysiącleciu, Kraków 2000, s. 130–133.
* Zofia Wilk-Woś, Władysław z Oporowa (ok. 1395–1453), podkanclerzy królewski, biskup włocławski i arcybiskup gnieźnieński, «Studia Claramontana», t. 21, 2003, s. 174–449.

## Nuorodos
* Биографические сведения на сайте католической иерархии
Saulius Šarkauskas

**Saulius Šarkauskas** (g. 1970 m. balandžio 25 d. Klaipėdoje) – buvęs Lietuvos plento dviratininkas, olimpietis. 

2009 m. baigė Klaipėdos universitetą. Nuo 2006 m. dviračių serviso centro UAB Provelas vadovas.

## Sportinė karjera

1994-2001 m. S. Šarkauskas buvo  Lietuvos olimpinio sporto centro sportininkas, Lietuvos nacionalinės rinktinės narys.

Lietuvos dviračių sporto čempionu buvo 6 kartus: lenktynių plentu - 100 km komandinių (1990), daugiadienių individualių (1991) ir komandinių (1993, 1994), 150 km grupinių (1995), daugiadienių grupinių lenktynių treku (1995). 

Pasaulio čempionato (1995 m. Bogota, Kolumbija) 177 km grupinių lenktynių dalyvis (59 vieta). Daugiadienių lenktynių „Volta Portugal“ trečio (1996), ketvirto (1999) ir keturiolikto (2000) etapų laimėtojas. 

2000–2005 m. atstovavo Portugalijos sporto klubams.

Du kartus dalyvavo olimpinėse žaidynėse:
* 1992 m. Barselonos olimpiadoje 194,4 km grupinėse lenktynėse užėmė 23 vietą.
* 2000 m. Sidnėjaus olimpiadoje 239 km grupinių lenktynių nebaigė. 

S. Šarkausko pirmasis treneris buvo A. Petrauskas (1983-1988), kiti – N. Dumbauskas (1986-1988 ir 2003-2005), V. Žukauskas (2001-2002), H. Sinkevičius (1998-2001).

## Nuorodos

* Saulius Šarkauskas Lietuvos sporto enciklopedijoje
* Saulius Šarkauskas (''sports-reference.com'') 
* Saulius Šarkauskas (''cyclingarchives.com'')
Benjaminas Viluckis

**Benjaminas Viluckis** (g. 1961 m. kovo 20 d. Klaipėdoje – m. 2017 m. rugsėjo 19 d.) – buvęs lengvaatletis, daugkartinis Lietuvos kūjo metimo čempionas, olimpietis. 

1984 m. baigė Kauno politechnikos instituto Klaipėdos fakultetą. Vėlyvaisiais savo metais dirbo prekybininku, buvo Klaipėdos lengvosios atletikos federacijos vadovas.

## Sportinė karjera

Aktyviai sportavo 23-ejus metus. 1980 m. įvykdė sporto meistro normą, 1984 m.- tarptautinės klasės sporto meistro. Tapo Lietuvos, Baltijos šalių, Sovietų Sąjungos čempionu ir prizininku. 10 kartų gerino Lietuvos kūjo metimo rekordą. 1986 m. rugpjūčio 20 d. jo mestas kūjis Klaipėdoje nuskriejo 82 m 24 cm. 2016 m. duomenimis, šis rezultatas dar nebuvo pagerintas. Pirmą rekordą pasiekė 1980 m. – 69 m 84 cm., paskutinį pasiekė 1986 m. – 82 m 24 cm.

1992 m. Barselonos olimpinėse žaidynėse užėmė 20 vietą (70 m 54 cm).

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Benjaminas Viluckis Lietuvos sporto enciklopedijoje
* Benjaminas Viluckis (''sports-reference.com'') 
* Benjaminas Viluckis (''iaaf.org'')
Pasipriešinimas (fizika)

**Pasipriešinimas** – jėga, veikianti priešinga kryptimi kūno judėjimui skysčio ar dujų atžvilgiu. Kitaip nei trintis, kuri beveik nepriklauso nuo kūno greičio, pasipriešinimas yra proporcingas greičiui laminariniame sraute ir greičio kvadratui turbulentiniame sraute.

Pasipriešinimo mažinimas yra vienas pagrindinių orlaivių inžinerijos aspektų.

## Pasipriešinimo tipai

* Parazitinis pasipriešinimas, kuriam priklauso:
** slėgio pasipriešinimas, atsirandantis dėl skirtingo slėgio kūno priekyje ir kūno gale srauto atžvilgiu. Šis pasipriešinimas priklauso nuo kūno formos, skerspjūvio ploto.
** trintis, atsirandanti dėl srauto trinties su kūnu.
** interferencinis pasipriešinimas, atsirandantis dėl skirtingų srauto charakteristikų tarp kūno dalių (pvz., lėktuvo sparnų bei fiuzeliažo).
* Indukcinis pasipriešinimas
* Smūgio bangų pasipriešinimas, atsirandantis dėl dujų spūdumo esant aukštam Macho skaičiui.

Pasipriešinimą galima išreikšti šia formule:
: F_D\, =\, \tfrac12\, \rho\, v^2\, C_D\, A
kur
: *<math>F_D</math>* yra pasipriešinimo jėga,
: \rho yra skysčio ar dujų tankis,
: *<math>v</math>* yra kūno greitis srauto atžvilgiu,
: *<math>A</math>* yra kūno skerspjūvio plotas,
: *<math>C_D</math>* yra pasipriešinimo koeficientas, neturintis matmenų.
Pasipriešinimo koeficientas priklauso nuo kūno formos ir Reinoldso skaičiaus.
Artūras Trumpauskas

**Artūras Trumpauskas** (g. 1972 m. gegužės 1 d. Kaune) – buvęs Lietuvos dviratininkas, olimpietis. 

## Sporto pasiekimai

Dalyvavo 1996 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Atlantoje (JAV). Dviračių treko komandinio persekiojimo 4000 m lenktynėse, kuriose dalyvavo 17 komandų, užėmė 11 vietą (4:16.050).
 
Atstovavo Prancūzijos ir Portugalijos dviračių sporto klubams:
* 1999:  Velo Club Rouen 76
* 1999:  Recer-Boavista
* 2000:  Boavista
* 2001:  Saint-Quentin - Oktos

## Nuorodos

* Artūras Trumpauskas (''sports-reference.com'') 
* Artūras Trumpauskas (''cyclingarchives.com'')