open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Vladimír Špidla

**Vladimiras Špidla** (*Vladimír Špidla*, g. 1951 m. balandžio 21 d. Prahoje) – istorikas, filosofijos daktaras, Čekijos politinis veikėjas.

## Biografija

1976 m. baigė Karlo universitetą Prahoje. Darbinę veiklą pradėjo medžio apdirbimo įmonėse ir pieninėje darbininku. Nuo 1975 m. kultūros referentas, archeologas, šilumos tinklų darbininkas Jindrihove, švietimo ir socialinio skyriaus darbuotojas.

1989 m. vienas Čekijos socialdemokratų partijos (CSSD) veiklos atnaujinimo iniciatorių, nuo 1992 m. partijos Prezidiumo narys, 1997–2001 m. partijos pirmininko pavaduotojas, 2001 m. CSSD pirmininkas.

1990 m. išrinktas Jindrihovo miesto tarybos nariu. 1991–1996 m. Jindrihovo darbo biržos direktorius. 1996–2004 m. Čekijos parlamento narys. 1998–2002 m. Milošo Zemano vyriausybėje – darbo ir socialinių reikalų ministras.

2002 liepos 12 d. su Krikščionių demokratų Sąjunga – Čekijos liaudies partija ir Laisvės sąjunga – Demokratinė sąjunga suformavo koalicinę vyriausybę, 2002–2004 m. Čekijos Ministras pirmininkas. Nuo 2003 m. vasario 2 d. iki kovo 3 d. ėjo šalies prezidento pareigas. Jo vyriausybei, esant trapiai koalicijai ir silpnam palaikymui parlamente, sunkiai sekėsi kovoti su biudžeto deficitu, vykdyti radikalias reformas, kurių reikėjo šalies ūkio plėtrai. Po pralaimėtų Europos Parlamento rinkimų, kuriuose CSSD gavo tik 2 vietas, jo vyriausybė atsistatydino.

Nuo 2004 m. lapkričio 22 d. Europos Komisijos Užimtumo, socialinių reikalų ir lygybės komisaras.

Laisvai kalba vokiškai, prancūziškai, susikalba angliškai.

## Nuorodos
* Oficiali biografija ;
* Europos Komisijos svetainė .

|-

|-

|-
László Kovács

**Laslas Kovačas** (*László Kovács*, g. 1939 m. liepos 3 d.) – diplomatas, Vengrijos ir Europos Sąjungos politinis veikėjas.

## Biografija
1953–1957 m. mokėsi Budapešto aukštesniojoje chemijos mokykloje, 1963–1968 m. studijavo visuomenės mokslus Budapešto universitete.

1968–1989 m. dirbo *Vengrijos socialistinės darbininkų partijos* aparate, 1990 partijos Centro Komiteto narys. 1998–2004 m. Vengrijos socialistų partijos pirmininkas. Nuo 2003 m. Socialistų Internacionalo pirmininko pavaduotojas.

1989–1990 Užsienio reikalų ministerijos valstybės sekretorius. 1990–2004 m. parlamento narys, užsienio politikos komiteto narys, 1993–1994 m. pirmininkas. 1994–1998 m. ir 2002–2004 m. Vengrijos užsienio reikalų ministras. Nuo 2004 m. lapkričio 1 d. iki 2010 m. vasario 9 d. buvo Europos Komisijos komisaras mokesčiams ir muitų sąjungai.

## Nuorodos
* Oficiali svetainė 
* Europos Komisijos svetainė
Grūto parkas

**Grūto parkas** – Grūto kaime netoli Druskininkų esantis parkas, kuriame įrengta socialistinio realizmo dvasia sukurtų tarybinio laikotarpio veikėjų skulptūrų ekspozicija. Atidarytas 2001 m. balandžio 1 d. Steigėjas – Viliumas Malinauskas.

Lietuvai 1990 m. atgavus nepriklausomybę, čia buvo perkelta dauguma iki tol reikšmingose vietose stovėjusių skulptūrų. Parkas įkurtas Dzūkijos nacionalinio parko pelkėse. Parke – daugiau kaip 100 sovietmečio politinių lyderių statulų. Taip pat jame veikia zoologijos sodas, įkurtas 2001 m., restoranas, paveikslų galerija. 

Grūto parke kasmet rengiama „sovietinė“ šventė.

20 ha parko teritorija dėl  išsidėsčiusių sargybos bokštelių, lagerių fragmentų ir sovietmečio elementų, primena Sibirą.

2006 m. Grūto parkas, bendradarbiaudamas su ekspertais iš Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo centro bei UAB „Audiogidas“, pirmasis iš visų Lietuvos muziejų įsigijo profesionalią audiogidų įrangą audioekskursijoms lietuvių, anglų, vokiečių, prancūzų, rusų ir lenkų kalbomis.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Parko tinklalapis
* Grūto parko audiogidų garso įrašo pavyzdys - http://audiogidas.blogas.lt/kur-veikia-musu-audiogidai
Begalis

**Begalis** (*Laserpitium*) – salierinių (*Apiaceae*) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso dvimetės ar daugiametės žolės su dukart plunksniškais lapais. Jų žiedynas – skėtis. Gentyje yra apie 30 rūšių. Lietuvoje auga dvi rūšys:
* Prūsinis begalis (*Laserpitium prutenicum*)
* Plačialapis begalis (*Laserpitium latifolium*)

Abi rūšys yra įrašytos į Lietuvos raudonąją knygą.
Garduoklė

**Garduoklė** (*Myrrhis*) – salierinių (*Apiaceae*) šeimos augalų gentis, kurioje viena Lietuvoje retai auginama rūšis – **kvapnioji garduoklė** (*Myrrhis odorata*, ). Tai daugiametis žolinis augalas su 2-4 kartus plunksniškai suskaldytais lapais. Šaknis stora ir šakota, stiebas tuščiaviduris, su negiliomis vagomis. Žiedynas – skėtis, o skėčiai su 8-15 stipinų. Žydi birželio – liepos mėn. Sulaukėję auga upelių šlaituose.

Augalas kvapnus, tinka kaip prieskonis sriuboms, o sėklos vartojamos veterinarijoje.
Išnė

**Išnė** (*Oenanthe*) – salierinių (*Apiaceae*) šeimos augalų gentis.

Kai kurios rūšys, ypač geltonoji išnė (*Oenanthe crocata*), labai nuodingos.

Gentyje apie 10 rūšių:
*Vandeninė išnė (*Oenanthe aquatica*)
*Geltonoji išnė (*Oenanthe crocata*)
**[[Oenanthe fistulosa]]*
*Indinė išnė (*Oenanthe javanica*)
**[[Oenanthe palustris]]*
**[[Oenanthe pimpinelloides]]*
**[[Oenanthe sarmentosa]]*
**[[Oenanthe silaifolia]]*
Vandeninė išnė

* *Oenanthe phellandrium* Lam
* *Phellandrium aquaticum* L.
* *Phellandrium divaricatum* Gilib.

**Vandeninė išnė** (*Oenanthe aquatica*) – salierinių (*Apiaceae*) šeimos augalas, priklausantis išnės (*Oenanthe*) genčiai.

Nuodingas visas augalas (tiek žalias, tiek džiovintas). Eterinis aliejus sukelia burnos ertmės, virškinamojo trakto gleivinių ir plaučių staigų uždegimą. Enantotoksinas veikia centrinę nervų sistemą ir kitus organus. Apsinuodijimo simptomai: skausmingi diegliai pilvo srityje, viduriavimas, vėliau centrinės nervų sistemos paralyžius. Nors gyvuliai išnės nemėgsta, tačiau yra atvejų, kai ja apsinuodijo arkliai, galvijai, avys, kiaulės.

## Morfologija

Dvimetis 30–120 cm aukščio augalas. Stiebas stačias, storas, tuščiaviduris, dažniausiai išsikerojęs.

Lapai 2–3 kartus plunksniški. Pasinėrusių po vandeniu lapų lapeliai siūliški, o orinių – kiaušiniški, plunksniškai skiltėti; lapų skiltelės linijiškai lancetiškos arba lancetiškos. Skėčiai iš daugelio stipinų, išsidėstę ties lapais priešingoje stiebo pusėje. Skraistės nėra. Skraistelė daugialapė. Žiedynas – skėtis, o skėčius sudaro 8–15 stipinų. Žiedai balti. Taurelės danteliai gana ilgi, laibi, smailūs. Vainiklapių ir kuokelių po 5. Piestelė su 2 liemenėliais. Vaisiai pailgai elipsiški. Vaisiukų vidinė pusė iškila.

Žydi birželio – liepos mėn.


## Augavietės

Auga stovinčiuose ir lėtai tekančiuose vandenyse, balose, pelkėse, grioviuose, dažniausiai dumblingose vietose, upeliuose, tvenkinių pakrantėse. Pievų, krantų ar pamiškių augalas. Tai apyretis augalas Lietuvoje. Paplitusi Europoje, Prieškaukazėje, Sibire, šiauriniuose Vidurinės Azijos rajonuose.

## Cheminė sudėtis

Vaisiuose yra iki 2,5% eterinio aliejaus, kuris sudarytas iš 8% nuodingo β-felandreno, androlio, felandrolio aldehidų, alkoholių, be to, juose yra apie 20% aliejaus, iki 4% dervų (enantino), iki 3% vaškingų medžiagų, gutaperčios ir kt.

## Panaudojimas

Naudojamas eterinio aliejaus gavyboje.

## Literatūra

* P. Snarskis, „Vadovas Lietuvos augalams pažinti“, Vilnius, 1969 m.
* V. Galinis, „Vadovas Lietuvos TSR vandens augalams pažinti“, Vilnius, 1980 m.
* J. Jaskonis, „Aromatiniai augalai“, Vilnius „Mokslas“ 1989 m.
Magribas

**Magribas** ( – „Vakarai“), taip pat žinoma kaip **Šiaurės vakarų Afrika**, **Arabų Magribas** () – vakarinė Šiaurės Afrikos ir Arabų pasaulio dalis. Regioną sudaro Alžyras, Libija, Mauritanija (taip tap laikoma Vakarų Afrikos dalis), Marokas ir Tunisas. Magribą taip pat sudaro ginčytinos Vakarų Sacharos teritorijos (daugiausia kontroliuojamos Maroko ir iš dalies prisiimamos Sacharos Arabų Demokratinės Respublikos).

Arabų kalboje žodis *Magribas* nusako valstybę Maroką, kadangi jis yra labiausiai nutolęs į Vakarus (palyginti su kitomis arabiškai kalbančiomis valstybėmis).

## Magribo kultūra
* Magrebo virtuvė

## Magribas ir Mašrekas
Magribo priešingybė – *[[Mašrekas]]* مشرق „Rytai“, iš veiksmž. *sharaka*: „kilti“ (kalbant apie saulę).

## Išnašos
Prokalbė

**Prokalbė** – istorinės kalbotyros sąvoka, apibūdinanti dažniausiai hipotetinę, rekonstruojamą, egzistavusią anksčiau kalbą, iš kurios išsirutuliojo viena, keletas, visa grupė giminingų kalbų arba visa kalbų šeima. Šią ir protėvynės sąvokas XIX a. pasiūlė indoeuropeistikos pradininkai, ir taip buvo prieita prie indoeuropiečių ir jų kalbų grupių skilimo modelio sudarymo, atskirų kalbų grupių ir indoeuropiečių prokalbės hipotetinių rekonstrukcijų bei daugybės diskusijų apie indoeuropiečių protėvynės, kurioje kažkada naudota prokalbė, vietą.

## Taip pat skaitykite
* Pasaulio prokalbė
* Indoeuropiečių prokalbė
* Baltų prokalbė
* Slavų prokalbė
* Germanų prokalbė
* Uralo prokalbė
* Nostratinė kalba

## Šaltiniai
Abraham Lincoln

**Abraomas Linkolnas** (, 1809 m. vasario 12 d. – 1865 m. balandžio 15 d.) buvo 16-asis Jungtinių Amerikos Valstijų prezidentas. Jis sėkmingai valdė šalį vienos iš sudėtingiausių vidinės krizės – JAV pilietinio karo metu, sugebėdamas išsaugoti šalį ir panaikinti vergovę. Baigiantis pilietiniam karui, Linkolnas tapo pirmuoju JAV prezidentu, kuris buvo nužudytas.

## Biografija
Prieš jo išrinkimą pirmuoju prezidentu nuo respublikonų partijos 1860 m., A. Linkolnas dirbo teisininku, Ilinojaus įstatymų leidėju. Taip pat Linkolnas buvo išrinktas į JAV atstovų rūmus, dukart nesėkmingai bandė patekti į JAV Senatą.

Linkolnas atvirai pasisakė prieš vergijos plitimą Jungtinėse Amerikos Valstijoje. 1860 m. Respublikonų partija Linkolną iškėlė kandidatu į JAV prezidento postą. Abraomas Linkolnas laimėjo po metų vykusius rinkimus. Jo kadencija, visų pirma, pasižymėjo separatistinės Pietinių valstijų konfederacijos sutriuškinimu JAV pilietiniame kare. Linkolnas įdiegė priemones, kurios vėliau lėmė vergijos uždraudimą, Išlaisvinimo akto paskelbimą 1863 m. Taip pat Linkolnas pasiūlė priimti 13-ąją JAV konstitucijos pataisą. Kongresas patvirtino pataisą dar prieš Linkolno mirtį.

Linkolnas meistriškai vadovavo sąjunginėms pajėgoms pergale pasibaigusiame pilietiniame kare, atidžiai rinkdamasis vadovaujančius generolus, tarp jų ir Ulisą Grantą. Istorikai padarė išvadą, kad Abraomas Linkolnas gerai susitvarkė su vidinėmis respublikonų partijos problemomis, suburdamas susidariusių frakcijų lyderius ir priversdamas juos bendradarbiauti. Linkolnas sušvelnino Trento skandalą, tiesioginio karo su Britanija grėsmę, 1861 m. Pilietinio karo pradžioje, vadovaujant Linkolnui, šiaurinių valstijų sąjunga perėmė vergovinių pietinių valstijų, esančių pasienyje su šiaurinėmis valstijomis, kontrolę. 1864 m. prezidento rinkimuose Linkolnas pats vadovavo savajai rinkimų kampanijai.

Karo priešininkai kritikavo Linkolną už jo atsisakymą siekti kompromiso vergijos klausimu. Tuo tarpu, radikalieji respublikonai, abolicionistinė respublikonų partijos frakcija, kritikavo Linkolną už per lėtą vergijos panaikinimo siekimą. Nepaisant kritikos, Linkolnas sugebėjo išsaugoti savo populiarumą tarp amerikiečių. Jo populiarumą labiausiai skatino kalbos: jo kalba pasakyta Getisberge, yra vienas iš geriausių to pavyzdžių. Linkolnas laikėsi nuosaikios politikos sąjungos atkūrimo atžvilgiu, siekdamas greitai suvienyti tautą ir vykdydamas susitaikymo politiką. Linkolno įpėdinis Endriu Džonsonas taip pat laikėsi susitaikymo politikos, tačiau tik baltųjų amerikiečių atžvilgiu, nes jam nepavyko užtikrinti išlaisvintų vergų teisių apsaugos. Abraomas Linkolnas mokslininkų ir istorikų yra laikomas vienu iš pačių geriausių JAV prezidentų.

## Šaltiniai

## Taip pat skaitykite

* Abraomas Linkolnas ir vergija 
* Abraham Lincoln Research Site 

|-
Hipertekstas

**Hipertekstas** – dokumentas, turintis savyje nuorodas į kitus dokumentus (ar kitas sritis tame pačiame dokumente) kurie skaitytojui per tas nuorodas greitai ir lengvai pasiekiami. Hiperteksto principu sudaromi interneto tinklalapiai. Platesne prasme hipertekstu gali būti pavadinta tokias nuorodas naudojanti lentelių, iliustracijų ar kita panaši sistema. Hipertekstas yra pamatinė žiniatinklio, kurio puslapiai rašomi HTML, dalis. 

Kartais hipertekstinę kūrinio pateikimo formą specialiai naudoja rašytojai.

Terminas „hipertekstas“ pirmą kartą buvo pavartotas aprašant sistemą „Xanadu“.

## Šaltiniai
Karalienės liūnas

**Karalienės liūnas** – šaltinis, esantis Utenos apsk., Anykščių raj., prie Pašventupio, 2 km į pietryčius nuo Ažuožerių kaimo. Atsiveria Šventosios upės slėnio dešinėje pusėje. Respublikinės reikšmės hidrogeologiniu paminklu paskelbtas 1964 m. Įrengtas dviračių takas ir Anykščių šilelio lynų tiltas per Šventąją pasiekti priešingame krante esančius Puntuko akmenį ir Medžių lajų taką. 

Šaltinis užima 0,14 ha plotą. Jo gylis 6–7 m. Absoliutinis aukštis apie 62,5 m.
Šaltinis ypatingas tuo, kad atsiveria Šventosios senvagėje. Debitas 1–2 l/s.
Šaltinio vanduo gėlas, kalcio magnio natrio hidrokarbonatinis. Mineralizacija siekia 350–400 mg/l.

## Geologinis aprašymas

Karalienės liūnas yra Šventosios upės slėnio dešiniosios pusės viršsalpinėje terasoje prie pat stataus slėnio šlaito (papėdėje), kurio aukštis >20 m. Šios viršsalpinės terasos aukštis apie 65 m. Aukščių skirtumas tarp Karalienės liūno ir vietinės erozinės bazės siekia apie 3,5 m.

Uolienos, iš kurių į Karalienės liūną srūva požeminis vanduo, greičiausiai yra tarpmoreninės smėlingos uolienos Šventosios upės slėnio šlaito apačioje ir aliuvinis įvairiagrūdis smėlis. Vadinasi, į Karalienės liūną nuolatos suteka tarpmoreninių vandeningų horizontų ir gruntinis vanduo.

Šaltinis yra krentantis, išsklaidytas netaisyklingos formos pelkėje (vienas galas susiaurėjęs), jos matmenys: ilgis – apie 45 m, plotis – iki 30 m, gylis – 6-7 m, plotas – apie 0,14 ha. Tai išlikęs Šventosios upės senvagės fragmentas su vietomis klampiais krantais. Vandens perteklius iš Karalienės liūno nuteka mažu upokšniu per griovį į senvagę Šventosios slėnio žemesnėje terasoje.

Karalienės liūno debitas, išmatuotas 1989 m. liepos 13 d. paraboliniu slenksčiu nuotėkio upokšnyje (griovyje) už 10 m nuo Karalienės liūno krašto buvo 1,56 l/s, arba 134,78 m³ per parą.

Šaltinio vanduo yra melsvai žalsvas (pavasarį – bespalvis), skonis kaip pelkės vandens. Vasarą Karalienės liūno paviršius pasidengia plūduriuojančia augalija. Iš liūno nutekančio vandens (priedugninio jo sluoksnio) temperatūra siekia 9,5 °C (1990.08.14 duomenys).

Liūno dugnas tamsus, dumblėtas, iš jo nutekančio upokšnio vagoje yra rusvų apnašų.

## Pagrindiniai duomenys

Šaltinio duomenys pagal Saugomų teritorijų valstybės kadastrą:

* plotas – 0,253 ha
* debitas – 1,56 l/s
* bendra vandens mineralizacija – 619,0 mg/l

## Legendos

Pasakojama, kad šioje vietoje į liūno gelmes nugarmėjusi karalienė kartu su savo karieta, varoma obuolmušių žirgų. Kita legenda byloja, kad vaidilutė kūreno deivės Mildos aukurą ir nusiskandino, kadangi nenorėjo krikštytis.

## Galerija


Vaizdas:Rodyklė link Karalienės liūno.jpg|Rodyklė Ažuožeriuose prie paskenduolės Veronikos stogastulpio
Vaizdas:Netoli Karalienės liūno.jpg|Aikštelė pakeliui žemyn į slėnį, link liūno
Vaizdas:Aikštelė prie Karalienės liūno.jpg|Poilsio aikštelė liūno pakrantėje
Vaizdas:Prie Karalienės liūno.jpg|Informacinis stendas apie liūną


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Šaltinis „Karalienės liūnas“  *anyksciurp.lrv.lt*
Alfonsas Jakubėnas

**Alfonsas Jakubėnas** (1901 m. lapkričio 10 d. Kaušiškėse, Biržų raj. – 1995 m. gegužės 22 d. Vilniuje) – teisininkas, advokatas, poetas, Lietuvos TSR, socialdemokratų veikėjas.

Poeto Kazio Jakubėno brolis.

## Biografija
Iki 1916 m. mokėsi Papilyje. Baigė Biržų gimnaziją. 1924–1928 m. studijavo Lietuvos universiteto Teisės fakultete Kaune.

Dalyvavo LSDP organizacijų „Žiežirba“, „Žaizdras“ veikloje. Bendradarbiavo „Amerikos naujienose“, „Aušrinėje“, „Biržų žiniose“, „Jaunime“, „Kultūroje“, „Mūsų fronte“, „Naujoje bangoje“, „Socialdemokrate“. 1930 m. gegužės 28 d. teistas Aštuonių socialdemokratų byloje. Paleistas dirbo „Raidės“ spaustuvėje korektoriumi. Nuo 1944 m. rugsėjo mėn. iki 1947 m. balandžio mėn. Lietuvos SSR Advokatų kolegijos (nuo 1946 m. – LTSR advokatų kolegijos prezidiumo) pirmininkas. Vėliau tęsė advokato veiklą Vilniuje.

1931 m. spalio 31 d. Lietuvos socialdemokratų partijos XIII suvažiavime išrinktas CK nariu.

1989 m. balandžio 27 d. sudarytos LSDP atkūrimo iniciatyvinės grupės narys, pasirašė gegužės 11 d. pareiškimą, rugpjūčio 12 d. LSDP veiklos atkūrimo Lietuvoje konferencijos ir LSDP XIV suvažiavimo delegatas.

## Literatūra
* Lietuvių literatūros enciklopedija. V., 2001, p. 193
* Lietuvių rašytojai. T.1. A-J. –V., 1979, p. 665–667
* Tarybų Lietuvos enciklopedija. T.2.- V., 1986, p. 95
* Vanagas V. Lietuvių rašytojų sąvadas.- V., 1996, p. 229
* Lietuvių literatūros istorija. T.3. D.2.- V., 1965, p. 183.

## Šaltiniai

|-
Kazys Jakubėnas

**Kazys Jakubėnas** (1908 m. vasario 10 d. Kaušiškėse, Papilio valsčius, dab. Biržų raj. – 1950 m. sausio 8 d. Vilniuje) – Lietuvos rašytojas, vertėjas, pasipriešinimo dalyvis.

## Biografija

Brolis poetas Alfonsas Jakubėnas. 1928 m. baigė Biržų gimnaziją. Besimokydamas organizavo socialistinio jaunimo organizacijos „Žiežirba“ kuopeles Biržų apskrityje, nuo 1925 m. bendradarbiavo „Kultūros“ žurnale. Iki 1937 m. priklausė aušrininkų organizacijai. Nuo 1928 m. Lietuvos universitete studijavo teisę, baigė 2 kursus. 1929 m. gegužės mėn. suimtas ir nuteistas 10 metų kalėti už atentatą prieš ministrą pirmininką Augustiną Voldemarą, kuriame nedalyvavo. 1931 m. paleistas, bet 1933–1935 m. ir 1937 m. vėl kalintas. 1936 m. vėl studijavo Vytauto Didžiojo universitete.

1941 m. dirbo Kaune baldų dirbtuvėje, vokiečių okupacijos pradžioje buvo suimtas nacių. 1942–1943 m. – Alytaus tuberkuliozės sanatorijoje, vėliau slapstėsi, padėjo gelbėti žydus. 1946 m. dėl tariamos antisovietinės agitacijos pašalintas iš LTSR rašytojų sąjungos, suimtas už dalyvavimą pogrindžio veikloje, kalintas Vilniaus kalėjime, nuteistas 5 m. kalėti, išvežtas į Karagandos lagerį. 1947 m. byla nutraukta, jis paleistas, bet kūryba buvo ignoruojama, nespausdinama. Manoma, sovietinių saugumiečių tardymo metu mirtinai nukankintas.

## Kūryba
Poezijos rinkiniuose vyrauja gimtojo krašto ir sunkios valstiečių dalios, sielvarto dėl socialinės neteisybės motyvai, maištingos protesto, laisvės ir kovos troškimo nuotaikos; ryškus polinkis į romansus ir liaudies dainas. Satyrinėje poezijoje išjuokiami politikieriai, karjeristai, tariami patriotai. Parašė žaismingų, skambių eilėraščių vaikams, novelių, feljetonų, lit. straipsnių, publicistikos. Atšilimo laikotarpiu dar išleista poezijos rinktinė Ūžia melsvas šilas. Pagal jo eilėraščius dainų sukūrė kompozitoriai Lionginas Abarius, Jurgis Gaižauskas, Juozas Karosas ir kiti.

Išvertė V. Hugo, S. Maršako, Žorž Sand, A. Tolstojaus kūrinių jaunimui.

## Bibliografija
* Mieganti žemė, 1929 m.
* Tegyvuoja gyvas gyvenimas, 1931 m.
* Ūžia melsvas šilas, 1936 m., cenzūros konfiskuotas
* Riešutėliai, eilėraščiai vaikams, 1936 m.
* Čyru-vyru, eilėraščiai vaikams, 1936 m.
* Dvidešimt metelių, satyros, 1938 m., cenzūros konfiskuotas
* Du gaideliai giesmininkai, eilėraščiai vaikams, 1938 m.
* Bus pavasarėlis, eilėraščiai vaikams, 1939 m.
* Vargo dainos, 1940 m.
* Šimtas vyturėlių, eilėraščiai vaikams, 1941 m. 2 leid. 1977 m.
* Jonytės pasakėlės, vaikams, išl. 1957 m.
* Ūžia melsvas šilas, 1957 m.
* Abėcėlė, vaikams, išl. 1958 m.

## Literatūra
* Vanagas V. Lietuvių rašytojų sąvadas. V., 1996, p. 271–272
* Auryla V. Lietuvių vaikų literatūra. V., 1986, p. 115–117
* Galinis V. Šaknys ir atžalos. V., 1984, p. 101–109
* Jauniškis B. Metai su rašytojais. K., 1993, p. 97-108 (Laisvės dainų poetas)

## Šaltiniai
Albinas Bagdonas

**Albinas Bagdonas** (g. 1941 m. balandžio 12 d. Zobielija, Šilalės valsčius, dab. Šilalės raj.) – Lietuvos psichologas, sociologas, politinis ir visuomenės veikėjas.

## Biografija

1960 baigė Šilalės vidurinę mokyklą, 1960–1963 m. studijavo Vilniaus universitete, 1963–1966 m. Maskvos M. Lomonosovo universitete, 1966–1969 m. Maskvos vystymosi biologijos instituto aspirantūroje. 1970 m. apgynė disertaciją „Sensorinių neuronų dinaminės savybės“, biologijos mokslų kandidatas, biomedicinos daktaras. 2006 m. habilituotas socialinių mokslų daktaras.

Nuo 1969 m. Vilniaus universiteto vyr. dėstytojas, 1974 m. docentas, 1973 m. specialiosios psichologijos mokslinio tyrimo laboratorijos vedėjas, 1996 m. VU Socialinio darbo katedros vedėjas, habilituotas daktaras, 2002 m. profesorius.

## Mokslinė veikla
Skirtingų socialinės rizikos grupių ir socialinių paslaugų teikėjų tyrimai. Socialinės politikos invalidumo srityje analizė, negalių asmenų nuostatų tyrimas. 

## Visuomeninė veikla
1974–1988 m. dėl politinių priežasčių buvo pašalintas iš pareigų. 

1989 m. Lietuvos socialdemokratų partijos atkūrimo iniciatyvinės grupės narys, 1989–1991 m. LSDP tarybos ir Prezidiumo narys. Jo siūlymu socialdemokratai vienas kitą pradėjo vadinti bičiuliais.

1989–1992 m. Lietuvos psichologų sąjungos prezidentas, 1991-2001 m. Tarybos narys.

1992–1998 m. Invalidų reikalų tarybos prie LR Vyriausybės  narys.

1993–1995 m. Pedagogų atestavimo aukščiausiosios komisijos narys. Nuo 1996 m. Švietimo ir mokslo ministerijos Bendrojo ugdymo tarybos narys.

Nuo 2001 m. periodinio leidinio „STEPP: Socialinė teorija, empirija, politika ir praktika“ vyr. redaktorius, nuo 2002 m. leidinio „Psichologija“ redkolegijos narys. Nuo 2006 m. žurnalo „Specialusis ugdymas“ redkolegijos narys

## Apdovanojimai
1962 m. ir 1972 m. Lietuvos savigynos imtynių čempionatų bronzos medalių laimėtojas.

Lietuvos psichologų sąjungos garbės narys.

2025 m. Lietuvos Respublikos prezidentas apdovanojo Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Riterio kryžiumi.

## Bibliografija
* Eksperimentinė dėmesio psichologija, 1974 m.
* Sensorinės sistemos (2 d. 1977 m.
* Sensorika sutrikus regėjimui, lietuvių aklųjų raštu 1977 m., rusų aklųjų raštu 1981 m.
* Pripratimas, 1982 m., rusų kalba
* Zoopsichologija, vadovėlis, 1983 m.

## Šaltiniai
Masinio palyginimo metodas

Istorinėje lingvistikoje **masinio leksinio palyginimo metodas** yra naudojamas nutolusių kalbų ar jų grupių palyginimui. Jo esmė – skirtingai nuo tradicinės lyginamosios kalbotyros, palyginimui naudojama visos kalbų šeimos didelė leksikos dalis. Metodą sukūrė žymus senųjų Afrikos, Amerikos kalbų tyrinėtojas Dž. Grinbergas (*Joseph Greenberg*). Šis metodas buvo entuziastingai priimtas dalies istorinės lingvistikos ir kalbos atsiradimo tyrėjų, tačiau stipriai kritikuotas tradicinės lyginamosios kalbotyros specialistų.
Namu

**Namu** ( dNAMMA = dENGUR) – deivė šumerų mitologijoje. Manoma, kad iš pradžių ši deivė įkūnijo Apsu požeminį vandenyną – gėlo vandens (drauge ir derlingumo) šaltinį. Apie tai sprendžiama iš to, kad deivės vardas buvo užrašomas *engur* ženklu. Tuo pačiu ženklu buvo užrašomas ir Apsu. Kai kada laikyta dangaus (Anu) ir žemės (Ki) motina, pagimdžiusia ir daugelį kitų seniausiųjų dievų.

Teigiama, kad Eridu mieste ši deivė galėjo būti garbinama dar tada, kai čia nebuvo įsigalėjęs Enkio kultas. Ilgainiui deivės kulto svarba sumenko, didžiąją dalį jos funkcijų perėmė Enkis, vadintas Namu sūnumi. Visgi Trečiosios Ūro dinastijos laikais Namu kultas tam tikrą svarbą dar išlaikė (ypač Ūre), jos garbei kurtos statulos. Be to, deivės vardas yra žymaus šumerų valdovo Urnamu vardo dėmuo.

Minima mite „Enkis ir Ninmah“, čia Namu – pirmapradė Deivė Motina, „pagimdžiusi didžiuosius dievus“. Anot mito, Namu sumaniusi, kad kaip pagalbininkus dievams reikia sukurti žmones. Tuomet deivė pažadinusi sūnų Enkį, miegojusį Apsu, kad šis pradėtų žmonijos kūrimą.

## Šaltiniai
Albinas Januška

**Albinas Januška** (g. 1960 m. birželio 2 d. Sarapiniškėse, Tauragės raj.) – Lietuvos diplomatas, Nepriklausomos valstybės atkūrimo akto signataras.

## Biografija

1978–1983 m. studijavo Vilniaus ir Leningrado universitetuose. 1983–1990 m. Taikomosios enzimologijos instituto vyresnysis mokslinis bendradarbis.

1988 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Seimo narys, socialinės komisijos pirmininkas, Sąjūdžio Vilniaus tarybos narys. 1989 m. balandžio mėn. Lietuvos socialdemokratų partijos iniciatyvinės grupės narys, XIV suvažiavime kandidatavo į LSDP pirmininkus. 1989–1991 m. LSDP tarybos narys. 1990–1992 m. Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos deputatas, Nepriklausomos valstybės atkūrimo akto signataras.

1992 m. Užsienio reikalų ministerijos Europos skyriaus vedėjas, Politikos departamento direktorius, 1993–1998 m. užsienio reikalų viceministras, 1998–2003 m. Lietuvos Respublikos Prezidento patarėjas nacionalinio saugumo klausimais, ambasadorius. 2003 m. Užsienio reikalų ministerijos ambasadorius ypatingiems pavedimams, 2004–2006 m. Užsienio reikalų ministerijos sekretorius, 2006–2008 m. ministro pirmininko Gedimino Kirkilo patarėjas.

## Apdovanojimai
* 2004 m. LDK Gedimino ordino Komandoro kryžius 

## Šaltiniai
Valdemaras Katkus

**Valdemaras Katkus** (g. 1958 m. vasario 17 d. Kaune) – ekonomistas, žurnalistas, diplomatas, politinis veikėjas, Nepriklausomos valstybės atkūrimo akto signataras.

## Biografija

1976 m. baigė Kauno 12-ąją vidurinę mokyklą, 1981 m. – Kauno Politechnikos institutą.

Dirbo įvairiose įmonėse ir organizacijose. 1989 m. – Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Seimo narys, Kauno Sąjūdžio iniciatyvinės grupės narys. 1989 m. – laikraščio „Bendrija“ redaktorius.

1989 m. balandžio mėn. Lietuvos socialdemokratų partijos atkūrimo iniciatyvinės grupės narys, 1989–1993 m. – LSDP tarybos narys. 1990–1992 m. – Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos deputatas, Nepriklausomos valstybės atkūrimo akto signataras.

1990–1993 m. LR užsienio reikalų ministro pirmasis pavaduotojas, nuo 1992 m. – ambasadorius specialioms misijoms, Lietuvos delegacijos Europos saugumo ir bendradarbiavimo konferencijoje narys, delegacijos sugrąžinant Lietuvos aukso atsargas vadovas.

Nuo 1993 m. bankų darbuotojas, 1997–2001 m. – „Litimpeks“ banko tarptautinio departamento direktorius, nuo 2001 m. AB „Ūkio bankas“ valdybos pirmininko patarėjas, Bankininkystės, draudimo ir finansų instituto vyriausiasis konsultantas, ELTA ekspertas apžvalgininkas, nuo 2002 m. rugpjūčio mėn. – ELTA „Verslo žinių“ skyriaus vyr. redaktorius.

Kelių knygų apie bankininkystę autorius bei bendraautoris.

## Bibliografija

* Banko tarptautinės operacijos, 1997 m., bendraautoris Stasys Kropas;
* Šiuolaikinės bankininkystės principai, 1998 m.;
* Moderniosios bankininkystės pagrindai;
* Privačioji bankininkystė;
* Tarptautinė bankininkystė;
* Pensijų fondų sukūrimo Lietuvoje problemos.

## Šaltiniai
*
Mažasis flamingas

* *Phoenicopterus minor*

**Mažasis flamingas** (*Phoeniconaias minor*) – flaminginių (*Phoenicopteridae*) šeimos paukštis, monotipinės *Phoeniconaias* genties, mažiausia dabartinių flamingų rūšis.

Maitinimosi vietose sudaro didžiulę iki milijono paukščių koloniją. Ūgis apie 80-90 cm, svoris nuo 1,2 iki 2,7 kg. Kūnas šviesiai arba tamsiai rausvas, snapas ilgas, tamsios spalvos. Minta mikroskopiniais melsvadumbliais, kuriuos rankioja sekliuose vandenyse. Maitinasi dažniausiai prieblandoje ir sutemus. Nemigruoja, tik nežymiai persikelia iš vienos vietos į kitą ieškodami maisto.

Paplitęs Afrikos vakarinėje, centrinėje ir pietinėje dalyje.
Juozas Šatas

**Juozas Šatas** (gimė 1933 m.- mirė 2022 m.) – teisėtyrininkas komercininkas, tarptautinės komercinės teisės, tarptautinio komercinio arbitražo specialistas.

## Išsilavinimas

1960 m. Juozas Šatas baigė Vilniaus pedagoginio instituto Užsienio kalbų fakultetą, įgijo prancūzų kalbos mokytojo kvalifikaciją. 1963 m. baigė teisės studijas Vilniaus valstybinio universiteto Teisės fakultete, jam suteiktas teisininko kvalifikacinis laipsnis. 1967 m. Juozas Šatas baigė teisės krypties aspirantūrą Maskvoje, Mokslų Akademijos Valstybės ir teisės institute, apgynė teisės mokslų kandidato disertaciją, jam suteiktas teisės kandidato laipsnis (vėliau nostrifikuotas į socialinių mokslų teisės krypties daktaro).

## Mokslinė, dalykinė veikla

Juozas Šatas dirbo advokatu, teisėju. Nuo 1989 m. Kauno technologijos universiteto Teisės katedros docentas, dėsto kursus Tarptautinė komercinė teisė, Tarptautinis komercinis arbitražas. Moksliniai interesai – tarptautinė privatinė (komercinė) teisė, tarptautiniai atsiskaitymai, arbitražas. Komercinės teisės vadovėlių autorius. Nuo 1996 m. Juozas Šatas – įkurto Vilniaus tarptautinio komercinio arbitražo pirmininkas.

1989 m. balandžio mėn. Lietuvos socialdemokratų partijos veiklos Lietuvoje atkūrimo iniciatyvinės grupės narys, programos rengimo komisijos narys, 1989–1991 m. LSDP tarybos narys.

## Veikalai

* Komercinės teisės subjektai (Kaunas, Technologija, 1998);
* Arbitražas tarptautinėje komercijoje. Mokomoji knyga (Kaunas, Technologija, 1998);
* Prievolių teisinis reguliavimas vidaus ir tarptautinėje komercijoje (Kaunas, 1999);
* Tarptautinės komercinės teisės šaltiniai (Vilnius, 2000, ISBN 9986-9166-2-3).
Čilinis flamingas

**Čilinis flamingas** (*Phoenicopterus chilensis*) – flaminginių (*Phoenicopteridae*) šeimos paukštis. Labai artimos rūšys paprastasis flamingas ir didysis flamingas, su kuriomis Čiliniai flamingai anksčiau dažnai buvo laikomi viena rūšimi. Tai dideli paukščiai, 110–130 cm. Paplitę Pietų Amerikos vidutinio klimato regionuose, taip pat atvežtas į Vokietiją bei Nyderlandus. Kaip ir visi flamingai, deda po vieną baltą kiaušinį.

Plunksnos rausvesnės nei Didžiojo flamingo, tačiau blyškesnės nei Karibų flamingo. Nuo šių kitų rūšių gali būti atskirtas pagal pilkšvas kojas su rožiniais „keliais“, taip pat turi juodesnį snapą.

Pirmasis Čilinis flamingas laikytas Europos zoologijos sode buvo 1958 m. Šveicarijoje, Bazelyje.

## Šaltiniai
Didysis flamingas

* *Phoenicopterus antiquorum*
* *Phoenicopterus ruber roseus*

**Didysis flamingas** (*Phoenicopterus roseus*) – flaminginių paukščių (*Phoenicopteriformes*) būrio, flaminginių (*Phoenicopteridae*) šeimos, *[[Phoenicopterus]]* genties rūšis. Tai stambiausia flaminginių šeimos rūšis.

## Išvaizda
Plunksnos purpuriškai baltos, sparnuose raudonos, vairuojamosios plunksnos juodos. Snapas rožinės spalvos, išskyrus jo juodą galiuką. Kojos labai ilgos ir rožinės spalvos. 

Dideli paukščiai. Maksimalus kūno ūgis 187 cm, maksimalus bendras kūno ilgis nuo snapo galo iki kojų pirštų galų 207 cm. Patelių kūno svoris 2 kg, patinų 4,5 kg.

## Paplitimas pasaulyje
Didieji flamingai plačiau paplitę didesnėje Afrikos žemyno pakrančių zonoje, Pietų Azijoje (Persų įlankos, Kaspijos jūros pakrantėse), Irano, Pakistano, Indijos pakrančių zonose. Taip pat Pietų Europoje, o pavieniai paukščiai aptinkami ir Šiaurės Europos regionuose: Suomijoje, Švedijoje, Norvegijoje. Šiauriausia jų perimviečių vieta Europoje yra Vokietijos Šiaurės Reino-Vestfalijos žemėje. 

## Didieji flamingai Lietuvoje
Retkarčiais iš pietinių kraštų užklysta ir į Lietuvą, bet joje neperi. Stebėti Žaltyčio ežere, Trakų rajone, Šešuolių draustinyje, Kauno mariose, Mosėdyje. 

## Elgsena
Gyvena sekliose jūrų įlankose, dideliuose sūriuose ir apysūriuose ežeruose, upių žiotyse. Aktyvus dieną. Gali plaukioti vandenyje. Peri didelėmis kolonijomis iki kelių dešimčių tūkstančių lizdų. Lizdą krauna pakrantėse ar dumblo salelėse iš dumblo su plunksnų ir kriauklių priemaiša. Deda 1 baltą kiaušinį, kurį peri 28-30 dienų.
Tik išsiritusius jauniklius tėvai saugo nuo perkaitimo mojuodami sparnais ar sudarydami pavėsį.

## Mityba
Didysis flamingas maitinasi braidydamas sekliame vandenyje ir lenktu snapu košdamas vandenį. Minta smulkiais vėžiagyviais, vandens moliuskais, dumbliais.

## Galerija

Vaizdas:Greater_Flamingoes_(Phoenicopterus_roseus)_(25913174920).jpg|Didžiųjų flamingų pora (Prancūzija)
Vaizdas:Coupling_flamingos_at_Pont-de-Gau.jpg|Didieji flamingai poruojasi (Prancūzija)
Vaizdas:BH5U0203_flamants_roses_du_Parc_ornithologique_du_Pont_de_Gau_en_Camargue.jpg|Didieji flamingai (Prancūzija)
Vaizdas:Greater_Flamingoes_(Phoenicopterus_roseus)_feeding_..._-_Flickr_-_berniedup.jpg|Didieji flamingai (Prancūzija)
Vaizdas:Greater_Flamingo_(Phoenicopterus_roseus)_-_Flickr_-_berniedup_(2).jpg|Plaukiojantis didysis flamingas
Vaizdas:Phoenicopterus_roseus_2_(Martin_Mecnarowski).jpg|Įsibėgėja skrydžiui
Vaizdas:BMartinRabaud_pont_de_gau.jpg|Skrydyje (Prancūzija)
Vaizdas:Phoenicopterus_roseus_flight_(Walvis_bay).jpg|Didieji flamingai skrydyje virš Volvis Bėjaus (Namibija). Kairėje subrendęs, dešinėje beveik brandaus amžiaus paukštis)
Vaizdas:Phoenicopterus_roseus_MWNH_0940.JPG|Didžiojo flamingo kiaušiniai Vokietijos Visbadeno miesto muziejuje.
Vaizdas:Sub-adult_Phoenicopterus_roseus.jpg|Didžiojo flamingo jauniklis
Vaizdas:White_Pelican_and_Greater_Flamingo_(Walvis_Bay).jpg|Dydžio palyginimas: Rožinis pelikanas (*Pelecanus onocrotalus*) ir didysis flamingas
Vaizdas:Greater_Flamingo_at_Kutch.jpg|Didžiųjų flamingų būrys vakaro sutemoje


## Šaltiniai
Paprastasis flamingas

: Paprastųjų flamingų savaiminis paplitimas pasaulyje (Pietų ir Šiaurės Amerika)

**Paprastasis flamingas**, kartais vadinamas **karibiniu flamingu** (*Phoenicopterus ruber*) – flaminginių (*Phoenicopteridae*) šeimos paukštis. Viena ilgaamžiškiausių paukščių rūšių, gyvena apie 60 metų.

Tai gana stambi paukščių rūšis, stambiausia tarp visų Naujojo pasaulio flamingų rūšių. Jų ūgis 120-145 cm. Patinai vidutiniškai sveria 2,8 kg, patelės vidutiniškai 2,2 kg. Kaklas labai ilgas. Kojos rožinės spalvos ir labai ilgos. Ieškodami maisto įbrenda gana giliai arba net niurkteli į vandenį. Maitinasi visiškai panėrę galvą. Jų maistas įvairus, tai vabzdžiai, kirmėlės, mikroskopiniai dumbliai. Maitinasi dieną, o naktį perskrenda į kitus vandens telkinius.

Daugiausia paplitę Karibų jūros baseine – Pietų Amerikos šiaurinėje pakrantėje, Jukatano pusiasalio dalyje, Didžiųjų Antilų salose, Mažųjų Antilų salose, Galapagų salose. Apsigyvena įvairiuose vandenų biotopuose. Peri kolonijomis.

## Galerija

Vaizdas:American_flamingo_(Phoenicopterus_ruber).JPG|Paprastasis flamingas Isabelos saloje (Galapagų salos)
Vaizdas:Plameňák_kubánský_a_mládě.jpg|Patelė su jaunikliu
Vaizdas:Phoenicopterus_ruber_Bonaire_1.jpg|Paprastasis flamingas Bonero saloje
Vaizdas:Phoenicopterus_ruber_MHNT.jpg|Paprastojo flamingo kaukolė


## Šaltiniai
Martti Ahtisaari

**Martis Ahtisaris** (, 1937 m. birželio 23 d. – 2023 m. spalio 16 d.) – diplomatas, Suomijos ir tarptautinis politikas, Suomijos prezidentas, Nobelio taikos premijos laureatas.

## Biografija
Gimė Vypuryje, dabar – Vyborgas (Rusija), kur tarnavo jo tėvas, Suomijos kariuomenės karininkas, pagal kilmę norvegas Oiva Adolfsenas (nuo 1935 m. Ahtisaris). Mokėsi Kuopio ir Oulu mokyklose, ten įstojo į Krikščioniškojo jaunimo asociaciją.

1959 m. išlaikė mokytojo egzaminus Oulu universitete, 1989 m. šio universiteto garbės daktaras. Nuo 1960 m. Jaunųjų krikščionių asociacijos mokyklos Karačyje (Pakistanas) treneris. 1963–1965 m. tęsė mokslus Helsinkio politechnikos mokykloje, bet veiklos pagalbos besivystančioms organizacijose nenutraukė.

1965 m. Užsienio reikalų ministerijos Tarptautinės pagalbos biuro darbuotojas, biuro vadovo pavaduotojas. Gavo pirmąjį diplomato rangą. 1973 m. Suomijos prezidentas Urhas Kaleva Kekonenas jį paskyrė ambasadoriumi Tanzanijoje, Zambijoje, Somalyje ir Mozambike. 1977–1981 m. JTO Generalinio sekretoriaus padėjėjas Namibijai, 1989 m. kovo mėn. kaip JTO taikdarių grupės vadovas kontroliavo Namibijos atsiskyrimą nuo Pietų Afrikos.

1991 m. Suomijos Užsienio reikalų ministerijos Valstybės sekretorius ir JTO stebėtojas Persų įlankos krizės metu, 1992 m. vadovavo Bosnijos ir Hercegovinos grupei Ženevos derybose.

1993 m. Suomijos socialdemokratų partija jį iškėlė kandidatu į šalies prezidento postą. 1994 m. pirmuosiuose tiesioginiuose rinkimuose buvo išrinktas Suomijos prezidentu. Jam teko derinti savo socialdemokratinę programą su Centro partijos Esko Aho vyriausybe. Jam vadovaujant Suomija tapo Europos Sąjungos nare. 1999 m. su jo aktyvia pagalba buvo išspręsta Kosovo krizė. Jis nesiekė antrosios kadencijos, jo pradėtus darbus tęsė Tarja Halonen.

Nuo 2000 m. Didžiosios Britanijos vyriausybės įgaliotas inspektorius Šiaurės Airijoje. Tuo metu įsteigė Krizių valdymo centrą – nevyriausybinę organizaciją taikos paieškoms krizių apimtuose regionuose. 2005 m. sėkmingai vadovavo deryboms tarp Indonezijos vyriausybės ir *Laisvojo Ačeho judėjimo* dėl Ačeho nepriklausomybės. Už šiuos darbus buvo pristatytas 2005 m. Nobelio Taikos premijai. Už svarų indėlį sprendžiant tarptautinius konfliktus Nobelio taikos premija jam buvo paskirta 2008 m.

|-

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Asmeninis Ahtisaari tinklalapis  (suomių k.)
Agrometeorologija

**Agrometeorologija** ( 'laukas' + *meteoros* 'esantis ore' + *logos* 'mokslas') – meteorologijos šaka, tirianti meteorologinių klimatinių ir hidrologinių sąlygų įtaką žemės ūkio augalų vystymuisi ir žemės ūkio gamybos procesams.

Agrometeorologijos stočių stebėjimų duomenys kaupiami agrometeorologijos tarnybų centruose, iš jų sudaromi metraščiai ir žinynai. Iš daugiamečių stebėjimų daromos išvados, kaip meteorologinės sąlygos veikia žemės ūkio augalų augimą ir produktyvumą, kiek įvairiose tų augalų vystymosi fazėse jiems reikia šilumos, drėgmės, teikiamos rekomendacijos, kaip elgtis nepalankiomis orų sąlygomis (per šalnas, sausras), kada ir kaip racionaliai naudoti technines priemones.

1996 m. agrometeorologijos stebėjimus vykdė 18 agrometeorologijos stočių, stebėjimų duomenis kaupė Lietuvos hidrometeorologijos tarnyba. Ji leidžia dekados agrometeorologijos apžvalgas, mėnesio agrometeorologijos biuletenius, sudaro agrometeorologijos metraščius, fenologines ir ž. ū. augalų derlingumo prognozes, rengia agrometeorologijos žinynus.

Moksliniai tyrimai atliekami Vilniaus universitete, Žemės ūkio universitete, Žemdirbystės institute.

## Istorija
Agrometeorologija atsirado XIX a. pabaigoje. Lietuvoje agrometeorologijos tyrimai pradėti XX a. trečiajame dešimtmetyje. I. Končius (1886–1975) vienas pirmųjų Lietuvos ūkininkus mokė meteorologijos žinias taikyti žemdirbystėje. 1925 m. išleistas agrometeorologijos vadovėlis „Ūkininko dangus“. J. Krikščiūno (1894–1947) darbuose analizuojamas klimato ir oro sąlygų poveikis ž. ū. augalų augimui ir derliui. Agrometeorologijos plėtotei reikšmingi S. Nacevičiaus (1881–1947), fenologinių stebėjimų pradininko, darbai. Daržovių sėjos terminus jis siejo su kai kurių augalų žydėjimo laiku. 1945 m. Ž. ū. ministerijoje įsteigta agrometeorologijos tarnybos valdyba, 1948 m. jos pareigos perduotos Lietuvos hidrometeorologijos tarnybos valdybai, įkurtas Agrometeorologijos skyrius. 1958–1960 išplėtotas agrometeorologijos stočių ir postų tinklas.

## Knygos

* V. Ščemeliovas „Žemės ūkio meterologijos pagrindai“ (1977),
* S. Bagdonas, J. Navickas, R. Šiaudienė „Agrometeorologija“ (1989).
Mauno Koivisto

**Maunas Koivistas** (,  1923 m. lapkričio 25 d. Turku mieste –  2017 m. gegužės 12 d. Helsinkis mieste) – filosofas, finansininkas, Suomijos politinis veikėjas.

## Biografija

Nuo mažų dienų teko dirbti, nes jam esant 10 metų, mirė motina. Dalyvavo savanoriu 1939–1940 m. Žiemos kare su TSRS. Už nuopelnus buvo apdovanotas „Laisvės“ medaliu.

Nuo 1948 m. Suomijos socialdemokratų partijos narys. 1949 m. organizavo kairiųjų jėgų pasipriešinimą komunistų agitatoriams. 1949 m. Turku mokykloje išlaikė egzaminus, 1953 m. baigė studijas Turku universitete, meno bakalauras. 1956 m. Turku universitete apgynęs disertaciją apie Turku dokininkų socialinius santykius, tapo filosofijos daktaru.

1948–1951 m. Turku prekybos kontoros tarnautojas, dokininkų profsąjungos lyderis. 1951–1957 m. Liaudies mokyklos darbuotojas, 1957 m. Suomijos taupomojo banko valdybos pirmininkas, 1958 m. Helsinkio Darbo banko direktorius, 1958–1968 m. generalinis direktorius, 1968–1982 m. Suomijos banko valdybos pirmininkas.

1966 m. Suomijos socialdemokratų partijai laimėjus rinkimus, Rafaelis Pasio suformavo vyriausybę, kurioje tapo finansų ministru. Šias pareigas ėjo ir antrojoje R. Pasio vyriausybėje 1972 m.

1968–1970 m. ir 1979–1981 m. Suomijos koalicinės vyriausybės ministras pirmininkas. 1981 m. rudenį atsistatydinus Urhui Kokonenui perėmė šalies vadovo pareigas iki naujų prezidento rinkimų. Rinkimuose už jį atidavė savo balsus 167 iš 301 rinkimų kolegijos narių. 1982–1994 m. pirmasis socialdemokratas – Suomijos prezidentas. Jis tęsė U. Kekoneno pradėtus darbus. Pasižymėjo tvirtesne ir savarankiškesne užsienio politika. 1988 m. rinkimuose už jį balsavo net 189 rinkikai. Jam vadovaujant šalis tapo Europos Sąjungos nare.

## Bibliografija
* Linjan vetoa, 1968;
* Väärää politiikka, 1978 ISBN 951-26-1511-8;
* Tästä lähtien, 1981 ISBN 951-26-2285-8;
* Linjaviitat, 1983;
* Politiikka ja politikointia, 1978-81; 1988;
* Maantiede ja historiallinen kokemus: Ulkopoliittisia kannanottoja, 1992 ISBN 951-1-12614-8;
* Kaksi kautta, 1994;
* Historian tekijät, 1995;
* Liikkeen suunta, 1997;
* Koulussa ja sodassa, 1998;
* Venäjän idea, 2001;
* Itsenäiseksi imperiumin kainalossa – mietteitä kansojen kohtalosta, 2004.

## Nuorodos

|-

|-
Johann Joachim Quantz

**Johanas Joachimas Kvancas** (*Johann Joachim Quantz*, 1697 m. sausio 30 d. – 1773 m. liepos 12 d.) – vokiečių kompozitorius ir fleitininkas.

## Biopgrafija

Gimė Oberšedene (Oberscheden), mirė Potsdame. Tėvas, dirbęs kalviu, mirė jam būnant mažam. Muzikos pradėjo mokytis pas dėdę, vėliau tęsė studijas Drezdene ir Vienoje. Dirbdamas muzikantu Augusto III Sakso dvare, Kvancas pradėjo rimtai groti fleita. Ilgainiui tapo vienu žymiausių Europos fleitininkų, keliavo po Prancūziją ir Angliją. Kvancas mokė groti fleita, pats gamino fleitas ir kūrė muziką, dirbdamas Prūsijos valdovui Frederikui II. Kvancas patobulino fleitą: pavyzdžiui, pridėjo jai vožtuvėlius, kad būtų lengviau intonuoti.

Nors Kvancas parašė nemažai kūrinių (daugiausia fleitai, tarp jų apie 300 koncertų), labiausiai žinomas yra jo veikalas apie grojimą fleita *Versuch einer Anweisung die Flöte traversière zu spielen* (1752). Iš jo dabar galima nemažai sužinoti apie fleitos techniką XVIII amžiuje.

## Nuorodos
* http://www.quantz.info/e/index.phtml 
* http://www.flutehistory.com/Players/Johann_Joachim_Quantz/index.php3
Veisija

**Veisija** (*Weissia*) – potijinių (*Pottiaceae*) šeimos samanų gentis. Auga žemomis, tamsiai žaliomis vejomis. Stiebas trumpas, gausiai šakotas. Lapai lancetiški, su į vidaus pusę lenktais kraštais. Sausi lapai būna susiraitę arba susisukę.

Lietuvoje žinomos trys rūšys:
* Trumpoji veisija (*Weissia brachycarpa*) **pav.**
* Garbanotoji veisija (*Weissia squarrosa*) labai retos Lietuvoje.
Arūnas Kundrotas

**Arūnas Kundrotas** (g. 1963 m. balandžio 5 d. Pasvalio raj.) – Lietuvos politinis veikėjas.

## Biografija
1981 m. baigė Linkuvos vidurinę mokyklą, 1986 m. Vilniaus universiteto Ekonominės kibernetikos ir finansų fakultetą.

1986–1990 m. Lietuvos mokslų akademijos Ekonomikos instituto Gamtos išteklių ekonominio vertinimo skyriaus darbuotojas. 1990–1996 m. Aplinkos apsaugos departamento, vėliau Aplinkos apsaugos ministerijos (AAM) vyr. ekonomistas, skyriaus viršininkas, Ekonomikos valdybos viršininkas. 1994 m. AAM sekretorius, 1997–2000 m. AAM konsultantas integracijos į Europos Sąjungą klausimais, dalyvavo derybose su ES dėl derybinio skyriaus „Aplinka“. Nuo 2001 m. liepos 5 d. dvyliktosios vyriausybės ir nuo 2004 m. gruodžio 7 d. iki 2008 m. sausio 31 d. – tryliktosios vyriausybės Aplinkos ministras.

Nuo 2003 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys.

Nuo 1997 m. iki 1999 m. pradžios priklausė Europos Komisijos įsteigtam Konsultaciniam forumui aplinkos ir subalansuotos plėtros klausimais, konsultavo Ekonominės plėtros ir bendradarbiavimo organizacijos (OECD) Aplinkos apsaugos direktorato valstybių – ne ES narių skyrių aplinkos apsaugos ekonomikos klausimais. Kaip ekspertas aplinkos apsaugos ekonomikos, politikos, integracijos į Europos Sąjungą klausimais dalyvavo daugelyje tarptautinių konferencijų, seminarų.

Kartu su kitų šalių ekspertais parašė Integruoto aplinkos apsaugos valdymo pereinamosios ekonomikos šalyse vadovą (Jungtinių Tautų Ekonominės komisijos leidinys), Lietuvos aplinkos apsaugos teisės apžvalgą (Europos Komisijos užsakymu), Išlaidų taršos mažinimui centrinėje ir rytų Europoje apžvalgą (Ekonominio bendradarbiavimo ir plėtros organizacijos leidinys), keletą kitų leidinių, studijų aplinkos apsaugos ekonomikos ir politikos klausimais.

Žmona Diana Kundrotienė, dukros Greta ir Andrė.

|-
Leonard Bernstein

**Leonardas Bernšteinas** (*Leonard Bernstein*, 1918 m. rugpjūčio 25 d. – 1990 m. spalio 14 d.) – amerikiečių kompozitorius, pianistas, dirigentas, muzikos lektorius. Jis buvo vienas pirmųjų JAV gimusių ir gavusių išsilavinimą dirigentų,sulaukusių pasaulinės šlovės. Pasak "The New York Times", tai buvo vienas talentingiausių ir sėkmingiausių muzikų JAV istorijoje. Labiausiai žinomas kaip New York Philharmonic orkestro dirigentas ir miuziklo „Vestsaido istorija“ autorius.

## Biografija

Gimė Lorense (Masačiūsetsas) žydų šeimoje, atvykusioje iš Rusijos. Senelės prašymu buvo pavadintas Luisu, tačiau tėvai visada vadino Leonardu. Vardą jis oficialiai pasikeitė sulaukęs šešiolikos metų. Leonardo Bernšteino tėvas buvo verslininkas ir iš pradžių nebuvo patenkintas sūnaus domėjimusi muzika. Kita vertus, jiedu dažnai eidavo į koncertus. Išgirdęs skambinant pianinu, Bernšteinas susižavėjo ir ėmė mokytis skambinti pats.

Baigęs mokyklą, mokėsi Harvardo universitete, paskui – Curtis muzikos institute Filadelfijoje.

1943 m. debiutavo kaip dirigentas ir iškart sulaukė pasisekimo. 1945 m. paskirtas Niujorko miesto simfoninio orkestro vadovu. 1947 m. pirmąkart dirigavo Tel Avive. Po Antrojo pasaulinio karo sparčiai populiarėja tarptautinėje scenoje. 7 dešimtmetyje JAV išgarsėjo dėl televizijai rengtų „jaunimo koncertų“. 1989 m. per Kalėdas dirigavo Bethoveno Devintąją simfoniją koncerte, skirtame Berlyno sienos griuvimui. Šis koncertas gyvai transliuotas daugiau nei dvidešimtyje šalių. Tai progai Bernšteinas pakeitė Šilerio „Odės džiaugsmui“ tekstą: žodį „džiaugsmas“ (Freude) pakeitė „laisve“ (Freiheit).

1951 m. vedė čilietę aktorę Feliciją Montealegre, su ja susilaukė trijų vaikų. Pora išsiskyrė 8 dešimtmetyje, Felicijai sužinojus, kad Bernšteinas turėjo homoseksualių santykių. Po skyrybų kompozitorius gyveno su Tomu Kotranu. Jis sugrįžo pasirūpinti žmona, jai sunkiai susirgus.

Leonardas Bernšteinas palaidotas Greenwood kapinėse, Niujorke, JAV.

## Kūryba

Bernšteinas parašė tris simfonijas, dvi operas, penkis miuziklus ir kt. Jo kūrinius veikė žydų liturginė muzika, Gustavas Maleris, Džordžas Geršvinas, taip pat jo draugas Aaronas Koplandas.

Bernšteinas yra gavęs nemažai „Grammy“ ir „Tony“ apdovanojimų. „Grammy“ 1964 m. gavo už geriausią albumą vaikams, 1974 ir 1987 m. – už geriausią operos įrašą, o 1991 m. –už geriausią šiuolaikinį akademinės muzikos kūrinį. „Tony“ apdovanojimą 1953 m. gavo už geriausią muziką miuziklui.

Žinomiausi kūriniai: miuziklas „Vestsaido istorija“ (1957), operetė „Candide“ (1956), „Serenada“ smuikui, styginiams ir perkusijai (1954), dainų ciklas šešiems dainininkams ir orkestrui „Songfest“ (1977), vienaveiksmė opera „Bėdos Taitije“ (1952 m.), muzika Brodvėjaus spektakliui „Piteris Penas“ (1950) ir kt.

## Nuorodos

* Oficialus puslapis
* Library of Congress puslapis
*
Augalininkystė

**Augalininkystė** – kultūrinių augalų ir natūraliosios augalijos naudojimas žmonėms aprūpinti maisto produktais, pramonei – žaliava, gyvulininkystei – pašarais.

## Pasaulyje

Iš žinomų ~ 500 000 augalų rūšių žmogus naudoja ~ 23 000, augina ~ 1000. Daugiausia kultūrinių augalų yra kilusių ir Azijos, mažiausiai iš Australijos. Iš 13,6 mlrd. ha, sudarančių Žemės sausumos paviršių (be ledynų), žemės ūkio naudmenos užima (1984 metų duomenimis) 4628,1 mln. ha iš jų ariamoji žemė ir sodai 1477 mln. ha (~ 50 % užima javų pasėliai), pievos ir ganyklos 3151 mln. ha. 4091 mln. ha užima miškai.

## Lietuvoje

Lietuvoje augalininkystės klausimus tiria Lietuvos žemdirbystės institutas, jo Vokės ir Vėžaičių filialai, bandymų stotys, Žemės ūkio inžinerijos institutas, Vandens ūkio institutas, Lietuvos žemės ūkio universitetas, Lietuvos veterinarijos akademija, Botanikos institutas, Gyvulininkystės institutas.

## Augalininkystės šakos

Augalininkystė apima:

* Daržininkystę
* Dekoratyvinę sodininkystę
* Gėlininkystę
* Laukininkystę
* Miškininkystę
* Pievininkystę
* Sodininkystę
* Vynuogininkystę