open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kodas: L.O.B.I.A.I

**Kodas: L.O.B.I.A.I** () – 2004 m. JAV nuotykių filmas, pasakojantis apie paslėptų tamplierių ordino ir masonų brolijos lobių paieškas. Filmo siužetas turi bendrų bruožų su filmais: „Da Vinčio kodas“ ir „Prarasti Tamplierių lobiai“.

Filmo premjera įvyko 2004 m. lapkričio 8 d. Pasadenoje, JAV.

## Siužetas

Archeologas ir lobių ieškotojas Benas Geitsas bando surasti legendinį tamplierių ordino riterių lobį. Šis lobis tapo savotišku Geitsų šeimos prakeiksmu, nes XVIII a. pabaigoje netikėtai rastų ir vėl dingusių brangenybių nesėkmingai ieškojo ir Beno tėvas Patrikas, ir senelis Džonas…

Būtent senelis Džonas Adamsas Geitsas ir atskleidė anūkui paslaptį, jog vieno mistiškiausių ir turtingiausių kryžiuočių ordinų lobį kažkada paslėpė ne kas kitas, o pirmieji JAV prezidentai Džordžas Vašingtonas, Tomas Džefersonas ir Bendžiaminas Franklinas. Paaiškėja, kad nuorodos rodančios kur paslėptos brangenybės, reikia ieškoti JAV nepriklausomybės deklaracijoje ir… ant vieno dolerio banknoto!

Benas Geitsas pradeda žūtbūtines lobio paieškas, o jam į pagalbą ateina kompiuterių specialistas Railis ir mokslininkė Ebigeil. Tačiau varžovai taip pat nesnaudžia: brangenybių bet kokia kaina gviešiasi ciniškas britų turtuolis Ianas ir visas FTB specialiųjų agentų būrys. Ar pavyks herojams aplenkti konkurentus, išvengti mirtinų pavojų ir įminti vieną keisčiausių ne tik Amerikos, bet ir viso pasaulio istorijos mįslių?

## Aktoriai
* Nicolas Cage – Benas Geitsas
* Justin Bartha – Railis
* Diane Kruger – Ebigeil Čeiz
* Sean Bean – Ianas
* Jon Voight – Patrikas Geitsas
* Harvey Keitel – Piteris Sedaskis
* Christopher Plummer – Džonas Adamas Geitsas
ir kt.

## Tęsinys
Iš pradžių filmo kūrybinė grupė neplanavo kurti tęsinio, bet filmo populiarumas pakeitė jų nuomonę. 2005 m. buvo pradėtas tęsinio filmavimas. 2007 m. gruodžio 13 d. įvyko filmo „Kodas L.O.B.I.A.I.: Paslapčių knyga“ peržiūra, o gruodžio 21 d. – pasaulinė premjera.

## Išnašos

## Nuorodos
* 
* Apdovanojimai ir nominacijos
* Box Office Mojo statistika apie filmo pajamas
Lithuanian Journal of Physics

**Lithuanian Journal of Physics** () – Lietuvos mokslo žurnalas, leidžiamas nuo 1961 m. Vilniuje. Žurnalą leidžia Lietuvos mokslų akademija ir Lietuvos fizikų draugija. Straipsniai skelbiami anglų kalba, išleidžiamas vienas 4-ių numerių tomas per metus. Vyriausiasis redaktorius – Evaldas Tornau, tiražas – 150 egz. .

Žurnalo tikslas – pateikti naujausius mokslo pasiekimus įvairiose teorinės, eksperimentinės ir taikomosios fizikos srityse. Žurnalas reguliariai skelbia autorių iš Lietuvos ir kitų šalių mokslinių tyrimų straipsnius, trumpus pranešimus ir aktualias apžvalgas. Specialūs žurnalo numeriai skiriami geriausiems darbams, pristatytiems nacionalinėse ir tarptautinėse mokslinėse konferencijose.

1991–2009 m. kaip priedas leistas fizikos populiarinimo žurnalas „Fizikų žinios“.

## Istorija

Dar 1956–1957 m. Povilas Brazdžiūnas ir Adolfas Jucys įvairių tarybų posėdžiuose skelbė vieno fizikos mokslinio žurnalo leidimo idėją. 1958 m. vasario 1 d. Vilniuje vykusiame III Respublikiniame fizikos mokslo darbuotojų pasitarime dauguma dalyvių pritarė žurnalo leidimui. 1958 m. gegužės 12 d. Vilniuje vykusiame fizikų ir matematikų pasitarime buvo pasiūlyta ir pritarta rengti du atskirus fizikos ir matematikos žurnalus. Tačiau dėl tuometinės TSRS valdžios ypatumų buvo atsisakyta žurnalų ir apsistota ties mokslo darbų rinkiniais.

Pirmasis **„Литовский физический сборник“** () tomas išėjo 1962 m. antroje pusėje, nors ir buvo pažymėtas 1961 m. Tokiu pavadinimu ėjo iki 1993 m., išleisti 32 tomai. Nuo 1993 m. pavadinimas pakeistas į dabartinį.

Iki 1991 m. straipsniai žurnale skelbti rusų kalba, o iki 2000 m. – anglų ir rusų kalbomis. Buvo verčiamas į anglų kalbą ir leistas JAV: 1974–1988 m. kaip *„Soviet Physics – Collection“*, 1989–1999 m. kaip *„Lithuanian Physics Journal“*.

2002 m. pripažintas Europos fizikų draugijos. 2008 m. įtrauktas į Web of Science () duomenų bazę.

## Vyriausieji redaktoriai

* 1961–1986 m. – Povilas Brazdžiūnas,
* 1986–2001 m. – Algirdas Šileika,
* 2002–2008 m. – Zenonas Rokus Rudzikas,
* 2008–2010 m. – Romualdas Karazija,
* nuo 2010 m. 2 numerio – Evaldas Tornau.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali „Lithuanian Journal of Physics“ svetainė
* Archyvinė „Lithuanian Journal of Physics“ svetainė
* Kostas Ušpalis „„Lietuvos fizikos rinkinio“ ištakos
Gelsvarudis mažūnis

**Gelsvarudis mažūnis** (*Marasmius cohaerens*) – mažūninių (*Marasmiaceae*) šeimos, mažūnių (*Marasmius*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**
Lapuočių, mišrieji miškai, parkai.
* **Augimo laikas**
Vasara, ruduo.
* **Pagrindiniai požymiai**
Kotas pamate su geltono micelio apvalkalu.

Vaisiakūniai smulkūs. Kepurėlė 2-3 cm skersmens, jauna - pusiau apvali, vėliau - paplokščia, su gūbreliu, šiek tiek raukšlėta, gelsvai ruda, paviršius aksomiškas. Lakšteliai kreminiai, prisegriniai. Kotas 6–8×0,2–0,6 cm, prie lakštelių balsvas, žemiau raudonai rudas, pamate geltonai plaukuotas, su ryškiu fetrišku geltonu apnašu. Trama balsva, be ypatingo kvapo ir skonio. Sporos 8–10×5–5,5 μm.

**Būdingi požymiai:** vaisiakūniai tamprūs, cistidės rudos, didelės.

Auga grupelėmis, ant supuvusių lapų, retai spyglių. **Nevalgomas**. Nedažnas.

## Literatūra
**Lietuvos grybų atlasas**, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 172 psl.
Viadukas

**Viadukas** – transporto infrastruktūros statinys, statomas skersai ar įstrižai kelio, gatvės arba geležinkelio. Viadukas taip pat gali kirsti slėnį ar daubą. Viadukai yra palyginti neilgi (dažniausiai pakanka 1-3 tarpatramių gatvei perdengti) ir neaukšti. Pagal tipą viadukai gali būti pėsčiųjų, automobilių transporto ir kt. Ilgesnis statinys vadinamas estakada.

## Funkcijos
Viadukai padeda spręsti vieną svarbiausių mieste – transporto spūsčių – problemą. Taip pat pagerinti susisiekimą, jo sąlygas gyventojams, (tolimųjų reisų ir kt.) vairuotojams, padidinti gatvių pralaidumą, miesto pakraščiu nukreipti (pvz., sunkųjį tranzitinį) transportą ir kt.

## Lietuvoje

Lietuvoje viadukai statomi miestuose bei virš kelių. Pvz., magistralės Via Baltica viadukas (projektuotas 2002–2004 m.). Šiuo metu Vilniuje yra planuojami keli viadukai, turintys sumažinti transporto spūstis.

## Nuorodos
Apykaklinis mažūnis

**Apykaklinis mažūnis** () – mažūninių (*Marasmiaceae*) šeimos, mažūnių (*Marasmius*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**
Ant nukritusių lapų, šakelių, šaknų.
* **Augimo laikas**
Vasara, ruduo.
* **Pagrindiniai požymiai**
Kepurėlė baltai kreminė, gofruota, kotas rausvai rudas, beveik juodas.

Vaisiakūniai mažyčiai. Kepurėlė 0,5–1,5 cm skersmens, paplokščiai išgaubta, visada centre siaurai įspausta duobutė, gofruotai vagota, balta, kremiškai balta. Lakšteliai reti, stori, balti, seni – gelsvi, priaugę prie žiedelio, kuris prie koto nepriaugęs, lyg apykaklė. Kotas 2–6 cm ilgio, iki 1,5 μm storio, siūliškas, juosvas, tamsiai rausvai rudas. Trama mambraninė, plonytė, balsva. Sporos 7–8,5×3–4,5 μm.

**Būdingi požymiai:** vaisiakūniai sausringu metu lyg apmirę, po lietaus atgyjantys.

Auga grupelėmis. Gana dažnas. **Nevalgomas**. Vertingas paklotės saprotrofas.

## Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 173 psl.
Ašutinis mažūnis

**Ašutinis mažūnis** () – mažūninių (*Marasmiaceae*) šeimos, mažūnių (*Marasmius*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**
Ant nukritusių pušies, eglės, spyglių, rečiau ant smulkių šakelių.
* **Augimo laikas**
ankstyvas pavasaris, vėlyvas ruduo, vasara.
* **Pagrindiniai požymiai**
Panaši šiurkščiakotė smirdeklė, tik ši stambesnė ir šiurkščiu kotu.

Vaisiakūniai labai maži. Kepurėlė 0,3–0,7 (1) cm skersmens, jauna - išgaubta, vėliau - paplokščia, viduryje nežymiai įdubusi, matinė, raukšlėta, rusva, kūno spalvos, pakraščiai šviesesni, gofruoti. Lakšteliai siauri, reti, pilkšvi, rusvi, prisegtiniai. Kotas 3–8 cm ilgio, ašuto formos, storio, lygus, blizgantis, tamsiai rudas, beveik juodas, prie lakštelių šviesesnis. Trama membraniška, tampri, be kvapo ir skonio. Sporos 6,5–9×3,5–4,5 μm.

**Būdingi požymiai:** smulkučiai grybai, augantys tik ant nukritusių spyglių, rečiau ant smulkučių šakelių, miško paklotėje lyg prisėta.

Auga kolonijomis. Vertingas paklotės saprotrofas. **Nevalgomas**. Labai išplitęs.

## Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 174 psl.
RAF-977

**RAF-977 „Latvija“** – mikroautobusas, gamintas Rygos Autobusų Fabrike nuo 1958 iki 1976 metų. Automobilis buvo naudojamas tarnybiniam ir turistiniam transportui, kaip maršrutinis taksi, greitosios medicinos pagalbos automobilis, mobili laboratorija. 7 dešimtmečio pabaigoje mikroautobusas buvo eksportuojamas į Bulgariją, Vengriją, Kubą, Iraną, Nigeriją, Suomiją ir kitas valstybes.

Automobilyje buvo naudojami GAZ-21 „Volga“ agregatai.

## Techninės charakteristikos
* Svoris: 1675 kg
* Variklis: karbiuratorinis, keturių cilindrų, ЗМЗ 977, 2445 cm³
* Galia: 55 kW (74 AG), esant 4000 aps/min
* Didžiausias greitis: 110 km/h
* Kuro bako talpa: 55 l
* Kontrolinis kuro sunaudojimas (esant 40 km/h): 12 l/100 km
* Stabdžių sistema: būgninė, hidraulinė

## Modifikacijos
* 1958 m. – RAF-977.
* 1962 m. – RAF-977D.
* 1969 m. – RAF-977DM, kuris turėjo modifikacijas: IM – medicininis, EM – turistinis.

## Nuorodos
* RAF-977 modifikacijos
Rūta Krugiškytė

**Rūta Krugiškytė-Čiplienė** (g. 1948 m. rugsėjo 30 d. Bajoruose) – Lietuvos baleto artistė, žurnalistė, visuomenės veikėja.

## Biografija
1966 m. baigė Čiurlionio meno mokyklą, 1988 m. – žurnalistiką Vilniaus universitete. 1966–1986 m. Lietuvos operos ir baleto teatro solistė. Gastroliavo Bulgarijoje, Vokietijoje, Didžiojoje Britanijoje, Airijoje. 1998–2001 m. dėstė klasikinį šokį Vilniaus konservatorijoje. Jos iniciatyva įteisintas Kauno šokio teatras „Aura“.

## Vaidmenys
* Fėja, Princesė Florina, Briliantas – Piotras Čaikovskis. Miegančioji gražuolė, 1968 m.
* Giedrė – Juozas Indra. Audronė, 1969 m.
* Ana – Johanas Štrausas. Žydrasis Dunojus, 1970 m., 1976 m.
* Kitrė – Liudvikas Minkus. Don Kichotas, 1971 m.
* Kolombina, Pjereta, Amūras – Rikardas Drigo. Arlekinada, 1972 m.
* Pachita – Liudvikas Minkus. Pachita, 1972 m.
* Drebulytė – Eduardas Balsys. Eglė žalčių karalienė, 1973 m., 1977 m.
* Žizel – Adolfas Adamas. Žizel, 1974 m.
* Kiti – Rodionas Ščedrinas. Ana Karenina, 1975 m.
* Onė – Julius Juzeliūnas. Ant marių kranto, 1975 m.

## Bibliografija
* Tauragnai, Lietuvos valsčiai, 12-oji serijos knyga, viena autorių, 2005 m.

## Šaltiniai
Sipailiškis

**Sipailiškis** – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 12 km į rytus nuo Obelių, šalia sienos su Latvija. Yra neveikianti Sipailiškio sentikių cerkvė.

## Istorija

Kaime XIX a. viduryje įsikūrė sentikiai. XX a. 1-ojoje pusėje Sipailiškio parapija buvo gausiausia Rokiškio apskrityje sentikių parapija.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Robertas Krumbholcas

**Robertas Krumbholcas** (, 1863 m. gruodžio 1 d. Stettin, dab. Ščecinas, Lenkija – 1939 m. Miunsteris) – vokiečių istorikas, daktaras.

## Biografija
1889 m. baigė Berlyno universitetą, daktaras. Panaudodamas Prūsijos slaptojo valstybės archyvo Karaliaučiuje medžiagą parašė studiją „Žemaičiai ir Vokiečių ordinas iki Melno taikos“ (*Samaiten und der Deutsche Orden bis zum Frieden am Melno-See* 2 d. 1889-1890 m.), kurioje yra XIV a. – XV a. Žemaitijos žemėlapis. Iš vokiečių kronikų tendencingai rinko faktus, aiškindamas ordino santykius su žemaičiais, kuriuos 1404-1409 m. valdė kryžiuočiai ir siekdamas įrodyti tariamą Žemaitijos nepriklausomybę nuo Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės. Anot jo, LDK neva nepajėgusi priešintis stiprėjantiems kryžiuočių puolimams.

## Bibliografija
* Robert Krumbholtz. Samaiten und der Deutsche Orden bis zum Frieden am Melno-See, in: Altpreußische Monatsschrift 26, 1889,
* Robert Krumbholtz. Die Gewerbe Der Stadt Münster Bis Zum Jahre 1661. Mit Einer Wappentafel Der Gilden 1598.
S. Hirzel, Leipzig, 1898
* Heinrich Detmer und Robert Krumbholtz, Zwei Schriften des Münsterschen Wiedertäufers Bernhard Rothmann. Dortmund, 1904
* Die Urkunden des Bistums Münster von 1301–1325. Bearb. v. Robert Krumbholtz. Münster: Regensberg 1908–1913.

## Šaltiniai
Juozas Krūminas

**Juozas Krūminas** (slapyvardis *Juozas Palionis*, 1914 m. vasario 8 d., senuoju stiliumi sausio 26 d. Palionė, Gelvonų valsčius, Ukmergės apskritis – 1951 m. birželio 1 d. Edmundštalis, palaidotas Špakenberge, prie Hamburgo) – Lietuvos poetas, vertėjas, žurnalistas.

## Biografija
Studijavo Vytauto Didžiojo universiteto Humanitarinių mokslų fakultete. Nuo 1937 m. bendradarbiavo leidiniuose „Lietuvos žinios“, „Naujoji Romuva“, „Prošvaistė“, „Pranciškonų pasaulis“, „Savaitė“, „Žiburėlis“. 1940 m. vadovavo dienraščio „Tarybų Lietuva“ literatūriniam skyriui. 1941 m. redagavo žurnalą „Pionierius“. 1941–1944 m. dirbo Kauno radiofone, leido šapirografuotą pogrindžio laikraščio „Tautos žodis“. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. Hafkruge, Noištate bei Geštachte (Šlėzvigas-Holšteinas) karo pabėgėlių stovyklose 1945–1948 m. leido ir redagavo literatūrinį žurnalą „Gintaras“ (pirmasis nr. išėjo pavadinimu „Baltija“), parašė vienveiksmių pjesių. Nuo 1948 m. dirbo gimnazijoje Špakenberge. Antrojo pasaulinio karo metais bendradarbiavo laikraštyje „Į Laisvę“, „Ateitis“, po karo – Vokietijoje einančiame laikraštyje „Tremties metų almanachas“, JAV lietuvių periodiniuose leidiniuose „Aidai“, „Draugas“, „Šv. Pranciškaus varpelis“, „Žvaigždė“. 

## Kūryba
Romanuose vaizduojami paskutiniai nepriklausomybės metai ir 1940 m. sovietinė okupacija. Poezijoje vyrauja patriotinė tematika, istorinė baladė. Išvertė, su kitais, V. Korolenkos, A. Tolstojaus, Dž. B. Šo, S. Lagerlof ir kt. kūrinių. Paliko kūrybos rankraščių.

## Bibliografija
* Eksperimentai, eilėraščių rinkinys, 1939 m., su D. Pumpučiu
* Kibirkštys naktį, eilėraščių rinkinys, 1940 m.
* Sugrįžimo laivas, eilėraščių rinkinys, 1946 m.
* Naktis viršum širdies, romanas, 1950 m.
* Šeštasis medis, romanas, 1963 m.

## Šaltiniai
Bronislovas Krūminis

**Bronius Krūminis** (1928 m. gegužės 21 d. Lentvaris – 2000 m. gegužės 15 d. Vilnius) – Lietuvos architektas.

## Biografija
1953 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1953–1961 m. dirbo Mokslinėse restauracinėse gamybinėse dirbtuvėse, 1961–1992 m. Miestų statybos projektavimo instituto projektų vyr. architektas, 1992–1998 m. bendrovės „Pastatas“ projektų vyr. architektas.

## Kūryba
* 1963–1984 m. su kitais parengė, 5-9 ir 12 aukštų stambiaplokščių, 5-10 aukštų plytinių, 13-16 aukštų monolitinio gelžbetonio gyvenamųjų namų tipinių projektų, pagal kuriuos statyti namai Vilniaus (iš jų Žirmūnai, SSRS valstybinė premija, 1968 m.), Šiaulių, Panevėžio ir kitų miestų gyvenamuosiuose rajonuose.

Pagal jo projektus:
* Restauruoti Bernardinų vienuolyno pastatai (1956 m.)
* Pastatyti 16 aukštų studentų bendrabučiai Saulėtekio alėjoje (1978 m.)
* Restauruota Trakų Salos pilis (1953–1961 m.)
* Restauruota Vilniaus gynybinė siena ties Strazdelio ir Subačiaus g., su architektu S. B. Lasavicku, (1961 m.) 

## Bibliografija
* Lietuvos pilys, 1971 m., vienas autorių.

## Šaltiniai
Joomla!

**Joomla!** – atviro kodo svetainių turinio valdymo sistema. Sistema parašyta PHP kalba, naudoja MySQL duomenų bazę, ją sudaro įvairūs moduliai – galimybės rašyti naujienas, straipsnius, publikuoti, komentuoti, forumas, apklausa ir t. t.

## Šaltiniai


## Nuorodos
* Oficialus Joomla informacinis puslapis Lietuvių kalba
* Oficialus lietuviškas Joomla puslapis. Joomla! vertimas į lietuvių kalbą, forumas 
* Oficialus Joomla! puslapis
* Joomla priedų vertimai į lietuvių kalbą, video pamokos, įvairūs straipsniai, forumas, lietuviškų Joomla tinklalapių galerija.
Aleksandras Krukauskas

**Aleksandras Krukauskas** (1939 m. sausio 24 d. Kaune – 2004 m. rugsėjo 3 d. Vilniuje) – Lietuvos sporto žurnalistas, redaktorius, partinis veikėjas.

## Biografija
1957 m. baigė Kauno 13-ąją vidurinę mokyklą. 1957–1958 m. dirbo „Drobės“ fabrike. 1958–1963 m. studijavo Lietuvos veterinarijos akademijoje. 1964–1965 m. tarnavo sovietinėje armijoje. 1966–1982 m. laikraščio „Komjaunimo tiesa“ korespondentas, skyriaus vedėjas, vyr. redaktoriaus pavaduotojas. 1982–1985 m. studijavo Visuomenės mokslų akademijoje prie SSKP CK Maskvoje.

1984–1988 m. LKP CK sekretoriaus padėjėjas. 1988–1992 m. laikraščio „Sportas“ vyr. redaktorius. 1992–1993 m. laikraščio „Olimpinis sportas“ redaktorius. 1994–1999 m. laikraščio „Lietuvos sportas“ vyr. redaktoriaus pavaduotojas. 1999–2000 m. laikraščio „Sportas“ vyr. redaktorius. Rašė įvairiomis sporto ir sportininkų gyvenimo temomis.

Nuo 1988 m. Lietuvos sporto žurnalistų federacijos prezidentas. Nuo 1989 m. Lietuvos žurnalistų sąjugos, nuo 1993 m. Tarptautinės sporto žurnalistų asociacijos (AIPS) narys. Vienas „Kilnaus žaidimo“ (*Fair play*) judėjimo pradininkų ir populiarintojų Lietuvoje.

## Bibliografija
* Šiltas šaltas Lilehameris. – Vilnius: LTOK leidykla, 1995. – 94 p.: iliustr. – ISBN 9986-535-04-2

## Įvertinimas
* 1978 m. Sporto žurnalistų konkurso „Auksinė plunksna“ pirmoji premija
* 1979 m. LTSR nusipelnęs žurnalistas
* 1997 m. Lietuvos kilnaus sportinio elgesio laureatas
* 2004 m. ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Riterio kryžius 
* 2004 m. KKSD Sporto garbės komandoro ženklas
* 2004 m. LTOK Olimpinė žvaigždė

## Šaltiniai
Geizerichas

**Geizerichas** (389 m. – 477 m. sausio 25 d. Kartaginoje, Tunise) – vandalų ir alanų karalius (428–477), vienas pagrindinių Vakarų Romos imperijos priešų. Per beveik 50 savo valdymo metų jis ne itin reikšmingą germanų gentį padarė viena didžiausių Viduržemio jūros regiono jėgų.

Geizerichas buvo nesantuokinis karaliaus Godigizelo sūnus; gimė netoli Balatono ežero. Mirus tėvui vandalų karaliumi tapo Geizericho įbrolis Gunderichas. Šis mirė 428 m. ir Geizerichas buvo išrinktas karaliumi. Vandalai tuo laikotarpiu gyveno Betikoje ir nuolat kentėjo nuo vizigotų antpuolių. 429 m. jis suorganizavo genties perkraustymą į Šiaurės Afriką. Čia vandalai nugalėjo silpnus vietinius romėnų valdytojus ir užėmė dabartinį Maroką ir šiaurės Alžyrą. Geizericho vandalai apgulė Hiporegijaus miestą ir užėmė jį po 14 mėnesių kovos. Romos imperatorius Valentianas III pripažino Geizerichą šių žemių valdovu. 439 m. vandalai nesunkiai užėmė gynybai nepasiruošusį Kartaginos miestą. Valdant Geizerichui Kartagina vėl (po Pūnų karų) tapo Romos imperijos priešu. Vandalų laivynas siaubė Siciliją, Sardiniją, Korsiką, Balearus. 442 m. romėnai pripažino vandalų laimėjimus. Vandalai ir toliau piratavo Viduržemio pakrantėse.

455 m. imperatorius Valentianas III buvo nužudytas Petronijaus Maksimo, tuomet Geizerichas paskelbė, kad romėnai sulaužė taikos sutartį, kurią vandalai buvo sudarę su Valentianu, ir tuo motyvuodami įsiveržė į Apeninų pusiasalį. Vandalai nusiaubė Romą, pagrobė jos turtus, Geizerichas paėmė į nelaisvę Valentiano našlę Liciniją Eudoksiją ir jos dukras. 468 m. Geizerichas įveikė Rytų Romos laivyną, kuris bandė išvaduoti Viduržemio jūrą nuo vandalų plėšikų. Vandalai bandė užimti Peloponesą, bet patyrė nesėkmę. 474 m. Geizerichas sudarė taiką su Rytų Roma.

477 m. vandalų karalius mirė Kartaginoje, o į sostą atėjo jo sūnus Hunerikas.
Rimantas Krupickas

**Rimantas Krupickas** (1943 m. liepos 9 d. Vilniuje – 2009 m. spalio 23 d. Vilniuje) – Lietuvos geografas, fizinių mokslų daktaras, žygeivių judėjimo Lietuvoje pradininkas, *Tautinio ąžuolyno* iniciatorius, Jaunųjų Geografų Mokyklos įkūrėjas.

## Biografija
Augo Biržų krašte – prie Vabalninko, yra knygnešio Petro Gudelio giminaitis.
1969 m. baigė Vilniaus universitetą. 1983 m. geografijos mokslų kandidatas.

1969–1971 m. dirbo Melioracijos ir vandens ūkio ministerijoje, 1971–1978 m. Lietuvos mokslų akademijos Geografijos skyriuje. Nuo 1978 m. Vilniaus pedagoginio instituto (nuo 1992 m. Vilniaus pedagoginis universitetas) dėstytojas, 1993–2003 m. Geografinių informacinių sistemų laboratorijos vadovas; nuo 1986 m. docentas.

Nuo 1985 m. vadovavo jo iniciatyva įsteigtai *Jaunųjų geografų mokyklai*. 1988–2001 m. rengė moksleivių geografijos olimpiadas ir joms vadovavo. Sukūrė geografijos mokomųjų kompiuterinių programų. 1994–2004 m. geografijos mokytojams skirto laikraščio „Geografijos aidai“ iniciatorius ir vyr. redaktorius. Nuo 2000 m. Lietuvos geografų draugijos viceprezidentas.

Rimantas Krupickas daug prisidėjo prie kraštotyros ir turizmo populiarinimo Lietuvoje – organizavo turizmo varžybas – maratonus, domėjosi bitininkyste, baltų mitologija, o pastaruoju metu ir žemės geomagnetinių laukų įtakomis. 1966 m. su bendraminčiais pasirašė *Punios aktą*, kuriuo pasižadėta siekti tautinio kultūrinio atgimimo.

Mirė 2009 m. spalio 23 d., palaidotas Gilučių kaimo kapinėse (Elektrėnų sav.).

## Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų kryptys: geomorfologija, aplinkosauga, geografinė aplinkotyra, geografinė edukologija, geografijos mokymo kompiuterizacija, geobiolaukų geografija, šios krypties pradininkas; sukūrė terminą *[[virgasfera]]*.

Mokomųjų ir metodinių knygų sudarytojas, autorius („Geografinės aplinkotyros metodikos“ 2003 m.) ir vienas autorių. Visuotinės lietuvių enciklopedijos straipsnių autorius.

## Bibliografija
* Lietuvos draustiniai, 1989 m.;
* Apie Lietuvos žemę, su Č. Kudaba, 1992 m.;
* Pažinkime Lietuvą, su kitais, 1995 m.;
* Profesorius Česlovas Kudaba, su kitais, 1996 m.;
* Lietuvos žemė, su Č. Kudaba, 2000 m.

## Šaltiniai
Jonas Kruopas

**Jonas Kruopas** (1908 m. balandžio 23 d. Sakalinė, Gaurės valsčius – 1975 m. spalio 17 d. Vilnius) – Lietuvos kalbininkas, filologijos mokslų kandidatas.

## Biografija
Mokėsi Sakalinės pradinėje mokykloje, Tauragės gimnazijoje. 1928 m. baigė Tauragės mokytojų seminariją. 1937 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. 1952 m. filologijos mokslų kandidatas.

1937-1941 m. dėstė Klaipėdos ir Vilniaus pedagoginiuose institutuose, 1941-1951 m. – Vilniaus universitete, 1950-1951 m. Lietuvių kalbos katedros vedėjas; nuo 1948 m. docentas. Nuo 1946 m. dirbo ir Lietuvių kalbos institute (1952-1990 m. Lietuvių kalbos ir literatūros institutas), 1955-1964 m. direktoriaus pavaduotojas, 1955-1960 m. Kalbos istorijos ir dialektologijos, 1961-1975 m. Žodynų skyriaus vadovas. 1952-1971 m. Terminologijos komisijos pirmininkas.

## Mokslinė veikla
„Lietuvių kalbos žodyno“ 6-10 t. (1962-1976 m.) ir 11-12 t. (1968-1969 m.) vyr. redaktorius (už 3-6 t. LTSR valstybinė premija 1965 m., su kt.). Redagavo leidinį „Pirmoji lietuviška knyga“ (1947 m.). „Dabartinės lietuvių kalbos žodyno“ (1954 m., 2 leid. 1972 m.), knygos „Pirmoji lietuvių kalbos gramatika. 1653 metai“ (1957 m.) atsakingasis redaktorius. 1957 m. jo iniciatyva įkurtas tęstinis leidinys „Lietuvių kalbotyros klausimai“, kai kurių jo tomų redaktorius. Tyrinėjo lietuvių senąją raštiją, leksikografijos (S. Daukanto, S. Groso, L. Ivinskio ir kt. žodynus), bendrinės kalbos istoriją, terminologiją. „Mokslo darbuose“ ir kt. leidiniuose paskelbė studijas „Žodyninės slavybės M. Mažvydo raštų kalboje“ (1947 m.) , 1598 m. „Merkelio Petkevičiaus katekizmo leksika“ (1970 m., su katekizmo žodynu), raštijos paminklų.

## Bibliografija
* Kalbininkas Kazimieras Būga, su J. Būtėnu, 1955 m.
* Rinktiniai raštai, Vilnius, 1998 m.

## Šaltiniai
Makenis

**Makenis** () – miestas Siera Leonėje; Bombali rajono sostinė ir didžiausias miestas. Jis taip pat yra didžiausias miestas Šiaurės provincijoje ir penktas pagal šį rodiklį šalyje. Makenis yra ekonominis, finansinis ir kultūrinis šiaurės Siera Leonės centras. Miestas įsikūręs maždaug 177 km į šiaurės – rytus nuo šalies sostinės Fritauno. Kaip ir daugumoje Siera Leonės miestų, čia populiariausia yra krio kalba.

Makenis žymus savo turgumis, taip pat savo mečete, kuri po Siera Leonės pilietinio karo tapo Revolicinio suvienitojo fronto būstine.

## Gyventojai
Mieste yra daug etninių grupių, iš kurių didžiausios limbai ir temniai.

2010 m. Makenyje buvo 114&nbsp;960 gyventojų.

### Įžymūs žmonės
* Ernest Bai Koroma (g. 1953 m.), buvęs šalies prezidentas

## Sportas
Didžiausias ir pats populiariausias futbolo klubas Makenyje yra „Wusum Stars“, šiuo metu žaidžiantis aukščiausioje Siera Leonės futbolo lygoje. Klubas atstovauja ne tik Makenio miestui, tačiau ir visai Bombalio provincijai. Šis klubas vieną kartą yra tapęs stipriausiu šalyje, tai įvyko 1979 m.

## Šaltiniai
Juozas Justinas Slavėnas

**Juozas Justinas Slavėnas** (g. 1932 m. rugpjūčio 14 d. Delnickuose, Marijampolės raj.) – lietuvių fizikas, fizinių mokslų daktaras.

## Biografija

1957 m. baigė Vilniaus valstybinį universitetą, pradėjo dirbti asistentu, nuo 1962 m. – vyr. dėstytoju.. 1964 m. apgynė fizikos ir matematikos mokslų kandidato (dabar – fizinių mokslų daktaro) disertaciją tema „Osciliatorių stiprumų nustatymas Cu I, Ag I, Au I, Si I, Ge I, Sn I ir Pb I spektruose“. Docentas nuo 1971 m. Skaitė paskaitas Fizikos, Medicinos ir Gamtos mokslų fakultetų studentams. Stažavo Leningrado universiteto Fizikos institute.

1966–1968 m. buvo naujai sudaryto Vilniaus universiteto Fizikos fakulteto dekanas.

## Mokslinė veikla

Mokslinę veiklą pradėjo atomų spektroskopijoje. 1959–1964 m. naudodamas anomalios dispersijos reiškinį nustatė daugelio Cu I, Ag I, Au I, Ge I, Sn I ir Pb I spektrinių linijų osciliatorių stiprumus. Atliko Au I rezonansinio dubleto linijų osciliatorių stiprumų kvantinius mechaninius skaičiavimus, spektriniais metodais nustatė sidabro ir švino garavimo šilumos vertes. Nuo 1965 m. prisijungė prie Algio Petro Piskarsko Lietuvoje pradėtų netiesinės optikos mokslinių darbų. Nuo 1972 m. tyrinėjo stiprios lazerinės spinduliuotės sugertį organinių molekulių kompleksuose. Išaiškino netiesinių nuostolių prigimtį įsisotinančiuose lazerių moduliatoriuose.

Dirbo Kvantinės elektronikos katedroje nuo jos įkūrimo 1974 m. iki 1997 m.

Žymesnių rezultatų pasiekė dažiklių molekulių, turinčių ilgabangę sugerties juostą raudonoje bei artimojoje infraraudonoje spektro srityse, fotovyksmų tyrime.

## Šaltiniai
Kabala (miestas)

**Kabala** () – miestas šiaurės Siera Leonėje; Koinadugu rajono sostinė ir didžiausias miestas. Mieste gyvena 30 108 gyventojai (2008 m.). Didžiausią dalį populiacijos mieste sudaro mandingai ir kurankai. Miestas yra apie 120 km į šiaurės rytus nuo Makenio, vieno svarbiausių miestų šiaurinėje Siera Leonėje, ir apie 300 km į rytus nuo šalies sostinės Fritauno.

## Ekonomika
Aplink miestą yra didelės ryžių plantacijos, o derlius čia auginamas visus metus. Miestas taip pat užsiima drabužių prekyba, tačiau dažnai susiduria su elektros tiekimo problemomis. Į miestą važiuoja autobusai iš Makenio miesto, tačiau arčiau Kabalos miesto keliai neasfaltuoti ir itin nepatogūs naudoti.

## Kultūra
Vienas iš populiariausių laisvalaikio praleidimo būdų mieste yra kinas, mat čia pastatytas kino teatras. Miesto gyventojai turi tradiciją, kiekvienų Naujųjų metų išvakarėse rinktis į pikniką ant kalvos, esančios miesto vakaruose.

## Švietimas
Šiame mieste yra įsikūrusios keletas aukštųjų mokyklų, tarp kurių yra ir nauja islamiškoji Kabalos aukštoji mokykla.

## Sportas
Kaip ir visoje šalyje čia populiarus futbolas. Miesto komanda „Bintumani Scorpions“ žaidžia Siera Leonės pirmojoje futbolo lygoje, kuri antra pagal pajėgumą šalyje.
Samuel Sam-Sumana

**Samuelis Sam-Sumana** (g. 1962 m. balandžio 7 d. Koidu) – Siera Leonės politikas, šiuo metu einantis viceprezidento pareigas. Šias pareigas jis pradėjo eiti po 2007 m. rugsėjo 17 d. įvykusių rinkimų kartu su naujuoju šalies prezidentu E. B. Koroma.

Samuelis Sam-Sumana gimė 4-tame pagal dydį Siera Leonės mieste Koidu. Sumana yra musulmonas, o jo šeima kilusi iš konų etninės grupės.

S. Sam-Sumana yra baigęs Valstybinį šalies universitetą Mineapolyje, JAV. Jis gavo Informacinių sistemų valdymo bakalauro laipsnį. Sam-Sumana yra vedęs Khadija Sam-Sumana. Pora kurį laiką gyveno Minesotoje, tačiau grįžo į Fritauną, kai vyko rinkimai ir šiuo metu gyvena Siera Leonėje.
Sean Bean

**Šonas Bynas** (g. 1959 m. balandžio 17 d.) – Anglijos kino aktorius. Vaidino daugelyje garsių filmų, tiek pagrindinio herojaus, tiek priešo rolėse. Pasaulinį pripažinimą atnešė rolės tokiuose filmuose kaip „Žiedų Valdovas“, „“, „Auksinė akis“, „Patriotų žaidimai“, „Ekvilibriumas“, „Troja“, „Tylioji kalva“.

Apdovanotas Ekrano aktorių gildijos apdovanojimu už puikų rolės atlikimą fantastiniame filme „Žiedų Valdovas: Žiedo brolija“ bei JAV Nacionalinės kino kritikų tarybos už geriausią rolę (tame pačiame filme).

## Nuorodos

*
Siera Leonės geografija

**[[Siera Leonė]]** yra vakarinėje Afrikos pakrantėje, tarp 7-osios ir 8-osios lygiagrečių į šiaurę nuo pusiaujo. Šiaurėje ir šiaurės rytuose turi sieną su Gvinėja, pietuose ir pietryčiuose su Liberija. Šalies krantus vakaruose skalauja Atlanto vandenynas. Siera Leonė užima 71 740 km² plotą, iš jų 71 620 km² sudaro sausuma ir 120 km² – vanduo. Šalis turi keturis gamtinės geografijos požiūriu skirtingus regionus: rytinę žemyninę dalį dengia didžiulė plynaukštė su aukštais kalnais; šiame regione yra aukščiausias Siera Leonės taškas – Bintumanio kalnas (1 948 m), centrinę žemumų dalį sudaro miškų, krūmokšnių ir dirbamosios žemės lygumos (tai didžiausias šalies regionas, užimantis 43 % viso ploto), pietinę dalį apima Moa upės baseinas, vakaruose esti vandenyninė 400 km kranto linija; vakarinį regioną sudaro mangroviniai pelkynai, drėgnųjų miškų lygumos ir dirbamos žemės laukai. Siera Leonė turi trečią pagal dydį pasaulyje gamtinį uostą, prie kurio pusiasalyje įsikūrusi valstybės sostinė Fritaunas.

## Pagrindinė geografinė informacija
**Šalies koordinatės:** 8° 30′ 0″ Š, 11° 30′ 0″ V

**Plotas:**
viso: 71.740 km²
žemė: 71.620 km²
vanduo: 120 km²

**Valstybės sienos:**
viso: 958 km
šalys kaimynės: Gvinėja 652 km, Liberija 306 km
jūros siena: 402 km

**Klimatas:** tropinis; karštas, žemyninis; lietingas vasaros sezonas (nuo gegužės iki gruodžio); sausas žiemos sezonas (nuo gruodžio iki balandžio).

**Teritorija:** kalnai rytuose, centre žemumos ir dirbama žemė, vakaruose mangroviniai pelkynai, dirbama žemė, drėgnųjų miškų lygumos, kranto linija;
žemiausias tašlas: Atlanto vandenynas 0 m virš jūros lygio;
aukščiausias taškas: Bintumanis 1948 m virš jūros lygio.

**Natūralios iškasenos:** deimantai, auksas, geležis, titanas, boksitas, chromitas.

**Žemės naudojimas:**
dirbama žemė: 7 %
javai: 1 %
ganyklos: 31 %
miškai ir girios: 28 %
kita: 33 % (1993 m.)

**Drėkinama žemė:** 290 km²

**Gamtiniai pavojai:** sausros, smėlis pustomas nuo Saharos, smėlio audros.

**Lietūs:** lietaus kranto linijoje per metus iškrenta iki 495 cm, dėl to ši vieta laikoma viena drėgniausių vakarų Afrikoje.
Respublikonų partija

**Respublikonų partija** gali reikšti:

* Respublikonų partija (JAV);
* Respublikonų partija (Lietuva).
Aleksandr Sacharuk

**Aleksandr Sacharuk** (g. 1977 m. rugsėjo 24 d. Skaidiškėse, Vilniaus raj.) – Lietuvos teisininkas, politinis veikėjas, Seimo narys, buvęs policijos komisaras.

## Biografija
Su tėvais persikėlė gyventi į Lentvarį, 1985 m. – į Pagirių kaimą. 1995 m. baigė Pagirių gimnaziją, pradėjo studijuoti Lietuvos policijos akademiją. 1999 m. teisės bakalauras, 2001 m. – teisės magistras. Nuo 2003 m. Vilniaus universitete (VU EF) studijuoja vadybą ir verslo administravimą.

Nuo 1996 m. Vilniaus rajono policijos komisariato policininkas, nuo 1997 m. iki 2000 m. Vilniaus rajono policijos komisariato kriminalinės policijos Organizuoto nusikalstamumo tyrimo grupės jaunesnysis inspektorius, nuo 2000 m. iki 2002 m. inspektorius. Nuo 2002 m. iki 2003 m. Lietuvos kriminalinės policijos biuro (LKPB) Organizuoto nusikalstamumo tyrimo tarybos 2-osios valdybos 3-iojo skyriaus vyresnysis inspektorius, 2003–2006 m. – komisaras inspektorius, 2006–2007 m. – komisaras, nuo 2007 m. (savo noru išėjęs iš tarnybos) – advokatas.

Sporto mėgėjų klubo „Policija“ įkūrėjas ir prezidentas, FK Policija Vilnius vadovas.

2008 m. spalio 12 d. daugiamandatėje apygardoje pagal Tautos prisikėlimo partijos sąrašą, kuriame buvo įrašytas 9 numeriu, išrinktas į LR Seimą 2008-2012 m. kadencijai. Nacionalinio saugumo ir gynybos komiteto narys (nuo 2008-11-20), Operatyvinės veiklos parlamentinės kontrolės komisijos narys (nuo 2008-11-20 iki 2008-11-24), pirmininkas (nuo 2008-11-25). Tautos prisikėlimo partijos frakcijos narys (nuo 2008-11-20), seniūno pavaduotojas (nuo 2008-12-09 iki 2009-09-09), frakcijos „Viena Lietuva" narys (nuo 2009-09-10), seniūnas (nuo 2010-01-19). Seniūnų sueigos narys (nuo 2010-01-21), Tarpparlamentinių ryšių su Bulgarijos Respublika grupės narys, Seimo delegacijos Vakarų Europos Sąjungos Asamblėjoje narys (nuo 2008-12-04).

2009 m. liepos 24 d. pašalintas iš Tautos prisikėlimo partijos (TPP) už partijos vardo žeminimą kaip pasitikėjimą praradęs partijos narys (taip pat pašalinti buvo Valdemaras Stančikas, Laimontas Dinius, Ligitas Kernagis).

Nuo 2006 m. gyvena su drauge Žyginta Blažyte. Dukra Auksė Blažytė (g. 2008 m.).

## Balsavimo Seime skandalas

Pratęstos Seimo sesijos metu iš savo (Seimo nario) pulto plenarinėje posėdžių salėje net 13 kartų neleistinai balsavo už Liną Karalių (nedalyvavusį atitinkamų posėdžių metu). A. Sacharukas aiškinosi frakcijoje „radęs“ L. Karaliaus kortelę ir ją paėmęs, o balsavimo metu keliskart „susipainiojęs“ (pamatęs, kad balsavo ne savo kortele, pabalsuodavo dar ir savo). Iš pradžių Sacharukas teisinosi L. Karaliaus kortele balsavęs „norėdamas įsitikinti, ar tikrai parlamentaras gali savo kortele pasinaudoti tik sėdėdamas savo vietoje“, tačiau 2010 m. sausio 21 d. Seimo Etikos ir procedūrų komisijos (EPK) posėdyje jau teigė, esą jis „susipainiojęs tarp kortelių“. Savo veiksmais A. Sacharukas pažeidė Seimo Statutą ir politikų elgesio kodeksą. Dėl neteisėto elektroninės balsavimo kortelės panaudojimo ir balsavimo rezulatų klastojimo A. Sacharukas ir Linas Karalius gali būti pašalinti iš Seimo apkaltos tvarka (2010 m. sausio 20 d. TPP frakcija inicijavo atitinkamas procedūras).

## Šaltiniai
Pontiac Torrent

**Pontiac Torrent** yra vidutinės klasės padidinto pravažumo automobilis, kurį gamina koncerno „General Motors“ dukterinė markė „Pontiac“. Automobilis 2005 metais buvo pristatytas Los Andželo tarptautinėje automobilių parodoje, kaip 2006 metų modelis, pakeisiantis ne itin sėkmingą Pontiac Aztek modelį. 2009 metais Torrent pakeitė GMC Terrain automobilis, kuris prekyboje pasirodė kaip 2010 metų modelis.
Šiaurės provincija (Siera Leonė)

**Šiaurės provincija** – viena iš keturių provincijų Siera Leonėje. Jos plotas užima 35.936&nbsp;km², o gyventojų skaičius siekia 1 718 240 (2004 m.). Šios provincijos sostinė ir administracinis centras yra Makenis.

## Apygardos
Šiaurės provincija yra dalinama į penkias apygardas:

* Bombalis, sostinė Makenis
* Kambija, sostinė Kambija
* Koinadugu, sostinė Kabala
* Port Lokas, sostinė Port Lokas
* Tonkolilis, sostinė Magburaka

## Ribos
Šiaurės provincija ribojasi su:

* Gvinėja šiaurėje, vakaruose ir rytuose;
* Atlanto vandenynu vakaruose;
* Vakarų sritimi pietryčiuose;
* Rytų provincija pietuose.

## Šaltiniai
Rytų provincija (Siera Leonė)

**Rytų Provincija** – viena iš keturių provincijų Siera Leonėje. Ji užima 15.553&nbsp;km² plotą, o joje gyvena 1.187.532 gyventojai (2004 m.). Provincijos sostinė ir administracinis centras yra Kenema miestas.

## Apygardos
Rytų provincija dalinama i tris apygardas:

* Kailahunas, sostinė Kailahunas
* Kenema, sostinė Kenema
* Konas, sostinė Koidu Taunas

## Ribos
Rytų provincija ribojasi su:

* Gvinėja, šiaurės rytuose;
* Liberija, rytuose, pietryčiuose;
* Šiaurės provincija, šiaurės rytuose;
* Pietų provincija, vakaruose, pietuose.

Rytų provincija yra vienintelė šalyje, kuri neturi priėjimo prie Atlanto vandenyno.
Pietų provincija (Siera Leonė)

**Pietų provincija** – viena iš keturių provincijų Siera Leonėje. Ji užima 19.694&nbsp;km² plotą, o joje gyvena 1.377.067 gyventojai (2004 m.). Provincijos sostinė ir administracinis centras yra Bo miestas, kuris yra antras pagal dydį šalies miestas po sostinės Fritauno.

## Apygardos
Pietų provincija dalinama į keturias apygardas:

* Bo, sostinė Bo
* Bontė, sostinė Bontė
* Mojamba, sostinė Mojamba
* Pudžehunas, sostinė Pudžehunas

## Ribos
Pietų provincija ribojasi su:

* Šiaurės provincija, šiaurėje;
* Rytų provincija, rytuose;
* Vakarų sritimi, šiaurės vakaruose;
* Liberija, pietryčiuose;
* Atlanto vandenynu, pietuose ir vakaruose.
Vakarų sritis (Siera Leonė)

**Vakarų sritis** – vienas iš ekonomiškai ir kultūriškai svarbiausių Siera Leonės administracinio suskirstymo vienetų. Joje yra įsikūrusi šalies sostinė Fritaunas. Ši sritis užima vos 557&nbsp;km² plotą, o joje gyvena 947.122 gyventojai (2004 m.). Kitaip nei kiti Siera Leonės regionai, ši sritis yra labiausiai urbanizuota, ji laikoma viena stipriausių ekonominiu, finansiniu ir kultūriniu požiūriais visoje šalyje.

## Apygardos
Vakarinė sritis yra dalinama į dvi apygardas:

* Miesto
* Užmiesčio

Abiejų apygardų ir visos srities sostinė yra Fritauno miestas.

## Ribos
Vakarų sritis ribojasi su:

* Šiaurės provincija, šiaurės rytuose
* Pietų provincija, pietryčiuose;
* Atlanto vandenynu, vakaruose, pietuose.

Vakarų sritis yra vienintelė šalies dalis, kuri neturi ribų su užsienio šalimis.
Vulfila

**Vulfila** (got. *Wulfila*, gr. *Ulfilas* – mažasis vilkas; apie 310 m. – 383 m.) – misionierius, vestgotų bažnyčios veikėjas, tradiciškai laikomas Biblijos vertėju į gotų kalbą, kuri žinoma kaip gotų Biblija arba Vulfilos Biblija. Vyskupu tapo 341 m. Tarp germanų genčių skleidė arijonizmą. Manoma, kad rengdamasis Biblijos vertimui sukūrė gotų rašmenis. 

Nors tradiciškai teigiama, kad Bibliją (išskyrus Karalių knygas) į gotų kalbą išvertė pats Vulfila, ištyrus šio Biblijos vertimo kalbos ypatybes, įrodyta, kad vertimą atliko vertėjų grupė. Yra išlikę keletas šio vertimo fragmentų. Tai seniausias gotų kalbos paminklas.

## Šaltiniai
Antanas Krutinis

**Antanas Krutinis** (g. 1937 m. kovo 10 d. Viekšniuose) – Lietuvos statybos inžinierius, technologijos mokslų daktaras.

## Biografija
1961 m. baigė Kauno politechnikos institutą, kelių inžinierius. 1971 m. technikos mokslų kandidatas, 1993 m. daktaras.

1961–1971 m. Kauno politechnikos instituto, nuo 1972 m. – Vilniaus Gedimino technikos universiteto (iki 1991 m. Vilniaus inžinerinis statybos institutas, 1991-1996 m. Vilniaus technikos universitetas) dėstytojas, 1987–1997 m. Statybinės mechanikos katedros vedėjas; nuo 1974 m. docentas. Nuo 1997 m. dar dėsto Klaipėdos universitete. Stažavo 1987 m. Kijevo ir 1990 m. Maskvos inžineriniuose statybos institutuose, 1993 m. Veimaro statybos ir architektūros aukštojoje mokykloje.

Nuo 1996 m. Tarptautinės gruntų mechanikos ir geotechnikos inžinerijos asociacijos (*International Society for Soil Mechanics and Geotechnical Engineering* – ISSMGE) narys.

## Mokslinė veikla
Mokslinių darbų svarbiausia sritis – tamprių ir tamprių plastinių sistemų ant deformuojamo pagrindo analizė ir optimizacija, kompiuterinių skaičiavimo metodų taikymas konstrukcijų ir uosto statinių statikos, dinamikos ir stabilumo uždaviniams spręsti.

## Bibliografija
* Statybinė mechanika. Programos ir uždavinių sprendimas ESM, su kitais, 1990, rusų kalba
* Statybinės mechanikos uždavinių sprendimas kompiuteriais, su kitais, 1995 m.
* Konstrukcijų ant tampraus pagrindo skaičiavimo teorija ir metodai (2001 m.

## Įvertinimas
* 1993 m. Lietuvos mokslo premija

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Krutinis Antanas. VGTU, Statybos fakultetas
Giria

**Giria** – didelis miško masyvas. Tai miškų kompleksas, kuriam būdinga didelė biologinė įvairovė ir ilgaamžių medžių gausa. Girios yra neliestos intensyvios žmonių veiklos (medžių kirtimo), todėl išsaugojusios savo unikalią ekosistemą, vystosi savaime. Daugelyje girių yra retų, saugomų augalų ir gyvūnų buveinių.

Girioje galima rasti įvairaus amžiaus medžių: nuo skaičiuojančių šimtmečius iki jaunų, natūraliai augančių medelių. Girioje taip pat būna nemažai nuvirtusių medžių, stuobrių, kurie suteikia buveinę gyvūnams ir augalams.

Dalis girių dėl savo ekologinės svarbos įtraukiamos į rezervatus, nacionalinius parkus, kitas saugomas zonas, nes subrendusių medžių mediena vertinga ir nesaugoma gali būti iškirsta.

Svarbiausios Lietuvos girios: Dainavos giria, Labanoro giria, Žalioji giria, Karšuvos giria.

## Šaltiniai
Vaclovas Krutinis

**Vaclovas Krutinis** (1948 m. rugsėjo 27 d. Vilniuje – 2013 m. spalio 30 d. Vilniuje) – Lietuvos skulptorius, visuomenės veikėjas.

## Biografija
1955–1958 m. mokėsi Vilniaus 37-ojoje 8-metėje mokykloje, 1958–1960 m. – Vilniaus 16-ojoje vidurinėje mokykloje, 1960–1966 m. – Vilniaus M. K. Čiurlionio meno mokykloje, 1973 m. baigė Lietuvos dailės institutą (nuo 1990 m. - Vilniaus dailės akademija), skulptūros studijas. Nuo 1978 m. - Lietuvos dailininkų sąjungos narys.

1998-2008 m. Lietuvos dailininkų sąjungos pirmininkas. 1998-2005 m. Lietuvos kultūros ir meno tarybos narys. 2000-2008 m. Lietuvos meno kūrėjų asociacijos ir Lietuvos autorių teisių gynimo asociacijos agentūros viceprezidentas. 2008-2011 m. Tarptautinės dailininkų asociacijos (AIAP ) vykdomojo komiteto narys.

## Kūryba
Sukūrė dekoratyvinių („Bangų šešėliai“ Klaipėdoje 1984 m., skulptūrinė kompozicija Vilniaus psichiatrijos ligoninei, Naujoji Vilnia, „Tėviškės prisiminimai“, Kupiškis, abi 1988 m., „Paukštis“, Palanga, 1997 m.), kamerinių („Narstinys“ 1998 m., „Jungtis“ 2000 m.), paminklinių („Vėliavnešiai“, Ukmergė, 1982 m., Dionizas Poška, Bijotai, 1990 m., generolas Jonas Černius, Kupiškis, 1998 m., „Angelams sargams - žuvusiems policijos pareigūnams“, Vilnius, 2005 m.) skulptūrų iš akmens, medžio, metalo, apie 70 antkapinių skulptūrinių paminklų Lietuvos mokslo ir meno žymiems veikėjams bei privatiems asmenims.

Kūriniai aptakių formų, dekoratyvūs, vyrauja žmogaus figūra, dažnos figūrinės grupės, yra animalistinių motyvų. Nuo devintojo dešimtmečio daugiausia kūrė abstrakčią skulptūrą. Jo kurinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus, A. Tretjakovo galerija Maskvoje, Kinijos nacionalinis dailės muziejus Pekine.

### Parodos ir simpoziumai
Nuo 1974 m. dalyvavo parodose Lietuvoje ir užsienyje – Maskvoje, Rygoje, Varšuvoje, Taškente, Geteborge, Atėnuose, Pekine, Froidenštate (Vokietija), Budapešte, Helsinkyje, Drachtene (Nyderlandai), Fano (Italija), Ulfte (Nyderlandai)). Surengė 10 personalinių ir dalyvavo 50-yje grupinių parodų. Sukūrė darbą "Lietuva" Europos simpoziumui Kaisersteinbruche, Austrijoje.

Dalyvavo skulptūros simpoziumuose Klaipėdoje (1977 m., 1979 m., 1984 m.), Burge (Bulgarija, 1980 m.), Ždiare prie Sazavos (Čekija, 1992 m.), Švedijoje (1994 ir 1995 m.).

## Literatūros sąrašas
* *XX-XXI sandūra. Lietuvos dailė: Vaclovas Krutinis*, Vilnius: Dailininkų sąjungos leidykla "artseria", 2008.
* Marcišauskytė-Jurašienė, J. *Vilniaus skulptūrų kelias: kultūrinis gidas*, Vilnius: Modernaus meno centras, 2013.
* Šapoka, K. *Tobuli narstiniai. Kultūros barai,* 10 numeris. Vilnius: 2014.
* Venclova, T. *Vilniaus vardai,* Vilnius: R. Paknio leidykla, 2017. 

## Šaltiniai

## Nuorodos

*[http://www.ldsajunga.lt/Files/2014%2010.pdf Vaclovo Krutinio skulptūros ir narstiniai - tartum gyvenimo kryžiažodžiai]*, psl. 5.
Stuobrys

**Stuobrys** – tebestovintis miręs arba pažeistas medis. Dažnai būna be viršūnės, viršutinių šakų, perlūžęs. Stuobrys susidaro į medį trenkus žaibui, apnikus kenkėjams ar ligoms. Stuobrys nemaišytinas su kelmu – šis būna nedidelis ir dažniausiai susidaro nukirtus medį. Dažniausiai susidaro spygliuočių medžių stuobriai. Ilgainiui stuobrius nuverčia vėtros.

Stuobriai yra svarbi paukščių buveinė. Juose uoksus įsikuria geniai, lizdus suka ereliai žuvininkai, tulžiai.

## Taip pat skaitykite
* Drevė
* Kelmas
* Uoksas
Eva Kubbos

**Eva Kubbos** (tikroji pavardė **Ieva Kubosaitytė**; g. 1928 m. vasario 8 d. Didšiliuose, Šilutės apskr.) – Australijos lietuvių tapytoja, grafikė.

## Biografija
Pasitraukusi iš Lietuvos, 1945-1950 m. studijavo Berlyno taikomosios dailės aukštojoje mokykloje. 1952 m. persikėlė į Australiją, tęsė studijas Karališkajame ir Svinburno technikos institutuose Melburne. Nuo 1960 m. gyvena Sidnėjuje.

## Kūryba
Kūrybai įtakos turėjo J. Poloko, M. Rotko abstrakti tapyba. Plėtoja savitą abstrakcionistinę tapymo manierą – tapo gilių, sodrių, susiliejančių tonų peizažus („Uosto nuotaikų studija“ 1962 m., „Lietus Vakarų Australijos kalnuose“ 1977 m.). Raižiniuose vyrauja ryškių kontūrų ir intensyvios spalvos dėmių derinys („Tarp horizontų“, „Abstrakcija“, abu 1962 m.).

Nuo 1958 m. dalyvauja parodose (Tokijas, Londonas, Vašingtonas, Čikaga, Vilnius), individualios parodos Sidnėjuje (1962 m., 1991 m.) , Niukasle (1964 m.) , Adelaidėje (1968 m.) , Kanberoje (1969 m.). Jos kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus, kitų šalių muziejai.

## Šaltiniai
Kubilėlių gyvenvietė

**Kubilėlių gyvenvietė** – akmens amžiaus gyvenvietė Šakių rajono savivaldybės teritorijoje, Kubilėlių kaimo šiaurės vakarų pakraštyje, Šešupės dešiniajame krante.

## Tyrimai
1984–1988 m. Istorijos instituto bei Istorijos ir etnografijos muziejaus archeologai ištyrė (tyrimų vadovas Vygandas Juodagalvis) gyvenvietės 665 m² plotą. Rastas 0,1-0,4 m storio kultūrinis sluoksnis. Rasta pusiau žeminės tipo pastatų, židinių, 5–8 cm skersmens stulpaviečių, duobių ir alko židinio liekanų, daug vėlyvojo neolito titnago dirbinių – lancetinių, skersinių, lapelio ir širdies pavidalo trikampių strėlių antgalių, rėžtukų, gremžtukų, grąžtelių, kaltelių, ylų, kirvių, skobtelių, virvelinės keramikos kultūrai būdingų puodų šukių. Vyrauja plokščiadugnių puodų šiek tiek brūkšniuotu arba lygiu paviršiumi, puoštų virvutės, pirštų įspaudų, duobučių, įraižų ornamentais, šukės. Aptikta ir akmeninių gludintų kirvių, trintuvų, pasvarų ir gintaro žaliavos. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.

## Šaltiniai
Viktoras Vytautas Krušinskas

**Viktoras Vytautas Krušinskas** (1930 m. spalio 19 d. Kaune - 2014 m. sausio 14 d. Vilniuje) – Lietuvos statybos inžinierius, technologijos mokslų daktaras.

## Biografija
1955 m. baigė Kauno politechnikos institutą (KPI). 1955–1969 m. KPI dėstytojas. 1964 m. technikos mokslų kandidatas. 1967–1969 m. KPI Vilniaus filialo Statybos ekonomikos katedros vedėjas, 1968–1969 m. dar ir Statybos ekonomikos fakulteto dekanas; nuo 1968 m. docentas. 1969–1986 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto dėstytojas, 1969–1977 m. Statybos darbų technologijos katedros vedėjas, 1969–1970 m. dar ir Statybos ekonomikos, 1970–1980 m. Statybos, 1980–1986 m. Kvalifikacijos tobulinimo fakulteto dekanas. 1986–1990 m. dirbo Liaudies ūkio specialistų tobulinimosi institute, Inžinerinio statybos fakulteto dekanas.

## Mokslinė veikla
Mokslinių darbų sritis – statybos darbų technologija ir organizavimas.

## Bibliografija

* Statybos darbų technologija, su kitais, 1963 m.
* Priešgaisrinė apsauga: konspektas. – Kaunas, 1964. – 51 p.
* Medžiagų mokslas tinkuotojams: vadovėlis / Viktoras Krušinskas, Algimantas Naujokaitis. – Vilnius: Mintis, 1972. – 120 p.: iliustr.
* Statybinių konstrukcijų montavimas: vadovėlis / Anicetas Adomaitis, Viktoras Krušinskas. – Vilnius: Mintis, 1973. – 224 p.: iliustr.
* Žemės darbai: paskaitų konspektas. – Vilnius, 1977. – 20 p.: iliustr.
* Industrinės statybinės gamybos technologija: paskaitų konspektas. – Vilnius, 1978. – 23 p.
* Žemės darbų kiekių skaičiavimas: paskaitų konspektas. – Vilnius, 1979. – 27 p.
* Statybos darbų technologija: vadovėlis / Vladas Kriukelis, Viktoras Krušinskas, Danielius Midvikis ir kt. – Vilnius: Mokslas, 1981. – 446 p.: iliustr.
* Statybos darbų technologijos praktiniai uždaviniai: žemės ir betonavimo darbai / V. Glebovas, A. Karablikovas, Viktoras Krušinskas. – Vilnius, 1985. – 60 p.: iliustr.
* Statybos technologija / Viktoras Krušinskas, Vytautas Mažeika, Pranas Mikšta. – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidykla, 1992. – 180 p.: iliustr.


## Šaltiniai
Adra

**Adra** – miestas Ispanijos pietuose, Andalūzijoje, Almerijos provincijos pietryčiuose, į vakarus nuo Almerijos, Viduržemio jūros pakrantėje. Žvejybinis uostas. Maisto pramonė (cukraus, konservų gamyba). Miesto apylinkėse verčiamasi žemės ūkiu.

## Istorija

Miestą įkūrė finikiečiai VIII a. pr. m. e. Tuomet jis vadintas ***Abdera***. Vėliau valdė graikai, romėnai, arabai. Yra arabų įtvirtinimų, pilies griuvėsių.

## Šaltiniai