Gedimino gatvė (Kaunas)

**Gedimino gatvė** – gatvė Kaune, Naujamiestyje. Nukreipta iš pietų į šiaurę, 1,26 km ilgio. Prasideda Kaunakiemio gatvėje ties Šv. Kryžiaus (karmelitų) bažnyčios ir vienuolyno kompleksu. Toliau kerta Griunvaldo, Miško, Kęstučio gatves, Laisvės alėją su Šv. arkangelo Mykolo (Įgulos) bažnyčia, K. Donelaičio gatvę ir baigiasi sankirtoje su V. Putvinskio gatve priešais laiptus į Žaliakalnio šlaitą.

## Istorija

Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino vardas šiai gatvei suteiktas 1919 m. Anksčiau, caro valdymo metais ji vadinosi *Kijevskaja* (Kijevo), per Pirmąjį pasaulinį karą – *Ludendorfstrasse* (Liudendorfo gatvė).

1847 m. generaliniame miesto plane Gedimino gatvė nubrėžta formuojant Naujamiesčio gatvių tinklą. Gatvė prasidėjo Karmelituose. Buvo pravesta tarp Karmelitų bažnyčios ir vienuolyno, taip pažeidžiant komplekso kompozicinį vientisumą. 1867 m. šalia iškilo Dovydo Šereševskio vinių fabrikas, vėliau tapęs brolių Tilmansų nuosavybe. Mažai urbanizuotoje teritorijoje dar XIX a. antroje pusėje susiformavo pramonės rajonas. 1930 m. buvusiuose Tilmansų metalo fabrikų korpusuose įsikūrė šilko audinių fabrikas „Kauno audiniai“. Griunvaldo, Gedimino ir Karmelitų gatvių trikampyje buvusio fabriko vietą 2007 m. užėmė prekybos ir pramogų centras „Akropolis“. Priešingoje Gedimino gatvės pusėje nuo 1836 m. Kauno karo ligoninės reikmėms buvo naudojami Karmelitų vienuolyno pastatai. Statant Kauno tvirtovę, išplėstas ligoninės kompleksas, pasodintas parkas, nuo Gedimino ir gretimų gatvių atskirtas ištisine mūrine tvora. Teritorija iki šiol priklauso kariškiams – Dr. Jono Basanavičiaus karo medicinos tarnybai.

Gedimino gatvėje Kauno tekstilės istoriją, be buvusių stambiųjų fabrikų, kūrėsi ir nemažai smulkiųjų įmonių. Čia veiklą plėtojo Bertos Goldšmitienės ir Janinos Leonavičiūtės („Lietblat“) baltinių dirbtuvės, įkurta nemažai prekybos vietų: Fanijos Goldinaitės skrybėlių ir kepurių krautuvė, Baltrušaičio rūbų ir trys tekstilės parduotuvės. Chaimo Krakinausko ir Sachino Lipšico įstaigos orientavosi tik į prekybą tekstile, o Leibos Gurvičiaus parduotuvė prekiavo ir pagamintais rūbais. Gatvėje žydai turėjo „Nachlas Israel“ sinagogą. Nuo XIX a. tai buvo mediniai maldos namai, o vietoje jų 1922 m. pastatytas mūrinis sinagogos pastatas. 1961 m. jis rekonstruotas į daugiabutį namą (Gedimino g. 26B).

XIX a. Gedimino ir gretimose gatvėse pastatyti tvirtovės vadavietės administraciniai ir kiti statiniai. 1891 m. iškilo reprezentaciniai tvirtovės komendanto rūmai. Sankirtoje su Laisvės alėja 1893 m. pastatytas Įgulos soboras. Dabar tai Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia, stovinti aplink ją suformuotoje Nepriklausomybės aikštėje. Gatvė buvo įtraukta į 1892 m. atsidariusio arklinio tramvajaus maršrutą tarp rotušės ir geležinkelio stoties. Dar prieš Pirmąjį pasaulinį karą ji išgrįsta paprastais akmenimis.

Kaunui tapus laikinąja sostine, Gedimino gatvėje kūrėsi valstybinės institucijos, užsienio valstybių diplomatinės atstovybės. Tvirtovės komendanto rūmus užėmė Krašto apsaugos ministerija, pastatuose K. Donelaičio ir Gedimino gatvių kampe įsikūrė Vidaus reikalų ministerija. Gedimino g. 19 patalpas nuomojosi Vokietijos atstovybė. Dalis gatvės buvo išklota Solomono Gudinskio „Bituko" fabrike Petrašiūnuose pagamintomis plytelėmis, kitur modernesnio grindinio nesulaukta. Antai 1940 m. atkarpoje tarp Miško ir Griunvaldo gatvių apsiribota paprastais akmenimis.

Po 1990 m. nepriklausomybės atkūrimo Gedimino gatvėje tradiciškai kūrėsi vidaus reikalų, karinių struktūrų įstaigos: Centro policijos nuovada, Kauno policijos muziejus (Nr. 8), Karo medicinos tarnyba (teritorija priešais „Kauno audinius“), regioninė karo komendantūra,  karo prievolės ir komplektavimo skyrius (Nr. 19), Lietuvos kariuomenės Karinės oro pajėgos (Nr. 25).

Kauno prekybos, pramonės ir amatų rūmų organizacija 2018 m. aukcione įsigijo buvusį Kauno technologijos universiteto (KTU) Humanitarinių mokslų fakulteto pastatą Gedimino g. 43, kur šeimininkavo įvairiausios institucijos ir įstaigos. XIX a. pabaigoje iškilusiame statinyje po atliktų atnaujinimo darbų nuo šiol įsikūrė verslo bendruomenė ir partneriai. Universiteto paskirčiai pritaikytas pastatas iškilo 1890 m. ir buvo skirtas Kauno tvirtovės inžinierių valdybai.1925–1932 m. jis priklausė Lietuvos universitetui, čia buvo įsikūrę Medicinos ir Technikos fakultetai. 1932-1940 m. pastate veikė Vidaus reikalų ministerija. 1952 m. rūmai perduoti Kauno politechnikos institutui.

Iki 2025 m. Gedimino g. 36 veikė Raudonojo kryžiaus ligoninės Traumatologijos punkto skyrius, įsikūręs sovietmečio statybos pastate, kur kiaurą parą miestiečiams teikė skubią medicininę pagalbą. Po reorganizacijos įstaiga iškelta į naujai pastatytą kliniką Šilainiuose.

## Atminimo ženklai, smulkioji architektūra

2016 m. ant pastato Gedimino g. 2 atidengta atminimo lenta, skirta trims politiniams tarpukario Lietuvos veikėjams: diplomatui Voldemarui Čarneckiui, ministrui Ernestui Galvanauskui ir generolui Silvestrui Žukauskui. Visi jie nuomojo butus tame pačiame Tilmansų bendrovei priklausiusiame name, kuriame XX a. pradžioje veikė ir Didžiosios Britanijos konsulatas.

Gedimino g. 10 minima dekoratyvinė skulptūra „Šviesos nešėja“ (skulpt. Antanas Aleksandravičius), kuri 1993 m. įrašyta į Kultūros paveldo registrą. Kauną laiminanti skulptūra įtaisyta ant pastato, sunkiai matoma nuo gatvės pusės. Sovietmečiu buvo sunykusi, o nuo 1988 m. ieškota galimybių ją renovuoti. Pasak skulptoriaus dukros Ramunės Korsakienės, tėvo dienoraštyje buvo įrašyta, kad 1923 m. buvo sukurta 5 m aukščio betoninė moters figūra, žengianti aukštai iškėlusi švyturį. Jis 1000 žvakių elektros šviesa švietė virš Kauno. Figūra buvo iškelta ant „Švyturio“ bendrovės šešių aukštų namo. Per karą ji buvo sugriauta. 1990 m. atstatyta „Spindulio“ spaustuvės pastangomis ir iškelta ant stogo. Pastaraisiais metais atnaujinta skulptūra stovi Miško g. 11, virš buvusių „Spindulio“ spaustuvės patalpų, viešbučio „Victoria Hotel“ (anksčiau „Europa Royale Kaunas“) vidiniame kiemo.

Įrengtos atminimo lentos ant pastatų, kuriuose įvairiu laiku gyveno: operos solistė Veronika Podėnaitė (Nr. 20), diplomatas, Lietuvos aktyvistų fronto įkūrėjas Kazys Škirpa, krašto apsaugos ministras Stasys Raštikis (Nr. 25), dramaturgas, poetas Petras Vaičiūnas (Nr. 31, lenta nuimta), ekonomistas akademikas, profesorius Dzidas Budrys (Nr. 31, lenta 2004 m. dingo), advokatas, politinis veikėjas Rapolas Skipitis (Nr. 40). 

Gedimino g. 38 pastate, čia buvusioje Lietuvos kariuomenės generalinio štabo Antrojo skyriaus būstinėje dirbo Lietuvos karinės žvalgybos ir kontržvalgybos pulkininkai Kostas Dulksnys, Juozas Matusaitis ir Petras Kirlys. 1940 m. vasarą sovietų okupantų suimti, 1941 m. sušaudyti Maskvoje.

Gedimino g. 43 veikusioje Vidaus reikalų ministerijoje 1939–1940 m. ministru dirbusio brigados generolo Kazimiero Skučo atminimui 1991 m. atidengta memorialinė lenta, 2004 m. pavogta, naujai atidengta 2010 m.

Gedimino ir Kęstučio gatvių sankryžoje atnaujintame skvere 2025 m. pastatytas paminklas – ant krėslo sėdintis tautinio atgimimo veikėjas Petras Vileišis (bronza, skulpt. Olesis Sidorukas ir Borisas Krylovas).

## Kultūros paveldo statiniai

Į Kultūros vertybių registrą įrašyti gatvės pastatai Nr. 23, 25, 27, 31, 41, 43, 45, 48, 50.

*Gedimino g. 23 / Miško 20* – Kauno tvirtovės vadavietės pastatų komplekso gyvenamasis namas. Tai vieno aukšto, su mansarda pastatas, priklausęs tvirtovės štabo viršininkui. Išlikę rūsiai su keraminių plytų mūro cilindriniais skliautais. Kieme stūkso XIX ir XX a. sandūroje statyti arklidė ir ratinė, sudarantys „L“ raidės formos pastatą plane. Istorizmo stilistikos objektas yra vieno aukšto, su garažų priestatu ir mansardiniu aukštu. Priestatas iškilęs vėliau, tarpukaryje. 2007 m. šie statiniai restauruoti pagal arch. Kęstučio Bubnaičio projektą.

*Gedimino g. 25* – Kauno tvirtovės komendanto rūmai, pastatyti 1890-1891 m. pagal architekto, karo inžinieriaus Vladimiro Nepliujevo projektą. Istorizmo stilistikos rūmai atitraukti nuo gatvės, priešakyje suformuojant reprezentatyvią erdvę. Nepakeitę esminės savo funkcijos – visais laikais buvo skirti kariuomenių (carinės Rusijos, kaizerinės Vokietijos, nepriklausomybę atgavusios Lietuvos, Raudonosios armijos, nacių Vokietijos, Sovietų Sąjungos ir vėl nepriklausomos Lietuvos) reikmėms. Tarpukaryje čia veikė Krašto apsaugos ministerija, Lietuvos kariuomenės Generalinis štabas. Dabar įsikūręs Lietuvos kariuomenės Karinių oro pajėgų štabas.

*Gedimino g. 27 / Kęstučio g. 25* – dviejų aukštų intendantūros pastatas, statytas 1890 m. Buvo kariškių tiekimo ir aprūpinimo tarnybos žinioje. Tarpukaryje veikė Kariuomenės teismo rūmai. Istoristinis pastatas 1998-2001 m. restauruotas (arch. Violeta Beigienė ir Edmundas Andrašius). Kieme išlikęs XIX ir XX a. sandūroje statytas istoristinis ūkinės paskirties pastatas. Jis pusiau atviras, netaisyklingos „L“ raidės formos plano, vieno aukšto, esantis į šiaurę nuo komendanto rūmų. Sovietmečiu prie jo prijungti priestatai.

*Gedimino g. 31* – keturių aukštų daugiabutis namas. 1930-1940 m. jame gyveno rašytojas Petras Vaičiūnas, 1928–1932 m. – ekonomistas Dzidas Budrys. 2021 m. skirtas dalinis finansavimas pagal savivaldybės paveldotvarkos programą, išlaikant jo istorinę išvaizdą. Atnaujintas tinkuotas pastato fasadas. Pirmasis aukštas skirtas komercinei veiklai.

*Gedimino g. 41* – dviejų aukštų gyvenamasis inžinerijos karininkų namas. Neoklasicizmo stiliaus pastatas datuojamas 1890 m. Renovuotuose rūmuose įsikūręs Kauno kolegijos Verslo fakultetas.

*Gedimino g. 43* – trijų aukštų Inžinierių valdybos rūmai kampe su Donelaičio g. 1918–1922 m. buvo įsikūrusi Kauno karo mokykla. 1939-1940 m. pastate veikė Vidaus reikalų ministerija. Pastaraisiais metais įsikūręs Kauno technologijos universiteto Humanitarinių mokslų fakultetas.

*Gedimino g. 45* – keturių aukštų Romano Polovinsko gyvenamasis namas, artimo „U“ raidės formos plano, pastatytas 1931-1932 m.   Projekto autorius arch. Arnas Funkas, techninės priežiūros autorius inž. Silvestras Grinkevičius. Modernistinis pastatas su rūsiu, mansarda, liftu ir dviejų boksų garažu uždarame kieme. Pirmojo aukšto patalpos, išsiskiriančios dideliais vitrininiais langais, buvo skirtos komercijai. Ilgą laiką buvo įsikūrusi lietuvių studentų vartotojų bendrovė „Studentai“. To meto spauda netruko pastatą praminti „rangovo Polovinsko rūmais“, nes jame apsigyveno ir Polovinskai, kiti plačios giminės nariai. Aukščiau buvo įrengti šešių ir keturių kambarių butai. Nedidelės patalpos išsiteko mansardoje. Name taip pat įsikūrė statybos bendrovė „Mūras“, kurios bendrasavininkas buvo R. Polovinskas. Prasidėjus sovietinei okupacijai, namo šeimininkas su žmona spėjo išvykti į vakarus. 1967-2004 m. name buvo įsikūrusi kultūros ir meno žurnalo „Nemunas“ redakcija. Pastaraisiais metais didžioji dalis pirmo aukšto patalpų yra komercinės paskirties, daugelyje butų įsikūrusios įvairios kontoros.

*Gedimino g. 48 / K. Donelaičio g. 21* – keturių aukštų namas su pastoge, kampiniu bokšteliu. Pastatytas 1929 m., art deco stiliaus (inž. Edmundas Alfonsas Frykas, projekto autorius inž. Edmundas Alfonsas Frykas). Iškilo profesoriaus Prano Gudavičiaus užsakymu. Pirmajame aukšte su šeima apsigyveno pats užsakovas, čia įkūręs ir savo priimamąjį. Kitus namo butus nuomojosi švietimo ministras Vincas Čepinskis, ELTA naujienų tarnybos direktorius, diplomatas Pranas Dailidė, Latvijos karo atašė Fricis Koncinšas, Janis Židas, pulkininkas Aleksandras Bobinskis, valstybės teatro sekretorius Stasys Grigaliūnas, Finansų ministerijos Pramonės ir prekybos departamento direktorius, bendrovės „Parama“ direktorius Jurgis Štromas. Name įsikūręs privatus art deco architektūros muziejus. Privačiomis lėšomis restauruotas ir iki smulkmenų atkurtas interjeras reprezentuoja privatų tarpukario miestiečių gyvenimą.

*Gedimino g. 50* – Vytauto Didžiojo universiteto rūmai kampe su K. Donelaičio gatve (arch. Genrikas Fišeris). Pastatyti 1925 m., buvo skirti Valstybės spaustuvei. 1929 m. Vytautas Landsbergis-Žemkalnis rūmus pritaikė universitetui. Čia veikė penki fakultetai, T. Ivanausko zoologijos muziejus, Vaižganto memorialinis muziejus. Pastate taip pat glaudėsi Švietimo ministerija, įkurti ministro apartamentai. Priklauso Kauno technologijos universiteto Ekonomikos ir verslo fakultetui.

## Kiti statiniai

*Gedimino g. 10* – buvusi „Spindulio“ spaustuvė, veikusi 1928–2009 m. Pastatyta pagal tipinį industrinių pastatų projektą. Joje spausdinti svarbiausi tarpukario leidiniai, netgi buvo kalamos monetos. Kaip architektūriškai nevertingam statiniui, 2021–2023 m. buvo įgyvendinta konversija į bendrojo lavinimo mokyklą, VšĮ „Herojus“ (arch. Gintauto Natkevičiaus biuras). Išsaugotos pastato konstrukcijos, daugiafunkcinėse erdvėse palikti atviri betono paviršiai. Fasadai apdailinti industrinio charakterio lygiomis ir tūrinėmis galvanizuoto plieno plokštėmis.

*Gedimino g. 56* – Stefanijos ir Kosto Baturų gyvenamasis namas, pastatytas 1927 m. (arch. Feliksas Vizbaras). Įmantrios konstrukcijos kampinis pastatas priešais laiptus Putvinskio g., puoštas bokšteliu. Išlikęs projektas kiek sudėtingesnis nei įgyvendintas statinys. Objektas atspindi maždaug iki 1930 m. mieste vyravusias istorizmo tendencijas.

## Taip pat skaitykite

* Gedimino prospektas

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Kauno katalogas. Gedimino gatvė
* Kauno regioninio valstybės archyvo virtuali edukacinė erdvė. Kauno miestų gatvių pavadinimų kaita iki 1941 m.