open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Marija Teresė Rožanskaitė

**Marija Teresė Rožanskaitė** (1933 m. kovo 18 d. Linkuvoje – 2007 m. rugsėjo 6 d. Vilniuje) – XX a. – XXI a. pradžios lietuvių tapytoja, koliažų, asambliažų, instaliacijų kūrėja.

## Biografija

Gimė pasiturinčio ūkininko ir mokytojos šeimoje. 1941 m. kartu su tėvais buvo ištremta į Altajaus kraštą. 1948 m. su motina iš tremties pabėgo ir grįžo į Lietuvą.

1949–1953 m. mokėsi Kauno dailės mokykloje. 1953–1959 m. studijavo tapybą Lietuvos dailės institute (dabar Vilniaus dailės akademija) su mokytojais L. Katinu, V. Dilka, V. Karatajumi, A. Gudaičiu.
Po studijų baigimo 1959 metais, institute dirbo iki 1969 m. vyresniaja laborante. 1969–2001 m. dirbo dailės mokytoja Vilniaus vaikų dailės mokykloje (dabar Vilniaus Justino Vienožinskio dailės mokykla).

## Kūryba

M. T. Rožanskaitė tapė medicinos, žmogaus sveikatos, fizinės kančios temomimis, taip pat peizažus, moterų kovotojų paveikslus. Plėtojo sovietinio teroro problemas. Vėliau kūrė ir ekologine tema.

2024 m. menininkės darbai kartu su „Pakui Hardware“ (Neringa Černiauskaitė ir Ugnius Gelguda) atstovavo Lietuvą Venecijos bienalėje.

M. T. Rožanskaitės kūrinių turi Lietuvos nacionalinis dailės muziejus, Nacionalinis M. K. Čiurlionio dailės muziejus, MO muziejus .

Apie dailininkę yra sukurti filmai „Dailininkė Marija Teresė Rožanskaitė“ (aut. Juozas Matonis, Vytautas Damaševičius, 1998 m.), „Skaudžių prisiminimų potėpiai“ (aut. Juozas Ruzgas, Daiva Kišūnaitė, M. T. Rožanskaitė, 2004 m.).

## Individualios parodos

* Vilnius (1983 m., 1993 m., 1997 m. su vyru ir sūnumis, 1999 m., 2003 m., po mirties – 2012 m., 2013 m., 2024 m.),
* Kaunas (1993 m.),
* Klaipėda (2003 m.),
* Maskva (2004 m.),
* Kuršiai (2001 m., 2003 m., 2005 m.).

## Šaltiniai
Jared McCain

**Džaredas Deinas Makeinas** (, g. ) – JAV krepšininkas, rungtyniaujantis NBA lygoje besivaržančioje Oklahoma Sičio „Thunder“ komandoje. Žaidė universitetinį krepšinį Diuko „Blue Devils“ komandoje.

## Karjera universitete
2023 m. birželį Makeinas įstojo į Diuko universitetą. Universiteto komandoje debiutavo 2023 m. lapkričio 6 d., per 15 minučių pelnęs 8 taškus pergalėje 92:54 prieš Dartmuto „Big Green“. 2024 m. vasario 17 d. pergalėje 76:67 prieš Floridos valstijos „Seminoles“ Makeinas pelnė 35 taškus ir pagerino Diuko pirmakursių rekordą, taip prilygindamas Zion Williamson.

2024 m. balandžio 13 d. paskelbė, jog dalyvaus 2024 m. NBA naujokų biržoje.

## Profesionali karjera

### Filadelfijos „76ers“ (2024–2026 m.)
2024 m. NBA naujokų biržoje Filadelfijos „76ers“ pasirinko jį 16-uoju šaukimu. 2024 m. liepos 4 d. pasirašė naujoko sutartį.

2024 m. lapkričio 13 d. Džaredas Makeinas pelnė 34 taškus ir atliko 10 rezultatyvių perdavimų, tačiau „76ers“ pralaimėjo Klivlando „Cavaliers“ ekipai 114:106. Gruodžio 15 d. paskelbta, kad jam plyšo kairiojo kelio meniskas ir nežinoma, kada jis grįš į aikštelę.

### Oklahoma Sičio „Thunder“ (2026–dabar)
2026 m. vasario 4 d. iškeistas į Oklahoma Sičio „Thunder“ klubą mainais į 2026 m. pirmojo rato šaukimą ir tris antrojo rato šaukimus.

## Statistika

### NBA
#### Reguliarusis sezonas

### Universitetas

|-
| style="text-align:left;"|2023–24
| style="text-align:left;"|Diukas
| 36 || 36 || 31.6 || .462 || .414 || .885 || 5.0 || 1.9 || 1.1 || .1 || 14.3
|- class="sortbottom"
| style="text-align:center;" colspan="2"|Karjera
| 36 || 36 || 31.6 || .462 || .414 || .885 || 5.0 || 1.9 || 1.1 || .1 || 14.3
|}

## Išnašos

## Nuorodos
* Jared McCain NCAA profilis „Sports Reference“
Gladiatorius 2

**Gladiatorius 2** () – 2024 m. epinis istorinis veiksmo filmas, kurį režisavo Ridley Scott. Filmo „Gladiatorius“ (2000 m.) tęsinys. Scenarijų parašė David Scarpa. Jame vaidina Paul Mescal, Pedro Pascal, Joseph Quinn, Fred Hechinger, Lior Raz, Derek Jacobi, Connie Nielsen ir Denzel Washington. Filme pasakojama apie Liucijų, į kurio namus įsiveržia generolo Akacijaus vadovaujama romėnų kariuomenė, ir jis, siekdamas atkeršyti Akacijui, kovoja kaip gladiatorius už Makriną, buvusį vergą, kuris planuoja nuversti imperatorius dvynius Getą ir Karakalą.

Filmo pasaulinė premjera įvyko 2024 m. spalio 30 d. Sidnėjuje, Australijoje. Lietuvos kino teatruose pasirodė 2024 m. lapkričio 15 d. Jis sulaukė iš esmės teigiamų kritikų atsiliepimų dėl vaidybos, režisūros, scenografijos ir veiksmo, tačiau kritikos sulaukė dėl emocinio tono, panašumo į pirmtaką ir istorinių netikslumų.

## Vaidmenys

: *Aktorius – veikėjas*

* Paul Mescal – *Lucius Verus Aurelius*
* Pedro Pascal – *Acacius*
* Connie Nielsen – *Lucilla*
* Denzel Washington – *Macrinus*
* Joseph Quinn – *[[Geta]]*
* Fred Hechinger – *[[Karakala|Caracalla]]*
* Lior Raz – *Viggo*
* Derek Jacobi – *Gracchus*
* Peter Mensah – *Jugurtha*
## Filmo gamyba
Kalbos apie 2000 m. „Gladiatoriaus“ priešistorę arba tęsinį prasidėjo dar 2001 m.

2018 m. lapkritį paskelbta, kad filmą platins „Paramount“. 2021 m. rugsėjį Ridley Scott pareiškė, kad scenarijus kuriamas, o tęsinį ketino režisuoti baigus filmo „Napoleonas“ (2023 m.) gamybą. Lapkritį paaiškėjo, kad scenarijų kuria David Scarpa.

## Nuorodos
* 
* 
* 
## Išnašos
Oklando uosto tiltas

**Oklando uosto tiltas** () – aštuonių juostų greitkelio  tiltas Naujojoje Zelandijoje, Oklande, nutiestas per Vaitematos uostą, jungiantis Sent Meri įlanką Oklando miesto pusėje ir Nort Šoro priemiestį Nortkoutą. Tai antras pagal ilgį tiltas Naujojoje Zelandijoje ir ilgiausias Šiaurės saloje. Tilto ilgis – 1 020 m, pagrindinio tarpatramio ilgis – 243,8 m, aukštis virš vandens – 43,27 m. Statybos truko 1954–1959 m.

Pastatymo metu tiltu vedė keturios eismo juostos, kurioms laikyti perdangoje sumontuotos santvarinės sijos. 1968–1969 m. abi tilto pusės buvo praplatintos, prie jų pridedant po dvi juostas ant ortotropinės konstrukcijos perdangų, atliekančių konsolės vaidmenį pirminių atramų atžvilgiu. Tilto aukštis leidžia laivams praplaukti į giliavandenę Chelsea cukraus perdirbimo gamyklos prieplauką.

Nors uosto tiltas dažnai laikomas Oklando simboliu, daugelis mano, kad tilto statyba be pėsčiųjų, dviračių ir bėginio transporto juostų buvo didelė klaida. 2016 m. buvo parengtas projektas ir gautas miesto valdžios finansavimas papildomai pėsčiųjų ir dviračių tako konstrukcijai, pavadintai SkyPath, tačiau ji nebuvo įrengta. 2021 m. Naujosios Zelandijos vyriausybė paskelbė apie atskirą pėsčiųjų ir dviratininkų tiltą, vadinamą Šiaurės taku, tačiau šis taip pat nebuvo pastatytas.

Kiekvieną dieną tiltu (2019 m. duomenimis) pravažiavo apie 170 000 transporto priemonių, įskaitant daugiau nei 1 000 autobusų, kuriais naudojosi 38 % visų rytinio piko metu tiltą kertančių žmonių.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* * NZTA Auckland Harbour Bridge – home page
Rangitata

**Rangitata** () – upė Naujojoje Zelandijoje, vidurio rytinėje Pietų salos dalyje, Kenterberio regione. Prasideda susiliejus Klaido ir Havloko upėms, ištekančiomis iš Pietų Alpių. Upė teka į pietryčius sudarydama Rangitatos tarpeklį. Išsiliejusi į Kenterberio lygumą sudaro raizgų seklių protakų tinklą. Įteka į Ramiojo vandenyno Kenterberio įlanką į šiaurės rytus nuo Timaru.

Potvynių metu Rangitatos protakos susijungia į bendrą vagą. Ties Rangitatos tarpeklio pabaiga nuo upės išvestas kanalas į Rakajos upę, skirtas pagausinti joje vandenį drėkinimui ir hidroenergijai.

Upės pavadinimas maorių kalba reiškia „uždaras dangus“, „dangaus pusė“, „žemo dangaus diena“.

Rangitatos slėnyje filmuota „Žiedų valdovo“ trilogija.

## Šaltiniai
Kluta

**Kluta** () arba **Mata Au** () – upė Naujojoje Zelandijoje, Pietų salos pietryčiuose, Otago regione; ilgiausia Pietų saloje. Išteka iš Pietų Alpėse telkšančio Vanakos ežero, tuojau ištekėjusi surenka Havea ežero vandenis. Teka į pietryčius siauru slėniu. Likus 16 km iki žiočių išsiskiria į dvi atšakas ir sudaro Inč Klutos salą. Įteka į Ramųjį vandenyną į pietryčius nuo Balklutos.

Didžiausi intakai – Pomahaka, Lindisas, Manuherikija.

Laivuojama 72 km nuo žiočių. Aukščiau įrengta Roksbergo užtvanka. Taip pat patvenkta ties Klaidu (sudarytas Danstano tvenkinys). Klutos slėnyje vystoma gyvulininkystė (avys, mėsiniai, pieniniai galvijai), vaisių, javų auginimas. Pagrindinės gyvenvietės prie upės: Klaidas, Kromvelis, Aleksandra, Balkluta, Kaitangata.

Upės pavadinimas kilęs iš gėliško Klaido upės Škotijoje pavadinimo *Cluaidh*. Maoriškas pavadinimas *Mata-Au* reiškia „paviršinė srovė“. Džeimsas Kukas upę buvo pavadinęs Molino (*Molyneux*) pagal laivo takelažo meistrą Robertą Molino.

## Šaltiniai
Mnemonika

**Mnemonika** ( 'įsiminimo menas') – papildomomis asociacijomis praplečianti atminties galimybes, įsiminimą ir atsiminimą palengvinanti būdų sistema.

## Istorija
Mnemonikos pradininku laikomas senovės graikų poetas Simonidas, gyvenęs apie 556–468 m. pr. m. e. Senovės Graikijos mokslininkai ir kalbų sakytojai taikydami mnemoniką įsivaizduodavo vaikštantys jiems pažįstamomis vietomis ir įsimintinus dalykus susiedavo su kiekviena vieta. Vėliau sakydami kalbą jie mintyse sugrįždavo į kiekvieną iš tų vietų ir prisimindavo jai priskirtą vaizdą, dalyką. Mnemonikos būdų sistemą sudarė vokiečių vienuolis G. von Feinaigle (1760–1819). Mnemonika tapo mokslo objektu XX a. viduryje.

## Tikslai
Mnemonika padeda ne tik mechaniškai įsiminti, bet ir įsimenamą informaciją sujungti loginiais prasminiais ryšiais. Taikant mnemoniką galima kūrybiškai į sistemą įtraukti informaciją, sėkmingiau spręsti analitinio (pavyzdžiui, rasti panašumus) ir formalaus (pavyzdžiui, nuspėti rezultatus) mąstymo užduotis. Mnemonika pasitelkiama ir psichiniams procesams (sakykime, vaizdiniams) analizuoti. Mnemonika leidžia geriau įsiminti ne tiek prasmingą, be ryškesnių struktūrinių ryšių (tai paprastai skaičiai, datos, vardai) informaciją susiejant ją su nesunkiai įsimenama.

## Būdai
Labiau įsimenama prasminiu arba ritminiu būdu išdėstant medžiagą. Objektas įsimenamas mintyse jam priskiriant vietą gerai pažįstamoje, tam tikru principu padalytoje įsivaizduojamoje erdvėje, arba spalvų eilė spektre (vaivorykštėje) įsimenama pagal sakinio žodžių pirmąsias raides, kurios atitinka spalvų pavadinimų pirmąsias (*rado Onutė girioj žiburėlį, žiūri – mažas vabalėlis*). Dažniausiai būna tokios įsiminimo sistemos: vaizdinių (geriau atkuriama su vaizdais susieta informacija, pavyzdžiui, skaičius 1 – *išdidus žmogus*, 2 – *linksma moteris*, 3 – *paniuręs žmogus* ir kita), vietų (grindžiamasi vaizduote ir pagerina įprastas atminties galimybes 2–7 kartus) ir pagalbinių žodžių (leidžia lengviau išmokti užsienio kalbų žodžius, prisiminti vardus, vietas, šis metodas geras mokant kiek atsilikusius ir prasčiau besimokančius, savo išmokimo ir įsiminimo strategijų neturinčius vaikus).

## Išnašos
David Muslera Rodríguez

**Davidas Muslera Rodrigesas** (*David Muslera Rodríguez*, g. 1986 m. balandžio 26 d.) – Ispanijos futbolo specialistas, futbolo treneris.

## Biografija
Ispanijos sostinėje Madride gimęs ir užaugęs Muslera Rodrigesas ispanijoje įgijo aukštąjį pedagoginį išsilavinimą ir UEFA PRO trenerio licenciją. 

Kitados dirbo Madrido „Atletico“, Leganeso „CD Leganes“, „Getafe CF“ kubų struktūrose.

2022 m. vasarą prisijungė prie Kauno „BE1“ akademijos. Dirbo U-18, U-16 ir U-15 komandų vyr. treneriu. Su U-16 ir U-15 komanda tapo Lietuvos čempionais, su U-15 komanda tapo Baltijos jaunimo lygos čempionais.

2024 m. tapo Panevėžio „Ekrano“ vyr. treneriu. Tai buvo pirmasis futbolo specialisto žingsnis pereinat iš jaunimo į vyrų futbolą.

Po 2024 m. Pirmos lygos sezono Baltijos Futbolo Akademija (BFA) paskelbė, kad naujame sezone nevadovaus buvęs vyr. treneris Haroldas Šidlauskas. 2024 m. gruodžio mėn. buvo pristatytas naujasis treneris Davidas Muslera Rodrigesas.

## Pasiekimai

### Asmeniniai

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali BFA svetainė
* Be1 oficiali svetainė
* [ bdfutbol.com]
* Transfermarkt
* Soccerway
Buleris

**Buleris** (, ) – upė Naujojoje Zelandijoje, Pietų salos šiaurės vakaruose, Tasmano ir Vakarų Pakrantės regionuose. Prasideda Sent Arnodo kalnagūbryje kaip Traversas (*Travers River*). Prateka Rotoičio ežerą, už kurio vadinama Buleriu. Iš kairės priima Govano upę, nešančią vandenis iš Rotoroa ežero. Teka į vakarus daugiausia miškingomis ir kalnuotomis vietomis, nors kai kur (ties Merčisono, Inangahua ir pakrantėje) prateka žvyringomis lygumomis. Įteka į Tasmano jūrą ties Vestportu.

Bulerio tarpeklis – populiarus lankytinas objektas (vaizdingiausias ties Inangahua Džankšenu). Upės baseine kasamos akmens anglys, vystoma pieninė gyvulininkystė. Per Bulerio slėnį driekiasi keliai ir geležinkeliai, jungiantys Vakarų Pakrantę su Nelsonu.

Pagrindinės gyvenvietės prie Bulerio: Merčisonas, Inangahua Džankšenas, Vestportas.

Upė pavadinta Naujosios Zelandijos kompanijos įkūrėjo Čarlzo Bulerio (*Charles Buller*) garbei.

## Šaltiniai
Manapouris

**Manapouris** (, ) – ežeras Naujojoje Zelandijoje, Pietų salos pietvakariuose, Sautlande, Fjordlando nacionaliniame parke. Tai vienas iš Pietų ežerų grupės telkinių, susidaręs ledyniniame slėnyje, jo protaką užtvenkus morenai. Telkšo 185 m aukštyje, o jo gylis – 444 m (giliausias šalyje). Ežero baseino plotas – 4623 km². Kranto linija labai raižyta, šakojasi Šiaurės, Pietų, Vakarų ir Vilties įlankos.

Iš Manapourio į vandenyną išteka Vaiau upė. Ties jos ištaka nuo 1975 m. įrengta užtvanka, reguliuojanti vandens lygį ežere ir gaminanti hidroenergiją. Ties šia ištaka įsikūręs Manapourio miestelis (turistinis centras ir viena iš nedaugelio gyvenviečių apylinkėse).

Ežero pavadinimas maorių kalba reiškia „gedinčios širdies ežeras“ – toks pavadinimas kildinamas iš legendos, jog ežero vandenys yra mirštančių seserų ašaros.

## Šaltiniai
Vajau (Sautlandas)

**Vajau** () – upė Naujojoje Zelandijoje, Pietų salos pietvakariuose, Sautlando regione. Išteka iš Manapourio ežero, telkšančio Pietų Alpėse. Kitur nurodoma, kad išteka iš Te Anau ežero, tada prateka Manapourį. Toliau teka į pietus kalnuotomis vietovėmis, Fjordlando nacionalinio parko pakraščiu. Įteka į Tasmano jūros Vaevaės įlanką į šiaurės vakarus nuo Inverkargilo.

Didžiausias intakas – Mararoa (kairysis).

Ties ištaka iš Manapourio ežero patvenkta. Upėje žvejojamos lašišos. Baseine kertami miškai, plėtojamas žemės ūkis. Pagrindinės gyvenvietės prie Vajau: Manapouris, Klifdenas, Tutaperė.

Pirmasis europietis 1852 m. ištyrinėjęs upę buvo Viljamas Mantelas (*William Mantell*). Upės pavadinimas maorių kalba reiškia „verpetuojančių srovių upė“.

## Šaltiniai
Vajau (Kenterberis)

**Vajau** () arba **Vajau Ufa, Vajau Ua** (*Waiau Uwha, Waiau-Ua*) – upė Naujojoje Zelandijoje, Pietų salos rytuose, Kenterberio regione. Išteka Spenserio kalnuose, teka į pietus ir rytus. Įteka į Ramųjį vandenyną į šiaurės rytus nuo Čevioto.

Didžiausi intakai – Liuisas, Daubtfulas, Houpas, Hanmeris, Lyderis.

Prateka keletą tarpeklių. Į pietus nuo Vajau driekiasi Kenterberio lyguma. Baseine plėtojama gyvulininkystė. Pagrindinės gyvenvietės prie upės: Vajau, Parnasas.

Upės pavadinimas maorių kalba reiškia „verpetuojančių srovių upė“.

## Šaltiniai
Vajau

**Vajau** () gali reikšti šiuos objektus Naujojoje Zelandijoje:
* Vajau – upė Sautlande;
* Vajau – upė Kenterberyje;
* Vajau – upė Hoko įlankos regione;
* Vajau – kitas Vaiho upės Vakarų Pakrantėje pavadinimas;
* Vajau – gyvenvietė Kenterberyje.
Fjordlando nacionalinis parkas

**Fjordlando nacionalinis parkas** () – saugoma gamtos teritorija Naujojoje Zelandijoje, Pietų salos pietvakariniame pakraštyje. Įsteigtas 1904 m. kaip rezervatas, nuo 1952 m. – nacionalinis parkas. Nuo 1990 m. patenka į UNESCO pasaulio paveldo objektą Te Vahipounamu. Užima 12 607 km² teritoriją ir yra vienas didžiausių nacionalinių parkų pasaulyje.

Nacionalinis parkas pasižymi kalnuotais Pietų Alpių kraštovaizdžiais su giliais fjordais, ežerais, miškais ir kriokliais. Parką juosia Humbolto, Livingstono ir Takitimu kalnai iš rytų bei Tasmano jūra iš kitų pusių. Telkšo Te Anau, Manapourio, Hauroko, Potiritirio, Hakapoua, Monovajaus, Makerou ir daug kitų ilgų, gilių ledyninių ežerų. Dalies jų vanduo naudojamas hidroenergijos reikmėms. Taip pat gausu klintinių urvų, krioklių (580 m aukščio Saterlando krioklys – vienas aukščiausių pasaulyje).

Apatinius kalnų šlaitus dengia tankūs vidutinių platumų drėgnieji miškai, kuriuose auga kelių rūšių notofagai, kiparisiniai dakridžiai, raudonieji muturiai, paprastieji dakrideniai, trumpalapiai podokarpai, kamahi medžiai (*Pterophylla racemosa*) ir kt. Sutinkami tiek įvairūs skraidantys paukščiai (mėlynuodegės, zylės, skėstauodegės, papūgos, australiniai spygliasnapiniai, Naujosios Zelandijos tujai ir daug kitų), taip pat retos neskraidančių paukščių rūšys – kakapo ir pietinės sultonvištės (abi šios rūšys laikytos išnykusiomis). Įsiveisę oposumai, šermuonėliai, medžiojami vapičiai, taurieji elniai. Fjorduose ir pakrantėse gyvena delfinai, ruoniai, pingvinai.
 
Į parką patekti galima daugiausia tik prie ežerų ir pėsčiųjų trasų. Populiarus turistų plukdymas Milfordo užutėkiu bei skrydžiai virš parko. Pagrindinė parko gyvenvietė ir direkcija – Te Anau. Užsiimama vandens sportu, žūkle, žygiais po kalnus, uolų laipiojimu.


Sutherland Falls - panoramio.jpg|Saterlando krioklys
1 Milford Sound.jpg|Mitrės kalnas prie Milfordo užutėkio
View along shore of Lake Marian.jpg|Mariano ežeras
Cleddau Valley. Fiordland NP. NZ (23237872180).jpg|Kledo slėnis
Rain Forest 1 (30849869353).jpg|Drėgnieji miškai
Red Bog - 2013.04 - panoramio.jpg|Takas per aukštapelkę
Waterfall Group - 2013.04 - panoramio.jpg|Parke gausu krioklių


## Šaltiniai
Rangitikėjus

**Rangitikėjus** () – upė Naujojoje Zelandijoje, Šiaurės salos pietvakariuose, Manavatu-Vanganujaus regione. Prasideda Kaimanavos kalnagūbrio rytiniuose šlaituose. Teka į pietus, pietvakarius. Įteka į Tasmano jūros Pietų Taranakio įlanką ties Tangimoana, 97 km į pietus nuo Vanganujaus.

Didžiausi intakai – Moafangas, Hautapu (dešinieji).

Aukštupyje iki Martono teka tarpekliu. Žemiau išsilieja į Manavatu lygumas.

Manavatu slėnyje plėtojama avininkystė ir pieninė gyvulininkystė. Pagrindinės gyvenvietės prie upės: Utiku, Mangaveka, Ohingaitis ir Bulsas.

## Šaltiniai
Manavatu

**Manavatu** () – upė Naujojoje Zelandijoje, Šiaurės salos pietuose, Manavatu-Vanganujaus regione. Prasideda Ruahinės kalnagūbrio rytiniuose šlaituose. Pirmuosius 48 ties km teka į vakarus ir pietvakarius, už Vudvilio pasuka į šiaurės vakarus ir 6 km teka Manavatu tarpekliu tarp Ruahinės ir Tararua kalnagūbrių. Ties Ašharstu išlindusi iš tarpeklio, upė toliau teka į pietvakarius. Įteka į Tasmano jūros Pietų Taranakio įlanką ties Manavatu Hidsu, 97 km į šiaurės rytus nuo Velingtono.

Didžiausi intakai – Mangatainoka, Tiraumea, Mangahao, Pohangina, Oroua.

Įrengta potvynių valdymo sistema. Žemupyje prateka Manavatu pakrantės lygumą, kur sudaro ryškias terasas. Pačiame žemupyje veikiama jūros potvynių ir atoslūgių.

Manavatu slėnyje plėtojama avininkystė ir pieninė gyvulininkystė. Pagrindinės gyvenvietės prie upės: Ašharstas, Palmerston Nortas, Fokstonas.

## Šaltiniai
Ledo plaukai

**Ledo plaukai** („ledo vilna, šalčio barzda, sniego puta“) – gamtinis reiškinys, kai ant trūnijančios lapuočių medžių medienos paviršiaus susidaro ledo kristalų gijos. Tai gana retas reiškinys, pasitaikantis daugiausia plačialapių miškų juostoje tarp 45 ir 55° šiaurės platumos.

Ledo plaukų reiškinį 1918 m. pirmasis aprašė meteorologas Alfredas Vėgeneris. Tolimesni moksliniai tyrimai parodė, kad šį reiškinį sukelia grybas sklaidžioji vaškaplutė (*Exidiopsis effusa*). Dėl grybo metabolizmo pro neįšalusios medienos angeles (šerdies spindulių galus) į išorę skiriasi vanduo su grybo metabolitų, lignino ir tanino nedideliais kiekiais. Šios skysto būvio išskyros medienos paviršiaus išorėje, esant minusinei temperatūrai, sušąla į ledą. Toliau į aplinką skiriantis išskyroms ir joms ledijant susiformuoja plonos ledo kristalų gijos (apie 0,01–0,02 mm skersmens, iki 10 (20) cm ilgio; gijos skersmens ir ilgio santykis yra apie 1:10 000), jos ant substrato sudaro baltų blizgančių sruogų ar garbanų pavidalo telkinius. Gijos išsilaiko dėl nežinimų procesų, galbūt dėl rekristalizacijos inhibitorių, panašių į antifrizo proteinus.

Ledo plaukai susidaro ant lapuočių medienos, esant drėgnam orui ir temperatūrai apie 0 °C. Priklausomai nuo aplinkos sąlygų, ledo plaukai išsilaiko nuo kelių valandų iki kelių parų, vėliau ištirpsta arba suyra. Medienos gabalas, kuriame susidaro ledo plaukai, gali juos suformuoti keletą metų.


Cheveux de glace, Hair ice.jpg
Champignon bizarre.jpg
Lauterbach Frischborn Bach Hairice a.png
Hair Ice - Haareis - Deutschland - Thüringer Wald - Inselberg - 2017-11-18.jpeg


## Šaltiniai
Vakatipu

**Vakatipu** (, ) – ežeras Naujojoje Zelandijoje, Pietų salos vidurio pietuose, Otago regione. Ežeras S raidės pavidalo, 77 km ilgio ir 3 km pločio. Tai antras pagal dydį Pietų ežeryno ežeras, nusileidžiantis tik Te Anau. Vakatipu telkšo ledyniniame slėnyje, užverstame morenos. Ežero paviršius yra 310 m aukštyje virš jūros lygio, o gylis siekia 378 m. Ežerą juosia iki 2300 m iškylantys kalnai.

Į Vakatipu suteka Darto, Riso, Grinstouno, Vono upės, išteka Kavarau (Klutos intakas). Ežero baseino plotas – 2978 km².

Ežero pavadinimas maorių kalba galbūt reiškia „auganti įlanka“. Tikėta, kad ežere gyvenantis siaubūnas judinantis ežero vandenis (vandens lygis kinta per 125 mm).

Rytinėje pakrantėje įsikūręs Kvynstauno turistinis miestelis. Iš jo plaukioja garlaiviai į Glenorčį ir Kingstoną.

## Šaltiniai
Vanaka

**Vanaka** () – ežeras Naujojoje Zelandijoje, Pietų salos vidurio pietuose, Otago regione. Ežeras telkšo ledyniniame slėnyje, užverstame morenos, Pietų Alpių rytinėje papėdėje. Ežero paviršius yra 280 m aukštyje virš jūros lygio, o gylis siekia ~311 m. Rytuose siaura sąsmauka (vadinama „Kaklu“) skiria nuo Havea ežero.

Į Vanaką suteka Makaroros (iš šiaurės) ir Matukitukio upės (iš vakarų), išteka Kluta. Ties upės ištaka įrengta Roksboro hidroelektrinės projekto užtvanka, reguliuojanti ežero vandens lygį. Ežero baseino plotas – 2543 km².

Ežero pavadinimas maorių kalba galbūt reiškia „[vado] Anakos vieta“. Kitur kildinama iš žodžio *wānanga* („šventiko romovė“). 1853 m. ežerą pasiekė pirmasis europietis – Natanielis Čalmersas.

Prie pietinio ežero galo įsikūręs kurortinis Vanakos miestelis.

## Šaltiniai
Labiai

**Labiai** (, nuo 1946 m. ***Novosiolkai***, ) – buvęs kaimas Kaliningrado srityje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Spukų, dešiniajame Labės krante.

## Etimologija

Kaimo pavadinimas – asmenvardinis vietovardis, kilęs nuo tik Mažojoje Lietuvoje pasitaikančios pavardės *Labys*.

## Istorija

Minimi nuo XVII a., priklausė Šakūnų parapijai. XX a. pradžioje buvo pievininkų kaimas. Prieš II pasaulinį karą gyveno 270 gyventojų, bet sovietmečiu visiškai sunyko.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Laigyčiai

**Laigyčiais** vadinamos gyvenvietės Kaliningrado srityje:
* Laigyčiai (Pobedinas) Gurjevsko rajone;
* Polesko rajone:
** Didieji Laigyčiai,
** Laigyčiai (Turgenevas).
Lapynai (reikšmės)

**Lapynais** vadinamos gyvenvietės:

## Lietuva
* Šilutės rajone;
* Tauragės rajone.

## Rusija

Kaliningrado srityje:
* Didieji Lapynai,
* Lapynai (Mažieji Berežkai).
Welwalo Adigrat University FC

**Welwalo Adigrat University  Football Club**, o trumpai žinomas kaip **WAU** – Etiopijos futbolo klubas, įsikūręs Adigratas (Tigrajų regionas).

## Istorija
Klubo ištakos siekia 2011 m. Nuo 2017–2018 m. sezono rungtyniavo pajėgiausioje šalies futbolo lygoje. 2019–2020 m. sezone čempionatas buvo nutrauktas dėl pandemijos grėsmių. 2020–2021 m. sezone iškovojo šešioliktą vietą. 

2021–2022 m. sezone turėjo rungtyniauti Premjer lygoje, bet kilus pilietiniams neramumams Tigarų regione, trys šiam regionui atstovavusios komandos (Mekelle 70 Enderta, Suhul Shire, Welwalo Adigrat University) buvo pašalintos iš čempionato. 

2024–2025 m. sezone rungtyniavo pajėgiausioje šalies futbolo lygoje, Premjer lygoje, tačiau liko aštuonioliktoje vietoje (paskutiniai).

## Sezonai
; Pastarųjų metų sezonai

## Pasiekimai
;  **[[Etiopijos Premjer lyga]]:**
* **Čempionai**:  
;  **[[Etiopijos futbolo taurė]]:**
* **Nugalėtojai**:

## Spalvinė gama

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai

## Garsesni žaidėjai
; Žaidėjai, atstovavę nacionalinei rinktinei.
*  Bereket Amare, vartininkas;
*  Samson Tilahun, saugas;
*  Dawa Hotessa, puolėjas;
*  Gadisa Mebrate, saugas (vingeris);
*  Manaye Fantu, puolėjas;
*  Mulualem Tilahun, puolėjas;
; Užsieniečiai
*  Razak Kasim, atraminis saugas;

## Išnašos

## Nuorodos
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
Vaikaremoana

**Vaikaremoana** () – ežeras Naujojoje Zelandijoje, Šiaurės salos rytuose, Hoko įlankos regione. Susidaręs nuošliaužai užvertus Vaikaretahekės upę. Ilgis 19 km, plotis iki 10 km, telkšo 614 m aukštyje. Gylis siekia 256 m. Iš vakarų ežerą juosia Hujarau kalnagūbris, iš pietų – Panekiri Blafo kalnų siena. Iš ežero ištekanti Vaikaretahekės upė yra Vajau intakas. Dabar natūrali ištaka perkeista į hidroelektrinę aprūpinančius tunelius.

Vaikaremoana susidarė prieš maždaug 2200 metų. Ežero pavadinimas maorių kalba reiškia „ribuliuojančio vandens jūra“. Europiečiai šį ežerą pasiekė 1844 m.

Vaikaremoana pateka į Ureveros nacionalinį parką. Šiaurės rytiniame krante įsikūrusi kurortinė Vaikaremoanos gyvenvietė.

## Šaltiniai
Kraupiškėnai

**Kraupiškėnai** (arba ***Kraupiškiemis***, , nuo 1938 m. *Erdmannsruh*, nuo 1946 m. ***Zalivnojė***, ) – buvęs kaimas Kaliningrado srityje, 7 km į pietryčius nuo Įsruties, prie Įsruties–Gumbinės plento, kairiajame Unguros krante, 1 km į šiaurę nuo geležinkelio.

## Etimologija

Kaimas minimas 1437 m. kaip Spargės (Georgenburgo) dvaro kaimas.
1540 m. minimas *Cropischken*, 1590 m. *Kraupischkenen*, 1619 m. *Kraupischkehmen*, bet lietuvininkams buvo ir liko *Kraupiškėnai*.

## Istorija

Kaimas minimas nuo XVI a. Iki II pasaulinio karo buvo keliolikos sodybų kaimas, sovietmečiu sunaikintas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Rimantas Baldišius

**Rimantas Baldišius** (1955 m. spalio 13 d. – 2011 m. rugsėjo 20 d.) – Lietuvos dailininkas karikatūristas, inžinierius konstruktorius, visuomenės veikėjas.

## Biografija
Gimė 1955 m. spalio 13 d. tremtinių šeimoje, Tomsko srityje. Į Lietuvą 1956 m. grįžusi šeima apsigyveno Skuode, ten Rimantas baigė vidurinę mokyklą.

Mokėsi Kauno politechnikos instituto Mašinų gamybos fakultete, jį baigęs 1978 m. atvyko į Šiaulius, pradėjo dirbti konstruktoriumi Šiaulių staklių gamykloje. Nuo 1985 m. pradėjo dirbti Lietuvos informacijos instituto Šiaulių filiale, tapo aktyviu Lietuvos Sąjūdžio dalyviu.

2008–2009 m. buvo Šiaulių LIONS klubo prezidentu.

## Kūrybinė veikla

Baldišiaus kūriniai buvo eksponuojami šiauliečių parodose, Baltijos šalių karikatūrų parodose „Homo Sapiens“. Dalyvavo karikatūrų parodose Armėnijoje, Bulgarijoje, Italijoje, Latvijoje, Lenkijoje, Rusijoje, Ukrainoje ir kitose šalyse.

1980 m. ir 1984 m. Šiaulių inžinierių namuose buvo surengtos asmeninės R. Baldišiaus karikatūrų parodos, išleisti jų katalogai.

1988 m. kartu su kitais šiauliečiais karikatūristais inicijavo tarptautinę karikatūrų parodą dviračių tematika „VELOCARTOON“. Pirmoji paroda atidaryta Šiaulių parodų vitrinose, Vilniaus gatvėje, jai buvo atsiųsta 500 kūrinių iš 11 valstybių. Tai buvo pirmoji tarptautinė karikatūrų paroda buvusioje Sovietų sąjungos teritorijoje. Ketvirtoji, paskutinė paroda, surengta 1994 m.

Šios keturios parodos, profesoriaus Vytenio Rimkaus vertinimu, buvo kultūrinės rezistencijos forma. Karikatūra prisijungė prie kitų smulkiosios grafikos žanrų (ekslibrisų, proginių autorinių atvirukų), kurių dėka Lietuva ir lietuviai pareiškė apie savo buvimą pasaulyje. Vėliau šios karikatūros dar ne kartą buvo rodytos įvairiose Šiaulių miesto ir rajono erdvėse. 1998 m. R. Baldišius visą parodos „VeloCartoon“ rinkinį – daugiau kaip 2 tūkst. karikatūrų – padovanojo Šiaulių „Aušros“ muziejui.

Baldišiaus karikatūrų tematika įvairi. Biurokratijos pasaulis atskleidžiamas rašomojo stalo personifikacija, popierių krūvomis užspaustu, įkalintu žmogumi, iš brėžinių išsprūdusiomis rodyklėmis, smogiančiomis į jų braižytojus, eismo ženklų paradoksais. Profesorius Vytenis Rimkus straipsyje apie Baldišiaus humoristinę kūrybą pastebėjo, kad autorius sukūrė itin savitą karikatūros herojų – žmogeliuką, besigalinėjantį su įvairiausia technika – automobiliais, staklėmis, jų detalėmis. Dažnai ir pats technikos objektas, įgydamas žmogiškų gyvybingumo ženklų, tampa piešinio herojumi. Tokiame žmogaus ir daikto santykyje susidaro paradoksalios, alogiškos, juokingos situacijos.

Baldišiaus kūrybinis palikimas – tai meniniai kūriniai-karikatūros, kalbančios lakoniška grafine kalba, pasklidusios Lietuvos ir užsienio spaudoje, kataloguose ir albumuose, parodose, kolekcijose ir muziejuose. Anot autoriaus: „Nebūtina, kad žmogus karikatūrą suprastų taip, kaip autorius užmanė… Daugelį karikatūrų, pieštų prieš tris dešimtmečius, galima pritaikyti ir šiems laikams“.

## Šaltiniai
Havėja

**Havėja** () – ežeras Naujojoje Zelandijoje, Pietų salos vidurio pietuose, Otago regione. Ežeras telkšo ledyniniame slėnyje, užverstame morenos, Pietų Alpių rytinėje papėdėje. Ežero paviršius yra 348 m aukštyje virš jūros lygio, o gylis siekia 392 m. Ežero ilgis 31 km, plotis iki 8 km. Vakaruose siaura sąsmauka (vadinama „Kaklu“) skiria nuo Vanakos ežero.

Į Havėją nuo Pietų Alpių šlaitų atiteka Hanterio upė, o išteka Havėjos upė (Klutos intakas). Ties ištaka įrengta Roksboro hidroenergetinės sistemos užtvanka.

Havėjos ežeras pavadintas pagal seniau čia gyvenusią maorių havėjų gentį. 1853 m. ežerą pasiekė pirmasis europietis – Natanielis Čalmersas.

Pagrindinė gyvenvietė prie ežero – Leik Havėja (pietiniame krante).

## Šaltiniai
Biometrija

**Biometrija** – unikalių žmonių biologinių ar elgsenos savybių bruožai naudojami asmenų identifikavimui, pavyzdžiui, DNR, akies rainelė, veidas, piršto ar delno atspaudas. Gali būti taikoma saugumui užtikrinti (pvz., prieigai prie tam tikrų patalpų ar išmaniųjų įrenginių, judėjimui tarp skirtingų šalių) ar žmonių identifikacijai informacinių technologijų srityje (pvz., finansinių paslaugų srityje).

XX a. atpažinimas pagal pirštų atspaudus, o XX a. 10-ajame dešimtmetyje – pagal DNR, tapo vis labiau naudojamas kriminalistikoje.

## Šaltiniai
Bankso pusiasalis

**Bankso pusiasalis** () – pusiasalis Naujojoje Zelandijoje, rytinėje Pietų salos dalyje (Kenterberio regione), tuojau į pietryčius nuo Kraistčerčo, išsikiša 48 km į Ramųjį vandenyną. Iš šiaurės skalauja Pegaso įlanka, iš pietų – Kenterberio įlanka. Bendras plotas – 1300 km². Paviršius daugiausia kalvotas, iškyla iki 918 m (Herberto viršūnė).

Senovėje dabartinis Bankso pusiasalis buvęs vulkaninė sala, sudaryta iš dviejų ugnikalnių kūgių, bet vėliau su Pietų sala susijungė dėl susiklosčiusių Vaimakaririo upės nešmenų.

1770 m. pusiasalį pasiekė Džeimsas Kukas ir pavadino gamtininko Džozefo Bankso garbei. 1850 m. ištyrinėtas Džono Stoukso. XIX a. pusiasalyje (prie Liteltono ir Akaroa užutėkių) ėmė kurtis ruonių ir banginių medžiotojai. Vėliau iškirsti miškai, pradėtos veisti avys, auginti vaisiai ir daržovės.

Pagrindinės gyvenvietės – Akaroa, Dajamond Harboras, Diuvaušelis.


Akaroa Harbour and top of Long Bay Road.jpg|Akaroa užutėkis
View from Mt Herbert track, Banks Peninsula, New Zealand 01.jpg|Pusiasalio kraštovaizdis
Mt Herbert from Te Ara Pātaka, Port Hills, New Zealand 09.jpg|Herberto kalnas
Te Ara Pātaka, Port Hills, New Zealand 06.jpg|Te Ara Patakos vietovė


## Šaltiniai
Tajeris

**Tajeris** (, ) – upė Naujojoje Zelandijoje, Pietų salos pietryčiuose, Otago regione. Išteka Lamerlau kalnagūbryje. Teka pradžioje į šiaurę, paskui daro kilpą per Maniototo lygumą, aplink Roko ir Pilaro kalnagūbrius, tada į pietus, pietryčius per Tajerio lygumą. Įteka į Ramųjį vandenyną 32 km į pietvakarius nuo Danidino.

Didžiausi intakai – Serpentin Krikas, Sobernas, Veter Bernas, Kaibernas, Nentornas, Vaiporis.

Tiek aukštupyje, tiek žemupyje prateka tarpekliais. Motorinėmis valtimis plaukiojama iki Henlio.

Upės pavadinimas maorių kalba reiškia „švytintis vanduo“ arba „šokanti vilnis“.

## Šaltiniai
Nortlando pusiasalis

**Nortlando pusiasalis** () arba **Šiaurės Oklando pusiasalis** (*North Auckland Peninsula*) – pusiasalis, sudarantis Naujosios Zelandijos Šiaurės salos šiaurinę dalį. Su likusia sala jungiasi per Oklando sąsmauką. Administraciškai beveik sutampa su Nortlando regionu. Iš pietryčių skiria Vaitemata Harboro įlanka, iš pietvakarių – Manukau Harboro įlanka.

Nortlando pusiasalis tęsiasi į šiaurės vakarus 330 km, plotis iki 85 km. Pačioje šiaurėje užsibaigia Aupourio pusiasaliu. Jame yra toliausiai į vakarus nutolęs pagrindinės Naujosios Zelandijos dalies taškas – Marijos van Dimen kyšulys, toliausiai į šiaurės vakarus nutolęs Reingos kyšulys ir toliausiai į šiaurę nutolęs Šiaurės kyšulys. Į Nortlando pusiasalį iš vakarų giliai įsiterpia Kaipara Harboro įlanka.

Pagrindinis miestas – Fangarėjus.

## Šaltiniai
Mulgis

**Mulgis** arba **Mulgima** () – Estijos etnografinis regionas, apimantis Viljandžio ir Valgos apskričių dalis. Laikomas vienu iš 4 Pietų Estijos regionų. Jo gyventojai mulgiai vartoja mulgių tarmę.

## Aprašymas
Mulgio regionas užima teritorijas į vakarus nuo Vertsjervo ežero. Tradiciškai Mulgį sudarė 5 parapijos (*kihelkond*): Halistė, Helmė, Karksis, Paistu ir Tervastu.

Regionas išsivystė senovinės estų žemės Sakalos pietinėje dalyje. Dabartinis pavadinimas greičiausiai yra egzonimas kilęs iš laitviško žodžio „mulkis“ (). Per visą istoriją tai buvo svarbus žemės ūkio regionas, iš pradžių Livonijos konfederacijoje, vėliau Rusijos imperijoje.

XVIII a. čia ypač suklestėjo linų auginimas. Tai tapo vienu turtingiausių Estijos regionų, garsėjęs turtingais žemvaldžiais. Dėl šios priežasties sovietmečiu tai buvo ir vienas labiausiai nukentėjusių regionų, iš kurio ūkinininkai buvo masiškai tremiami į Sibirą.

Po Estijos nepriklausomybės atgimė mulgių tapatybė. Šis etnosas puoselėja atskirą tautinio kostiumo variantą, kulinarinę tradiciją (Mulgio košė 2024 m. įrašyta į pasaulio paveldo sąrašą). Regione gausu gamtos ir kultūros paminklų.

## Išnašos

## Nuorodos
Mulgio regiono oficialus portalas
Koromandelio pusiasalis

**Koromandelio pusiasalis** (, ) – pusiasalis Naujojoje Zelandijoje, Šiaurės saloje, išsikiša į Ramųjį vandenyną 110 km, plotis vidutiniškai apie 32 km. Iš vakarų riboja Temzo užutėkis ir Haurakio įlanka, ir rytų – Gausos įlanka. Per pusiasalį tęsiasi 90 km ilgio Koromandelio kalnagūbris, iškylantis iki 892 m (Moehau kalnas) ir iki 952 m (Te Arohos kalnas) toliau pietuose.

Kapitonas Džeimsas Kukas 1769 m. išsilaipino rytiniame krante esančioje Merkurijaus įlankoje, kad stebėtų šios planetos tranzitą. XIX a. antroje pusėje daugelis miškų iškirsta, pradėtas kasti auksas. Dabar vystoma avininkystė, pieninė gyvulininkystė. Populiari oklandiečių poilsio vieta.

Pagrindinės gyvenvietės – Fitianga, Koromandelis.

## Šaltiniai
Mulgio košė

**Mulgio košė** () – kasdieninis patiekalas, košės atmaina estų virtuvėje, kilusi Mulgio regione, bet nuo XIX a. pabaigoje valgoma visoje Estijoje. Laikoma vienu iš estų nacionalinių patiekalų. Jis gaminamas bulves ir miežių kruopas verdant kartu ir sugrūdant.

Dėl savo svarbos estų kultūroje, šimtmečius besitęsiančios tradicijos, šios košės virimo tradicija 2024 m. įrašyta į UNESCO nematerialaus pasaulio paveldo sąrašą.

## Gamyba ir patiekimas

Ši košės variacija yra tradiciškai paplitusi pietvarkarių Estijoje, tradiciniame Mulgio regione (), kuris apima Viljandžio ir Valgos apskričių dalys, į vakarus nuo Vertsjervo ežero. Čia košė nuo XIX a. verdama kaip sotus kasdieninis patiekalas, gaminamas iš ilgai išsilaikančių produktų.

Gaminant šią košę bulvės verdamos kartu su mirkytomis miežinėmis kruopomis, kol suminkštėja. Tradiciškai virimui naudota malkomis kūrenama krosnis, kurią dabar pakeitė viryklė. Seniau daugiausiai naudotos kvietinės kruopos, tačiau sovietmečiu dėl maisto produktų trūkumo jos pakeistos miežinėmis. Išvirti ingredientai sugrūdami į košę. Ji uždaroma spirgučiais ir kepintais svogūnais. Moderniose atmainose gali būti uždaroma pienu ar sviestu, gardinama krapais ar česnaku. Paprastai košės pagaminama kelioms dienoms, nes pastovėjusi ji tampa dar gardesnė. Kitą dieną ji gali būti skiedžiama ir valgoma kaip sriuba, arba pašildoma keptuvėje. Košė dažniausiai užgeriama pienu ar kefyru.

Košės virimas Estijoje tęsiamas šeimose, perduodamas jaunajai kartai. Mulgio regione vyksta košės virimo pamokos, ji yra tiekiama vaikų darželiuose, švenčių metu. Estijoje nuo 2006 m. Mulgio košė prekybos centruose parduodama jau pagaminta. Tačiau dauguma estų labiau mėgsta ją virtą namuose, nei pirktą. 2018 m. apklausa rodo, kad 26% respondentų gamina šią košę rečiau nei kas mėnesį, 47% bent kartą per mėnesį, ir 4% bent kartą per savaitę.

## Kitos pasaulio paveldu pripažintos košių tradicijos
* Keškekas (2011, );
* Nsima (2017, );
* Harisas (2023, , , );
* Sumanakas (2025, ).

## Nuorodos
Laugaliai (Mostovojė)

**Laugaliai** (arba ***Gudženčiai***; , nuo 1938 m. *Kleehausen*, nuo 1946 m. ***Mostovojė***, ) – buvęs kaimas Kaliningrado srityje, 6 km į šiaurės rytus nuo Rautenberkio, kairiajame Įsruties krante.

## Istorija

XVIII a. pabaigoje buvo žemdirbių kaimas, XIX a. buvo dvi gyvenvietės – Senieji Laugaliai (127 gyventojai) ir mažesni Naujieji Laugaliai (49 gyventojai). Sovietmečiu kaimas sunyko.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Laugallen (Genealogy.net)
Laukava

:: *Apie miestelį Lietuvoje žr. [[Laukuva]]*.

**Laukava** (arba ***Laukė***; , nuo 1946 m. ***Muškinas***, ) – buvusi dvarvietė Kaliningrado srityje, 1 km į vakarus nuo Stabikų ir 2 km į šiaurės vakarus nuo Perviltų, prie geležinkelio Berlynas–Tčevas–Karaliaučius.

## Istorija

XIX a. greta dvaro nutiestas Prūsijos Ostbanas. XX a. iki II pasaulinio karo buvo nedidelė dvarvietė, kuri sovietų buvo sunaikinta.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Lauck (Genealogy.net)
Džumu sriuba

**Džumu sriuba** (*soupe joumou*, ) – tradicinis Haičio patiekalas, moliūgų sriuba su mėsa. 

Dėl savo svarbos Haityje ši sriuba 2021 m. ji įrašyta į UNESCO nematerialaus pasaulio paveldo sąrašą. 

## Aprašymas
Moliūgų (vietine kreolų kalba jie vadinami *joumou*) sriuba Haityje turi ypatingą simbolinę reikšmę. Kuomet XVII a. Haičio salą kolonizavo prancūzai, atvežti iš Afrikos vergai dirbo plantacijose ir augino moliūgus. Ši daržovė buvo laikoma prabangia, ir vartojama tik vergvaldžių, taip pat eksportuojama laivais į kitas šalis. Vietos vergams ir čiabuviams buvo draudžiama valgyti moliūgus

Haičio revoliucija 1804 m. sausio 1 d. baigėsi Haičio nepriklausomybe. Šį įvykį pažymėdami buvę vergai ėmė valgyti uždraustų moliūgų sriubą, ir ji tapo laisvės simboliu. Nuo tada išliko tradicija valgyti šią sriubą švenčiant Haičio nepriklausomybės dieną.

Verdant šią sriubą naudojamos įvairių moliūgų rūšys. Jie išverdami ir sutrinami į košę. Atskirai troškinama mėsa su bulvėmis, strėlialape ksantosoma, porais, salierais, morkomis, svogūnais, kopūstais. Gardinimui naudojamas specialus haitietiškas mišinys epis, žaliosios citrinos sultys, druska, česnakas, petražolė, habanero pipiras. Baigiant troškinti į sriubą įmaišoma moliūgų tyrė. Kai kuriose recepto variacijose naudojami makaronai. Sriuba tiekiama karšta su balta duona.

## Kitos pasaulio paveldu pripažintos sriubų tradicijos
* Barščiai ()
* Nengmjonas ()
* Tom jam sriuba ()

## Nuorodos
Perviltai

**Perviltai** (; nuo 1946 m. ***Gorkovskis***, ) – buvusi gyvenvietė Kaliningrado srities pietvakariuose, 5 km į rytus nuo Paršiukų, prie geležinkelio Berlynas–Karaliaučius. Dabar tai yra Stabikų (Muškino) kaimo, kuris iki II pasaulinio karo buvo mažesnis už Perviltus, dalis. Netoli kaimo buvo Perviltų piliakalnis.

## Istorija

1785 m. minimi kaip Paršiukų parapijos kaimas. XIX a. į šiaurę nuo kaimo nutiestas Prūsijos Ostbanas (geležinkelis Berlynas–Tčevas–Karaliaučius), vėliau pro kaimą nutiesta atšaka Žintai–Karaliaučius, prie kurios iki II pasaulinio karo buvo geležinkelio stotis. Nacių valdymo metu piečiau kaimo nutiesta autostrada Elbingas–Karaliaučius.

Ankstyvuoju sovietmečiu gyvenvietė pervadinta Gorkovskiu, geležinkelis į Žintus nuardytas, geležinkelio stotis panaikinta, o pati gyvenvietė prijungta prie Stabikų.

## Šaltiniai
Laukiškiai (reikšmės)

**Laukiškiai** gali reikšti gyvenvietes:

## Lietuva
* Laukiškiai Panevėžio rajone;
* Laukiškės Prienų rajone.

## Rusija
* Laukiška Kaliningrado srityje.
Laukstyčiai

**Laukstyčiai** (, nuo 1946 m. ***Pavlovas***, ) – buvusi gyvenvietė Kaliningrado srities vakaruose, Sembos pusiasalyje, tarp Žuvininkų (5 km) šiaurės rytuose ir Piliavos (7 km) pietvakariuose. Eina geležinkelis link Piliavos, kuriai Laukstyčių teritorija ir priklauso.

## Etimologija

Kaimo pavadinimas – asmenvardinis vietovardis, siejamas su prūsų didiku *Laucstiete*, o šio kilmė – lietuviškas žodis *laukstus* („nedrąsus“).

## Istorija

Minimi nuo XIII a., vietovę išgarsino čia stovėjusi Laukstyčių pilis, karinę reikšmę turėjusi iki XV a. XX a. pradžioje nutiestas geležinkelis Karaliaučius–Piliava, vakariniame krante prie jūros buvo vaikų vasarvietė, kaimo apylinkėse įkurta saugoma gamtos teritorija. Pačiuose Lankstyčiuose buvo dvaras, tebestovėjo pilis. Po karo vietovė nusiaubta, čia įsikūrė sovietų kariškiai. Gyvenvietė persikėlė iš rytų (prie Aistmarių) į vakarų krantą (prie Baltijos jūros) ir buvo prijungta prie Piliavos. Iki 2000 m. Laukstyčių pilis sunaikinta.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Lenkininkai

**Lenkininkais** vadinamos dvi gretimos gyvenvietės Kaliningrado srityje:

* Lenkininkai (Savinas) Černiachovsko rajone;
* Nemano rajone:
** Didieji Lenkininkai rytuose;
** Mažieji Lenkininkai vakaruose.

## Kitos reikšmės
* Lankininkai
Lenkviečiai (reikšmės)

**Lenkviečiais** vadinamos gyvenvietės:

## Lietuva
* Kelmės rajone;
* Telšių rajone.

## Rusija

Kaliningrado srityje:
* Lenkviečiai (Luninas) Nemano rajone;
* Lenkvietis Oziorsko rajone.
Liekai

**Liekai** (arba ***Lėkna***; ) – buvęs kaimas Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, 6 km į pietvakarius nuo Karklės ir 3 km į šiaurę nuo Lūjos, Kuršmarių pakrantėje.

## Istorija

Įkurtas XVIII a., buvo šatulininkų kaimas drėgname ir žemame pamario plote. Gyventojai vertėsi pievų šienavimu ir gyvulių auginimu, turėjo mokesčių lengvatų. XIX a. pabaigoje kaimas ėmė nykti ir prijungtas prie Karklės. XX a. tarpukariu gyvenvietė išnyko ir jau nebežymima.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Auckland FC (moterys)

**moterų Auckland Football Club**, o trumpai vadinamas **Auckland FC** – Naujosios Zelandijos futbolo klubas iš Oklando, rungtyniavęs W-League (Australija). 

## Istorija
2024 m. kovo mėn. įkurtas Oklande. Klubas turi vyrų ir moterų (rungtyniauja W-League) ekipas.

### Vyrų ekipa
Nuo 2024–2025 m. rungtyniavo A-League. Nuo 2024 m. vyr. treneriu dirbo praeityje garsus australų futbolininkas Steve Corica.

### Moterų ekipa
2024 m. kovo 14 d. paskelbta, kad sieks patekti į moterų stipriausią divizioną. Nuo 2024 m. sezono moterų komanda rungtyniavo W-League.

## Spalvinė gama

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia tradicine apranga. 

## Stadionas

Namų rungtynes žaidžia Mount Smart Stadium, talpinančiame 25 tūkst. žiūrovų.

## Sudėtis
Atnaujinta: (2024 m. spalio 31 d.):

; Garsesnės žaidėjos 
*  

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
* facebook paskyra
* [ SOCCERWAY]
* [ FLASHSCORE]
* Globalsportsarchive
Takapuna AFC

**Takapuna** (), o trumpai vadinamas **Takapuna AFC** – Naujosios Zelandijos futbolo klubas iš Takapunos (Oklando priemiestis).

## Istorija
1964 m. įkurtas klubas iš pradžių vadinosi Takapuna City AFC ir dirbo su jaunimu. 1967 m. pirmą kartą suburta suaugusių komanda. Nuo 1971 m. žaidė Šiaurės lygos Pirmame divizione. 1981 m. debiutavo nacionalinėje lygoje. Ilgam joje įsitvirtinti nepavyko ir iškrito į žemesnį divizioną. 1980 m. ir 1999 m. pasiekė Chatham Cup pusfinalius.

## Spalvinė gama

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia tradicine apranga. 

## Garsesni žaidėjai
; Futbolininkai, atstovavę Naujosios Zelandijos futbolo rinktinei 
*  Winston Reid, 2002–2008 m. (jaunimo sistemoje);

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
* [ facebook paskyra]
* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
Mackenzie Barry

**Makenzė Deil Bėri** (2001 m. balandžio 11 d.) – Naujosios Zelandijos futbolininkė, gynėja. Kitados atstovavo šalies jaunimo rinktinėms, nuo 2022 m. – nacionalinei ir olimpinei rinktinei.

## Biografija

Nuo 2021 m. rungtyniavo Wellington Phoenix (Naujoji Zelandija). 2017–2018 m. atstovavo šalies WU-17 rinktinei, 2019 m. žaidė WU-20, o 2022 m. debiutavo nacionalinėje moterų rinktinėje.

2018 m. su šalies Wu-17 merginų rinktine pateko į pasaulio WU-17 čempionatą, kur galutinėje komandų rikiuotėje liko trečioje vietoje.

2019 m. su šalies WU-20 merginų rinktine tapo Okeanijos jaunimo čempionato nugalėtoja.

Atstovavo šaliai 2024 m. Paryžiaus Olimpinėse žaidynėse. 2024 m. liepos 24 d. Olimpinėse žaidynėse pelnė įvartį prieš Kanados rinktinę. Po 13 susitikimo minutę pelnyto įvarčio naujazelandietės pirmavo (1-0), tačiau neišlaikė persvaros ir pralaimėjo kanadietėms rezultatu 1-2.

## Išnašos

## Nuorodos
* wellingtonphoenix.com
* SOCCERWAY
* playmakerstats archyvuota versija
* SOCCERDONNA
Wellington Phoenix FC (moterys)

**moterų Wellington Phoenix FC** – Naujosios Zelandijos futbolo klubas, rungtyniavęs W-League (Australija).

## Istorija
2007 m. įkurtas Velingtone. Klubas turi vyrų ir moterų (rungtyniauja W-League) ekipas.

### Vyrų ekipa
Nuo 2007–2008 m. rungtyniavo A-League.

### Moterų ekipa
2021 m. spalio mėn. paskelbta, kad klubas turės ir moterų komandą. Vyr. trenere paskirta Gemma Lewis. Nuo 2022 m. vyr. trenere dirbo Natalie Lawrence.

## Spalvinė gama
Juoda ir geltona spalvos.

## Emblema

Vaizdas:Wellingtonphoenix.png|
Vaizdas:Wellington Phoenix FC senoji emblema.png|
Vaizdas:Wellington Phoenix FC emblema.png|


## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia geltona juoda apranga. 

## Stadionas

Namų rungtynes žaidžia Velingtono regioninis stadione (ankstesniais metais žinomas kaip Westpac stadionas), talpinančiame daugiau nei 37 tūkst. žiūrovų.

## Garsesnės žaidėjos
*  Mackenzie Barry, gynėja (nuo 2021 m.)
*  Macey Fraser, saugė (2023–2024 m.)
*  Annalie Longo, saugė (nuo 2023 m.)

## Sudėtis
:: Atnaujinta: 2024 m. gruodžio 14 d.

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
* facebook paskyra
* Globalsportsarchive
Boldvino gatvė

**Boldvino gatvė** (angl. *Baldwin Street*) – gatvė Danidino mieste, Naujojoje Zelandijoje. Remiantis Gineso rekordų knyga, tai yra stačiausia gatvė visame pasaulyje.

Visa gatvė yra tiesi, prasideda *North Road* kelyje, tęsiasi pietryčių kryptimi iki pabaigos Bukanano gatvėje. Ilgis apie 350 m. Pirmoji gatvės pusė yra tik vidutiniškai stati, asfaltuota, o viršutinioji yra daug statesnė ir padengta betono plokštėmis dėl lengvesnės priežiūros – bitumas, esantis asfalte, aukštoje temperatūroje nutekėtų žemyn šlaitu. 

Boldvino gatvės statumas – apytiksliai 1:2,86 (19° arba 35%); nuvažiavus 2,86 metro, altitudė pasikeičia 1 metru. Automobiliams tai yra aklakelis – baigiasi pėsčiųjų take (Bukanano gatvė).
Po pripažinimo stačiausia, Boldvino gatvėje pagausėjo turizmas, pradėjo vykti daug triukų su transporto priemonėmis bei įvairių renginių.
## Istorija
Gatvės statumas netyčinis. Kaip ir daugumoje tuometinės Naujosios Zelandijos vietovių, gatvės dažniausiai buvo kuriamos Londono projektuotojų ir tiesiamos neatsižvelgiant į vietovės reljefą. Boldvino gatvė suprojektuota XIX a. viduryje, pavadinta Viljamo Boldvino, Naujosios Zelandijos parlamento nario, garbei.

1987 m. Gineso rekordų knyga pripažino šią gatvę stačiausia pasaulyje, ji aplenkė dvi tuo metu konkuruojančias gatves San Fransiske, iki tol laikiusias šį titulą.

2019 m. liepos 16 d. Boldvino gatvė prarado stačiausios gatvės titulą Velse esančiai *Ffordd Pen Llech* gatvei, kurios statumas, apskaičiuotas 37,45 %, didesnis už Boldvino gatvės 35 % statumą. Nuo tada ji buvo žinoma kaip stačiausia gatvė pietų pusrutulyje.

2020 m. balandžio 8 d., po išsamios vietinių Danidino gyventojų ir matininko Toby Stoff kreipimosi apžvalgos, Gineso rekordų knyga nusprendė, kad gatvių statumas turi būti nustatomas pagal centrinę ašį, o tai reiškė, kad *Ffordd Pen Llech* turi 28,6 % statumą, o Boldvino gatvė – 34,8 %. Stačiausios gatvės titulas sugrąžintas Boldvino gatvei.

## Galerija

Vaizdas:Baldwin Street High Resolution Upwards Look.jpg|Boldvino gatvė
Vaizdas:DunedinBaldwinStreet Parked Car.jpg|Gatvėje pastatytas automobilis
Vaizdas:Baldwin Street, New Zealand.jpg|Namas


## Šaltiniai