open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Paprastoji ieva

**Paprastoji ieva** (*Prunus padus*, sin. *Padus avium*) – slyvinių (*Prunoideae*) pošeimio slyvų (*Prunus*) genties ievų (*Padus*) pogentės augalų rūšis.

## Augavietės
Auga miškuose, pamiškėse, paupiuose, pakelėse, sodinama prie sodybų.

## [[Morfologija (biologija)|Morfologija]]
Daugiametis medis ar krūmas. Užauga iki 3-10 m.

Žiedo vainiklapiai balti, atvirkščiai kiaušiniški. Taurelės vidinė pusė plaukuota. Žiedyno kekės dažniausiai nusvirusios. Žydi gegužės mėnesį.

Lapai pailgi, atvirkščiai kiaušiniški arba elipsiški, dantyti.

Vaisius – juodas kaulavaisis, valgomas. Kauliukas raukšlėtu paviršiumi. 

## Šaltiniai
* P. Snarskis. Vadovas LTSR augalams pažinti, 1954, Vilnius.
* K. K. Vilkonis. Lietuvos žaliasis rūbas, 2001, Kaunas.

## Galerija

Image:Strom.jpg
Image:Paprastosios ievos ziedai.jpg|Žydinti ieva
Image:Prunus padus crosssection.jpg|Paprastosios ievos mediena
Image:Ieva001.JPG|Žydintis ievos medis
Dendrochronologija

**Dendrochronologija** – mokslas pagrįstas medžių rievių analize. Dendrochronologijos mokslas sukurtas XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje. Mokslas apima datuotų metinių medžio rievių informacijos išgavimą ir jos taikymą  ir istoriniams tyrimams.

## Trumpa dendrochronologijos istorija

Mokslo istorija siekia XIX a. Dendrochronologijos mokslą išplėtojo JAV astronomas A. E. Douglass, kuris įkūrė Medžių rievių tyrimo laboratoriją  Arizonos universitete. Jis yra laikomas šio mokslo įkūrėju. Lietuvoje pirmieji dendrochronologijos tyrimai atlikti habil. dr. T. Bitvinsko 7-ajame XX a. dešimtmetyje. Šiuo metu dendrochronologiniai tyrimai Lietuvoje atliekami VDU Gamtos mokslų fakulteto Aplinkos tyrimo centro Dendroklimatologijos ir radiometrijos grupėje ir Nacionalinio muziejaus Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės valdovų rūmų Dendrochronologijos laboratorijoje. Šios grupės užuomazgos Kaune siekia 1968 m., kuomet sausio 1 d. Lietuvos botanikos institute buvo įkurta dendroklimatochronologinių tyrimų grupė.

## Dendrochronologijos mokslo pagrindai
Dendrochronologijos mokslas yra tampriai susijęs su medžių savybe vidutinio klimato sąlygomis kasmet suformuoti po vieną metinę rievę. Kadangi, medžio produktyvumą lemia įvairūs aplinkos veiksniai ir individualios medžio savybės, metinių rievių plotis, medienos tankis bei kiti jos parametrai kasmet kinta. Lietuvos klimato sąlygomis dažniausiai siauros rievės susiformuoja dėl sausrų ir šaltų žiemų poveikio, o švelnios žiemos ir pakankamas vegetacijos sezono kritulių kiekis nulemia plačių rievių formavimasi.

## Dendrochronologijos mokslo šakos
Sąlygiškai dendrochronologijos mokslas skirstomas į dendrochronologiją plačiaja prasme – medžių rievių datavimo mokslą ir dendrochronologiją siaurąja prasme, suprantamą kaip dendrochronologijos mokslo šaką, kuri naudoja metines rieves nežinomo amžiaus medienos datavimui, pvz., fosilinės medienos, architektūrinės medienos [datavimo pradininkas Lietuvoje Brukštus Vytautas[Mokslas ir Gyvenimas,1987.Nr.7.p.10-12.], archeologijoje, menotyroje ir kt. Dendrochronologija tampriai siejasi su radioanglies datavimo metodais.
Dendrochronologija plačiaja prasme skirstoma į daugelį smulkesnių mokslo šakų:
* dendroklimatologiją (klimato veiksnių poveikio medžių prieaugiui tyrimai),
* dendrohidrologiją (hidrologinių upių ir ežerų pokyčių indikacija),
* dendroglaciologiją (ledynų kitimų – išsiplėtimų ir susitraukimų tyrimai),
* dendrochemiją (cheminių elementų ir stabiliųjų izotopų tyrimus medžių rievėse) ir kitas mokslo šakas.
Be to, dendrochronologijos mokslas naudojamas klimato rekonstrukcijai ir antropogeninių aplinkos pokyčių vertinimui.

## Nuorodos
* Reportažas apie dendrochronologinį tyrimą Argentinoje
Valentino diena

**Valentino diena** arba **Šv. Valentino diena** švenčiama vasario 14 d. Ji vadinama įsimylėjėlių arba meilės diena. Daugelyje pasaulio regionų kartu yra ir kultūrine, ir religinė, ir romantinė, ir komercine šventė.

Jos metu kartu su Valentino atvirutėmis dovanojamos raudonos rožės bei saldumynai.

## Istorija

Manoma, kad Šv. Valentinas buvo Romos vyskupas, kuris gyveno III a. Tuometinis Romos imperatorius Klaudijus II buvo išleidęs įsakymą, draudžiantį tuoktis. Šitaip jis siekė, kad kuo daugiau vyrų eitų kariauti ir gintų imperiją nuo išorinės agresijos ir vidinės netvarkos. Imperatorius manė, kad vedę vyrai yra emociškai labiau prisirišę prie savo šeimų, todėl negali būti geri kariai. Vyskupas Valentinas, matydamas jaunų žmonių skausmą, juos sutuokdavo slapčia. Klaudijus II išgirdęs apie tokį vyskupo elgesį, jį suėmė ir uždarė į kalėjimą, kur vasario 14 d. Valentinas buvo nubaustas mirtimi. Po kiek laiko Valentinas buvo paskelbtas šventuoju.

Įsimylėjėlių šventės ištakos gali būti siejamos su romėnų vaisingumo švente Luperkalijomis, kuri buvo V a. uždrausta Popiežiaus Gelasijaus I.

Tačiau dabartinė Valentino diena neminima iki pat XIV a. XVII a. pabaigoje ši diena pradėjo populiarėti Jungtinėje Karalystėje, o netrukus po to ir JAV, kuomet įsimylėjėliai pradėjo siuntinėti Valentino atvirukus. Proginiai atvirukai buvo puošiami nėriniais ir kaspinais, Kupidono, širdelių bei paukščių atvaizdu.

Be to, šventė populiari Kanadoje, Australijoje ir kt. šalyse.

Lietuvoje ši šventė  švenčiama tik po nepriklausomybės atgavimo 1990 m. Pastaraisiais metais daugėja ir santuokų Valentino 14 d.

## Šaltiniai
Kazys Kepalas

**Kazys Kepalas** (1890 m. vasario 16 d. Petraukoje, Rokiškio raj. – 1966 m. birželio 12 d. Niujorke, JAV) – filologas, spaudos darbuotojas.

## Biografija
 
Baigęs Vilniaus II gimnaziją, 1912–1915 m. studijavo Peterburgo universiteto Istorijos ir filologijos fakultete. 1915–1918 m. – lotynų ir senovės graikų kalbų mokytojas Vilniaus I gimnazijoje. Bendradarbiavo laikraštyje „Darbo balsas“.

1919 m. išėjo savanoriu į Lietuvos kariuomenę, 1920–1925 m. – Generalinio štabo karinių leidinių redaktoriaus pavaduotojas, 1921–1922 m. redagavo žurnalą „Karys“.

1923–1944 m. – Kauno „Aušros“ berniukų gimnazijos mokytojas. 1924–1926 m. – Lietuvos universiteto Humanitarinių mokslų fakultete gilino senovės graikų, lotynų ir lietuvių kalbų žinias. 1926–1932 m. – Vytauto Didžiojo universiteto lotynų kalbos dėstytojas.

1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1944–1948 m. – Miuncheno lietuvių gimnazijos mokytojas, nuo 1949 m. gyveno JAV.
Endorfinas

**Endorfinas** (**endogeniniai morfinai**) – polipeptidai neuromoduliatoriai, besigaminantys stuburinių gyvūnų, tarp jų ir žmogaus, smegenyse.

Žodis *endorfinas* kilęs iš *endo* 'vidinis' + *morphine* 'morfinas'. Morfinas (dar vadinamas *morfijumi*) yra cheminė opiumo medžiaga, turinti savybę nuskausminti ir kelti euforiją. Endorfinai taip pat veikia žmogaus savijautą, iš dalies veikia žmogaus emocijas, elgseną, miegą ir atmintį.

## Cheminė sandara
Aminorūgštys β endorfinuose išsidėstė tokia seka:

**Tyr-Gly-Gly-Phe-**-Thr-Ser-Glu-Lys-Ser-Gln-Thr-Pro-Leu-Val-Thr-Leu-Phe-Lys-Asn-Ala-Ile-Ile-Lys-Asn-Ala-Tyr-Lys-Lys-Gly-GluOH (Fries, 2002).

## Taip pat skaitykite
* Neuromoduliatorius, proopiomelanokortinas, analgetikai, opiatai, opioidai, opiumas, narkotikai.
Antiteizmas

**Antiteizmas** (kitaip - *karingasis ateizmas*) – aktyvi opozicija teizmui.

Antiteistai teigia, jog tikėjimas Dievu ir pomirtiniu gyvenimu slopina žmogaus iniciatyvą aktyviai spręsti savo problemas čia ir dabar. Antiteistų įsitikinimu, jei dabartinis pasaulis yra netikęs, būtina (užuot kentėjus ir laukus pomirtinio atpildo) rasti naujos, geresnės santvarkos principus bei ja pakeisti dabartinę. Netinkamai besielgiantis žmogus turi bijoti ne Dievo, o jį supančios visuomenės atpildo. Jei visuomenės įstatymai neapsaugo jos narių nuo blogo tarpusavio elgesio, tokia visuomenė pasmerkta žlugti, užleisdama vietą geresnei. Paplitęs antiteistų teiginys, jog religija visada gina stipresniojo teisę, kuri ne visada yra morališkai pagrįsta.

Antiteistai taip pat teigia, kad praeityje dėl religinių pažiūrų išsaugojimo buvo nepateisinamai varžomi astronomijos, biologijos bei evoliucijos teorijos mokslo tyrimai ir kad tariamai religiniu pagrindu yra buvę daug ne itin garbingų karų. Šiuos teiginius pagrindžia istoriniai faktai (kryžiaus žygiai, kai kurių mokslininkų persekiojimai (astronomas Džordanas Bruno buvo sudegintas už savo teorijų skelbimą)).  Karines invazijas remiančių, kurioje pusėje Dievas nurodančių bažnyčios lyderių yra ir XXI amžiuje. 

Kadangi bet kuri tradicinė ar netradicinė religija, antiteistų nuomone, slopina aktyvią kovą ir prisideda prie esamos sunkios padėties išsaugojimo, antiteistai laiko visas religijas blogiu ir su jomis aktyviai kovoja. Ši kova yra svarbus antiteizmo skiriamasis bruožas, nes Dievo buvimu abejoja ir agnostikai bei ateistai.

## Šaltiniai
Juozas Galvydis

**Juozas Galvydis** (1896 m. lapkričio 16 d. Davainiuose, Užpalių valsčius – 1982 m. sausio 3 d. Vilniuje) – Lietuvos karininkas, istorikas, pedagogas, bibliotekininkas, vertėjas.

## Biografija
1915–1918 m. tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje, 1917 m. podporučikas. 1919–1923 m. Lietuvos kariuomenės savanoris, dalyvavo kovose su Lenkijos kariuomenės daliniais, 1923 m. kapitonas. Dėl kairiųjų pažiūrų iš kariuomenės atleistas.

1922–1926 m. studijavo filologiją Lietuvos universitete. 1931 m. baigė istoriją Vytauto Didžiojo universitetą. 1928–1930 m. vadovavo Povilo Višinskio liaudies universitetui. 1930–1944 m. dirbo mokytoju Kauno mokyklose, banke. 1928–1933 m. faktinis žurnalo „Kultūra“ redaktorius.

1944–1948 m. Kauno universiteto, 1949–1981 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 1946 m. docentas. 1946–1948 m. SSRS ir LSSR istorijos, 1961–1973 m. Visuotinės istorijos katedros vedėjas. 1950–1956 m. dėstė ir Vilniaus pedagoginiame institute. 1945–1976 m. dirbo LSSR mokslų akademijos bibliotekoje. 1970–1976 m. žurnalo „Knygotyra“ redakcinės kolegijos narys. Redagavo filosofijos veikalų ir istorijos vadovėlių aukštosioms mokykloms vertimus.

Palaidotas Panemunės kapinėse.

## Bibliografija
* Žmogaus ir pirmykštės visuomenės kilmė bei raida. – Vilnius: Mintis, 1972. – 342 p. (LSSR valstybinė premija, 1974 m.)
* Mokslinės minties raida sprendžiant žmogaus ir visuomenės kilmės problemas, 1973.
* Kodėl ir kaip žmonės pradėjo tikėti. – Vilnius: Mintis, 1978. – 221 p.
* Senųjų tikėjimų formos ir kultai. – Vilnius: Mintis, 1980. – 69 p.

Išvertė rusų ir ukrainiečių rašytojų kūrinių: V. Šiškovo „Rūsčioji upė“ (1954 m.), I. Franko „Borislavo apsakymus“ (1954 m.), M. Stelmacho „Žmogaus kraujas ne vanduo“ (1959 m.), M. Šolochovo „Dono apsakymus“ (1958 m.), romanus „Pakelta velėna“ (1961 m.), „Jie kovėsi už tėvynę“ (1975 m.), I. Gončiarovo, K. Fedino, V. Fomenkos, V. Tendriakovo, M. Gorkio, O. Gončiaro, S. Zalygino ir kt. rašytojų prozos.

## Įvertinimas
* 1961 m. LTSR nusipelnęs mokytojas
* 1974 m. LSSR valstybinė premija

## Šaltiniai
Neris Germanas

**Neris Germanas** (g. 1946 m. gruodžio 7 d. Šiauliuose) – Lietuvos inžinierius, sovietinis partinis bei politinis veikėjas, diplomatas.

## Biografija
1953–1964 m. mokėsi Šiaulių J. Janonio ir Vilniaus 15-oje vidurinėse mokyklose. 1964–1970 m. studijavo Leningrado Michailo Kalinino politechnikos instituto Radioelektronikos fakultete, įgijo inžinieriaus-fiziko specialybę. 1970–1972 m. sovietinės armijos karininkas. 1972–1978 m. Lietuvos mokslinės techninės informacijos ir techninės ekonominės analizės mokslinio tyrimo instituto jaunesnysis mokslinis bendradarbis, sektoriaus vedėjas. Kūrė automatizuotas informacijos sistemas, tyrinėjo jų eksploatavimą. 1978–1985 m. LKP CK mokslo ir mokymo skyriaus instruktorius, 1985–1988 m. skyriaus vedėjo pavaduotojas. 1988–1989 m. LKP CK I sekretoriaus Algirdo Brazausko padėjėjas.

1990–1992 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos (LDDP) tarybos užsienio politikos grupės vadovas. 1992–1996 m. LR Seimo narys, 1993–1996 m. Seimo kancleris, Seimo valdybos narys. Nuo 1996 m. prezidento Algirdo Brazausko patarėjas užsienio politikos klausimais. 1998–2001 m. LR nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Suomijoje. Nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos (LSDP)  narys.

2001–2003 m. LR užsienio reikalų ministerijos (LR URM) sekretorius. 2003–2008 m. LR nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius LR nuolatinėje atstovybėje prie Europos Tarybos. 2008–2009 m. LR URM Regioninio bendradarbiavimo departamento ambasadorius ypatingiems pavedimams. 2008–2010 m. Lietuvos pirmininkavimo Baltijos jūros valstybių taryboje sekretoriato vadovas. 2009–2010 m. LR URM Europos šalių departamento ambasadorius ypatingiems pavedimams. 2010–2011 m. LR URM Europos šalių departamento direktorius. 2011 m. LR URM Europos šalių departamento ambasadorius ypatingiems pavedimams. 2011–2012 m. LR URM Europos reikalų departamento ambasadorius ypatingiems pavedimams. 2012–2014 m. LR URM viceministras. 2014 m. užsienio reikalų ministro Lino Linkevičiaus patarėjas. 2014–2016 m. LR URM viceministras. Nuo 2016 m. gruodžio 20 d. LR užsienio reikalų viceministras.

Kandidatas į sporto meistrus (stalo tenisas), buvęs Lietuvos jaunimo rinktinės narys. Daugiau kaip 30 mokslinių straipsnių autorius.

## Įvertinimas
* 1976 m. Visasąjunginės liaudies ūkio pasiekimų parodos (Maskva) premija
* 1997 m. ordino „Už nuopelnus Lenkijos Respublikai“ Komandoro kryžius 
* 2003 m. ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Komandoro kryžius 
* Suomijos Liūto ordino Didysis kryžius su žvaigžde
* Ordinas „Už nuopelnus Prancūzijai“
* „Danneborgo" ordinas (Danija)

## Šaltiniai

|-

|-
Petras Gintalas (1908)

**Petras Gintalas** (1908 m. sausio 30 d. Rubežaičiuose, Telšių valsčius – 1971 m. gegužės 5 d. Vilniuje) – literatas, kultūros ir politikos veikėjas.

## Biografija
Baigęs Telšių gimnaziją, 1927–1932 m. studijavo Lietuvos universiteto Humanitarinių mokslų fakultete, lankė Valstybės teatro dramos studiją.

Mokytojavo ir dirbo teatre. 1934–1939 m. – laikraščio „Darbininkų balsas“ redaktorius Klaipėdoje. 1941 m. – Žemaičių teatro Telšiuose steigėjas. Nuo 1946 m. dirbo laikraščių redakcijose Telšiuose ir Klaipėdoje, buvo Klaipėdos muzikinio teatro direktoriumi, nuo 1951 m. dirbo kultūros įstaigose Vilniuje.

1936 m. lietuviškai ir vokiškai išleido knygą „Kas yra ir ko siekia Klaipėdos krašto Darbininkų ir Amatininkų Susivienijimas?“ 1938 m. bendradarbiavo antologijoje „Žemaičiai“.
Povilas Gylys (1948)

**Povilas Gylys** (g. 1948 m. vasario 14 d. Didžiokuose, Giedraičių valsčiuje) – lietuvių ekonomikos profesorius, politinis bei visuomenės veikėjas, buvęs Lietuvos užsienio reikalų ministras.

## Biografija
Tėvas – Leonas Gylys.

1954–1965 m. mokėsi Molėtų vidurinėje mokykloje. 1965–1969 m. studijavo tuometiniame Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultete, įgijo pramonės planavimo specialybę. 1969–1989 m. Vilniaus universiteto Ekonomikos fakulteto politinės ekonomikos dėstytojas, 1982 m. – docentas. 1974 m. – ekonomikos mokslų kandidatas. 1982–1983 m. stažavosi Bergeno (Norvegija) aukštojoje verslo ir vadybos mokykloje.

1989–1992 m. Vilniaus universiteto Ekonomikos fakulteto Gamybos valdymo ir tarptautinių ekonominių santykių katedros vedėjas. 1990 m. liepos 3 dieną (beveik keturi mėnesiai po Akto dėl Lietuvos nepriklausomos valstybės atstatymo paskelbimo) Baltarusijos Valeriano Kuibyševo valstybiniame liaudies ūkio institute sėkmingai apgynė habilituoto daktaro laipsnį disertacijos tema „Valdymas socializmo ekonominėje sistemoje“. Minėtoje disertacijoje šlovinami sovietinės valdžios pasiekimai ir optimistiškai žvelgiama į Sovietų Sąjungos ateitį. Už šią disertaciją Vilniaus universitetas Povilui Gyliui suteikė profesoriaus vardą. 2000–2003 m. Lietuvos teisės universiteto katedros vedėjas. Nuo 2003 m. – Vilniaus universiteto Ekonomikos fakulteto Teorinės ekonomikos katedros vedėjas.

## Politinė veikla

1992–2000 m. ir 2012–2016 m. – Lietuvos Respublikos Seimo narys. 1992–1996 m. – Bronislovo Lubio, Adolfo Šleževičiaus ir Mindaugo Stankevičiaus vyriausybėse – Lietuvos Respublikos užsienio reikalų ministras. Vienas iš Lietuvos demokratinės darbo partijos (LDDP) įkūrėjų. Nuo 1990 m. – LDDP narys, Prezidiumo narys, tačiau nuo 2000 m. – nepartinis kandidatas, su politine partija „Drąsos kelias“ sėkmingai dalyvavęs 2012 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimuose. Po trumpos politinės pertraukos, kartu su Centro partijos „Gerovės Lietuvos“ pirmininku, parlamentaru Naglis Puteikiu bei žurnalistais Kristupu Krivicku ir Rūta Janutiene, 2019 m. spalio 29 d. pranešė apie savo, kaip politinio kandidato, dalyvavimą 2020 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimuose.

Nepartinio demokratinio judėjimo pirmininkas, taip pat – Lietuvos ekonomistų asociacijos prezidentas, Vilniaus universiteto mokslinio žurnalo „Ekonomika“ vyr. redaktorius, redakcinės kolegijos narys, daugiau kaip 70 mokslinių straipsnių autorius.

## Bibliografija
* Dievas, velnias ir politika. – Vilnius: Gairės, 1998. – 207 p.: iliustr. – ISBN 9986-625-05-X
* Ekonomika, antiekonomika ir globalizacija. – Vilnius: Vilniaus universiteto leidykla, 2008. – 441 p. – ISBN 978-9955-33-170-4
* Kai nežinai, kur eini, ten ir patenki: straipsnių rinkinys. – Vilnius: VU leidykla, 2009. – 219 p. – ISBN 978-9955-33-433-0

## Įvertinimas
* 2001 m. Lenkijos Ordino už nuopelnus Komandoro kryžius
*2003 m. LDK Gedimino ordino Komandoro kryžius 

## Šaltiniai

|-
Vytautas Girdzijauskas (1904)

**Vytautas Girdzijauskas** (1904 m. birželio 2 d. Šaukliuose, Raseinių apskritis – 1972 m. spalio 24 d. Vilniuje) – Lietuvos gydytojas mikrobiologas imunologas, Lietuvos mokslų akademijos narys korespondentas.

## Biografija
Žmona istorikė Paulina Girdzijauskienė, duktė Audronė Girdzijauskaitė.

1930 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. 1933–1938 m. tobulinosi Vienoje, Paryžiuje, Berlyne. 1940–1941 m. Vytauto Didžiojo universiteto Mikrobiologijos katedros vedėjas, nuo 1940 m. profesorius.

1940–1945 m. LSSR sveikatos apsaugos liaudies komisaras. 1941–1942 m. Permės medicinos instituto Epidemiologijos katedros vedėjas.

1944–1957 m. Vilniaus universiteto Mikrobiologijos katedros vedėjas. 1946–1957 m. Eksperimentinės medicinos ir onkologijos instituto direktorius. 1944–1962 m. Kauno medicinos instituto Mikrobiologijos katedros vedėjas. Nuo 1963 m. LSSR mokslų akademijos Chemijos ir biologijos mokslų skyriaus akademikas sekretorius.

1924 m. „Žiežirbos“, 1925 m. studentų atstovybės narys. 1944–1947 m. LSSR Raudonojo Kryžiaus draugijos, 1955–1972 m. Mikrobiologų, epidemiologų ir infekcionistų draugijos pirmininkas.

Svarbiausi moksliniai darbai iš mikrobiologijos, imunologijos, epidemiologijos, sveikatos apsaugos.

## Bibliografija
* Dizenterija ir kova su ja Lietuvos TSR, su D. Vikonyte-Vasiljeviene, 1964 m.
* Mikrobiologija, su D. Vikonyte-Vasiljeviene. – Vilnius: Mokslas, 1976 m.

## Šaltiniai
Paulina Girdzijauskienė

**Paulina Žurlytė-Girdzijauskienė** (1908 m. lapkričio 8 d. Vėžionyse, Kupiškio valsčius – 1993 m. rugsėjo 13 d.) – Lietuvos pedagogė, istorikė.

## Biografija
1930–1934 m. studijavo Lietuvos universitete, dalyvavo „Žiežirbos“ veikloje. 1944–1947 m. dėstė Vilniaus universitete. 1946 m. baigė VU Teisės fakultetą.

1945–1975 m. LSSR konservatorijos marksizmo-leninizmo katedros vedėja, 1946 m. docentė. 1950 m. istorijos mokslų kandidatė, disertacija „Lietuvos tautos nacionalinio išsivadavimo kova 1905–1907 m. revoliucijos laikotarpiu“. Knygos „1905–1907 m. revoliucija Lietuvoje“ autorė (1955 m.).

1958–1961 m. kandidatė į LKP CK narius. 1961–1964 m. LKP CK revizijos komisijos narė.

Gydytojo Vytauto Girdzijausko žmona.

## Įvertinimas
* 1964 m. LSSR nusipelniusi kultūros veikėja

## Šaltiniai
Saulius Gegieckas

**Saulius Gegieckas** (g. 1965 m. vasario 21 d. Noreikoniuose, Pakruojo rajonas) – ekonomistas, vadybininkas, Lietuvos ir Pakruojo rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija
1983 m. baigė Pakruojo 2-ąją vidurinę mokyklą. 1988 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademijos Ekonomikos fakultetą, ekonomikos organizatorius.

1988–1991 m. Dvariškių Žemės ūkio bendrovės vyr. ekonomistas, 1991–1995 m. Pakruojo rajono savivaldybės Kontrolės tarnybos vadovas, 1995–2000 m. LŽŪB Pakruojo skyriaus vyr. finansininkas, 2000–2004 m. UAB „Pakruojo šiluma“ direktorius. 2004–2007 m., 2007–2011 m. ir 2011 m. nuo Pakruojo rajono savivaldybės meras.

1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narys, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Pakruojo skyriaus narys, 2005 m. skyriaus pirmininkas.

1995–1997 m., 1997–2000 m., 2000–2003 m. (LDDP sąrašas), 2003–2007 m. (LSDP sąrašas), 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Pakruojo rajono savivaldybės tarybos narys. 2000 m. Jaunimo reikalų komisijos, 2003–2004 m. Ekonomikos ir finansų komiteto, NVO rėmimo fondo komisijos pirmininkas.

Pakruojo Rotary klubo narys, Lietuvai pagražinti draugijos narys. Sutuoktinė Sandra, vaikai: Deividas, Donata.

## Šaltiniai
Elė

Skandinavų mitologijoje **Elė** – senatvės deivė. Ji nugalėjo dievą Torą imtynėse. Apie imtynes pasakojama „Jaunesniosio Edos“ Gylfaginning dalyje, kitur neminima.
Peter Glotz

**Peteris Glocas** (, 1939 m. kovo 6 d. Egeryje, Čekija – 2005 m. rugpjūčio 25 d. Ciuriche, Šveicarija) – politologas, Vokietijos politinis veikėjas.

## Biografija

Gimė Sudetuose, vokiečio ir čekės šeimoje, kuri 1945 m., kraštą prijungus prie Čekoslovakijos turėjo pasitraukti į Vokietiją. Vienos ir Miuncheno universitetuose (LMU) studijavo žurnalistiką, filosofiją, germanistiką ir sociologiją.

Nuo 1965 m. dėstė Miuncheno universitete, 1968 m. – filosofijos daktaras. 1968–1972 m. Miuncheno Liudviko Maksimilijano universiteto rektorius.

Nuo 1961 m. Vokietijos socialdemokratų partijos (SPD) narys. Nuo 1970 m. Bavarijos žemės landtago narys, 1972–1977 m. ir 1983–1996 m. Bundestago ir jo SPD frakcijos narys.

1974–1977 m. parlamento valstybės sekretorius mokslo ir švietimo klausimams. 1977–1981 m. Berlyno senatorius mokslo ir tyrimų klausimams. 1981–2000 m. Erfurto universiteto direktorius, 2000–2005 m. St. Galeno universiteto (Šveicarija) profesorius.

2002–2005 m. Europos Konvento kancleris.

1981–1987 m. SPD Generalinis sekretorius. 1988–2000 m. SPD teorinio žurnalo „*Neue geselschaft*“ redaktorius. Daugelio ideologinių ir politinių straipsnių autorius.

## Kūryba

* Der Weg der Sozialdemokratie – *polemische Auseinandersetzung des Autors mit den Jusos in seinem Wahlkreis*;
* Die deutsche Rechte, Eine Streitschrift, DVA;
* Der Irrweg des Nationalstaats, Europäische Reden an ein deutsches Publikum, DVA;
* Die Linke nach dem Sieg des Westens, DVA 1992;
* Die beschleunigte Gesellschaft: Kulturkämpfe im digitalen Kapitalismus, Kindler 1999;
* Von Analog nach Digital: Unsere Gesellschaft auf dem Weg zur digitalen Kultur, Huber 2000;
* Ron Sommer: Der Weg der Telekom, Hoffmann und Campe 2001;
* Die Vertreibung – Böhmen als Lehrstück, Ullstein 2003 287 S., Ill. ISBN 3-550-07574-X;
* Von Heimat zu Heimat. Erinnerungen eines Grenzgängers. Econ, Berlin 2005, 342 S., Ill. ISBN 3-430-13258-4.
Jonas Glemža (1887)

**Jonas Glemža** (1887 m. sausio 20 d. Auliškyje, Panevėžio apskritis – 1988 m. rugsėjo 13 d. Badenas-Viurtembergas, Vokietija) – Lietuvos ekonomistas, politinis ir Vokietijos lietuvių bendruomenės veikėjas.

## Biografija
Mokėsi Mintaujos gimnazijoje, dalyvavo „Kūdikėlio“ draugijos veikloje. 1905 m. revoliucinių įvykių dalyvis. 1906 m. vasario 19 d. dalyvavo Šiaulių kalėjimo užpuolime, siekiant išvaduoti politinius kalinius. Suimtas ir Vilniaus karo teismo nuteistas 15 mėn. kalėti, bet po metų paleistas.

1907–1914 m. studijavo Petrapilio komercijos institute. 1914 m. mobilizuotas, tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje. 1917 m. – Petrapilio lietuviams tremtiniams šelpti komiteto sekretorius. 1917 m. Pskove įsteigė Lietuvių liaudies universitetą ir jame dėstė.

1919 m. grįžo į Lietuvą. 1919–1925 m. – Lietuvos kariuomenės intendanto pavaduotojas, 1925–1927 m. – bendrovės „Lietūkis“ skyriaus vedėjas, 1927–1940 m. ir 1943–1944 m. – kooperatinės bendrovės „Pienocentras“ valdybos pirmininkas, direktorius, vyr. direktorius, Kooperatyvų sąjungos direktorius, draudimo bendrovės „Kooperacija“ pirmininkas, daugelio kitų ekonominių organizacijų steigėjas ir vadovas. „Rotary“ klubo narys, „Kultūros“ bendrovės narys.

1944 m. liepos mėn. pasitraukė į Vokietiją, 1958–1965 m. Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto (VLIK) Vykdomosios Tarybos ir, su Steponu Kairiu – VLIK‘o Valdybos pirmininkas. Nuo 1950 m. Pasaulio lietuvių bendruomenės Vokietijoje ūkio ir finansų skyriaus vedėjas. 1957 m. – Lietuvių šalpos draugijos „Labdara“ steigėjas Vokietijoje, aprūpino lietuviška spauda Seinų, Suvalkų ir Astravo lietuvius. 1957–1965 m. Lietuvos telegramų agentūros „Elta“ direktorius, „Eltos“ registruotos draugijos valdybos pirmininkas. Leido „Eltos savaitinį informacinį biuletenį“, rengė tekstus Romos, Vatikano ir Madrido radijo stotims. Pajūryje išlaikė radijo priėmimo–pasiklausymo stotį.

1954 m. vasario 27 d.–28 d. Socialistų Internacionalo Europos konferencijos Briuselyje delegatas, Socialistų Internacionalo V Kongreso dalyvis, 1959 m. – VI Kongreso, 1961 m. – VII Kongreso, 1963 m. – VIII Kongreso delegatas.  1958 m. – Rytų ir Vakarų Europos socialistų unijos konferencijos delegatas. 1967 m. – Lietuvos socialdemokratų partijos Užsienio delegatūros „Veiklos gairių“ autorius.

## Įvertinimas
* 1937 m. Vytauto Didžiojo 3 laipsnio ordinas

## Šaltiniai
Dainavos seniūnija (Kaunas)

:: *Apie bendravardę seniūniją žr. [[Dainavos seniūnija (Šalčininkai)]]*.

**Dainavos seniūnija** – administracinis-teritorinis vienetas Kauno miesto savivaldybės šiaurės rytuose. Didžiausia pagal gyventojus seniūnija Lietuvoje.

## Geografija

Seniūnija yra Dainavos mikrorajono teritorijoje, ji ribojasi su Žaliakalnio ir Eigulių seniūnijomis vakaruose, Gričiupio seniūnija pietuose ir Petrašiūnų seniūnija rytuose. Seniūnija užima 528 ha plotą, čia yra 18 gatvių, kurių bendras ilgis 26,17 km. Šiaurinė riba eina magistrale , šiaurės vakarinė ir vakarinė – Savanorių prospektu (), pietinė ir pietrytinė – Taikos prospektu, rytinė – Garažų gatve. Kitos svarbios gatvės – Partizanų gatvė ir V. Krėvės prospektas.

Vyrauja gyvenamieji daugiabučiai kvartalai, yra Kauno kolegija, Kauno statybininkų mokykla, Kauno maisto pramonės mokykla, keletas kitų mokyklų ir gimnazijų. Didžiausi parkai – Draugystės parkas ir Dainavos parkas.

## Istorija

Seniūnija įkurta 2000 m. vasario 24 d. Kauno miesto savivaldybės tarybos nutarimu Nr. 20. 2005 m. balandžio 1 d. iš pietinės Dainavos seniūnijos dalies atskirta Gričiupio seniūnija.

|-
| 2001-04  || || 103 964 ||
|-
| 2011 m.  || || 58 818 ||
|-
| 2021 m.  || 5 || 53053 |
|}

## Seniūnai
* Algimantas Mickevičius, 2006 m.
* Alvydas Malinauskas, 2011 m.
* Elena Skirmantienė, 2022 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Dainavos seniūnijos gatvės. Kaunas21.lt
Superdiodas

**Superdiodas** ( arba *superdiode)* – lygintuvo darbą imituojanti schema elektros signalų transformacijai. Šiame prietaise kartu su diodu naudojamas operacinis stiprintuvas.

Toks lygintuvas naudojamas ne maitinimo šaltinyje, o įvairiais kitais atvejais, kuomet reikia transformuoti kintamosios srovės signalą į vieno pusperiodžio pulsuojančios nuolatinės srovės signalą (pavyzdžiui, radijo signalų detekcija). Jis praleidžia tik teigiamą įėjimo signalo pusperiodį.

## Paprasčiausias superdiodas
Paprasčiausias superdiodas gaunamas įjungus diodą į gilų neigiamą grįžtamąjį ryšį turinčio stiprintuvo išėjimo grandinę (žr. pav). Įprastinis puslaidininkis diodas atsidaro įtampai tiesiogine kryptimi viršijus tam tikrą slenkstį. Schemoje su operaciniu stiprintuvu šis slenkstis mažesnis tiek kartų, koks yra stiprintuvo stiprinimo koeficientas (jis būna labai didelis ir neretai paprastumo dėlei laikomas begaliniu). Taigi ši schema gali lyginti ir labai silpnas įtampas. Tačiau neigiamo pusperiodžio metu stiprintuvo įšėjime formuojama neigiamam jo maitinimo šaltiniui lygi įsotinimo įtampa. Išėjimo iš įsotinimo režimo procesas palyginti ilgas, todėl schema netinka aukštesniems dažniams lyginti.

## Invertuotuojantis superdiodas

Šiuo atveju superdiodas praleidžia tik neigiamą įėjimo signalo pusperiodį, o išlyginta išėjimo įtampa keičia ženklą. Schema gali lyginamą signalą taip pat ir sustiprinti (perdavimo koeficientas lygus
: -R_2 \over R_1.
Taip įjungtas operacinis stiprintuvas nė vieno iš dviejų pusperiodžių metu nepereina į įsotinimo režimą, todėl schema tinka ir aukštsniems dažniams lyginti.

Galimos ir dviejų pusperiodžių lygintuvo darbą imituojančios schemos.
Kęstutis Bulota

**Kęstutis Bulota** (1896 m. spalio 23 d., kitais duomenimis, arba krikštytas lapkričio 8 d. Taline – 1941 m. ar 1942 m. Rusijoje) – inžinierius statybininkas, sporto veikėjas, dviračių sporto, futbolo, greitojo čiuožimo, krepšinio, ledo ritulio ir kitų sporto šakų pradininkas Lietuvoje.

## Biografija
Gimė Jono Jurgio Bulotos šeimoje. Tiksli gimimo data nežinoma (skirtingais duomenimis: spalio 23 d., lapkričio 8 d., lapkričio 16 d.). 1921 m. dirbo sovietų Rusijoje, Lietuvos atstovybėje. 1923 m. sausio mėn. dalyvavo Klaipėdos krašto sukilime, būrio vadas.

Lietuvoje populiarino įvairias sporto šakas. 1922 m. balandžio 23 d. Kaune žaidė pirmosiose Lietuvos krepšinio rungtynėse. 1922 m. su Kauno LFLS tapo pirmuoju Lietuvos futbolo meisteriu. 1923 m. su Kauno LFLS - ir antrųjų Lietuvos futbolo pirmenybių nugalėtoju. 1922 m. pasiekė trišuolio Lietuvos rekordą, 1922 ir 1926 m. – sportinio ėjimo rekordą .  Studijuodamas Berlyne, 1929-1930 m. žaidė ledo ritulį Berlyno pačiūžų klubo (B.S.C.) komandoje. 1931 m. Kauno LFLS klubo sudėtyje tapo Lietuvos ledo ritulio meisteriu. 1932 m. vasario 27 d., Rygoje dalyvavo pirmose tarpvalstybinėse Lietuvos ledo ritulio rinktinės rungtynėse su Latvijos rinktine.

|-
| 1922, 1923 || LFLS Kaunas
|-
| 1929, 1930 || BSC Berlin
|-
| 1931 || ASK Kaunas
|-
| 1931, 1932, 1933, 1934, 1935 || LFLS Kaunas
|}

Studijavo Berlyne, kur 1930 m. baigė Berlyno aukštąją mokyklą. Vėliau dirbo Susisiekimo ministerijoje, 1935–1940 m. – Kelių ir statybos direkcijos direktorius.

1941 m. birželio 14 d. suimtas NKVD bei ištremtas į Šiaurės Uralo lagerius. Žuvo po 1941 m. Sosnos lageryje, bandydamas pabėgti.

### Greitasis čiuožimas
1927–1931 m. – greitojo čiuožimo rekordininkas.

1928 m. tapo pirmuoju sportininku, atstovavusiu Lietuvai žiemos olimpinėse žaidynėse Saint Morice (Šveicarija). Lenktyniavo visose keturiose čiuožimo rungtyse. Geriausias rezultatas – 5 vieta (10 000 m nuotolis).

1931 m. pirmajame Lietuvos greitojo čiuožimo čempionate Bulota laimėjo penkis aukso medalius.

## Šaltiniai
Gevjunė

Skandinavų mitologijoje **Gevjunė** (**Gevjona** – „santuoka“) – deivė pranašė, skaistybės ir derlingumo deivė. Odino sūnaus karaliaus Skjoldo žmona. Ji yra visų mitinių danų karalių protėvė.

Gevjunė priklauso asams ir vanams. Siejama su skaistybe, žemdirbyste (plūgu) ir sėkme. Merginos, kurios mirdavo nekaltos, patekdavo į Gevjunės rūmus, kur tarnaudavo deivei.

Pagal mitą, Odinas pasiuntė Gevjunę gauti gabalą žemės iš švedų karaliaus Giulvio (Gilfio). Karalius pažadėjo padovanoti Gevjunei tiek žemės, kiek ji išars per vieną naktį. Gevjunė pavertė savo keturis sūnus milžinus jaučiais ir suarė didelį žemės plotą, kurį vėliau įstūmė į jūrą. Taip atsirado Zelandijos sala bei Malareno upė.
Absoliuti klausa

**Absoliuti klausa** – retai pasitaikantis žmogaus sugebėjimas, išgirdus pavienį muzikinį garsą, pasakyti jo oktavą ir pustonį. Sugebantis žmogus gali tą pasakyti ne tik muzikiniams tonams bet ir kitokiems garsams (laikrodžio skambučiui ir pan.), taip pat lengvai kaip dauguma žmonių skiria spalvas. 

Absoliuti klausa yra retas sugebėjimas, nors kiek ypatingai retas, nesutariama. Pagal , šį sugebėjimą turi tik maždaug vienas iš 10,000 žmonių. Iš kitos pusės, rašoma jog tą sugeba apie 4 % muzikos studentų.

Natos pavadinimo negalintys pasakyti žmonės vis dar gali turėti netiesioginių šio sugebėjimo apraiškų. Geriausiai tai demonstruoja tritonio paradokso ekperimentas. Žmonės taip pat kartais sugeba pasakyti ar labai gerai pažįstama melodija yra grojama teisingame rakte bei be pasiruošimo padainuoti ją teisingomis natomis.

Dauguma žmonių skiria ir gali lyginti pustonius tik jei jie skamba vienas po kito ar vienu metu (akordai).

Absoliučią klausą turėjo ar turi daugelis pasaulinio lygio kompozitorių bei atlikėjų. Visgi bent jau Vakarų kultūroje daugelis muzikų jos neturi todėl absoliučiai būtina šiai profesijai ji nėra.

## Šaltiniai
Šiaurės žaidynės

**Šiaurės žaidynės** – pirmasis tarptautinis žiemos sporto renginys, organizuotas 1901–1926 m. Pagrindinis žaidynių organizatorius – Švedijos centrinė sporto populiarinimo asociacija, taip pat vienas iš 5 pirmųjų Tarptautinio Olimpinio Komiteto narių Viktor Balck. XX a. 3-iojo dešimtmečio gale Šiaurės žaidynės sunyko pradėjus rengti žiemos olimpines žaidynes.

Žaidynės organizuotos 1901, 1903, 1905, 1909, 1913, 1917, 1922 ir 1926 m., visus kartus, išskyrus 1903 m., žaidynės vyko Stokholme. Dauguma dalyvių taip pat buvo švedai. Žaidynėse rengtos šuolių su slidėmis, ledo ritulio, skeletono, kurlingo ir kitų žiemos sportų varžybos. Be žiemos sportų kartais rengtos ir ne žiemos sportų (plaukimo, fechtavimosi) varžybos.
Beirutas

**Beirutas** () – Libano sostinė, įsikūrusi siaurame Viduržemio jūros pusiasalyje. Mieste gyvena ~2 mln. gyventojų. Išvystyta lengvoji, maisto, naftos perdirbimo, chemijos, odos, mašinų gamybos pramonė, yra tarptautinis oro uostas. Tai pagrindinis šalies finansų centras, prekyba auksu, deimantais. Per jūrų uostą išvežami citrusiniai vaisiai, obuoliai, alyvų aliejus, šilkas, vilna, taip pat naftos produktai, įvairūs Sirijos, Irako, Jordanijos kroviniai. Geležinkelio linijomis Beirutas sujungtas su Hama, Damasku, Haifa.

Veikia Libano valstybinis (1951 m.), Beiruto amerikiečių (1866 m.), Libano amerikiečių (1924 m.), arabų (1960 m.), prancūzų (1875 m.) universitetai, mokslo tyrimų institutai, nacionalinė biblioteka, meno galerija, Libano nacionalinis, meno istorijos, archeologijos, šiuolaikinio meno muziejai.

## Istorija

Beirutas yra vienas seniausių tebegyvenamų miestų pasaulyje; vietovė apgyvendinta dar akmens amžiuje. Miestas finikiečių, egiptiečių raštuose minimas nuo XVIII–XV a. pr. m. e., tuomet kaip **Beritas** arba **Beruta**. Šis pavadinimas kildinamas nuo kanaaniečių žodžio *be’erot*, reiškiančio „šulinius“. Antikos laikais buvo didelis prekybos ir amatų centras, čia kaltos monetos. 635 m. prijungtas prie Arabų kalifato, XII-XIII a. buvo užimtas kryžininkų, 1291–1516 m. atiteko Egipto mameliukams, 1516–1918 m. priklausė Osmanų imperijai. Po I pasaulinio karo, atiteko Prancūzijai, 1943 m. tapo nepriklausomo Libano sostine. Beirutas smarkiai nukentėjo Libano pilietinio karo metu (1975–1991 m.)

## Paveldas

Miestas pasižymi skirtingų laikotarpių ir kultūrų architektūrinio paveldo gausa. Yra finikiečių šventovės, romėnų statinių (forumo, termų, šventyklos, kolonų) liekanos, bizantiškoji ai Omarijaus (buv. Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia, XII a.; perstatyta 1291 m.), Rūmų (pradėta statyti XVI a. pr.) ir kitos mečetės. Iš naujų pastatų svarbiausi yra Teisingumo rūmai, bankas, viešbutis Finikija.

Beiruto planas netaisyklingas, yra al-Burdži, an-Nadžmos (su parlamento rūmais ir nacionalinė biblioteka) ir Ašūro aikštės. Nuo jų į pietus, pietryčius ir rytus eina plačios tiesios gatvės.

## Sportas
* Beirut Football Academy – Beiruto Futbolo Akademija;

## Galerija

File:Roman baths beirut.jpg|Romėnų termų liekanos
File:Saint George Maronite Cathedral and Mohammad Al-Amin Mosque by Lebnen18.jpg|Mečetė ir bažnyčia
File:St. George's Greek-Orthodox Cathedral (Beirut).JPG|Šv. Jurgio katedra ir Al Amino mečetė


## Šaltiniai
RSA

**RSA** (Rivest–Shamir–Adleman abreviatūra) – viešojo rakto kriptosistema, kurios algoritmą 1977 metais sukūrė Ronald Rivest, Adi Shamir ir Leonard Adleman.

## Raktų parinkimo algoritmas
Pasirenkame du pirminius skaičius p \, ir q \, (jie turi būti pakankamai ilgi), p \ne q; sudauginame juos: n = p q \,. Pasirenkame natūralųjį skaičių e = e_A \, taip, kad jis būtų santykinai pirminis su
\phi(n)=(p-1)(q-1) \,, t. y. (e,\phi(n))=1 \,.

Naudojantis Euklido algoritmu surandame skaičių d=d_A \,, kad būtų d e \equiv 1 \pmod{\phi(n)}.

Sudarome raktus: viešąjį K_v=(e,n) \, ir privatųjį K_p=(d) \,.

### Šifravimas/Dešifravimas
Pranešimai, kuriuos norime siųsti yra aibės \hat{M}=\{1,2,...,n\} \, skaičiai. Šifravimas apibrėžiamas lygybe:
: C = e(M, e_A) =M^{e_A} \pmod{n},
 C \, – pranešimo M \, šifras C \, (M \, yra skaičius iš aibės \hat{M} \,, tad  M )

Dešifravimo algoritmas visiškai toks pat, kaip ir šifravimo:
: M=d(C, d_A) = C^{d_A} \pmod{n}

## RSA Iššūkis

Duotajam n \, surasti pirminius p \, ir q \,, kad n = p q \,, laikoma labai sunkia matematine užduotimi. Visas RSA kriptosistemos saugumas remiasi šiuo faktu. RSA Laboratories paskelbė konkursą, kurio esmė yra surasti p \, ir q \, duotajam n \,. Pavyzdžiui, surasti p \, ir q \, skaičiui
: n=13506641086599522334960321627880596993888147560566702752448514385152 \,
: 651060485953383394028715057190944179820728216447155137368041970396419174 \,
: 304649658927425623934102086438320211037295872576235850964311056407350150 \,
: 818751067659462920556368552947521350085287941637732853390610975054433499 \,
: 9811150056977236890927563 \,.
Nuo 2007 m. RSA Laboratories šių konkursų neberengia.

## Nuorodos
* RSA Laboratories http://www.rsasecurity.com
Alfonsas Petrulis

**Alfonsas Petrulis** (1873 m. rugpjūčio 4 d. Kateliškiuose, Čypėnų valsčius – 1928 m. birželio 28 d. Musninkuose, Ukmergės apskritis) – Lietuvos Nepriklausomybės atkūrimo Vasario 16-os akto signataras, kunigas (nuo 1899 m.), lietuviškų mokyklų ir draugijų steigėjas, pirmųjų lietuvių katalikų periodinių leidinių bendradarbis, Lietuvių mokslo draugijos ir Lietuvių draugijos nukentėjusiems nuo karo šelpti narys, Tautos pažangos partijos narys, Valstybės Tarybos Prezidiumo sekretorius (1919 m.), Lietuvių konferencijos Berne (1917 m.) ir Lozanoje (1918 m.) dalyvis.

## Biografija

Iki 1893 m. rugpjūčio 4 d. mokėsi Šiaulių gimnazijoje, 1894 m. baigė Panevėžio gimnaziją ir tais pačiais metais įstojo į Žemaičių kunigų seminariją Kaune. Per ketverius metus baigė seminarijos kursą, bet dėl per jauno amžiaus nebuvo įšventintas kunigu.

1895 m. išvyko į Austrijos-Vengrijos imperiją ir 1895–1897 m. studijavo Lvovo veterinarijos institute, bet jo nebaigė. Grįžo į Lietuvą ir mokėsi Vilniaus kunigų seminarijoje (1897–1898 m.). Kadangi buvo gabus klierikas, išsiųstas studijuoti į Petrapilio dvasinę akademiją. Tačiau jam netiko drėgnas Petrapilio klimatas, ir jis grįžo į Vilnių. Įšventintas kunigu ir 1899 m. birželio 26 d. paskirtas Vilniaus Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčios vikaru.

1908 m. įstojo į Lietuvių mokslo draugiją (LMD) ir dalyvavo jos pirmajame suvažiavime, 1911 m. kartu su kun. V. Mironu ir kunigu J. Navicku įkūrė „Aušros“ bendriją katalikiškam laikraščiui leisti (pirmasis „Aušros“ numeris išėjo 1911 m. spalio 19 d.), 1917 m. rugsėjo 18 d. – rugsėjo 22 d. dalyvavo Vilniaus konferencijoje ir buvo išrinktas Lietuvos Tarybos nariu. Joje, be A. Petrulio, buvo dar trys kunigai – Vladas Mironas, Justinas Staugaitis, Kazimieras Steponas Šaulys.

1918 m. vasario 16-ąją kartu su kitais Lietuvos Tarybos nariais pasirašė Lietuvos Neprikausomybės aktą. Už lietuvybės puoselėjimą 1919 m. du kartus lenkų kareivių buvo suimtas, kurį laiką kalėjo Vilniaus kalėjime. Rašė katalikiškajai spaudai.

Dvasiškis dirbo Bagdonavos (dab. Baltarusija) filijoje, Joniškyje (Molėtų raj.), Maišiagaloje, Nalibokuose, Marcinkonyse. 1909–1927 m. gegužės 30 d. – Pivašiūnų parapijos klebonas. 1927 m. gegužės 30 d. – 1928 m. kovo 7 d. klebonavo Paparčiuose (Kaišiadorių raj.).

Nusilpus sveikatai, savo ganytojišką kelią baigė Musninkuose (Širvintų raj.), ten ir palaidotas Švč. Trejybės bažnyčios šventoriuje.

## Atminimo įamžinimas
* Musninkų Alfonso Petrulio gimnazija
* 2006 m. Pivašiūnų bažnyčios šventoriuje buvusiam parapijos klebonui atidengtas paminklas. 
* 2008 m. Paparčių kaime, dominikonų vienuolyno teritorijoje, buvusiam klebonui pastatytas paminklas.

## Literatūra
* Viktoras Alekna. *Nepriklausomybės akto signataras kun. Alfonsas Petrulis*. Vilnius: Voruta, 1996.
* Algimantas Katilius. *Vasario 16-osios Akto signataras kunigas Alfonsas Petrulis*. Vilnius: Lietuvos nacionalinis muziejus, 2017.

## Nuorodos
* Alfonsas Petrulis.
* Alfonsas PETRULIS (1873–1928) | lrs.lt
Reostatas

**Reostatai** – keičiamos varžos prietaisai, turintys du išvadus (fiksuotą ir perkeliamą). Perkeliant judamą kontaktą, keičiasi į elektros grandinę įjungta reostato dalis, taigi ir reostato elektrinė varža. Reostatai naudojami elektrinėse grandinėse reguliuoti įtampą arba srovės stiprį. Reostato terminas paprastai vartojamas maždaug pusės vato galingumo ir galingesniems prietaisams vadinti. Reostatai skirstomi į metalinius, skystinius ir anglinius.

Savo konstrukcija reostatai artimi tris išvadus (du fiksuotus ir tarp jų slankiojantį perkeliamą) turintiems potenciometrams.

## Panaudojimas

Komerciniai reostatai yra paprastai apipinti viela, turi daug galingumo ir naudojami, kur reikia galios, tačiau maži, mažo galingumo reostatai dažnai reikalingi elektroninėse grandinėse, pvz., pastoviam tono reguliavimui imtuve.

## Šaltiniai
Dalelytė

**Dalelytė** – nekaitoma kalbos dalis, kuri teikia sakiniui arba jo dalims papildomų prasminių atspalvių. Bendrinėje lietuvių kalboje dažniausiai vartojamos šios dalelytės: *antai, ar, argi, bene, bent, beveik, dar, gal, gi, jau, juk, kažin, kuone, kone, ne, nebe, nei, nė, nebent, net, pat, štai, tarsi, tartum, tegu, tik, tiktai, vėl, vien, vis, vos*. Dalelytėmis taip pat gali būti žodžiai: *bet, ir, ypač, lyg, kad, per* ir kt. 

# **Klausiamosios** ir **abejojamosios**

**Dalelytės:** *ar, argi, bene, gal, kažin, negi, nejau, nejaugi*

# **Tvirtinamosios** dalelytės vartojamos tvirtinimui reikšti, jos gali atstoti ir visą sakinį.

**Dalelytės:** *taip, taigi, aha*

# **Neigiamosios** 

**Dalelytės:** *ne, nebe, nė, nei*

# **Geidžiamosios** ir **skatinamosios** 

**Dalelytės:** *te, tegu(l), kad, še, šekit, tekit, na, nagi, lai*

# **Jausminės** (**emocinės**) 

**Dalelytės:** *juk, be, ogi, vai*

# **Pabrėžiamosios** (**stiprinamosios**) 

**Dalelytės:** *gi, jau, kad, juk, dar, net, juo, pat, tik, vis, vis tiek, vis dėlto, štai, tai.*
Konkurencija

**Konkurencija** ( < *concurro* 'bėgu drauge') – gamintojų, vartotojų ir kitų ekonomikos subjektų varžymasis dėl rinkų, prekių ir kitų išteklių. Konkurencija atsiranda tada, kai vienoje sferoje – prekyboje, gamyboje, prekių paskirstyme ar kitoje veikloje atsiranda keli subjektai, užsiimantys tokia pačia veikla.

Didelė teorinės laisvosios rinkos analizės dalis pagrįsta vadinamuoju teisingos konkurencijos modeliu. Jei nukrypimų nuo šio modelio nebegalima laikyti nereikšmingais, kalbama apie iškreiptos konkurencijos aplinkybes.
Konvekcija

**Konvekcija** – šilumos perdavimas judančiomis skysčių ar dujų srovėmis.

## Konvekcijos rūšys

**Laisvoji** (natūralioji). Laisvoji konvekcija skysčiuose arba dujose, kai jų dalelės juda dėl skirtingos vienos ar kitos medžiagos temperatūros ir tankio įvairiose vietose. Šiai konvekcijai labai svarbi gravitacija.

**Priverstinė**. Konvekcija yra priverstinė, kai medžiagos dalelės (atomai, molekulės) juda dėl kokio nors išorinio poveikio, pavyzdžiui, siurblio, maišytuvo, ventiliatoriaus. Kietuosiuose kūnuose, net ir šildomuose, konvekcija negali vykti, nes juose srovės nesusidaro.

## Konvekcijos praktinė reikšmė
Puodai, arbatinukai, keptuvės visada šildomi iš apačios, o šaldytuvo šaldymo elementas įrengiamas viršuje. Konvekcijos principu gali būti sumontuotas nedidelių namų centrinis šildymas. Katile šildomas vanduo plečiasi, jo tankis mažėja, ir šiltas vanduo vienais vamzdžiais kyla aukštyn, o atvėsęs kitais bėga žemyn. Todėl šildymo sistemoje vanduo gali cirkuliuoti be siurblių. Konvekcijos būdu atmosferoje pernešami didžiuliai oro srautai, kartu ir milžiniški energijos kiekiai.

Toks paprastas Žemėje procesas – degimas – negali vykti, nesant konvekcijos: liepsna, uždegta nesvarumo sąlygomis, greitai užgęsta, nes, nevykstant konvekcijai, iš degimo zonos nepašalinami degimo produktai, taip pat į degimo zoną nepatenka deguonis.
Magnetas

**Nuolatiniais magnetais** arba **magnetais** vadinami ilgai neišsimagnetinantys kūnai. Tokių savybių turi magnetinės medžiagos – feromagnetikai. Tai geležis, nikelis, kobaltas. Dėl elektronų sąveikos juose atsiranda skirtingai įmagnetintos sritys (domenai). Magnetiniame lauke jų įsimagnetinimas suvienodėja (kryptis pasidaro maždaug vienoda), ir visas kūnas tampa nuolatiniu magnetu. Nuolatinis magnetas, kaip ir ritė, kuria teka elektros srovė, turi du polius: šiaurinį ir pietinį. Vienodi magnetų poliai vienas kitą stumia, o skirtingi – traukia. Nuolatiniai magnetai būna įvairių formų: strypiniai, pasagiškieji, žiediniai, apvalieji ir t. t. Paprasčiausias nuolatinis magnetas yra magnetinė rodyklė.
Alkoholizmas

**Alkoholizmas** (dar kitaip *priklausomybės nuo alkoholio sindromas*) – liguistas potraukis (priklausomybė) gerti alkoholinius gėrimus. Kitaip alkoholizmas gali būti apibrėžiamas kaip alkoholinių gėrimų vartojimas, trikdantis normalų žmogaus asmeninį, šeimyninį, socialinį ir darbinį gyvenimą.

Nors alkoholizmas išsivysto tik vartojant alkoholinius gėrimus, tačiau biologinis alkoholizmo išsivystymo mechanizmas nėra išaiškintas. Daugumai žmonių palyginus retas alkoholinių gėrimų vartojimas priklausomybės pavojaus nesukelia. Kaip svarbiausi alkoholizmo išsivystymui darantys įtaką veiksniai nurodomi žmogaus socioekonominė aplinka, genetinis polinkis. Psichikos sutrikimai gali pabloginti situaciją.

Alkoholizmas ilgainiui pakenkia nervų, širdies ir kraujagyslių sistemoms, vidaus organams, smegenims. Išsivysto depresija, demencija, tam tikros vėžio formos, hepatitas, kepenų cirozė, pankreatitas, lėtinis gastritas, osteoporozė. Alkoholizmas didina žmogžudystės, savižudybės, nusikalstamumo, išprievartavimo riziką. Gali atsirasti impotencija, menstruacijų sutrikimai ir kiti neigiami padariniai. Nėštumo metu alkoholio vartojimas gali pakenkti vaisiui, atsiliepti tolimesnei vaiko raidai, be to, tai didina persileidimo pavojų. Net ir saikingas gėrimas gali sukelti krūties vėžį.

## Alkoholizmo požymiai

Bene akivaizdžiausias alkoholizmo požymis – liguistas, nenuvaldomas noras išgerti. Savo poreikio nepatenkinęs asmuo darosi irzlus, piktas, agresyvus. Kiti būdingi priklausomybės nuo alkoholio požymiai yra abstinencijos sindromas ir padidėjusi organizmo tolerancija alkoholiui. 

Pirmieji alkoholizmo požymiai:
* Geriama dažnai, tariant, kad tai padės nusiraminti po kasdieninių rūpesčių.
* Žema savigarba, bloga nuomonė apie save.
* Sprendimas mesti gerti ir nesugebėjimas jį vykdyti.
* Ieškoma pasiteisinimų, kodėl reikia išgerti.
* Atminties užtemimai – visai neprisimenama, kas vyko išgertuvių metu.
* Pastangos slėpti gėrimą – praleistas darbo dienas, pamokas, paskaitas bandoma pateisinti liga, meluojama.
* Dėl girtavimo kaltinami kiti žmonės.

Dažnai, ypač vėlyvosiose stadijose, prasideda traukuliai, kaulų ir raumenų, galvos skausmai, alkoholinės psichozės, kurios reiškiasi kliedesiais, haliucinacijomis, atminties sutrikimu, sąmonės aptemimu. Išgėrus šie abstinencijos reiškiniai praeina.

## Gydymas

Sergant alkoholizmu gydomos gretutinės ligos, pavyzdžiui, depresija antidepresantais, potrauminio streso sindromas psichoterapija. 

Lietuvoje veikia ir anoniminių alkoholikų savitarpio pagalbos grupės.

## Išnašos