open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kazys Ulvydas

**Kazys Ulvydas** (1910 m. rugpjūčio 15 d. Bagotėlėje – 1996 m. kovo 16 d.) – lietuvių kalbininkas, filologijos mokslų kandidatas (1955), Lietuvos MA narys korespondentas (1972), Lietuvos nusipelnęs mokslo veikėjas (1970).

## Biografija

Gimė Bagotėlėje (Kėdainių rajone, prie Kruosto ir Nevėžio santakos). Pradžios mokslų siekė Apytalaukio, Kėdainių pradžios mokyklose. Vėliau mokslus tęsė Kėdainių gimnazijoje. Baigus keturias Kėdainių gimnazijos klases, tik atsitiktinumo dėka įstojo į Kauno Jėzuitų gimnaziją, kurią baigė 1930 m. Vėliau mokslus tęsė Vytauto Didžiojo universitete, kuriame studijavo iki 1937 m., studijuoti pasirinkęs lietuvių kalbą ir literatūrą bei klasikinę filologiją. Vėliau studijas tęsė ir jas baigė jau Vilniaus universitete 1940 m.

1942–1949 m. dėstė Kauno universitete. 1946–1948 m. buvo šio universiteto Istorijos ir filologijos fakulteto prodekanas, 1949 m. – dekanas. 1949–1956 m. dėstė Vilniaus universitete. 1951–1953 m. buvo Lietuvių kalbos katedros vedėjas.

Nuo 1951 m. dirbo Lietuvių kalbos ir literatūros institute. 1953–1955 m. buvo šio instituto direktoriaus pavaduotojas, 1955–1960 m. ir 1976–1987 m. – žodynų, 1960–1976 m. – dabartinės literatūrinės lietuvių kalbos skyriaus vadovas, nuo 1987 m. – patarėjas prie instituto direkcijos.

## Darbai

Parašė:
* darbų apie lietuvių kalbos prieveiksmį (išspausdinti 1955–1974),
* studiją „Lietuvių literatūrinės kalbos leksikos praturtėjimas tarybinės santvarkos metais“ (su A. Lyberiu, išspausdinta 1958).
* „Lietuvių kalbos žodyno“ t.3-5 (1956–1959, Lietuvos valstybinė premija 1965), t.11-14 (1978–1986),
* „Lietuvių kalbos gramatikos“ (1965–1976, 3 t., Lietuvos valstybinė premija 1977),
* tęstinio leidinio „Kalbos kultūra“ (nuo 1961) vyriausias redaktorius.
* Paskelbė straipsnių iš lietuvių kalbos gramatikos, lietuvių kalbos istorijos, kalbos kultūros, lietuvių – rusų ir rusų – lietuvių kalbų transkripcijos, klasikinės filologijos.
* Po mirties parengta ir išleista jo darbų knyga „Lietuvių kalbos prieveiksmiai“ (2002).

Lietuvos radijo laidose kas savaitę aiškino kalbos kultūros ir norminimo klausimais.

## Apdovanojimai

* 1965 ir 1977 m. už veikalus gavo Lietuvos valstybinę premiją
* 1995 m. suteiktas Kėdainių krašto Garbės piliečio vardas
* 1996 m. apdovanotas Didžiojo Lietuvos Kunigaikščio Gedimino 3-ojo laipsnio ordinu

## Išnašos
Barbarų biuras

**Barbarų biuras** (; ) – Rytų Romos arba Bizantijos imperijos vyriausybės padalinys. Regimos biuro funkcijos buvo diplomatija, palaikant santykius su užsieniu, linksminti užsienio kilminguosius, bet pagrindinis tikslas buvo rinkti informaciją apie kitas karalystes ir jų valdovus, kad būtų galima sudaryti sąjungą ir (arba) nuversti, jeigu prireiktų. Biuras rėmėsi Bizantijos nuostata, kad diplomatija yra įmantri karo forma, tad imperatoriai vengdavo karinių konfliktų, jei buvo galima priešais politiškai manipuliuoti.

Kai kurie autoriai, pvz., Michael Antonucci , teigė, kad tai buvo savotiška imperijos žvalgybos tarnyba, tačiau tokių įrodymų nėra.

## Literatūra
* 
* 
* 
* 
* Barros-Van Buren, Mario, *[http://www.cooperaciondescentralizada.gov.cl/escuela/1513/article-68741.html El sentido profesional de la diplomacia] *, Escuela Virtual: Diplomacia Derecho y Práctica, Cooperacion Descentralizada Chile, retrieved 7 Jan. 2008.
Finikiečių raštas

**Finikiečių raštas** – garsinis priebalsinis raštas. Vartotas finikiečių nuo 2 tūkstantmečio pr. m. e. vidurio. Šiaurės Afrikos kolonijose maždaug 1 tūkstantmečio pr. m. e. pabaigoje susiformavo finikiečių rašto atmaina – pūnų raštas.

Finikiečių abėcėlėje 22 raidės žymėjo priebalsius; kitaip negu egiptiečių, ženklas žymėjo tik raidės pavadinimo pirmąjį garsą. Kiekviena raidė turėjo savo pavadinimą, susijusį ne tik su garsine reikšme, bet ir su grafine forma (pvz., priebalsio *š*, pavadinto *[[Šynas|šynu]]* („dantis“), grafinė forma priminė dantį), bei tam tikrą seką.

Per senovės graikus, gavusius raštą maždaug IX amžiuje pr. m. e. finikiečių rašmenys tiesiogiai arba per romėnus paplito po visą pasaulį. Iš finikiečių abėcėlės kilo aramėjų, hebrajų, senovės graikų abėcėlės, o iš jų – kitos Mažojoje Azijoje vartotos ir dabar Afrikoje, Azijoje (pvz., arabų), Europoje vartojamos abėcėlės (kirilica, lotynų raštas).

## Abėcėlė

## Šaltiniai
Klaipėdiškiai

**Klaipėdiškiai**, (), specifinė tarpukario Klaipėdos krašto gyventojų kategorija. Pagal 1925 m. gyventojų surašymą, Klaipėdos krašte gyveno 34 337 (24,2 % visų gyventojų), 1939 m. – 35 219 (22,9 %) klaipėdiškių.

Istoriografinė vokiečių ir lietuvių tradicija buvo linkusi šią gyventojų grupę priskirti atitinkamai arba vokiečiams, arba lietuviams. Pirmieji juos laikė nukrypusiais nuo integracijos į vokiečių etnokultūrinę bendruomenę, antrieji – nutautėjusiais lietuviais. Dabartinė istoriografija *klaipėdiškio* kategorijos atsiradimą aiškina bandymu išreikšti savitą Klaipėdos krašto gyventojo identitetą. Vietiniai lietuvininkai, daugelį šimtmečių gyvenę įtakojami vokiškos kultūros, buvo evangelikų liuteronų tikėjimo ir išauklėti vokiškoje mokykloje, kita vertus, jautė savo lietuviškas šaknis, todėl pasirinkimas arba „vokietis“, arba „lietuvis“, kokį siūlė gyventojų surašymai ir tarpukariu Klaipėdos krašte vyravusi tautinė konjunktūra, jiems iš principo nebuvo priimtinas. Nors dauguma klaipėdiškių turėjo lietuviškas pavardes ir namuose dažnai dar bendraudavo lietuviškai, jų etnopolitinė savimonė, išugdyta priklausomybės Prūsijos karalystei, o vėliau Vokietijos imperijai laikais, retai kada siejosi su Lietuva. Tai akivaizdžiausiai įrodo balsavimų į Klaipėdos krašto seimelį 1925–1939 m. rezultatai.

Didžioji klaipėdiškių dalis per 1944 m. Klaipėdos krašto gyventojų evakuaciją buvo išvežti į Vokietiją, liko ir pritapo tenykštėje aplinkoje. Didžioji dalis likusiųjų Klaipėdos krašte arba pokariu repatrijavusiųjų iš Vokietijos vis dėlto pasitraukė iš Lietuvos, kai 1958 m. balandžio 8 d. SSRS susitarė su VFR dėl leidimo iki 1941 m. birželio 21 d. turėjusiems Vokietijos pilietybę apsispręsti – likti SSRS, arba išvykti.

## Taip pat skaitykite
*Lietuvos–Vokietijos santykiai
*Lietuvos vokiečiai
*Klaipėdos kraštas

## Literatūra
* Žalys V., *Kova dėl identiteto: kodėl Lietuvai nesisekė Klaipėdoje tarp 1923–1939 m.*, Lüneburg, 1993,
* Hermann A., *Lietuvių ir vokiečių kaimynystė*, Vilnius, 2000
Vyriausiasis Mažosios Lietuvos gelbėjimo komitetas

**Vyriausiasis Mažosios Lietuvos gelbėjimo komitetas** – Mažosios Lietuvos lietuvių politinė organizacija, veikusi Klaipėdos krašte 1922–1925 m. Komitetas buvo sudarytas iš lietuvininkų organizacijos *Prūsų lietuvių tautos taryba* narių Martyno Jankaus, Jurgio Strėkio, Jurgio Lėbarto, Viliaus Šaulinskio, Jurgio Brūvelaičio ir Jono Vanagaičio 1922 m. gruodžio 18 d. Į pirmąjį posėdį Klaipėdoje susirinko 1922 m. gruodžio 22 d., 1923 m. sausį oficialiai persikėlė į Šilutę.

Nominalus komiteto dalyvavimas Klaipėdos sukilime turėjo sudaryti įspūdį, kad jo iniciatoriai yra žymiausi Klaipėdos krašto lietuvininkų politiniai veikėjai. Komitetas oficialiai vadovavo sukilimui, rengė ir skleidė patriotinius atsišaukimus, nors realios įtakos krašto užėmimo operacijai neturėjo. Apie komiteto įsteigimą paskelbta 1923 m. sausio 4 d. atsišaukime „Klaipėdos gyventojai!“ Šaulių sąjungos dalyvavimas sukilime buvo parodytas kaip jos reakcija į sausio 7 d. pasirodžiusį komiteto atsišaukimą „Broliai Šauliai!“, kuriame buvo teigiama, kad lietuviai Klaipėdos krašte yra persekiojami. Sausio 9 d. Šilutėje komitetas paskelbė manifestą, kuris turėjo legitimizuoti prancūzų administracijos nuvertimą Klaipėdoje. 1923 m. sausio 19 d. deklaracijoje komitetas pareiškė, kad Klaipėdos kraštas prijungiamas prie Lietuvos autonomijos teisėmis. Gavęs šią deklaraciją, Lietuvos Seimas 1923 m. sausio 24 d. nurodė Ernesto Galvanausko vyriausybei parengti susijungimo aktus.

1923 m. viduryje komitetas virto visuomenine Klaipėdos krašto lietuvininkų organizacija, spaudoje pasisakiusia aktualiais krašto gyvenimo klausimais.

## Literatūra
Radiantas

Meteorų lietaus **radiantas** – dangaus sferos taškas, į kurį žiūrint iš Žemės atrodo, kad jame yra meteorų spiečiaus šaltinis. Pavyzdžiui, atrodo, kad Perseidai „atsiranda“ iš taško, esančio Persėjo žvaigždyne.

Stebėtojas gali matyti tam tikro srauto meteorus bet kurioje dangaus vietoje, bet pratęsus atgal meteorų trajektorijas, jos susikirs to meteoro srauto radiante. Meteoras, kuris „neatsiranda“ iš tam tikro srauto radianto, vadinamas *pavieniu* ir nepriskiriamas tam srautui.

## Priežastis
Meteorų lietūs atsiranda dėl dulkių ir meteoroidų, atsirandančių kometos trajektorijoje. Šios dulkės, atsiskyrusios nuo kometos, toliau skrieja kometos trajektorija, ir kai Žemė juda per tokias dulkes ir meteoroidus, įvyksta meteorų lietus. Kadangi visi meteoroidai juda maždaug ta pačia kryptimi, meteorų, skriejančių per atmosferą, trajektorijos susikirs viename taške kometos trajektorijos kryptimi.

## Stebėjimai
Radiantas yra svarbus veiksnys stebint meteorus. Jei radiantas yra ties horizontu ar žemiau jo, daugiausiai keli meteorai gali būti pastebėti. Taip yra dėl to, kad meteorai matomi tik dėl plonos Žemės atmosferos, ir tik tie meteorai, kurių trajektorijos yra Žemės paviršiaus liestinės (ar labai artimos joms), yra matomi.
Peskara

**Peskara** – uostamiestis Abrucuose (pietų Italija), prie Adrijos jūros; Abrucų sostinė ir Peskaros provincijos centras. Išsidėsčiusi prie Peskaros upės žiočių. Išvystyta žvejybos, mašinų, chemijos, maisto, keramikos pramonė. Stovi Šv. Širdies bažnyčia.

## Klimatas
Peskaroje vyrauja drėgnas subtropikų klimatas (Kepeno klimato klasifikacija *Cfa*). Miestui būdingos neįprastos Viduržemio jūros regionui vasaros ir žiemos, kuomet vasaros pradžia sausesnė, o vasaros pabaiga (rugpjūtis) pasižymi drėgme, kaip būna ir žiemą (vasario mėn.).

Šalčiausias mėnuo – sausis (vidutinė temperatūra apie 7 °C), o šilčiausias – liepa (24.5 °C). Karščio rekordas užfiksuotas 2007 m. rugpjūčio 30 d. (45 °C).

## Sportas
* Delfino Pescara 1936 (futbolas)
* Stadio Adriatico-Giovanni Cornacchia, stadionas.

## Žymūs žmonės
Iš Peskaros kilę šie žymūs žmonės:
* Gabrielė D’Anuncijus (1863–1938), poetas, rašytojas ir politikas
* Sara Serraiocco (g. 1990), aktorė
* Jarnas Trulis (g. 1974), F1 lenktynininkas
* Markas Veratis (g. 1992), futbolininkas

## Miestų partnerystė
Peskaros miestai partneriai:
*  Arkašonas, Prancūzija
*  Majami Bičas, JAV
*  Lima, Peru
*  Splitas, Kroatija
*  Breša, Italija
*  Kazale Monferatas, Italija

## Šaltiniai
Gornostajiškės

**Gornostajiškės** – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 3 km į rytus nuo Eišiškių, prie kelio . Kaimo pakraščiu teka Verseka, kurią 1976 m. patvenkus, susidarė Padvarionių tvenkinys.

Yra Gornostajiškių dvaras. Iki mūsų dienų išlikę pastatai yra statyti XIX a. ketvirtame dešimtmetyje. Senasis parkas, užveistas 1812 m., šių dienų nesulaukė. Išliko tik dvi liepų alėjos. Svarbiausias dvarvietės pastatas – vienaaukštis mūrinis pastatas, taip pat išliko vartai, vandens malūno pastatas, oficina, kumetynas, grūdų sandėlis, tvartas, sandėlis ir kt., daugelis pastatų blogos būklės. Priešais rūmus 1986 m. pastatytas paminklinis akmuo Stanislovui Rapolioniui.

## Istorija
Maždaug už 1,5 km nuo Gornostajiškių vakarų kryptimi yra Eišiškių pilies vieta, dar vadinama Eišiškių arba Gornostajiškių piliaviete.

XIX a. pab. Gornotajiškių dvaras buvo Lydos apskrityje, Eišiškių valsčiuje, 1865 m. priklausė Sekluckiams.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Reichsveras

**Reichsveras** ( 'Reicho gynyba') – Pirmąjį pasaulinį karą pralaimėjusios Vokietijos kariuomenės pavadinimas 1919–1935 m. 1935 m. pavadintas vermachtu ().

## Istorija
Pirmojo pasaulinio karo pabaigoje Vokietijos kariuomenė pakriko, daugelis kareivių ir karininkų grįžo namo po vieną ar grupėmis. Dalis jų įsijungė į *Savanorių korpusus* (*Freikorps*), kurie 1919–1923 m. kovojo su revoliucija Vokietijoje ir okupuotose žemėse (pvz., dabartinėse Baltijos šalyse).

Naujai sukurta Veimaro respublika 1919 m. kovo 6 d. paskelbė sukurianti Laikinąsias Valstybės gynybos (*Vorläufige Reichswehr*) pajėgas, sudarytas iš:
* *Laikinosios Valstybės armijos* (*Vorläufige Reichsheer*). Armiją sudarė apie 400 000 karių.
* *Laikinojo Valstybės karinio jūrų laivyno* (*Vorläufige Reichsmarine*)

1919 m. rugsėjo 30 d. armija buvo performuota į *Laikinąją armiją* (*Übergangsheer*), kuri egzistavo iki 1921 m. sausio 1 d., kai buvo oficialiai paskelbtas reichsveras.

## Veimaro Respublikoje
Veimaro Respublikos ginkluotųjų pajėgų galimybes ribojo Versalio sutartis. Reichsverą sudarė 100 000 karių, organizuotų į dvi kariuomenės grupes – 7 pėstininkų divizijos ir 3 kavalerijos divizijos. Uždrausti tankai, sunkioji artilerija, aviacija.
Karinis jūrų laivynas (*Reichsmarine*) galėjo turėti tik nedidelį kiekį laivų. Uždrausti povandeniniai laivai ir aviacija.

## Nuorodos
* Reichsvero sudarymo įstatymas
* VFR istorijos muziejus: Reichswehr
* ''Axis History Factbook – Reichswehr''
Mora IK

**Mora IK** – Švedijos ledo ritulio klubas, įkurtas 1935 m. Moroje. Klubo komanda žaidžia pirmojoje Švedijos HockeyAllsvenskan lygoje.

2009-2011 m. komandoje žaidė vartininkas Mantas Armalis.

## Nuorodos

*Oficialus klubo puslapis (Švedų k.)
Saliamono Salų transportas

**[[Saliamono salos]]e** iš viso yra 1360 km kelių, iš kurių tik 34 km yra išgrįsti. Apie 800 km negrįstų kelių priklauso plantacijoms.

## Jūrų transportas

Pagrindinis Saliamono salų jūrų uostas yra Honoria, antras pagal dydį Ringi įlankos uostas. Jūrų transportas jungia salas su kitomis Ramiojo vandenyno salomis, Australija, Japonija, Europa.

## Oro transportas

2001 m. salose buvo 31 oro uostas, iš kurių tik 2 turėjo grįstus kilimo ir tūpimo takus. „Solomon Airlines“ vykdo reguliarus skrydžius į Papua Naująją Gvinėją ir Vanuatu.
Ambasadorių konferencija

**Ambasadorių konferencija** (, ) – Antantės aukščiausiosios tarybos nutarimu sudarytas vykdomasis organas, nuo 1919 m. iki 1931 m. veikęs Paryžiuje ir turėjęs prižiūrėti Versalio taikos sutarties nuostatų įgyvendinimą.

Ambasadorių konferenciją sudarė Didžiosios Britanijos, Italijos ir Japonijos ambasadoriai Prancūzijoje bei Prancūzijos užsienio reikalų ministras, kuris kartu buvo ir konferencijos prezidentas. JAV ambasadorius turėjo stebėtojo teises, kadangi Jungtinių Valstijų Senatas neratifikavo Versalio sutarties ir JAV nedalyvavo Tautų Sąjungos veikloje. Faktiškai konferencija buvo neformalus Tautų Sąjungos politiškai įtakingiausių valstybių organas, dalyvavęs įvairių teritorinių konfliktų Europoje sprendimuose, tarp jų: Zaolzės konfliktas tarp Lenkijos ir Čekoslovakijos, Vilniaus krašto priklausomybės konfliktas tarp Lenkijos ir Lietuvos, Klaipėdos krašto priklausomybės klausimas. Po Lokarno sutarčių pasirašymo 1925 m., Ambasadorių konferencijos aktyvumas ženkliai sumažėjo.

Su Lietuva susiję konferencijos procesai:
* 1919 m. balandžio 8 d. į konferenciją kreipėsi Mažosios Lietuvos tautinė taryba, prašydama Mažąją Lietuvą autonomijos teisėmis prijungti prie Lietuvos.
* 1922 m. gruodžio 20 d. konferencija pranešė Lietuvos vyriausybei, kad pripažįsta Lietuvą de jure.
* 1923 m. vasario 16 d. perdavė Lietuvai suvereno teises į Klaipėdos kraštą.
* 1923 m. kovo 15 d. pripažino Lenkijos valda jos užgrobtą Vilniaus kraštą.
* 1924 m. gegužės 8 d. konferencija pasirašė Klaipėdos krašto konvenciją, kuria Lietuvai autonomijos teisėmis buvo perduotas Klaipėdos kraštas.

## Šaltiniai
Tampyklė

**Tampyklė** (seniau vartota svetimybė **espanderis**) (; , ) - prietaisas rankų, krūtinės ir nugaros raumenims mankštinti. Paprastai šį prietaisą sudaro rankenėlės, sujungtos guminėmis pynėmis arba spyruoklėmis. Plaštakoms ir dilbio raumenims treniruoti skirta **gniaužyklė**. Ji primena standžias žirkles arba delne maigomą guminį ratuką.

Spyruoklinę tampyklę paprastai sudaro iki penkių spyruoklių, kurias po vieną galima nuimti ir taip reguliuoti pratimų sunkumą - spyruoklės išsiima ir pasipriešinimas mažėja. Su tampykle galima atlikti efektyvius jėgos ir lankstumo pratimus – stūmimą ir traukimą.

Tampyklė tinka įvairioms viršutinės kūno dalies raumenų grupėms treniruoti. Naudojant tampyklę sukuriamas tolygus pasipriešinimas treniruojant krūtinės ląstos, nugaros, rankų raumenis.

## Taip pat skaitykite
Kita sportinė įranga raumenims treniruoti:
* Štanga
* Svarmuo (*hantelis*)
* Svarstis (*gyra*)

## Nuorodos
Futa Džalonas (istorinė valstybė)

**Futa Džalonas** (fulbių kalba: *Fuuta Jallon*) – istorinė Afrikos valstybė, 1725-1896 m. egzistavusi dab. Gvinėjos ir Senegalo teritorijoje, to paties pavadinimo Futa Džalono aukštumose. 

Ją sukūrė fubių tauta, ir tai buvo viena fulbių džihado valstybių.

## Istorija
Fulbiai šiose vietose gyveno nuo XIII a. XVI a. jų tradicinę kultūrą stipriai paveikė islamas, dėl ko susiformavo dabartinės fulbių vertybės ir kultūra.

Nuo XVII a. teritorijoje vyko nesutarimai tarp islamizuotų ir tradicinį gyvenimo būdą išpažįstančių fulbių. Tai pamažėle peraugo į fulbių džihadą musulmonų tarpe. 1725 m. musulmonai galutinai paėmė valdžią, sukurdami pirmąją teokratinę fulbių valstybę Sahelyje, tapusią pavyzdžiu kitoms fulbių džihado valstybėms, tokioms kaip Futa Toro ir Sokoto kalifatas. Pirmuoju dvasiniu lyderiu *almaami* tapo *Alfa Ibrahimas*.

Po pirmojo almaami mirties prasidėjo kova tarp dviejų klanų, Alfaja ir Sorija. Nesutarimai buvo dalinai panaikinti įvedus dvivaldystę, kuomet vienu metu valdydavo du almaami, besidalinantys valdžia.

Valstybė egzistavo iki XIX a. pabaigos, kol jos 1896 m. nenukariavo prancūzai, plečiantys savo kolonijas Vakarų Afrikoje.

## Valdymas, ekonomika, kultūra
Futa Džalonas buvo stipri daugiatautė fulbių musulmonų dominuojama valstybė su sostine Timbo (netoli Mamu). JI turėjo stiprią ir grėsmingą armiją. Valstybė buvo padalinta į gana autonomiškus administracinius vienetus *dive*, kurių stipriausias buvo *Labe*.

Svarbiausias valstybės turto šaltinis buvo prekyba su vakarų šalimis, kuria fulbiai tiekė pakrantės kolonijoms vergus, grūdus, galvijus.

Klestinčios ekonimokos dėka valstybėje suklestėjo islamiška kultūra ir menas. Vienas svarbiausių kultūrinių centrų buvo šventasis Fukumbos miestas.
Ofunatas

**Ofunatas** () – miestas pietrytinėje Ivatės prefektūros dalyje, Japonijoje. Čia gyvena apie 42 tūkst. gyventojų.

## Istorija

Miestas įkurtas 1952 m. balandžio 1 d. Smarkiai nukentėjo per 2011 m. Sendajaus žemės drebėjimą ir cunamį.

## Miesto simboliai
Oficiali miesto gėlė – kamelija, medis – pušis, paukštis – juodauodegis kiras.

## Nuorodos
* Oficiali Ofunato svatainė  (japonų k.)
Ilimas

**Ilimas** () – upė Rusijoje, Sibire, Irkutsko srityje; Angaros dešinysis intakas. Prasideda aukštumose netoli Balychtos. Teka į šiaurę, šiaurės rytus Vidurio Sibiro plokščiakalniu, įteka į Angaros upės Ust Ilimsko tvenkinį (dalis žemupio užlieta).

Didžiausi intakai: Kočenga, Čora, Irekas, Turyga.

Prie Ilimo įsikūrusios šios gyvenvietės: Kočenga, Naumova, Selezniovskis, Šestakovas, Berezniakai, Igirma. Užšąla spalio–gegužės laikotarpiu.

## Šaltiniai
Jelena Tomašević

**Jelena Tomašević** (*Јелена Томашевић*; g. 1983 m. lapkričio 1 d. Kragujevace) – Serbijos dainininkė.

1994 m. laimėjo Jugoslavijos vaikų festivalį Kragujevace. Vėliau dalyvavo įvairiuose konkursuose Serbijoje, Čekijoje, Bulgarijoje, Baltarusijoje. 2005 m. su Željko Joksimović pagalbą pradėjo profesionalią karjerą. 2005 m. laimėjo Beovizijos konkursą su daina „Jutro“, bet dėl problemų su Juodkalnija į Euoviziją važiavo ne Jelena, o juodkalniečių grupė No Name. 2008 m. Beovizijos konkurse išrinkta atstovauti Serbijai Eurovizijos dainų konkurse su daina „Oro“. Ten ji užėmė 6 vietą.

## Diskografija
* *Panta Rei* (2007 m.)

## Nuorodos
* 
* Daina „Oro“
Kitakamis

**Kitakamis** () – miestas Ivatės prefektūroje, Japonijoje. Čia gyvena apie 95 tūkst. gyventojų.

## Istorija

Miestas įkurtas 1954 m. balandžio 1 d.

## Miesto simboliai
Oficiali miesto gėlė – auksuotoji lelija, medis – sakura, paukštis – kalninė kielė

## Nuorodos
* Oficiali Kitakamio svetainė (japonų k.)
Tikutis (reikšmės)

Žodis **tikutis** gali reikšti:

* tikutis – tilvikinių šeimos paukštis 'Tringa glareola*;
* [[Perkūno oželis|tikutis]] – tarmiškas tilvikinio paukščio [[Perkūno oželis|perkūno oželio]] (*Scolapax gailinago'') pavadinimas;
* Tikutis – žvaigždė Vežėjo žvaigždyne.
Poluksas (žvaigždė)

**Poluksas** (Beta Geminorum, β Gem) – 17-a pagal ryškį naktinio dangaus žvaigždė, ryškiausia Dvynių žvaigždyne.

Pavadinimas kilo iš Dzeuso ir Ledos sūnaus Polukso vardo (Kastoras buvo Polukso brolis dvynys). Arabai žvaigždę vadino *Al-Ras al-Tau’am al-Mu’akhar* („Antrojo dvynio galva“).
Poluksas

**Poluksas** gali reikšti:

* Žvaigždę Dvynių žvaigždyne – Poluksas (žvaigždė);
* Graikų mitologijoje Dzeuso ir Ledos sūnų – Poluksas (mitologija).
US Grosseto FC

**Groseto US** – Italijos futbolo klubas iš Groseto. 

## Istorija
Klubas buvo įkurtas 1912 m. ir vadintas Football Club Grosseto. Į Italijos futbolo federaciją klubas priimtas 1921 m., tik po devynerių metų, nuo įkūrimo.

1927 m. klubas pakeitė oficialias spalvas iš juodos/baltos į dabartinę baltą/raudoną. Grosseto rungtyniavo Serie C bei mėgėjų lygmenyje. 

1995 m. futbolo federacija panaikino klubą dėl finansinių problemų ir prarado teisę dalyvauti Serie C2.

Po šių įvykių Grosseto prisijungė prie „Eccellenza“, tačiau užėmė penkioliktą vietą, bei nukrito į „Promozione“. 

Du paaukštinimai iš eilės 1997–1999 m. sugrąžino Grosseto į Serie D.

2010–2011 m. sezone žaidė Italijos Serie B.

; FC Grosseto (2015–2017 m.)

Naujas klubas F.C. Grosseto S.S.D. 2015 m. rugpjūčio 6 d. tapo senojo klubo teisių perėmėju. 

2017 m. klubas iškritimo į Toskanos „Eccellenza“.

## Lietuviai
* Tomas Danilevičius, puolėjas 2008 m.

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
* SOCCERWAY
Asveja (Baltarusijos ežeras)

:: *Apie ežerą Lietuvoje žr. [[Asveja]]*.

**Asveja** () – ežeras Baltarusijos šiaurėje, Vitebsko srityje.

Plotas 52,8 km². Didžiausias ilgis 11,4 km, didžiausias plotis 7,8 km, didžiausias gylis 7,5 m. Krantai žemi, šiaurėje pelkėti. Yra 5 km² sala. Įteka Vydrynka, išteka Dzegciarovka.

Ežero pietiniame krante yra Asvejos miesto tipo gyvenvietė.

## Šaltiniai
Degsnys

**Degsnys** (anksčiau ***Degsnėnai***) – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 1 km į pietvakarius nuo Antandrajos. Šiame kaime yra sena Degsnio dvarvietė. Nuo XIX a. vidurio tebėra išlikęs mūrinis gyvenamasis pastatas.

## Istorija

Degsnius (Degsnėnus) 1889 m. kartu su Jotaučių dvaru bei Kastulyne Utenos valsčiuje turėjo trys dvarininko kataliko Povilo Kozielos-Poklevskip sūnūs: Steponas, Tomas ir Adomas. Tuomet kaimas priklausė Sudeikių parapijai.

## Gyventojai

## Šaltiniai

*
Lietuvos terminų bankas

**Lietuvos Respublikos terminų bankas** - Lietuvos valstybės informacinė sistema, kurioje sukaupta nustatyta tvarka sutvarkytų ir internete pateiktų aprobuotų, teiktinų lietuvių kalbos terminų straipsnių rinkinių ir neteiktinų terminų visuma. Terminai aprobuoti VLKK.

Lietuvos Respublikos terminų banko paskirtis – užtikrinti nuoseklų sunormintų lietuvių kalbos terminų vartojimą, ypač teisės aktuose. Prie banko gali prisijungti ir jo informacija nemokamai naudotis Lietuvoje, bet ir užsienyje dirbantys įvairių sričių specialistai.

Terminų banko tvarkytojai yra:
* Valstybinė lietuvių kalbos komisija - prižiūri duomenų naujumą, pildo naujais terminais, kuria banko duomenų kaupimo metodiką.
* Lietuvos Respublikos Seimo kanceliarija - užtikrina techninės ir programinės įrangos suteikimą (sukūrimą), veikimą, priežiūrą ir atnaujinimą.

Terminų bankas buvo sukurtas, o dabar pildomas, tvarkomas ir naudojamas, finansuojamas remiantis specialiu įstatymu (Lietuvos Respublikos terminų banko įstatymas).

## Kiti terminų šaltiniai
* Lietuvos standartų departamento Terminų duomenų bazė
* Matematikos ir informatikos instituto lietuvių kalbos terminų bazė (terminynas)
* Eurovoc LR Seimo interneto svetainėje

## Nuorodos

* Paieška LR Terminų banke
Filipinų demografija

Pagrindiniai **[[Filipinai|Filipinų]] demografijos** rodikliai:

## Kalbos

Iš viso Filipinuose yra 172 skirtingi čiabuvių dialektai ir kalbos, kurios priklauso Austranazijos kalbų šeimai. Nuo 1939 m. norint išvystyti nacionalinę vienybę vyriausybė įvedė bendrą kalbą pavadintą Tagalogų, vėliau pervadintą į filipinų.

Anglų kalba taip pat dominuoja Filipinuose. Kai kurie gyventojai kalba ir kinų, arabų, ispanų kalbomis.

Dauguma filipiniečių kalba mažiausiai dvejomis kalbomis, o kai kurie trimis ar daugiau. Beveik visi vaikai pradeda mokytis filipinų ir anglų kalbas nuo darželio.

## Religija
Pagal 2000 m. duomenis, Filipinuose religija pasiskirsčiusi taip:
* Romos katalikai – 81,04 %
* Musulmonai – 5,06 %
* Kristaus Bažnyčia (*ispanų kalba Iglesia ni Cristo*) – 11,08 %
* Filipinų nepriklausoma Bažnyčia – 2 %
* Mormonai – 0.5 %
* Budizmas ir Hinduizmas – 3 %

## Statistika
 
* Gyventojai: 91.077.282 (2007 m.) 

* Amžiaus struktūra: (2007)
** 0-14 m. 34,5 %
** 15-64 m. 61,3 %
** 65 m. ir vyresni 4,1 %

* Gimimų skaičius: 24,48/1000 gyv. per metus (2007)
* Mirčių skaičius: 5,36/1000 gyv. per metus(2007)

* Gyvenimo trukmė (2007)
** Viso: 70,51 m.
** Moterys: 73,55 m.
** Vyrai: 67,61 m.

* Raštingumas: (2007)
** Nuo 15 m. vaikai skaito ir rašo
** Vyrai: 92,5 %
** Moterys: 92,7 %

## Šaltiniai
Dotenėnai

**Dotenėnai** – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 7 km į pietus nuo Švenčionėlių. Pro kaimą teka Dobis, į vakarus nuo jo auga Dotenėnų miškas.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Dotenėnuose 1886 m. rugsėjo 2 d. gimė farmacininkas, botanikas, vaistinių augalų tyrėjas, pedagogas Kazimieras Grybauskas.

## Šaltiniai
US Avellino 1912

**Avelino US** – Italijos futbolo klubas iš Avelino.

## Istorija
Klubas įkurtas 1920 m.

## Spalvinė gama

## Pasiekimai

## Sezonai

|}

## Lietuviai
* Tomas Danilevičius, puolėjas 2005–2006

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
Pšybožė

**Pšybožė** () – kaimas šiaurės rytų Lenkijoje, Vakarų Pamario vaivadijoje, Lobežo paviete, Lobežo savivaldybėje, 7 km nuo Lobežo, į rytus nuo Regos upės.

Kaimo apylinkėse yra XIX a. evangelikų augustinų kapinės. Išlikę senoviniai geležiniai kryžiai (seniausias 1862 m.). Seniausias kapas yra žemvaldžio Carl Gottlib (mirė 1858 m.). Kapinėse yra didelė aplink medį apsirangiusi gebenė. Aplink Pšybožę, netoli Regos upės yra aukšti (iki 50 m) skardžiai. Į pietus nuo gyvenamųjų namų stūkso 9,1 m skersmens akmuo.

## Istorija

Pšybožė rašytinuose šaltiniuose minima nuo XVI a. Vokiškai vadinta Pypenhagenu (*Piepenhagen*), Pypenbergu (*Piepenberg*). Nuo viduramžių iki XIX a. kaimas priklausė *Borcke* šeimai. Iki 1945 m., kuomet nebepriklausė Vokietijai, buvo atiduotas Ronšnaiderių šeimai. 1975–1998 m. buvo prijungtas prie Ščecino vaivadijos.

## Šaltiniai
Kilnioji blezdingūnė

**Kilnioji blezdingūnė** (*Chamaemelum nobile*) – astrinių (*Asteraceae*) šeimos, blezdingūnių (*Chamaemelum*) genties augalas.

Augalas stipraus aromato. Graižuose yra eterinio aliejaus. Vartojamas kaip vaistinė ramunė, tačiau veikimas gerokai stipresnis. Auginamas ir kaip dekoratyvinis augalas.
Aštuntokas

**Aštuntokas** ( '2 zlotų moneta') – Abiejų Tautų Respublikos XVIII a. sidabrinė moneta, lygi 60 varinių grašių, arba 2 tuometiniams zlotams. Pavadinimas aštuntokas kilo iš to, kad moneta taip pat buvo lygi 8 sidabriniams, t. y. naujiems grašiams (tuo metu 1 sidabrinis grašis buvo lygus 7,5 varinio grašio), pasiūlytiems reformos metu.

Išleista 1753 m. valdant Augustui III. Monetos masė 7,03 g, skersmuo 28–29 mm. Aversas – valdovo biustas, legendoje – valdovo vardas, titulai. Reversas – Abiejų Tautų Respublikos herbas bei legendos tęsinys.

Aštuntokus per 1766 m. piniginę reformą kaldino ir Stanislovas Augustas Poniatovskis. Jų masė 9,35 g, skersmuo 29–30 mm. Averse – karaliaus biustas, reverse – Abiejų Tautų Respublikos herbas bei legenda „XL EX MARCA – 8 GR-PURA COL“.

## Šaltiniai
Augustdoras

**Augustdoras** ( 'auksinis Augustas') – auksinė Abiejų Tautų Respublikos moneta, trumpam įvesta Augusto III piniginės reformos metu. 

Kaldinta 1753-1756 m. valdant Augustui III. Augustdoro vertė - 5 taleriai. Leidžiant šią monetą, sidabrinis taleris buvo prilygintas 4 aštuntokams.

Kaltos 0,5, 1 ir 2 augustdorų nominalo monetos. Atitinkamų nominalų skersmuo buvo 20, 23-25 ir 28–29&nbsp;mm, masė 3,340, 6,680 ir 13,680 g. Visų monetų praba buvo 20 karatų 10 granų (836,16).

Monetos aversas – valdovo portretas, legendoje - jo vardas ir titulai. Reversas – Abiejų Tautų Respublikos herbas, data ir nominalo įrašas. 

## Šaltiniai
Puošnioji gailiardija

**Puošnioji gailiardija** (*Gaillardia pulchella*) – astrinių (*Asteraceae*) šeimos, gailiardijų (*Gaillardia*) genties augalas.

Augalas 35-100 cm aukščio. Stiebas stačias, šakotas. Lapai plaukuoti. Graižai dideli, sutelkti šakų galuose. Žydi liepos – spalio mėn.
Ašmenos mūšis

**Ašmenos mūšis** – mūšis, įvykęs 1432 m. gruodžio 8 d. prie Ašmenos (dab. Baltarusijos teritorija) tarp dviejų Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenių, kurioms vadovavo nuverstasis Lietuvos didysis kunigaikštis Švitrigaila ir jo konkurentas, Lietuvos didysis kunigaikštis Žygimantas Kęstutaitis.

## Mūšio eiga
Švitrigaila su keliolika tūkstančių karių išžygiavo iš Polocko, kur buvo įsikūręs, ir užėmė Minską, Krėvą, Ašmeną bei rengėsi pulti Vilnių. Žygimanto Kęstutaičio lietuvių bei žemaičių kariuomenė, remiama Drohičino mozūrų (manoma, iš viso apie 20 000 žmonių), puolė Švitrigailos lietuvių ir rusų kariuomenę, kurią rėmė chano Seid Achmeto totoriai. Švitrigailos sąjungininko Livonijos ordino kariai nespėjo atvykti.

Mūšis truko nuo ryto iki vakaro. Iš pradžių Žygimanto Kęstutaičio kariuomenę Švitrigailai pavyko nustumti apie 3 mylias Vilniaus link, bet Žygimantas Kęstutaitis į vakarą sumušė ir išblaškė Švitrigailos jėgas. Didelių nuostolių turėjo abi pusės. Pasak lenkų kronikininko Jano Dlugošo, Švitrigailos karių žuvo apie 10 000, paimta į nelaisvę apie 4 000. 

Švitrigaila pasitraukė į Polocką. Kunigaikštis, buvęs Vilniaus vaivada Jurgis Lengvenaitis, Jurgis Gedgaudas ir kiti jo kariuomenės vadai pateko į nelaisvę.

## Mūšio reikšmė
Nors Žygimantas Kęstutaitis ir laimėjo mūšį, bet jo jėgos taip pat buvo pernelyg nusilpę, kad jis galėtų įtvirtinti savo pergalę. 1433 m. Švitrigaila užėmė Lietuvos didžiojo kunigaikščio sostą, o Žygimantas Kęstutaitis kovai su juo kreipėsi į lenkus. Lietuvos didžiųjų kunigaikščių vidaus kovų pabaigą lėmė tik 1435 m. Pabaisko mūšis, kuriame Švitrigailos kariuomenė buvo visiškai sumušta.
 

## Išnašos

## Literatūra
* Dundulis, Bronius. *Ašmenos mūšis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002.
* Lewicki A. Powstanie Świdrygiełły: Ustęp z dziejów unii Litwy z Korona. — Kraków, 1892;
* Wolff J. Kniaziowie litewsko-ruscy od końca czternastego wieku. — Warszawa, 1895
Kastoras (žvaigždė)

**Kastoras** (Alpha Geminorum, α Gem) – 24-a pagal ryškį naktinio dangaus žvaigždė, antra pagal ryškį Dvynių žvaigždyne. Tai šešianarė žvaigždžių sistema. Du svarbiausi nariai Kastoras A ir Kastoras B yra spektrinės dvinarės žvaigždžių sistemos. Jų orbitinis periodas lygus 420 m.; jų antrųjų narių orbitiniai periodai atitinkamai lygūs 9,21 d. ir 2,93 d. Kastoras C yra 9-ojo ryškio glaudi raudonųjų nykštukių pora, jų orbitinis periodas 19,5 h. Visos sistemos suminis ryškis 1,58, suminis absoliutinis ryškis 0,95.

Pavadinimas kilo iš Dzeuso ir Ledos sūnaus Kastoro vardo (Poluksas buvo Kastoro brolis dvynys). Arabai žvaigždę vadino *Al-Ras al-Taum al-Muqadim* („Pirmojo dvynio galva“).
Auksinas

**Auksinas** – pereinamasis Lietuvos Respublikos laikinasis popierinis pinigas, kursavęs 1919–1922 m., kurį pakeitė litas.

Lietuvos vyriausybė 1919 m. vasario 26 d. *auksino* pavadinimu įteisino per Pirmąjį pasaulinį karą Lietuvos teritorijoje apyvartoje buvusius vokiečių okupacinės valdžios pinigus ostmarkes. Ostmarkės 1/100 dalis pavadinta **skatiku**.

Auksinas apyvartoje buvo iki 1922 m. spalio 2 d., iki lito įvedimo. Vėliau auksinai 3 mėn. į litus buvo keičiami mažėjančiu santykiu, iš pradžių 175, metų pabaigoje – 850 auksinų už 1 litą.

## Šaltiniai

* Vokietijos pinigai
Dreiko sąsiauris

**Dreiko sąsiauris** (, ) – sąsiauris tarp Pietų Amerikos (Ugnies Žemės) ir Antarktidos (Pietų Šetlando salų), jungia Atlanto ir Ramųjį vandenynus. Ilgis 460 km, plotis iki 1120 km (plačiausias sąsiauris pasaulyje). Gylis iki 5249 m (vidutinis – 3400 m, sekliausia vieta 276 m). Į sąsiaurį piečiau Ugnies Žemės salos nusidriekia keletas salynų (Hermitės salos, Volastono salos, Diego Ramireso salos), kurie užsibaigia piečiausiu Pietų Amerikos tašku – Horno ragu.

## Hidrografija
Ties sąsiauriu atsiskiria vėsaus, drėgno subantarktinio klimato juosta ir žvarbiais orais pasižyminti antarktinio klimato juosta. Dreiko sąsiauryje dažni galingi štormai, ypač į pietus nuo Horno kyšulio. Vyrauja smarkūs vakarų vėjai. Ramiajame vandenyne susidarę ciklonai Dreiko sąsiaurio pietine dalimi juda į rytus. Vidutinė metinė oro temperatūra svyruoja nuo 5 °C šiaurėje iki −3 °C pietuose. Vandens paviršiaus vidutinė temperatūra šiaurėje 6 °C, pietuose apie −1 °C. Ties 60° pietų platuma dėl Antarktidos konvergencijos temperatūra smarkiai žemėja.

Pietinė dalis žiemą užšąla, vasarą gausu ledkalnių. Vasario mėnesį sąsiauryje ledų nėra, o rugpjūtį vandens paviršius apšalęs labiausiai – iki 60 ° pietų platumos visur vandenį dengia ledas, o pavieniai ledkalniai pasiekia Horno kyšulį.

Pro sąsiaurį iš vakarų į rytus plūsta Vakarų vėjų srovė, per sekundę pernešanti 95–150 mln. m³ vandens. Dėl to, kad ties sąsiauriu vandens srautas susiaurėja, srovė ypač pagreitėja (ypač ties 60 ° pietų platuma). Praplūdusi pro sąsiaurį, srovė toliau teka į rytus ir šiaurės rytus, tačiau dalis pasuka į Pietų Atlanto vandenyną kaip Folklando srovė.

## Biologija
Dreiko sąsiaurio vandenyse gausu planktono, ypatingai krilio. Šie vėžiagyviai yra svarbus mėlynųjų banginių, finvalų, kalmarų, krabaėdžių ruonių ir imperatoriškųjų pingvinų maistas. Gausu žuvų, ypač, nototeninių dančių (*Dissostichus mawsoni*). Yra ir ledžuvių, pasižyminčių tuo, kad jų kraujyje beveik nėra hemoglobino.

## Laivyba
Sąsiaurį pirmasis europietis pasiekė 1525 m. – tai buvo ispanų jūrininkas Fransiskas de Hosesas. Dėl to, šie vandenys ispanų žemėlapiuose kartais vadinami Hoseso jūra (*Mar de Hoces*). Sąsiauris pavadintas anglų keliautojo ir pirato Frensio Dreiko, jį pasiekusio 1578 m., garbei. Dreikas praplaukė Magelano sąsiauriu, bet paskui audros nublokštas į pietus ir pateko į sąsiaurį. Pirmasis jūrininkas, apiplaukęs Horno ragą (1616 m.) buvo olandas Vilemas Shautenas.

Iki 1914 m. atidarant Panamos kanalą, Dreiko sąsiauriu ėjo svarbi laivybinė trasa. Dėl audringos ir atšiaurios jūros, plaukimas šiuo sąsiauriu buvo rimtas išbandymas laivams ir jų įguloms. Sąsiauryje nuskendo daug laivų (pvz., ispanų laivyno „San Telmas“ 1819 m., žuvo 644 žmonės).

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Plaukimas laivu per audringą Dreiko sąsiaurį
Dumnavos piliakalnis

**Dumnavos piliakalnis** – prūsų piliakalnis į pietus nuo dab. Domnovo, Pravdinsko rajonas, Kaliningrado sritis.

## Piliakalnis
Tai kalva, kurios viršuje buvo įrengta 110 x 40 m dydžio aikštelė. Jos pakraščius juosia pylimas. Aikštelės šiaurės rytų dalyje esantis 2 m aukščio pakilimas greičiausiai yra ordino laikų pastatų liekanos. 2,5 km į vakarus esantis piliakalnis, minimas **Brunau** vardu, kartais laikomas antruoju Dumnavos piliakalniu.

## Tyrimai
Per 1986 m. žvalgomuosius tyrimus V. Kulakovas rado 0,15 m storio kultūrinį sluoksnį su žiesta keramika, datuojamą XIII a. Manoma, kad Dumnavos piliakalnis – tai 1249 m. minima prūsų vietovė **Tummonis**, kur stovėjusi prūsų didikų Tumo pilis. Šalia jos turėjo būti pastatyta bažnyčia. Nukariavus prūsus pilis atiteko Vokiečių ordinui ir buvo išplėsta.

## Šaltiniai
Hill+Knowlton Strategies

**Hill+Knowlton Strategies** – tarptautinis komunikacijos bei ryšių su visuomene agentūrų tinklas. Veikia 71 biuras 40 valstybių (esančių Europoje, Šiaurės ir Lotynų Amerikoje, Afrikoje, Azijoje ir Okeanijoje).

## „Hill+Knowlton Strategies“ Baltijos šalyse

„Hill+Knowlton Strategies“ tinklas veikia 3 Baltijos šalyse: Lietuvoje, Latvijoje ir Estijoje.
„Hill & Knowlton Estonia“ – pirmoji komunikacijos konsultacijų kompanija Estijoje, veikianti nuo 1994 m. „Hill & Knowlton Tallinn“ dirba su tokiomis bendrovėmis kaip „Skype“, „Eesti Energia“ ir kt. Bendrovei vadovauja Inge Rumessen.

1996 m. veiklą pradėjusios „Hill+Knowlton Strategies Latvia“ klientai – Latvijos bendrovės („Ventspils Nafta“, „airBaltic“ ir kt. Agentūrai vadovauja Janis Austrinsas (Janis Austrins).

„Fabula Hill+Knowlton Strategies“ (UAB „Viešųjų ryšių partneriai“, nuo 2016 m. gruodžio 1 d. - UAB  „Fabula ir partneriai“) – Lietuvoje veikianti komunikacijos konsultacijų agentūra, veiklą pradėjusi 1997 m. kaip „Viešųjų ryšių projektai“. Nuo 2005 m. atstovauja tarptautiniam komunikacijos agentūrų tinklui „Hill+Knowlton Strategies“, bendrovė buvo pervadinta į „VRP | Hill & Knowlton“. 2013 m., atsižvelgdama į pokyčius tarptautiniame tinkle, agentūra pakeitė pavadinimą į „VRP Hill+Knowlton Strategies“. 2016 m. agentūra tapo „Fabula Hill+Knowlton Strategies“.

2000 m. prisijungus kitai Lietuvos viešųjų ryšių bendrovei „Taukačikas ir partneriai“ – buvo suformuotas dabartinis agentūros branduolys ir sukurtas pavadinimas (VRP). Nuo 2005 m. bendrovė – pasaulinio tinklo „Hill+Knowlton Strategies“ atstovė.  Įmonės valdybos pirmininkas – Mykolas Katkus, bendrovės generalinis direktorius – Mindaugas Ardišauskas. 2007 m. „VRP | Hill & Knowlton“ įsigijo kontrolinį ryšių su visuomene agentūros „Baltic media partners“ akcijų paketą.

Tarp esamų ir buvusių „Fabula Hill+Knowlton Strategies“ klientų – tokios bendrovės bei institucijos kaip SEB bankas, „Tele2“, „Maxima“, „SICOR Biotech/TEVA“, LR Finansų ministerija ir kitos. Agentūra buvo dienraščio „Verslo žinios“ projekto „Gerbiamiausios Lietuvos įmonės 2008“ narė. VRP taip pat dirbo su socialiniais projektais, tokiais kaip festivalis „Sirenos“, opera „Užburtoji fleita“, muzikos festivalis „Be2gether“. 2005 m. pradėtas kurti VRP tinklaraštis buvo pirmasis viešas bendrovės internetinis dienoraštis Lietuvoje.

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali „Hill+Knowlton Strategies“. svetainė 
* „Fabula Hill+Knowlton Strategies“  svetainė
Ėgliškių pilkapynas

**Ėgliškių pilkapynas** – pilkapynas Kretingos rajono savivaldybės teritorijoje, 2 km į pietus nuo Kretingos, Ėgliškių kaime, abipus Dangės intako Šaltupio.

## Tyrimai
1895 m. Alfredas Gotzė ištyrė penktadalį vieno pilkapio, 1898 m. Adalbertas Becenbergeris – vieną pilkapį. 1969 m. ir 1974–1975 m. Istorijos institutas, tyrimų vadovė Elena Grigalavičienė ištyrė 5 pilkapius, tarp jų ir tirtą 1895 m. 1980–1981 m. Kretingos muziejus, tyrimų vadovas Ignas Jablonskis tyrė 2 pilkapius.

Pilkapiai 7–24 m skersmens ir iki 2 m aukščio, jų pagrindus juosė 1-3 akmenų vainikai. Pilkapiuose aptikta trijų skirtingų laikotarpių mirusiųjų kapų. Ankstyviausieji kapai rasti ant pilkapių pagrindų. Juose sudeginti mirusieji laidoti pilkapio viduryje sukrautuose akmenų statiniuose. Vėlesnieji kapai rasti pilkapių sampiluose ant akmenų grindinėlių, juose mirusieji laidoti taip pat sudeginti, duobutėse, akmenimis apdėtose urnose. Šie kapai priskiriami vėlyvojo bronzos amžiaus pabaigai-ankstyvajam geležies amžiui.

Vėlyviausi kapai su nedegintų mirusiųjų palaikais aptikti pilkapiu sampilų viršuje. Juose rasta II a. iki m. e. – I a. žalvarinių ir geležinių papuošalų (įvijinių antsmilkinių, smeigtukų įvijine galvute, įvijinių ir užkeistais galais apyrankių, antkaklių kanopiniais galais), lipdytos grublėtu ir lygiu paviršiumi keramikos.

Ėgliškių pilkapyno kapai priskiriami vakarų baltams. 1895 ir 1898 m. kasinėjimų medžiaga iki 1945 m. buvo Karaliaučiaus muziejuje, vėlesnių radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus ir Kretingos muziejus. Nuo pilkapyno vietos į pietus yra Andulių piliakalnis ir Andulių kapinynas.

## Šaltiniai

* Lietuvos TSR archeologijos atlasas. V. 1975. T. 2.
* Kultūros paminklų enciklopedija. V. 1998. T. 2.
Debeikių herbas

**Debeikių herbas** – pagrindinis Debeikių miestelio ir Debeikių seniūnijos (Anykščių rajono savivaldybė) heraldinis simbolis.

## Aprašas

Mėlyname skydo lauke pavaizduotas šokantis sidabrinis žirgas su auksinėmis kamanomis.

## Simbolika

Istorinio herbo Debeikiai neturėjo. Miestelio ir apylinkių žmonės tarpukariu garsėjo auginamais žirgais, todėl žirgas yra ir miestelio herbe.

## Istorija

Pakoreguotą herbo projektą 2002 m. rugpjūčio 21 d. dekretu Nr. 1868 patvirtino prezidentas Valdas Adamkus. Herbo projekto autorius – dailininkas Raimondas Miknevičius.

## Šaltiniai
Domeikavos herbas

**Domeikavos herbas** – pagrindinis Domeikavos kaimo ir Domeikavos seniūnijos (Kauno rajono savivaldybė) heraldinis simbolis.

## Aprašas

sidabriniame skydo lauke iš žalios skydo papėdės augantis žalias trišakis spygliuotas erškėtis su trimis raudonais keturlapiais heraldiniais žiedais, turinčiais žalius taurėlapius. Šoninės šakos išsilenkusios puslankiu taip, kad žiedas atsiduria priešingoje skydo pusėje, kiek aukščiau už papėdės liniją.

## Simbolika

Naujame Domeikavos herbe nutarta pavaizduoti erškėtrožių krūmą, iš dalies susijusį su seniūnijos ribose buvusia Rožių apylinke. Spygliuota erškėtrožė – tai kančios, pasiaukojimo bei prisikėlimo simbolis, įprasminantis vietinių gyventojų kovą už laisvę tiek Rusijos imperijos, tiek tarybinės valdžios metais.

## Istorija

Herbą 2002 m. liepos 30 d. dekretu Nr. 1856 patvirtino prezidentas Valdas Adamkus. Etalono autorius – Rolandas Rimkūnas.

## Šaltiniai
Čekiškės herbas

**Čekiškės herbas** – pagrindinis Čekiškės miestelio ir Čekiškės seniūnijos (Kauno rajono savivaldybė) heraldinis simbolis.

## Aprašas

Perkirsto skydo viršutiniame mėlyname lauke auksinis žiedo pavidalo kviečių varpų vainikas, apatiniame sidabriniame – raudona baidarė su dviem irklais.

## Istorija

Istorinio herbo Čekiškė neturėjo. Svarstant herbo idėjas daugiausia pritarimų sulaukė turizmas. Jį simbolizuoja baidarė, o apylinkių gamtos grožį ir verslus – auksinis, tarsi saulė danguje spindintis, kviečių varpų vainikas.

Herbas Lietuvos prezidento dekretu Nr. 290 patvirtintas 1999 m. sausio 12 d. Etalono autorius – Arvydas Každailis.

## Šaltiniai
Daujėnų herbas

**Daujėnų herbas** – pagrindinis Daujėnų miestelio ir Daujėnų seniūnijos (Pasvalio rajono savivaldybė) heraldinis simbolis.

## Aprašas

Raudoname skydo lauke sidabrinė lineika, kurios pakeltos ienos apipintos auksiniu apynių vainiku.

## Simbolika

Istorinio herbo Daujėnai neturėjo. Herbe vaizduojamos lineikos ienos sietinos su miestelio pavadinimo liaudies etimologija („daug ienų“), apyniai – su kraštą garsinusia aludaryste, kadangi apyniai – vienas iš aludarystės simbolių. 7 jų spurgai sietini su Sekminėmis, per kurias Daujėnuose vykdavo didžiausios mugės.

## Istorija

Herbas Lietuvos prezidento dekretu Nr. 404 patvirtintas 2004 m. kovo 19 d. Etalono autorius – Juozas Galkus.

## Šaltiniai
Mindanao

**Mindanao** () – sala Filipinų salyno pietuose, antra pagal dydį Filipinų sala. Plotas 97 530 km². Salos konfigūracija sudėtinga: daug įlankų, pusiasalių, kyšulių. Paviršius kalnuotas, iškilę daug ugnikalnių. Aukščiausia vieta – Apo ugnikalnis (2954 m). Pakrantėse – pelkėtos žemumos. Klimatas subekvatorinis, musoninis. Per metus iškrenta 1000–2000 mm (kalnuose iki 4000 mm) kritulių. Salą dengia amžinai žaliuojančios džiunglės. Yra geležies rūdos telkinių.

Mindanao gyvena 20 281 545 gyventojai (2010 m. surašymas), o kartu su gretimomis salomis gyvena 25 537 691 gyventojas (2018 m.). Auginami ryžiai, ananasai, kokospalmės. Žvejyba. Didžiausi miestai: Davao (1 632 991 gyv. 2015 m.), Zamboanga (861 799 gyv. 2015 m.), Butuanas (337 063 gyv. 2015 m.), Kagajan de Oras (675 950 gyv. 2015 m.). Apie 70 % gyventojų save laiko krikščionimis, o 20 % - musulmonais.
Vietinės tautos yra badžau, visajai, lumadai, moro ir kitos malajų tautos.
## Vaizdų galerija

Chinatown_Davao_City.jpg|Davao kinų kvartalas didžiausias Filipinuose pagal užimamą plotą
ZAMBOANGA_CITY_Asia's_Latin_City_City_Hall_and_Plaza_Rizal_(Ayunamiento_y_Plaza_Rizal).jpg|Rizal aikštė Zamboangos rotušė nuo 1907 m.
Cotabato_City_Hall_2018.jpg|Kotabato rotušė
Bagobo woman.jpg|Bogobo tautos atstovė
Tinuy-an_Waterfalls_of_Bislig.jpg|Tinuy-an krioklys
Hinatuan_enchanted_river.jpg|Hinatuano šventoji upė
Philippinen mindanao boot ph06p73.jpg|Mindanao kraštovaizdis


## Išnašos
Visuotinė latvių dainų ir šokių šventė

**Visuotinė latvių dainų ir šokių šventė** () – kultūros festivalis Latvijoje.

Ši šventė yra vienas reikšmingiausių įvykių Latvijos kultūroje, vyksta kartą per 5 metus Rygoje. Šventėje dalyvauja apie 30 000 dalyvių, tarp kurių chorai, šokių kolektyvai, pučiamųjų orkestrai, folkloro grupės, etnografiniai ansambliai, liaudies muzikos ansambliai, kaimo kapelos, kanklininkų ansambliai, taikomojo ir vaizduojamojo meno studijos, vokaliniai ansambliai, saviveikliniai teatrai ir užsienio kolektyvai.

Latvių dainų ir šokių šventėje vyksta ne tik pasirodymai, bet ir varžybos, kuriose paaiškėja laureatai. Reikšmingiausias vaidmuo tenka chorams ir šokių kolektyvams. Paprastai paskutinės Dainų ir šokių šventės dienos rytą vyksta šventinė eisena, kurioje dalyvauja visi jos dalyviai, o vakare Mežaparko estradoje vyksta uždarymo koncertas.

Dainų šventė vyko tiek Rusijos imperijoje, tiek SSRS, tiek nepriklausomoje Latvijoje. Pirmoji Dainų šventė vyko 1873 m. Nuo to laiko iš viso šventė vyko 25 kartus. 1948 m. pirmąkart šventėje dalyvavo ir šokių kolektyvai. Nuo 1960 m. kas 5 metai vyksta ir Latvijos mokyklų jaunimo dainų ir šokių šventė.

## Nuorodos

* Dainų ir šokių šventė 2013 (anglų ir latvių k.) 
* Dainų ir šokių šventės įstatymas (latvių k.)
Bernardinų tiltas

**Bernardinų tiltas** – metalinis santvarinis tiltas per Vilnią Vilniuje. Jungia Malūnų ir Maironio gatves. Tiltas pastatytas 1880 m., rekonstruotas 1956 m. Mediniai tiltai šioje vietoje stovėjo nuo XVI a., 1838 m. čia pastatytas medinis tiltas ant akmeninių atramų.

## Išnašos


Vaizdas:Bernardinų tiltas 2013.JPG|Bernardinų tiltas 2013 m.
Mindoras

**Mindoras** () – sala Filipinų salyno centrinėje dalyje, septinta pagal dydį šalies sala. Išsidėsčiusi tarp Lusono ir Palavano salų, skiriama Tablaso (rytuose) ir Mindoro (vakaruose) sąsiaurių. Plotas 9733 km².

Sala susidariusi iš kristalinių ir karbonatinių uolienų. Vyrauja kalnuotas paviršius. Aukštis iki 2585 m (Halkono k.). Pakrantėse – kalvotos aukštumos ir lygumos (plačiausios rytuose). Klimatas subekvatorinis musoninis. Kritulių apie 2000 mm per metus. Pandano, Ibodo, Bongabongo upės sudaro gilius slėnius. Yra krioklių. Salą dengia drėgnieji tropiniai ir musoniniai miškai. Mindore sutinkama daug endeminių rūšių, įskaitant mindorinius buivolus, mindorinius vištinius karvelius, mindorinius penelopidus ir kt., čia sutinkami labai reti filipininiai krokodilai.

Mindore gyvena 1,4 mln. gyventojų (2020 m.). Verčiamasi žemdirbyste (kokospalmės, ryžiai, cukranendrės, kukurūzai, citrinmedžiai, bananai), žvejyba, turizmu. Didžiausi miestai – Kalapanas, Mamburao.

Kalnuotuose centriniuose Mindoro rajonuose gyvena čiabuviai mangjanai, praktikuojantys tradicinę tikybą ir lydiminę žemdirbystę. Pakrantes nuo XX a. vid. apgyvendino krikščionys tagalai (daugiausia iš Batangaso pusiasalio) ir hilgainonai (iš Mindanao).


Mindoro Island S2-2020.jpg|Palydovinė salos nuotrauka
Mangyan Dancing.png|Mindoro čiabuviai mangjanai
Beach North Mindoro Philippines.jpg|Mindoro šiaurinė dalis
Camburay, San Jose, Occidental Mindoro, Philippines - panoramio (1).jpg|Ryžių pasėliai salos pietvakariuose


## Šaltiniai
Dusetų herbas

**Dusetų herbas** – pagrindinis Dusetų miesto ir Dusetų seniūnijos (Zarasų rajono savivaldybė) simbolis.

## Aprašas

Sidabriniame skydo lauke dešiniojo kaspino vietoje trys raudoni bėgantys žirgai.

## Simbolika

Heraldikos komisija pritarė dusetiškių nuomonei, kad miesto herbe turi būti žirgų simboliai – jau daugiau nei šimtmetį kiekvieną žiemą Dusetose ant Sartų ežero ledo arba šalia jo esančiame hipodrome vyksta tradicinės respublikinės ristūnų žirgų lenktynės. Sidabriniame herbo skydo fone pavaizduoti trys raudoni žirgai. Heraldikos kalboje žirgas – džiaugsmo, pergalės, gyvenimo jėgos, grožio ir greičio simbolis.

## Istorija

Herbą 1999 m. rugsėjo 28 d. dekretu Nr. 601 patvirtino prezidentas Valdas Adamkus. Herbo etaloną sukūrė dailininkas Arvydas Každailis.

## Šaltiniai