open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Bruno Miguel Costa Monteiro Tavares

**Brunas Migelis Košta Monteiras Tavarešas** (*Bruno Miguel Costa Monteiro Tavares*; g. 2002 m. balandžio 16 d.) – Portugalijos futbolininkas, gynėjas, saugas.

## Karjera
Kitados priklausė „Sporting“ klubo jaunimo ugdymo sistemai. 2010–2011 m. atstovavo „Belenenses“. 2012 m. grįžo į „Sporting“.

Profesionalo karjerą pradėjo „Varzim“, kai „Sporting“ klubas nuomos perleido futbolininką 2021–2022 m. sezonui.

### „Pafos“ klubas
2022 m. vasarą persikėlė į „Pafos“ (Kipras). 2022–2023 m. sezone sužaidė trejas rungtynes Kipro Pirmame divizione. 2023–2024 m. sezone pasirodė trylika kartų.

### „Audos“ klubas
2024 m. sezone atstovavo „Audos“ klubui (Latvija). Šis klubas užėmė trečią vietą Virslīga, pateko į taurės finalą ir įveikė du etapus Konferencijų lygoje. Brunas Tavarešas sužaidė 37 rungtynes, įmušė 2 įvarčius ir atliko 5 rezultatyvius perdavimus. Iš jų – 30 rungtynių sužaidė Virslīga. 2024 m. spalio 30 d. pelnė įvartį Latvijos futbolo taurės finalo rungtynėse prieš FK RFS. Po Bruno Tavarešo tikslaus smūgio „Auda“ pirmavo (1-0), tačiau neišlaikė persvaros. Pagrindinis laikas baigėsi lygiosiomis (2-2), o pratęsimo metu FK RFS palaužė varžovus rezultatu 4-2.

### „Žalgirio“ klubas
2025 m. vasario 7 d. oficialiai pranešta, kad pasirašyta sutartis su „Žalgirio“ klubu.

2025 m. vasario 22 d. oficialiai debiutavo klube Supertaurės rungtynėse prieš Gargždų „Bangą“. Supertaurės laimėtojai paaiškėjo tik baudinių serijos metu.

2025 m. rugpjūčio 4 d. pelnė pirmąjį savo įvartį A lygos rungtynėse prieš „Kauno Žalgirį“. Futbolininkas susitikimą pradėjo startinėje sudėtyje ir žaidė iki finalinio švilpuko. Pirmame kėlinyje užsidirbo geltoną kortelę, o pačioje rungtynių pabaigoje sušvelnino rezultatą iki 1-2.„Kauno Žalgiris“ nugalėjo vilniečius minimalia persvara 2-1.

2025 m. gruodžio 10 d. oficialiai pranešta, kad nutraukta sutartis.

### „Transinvest“ klubas
2026 m. kovo 20 d. tapo žinoma, kad prisijungė prie Vilniaus rajono FK Transinvest.

2026 m. kovo 22 d. debiutavo TOPLYGA rungtynėse prieš FC Džiugas. Susitikimą pradėjo kaip atsarginis, o aikštėje pasirodė po keitimo antrojo kėlinio pradžioje ir žaidė iki finalinio švilpuko. Rungtynės baigėsi nulinėmis lygiosiomis (0–0).

## Statistika
; A lygos statistika

Spalvų reikšmės:
:  rungtyniavo A lygoje;

## Laimėjimai
;  su FK Žalgiris
* **[[A lyga|A lygos čempionas]]** TBA
*  **Supertaurės laimėtojas**: 2025 m.

;  su FK Auda
* **[[Virsliga]]**
**  **Trečia vieta (1):** 2024 m.
* **[[Latvijos futbolo taurė]]**
**  **Finalininkas (1)**: 2024 m.

## Rinktinės
Kitados atstovavo įvairaus amžiaus Portugalijos jaunimo rinktinėms (nuo U-15 iki U-20). 2019 m. žaidė Europos U-17 čempionato finaliniame turnyre.

## Išnašos

## Nuorodos
* alyga.lt svetainė
* SOCCERWAY
* FK ŽALGIRIS
* Transfermarkt
* lietuvosfutbolas.lt
* Globalsportsarchive
Jacob Burckhardt

**Karlas Jakobas Kristoferis Burkhartas** (*Carl Jacob Christoph Burckhardt*, 1818 m. gegužės 25 d. – 1897 m. rugpjūčio 8 d.) – Šveicarijos meno ir kultūros istorikas. Jo veikalas „Renesanso kultūra Italijoje“ (* Die Kultur der Renaissance in Italien*) padėjo pamatus apie Renesanso epochos traktavimą, be to, Jakobas Burkhardas pirmasis Renesansą traktavo ne tik kaip atskirą meno istorijos laikotarpį, bet kaip atskirą kultūrinį etapą.

## Biografija
Gimė Bazelyje, įtakingoje Burkhartų šeimoje (ji suklestėjo tris šimtmečius besiversdama tarptautine prekyba, šilko gamyba). Jakobas Burkhardas baigė gramatinę mokyklą, kurioje įgijo platų humanistinį išsilavinimą. Bazelio universitete daugiausia studijavo senąją graikų kalbą, vėliau – teologiją. 1839–1843 m. studijavo Berlyno universitete, ten patyrė didelę Franco Kuglerio ir Leopoldo fon Rankės įtaką. Pas Kuglerį J. Burkhartas mokėsi meno istorijos, o pas fon Rankę – diplomatijos istorijos. Po studijų J. Burkhartui pasiūlyta dėstyti Berlyne, tačiau jis atsisakė.

Burkhartas toliau studijavo Bonos universitete, ten bičiuliavosi su poetu Gotfridu Kinkeliu, tačiau šiam įsijungus į liberalizmo revoliuciją Vokietijoje, judviejų draugystė nutrūko. J. Burkhartas buvo aristokratiškų manierų, konservatyvus, po 1849 m. atsimetė nuo romantinių politinių idealų ir pasinėrė į kultūros istorijos tyrimus.

Bazelio universitetas Burkhartui suteikė daktaro laipsnį. Mokslininkas grįžęs iš Berlyno į Bazelį dėstė privačiai. Taip pat buvo konservatyvaus dienraščio *Basler Zeitung* redaktoriumi. Bazelyje jis nesurinkdavo didelių auditorijų, nebent, skaitydamas viešas paskaitas. 1855–1858 m. dėstė meno istoriją Ciūricho technologijų universitete, bet po to grįžo į Bazelį, kur užėmė istorijos profesoriaus pareigas, taip pat mokė gramatinėje mokykloje. Vasaromis dažnai keliaudavo, daugiausia po Italiją.

## Bibliografija

Jakobas Burkhardas daugiausia tyrinėjo antikinę ir Renesanso kultūrą, istoriją bei meną. Vienas pirmųjų bandė interpretuoti epochų psichologiją. Jo svarbiausi veikalai:
* „Renesanso kultūra Italijoje“ (*Die Kultur der Renaissance in Italien*, 1860 m.),
* „Italijos Renesanso istorija“ (*Die Geschichte der Renaissance in Italien*, 1868 m.),
* „Graikijos kultūros istorija“ (*Griechische Kulturgeschichte*, 4 tomai, 1898–1908 m.).

Išleido poezijos rinkinį alemanų tarme *E Hämpfeli Lieder* (1853 m.). Taip pat po jo mirties išleista keletas paskaitų rinkinių.

## Šaltiniai
Jokūbėliškio ąžuolas

**Jokūbėliškio ąžuolas** – išskirtinis ąžuolas Anykščių rajone, Anykščių seniūnijoje, Jokūbėliškio kaime, 0,6 km į šiaurės vakarus nuo kelio . Pasiekiamas nuo Vosgėlių–Elmininkų I kryžkelės su stogastulpiu, žvyrkeliu pravažiavus senąsias Vosgėlių kapines. Medis auga šalia pavienės sodybos, 100 m nuo Elmės upelio, atviroje vietoje (plento pusėje). Už 1,4 km į šiaurės vakarus miške auga Elmės šešiakamienis ąžuolas.

Jokūbėliškio ąžuolas paskelbtas valstybės saugomu gamtos paveldo paminklu Aplinkos ministro 2022 m. birželio 14 d. įsakymu Nr. D1-184.

## Šaltiniai
Esporte Clube Bahia

**Esporte Clube Bahia** – Brazilijos futbolo klubas, 1931 metais įkurtas Salvadoro mieste, Bahijos valstijos sostinėje. Namų rungtynes žaidė Arena Fonte Nova stadione, talpinančiame 50 tūkst. žiūrovų. Rungtyniavo nacionaliniame čempionate (Campeonato Brasileiro) ir Bahijos valstijos čempionate (Campeonato Baiano). 

## Istorija
1931 m. sausio 1 d. įkurtas Salvadoro mieste.

200x m. sezone rungtyniavo Brazilijos Campeonato Brasileiro Série A.

## Sezonai
; Pastarųjų metų sezonai

## Sudėtis
; Klubo pagrindinė komanda
: Atnaujinta: 

## Spalvinė gama

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia tradicine apranga. 

## Treneriai

*  Rogério Ceni, nuo 

## Garsesni žaidėjai
; Futbolininkai, atstovavę Brazilijos nacionalinei rinktinei
*  Everton Ribeiro, saugas (2024–);
*   Dani Alves, gynėjas (2001–2002 m.);
*  Bobô , saugas (1985–1989, 1995–1997);
; Užsieniečiai
*  Santiago Arias, gynėjas;

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
Pašvenčio ąžuolas

**Pašvenčio ąžuolas** – išskirtinis ąžuolas Anykščių rajone, Andrioniškio seniūnijoje, Pašvenčio viensėdyje, 350 m į pietryčius nuo kelio . Medis auga 4 km į šiaurės rytus nuo Andrioniškio, 1,5 km į pietvakarius nuo Sedeikių tilto. Aptinkamas pamiškėje, praėjus 100 m už senos sodybos link Šventosios upės.

Ąžuolas paskelbtas valstybės saugomu gamtos paveldo paminklu Aplinkos ministro 2022 m. birželio 14 d. įsakymu Nr. D1-184. Auga Šimonių girios biosferos poligonui priklausančioje teritorijoje.

Pašvenčio ąžuolo aplinkoje – medžiais apaugusi nedidelė aukštumėlė, apsupta Šventosios upės senvagių. Greta įsikūrusi etnoarchitektūrinė sodyba, kuri savo amžių skaičiuoja nuo XIX a. pabaigos. Priklausė Stukams, Purliams. Šalia sodybos išlikę trys didingi ąžuolai, kurių praeityje buvo daugiau, dėl to vietiniai gyventojai šios sodybos savininkus vadino Ąžuolų Stukais.

## Šaltiniai
Esporte Clube Vitória

**Esporte Clube Vitória** – Brazilijos futbolo klubas Salvadoro mieste, Bahijos valstijos sostinėje. Namų rungtynes žaidė „Barradão“ stadione, talpinančiame 35 tūkst. žiūrovų. Rungtyniavo nacionaliniame čempionate (Campeonato Brasileiro) ir Bahijos valstijos čempionate (Campeonato Baiano). 

## Istorija
1899 m. gegužės 13 d. įkurtas Bahojos valstijos sostinėje Salvadore. Kitados žaidė valstijos čempionate. Vėlesniais metais rungtyniavo nacionaliniame čempionate (Campeonato Brasileiro), pajėgiausioje šalies lygoje (Série A). Kartais iškrisdavo į žemesnius divizionus.

2010 m. sezone rungtyniavo Brazilijos A serijoje – Campeonato Brasileiro Série A, tačiau liko septynioliktoje vietoje ir iškrito į žemesnį divizioną.

## Sezonai
; Pastarųjų metų sezonai

## Sudėtis
; Klubo pagrindinė komanda
: Atnaujinta: 

## Spalvinė gama

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia tradicine apranga. 

## Treneriai

*  Thiago Carpini, nuo 

## Garsesni žaidėjai
; Futbolininkai, atstovavę Brazilijos nacionalinei rinktinei
*  Dida, vartininkas;
*  Dudu Cearense, saugas;
*  David Luiz, gynėjas;
*  Edílson, puolėjas;
*  Vampeta, saugas; 
*  Ramon, saugas;
*  Túlio Maravilha, puolėjas;
*  Hulk, saugas, puolėjas;
*  Bebeto, puolėjas;
; Užsieniečiai
*  Víctor Aristizábal, puolėjas;
*  Dejan Petković, puolėjas;

## Išnašos

## Nuorodos
* Vitória Oficiali klubo svetainė
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
Red Bull Bragantino

**Red Bull Bragantino** – Brazilijos futbolo klubas, 1928 metais įkurtas Braganzos savivaldybėje, San Paulo valstijoje. Namų rungtynes žaidžia Nabi Abi Chedid stadione. Rungtyniavo nacionaliniame čempionate (Campeonato Brasileiro) ir San Paulo valstijos čempionate (Campeonato Paulista).

## Istorija
1928 m. sausio 8 d. įkurtas Clube Atlético Bragantino. Nuo 2002 m. rungtyniavo nacionaliniame čempionate (Campeonato Brasileiro) ir San Paulo valstijos čempionate (Campeonato Paulista).

2020 m. sezone pateko į Campeonato Brasileiro Série A. Klubo pagrindiniais rėmėjais tapo Red Bull, tad dėl rėmimo sutarčių pakito ir klubo pavadinimas. Nuo 2020 m. sezono žinomi **Red Bull Bragantino** pavadinimu.

## Sezonai
; Pastarųjų metų sezonai

## Sudėtis
; Klubo pagrindinė komanda
: Atnaujinta: 

## Spalvinė gama

## Apranga

; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia tradicine apranga. 

## Treneriai

*  Fernando Seabra, nuo 2024 m. spalio 31 d.
*  Vagner Mancini, nuo 2025 m. spalio 30 d.

## Garsesni žaidėjai
; Futbolininkai, atstovavę Brazilijos nacionalinei rinktinei
*  Fabrício Bruno, gynėjas;
; Užsieniečiai
*  José Andrés Hurtado, gynėjas;
*  Jan Carlos Hurtado, puolėjas;
*  Emiliano Martínez, atraminis saugas;

## Taip pat skaitykite
* RB Leipzig
* New York Red Bulls
* FC Red Bull Salzburg
* FC Liefering
* Red Bull Ghana
* Red Bull Bragantino II
* Red Bull Bragantino (moterys)

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
Papilės atodanga

**Papilės atodanga** – atodanga, atsiverianti Akmenės rajone, Ventos dešiniajame krante, netoliese Papilės. Šis geologinis objektas moksliškai pradėtas tirti 1825 m. Laikoma viena reikšmingiausių Papilės atodangų. Atodangos aukštis siekia 20 m, ilgis – maždaug 130 m, šlaito kampas – 40–60 laipsnių.

Papilėje atsiveria juros periodo (mezozojus) nuosėdos, susiklosčiusios 160 mln. metų iki mūsų dienų seklios jūros užutėkyje. Didžiuma jų – molis arba smėlis, per daugybę metų tapęs smiltainiu. Andainykštė jūra buvo apsėmusi nemažą dabartinės Europos teritoriją, įskaitant vakarinę ir pietvakarinę Lietuvos dalis, kur juros periodo uolienos slūgso 60–300 m gylyje, tačiau atodangose jas galima išvysti vien Papilės apylinkėse. Pačioje Papilės atodangoje atsiveria uolienos, kurių amžius 164–155 mln. m. (vidurinė ir vėlyvoji jura, atitinkamai kelovėjo bei oksfordžio aukštai). Tai moliai (juosvi ir rusvi), smėlis, smiltainis, aleuritas.

Papilės atodangos uolienose apstu juros periodo gyvūnų fosilijų. Tarp jų amonitų, dvigeldžių ir kitų moliuskų kiaukutai, belemnitų skeletų fragmentai, kitų vandens gyvūnų (dygiaodžių, žuvų) ir augalų liekanos. Papilėje aptikta ir apibūdinta 300 su viršum organizmų rūšių (kaip antai 41 rūšis plačiakojų, 25 rūšys dvigeldžių moliuskų).

1818 m. į Ventos slėnį buvo užsukęs rašytojas Dionizas Poška, jam pirmajam kilo mintis, kad Papilės atodangos suakmenėjimai yra muziejinės vertybės. Per trejetą dienų jis surankiojo apytikriai 60 eksponatų. Apie apsilankymą šiose apylinkėse D. Poška rašė viename laiške: „Aš patsai ing pakalnę Papilės važiavau. Ir norint daug daiktų akmeninių gavau. Ant jo žemės Papilėje yra didelių ir tokių, kaip kirminų ir varlių, akmenų visokių“.

1825 m. Papilės atodanga patraukė lenkų mokslininko J. Ulmano dėmesį, o 1830 m. moksliškai apibūdinta E. Eichvaldo, Vilniaus universiteto profesoriaus. XIX a. suakmenėjusius gyvius, rastus šiose apylinkėse, tyrė L. Buchas, K. Grevinkas, J. Nikitinas, G. Pušas, J. Semiradskis, V. Sokolovas, E. Selvinas, XX a. tyrimus tęsė K. Bodenas, C. Chmielevskis, J. Dalinkevičius, E. Krenkelis, Č. Pakuckas, V. Riabininas, R. Riukmanas.

Papilės atodanga geologiniu paminklu paskelbta 1964 m., siekiant išsaugoti pačią reikšmingiausią Ventos slėnyje atodangą su vėlyvosios juros kelovėjo amžiuje susisluoksniavusių uolienų išeigomis. Paskui įkurtas Papilės geologinis draustinis, o šiais laikais ji patenka į Ventos kraštovaizdžio draustinį (įeina į Ventos regioninį parką). Į vertingiausių Lietuvos geologinių vietovių sąrašą atodanga įrašyta 1997 m.

Lankytojams pritaikyta nuo 2006 m.

## Išnašos
Lietuva 2026 m. žiemos olimpinėse žaidynėse

**[[Lietuva|Lietuvos]]** sportininkai dalyvavę 2026 m. žiemos olimpinėse žaidynėse Italijoje.

## Biatlonas

;Rezultatai

;Estafetės

: *LAP* - aplenkti ratu

## Dailusis čiuožimas

## Kalnų slidinėjimas

;Kvalifikacija
Lietuvos delegacija užsitikrino po vieną vyrą ir moterį kalnų slidinėjimo varžybose.

## Slidinėjimas

;Nuotolio rungtys

* *LAP* - aplenktas ratu; *NBG* - nebaigė rungties

;Greičio rungtys

## Kvalifikacija
Lietuva nedalyvavo bobslėjaus, skeletono, šiaurės dvikovės, šuolių su slidėmis, greitojo čiuožimo, slidinėjimo alpinizmo ir rogučių sporto atrankose.

; Komandinės sporto šakos

## Šaltiniai

## Nuorodos
* LTOK oficiali svetainė
Abromiškio atodanga

**Abromiškio atodanga**, dar vadinama **Abromiškio-Šilelio atodanga** –  atodanga su geologinės praeities pėdsakais, atsiverianti Šventosios upės dešiniajame krante Anykščių regioniniame parke, Anykščių rajono savivaldybėje, Abromiškio ir Šilelių kaimų paribyje, 1 km į vakarus nuo kelio , maždaug pusiaukelėje tarp Anykščių ir Kavarsko. Pasiekiama lauko keliukais. Upės tarpsnyje nuo Abromiškio iki Kavarsko taip pat susiformavusios Vetygalos ir Daumantų atodangos.

Abromiškio atodanga - taip sukietėjusio smėlio skardis. Šiaurinėje jo dalyje pastebimi ryškūs, įstriži smėlio sluoksniai, tartum perkertantys, nupjaunantys vienas kitą. Toks ryškus sluoksniavimosi krypčių kitimas liudija apie staigų upės tėkmės kitimą.

Atodanga paskelbta valstybės saugomu geologiniu gamtos paveldo objektu Aplinkos ministro 2007 m. birželio 21 d. įsakymu Nr. D1-352, siekiant išsaugoti atodangą, sudarytą iš vėlyvojo devono Šventosios svitos apatinės dalies ir kvartero periodo uolienų.

## Geologija

Abromiškio atodanga slūgso Vakarų Aukštaičių plynaukštės pietinėje dalyje. Jai priskiriamas Šventosios slėnio dešinysis skardingas šlaitas, užimantis apie 330 m ilgio ruožą, kurio aukštis siekia iki 15,1 m. Atodangą sudaro vėlyvojo devono Šventosios svitos apatinės dalies ir kvartero nuosėdinės uolienos. Jos įvairios kilmės – upinės, jūrinės, glacialinės. Atsidengiančių uolienų ruože išskiriami trijų, paeiliui iš šiaurės į pietus išsidėsčiusių vietų vertikalūs geologiniai pjūviai.

* Pirmasis pjūvis:
** 0,00 – 9,60 m – kvartero dariniai,
** 9,60 – 13,10 m – šviesiai pilkas, smulkiagrūdis, minkštas, horizontaliai sluoksniuotas smiltainis su ichtiofaunos liekanomis,
** 13,10 – 14,10 m – margaspalvis, riebus, plastingas molis.

* Antrasis pjūvis:
** 0,00 – 13,50 m – kvartero dariniai,
** 13,50 – 15,00 m – pilkas su melsvu atspalviu, smulkiagrūdis, įstrižai sluoksniuotas smėlis, 
** 15,00 – 15,30 m – melsvas molis,
** 15,30 – 17,00 m – pilkas, vidutingrūdis smėlis

* Trečiasis pjūvis:
** 0,00 – 6,60 m – kvartero dariniai,
** 6,60 – 11,90 m – šviesiai pilkas, vidutingrūdis smėlis, vietomis su limonito priemaiša,
** 11,90 – 11,95 m – tamsiai pilkas, stambiagrūdis, smėlis su žėručio priemaiša, 
** 11,95 – 13,40 m – melsvas, smėlingas aleuritinis molis, žemiau pereinantis į raudoną molį,
** 13,40 – 13,80 m – melsvas aleuritinis smėlis.

1998 m. duomenimis, deliuvinės kvartero uolienos ties Abromiškio ir Šilelių kaimais buvo beveik ištisai padengusios upės slėnio šlaitus. Palyginti nedidelės (fragmentiškos) devoninių uolienų išeigos, „įstrigusios“ tarp krūmų bei miško medžių tankmės, buvo sunkiau pastebimos.

## Nuorodos

* Abromiškio atodanga *pamatyklietuvoje.lt*

## Šaltiniai
Enganas

**Enganas** () – sala Indonezijoje, Indijos vandenyne, netoli pietvakarinių Sumatros krantų, 177 km į pietus nuo Benkulu, priklauso Benkulu provincijai. Plotas – 397 km². Sala 35 km ilgio (iš rytų į vakarus), 16 km pločio. Būdingas aukštis apie 100 m, tačiau iškyla iki 281 m. Centrinė salos dalis apaugusi tankiais kietmedžių miškais. Klimatas drėgnas ir karštas, lyja ištisus metus. Engane užfiksuota keletas endeminių paukščių rūšių.

Engano sala gyvenama retai. 2023 m. čia gyveno ~4500 gyventojų. Gyventojai yra enganiečiai, kurie ilgą laiką gyveno izoliuotai. Nors enganiečių kalba priskiriama austroneziečių kalboms, ji smarkiai skiriasi nuo aplinkinių kalbų, kai kurių autorių laikoma izoliuota kalba. Pagrindinės gyvenvietės – Barhau ir Kajapu. Pakrantėse auginamos kokospalmės, eksportuojama kopra ir mediena.

Pirmąsyk Engano sala minima 1596 m. olandų keliautojo Kornelio de Houtmano. 1771 m. saloje bandė išsilaipinti jūrininkas Čarlzas Mileris, bet pabūgęs ginkluotų čiabuvių grįžo į laivą. 1891 m. salos gyventojus aprašė italas Elijus Modiljanis. Engano sala turėjo smarkiai nukentėti nuo 1883 m. Krakatau išsiveržimo ir cunamio. 2000 m. saloje daug žalos padarė ir aukų nusinešė Engano žemės drebėjimas.


Wanita Sebagai Juru Damai Perang Antar Suku di Pulau Enggano - panoramio.jpg|Enganietės
COLLECTIE TROPENMUSEUM Oud krijgskostuum van Engganezen Enggano Benkoelen TMnr 10001783.jpg|Enganiečių kariai
Enggano.jpg|Salos žemėlapis


## Šaltiniai
Nečas

**Nečas** (, Ponpėjos kalba: *Nett*) – Mikronezijos Federacinių Valstijų Ponpėjos valstijos savivaldybė. Ji užima Ponpėjos salos šiaurinę dalį, įsiterpusi tarp Sokeso vakaruose ir U rytuose. Pietuose ribojasi su Kičiu, o petryčiuose - su Madolenimu.

Savivaldybėje iš viso yra 23 gyvenvietės (*kousapw*): *Parempei, Lenger, Leprohi, Sekeren, Weipowe, Diadi, Tomwara, Dolokei, Lewetik, Takaieu, Paliais, Seinwar, Meitik, Paremkep, Nansokasok, Eirike, Nanipil, Kahmar, Doaroapop, Pohndien, Dolakapw, Mesenieng* ir *Lehdau*. Meseniengas išaugęs į Kolonijos miestą šiuo metu administruojamas kaip atskira savivaldybė, tačiau tradiciškai priskiriamas Nečo karalystei.

Savivaldybėje yra 2 pradinės mokyklos.

Nečas laikomas viena iš penkių tradicinių Ponpėjos salos karalysčių (*wehi*). Jos istorija yra trumpiausia. Nuo Saudelerų dinastijos laikų Nečo teritoriją kontroliavo Puapualiko (*Pwahpwahlik*) karalystė. Nečas nuo jos atsiskyrė 1879 m., kuomet Keim Sapwasap suformavo atskirą monarchiją. Neče iki šiol egzistuoja tradicinė monarchija, vadovaujama valdovų *Nahnmwarki*, tituluojamų *Lepen Nett* arba *Mwohnsapw Nett*.

## Šaltiniai
U (Ponpėja)

**U** (, Ponpėjos kalba: *Uh*) – Mikronezijos Federacinių Valstijų Ponpėjos valstijos savivaldybė. Ji užima Ponpėjos salos šiaurės rytinę dalį, įsiterpusi tarp Nečo rytuose ir Madolenimo pietuose. Nuo pastarojo skiria Kepidewen Alohkapw kanalas. Tai – mažiausia Ponpėjos savivaldybė saloje.

Be teritorijos pagrindinėje saloje, U taip pat priskiriamos ir Mvando, Dehpeko, Tokajeu salelės. Savivaldybės didžiausia gyvenvietė yra Alohkapu. Savivaldybėje yra 2 pradinės mokyklos.

U laikoma viena iš penkių tradicinių Ponpėjos salos karalysčių (*wehi*). Jos atsiradimo istorija siejama su isokelekelio legenda. Nuo Saudelerų dinastijos laikų U teritoriją kontroliavo Malenkopvalės (*Malenkopwale*) karalystė. Pasak legendos, kuomet Isokelekelis nuvertė Saudelerus ir paėmė valdžią karalystėje, jo žmona susilaukė sūnaus. Šis buvo labai nepaklusnus, laužė visas taisykles. Galiausiai pasitraukęs į tolimą šiaurinį pakraštį jis sukūrė atskirą karalystę, kuri ir tapo U.. U iki šiol egzistuoja tradicinė monarchija, vadovaujama valdovų *Nahnmwarki*, tituluojamų *Sangoro*.

## Šaltiniai
Vilkolių geležinkelio stotelė

**Vilkolių geležinkelio stotelė** – buvusi sustojimo vieta greta Vilkolių kaimo (Pandėlio seniūnija, Rokiškio rajonas), į pietus nuo Suvainiškio miestelio, šalia buvusio Skapiškio–Suvainiškio geležinkelio. Už 1 km buvo ir Naujasodės stotelė; žemėlapiuose žymimos stotelės ties Vilkoliais ir į šiaurę nuo jų, tačiau nėra aišku, ar Vilkolių stotelė buvo pietinė (ties pačiu Vilkolių kaimu), ar šiaurinė iš jųdviejų.

## Istorija

Stotelė įrengta XX a. 1-ojoje pusėje, 1926 m. tvarkaraščiuose dar nėra minima. Siaurojo geležinkelio linija prieš Vilkolių kaimą vingiavo Zablačiaus kalnelio papėde, netoli Zablačiaus dvaro. Stotelė veikė gana neilgai.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Panevėžio baldų fabrikas

**Panevėžio baldų fabrikas** (1992–2003 m. – **AB „Panevėžio baldai“**) – buvusi įmonė Panevėžyje, J. Janonio gatvėje. Veikė nuo 1940 iki 2003 m., gamino mokyklinius, maitinimo įstaigų, biurų baldus, galanterinius ir buitinius veidrodžius.

2003 m. baldų gamybos verslą perėmė kita bendrovė. Dalis buvusio fabriko patalpų išnuomota įvairioms komercinėms įmonėms.

## Istorija
Fabrikas išaugo iš 1940 m. įkurtos Panevėžio tarpapskritinės daugiaverslės artelės „Ratas”. Nuo 1951 m. artelė vadinosi „Raudonuoju švyturiu”, gamino vežimus, tekinius, roges, ratlankius, rato dalis, stalių reikmenis, statines, plautą miško medžiagą, malksnas, žaislus, gamino ir remontavo baldus. 1956 m. likviduojant artelinį verslą, įmonė pertvarkyta į medžio apdirbimo kombinatą „Ąžuolas”, 1957 m. pervadinta Panevėžio baldų ir medžio apdirbimo kombinatu. Nuo 1967 m. vadinta Panevėžio baldų fabriku.

1985 m. fabrike buvo du cechai: baldų (įkurtas 1940 m.) ir veidrodžių (įkurtas 1965 m.). Tais metais pagaminta 49 tūkst. komplektų mokinio stalų, 4,4 tūkst. komplektų mokytojo stalų, 9 tūkst. komplektų suolų, 13 180 spintų, 155 tūkst. m² baldų veidrodžių. Prekinė produkcija siųsta į sąjungines respublikas, eksportuota į Belgiją, Didžiąją Britaniją, Japoniją. 1964–1977 m. fabrikui vadovavo direktorius Česlovas Ališauskas, nuo 1979 m. – Alfonsas Platakis. Fabrike veikė valgykla, medicinos punktas, techninė biblioteka, taupomoji kasa.

1992 m. fabrikas tapo akcine bendrove „Panevėžio baldai”. Po TSRS griūties pasikeitus rinkos sąlygoms, prasidėjo finansiniai sunkumai, nuo 1995 m. didėjo skolos. 2001 m. įmonė gamino baldus mokykloms, stelažus, lentynas, spinteles ir kitus gaminius, apie 80 % produkcijos eksportavo, daugiausia į Belgiją ir Švediją. 2003 m. įmonėje dirbo 41 darbuotojas, gaminti kompiuteriniai stalai, spintos, komodos ir panašūs baldai. Dėl skolų ruoštasi skelbti bankrotą. Tais pačiais metais įmonė parduota iš varžytynių, ją įsigijo Panevėžio bendrovė „Domi grupė”. Bendrovė renovavo administracijos ir personalo patalpas, cechus, įsigijo naujas stakles, atnaujino baldų gamybą.

## Šaltiniai
Agungas

**Agungas** () – ugnikalnis Indonezijoje, Balio salos šiaurės rytuose. Tai aukščiausia salos vieta ir tradicinė baliečių šventvietė. Aukštis – 3031 m.

Agungas – aktyvus ugnikalnis. 1963 m. jis išsiveržė prasnaudęs 120 metų. Išsiveržimo metu žuvo apie 1600 žmonių, 86 tūkst. liko be pastogės. Kita išsiveržimų serija vyko 2017–2019 m.

Agungas užima šerdinę vietą baliečių mitologijoje. Tikima, kad jo viršūnėje susėdę viešpatauja dievai. Siejamas su hinduistų mituose minimu Meru kalnu. Ugnikalnis laikomas pasaulio bamba, jo pašlaitėje stovi svarbi Besakiho šventykla. Iš pagarbos Agungo kalnui aukojimai dievams ar kremuotųjų pilkapiai suformuojami kalno pavidalo.


Sunset Gunung Agung Rinjani-Lombok 2017-08-07.jpg|Agungas, matomas iš Lomboko salos
Gersang - panoramio.jpg|Agungas iš šiaurinio Balio kranto
Mount Agung, November 2017 eruption - 27 Nov 2017 03.jpg|2017 m. išsiveržimas
Besakih Bali Indonesia Pura-Besakih-03.jpg|Besakiho šventykla Agungo papėdėje


## Šaltiniai
Naujasodės geležinkelio stotelė

**Naujasodės geležinkelio stotelė** – buvusi sustojimo vieta į šiaurę nuo Naujasodės kaimo (Pandėlio seniūnija, Rokiškio rajonas) ir į pietus nuo Suvainiškio miestelio, prie buvusio Skapiškio–Suvainiškio geležinkelio. Už 1 km kurį laiką buvo ir Vilkolių stotelė; žemėlapiuose žymimos stotelės ties Vilkoliais ir į šiaurę nuo jų, tačiau nėra aišku, ar Naujasodės stotelė buvo pietinė (artimesnė Naujasodės kaimui, esančiam į pietus nuo Vilkolių), ar šiaurinė iš jųdviejų.

## Istorija

Stotelė įrengta po I pasaulinio karo, kadangi Vilkolių, Kalniečių, Janavos ir kitų tarp Panemunio ir Taručių stočių kaimų žmonėms buvo tolokai iki traukinuko stotelės. Iš jos buvo gabenamos medžiagos, išgaunamos Naujasodės karjere. Bilietų kasos nebuvo – keleiviai juos turėdavo įsigyti pas konduktorių.

1926 m. traukiniai Skapiškis–Suvainiškis į Naujasodę atvykdavo 6:40, vakarais grįždavo 20:34 – abiem atvejais sustodavo 1 minutei. Nuo 1933 m. stotelėje siaurukas nebestodavo, ji neminima 1941 m. užėjus vokiečiams, 1954 m. joje traukiniai taip pat nebestodavo.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Loustoftas

**Loustoftas** () – miestas ir pajūrio kurortas rytų Anglijoje, Safolko grafystėje. Į miesto teritoriją patenka Anglijos labiausiai į rytus nutolęs taškas.

## Istorija
Loustoftas rašytiniuose šaltiniuose minimas XII a. kaip mažas žvejų kaimas, bei uostamiestis per kurį vyko prekyba su žemynine Europa. XVIII a. Loustofte pradėta vystyti laivų statybos pramonė. Nuo XIX a. miestas pradėtas vystyti kaip pajūrio kurortas.

1845 m. atidaryta Loustofto geležinkelio stotis.

## Gyventojai

## Galerija

St Margaret's Church, Lowestoft - geograph.org.uk - 3285765.jpg|Loustofto šv. Margaritos bažnyčia
Loustofto paplūdimys 20241213 145055.jpg|Senasis tiltas
Lowestoft Town Hall, Historic High Street.jpg|Miesto rotušė
Kristaus bažnyčia, Loustoftas 20241213 104250.jpg|Kristaus bažnyčia
Loustofto uostas 20241213 103820.jpg|Uostas


## Šaltiniai
Panevėžio duonos kombinatas

**Panevėžio duonos kombinatas** (1990–2007 m. – **Panevėžio duona**) – buvusi įmonė Panevėžyje, J. Janonio gatvėje. Veikė nuo 1966 iki 2007 m., gamino duonos, pyrago ir konditerijos gaminius. 2007 m. prijungta prie UAB Vilniaus duona.

## Istorija
Kombinatas įkurtas 1966 m. Susidėjo iš Panevėžio pirmosios duonos gamyklos (Pušaloto g. 125, įkurta 1938 m.) ir Panevėžio antrosios duonos gamyklos (įkurta 1966 m.). 1990 m. minima ir kombinatui priklausiusi Panevėžio trečioji duonos gamykla. 1986 m. turėjo 13 mechanizuotų srovinių linijų, įmonėje dirbo 300 darbuotojų. 1985 m. pagamino 14 620 t duonos ir pyrago gaminių ir 2430 t konditerijos gaminių. Dalį produkcijos siuntė į Kazachijos TSR, Kirgizijos TSR, RTFSR.

1990 m. kombinatas reorganizuotas į valstybinę įmonę „Panevėžio duona”. 1994 m. tapo UAB. 2003 m. valstybei priklausiusį „Panevėžio duonos” 40 % akcijų paketą įsigijo UAB „Vilniaus duona plius”, Vilniaus įmonės valdoma dalis padidėjo iki 95,18 %. 2007 m. abi įmonės reorganizuotos, „Panevėžio duona” tapo UAB „Vilniaus duona” Panevėžio padaliniu. Tuo metu Panevėžio įmonėje dirbo per 120 darbuotojų.
 
## Šaltiniai
Robert Fludd

**Robertas Fladas** (, , 1574 m. – 1637 m. rugsėjo 8 d.) – Anglijos gydytojas, rašytojas, filosofas mistikas, okultistas.

Gimė iš Velso kilusio žemvaldžio, parlamentaro Tomo Flado šeimoje. Studijavo Oksfordo Šv. Jono kolegijoje, vėliau šešetą metų keliavo po Europą. Kelionių metu susipažinęs su hermetizmu, teurgija. Grįžęs į Oksfordą, 1605 m. Robertas Fladas tapo medicinos daktaru, 1609 m. studijavo Gydytojų koledže. Netrukus tapo klestinčiu Londono gydytoju.

Daugelis Roberto Flado veikalų skirta okultizmui, kaip priešprieša XVII a. scientistinėms tendencijoms. Semdamasis įkvėpimo iš Senojo Testamento, Kabalos, alchemijos, astrologijos, simpatinės magijos ir chiromantijos, Robertas Fladas vedė paraleles tarp žmogaus ir pasaulio, į juos abu žvelgė kaip į Dievo atvaizdus. Eksperimentinių darbų parašė nedaug, bet juose ryškus prieštaravimas racionalizmui ir moksliškumui. R. Flado požiūriu, medicinos paskirtis yra suprasti kūno veikimą ir negalavimus atsižvelgiant į užuominas, kylančias iš paralelių (pvz., tarp žmogaus proto ir Saulės šviesos). Taip pat medicininių įžvalgų jam suteikė astrologijos, numerologijos teikiami duomenys. Sekė Paracelso idėjomis.

Dėl savo okultinių idėjų Robertas Fladas susilaukė didelės mokslo bendruomenės priešpriešos, polemizavo su Johanesu Kepleriu, Marenu Mersenu, Pieru Gasendžiu.

## Bibliografija
* *Utriusque Cosmi, Maioris scilicet et Minoris, metaphysica, physica, atque technica Historia* (2 t., 1617–1624 m.)
* *Philosophia Sacra et vere Christiana, &c.* (1626 m.)
* *Medicina Catholica, &c.* (5 t., 1629–1631 m.)
* *Philosophia Moysaica, &c* (1638 m.)
* *Religio Exculpata, &c.* (1684 m.)
* *Tractatus de Geomantia, &c.* (1687 m.)

## Šaltiniai
Yves Missi

**Ivas Tjieris Misis** (, g. ) – Kamerūno krepšininkas, rungtyniaujantis NBA lygoje besivaržančioje Naujojo Orleano „Pelicans“ komandoje. Žaidė universitetinį krepšinį Beiloro „Bears“ komandoje.

## Karjera universitete
2023 m. gegužę paskelbta, kad Misis prisijungs prie Beiloro universiteto „Bears“.

Po pirmojo sezono pateikė paraišką dalyvauti 2024 m. NBA naujokų biržoje.

## Profesionali karjera

### Naujojo Orleano „Pelicans“ (2024–dabar)
2024 m. NBA naujokų biržoje Naujojo Orleano „Pelicans“ pasirinko jį 21-uoju šaukimu. 2024 m. liepos 8 d. pasirašė naujoko sutartį.

Spalio 23 d. debiutavo, pelnydamas 12 taškų, atkovodamas 7 kamuolius, blokuodamas 3 metimus, atlikdamas 1 rezultatyvų perdavimą ir perimdamas 1 kamuolį per 123:111 pergalę prieš Čikagos „Bulls“.

## Statistika

### NBA
#### Reguliarusis sezonas

### Universitetas

|-
| style="text-align:left;"|2023–24
| style="text-align:left;"|Beiloras
| 34 || 32 || 22.9 || .614 || — || .616 || 5.6 || .4 || .6 || 1.5 || 10.7
|- class="sortbottom"
| style="text-align:center;" colspan="2"|Karjera
| 34 || 32 || 22.9 || .614 || — || .616 || 5.6 || .4 || .6 || 1.5 || 10.7
|}

## Asmeninis gyvenimas
Yra Kamerūno pilietis, tačiau taip pat gali prašyti Belgijos, kurioje gimė, pilietybės.

## Apdovanojimai ir pasiekimai
### NBA
* Antrosios NBA simbolinės naujokų komandos žaidėjas (2025 m.)

## Išnašos

## Nuorodos
* Yves Missi NCAA profilis „Sports Reference“
Ašigalių slinkimas

**Ašigalių slinkimas** – Žemės ašigalių slinkimas planetos paviršiumi. Žemės rutulio padėties kaitą sukimosi ašies atžvilgiu lemia jo vidinės sandaros netolygumas. Jos paviršiuje ašigaliai brėžia sudėtingas linijas, neperžengiančias kvadrato su 25 m kraštine ribų.

Ašigalių slinkimas yra dvejoks: 427 parų periodu 4,5 m spindulio ratu bei 1 metų periodu ištęsta elipse (didysis pusašis 5 m). Pirmasis susijęs su Čandlerio periodu įvardijamu Žemės savųjų virpesių periodu, o antrasis – su šios planetos reiškiniais, kuriems būdingas sezoniškumas.

Dėl ašigalių slinkimo vyksta nepaliaujama Žemės paviršiaus taškų koordinačių ir azimutų kaita, tai lemia, kad gaunami kitokie astronominių ir geodezinių matavimų rezultatai.

1687 m. šį reiškinį pirmasis apibūdino anglas I. Niutonas. Šveicarų matematikas bei fizikas L. Oileris – ašigalių slinkimo matematinės teorijos autorius (1790 m.). 1899 m. įkurta Tarptautinė platumų tarnyba, kurios uždavinys – ašigalių slinkimo stebėsena. Šios tarnybos žinioje buvo stebėjimo stočių darbo koordinavimas.

Reiškinys reguliariai tiriamas observatorijose, kaip antai Grinvičo (Jungtinė Karalystė), Paryžiaus (Prancūzija), Pulkovo (Rusija), Vašingtono (JAV).

## Išnašos
Lorenzo de' Medici

**Lorencas di Pieras de Medičis** (*Lorenzo di Piero de' Medici*, , 1449 m. sausio 1 d. – 1492 m. balandžio 8 d.), dar žinomas kaip **Lorencas Nuostabusis** (*Lorenzo il Magnifico*) – iš žymios Medičių giminės kilęs italų politikas, labdarys, poetas. Tai buvo vienas iškiliausių Medičių giminės atstovų, 1469–1478 m. valdęs Florenciją su broliu Džiulianu, o nuo 1469 iki 1492 m. – vienas. Reneseanso meno mecenatas.

Mirus tėvui Pierui de Medičiui, Lorencas ir Džiulianas tapo faktiniais Florencijos valdovais. Jie tęsė tėvo ir senelio tradiciją, pasinaudodami konstituciniais metodais įgyvendinti savo visavaldystę. De Medičių valdoma Florencijos respublikos santvarka apibūdinama kaip „geraširdis tironas konstitucinėje respublikoje“. 1478 m. popiežius Sikstas IV, norėdamas sunaikinti Medičių giminės įtaką, Florencijoje rėmė Pacių šeimos sąmokslą. Jo metu nužudytas Džiulianas de Medičis, o Lorencas mirties išvengė, bet buvo ekskomunikuotas. Kovodamas su Medičiais popiežius sudarė sąjungą su Neapolio karalyste. Po asmeninio Lorenco de Medičio susitarimo su Neapolio karaliumi Ferdinandu I karas buvo nutrauktas, popiežius neteko sąjungininko ir panaikino de Medičio atskyrimą nuo Bažnyčios.

Po šio konflikto Lorencas de Medičis įgavo dar daugiau prestižo. Jis atsisakė pasukti Sforcų keliu ir pasiskelbti kunigaikščiu, tačiau ir likęs paprastu piliečiu jis turėjo didelius turtus ir pavaldinių pagarbą (buvo pramintas „Nuostabiuoju“). Savo vaikus jis išleido už Italijos kilmingųjų, vienas jo vaikų vėliau tapo popiežiumi Leonu X. Kaip ir jo pirmtakai, Lorencas de Medičis taip pat uoliai rėmė meną. Savo vilose jis kaupė senuosius tekstus, studijavo juos kartu su savo bičiuliais – mokytoju Marsilijumi Fičinu, humanistu Piku dela Mirandola, poetu Policianu. Be to, jis rėmė tokius menininkus kaip Džiulianą da Sangalą, Sandrą Botičelį, Andrėją del Verokijų bei pastarojo mokinį Leonardą da Vinčį. Vėliau savo San Marko vilos sode atidarė skultpūros mokyklą, kurioje mokėsi Mikelandželas.

Pats Lorencas de Medičis taip pat rašė poeziją. Sudarė pirmąją italų kalba parašytos poezijos, daugiausia *dolce stil nuovo* stiliaus, antologiją (apie 1477 m.). Sekdamas Petrarka, Dante parašė meilės eilėraščių, kuriems būdingos neoplatonizmo idėjos. Sukūrė sonetų, odžių, idilių, parodijų, lyrinių alegorinių poemų (poema „Meilės girios“ / *Selve d’amore*), novelių (*Giacoppo, La Ginevra*).

Gyvenimo pabaigoje Lorenco de Medičio lėšos ėmė menkti, be to, mieste įsigalėjo domininkonų vienuolis Džirolamas Savonarola, raginęs grįžti prie asketiško gyvenimo. Lorencas de Medičis mirė sulaukęs tik 43 metų. Palaidotas Šv. Lauryno bazilikoje.

## Šaltiniai
Ašmainis

**Ašmainis** (sen.  – 'aštuntas'), **ašmainė**, **aktainis**, **verdelė** – Lietuvoje ir vakarinėje Baltarusijoje vartotas senovinis tūrio bei ploto matas. Sudarė vieno ar kito mato, kaip antai gorčiaus, statinės, valako, aštuntadalį.

Ankstyviausi šio mato paminėjimai rašytiniuose šaltiniuose datuojami XVI a. 1920 m. Lietuvoje perėjus prie metrinės vienetų sistemos, kaimuose dar tam tikrą laiką tebevartotas.

## Išnašos
Madolenimas

**Madolenimas** () – Mikronezijos Federacinių Valstijų Ponpėjos valstijos savivaldybė. Ji užima Ponpėjos salos pietrytinę dalį. Ribojasi su Kičiu vakaruose, Neču ir U šiaurėje.

Savivaldybė taip pat administruoja nedidelę Temueno salą, esančią Madolenimo įlankoje. Kalnuose yra Kepiroi kriokliai. Svarbiausia savivaldybės įžymybė yra senovinis miestas Nan Madolis.

Savivaldybėje yra 7 pradinės mokyklos ir viena aukštesnioji mokykla.

Madolenimas laikomas viena iš penkių tradicinių Ponpėjos salos karalysčių (*wehi*). Ji išaugo iš **Melenkopualės** (*Malenkopwale*) valdos, kuri II tūkst. pradžioje suformuota Saudelerų dinastijos laikais salos pietryčiuose. Ji buvo artimiausia tuometinės Saudelerų sostinės Nan Madolio. XVII a. Isokelekeliui nuvertus Saudelerų dinastiją, jis tapo Madolenimo nanmuarkiu (*Nahnmwarki*). Madolenime iki šiol egzistuoja tradicinė monarchija, vadovaujama valdovų, tituluojamų *Isipau*.

## Šaltiniai
Green Lung

**Green Lung** – Jungtinės Karalystės stoner roko grupė, susikūrusi 2017 m. Londone. Šiuo metu pasirašiusi sutartį su įrašų kompanija „Nuclear Blast Records“.

## Įtakos ir muzikinis stilius
Green Lung muzikinis stilius apibūdinamas kaip stipriai paremtas britų klasikiniu roku ir ankstyvuoju sunkiuoju metalu, o kaip girdimą įtaką recenzentai nurodo Queen, Deep Purple ir ypač Black Sabbath 1970-ųjų medžiagą.

Daugumoje jų dainų tekstų kalbama apie okultizmą.

## Diskografija

### Studijiniai albumai

* *Woodland Rites* (2019 m.)
* *Black Harvest* (2021 m.)
* *This Heathen Land* (2023 m.)

### Minialbumai

* *Free the Witch* (2018 m.)

### Singlai
* *Lady Lucifer* (2018 m.)
* *Let the Devil In* (2019 m.)
* *Leaders of the Blind* (2021 m.)
* *Reaper's Scythe* (2021 m.)
* *Graveyard Sun* (2021 m.)
* *Upon the Altar* (2021 m.)
* *Mountain Throne* (2023 m.)
* *Maxine (Witch Queen)* (2023 m.)
* *One for Sorrow* (2023 m.)

## Išnašos
Kičis

**Kičis** () – Mikronezijos Federacinių Valstijų Ponpėjos valstijos savivaldybė. Ji užima Ponpėjos salos pietvakarinę dalį. Ribojasi su Madolenimu rytuose, Sokesu ir Neču šiaurėje.

Savivaldybė taip pat administruoja netoliese esantį Anto atolą.

Savivaldybėje yra 6 pradinės mokyklos ir dvi aukštesniosios mokyklos. Svarbiausia savivaldybės gamtinė įžymybės yra Sauartiko krioklys.

Kičis laikomas viena iš penkių tradicinių Ponpėjos salos karalysčių (*wehi*). Ji išaugo iš **Kopualengo** (*Kohpwahleng*) valdos, kuri II tūkst. pradžioje suformuota Saudelerų dinastijos laikais salos pietvakariuose. XVII a. Isokelekeliui nuvertus Saudelerų dinastiją, Kičyje pradėjo valdyti nanmuarkiai (*Nahnmwarki*). Čia iki šiol egzistuoja tradicinė monarchija, vadovaujama valdovų, tituluojamų *Soukiseleng*.

## Šaltiniai
Antkalnės liepa

**Antkalnės liepa** – išskirtinė liepa, auganti Panemunių regioniniame parke, Jurbarko rajone, Veliuonos seniūnijoje, Antkalnės kaime, 0,6 km į šiaurę nuo kelio . Medis sunkiai pasiekiamas, auga ant tankiai apaugusios griovos krašto stataus šlaito viršuje. Papėdėje – lapuočiais apaugęs Gystaus upelio slėnis su vingiuota vaga ir senvagėmis. 180 m į pietryčius nuo Antkalnės liepos, perėjus atvirą dirbamą lauką, prie kitos panašios griovos krašto auga Antkalnės ąžuolas.

Liepa paskelbta saugomu botaniniu gamtos paveldo objektu Jurbarko rajono savivaldybės tarybos 2003 m. kovo 27 d. sprendimu Nr. T2-68.

2018 m. duomenimis, Antkalnės liepa atrodė pakankamai sveika, 2 m aukštyje šakojosi į dvi dalis. Nuo griovos pusės buvo ir trečia atšaka, bet jau seniai išlūžusi. Medžio aukštis – 25 m, kamieno apimtis 1,3 m aukštyje – 4,2 m, lajos plotis – 20 m. 2025 m. duomenimis, šalia medžio buvo įbesta informacinė lentelė, kurioje nurodyta 4,1 m apimtis, 27 m aukštis.

## Šaltiniai
Soputanas

**Soputanas** () – ugnikalnis Indonezijoje, Sulavesio saloje, rytiniame Minahasos pusiasalio gale, į pietvakarius nuo Manado. Aukštis – 1785 m. Soputanas – stratovulkanas. Jį sudaro 580 m aukščio kūgis, iškilęs ant senesnio vulkaninio pamato.

Soputanas – labai aktyvus ugnikalnis. Jam būdingi tiek sprogstamieji išsiveržimai, tiek andezitinės lavos srautai. 1906 m. išsiveržimo metu, šiaurės rytiniame šlaite susidarė šoninis krateris, iš kurio vyksta paskutinieji išsiveržimai.

## Šaltiniai
Levotobis

**Levotobis** () – ugnikalnis Indonezijoje, Floreso salos rytinėje pakrantėje, į pietryčius nuo Boru miestelio. Aukštis – 1703 m. Ugnikalnį sudaro du kūgiai – Levotobi Laki Lakis („vyras“ Levotobis, 1703 m) ir Levotobi Perempuan („žmona“ Levotobė, 1584 m).

Levotobis – aktyvus ugnikalnis. Tarp 1861 m. ir maždaug 1970 m. įvyko daugiau nei 10 išsiveržimų. 2024 m. įvykusio išsiveržimo metu piroklastiniai srautai nuniokojo aplinkinius kaimus, didžiuliai dūmų srautai sutrikdė lėktuvų eismą regione.

## Šaltiniai
Solas (upė)

**Solas** (,  = ꦧꦼꦔꦮꦤ꧀ꦱꦭ) – upė Indonezijoje, ilgiausia Javos saloje. Prasideda keliomis ištakomis Lavu ugnikalnio ir Sevu kalnų pašlaitėse. Teka į šiaurę paskui į rytus daugiausia plačiu, daug kur pelkėtu slėniu, vaga žemupyje smarkiai vinguriuoja. Įteka į Javos jūrą priešais Madūros salą, į šiaurės vakarus nuo Surabajos.

Didžiausias intakas – Madiunas (dešinysis).

Upė vandeningiausia nuo spalio iki gegužės, tuo metu neretai ištvinsta. Laivuojama 200 km nuo žiočių, žemupio vaga ištiesinta ir kanalizuota, nukreipta į šiaurę, kad nešmenimis neužneštų laivybai svarbaus Madūros sąsiaurio.

Solo baseinas labai tankiai gyvenamas. Pagrindiniai miestai prie upės – Surakarta, Ngavis, Čepu, Bodžonegoras. Prie Solo upės ties Ngandongu rasti Javos žmogaus palaikai.

## Šaltiniai
Raungas

**Raungas** () – ugnikalnis Indonezijoje, Javos salos rytuose, Rytų Javos provincijoje, į vakarus nuo Banjuvangio. Aukštis – 3332 m. Sudarytas iš andezitinės ir bazaltinės lavos. Viršūnėje žioji apie 2 km pločio ir 600 m gylio kaldera. Joje iškilęs kitas nedidelis kūgis.

Raungas – aktyvus ugnikalnis, vienas dažniausiai besiveržiančių visoje Javoje. Išsiveržimai fiksuojami kas keleri metai (nuo 1593 m. pastebėta ~70 išsiveržimų).

## Šaltiniai
Solas

**Solas** gali reikšti:
* Solas – upė Indonezijoje, Javos saloje;
* Solas – kitas Surakartos miesto Indonezijoje pavadinimas;
* Solas, Sero Solas – ugnikalnis Argentinoje ir Čilėje;
* Solas – teritorija šiaurės Somalyje;
* SOLAS – tarptautinė konvencija, sukurta 1912 m., po laivo „Titanikas“ katastrofos, dėl žmogaus gyvybės apsaugos jūroje.
Varšuvos Legia (krepšinio klubas)

**Varšuvos „Legia“** () – Lenkijos krepšinio klubas, įsikūręs Varšuvoje. Varžosi Lenkijos aukščiausioje krepšinio lygoje (PLK).

Klubas buvo įkurtas 1929 m. kaip Varšuvos karinio daugiafunkcinio sporto klubo „Legia“ krepšinio skyrius.

## Istorija
Klubas buvo įkurtas 1929 m., o pirmąsias rungtynes sužaidė 1929 m. gruodžio 8 d., kai 31:5 nugalėjo Balstogės „Jutrznia“. Komanda vėl pradėjo veikti 1947 m., nes Antrojo pasaulinio karo metais buvo neaktyvi.

Pirmąsias tarptautines rungtynes „Legia“ sužaidė 1953 m. rugsėjo 6 d. su Prahos „BK Dukla“. 1959 m. iškovojo pirmąjį aukščiausiosios lygos čempionų titulą.

Varšuvos „Legia“ buvo pirmoji Lenkijos komanda, atstovavusi šaliai tarptautinėse Europos krepšinio varžybose.

XXI a. pradžioje klubas susidūrė su finansiniais sunkumais ir turėjo pasitraukti iš aukščiausiosios lygos. 2017 m. „Legia“ sugrįžo į PLK.

2024 m. pirmą kartą per 44 metus laimėjo Lenkijos krepšinio taurę.

## Sezonai

## Laimėjimai ir pasiekimai
*  Lenkijos krepšinio lyga: 1956, 1957, 1960, 1961, 1963, 1966, 1969, 2025 m.
*  Lenkijos krepšinio taurė: 1968, 1970, 2024 m.
*  I Liga: 2017 m.

## Lietuviai
* Martynas Purlys (2000–2001 m.)
* Tomas Pačėsas (2001–2002 m.)
* Arnas Kazlauskas (2001–2002 m.)

## Žymesni žaidėjai

*  Cezary Trybański
*  Lukasz Koszarek
* / Geoff Groselle
*  Jānis Bērziņš
*  Michal Michalak
*  Marcel Ponitka

## Treneriai

* Tadeusz Ulatowski (1951–1959 m.)
* Władysław Maleszewski (1959–1967 m.)
* Stefan Majer (1967–1971, 1981–1982 m.)
* Andrzej Pstrokonski (1971–1975 m.)
* Wladyslaw Pawlak (1975–1981 m.)
* Adam Wielgosz (1982–1984 m.)
* Richard Pietruszak (1984–1986 m.)
* Jan Kwasiborski (1986–1988 m.)
* Marek Jablonski (1988–1990 m.)
* Adam Wielgosz (1990–1991 m.)
* Aleksandras Salnikovas (1991–1992 m.)
* Jan Kwasiborski (1992–1996 m.)
* Robert Chabelski (1996–1998, 2004–2012 m.)
* Marek Jablonski (1998–2001 m.)
* Jacek Gembal (2001–2004 m.)
* Piotr Bakun (2012–2018 m.)
* Tane Spasev (2018–2020 m.)
* Wojciech Kaminski (2020–2024 m.)
* Ivica Skelin (2024–2025 m.)
* Heiko Rannula (2025–)

## Išnašos
Mokilis

**Mokilis** arba **Muakiloa** (, Mokilio kalba: *Mwoakilloa*), seniau **Velingtono sala** ()  – atolas Mikronezijos Federacinėse Valstijose, kartu Ponpėjos valstijos savivaldybė. Yra tarp Pingelapo rytuose (nutolęs 113 km) ir Ponpėjos salos vakaruose (nutolęs 153 km).

Sudaro trys salelės: Muandonas (*Mwanhdonh*), Kalapas (*Kahlap*), Urekas (*Uhrek*).

Mokilyje gyvena apie 150 gyventojų **mokiliečių**, naudojančių atskirą Mokilio kalbą, giminingą Ponpėjos kalbai. Juos nuo seno valdo tradiciniai genčių vadai nanmuarkiai. 1814 m. atolą pirmą kartą pamatę europiečiai plaukė laivu Marquis of Wellington.

Didelė dalis (apie 900) mokiliečių šiuo metu gyvena Ponpėjos saloje, taip pat apie 500 jų pasklidę po Marianų salas ir JAV.

## Šaltiniai
Antkalnės ąžuolas

**Antkalnės ąžuolas** – išskirtinis ąžuolas, augantis Panemunių regioniniame parke, Jurbarko rajone, Veliuonos seniūnijoje, Antkalnės kaime, 0,6 km į šiaurę nuo kelio . Medis aptinkamas sunkiai pasiekiamoje vietoje, 2025 m. duomenimis, nepažymėtoje informacine rodykle. Auga ant lapuočiais apaugusios griovos šlaito. Patenka į Gystaus botaninio draustinio teritoriją. 180 m į šiaurės vakarus nuo šio ąžuolo, perėjus atvirą dirbamą lauką, prie kitos panašios griovos krašto auga Antkalnės liepa.

Jurbarko rajono savivaldybės tarybos 2003 m. kovo 27 d. sprendimu Nr. T2-68, Antkalnės ąžuolas yra saugomas botaninis gamtos paveldo objektas. Medžio rūšis – paprastasis ąžuolas (*Quercus robur* L.), aukštis – 26 m.

## Šaltiniai
Sapuafikas

**Sapuafikas** (Sapuafiko kalba: *Sapwuafik*) arba **Ngatikas** (), seniau **Reiveno salos** ()  – atolas Mikronezijos Federacinėse Valstijose, kartu Ponpėjos valstijos savivaldybė. Yra apie 150 km į pietvakarius nuo Ponpėjos salos.

Sudaro dešimt salelių, apsupusių 78.56 km² lagūną, kurių didžiausia ir vienintelė apgyvendinta yra Ngatikas (*Ngatik*). Kitos salelės yra *Peina, Bigen Karakar, Jigen, Bigen Kelang, Pikepe, Dekehnman, Wat, Pikenmetkow, Uataluk*. Dalis jų naudojamos žemdirbystei. Atole yra lėktuvų nusileidimo takas. Taip pat čia yra pradinė mokykla.

## Sapuafikai
Sapuafike gyvena apie 433 gyventojų **sapuafikų**, naudojančių atskirą Sapuafiko kalbą, giminingą Ponpėjos kalbai. Jie gyvena izoliuotoje bendruomenėje apsupti vandenyno. Juos nuo seno valdo tradiciniai genčių vadai nanmuarkiai (arba *peiweilong*).

Iš europiečių pirmą kartą atolą 1773 m. pastebėjo ispanų jūreivis Felipe Tompson, plaukdamas laivu *Nuestra Señora de la Consolación* iš Manilos į Naująją Ispaniją. Jis pavadino salas *Los Valientes* („Drąsiųjų salos“). Kažkada tarp 1793 ir 1796 britų kapitonas William Raven pirmasis apžiūrėjo atolą. Dėl to jis ilgai vadintas Reiveno salomis.

1837 m. liepą atolą iš Sidnėjaus pasiekė kapitono C. H. Hart vadovaujamas laivas *Lampton*. Kapitonas tikėjosi saloje rasti daug brangaus vėžlio šarvo dirbinių. Kadangi vietos gyventojai atsisakė su jais prekiauti, kapitono liepiami jūreiviai ir kartu su jais atplaukę ponpėjiečiai surengė **Ngatiko skerdynes** ir išžudė beveik visus salos vyrus. Vieni šaltiniai teigia, kad saloje liko tik vienas vyras, kiti – kad 20, kurie pabėgę kanoja. Po šių žudynių didelė dalis atolo moterų ir vaikų nusižudė. Jūreiviai rado vos kelis kilogramus vertingo vėžlio šarvo.

Po skerdynių salos vyrų populiaciją atole pakeitė čia pasilikę jūreiviai ir ponpėjiečiai, kurie paėmė išlikusias moteris kaip žmonas. Nuo tada jie naudoja Ngatiko vyrų kreolinę kalbą, kuri yra anglų ir Ponpėjos kalbos mišinys. Moterys toliau išlaiko sapuafikų kalbą.

Didelė dalis sapuaftikų šiuo metu gyvena Ponpėjos saloje. Jų kalbos yra nykstančios.

## Šaltiniai
Idris Momoh

**Idrisas Momo** (, g. 2004 m. birželio 8 d.) – Nigerijos futbolininkas, saugas.

## Karjera
Priklausė Legnicos „Miedź“ klubui (Lenkija). Sudaryta sutartis galiojo iki 2028 m. birželio 30 d. Atstovavo jaunimo komandoms, žaidė dublerių ekipoje. 2023 m. rugsėjo 1 d. debiutavo pagrindinėje komandoje Pirmos lygos (II pakopa) rungtynėse prieš Krokuvos „Wisla“. Susitikimą pradėjo ant atsarginių suolelio, o aikštėje pasirodė po keitimo rungtynių pabaigoje.

2024 m. rudenį nuomos pagrindais perleistas Švinouiščės „Flota“.

### FK „Sūduva“
2025 m. vasario 10 d. tapo žinoma, kad futbolininkas nuomos pagrindais iki sezono pabaigos persikėlė į Marijampolės „Sūduvą“.

2025 m. kovo 1 d. oficialiai debiutavo klube A lygos rungtynėse prieš „Riterių“ klubą. Futbolininkas susitikimą pradėjo pagrindinėje sudėtyje, o pačioje rungtynių pabaigoje buvo pakeistas. Marijampolės „Sūduva“ rungtynes laimėjo rezultatu 4-3.

2025 m. balandžio 4 d. pelnė savo pirmąjį įvartį A lygos rungtynėse prieš Alytaus „Dainavą“. Futbolininkas rungtynes pradėjo startinėje sudėtyje, 38 minutę pelnė vienintelį rungtynių įvartį, o pačioje pirmojo kėlinio pabaigoje (45 min.) patyrė traumą ir buvo pakeistas.

### FK Atmosfera
2026 m. vasario 17 d. FK Atmosfera pranešė kad žaidėjas prisijungė prie klubo. 

## Statistika
; A lygos statistika.

Spalvų reikšmės:
:  rungtyniavo A lygoje;

## Išnašos

## Nuorodos
* alyga.lt svetainė
* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* lietuvosfutbolas.lt
* Globalsportsarchive