open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Karlas Liudvikas

**Erchercogas Karlas Liudvikas** (; 1771 m. rugsėjo 5 d. – 1847 m. balandžio 30 d.) – buvo trečiasis imperatoriaus Leopoldo II sūnus, vienas iš svarbiausių Austrijos kariuomenės vadų Napoleono karų laikotarpiu.

## Biografija

Gimęs Florencijoje Karlas jaunystę praleido Toskanoje ir Vienoje, kur jį įsūnijo Ciešino kunigaikštis Albertas Kazimeras.

Karlas pradėjo karinę karjerą Austrijos Nyderlanduose, ką tik prasidėjus Prancūzijos revoliucijai: vadovavo brigadai per Žemapo mūšį, dalyvavo 1793 m. kampanijoje ir   Niervindeno mūšyje. Tais pačiais metais jis tapo lauko maršalu, o Fleriuso mūšyje buvo vienas iš pagrindinių vadų. 1795 m. jis buvo paskirtas Austrijos pajėgų prie Reino vadu ir po dvejų metų intensyvių kovų su Prancūzijos armijomis – buvo pripažintas vienu iš geriausių kariuomenės vadų Europoje. 1797 m. jis buvo paskirtas į Italiją sustabdyti Napoleono žygį, bet turėjo atsitraukti. 
Prasidėjus Prancūzijos karui prieš Antrąją koaliciją, Karlas dviejuose mūšiuose sutriuškino prancūzų pajėgas vadovaujamas Žano Džordono, įsiveržė į Šveicariją ir sutriuškino A. Masenos pajėgas per pirmąjį Ciuricho mūšį, bet dėl ligos turėjo palikti tarnybą. Netrukus jis vėl buvo pašauktas apginti Vienos nuo Žano Morėjaus pajėgų, ir prisidėjo jį įveikiant 1800 m. gruodžio 3 d. per Hohenlindeno mūšį.

Katastrofiška Trečiosios koalicijos karo baigtis, ir paties Karlo patirtas pralaimėjimas A. Masenai Italijoje, nulėmė, kad jis pradėjo Austrijos armijos reorganizaciją. 1806 m. jis buvo paskirtas vyriausiuoju kariuomenės vadu. Nepaisant to, Penktosios koalicijos karo pradžia buvo Austrijai nesėkminga, Vieną teko evakuoti. Karlas įveikė Napoleono pajėgas Asperno-Eslingo mūšyje, bet po dviejų savaičių Napoleonas puolė vėl ir sutriuškino austrus Vagramo mūšyje. Po šio pralaimėjimo Karlas atsistatydino iš visų užimamų postų. Nuo to laiko jis kariuomenėje nebetarnavo, išskyrus trumpą laikotarpį 1815 m., kai vadovavo Mainco forto įgulai.
1815 m. Karlas vedė Nassau-Veilburgo princesę Henrietą. Su ja susilaukė septynių vaikų. 1822 m. tapo Ciešino kunigaikščiu. Karlas Liudvikas mirė 1847 m. balandžio 30 d. Jo kūnas buvo palaidotas imperatoriškoje kriptoje Vienoje.

## Nuorodos
Port Imperial gatvės trasa

**Port Imperial gatvės trasa** () – planuojama 5,1 km ilgio automobilių sporto gatvių trasa Naujajame Džersyje, JAV. Ši trasa pradėta projektuoti 2011 m. spalį, o Formulės 1 lenktynes čia planuota surengti 2015 m. sezone. Vėliau ši data nukelta į 2016 m. sezoną, tačiau ir šiame sezone lenktynės neįvyko.

## Šaltiniai
Prekyba dramblio kaulu

**Prekyba dramblio kaulu** – prekyba dramblių durklais (dramblio kaulu). Ji turi ilgą istoriją, tačiau XX a., susirūpinus dramblių skaičiaus mažėjimu, buvo pradėta reguliuoti ir galiausiai uždrausta 1989 m. CITES konvencijos pagalba. 

## Istorija

Manoma, kad pirmieji pradėję organizuotą prekybą dramblio kaulu buvo finikiečiai. Viduramžiais prekyba dramblių durklais vyko tarp Europos ir Centrinės Afrikos. XX a. pradžioje dramblio kaulo paklausa stipriai išaugo, atsirado pirmieji ją reguliuojantys susitarimai. 1900 m. Afrikoje kolonijų turinčios Europos šalys pasirašė susitarimą, draudžiantį prekiauti lengvesniais nei 5 kg durklais, taip siekdamos sustabdyti jaunų dramblių žudymą, tačiau jis neįsigaliojo. Dar kartą tas pats reikalavimas buvo priimtas 1933 m., tačiau praktikoje nebuvo veiksmingas ir prekyba po Antrojo pasaulinio karo toliau augo. Aštuntajame ir devintajame dešimtmetyje dramblio kaulo paklausa pasiekė didžiausią lygį: kasmet Afrikos šalys eksportuodavo apie 1000 tonų durklų, daugiausiai į Japoniją, Europą ir Šiaurės Ameriką. Šiuo laikotarpiu Kenijoje, Tanzanijoje, Ugandoje ir kitose Afrikos šalyse dramblių skaičius stipriai sumažėjo.

Siekiant išsaugoti nykstančius dramblius, 1989 m. vykusiame CITES konvencijos susirinkime šie gyvūnai buvo perkelti į griežčiausią pirmąją kategoriją, taip uždraudžiant tarptautinę prekybą jų dalimis, įskaitant ir dramblio kaulą. Tam pritarė didžioji dauguma valstybių, išskyrus kelias Afrikos šalis. Pastarosios vėliau siekė sušvelninti draudimą, argumentuodamos, kad dramblių populiacijos auga, o prekyba dramblio kaulu padėtų šalims gauti papildomų pajamų. 1997 m. CITES pirmą kartą leido Zimbabvei, Botsvanai ir Namibijai parduoti sukauptas dramblio kaulo atsargas Japonijai. Panašus leidimas buvo priimtas ir 2002 m.

Nepaisant draudimo, dramblio kaulas išlieka svarbia preke tarptautinėje juodojoje rinkoje.

## Diskusija

Prekyba dramblio kaulu yra sukėlusi daug diskusijų, ypač dėl to, ar draudimas yra geriausias būdas apsaugoti dramblius. Draudimą palaikantys teigia, kad:
* draudimą lengviau kontroliuoti, nes nėra pakankamai techninių galimybių griežtai sekti prekybą;
* draudimas neskatina valstybių medžioti dramblius, tikintis, kad vėliau dramblio kaulą bus galima pelningai parduoti;
* draudimas skatina ieškoti kitų būtų, kaip gauti pelną iš dramblių, pavyzdžiui, vystant turizmą.

Prekybos šalininkai argumentuoja, kad:
* dramblio kaulas bet kuriuo atveju kaupiasi, nes yra surenkamas iš natūraliai mirusių arba legaliai sumedžiotų dramblių, todėl draudimas jį panaudoti yra vertingo ištekliaus švaistymas;
* reguliuojama prekyba yra pajamų šaltinis neturtingoms Afrikos šalims;
* pajamos iš dramblio kaulo būtų iniciatyva vietinėms bendruomenėms saugoti dramblius nuo išnykimo.

## Šaltiniai
Naftos ekvivalentas

**Naftos ekvivalentas** – sutartinis energijos vienetas, kuriuo įvairių kuro rūšių suvartojimas prilyginamas žalios naftos kiekiui, kurį sudeginus gaunama tiek pat energijos. Šis dydis išreiškiamas tonomis.

## Apibrėžimai
Kadangi skirtingos naftos rūšys turi nevienodą kaloringumą, naftos ekvivalento dydis yra maždaug 42 GJ. Pagal Tarptautinės ekonominio bendradarbiavimo ir plėtros organizacijos apibrėžimą, viena tona naftos ekvivalento yra lygi 41,868 GJ. Kai kuriose valstybėse (Japonijoje, JAV, Kanadoje) naftos ekvivalentas išreiškiamas bareliais. Skirtingos kuro rūšys turi nevienodą naftos ekvivalentą. 1 toną benzino atitinka 1,05 tonos, 1 m³ dyzelino – 0,98 tonos naftos ekvivalento. Vienos tonos naftos ekvivalentas lietuvių kalba žymimas *tne* (angliškai *toe*).

## Lietuvoje
Lietuvoje naftos ekvivalentas naudojamas nuo 2002 m. Jis pakeitė iki tol naudotą anglies ekvivalentą.

## Šaltiniai
Nabulas

**Nabulas** () – miestas šiaurės rytų Tunise, prie Bono kyšulio. Tai Nabulo vilajeto sostinė. 2004 m. mieste gyveno 56 387 žmonės.

Miestą V a. pr. m. e. įkūrė Kirėnės graikai kaip prekybos postą. Nabulo pavadinimas kilo nuo arabizuoto senojo graikiško pavadinimo *Neapolis*.

Dabar tai populiarus kurortas ir Tuniso puodininkystės pramonės centras.

## Miestai partneriai

*  Marbelja, Ispanija
*  Setas, Japonija
Bono kyšulys

**Bono kyšulys** () – to paties pavadinimo pusiasalyje, šiaurės rytų Tunise, prie Tuniso įlankos; 150 km nuo Sicilijos.

Bono kyšulys yra arčiausias Afrikos taškas iki Sicilijos. Nuo Italijos kyšulį skiria tik Sicilijos sąsiauris. Netoli nuo Bono kyšulio stūkso pūnų miesto Kerkuano griuvėsiai, kurie 1985 m. įtraukti į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.

## Nuorodos
* Bono kyšulys  (prancūzų k.)
Valdas Papievis

**Valdas Papievis** (g. 1962 m. liepos 9 d. Anykščiuose) – lietuvių prozininkas, vertėjas.

## Biografija
* 1969–1980 m. mokėsi Anykščių Jono Biliūno vidurinėje mokykloje.
* 1980–1985 m. studijavo Vilniaus universiteto Filologijos fakultete lietuvių literatūrą.
* 1985–1990 m. dirbo Vilniaus universiteto rektorate.
* 1990–1992 m. Lietuvos Respublikos Kultūros ir švietimo ministerijoje ministro Dariaus Kuolio patarėjas.
* 1988–1990 m. su bendraminčiais leido nuo sovietinės cenzūros nepriklausomą kultūros žurnalą „Sietynas“.
* Nuo 1992 m. gyvena Paryžiuje (Prancūzija), dirba „Laisvosios Europos“ radijuje, teikia žinias iš Prancūzijos Lietuvos radijui, yra Prancūzijos lietuvių bendruomenės valdybos sekretorius.
* Nuo 1989 m. yra Lietuvos rašytojų sąjungos narys.

## Kūryba
* 1989 m. „Ruduo provincijoje“ (romanas).
* 1989 m. „Užmaršties slėnis“ (apysakų rinkinys).
* 2003 m. „Vienos vasaros emigrantai“ (romanas, jo garso įrašas – 2005 m.).
* 2010 m. „Eiti“ (romanas), iliustruotas Prano Gailiaus piešiniais.
*2015 m. „Odilė, arba Oro uostų vienatvė“ (romanas).
*2017 m. "Žiebtuvėliai anarchistai" (apsakymai).
*2018 m. „Brydė“ (psichologinis trileris).
*2021 m. „Ėko“ (romanas).
* 2006–2007 m. užrašė ir parengė spaudai diplomato Adolfo Venskaus (1924–2007) prisiminimus, kurie buvo išleisti knyga „Gyvenimui aš dėkingas už viską“ (2009 m.).
* Yra išvertęs mokslinės bei grožinės literatūros iš anglų ir prancūzų kalbų.

## Įvertinimai
* 1989 m. apdovanotas Antano Jonyno premija už romaną „Ruduo provincijoje“.
* 1989 m. Lietuvos kritikų premija už „Sietyno“ leidimą.
* Lietuvių literatūros ir tautosakos institutas romaną „Eiti“ paskelbė Meniškiausia 2010 metų knyga ir skyrė metinę premiją (2011 m.).
* 2011 m. Rokiškyje už romaną „Eiti“ Valdui Papieviui įteikta Liudo Dovydėno premija.
* 2016 m. apdovanotas Lietuvos nacionaline kultūros ir meno premija už egzistencinės patirties raišką ir atnaujintą romanų estetiką.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Interviu su Valdu Papieviu
* Kūrybos ištraukos
* Interviu laidoje „Labas rytas“
Kerkuanas

**Kerkuanas** () – punų miestas dabartiniame šiaurės rytų Tunise prie Bono kyšulio. Finikiečių miestas tikriausiai buvo apleistas per Pirmąjį Pūnų karą (apie 250 m. pr. m. e.) ir romėnai jo neatstatė. Miestas egzistavo apie 400 metų.

Kasinėjimai atskleidė IV ir III a. pr. m. e. griuvėsius. Daugelis namų vis dar turi sienas, ant fasadų matosi spalvotas molis. Namai buvo pastatyti pagal standartinį planą, o miestas gerai suplanuotas.

Šventykloje išliko kelios kolonos, o mažame atriume – mozaikos. Namuose randamos primityvios mozaikos bei daugybė akmeninių slenksčių. Archeologai iki šiol dirba Kerkuane, bet manoma, kad geriausios vietos jau atkastos.

Kerkuanas buvo vienas svarbiausių pūnų miestas kaip Kartagina, Utika ar Hadrumetas (dabar Susas).

UNESCO paskelbė Kerkuaną Pasaulio paveldo sąrašo dalimi 1985 m.

## Galerija


Image:Kerkouane - panorama.jpg|
Image:Kerkouane vue.jpg|
Image:Site Punique Kerkouane 6.jpg|
Image:Site Punique Kerkouane 7.jpg|
Dramblio ordinas

**Dramblio ordinas** () – aukščiausias Danijos nacionalinis ordinas, vienas originaliausių ženklų tarp pasaulio apdovanojimų. Įsteigtas 1464 m., turi vieną laipsnį. Apdovanotajį Danijos karalienė pakelia į kilminguosius, naujojo riterio herbas pakabinamas vienoje iš Danijos bažnyčių. Gavėjui mirus, apdovanojimo ženklą privalu grąžinti Danijos karališkajai kanceliarijai. 

## Aprašymas

Ordino ženklas – tūrinė miniatiūrinė dramblio skulptūrėlė, padengta balta emale, dekoruota briliantais, nešanti ant savęs kovinį bokštelį, kuris, savo ruožtu, tarnauja kaip žiedo pagrindas. Prieš bokštelį įsitaisęs juodaodis varovas. Dramblys simbolizuoja išmintį, teisingumą, kilnumą ir kitas teigiamas savybes. Danijoje šis vaizdinys sutinkamas ir tarp kitų apdovanojimų.

## Dramblio ordinas Lietuvoje

Vienoje iš Danijos bažnyčių šiandien kabo pirmojo atkurtos Lietuvos Respublikos Prezidento Algirdo Brazausko, kuris gavo šį ordiną 1996 m., herbas. 

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Danijos apdovanojimai 
* Dramblio ordino riterių sąrašas
Gafsos vilajetas

**Gafsos vilajetas** () – vienas iš 24 Tuniso vilajetų. Jis yra Tuniso centrinėje dalyje, ribojasi su Alžyru. Plotas siekia 8 990 km², o vilajete gyvena apie 330 tūkst. žmonių. Administracinis centras – Gafsa.

Miestai, esantys vilajete:
* **[[Gafsa]]**
* El Kataras
* Metlaūis
Gafsa

**Gafsa** () – Tuniso miestas, Gafsos vilajeto administracinis centras. Pietvakarių regiono sostinė bei istorinė oazė, kalnakasybos pramonės centras. Miestas išsidėstęs 369 km atstumu nuo šalies sostinės Tuniso. Pavadintas mezolito Kapsos kultūros garbei. 

## Gyventojai
Mieste gyvena apie 85,5 tūkst. gyventojų. Septintas miestas pagal gyventojų skaičių šalyje.

## Sportas
* El Gawafel Sportives de Gafsa – futbolo klubas;
* Namų rungtynes žaidžia Lapkričio 7-osios dienos stadione ().

## Transportas
Geležinkeliu miestas sujungtas su Metlaviu pietvakariuose ir Sfaksu rytuose.

Veikia Gafsos-Ksaro tarptautinis oro uostas.

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali miesto svetainė
Trygve Gulbranssen

**Trygve Emanuel Gulbranssen** (gimė 1894 m. birželio 15 d. Kristianijoje, mirė 1962 m. spalio 10 d. Eidsberge) buvo norvegų rašytojas, verslininkas ir žurnalistas.

Jo knygos buvo gerai priimtos kritikų ir skaitytojų. Jos yra išverstos į daugiau nei 30 kalbų ir parduota virš 12 milijonų egzempliorių.

Gulbranseno tikrasis pragyvenimo šaltinis buvo didmeninė tabako gaminių prekyba. Jo vadovavimo metu tai buvo didžiausia tokio pobūdžio įmonė Norvegijoje.
Bartkuvas (Mazovijos vaivadija)

**Bartkuvas** () – kaimas Lenkijos rytuose, Korčevo valsčiuje, Sedlcų apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į pietvakarius nuo Korčevo, apie 28 km į šiaurės rytus nuo Sedlcų ir apie 108 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Knichuveko Šv. Stanislavo ir Šv. Onos parapija

**Knichuveko Šv. Stanislavo ir Šv. Onos parapija** () – parapija įkurta XV a. amžiuje. Parapija priklauso Drohičino vyskupijai, Drohičino dekanatui. Pirmoji parapijos bažnyčia pastatyta apie 1460 metus. 1631–1668 m. buvo statoma nauja gotikinio ir renesansinio architektūros stiliaus mūrinė bažnyčia. Statybas finansavo Lietuvos didysis maršalka Kristupas Viesiolovskis. 1990–1991 m. pastatyta klebonija. 1992 m. parapija buvo priskirta Drohičino vyskupijai.
Tokarai (reikšmės)

**Tokarais** () vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:

* Tokarai (Palenkės vaivadija);
* Tokarai (Mazovijos vaivadija).
Kolodzeika

**Kolodzeika** () – upė rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, Sedlcų apskrityje, Pžesmikų ir Korčevo valsčiuose. Upė teka Sedlcų aukštumoje. Kairysis Vakarinio Bugo upės intakas. Upė teka per Bugo kraštovaizdžio perką ir Palenkės Bugo kanjono kraštovaizdžio parką.
Kaliskai (Pžesmikų valsčius)

**Kaliskai** () – kaimas Lenkijos rytuose, Pžesmikų valsčiuje, Sedlcų apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.


Vaizdas:Kaliski (gmina Przesmyki)-kapliczka.jpg
Vaizdas:Kaliski (gmina Przesmyki)-staw.JPG
Vaizdas:Pole w Kaliskach (Maj 2017).jpg
Knygų metraštis

**Knygų metraštis** – Lietuvos TSR valstybinės bibliografijos leidinys, ėjęs 1947–1956 m. Vilniuje.

## Istorija
1947 m. vadinosi „Lietuvos TSR knygų metraštis“. 1947 m. ir 1949–1956 m. ėjo keturis kartus per metus, o 1948 m. – vieną kartą per metus. Leido Lietuvos TSR knygų rūmai. Tiražas 1956 m. – 1500 egz. 1957 m. prijungtas prie „Spaudos metraščio“.

Leidinį sudarė „Knygų metraštis“, „Gaidų metraštis“ (nuo 1955 m. „Muzikinės literatūros metraštis“), „Vaizduojamojo meno metraštis“, „Palaidų spaudinių metraštis“ (1947–1953 m.), „Knygų recenzijų metraštis“ (1947–1951 m.) ir „Tarybinės lituanikos metraštis“ (1951–1956 m.).

## Šaltiniai
Kolektyvas

**Kolektyvas** – Vakarų tautinių mažumų komunistinio universiteto lietuvių sektoriaus žurnalas, ėjęs 1921–1931 m. Maskvoje.

## Istorija

Buvo dauginamas stiklografu ir hektografu, o nuo 1927 m. – spaustuvėje. Rengė redakcinė kolegija, atsakingasis redaktorius Vincas Kapsukas. Išėjo 37 numeriai. Tiražas – 100–400 egz.

## Šaltiniai
Zalesis (Sedlcės)

**Zalesiai** () – kaimas Lenkijos rytuose, Pžesmikų valsčiuje, Sedlcų apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į vakarus nuo Pžesmikų, apie 23 km į šiaurės rytus nuo Sedlcų ir apie 106 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Cerpigužo geležinkelio stotelė

**Cerpigužo geležinkelio stotelė** () – geležinkelio stotelė Cerpigužo kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, Sedlcių apskrityje, Pžesmikų valsčiuje. Per stotelę eina Sedlcos-Siemianuvka geležinkelio linija. Nuo stotelės iki Nemojkų geležinkelio stoties yra 8 km ir iki Mordi Miasto geležinkelio stotelės yra 5,7 km.

## Nuorodos
* Aprašymas apie stotelę (lenk.).
Pžesmikų Šv. Apaštalo Jokūbo parapija

**Pžesmikų Šv. Apaštalo Jokūbo parapija** () – parapija įkurta 1224 metais. Parapija priklauso Sedlcų vyskupijai, Losicės dekanatui. 1776 m. pastatyta parapijos medinė bažnyčia.

## Nuorodos

* Parapijos tinklalapis (lenk.).
Krynkos (reikšmės)

**Krinkais** () vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:

* Palenkės vaivadijoje:
** Krinkai;
* Mazovijos vaivadijoje:
** Krinkai (Mazovijos vaivadija).
Plutai (reikšmės)

**Plutais** () vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:

* Plutai (Palenkės vaivadija);
* Plutai (Paprotnios valsčius).
Paprotnios Šv. Apaštalo Bartolomėjaus parapija

**Paprotnios Šv. Apaštalo Bartolomėjaus parapija** () – parapija, įkurta 1919 metais. Parapija priklauso Sedlcų vyskupijai, Suchožebrų dekanatui. Dabartinė parapijos medinė bažnyčia pastatyta 1906 metais.

## Nuorodos

* Parapijos tinklalapis (lenk.).
Suchožebrų dekanatas

**Suchožebrų dekanatas** () - tai vienas iš 25 katalikų, Sedlcų vyskupijos dekanatų.

## Parapijos

Dekanate yra 10 parapijų:

* Čolomijės Šv. Simono ir Judo Tadeušo parapija - Čolomijė;
* *Holublos Šv. Mergelės Marijos Gimimo parapija* - Holubla;
* Kotuno Šv. Antano parapija - Kotunas;
* *Krinicos Šv. Čenstakavos parapija* - Krinica;
* *Kžešlino Šv. Mikalojaus parapija* - Kžešlinas;
* Mokobodų Šv. Jadvygos parapija - Mokobodai;
* Niviskų Švč. Mergelės Marijos Apsireiškimo parapija - Niviskai;
* Paprotnios Šv. Apaštalo Bartolomėjaus parapija - Paprotnia;
* *Stare Opolės Mergelės Marijos Gailestingumo parapija* - Stare Opolė;
* Suchožebrų Šv. Marijos Magdalenos parapija - Suchožebrai.

## Nuorodos

* Aprašymas apie dekanatą (lenk.).
Borki Sedleckiai

**Borki Sedleckiai** () – kaimas Lenkijos rytuose, Suchožebrų valsčiuje, Sedlcų apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. Kaime yra Borki Sedleckių geležinkelio stotelė.

## Geležinkelio ruožas
Ganga

**Ganga** arba ***Gangas*** (, , ) – viena didžiųjų Azijos upių, teka Indijoje ir Bangladeše Jos ilgis – 2525 km., baseinas apima 907 tūkst. km² plotą.

## Geografija

Prasideda Himalajuose keletu ištakų: pagrindiniai srautai atiteka iš Gangotrės ledyno, kur prasideda Bhagirathė, bei iš Badrinatho apylinkių, iš kur atiteka Alaknanda. Nuo Bhagirathės ir Alaknandos santakos ties Devprajagu upė vadinama Ganga. Toliau teka daugiausia rytų–pietryčių kryptimi derlinga ir labai tankiai apgyvendinta Indo–Gangos lyguma, įteka į Bengalijos įlanką, sudarydama bendrą deltą kartu su Meghna ir Brahmaputra.

Pagrindiniai intakai:
* dešinieji: Jamuna, Sonas, Damodaras;
* kairieji: Gomati, Ghaghra, Gandakas, Kosis, Mahananda.

Upės režimas musoninis, vasarą dažni potvyniai (vandens lygis vietomis pakyla iki 15 m). Vidutinis vandens nuotėkis – 14,3 tūkst. m³/sek. Žemupyje jaučiama jūros potvynių įtaka (iki 300 km nuo žiočių). Laivyba vyksta 1450 km (pradedant Himalajų papėdėmis). Ganga ir jos baseino upės drėkina didelius, labai tankiai gyvenamus plotus. Gangos–Jamunos tarpupyje (Doabe) iškastas Gangos kanalas, 1975 m. žemupyje tie Faraka pastatyta užtvanka.

Svarbiausi miestai prie Gangos: Rišikešas, Haridvaras, Kanaudžas, Kanpuras, Alahabadas, Varanasis, Patna, Hadžipuras, prie deltos – Kolkata, Daka.

## Religinė reikšmė

Ganga hinduizme laikoma švenčiausiąja upe, Didžiosios Motinos įsikūnijimu, nepaliaujamu dievškosios galios (šaktės) srūvėjimu. Kaip upė Ganga minima jau vėlyvojoje „Rigvedos“ dalyje, o „Mahbharatoje“ ir puranose aukštinama kaip motina-Ganga (Brahmos žmona, visų dievų gimdytoja).

Dėl tokios upės religinės reikšmės, visu savo ilgiu ji yra laikoma šventviete (*tīrtha*), pasinėrimas į jos vandenis laikomas dvasiniu apsivalymu, iš jos semiamas vanduo gabenamas į namus ir šventyklas visoje Indijoje. Į Gangos vandenis nuleidžiami kremuoti palaikai. Ganga Alahabade yra viena iš *[[kumbha mela]]* ritualinių maudynių vietų, ypač svarbūs ghatai (laiptai į vandenį) prie Gangos yra Varanasyje. Be to, ypač šventomis vietomis laikomos Gangos ištakos – Badrinathas, Kedarnathas, Gangotrė ir Jamunotrė, taip pat žemiau esantys Rišikešas bei Haridvaras.

## Ekologija
Daugiau nei 95 % Gangos baseino yra sukultūrinta – užstatyta gyvenvietėmis bei naudojama intensyviai žemdirbystei. Neliestų plotų išlikę Radžadži, Džimo Korbeto, Dudhvos nacionaliniuose parkuose, o upės deltoje išlikusios Sundarbanų džiunglės. Upėje gyvena 143 žuvų rūšys – dažni indiniai karpiai, pailgažvyniai, pangasijos, žalčiagalvinės, pienžuvinės ir kt., taip pat gavialai, pelkiniai krokodilai, ganginiai delfinai, įvairūs vėžliai.

Upės vanduo itin teršiamas buitinėmis nuotekomis, šiukšlėmis, chemine tarša.

## Etimologija

Gangos upėvardis tradiciškai indų kalbininkų aiškinamas iš sanskrito šaknies *ga-/gam-* („eiti, judėti“) reduplikacija, t. y., „eiklioji, judrioji“. Dabartiniai vakarų kalbininkai mano, kad vietovardis ikiarijiškos kilmės: bandytas kildinti iš mundų **gand* („upė“), ar bendrai iš austroazinių kalbų prokalbės **kang/kiang/jiang* („upė“).

## Išnašos
Viliukų–Karpių miškai

**Viliukų–Karpių miškai** – miškai Ukmergės rajone, Deltuvos seniūnijoje, Viliukų, Jakutiškių, Bardiškių, Kačėniškių, Pramislavos kaimų apsuptyje. Jo bei gretimo Jakutiškių miškų masyvo dalį apima Viliukų miško biosferos poligonas, įsteigtas 2012 m. Plotas 777,22 ha. Priklauso Ukmergės miškų urėdijai, Viliukų girininkijai. Pietiniu pakraščiu eina kelias .

Paviršius lygus, kai kur supelkėjęs. Dirvožemiai – velėniniai glėjiški nujaurėję priesmėliai ir priemoliai. Patenka į Armonos baseiną.

Medynai:
* beržynai: 45 %,
* eglynai: 26 %,
* drebulynai: 10 %,
* uosynai: 7 %,
* juodalksnynai: 6 %,
* pušynai: 2 %,
* baltalksnynai: 2 %,
* ąžuolynai: 2 %.

Biosferos poligonas įsteigtas siekiant išsaugoti vertingą Viliukų miško ekosistemą, ypač siekiant išlaikyti teritorijoje randamas saugomas augalų, gyvūnų ir grybų rūšis, Europos Bendrijos svarbos natūralias buveines. Nuo 2005 m. Viliukų miškas yra žinomas kaip Europos ekologinio tinklo Natura 2000 buveinių apsaugai svarbi teritorija, kurioje saugotinos retos europinės svarbos drugelių rūšys – baltamargė šaškytė (*Hypodryas maturna*) ir didysis auksinukas (*Lycaena dispar*).

2010–2011 m. Viliukų miške buvo atliktų biologinės įvairovės tyrimų metu aptiktos saugomo drugelio – akiuotojo satyro (*Lopinga achine*), vabalo – purpurinio plokščiavabalio (*Cucujus cinnaberinus*) populiacijos, saugomos augalų rūšys – stačioji dirvuolė (*Agrimonia pilosa*), aukštoji gegūnė (*Dactylorhiza fuchsii*), žalsvažiedė blandis (*Platanthera chlorantha*), miškinė dirsuolė (*Bromopsis benekenii*), plūduriuojantysis sklenduonis (*Ricciocarpos natans*), paprastasis kardelis (*Gladiolus imbricatus*), plunksninė pliusnė (*Neckera pennata*), statusis atgiris (*Huperzia selago*), retažiedė miglė (*Poa remota*). Taip pat rasta reta, seniems plačialapių miškams būdinga kerpių rūšis – plačioji platužė (*Lobaria pulmonaria*).

Taip pat aptiktos ir išskirtos dviejų tipų Europos bendrijos svarbos buveinės: plačialapių ir mišrūs miškai ir pelkėti lapuočių miškai.

Miškuose gyvena lapės, usūriniai šunys, šernai, briedžiai, stirnos, taurieji elniai, kiaunės, kiškiai, voverės, bebrai, ondatros.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Saugomų teritorijų valstybės kadastras
Hans Zimmer

**Hansas Florianas Cimeris** (; g. 1957 m. rugsėjo 12 d.) – vokiečių filmų muzikos kompozitorius ir prodiuseris.

Parašė garso takelius daugiau nei 150-čiai filmų, įskaitant Oskarą pelniusius Lietaus žmogus (1988 m.), Liūtas karalius (1994 m.), Purpurinis potvynis (1995 m.), Gladiatorius (2000 m.), Paskutinis samurajus (2003 m.), Tamsos riteris (2008 m.) ir Pradžia (2010 m.).

Ankstyvąją karjeros dalį, prieš persikeldamas į JAV, dirbo Jungtinėje Karalystėje. Jis yra kino kompanijos DreamWorks filmų muzikos padalinio direktorius, taip pat bendradarbiauja su kitais kompozitoriais, su kuriais įkūrė Remote Control Productions įrašų kompaniją.

Cimerio kūriniai pasižymi elektroninės ir tradicinės orkestrinės muzikos deriniu. Jis yra laimėjęs keturis Grammy, du Auksinius gaublius bei po vieną Classical BRIT Award ir du Oskarus.

## Išnašos

## Nuorodos
*
Iliustruotasis metraščių sąvadas

**Iliustruotasis metraščių sąvadas** () – istorijos šaltinis, sukurtas XVI a. viduryje senąja rusų kalba.

Sąvadas sukurtas vieninteliu egzemplioriu Ivano Rūsčiojo bibliotekai.

Sąvadą sudaro 10 tomų, kuriuose apie 10 tūkst. puslapių ir daugiau nei 16 tūkst. iliustracijų, apimančių laikotarpį nuo „pasaulio sukūrimo“ iki 1567 m.

## Nuorodos

* Iliustruotasis metraščių sąvadas (LMAVB)
Kaari Utrio

**Kaari Utrio** (g. 1942 liepos 28 d., Helsinkyje, Suomija) – suomių rašytoja, istorikė, filosofė, romanų ir mokslinių studijų autorė. 1967 m. baigė studijas Helsinkio universitete.

Lietuvių kalba 1998 m. išleista jos knyga „Ievos dukterys“. K. Utrio aistringai ir argumentuotai dėsto savo teiginius. Istoriniai rašytojos romanai pirmauja geriausiai perkamų Suomijos knygų sąrašuose, jie verčiami į daugelį Europos kalbų.

## Šaltiniai
* http://www.kaariutrio.fi/
FINA pasaulio taurė

**FINA pasaulio taurė** – kelių etapų tarptautinės plaukimo varžybos 25 m baseine. Kasmet vyksta rudens/žiemos sezono atidarymo pradžioje.

## Nugalėtojai

## Šaltiniai
Disney

**Disney** gali reikšti:

* Walt Disney (1901–1966) – JAV kino filmų prodiuseris, režisierius, scenarijų rašytojas, įgarsintojas bei animatorius;
* Roy O. Disney (1893–1971) – V. Disnėjaus brolis ir vienas iš „The Walt Disney Company“ įkūrėjų;
* The Walt Disney Company – JAV žiniasklaidos bendrovė;
** Walt Disney Pictures – prekinis ženklas;
** Walt Disney Animation Studios – animacijos studija (anksčiau buvo žinoma kaip „Walt Disney Feature Animation“);
** Disney Channel – JAV televizijos kanalas.
Dodonovas

**Dodonovas** () – kaimo tipo gyvenvietė Rusijoje, Krasnojarsko krašte, apie 5 km nuo Železnogorsko, prie Jenisiejaus upės.

## Istorija
Dodonovas susikūrė 1950 m., kaip Želznogorsko kalnų chemijos kombinato statybininkų gyvenvietė.

## Šaltiniai

* Dodonovo istorija
Kžešlinas

**Kžešlinas** () – kaimas Lenkijos rytuose, Suchožebrų valsčiuje, Sedlcų apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į rytus nuo Suchožebrų, apie 11 km į šiaurės rytus nuo Sedlcų ir apie 93 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Per kaimą teka Stara Žekos upė.

## Istorija

Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose kaimas paminėtas XVI a. amžiuje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1728 m. pastatyta koplyčia *Šv. Nepomukui*. 1735-1740 m. pastatyta *Šv. Mikalojaus* bažnyčia. 1919-1954 m. kaimas buvo Kžešlino valsčiaus centras.


Vaizdas:Krzeslin Nepomuk.jpg|Šv. Nepomuko koplyčia
Vaizdas:Krzeslin wnetrze kosiola.jpg|Šv. Mikalojaus bažnyčios vidus
Vaizdas:Stara Rzeka.jpg|Stara Žekos upė
Podnešnas

**Podnešnas** () – kaimas Lenkijos rytuose, Suchožebrų valsčiuje, Sedlcų apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į šiaurę nuo Suchožebrų, apie 16 km į šiaurę nuo Sedlcų ir apie 85 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. Kaime yra Podnešno geležinkelio stotelė.

## Geležinkelio ruožas
Plaukimas olimpinėse žaidynėse

**Plaukimas olimpinėse žaidynėse** yra viena seniausių sporto šakų vasaros olimpinėse žaidynėse, kuri buvo įtrauktą į olimpinę programą pirmosiose 1896 m. vasaros olimpinėse žaidynėse ir nuo to laiko buvo visose olimpiadose. Tai viena žiūrimiausių olimpinių sporto šakų ir antra pagal medalių skaičių olimpiadoje po lengvosios atletikos.

## Dabartinės rungtys

Estafetės: 4x100 m laisvas stilius, 4x200 m laisvas stilius, 4x100 m mišrus.

## Medalių lentelė
*Updated to 2012 Summer Olympics*

## Šaltiniai
Mitt Romney

**Mitas Romnis** (, g. 1947 m. kovo 12 d. Detroite) – JAV politikas.

1966 m., studijuodamas Stenfordo universitete, dalyvavo demonstracijoje prieš protestuojančius prieš Vietnamo karą. Nuo 1966 m. liepos iki 1969 m. vasario Romnis buvo mormonų misionierius Prancūzijoje.Jo tėvas George'as Romney dirbo Mičigano gubernatoriumi ir buvo automobilių gamintojos „American Motors“ valdybos pirmininkas.

Nuo 2003 iki 2007 m. buvo Masačiusetso gubernatorius. Bandė tapti kandidatu 2008 m. JAV prezidento rinkimuose nuo respublikonų partijos, bet nesėkmingai. Tapo respublikonų partijos kandidatu 2012 m. JAV prezidento rinkimuose, kuriuose pralaimėjo B. Obamai.

## Išnašos
Suchožebrų Šv. Marijos Magdalenos parapija

**Suchožebrų Šv. Marijos Magdalenos parapija** () – parapija, įkurta 1422 metais. Parapija priklauso Sedlcų vyskupijai, Suchožebrų dekanatui. Dabartinė parapijos bažnyčia pastatyta 1722 metais.

## Nuorodos

* Parapijos tinklalapis (lenk.).
Pakora

**Pakora** () – Pietų Azijoje paplitęs patiekalas, vienas įprasčiausių Indijos virtuvės patiekalų. Jį sudaro įvairios daržovės (pvz., svogūnai, baklažanai, bulvės, špinatai, bananai, žiediniai kopūstai, pomidorai, čili pipirai), taip pat gali būti dedama mėsos (ypač vištienos), panyro sūrio, duonos. Sudaryta masė suskirstoma į gabalėlius, apvoliojama avinžirnių miltuose ir kepama aliejuje. Populiariausi pakoros variantai yra *palak pakora* (iš špinatų), *paneer pakora* (iš panyro), *pyaz pakora* (iš svogūnų) ir *aloo pakora* (iš bulvių). Pakora dažnai patiekiama su basmati ryžiais, daržovėmis, kario padažu.

Pakora yra populiarus greitas maistas Indijoje, Pakistane, Afganistane, taip pat Anglijoje.
Samosa

**Samosa** (, , , ) – įvairiuose Azijos ir Afrikos kraštuose paplitęs įdarytas kepinys. Dažniausiai samosa yra trikampio formos ir patiekiama su čatnio garnyru. Tai populiarus užkandis Indijoje, Pakistane ir kitur Pietų Azijoje, Irane, Vidurinėje Azijoje, Artimuosiuose Rytuose ir Šiaurės Afrikoje, Pietryčių Azijoje, Turkijoje.

Skirtinguose kraštuose samosos gamybos technologijos skiriasi. Indijoje gaminys kepamas iš maida miltų, įdaromas trintomis bulvėmis, svogūnais, čili pipirais, žirniais, prieskoniais, ir kepamas aliejuje. Dažnai patiekiamas su kalendromis, mėtomis, tamarindais. Taip pat gaminamos ir saldžios samosos. Vidurinėje Azijoje samosos dažniausiai įdaromos mėsa (ypač aviena) su svogūnais, taip pat vištiena, sūriu, rečiau bulvėmis, gaminamos iš paprastų miltų ir tik apkepamos. Goa bei kituose portugališkai kalbančiuose kraštuose samosa įdaroma vištiena, jautiena, kiauliena arba daržovėmis.

Samosos kilo iš Persijos ir XIII–XIV a. paplito po Artimuosius Rytus ir Pietų Aziją.

## Šaltiniai
Lasis

**Lasis** (, ) – tai saldus arba aštrus indų ir pakistaniečių gėrimas iš plakto jogurto arba pasukų ir vandens, patiekiamas su ledu.

## Skoniai ir sudėtis
Pagrindiniai lasių ingredientai yra natūralus jogurtas, šaltas virintas vanduo ir liesas pienas. Natūralaus jogurto gamyboje dažniausiai naudojamas karvės, buivolo arba ožkos pienas. Lasis gali būti saldus arba sūrus priklausomai nuo dedamų ingredientų. Labai dažnai lasis paskaninamas įvairiais saldžiais vaisiai arba uogomis – bananais, mangais, ananasais, mėlynėmis arba braškėmis. Taip pat gali būti dedama šiek tiek cukraus ir prieskonių. Mėgstantiems aštrius skonius rekomenduojama įberti šiek tiek malto kardamono.

## Šaltiniai
Stara Žeka

**Stara Žeka** () – upė rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje. Dešinysis Liveco upės intakas. Upė teka per šiuos kaimus: Dzegietnia, Belani Vonsai, Bielanai, Belani Jaroslavai, Rucianai, Stani Malė, Stani Dužė ir Kžešlinas.
Švč. Išgelbėtojo bažnyčia

**Švč. Išgelbėtojo bažnyčia** (, paprastai žinoma sutrumpintai *Redentore*) – renesanso stiliaus bažnyčia Venecijoje, Džudekos saloje, turinti mažosios bazilikos statusą. Tai vienas iš žymiausių architekto Andrea Palladio statinių. Įėjimas į baziliką mokamas.

## Istorija

Bažnyčia buvo sumanyta 1575-77 m. Veneciją siaubusio maro metu, kada žuvo apie 50 000 miesto gyventojų. 1576 m. rugsėjį Venecijos senatas balsavo už bažnyčios pastatymą Džudekos saloje prašant dangiškosios pagalbos nuo maro. Bažnyčia buvo skirta išgelbėtojui Kristui. Užsakymą įvykdyti buvo patikėta architektui Andrea Palladio. Buvo organizuota maldos procesija už išgelbėjimą sujungiant San Marko aikštę su Džudekos sala, kurioje buvo pastatytas medinis bažnyčios modelis. Venecijos dožas su senato nariais ir kitais miestiečiais ėjo pontoniniu tiltu iki bažnyčios, kurioje aukojo mišias už išgelbėjimą. 1577 m. liepą marui atsitraukus, ši procesija tapo vieno didžiausių Venecijos festivalių prototipu.

1577 m. gegužės 3 d. buvo pastatytas bažnyčios kertinis akmuo. Senatas norėjo, kad bažnyčia būtų kvadrato formos, tačiau Andrea Palladio įgyvendino ją pagal savo projektą. Bažnyčia yra vienanišė, turinti po 3 koplyčias iš abiejų pusių. Bažnyčia baigta ir pašventinta 1592 m., jau po Andrea Palladio mirties. Jos priežiūra patikėta kapucinų vienuoliams. Bažnyčios stilistikoje galima ižvelgi Leon Battista Alberti ir Bramantės įtakas, tačiau bažnyčia yra originalios Andrea Palladio stilistikos ir laikoma viena iš jo kūrybinių viršūnių. Bažnyčioje (zakristijoje) yra gerai žinomų meistrų: Paolo Veronese, Palma Giovane, Francesco Bassano, Alvise Vivarini dailės darbų. Šiuo metu bažnyčia yra kasmetinio, vieno didžiausių Venecijos festivalių *Festa del Redentore* centre. Kaip ir XVI a., taip ir dabar, liepos mėnesio trečią sekmadienį bažnyčia sujungiama valčių pontoniniu tiltu su San Marko aikšte. Vyksta procesija, gondolų regata, o vakare fejerverkai.

## Galerija

Redentore giudecca.jpg | Bažnyčios fasadas
Basilica del Santissimo Redentore Interior1.JPG| Bažnyčios interjeras
Chiesa del Redentore (Venice) (23551043).jpg| Bažnyčios planas
Basilica del Santissimo Redentore1.JPG| Bažnyčios kupolas


## Nuorodos

* Palladio architektūros centras
* architecture.com 
* Apie Redentore festivalį

[[
Mantikora

**Mantikora** () – mitinė būtybė.

Plinijaus vyresniojo knygoje Naturalis Historia tvirtinama, kad, Ctesijaus teigimu, tokios būtybės gyvenančios Etiopijoje, esančios kraujo spalvos ir turinčios tris eiles dantų, žmogaus veidą bei ausis, liūto kūną ir uodegą, besibaigiančią geluoniu, panašiu į skorpiono.

## Išnašos


## Išorinės nuorodos
Mario Vargas Llosa

**Chorchė Marijus Pedras Vargasas Ljosa** (; 1936 m. kovo 28 d. – 2025 m. balandžio 13 d.) – Peru rašytojas, politikas, žurnalistas, esėistas ir Nobelio literatūros premijos laureatas (2010 m.). Gimė Peru. Vienas svarbiausių Lotynų Amerikos rašytojų. Kai kurie kritikai mano, kad jis turėjo didesnę įtaką ir auditoriją nei bet kuris kitas iš Lotynų Amerikos bumo rašytojų. Švedijos akademija jam suteikė Nobelio literatūros premiją už „jo galios struktūrų kartografiją ir asmenybės pasipriešinimo, maišto ir pralaimėjimo energingus vaizdus“.

Mario Vargas Llosa išgarsėjo po 1960 m. tokiais romanais kaip „Didvyrio laikas“ (*La ciudad y los perros*, pažodžiui *Miestas ir šunys*, 1963/1966 m.), „Žaliasis namas“ (*La casa verde*, 1965/1968 m.) ir „Pokalbiai katedroje“ (*Conversación en la catedral*, 1969/1975 m.). Jis taip pat reiškėsi kaip literatūros kritikas ir žurnalistas. Tarp jo romanų yra komedijos, detektyvai, politiniai trileriai ir istoriniai romanai. Pagal romanus „Kapitonas Pantoja ir Specialioji tarnyba“ (1973/1978 m.) bei „Teta Julija ir scenaristas“ (1977/1982 m.) buvo sukurti filmai.

1990 m. jis „sugalvojo frazę, kuri apkeliavo pasaulį“ paskelbdamas per Meksikos televiziją, kad „Meksika yra tobula diktatūra“. Per kitą dešimtmetį ši frazė tapo priežodžiu.

Dauguma Mario Vargas Llosos kūrinių remiasi jo paties suvokimu, kokia yra Peru visuomenė, ir asmenine jaunystės patirtimi. Tačiau laikui bėgant jo akiratis išsiplėtė ir jis pradėjo rašyti apie kitas pasaulio dalis. Savo esė kūriniuose jis kritikavo nacionalizmą įvairiose šalyse, tarp jų Bosnijoje, Kroatijoje ir Serbijoje. Kitas per jo karjerą besitęsiantis pokytis buvo perėjimas nuo modernizmo prie kartais žaismingo postmodernizmo stiliaus.

Kaip dauguma Lotynų Amerikos rašytojų, Mario Vargas Llosa buvo politiškai aktyvus per visą karjerą. Jo pažiūros iš kairiųjų tapo liberaliomis ir net šiek tiek konservatyviomis. Nors jis iš pradžių rėmė Fidelio Kastro revoliucinę vyriausybę, bet jo iliuzijos apie Kubos autoritarinį režimą išsisklaidė. 1990 m. dalyvavo Peru prezidento rinkimuose su centro-dešine Frente Democrático (FREDEMO) koalicija, bet pralaimėjo Albertui Fudžimoriui.

## Išnašos
Tomas Tranströmer

**Tomas Gösta Tranströmer** (1931 m. balandžio 15 d. – 2015 m. kovo 26 d.) – švedų poetas, vertėjas ir psichologas. Jo poemose pagaunamos ilgos Švedijos žiemos, metų laikų ritmas, juntamas gamtos grožis. Jo kūriniuose taip pat jaučiama nuostaba ir paslaptis, glūdinti po kasdienio gyvenimo rutina. Ši kūrinių savybė jiems suteikia religinę dimensiją. Iš tiesų jis buvo vadinamas krikščionių poetu.

Tomas Tranströmer laikomas vienu svarbiausiu Skandinavijos rašytojų po Antrojo pasaulinio karo. Kritikai vertino jo kūrybą dėl pasiekiamumo net išvertus. Jo poezija išversta į 60 kalbų. 1990 m. gavo Neustadt tarptautinį literatūros prizą ir 2011 m. Nobelio literatūros premiją.

## Išnašos
Akinwande Oluwole Soyinka

**Akinwande Oluwole Soyinka** (g. 1934 m. liepos 13 d.) – Nigerijos rašytojas, ypač pasižymėjęs kaip poetas ir dramaturgas. Jis laimėjo Nobelio literatūros premiją 1986 m. ir buvo pirmasis afrikietis, laimėjęs Nobelio premiją.

Jis gimė jorubų gentyje, Abeokutoje. Po studijų Nigerijoje ir Didžiojoje Britanijoje jis dirbo Karališkojo Dvaro teatre (*Royal Court Theatre*). Soyinka rašė pjeses, kurios buvo atliekamos abejose šalyse teatre ir radijuje. Jis aktyviai dalyvavo Nigerijos politinėje istorijoje ir jos nepriklausomybės nuo Didžiosios Britanijos kovoje. 1965 m. jis užėmė Vakarų Nigerijos radiją ir reikalavo Vakarų Nigerijos regioninių rinkimų atšaukimo. 1967 m. per Nigerijos pilietinį karą Soyinką suėmė federacinės valdžios generolas Yakubu Gowon ir uždarė jį į vienutę dvejiems metams.

Akinwande Oluwole Soyinka aršiai kritikavo Nigerijos diktatorius, ypač Sanni Abacha, bei kitų šalių autoritarus, pvz.: Robert Mugabę Zimbabvėje. Dauguma jo kūrinių yra apie „priespaudos batą nepriklausomai kokios spalvos jo koja“. Per generolo Sani Abacha režimą (1993–1998 m.) Akinwande Oluwole Soyinka pabėgo iš Nigerijos su motociklu. Po to jis gyveno užsienyje, daugiausiai JAV, buvo profesoriumi Kornelio universitete ir Emorio universitete Aliaskoje. Abacha paskelbė jam mirties nuosprendį. 1999 m. atkūrus Nigerijoje civilinę valdžią, Soyinka grįžo namo. Jis taip pat skaitė paskaitas Oksfordo, Harvardo ir Jeilio universitetuose.
Niccolo dell’Abbate

**Nikolas del Abatė** (it. **Niccolo dell’Abbate**, apie 1510−1572 m.) – XVI a. italų dailininkas manieristas ir dekoratorius iš Modenos. 

## Biografija

Nikolas del Abatė gimė 1509−1512 m. laikotarpyje Modenoje, Italijoje. Pirmuosius mokslus išėjo pas tėvą, kuris buvo stiukoistas. Tarnavo kariuomenėje. Modenoje buvo paveiktas Antonio Begarelli skulptūros. Pirmieji Abatės darbai datuojami 1537 m. Tai buvo kartu su dailininku Alberto Fontana atlikti darbai vietos kilmingųjų vienų rūmų fasade. 1539 m. Nikolas del Abatė atidarė nuosavą dirbtuvę Modenoje. Jis atlikinėjo daug vidaus dekoravimo darbų vietos ir apylinkių rūmuose, viešosiose vietose. Daugelis šių darbų išlikę tik fragmentiškai. 1545-47 m. Abatė atliko du svarbius užsakymus − freskas Palazzo Comunale ir altorinį ištapymą San Pietro bažnyčioje (dabar Drezdeno galerijoje). Ankstyvąjį Abatės stilių paveikė vietos Emilijos meistrai: Koredžas, Parmidžaninas, Dosas Dosis, Pordenonė. Šio periodo Abatės darbų yra Estenzės galerijoje Modenoje.

1548−1552 m. Abatė buvo Bolonijoje, kur atliko darbą Palazzo Torfanini (dabar Nacionalinėje Bolonijos pinakotekoje) ir freskas Palazzo Poggi, kurios padarė įtaką būsimai Bolonijos Karačių mokyklai. 1552 m. Prancūzijos karaliaus Pranciškaus II kvietimu išvyko į Fontenblo, kur dirbo karališkojoje pilyje Francesco Primaticcio asistentu. Pagrindinius darbus Abatė atliko pokylių salėje ir Odisėjo galerijoje (labai pažeistos būklės). Po to Abatė dirbo kituose gretimuose Prancūzijos vietose. Mirė, spėjama, 1571 m. Fontenblo. Dėl to, kad daugelis jo monumentaliųjų darbų beveik neišliko, šiuo metu Nikolas del Abatė geriausiai žinomas romantiškais  peizažais. Abatė buvo reikšmingas manieristinės Pirmosios Fontenblo mokyklos dailininkas, padarė įtakos vėlesniems prancūzų menininkams.

## Darbų galerija



Image:ABBATE, Niccolò dell' - Stag Hunt - WGA.jpg| „Stirnų medžoklė“ (1550-52, Borgezių galerija, Roma)
Image:Nicolò dell'Abate - Orpheus and Eurydice - WGA00013.jpg| „Orfėjas ir Euridikė“ (1552−1572, Nacionalinė Londono galerija)
Image:Nicolò dell'Abate - The Continence of Scipio - WGA00015.jpg| „Scipiono žemiškųjų malonumų atsisakymas“ (1555, Luvras, Paryžius)
Image:L'Enlèvement de Proserpine - Nicolò dell'Abbate - Musée du Louvre Peintures RF 3772 - photo 2.jpg| „Prozerpinos pagrobimas“ (apie 1570, Luvras, Paryžius)


## Nuorodos

* Apie Nikolą del Abatę (italų k.)
* Nikolas del Abatė WGA tinklalapyje
* Biografija Uficių galerijos tinklalapyje 
* Abatė Londono nacionalinės galerijos tinklalapyje
Cima da Conegliano

**Čima da Koneljanas** (it. **Cima da Conegliano**, tikr. *Giovanni Battista Cima*, apie 1459−1517 m.) – italų renesanso dailininkas, priskiriamas Venecijos dailės mokyklai. 

## Biografija

Džovanis Batista Čima gimė apie 1459 m. Koneljano miestelyje, nuo kurio gavo savo pravardę. Jo tėvas buvo avių vilnos apdirbėjas. Čima epizodiškai mokėsi dailės gimtajame mieste ir vėliau persikėlė į Veneciją, kurioje turėjo ryšių su Džovanio Belinio ir Alvizės Vivarinio dirbtuvėmis. 1489 m. Čima atliko altorinį ištapimą Šv. Baltramiejaus tema Vičencos mieste, kuris jį išgarsino. 1490-ųjų viduryje jis dirbo Dožų rūmuose Venecijoje. Čima neprisidėjo prie stilistinių permainų, kurias į Venecijos dailę atnešė Džordžonė ir Ticianas. Jis labiau išlaikė tas tradicijas, kurias venecijiečiai perėmė iš Antonelo da Mesinos ir Diurerio. 

Po 1500 m. Čima daug dirbo aplinkiniuose Italijos miestuose, kurdamas altorinius paveikslus. Kūrė Parmoje, Bolonijoje, Karpyje, Trevize. Apie 30 tokių darbų išlikę. Jo kūryboje dominuoja tradicinės „Madonos su Kūdikiu ir šventaisiais“ temos paveikslai. Čima buvo vedęs 2 kartus. Su pirmąja žmona Korona susilaukė dviejų vaikų, su antrąja Joana − šešerių. Čima da Koneljanas mirė 1517 arba 1518 m. Palaidotas gimtojo Koneljano miesto San Francesco (Šv. Pranciškaus) bažnyčioje. Koneljano katedroje yra Čimos sukurtas altorinis paveikslas.

## Darbų galerija


Image:Madonna dell'Orto (Venice) - Right side of the nave - John the Baptist among the saints Peter, Marco, Jerome and Paul by Cima da Conegliano 1495.jpg| „Šv. Jonas Krikštytojas ir šventieji“ (1491-92, Madonna dell'Orto, Venecija)
Image:Baptism of Christ by Cima da Conegliano.jpg| „Kristaus krikštas“ (1493-94, San Giovanni in Bragora, Venecija)
Image:Cima da Conegliano 004.jpg| „Geroji naujiena“ (1495, Ermitažas, Sankt Peterburgas)
Image:Cima da Conegliano - Enthroned Madonna with Child and SS Peter, Romualdus, Benedict and Paul - Google Art Project.jpg| „Madona soste ir šventieji“ (1495, Berlyno paveikslų galerija)
Image:Cima da conegliano, madonna col bambino, hermitage.jpg| „Madona su Kūdikiu“ (1496-99, Ermitažas, Sankt Peterburgas)
Image:Cima da conegliano, madonna in trono con santi, parma.jpg| „Madona soste ir šventieji“ (1496-99, Nacionalinė Parmos galerija)
Image:Cima da Conegliano - L'Arcangelo con Tobiolo e due santi.jpg| „Arkangelas Rafaelis ir Tobijas“ (apie 1506, Akademijos galerija, Venecija)
Image:Cima da Conegliano - The Madonna and Child with Sts John the Baptist and Mary Magdalen - WGA04911.jpg| „Madona su Kūdikiu, Šv. Jonas Krikštytojas ir Marija Magdalena“ (1511-13, Luvras, Paryžius)


## Nuorodos

* Apie Cima da Conegliano Liuksemburgo muziejaus tinklalapyje 
* Cima da Conegliano WGA tinklalapyje
* Cima da Conegliano Olga's Gallery tinklalapyje 
* Cima da Conegliano Londono nacionalinės galerijos tinklalapyje
Jaroslav Seifert

**Jaroslav Seifert** (1901 m. rugsėjo 23 d. – 1986 m. sausio 10 d.) – čekų rašytojas, poetas ir žurnalistas, laimėjęs Nobelio literatūros premiją 1984 m.

## Biografija
Jaroslav Seifert gimė tuometinės Austrijoje-Vengrijoje Prahos priemiestyje Žižkove, o pirmas poezijos rinkinys buvo išleistas 1921 m. Jis buvo komunistų partijos narys, įvairių komunistinių laikraščių (Rovnost, Srsatec ir Reflektor) redaktorius, komunistų spaustuvės darbuotojas.

XX a. trečiame dešimtmetyje jis buvo laikomas svarbiausiu Čekoslovakijos meno avangardo atstovu. Jaroslav Seifert buvo vienas iš žurnalo Devětsil įkūrėjų. 1929 m. kovą jis ir kiti šeši svarbūs komunistai paliko Čekoslovakijos Komunistų partiją dėl stiprėjančių bolševikinių tendencijų joje. Kitus du dešimtmečius jis dirbo socialdemokratų ir profsąjungų spaudoje žurnalistu.

1949 m. Jaroslav Seifert atsidėjo tik literatūrai. Jo poezija pelnė prizus 1936, 1955 ir 1968 m., o 1967 m. jis buvo paskelbtas tautos menininku. Jis buvo Čekoslovakijos rašytojų sąjungos pirmininku (1968–1970 m.). 1977 m. protestuodamas prieš režimo represijas, Jaroslav Seifert su kitais pasirašė Chartiją 77.

1984 m. Jaroslav Seifert laimėjo Nobelio literatūros premiją, bet dėl blogos sveikatos nedalyvavo premijos įteikimo ceremonijoje, tad jo vardu premiją atsiėmė duktė. Nors tai buvo svarbus įvykis, valstybės kontroliuojama žiniasklaida apie tai užsiminė lakoniškai. Jis mirė 1986 m. ir buvo palaidotas Kralupy nad Vltavou, iš kur kilę seneliai iš motinos pusės, kapinėse. Jo laidotuvėse dalyvavo daug slaptosios policijos atstovų.

## Kūriniai

* *Město v slzách* (1921)
* *Samá láska* (1923)
* *Na vlnách TSF* (1925)
* *Slavík zpívá špatně* (1926)
* *Básně* (1929)
* *Poštovní holub* (1929)
* *Hvězdy nad Rajskou zahradou* (1929)
* *Jablko z klína* (1933)
* *Ruce Venušiny* (1936)
* *Jaro sbohen* (1937)
* *Zhasněte světla* (1938)
* *Vějíř Boženy Němcové* (1940)
* *Světlem oděná* (1940)
* *Kamenný most* (1944)
* *Přilba z hlíny* (1945)
* *Ruka a plamen* (1948)
* *Šel malíř chudě do světa* (1949)
* *Píseň o Viktorce* (1950)
* *Maminka* (1954)
* *Chlapec a hvězdy* (1956)
* *Praha a Věnec sonetů (1956)
* *Zrnka révy* (1965)
* *Koncert na ostrově* (1965)
* *Odlévání zvonů* (1967)
* *Halleyova kometa* (1967)
* *Kniha o Praze* (1968)
* *Morový sloup* (1968–1970)
* *Deštník z Picadilly* (1979)
* *Všecky krásy světa* (1979)
* *Býti básníkem'' (1983)

## Šaltiniai
Felix Baumgartner

**Feliksas Baumgartneris** (; 1969 m. balandžio 20 d. Zalcburge, Austrijoje – 2025 m. liepos 17 d. Porto Sant Elpidijuje, Italijoje) – buvo kaskadininkų triukų koordinatorius, operatorius, ekstremalių šuolių parašiutu () ir B.A.S.E. šuolių rekordininkas.

F. Baumgartneris 2012 m. spalio 14 d. tapo pirmuoju žmogumi pasiekusiu garso greitį be motorinio variklio pagalbos. Taip pat šiuo šuoliu jis pagerino šuolio parašiutu pasaulio rekordą – šuolis iš 39 km aukščio, bei laisvo kritimo greičio rekordą – 1357.64 km/h (1.25 Macho greičio). Visus šiuos rekordus austras atliko Red Bull Stratos projekto metu.

F. Baumgartneris žuvo 2025 m. liepos 17 d. Italijos Porto Sant Elpidijaus mieste, kai skrisdamas parasparniu, jis nesuvaldė savo orlaivio ir nukrito į baseiną, sužeisdamas ten buvusią moterį.

## Profesinė veikla ir pasiekimai
* 1997 m. – B.A.S.E. šuolių pasaulio čempionas, Vakarų Virdžinija, JAV.
* 1999 m. – B.A.S.E. šuolio pasaulio rekordas nuo „Petronas Twin Towers“ Kvala Lumpūre, Malaizija – 1 479 pėdos.
* 1999 m. – B.A.S.E. šuolio pasaulio rekordas iš mažiausio aukščio – Kristaus Atpirkėjo statula Rio de Žaneire, Brazilija – 95 pėdos.
* 2001 m. – nominuotas „World Sports Awards“ apdovanojimui, Londonas. Kategorija –„Ekstremalus sportas“.
* 2003 m. – Vilkėdamas kostiumą-sparną pirmasis perskrido Lamanšą, Doveris–Kalė.
* 2004 m. – B.A.S.E. šuolis į 623 pėdų gylio Marmeto urvą, Velebito nacionalinis parkas, Kroatija.
* 2004 m. – B.A.S.E. šuolių pasaulio rekordas nuo aukščiausio pasaulyje Mijo viaduko, Prancūzija – 1125 pėdos.
* 2007 m. – B.A.S.E. šuolis nuo vieno aukščiausių pasaulio pastatų, dangoraižio „Taipei 101“, Taipėjus, Taivanas – 1669 pėdos.
* 2012 m. spalio 14 d. – atliko šuolį iš stratosferos – 39 km. Pagerino šuolio su parašiutu ir laisvo kritimo greičio rekordą.

## Šaltiniai