open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Debinas

**Debinas** () – miesto tipo gyvenvietė Rusijoje, Magadano srities Jagodnojės rajone, 70 km į rytus nuo Jagodnojės, Kolymos kairiajme krante, 4 km aukščiau Debino upės žiočių. 681 gyventojas (2010 m.). Per gyvenvietę eina Magadano-Jakutsko kelias (Kolymos traktas).

## Istorija

„Dalstrojaus“ veiklos metu (nuo 1945 m.) čia buvo didžiulė – 1000 lovų – Centrinė USVITLago ligoninė, kalinių ir tremtinių vadinta „Kairiuoju krantu“ (). Ją plačiai aprašė Varlamas Šalamovas savo garsiuosiuose „Kolymos apsakymuose“.

Miesto tipo gyvenvietės statusas suteiktas 1953 m.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kladzevas

**Kladzevas** (, ) – gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Januvo valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į rytus nuo Januvo, apie 12 km į šiaurės vakarus nuo Sokulkos ir 40 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.

## Istorija
1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Pursatas

**Pursatas** () – miestas vakarų Kambodžoje, į šiaurės rytus nuo Pnompenio, prie Pursato upės, tekančios į Tonlesapo ežerą. Provincijos centras. Pro miestą eina Pnompenio-Bankoko geležinkelis.

Žemės ūkio rajono centras (auginami ryžiai, citrusiniai vaisiai, laikomi galvijai). Netoliese išgaunamas marmuras.

## Šaltiniai
Kampong Tumas

**Kampong Tumas** () – miestas vidurio Kambodžoje, į 170 km šiaurę nuo Pnompenio, prie Seno upės. Provincijos centras. Pro miestą eina Pnompenio-Siem Reapo plentas. Į vakarus nuo miesto telkšo Tonlesapo ežeras ir jį supantys pelkynai. Verčiamasi žemės ūkiu, turizmu.

Mieste yra keletas pagodų, iš kurių svarbiausia Pnomsuntokas. 29 km į šiaurę nuo Kampongtomo yra Čenlos karalystės sostinės Samborpreikuko griuvėsiai.

Miesto pavadinimas khmerų kalba reiškia „didysis tiltas“.

## Šaltiniai
Spornojė

**Spornojė** () – miesto tipo gyvenvietė Rusijoje, Magadano srities Jagodnojės rajone, Magadano-Jakutsko kelyje. 279 gyventojai (2010 m.).

Atstumas iki rajono centro (Jagodnojės) – 80 km.

Miesto tipo gyvenvietės statusas – nuo 1953 m.
Antanas Stepučinskas

**Antanas Stepučinskas** (g. 1960 m. gegužės 24 d.) – teisininkas, prokuroras, buvęs KGB tarnautojas.

## Biografija
Sovietų saugume pradėjo dirbti 1983 m., baigęs Vilniaus universiteto Teisės fakultetą. Iš pradžių dirbo tardytojo padėjėju, vėliau vyresniuoju tardytoju, jam buvo suteiktas kapitono laipsnis. 1986 m. tardė už antisovietinę veiklą suimtą Algirdą Patacką ir jo žmoną Nijolę Patackienę bei atliko kitus tardymo veiksmus. Kaip tardytojas minimas „LKB kronikos“ sąvade. 1990 m. kovo 10 d. LSSR KGB pirmininko generolo Romualdo Marcinkaus slaptu įsakymu Nr. 002 jam buvo pavesta organizuoti neatidėliotinų KGB tardymo veiksmų vykdymą. KGB tardytoju dirbo iki 1990 m. balandžio 5 d.

Išėjęs iš sovietų saugumo, įsidarbino LR Generalinėje prokuratūroje. Nuo 1999 m. LR generalinės prokuratūros Organizuotų nusikaltimų ir korupcijos tyrimo departamento vyriausiojo prokuroro pavaduotojas. Ištyrė ir perdavė teismui Panevėžio „Tulpinių“, Alytaus „Baublių“, Šiaulių „Princų“ ir Klaipėdos „Gaidjurgių“ baudžiamąsias bylas. Prisidėjo tiriant 1991 m. sausio-rugpjūčio mėnesių įvykius.

1999 m. sausio 4 d. LR generalinis prokuroras Kazys Pėdnyčia raštu kreipėsi į tuometinį VSD direktorių Mečį Laurinkų ir Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo centro vadovę Dalią Kuodytę. Iš šių institucijų vadovų tų pačių metų lapkričio 15 d. buvo gauta bendra išvada, kurioje konstatuota, kad A. Stepučinskui netaikomi įstatymo „Dėl SSRS valstybės saugumo komiteto (NKVD, NKGB, MGB, KGB) vertinimo ir šios organizacijos kadrinių darbuotojų dabartinės veiklos“ numatyti apribojimai, todėl A. Stepučinskui leista dirbti valstybės tarnyboje. 2006 m. Vilniaus apygardos administracinis teismas nustatė, kad A. Stepučinskas yra lojalus Lietuvai, o dirbdamas KBG jis tyrė tik išimtinai kriminalinius nusikaltimus.

Nuo 2011 m. LR Generalinės prokuratūros Organizuotų nusikaltimų ir korupcijos tyrimų departamento prokuroras.

## Įvertinimas
* 2006 m. Vyčio Kryžiaus ordino medalis 
* Policijos angelo sargo žvaigždė

## Šaltiniai
Rogenburgas

**Roggenburgas** – savivaldybė Vokietijoje (Vidurio Švabija, Noi-Ulmo apskritis), Dunojus-Ileris regione, 30 km į pietryčius nuo Ulmo ir 40 km į šiaurę nuo Memingeno. Yra Rogenburgo vienuolynas, prie jo – regioninės reikšmės Aplinkos ir kultūros centras (įsteigė DBU aplinkos fondas).

## Dalys
Biberachas, Ingštetenas, Meshofenas, Rogenburgas, Šysenas, Šlėbuchas ir Unteregas.

## Nuorodos
* Tinklavietė
* Statistika
Grevenbroichas

**Grevenbroichas** () – miestas Vokietijoje, Šiaurės Reino-Vestfalijos žemėje, Reino-Noiso apskrityje, prie Erfto upės. 64 039 gyv. (2009 m.).

## Literatūra
* Hans Georg Kirchhoff und Jost Auler: *Grevenbroich - Die Stadtgeschichte. Von der Vorzeit bis zur Französischen Revolution.* Hrsg. Vom Geschichtsverein für Grevenbroich und Umgebung Grevenbroich 2006 (Beiträge zur Geschichte der Stadt Grevenbroich 17).

## Nuorodos

* Grevenbroicho miesto svetainė (vokiečių k.)
Juchenas

**Juchenas** () – savivaldybė Vokietijoje (Reino-Noiso apskrityje, Šiaurės Reinas-Vestfalija), tarp Menchengladbacho ir Grevenbroicho. 22 732 gyv.

## Dalys
* Aldenhovenas
* Bedburdikas
* Damas
* Diurselenas
* Garcveileris
* Gyratas
* Guberatas
* Hakhauzenas
* Herberatas
* Hochnoikirchas
* Holcas
* Hopersas
* Kamphauzenas
* Kelcenbergas
* Miurmelnas
* Noienhovenas
* Otcenratas
* Prysteratas
* Špenratas
* Ratas
* Šanas
* Šlichas
* Štesenas
* Stolcenbergas
* Vatas
* Valratas
* Vei

## Nuorodos
* Miesto svetainė  (vokiečių k.)
Christopher Brown

**Christopher Brown** (g. 1978 m. rugpjūčio 15 d.) – Bahamų lengvaatletis, kuris specializuojasi 400 m bėgime. Pasaulio čempionas ir olimpinis estafetės prizininkas.

## Biografija
Aukščiausio rango varžybose debiutavo 2000 m. sudalyvaudamas Sidnėjaus olimpinėse žaidynėse, kur pateko į ketvirtfinalius, bet savo bėgime liko šeštas ir į kitą etapą vietos neiškovojo. Po metų sportininkas nesėkmingai startavo 2001 m. pasaulio čempionate kur pirmojo rato varžybose savo grupėje atbėgo ketvirtas ir į kitą etapą nepateko. 2003 m. – 2004 m. dalyvavo dvejuose pasaulio uždarų patalpų čempionatuose, olimpinėse žaidynėse ir atviro stadiono pasaulio čempionate. Visose varžybose sportininkas pasiekė pusfinalių bėgimus, bet į finalą nepateko. 2005 m. pasaulio čempionate užfiksavo 44,48 s laiką ir galutinėje įskaitoje liko ketvirtas. 2006 m. Maskvoje vykusiame pasaulio uždarų patalpų lengvosios atletikos čempionate sportininkas pelnė bronzos medalį. 2007 m. pasaulio čempionate Osakoje Brown vėl liko ketvirtas. 2008 m. žiemos sezoną sportininkas pradėjo iškovodamas bronzos medalį paskalio uždarų patalpų čempionate. Vasarą sprinteris startavo Pekino olimpiadoje kur asmeninėje rungtyje liko ketvirtas, o komandinėje estafetėje pelnė sidabro medalį. 2010 m. pasaulio uždarų patlapų čempionate Brown pelnė aukso medalį.

## Nuorodos
* Christopher Brown IAAF svetainėje
Krasnė (Sokulkos apskritis)

**Krasnė** () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Januvo valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.

## Istorija
1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Novovolia

**Novovolia** () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, 13 km į rytus nuo Januvo, apie 12 km į šiaurės vakarus nuo Sokulkos ir 44 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaime veikia HeidelbergCement gamykla.

## Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. XIX a. buvo kaimas, Sokulkos apskrities Novovolios valsčiaus centras, priklausė Sokolianų parapijai.

1908-1914 m. kaime buvo įsikūrusi stačiatikių parapija. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

## Šaltiniai
Marcheluvka

**Marcheluvka** (, ) – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Januvo valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į šiaurės rytus nuo Januvo, apie 19 km į šiaurės vakarus nuo Sokulkos ir 42 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.

## Istorija
1975–1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

## Paminklai

* Medinis 1946 m. *Olandiškasis malūnas*.

## Šaltiniai
Elektros tiekėjas

**Elektros tiekėjas** – elektros rinkos subjektas, tiekiantis elektrą vartotojams; elektros tiekimo sutarties šalis. Tiekėjai turi teisę prekiauti elektros energija pagal dvišales sutartis su gamintojais, balansavimo energijos tiekėjais bei vartotojais. 

## Rūšys
Tiekėjai gali būti: 

*Nepriklausomi elektros tiekėjai, 
*Visuomeniniai tiekėjai 
*Garantiniai tiekėjai.

## Nuorodos
*Nepriklausomų elektros energijos tiekėjų asociacijos tinklavietė
Januvas

**Jãnuvas**  () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, 21 km į vakarus nuo Sokulkos ir 39 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaime įsikūrusi Januvo Šv. Jurgio parapija.

## Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. XIX a. buvo miestelis Sokulkos apskrityje.

1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

## Gyventojai
### Tautinė sudėtis

## Paminklai
* XVIII a. kaimo gatvių išdėstymas;
* Katalikų kapinės;
* Januvo žydų kapinės.

## Galerija


Janów - droga wojewódzka nr 671.jpg|Per kaimą einantis vaivadijos kelias Nr. 671 
Janów Kościół Św. Jerzego fasada.jpg|Januvo Šv. Jurgio bažnyčios priekinė dalis
Janow pomnik.jpg|Paminklas šalia bažnyčios
Janów - park.jpg|Kaimo parkas
Janow kosciol side back.jpg|Januvo Šv. Jurgio bažnyčia



## Šaltiniai
Januvo Šv. Jurgio parapija

**Januvo Šv. Jurgio parapija** () - parapija įkurta 1601 m. Parapija priklauso Balstogės arkivyskupijai, Koricino dekanatui. 1899-1904 m. pastatyta parapijos mūrinė, neogotikinio architektūros stiliaus bažnyčia, pašventinta 1905 m. rugsėjo 14 dieną. Architektas Józef Pius Dziekoński.

## Nuorodos
* Aprašymas apie parapiją (lenk.).
Januvo žydų kapinės

**Januvo žydų kapinės** () - žydų kapinės, įkurtos XIX a. Januvo kaime. Kapinių teritorija 0,99 ha, kurioje išlikę apie 200 antkapių.

## Literatūra
* Przemysław Burchard: Pamiątki i zabytki kultury żydowskiej w Polsce. Warszawa: 1990 m., s. 61.   
 
## Nuorodos
* Aprašymas apie kapines (lenk.) .
Teolino stačiatikių moterų vienuolynas

**Teolino stačiatikių moterų vienuolynas** () - 1893-1915 m. Rusijos imperijos laikais Teolino kaime veikęs stačiatikių moterų vienuolynas. Vienuolyne buvo dvi bažnyčios ir apie 70 nuolatos gyvenančių vienuolių. Taip pat buvo našlaičių prieglauda, stalių dirbtuvės ir ligoninė, kuri talpino iki 8000 pacientų. Prasidėjus I pasauliniam karui vienuoliai pasitraukė. 1918 m. po karo vienuolyną perėmė Lenkijos katalikų bažnyčia.

## Literatūra

* U. A. Pawluczuk, Życie monastyczne w II Rzeczypospolitej, Wydawnictwo Uniwersytetu w Białymstoku, Białystok 2007, ISBN 978-83-7431-127-4
TSRS Aukščiausiojo Teismo Karinė kolegija

**TSRS Aukščiausiojo Teismo Karinė kolegija** () – TSRS Aukščiausiojo Teismo organas, nagrinėjęs ypatingos svarbos bylas, susijusias su aukščiausiaisiais armijos ir laivyno vadais (komkoro ir aukštesnis lygis), o taip kaltinamais Tėvynės išdavimu ir kontrrevoliucine veikla.. Karinė kolegija taip pat prižiūrėjo karinių tribunolų darbą.

1926–1948 m. Karinės kolegijos vadovas buvo armijos karo juristas (armvoenjuristas), vėliau justicijos generolas pulkininkas V. Ulrichas.

Karinė kolegija buvo įsikūrusi Maskvoje, Nikolskajos gatvėje Nr. 23 (gatvė nuo 1935 m. vadinosi *Spalio 25-osios gatvė*)

## Teroro metais
Šis aukščiausias TSRS teismo organas vien „didžiojo teroro“ metais nuteisė mirties bausme kelias dešimtis tūkstančių žmonių.

Stalininių represijų metais (1937–1938 m.) Karinė kolegija nagrinėjo ypatingos svarbos bylas, jų tarpe – ir pasibaigusias garsiais viešais procesais..

Tais metais karinę kolegiją sudarė:
* TSRS Aukščiausioji teismo Karinės kolegijos pirmininkas – armijos karo juristas V. Ulrichas.
* Karinės kolegijos pirmininko pavaduotojai:
** korpuso karo juristas Ivanas Matulevičius (*Иван Осипович Матулевич*);
** divizijos karo juristas Jona Nikitčenka (*Иона Тимофеевич Никитченко*).
* Karinės kolegijos nariai. Jų buvo apie 36 žmonės (laipsniai – nuo pirmo rango karo juristo iki korpuso karo juristo):
* Karinės kolegijos sekretoriai:
** pirmo rango karo juristas A. Batneris (*A.A. Батнер*);
** antro rango juristas Kozlovas (*Козлов*);
** pirmo rango karo juristas I. Kondratjevas (*И.П. Кондратьев*);
** pirmo rango karo juristas A. Kostiuška (*А. Ф. Костюшко*).

## Teisimas pagal sąrašus

1934–1938 m. Karinės kolegijos nuosprendžiai būdavo skelbiami pagal sąrašus, kuriuos sudarydavo ir pasirašydavo aukščiausieji TSRS vadovai. Į sąrašus įtraukdavo žmones, nuteistus pagal asmeninę J. Stalino ar jo artimiausių bendražygių sankciją. Bausmės būdavo nurodomos įvairios, bet daugumą sudarė sušaudymas.

Sąrašus perduodavo iš NKVD į Karinę kolegiją, kur nuosprendį įrašydavo pagal sąraše nurodytą „kategoriją“. Tokia nurodyta kategorija nurodydavo didžiausia leistą bausmę. Vėliau nemažai išankstinių nuosprendžių buvo pakeisti švelnesniais..

Teismo procedūra būdavo suprastinta iki ribos: bylą nagrinėdavo be liudininkų, nagrinėjimas trukdavo vidutiniškai 5–10 min., retais atvejais – iki 30 min. Per tą laiką trys teisėjai turėdavo išaiškinti teisiamajam jo teises, paaiškinti kaltinamosios išvados esmę , išsiaiškinti teisiamojo požiūrį į atliktą nusikaltimą, išklausyti jo parodymus ir paskutinį žodį, pabūti pasitarimų kambaryje, parašyti ten nuosprendį, ir, grįžus į į teismo pasitarimo salę jį paskelbti..

Mirties nuosprendžių teisiamajam dažnai net neskelbdavo, apie jį sužinodavo tik atsidūrė sušaudymo vietoje prieš ..

Apskųsti nuosprendžius būdavo praktiškai neįmanoma, nes daugelis bylų būdavo slaptos.

Ikikariniais metais pagal CK Politbiuro sąrašus buvo sušaudyta, pagal įvairius duomenis, 40–44 tūkst. žmonių..

## Nuorodos
Guranai (kaimas)

:: *Apie Užbaikalės gyventojus žr. [[Guranai]]*.
**Guranai** () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Krynkų valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra 157 m aukštyje virš jūros lygio.

## Istorija
1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Gurka

**Gurka** () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Krynkų valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į pietus nuo Krinkų, apie 30 km į pietryčius nuo Sokulkos ir 43 km į rytus nuo vaivadijos centro Balstogės.

## Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Kaimas pirmą kartą paminėtas 1679 m. kai karalius Jonas Sobieskis šias žemes suteikė karvedžiui Samuel Mirza Krzeczowski. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

## Paminklai

* XIX a. pirmos pusės medinis dvaras ir parkas.

## Šaltiniai
Aleksandruvka (Krynkos)

**Aleksandruvka** () – gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Krynkų valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į šiaurės vakarus nuo Krinkų, apie 21 km į šiaurės rytus nuo Sokulkos ir 44 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Balstogės.

## Istorija
1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Jurovlanai

**Jurovlanai** () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Krynkų valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į šiaurę nuo Krinkų, apie 20 km į pietryčius nuo Sokulkos ir 46 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Balstogės. Šalia kaimo teka *Poloviankos* upelis, kuris yra Svisločiaus intakas. Kaimas yra 300 m. nuo Baltarusijos. Kaime įsikūrusi Jurovlanų Šv. Jurgio parapija.

## Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Kaimas įkurtas XVI a. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

## Paminklai

* *Šv. Jurgio stačiatikių cerkvė* 1870 m.;
* Cerkvės kapinės;
* *Šv. Boriso ir Glebo cerkvė* 1865 metų.

## Šaltiniai
Vasilijus Ulrichas

**Vasilijus Ulrichas** (; 1889 m. liepos 13 d. Ryga – 1951 m. gegužės 7 d. Maskva) – TSRS valstybės veikėjas, armvoenjuristas (armijos karo juristas, laipsnis suteiktas 1935 m. lapkričio 10 d.), vėliau – justicijos generolas pulkininkas (laipsnis suteiktas 1943 m. kovo 11 d.). Vienas pagrindinių stalininių represijų vykdytojų, vadovavo TSRS Aukščiausiojo teismo Karinei kolegijai.

## Biografija
### Ankstyvieji metai
Buvo krikštytas kaip stačiatikis. Jo tėvas buvo Latvijos revoliucionierius, kilęs iš baltvokiečių, o motina – iš rusų bajorų šeimos. Dėl tėvo atviro dalyvavimo revoliucinėje veikloje visa šeima 5 metus išbuvo tremtyje Irkutske.

1908 m. prisidėjo prie revoliucinio judėjimo. 1910 m. įstojo į RSDDP (bolševikas). Rygoje baigė realinę mokyklą. 1914 m. baigė Rygos politechnikos instituto komercinį skyrių.
1914-1915 m. dirbo kontoros darbuotoju.

1915 m. paimtas į kariuomenę. Baigė praporščikų mokyklą, tarnavo pionierių batalione. 1917 m. gavo paporučikio laipsnį.

### Tarnyba VČK-OGPU organuose
Nuo 1918 m. dirbo RTFSR NKVD organuose ir VČK, buvo finansų skyriaus vedėjas. Nuo 1919 m. – vidaus apsaugos kariuomenės štabo komisaras. Vėliau paskirtas Juodosios ir Azovo jūrų pajėgų ypatingojo skyriaus viršininku. 1922 m. vasarį vadovavo Kryme likusių baltagvardiečių laivyno karininkų masiniams suiminėjimams ir šaudymams.

### Veikla teismuose
1926–1948 m. buvo TSRS Aukščiausiojo Teismo Karinės kolegijos pirmininkas ir kartu 1935–1938 m. – TSRS Aukščiausiojo Teismo pirmininko pavaduotojas. Buvo Boriso Savinkovo proceso teismo pirmininkas, Savinkovas nuteistas mirti, bet nuosprendis čia pat pakeistas 10 metų kalėjimo.
Pirmininkavo svarbiausiems stalininių represijų laikų procesams: Pirmajam Maskvos procese (1936 m. rugpjūčio 19-24 d.), antrajam Maskvos procesui (Lygiagrečiojo antitarybinio centro procesas; 1937 m. sausio 23-30 d.), trečiajam Maskvos procesui (Antitarybinio dešiniojo trockistinio bloko procesas; 1938 m. kovo 2-13 d.), Tuchačevskio procese (1937 m. birželio 11 d.) ir t. t.
Buvo vienas iš pagrindinių represijų organizatorių. Iš J. Stalino gaudavo nurodymus apie teisiamųjų bausmių griežtumą.

1948 m. Politbiuro nutarimu pašalintas iš Aukščiausiojo teismo pirmininko pavaduotojo pareigų dėl trūkumų darbe ir „kai kurių TSRS Aukščiausiojo teismo narių bei jo aparato darbuotojų piktnaudžiavimo tarnybine padėtimi“, paskirtas Juridinės akademijos dėstytoju.

Oficialiais duomenimis mirė laisvėje nuo infarkto. Palaidotas Maskvos Novodevičės kapinėse. Žinoma ir versija, kad prieš mirtį V. Ulrichas buvo suimtas ir mirė kalėjime.

V. Ulricho žmona buvo Ana Kasel (*Анна Давыдовна Кассель*; 1892–1974), RSDDP narė nuo 1910 m., buvusi V. Lenino sekretoriato darbuotoja.

## Apdovanojimai
* Lenino ordinas (dukart)
* Raudonosios Vėliavos ordinas (dukart)
* 1-o laipsnio Tėvynės karo ordinas
* Raudonosios Žvaigždės ordinas

## Nuorodos
Krušinianai

**Krušinianai** () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Krynkų valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra šalia Netupos upės. Kaimas yra 161 m aukštyje virš jūros lygio. Kaime yra keletas svečių namų, pėsčiųjų takas aplink esantį gamtos draustinį ir apžvalgos aikštelės. Kaime įsikūrusi Krušinianų Šv. Onos parapija. Kaime yra Krušinianų musulmonų kapinės.

## Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Manoma, kad kaimas įkurtas XVI a. 1679 m. kovo 12 d. karalius Jonas Sobieskis suteikė šias žemes totoriams, kurie kovojo kare prieš turkus ir dalyvavo Parkanamo mūšyje. Kaime apsigyveno apie 45 totorių šeimos. 1980 m. kaime gyveno 289 žmonės, iš kurių 33 buvo musulmonai. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

## Paminklai

* XVII a. kaimo gatvių išdėstymas;
* XVIII a. medinė Krušinianų mečetė;
* XVII a. antros pusės musulmonų kapinės (seniausias antkapis XVIII a. pabaigos);
* Stačiatikių kapinės;
* 1983 m. sudegusios *Šv. Anos stačiatikių bažnyčios* griuvėsiai.

## Šaltiniai
Nova Švidzialuvka

**Nova Švidzialuvka** () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Krynkų valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.

## Istorija
1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.


Vaizdas:Podlaskie - Krynki - Nowa Świdziałówka - Ctr - Droga - v-NE.jpg
Vaizdas:Podlaskie - Krynki - Nowa Świdziałówka - Ctr - Droga - v-SSE - Kapliczka.jpg
Vaizdas:Podlaskie - Krynki - Nowa Świdziałówka - Krzyż - ENE.JPG
Vaizdas:Podlaskie - Krynki - Nowa Świdziałówka - SW - Droga - v-NNW - Kapliczka.jpg


## Šaltiniai
Pietų Ostruvas

**Pietų Ostruvas** () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, 6 km į vakarus nuo Krinkų, apie 22 km į pietryčius nuo Sokulkos ir 39 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Balstogės. 1907 m. pastatyta Šv. Vladimiro stačiatikių koplyčia.

## Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.

XIX a. buvo trys kaimai Sokulkos apskrityje, čia buvo Ostruvo valsčius. 1975–1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

## Šaltiniai
Šaudymas iš lanko 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse

**[[Šaudymas iš lanko]] [[2012 m. vasaros olimpinės žaidynės|2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse]]** bus rengiamas jau penkioliktą kartą. Sportininkai šaudymas iš lanko rungtyse varžysis nuo liepos 28 d, iki rugpjūčio 3 d. Lord's Cricket Ground stadione. Žaidynėse iš viso dalyvaus 128 lankininkai. Sportininkai varžysis dėl keturių medalių rinkinių: vyrų ir moterų vienetų, bei komandinėse varžybose.

## Kvalifikaciniai turai

## Dalyvaujančios šalys

## Medalininkai

## Medalių lentelė

## Rezultatai

### Vyrų vienetai

#### Kvalifikacinis raundas

#### Atkrentamosios

##### Finalas

### Moterų vienetai

#### Kvalifikacinis raundas

#### Atkrentamosios

##### Finalas

### Vyrų komandos

#### Kvalifikacinis raundas

### Atkrentamosios

### Moterų komandos

#### Kvalifikacinis raundas

### Atkrentamosios

## Nuorodos
* Londonas 2012
Jonas Šimoliūnas

**Jonas Šimoliūnas** (1878 m. gegužės 21 d. Jusėnai, Daujėnų valsčius, Rusijos imperija – 1965 m. vasario 11 d. Čikaga) – Lietuvos inžinierius, profesorius, politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija
Baigė Joniškėlio dviklasę mokyklą, 1900 m. – Rygos Petro Didžiojo realinę gimnaziją. 1905 m. atstovavo Rygos lietuviams Didžiajame Vilniaus Seime. 1909 m. baigė Rygos politechnikos instituto statybos fakultetą.

1916 m. mobilizuotas į Rusijos imperijos kariuomenę – karo inžinierius Suomijoje, organizavo Lietuvių draugiją Helsinkyje. 1917 m. atstovavo Suomijos lietuviams Steigiamajame suvažiavime Petrograde. Nuo 1918 m. vadovavo Lietuvių evakuacijos komitetui.

1918 m. vasarą grįžo į Lietuvą. 1918 m. lapkričio 11 d. – 1918 m. gruodžio 26 d. Pirmajame Augustino Voldemaro Ministrų kabinete – Susisiekimo ministerijos valdytojas, o Martynui Yčui išvykus į užsienį, ėjo jo pareigas. 1918 m. gruodžio 26 d. – 1919 m. kovo 5 d. Antrajame Mykolo Sleževičiaus Ministrų kabinete buvo Susisiekimo ministerijos laikinasis viceministras ir tos ministerijos valdytojas, t. y. faktiškai jai vadovavo, nes Susisiekimo ministras nebuvo paskirtas. 1919 m. kovo 12 d. – 1919 m. balandžio 12 d. Trečiajame Prano Dovydaičio Ministrų kabinete Susisiekimo ministerijos valdytojas arba faktiškasis ministras.

1921 m. organizavo ir rugsėjo 7 dieną (dabar tai - nacionalinė buriuotojų diena Lietuvoje) registravo pirmuosius Lietuvos jachtklubo Kaune įstatus. 1924–1933 m. Klaipėdos uosto, o 1925–1930 m. Šventosios uosto darbų vadovas. Lietuvos technikų draugijos valdybos pirmininkas.

1920–1922 m. Lietuvos Aukštųjų kursų technikos skyriaus vedėjas, dėstytojas. 1922–1944 m. Lietuvos universiteto ekstraordinarinis profesorius, statybos katedros vedėjas.

1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1950 m. išvyko į JAV. 1949–1960 m. vadovavo Pasaulio lietuvių inžinierių ir architektų sąjungai, vėliau jos garbės narys.

## Šaltiniai
Retimnas

**Retimnas** () – miestas Graikijoje, Kretos salos centrinėje dalyje, 60 km į vakarus nuo Herakliono, 45 km į rytus nuo Chanijos, Viduržemio jūros (tiksliau, Kretos jūros) pakrantėje. Retimno nomo administracinis centras. Senamiestyje yra daugybė senų Venecijos statinių su aukštais langais ir geležimi puoštais balkonais bei turkiškų namų. Turkų valdymą primena kelios gerai išsilaikusios mečetės.

Retimnas yra svarbus turistinis Kretos centras. Pasižymi vaizdinga jūros krantine, venecijietišku uostu ir architektūra, gausu kavinių, restoranų, viešbučių. Veikia Kretos universitetas, archeologijos muziejus, istorijos ir folkloro muziejus. Yra XVI a. venecijetiška tvirtovė, nuo kurios atsiveria vaizdas į jūrą, taip pat yra Neracės mečetė, Didieji vartai, venecijietiška lodžija, Kankinių cerkvė. 25 km į pietryčius nuo Retimno yra apie V a. įkurtas Arkadžio vienuolynas. Virš miesto iškilęs aukščiausias Kretoje Idos kalnas (2456 m). Retimno apylinkės taip pat pasižymi kokybiškais paplūdimiais.

## Istorija

Vietovė gyvenama jau nuo Mino civilizacijos laikų, tačiau dabartinis Retimno miestas iškilo salą užvaldžius venecijiečiams. Miestas tapo svarbiu prekybiniu centru tarp Chanijos ir Herakliono. 1646 m. miestą užkariavo osmanai ir vadino ***Resmu*** (). Tuo metu miestas buvo sandžako centru.

## Sportas
* REA – moterų futbolo klubas; rungtyniavo stipriausioje šalies moterų lygoje;
* Namų rungtynes žaidžia „Sochora“ stadione, talpinančiame 4 000 žiūrėvų.

## Galerija

Image:Rethymno - Martyr church.jpg|Retimno keturių kankinių cerkvė
Image:Rethymno Festung - Blick auf die Stadt 3.jpg|Miesto panorama
Image:Veli Pasha mosque, Rethymno - front view.jpg|Veli Pašos mečetė
Image:Rethymno Festung - Bastion außen 5.jpg|Venecijiečių tvirtovė
File:Kara Mustafa Pašos mečetė.JPG|Kara Mustafa Pašos mečetė
File:Retimno katedros varpinė.JPG|Katedros varpinė


## Išnašos
Aldona Šliūpaitė-Jankauskienė

**Aldona Šliūpaitė-Jankauskienė** (1886 m. liepos 26 d. Niujorkas, JAV – 1980 m. spalio 28 d. Santa Monika, Kalifornija) – Lietuvos gydytoja, visuomenės veikėja.

## Biografija

Gimė 1886 m. liepos 26 d. Niujorke, JAV. Tėvas dr. Jonas Šliūpas, motina Liudvika Malinauskaitė-Šliūpienė. Mokėsi Skrantone ir Filadelfijoje, kur 1908 m. baigė *Woman’s Medical College of Philadelphia*. Praktikavo Brukline, užsiimdama akušerija – ginekologija. Ištekėjo būdama 18 metų, kaip pati rašė, nesubrendusi, su vyru sugyventi nepavyko.

Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, kaip ir daugeliui lietuvių, parūpo padėti nukentėjusiems nuo karo ir teikti medicinos pagalbą beveik be gydytoju likusiems žmonėms. Martyno Yčo paskatinta, 1916 m. nutarė važiuoti į Lietuvą, tačiau JAV vyriausybė nedavė jai leidimo važiuoti į tuo laiku vokiečių okupuotą kraštą. 1917 m. kartu su tėvu dr. J. Šliūpu ji išvyko į Rusiją per Japoniją ir Sibirą. Pradžioje Voroneže dirbo mokyklų gydytoja, o 1918 m. su Voronežo mokinių būriu išvyko į Vilnių. Jai buvo siūloma pasilikti, tačiau traukė lietuviškas sodžius, kurio ji dar nebuvo pažinusi. Dirbo Šilalėje, kur siautė karo atneštos epidemijos. 1919 m. socialinės apsaugos ministerija ją priskyrė prie Huverio ir Didžiosios Britanijos „Lady Paget“ misijų organizuoti maisto ir vaistų teikimą per Amerikos Raudonąjį Kryžių.

Gyvendama Kaune, ji pradėjo dirbti Raudonojo Kryžiaus ligoninėje, padėdama dr. P. Mažyliui suorganizuoti moterų ligų skyrių. Jos dėka taip pat buvo paruošta daug slaugių, akušerių ir kitokio medicinos personalo. 1923–1927 m. Kauno universiteto Akušerijos – ginekologijos katedros jaunesnioji asistentė. Parašė ir išspausdino straipsnius „Nepaprastas žiedas moters makštyje“ (Medicina, 1924) ir „Eklampsija ir jos gydymas“ (Medicina 1927).

1928 m. mirus motinai ji pasijuto labai vieniša. Atgijo malonūs Amerikos gyvenimo prisiminimai ir ji įsitikino, kad Amerika yra jos „Lietuva“. 1931 m. ji grižo į JAV. Tėvas dukters grįžimo priežastį aprašo kitaip: „Amerikoje laisvai augusi ir nepratusi keliaklupsčiauti prieš nieką, ji nerado įvertinimo pas lietuviškus ponus ir nusivylusi, o dar užpykusi, kad tėvas antrą žmoną vedė, ji grižo atgal į Ameriką“.

Apsigyveno Brukline, kur pradėjo verstis privačia praktika. 1958–1965 m. dirbo Niujorko *Charles B. Town* ligoninėje, kur buvo gydomi alkoholikai ir narkomanai.

Gyvendama Niujorke visada domėjosi lietuviška veikla, o 1940 m., rusams okupavus Lietuvą, aktyviai įsijungė į veiklą – buvo Balfo Niujorko skyriaus iždininke ir medicinos patarėja. Užbaigus praktiką, išsikėlė į Kaliforniją, Santa Moniką, kur įstojo į Lietuvių gydytojų draugiją ir dalyvavo jos susirinkimuose bei valdyboje.

Mirė 1980 m. spalio 28 d. Kalifornijoje. Jos pelenai buvo pervežti ir palaidoti šalia tėvo dr. Jono Šliūpo Čikagos Tautinėse kapinėse. Savo gyvenimo santaupas ji paliko Pensilvanijos universitetui, pabrėždama, kad tai būtų Šliūpų vardo stipendija studentui lietuviui.

## Šaltiniai
Ankor Tomas

**Ankor Tomas** (, „didysis miestas“) – senovės khmerų miestas, paskutinė ir ilgiausiai gyvavusi Khmerų imperijos sostinė. Miestas yra 7,2 km į šiaurę nuo Siemreapo, 1,7 km nuo Ankor Vato, prie Siemreapo upės. Plotas – 9 km².

Miestas įkurtas XII a. pab. karaliaus Džajavarmano VII. Jam valdant pastatyta daug šventyklų, rūmų. Mieste gyveno apie 80 000–150 000 žmonių. Paskurtnė šventykla pastatyta 1295 m. Vėliau pastatai ne kartą restauruoti, modifikuoti. Žlugus Khmerų imperijai miestas palaipsniui ištuštėjo ir XVII a. pr. buvo nebegyvenamas.

Miestą supa 8 m aukščio latertinės sienos. Visose pasaulio šalyse yra po vienerius vartus. Miesto centre yra XII-XIII a. šventykla Bajonas. Kitos šventyklos: Bapuonas, Mangalarta, Pimeanakasas, Pra Palilajus, Pra Pitu. Išlikusi vadinamoji Dramblių terasa (šventyklos liekanos).


Image:Khmer Head-angkor.jpg|Bajonas
Image:Prasat Suor Prat.jpg|Gynybiniai bokštai
Image:Elephant terrace2.JPG|Dramblių terasa
Image:Phimeanakas front 200905.JPG|Pimeanakasas
Kalnų khmerai

**Kalnų khmerai** (khmerų kalba: ខ្មែរ​លើ *Khmer Loeu*) – Pietryčių Azijos tautų ir genčių grupė. Kambodžoje laikomi khmerų etninės grupės dalimi. Kalnų khmerai gyvena rytų Kambodžoje, pietų Laose, vidurio ir pietų Vietname, paskiros grupės gyvena Tailande. Populiacija – apie 1,5 mln. žmonių.

Dauguma genčių kalba daugybe nedidelių austroazinių kalbų, priklausančių monų-khmerų kalbų grupei, tačiau kai kurios gentys kalba austroneziečių kalbomis.

Išskiriamos šios kalnų khmerų etninės grupės: zerajai, mnongai, stiengai, kui, bru (arba brao), ede, sui, sedangai, banarai, ma, sre, kraoliai, kravetai, krungai, tampuonai, lamamai.

Dauguma gyvena kalnuose. Verčiasi lydimine žemdirbyste, kitur paplitusi ariamoji ir drėkinamoji (ryžių auginimas). Taip pat svarbi medžioklė, žvejyba, maisto rankiojimas. Tikinčiųjų dauguma yra budistai, yra brahmanizmo elementų, ryškūs animizmo kultai.

## Istorija
Manoma, kad kalnų khmerai susiformavo iš dalinai išlikusių senųjų gyventojų ir lygumų khmerų. Tiek kalnų khmerų tiek lygumų khmerų panašūs būstai, apranga, mityba, papročiai ir apeigos (buivolų aukojimas), mitologija. Būdinga matrilokalinė santuoka.

Dėl gana sudėtingų žemdirbystei gamtos sąlygų, kalnų khmerai nepatyrė stiprios įtakos iš aplinkinių civilizuotų valstybių ir sudarė buferinę zoną tarp lygumų khmerų vakaruose ir čiamų (vėliau vietnamiečių) rytuose. Dėl ilgos izoliacijos, vietos gentys nesiekė sukurti centralizuotų valstybių, išlaikė gana primityvų gyvenimo būdą, pirmykštes religijas.

Vakariniai kaimynai juos vadindavo apibendrintais žeminančiais terminais *phnuong* ar *samre*, rytiniai kaimynai – *mọi*. XIX a. kalnų khmerų gyvenamą regioną valdė prancūzai, kurie juos pavadino apibendrinančiu terminu „kalniečiai“ (). Prancūzų laikais visas arealas buvo padalintas tarp trijų Prancūzijos Indokinijos administracinių vienetų: Anamo, Kambodžos ir Laoso.

1954 m. prancūzams pasitraukus iš regiono, kalnų khmerų gentys liko padalintos tarp Pietų Vietnamo, Kambodžos ir Laoso. Kambodžoje jos buvo pavadintos kalnų khmerais ir jas bandyta integruoti į didesnę khmerų tautą. Vietname jos tapo vadinamos degarais.

## Šaltiniai
Khmerų imperija

**Khmerų imperija** arba **Kambudžadeša, Ankoro Kambodža** – IX–XV a. khmerų valstybė, kurios teritorijos apėmė dabartinę Kambodžą, dalį Laoso, Tailando, Mianmaro ir Vietnamo. Savo gyvavimo laikotarpiu darė didžiulę kultūrinę ir politinę įtaką visoms Pietryčių Azijos valstybėms. Šios imperijos valdžioje iškilo didžiausias regiono religinis ir kultūrinis centras – Ankoras.

Valstybę sukūrė Džajavarmanas II (802–805 m.); jis suvienijo buvusios Čenlos karalystės žemes ir įkūrė valstybę, kuri jam valdant apėmė dabartinę Kambodžą ir Vietnamo pietus. Valdant Jašovarmanui I (890–910 m.) pradėtas statyti Ankoras. Valdant Surjavarmanui II (1113–1150 m.) valstybė pasiekė didžiausią galybę, o valdant – Džajavarmanui VII (1181–1219 m.), tapo didžiausia valstybe Indokinijos pusiasalyje. Po šio karaliaus mirties prasidėjo kova dėl valdžios, vasalų separatizmas, tajų puldinėjimai, šalis nukentėjo nuo „juodosios mirties“, valstybė ėmė žlugti. 1431 m. Khmerų imperiją galutinai sunaikino Ajutajos karalystės antpuolis.

Po imperijos žlugimo khmerai pasitraukė toliau į pietus ir įkūrė naują miestą Loveką.

## Šaltiniai
Aleksandras Šumskis

**Aleksandras Šumskis** (1893 m. rugsėjo 24 d. Linkuva, Rusijos imperija – 1946 m. kovo 4 d. Austrija) – Lietuvos karinis, politinis bei visuomenės veikėjas, Lietuvos kariuomenės pulkininkas.

## Biografija
Baigė Linkuvos valdinę mokyklą, Panevėžio mokytojų seminariją. 1914 m. mobilizuotas, tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje.

1918 m. vienas Joniškėlio partizanų organizatorių, dalyvavo kovose su bolševikais. 1920 m. majoras, spalio mėn. – generolo M. Katchės pavaduotojas derybose su Lenkija, pasirašė Suvalkų sutartį. 1924–1926 m. 8-ojo pėstininkų Kauno Kunigaikščio Vaidoto pulko vadas.

1944 m. pasitraukė į Vokietiją, po karo gyveno Austrijoje.

## Šaltiniai
Benediktas Tomaševičius

**Benediktas „Bronius“ Feliksas Tomaševičius** (klaidingai Tamoševičius) (g. 1879 m. rugsėjo 4 d. Šiauliai, Rusijos imperija – m. 1941 m. gruodį, Rešiotai, Krasnojarsko kraštas, Tarybų Sąjunga) – Lietuvos inžinierius, susisiekimo ministras, politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija

Gimė Šiauliuose, bajorų Mykolo Tomaševičiaus ir Leticijos Anastazijos Liutikaitės – Tomaševičienės šeimoje. Vaikystėje gyveno Šiaulių mieste ir Ivoškiuose – Tomaševičių tėvonijoje. Pradinį išsilavinimą gavo namuose.

1899 m. baigė Šiaulių gimnaziją, 1903 m. – Peterburgo universiteto Fizikos-matematikos skyrių ir, išlaikęs papildomus egzaminus, įstojo į Peterburgo elektrotechnikos instituto trečią kursą. Tačiau, 1905 m. pakviestas dirbti į Valstybės kontrolę, mokslus sustabdė, juos atnaujino 1907 m. ir 1908 m. institutą baigė pirmo laipsnio inžinieriumi elektriku.

Keletą mėnesių dirbo Peterburgo tramvajaus statyboje, vėliau perėjo į Peterburgo telefonų tinklo kanalizacijos statybą, nuo 1909 m. rugsėjo 1 d. Odesos pašto telegrafo apskrities Nikolajevo telefonų tinklo vyresnysis mechanikas, kurį laiką – Prekybos ir pramonės ministerijos elektros šviesos ir Nikolajevo prekybos uosto dirbtuvių vedėjas. Nuo 1913 m. sausio 1 d. Vyriausiosios Rusijos pašto ir telegrafo valdybos skyriaus vedėjas, komisijos telegrafo ir telefonų įrangai priimti fabrikuose ir dirbtuvėse narys, technikos kursų dėstytojas. Nuo 1915 m. spalio 1 d. „Siemens ir Halske“ telefono ir telegrafo aparatų gamyklos Žemutiniame Naugarde vyresnysis inžinierius.

1918 m. po nepriklausomybės paskelbimo, Tomaševičių šeima persikėlė gyventi į Lietuvą, apsigyveno Kaune. Nuo 1919 m. lapkričio 16 d. B.T. – pirmasis Pašto, telegrafo ir telefono valdybos viršininkas, pradėjęs organizuoti Lietuvos pašto tinklą.

Nuo 1920 m. kovo 16 d. – Pašto, telegrafo ir telefono valdybos direktorius. 1922 m. vasario 22 d. – 1923 m. birželio 29 d. Aštuntame Ernesto Galvanausko ministrų kabinete Lietuvos Susisiekimo ministras.

## Šaltiniai

## Literatūra
* Stasys Tomonis. Gyvenimo vingiais: atsiminimai. Sudarė Algimantas Jakimavičius, Jūratė Jakimavičienė, Vilnius: Lietuvos nacionalinė Martyno Mažvydo biblioteka, 2005, 436 p. ISBN 978-9955-541-63-9.
Irmantas Mikelionis

**Irmantas Mikelionis** (g. 1967 m.) – Lietuvos teisininkas, prokuroras.

## Biografija
1985 m. baigė Vilniaus Šv. Kristoforo vidurinę mokyklą. 1992 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultete įgijo teisininko kvalifikaciją.

1991–1995 m. Nusikaltimų tyrimo departamento prie LR generalinės prokuratūros tardytojas. 1995–1998 m. Vilniaus apygardos prokuratūros prokuroras. 1998–2011 m. Vilniaus apygardos prokuratūros vyriausiojo prokuroro pavaduotojas-organizuotų nusikaltimų ir korupcijos tyrimo skyriaus vyriausiasis prokuroras. Nuo 2011 m. LR Generalinės prokuratūros Organizuotų nusikaltimų ir korupcijos tyrimo departamento vyriausiasis prokuroras.
GOELRO planas

**GOELRO planas** () buvo pirmasis Sovietų Sąjungos planas nacionalinei ekonomikai atkurti ir vystyti. Jis tapo vėlesnių penkmečių planų prototipu. GOELRO yra rusiška „Valstybinės Rusijos elektrifikacijos komisijos“ abreviatūra (**Го**сударственная комиссия по **эл**ектрификации **Ро**ссии).

Komisija ir planas buvo inicijuoti ir prižiūrimi Vladimiro Lenino. Lenino įsitikinimą apie esminį elektrifikacijos vaidmenį siekiant komunizmo iliustruoja jo posakis: „Komunizmas yra tarybų valdžia plius visos šalies elektrifikacija“.

Komisiją 1920 m. vasario 21 d. įkūrė Aukščiausiosios liaudies ūkio tarybos (ALŪT) prezidiumas, remdamasis 1920 m. vasario 3 d. Visos Rusijos vykdomojo komiteto sprendimu dėl elektrifikacijos plano ruošimo. Komisijos direktoriumi buvo Glebas Kržižanovskis.

## Nuorodos
Mohammed Bedjaoui

**Mohamedas Bedžavis** (g. 1929 m. gegužės 21 d. Sidi bel Abese, Alžyras) – alžyriečių teisininkas, teisėtyrininkas tarptautininkas, tarptautinis ir nacionalinis teisėjas, diplomatas ir politikas.

## Biografija

Grenoblio universitete baigė studijas: 1952 m. – Politikos mokslų institute, 1955 m. – Teisės fakultete, teisės mokslų daktaras. Nuo 1951 iki 1953 m. advokatas Prancūzijoje, po to iki 1956 m. dirbo Nacionaliniame mokslinių tyrimų centre (*[[Centre national de la recherche scientifique]]*, CNRS). Alžyro karo metu nuo 1956 iki 1962 m. buvo *[[Front de Libération Nationale]]* (FLN), kovojusios už Alžyro nepriklausomybę nuo Prancūzijos, teisės patarėjas.

Nuo 1964 iki 1970 m. Alžyro teisingumo ministras, nuo 2002 iki 2005 m. Konstitucinio Teismo pirmininkas ir nuo 2005 m. iki 2007 m. užsienio reikalų ministras. Nuo 1982 iki 2001 m. Tarptautinio Teisingumo Teismo teisėjas ir nuo 1994 m. iki 1997 m. pirmininkas Hagoje.

Nuo 1964 iki 1965 m. Alžyro universiteto Teisės ir ekonomikos fakulteto dekanas. Po to iki 1979 m. ambasadorius Prancūzijoje. Nuo 1965 m. Tarptautinės teisės komisijos narys ir nuo 1981 m. 77 grupės pirmininkas.

Įvairių universitetų garbės daktaras.
Nuo 1977 m. *[[Institut de Droit international]]* narys.

Vedęs. Turi 2 dukras.

## Bibliografija

* *Fonction publique internationale et influences nationales.* London, Paris und New York 1958
* *La Révolution algérienne et le Droit.* Englische und französische Ausgabe Brüssel 1962, arabische Ausgabe Damaskus 1963
* *Traités et conventions de l’Algérie.* Drei Bände. Algier 1963/1964

## Literatūra

* *Mohammed Bedjaoui.* In: Arthur Eyffinger, Arthur Witteveen, Mohammed Bedjaoui: *La Cour internationale de Justice 1946–1996.* Martinus Nijhoff Publishers, Den Haag und London 1999, ISBN 9-04-110468-2, S. 269
Netupa (upė)

**Netupa** (arba ***Netupė***; , ) – upė šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje ir Gudijoje. Upė yra kairysis Nemuno intako Svisločiaus intakas, kuris įteka į upę Berastavicos rajone. Upės ilgis – 18 km iš jų 1,3 km Baltarusijoje. Upės ištakos yra netoli Nova Gžibovščizna kaimo.

## Išnašos

## Literatūra
* Блакiтная кнiга Беларусi. – Мн.:БелЭн, 1994.
Baltijos Asamblėja

**Baltijos Asamblėja** (**BA**) (, ) – Lietuvos, Latvijos ir Estijos Respublikų parlamentų bendradarbiavimo tarptautinė organizacija, sudaryta remiantis Lietuvos Respublikos, Latvijos Respublikos ir Estijos Respublikos Aukščiausiųjų Tarybų narių 1990 m. gruodžio 1 d. Vilniuje priimtu bendru sprendimu, veikianti 1994 m. birželio 13 d. pasirašyto Lietuvos Respublikos, Latvijos Respublikos ir Estijos Respublikos susitarimo „Dėl Baltijos valstybių parlamentų ir vyriausybių bendradarbiavimo“, BA Statuto ir kitų BA bei jos organų priimtų teisės aktų pagrindu.

Baltijos Asamblėja – tarptautinės teisės subjektas, įkurta 1991 m. lapkričio 8 d. Taline. Sekretoriato buveinė yra Rygoje (Latvija). BA turi savo simboliką ir vėliavą. Jų naudojimą nustato sesijoje patvirtinti atitinkami nuostatai.

Į BA kiekvienos Baltijos valstybės parlamentas, laikydamasis patvirtintų procedūrų taisyklių ir proporcinio politinio atstovavimo nacionalinėje delegacijoje principo, patvirtina nuo 12 iki 20 parlamentarų (nacionalinė delegacija, įskaitant jos pirmininką ir pirmininko pavaduotoją). Delegacijos narių skaičius visą atitinkamo parlamento kadencijos laiką nekeičiamas.

BA darbui organizuoti sudaromas Prezidiumas. Į BA Prezidiumą įeina kiekvienos nacionalinės delegacijos pirmininkas ir jo pavaduotojas, kuriuos skiria atitinkamos valstybės parlamentas.

BA oficialios kalbos yra lietuvių, latvių ir estų. Kitos kalbos BA darbe vartojamos BA Statuto nustatytais atvejais arba valstybių susitarimu.

BA turi bendradarbiavimo sutartis su Šiaurės Taryba, Beniliukso Parlamentu, GUAM (Gruzijos, Ukrainos, Azerbaidžano ir Moldovos) Parlamentine Asamblėja ir atstovauja Lietuvos, Latvijos ir Estijos parlamentams Baltijos jūros parlamentinėje konferencijoje, Nuolatiniame komitete ir darbo grupėse.

## Komitetai
Baltijos Asamblėjos komitetai sudaromi rūpimiems klausimams rengti ir svarstyti. Nuolatiniai komitetai yra šie:
* Ekonomikos, energetikos ir inovacijų
* Gamtos išteklių ir aplinkosaugos
* Švietimo, mokslo ir kultūros
* Teisės ir saugumo reikalų
* Biudžeto ir kontrolės
* Socialinės gerovės

Panašiems politiniams interesams ir požiūriams išreikšti, remdamiesi atitinkama bendra deklaracija, nacionalinių delegacijų nariai gali sudaryti partines grupes (frakcijas): ne mažiau kaip 5 narių iš ne mažiau kaip dviejų nacionalinių delegacijų. Partinės grupės (frakcijos) veikia vadovaudamosi BA partinių grupių (frakcijų) veiklos nuostatais, kurie yra neatskiriama Statuto sudėtinė dalis.

## Sekretoriatas
Reguliarią BA ir jos organų veiklą užtikrina sekretoriatas. Jį sudaro BA Sekretoriato vadovas ir Lietuvos, Latvijos ir Estijos nacionalinių delegacijų sekretoriai (nacionaliniai sekretoriai).

BA Sekretoriato vadovo ir nacionalinių delegacijų sekretorių veiksmai derinami vadovaujantis BA Statutu ir kitais jo pagrindu priimtais dokumentais.

## Šaltiniai

* BA (LRS inf.)
Berno universitetas

**Berno universitetas** () – universitetas Šveicarijoje, Berne.  

## Fakultetai
* Teologijos
* Teisės
* Ekonomikos ir socialinių mokslų 
* Medicinos
* Veterinarijos  (*Vetsuisse*)
* Filosofijos-istorijos
* Filosofijos-humanitarinių mokslų
* Filosofijos-gamtos mokslų.

## Tarpuniversitetinės įstaigos
* Collegium generale (CG)
* Universiteto ir visuomenės forumas (Forum für Universität und Gesellschaft, FUG)
* Tarpdisciplininis lyčių studijų centras  (IZFG)
* Universitetinio tobulinimosi centras (Zentrum für universitäre Weiterbildung, ZUW)

## Nuorodos
* Oficiali tinklavietė
* Studentų atstovybė (SUB)
Oročiai

**Oročiai** (*орочисэл, ороч, нани*) – negausi Tolimųjų Rytų tauta, gyvenanti Amūro žemupio baseine. Gausiausiai gyvena Chabarovsko krašto pietuose (426 žmonės), prie Tumnino upės žemupio, Kizų ežero, Chungario upės. Dar negausios grupės yra Magadano srityje (126), Sachaline (42) bei Ukrainoje. Bendra populiacija nesiekia 1000 žmonių. Kalba tungusų šeimai priklausančia oročių kalba, nors dabar daug labiau paplitusi rusų kalba.

Pats pavadinimas „oročiai“ yra bendrinis – juo nanajai, ulčiai, o vėliau ir rusai vadino vietines Paamūrės tautas. Nuo 1930 m. šis pavadinimas įvestas į pasus. Patys oročiai save vadina naniais.

Oročiai verčiasi medžiokle, žvejyba, tradiciškai naudojo lankus su strėlėmis, ietis, kilpas, arbaletus. Nuo XIX a. pradėjo naudoti šaunamuosius ginklus, spąstus. Jūrų žinduolius medžiojo harpūnais, žuvis – tinklais.
Krušinianų mečetė

**Krušinianų mečetė** () - medinė totorių mečetė Krušinianų kaime šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Krynkų valsčiuje. Tai seniausia mečetė Lenkijoje. Mečetė pastatyta ant stačiakampio, 10 m ilgio ir 13 m pločio, pagrindo. Šiaurinėje mečetės dalyje yra du nedideli bokšteliai, ant kurių yra kupolai su islamo simbolika ant viršaus. Mečetės viduje dominuoja medinės skulptūros ir kilimai. Pamaldos vyksta arabų kalba. Mečetė pastatyta XVIII a. viduryje. Pirmasis mečetės paminėjimas datuojamas 1717 metais. 1846 m. mečetė buvo restauruota.


Vaizdas:Meczet w Kruszynianach internal 1.jpg|Mečetės vidus
Vaizdas:Meczet w Kruszynianach minbar i mihrab.jpg|Minbaras ir mihrabas
Vaizdas:Meczet w Kruszynianach back side.jpg
Vaizdas:Meczet w Kruszynianach front.jpg


## Nuorodos

* Aprašymas apie mečetę (lenk.);
* Mečetės nuotraukos .
Djakas

**Djakas** (,  'tarnas)' – prikazo viršininkas.

## Istorija
Pradžioje turėjo menką padėtį, buvo asmeniniais kunigaikščio tarnais, dažnai nelaisvi; saugojo kunigaikščio iždą, vedė raštus. Tokie buvo XIII–XIV a. Terminas „djakas“ paplito tik XIV a. Iki tol naudotas rusiškas sinonimas raštininkas, .

XVI a. djakai vaidino svarbų vaidmenį vietos savivaldoje.

Viduramžių užsienio istoriniuose šaltiniuose djakai buvo vadinami kancleriais.

## Literatūra
Гаврила Успенский. «Опыт повествования о древностях русских». Харьков, 1818 стр. 334–337

## Nuorodos
* Brokhauzo-Efrono enc.
* Djakas
Pirmoji Ženevos konvencija

**Pirmoji Ženevos konvencija** – 1864 m. Ženevos konvencija dėl sužeistųjų padėties veikiančiose armijose pagerinimo, padėjusi šiuolaikinės humanitarinės teisės pagrindus. Įtvirtino universalias taisykles – apsaugą nukentėjusiems konflikto metu. Buvo daugiašalė ir atvira visoms valstybėms. Numatė pareigą nedaryti skirtumo rūpintis sužeistaisiais ir sergančiaisiais. Reikalavo pagarbos Raudonojo Kryžiaus baltame fone emblemai, kuria turi būti žymimas medicinos personalas, transportas ir įranga.

## Istorija
Šveicarijos Federalinė Taryba, paskatinta Henrio Diunano ir jo bendraminčių sukurto Ženevos komiteto, 1864 m. sušaukė konferenciją Ženevoje. Joje dalyvavo 16 valstybių atstovai. Buvo pasirašyta pirmoji Ženevos konvencija. Į konferenciją H. Diunanas pakviestas nebuvo (nes „neatstovavo jokiai valstybei“).

## Literatūra
* George B. Davis, "The Geneva Convention, " *The American Journal of International Law*, 1907
* Jean S. Pictet, "The New Geneva Conventions for the Protection of War Victims, " *The American Journal of International Law*, 1951
Vokietijos Federacinės Respublikos ordinas „Už nuopelnus“

**Vokietijos Federacinės Respublikos ordinas „Už nuopelnus“** (, šnek. *Bundesverdienstkreuz*) - Vokietijos Federacinės Respublikos apdovanojimas (ordinas), skiriamas už ypatingus nuopelnus ir pasiekimus politinėje, ūkinėje, kultūros, dvasinėje ar visuomeninėje srityje.

## Kavalieriai
*Egidijus Kūris
*Hein Kötz 
*Walther Fürst 
*Rudolf Jenett
*Erich Berschkeit
*Dietrich von Hein
*Stanisław Stomma
*Leopold Spaeth
*Claude Dornier
*kt.

## Nuorodos

* Apie ordiną  (PDF, 586 kB)
* Vokietijos istorijos muziejaus inf.
Vidaus vandenys

**Vidaus vandenys** – išskyrus Jūrų teisės konvencijos IV dalyje nurodytus atvejus, vandenys, esantys į sausumos pusę nuo teritorinės jūros bazinės linijos, yra valstybės vidaus vandenų dalis (Jūrų teisės konvencija, 8 str. 1 d.).
Jei, nustatant tiesiąją bazinę liniją pagal 7 straipsnyje nurodytą metodą, į vidaus vandenis yra įtraukiami tokie plotai, kurie anksčiau nebuvo laikomi vidaus vandenimis, tai tokiuose vandenyse galioja taikaus plaukimo teisė, numatyta šioje Konvencijoje.

Pasienio vidaus vandenys gali būti reguliuojami pagal gretimų valstybių susitarimą.

Gyvybę vidaus vandenyse tiria limnologija.

## Šaltiniai
Pranas Tvaronas

**Pranas Tvaronas** (1891 m., Rusijos imperija – 1980 m.) – Lietuvos karinis veikėjas, Lietuvos kariuomenės pulkininkas.

## Biografija
1918 m. Literatūros komisijos, kuriai vadovavo Jonas Martynas Laurinaitis, narys, prisidėjo kuriant Lietuvos kariuomenės terminiją. 1919 m. 6-ojo pėstininkų Pilėnų Kunigaikščio Margio pulko karininkas, 1919 m. gruodžio 31 d. – 1921 m. gruodžio 31 d. Kauno karo mokyklos viršininkas, pulkininkas, 1927–1934 m. 8-ojo pėstininkų Kauno Kunigaikščio Vaidoto pulko vadas.

Po Antrojo pasaulinio karo – KGB agentas „Viktoras“, 1947 m. sausio 13 d. bandęs generolą S. Raštikį prikalbinti grįžti į Lietuvą.

## Įvertinimas
* 1919 m. Vyčio Kryžiaus ordinas Nr.1171 

## Šaltiniai