open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Šarūnas Adomavičius

**Šarūnas Adomavičius** (g. 1951 m. lapkričio 9 d. Vilniuje) – diplomatas, teisininkas, politinis veikėjas, kriminologas.

## Biografija
Nuo 1969 m. iki 1974 m. Šarūnas Adomavičius studijavo teisę VU Teisės fakultete, įgijo teisininko kvalifikaciją. 1986 m. lapkričio 27 d. SSRS vidaus reikalų ministerijos akademijoje apgynė teisės disertaciją tema „Kriminologinė nusikaltimų klasifikacija ir jos panaudojimas vidaus reikalų organų profilaktinėje veikloje“, teisės mokslų kandidatas.

Paskelbė apie 20 straipsnių, skaitė paskaitas ir dalyvavo seminaruose Tiubingene, Berne, Bostone, Kurmajere. 2002 m. sausio mėnesį kaip JT ekspertas dalyvavo Nusikaltimų prevencijos ekspertų susitikime (Vankuveris). Mokslinių interesų sritys – kriminologija, tarptautinė teisė, valstybinė teisė.

Nuo 1972 m. iki 1990 m. įvairių valstybės institucijų teisininkas, LTSR Aukščiausiosios Tarybos pirmininko padėjėjas teisės klausimais (1990–1992 m.); dalyvavo, rengiant LR Konstituciją, įvairius teisės aktus. LR užsienio reikalų ministerijos (LR URM) Konsulinio departamento pavaduotojas (1992–1993 m.), LR generalinis konsulas Varšuvoje (1993–1997 m.), LR Seimo Pirmininko patarėjas teisės klausimais (1997–1999 m.), LR nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius nuolatinėje atstovybėje prie tarptautinių organizacijų Vienoje, Austrija (1999–2003 m.); LR URM sekretorius (2003–2005 m.), LR nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Italijoje (nuo 2005 m. rugsėjo 1 d.), LR nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius San Marino Respublikai (2006 m. vasario 1 d.), LR nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Maltai ir Šveicarijai (2006 m. vasario 21 d.)

Nuo 2009 m. sausio mėn. – 2010 m. rugpjūčio mėn.- LR užsienio reikalų viceministras (ministrai – Vygaudas Ušackas ir Audronius Ažubalis).

2010 m. rugpjūčio 20 d. paskirtas ESBO misijos Juodkalnijoje vadovu (pirmasis Lietuvos atstovas tokiose pareigose). Nuo 2013 m. vadovavo URM Transatlantinio bendradarbiavimo ir saugumo politikos departamentui.

Nuo 2014 m. spalio 1 d. iki 2018 m. gruodžio 8 d. - Lietuvos ambasadorius Lenkijoje..

Moka anglų, vokiečių, italų, rusų ir lenkų kalbas.

## Apdovanojimai
* Lietuvos Respublikos Sausio 13-osios medalis (1999)
* Ordino „Už nuopelnus Lenkijos Respublikai“ Karininko kryžius (1999)
*Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Komandoro kryžius (2003)
*Ordino „Už nuopelnus Lenkijos Respublikai“ Komandoro kryžius (2018)

## Šaltiniai
Alexandr Vondra

**Alexandr Vondra** (g. 1961 m. rugpjūčio 17 d. Prahoje) – čekų disidentas, diplomatas, politikas, senatorius.

Alexandr Vondra baigė geografiją Prahos universitete. Kaip Čekijos užsienio reikalų viceministras (nuo 1992 m. rugpjūčio mėn.) vedė derybas dėl Čekijos-Vokietijos savitarpio santykių sutarties. Čekijos ambasadorius JAV (1997 m.). Čekijos užsienio reikalų ministras nuo 2006 m. rugsėjo 4 d. iki 2007 metų sausio 9 d.
Brugšo indeksas

**Brugšo indeksas I** (; ) – rodiklis, kuriuo įvertinamas krūtinės ląstos išsivystymas.

Brugšo indeksas skaičiuojamas pagal formulę:
: I = \frac{c*100}{h},
kur:
* c - krūtinės apimtis (cm) ramybėje
* h - ūgis stovint (cm).

Suaugusiųjų Brugšo indeksas lygus 50-55. Kai Brugšo indeksas didesnis kaip 55 - krūtinė išsivysčiusi gerai.

Vaikų Brugšo indeksai:
* iki 1 m. - 65 - 68
* 2 - 3 m. - 64 - 60
* 6 - 7 m. - 63 - 52

## Nuorodos
Karnio sala

**Karnio sala** () – ledu padengta sala prie Antarktidos krantų, Merės Berd Žemės, tarp Siplo ir Raito salų. Plotas 8500 km², ilgis 110 km. Šiaurinis krantas remiasi į Geco šelfinį ledyną.

Sala pavadinta admirolo Robert Carney garbei.
Buru

**Buru** () – sala Indonezijoje, Molukų salyne, Maluku provincijoje, į vakarus nuo Seramo salos. Tai trečia pagal dydį Molukų sala, jos plotas 9505 km². Centrinė salos dalis kalnuota, o pakrantėje driekiasi lyguma, kurioje ir gyvena dauguma Buru gyventojų. Aukščiausia vieta – Kaplamados kalnas (2729 m). Kalnuose auga drėgnieji tropikų miškai.

Buru gyvena ~100 tūkst. gyventojų. Kalnuose gyvena senieji salos gyventojai, pakrantėse – iš kitų salų atsikėlę musulmonai bei atkeldinti javiečiai. Auginami juodmedžiai, tikmedžiai, sagai, kokospalmės. Pagrindinis miestas – Namlėja.
Artūras Gimžauskas

**Artūras Gimžauskas** (g. 1977 m. rugpjūčio 19 d. Utenoje) – žurnalistas, sporto leidinių redaktorius.

## Biografija
1994 m. Artūras Gimžauskas baigė Utenos Aukštakalnio pagrindinę mokyklą (buvusią vidurinę) , 2000 m. įgijo Vilniaus pedagoginio universiteto kūno kultūros specialybės bakalaurą. 1999–2002 m. dirbo „Lietuvos žinių“ žurnalistu, 2002–2005 m. užėmė „Lietuvos žinių“ sporto skyriaus redaktoriaus pareigas.
Nuo 2005 m. A. Gimžauskas yra mėnesinio žurnalo  vyriausiasis redaktorius. Nuo 2006 m. eina savaitraščio „Sportas“, o nuo 2008 m. – ir žurnalo „Lengvoji atletika" vyr. redaktoriaus pareigas.

## Apdovanojimai
* Kasmetinė Romos Grinbergienės vardo premija už ryškiausius metų sporto žurnalistikos darbus (2005 m.).
* Lietuvos tautinio olimpinio komiteto padėka už Pekino olimpinių žaidynių nušvietimą (2008 m.).
Molukai (provincija)

**Molukai** () – viena iš Indonezijos provincijų, apimanti Molukų salyno pietinę dalį. Administracinis centras – Ambonas.

Pagrindinės provinciją sudarančios salos: Seramas, Buru, Ambonas, Aru salos, Bandos salos, Tanimbaro salos.

Iki 1999 m. Molukų provincija apėmė visą salyną, tačiau vėliau šiaurinės salos atskirtos į Šiaurės Molukų provinciją.

## Gyventojai
* Vyraujančios tautos: maišyti, melaneziečiai, malajai, amboniečiai, bugiai, javiečiai, kinai;
* Religijos: krikščionybė, islamas;
* Kalbos: indoneziečių, amboniečių ir kt.

## Administracinis skirstymas

Molukų provinciją sudaro 7 regencijos ir vienas miestas. Skliaustuose nurodytas administracinis centras.
* Buru regencija (Namlėja)
* Aru salyno regencija (Dobas)
* Centrinių Molukų regencija (Masohis)
* Pietryčių Molukų regencija (Tualas)
* Pietvakarių Molukų regencija (Saumlakis)
* Vakarų Seram Bagiano regencija (Dataran Hunipopu)
* Rytų Seram Bagiano regencija (Dataran Hunimoa)
* Ambonas

## Šaltiniai
Namlėja

**Namlėja** () – miestas Indonezijoje, Molukų provincijoje, svarbiausias Buru saloje. Buru regencijos centras. ~5 tūkst. gyventojų (2002 m.). Turistinis centras, jūrų uostas.
Ceiloninis juodmedis

**Ceiloninis juodmedis** (*Diospyros ebenum*) – juodmedinių (*Ebenaceae*) šeimai priklausanti medžių rūšis. Kilusi iš pietų Indijos ir Šri Lankos.

Medžio aukštis 10-12 m. Mediena labai tvirta ir tanki (1,5 t/m³), tris kartus tankesnė nei pušies. Spalva oranžiškai rausva su juodais dryžiais. Laikoma labai vertinga ir naudojama muzikos instrumetų, baldų, suvenyrų gamyboje.
Romanas Krasninkevičius

**Romanas Krasninkevičius** (1926 m. lapkričio 18 d. Stulgeliai, Kybartų valsčius – 1996 m. balandžio 20 d. Marijampolė) – Lietuvos tautodailininkas grafikas.

## Biografija
Savamokslis. 1944 m. buvo išvežtas darbams į Vokietiją. Nuo 1951 m. dirbo įvairiose Marijampolės įmonėse.

## Kūryba
Pirmieji kūriniai sukurti tušu, akvarele, guašu. Nuo 1964 m. kūrė paspalvintus medžio raižinius ir linoraižinius. Sukūrė kaimo darbų vaizdų („Gano avis“ 1968 m., „Tėtukas sėja“ 1973 m., „Bruka kanapes“, „Pasėjau linelį“, abu 1979 m.), portretų („Stasė“, „Jonas“, abu 1981 m., „Autoportretas su voveraite“ 1982 m.), poetiškų gamtos vaizdų („Drobių balinimas“ 1983 m.), kūrinių liaudies dainų motyvais („Laukelį ariau, gražiai dainavau“, „Iš rytų šalelės saulelė tekėjo…“, „Kaip aš jojau per žalią girelę“, visi 1984 m.). Ankstyvieji raižiniai nedidelio formato, vėlesni – dideli, monumentalaus vaizdo, dekoratyvūs; ryškios lietuvių liaudies raižinių tradicijos. Figūros apibendrintos, primityvios plastikos, pabrėžtos juoda sodria linija, nuspalvintos dusliomis spalvomis, kartais įkomponuojamos ryškesnės detalės, tekstai. Nuo 1951 m. dalyvavo parodose. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus, Marijampolės kraštotyros muziejus.

## Šaltiniai
Išėjimo knyga

**Išėjimo knyga** – antroji Penkiaknygės ir Senojo Testamento knyga.

Graikiškai ir lotyniškai ji vadinama Exodus (*Išėjimas*). Joje pasakojama, kaip Dievas per Mozę išlaisvina Savo tautą iš Egipto vergijos.

Šioje Biblijos knygoje kalbama apie Mozės išgelbėjimą bei pašaukimą vadovauti izraelitams. Taip pat pasakojama apie 10 nelaimių, kurias Dievas siuntė Egiptui už tai, kad faraonas nesutiko išleisti izraelitų. Išėjimo knygoje taip pat rašoma apie pirmąją Paschą, kuri buvo švenčiama prieš izraelitams išeinant iš Egipto, perėjimą per Raudonąją (Meldų) jūrą, Dešimties įsakymų davimą, aukso veršį bei padangtę.

Išėjimo knygoje aprašyti įvykiai Egipte (Nilo deltoje) ir Sinajaus pusiasalyje.

Knygoje aprašytas maždaug 100 metų laikotarpis (apytiksliai 1325–1225 m. pr. m. e.)

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Išėjimo knyga
Kunigų knyga

**Kunigų knyga** – trečioji Penkiaknygės ir Senojo Testamento knyga.

Šioje knygoje surašyti priesakai, kuriuos ant Sinajaus kalno Dievas per Mozę paskelbė savo tautai. Graikiškas ir lotyniškas jos pavadinimas *Leviticus* kilęs iš Levio giminės, kuri drauge su kunigais vadovavo tautos religiniam gyvenimui, vardo.

Knygoje aprašyti aukojimo priesakai, mitybos taisyklės, įvairių papročių laikymasis bei didžiosios kasmetinės šventės (Permaldavimo diena, Pascha, Derliaus, Palapinių iškilmės). Paminėtas Aarono įšventinimas Vyriausiuoju kunigu.

Pagrindiniai knygos veikėjai – Aaronas, kunigai ir levitai.

Kunigų knygoje aprašomi įvykiai vyksta Sinajaus pusiasalyje, izraelitai keliauja iš Egipto į Kanaano kraštą.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Kunigų knyga (lietuviškas vertimas)
Fridis Krastinis

**Fridis Krastinis** (1908 m. kovo 8 d. Valdomuose, Gruzdžių valsčius – 1986 m. spalio 22 d. Kaune) – Lietuvos komunistinis veikėjas, vienas sovietinių represijų organizatorių ir vykdytojų.

## Biografija
1925 m. įstojo į LKJS. Nuo 1926 m. nelegalios LKP, nuo 1940 m. SSKP narys. 1929–1936 m. ir 1939–1940 m. už antivalstybinę veiklą Lietuvoje kalintas. 1936–1939 m. kartu su kitais Lietuvoje organizavo nelegalios komunistinės literatūros leidimą ir platinimą. 1938–1941 m. LKP CK narys.

Sovietams okupavus Lietuvą, 1940 m. birželio-rugpjūčio mėn. Valstybės saugumo policijos Kauno apygardos viršininkas, grupės, parengusios suimtinų Tautininkų partijos veikėjų sąrašą, vadovas. 1940–1941 m. LSSR vidaus reikalų liaudies komisaro pavaduotojas, 1941 m. dar ir Milicijos valdybos viršininkas. Vienas sovietinių represijų organizatorių ir vykdytojų. Prasidėjus SSRS-Vokietijos karui pasitraukė į Rusiją. 1941–1944 m. dirbo Maskvoje, Vilniuje.

1944 m. sausio mėn. – 1945 m. vasario mėn. LSSR vidaus reikalų liaudies komisaro pavaduotojas. 1945–1946 m. Kauno miesto vykdomojo komiteto pirmininkas. 1948 m. LKP(b) Kėdainių apskrities komiteto, 1954–1955 m. Telšių rajono komiteto I sekretorius. 1949–1951 m. ir 1953–1954 m. LKP CK skyriaus vedėjo pavaduotojas. 1951–1952 m. Radijo informacijos komiteto prie LSSR MT pirmininkas. 1941–1952 m. ir 1954–1956 m. LKP Revizijos komisijos narys. 1952–1954 m. kandidatas į LKP CK narius.

1958 m. Maskvoje baigė Aukštąją partinę mokyklą. 1959–1979 m. dėstė Lietuvos žemės ūkio akademijoje, nuo 1963 m. docentas. 1968 m. LTSR nusipelnęs kultūros veikėjas.

## Šaltiniai

|-
Pakartoto Įstatymo knyga

**Pakartoto Įstatymo knyga** – penktoji Penkiaknygės ir Senojo Testamento knyga.

Šioje knygoje surašyti Mozės žodžiai izraelitams po ilgų klajonių metų, prieš pat įžengiant į Pažadėtąją žemę. Graikiškai ir lotyniškai ši knyga vadinama *Deuteronomium* (*Antrinis įstatymas*). Taip pat joje yra papildomų nurodymų, kaip turi gyventi Dievo tauta.

Pakartoto Įstatymo knygoje rašoma, kaip Mozė prisimena įvykius po to, kai jie paliko Sinajaus kalną, primena izraelitams įstatymus ir kviečia jiems paklusti. Šioje knygoje aprašyti nurodymai apie naująją žemę, paklusnumo Dievui svarba. Taip pat rašoma apie sandorą tarp Dievo ir jo tautos atnaujinimą, vadovavimo perdavimą Jozuei, Mozės mirtį.

Veiksmo vieta – lyguma rytiniame Jordano krante.

Pakartoto Įstatymo knygoje aprašyti įvykiai vyko prieš pat įžengiant į Pažadėtąją žemę (apie 1230 m. pr. m. e.).

Pagrindiniai veikėjai – Mozė ir Jozuė.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Pakartoto Įstatymo knyga
Skaičių knyga

**Skaičių knyga** – ketvirtoji Penkiaknygės ir Senojo Testamento knyga.

Šioje Biblijos knygoje pasakojama apie beveik keturiasdešimt metų trukusias izraelitų klajones Sinajaus pusiasalyje po to, kai jie pabėgo iš Egipto. Knygos pavadinimas kilęs nuo dviejų joje paminėtų Izraelio tautos surašymų.

Skaičių knygoje rašoma apie Mozės bei Aarono sesers Mirjamos nubaudimą, dvylika pasiuntinių, pasiųstų į Kanaaną, tautos nepaklusnumą Dievui, 40 metų trukusias izraelitų klajones dykumoje. Taip pat kalbama apie pasipriešinimą Mozės ir Aarono vadovavimui, ugninių žalčių nelaimę, pranašą Bileamą ir jo asilę, Jozuės paskyrimą vadovu.

Veiksmo vieta – Sinajaus kalnas ir Sinajaus pusiasalis.

Pagrindiniai knygos veikėjai – Mozė ir Aaronas, Kalebas ir Jozuė, Bileamas ir Balakas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Skaičių knyga
Anoushka Shankar

**Anuška Šankar** (, g. 1981 m. birželio 9 d.) – indų kilmės JAV sitaro muzikantė ir kompozitorė.

Garsaus indų sitaro muzikanto Ravi Shankar dukra ir Grammy apdovanojimo laimėtojos Norah Jones pusiau sesuo.

Shankar gimė Londone, bet vaikystėje gyveno ir Delyje. Vėliau persikėlė į JAV, Kaliforniją. Baigusi mokyklą pradėjo muzikinę karjerą. Būdama 16-os pasirašė pirmą muzikinį kontraktą. 1998 m. išleido pirmąjį albumą *Anoushka*. 2003 m. kartu su savo pusiau seserimi Norah Jones buvo nominuota Grammy apdovanojimui. Dalyvavo eilėje paramos koncertų. Anoushka Shankar yra aktyvi PETA remėja.

## Diskografija
# *Anoushka* (1998 m.)
# *Anourag* (2000 m.)
# *Live at Carnegie Hall* (2001 m.)
# *Rise* (2005 m.)
# *Breathing Under Water* (2007 m.)
# *Traveller* (2011 m.)
# *Traces of You* (2013 m.)

## Nuorodos
*
Gintaras Kraujelis

**Gintaras Kraujelis** (g. 1956 m. sausio 1 d. Vilniuje) – Lietuvos dailininkas monumentalistas, vitražistas.

## Biografija
1975 m. baigė Vilniaus M. K. Čiurlionio vidurinę meno mokyklą. 1983 baigė Lietuvos dailės institutą, mokytojas Antanas Stoškus. Nuo 1990 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narys.

## Kūryba
Sukūrė apie 40 didelių vitražų visuomeniniams ir privatiems interjerams, 200 mažo formato pakabinamų vitražų. Vitražai plono stiklo, vieni abstrakčių kompozicijų, kiti simetriški, su ornamentiniais, figūriniais ar portretiniais motyvas. Nutapė ekspresyvių, abstrakčių kūrinių, natiurmortų gamtos, augmenijos motyvais; šiems būdingos apibendrinto realistinio vaizdo kompozicijos, ramių, nuosaikių spalvų dermės, lyrizmas. Nuo 1983 m. dalyvauja parodose, individualios parodos surengtos Vilniuje 1993 m., 1996 m., 1997 m., 1998 m., 1999 m., 2002 m., 2003 m., Molėtuose 2004 m. 2007 m. Tapybos paroda Vokietijoje, Bonos Hardbergo rotušėje.

## Žymesni kūriniai
* Pavasaris, dab. Valstybės saugumo departamentas, Vilnius, 1986 m.
* Rašytojų portretai, Vilniaus centrinis knygynas Gedimino pr., 1987 m.
* Vitražas Pakruojo Santuokų rūmuose, 1989 m.
* Vitražas Marijonų bažnyčioje Panevėžyje, 1993 m.
* Medis, kavinėje „Miglė“, Molėtai, 1995 m.

## Šaltiniai
Krauzeneko spaustuvė

**Krauzeneko spaustuvė** – Mažosios Lietuvos spaustuvė, veikusi 1817 m. sausio 1 d. – 1944 m. pab. Gumbinėje.

## Istorija
Įsteigė Vilhelmas Krauzenekas (J. W. V. Krauseneck). Vėliau priklausė jo įpėdiniams, nuo 1911 m. – ribotos atsakomybės bendrovei, nuo 1936 m. – pasitikėjimo bendrovei, kuriai vadovavo Valentinas Krauzenekas. Buvo viena pajėgiausių Mažosios Lietuvos poligrafijos įmonių. Ją sudarė spaustuvė, litografija, šrifto liejykla, stereotipų skyrius, laikraščių leidykla, knygrišykla, nuo 1832 m. knygynas, nuo 1870 m. knygynas – leidykla.

## Leidyba
Leido spaudinius vokiečių, lietuvių, lenkų ir kitomis kalbomis. Svarbiausias leidinys – laikraščio *„Intelligenz-Blatt fur Litthauen“*; nuo 1859 m. leido dienraštį *„Preussisch-Litthauische Zeitung“*, kuris nacių valdžios reikalavimu 1939 m. pavadintas *„Altpreussische Volkszeitung“*, o 1943 m. kovo mėn. uždarytas. Nuo 1817 m. balandžio mėn. leistame valdžios žinių laikraštyje *„Amst-Blatt der Königlichen Litthauischen Regierung“* dalis medžiagos spausdinta lietuvių kalba. 1821–1882 m. spaustuvėje išspausdintos 8 knygos lietuvių kalba ir smulkiųjų spaudinių: Prūsijos valdžios įsakai dėl apsisaugojimo nuo gaisrų (1821 m.), nuo choleros (1831 m.), veterinarijos vadovėlis (apie 1831 m.), Lenkviečių precentoriaus G. Kernerio elementorius „Pibelis, arba Knygelės, iš kurių kūdikiai pamokinami lietuviška bei vokiška kalba skaityti, rašyti ir permanyti“ (1882 m.), kelios religinio turinio brošiūros. Krauzenekai prekiavo savo lietuviškais spaudiniais, nuo 1832 m. komiso kainomis pardavinėjo visus Karaliaučiuje Hartungų spaustuvės spausdintus leidinius, tarp jų – lietuviškus.

## Šaltiniai
Jozuės knyga

**Jozuės knyga** – šeštoji Senojo Testamento knyga.

Šioje knygoje pasakojama apie izraelitų įsiveržimą į Kanaaną – esą Dievo jiems pažadėtą žemę,– vadovaujant Mozės įpėdiniui Jozuei.

Jozuės knygoje kalbama apie Kanaano užkariavimą, Jordano upės perėjimą, Jericho užėmimą, izraelitų žygius. Taip pat aprašytas krašto padalinimas Izraelio gentims. Knyga baigiasi Jozuės atsisveikinimu ir mirtimi.

Jozuės knygoje aprašyti įvykiai vyko lygumose į rytus nuo Jordano upės ir Kanaane, 1230–1200 m. pr. m. e. laikotarpiu.

Yra manančių, jog knyga parašyta pranašo Samuelio laikais.

Pagrindiniai veikėjai – Jozuė, taip pat Rachaba ir Kalebas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Jozuės knyga (lietuviškas vertimas)
Sigitas Kregždė

**Sigitas Kregždė** (1930 m. gruodžio 24 d. Smaliečiuose, Papilio valsčiuje – 2025 m. kovo 11 d. Vilniuje) – Lietuvos psichologas.

## Biografija
Baigė Smaliečių pradžios, Papilio vidurinę mokyklą. 1950–1954 m. Vilniaus pedagoginiame institute (VPI) studijavo logikos, psichologijos ir lietuvių kalbos specialybes.

1954–2002 m. VPI (nuo 1991 m. VPU) dėstytojas. 1954–1957 m. mokėsi Kijevo valstybinio universiteto aspirantūroje, 1959 m. pedagogikos mokslų kandidatas, 1983 m. psichologijos mokslų daktaras. 1959–1979 m. ir 1983–1989 m. VPI Psichologijos katedros vedėjas, 1983–2002 m. Psichologijos didaktikos katedros profesorius. Skaitė paskaitas Erfurto, Vroclavo, Maskvos, Sankt Peterburgo, Kijevo, Odesos, Rygos, Tartu, Tbilisio, Almatos, JAV (Vašingtono, Niujorko, Filadelfijos, Pitsburgo) universitetuose. 1973–1983 m. Visuomeninio profesinio orientavimo instituto direktorius.

1962–1971 m. tęstinio leidinio „Pedagogika ir psichologija“, 1980–1991 m. žurnalo „Psichologija“ atsakingasis redaktorius. 1992–2013 m. Lietuvos reformacijos istorijos ir kultūros draugijos pirmininkas, nuo 2013 m. garbės pirmininkas.

## Bibliografija

* Kai kurie profesinės orientacijos klausimai Lietuvos TSR vidurinėse bendrojo lavinimo mokyklose. – Vilnius, 1962. – 14 p.
* Haliucinacijos, sapnai, įtaiga. – Vilnius: Valstybinė politinės ir mokslinės literatūros leidykla, 1964. – 32 p.
* Mokinio psichologinis tyrimas pedagoginės praktikos metu / Vanda Dzikarienė, Sigitas Kregždė. – Vilnius, 1968. – 28 p.
* Profesinių interesų psichologija: speckurso konspektas. – Vilnius, 1975. – 81 p.
* Profesinio kryptingumo formavimosi psichologiniai pagrindai. – Kaunas: Šviesa, 1988. – 144 p.: lent. – ISBN 5-430-00206-2
* Tautinis lietuvio charakteris. – Vilnius: Lietuvos etinės kultūros draugija „Ethos“, 1994. – 17 p.


## Įvertinimas
* 2011 m. Lietuvos psichologų sąjungos garbės narys 
* 2012 m. antro laipsnio apdovanojimo ženklas-medalis „Už nuopelnus Vilniui ir Tautai“

## Šaltiniai
Tikmedis

**Tikmedis** (*Tectona*) – verbeninių (*Verbenaceae*) šeimai priklausanti Pietų ir Pietryčių Azijos musoniniuose miškuose auganti medžių gentis.

Būdingi 20-30 m aukščio medžiai, metantys lapus sausuoju laikotarpiu. Tikmedžio mediena labai patvari ir naudojama baldų, muzikos instrumentų, laivų denių gamyboje, prabangių namų statyboje.

## Rūšys

Gentyje yra 3 rūšys:
* Didysis tikmedis (*Tectona grandis*)
* *[[Tectona hamiltoniana]]*
* Filipininis tikmedis (*Tectona philippinensis*)
Teisėjų knyga

**Teisėjų knyga** – septintoji Senojo Testamento knyga.

Šioje knygoje pasakojama apie Izraelio tautos didvyrius sumaišties laikotarpiu nuo izraelitų įsiveržimo į Kanaaną iki pirmųjų karalių.
Aprašyta kova dėl Kanaano iki Jozuės mirties, rašoma apie teisėjus, arba vaduotojus. Izraelitai neįvykdę Dievo įsakymo išvaryti visas Kanaane gyvenusias gentis. Kai kurios jų pasiliko. Todėl izraelitai pradėję garbinti vietinius dievus. Jie tapo nevieningi ir silpni – lengvas grobis įvairiems užpuolikams. Tikėjimas nebesiejo pavienių genčių. Tačiau Teisėjų knygoje sakoma, kad nepaisant sulaužytos ištikimybės Dievui, izraelitams pakakdavo neviltyje į jį atsigręžti, ir jis juos gelbėdavęs, pasiųsdamas teisėjus, kurie išvaduodavo žydus.

Pagrindiniai knygos veikėjai – Debora ir Barakas, Gideonas ir madianiečiai, Iftachas ir jo duktė, Samsonas ir Dalila.

Teisėjų knygoje aprašyti įvykiai apima mažiau nei 150 metų laikotarpį, maždaug nuo 1200 iki 1070 m. pr. m. e.

Veiksmo vieta – Kanaanas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Teisėjų knyga
Žaliasis verslas

**Žaliasis verslas** – socialiai atsakingo verslo idėja, kurią propaguojančios organizacijos vadina save draugiškomis visuomenei, suvokia žmogaus poveikį gamtai ir rūpinasi ekologija, gamtos išsaugojimu. Visų pirma, jos naudoja atsinaujinančius energijos išteklius. Visais savo veiksmais tokios organizacijos stengiasi parodyti, kad jų pelno siekimas, gamyba nesikerta su visuomenės interesais, ypač gamtosauga. Toks elgesys sukuria organizacijos ir jos produkcijos/paslaugų didesnę vertę vartotojų, investuotojų ir visos visuomenės akyse.

## Pavyzdžiai
Ekologiško verslo pagrindinis tikslas – panaikinti ar bent sumažinti pavojingų medžiagų ir chemikalų poveikį visuomenei, energijos išteklių gamybai išeikvojimą. Tai mėginama daryti tokiomis priemonėmis: mažinamas popieriaus vartojimas pasitelkiant elektroninius resursus, gaminama tik tokia produkcija, kurią galima perdirbti, neatsinaujinantys ištekliai pakeičiami alternatyviais energijos šaltiniais. Socialiai atsakingos įmonės stengiasi kenksmingiems produktams surasti ekologiškas ir pigesnes alternatyvas.

## Žaliojo verslo pradininkai
Yvon Chouinard iš aprangos gamintojos „Patagonia“ – organinių siūlų naudojimo pionierius, atiduodavęs perdirbti senus drabužius, naudojęs įmonėje atsinaujinančius energijos šaltinius (1970 m.). 1983 m. Gary Hirshberg, savo fermoje įsteigė organiško ūkininkavimo mokyklą. 1993 m. įkurta „Newman's Own Organics“ įmonė, besirūpinanti laukinių gyvūnų išsaugojimu ir atliekanti organinės žemdirbystės tyrimus. 2003 m. Jigar Shah JAV įkurta „SunEdison“ įmonė tapo didžiausia saulės energijos gamintoja valstijose. Prie žaliojo verslo kūrimo ir propagavimo prisidėjo ir daugelis kitų verslininkų: John Mackey iš „Whole Foods Market“, Martin Ernegg iš „Zelfo Australia“, Joseph Whinney iš „Theo Chocolate“, Sean O'Hea iš „Vehizero“ ir kiti..

## Šaltiniai
Rūtos knyga

**Rūtos knyga** arba **Rutos knyga** – aštuntoji Senojo Testamento knyga, sudaryta iš 4 skyrių.

Šioje knygoje pasakojama kaip badas išvaro Naomę ir jos šeimą iš Betliejaus į Moabą. Ten miršta jos vyras ir abu sūnūs. Naomei nusprendus grįžti, jos moabitė marti Rūta atsisako ją palikti. Rinkdama varpas duonai išsikepti, Rūta sutinka tolimą giminaitį Boazą. Jos ištikimybės Naomei sujaudintas Boazas ryžtasi ją vesti. Moabitė mergina Rūta, pasirinkusi Naomės tautą ir jos tikėjimą, tampa karaliaus Dovydo prosenele.

Rūtos knygoje aprašyta istorija vyko žiauriais teisėjų laikais Moabo krašte (į rytus nuo Jordano) ir Betliejuje.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Rūtos knyga
Lolita Kreivaitienė

**Lolita Kreivaitienė** (g. 1960 m. sausio 15 d. Kaune) – Lietuvos dailininkė odininkė.

## Biografija
1984 m. baigė Estijos dailės institutą Taline. Nuo 1985 m. dėsto Kauno kolegijos J. Vienožinskio menų fakultete (iki 1989 m. Kauno S. Žuko taikomosios dailės technikumas, 1989–2000 m. Kauno aukštesnioji meno mokykla), nuo 2005 m. Dailės katedros vedėja; nuo 2004 m. docentė. 1990–1995 m. dirbo kombinate „Dailė“ Kaune.

## Kūryba
Sukūrė atsiliepimų knygų, dienoraščių, albumų apdarų, knygų įrišimų (Homeras. „Odisėja“, 1948 m., Kristijonas Donelaitis. „Metai“, 1956 m., Justinas Marcinkevičius. „Mindaugas“, „Mažvydas“, „Katedra“, 1978 m., visos įrištos 1990 m., „Antanas Kmieliauskas“ 2003 m. ir kt.), dekoratyvinių plokščių („Vasaros naktys“ I–IV 1991 m.), ažūrinių kompozicijų – objektų, pano („Ruduo“ 2000 m.), nuotraukų ir papuošalų dėžučių, aprangos priedų, kita. Autoriniai kūriniai sudėtingos mišrios technologijos. Reljefai formuojami odos dulkėmis, deginant, dažant, tonuojant. Naudojamos įvairios medžiagos – oda, kailis, metalas, medis ir jų deriniai, vyrauja spalvingi geometriniai motyvai neutraliame fone.

Nuo 1998 m. grupės „DermArs“ narė. Nuo 1984 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje. Individuali paroda surengta Hamburge 1992 m. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus.

## Šaltiniai
Sagas

**Sagas** (*Metroxylon*) – arekinių (*Arecaceae*) šeimos palmių gentis. Paplitusi Samoa, Saliamono salose, Molukuose, Naujojoje Gvinėjoje, Karolinų salose, auginama Pietryčių Azijoje. Iš sago kamieno šerdžių išgaunamas krakmolas (sagas) naudojamas maisto gamyboje.

## Rūšys

Sudaro septynios rūšys:
* Tikrasis sagas (*Metroxylon sagu*)
* Saliamoninis sagas (*Metroxylon salomonense*)
* *Metroxylon amicarum*
* *Metroxylon paulcoxii*
* *Metroxylon upoluense*
* *Metroxylon vitiense*
* *Metroxylon warburgii*
Zita Kreivytė

**Zita Kreivytė** (g. 1942 m. rugpjūčio 2 d. Jovaišuose, Deltuvos valsčiuje) – Lietuvos dailininkė odininkė.

## Biografija

Sesuo Ona Kreivytė-Naruševičienė. 1971 m. baigė Estijos dailės institutą Taline. Nuo 1971 m. Vilniaus „Dailės“ kombinato, nuo 1994 m. bendrovės „Vilniaus dailė“ dailininkė, 1974–1995 m. Odos dirbinių cecho vadovė.

## Kūryba

Svarbiausia kūrybos sritis – knygrišystė („Ateities vizija“ I–III 1998 m., „M. K. Čiurlionis“ 1999 m., „Bronius Kutavičius“, „Lietuva medaliuose“ abi 2000 m., „Valentinas Antanavičius“ 2003 m., „Pats geriausias daiktas pasaulyje“ 2005 m.). Sukūrė pano („Piligrimo kelionė“ 2000 m.), erdvinių objektų („Torsas“ I–II 2001 m., „Dykumų aguonos“, „Ledo gėlės“, abu 2002 m.), originalaus dizaino konstruktyvių aptakių formų dėžučių, veidrodžių. Naudoja įvairias technologijas: reljefinį modeliavimą, pynimą, deginimą, šešėliavimą, auksavimą, sidabravimą. Minimalistinių spalvų odą derina su medžiu, metalu. Sukūrė įvairios paskirties meninės odos modelių etalonų – albumų, svečių knygų, aplankų, dėžučių, rašomojo stalo komplektų, užrašų knygelių, piniginių, aprangos priedų. Nuo 1972 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje, individualios parodos surengtos Vilniuje 2002 m., su D. Mieželaityte – 2004 m. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Lietuvos nacionalinis muziejus.

## Šaltiniai
Ona Kreivytė-Naruševičienė

**Ona Kreivytė-Naruševičienė** (1935 m. spalio 31 d. Jovaišuose, Deltuvos valsčiuje – 2024 m. gegužės 21 d.) – Lietuvos dailininkė keramikė.

## Biografija
Sesuo Zita Kreivytė. 1944–1950 m. mokėsi Deltuvos septynmetėje mokykloje, 1950–1954 m. vidurinėje mokykloje Ukmergėje. 1954–1961 m. studijavo LSSR dailės instituto Keramikos fakultete.

1960–1974 m. Liaudies meno rūmų metodininkė, vyr. dailininkė. 1974–1994 m. Vilniaus „Dailės“ kombinato keramikė, 1994–1995 m. bendrovės „Vilniaus dailė“ dailininkė. Nuo 1964 m. buvo Lietuvos dailininkų sąjungos narė.

## Kūryba
Sukūrė siužetinių mažosios formos keraminių skulptūrų kaimo, žvejų gyvenimo tema („Žvejai“, 1973 m.; „Puodžiaus šeima“, 1977 m.), monumentalios dekoratyvinės plastikos kūrinių eksterjerams („Koplytstulpiai“ I–III, 1972 m.), parkams, abstrakčių raiškaus silueto kompozicijų („Gyvenimo ugnis“, 1976 m.; „Ruduo“, 1978 m.; „Prisiminimai apie Italiją“, 1979 m.; „Gyvenimo plaustai“, 1988 m.), erdvinių kompozicijų („Vaikystės debesys“ 1985 m.), vazų, lėkščių. Jos sukurtų dekoratyvinės keramikos pano yra visuomeniniuose ir privačiuose interjeruose Vilniuje („Senamiestis“, „Naujas miestas“, Vilniaus oro uostas, 1997 m., su vyru ir sūnumi J. ir R. Naruševičiais), kituose miestuose.

Kūriniai stilizuotų, apibendrintų formų, santūrių žemės spalvų, juose išryškinta šamotinio molio medžiaga, faktūra. Nuo 1961 m. dalyvavo parodose Lietuvoje ir užsienyje (Faenca, Valauris, Sopotas), jose pelnė diplomų. Individualios parodos surengtos Vilniuje: 1974 m., 1985 m., 1997 m., 2006 m.; Kaune: 2000 m. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Lietuvos nacionalinis muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus.

## Įvertinimas
* 1969 m. LSSR nusipelniusi kultūros švietimo darbuotoja 

## Šaltiniai
Kreivoji pilis

**Kreivoji pilis** – viena gynybinių Vilniaus pilių, stovėjusi ant vieno iš Vilniaus piliakalnių – kalvos, vadinamos Kreivuoju (Plikuoju) Kalnu, ant kurio dabar stovi Trijų Kryžių paminklas (Vilniaus pilių rezervatas). 

## Istorija

1390 m. lapkričio 4 d. Vokiečių ordinas puolė Vilniaus pilis. Puolimui vadovavo ordino maršalas Engelhardas Rabė ir lietuvių kunigaikštis Vytautas, kurį Jogaila buvo nušalinęs nuo valdžios. Žygyje dar dalyvavo Livonijos ordino riteriai, karaliaus Henriko Lankasterio sūnus, Derbio (Anglija) grafas Henrikas su 300 riterių. Per šį puolimą buvo sudeginta medinė Kreivoji pilis (), arba Aukščiausioji pilis (*orbiste hus*), bet Aukštutinė pilis ir Žemutinė pilis neužimtos. Su pilimi buvo sudeginta ir papilio gyvenvietė.

## Tyrimai

Kreivasis kalnas (aukštis – 163,6 m) yra į rytus nuo Pilies kalno, Vilnios ir Neries santakoje. 1988-1989 m. ir 1991 m. archeologas Vytautas Daugudis prie Trijų Kryžių ištyrė 317 m² plotą, rado 3 laikotarpių medinių gynybinių sienų liekanas, brūkšniuotos ir žiestos keramikos. Ankstyviausia gynybinė siena, datuojama I tūkstantmečio pradžia, buvo 2 m pločio, sudaryta iš sukaltų 15–20&nbsp;cm skersmens rąstų, tarpas tarp jų išklotas 10–15&nbsp;cm skersmens rąsteliais ir užpildytas smulkiais akmenimis. Apie II tūkstantmečio pradžią aikštelės kraštas buvo užpiltas smėlinga žeme, o ant šios žemės paklotas skeltų rąstų klojinys; ant pastarojo iš molio suplūkus iki 3 m aukščio ir iki 12 m pločio pylimą, ant jo buvo pastatyta antroji Kreivojo kalno medinė gynybinė siena. Jai sudegus, gaisravietė užpilta smėlio sluoksniu, suplūktas naujas, iki 4 m aukščio ir 17 m pločio molio pylimas, o ant šio pylimo pastatyta medinė tinkuota siena, datuojama XIV a. pab. 

Į šiaurę nuo Kreivojo kalno, jo papėdėje buvusi senovinė gyvenvietė tirta 1933 m., 1939 m., 1956 m., 1989 m., 1995 m., 1997 m. Joje aptikta sudegusių XIV a. medinių rentininių pastatų liekanų, geležinių peilių, raktų ir kitų apyvokos reikmenų, strėlių antgalių, žiestos keramikos, gyvulių kaulų, šlako, grūdų. Manoma, čia gyventa XII a. - XIV a. Šio laikotarpio radinių rasta ir gretimuose Stalo bei Bekešo kalnuose. Po 1390 m. antpuolio Kreivoji pilis ir papėdės gyvenvietė nebeatstatyta.

## Literatūra
* Vytautas Daugudis. Iš Vilniaus miesto praeities, Vilnius, 1993 m. 

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Kreivosios pilies rekonstrukcija
Chlorochroa

** Chlorochroa** – skydblakių (*Pentatomidae*) šeimos blakių gentis.

Rūšys:
* *Chlorochroa belfragii* (Stål, 1872)
* *Chlorochroa congrua* (Uhler, 1876)
* *Chlorochroa dismalia* (Thomas, 1983)
* *Chlorochroa faceta* (Say, 1825)
* *Chlorochroa granulosa* (Uhler, 1872)
* Kadaginė skydblakė (*Chlorochroa juniperina*) (Linnaeus, 1758). Lietuvoje randama.
** *Chlorochroa juniperina juniperina* (Linnaeus, 1758)
* *Chlorochroa kanei* (Buxton & Thomas, 1983)
* *Chlorochroa ligata* (Say, 1832)
* *Chlorochroa lineata* (Thomas, 1983)
* *Chlorochroa norlandi* (Buxton & Thomas, 1983)
* *Chlorochroa opuntiae* (Esselbaugh, 1948)
* *Chlorochroa osborni* (Van Duzee, 1904)
* *Chlorochroa persimilis* (Horvath, 1908)
* Pušinė skydblakė (*Chlorochroa pinicola*) (Mulsant & Rey, 1852). Lietuvoje randama.
* *Chlorochroa rita* (Van Duzee, 1934)
* *Chlorochroa rossiana* (Buxton & Thomas, 1983)
* *Chlorochroa saucia* (Say, 1832)
* *Chlorochroa sayi* (Stål, 1872)
* *Chlorochroa senilis* (Say, 1832)
* *Chlorochroa uhleri* (Stål, 1872)
* *Chlorochroa viridicata* (Walker, 1867)
Algimantas Aksomaitis

**Jonas Algimantas Aksomaitis** (1936 m. vasario 3 d. Žiežmariuose, Trakų apskritis – 2012 m. liepos 26 d. Kaune) – Lietuvos matematikas, fizinių mokslų daktaras.

## Biografija
1946–1949 m. mokėsi Stakliškių progimnazijoje. 1958–1961 m. studijavo Vilniaus universiteto Fizikos ir matematikos fakultete. 1958, 1959 m. ir 1961 m. Lietuvos rankinio rinktinės narys; 1958, 1959 m. ir 1960 m. Lietuvos čempionas.

1961–1967 m. Vilniaus universiteto, nuo 1968 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. KTU) dėstytojas, 1992–1997 m. Taikomosios matematikos katedros vedėjas, nuo 2002 m. profesorius. 1988 m. fizikos ir matematikos mokslų kandidatas. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.

## Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų sritis – ribinės tikimybių teorijos teoremos. Paskelbė daugiau kaip 90 mokslinių straipsnių. Parašė mokomųjų knygų ir vadovėlį aukštosioms technikos mokykloms.

## Bibliografija

* Matricos ir tiesinė algebra / Algimantas Aksomaitis, Gediminas Dosinas. – Kaunas, 1976. – 211 p.
* Taikomieji uždaviniai specialiems matematikos skyriams: mokymo priemonė. – Vilnius, 1985. – 86 p.
* Trumpas tikimybių teorijos kursas / Algimantas Aksomaitis, Kazimieras Padvelskis, Alfredas Rimidis. – Kaunas: Konspektas, 1989. – 120 p.: brėž.
* Tikimybių teorija ir matematinė statistika / Algimantas Aksomaitis, Vytautas Janilionis, Genovaitė Zaksienė. – Kaunas: Technologija, 1992. – 29 p.: lent
* Sistema STATGRAPHICS 5.0 / Vytautas Janilionis, Algimantas Aksomaitis. – Kaunas: Technologija, 1993. – 115 p.: iliustr. – ISBN 9986-13-030-1
* Tikimybių teorija ir statistika: vadovėlis. – Kaunas: Technologija, 2000. – 344 p.: iliustr. – ISBN 9986-13-893-0
* Matematika niekada nesensta: Kauno technologijos universiteto Taikomosios matematikos katedros istorija / Algimantas Aksomaitis, Bronislovas Burgis, Romualdas Markauskas, Aldona Pekarskienė, Vidmantas Pekarskas, Jonas Rimas. – Kaunas: Naujasis lankas, 2002. – 79 p.: iliustr. – ISBN 9955-03-134-4


## Šaltiniai
Ona Aleknavičienė

**Ona Aleknavičienė** (g. 1957 m. spalio 14 d. Svetlica, Kapsuko raj.) – Lietuvos kalbininkė, humanitarinių mokslų daktarė.

## Biografija
1981 m. baigė Vilniaus universitetą. 1999 m. apgynė disertaciją „Postilės perikopių šaltiniai“, humanitarinių mokslų daktarė.

1981–1992 m. leidyklos „Mokslas“, 1992–1994 m. Mokslo ir enciklopedijų leidyklos mokslinė redaktorė. Nuo 1994 m. Lietuvių kalbos instituto mokslinė darbuotoja, 2001–2002 m. Kalbos istorijos ir dialektologijos skyriaus vadovė, nuo 2001 m. vadovauja senovinių raštų duomenų bazės parengimo darbams.

## Mokslinė veikla
Tiria XVI a. – XVIII a. Mažosios Lietuvos raštiją, rašomosios lietuvių kalbos ir knygos istoriją. Parengė knygą „Jono Bretkūno „Postilė“: Studija, faksimilė ir kompaktinė plokštelė“ (2005 m.). Paskelbė straipsnių apie XVIII a. pradžios lingvistine polemiką ir jos dalyvių M. Morlino, J. Perkūno, H. Lysijaus, J. Berendto veikalus bei rašytinių ir spaustuvinių šriftų raidą. Lituanistinio kompiuterinio šrifto Palemonas viena kūrėjų.

(2000–2001 m. stažavosi Halėje (Vokietija), Frico Tiseno paramos fondo stipendininkė.

## Šaltiniai
Jason Statham

**Jason Michael Statham** (g. 1967 m. liepos 26 d.) – anglų aktorius, geriausiai žinomas vaidmenimis Guy Ritchie kriminaliniuose filmuose „Lok, stok arba šauk“, „Revolveris“ ir „Vagišiai“. Statham taip pat buvo pakviestas vaidinti antraeilį vaidmenį JAV filme „Itališkas apiplėšimas“, pagrindinius vaidmenis filmuose „Transporteris“, „Transporteris 2“, „Transporteris 3“, „Adrenalinas“, „Banko apiplėšimas“, „Mirties lenktynės“ ir „Karas“.

## Vaidmenys

## Sportas
1990 m. Jason Statham atstovavo Anglijos rinktinei Sandraugos žaidynėse šuolių į vandenį rungtyse.

## Nuorodos

*
Jonas Vidas Aleksandravičius

**Jonas Vidas Aleksandravičius** (1944 m. liepos 17 d. Vartuose, Krosnos valsčius, Marijampolės apskritis – 2014 m. lapkričio 4 d.) – Lietuvos muzikas, dirigentas, renginių režisierius.

## Biografija
1970 m. LSSR konservatorijoje baigė akordeono klasę ir dirigavimą. 1963–1970 m. dainų ir šokių ansamblio „Lietuva“ orkestro artistas, orkestro grupės vadovas, 2002–2003 m. ansamblio vadovas. 1972–2006 m. Vilniaus universiteto dainų ir šokių ansamblio meno vadovas. 1972–2006 m. Vilniaus universiteto, 1980–1985 m. LSSR konservatorijos dėstytojas, nuo 1987 m. docentas. Stažavosi 1988 m. Niujorke, 1989 m. Sidnėjuje. Palaidotas Antakalnio kapinėse.

1965 m. liepos mėn. 31 d. Saugų bažnyčioje, Šilutės rajone, susituokė su kanklininke Danute Juodvalkyte (1941–2026), ilgamete ansamblio „Lietuva“ koncertmeistere.

## Kūryba
Su Vilniaus universiteto dainų ir šokių ansambliu parengė daugiau kaip 15 koncertinių programų („Augo liepelė“, „Tėviškės garsai“, „Užtekėk, saulele“, „Kviečia jaunystė“, „Salve Alma Mater“). Liaudies muzikos festivalio „Skamba, skamba kankliai“ iniciatorius, 1973–1985 m. režisierius. Baltijos šalių studentų dainų švenčių „Gaudeamus“ scenarijaus autorius, 1974–1988 m. režisierius. 1988 m. pirmojo Lietuvos grožio konkurso „Gražioji vilnietė“ iniciatorius, režisierius. 1991 m. IV pasaulio lietuvių sporto žaidynių uždarymo scenarijaus autorius ir vyr. režisierius. 1994 m. ir 2003 m. Pasaulio lietuvių dainų švenčių „Ansamblių vakaro“ meno vadovas, vyr. režisierius.

Sukūrė daugiau kaip 20 kūrinių lietuvių liaudies instrumentų orkestrui, chorui, kaimo kapelai, muzikos liaudies ansamblių dainoms ir šokiams.

## Šaltiniai
Kijo pusiasalis

**Kijo pusiasalis** () – vienas didžiausių pusiasalių Honšiu saloje, Japonijoje.

Vakajamos prefektūra užima didžiąją pusiasalio dalį. Taip pat pusiasaliui priklauso Osakos, Naros, Mijės prefektūrų pietinės dalys. Senovėje didžiąją dalį pusiasalio užėmė Kii žemė. Jame taip pat buvo pietinė Jamato žemės dalis.

2004 m. pusiasalyje esantys Kii kalnų šventvietės ir piligrimų keliai buvo pripažinti pasaulio paveldo objektu.

## Įžymios vietos
* Nara, buvusi Japonijos sostinė
* Kojos kalnas (kitaip *Kōyasan*), Šingon budistų centras
* Vakajama, buvę Tokugavų klano namai
* Macusaka, dabar didelio galvijų auginimo regiono centras, anksčiau Isės pirklių centras
* Isė, Isės Didžiosios Šventyklos vieta ir perlų gamybos centras
* Jošino apskritis, retai gyvenama kalnuota ir miškinga sritis, kur buvo pietiniai imperatoriaus rūmai Nanboku-chō laikotarpiu
* Kumano provincija, Kumano šventyklų ir Načio krioklio vieta
* Šiono taškas, piečiausia salos vieta
* Taidžis, tradicinės banginių medžioklės Japonijoje atsiradimo vieta
Gražina Arlickaitė

**Gražina Arlickaitė** (g. 1947 m. rugpjūčio 20 d. Dainavoje, Deltuvos valsčius) – Lietuvos kinotyrininkė, humanitarinių mokslų daktarė.

## Biografija
1969 m. baigė lietuvių filologiją Vilniaus universitete. 1977–1980 m. Kinematografijos instituto Maskvoje aspirantė. 1980 m. menotyros kandidatė. Nuo 1999 m. Europos kino akademijos narė.

1970–1981 m. su pertraukomis dirbo žurnaluose „Sparnai“, „Mokslas ir gyvenimas“, „Kinas“, 1976–1977 m. – Lietuvos mokslų akademijos Istorijos instituto Menotyros skyriuje. Nuo 1981 m. dirbo Lietuvos kino studijoje, 1992–1994 m. Komercijos, 1994–2004 m. Tarptautinių ryšių tarnybos vadovė. Nuo 1991 m. Lietuvos muzikos akademijos (nuo 2004 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademija) dėstytoja, nuo 1995 m. docentė. 1998–2002 m. bendrovės „Informacinė antena“, nuo 2003 m. įmonės „Kino aljansas“ direktorė.

Nuo 1994 m. Europos filmų scenarijų rašymo fondo „Sources“ ekspertė, 1998–2002 m. organizacijų „Eureka Audiovisuel“ ir „European Audiovisual Observatory“ koordinatorė Lietuvoje. Tarptautinių kino festivalių Liubeke, Miunchene, Karlovy Varuose ir kt. žiuri narė. Lietuvoje vykstančių tarptautinių kino festivalių 1998–2002 m. „Kino pavasaris“, 2000–2001 m. „Tinklai“, 2003–2004 m. „Vilniaus pavasaris“ ir nuo 2003 m. Europos šalių kino forumo „Scanorama“, kuris įsteigtas jos iniciatyva, meno vadovė.

Parengė audiovizualinės srities informacinių leidinių. Paskelbė kino istorijos ir teorijos straipsnių lietuvių ir užsienio spaudoje.

## Pripažinimas
* 2016 m. Vyriausybės kultūros ir meno premija

## Bibliografija
* Lietuvių filmai 1990–1998 m. (*Lithuanian Films 1990–1998*), 1998 m.
* Lietuvių filmai 1990–2002 m. (*Lithuanian Films 1990–2002*), 2002 m.

## Šaltiniai
Elona Bajorinienė

**Elona Bajorinienė-Bundzaitė** (g. 1959 m. rugsėjo 30 d. Vilniuje) – Lietuvos teatrologė, kultūros veikėja, programų organizatorė.

## Biografija
Sesuo vargonininkė Jūratė Bundzaitė. Mokėsi M. K. Čiurlionio vidurinėje mokykloje, baigė Vilniaus 31-ąją vidurinę mokyklą. 1982 m. baigė Leningrado teatro, muzikos ir kinematografijos institutą.

1982–1983 m. dirbo Teatro draugijoje Vilniuje, 1983–1996 m. žurnale „Kultūros barai“. 1995–1999 m. Atviros Lietuvos fondo Atlikėjų meno programos koordinatorė, 1999–2003 m. šio fondo Kultūros programų direktorė. Surengė tarptautinius forumus: kino – „Įamžintas laikas“ (1995 m.), teatro – „Kaitos taškas“ (1996 m.), muzikos – „Musica Ficta“ (1997 m.).

Nuo 2003 m. Europos kultūros programų centro vadovė. Nuo 2004 m. tarptautinio teatro festivalio „Sirenos“ meno vadovė. Nuo 2007 m. buvo programos „Vilnius – Europos kultūros sostinė 2009“ direktore. 2009 m. vasario mėnesį ji buvo atleista iš šių pareigų.

## Šaltiniai
Ruzvelto sala

**Ruzvelto sala** () – ledu padengta sala Antarktyje, rytinėje Roso šelfinio ledyno dalyje. Salos plotas 7500 km², ilgis 145 km, plotis 56 km; salos paviršius iškyla iki 550 m aukščio.

Sala atrasta admirolo Richard Evelyn Byrd 1934 m. ir pavadinta JAV prezidento Franklin D. Roosevelt garbei.

## Išnašos
John Tabinaman

**John Tabinaman** (1952 m. – 2021 m. lapkričio 7 d. Bukoje, Papua Naujojoje Gvinėjoje) – buvęs Bugenvilio salos Papua Naujojoje Gvinėjoje prezidentas.

2007 m. gegužės 15 d. jis buvo paskirtas salos viceprezidentu. Jis perėmė šias pareigas iš buvusio viceprezidento Josepho Watawio, kuris buvo įsivėlęs į skandalą, kai neblaivus pasirodė viešumoje.

Po buvusio prezidento Josepho Kabui mirties 2008 m. birželio 7 d. Tabinamanis pradėjo eiti laikinojo prezidento pareigas iki naujųjų rinkimų, kurie, pasak salos rinkimų komisijos, bus surengti iki Kalėdų 2008 m.

## Šaltiniai
Vrangelio sala

**Vrangelio sala** () – sala Arktyje, tarp Rytų Sibiro ir Čiukčių jūrų; priklauso Rusijai, Čiukčių autonominei apygardai. Nuo Čiukčių pusiasalio atskirta Longo sąsiauriu. Plotas 7600 km². Salos plotis 125 km. Pakrantėse driekiasi lygumos, o centrinėje dalyje iškilę kalnai, siekiantys 1096 m aukštį (Sovetskajos k.). Plyti arktinės tundros plotai. Saloje gausu baltųjų lokių, ruonių, lemingų, vasarą – jūrinių paukščių. Mamutai Vrangelio saloje gyveno iki 1700 m. pr. m. e. Tai pati vėliausiai išnykusi žinoma mamutų populiacija pasaulyje. Vrangelio sala dėl savo gamtos 2004 m. įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

Klimatas arktinis; sausas ir šaltas. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra -25&nbsp;°C, liepos mėnėsio +1&nbsp;°C. Vidutinis metinis kritulių kiekis 179 mm. Būdingi stiprūs, šalti vėjai, vasarą – rūkas.

Yra meteorologinė stotis bei 2 nuolat gyvenami čiukčių žvejų kaimai: Ušakovskojė ir Stary.

Europiečiai salą atrado 1764 m. (kazokas Sergejantas Andrejevas). Vėliau sala pavadinta rusų-vokiečių kapitono Ferdinand von Wrangel garbei.


Salix arctica-MW0158266-live.jpg|Tundros augmenija (arktinis karklas)
Ushakowskoje 2 2013-07-28.jpg|Ušakovskojės kaimas
Остров Врангеля.jpg|Salos kraštovaizdis
Kornvaliso sala

**Kornvaliso sala** () gali reikšti:
* Kornvaliso sala – Kanados Arktiname salyne;
* Kornvaliso sala – Toreso sąsiauryje;
* Kornvaliso sala – Pietų Šetlando salose.
Juozas Gedminas

**Juozas Gedminas** (1838 m. balandžio 18 d.– 1913 m. gruodžio 29 d.) – XIX a. lietuvių liaudies akmeninių memorialinių paminklų meistras.

## Gyvenimas
J. Gedminas gimė 1838 m. dabartiniame Radviliškio rajone, Šiaulėnų apylinkėje, Nirtaičių kaime. Buvo kilęs iš valstiečių šeimos, būdamas dvidešimt penkerių 1864m. sausio 7d.vedė Magdeleną Šleivytę ir susilaukė keturių sūnų: Antano, Dominyko, Jono, Baltramiejaus ir dviejų dukterų: Karolinos ir Onos. Gyvenimui užsidirbo statydamas trobas, o laisvalaikį paskyrė akmens kalimui. Yra žinoma, kad liaudies menininkas bandė jėgas ir medžio drožyboje, tačiau jo netenkino medžio laikinumas ir nepatvarumas, todėl jis savo kūrybine medžiaga pasirinko akmenį. Dėl savo atsidavimo akmens kalimui ir originalios kūrybos savo kaime J. Gedminas buvo pramintas Keistuoliu. Ilgus metus liaudies meistras akmenį kaldavo kitu kietesniu akmeniu, tik vėliau įsigijo metalinį kaltą, kuris labai palengvino skulptoriaus darbą ir praplėtė galimybes. Savo kūriniams J. Gedminas rinkdavosi akmenis, kurių forma jam ką nors primindavo: paukštį, grybą, žuvį, ar kokį kitą daiktą. Akmenis parsinešdavo net nuo Šaukoto, Tytuvėnų ar Šiluvos.

## Kūryba
Didžiausias šio liaudies menininko palikimas – Nirtaičių kapinaitės. Jas suformavo pats Juozas Gedminas. Šis memorialinis ansamblis yra ant elipsės formos nedidelio dirbtinio paaukštinimo su akmeniniais varteliais, ant kurių pritvirtintas metalinis kryžius. Varteliuose yra iškaltas užrašas *SZWENTA BROMA AMŽINA TĖWINEI MŪSŲ*, kuris atspindi pagrindinę ansamblio idėją. Šiose kapinaitėse J. Gedminui buvo svarbiausi trys paminklai: vienas skirtas jo tėvams, antras – 1890 m. datai pažymėti, kuri, matyt, buvo labai svarbi skulptoriui, o trečiąjį skulptorius pasistatė pats sau.

Ansamblyje dominuoja grybo, širdies, avinėlio, paukščio, aguonos, žmogaus formos puošybos elementai. Skulptoriaus kūryboje krikščioniškos simbolikos negausu, viso labo tik Apvaizdos akis ir kryželiai. Mėgiamiausi ir originaliausi liaudies meistro naudojami simboliai – aguonos ir grybai, kurie liaudies mąstyme reiškia amžiną gyvybės pasikartojimą. Taip pat skulptorius dažnai vartojo nuoširdumą ir gailestingumą simbolizuojančias širdeles ir avinėlius.

J. Gedmino kūryba domėjosi ir vertino Lietuvos dailės draugija.

J. Gedminas apie savo kūrybą:

*Ką tu žmogau padarysi, pagalvojau sau, jei medžio ir nesukapotų, tai vis tiek jis amžinai neišlaikytų – supus. Geriau dirbsiu iš akmens. Akmuo amžius išbus ir pasakys: – Čia buvo toks žmogus, taip ir taip galvojo, tą ir tą veikė.*

(Užrašė K. Skipaitis)

## Šaltiniai
* Alfredas Širmulis , *Lietuvių liaudies memorialiniai paminklai: medis, akmuo, geležis* : vadovėlis dailės specialybių studentams. Vilnius: Vilniaus dailės akad. l – kla, 1999, 190 p.

* Skaitmeninis leidinys ''Senoji lietuvių skulptūra, kryžiai ir koplytėlės''

## Nuorodos

* Juozo Gedmino kūrinių virtuali paroda
Kornvaliso sala (Kanada)

**Kornvaliso sala** (, ) – sala Kanados Arktiniame salyne, Karalienės Elžbietos salose, Nunavute. Yra tarp Devono salos rytuose (skiria Velingtono sąsiauris), Somerseto salos pietuose (skiria Pario sąsiauris) ir Batersto salos vakaruose (skiria Makdougalo sąsiauris). Plotas 6995 km². Salos ilgis iki 110 km. Aukščiausia vieta 359 m. Kornvaliso saloje gyvena 229 gyventojai (2006 m.). Vienintelė gyvenvietė – Rezoliutas.

Salą 1819 m. atrado arktinis keliautojas William Edward Parry ir pavadino karališkojo laivyno admirolo William Cornwallis garbei.
Kornvaliso sala (Pietų Šetlandas)

**Kornvaliso sala** () – nedidelė sala Antarktyje, Pietų Šetlando salyno rytuose, į rytus nuo Dramblių salos. Sala yra ~1,5 km ilgio ir 7 km pločio. Sala vadinama Kornvalisu nuo 1821 m.
Artūras Andziulis

**Artūras Andziulis** (g. 1961 m. rugsėjo 10 d. Kaišiadoryse) – Lietuvos gydytojas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija
1985 m. baigė Kauno medicinos institutą. 2001 m. habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

1986–1988 m. ir 1990–1992 m. dirbo Kaišiadorių raj. centrinėje ligoninėje. 1996–1999 m. Kauno medicinos universiteto (iki 1998 m. Kauno medicinos akademija) Reabilitacijos klinikos gydytojas. 2001–2002 m. dirbo Vilniaus universiteto Santariškių ligoninės Pulmonologijos ir alergologijos klinikoje, 2002–2005 m. Vilniaus universiteto Pulmonologijos klinikoje. Nuo 2005 m. Kauno medicinos universiteto Reabilitacijos klinikos gydytojas, dirba ir Sveikatos apsaugos ministerijoje.

## Mokslinė veikla
Mokslinio darbo pagrindinė sritis – sergančiųjų lėtinėmis plaučių, širdies ir kraujagyslių ligomis funkcinė diagnostika ir reabilitacija, kvėpavimo fiziologija, medžiagų apykaita.

## Bibliografija
* Sergančiųjų lėtinėmis nespecifinėmis plaučių ligomis funkcinės būklės nustatymas ir reabilitacija, su kitais, 1999 m.
* Stresą sukeliantys fiziniai krūviai, su kitais, 2000 m.

## Šaltiniai