Domas Kučinskas

**Domas Kučinskas** (taip pat **Dominykas**; slapyvardžiai – **Jonas Krastinis**, ; g. 1902 m. balandžio 17 d. Zamotiškio kaime, Utenos apskritis – m. 1985 m. rugsėjo 26 d. Vilnius) – Lietuvos revoliucinio (komunistinio) judėjimo dalyvis, sovietinis vidaus reikalų ir valstybės saugumo veikėjas, publicistas. Pulkininkas leitenantas (1953). Lietuvos TSR vidaus reikalų ministro pavaduotojas (1950–1953). Lietuvos TSR nusipelnęs kultūros veikėjas (1972). Nurodomas kaip knygos „Mirtininkų vienutėje“ autorius, tačiau knygos metmenyse kaip autorius nurodytas rašytojas P. Margevičius (Literatūrinis bendraautoris P. Margevičius). LKP narys nuo 1926 metų.

## Biografija

### Ankstyvieji metai ir šeima
Gimė 1902 m. balandžio 17 d. Zamotiškio kaime, Utenos apskrityje, Kauno gubernijoje. Lietuvis. Tėvas – Liudvikas Kučinskas (g. apie 1861 m. – m. 1934 m. kovo 19 d.), Konstantino sūnus, valstietis, vėliau tapęs žinomu kalviu Radeikių kaime, Utenos apskrityje, kur nuo 1908 m. turėjo žemės ir kalvę; pagamino kryžius Utenos bažnyčiai ir buvo palaidotas Spitrėnų kapinėse. Domo motina – Anelė Vilūnaitė, antroji Liudviko žmona. Jo motina Anelė Vilūnaitė, tikėtina, mirė arba anksti dingo iš jo gyvenimo, nes tėvas trečią kartą vedė 1911 m. vasario 13 d. Veroniką Musteikytę, kai Domui buvo apie devynerius metus. Domas turėjo tikrus brolius Praną (1898 m. lapkričio 23 d. – 1975 m. gegužės 1 d.) ir Vladislovą (g. 1905 m.), kuris, Domo prisiminimuose, buvo komjaunuolis. Taip pat jis turėjo netikrą seserį iš trečiosios tėvo santuokos – Anelę (g. 1911 m.), kuri pasitiko jį po pirmojo paleidimo iš kalėjimo, būdama 14 metų.

Pradinis civilinis išsilavinimas, vėliau gavo brandos atestatą.  1927 m., persikėlęs į Kauną, mokėsi Kauno aukštesniojoje technikos mokykloje (A. Gulbinskaitės duomenimis).

### Revoliucinė veikla ir įkalinimas
1926 m. įstojo į Lietuvos komunistų partiją (LKP). Buvo aktyvus revoliucinio (komunistinio) judėjimo nepriklausomoje Lietuvoje dalyvis. LKP Centrinis Komitetas, kur Antanas Sniečkus buvo viena svarbiausių figūrų, pavesdavo Kučinskui ir Klaudijai Krastinaitei atsakingas partines užduotis.

Pagal Kučinsko prisiminimus „Mirtininkų vienutėje“, 1923 m. sausį jis praėjo šaukimo komisiją Užpaliuose, vasarį buvo nusiųstas į Uteną. 1925 m. sausį, tarnaujant armijoje, buvo suimtas. 1925 m. balandžio 5 d. jam buvo pateikti kaltinimai dėl komunistinės literatūros platinimo ir antivyriausybinių tekstų rašymo. 1925 m. birželio 5 d. karo lauko teismas nuteisė jį 6 metams katorgos darbų. 1926 m. liepos 28 d. jis buvo paleistas pagal amnestiją. Po paleidimo gavo dokumentus emigracijai į Braziliją, bet liko Lietuvoje.

1927 m. Kučinskas persikėlė į Kauną (buvo iškviestas iš Utenos, nuomojosi butą Kapsų g. 34 Žaliakalnyje) ir aktyviai įsitraukė į pogrindinę partinę veiklą. Šiuo laikotarpiu Antanas Sniečkus jau vaidino svarbų vaidmenį Lietuvos komunistų partijos vadovybėje ir nuo 1927 m. vasario redagavo centrinį partijos organą – laikraštį „Tiesa“, leistą Kaune. Kučinskas 1927–1928 m. buvo LKP Kauno komiteto darbuotojas ir susijęs su pogrindine „Kovos“ spaustuve (partinio laikraščio „Kova“), o vėliau ir su „Spartako“ spaustuve. Darbas pogrindinėse partinėse spaustuvėse Kaune, LKP veiklos centre, labai tikėtina, reiškė jo pažintį ir bendradarbiavimą su Antanu Sniečkumi, atsakingu už pagrindinį partijos leidinį. Pagal vėlesnius sovietinius reportažus, Kučinskas buvo atsakingas už 39-ojo „Tiesos“ numerio išleidimą. Partiniame darbe naudojo Jono Liutkaus slapyvardį.

Iš pradžių Kučinskas buvo nuteistas mirties bausme. 1929 m. rugpjūčio 9 d. įvyko teismas. Vėliau byla kasaciniu skundu buvo grąžinta Vyriausiojo Tribunolo į karo lauko teismą. 1929 m. lapkričio 26 d. teisme jį gynė advokatas Stankevičius. 1930 m. sausio 14 d. Vyriausiasis Tribunolas nuteisė jį, apie ką pranešė laikraštis „Lietuvos žinios“. Šį sprendimą 1930 m. sausio 17 d. patvirtino Lietuvos prezidentas Antanas Smetona. Pagal Kučinsko knygą, keičiant nuosprendį tam tikrą vaidmenį suvaidino Lietuvos krašto apsaugos ministro Antano Žilinsko pateiktas prašymas, galbūt paveiktas Lietuvos pasiuntinio Maskvoje Jurgio Baltrušaičio.

Nuo 1928 m. rugsėjo (arba nuo naujo nuosprendžio paskelbimo 1929 m.) iki 1940 m. birželio buvo įkalintas Kauno kalėjime už politinę veiklą. Jo archyviniame fonde išliko atvirukai, gauti kalėjime 1934 m.. Kalėdamas Kauno kalėjime, jis atliko bausmę kartu su kitais žinomais Lietuvos komunistais, ypač su Juozu Mickevičiumi (1907–1995), taip pat nuteistu už aktyvią pogrindinę spaudos veiklą. Artumas tokiems žmonėms kalėjime ir ištikimybė komunistinėms idėjoms suvaidino svarbų vaidmenį tolimesnėje Kučinsko karjeroje.

### Veikla po 1940 metų
1940 m. birželio įvykiai, po sovietų kariuomenės įvedimo į Lietuvą, kardinaliai pakeitė jo padėtį. 1940 m. birželio 15 d. (kitais duomenimis, birželio 18 ar 19 d.) Domas Kučinskas buvo paleistas iš Kauno kalėjimo ir, kai kurių liudijimų duomenimis, nedelsiant perkeltas iš kalėjimo kameros į to paties kalėjimo viršininko kabinetą. Netrukus, 1940 m. liepos 5 d., Kučinskas buvo oficialiai paskirtas kalėjimo Nr. 1 (Kauno kalėjimo) viršininku. Eidamas šias pareigas, jis tiesiogiai dalyvavo ruošiantis masiniams naujojo režimo politinių oponentų areštams. Pagal Lietuvos Valstybės saugumo departamento 1940 m. liepos 7 d. „Operatyvinių priemonių planą“, Kučinskui, kaip Kauno kalėjimo viršininkui, buvo pavesta „organizuoti suimtų asmenų priėmimą“, užtikrinti griežtą jų izoliaciją, paruošti kameras 200 suimtųjų ir sustiprinti kalėjimo apsaugą.
Nuo 1940 m. rugsėjo 17 d. Kučinskas buvo perkeltas į Lietuvos TSR NKVD Kalėjimų skyriaus Vilniuje vyresniojo inspektoriaus pareigas, o nuo 1941 m. vasario 4 d. iki rugsėjo 1 d. buvo šio skyriaus viršininko pavaduotojas.

Didžiojo Tėvynės karo metais, nuo 1943 m. sausio 25 d. iki 1944 m. sausio 1 d., tarnavo vertėju Uzbekijos TSR NKVD valdyboje. Grįžęs į Lietuvą, nuo 1944 m. sausio 1 d. iki lapkričio 15 d. – Lietuvos TSR NKVD Kadrų poskyrio viršininko pavaduotojas.

Nuo 1944 m. lapkričio 15 d. iki 1950 m. spalio 3 d. tarnavo Lietuvos TSR VRM Vilniaus karininkų mokyklos, pavadintos J. M. Bartašiūno vardu, viršininko pavaduotoju. Kučinskas buvo vienas iš mokyklos steigėjų. 1947 m. balandžio 8 d., būdamas kapitonu, apdovanotas Raudonosios Žvaigždės ordinu. Šis apdovanojimas įvyko aktyvios sovietų valdžios kovos su ginkluotu antisovietiniu pogrindžiu Lietuvoje laikotarpiu. Tuo pačiu įsaku aukštais ordinais buvo pažymėti Lietuvos TSR vidaus reikalų ministras J. M. Bartašiūnas, valstybės saugumo ministras D. A. Jefimovas, jų pavaduotojai ir kiti vadovaujantys respublikos jėgos struktūrų darbuotojai. Kučinsko apdovanojimas kartu su aukščiausia jėgos struktūrų vadovybe liudija jo indėlio į kadrų rengimą VRM organams, aktyviai dalyvavusiems užtikrinant saugumą ir stiprinant sovietų valdžią respublikoje, pripažinimą.

1949 m. spalio mėn., eidamas TSRS VRM Vilniaus karininkų mokyklos vadovybės pareigas, dalyvavo iškilmėse, kuriose lankėsi Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo pirmininkas Justas Paleckis. Šis faktas užfiksuotas archyvinėse nuotraukose, saugomose Okupacijų ir laisvės kovų muziejuje.

1950 m. spalio 3 d. Domas Kučinskas buvo paskirtas Lietuvos TSR vidaus reikalų ministro pavaduotoju. Paskyrimas į šias aukštas pareigas, tikėtina, buvo derinamas aukščiausiu sovietų vadovybės lygmeniu, nes apie tai minima dokumentuose iš vadinamųjų „Stalino, Molotovo, Berijos ypatingųjų aplankų“, saugomų Rusijos Federacijos valstybiniame archyve (GARF). Kai kuriais duomenimis, ministro pavaduotojo poste jis pakeitė A. A. Mickevičių, kuris kuravo kadrų klausimus. Kučinskas ministro pavaduotojo pareigas ėjo iki 1953 m. gegužės 20 d.. Šis jo karjeros laikotarpis sutapo su paskutiniais Stalino valdymo metais, kai Lavrentijus Berija, nors ir nevadovavo tiesiogiai VRM, išlaikė didžiulę įtaką jėgos struktūroms. Kučinsko pasitraukimas iš aukšto Lietuvos TSR vidaus reikalų ministro pavaduotojo posto 1953 m. gegužės 20 d. įvyko itin reikšmingu laikotarpiu: po J. V. Stalino mirties (1953 m. kovo 5 d.) ir trumpalaikio, bet reikšmingo L. P. Berijos sustiprėjimo, kuris 1953 m. kovą vadovavo jungtinei SSRS Vidaus reikalų ministerijai, inicijavęs didelio masto reformas ir kadrų pertvarkas. Kučinsko nušalinimas galėjo būti susijęs su šiais valdžios persidalijimo ir reorganizacijos jėgos bloke procesais, vykusiais prieš Berijos suėmimą 1953 m. birželį. Šiuo laikotarpiu jam buvo suteiktas pulkininko leitenanto laipsnis (1953 m. vasario 28 d.).

Po Valstybės saugumo komiteto (KGB) prie Lietuvos TSR Ministrų Tarybos įkūrimo (įkurtas 1954 m. kovą po Berijos žlugimo ir sąjunginio VRM padalijimo) Kučinskas perėjo tarnauti į valstybės saugumo organus. Jo paskyrimas 1954 m. balandžio 7 d. į Lietuvos TSR MT KGB 4-osios valdybos 4-ojo skyriaus viršininko pareigas liudija, kad jis sėkmingai praėjo patikrinimus, sekusius po Berijos suėmimo, ir buvo laikomas lojaliu naujajai šalies ir KGB vadovybei. Nuo 1954 m. balandžio 7 d. iki 1955 m. gegužės 16 d. ėjo Lietuvos TSR MT KGB 4-osios valdybos 4-ojo skyriaus viršininko ir tuo pačiu 4-osios valdybos viršininko pavaduotojo pareigas. Nuo 1955 m. gegužės 16 d. iki 1959 m. rugsėjo 5 d. – Lietuvos TSR MT KGB 6-ojo specialiojo skyriaus viršininkas. Nuo 1959 m. rugsėjo 5 d. iki 1960 m. balandžio 1 d. – Lietuvos TSR MT KGB Operatyvinio-techninio skyriaus viršininko pavaduotojas. Šis skyrius užsiėmė operatyvinės technikos priemonių gamyba ir taikymu, radijo kontržvalgyba, korespondencijos perliustracija ir slaptųjų ryšių apsauga.

1960 m. birželio 1 d. Domas Liudviko Kučinskas buvo atleistas iš valstybės saugumo organų dėl sveikatos būklės. Jo atleidimas sutapo su N. S. Chruščiovo valdymo laikotarpiu ir aktyvia destalinizacija. Didelių politinių valymų, kurie galėtų jį paveikti šiuo metu, nevyko, ir oficiali atleidimo priežastis būnant 58 metų atrodo tikėtina, atsižvelgiant į jo sudėtingą biografiją. Po atleidimo dirbo inspektoriumi Archyvų valdyboje prie Lietuvos TSR Ministrų Tarybos, vėliau - inspektoriumi Lietuvos TSR Kultūros ministerijoje. Septintajame dešimtmetyje taip pat buvo Lietuvos TSR Utenos miesto Darbo žmonių deputatų tarybos vykdomojo komiteto deputatas.

Parašė keletą straipsnių periodinėje spaudoje (1941, 1947, 1957, 1968 m.), įskaitant straipsnį „„Kovos“ spaustuvė 1927–1928 metais“ (1957 m.). Parašė prisiminimų knygą „Mirtininkų vienutėje“, apimančią 1923–1940 m. laikotarpį, išleistą 1964 m. literatūriškai apdorotą P. Margevičiaus, ir prisiminimus apie revoliucinę veiklą (1958 m.).

1972 m. Kučinskui buvo suteiktas Lietuvos TSR nusipelniusio kultūros veikėjo vardas. Kaip ir daugelio komunistinei valdžiai lojalių pirmosios bangos revoliucinių veikėjų atžvilgiu, gyvenimo pabaigoje valstybė aktyviai kūrė kankinio už komunizmo idealus įvaizdį. Sovietinėje televizijoje Kučinską gyvenimo pabaigoje vadino „žmogumi-legenda“, kaip valdžios pamalonintas respublikinės reikšmės nusipelnęs pensininkas Kučinskas filmavosi, rašė memuarus, davė interviu. Jo 70-metis 1972 m. buvo pažymėtas atminimo albumo išleidimu ir iškilmingu susirinkimu, kuris buvo nušviestas kino kronikoje „Tarybų Lietuva“. Sovietinės propagandos kulminacija kuriant mitą apie Kučinsko gyvenimą galima laikyti 1972 metus, kai mieste buvo švenčiamas revoliucionieriaus 70-metis. Jubiliejus buvo iškilmingai paminėtas 1972 m. balandžio 17 d. Lietuvos TSR Ministrų Tarybos Darbo komiteto salėje ir įamžintas Lietuvos kino mėgėjų draugijos kino kronikoje. Jubiliejuje dalyvavo ir sveikinimo kalbas sakė daugybė kolegų iš archyvų sistemos, partiniai veikėjai ir revoliucinio judėjimo veteranai. Tarp svečių buvo: Stasys Naujalis (LSSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo sekretorius), Alfonsas Gailevičius (generolas majoras, vienas aktyviausių lietuvių deportacijų organizatorių), Juozas Jarmalavičius (Partijos istorijos instituto prie LKP CK mokslinis bendradarbis), Vytautas Kondratas (buvęs Partijos istorijos instituto direktoriaus pavaduotojas), Mykolas Junčas-Kučinskas (nusipelnęs kultūros veikėjas, revoliucinio judėjimo dalyvis), taip pat Lietuvos TSR centrinių valstybinių archyvų vadovai ir darbuotojai, įskaitant Vandą Daunienę (LSSR CVA direktorė) ir Janą Eliezerą Zilberį (LSSR CVA Kauno filialo direktorius, karo dalyvis). 

Apie tai, kad Kučinskas 20 metų tarnavo kaip kadrinis karininkas NKVD ir vėliau KGB, viešai tapo žinoma tik XXI a. pradžioje. Oficialiame 1985 m. nekrologe nenurodyta nei jo tarnyba kalėjimo viršininku, nei kokie nors duomenys apie darbą KGB – nurodyta tik, kad jis dirbo „administracinį“ darbą. Manoma, kad dirbdamas valstybinių archyvų inspektoriumi vėlesnėje gyvenimo dalyje Kučinskas sunaikino kompromituojančius įrašus apie save, tačiau patikimų duomenų nepakanka: duomenys galėjo būti sunaikinti 1990–1991 metais.

1977 m. įvyko jo jubiliejinė paroda. Iki gyvenimo pabaigos dalyvavo revoliucijos ir karo veteranų organizacijų veikloje. Iš pradžių gyveno Vilniuje, Vokiečių g. 20 (buv. Muziejaus), Parkeso name. Vėliau Gedimino pr. 13 (buv. Lenino prospektas).

Buvo vedęs Valentiną Nesterovną Kučinskienę (Kurojedovą), partizaninio judėjimo Baltarusijoje dalyvę Didžiojo Tėvynės karo metais. Šeimos archyve, parodytame televizijos siužetuose, išliko nuotraukos, liudijančios apie jo poilsines keliones į Krymą. 

Mirė 1985 m. rugsėjo 26 d. Vilniuje. Palaidotas Antakalnio kapinėse. 1987 m. D. L. Kučinsko asmeniniai daiktai ir dokumentai buvo perduoti kaip eksponatai į Kauno Devintojo forto muziejų.

## Kariniai laipsniai
* Kapitonas (1947 m. balandžio 8 d. duomenimis)
* Majoras (1949 m. rugpjūčio 1 d.)
* Pulkininkas leitenantas (1953 m. vasario 28 d.)

## Apdovanojimai
* Raudonosios Žvaigždės ordinas (1947 m. balandžio 8 d.; taip pat patvirtina ordino knygelė Nr. 612717, ordino Nr. 2711913)
* Garbės ženklo ordinas
* Medalis „Už darbo šaunumą“
* Medalis „Už pergalę prieš Vokietiją Didžiajame Tėvynės kare 1941–1945 m.“ (1945 m., įteiktas 1946 m. sausio 18 d.)
* Darbo veterano medalis (įteiktas 1977 m. spalio 20 d.)
* Medalis „Už šaunų darbą pažymint Vladimiro Iljičiaus Lenino 100-ąsias gimimo metines“ (apie 1970 m.)
* Jubiliejinis medalis „Dvidešimt Pergalės Didžiajame Tėvynės kare 1941–1945 m. metų“ (apdovanotas 1965 m. gegužės 7 d., įteiktas 1966 m. vasario 25 d.)
* Jubiliejinis medalis „Trisdešimt Pergalės Didžiajame Tėvynės kare 1941–1945 m. metų“ (įteiktas 1975 m. liepos 28 d.)
* Jubiliejinis medalis „Keturiasdešimt Pergalės Didžiajame Tėvynės kare 1941–1945 m. metų“ (įteiktas 1985 m. gegužę)
* Lietuvos TSR nusipelnęs kultūros veikėjas (1972 m.)

## Publikacijos
* *Kučinskas D., Margevičius P.* Mirtininkų vienutėje: atsiminimai (1923–1940 m.)  – Vilnius: Valstybinė grožinės literatūros leidykla, 1964. – 262 p.
* Straipsniai periodinėje spaudoje (1941, 1947, 1957, 1968 m.), tarp jų:
** „„Kovos“ spaustuvė 1927–1928 metais“. – 1957.
* Prisiminimai apie revoliucinę veiklą (1958 m.).

## Archyvinis fondas
Domininko Liudviko Kučinsko asmeniniai ir tarnybiniai dokumentai, įskaitant jo autobiografijas (1941–1963 m.), brandos atestatą, pažymėjimus (tarp jų Utenos miesto Darbo žmonių deputatų tarybos deputato), prisiminimus apie revoliucinę veiklą (1958 m.), straipsnius periodinei spaudai (1941–1968 m.), taip pat medžiaga apie jį, saugomi šeimos fonde (F. 1512. Ap. 2. B. 1–26) Baltarusijos Respublikos nacionaliniame archyve (Minskas).

Klausimas dėl Kučinsko paskyrimo ministro pavaduotoju buvo svarstomas VKP(b) CK Politbiuro posėdyje prie Stalino ir Berijos, posėdis Nr. 78, 1950 m. rugsėjo 21 d. – lapkričio 12 d. (RGASPI. F. 17. Ap. 3. B. 1085).

## Literatūra
* Tiesa, 1917–1947 / Atsakingasis redaktorius R. Šarmaitis. – Vilnius: „Tiesos“ leidykla, 1948. – 116 p.
* *Kučinskas D., Margevičius P.* Mirtininkų vienutėje: atsiminimai (1923–1940 m.) – Vilnius: Valstybinė grožinės literatūros leidykla, 1964. – 262 p.

## Nuorodos
* Dominykas Kučinskas // kgbveikla.lt 
* NKVD – MVD Litovskoj SSR // Istorinis Valentino Mzareulovo tinklalapis „Ščyt i Meč“.
* Informacija apie fondą Nr. 1512 „Kučinskienė Valentina Nesterovna, Kučinskas Dominykas Liudvikovič, Kablučko Pavel Fiodorovič“ // Baltarusijos Respublikos valstybinių archyvų fondų katalogas.
* Kino žurnalai „Tarybų Lietuva“:
** Nr. 29/486 (1958 m. spalis) (paminėtas mirties nuosprendis). Lietuvos kino studija.
** Nr. 11, 1972 m. (Siužetas apie D. Kučinsko 70-metį).
** Nr. 6, 1981 m. (kalba su prisiminimais)