open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Linas Leonas Katinas

**Linas Leonas Katinas** (1941 m. birželio 22 d. Radviliškyje – 2020 m. gruodžio 23 d.) – Lietuvos tapytojas, pedagogas.

## Biografija
Tėvas Leonas Katinas. 1964 m. baigė architektūrą Lietuvos dailės institute. 1968–1992 m. dėstė M. K. Čiurlionio vidurinėje meno mokykloje-internate Vilniuje, nuo 1992 m. Vilniaus dailės akademijos dėstytojas. Nuo 1990 m. grupės „24“ narys.

## Kūryba
Sukūrė tapybos kūrinių, piešinių, akvarelių, instaliacijų. Ankstyvojo laikotarpio kūryboje yra ekspresionizmo bruožų („Jūra“ I–IV 1967 m., „Arimai“ 1968 m.), eksperimentavo su įvairiomis (koliažo ir kitų) technikomis. Aštuntame – devintame dešimtmetyje pasuko į abstrakcionizmą. Kūriniai architektoniškos kompozicijos, juose yra kosmogoninių simbolių, kartais žmogaus silueto figūrų, naudojama daugiasluoksnės lesiruotės, faktūros, su tapyba derinamos kitų technikos. Kūryboje atsispindi domėjimasis lietuvių liaudies audinių ornamentika, vėlesnėje – budizmo kultūra ir menu, Vakarų ir Rytų civilizacijų sąveika („Raigardas“, „Naktis“ I–IV, „Laivas“ I–III, visi 1975 m., „Kosmograma“ 1981 m., „Agla“ 1988 m.). XX a. dešimtojo dešimtmečio – XXI a. pradžios kūriniuose ryškūs konceptualiosios dailės elementai, dažnai naudojamos piktogramos, hieroglifai, citatos. Sukūrė krikščioniškosios tematikos („Nieko nukryžiavimas“ 2001 m.), su kitų dailininkų kūryba susijusių („Vincento vynuogynas“ 2002 m.) kūrinių.

Nuo 1967 m. dalyvavo parodose, individualios: Vilnius – 1967 m., 1968 m., 1974 m., 1984 m., 1986 m., 1988 m., 1990 m., 1993 m., 1996 m., Talinas – 1973 m., Šarlotensvilis, Virdžinijos valstija – 1974 m. Dalyvavo meno projektuose Lietuvoje ir užsienyje. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus, Tretjakovo galerija Maskvoje.

## Įvertinimas
* 1999 m. Lietuvos nacionalinė kultūros ir meno premija

## Šaltiniai
Audronis Katilius

**Audronis Katilius** (1940 m. rugsėjo 1 d. Kaune – 2024 m. rugpjūčio 8 d. Vilniuje) – Lietuvos architektas, paveldosaugininkas.

## Biografija
1964 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 

1964–1972 m. Komunalinio ūkio projektavimo instituto, nuo 1972 m. Projektavimo ir restauravimo instituto architektas, grupės vadovas, projektų vadovas. 1963–1968 m. M. K. Čiurlionio meno mokyklos, 1998–1999 m. Kauno technologijos universiteto, 2000–2003 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto dėstytojas. 2003–2006 m. Tarptautinės paminklų ir paminklinių vietovių tarybos (ICOMOS) Lietuvos nacionalinio komiteto viceprezidentas.

## Darbai
Svarbiausi tirti ir suprojektuoti (restauruoti bei pritaikyti) objektai Vilniuje (su kitais, daugumai šių darbų vadovavo):
* Pastatai Subačiaus g. 3, 5 ir 7, 1981 m., 2000 m.
* Buvusio bazilijonių vienuolyno pastatai Aušros Vartų g., 1989 m.
* Vilniaus evangelikų liuteronų bažnyčia Vokiečių g., 1995 m.
* Žemutinės pilies gynybinė siena ir Senojo arsenalo šiaurės ir vakarų korpusai, 1996 m.
* Gintaro muziejus galerija Šv. Mykolo g. 8, 1997 m.
* Katedros aikštės rekonstrukcija, 2000 m.
* Valdovų rūmai Žemutinėje pilyje, atkūrimas, 2001–2009 m.

## Įvertinimas
* 1998 m. Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino ordino Karininko kryžius
* 2010 m. Lietuvos architektų sąjungos Architektūros riterio ordinas

## Šaltiniai
Vladas Katinas

**Vladas Katinas** (g. 1939 m. lapkričio 2 d. Slabadoje, Pabaisko valsčius) – Lietuvos geologas, fizinių mokslų daktaras.

## Biografija
1962 m. baigė Vilniaus universitetą. Nuo 1961 m. dirba Geologijos ir geografijos institute (1963–2002 m. Geologijos institutas). 1969 m. geologijos ir mineralogijos mokslų kandidatas. Ištyrė Sembos pusiasalio paleogeno gintaringų nuogulų facinę sudėtį ir susidarymo sąlygas, gintaro savybes ir genezę. Paskelbė darbų apie paleogeno sistemos geologiją.

## Bibliografija
* Pietų Pabaltijo gintaras ir gintaringos nuogulos: monografija, 1971 m., rusų k.
* Baltijos gintaras. – Vilnius: Mokslas, 1983. – 111 p.
* Palangos gintaro muziejus, bendraautoriai Antanas Tranyzas, Romualdas Budrys. – Vilnius, 1991.

## Įvertinimas
* 2005 m. Lietuvos mokslo premija

## Šaltiniai
Katinavos piliakalnis

**Katinavos piliakalnis** – prūsų piliakalnis prie Katinavos kaimo (Stalupėnų apskritis, dab. Zavety, Kaliningrado sritis).

## Piliakalnis
Katinavos piliakalnis yra kaimo šiaurės vakarų dalyje, prie kapinių ir buvusio tvenkinio. Vietovė 1539 m. vadinta . Piliakalnį, dar vadinamą Aukštuoju, iš šiaurės rytų supo tvenkinys. Šlaitai iš trijų pusių statūs, šiaurės vakarų pusėje nuolaidūs. Aikštelė ovali, 45 x 40 m dydžio. Jos pakraščiuose išlikę žemi pylimai, šiaurės vakarų pusės pylimas yra 5 m aukščio, už jo buvo griovys, išliko jo žymių. Aikštelėje išliko 0,5 m storio kultūrinis sluoksnis, rasta lipdytos keramikos ir apdegusių akmenų. 

## Istorija
Manoma, kad ant stovėjo nadruvių *Cattotven* pilis. Kai kurie tyrinėtojai su ja sieja istorijos šaltinių minimą *Otholien*, arba *Otholichien* (Aukštuolyčių), pilį, kurią 1274 m. sugriovė Vokiečių ordinas. Apie piliakalnį užrašyta padavimų, pasakojančių ant jo buvus pagonišką šventyklą.

## Šaltiniai
Leonas Katkevičius

**Leonas Katkevičius** (1935 m. sausio 16 d. Butrimoniuose, Krekenavos valsčius - 2019 m. sausio 5 d. Kaune) – Lietuvos inžinierius hidrotechnikas, technologijos mokslų daktaras.

## Biografija
1960 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. Nuo 1962 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos (nuo 1996 m. LŽŪU) dėstytojas, 1993–2002 m. Vandentvarkos katedros vedėjas, nuo 1971 m. docentas. 1969 m. technikos mokslų kandidatas. 1997 m. stažavo Prancūzijoje.

Mokslinių tyrimų sritis – aplinkos inžinerija ir kraštotvarka.

## Bibliografija

* Žemės ūkio ekskavatoriai: mokymo priemonė kaimo prof. techn. mokykloms, su kitais. – Vilnius, 1971. – 353 p.
* Melioracijos darbų technologija ir organizavimas: vadovėlis. – Vilnius, 1973. – 356 p.
* Žemės darbų technologija, organizavimas ir ekonomika. – Vilnius, 1975. – 368 p.
* Sausinimo darbų organizavimas ir technologija, su E. Dervinsku, 1976 m., rusų k.
* Melioracijos darbų technologija, organizavimas ir ekonomika. – Vilnius, 1981. – 336 p.
* Melioracijos darbų vykdymas, su E. Dervinsku, 1986 m., rusų k.
* Sapropelis – mūsų lobis / Antanas Ciūnys, Laima Lazauskienė, Leonas Katkevičius. – Vilnius: Baltic ECO, 1994. – 29 p.: iliustr.
* Vandens ūkio ir žemėtvarkos fakultetas, 1946–1996. – Vilnius: Margi raštai, 1996. – 212 p.: iliustr. – ISBN 9986-09-125-X
* Ežerų sapropelis žemės ūkiui / Leonas Katkevičius, Antanas Ciūnys, Eugenija Bakšienė. – Akademija: Lietuvos žemdirbystės institutas, 1998. – 93 p.: iliustr. – ISBN 9986-527-46-5
* Melioracijos įrenginių privatizavimo ir efektyvaus naudojimo sistema. – Kaunas: LŽŪU leidybinis centras, 1999. – 502 p.: iliustr. – ISBN 9986-545-97-8
* Dirvų sausinimą gerinančios priemonės: mokymo priemonė / Leonas Katkevičius, Aleksandras Rimidis, Aloyzas Stirka. – Vilnius: LR žemės ūkio ministerija, 1999. – 85 p.: iliustr. – ISBN 9986-734-37-1
* Kaimo vandentvarka: mokomoji knyga. – Kaunas: Ardiva, 2008. – 119 p. – ISBN 978-9955-760-61-0
* Vandens kelių, krantinių ir prieplaukų statyba: mokomoji knyga / Leonas Katkevičius, Raimundas Baublys. – Kaunas: Ardiva, 2008. – 77 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-760-87-0
* Vandens ūkio statybos organizavimas ir technologija: mokomoji knyga / Leonas Katkevičius, Antanas Ciūnys. – Kaunas: Ardiva, 2008. – 83 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-896-20-3
* Vandens ūkio statybos technologija: vadovėlis. – Kaunas: Ardiva, 2008. – 288 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-896-34-0
* Vandens ūkio valdymas: metodiniai patarimai / Leonas Katkevičius, Antanas Ciūnys. – Kaunas: Ardiva, 2008. – 39 p.: iliutr. – ISBN 978-9955-896-54-8
* Vandentvarkos statinių būklė ir kitimo prognozė: metodiniai patarimai. – Kaunas: Ardiva, 2008. – 55 p. – ISBN 978-9955-760-62-7


## Šaltiniai
Vladislovas Algirdas Katinas

**Vladislovas Algirdas Katinas** (1938 m. lapkričio 2 d. Kaune – 2022 m. gruodžio 31 d. ten pat) – Lietuvos inžinierius mechanikas, šiluminės energetikos specialistas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

## Biografija
1963 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1987 m. technikos mokslų daktaras.

1963–1970 m. dirbo Kauno politechnikos institute, nuo 1966 m. – Fizikinių – techninių energetikos problemų institute (nuo 1992 m. Lietuvos energetikos institutas), 1981–1991 m. Šilumokaičių hidrodinamikos laboratorijos, Vibracijų sektoriaus vadovas, nuo 1991 m. Atsinaujinančių energijos šaltinių laboratorijos (iki 1999 m. Šilumokaičių hidrodinamikos laboratorija) vadovas. 1991–1997 m. dar ir Kauno technologijos universiteto dėstytojas, nuo 1996 m. profesorius.

Palaidotas 2023 m. sausio 3 d. Skriaudžiuose (Prienų raj. sav.).

## Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų svarbiausios kryptys – šilumos mainai, atitrūkstamųjų srautų hidrodinamika, vibracijos energetiniuose įrenginiuose, nestacionarūs hidrodinaminiai procesai, turbulentiškumas, atsinaujinantys energijos šaltiniai, jų efektyvumas ir technologijos, aplinkosauga. Paskelbė per 180 mokslinių straipsnių. Dviejų išradimų autorius.

## Bibliografija
* Hidrodinamika ir vibracijos aptekamuose vamzdžių pluoštuose, su kitais, 1984 m. rusų k., 1988 m. anglų k.
* Vamzdžių vibracijos šilumokaičiuose, su A. Žukausku, 1993 m. rusų k., 1997 m. anglų k.

## Įvertinimas
* 1998 m. Lietuvos mokslo premija, su kitais

## Šaltiniai
Ilona Mažeikaitė-Žvinakienė

**Ilona Mažeikaitė-Žvinakienė** (g. 1961 m. sausio 21 d. Plungėje) – Lietuvos tapytoja, Lietuvos dailininkų sąjungos narė.

## Biografija
Šiaulių universitete baigė Dailės fakultetą.

## Kūryba
Nuo 1984 m. dalyvauja parodose. Surengė kone pusė šimto personalinių ir grupinių parodų Lietuvoje, Latvijoje, Suomijoje, Olandijoje, Vokietijoje, Prancūzijoje, Pietų Korėjoje. Gyvena ir kuria Panevėžyje.
Dailininkės kūryba artima impresionizmui.

## Nuorodos
* Ilona, tapyba ir pastelė - Ilonos Žvinakienės asmeninė svetainė
Vladas Katkevičius

**Vladas Katkevičius** (1937 m. kovo 18 d. Kaune – 2009 m. gruodžio 13 d.) – Lietuvos inžinierius elektromechanikas, visuomenės veikėjas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

## Biografija
1955 m. baigė Kauno 12-ąją vidurinę mokyklą. 1955–1961 m. studijavo Kauno politechnikos instituto Elektrotechnikos fakultete.

1961–1962 m. Kėdainių elektros aparatūros gamyklos inžinierius. Nuo 1962 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. KTU) Elektrotechnikos fakulteto dėstytojas, 1971–1993 m. docentas, 1993–2009 m. profesorius. 1993 m. habilituotas technologijos mokslų daktaras.

1991–1993 m. KTU Sąjūdžio tarybos pirmininkas. 1993–1995 m. TSLK Kauno skyriaus pirmininkas. 1995–1997 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narys, Kauno miesto meras. 1996–1997 m. KTU Senato narys. 1997–1999 m. LR valdymo reformų ir savivaldybių reikalų viceministras. Palaidotas Karmėlavos kapinėse.

## Mokslinė veikla
Tyrimų svarbiausios sritys – vienfazių asinchroninių variklių teorija, jų magnetiniai laukai, matematiniai modeliai, darbo ir paleidimo charakteristikų skaičiavimo bei matavimo metodai ir įrenginiai. Sukūrė ir pagamino vienfazių asinchroninių ryškiapolių variklių, prietaisų variklių parametrams matuoti. Paskelbė 116 mokslinių straipsnių, 4 mokomųjų knygų, 2 mokomųjų kino filmų autorius. 4 išradimų autorius. Skaitė pranešimus tarptautinėse mokslinėse konferencijose Čekoslovakijoje, Latvijoje, Rusijoje, Ukrainoje, Vokietijoje.

## Bibliografija
* Elektromechanika: laboratoriniai darbai: mokomoji knyga / Vladas Katkevičius, Steponas Gečys, Artūras Kalvaitis. – Kaunas: Technologija, 2004. – 83 p.: iliustr. – ISBN 9955-09-673-X
* Automatikos mikromašinos: laboratoriniai darbai: mokomoji knyga / Vladas Katkevičius, Steponas Gečys, Artūras Kalvaitis. – Kaunas: Technologija, 2003. – 50 p.: brėž. – ISBN 9955-09-392-7
* Automatikos mikromašinos: mokomoji knyga / Vladas Katkevičius, Steponas Gečys, Artūras Kalvaitis. – Kaunas: Technologija, 2007. – 74 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-25-349-5

## Šaltiniai

|-
Katkuškių pilkapynas

**Katkuškių pilkapynas** – buvęs pilkapynas Šalčininkų rajono savivaldybės teritorijoje, Katkuškių (Poškonių seniūnija) kaimo šiaurės vakarų dalyje, Gaujos dešiniajame krante.

## Tyrimai
1951 m. buvo 10 pilkapių, 8–10 m skersmens, iki 1,5 m aukščio sampilai iš akmenų ir žemių, suploto pusrutulio formos. Istorijos institutas (tyrimų vadovas Adolfas Tautavičius) 1951 m. ištyrė du pilkapius, 1969 m. (tyrimų vadovė Ona Kuncienė) – išlikusius 6 pilkapius, du buvo sunaikinti.

Vieno pilkapio sampilas buvo apjuostas akmenų vainiku, rastas VII a. – VIII a. sudeginto mirusiojo kapas su įkapėmis: geležiniu pjautuvėliu, peiliuku ir žąslais. Kituose pilkapiuose rasta po vieną IX a. – XI a. sudeginto mirusiojo kapą. Kapai buvo įrengti po sampilu, viduryje. Įkapės visuose kapuose sudėtos ant sudegintų palaikų. Rasta geležinių pjautuvų, peiliukų, diržų sagčių, žąslų, pasaginė segė cilindriniais galais, žalvarinių kamanų apkalų, geležinių balno kilpų. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.

## Šaltiniai

* Eugenija Butėnienė. Katkuškių, Eišiškių raj., pilkapių tyrinėjimai 1969 metais, Archeologiniai ir etnologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1968 ir 1969 metais, Vilnius, 1970, p.&nbsp;64-66.
Elastinės skaidulos

**Elastinės skaidulos** – skaidulos, suteikiančios audiniams tamprumo. Daugiausia šių skaidulų yra jungiamajame audinyje organuose, kurie funkcionuoja keisdami savo tūrį – elastinio ir raumeninio tipo arterijose, plaučiuose, raiščiuose, ausų kaušeliuose, balso stygose, antgerklyje ir tikrojoje odoje.

Elastinės skaidulos yra plonos, ilgos, šakotos ir homogeniškos, jų skersmuo 0,2 – 5 µm, bet gali siekti 10 – 12 µm. Skaidulos gali šakotis ir sudaryti įvairaus tankio tinklus, o stambių kraujagyslių sienose – languotąsias membranas. Elastinės skaidulos yra tamprios, gali grįžti į pradinę padėtį, atsparios virškinimo sulčių, šarmų ir rūgščių poveikiui.

Yra dvi elastinių skaidulų dalys – amorfinė ir siūlinė. Centrinę skaidulos dalį užima amorfinis komponentas – baltymas elastinas.
Elastinis jungiamasis audinys

**Elastinis jungiamasis skaidulinis audinys** – audinys, kurį sudaro taisyklingas glaudusis jungiamasi audinys. Šiame audinyje vyrauja išsišakojusios elastinės skaidulos, tarpus tarp jų užpildo tinklinės ir kolageninės mikroskaidulėlės bei fibrocitai. Dėl elastinių skaidulų gausos audinys atrodo gelsvas. Paplitimas organizme - sprando, balso, varpos ir geltonieji raiščiai, tarp slankstelių lankų.

Elastinio raiščio pamatą sudaro lygiagrečiai gulinčių elastinių skaidulų pluoštai, juos skiria puriojo kolageninio jungiamojo audinio pertvarėlės. Organuose, kurių viduje dažnai kinta spaudimas (stambiosiose arterijose, bronchuose), yra elastinių membranų, sudarytų iš elastinių skaidulų pluoštelių.
Juozas Kaukas

**Juozas Kaukas** (1863 m. Penkvalakiuose, Paežerių valsčiuje, Vilkaviškio apskrityje – 1895 m. liepos 27 d. Berne, Šveicarijoje, palaidotas Seinuose) – gydytojas, varpininkas, draudžiamosios lietuviškos spaudos platintojas.

## Biografija
1888 m. su kitais įsteigė Varšuvos lietuvių studentų draugiją „Lietuva“. Buvo vienas tų, kurie lietuvybėn palenkė Vincą Kudirką. Dalyvavo 1888 m. Marijampolėje vykusiame varpininkų I suvažiavime. Prisidėjo prie mėnraščio „Varpas“ įkūrimo. 1889 m. baigė Varšuvos universitetą. 1889–1891 m. dirbo gydytoju Lazdijuose, organizavo draudžiamosios lietuviškos spaudos platinimą apylinkėse, pats ją platino. Savo pinigais rėmė „Varpo“ ir „Ūkininko“ leidimą, juose, bendradarbiavo. 1891 m. persikėlė į Seinus, ten lietuviška spauda aprūpindavo kunigų seminarijos klierikus. Susirgęs plaučių tuberkulioze išvyko gydytis į Šveicariją.

## Šaltiniai
Roger Fenton

**Roger Fenton** (1819 m. kovo 20 d. – 1869 m. rugpjūčio 8 d.) – britų fotografijos pradininkas, vienas pirmųjų karo fotografų.

## Biografija

Rodžeris Fentonas gimė Heywood, Lancashire. Jo senelis buvo turtingas medvilnės fabrikantas, tėvas – bankininkas ir Parlamento narys. Fentonas buvo ketvirtas iš septynių vaikų šeimoje. 1940 m. baigė Londono University College, kuriame studijavo anglų kalbą, matematiką, literatūrą ir logiką. Po studijų susidomėjo tapyba. 1843 m. Jorkšyre vedė Grace Elizabeth Maynard. 1849, 1850 ir 1851 metais eksponavo savo piešinius Karališkoje Akademijoje (Royal Academy).

## Fotografavimo pradžia

1851 m. Rodžeris Fentonas apsilankė Londono Hyde Park fotografijos parodoje ir buvo ja labai sužavėtas. Tuomet nuvyko į Paryžių pasimokyti fotografijos paslapčių ir jau 1852 m. Londone atidarė savo nuotraukų parodą. Taip pat keliavo po Kijevą, Maskvą, Sankt Peterburgą, fotografavo Didžiosios Britanijos vaizdus bei architektūrą.

## Krymo karas

1855 m. Fentonas, kartu su asistentu Marcus Sparling, išvyko į Krymo karą fotografuoti kariuomenės. Nepaisant aukštos temperatūros bei choleros grėsmės, jis sugebėjo padaryti daugiau nei 350 tinkamo naudojimo negatyvų. Netrukus Londone buvo atidaryta šių jo nuotraukų paroda. Fentonas buvo pirmasis oficialiai į karą pasiųstas fotografas (primygtinai reikalaujant princui Albertui). Fentono fotografijos turėjo įtikinti žmones karo reikalingumu bei neutralizuoti "antikariškai" rašančio The Times informaciją.
Fotografas vengė daryti sužeistų, žuvusių ar morališkai palūžusių karių nuotraukas.
Dėl primityvios fotografavimui reikalingos įrangos Fentono galimybės buvo ribotos. Jis fotografavo nejudančius objektus, žmonės nuotraukose pozuodavo. Vienos žymiausių kraštovaizdžio nuotraukų – *Mirties šešėlio slėnis* (The Valley of the Shadow of Death).

## Karjeros pabaiga

Nepaisant išgarsėjusių Krymo karo metu darytų nuotraukų, Rodžerio Fentono karjera truko tik kiek ilgiau nei dešimtmetį. 1862 m. jis nutraukė savo veiklą, pardavė įrangą ir iki savo mirties 1869 m. tapo beveik užmirštas. Tik vėliau jį, kaip fotografijos pradininką, formaliai pripažino meno istorikai. Taip pat Rodžerio Fentono Krymo karo nuotraukos įtrauktos į rinkinį *100 fotografijų, pakeitusių pasaulį* (100 Photos that Changed the World).

## Nuorodos

* All the Mighty World: Roger Fenton nuotraukos, eksponuotos Nacionalinėje Britanijos meno galerijoje 1852-1860 m. 
* Roger Fenton photography as part of 'Victorian Visions' (on loan from V&A Museum) at Lady Lever Art Gallery, Port Sunlight, Wirral. December 2007 - March 2008.
* Roger Fenton: Pirmasis karo fotografas 
* George Eastman House Roger Fenton Series 
* Roger Fenton nuotraukų eksponavimas Tate Britain 
* Crimean War: First Conflict to Be Documented in Detail by Photography 
* Roger Fenton: Krymo karo fotografai at the Library of Congress
Mažosios Riešės piliakalnis

**Mažosios Riešės piliakalnis** (arba ***Batarėja***) įrengtas Riešės upelio kairiojo kranto aukštumos pakraštyje, ~0,5 km į šiaurės vakarus nuo Mažosios Riešės kaimo. Piliakalnio aikštelė trikampė, 32 m ilgio, 45 m pločio šiauriniame gale, 1,5 m aukštesniu šiauriniu kraštu. Šiaurės rytinį kraštą juosia 65 m ilgio, 1 m aukščio, sulėkštėjusio supilto pylimo liekanos. Šiaurėje ir rytuose nuo aukštumos piliakalnį skiria 20 m pločio, iki 4 m gylio dauba. Šlaitai vidutinio statumo, statūs, 4 (šiaurės rytuose) – 20 m aukščio.400 m į šiaurės vakarus yra V–XII a. Aukštųjų Rusokų pilkapynas (tyrinėtas 1974 m.).
Piliakalnis datuojamas I tūkst. – II tūkst. pradžia.

## Šaltiniai

* Lietuvos piliakalniai, Mažoji Riešė
* Kultūros paminklų enciklopedija. Rytų Lietuva It, II d. V. 1998.
* Įrašas Hillforts.eu atvirųjų duomenų talpykloje
Achaimenidas

**Achaimenidas** (*Ἀχαιμενίδης*) graikų ir romėnų mitologijoje – Adamasto iš Itakės sūnus, vienas iš Odisėjaus įgulos narių. Jis buvo paliktas Sicilijoje, kai Odisėjas pabėgo nuo Polifemo. Vėliau jį atvykęs Enėjas ir kartu su Trojos pabėgėliais išsivežė į Italiją.
Airijos futbolas 1990–1991 m.

**[[Airijos futbolas]] [[1990]]–[[1991]] m.**
*  prasidėjo 1990 m. rudenį, baigėsi 1991 m. pavasarį.
* s turnyras prasidėjo 1990 m. rudenį, finalas įvyko 1991 m. gegužės 12 d.
* s turnyras prasidėjo 1990 m. rudenį, finalas įvyko 1991 m. vasario 27 d.

## Čempionatas

Pirmenybės vadinosi Premjer divizionu (), jame dalyvavo 12 komandų. Dundalk FC tapo šalies čempionais. Galutinė lentelė:

## Taurės
### Nacionalinė taurė

Airijos futbolo taurė () buvo pagrindinis futbolo taurės turnyras Airijoje. Taurę iškovojo Galway United. Lemiamos sezono kovos:

----

----

----
----

----

### Lygos taurė

Airijos futbolo lygos taurė – antrinis taurės turnyras Airijoje, jame dalyvavo dviejose stipriausiose lygose žaidžiantys klubai ir kai kurios žemesniųjų lygų komandos. Taurę iškovojo Derry City. Lemiamos sezono kovos:

----

----

----
----

----

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Ireland 1991-00 (Claudionicoletti.eu)
* Foot.dk archyvas
Čeberakų piliakalnis

**Pasamanės piliakalnis** arba **Čeberakų piliakalnis** – piliakalnis, esantis Visagino savivaldybės teritorijoje. Įrengtas aukščiausioje didelės kalvos šiaurinėje dalyje. Šlaitai iki 11 m aukščio, viršutinė dalis (iki 6 m) pastatinta. Anksčiau visi 4 šlaitai turėjo vardus: *Beržalotas, Kumša, Barankiškė, Šlininė*. Aikštelė ovali, 60x20 m dydžio, su kultūriniu sluoksniu, kuriame rasta apdegusių akmenų, brūkšniuotos keramikos. Aikštelės pietiniame pakraštyje supiltas 0,5 m aukščio, ~10 m (ties pagrindu) pločio pylimas. Šlaite, ~1 m žemiau yra ~10 m pločio terasa. Dar 1,5 m žemiau yra užskleisto griovio liekanos ir supiltas antras pylimas (~0,3 m aukščio nuo griovio, ~6 m pločio). Šiauriniame piliakalnio šlaite, 2 m žemiau aikštelės krašto, iškastas ~2 m pločio griovys, už jo supiltas ~0,2 m aukščio, 4 m pločio pylimas. 2 m aukščio pylimo išorinis šlaitas leidžiasi į antrą griovį (dugno plotis 1 m), už kurio kyla antras 0,5 m aukščio, 5 m pločio pylimas. Jo išorinis 1,5 m aukščio šlaitas leidžiasi į 12 m pločio terasą.

Piliakalnis datuojamas I tūkst. pradžia.

## Šaltiniai

* Lietuvos piliakalniai, Čeberakai
* Kultūros paminklų enciklopedija. Rytų Lietuva It, I d. V. 1996.
Kereso gynyba

**Kereso gynyba** (pavadinta Paul Keres vardu) yra šių šachmatų debiutų sinonimas:
* Baltiškoji gynyba (1.d4 d5 2.c4 Rf5);
* Kengūros gynyba (1. d4 e6 2. c4 Rb4+).
Airijos futbolas 2002–2003 m.

**[[Airijos futbolas]] [[2002]]–[[2003]] m.**
*  prasidėjo 2002 m. liepos 5 d., baigėsi 2003 m. sausio 24 d.
* s turnyras prasidėjo 2002 m. liepos 14 d., finalas įvyko 2002 m. spalio 2 d.

## Čempionatas

Pirmenybės vadinosi Premjer divizionu (), jame dalyvavo 10 komandų (ankstesniais sezonais žaidė 12 komandų). Buvo žaidžiama trijų ratų sistema, visos komandos sužaidė po 27 rungtynes. Bohemian Dublin tapo šalies čempionais. Galutinė lentelė:

Pereinamasis turnyras:

----

----

----
----

----

## Taurės
### Nacionalinė taurė

Airijos futbolo taurė () buvo pagrindinis futbolo taurės turnyras Airijoje. Taurę iškovojo Derry City. Lemiamos sezono kovos:

----

----

----
----

----

### Lygos taurė

Kadangi 2002–2003 m. Airijos futbolo sezonas buvo pereinamasis, lygos taurės turnyras nebuvo surengtas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Ireland 2001-10 (Claudionicoletti.eu)
* Ireland 2002/03 (Rsssf.org)
* Foot.dk archyvas
2008–2009 m. pasaulio maisto kainų krizė

**2008-2009 m. pasaulio maisto kainų krizė** pasireiškė dramatišku pasaulinių maisto kainų augimu, kurios pagilino socialinį bei ekonominį nestabilumą daugelyje valstybių. Nuo 2006 m. iki 2008 m. vidutinė ryžių kaina pasaulyje pakilo 217 %, kviečių – 136 %, kukurūzų – 125 %, sojos pupelių – 107 %. Dėl tokių maisto kainų pokyčių yra tebediskutuojama, tačiau pagrindine priežastimi yra nurodoma sisteminiai pokyčiai žemdirbyste besiverčiančiose šalyse, kurių pagrindine priežastimi laikoma naftos kainų augimas. Jos pabrangino trąšas, maisto transportavimą ir visą žemdirbystės industriją. Kitomis svarbiomis priežastimis nurodoma ir didėjantis biokuro vartojimas, pasaulio populiacijos augimas ir didėjantis poreikis produktams, dirvos ir produktyvumo praradimai. Pasaulio Banko vertinimu, energijos ir trąšų brangimas lėmė tik 15 % kainų šuolio, o biodegalų įtaka sudarė 75%. 2009 m. birželio mėn. badaujančiųjų skaičius Žemėje pasiekė rekordinį skaičių - 1,2 milijardo žmonių, pareiškė JT maisto ir žemės ūkio organizacijos generalinis sekretorius Žakas Diufas.  Nors 2008 m. pabaigoje maisto produktų kainos pasaulyje ėmė smarkiai kristi, tačiau 2011 m. jos vėl pasiekė naujas aukštumas.
## Nuorodos
* Verslo Žinios – Brangstantis maistas provokuoja riaušes.
* Versus – Patraukliausia investicija?

## Išnašos
Degeniai (Rokiškis)

**Degeniai** – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 4 km į pietus nuo Kazliškio, piečiau kelio . Seniūnaitijos centras. Sodybos išsidėsčiusios kairėje Nemunėlio upės pusėje 3 km spinduliu. Vakarinėje pusėje kaimas ribojasi su Notigalės aukštapelke – telmologiniu draustiniu. Per Nemunėlį pastatytas Degenių tiltas.

Gyventojų kaime mažėja. Iš tarpukariu buvusių 37 sodybų 2009 m. likęs trečdalis. Kaimo viduryje yra Degenių kapinaitės. Šalia jų gyvena žymus medžio drožėjas Venecijus Jočys. Prie kelio atgimimo laikais (1991 m.) pastatytas tautodailininko Prano Kaziūno kryžius.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Nelson Oduber

**Nelson Orlando Oduber** (g. 1947 m. Oranjestade) – dabartinis Arubos ministras pirmininkas. Jis yra partijos Movimiento Electoral di Pueblo (MEP) (Arubos liaudies rinkimų judėjimas) narys. Pirmą kartą ministru pirmininku buvo nuo 1989 m. vasario 9 d. iki 1994 m. liepos 29 d. (kai jo partija pralaimėjo parlamento rinkimuose) ir šiuo metu eina ministro pirmininko pareigas nuo 2001 m. spalio 30 d. Jis atvedė MEP į pergalę 2001 m. ir 2005 m. rinkimuose, pirmą kartą du kartus iš eilės nuo 1986 m., kai Arubai buvo suteiktas specialus statusas (*status aparte*).

Žmona – Glenda Oduber.
Fredis Refunjol

**Fredis Jose Refunjol** (g. 1950 m. gruodžio 19 d. Oranjestade) – dabartinis Arubos gubernatorius. Fredis Refunjol tapo gubernatoriumi 2004 m. gegužės 1 d. Dėl jo išrinkimo gubernatoriumi Arubos parlamente kilo debatai, nes jo paskyrimui buvo pritarta vienbalsiai. Iki tol jis jau buvo švietimo ministru ir ministro pirmininko pavaduotoju. F. Refunjol taip pat buvo informantu (politikas, kuris, Karūnos vardu, tiria ar pasiūlyta suformuota vyriausybė bus tinkama) formuojant pirmąją ir antrąją Nelsono Oduberio vyriausybes bei formavo trečiąją Oduberio vyriausybę.

Žmona – Clarette Lopez. Vaikai – dvi dukros ir sūnus.

## Nuorodos
* Oficialus Arubos gubernatoriaus tinklalapis.
Bajoriūniškis

**Bajoriūniškis** – viensėdis Panevėžio rajono savivaldybėje, 3 km nuo Velykių.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Arubos gubernatorius

**Arubos gubernatorius** – Nyderlandų karalienės Beatričės įgaliotinis Aruboje. Gubernatoriaus pareigos yra dvejopos: jis atstovauja ir saugo pagrindinius karalystės interesus ir yra Arubos vyriausybės vadovas. Jis yra atskaitingas Nyderlandų Karalystės vyriausybei. Kaip vyriausybės vadovas, gubernatorius turi neliečiamybės statusą. Gubernatorius kartu su ministrais, kurie yra atskaitingi Arubos parlamentui, atlieka vykdomosios valdžios funkcijas. Gubernatorius nėra politiškai atsakingas ir neįeina į ministrų kabineto sudėtį. Formuojant ministrų kabinetą gubernatoriui tenka svarbi rolė. Gubernatorius skyrimas karalienės šešerių metų kadencijai. Šis terminas gali būti pratęstas dar vienai šešerių metų kadencijai.

## Gubernatorių sąrašas

1986 m. sausio 1 d. Arubai buvo suteiktas specialus statusas (*Status Aparte*). Iki tol Nyderlandų Antilų gubernatorius buvo gubernatoriumi ir Aruboje.

* Pirmuoju Arubos gubernatoriumi buvo Felipe Tromp. Jis buvo paskirtas 1985 m. rugsėjo 27 d. karališkuoju įsakymu Nr. 16, nuo 1986 m. sausio 1 d.

* Antruoju Arubos gubernatoriumi buvo Olindo Koolman. Jis buvo paskirtas 1992 m. sausio 28 d. karališkuoju įsakymu Nr. 92.000904, nuo 1992 m. sausio 29 d.

* Trečiuoju ir dabartiniu Arubos gubernatoriumi yra gubernatorius Fredis Refunjol. Jis buvo paskirtas 2004 m. gegužės 4 d. karališkuoju įsakymu Nr. 04.001780, nuo 2004 m. gegužės 1 d.

## Nuorodos
* Oficialus Arubos gubernatoriaus tinklalapis
Felipe Tromp

**Felipe B. Tromp** (1917 m. – 1995 m.) – pirmasis Arubos gubernatorius po suteikimo Arubai specialaus statuso (*status aparte*) Nyderlandų Karalystėje. Jis ėjo pareigas vieną šešerių metų kadenciją nuo 1986 m. sausio 1 d. iki 1992 m. kovo 12 d. Jo įpėdiniu tapo Olindo Koolman.
Tore del Grekas

**Tore del Grekas** (liet. 'graikų bokštas') – miestas ir komuna Italijoje, Kampanijoje, Neapolio provincijoje. Mieste 2007 m. gyveno 88 tūkst. žmonių. Miesto gyventojai kartais pravardžiuojami *Corallini*, nes greta esančioje jūroje daug koralų, o miestas yra svarbus koralinių papuošalų ir kamėjų gamintojas nuo XVII a.

## Istorija

Romėnų laikais Tore del Grekas tikriausiai buvo Herkulanumo priemiestis, kuriame stovėjo patricijų vilos. Išsiveržus Vezuvijui 79 m. apylinkės buvo nuniokotos ir išliko tik du kaimai Sora ir Kalastras. Bizantijos generolas Belisarijus perkėlė jų gyventojus į Neapolį 535 m. Apie 700 m. ši vieta vadinama *Turris Octava*, tikriausiai pagal pakrantės žvalgybos bokštą.

880 m. teritorijoje trumpam įsikūrė saracėnai leidus vyskupui Atanazijui Neapoliečiui. 1015 m. pirmąkart paminėtas miesto pavadinimas, pasak legendos kilęs nuo graikų atsiskyrėlio, įsikūrusio bokšte, arba nuo tam tikro graikiško vyno gamybos.

Tore del Grekas priklausė Neapolio karalystės karaliaus dvarui, kol Alfonsas V Aragonietis jį atidavė Karafų šeimai.

1631 m. miestą vėl nuniokojo išsiveržęs Vezuvijus. Miestiečiai atgavo savo teises 1699 m. sumokėję 106 tūkst. dukatų savo valdovui Monfortės markizui ir po to klestėjo kaip uostas ir žvejybos punktas. Tuo metu prasidėjo koralų apdirbimas.

1794 m. Tore del Greko istorinis centras buvo palaidotas po 10 m storio lavos sluoksniu.

Napoleono laikais Neapolį valdant Joachim Murat, Tore del Grekas su 18 tūkst gyventojų buvo trečias pagal dydį Neapolio karalystės miestas po Neapolio ir Fodžos. Tuo metu miestas tapo populiariu kurortu turtingiems italams, ir ši tradicija tęsėsi iki XX a. pradžios. Nuo XVI a. turtingos šeimos ir Italijos kilmingieji statėsi vasaros rūmus Tore del Greko pakraščiuose, iš kurių žymiausi yra *Palazzo Materazzo*, 1970 m. atnaujinti kaip šokių mokykla, bet po 1980 m. jame vėl įsikūrė žmonės, kai žemės drebėjimas sunaikino vargingesnių žmonių būstus. Pakilimo laikotarpiu miestas buvo žinomas dėl savo kavinių ir užkandinių, iš kurių išsiskyrė „Gran Cafe Palumbo“, didelė *[[art nouveau]]* stiliaus kavinė, teikusi vietiniams ir turistams maistą ir kavą bei turėjusi didelį paviljoną lauke. Garsus italų komikas *Toto* buvo vienas iš tų, kurie kasmet atvykdavo į kurortą. Tore del Greko kaip kurorto populiarumo priežastis buvo paplūdimiai, pastoraliniai laukų ir vynuogynų vaizdai bei Vezuvijaus didybė. Kadangi miestas buvo arčiausiai ugnikalnio, iš jo išvykdavo turistai, norintys į jį įkopti. Tai jie padarydavo specialiai įrengtu keltuvu, kuris pakeldavo iki kraterio.

Per Antrąjį pasaulinį karą vokiečiai mieste saugojo amuniciją, tad sąjungininkai jį smarkiai subombardavo. Po karo smarkiai nukentėjo turizmo industrija, paplitus automobiliams nebereikėjo keltuvo į Vezuvijų. Be to, po 1950 m. dėl urbanizacijos ir padidėjusio gyventojų skaičiaus miestas prarado „kaimišką“ atmosferą, tad turistai patraukė į Sorentą ar Amalfio krantą, ir baigėsi Tore del Greko kaip kurorto aukso amžius. Tačiau koralų ir papuošalų gamyba išliko.

## Nuorodos
* Oficialus miesto puslapis  
* Toriečių žodynas ir gramatika
Arubos ministras pirmininkas

**Arubos ministras pirmininkas** – Arubos vyriausybės vadovas. Kartu su Arubos ministrų taryba jie formuoja Arubos vyriausybės vykdomąją valdžią.

## Ministrai pirmininkai
* Henny Eman (1986 m. sausio 1 d. – 1989 m. vasario 9 d.) (1-ą kartą);
* Nelson O. Oduber (1989 m. vasario 9 d. – 1994 m. liepos 29 d.) (1-ą kartą);
* Henny Eman (1994 m. liepos 29 d. – 2001 m. spalio 30 d.) (2-ą kartą);
* Nelson O. Oduber (2001 m. spalio 30 d. – iki dabar) (2-ą kartą).
Henny Eman

**Jan Hendrik Albert "Henny" Eman** (1948 m. kovo 20 d. – 2025 m. sausio 6 d.) – Arubos politikas, kuris buvo Arubos ministras pirmininkas nuo 1986 m. sausio 1 d. iki 1989 m. vasario 9 d. ir dar kartą nuo 1994 m. liepos 29 d. iki 2001 m. spalio 30 d. Jo partija Arubos žmonių buvo priversta pasitraukti po recesijos, trukusios septynerius metus.

## Šaltiniai
Sergejus Abramovas

**Sergejus Abramovas** (; g. 1944 m. balandžio 10 d.) – Rusijos rašytojas fantastas, žurnalistas, visuomeninis veikėjas.

## Biografija
Sergejus Abramovas gimė 1944 m. balandžio 10 d. Maskvoje, rašytojo Aleksandro Abramovo šeimoje.

Baigė Maskvos automobilių ir kelių instituto Civilinės aviacijos fakultetą. Dirbo Domodedovo oro uosto statyboje meistru. Baigęs studijas buvo paliktas instituto katedroje. Vėliau dirbo žurnale „Smena“ (*Смена* 'Pamaina') ir laikraštyje „Pravda“ (*Правда* 'Tiesa').

Ilgą laiką buvo Fantastinės ir nuotykinės literatūros tarybos prie RTFSR Rašytojų sąjungos vadovas.

1988 m. sukūrė savaitraštį „Semja“ (*Семья* 'Šeima'). Nuo 9-ojo dešimtmečio pabaigos užsiėmė verslu knygų leidybos, masinio informavimo ir prekybos srityje, 10-tą dešimtmetį – korporacijų kūrimo ir investicijų politikos klausimais bankinėse ir investicinėse organizacijose.

Nuo 1997 m. – pirmasis Maskvos vyriausybės Telekomunikacijų ir masinio informavimo priemonių komiteto pirmininko pirmasis pavaduotojas. Nuo 2000 m. – Rusijos federacijos prezidento administracijos Vidaus politikos vyriausiosios valdybos viršininko pirmasis pavaduotojas. 2001–2004 m. – Rusijos prezidento Kultūros ir meno tarybos, Mokslo, technologijų ir švietimo tarybos, Sporto tarybos sekretorius.

Nuo 2004 m. – investicinės kompanijos „Bering Vostok Kepital Partners“ (*Беринг Восток Кэпитал Партнерс*) stebėtojų tarybos pirmininkas ir partneris. Visuomeninės organizacijos „Megaprojektas“ nuolatinis ekspertas – konsultantas, Visos Rusijos visuomeninės organizacijos „Nacijos sveikatos lyga“ (*Лига здоровья нации*) narys, visuomeninės organizacijos „Verslo Rusija“ (*Деловая Россия*) generalinės ir koordinacinės tarybų narys.

## Kūryba
Spausdintis pradėjo 1961 m.

Pirmuosius kūrinius parašė su tėvu A. Abramovu. Tai buvo kietosios mokslinės fantastikos kūriniai. Žinomiausias jo kūrinys – su tėvu parašyta trilogija, kurią sudaro „Raiteliai iš niekur“ (*Всадники ниоткуда*, 1967), „Rojus be atminties“ (*Рай без памяти*, 1968), „Sidabrinis variantas“ (*Серебряный вариант*, kitaip dar „Laikas prieš laiką“ (*Время против времени*)), kur aprašyta, kaip nežemiškos civilizacijos atstovai tyrinėja Žemę.

Pirmi savarankiški kūriniai – 1972 m. romanas „Vaikščiotojai lynu“ (*Канатоходцы*), ir 1973 m. apysaka „Vilkelis Guliveriui“ (*Волчок для Гулливера*), parašyti tradicinės mokslinės fantastikos žanru. Vėlesniuose kūriniuose ėmė naudoti kitokias priemones, labiau artimas šiuolaikinei pasakai ir maginei fantastikai.

## Nuorodos
* Энциклопедия фантастики. С.&nbsp;Абрамов
* Абрамов Сергей Александрович, биографическая справка
* Произведения С.Абрамова в библиотеке Максима Мошкова
Safranbolu

**Safranbolu** („Šafrano miestas“) – Karabiuko provincijos miestas Turkijos šiaurėje, 60 km į pietus nuo Juodosios jūros. Safranbolu yra 300 km į rytus nuo Stambulo, 150 km šiaurę nuo Ankaros ir 9 km į šiaurės rytus nuo Karabiuko. Mieste gyvena apie 50 000 gyventojų. 1994 m. Safranbolu miestas įtrauktas į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.

## Istorija
Safranbolu miestas priklausė Romos provincijai – Paflagonija ir per savo istoriją pergyveno daug civilizacijų: Romos, Bizantijos, Seldžiukų, Osmanų imperijas. Osmanų imperijos laikais, miestas buvo svarbiu šilko kelio centru, karavanų kelio prekybos kelyje iš Kastamonu į Stambulą.

Miesto mečetės, bankai ir medresės buvo pastatytos XIV a. Pastatyti mediniai, medžio raižiniais puošti ir įvairiomis spalvomis išdažyti, gyvenamieji namai, lėmė aplinkinių Turkijos miestų architektūros stilių.

Safranbolu buvo osmanų sultono šeimos artimųjų ir didžiųjų vizirių rezidencija.

Miesto pavadinimas kilęs iš čia auginamo prieskonio – šafrano, nes Safranbolu buvo šio prieskonio auginimo centru. Ir dabar, netoliese esančiame Davutobasio kaimelyje, yra auginamas daržinis krokas.

Safranbolu senamiestyje išliko 1008 istoriniai pastatai ir įrengimai, atspindintys turkišką architektūrą. Tai 25 mečetės, 8 istoriniai fontanai, 5 turkiškos pirtys, 3 karavansarajai (karavanų vilkstinių užvažiuojamieji namai), bokštas su laikrodžiu, saulės laikrodis, senovinė ligoninė, akvedukas ir šimtai pastatų bei rūmų. Taip pat yra antikinių laikų miesto apsauginis pylimas ir istoriniai tiltai.

Miesto senamiestis pastatytas kalno tarpeklyje, o nauji Safranbolu miesto rajonai pastatyti plynaukštėje, 2 km į vakarus nuo senamiesčio.

1970 m. Turkijos menininkai ir fotografai pradėjo domėtis istorine miesto architektūra. 1980 m. šie pastatai buvo pripažinti istorine vertybe ir vyriausybė įsipareigojo juos išsaugoti. Buvo uždraustos naujos statybos senamiestyje arti istorinių pastatų, o vietiniai meistrai sutelkė visas pastangas pastatų restauravimui ir atstatymui.

## Miestų partnerystė
*  Jelabuga, Rusija.

## Išnašos

## Nuorodos
* Savivaldybės puslapis 
* Safranbolu nuotraukose  
* Autobusu iš Safranbolu 
* Safranbolu
Jonas Katelė

**Jonas Katelė** (1831 m. sausio 13 d. Suvainiai, Kupiškio valsčius – 1908 m. gegužės 21 d. Panemunėlis) – Lietuvos kunigas, švietėjas, daraktorius, draudžiamosios lietuviškos spaudos platinimo ir slaptųjų lietuviškųjų vakarų ir lietuvių mokyklų organizatorius. Buvo pirmojo slapto vaidinimo Panemunėlio apylinkėje rengėjas ir režisierius.

## Biografija
1855 m. baigęs Varnių kunigų seminariją dirbo vikaru Naujamiestyje, Jūžintuose, Dusetose ir Zarasuose. Nuo 1872 m. iki mirties Panemunėlio Šv. Juozapo Globos bažnyčios parapijos klebonas, nuo 1906 m. garbės kanauninkas.

Nuo 1873 m. parapijos kaimuose steigė slaptas lietuviškas mokyklas, jas kontroliavo, iš gabesnių mokinių ruošė daraktorius. Pats mokė vaikus klebonijoje. Rūpinosi mergaičių švietimu. Organizavo knygnešių tinklą draudžiamajai lietuviškai religinei spaudai platinti. Rėmė lietuviškų vadovėlių leidimą, tuo tikslu susitikinėjo su to meto lietuvių visuomenės veikėjais. Rėmė slaptos lietuvių švietimo draugijos „Žvaigždė“ rengiamus vaidinimus. 1876 m. rugpjūčio 31 d. Vilniaus generalgubernatorius Petras Albedinskis už slaptų mokyklų laikymą atidavė policijos priežiūrai.

Bendradarbiavo laikraščiuose ir žurnaluose „Przegląd Katolicki“, „Slowo“ ir „Tygodnik Powszechny“. Parašė A. Strazdo biografiją (*Tygodnik Powszechny*, 1877, Nr. 30, perspausdinta „Aušroje“ 1883 m., Nr. 8/10).

## Šaltiniai
Toponimika

**Toponimika** (*topos* +  - vardas) – kalbotyros šaka, tyrinėjanti vietovardžius, tikrinius vietų ir kitų geografinių objektų vardus. Apima hidronimiją (upės, ežero, pelkės, jūros ar kito vandens telkinio vardus), oikonimiją (kaimo, miesto ar kitų gyvenamųjų vietovių vardus), oronimiją (kalnų vardus), choronimiją (teritorijų, sričių, kraštų vardus), urbanonimiją (miesto dalių, aikščių, gatvių vardus), agronimiją (laukų, dirvų vardus), drimonimiją (miškų, girių, jų dalių vardus) ir mikrotoponimiją (smulkių vietų vardus).

## Istorija
Lietuvių toponimija rankraštinis rinkinys išliko iš XVIII a. vidurio. Ją intensyviai kaupti pradėta XIX a. pabaigoje - XX a. pradžioje (J. Spruogis, E. Volteris, J. Tumas, V. Kalvaitis). Daug vietovardžių surinko K. Būga. Iki 1940 m. iš gyvosios kalbos užrašyta apie 200000 toponimų, o dabar yra per 700000 gyvųjų (rinktų iš gyvosios kalbos) ir apie 250000 istorinių (užfiksuotų tik raštuose) toponimų. Toponimai padeda nustatyti tautų paplitimo plotus, kalbos ypatybes, išsiaiškinti tolimos praeities įvykius ir kt. Pagal toponimus nustatyta, kaip istorijos eigoje keitėsi baltų gyvenama teritorija.

## Taip pat skaitykite

* Antroponimika
Vincas Katelė

**Vincas Katelė** (1902 m. Pagiriai, Pagirių valsčius – 1967 m. gruodžio 17 d. Čikaga) – Lietuvos veterinarijos gydytojas.

## Biografija

1925–1926 m. studijavo Lietuvos universitete, 1935 m. baigė Latvijos universitetą. 1933–1935 m. dirbo veterinarijos gydytoju Marijampolės apskrityje. 1935–1938 m. Žemės ūkio ministerijos veterinarijos inspektorius. 1938–1943 m. dėstė Žemės ūkio akademijoje, nuo 1943 m. profesorius. Organizavo apsaugos priemones nuo snukio ir nagų ligų, vienas Veterinarijos akademijos įkūrimo iniciatorių ir veterinarijos sanitarijos įstatymų rengėjų. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1946–1947 m. dėstė Pabaltijo universitete. 1947 m. persikėlė į JAV.

Paskelbė veikalų apie bioterminę mėšlo dezinfekciją, arklininkystę, gyvulių brucelioze.

## Šaltiniai
Audronė Kaukienė

**Audronė Jakulienė-Kaukienė-Žiurlytė** (1941 m. birželio 23 d. Kaune – 2017 m. spalio 3 d. Klaipėdoje, palaidota Vilniuje) – lietuvių kalbininkė, habilituota humanitarinių mokslų daktarė, Klaipėdos krašto visuomenės veikėja, profesorė. A. Žiurlio duktė. 2005 m. apdovanota Jono Kazlausko premija.

## Biografija
1963 m. Vilniaus universiteto (VU) Filologijos fakultete baigė lietuvių filologiją. 1969 m. VVU apgynė disertaciją tema „Lietuvių ir kitų baltų kalbų sangrąžinių veiksmažodžių istorija“, filologijos mokslų kandidatė. 1991 metais VU apgynė habilitaciją tema „Lietuvių kalbos šakninių a-kamienių veiksmažodžių istorija (tipai CeC, Cėc, CaC, Coc, Cuoc)“

Nuo 1963 m. dirbo mokytoja. 1965–1966 m. dėstė Vilniaus universitete, 1969–1991 m. Šiaulių pedagoginiame institute ir Lietuvos konservatorijos Klaipėdos fakultetuose. 1971–1998 m. vadovavo folkloro ansambliui „Vorusnė“. Nuo 1991 m. dirbo Klaipėdos universitete, įkūrė ir iki 1993 m. vadovavo Baltų kalbotyros ir etnologijos katedrai, nuo 1993 m. profesorė. Nuo 1993 m. Baltistikos centro direktorė. 1997–1999 m. Klaipėdos universiteto Senato pirmininkė.

## Mokslinė veikla
Tyrinėjo lietuvių ir kitų baltų kalbų veiksmažodžių istoriją, Klaipėdos krašto vakarų aukštaičių tarmę, prūsistikos problemas, Mažosios Lietuvos istoriją, etnografiją. Prisidėjo prie lietuvininkų veiklos. Dėstė klasikines kalbas ir prūsų kalbą, lietuvių kalbos istoriją, baltų kalbų lyginamąją gramatiką, etimologijos, indoeuropeistikos pagrindus. Įkūrė savo lingvistinę mokyklą, lietuvių filologijos ir etnologijos specialybės pradininkė, viena iš evangeliškosios teologijos specialybės įsteigimo iniciatorių.

## Bibliografija
* Vakarų baltų kalbos ir kultūros reliktai, su kitais, 1996 m.
* Klaipėdos krašto vakarų aukštaičių tarmė: Brolių Viliaus ir Makso Gaigalaičių raštų kalbos pagrindu, 1997 m.
* Lietuvių kalbos veiksmažodžio istorija t. l 1994 m., t. 2 2002 m.
* Vilius Gaigalaitis. Atsiminimai, parengė, 1998 m.
* Po Mažosios Lietuvos dangumi, 2000 m.
* Prūsų kalba, 2000 m. 2 leid. 2002 m.
* Prūsų kalbos tyrinėjimai, 2004 m., II tomas 2011 m.
* Sąngrąžinių veiksmažodžių istorija, 2006 m.
* Bendrieji baltų kalbų veiksmažodžiai / Audronė Kaukienė, Erdvilas Jakulis, 2009 m.
* Prūsų kalba: vadovėlis / Audronė Kaukienė, Dalia Pakalniškienė, 2011 m.

## Šaltiniai

## Literatūra
* Profesorė Audronė Kaukienė. Klaipėda, 2001 m.
Angelė Kaulakienė

**Angelė Kaulakienė** (g. 1946 m. birželio 15 d. Naujamiestyje, Panevėžio apskrityje) – Lietuvos kalbininkė, humanitarinių mokslų daktarė.

## Biografija
1969 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą. 1983 m. filologijos mokslų kandidatė.

Nuo 1969 m. dirbo Lietuvių kalbos ir literatūros institute (nuo 1990 m. Lietuvių kalbos institutas). 1996–2000 m. dar dėstė Kauno technologijos universitete, nuo 2001 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto dėstytoja, nuo 2002 m. VGTU Humanitarinio instituto Lietuvių kalbos katedros vedėja, nuo 1998 m. docentė.

Tyrė vertinius lietuviškoje technikos terminijoje. Paskelbė straipsnių terminologijos, kalbos kultūros klausimais.

## Bibliografija
* Terminologijos klausimai, su kitais, 1992 m.
* Radioelektronikos terminų žodynas, su kitais, 2000 m.
* Aiškinamasis tekstilės terminų žodynas, su kitais, 2001 m.
* Automatikos terminų žodynas, su kitais, 2004 m.

## Šaltiniai
Bronislovas Kaulakys

**Bronislovas Kaulakys** (g. 1951 m. lapkričio 12 d. Jurgiškyje, Kupiškio raj.) – Lietuvos fizikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.

## Biografija
1970–1974 m. studijavo Vilniaus universitete, 1977 m. baigė Maskvos fizikos ir technikos institutą. 1994 m. habilituotas fizinių mokslų daktaras.

1977–1990 m. dirbo Lietuvos mokslų akademijos Fizikos institute, nuo 1990 m. dirba Teorinės fizikos ir astronomijos institute, nuo 1990 m. – Vyksmų ir sandarų teorijos skyriaus vadovas. Laimėjęs A. von Humboldto fondo stipendiją 1990–1992 m. ir 1997 m. dirbo mokslinį darbą Vokietijoje. Nuo 1996 m. dėsto Vilniaus universitete, nuo 2001 m. profesorius. Nuo 1997 m. Lietuvos mokslo institucijų tarybų pirmininkų konferencijos prezidentas. Nuo 2003 m. Lietuvos mokslo tarybos narys.

## Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų sritys: labai sužadintų atomo fizika, netiesinių sistemų dinamika, kvantinio chaoso teorija, matavimai kvantinėje mechanikoje, kinetiniai ir difuziniai vyksmai, ekonofizika. Paskelbė daugiau, kaip 150 mokslinių straipsnių.

## Šaltiniai
Arubos himnas

**Aruba Dushi Tera** („Aruba brangioji šalis“) – Arubos valstybinis himnas. Jį parašė Juan Chabaya Lampe (žodžiai) ir Rufo Wever (muzika). Kaip himnas buvo patvirtintas 1976 m. kovo 18 d. Himnas parašytas papiamento kalba.

## Eilės
Aruba patria aprecia 
nos cuna venera
Chikito y simpel bo por ta
pero si respeta.

*Priedainis:*
O, Aruba, dushi tera
nos baranca tan stima
Nos amor p’abo t’asina grandi
cu n’tin nada pa kibr'e,
cu'n tin nada pa kibr'e.

Bo playanan tan admira
cu palma tur dorna
Bo escudo y bandera ta
orguyo di nos tur!

*Priedainis*

Grandeza di bo pueblo ta
su gran cordialidad
Cu Dios por guia y conserva
su amor pa libertad!

*Priedainis*

## Nuorodos
* Arubos himnas  (mp3)
Arubos parlamentas

**Arubos parlamentas** (*Staten*) – Arubos įstatymų leidžiamoji valdžia. Parlamentą sudaro 21 narys, renkami ketverių metų kadencijai pagal proporcingą atstovavimą.

## 2005 m. parlamento rinkimai
Ferdinandas Kaunackis

**Ferdinandas Kaunackis** (1861 m. birželio 11 d. Kivyliai, Skuodo valsčius – 1935 m. birželio 11 d. ten pat, palaidotas Aleksandrijoje, Skuodo valsčius) – Lietuvos gydytojas, medicinos daktaras, draudžiamosios lietuviškos spaudos platintojas.

## Biografija
1881 m. studijavo Charkovo, 1882–1887 m. – Tartu universitete. Tobulinosi užsienyje. 1894 m. medicinos daktaras.

Dirbo gydytoju Rostove prie Dono, Kivyliuose, Sedoje, Skuode. 1885–1904 m. platino draudžiamąją lietuvišką spaudą, priedangai naudojo ir ligonių lankymą. 1895 m. tėviškės svirnelyje įrengė slaptą mokyklą – lietuviškų knygų skaityklą. Būdamas S. Daukanto sesers vaikaitis išsaugojo ir 1912–1913 m. Lietuvių mokslo draugijai dovanojo S. Daukanto biblioteką. 1918–1920 m. Sedos apskrities viršininkas.

## Šaltiniai
Ferdinandas Kaunas

**Ferdinandas Vytautas Kaunas, Kaunackis** (1921 m. gegužės 9 d. Kivyliuose, Skuodo valsčiuje – 2008 m. rugpjūčio 6 d. Vestčesteryje, Ilinojuje, JAV) – Lietuvos gydytojas, JAV lietuvių visuomenės veikėjas.

## Biografija
1944 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą ir pasitraukė į Austriją. Dirbo Linco amerikiečių karo ligoninės Civilinio skyriaus vyr. gydytoju. 1946–1948 m. Lietuvos Raudonojo Kryžiaus Linco skyriaus pirmininkas. 1949 m. išvyko į JAV. Specializavosi šeimos medicinos srityje. 1955–1957 m. tarnavo JAV kariuomenėje, majoras. Nuo 1957 m. dirbo Loreto (Čikaga) ligoninėje, 1973–1975 m. vyr. gydytojas. 1979 m. įgijo šeimos gydytojo specialybę.

1962–1964 m. Ilinojaus lietuvių gydytojų draugijos, 1971–1973 m. Pasaulio lietuvių gydytojų sąjungos pirmininkas. Su kitais įsteigė Lietuvių fondą, ilgametis jo tarybos narys. JAV lietuvių bendruomenės veikėjas. Buvo vienas iš Lietuvių medicinos muziejaus Čikagoje kuratorių.

## Šaltiniai