open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kosta Dorada

**Kosta Dorada** (,  – „auksinė pakrantė“) – 216 km ilgio Balearų jūros pakrantės ruožas Ispanijos šiaurės rytuose. Kosta Dorada yra tarp Vilanova i la Želtru šiaurėje ir Ebro deltos pietuose esančio Alkanaro, t. y. apima visą Taragonos provincijos pakrantę. Tai vienas populiariausių Ispanijos kurortų.

Skirtingai nuo šiauriau esančio Kosta Bravos kurorto, Kosta Dorada turi ilgus, smulkaus smėlio ir lėkštus paplūdimius, idealiai tinkamus maudymuisi. Kosta Dorados pakrantėje, lyginant su kitomis Ispanijos pakrantėmis, yra žymiai daugiau smėlėtų pliažų, nei uolėtų krantų. Gelsvame paplūdimių smėlyje yra aukso spalvos saulėje žaižaruojančių smilčių, dėl to šis regionas ir pavadintas "auksine pakrante".

Kosta Dorados pakrantėje 3 kurortiniai miesteliai: Salou, Kambrilis ir La Pineda. Visi jie tarpusavyje panašūs, parduotuvės ir turgus atidarytas visomis dienomis, dirba be pertraukų.

Salou įsikūręs į pietus nuo Barselonos (~100 km). Jame galima pamatyti nuostabią palmių alėją ir įvairiaspalvius fontanus, apsipirkti turguje. Taip pat šalia Salou yra atrakcionų parkas „Port Aventura“, pastatytas 1995 m.

7 km į pietus nuo Salou įsikūręs žvejų miestelis Kambrilis. Jis garsėja savo žuvies ir jūros gėrybių restoranų gausa ir siautulingu naktiniu gyvenimu. Šis kurortas ypač tinka vandens sporto mėgėjams ir poilsiui su draugais.

Šiaurėje nuo Salou yra ramus La Pineda miestelis, pagarsėjęs savo vandens atrakcionų parku „Aquapolis“. Kurortinėje zonoje „Pineda drink“ daugybė kavinių, restoranų, barų ir diskotekų. Šalia yra ir sporto kompleksas.

Paplūdimiai Kosta Doradoje ramūs, žmonių susirenka vidutiniškai.
Tropheus polli

**Tropheus polli** – daugiaspalvių ešeržuvių (*Cichlidae*) šeimos žuvis. 

Šis cichlidas paplitęs Kongo Demokratinėje Respublikoje ir Tanzanijoje gėlavandeniuose ežeruose.

## Nuorodos
* Tanganikos ežero ciklidai
Paprastosios tilapijos

**Paprastosios tilapijos** (*Tilapia*) – daugiaspalvių ešeržuvių (*Cichlidae*) šeimos endeminių žuvų gentis.

## Rūšys

* *[[Tilapia bakossiorum]]*
* *[[Tilapia baloni]]*
* *[[Tilapia bemini]]*
* *[[Tilapia bilineata]]*
* *[[Tilapia brevimanus]]*
* *[[Tilapia busumana]]*
* Zebrinė tilapija *[[Tilapia buttikoferi]]*
* *[[Tilapia bythobates]]*
* *[[Tilapia cabrae]]*
* *[[Tilapia cameronensis]]*
* *[[Tilapia camerunensis]]*
* *[[Tilapia cessiana]]*
* *[[Tilapia coffea]]*
* *[[Tilapia congica]]*
* *[[Tilapia dageti]]*
* *[[Tilapia deckerti]]*
* *[[Tilapia discolor]]*
* *[[Tilapia flava]]*
* *[[Tilapia guinasana]]*
* *[[Tilapia guineensis]]*
* *[[Tilapia gutturosa]]*
* *[[Tilapia imbriferna]]*
* *[[Tilapia ismailiaensis]]*
* *[[Tilapia jallae]]*
* *[[Tilapia joka]]*
* *[[Tilapia kottae]]*
* *[[Tilapia louka]]*
* *[[Tilapia margaritacea]]*
* Penkiataškė tilapija *[[Tilapia mariae]]*
* *[[Tilapia nyongana]]*
* Raudonpilvė tilapija *[[Tilapia rendalli]]*
* *[[Tilapia rheophila]]*
* *[[Tilapia ruweti]]*
* *[[Tilapia snyderae]]*
* Juostuotoji tilapija *[[Tilapia sparrmanii]]*
* *[[Tilapia spongotroktis]]*
* *[[Tilapia tholloni]]*
* *[[Tilapia thysi]]*
* *[[Tilapia walteri]]*
* Zilio tilapija *[[Tilapia zillii]]*

## Etimologija
Žodis *tilãpija* pateko per aplinkines kalbas arba tiesiai iš mokslinio vardo *Tilapia*, kuris iš Namibijos bušmenų kungų (*!Kung*) šios žuvies pavadinimo *!api* (šauktukas žymi pliaukštelėjimą liežuviu, primenančiu garsą *ti*).

## Nuorodos
* Svarstyti žuvų pavadinimai
Vytautas Andziulis

**Vytautas Andziulis** (1930 m. lapkričio 4 d. Šėtoje, Kėdainių apskritis – 2018 m. kovo 16 d.) – Lietuvos spaustuvininkas, leidėjas, pasipriešinimo sovietiniam okupaciniam režimui veikėjas.

## Biografija
Baigė 3 klases Kruonio progimnazijoje. 1936 m. šeimai persikėlus į Amalius mokėsi Petrašiūnų pradžios mokykloje, nacių okupacijos metais – Kauno jėzuitų gimnazijoje. 1957 m. baigė Kupiškio vakarinę suaugusiųjų mokyklą.

1948–1969 m. dirbo „Spindulio“ spaustuvėje, Kupiškio rajoninėje spaustuvėje, Troškūnų rajono spaustuvėje, „Raidės“ spaustuvėje, 1974–1983 m. Kauno technologijos technikumo poligrafijos laboratorijoje.

Nuo 1954 m. kaupė šriftą ir spausdinimo mašinos detales. 1978–1981 m. Salių kaime prie Kauno po savo gyvenamuoju namu įrengė nelegalią ab spaustuvę-leidyklą. Joje 1981–1990 m. su Juozu Bacevičiumi išspausdino 39 religinio, istorinio ir kitokio pobūdžio leidinius. Pirmoji šioje spaustuvėje išleista knyga – vyskupo Kazimiero Paltaroko „Tikybos pirmamokslis“. Vėliau buvo išleisti Juozo Urbšio prisiminimai, Adolfo Damušio studija apie sovietinį genocidą, poetų Juozo Gražulio, Roberto Grigo, Kęstučio Genio kūryba. Nepaisant visų sovietinio KGB pastangų, spaustuvė išliko nedemaskuota iki pat Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo.

Nuo 1997 m. Vytauto Didžiojo karo muziejaus vyresnysis muziejininkas.

Palaidotas Romainių kapinėse.

## Įvertinimas
* 1998 m. DLK Gedimino 3 laipsnio ordinas 
* 2000 m. Lietuvos nepriklausomybės medalis 

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Vytautas Andziulis – Tylūs kariai (video)
Kęstutis Andziulis

**Kęstutis Andziulis** gali būti:

*Kęstutis Andziulis (1929) – tarptautinės kategorijos futbolo teisėjas, žurnalistas
*Kęstutis Andziulis (1948) – dailininkas restauruotojas.
Kostromos sritis

**Kostromos sritis** () – federacinė sritis Rusijoje, Centrinėje federalinėje apygardoje. Ribojasi su Vologdos sritimi šiaurėje, su Kirovo sritimi rytuose, su Žemutinio Naugardo sritimi pietuose, su Ivanovo sritimi pietvakariuose ir su Jaroslavlio sritimi vakaruose. Administracinis centras – Kostroma.

## Geografija

Sritis išsidėsčiusi centrinėje Rytų Europos lygumos dalyje. Centrinėje dalyje iškilusi Galičo aukštuma (aukštis iki 293 m), o šiaurės rytuose siekia Šiaurės skliautkalves. Klimatas vidutinių platumų, žemyninis. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra -12&nbsp;°C, liepos mėnesio +18&nbsp;°C. Vidutinis metinis kritulių kiekis 600 mm. Pagrindinė srities upė Volga, su intakais: Vetluga, Unža, Kostroma. Sudarytas Kostromos tvenkinys. Didžiausi ežerai – Galičo, Čiuchlomos.

Vyrauja smulkialapių ir spygliuočių medžių miškai. Miškingumas – ~60 %.

## Ekonomika
Yra durpių, sapropelio, degiųjų skalūnų, fosforitų telkinių.

Vystoma mašinų ir įrengimų (gaminamos žemės ūkio mašinos, audimo, medienos apdirbimo staklės, automobiliniai kranai, varikliai, pramonės įrenginiai, medicinos instrumentai), medienos apdirbimo, plaušienos ir popieriaus, statybinių medžiagų, tekstilės (linų), siuvimo ir trikotažo, avalynės, maisto pramonė, juvelyrinių dirbinių gamyba.

Verčiamasi gyvulininkyste (galvijai, kiaulės, avys, naminiai paukščiai), auginami rugiai, kviečiai, miežiai, avižos, ilgapluoščiai linai.

## Gyventojai

2010 m. 93,2 % srities gyventojų buvo rusai, 0,85 % – ukrainiečiai, 0,3 % – totoriai, 0,25 % – armėnai, 0,23 % – čigonai, 0,22 % – baltarusiai.

## Miestai

Didžiausi Kostromos srities miestai (2021 m., tūkst. gyventojų):
* Kostroma – 267,4
* Bujus – 20,5
* Šaria – 20,4
* Nerechta – 19,9
* Volgorečenskas – 14,3
* Manturovas – 13,0
* Galičas – 12,8

## Šaltiniai
Kostroma (upė)

**Kostroma** () – upė Rusijoje, Kostromos ir Jaroslavlio srityse; Volgos kairysis intakas. Prasideda Galičo aukštumoje, teka į vakarus, vėliau į pietvakarius pelkėta žemuma. Krantai miškingi, vietomis skardingi. Įteka į Volgos upės Gorkio tvenkinį. Iki šio tvenkinio patvenkimo įtekėdavo į Volgą ties Kostromos miestu. Dabar senųjų žiočių vietoje yra Ipatjevo vienuolynas.

Didžiausi intakai: Vočia, Mezenda, Vioksa, Tiobza, Šačia (kairieji), Šugoma, Svetlica, Lamsa, Selma, Monza, Obnora (dešinieji). Iki Gorkio tvenkinio patvenkimo Kostromos intakais taip pat buvo Sotė ir Meza.

Užšalusi nuo spalio iki balandžio. Laivuojama 122 km nuo žiočių ruože. Prie Kostromos įsikūrę Soligaličo ir Bujaus miestai.

## Šaltiniai
Bytomo kunigaikštystė

**Bytomo kunigaikštystė** (), *Beutheno hercogystė* () – viena iš buvusių Silezijos kunigaikštysčių. Įkurta apie 1281 m. dalijantis Opolės kunigaikštystei, sostinė buvo Bytomas.

1289 m. Bytomo kunigaikštystė tapo pavaldi Bohemijos karalystei. Išmirus valdžiusiems Piastams prasidėjo paveldėjimo karai. 1369 m. nuo Bytomo kunigaikštystės buvo atskilusi Olesnicos kunigaikštystė. 1475 m. abi kunigaikštystes vėl suvienijo Vengrijos, Kroatijos ir Bohemijos karalius Motiejus Korvinas.

1498 m. kunigaikštystė tapo Opolės kunigaikštystės dalimi. 1526 m. kunigaikštystę gavo Brandenburgo-Ansbacho markgrafas Georgas. Po to kelis šimtus metų Bytomo kunigaikštystė vadinosi *Beutheno hercogystė* ir buvo Šventosios Romos imperijos dalis.
Bo (Siera Leonė)

**Bo** – antras pagal didumą Sieros Leonės miestas šalyje ir didžiausias Pietų provincijoje. Miestas yra Bo apygardos sostinė.

Mieste įsikūręs antras pagal didumą universitetas Siera Leonėje Njala universitetas
Algis Strelčiūnas

**Algis Strelčiūnas** (g. 1960 m. rugsėjo 7 d. Vilniuje) – inžinierius – mechanikas, Lietuvos ir Vilniaus miesto savivaldybės visuomenės bei politinis veikėjas.

## Biografija
Baigė Vilniaus 34-ąją vidurinę mokyklą. 1975–1979 m. mokėsi Vilniaus politechnikume, įgijo autotransporto eksploatacijos specialybę. Po tarnybos armijoje 1981 m. įstojo į Vilniaus inžinerinio statybos instituto Mechaninės technologijos fakultetą. Mokėsi ir dirbo mechaniku Vilniaus autotransporto įmonėje Nr. 1. 1987 m. baigė institutą, automobilių ir autoūkio inžinierius – mechanikas.

1981–1985 m. Vilniaus autotransporto įmonės mechanikas. 1985–1990 m. Vilniaus miesto butų ūkio meistras, butų ūkio tarnybos viršininkas. 1990–1992 m. Vilniaus miesto Pašilaičių seniūnijos seniūno pavaduotojas. 1992–2011 m. Vilniaus miesto Lazdynų seniūnijos seniūnas. 2012 m. UAB „Fabeta“ vyriausiasis viešųjų ryšių specialistas.

Nuo 2012 m. Seimo narys.

2011–2012 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys.

Vienas iš Lietuvos savivaldybių seniūnų asociacijos steigimo iniciatorių, nuo 2001 m. šios asociacijos vicepirmininkas, nuo 2005 m. asociacijos pirmininkas.

Prasidėjus Atgimimui aktyviai įsitraukė į Sąjūdžio veiklą, su bendraminčiais įkūrė Sąjūdžio grupę, tapo jos įgaliotiniu. Nuo 1995 m. Tėvynės sąjungos narys, Lazdynų skyriaus grupės seniūnas. Vilniaus miesto Raudonojo Kryžiaus valdybos narys, bendruomenių steigimo pradininkas. Jo iniciatyva įsteigta visuomeninė taryba prie seniūnijos, įkurta bendruomenė, leidžianti laikraštį „Lazdynų žiedas“. 

Žmona Regina. Vaikai Gediminas ir Agnė.

## Šaltiniai
Amūro įlanka

**Amūro įlanka** () – vidinė įlanka Petro Didžiojo įlankos (Japonijos jūra) šiaurės vakarų pakrantėje.

Įlankos ilgis apie 65 km, plotis – nuo 9 iki 20 km, gylis iki 20 m. Įlankos pakrantėje yra Ščetininos kyšulys (*мыс Щетининой*).
Žiemą, nuo gruodžio galo iki kovo vidurio Amūro įlanka užšąla, bet ledo danga nežymi.

Įlankos pakrantėse išsidėstę:
* Rytinis krantas – Vladivostokas ir Vladivostoko uostas, gyvenvietė Trudovojė (*Трудовое*), didelė kurortinė zona su pensionatais, sanatorijomis ir vaikų stovyklomis.
* Šiaurinis krantas – gyvenvietės Uglovojė (*Угловое*), Prochladnojė (*Прохладное*), Zima Južnaja (*Зима Южная*), De-Frizas (*Де-Фриз*), Tavričianka (*Тавричанка*), Deviatyj Valas (*Девятый Вал*).
* Rytinis krantas – gyvenvietės Beregovojė (*Береговое*), Perevoznojė (*Перевозное*), Bezverchovas (*Безверхово*)
Ščetininos kyšulys

**Ščetininos kyšulys** () – kyšulys Amūro įlankos (Japonijos jūra) pakrantėje.

Kyšulys gavo šį pavadinimą 2006 m. spalio 20 d. Suteikiant šį pavadinimą buvo pagerbta tolimojo plaukiojimo kapitonė Ana Ščetinina. Ragas yra Vladivosotoko miesto teritorijoje, Fiodorovo užutėkyje, netoli admirolo Nevelskio vardo Jūrų valstybinio universiteto, kuriame daug metų dėstė A. Ščetinina.
Iki tol kyšulys buvo bevardis.

## Nuorodos
* «Мыс Щетининой» появится на картах  (Žemėlapiuose atsiras Ščetininos kyšulys)
Aelia fieberi

**Aelia fieberi** (sin. *Aelia nasuta* Wagner) – skydblakių (*Pentatomidae*) šeimos blakių rūšis.

Randamos balandžio – rugpjūčio mėnesiais pievose, kuriose gausu varpinių augalų.

Žemės ūkio kenkėja, randama kviečių, miežių, rečiau avižų, ryžių laukuose. Tiek suaugę individai, tiek lervos siurbia sultis iš mitybinių augalų lapų ir varpų. Augalas, ant kurio maitinasi ši blakė, pagelsta, neužsimezga vaisiai (varpos).

Per metus būna 2 generacijos.

Paplitimas: Europa, Rusija, Japonija, Korėja, Kinija
Opolės kunigaikštystė

**Opolės kunigaikštystė** (), *Opelno hercogystė* () – viena iš buvusių Silezijos kunigaikštysčių su sostine Opolėje. Kai valda priklausė vokiečiams ir austrams, ji vadinosi *Opelno hercogystė* (hercogo ir kunigaikščio titulai buvo laikomi ekvivalentiškais).

## Raida

Kunigaikštystė susidarė 1172 m. kaip žemės, skirtos Boleslavo I Aukštojo vyriausiajam sūnui Jaroslavui, kuris tapo Opolės kunigaikščiu.
1201-1202 m. kunigaikštystė buvo įjungta į Vroclavo kunigaikštystės sudėtį. 1202 m. Opolės kunigaikštystės žemes perėmė Meška I Painiakojis, kuris suliejo su savo Racibužo kunigaikštyste ir sudarė *Opolės ir Racibužo kunigaikštystę*.
1290 m. Opolės kunigaikštystė buvo atkurta, bet dalis buvusių Opolės ir Racibužo kunigaikštystės žemių atiteko Ciešino ir Bytomo kunigaikštystėms. Vėliau Opolės kunigaikštystės teritorija ne sykį keitėsi, ir dėl tų pokyčių teritorija mažėjo iki XV a. vidurio, kai ji vėl ėmė plėstis, kol 1511 m. vėl buvo atkurta Opolės ir Racibužo kunigaikštystė. Būdama jungtinė ji atiteko Hohencolernams, po to – Habsburgams. Kurį laiką priklausė ATR valdžiusiems Vazoms, kol XVIII a. ją aneksavo Prūsijos karalystė.
Bo (reikšmės)

**BO** gali reikšti:

* BO – Bolivijos dviejų raidžių kodas pagal ISO 3166-1 standartą;
* ISO 3166-2:BO – ISO 3166-2 standarto sudėtinė dalis, apibrėžianti Bolivijos padalijimą į regionus.

**Bo** gali reikšti:

* Bo – miestas Siera Leonėje;
* Bo – savivaldybė Norvegijoje, Nordlande;
* Bo – savivaldybė Norvegijoje, Telemarke;
* Bo – miestas Švedijoje.

**bo** gali reikšti:
* bo – Kinijos aristokratų titulas, atitinkąs grafą;
* Tibetiečių kalba – kodas pagal ISO 639-1 standartą;
* Tibetiečių Vikipedija (:bo:);
* bo kalba – negausi Laoso kalba;
* bo – japoniška kovos lazda.
Njala universitetas

}}" style="background: white;"
| colspan="2" style="text-align: center;" | }
|- class="hiddenStructure}"
| colspan="2" style="text-align: center; border-top: 1px solid gray; border-bottom: 1px solid gray;" | *[[Lotynų kalba|Lotyniškai]]: }*
|- class="hiddenStructure}"
! Šūkis
| }
|- class="}"
! Įkurtas
| 1964
|- class="hiddenStructure}"
! Tipas
| }
|- class="hiddenStructure}"
! Finansinisšelpimas
| }
|- class="hiddenStructure}"
! Rektorius
| }
|- class="hiddenStructure}"
! Direktorius
| }
|- class="hiddenStructure}"
! Prezidentas
| }
|- class="hiddenStructure}"
! Dekanas
| }
|- class="}"
! Vieta
| Bo, Siera Leonė
|- class="hiddenStructure}"
! Fakultetai
| }
|- class="hiddenStructure}"
! Darbuotojai
| }
|- }"
! Studentai
| 20 045
|- class="hiddenStructure}"
! Bakalaurai
| }
|- class="hiddenStructure}"
! Magistrantai
| }
|- class="hiddenStructure}"
! Doktorantai
| }
|- }"
! Svetainė
| http://www.nu-online.com/ 
|}

**Njala universitetas** – antras pagal didumą universitetas Siera Leonėje. Įsikūrė 1964 m. Bo mieste.

## Mokomi dalykai
* Edukacija
* Visuomeninės sveikatos apsauga
* Socialiniai mokslai
* Žemės ūkis
* Aplinkosauga
* Technologijos
Ana Ščetinina

**Ana Ščetinina** (; 1908 m. vasario 26 d. – 1999 m. rugsėjo 25 d.) – pirmoji moteris tolimojo plaukiojimo kapitonas pasaulyje, rusė.

Gimė 1908 m. vasario 26 d. geležinkelio stoties Okeanskaja gyvenvietėje netoli Vladivostoko (Rusija).
1925 m. įstojo į Vladivostoko jūrų technikumo Laivų vairavimo skyrių. Baigusi technikumą dirbo Kamčiatkoje, kur pakilo nuo paprasto jūrininko iki laivo kapitono.

## Biografija
Būdama 24 m. A. Ščetinina gavo šturmano diplomą, o būdama 27 m. tapo pirmąja moterimi pasaulyje tolimojo plaukiojimo kapitone. 1935 m. pagarsėjo tuo, kad laivu „Čavyčia“ iš Hamburgo Arkties vandenynu atplaukė į Tolimuosius Rytus.

1938 m. kovo 20 d. A. Ščetinina buvo paskirta naujai įsteigto Vladivosotoko žvejybos uosto pirmąja viršininke.
1938 m. įstojo į Leningrado vandens transporto instituto Laivų vairavimo fakultetą.
Vokietijos-TSRS karo pradžioje ji dirbo Baltijos jūroje. Jos laivas bombarduojant evakavo Talino gyventojus, gabeno strateginius krovinius. Vėliau dirbo Ramiajame vandenyne, kur gabeno techniką ir karinius krovinius iš JAV. 1945 m. jos laivas dalyvavo išlaipinant desantą Sachaline.

Po karo A. Ščetinina buvo laivų „Askoldas“, „Baskunčiakas“, „Beloostrovas“, „Dnestras“, „Pskovas“, „Mendelejevas“ kapitonu Baltijos laivininkystėje.
Nuo 1949 m. dirbo Leningrado aukštojoje inžinerinėje jūrų mokykloje. Nuo 1951 m. buvo vyresnioji dėstytoja, o vėliau – laivų vairavimo fakulteto dekanė. 1956 m. tapo docente.
1960 n. buvo perkelta į Vladivostoko aukštąją jūrininkystės mokyklą (*Владивостокское высшее мореходное училище*) dirbti docente.

## Apdovanojimai
Ana Ščetinina – Socialistinio darbo didvyrė, TSRS Jūrų laivyno garbės darbuotojas, Vladivostoko garbės pilietis, Rusijos Rašytojų sąjungos narė, *Tolimųjų Rytų jūrų kapitonų asociacijos* (*Дальневосточная ассоциация морских капитанов*) ir *Tarptautinės kapitonų asociacijų federacijos* (IFSMA, *The International Federation of Shipmasters' Associations*) garbės narė.
Apdovanota TSRS ir Rusijos valstybės apdovanojimais.

Vladivostoko Jūrų kapinėse jai pastatytas paminklas.
2006 m. spalio 20 d. jos vardu pavadintas kyšulys (Ščetininos kyšulys) Japonijos jūros Amūro įlankoje.

## Šaltiniai
Volgogrado sritis

**Volgogrado sritis** () – federacinė sritis Rusijoje, Pietų federalinėje apygardoje. Ribojasi su Rostovo sritimi vakaruose, su Voronežo sritimi šiaurės vakaruose, su Saratovo sritimi šiaurėje, su Kazachstanu rytuose, su Astrachanės sritimi ir Kalmukija pietuose. Administracinis centras – Volgogradas.

## Geografija

Sritis yra Rytų Europos lygumos pietrytiniame pakraštyje. Palei Volgos dešinįjį krantą iškilusi Pavolgio aukštuma (aukštis iki 358 m). Klimatas vidutinių platumų, žemyninis. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra nuo -8&nbsp;°C iki -12&nbsp;°C, liepos mėnesio +23&nbsp;°C. Vidutinis metinis kritulių kiekis 350 mm, dažnos sausros. Pagrindinės upės: Volga (patvenkta Volgogrado tvenkiniu) ir Donas (patvenktas Cimliansko tvenkiniu) bei šio intakai – Medvedica ir Chopioras. Srities rytuose yra druskingų ežerų (didžiausias – Eltono). Vakaruose vyrauja miškastepės ir stepės, o rytinėje dalyje – pusdykumės.

## Miestai

Didžiausi Volgogrado srities miestai (2007 m., tūkst. gyventojų):
* Volgogradas – 986,4
* Volžskis – 307,3
* Kamyšinas – 120,0
* Michailovka – 59,1
* Uriupinskas – 40,7
* Frolovas – 39,5
* Kalačas prie Dono – 26,6
* Kotovas – 25,8


Stolbichi (Nature Park Shcherbakovskij) 002.jpg|Skardingas Volgos krantas
Leschevsky Eric. Volga-Akhtuba floodplain.jpg|Volgos-Achtubos tarpupio lankos
Zemstvo of Kamyshin 001.jpg|Kamyšino buv. apskrities valdyba 
Volgograd Oblast - Physical Maps 01.png|Srities žemėlapis


## Šaltiniai
Volgogrado tvenkinys

**Volgogrado tvenkinys** arba **Volgogrado vandens saugykla** () – dirbtinis vandens telkinys Rusijoje, Volgogrado ir Saratovo srityse, Volgos upės slėnyje. Suformuotas Volgos 22-ojo TSKP suvažiavimo hidroelektrinės. Užpildytas 1958–1961 m.

Ilgis 540 km, plotis iki 17 km, vyraujantis gylis 10,1 m. Metinė vandens lygio amplitudė 3 m. Tvenkinys naudojamas drėkinimui, žvejybai, laivybai.

Pagrindiniai uostai: Kamyšinas, Nikolajevskas, Bykovas, Primorskas, Dubovka.

## Šaltiniai
Hugo Grotius

**Hugas Grocijus** (,  arba , g. 1583 m. balandžio 10 d. Delfte, Nyderlanduose – 1645 m. rugpjūčio 28 d. Rostoke, Vokietijoje) – politikos, teisės filosofas ir teoretikas, teisėtyrininkas tarptautininkas, teologas. Hugas Grocijus laikomas tarptautinės teisės tėvu, vienas Suvereniteto teorijos, taip pat prigimtinės bei tarptautinės teisės pagrindėjų.

## Biografija

Hugas Grocijus gimė pasiturinčioje protestantų šeimoje. Vaikystėje buvo vunderkindas. H. Grotius pradėjo studijuoti būdamas 11 m. Leideno universitete. Būdamas 12 m. laisvai kalbėjo lotynų ir graikų kalbomis, lotynų kūrė eiles, kurias dėl jų elegancijos ir subtilumo gyrė net mokslininkai. Pradžioje baigė įprastus laisvųjų menų kursus. 1599 m. tapo Orleano universiteto garbės daktaru.

H. Grocijus greitai kilo karjeros laiptais. Būdamas 16 metų tapo advokatu, Olandijos valstybių valstybės advokatas, prokuroras, *advocaat - fiscaal* (1607 m.), Rotterdamo pensionierius (miesto sindikas) (1613 m.). H. Grocijus rėmė Olandiją kovoje su ortodoksiškais kalvinistais ir princu Moricu fon Oraniečiu.

## Tarptautinės teisės teoretikas
 
Hugas Grocijus veikale „Trys knygos apie karo ir taikos teisę“ išleistame 1625 m. apibendrino visą tarptautinės teisės teoriją ir praktiką. Šis veikalas tapo pagrindinių Europos universitetų programų privaloma dalimi. 1758 m. jis išverstas į visas pagrindines Europos kalbas.

H. Grocijus nuo tarptautinės teisės atskyrė teologiją, parodė tarptautinės teisės savarankiškumą. Karą laikė teisingu atsakant į neteisybę (kai kėsinamasi į suverenių valstybių pagrindines teises: teisę į lygybę, į nepriklausomybę, į išlikimą, į pagarbą, į tarptautinę prekybą). Kai užsienio valstybė kėsinasi į atitinkamas teises, nukentėjusioji valstybė įgyja teisę į savigyną.

## Šaltiniai
Plaustas

**Plaustas** – plokščios formos plaukiojimo priemonė, sudaryta iš plūduriuojančių daiktų.

Gelbėjimo plaustas daromas iš sujungtų plūdžių su klojiniu ant viršaus, iš gumos, plastiko, arba vandeniui nelaidaus audinio (toks plaustas automatiškai prisipučia išmestas iš laivo skęstančiajam).

Tradicinis plaustas, skirtas persikelti per upes, ežerus, daromas iš medienos (lentų, rąstų) ar nendrių. Senovėje, kol dar nemokėta statyti laivų, plaustais plaukdavo ir per jūras, vandenynus. 1947 m. T. Hejerdalas su 5 bendrakeleiviais perplaukė Ramųjį vandenyną plaustu „Kon Tikis“. Pastarasis buvo padarytas iš balzos medžių.

## Šaltiniai
Vologdos sritis

**Vologdos sritis** () – sritis Rusijoje, Šiaurės vakarų federalinėje apygardoje. Ribojasi su Leningrado sritimi vakaruose, su Karelija šiaurės vakaruose, su Archangelsko sritimi šiaurėje, su Kirovo sritimi rytuose, su Kostromos ir Jaroslavlio sritimis pietuose, su Tverės ir Novgorodo sritimis pietvakariuose. Administracinis centras – Vologda.

## Geografija

Sritis yra Rytų Europos lygumos šiaurės vakaruose. Vakarinėje dalyje iškilusi Vepsų aukštuma (aukštis iki 304 m), rytuose – Šiaurinės skliautkalvės (aukštis iki 293 m). Klimatas vidutinių platumų, žemyninis. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra -14&nbsp;°C, liepos mėnesio +18&nbsp;°C. Metinis kritulių kiekis ~500 mm. Upės priklauso Volgos, Šiaurės Dvinos baseinams: Suchona, Jugas, Mologa, Šeksna, Unža. Vakarinėje dalyje gausu ežerų: Belojės, Kubenos, Vožės, pakraštys Onegos ežero. Vyrauja spygliuočių (daugiausia eglių) miškai.

## Gyventojai
2010 m. 97,27 % srities gyventojų buvo rusai, 0,75 % – ukrainiečiai, 0,29 % – baltarusiai

## Miestai

Didžiausi Vologdos srities miestai ir gyvenvietės (2007 m., tūkst. gyventojų):
* Čerepovecas – 307,0
* Vologda – 286,3
* Sokolas – 40,9
* Didysis Ustiugas – 32,1
* Šeksna – 21,5
* Griazovecas – 15,5
* Babajevas – 12,3
* Kadujis – 11,5


2851шишкина нива.jpg|Srities kraštovaizdis
Гора Андом (Шелковников Е).jpg|Andomo kalnas
Опоки, геологическое обнажение берега Сухоны.jpg|Opokų atodanga
Ферапонтов Белозерский монастырь 1.jpg|Feraponto vienuolynas
Spaso-Kamenny Monastery 2013.jpg|Spaso kamenas vienuolynas
Входоиерусалимская3.jpg|Barokinė cerkvė Totmos mieste
Vologda Country estates Pokrovskoe 7.jpg|Briančianinovų dvaro sodyba


## Šaltiniai
Buick Invicta

**Buick Invicta** (Series 4600) buvo didelės klasės automobilis, kurį nuo 1959 iki 1963 metų gamino koncerno General Motors dukterinė markė Buick. Invicta buvo pradėtas gaminti kaip 1959 metų modelio automobilis, pakeitęs ankstesnįjį Buick Century modelį bei galimas su pagrindiniais to meto kėbulo tipais. Automobilis niekuomet nepasiekė tokio didelio pardavimų skaičiaus kaip Buick LeSabre ir Buick Electra modeliai, tačiau palyginus su kitais už vidutinę kainą galimais sportiškais 1954-1958 Century ir 1963-1970 Wildcat modeliais, išliko maždaug tiek pat populiarus. 1963 metais automobilį pakeitė Buick Wildcat modelis.

2008 metų balandį, Pekino automobilių parodoje General Motors pristatė Invicta vardu pavadintą koncepciją, kuri pristatė būsimojo 2010 metų Buick LaCrosse modelio dizaino kryptį.
Anykščių miškai

**Anykščių miškai** – miškai Anykščių rajono savivaldybės teritorijoje į pietvakarius nuo Anykščių, abipus Šventosios.

## Geografija
Anykščių miškai priklauso Anykščių miškų urėdijos Anykščių girininkijai (1050 ha). Visas miškas iki Šventosios kairiojo intako Virintos įeina į Anykščių regioninio parko teritoriją. Sudaro Anykščių šilelis, Anykščių, Puntuko, Peslių ir Didžiašilio miškai.

Paviršius kalvotas, išraižytas, ypač Šventosios kairiajame krante, stačiašlaičių griovų ir vasarą išdžiūstančių upelių. Yra nedidelių pelkių, iš jų garsiausia, minima padavimuose – Karalienės liūnas. Plotas 1330 ha, mišku apaugę 983 ha. Valstybinės reikšmės miškų plotas 457 ha.

Anykščių miškai – viena gražiausių rytų Lietuvos vietų. Yra labai vaizdingų medynų (Anykščių šilelis) ir reginių į Šventosios slėnius. 1960 A paskelbti kraštovaizdžio draustiniu. Puntuko miške yra vienas didžiausių Lietuvos riedulių – Puntukas, Šventosios dešiniajame krante – Puntuko brolis. Anykščių šilelį galima apžvelgti nuo pažintinio medžių lajų tako.

## Medynai
Augavietės nederlingos ir derlingos normalaus drėgnumo. 79 % miškų yra ekosistemų apsaugos ir rekreaciniai, 21 % – ūkiniai. Kultūros kilmės medynų 24 %, pušynų 83 %, eglynų 4 %, baltalksnynų 7 %, Beržynų 6 %. Jaunuolynai sudaro 4 %, pusamžiai medynai 65 %, pribręstantys 14 %, brandūs 17 %. Medynų vidutinis amžius 68 m., bonitetas 1,5, skalsumas 0,77, tūris 272 m³/ha. Našiausių medynų tūris 320 m³/ha. Kasmet priauga 6,0 m³/ha medienos. Daug stirnų, lapių, barsukų, kiaunių, usūrinių šunų. Šventojoje yra ūdrų, kanadinių audinių, bebrų, ondatrų, daug ančių ir kitų vandens paukščių.

## Istorija
Sovietinės okupacijos metais Anykščių šilelyje, nedideliame miško masyve, esančiame šalia Anykščių miesto, trumpam apsistodavo Lietuvos Algimanto apygardos partizanai.

## Šaltiniai
Martynas Anysas

**Martynas Anysas** (1895 m. gruodžio 5 d. Kintai, Šilutės apskritis – 1974 m. sausio 29 d. Torontas) – Lietuvos teisininkas, istorikas, diplomatas.

## Biografija
Studijavo Berlyno ir Hamburgo universitetuose. 1935 m. teisių daktaras.

1920–1929 m. Lietuvos pasiuntinybės Berlyne atašė, 1929–1934 m. konsulas Hamburge. 1934–1939 m. Klaipėdos gubernatoriaus patarėjas. 1936–1939 m. dėstė Klaipėdos, 1939–1941 m. Šiaulių prekybos institutuose. TSRS 1940 m. okupavus Lietuvą atleistas iš instituto, pasitraukė į Vokietiją. Po karo su šeima emigravo į Kanadą. Vienas Kanados baltų federacijos steigėjų ir vadovų. Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto, Mažosios Lietuvos rezistencijos sąjūdžio veikėjas.

## Bibliografija
* Lietuvos ir Lenkijos ginčas dėl Vilniaus krašto: Tarptautinio teismo rūmų 1931 spalio 15 d. sprendimas, daktaro disertacija, 1934 m.
* Klaipėdos krašto konvencija ir statutas einant nuolatinio Tarptautinio teismo Hagoje sprendimu iš 1932.VIII.11, 1935 m., vokiečių ir lietuvių kalbomis
* Senprūsių kovos dėl laisvės su vokiečių riterių ordinu nuo 1230 iki 1283 m., 1968 m.
* Žymios lietuvės moterys padavimuose ir istorijoje, su V. Anysiene, 1970 m.
* Kova dėl Klaipėdos 1927–1939, atsiminimai, 1978 m.

## Šaltiniai
Nijolė Anisimovienė

**Nijolė Anisimovienė** (g. 1944 m. rugsėjo 29 d. Geležūnuose, Birštono valsčius) – Lietuvos biologė, augalų fiziologė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.

## Biografija
Baigė Nemajūnų vidurinę mokyklą. 1967 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą. 1994 m. habilituota biomedicinos mokslų daktarė.

Nuo 1970 m. dirba Botanikos institute. Tiria fitohormono indolit-3-acto rūgšties apykaitą dygstančiose sėklose, auksiną jungiančius baltymus. Paskelbė mokslinių straipsnių.

## Bibliografija
* Auksinai ir giberelinai spygliuočiuose (pušies pavyzdžiu) monografija, kartu su J. Ivoniu ir T. Šuliakovskaja, 1984 m., rusų kalba

## Šaltiniai
Lietuvos eurų monetos

**Lietuvos eurų monetos** turi panašią visų aštuonių monetų nacionalinę pusę.

Lietuvos banko valdyba 2005 m. vasario 24 d. nutarimu Nr. 28 patvirtino skulptoriaus Antano Žukausko sukurtus apyvartinių eurų monetų nacionalinės pusės tris gipsinius modelius: 1 ir 2 eurų, 10, 20 ir 50 euro centų; 1, 2 ir 5 euro centų. Vyčio simbolį sups 12 žvaigždžių:
* 1 ir 2 eurų monetose – vertikalių linijų fone;
* 10, 20 ir 50 euro centų monetose – horizontalių linijų fone;
* 1, 2 ir 5 euro centų monetose – lygiame fone.

## Lietuvos euro dizainas

: *Monetų reversas (bendroji pusė) ir aprašymai pateikiami straipsnyje [[Eurų monetos]].*

## 2015–2022 m. išleistos apyvartinės proginės monetos
: *Eurų neapyvartinių (kolekcinių) proginių monetų aversas, reversas ir aprašymai pateikiami straipsnyje [[Sąrašas:Lietuviškos proginės monetos|Lietuviškos proginės monetos]].*

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Nacionalinė Lietuvos eurų monetų pusė
* Euro įvedimas Lietuvoje 
* Informacija apie eurą Lietuvoje
Lapinis mažūnis

**Lapinis mažūnis** () – mažūninių (*Marasmiaceae*) šeimos, mažūnių (*Marasmius*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**
Ant nukritusių medžių lapų, ypač jų lapkočių, gyslų, žolių stiebų.
* **Augimo laikas**
Vasara, ruduo.
* **Pagrindiniai požymiai**
Kepurėlė vagotai raukšlėta, kotas rusvas.

Vaisiakūniai mažyčiai, gležni. Kepurėlė 0,5–1 cm skersmens, paplokščia, odiška, raukšlėtai vagota, balsva, kreminė. Lakšteliai labai siauri, šakotai raukšliški, stori, priaugtiniai, balsvi. Kotas iki 3 cm ilgio, siūliškas, rusvas, prie lakštelių baltas. Trama labai plona, membraniška, be ypatingo kvapo ir skonio. Sporos 8,5–10 (11)×3,5–5 μm.

**Būdingi požymiai:** balti, kreminiai, gležni vaisiakūniai, auga ant nukritusių lapų, ypač jų gyslų, lapkočių.

Gana dažnas. Vertingas paklotės saprotrofas. Labai panašus drebulinis mažūnis, bet šis auga tik ant drebulės lapų, taip pat neretas. **Nevalgomas**.

## Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 171 psl.
Ankštakių kapinynas

**Ankštakių kapinynas** (kultūros paminklas: unikalus kodas – 5249, senas registro kodas – A451P, senas kultūros paminklų sąrašo numeris – AR531) – kapinynas pietvakarinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Ankštakių kaime (Kretingos seniūnija), kairiajame Tenžės krante.

## Kapinynas
Įrengtas aukštumos kyšulyje. 1972 m. paskelbtas respublikinės reikšmės archeologijos paminklu (AR531), 1992 m. įrašytas į kultūros vertybių registrą, 1998 m. paskelbtas kultūros paminklu (A451P), 2005 m. pripažintas valstybės saugomu. Teritorija užsodinta spygliuočių jaunuolynu.

Teritorijos plotas – 0,48 ha.

1,6 km į šiaurės rytus yra Ankštakių-Senkų kapinynas, 1,72 km – Senkų piliakalnis.

## Tyrimai
1959 m. žvalgė Juozas Mickevičius, 1982 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (tyrimų vadovas Romas Olišauskas), 1992 m. – Lietuvos kultūros paveldo mokslinis centras (ekspedicijos vadovas Vilnius Morkūnas).
 
1940 m. Vytauto Didžiojo kultūros muziejus (tyrimų vadovas Pranas Baleniūnas) ištyrė 50 m² plotą. Atidengta 13 akmenų vainikų, iš kurių trijuose buvo kapų ir III a. – VI a. radinių. Mirusieji laidoti nedeginti, 45–55 cm gylyje, kapai apjuosti akmenų vainikų; griaučiai sunykę, išlikę tik dantų liekanos. Kapų duobių sampile pastebėta anglių ir degėsių. Rasta geležinių ir žalvarinių pasidabruotų smeigtukų, žalvarinė apyrankė ir žiedas, molinio puodelio fragmentų.

Radinius saugo Vytauto Didžiojo karo muziejus.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Kretingos krašto enciklopedija
Kurgano sritis

**Kurgano sritis** () – sritis Rusijoje, pietvakarių Sibire, Uralo federalinėje apygardoje. Ribojasi su Čeliabinsko sritimi vakaruose, su Sverdlovsko sritimi šiaurėje, su Tiumenės sritimi rytuose ir su Kazachstanu pietuose. Administracinis centras – Kurganas.

Lenino ordinas (1959 m.).

## Geografija

Sritis yra pietinėje Vakarų Sibiro lygumos dalyje. Aukštis iki 193 m (pietvakariuose). Klimatas vidutinių platumų, aiškiai žemyninis. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra -18&nbsp;°C liepos mėnesio +19&nbsp;°C. Vidutinis metinis kritulių kiekis ~400 mm. Pagrindinė upė – Tobolas su intakais Isete (ir šios intaku Miasu), Ujumi, Jurgamyšu, Kurtamyšu. Pietuose ir pietryčiuose gausu ežerų (iš viso apie 2000; Mažųjų Donkų, Ščiučjės, Medvežjės). Būdingos miškastepės. Vietomis yra beržynų, šilų. Gamtos paminklas – Gorkojės-Viktorijos ežeras (gydomosios purvo vonios, vanduo – sulfatinis chloridinis).

## Gyventojai

Dauguma srities gyventojų susitelkę centrinėje dalyje, aplink Transibiro geležinkelį.

Tautinė sudėtis (2010 m.):
* rusai – 92,5 %
* totoriai – 1,9 %
* baškirai – 1,4 %
* kazachai – 1,3 %
* ukrainiečiai – 0,8 %

;Miestai
Didžiausi Kurgano srities miestai (2021 m., tūkst. gyventojų):
* Kurganas – 310,9
* Šadrinskas – 68,6
* Šumicha – 16,2
* Kurtamyšas – 14,8
* Kataiskas – 11,8
* Dalmatovas – 11,5
* Petuchovas – 8,5
* Ščiučjė – 8,2
* Makušinas – 6,8

Be to, yra kelios didelės kitos gyvenvietės: Ketovas (8,4 – kaimas), Vargašis (8,4 – mtg), Kargapoljė (8,2 – mtg).

## Ekonomika
Vystoma mašinų ir įrengimų (žemės ūkio ir kelių tiesimo mašinos, autobusai, vilkikai, medienos apdirbimo staklės), chemijos, odos, avalynės, siuvimo ir trikotažo, statybinių medžiagų, maisto (pieno, mėsos, aliejaus, konservų) pramonė. Yra smėlio, molio, druskos, klinties, durpių telkinių.

Išplėtotas žemės ūkis – auginami kviečiai, miežiai, avižos, pašariniai augalai. Veisiami galvijai, kiaulės, avys, naminiai paukščiai.

## Šaltiniai
Kijevo olimpinis stadionas

**Kijevo olimpinis stadionas** () – sportinis kompleksas Ukrainos sostinėje Kijeve.

## Istorija

Stadionas atidarytas 1923 m. „Raudonojo stadiono“ vardu. Nuo 1935 m. jis buvo rekonstruojamas ir plečiamas, planuotas atidaryti 1941 m., tačiau prasidėjo II pasaulinis karas, tad atidarymas buvo nukeltas ir įvyko 1942 m. liepos 12 d. 1966–1967 m. pirmąkart renovuotas, pastatytas antrasis tribūnų aukštas. 1978–1980 m. renovuotas antrąsyk, 1980 m. stadione vyko Maskvos olimpiados ketvirtfinalio ir pusfinalio rungtynės. 2008 m. prasidėjo trečioji renovacija, ruošiantis Euro 2012 futbolo čempionatui. Šiame stadione vyko finalinės čempionato rungtynės. 2018 m. gegužės 26 d. stadione vyks UEFA čempionų lygos finalo rungtynės.

## Šaltiniai
Algirdas Titus Antanaitis

**Algirdas Titus Antanaitis** (1927 m. sausio 4 d. Trakeliai, Naujamiesčio valsčius – 2003 m. spalio 25 d. Lemontas, JAV, palaidotas Šv. Kazimiero lietuvių kapinėse) – Lietuvos literatūros tyrinėtojas, poetas, publicistas.

## Biografija
1944 m. pasitraukė iš Lietuvos. Nuo 1949 m. gyveno Čikagoje. 1957 m. baigė De Paulo universitetą Čikagoje. 1968–1991 m. vadovavo Čikagos lietuvių sceninio humoro ir satyros grupei „Antras kaimas“. 1971–1988 m. vedė lietuvių radijo valandėles. 1994–1997 m. dėstė Vytauto Didžiojo universitete, Klaipėdos universitete.

## Kūryba
Paskelbė eilėraščių, pjesių, straipsnių apie poezijos ir prozos knygas, teatrą, recenzijų. Slapyvardžiais *Titas Guopis, Titas Alga, T.A.T, Kęstas Reikalas, Irena Trakelytė* lietuvių išeivių periodiniuose leidiniuose „Draugas“, „Naujienos“, „Aidai“, „Varpas“, „Akiračiai“, „Margutis“ skelbė metines išeivijoje leidžiamų knygų apžvalgas, recenzijas.

## Bibliografija
* Metmenys Mariaus Katiliškio biografijai ir keli jo paveikslo bruožai esė, 1986 m. 
* Antras kaimas: Veidai ir tekstai, Čikaga, Amerikos lietuvių bibliotekos leidykla, 1989 m.
* Egzodo rašytojai, su A. Mickiene, Vilnius, Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, 1994 m. 
* Lietuvių egzodo literatūra 1945–1990 m., vienas autorių, Čikaga: Lituanistikos institutas, 1992 m., Vilnius, Vaga, 1997 m. 
* Kaip grįžtančius namo paukščius: išeivijos literatūros skaitiniai. Kaunas, Šviesa, 1997 m.

## Nuorodos
* 

## Šaltiniai
Vaidotas Antanaitis

**Vaidotas Antanaitis** (1928 m. rugpjūčio 27 d. Anitavos dvare, Vadoklių valsčius, Panevėžio apskr. – 2018 m. liepos 14 d.) – Lietuvos miškininkas, politinis veikėjas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija
1935–1940 m. mokėsi Panevėžio 1-ojoje pradinėje mokykloje, 1945–1947 m. mokėsi Kauno 9-oje vidurinėje mokykloje, 1947–1949 m. studijavo Vilniaus universitete, 1952 m. baigė Leningrado miškų technikos akademiją. 1954–1957 m. mokėsi Maskvos miškų technikos instituto aspirantūroje, 1966–1969 m. – Lietuvos žemės ūkio akademijos doktorantūroje, žemės ūkio mokslų daktaras.

1952–1954 m. „Maskvos miško projekto“ įmonės inžinierius, 1957–1960 m. „Lietuvos miško projekto“ vyr. inžinierius. 1959–1989 m. ir 1993–1994 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos dėstytojas, 1974–1989 m. Miškotvarkos katedros vedėjas, nuo 1972 m. profesorius. Lietuvos žemės ūkio universiteto Garbės daktaras.

Sąjūdžio dalyvis, 1988–1990 m. Sąjūdžio Seimo tarybos narys. 1989–1990 m. TSRS liaudies deputatų suvažiavimo ir TSRS Aukščiausiosios Tarybos narys. 1990 m. kovo mėn. Maskvoje per suvažiavimo sesiją paskelbė, kad atkuriama Lietuvos nepriklausomybė. Gavęs Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos įgaliojimus, vedė neoficialias derybas su TSRS vadovais dėl nepriklausomybės pripažinimo. 1990–1992 m. Lietuvos Respublikos miškų ūkio ministras, 1992–1993 m. nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Vokietijoje. 1996–1998 m. – Lietuvos miškininkų sąjungos prezidentas. 1997–1998 m. Lietuvių tautininkų sąjungos pirmininkas. Nuo 1997 m. Lietuvos pilietinės santalkos pirmininkas.

Žmona Rymantė, sūnus Juozas (1956–1994 m.)

## Mokslinė veikla
Sudarė medienos prieaugio klasifikaciją ir sukūrė jo nustatymo metodus. Paskelbė apie 400 mokslinių ir mokslo populiarinimo straipsnių.

## Bibliografija
* Medynų einamojo prieaugio taksacijos lentelės, 1964 m., rusų kalba;
* Lietuvos TSR valstybinių miškų tvarkymo rezultatai, su kitais, 1966 m.;
* Miško prieaugis, su V. Zagrejevu, 1969 m., rusų kalba;
* Miško taksacija, su J. Repšiu, 1970 m.;
* Lietuvos TSR miškų inventorizacijos matematiniu-statistiniu metodu patirtis, su J. Repšiu, 1973, rusų kalba;
* Šiuolaikinės miškotvarkos kryptis, 1977 m., rusų kalba;
* Miško naudojimas, 1981 m. su kitais;
* Miškotvarka, su kitais, 1968 m.;
* Miško ūkio organizavimas dirvožemio tipologiniu pagrindu, su kitais, 1988 m., rusu kalba;
* Miško našumo mokslas, su kitais, 1990 m., vokiečių kalba.

## Įvertinimas
* Lietuvos nusipelnęs mokslo veikėjas;
* 2000 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas.

## Šaltiniai

|-
Juozapas Antanavičius

**Juozapas Antanavičius** (1853 m. vasario 15 d. Paplyniai, Naumiesčio apskritis – 1916 m. rugpjūčio 7 d. Lgovas, Kursko gubernija) – Lietuvos kunigas, prelatas, politinis veikėjas.

## Biografija
1876 m. baigė Seinų kunigų seminariją, įšventintas kunigu. Klebonavo Piatnicoje (Lomžos gubernija). Nuo 1877 m. Seinų kapitulos vikaras, nuo 1893 m. kanauninkas ir Prienų klebonas. 1898–1902 m. Sankt Peterburgo katalikų kolegijos asesorius, Seinų vyskupijos atstovas. Nuo 1902 m., po vyskupo A. Baranausko mirties – Seinų vyskupijos valdytojas, nuo 1910 m. generalinis vikaras. Globojo Seinų katalikų spaustuvę, žurnalą „Šaltinis“ ir „Vadovas“, draugijas „Žiburys“ ir „Związek Katolicki“. Persekiojo socialistų draugiją „Šviesa“, pasiekė, kad 1908 m. valdžia ją uždarytų. 1905 m. paskelbė aplinkraštį, smerkiantį revoliucinę kovą prieš caro valdžią, kuris jo įsakymu buvo skaitomas vyskupijos bažnyčiose ir daug kur sukeldavo pasipriešinimą. 1914 m. pasitraukė į Rusiją.

## Šaltiniai
Antanas Antanovičius

**Antanas Antanovičius** (1910 m. birželio 4 d. Kazlai, Nesvyžiaus rajonas – 1980 m. gruodžio 27 d. Vilnius) – Lietuvos kalbininkas slavistas, filologijos mokslų daktaras.

## Biografija
1950 m. baigė Vilniaus universitetą. 1968 m. filologijos mokslų daktaras. Nuo 1950 m. dirbo universiteto bibliotekoje, nuo 1961 m. dėstė.

Tyrė Kauno žemės teismo knygos (1566–1567 m.) kalbą ir kai kuriuos kitus raštus, rašytus Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės kanceliarine slavų kalba. Svarbiausias darbas – „Baltarusių tekstai, rašyti arabų rašmenimis, ir jų grafinė bei ortografmė sistema“, 1968 m.

## Šaltiniai
Antanų pedologinis draustinis

**Antanų pedologinis draustinis** – draustinis Švenčionių rajono savivaldybės teritorijoje, 9 km į šiaurės rytus nuo Adutiškio, Antanų kaimo šiaurės rytiniame pakraštyje.

## Draustinis
Draustinis įsteigtas 1988 m. Plotas 136 ha. Saugomas tipiškas, natūralus, žmogaus ūkinės veiklos nepaliestas dirvožemis, turintis Dysnos lygumai būdingų velėninių jaurinių glėjinių molio dirvožemių bruožų.

## Šaltiniai
Thorichthys

**Thorichthys** – daugiaspalvių ešeržuvių (*Cichlidae*) šeimos žuvų gentis. 

Paplitusios Centrinėje Amerikoje. Galvos sritis nusmailėjusi, kūnas su skersiniais dryžiais.

## Rūšys
*Peteno ciklazoma *[[Thorichthys affinis]]*
*Gvatemalos ciklazoma *[[Thorichthys aureus]]* 
*Malatengo ciklazoma *[[Thorichthys callolepis]]* 
*Elioto ciklazoma*[[Thorichthys ellioti]]* 
*Helerio ciklazoma *[[Thorichthys helleri]]* 
*Mekio ciklazoma *[[Thorichthys meeki]]* 
**[[Thorichthys pasionis]]* 
**[[Thorichthys socolofi]]*
Valentinas Antanavičius

**Valentinas Antanavičius** (1936 m. gegužės 2 d. Kušlikiuose, Sintautų valsčiuje – 2024 m. rugsėjo 20 d.) – Lietuvos dailininkas tapytojas.

## Biografija
1956–1962 m. studijavo LSSR dailės institute. Nuo 1962 m. dėstė M. K. Čiurlionio menų gimnazijoje, nuo 1988 m. ir Vilniaus dailės akademijoje, nuo 1995 m. docentas. Nuo 1964 m. buvo Lietuvos dailininkų sąjungos narys.

## Kūryba
Sukūrė tapybos paveikslų (kultūros veikėjų portretų ciklas), estampų, scenovaizdžių. Vienas žymiausių asambliažo kūrėjų Lietuvoje. Patyrė dada, siurrealizmo įtaką, naudojo klasikinės dailės kūrinių schemas. Kūrinių pagrindinis veikėjas – oksimorono principu sukonstruota žmogaus pavidalo figūra. Kūryba pasižymi alogiškais motyvų deriniais, šiurpoka fantazija, dideliu, kiek ironišku dramatizmu. Kai kuriems kūriniams būdingos politinės aliuzijos. Grupės „24“ narys.

Nuo 1962 m. dalyvavo parodose, surengė 15 individualių parodų. Jo kūrinių turi Lietuvos, Rusijos, Lenkijos, JAV muziejai, taip pat privatūs kolekcininkai Lietuvoje ir užsienyje.

## Bibliografija
* Valentinas Antanavičius: albumas (sud. Valentinas Antanavičius, Eugenijus Karpavičius). – Vilnius: Dailės leidybos ir informacijos centras, 2002. – 158 p.: iliustr. – ISBN 9986-716-24-1
* Gyvenimas be parado: menininko prisiminimai ir apmąstymai / Valentinas Antanavičius (sud. Valentinas Antanavičius, Danutė Zovienė). – Vilnius: Artseria, 2011. – 103 p.: iliustr. – ISBN 978-9986-716-77-8

## Įvertinimas
* 1992 m. Lietuvos nacionalinė kultūros ir meno premija
* 2006 m. ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Riterio kryžius 

## Šaltiniai
Kęstutis Antanėlis

**Kęstutis Antanėlis** (1951 m. kovo 28 d. Vilniuje – 2020 m. spalio 12 d. ten pat) – Lietuvos kompozitorius, architektas, dailininkas.

## Biografija
1975 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą, 1990 m. – Vilniaus dailės akademiją.

1967 m. įkūrė roko grupę "Antanėliai" (gyvavo iki 1981 m.) ir jai vadovavo. 1971 m. gruodžio 25 d. Vilniuje pirmasis Europoje pastatė Endriu Loido Veberio roko operą „Jėzus Kristus superžvaigždė“.

Suprojektavo pastatų, interjerų, baldų (Lietuvos Respublikos Seimo Kredencialų salei, (1995 m.), sukūrė vitražų administraciniams pastatams, skulptūrų.

## Kūriniai
* „Meilė ir mirtis Veronoje“, roko opera, S. Gedos libretas pagal V. Šekspyro dramą „Romeo ir Džiuljeta“, pastatyta 1982 m. Vilniuje, 1988 m. anglų kalba Madisone, JAV; nauja redakcija pastatyta 1996 m. Vilniuje per „LIFE“ festivalį. 1998 m. tarptautinio muzikos festivalio Vysbadene, Vokietija, Didysis prizas.
* „Peras Giuntas“, roko opera, 1995 m., pastatyta 1997 m. Vilniuje, su A. Navaku; pagal to paties pavadinimo H. Ibseno dramą.
* „Keturios lietaus šalys“, oratorija simfoniniam orkestrui, chorui ir solistams, 1986 m., libretas S. Gedos.
* 4 dainų ciklas pagal B. Brazdžionio žodžius, 1962–1972 m.
* Apie 200 dainų. Daugelio savo dainų tekstų autorius.
* Apie 80 instrumentinių pjesių.

## Apdovanojimai
* 1998 m. Tarptautinio muzikos festivalio Vysbadene Didysis prizas

## Šaltiniai
Mekio ciklazoma

**Mekio ciklazoma** (*Thorichthys meeki*)  – daugiaspalvių ešeržuvių (*Cichlidae*) šeimos žuvis.

Patinų kūno ilgis iki 15 cm, patelės mažesnės. Burna ugnies liepsną primenančios spalvos, kuri nusitęsia į gerklę, skruostus ir per visą apatinę kūno pusę iki pat uodegos pelekos. Gina teritoriją, ypač dauginimosi metu, tačiau nėra per daug agresyvi panašaus dydžio žuvų atžvilgiu.

Akvariumas įrengiamas erdvus, gausiai apsodintas, su didelėmis slėptuvėmis, atvira vieta plaukiojimui ir smulkiagrūdžiu gruntu. Ikrus išneršia nuvalytoje vietoje. Ikrus ir mailių saugo abu tėvai.

Paplitusi Gvatemaloje ir Meksikoje (Jukatano regionas).

## Nuorodos
*
Sarių pilkapynas

**Sarių pilkapynas**, arba *Antasarės pilkapynas, Laukių pilkapynas* – pilkapynas Švenčionių rajono savivaldybės teritorijoje, į rytus nuo Antasarės kaimo.

## Tyrimai
XIX a. pabaigos buvo 2 pilkapių grupės: vakarinėje grupėje 15, rytinėje – 36 pilkapiai. Daugelis rytų grupės pilkapių apjuosti akmenų vainikais. Sampilai 8–18 m skersmens, 1,2 m aukščio, apardyti. 1894 m. Fiodoras Pokrovskis ištyrė 2 pilkapius vakarinėje ir 5 rytinėje grupėje. Duobėse po sampilu ir ant pagrindo rado V a.- VI a. kapų. Viename pilkapyje buvo žmogaus ir žirgo griaučiai.

Per 1958 m. žvalgomuosius tyrimus Istorijos instituto archeologai rado 17 pilkapių: 9 ariamajame lauke, kitus – miške. 1971 m. institutas (vadovė Ona Kuncienė) ištyrė 5 pilkapius. Viename pilkapyje rasti žirgo griaučiai, kituose – degintiniai VII a. – VIII a. žmonių kapai. Įkapės negausios.

## Šaltiniai
Japonijos sostinė

**[[Japonija|Japonijos]] [[sostinė]]** () – vieta, kur įsikūrusi Japonijos vyriausybė ir imperatoriaus rezidencija. Dabartinės Japonijos sostinės Tokijo, statusas nėra ginčytinas, bet juridiškai nėra nustatytas. Tiksliai nesutariama, kada Tokijas tapo Japonijos sostine. Vieni Tokijo tapimu sostine laiko 1868 m. įkūrus Tokijo prefektūrą, kiti – Edo pilies tapimą Tokijo pilimi, treti – Tokijo pilies paskelbimą imperatoriškaisiais rūmais 1869 m.

## Japonijos sostinės sąvoka iki Meidži restauracijos

Edo laikotarpiu buvo dažnai teigiama, kad Japonija turi tris sostines: Edas buvo Tokugavos šiogūnato sostinė, Kiote buvo imperatoriaus rezidencija, Osaka – neoficiali pirklių sostinė.

## Istorinės Japonijos sostinės
Istorinės Japonijos sostinės ir imperatoriškieji rūmai (skliausteliuose):

* **[[Asuka (Jamatas)|Asuka]]**, 592–645
* Nanivos rūmai, 645–655
* Asuka, 655–667
* Omiocu rūmai, 667–672
* Asuka, 672–694
* **[[Fujiwara-kyō]]** (Fudživaros rūmai), 694–710
* **Nara** arba **[[Heijō-kyō]]** (Heidžijo rūmai), 710–740
* Kuni-kyō (Kuni rūmai), 740–744
* Naniwa-kyō (Naniva rūmai), 744
* Šigarakio rūmai, 744–745
* **[[Heijō-kyō]]** (Heidžio rūmai), 745–784
* Nagaoka-kyō (Nagaoka rūmai), 784–794
* **[[Heian-kyō]]** (Heian rūmai), 794–1180
* Fukuharos rūmai, 1180 m.
* **[[Heian-kyō]]** (Heian rūmai), 1180–1868
* Tokijas (Kokijas), 1868 m. – dabartis

## Taip pat skaitykite
* Tokijo imperatoriškieji rūmai
Robertas Antinis (1946)

**Robertas Antinis** (g. 1946 m. birželio 9 d. Kaune) – Lietuvos dailininkas, skulptorius, Lietuvos nacionalinės kultūros ir meno premijos laureatas.

## Biografija
Tėvas Robertas Antinis. 1965 m. baigė taikomosios dailės mokyklą Rygoje. 1970 m. baigė Latvijos dailės akademiją. 1973–1975 m. dėstė Kauno vaikų dailės mokykloje, nuo 1997 m. Kauno dailės instituto dėstytojas. Nuo 1974 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narys.

## Kūryba
Iš pradžių kūrė skulptūras su tėvu, vėliau savarankiškai. Prisidėjo prie 1977 m. kuriamo tėvo ir sūnaus Antinių skulptūrų skvero. Vienas pirmųjų lietuvių dailėje ėmė akcentuoti skulptūros horizontalumą, taktiliškumą, naudoti netradicines medžiagas (smėlis, vata, stiklas). Domisi neregių tematika. Dažnas kūrinių elementas – tėvo profilis. Nuo 1989 m. su grupe „Post Ars“ kuria objektus, instaliacijas, performansus, hepeningus.

## Personalinės parodos
* 1971 m. Dailininkų sąjungos Kauno skyrius
* 1987 m. Kauno paveikslų galerija
* 1989 m. Lietuvos dailės muziejus, Vilnius
* 2000 m. Lietuvos ambasada, Ryga, Latvija
* 2002 m. Lietuvos dailininkų sąjungos parodų salė, Vilnius

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Robertas Antinis (dailininkas) Kamanė.lt