open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Bizaltija

**Bisaltija** () – senovinė sritis dabartinės Graikijos teritorijoje, dalis senovinės Trakijos (arba Makedonijos), vėliau užkariauta Makedonijos. Dabar buvusi Bisaltijos teritorija įeina į Salonikų ir Seres nomus.

Bisaltija buvo kalnuota sritis į šiaurės rytus nuo Migdonijos. Rytuose ją uždarė Odomantikė (Strumo upės baseinas), o vakaruose siekėsi su Krestonija. Vietos gyventojai buvo trakų gentis **bisaltai** ().

I tūkst. pr. m. e. kraštą kurį laiką valdė Peonija ir Trakija. VI a. pr. m. e. Bisaltiją užėmė Achemenidų imperija. Makedonijos karalystės karalius Aleksandras I (498–454 m. pr. m. e.) įjungė Bisaltiją, kaip ir gretimą Krestoniją į savo valstybės sudėtį. Vėliau Bisaltija buvo makedonizuota ir tapo istorinio Makedonijos regiono dalimi.
Genovaitė Vaiginytė

**Genovaitė Vaiginytė** (g. 1935 m. sausio 26 d. Kaune) – Lietuvos teatro aktorė, skaitovė.

## Biografija
Baigė Kauno J.Gruodžio muzikos mokyklos Teatro fakultetą. 1958-1960 m. Kauno Jaunojo žiūrovo ir Valstybinio lėlių teatrų, 1960-1966 m. Klaipėdos dramos teatro aktorė ir ansamblio „Lietuva“ choro artistė. 1966-1991 m. Šiaulių dramos teatro aktorė. Sukūrė per 90 vaidmenų.

## Vaidmenys
* Senmergė, Angustija – Federikas Garsija Lorka. Donja Rosita, Bernardos Albos namai,
* Panelė – Petras Vaičiūnas. Prisikėlimas,
* Gundega – Haris Gulbis. Prarasti namai,
* Malda – Paulis Putninis. Saldi ištikimybės našta,
* Baltoji figūra – Balys Sruoga. Pajūrio kurortas,
* Salomėja – Salomėja Nėris. Kaip žydėjimas vyšnios,
* Monospektaklis F. Garsija Lorkos poezijos motyvais.

## Įvertinimas
* 1988 m. Potencijos Pinkauskaitės premija.

## Šaltiniai
Trikala

**Trikala** − miestas centrinėje Graikijoje, šiaurės vakarinėje Tesalijos dalyje. Trikalos nomo administracinis centras.

## Sportas
### Futbolas
* AÓ Trikala – futbolo klubas.
* AO Trikala 2011 – moterų futbolo klubas;
* Miesto stadionas.

## Miestai partneriai
*  Ambergas (*Amberg*) Vokietija
*  Brašovas (*Braşov*), Rumunija
*  Čongčingas (*Chongqing*), Kinija
*  Talansas (*Talence*), Prancūzija
*  Tuksonas (*Tucson*), Arizona, JAV
Aukštutinė Makedonija

**Aukštutinė Makedonija** () – senovinė sritis (istorinių regionų grupė) dabartinės Graikijos teritorijoje, dalis senovinės Makedonijos. Dabar buvusi Aukštutinės Makedonijos teritorija įeina į Vakarų Makedonijos periferiją.

## Geografija
Aukštutinė Makedonija buvo kalnuota sritis į vakarus nuo Botijos (Tikrosios Makedonijos) ir Pierijos žemumų. Vakaruose jas uždarė Pindo kalnai, skyrę nuo Epyro ir Ilyrijos. Šiaurėje ji siekėsi su Pajonija, o pietuose – su Tesalija.

Vietos gyventojai dalinosi į gentis, kurias Strabonas laikė giminingas epyriečiams. Pagal šias gentis buvo iškiriami atskiri Aukštutinės Makedonijos regionai:
* **Elimėja** – buvo Haliakmono upės vidurupyje ir turėjo savo valstybę su sotine Ajanėje ();
* **Eordaja** () – turėjo savo valstybę su sostine Ptolemaida (). Iš šios provincijos vėliau kilo Ptolemėjų dinastijos įkūrėjas Ptolemėjus;
* **Orestis** () – turėjo savo valstybę su sostine Argu. Iš čia kilo daug žymių žmonių, tarp jų Seleukidų įkūrėjas Seleukas;
* **Linkestis** () – irgi turėjo savo valstybę, valdomą dinastijos, kuri kildino save iš Korinto. Iš šio regiono buvo kilusi Filipo II motina.

## Istorija

Seniausiais laikais Aukštutinėje Makedonijoje egzistavo atskiros karalystės. IV a. pr. m. e. Makedonijos karalius Amynthas III (393–370) nukariavo šias valstybėles, ir jos tapo Makedonijos regiono dalis. Kadangi tuo pat metu jis nukariavo ir gretimus regionus Pajonijoje (Pelagoniją), Tesalijoje (Perhaibiją), ir Epyre (Paravają ir Timfają), jie neretai irgi laikomi Aukštutinės Makedonijos dalimi.

Makedonijos karalystėje Aukštutinės Makedonijos gyventojai įgijo lygias teises su kitais makedonais. Jų atstovai vėliau suvaidino didelį vaidmenį Helenizmo laikotarpyje, kurdami įvairias diadochų dinastijas.
Verija

**Verija** () – miestas Vermijo kalnų papėdėje, Imatijos nomo (Centrinės Makedonijos periferija) sostinė, stačiatikių vyskupijos centras.

## Istorija

Verija yra toje vietoje, kur senovėje stovėjo miestas Berėja *Beroea* (kai kuriuose Biblijos vertimuose vadinama *Berea*). Bulgarai, makedoniečiai ir serbai miestą vadina *Бер* (*Ber*).
1361 m. miestą užkariavo osmanai, kurie jį pavadino *Kara Ferye*. Graikijos dalimi miestas tapo 1912 m.

## Klimatas
Verijai būdingos karštos vsasaros ir drėgnos šaltos žiemos.

## Sportas
### Futbolas
* Miesto stadionas.
* GAS Véroia – futbolo klubas.
* Veria NFC – futbolo klubas;

## Galerija


File:AltarOfStPaulInVeroia.JPG|Altorius
File:The Rabbi's house in the former Jewish quarter of Veria.jpg|Barabuta (žydų kvartalas)
File:ΚηρύκοςIMG 20160714 200942.jpg|Bizantietiškoji bažnyčia
File:Christ Church in Veria Resurrection Fresco on the Southern Wall by Georgios Kalliergis, 1315.gif|Georgios Kalliergis Jėzaus freska (1315) 
File:Old Metropoly in Veria Fresco 7.jpg|Metropolio freska (14 a.)
File:Beroia Dhidhymi Loutrones twin Hamam.jpg|Osmanų epocha
File:Macedonia Greek Costume Verroia.JPG|Tradiciniai rūbai



## Nuorodos
* Oficiali miesto svetainė (graikų k.)
Krestonija

**Krestonija** () – senovinė sritis dabartinės Graikijos teritorijoje, dalis senovinės Trakijos (arba Makedonijos), vėliau užkariauta Makedonijos. Dabar buvusi Krestonijos teritorija įeina į Salonikų ir Kilkidės nomus.

Krestonija buvo kalnuota sritis į šiaurę nuo Migdonijos žemumų. Rytuose ji siekėsi su Bisaltija, o vakaruose ją uždarė Botijos (Tikrosios Makedonijos) žemumos. Krestonijos aukštumose prasidėjo svarbi Migdonijos upės – Echeidoras. Vietos gyventojai buvo nežinomos kilmės gentis **krestonai**. Spėjama, kad jie galėjo būti senųjų pelasgų palikuonys, kalbėję kitokia kalba nei kamynai trakai ar makedonai.

I tūkst. pr. m. e. kraštą kurį laiką valdė Peonija ir Trakija. VI a. pr. m. e. Bisaltiją užėmė Achemenidų imperija. Makedonijos karalystės karalius Aleksandras I (498–454 m. pr. m. e.) įjungė Kresoniją, kaip ir gretimą Bisaltiją į savo valstybės sudėtį. Vėliau Krestonija buvo makedonizuota ir tapo istorinio Makedonijos regiono dalimi.
Albertas Zmaila

**Albertas Zmaila** (g. 1939 m. sausio 27 d. Kemersiuose, Kuršėnų valsčius – 2013 m. rugpjūčio 21 d. Šiauliuose) – Lietuvos teatro aktorius, skaitovas.

## Biografija
Mokėsi Kentraičių, Steponiškių, Dirvonėnų mokyklose, 1957 m. baigė Kuršėnų vidurinę mokyklą. Dirbo Pavenčių cukraus kombinate, mokėsi Vilniaus kultūros švietimo technikume, vaidino B. Lukošiaus įkurtame Lėlės teatre. Kurį laiką dirbo Plungės kultūros namuose meno vadovu. 1965-1992 m. Šiaulių dramos teatro aktorius, sukūrė apie 90 vaidmenų. Vėliau parengė apie tūkstantį literatūrinių renginių, kuriuose skaito P. Širvio, A. Miškinio, Maironio, J. Marcinkevičiaus, S. Nėries eiles, humoristų kūrybą. 

## Vaidmenys
* Adomas – Antanas Škėma. Žvakidė,
* Aronas – Ingmaras Bergmanas. Žemuogių pievelė,
* Žeketojus – Balys Sruoga. Pajūrio kurortas,
* Šuo – Morisas Meterlinkas. Žydroji paukštė,
* Valkata – Roberas Toma, Spąstai,
* Tita-Nanė – Karlas Goldonis. Kivirčai Kjodžoje.

## Filmografija
* 1977 - Ko verkė pušys, rež. Balys Bratkauskas, LTV

## Įvertinimas
* 1988 m. Augustino Griciaus premija.
* 1989 m. Lietuvos nusipelnęs artistas

## Šaltiniai
Pierija

: *Šis straisnis – apie senovinį regioną. Apie dabartinį administracinį vienetą žiūrėkite [[Pierijos nomas]]*

**Pierija** (), arba **Pieridė** () – senovinė sritis dabartinės Graikijos teritorijoje, dalis senovinės Makedonijos. Dabar buvusioje Pierijoje yra to paties pavadinimo administracinis vienetas – Pierijos nomas.

Pavadinimas siejamas su Homero  „taukai“, kas metaforiškai reiškė gr. πίειραν ἄρουραν 'derlinga žemė'.

## Geografija
Pierija buvo derlingų žemumų teritorija, prisiglaudusi prie Termos įlankos iš vakarų. Nuo Aukštutinės Makedonijos vakaruose ją skyrė Pierijos kalnai, mitologijoje laikomi Orfėjo ir mūzų gimtine. Į Pietus nuo Pierijos buvo Olimpo kalnas, kuris buvo simbolinė riba su Tesalija. Šiaurėje regionas siekėsi su kita lyguma – Botija, kurioje gimė Makedonijos karalystė.

## Istorija
Antikos laikais Pierijoje kurį laiką gyveno trakai pierai, kuriuos IX a. pr. m. e. (808 m. pr. m. e.) prisijungė prie Makedonijos. Pierija buvo prijungta prie senosios Makedonijos karalystės ir tapo antrąja šios karalystės provincija (greta Botijos). Vietos gyventojus makedonai išstūmė iš gimtųjų vietų, ir šie persikraustė šiaurėn, už Strimono upės. Jų antroji tėvynė žinoma kaip Pieris.

Maždaug tuo metu pakrantėje graikai kūrė savo kolonijas (miestus-valstybes), tarp kurių buvo Metonė, Dionas, Pydna, Herakleonas, Platomonas, Leibetra, Pimplija. IV a. pr. m. e. II pusėje šie poliai, kaip ir kitos graikų kolonijinės teritorijos (Migdonija, Chalkidikė) buvo prijungti prie Makedonijos karalystės ir tapo istorinio Makedonijos regiono dalimi.

146 m. pr. m. e. Ketvirtojo Makedonijos karo metu teritorija buvo prijungta prie Romos imperijos, šiai skylant kraštas tapo Bizantijos dalimi.
Liūlys

**Liūlys** − upė Panevėžio rajone, Šuojos kairysis intakas.

Liūlys išteka iš *Girelės* miško (Radviliškio raj.). Upė, labai vingiuodama, teka į šiaurės rytus. Liūlys teka pro Burbiškio dvaro tvenkinius, Valdeikių kaimo laukais, palenda po Panevėžio − Šiaulių keliu, į rytus nuo Beinoravos dvarvietės susilieja su, iš Kleboniškių rytinės palaukės savo vandenis nešančia Prūdgale. Pasiekęs Tankūnų kaimo laukus, Liūlys pasuka į šiaurę. Prieš pat Pociūnus Liūlys susilieja su Smėlyte. Pratekėjęs buvusį *Pajulių dvarą*, Liūlys pasuka į pietus, bet po kelių šimtų metrų, pasuka į rytus ir teka jau Panevėžio rajono, Smilgių seniūnijos teritorija. Vėliau upelis teka į šiaurę link Rimiškių, kur įteka kairysis intakas − Kiaunė. Liūlys įteka į Šuoją 23&nbsp;km nuo jos žiočių, ties Sujetais.

Liūlio vardą, kalbininkai, kildina iš lietuviško žodžio liūliuoti t. y. „banguoti,
vilnyti, siūbuoti; būti išsiliejus, tyvuliuoti; supti, linguoti“.
Bronius Barzdžiukas

**Bronius Barzdžiukas** (g. 1919 m. sausio 29 d. Virbališkiuose, Kupiškio valsčius – 2010 m. kovo 18 d. Vilniuje) – Lietuvos architektas.

## Biografija
1930 m. pradėjo lankyti Kupiškio progimnazĳą, 1934 m. baigė jos 4 klases ir įstojo į Panevėžio gimnaziją. Priklausė moksleivių ateitininkų organizacijai, kurią globojo kun. Alfonsas Sušinskas, dalyvavo Dobilo Lindės meno kuopos veikloje, 1937 m. buvo išrinktas į jos valdybą. Baigęs gimnaziją 1939 m. įstojo į Kauno karo mokyklą. 1940 m. birželio 16 d. atlikusi pratimus Švenčionėlių poligone mokykla grįžo traukiniu į rusų užimtą Kauną. Traukinys Kaune buvo okupantų sulaikytas, mokykla apsupta raudonarmiečių. Kariūnai padėtį vertino kaip išdavystę, palikimą okupanto savivalei. Kariūnai aspirantai tęsti tarnybą buvo išsiuntinėti į pulkus. B. Barzdžiukas pateko į 4-ojo pėstininkų pulko batalioną, perkeltą į Pakruojo barono fon Roppo dvarą. 1940 m. baigė karo mokyklą Lietuvos liaudies armijos atsargos aspirantu, tais pačiais metais įstojo į Kauno Vytauto Didžiojo universiteto Statybos fakulteto Architektūros skyrių. Kartu su kitais studentais architektais įsĳungė į Lietuvos Aktyvistų Fronto veiklą, priklausė studentų ateitininkų technikų „Grandies“ korporacijai. 1941 m. gegužės mėn. suimtas, bet 1941 m. birželio 23 d. prasidėjus TSRS-Vokietijos karui iš Kauno kalėjimo išsivadavo. Birželio sukilimo dalyvis.

Vokiečių valdžiai uždarius universitetą, studijos vyko įvairiose vietose, daugiausia Raudonojo Kryžiaus ligoninėje. 1944 m. TSRS kariuomenės sugrįžimą sutiko gimtuosiuose Virbališkiuose. Studijos buvo baigtos, telikę du antraeiliai egzaminai. Užsiregistravo studentu Kauno Vytauto Didžiojo universitete, išlaikė likusius egzaminus, pasirinkęs diplominio darbo temą „Šiaulių miesto centro planavimas“, įsidarbino miesto vyriausiojo architekto valdyboje. 1947 m. apsigynė diplominį darbą, įgijo inžinieriaus architekto specialybę. Šiauliuose projektavo sugriauto J.Janonio gimnazijos pastato atstatymą (bendraautoris Eduardas Budreika, 1950 m.), parengė kino teatro rekonstrukciją, suplanavo centrinę miesto aikštę. Tačiau, sužinojęs, kad yra paieškomas, įsidarbino Panevėžio miesto techniniame inventorizacijos biure. Gavęs paskyrimą iš universiteto, įsidarbino Architektūros reikalų valdyboje Vilniuje. 1951 m. kovo 11 d. einant į darbą suimtas, 1951 m. rugsėjo mėn. pagal Ypatingo pasitarimo sprendimą nuteistas 8 metams ir išvežtas į Gorkio sritį, Suchobezvodnoje lagerį – Unžlagą. 1955 m. byla buvo peržiūrėta, neįrodžius kaltės bausmė sumažinta iki 5 metų ir pritaikyta amnestija.  1955-1969 m. dirbo Valstybiniame statybos ir architektūros komitete, 1969-1981 m. Kolūkių statybos instituto vyr. architektas.

Lietuvos architektų sąjungos narys.

## Šaltiniai
Chalkidikė

: *Šis straipsnis – apie pusiasalį ir senovinė regioną. Apie administracinį vienetą žiūrėkite [[Chalkidikės nomas]]*

**Chalkidikė** () – pusiasalis Graikijoje, išsikišantis į Egėjo jūrą. Kartu tai – senovinė sritis dabartinės Graikijos teritorijoje, vėliau užkariauta Makedonijos. Dabar buvusi Chalkidikės teritorija įeina į Chalkidikės nomą.

## Geografija

Chalkidikė sudaro įdomios formos pusiasalį, turintį tris „pirštus“. Tai – trys mažesni pusiasaliai: Kasandra (seniau Palenė), Sitonija ir Agion Oros (seniau Aktė). Nuo žemyno (istorinio Migdonijos regiono) pusiasalį atskiria Cholomonto kalnai.

Pusiasalis atskiria Termos ir Strimono įlankas. Tarp atskirų „pirštų“ įsiterpę mažesnės įlankos.

## Istorija
Regiono pirmieji gyventojai galbūt buvo pelazgai, vėlesni – nežinomos kilmės gentys: botiajai (). Nuo VIII a. pr. m. e. Chalkidikė buvo sparčiai kolonizuojama graikų. Pirmieji čia kūrėsi Eubojos išeiviai iš Chalkidės ir Eretrijos. Jie ir pavadino pusiasalį dabartiniu vardu. Antroji kolonizatorių banga buvo VI a. pr. m. e., ir jie daugiausia kėlėsi iš Andro salos.

Pagrindiniai Chalkidikės graikų miestai buvo Acanthus, Acrothoi, Aege, Alapta, Aphytis, Apollonia, Charadrus, Cleonae, Galepsas, Mekyberna, Mendė, Neapolis, Olophyxus, Olynthus, Palaiochori, Polichne, Potidaea, Scione, Scolus, Sermylia, Stageira, Spartolus, Thyssus, Torone ir kt. V a. pr. m. e. Chalkidikės miestai įsijungė į Atėnų vadovaujamą Delo lygą (priklausė Trakijos forui).

Prasidėjus Atėnų imperijos ir agresyvios hegemonijos laikotarpiui, maištaudami prieš Atėnų valdžią vietos miestai apie 430 m. pr. m. e. susivienijo į dvi stiprias lygas. Viena jų buvo Botėjos lyga pusiasalo vakarinėje dalyje, vadovaujama Spartolo miesto. Kita – **Chalkidikės lyga** (), vadovaujama Olinto.

Kaimyninę Makedoniją valdant karaliui Amyntas III (392–369), ši labai nusilpo, ir Chalkidikės lyga buvo pakankamai stipri užgrobti daugybę Makedonijos žemių, įskaitant ir sostinę Pelą. Todėl Amintas į pagalbą pasikvietė Spartą. 382–379 m. pr. m. e. vykusiame kare tarp Spartos ir Olinto, pastarasis pralaimėjo, Amynthas atsiėmė užgrobtąsias žemes, o Chalkidikės lyga buvo išardyta.

375 m. pr. m. e., susikūrus Antrajai Atėnų imperijai, Chalkidikės lyga vėl atsikūrė ir jungėsi prie imperijos. Tačiau siekdama išlaikyti tam tikrą balansą, lyga užmezgė ir artimus santykius su Makedonijos karalyste.

348 m. pr. m. e. Chalkidikės lyga, kaip ir graikų kolonijos Migdonijoje buvo prijungta prie Makedonijos karalystės ir tapo istorinio Makedonijos regiono dalimi.
Mitilėnė

**Mitilėnė** − miestas Graikijoje, Lesbo saloje. Lesbo nomo administracinis centras. Jis įsikūręs šlaite, kuris leidžiasi link sąsmaukos, supamos dviejų uostų.

## Istorija
Antikos laikais Mitilėnė buvo graikų polis. Apie 478 metus pr. m. e. miestas tapo Delo lygos nariu. 428 metais pr. m. e. Mitilėnės gyventojai buvo sukilę prieš Delo sąjungos vadovaujamus Atėnus.

Helenizmo laikais miestas sunyko. Mitilėnė vėl suklestėjo ankstyvaisiais Romos imperijos laikais.

Mitilėnėje gimė graikų poetai Alkajas ir Sapfo.
Alvydas Barzdžiukas

**Alvydas Barzdžiukas** (g. 1958 m. gegužės 25 d. Šiauliuose) – Lietuvos architektas.

## Biografija
1981 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą. 1981–1994 m. Komunalinio ūkio projektavimo instituto Panevėžio skyriaus architektas. 1994–1998 m. Panevėžio bendrovės „Architektūra ir grafika“ savininkas, nuo 1998 m. Vilniaus UAB „Naujoji architektūra ir grafika“ savininkas ir architektas. 

Lietuvos architektų sąjungos narys.

## Projektai
* Panevėžio miesto centro detalusis planas, 1990 m.,
* Bankų pastatai, Panevėžys, 1992, 1998 m.,
* Keramikos galerija Panevėžyje, 1997 m.,
* Prekybos centras „Rašė“, Utena, 2001 m.

## Šaltiniai
Evaldas Barzdžiukas

**Evaldas Barzdžiukas** (g. 1955 m. birželio 25 d. Šiauliuose – 2021 m. lapkričio 26 d. Kaune) – Lietuvos architektas.

## Biografija
1979 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą. Nuo 1979 m. architektas Kaune,  Kauno bendrojo plano projekto architektų grupės vadovas, vyr. architektas. 1991–1993 m. Kauno miesto savivaldybės vyr. architekto pavaduotojas, nuo 1993 m. Kauno miesto savivaldybės įmonės „Kauno planas“ vadovas, nuo 2006 m. UAB „Miesto planas“ direktorius, projekto vadovas.
Lietuvos architektų sąjungos narys.

## Projektai
* „Tête Defénse“ aikštės užstatymo konkurso projektas (kartu su E.Miliūnu, A. Kaušpėdu, A. Kanču, S. Juškiu, B. Zabulioniu), Paryžius, Prancūzija, 1983 m.
* Šcecino miesto urbanistinio konkurso projektas (pirma premija,  su J.Merkevičiene, V.Merkevičiumi, D.Paulauskiene) , Lenkija, 1990 m.
* Prekybos centro Jonavoje projektas, 1981 m.
* Kultūros namai, Biržai, 1991 m.,
* Kūrybinės dirbtuvės su gyvenamosiomis patalpomis Kaune, 1997 m.,
* KTU studentų miestelio detalusis planas, 1987, 1997 m.
* Kauno m. sav. Bendrasis planas, kartu su bendraautoriais, 2003 m.
* Kauno miesto aukštybinių pastatų specialiojo plano autorius, projekto vadovas, 2010 m.
* Jaunimo nakvynės namai Kęstučio g. Kaune 2015 m.
* Administracinio pastato Vilties g. Kaune projektas, 2018 m.
* Daugiabučio gyv. namo su prekybinėmis patalpomis Ožeškienės g. 3 Kaune projektas, 2017 m. 

## Įvertinimas
* 1997 m. Kauno „Metų architektas“ už du individualius gyvenamuosius namus Žaliakalnio šlaite.

## Šaltiniai
Jonas Barkauskas

**Jonas Barkauskas** (g. 1957 m. sausio 26 d. Radviliškyje) – Lietuvos architektas.

## Biografija
1980 m. baigė Vilniaus inžinerinio statybos instituto Architektūros fakultetą. Nuo 1980 m. Miestų statybos projektavimo instituto Šiaulių skyriaus architektas. Nuo 1993 m. UAB „Projektavimo centras“ architektas-projektų vadovas, nuo 2003 m. direktorius, J. Barkausko įmonės savininkas.

Lietuvos architektų sąjungos ir architektų rūmų narys.

## Projektai
* Šiaulių miesto Lieporių 4-asis mikrorajonas,
* Šiaulių Romuvos pagrindinė mokykla,
* Gytarių gyvenamasis rajonas,
* Šiaulių oro uosto administracinis pastatas,
* prekybos centrai Tilžės ir K. Korsako gatvėse.
* Šiaulių 2-asis policijos komisariatas ir kelių policijos pastatas, su bendraautoriais,
* Daugiabučiai gyvenamieji namai Stalupėnų ir Neringos gatvėse, su bendraautoriais,
* Prisikėlimo aikštės-skvero rekonstrukcija, su bendraautoriais.

## Šaltiniai
Darius Jakubauskas

**Darius Jakubauskas** (g. 1966 m. balandžio 22 d. Šiauliuose) – Lietuvos architektas.

## Biografija
1984 ir 1986–1991 m. studijavo Vilniaus inžinerinio statybos instituto Architektūros fakultete. 1991–1995 m. UAB „Šiaulių komprojektas“ architektas, nuo 1992 m. – IĮ „Proporcija“ savininkas, projektų vadovas, architektas.

Lietuvos architektų sąjungos narys, 1998–2000 m. atsakingasis sekretorius.

## Projektai
* Šiaulių banko rekonstrukcija, 1993–1994 m.,
* Naujųjų apaštalų bažnyčia, Šiauliai, 1994 m.,
* Mažeikių gaisrinė, su kitais, 1994 m.,
* Šiaulių elektros tinklų administracinis pastatas, su kitais, 1996 m.,
* Šiaulių muzikos mokyklos pastatas, 1996 m.,
* Palendrių Šv. Benedikto ordino vienuolyno viešbutis ir vienuolynas, Kelmės rajonas, 1993, 2000 m.,
* AB „Šiaulių vandenys“ administracinis pastatas, 1999 m.,
* „Vilniaus banko“ Šiaulių filialo pastatas, su kitais, 2000 m.
* Registrų centro Šiaulių filialo pastatas, 2004 m.
* Prekybos centras „Saulės miestas“, 2005 m.
* Prekybos centras „Megapolis“, Šiauliai, 2005 m.
* Sanatorijos „Eglė“ rekonstrukcija, Druskininkai,2007 m.
* Prekybos centras „NIC“, Šiauliai, ,2007 m.
* „Toyota“ automobilių salonas, Šiauliai, 2007 m.
* Prekybos centras „Avitela-SBA“, Šiauliai, 2009 m.
* Šiaulių Švč. M. Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčia, 2009 m.
* Šiaulių vyskupijos kompleksas, su kitais, 2012 m.

## Įvertinimas
* 2001 m. – laikraščio „Statybų Pilotas“ apdovanojimas SEB Vilniaus Banko pastatui Šiauliuose „Už geriausią Lietuvos architektūrą“ (kartu su Andriumi Verniu, Rinaldu Regesu ir Šarūnu Sabaliausku)
* 2006 m. – garbės ženklas „Už nuopelnus Šiaulių apskričiai“.

## Šaltiniai
Rolandas Vilkončius

**Rolandas Vilkončius** (g. 1976 m. gegužės 18 d. Ukmergėje) – Lietuvos vadybininkas, televizijos laidų ir renginių vedėjas.

## Biografija
Mokėsi Ukmergės Antano Smetonos vidurinėje mokykloje. Kauno kolegijoje baigė verslo administravimą. Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultete studijavo vadybą ir verslo administravimą.

Karjerą pradėjo Kauno radijo stotyje „Titanika“, vėliau „Kauno fonas“, čia su Inga Jankauskaite vedė laidą vaikams „Ingumynai“. Septynerius metus dirbo „Radiocentro“ laidų vedėju. 2004–2006 m. LTV rinkodaros skyriaus vadybininkas. Vestos laidos per LTV – „Lietuvos dainų dešimtukas“, „Lietuvos šokių dešimtukas“. 2007 m. apdovanotas LRT „bitinuku“.

2008 m. iš LTV perėjo į LNK. Šiame kanale – tokių laidų kaip „Žvaigždžių duetai“, „Gyvenimas pagal moteris“, „Muzikos akademija“, „Kviečiu šokti“, „Neišgalvoti gyvenimai“ , šventinių laidų „Auksinės širdys“, „Gerumo diena“, „Tau, mama!“ ir kt. vedėjas. Dirbo LNK savireklamos direktoriumi, įvairiose reklamos agentūrose projektų vadovu. Nuo 2013 iki 2021 m. LNK žinių vedėjas, nuo 2021 m. vasaros - Info TV informacinės laidos "Info diena" vedėjas.

## Šaltiniai
Apolonija Nistelienė

**Apolonija Nistelienė-Gugaitė** (1925 m. rugpjūčio 6 d. Kaune – 2023 m. rugsėjo 14 d. Kaune) Lietuvos inžinierė architektė.

## Biografija
1944–1950 m. mokėsi Kauno Vytauto Didžiojo universiteto Architektūros fakultete, 1944–1948 m. Istorijos-filologijos fakultete, 1949–1951 m. Vilniaus universiteto Istorijos filologijos fakultete.

1950–1985 m. Komunalinio ūkio projektavimo instituto Šiaulių skyriaus architektė, vėliau dirbo kitose miesto įstaigose.

Lietuvos architektų sąjungos narė.

## Kūryba
Sukūrė tipinius vidurinės mokyklos (1952 m.), vaikų darželio (1953 m.) projektus. Projektavo Šiaulių miesto Santuokų rūmus (su I. Laurušu, 1975 m.), įrengė parduotuvės „Vaikų pasaulis“, kino teatrų, 20-ties vaistinių Šiaulių regione interjerus. Prisidėjo prie Šiaulių parko, skverų, įstaigų teritorijų, kapinių Šiauliuose ir Šiaulių regione apželdinimo. Sukūrė mažosios architektūros formų (kioskų, vartų, tvorų ir kt.) bei sakralinės architektūros Šiaulių ir kitose Lietuvos bažnyčiose.

Paskelbė straipsnių architektūros klausimais respublikos ir Šiaulių miesto periodikoje.

## Šaltiniai
Povilas Marengolcas

**Povilas Marengolcas** (1925 m. gruodžio 30 d. Adakave, Skaudvilės valsčius – 2005 m. spalio 17 d. Šiauliuose) – Lietuvos architektas.

## Biografija
1952 m. baigė Vilniaus dailės institutą ir kurį laiką jame dirbo dėstytoju. Nuo 1953 m. architektas Šiauliuose. Nuo 1959 m. miesto Statybos ir urbanistikos skyriaus viršininkas, nuo 1975 m. – Miestų statybos projektavimo instituto Šiaulių skyriaus vyriausiasis architektas. Projektavo daugelį Šiaulių miesto rajonų, gatvių, aikščių, pastatų.

Lietuvos architektų sąjungos narys.

## Šaltiniai
Albertas Ratnikas

**Albertas Ratnikas** (1923 m. sausio 19 d. Radviliškyje – 1993 m. Šiauliuose) – Lietuvos architektas.

## Biografija
1930-1939 m. mokėsi Šiaulių berniukų gimnazijoje. 1946 m. baigė Kauno taikomosios dekoratyvinės dailės institutą. 1944-1983 m. Miestų statybos projektavimo instituto Šiaulių skyriaus architektas, grupės vadovas.

Lietuvos architektų sąjungos narys.

## Projektai
* Daugiabučiai gyvenamieji namai Šiauliuose Vytauto, Vilniaus, Žemaitės gatvėse,
* Restoranas „Baltija“, Šiauliai,
* Šiaulių autobusų stotis (nugriauta 2005 m.),
* Baldų parduotuvė,
* Šiaulių pedagoginio instituto sporto salė,
* Kultūros rūmų interjeras,
* Paštas, Panevėžys,
* Radviliškio centrinė aikštė ir knygynas,
* Gilvyčių kultūros namai,
* Saulės kino teatras, Šiauliai,
* Vilniaus gatvė, Šiauliai,
* Šiaulių miesto kultūros namai, Šiauliai
* Palangos kino teatras „Naglis“

## Atsiliepimai
Algis Vyšniūnas: Šiaulių sėkmė yra architektas Albertas Ratnikas. Tai jo suprojektuota visa Vilniaus gatvė, knygynas, namas su arkomis, „Baltijos“ restoranas, paštas, buvęs Partijos komitetas, dabar nugriauta autobusų stotis – modernistinės architektūros pavyzdys. Aš nežinau, kokio dydžio paminklą jam reikėtų pastatyt – Vilniaus gatvė turėtų būti Ratniko gatve pavadinta.

## Šaltiniai
Algis Vyšniūnas

**Algis Vyšniūnas** (g. 1957 m. gruodžio 21 d. Karagandoje, Kazachstanas) – Lietuvos architektas.

## Biografija
Gimė tremtinių šeimoje. Baigė Klaipėdos Vaikų dailės mokyklą. 1981 m. baigė Vilniaus inžinerinio statybos instituto Architektūros fakultetą. 1981–1986 m. Miestų statybos projektavimo instituto Šiaulių skyriaus, 1986–1994 m. Komunalinio ūkio projektavimo instituto Vilniuje architektas. Nuo 1994 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto asistentas, nuo 2000 m. Urbanistikos katedros docentas, nuo 2002 m. Urbanistikos katedros vedėjas, Urbanistinės analizės mokslo laboratorijos vedėjas, nuo 2006 m. profesorius.

Lietuvos architektų sąjungos narys.

Nuo 1990 m. organizuoja ekspedicijas į tremties ir kalinimo vietas: Karaganda, Balchašas, Džezkazganas, Magadanas, Jakutija, Tadžikija, Kirgizija ir kt.

## Projektai
* Ligoninių kvartalas ir Gimdymo namai Architektų g.,
* Gytarių gyvenamasis rajonas,
* „Tiesos“ kino teatras,
* Saulės laikrodžio aikštė, bendraautoriai Algimantas Černiauskas, Remigijus Jurėla,
* Šiaulių miesto centrinė aikštė ir prieigos, bendraautoriai A. Černiauskas, Vytenis Rudokas,
* Kavinė „Bingo“ (su A. Černiausku)

## Bibliografija
* Vilniaus miesto vizualinės apsaugos ir plėtros principai, su Z.Daunora, S.Kirvaitiene, 2004 m.,
* Miesto gyvenamųjų struktūrų rekonstrukcija, mokomoji knyga, 2000, 2004 m.

## Įvertinimas
* 1988 m. TSRS Architektų sąjungos diplomas ir medalis bei TSRS Menų Akademijos aukso medalis už Saulės laikrodžio aikštę Šiauliuose.

## Šaltiniai
Konstanca

**Konstanca** () – Rumunijos miestas, įsikūręs prie Juodosios jūros, Dobrudžos srities centrinis miestas ir Kontancos apskrities centras.

Konstancos jūrų uostas yra 39,26 km² ploto ir apie 30 km ilgio – jis laikomas didžiausiu uostu Juodojoje jūroje ir vienu didžiausių Europoje (išvežamas aliejus, javai). Yra tarptautinis oro uostas, geležinkelis į Bukareštą. Mašinų gamyba, statybinių medžiagų, plaušienos ir popieriaus, maisto (vyno, aliejaus) pramonė, laivų statykla.

Yra nacionalinis istorijos ir archeologijos muziejus, sinagoga, mečetė, stačiatikių katedra, akvariumas.

Vienas iš Konstancos rajonų Mamajos kurortas yra pats populiariausias šalies kurortas. Jis yra 8 km ilgio ir vos 300 m pločio. Kurortas praktiškai neturi nuolatinių gyventojų – dauguma žmonių čia būna tik vasarą.

## Istorija

Dabartinės Konstancos vietoje VII a. pr. m. e. įkurta graikų kolonija ***Tomai*** arba Tomis (). Tai seniausias miestas Rumunijoje. Ilgą laiką priklausė Odrisidų valstybei. 29 m. pr. m. e. jį užkariavo romėnai. 17–18 m. į Tomus buvo ištremtas ir čia mirė romėnų poetas Ovidijus. VI a. pr. imperatorius Konstantinas I miestą perstatė ir pavadino ***Konstantiniana*** (savo sesers Konstantijos garbei). Vėliai miestas priklausė Bizantijai, nuo VII a. Bulgarijai, 1413–1878 m. Osmanų imperijai (vadinta , virto kaimu). 1878 m. atiteko Rumunijai, ėmus plėtoti pramonę, pastačius uostą labai išaugo.

## Gyventojai

## Sportas
* FC Farul Constanţa – futbolo klubas;
* FC Viitorul – buvęs futbolo klubas;
* FC Unirea Constanța – futbolo klubas;


Constanţa Stradacarol 1910.jpg|Konstanca XX a. pr.
Muzeul de Istorie Nationala si Arheologie Constanta (cropped).jpg|Istorijos ir archeologijos muziejus
Catedral de San Pedro y San Pablo, Constanza, Rumania, 2016-05-27, DD 04-06 HDR.jpg|Šv. Petro ir Pauliaus katedra
Constanta Zentrum.JPG|Mečetė Konstancos centre


## Šaltiniai
Vihrenas

**Vihrenas** () – aukščiausia Pirino kalnų viršūnė. Stūkso Bulgarijoje, Blagojevgrado srityje, Pirino masyvo šiaurinėje dalyje, Končeto gūbryje. Aukštis 2914 m. Tai 3 pagal aukštį Balkanų kalnas, nusileidžiantis tik Musalai ir Olimpui. Pietinis šlaitas nuožulnesnis, šiaurinis – labai status (santykinis aukštis – 1800 m). Aplink kalną telkšo keletas ežerų.
Mamaja

**Mamaja** – Juodosios jūros kurortas Rumunijoje, šalia Konstancos miesto. Šis kurortas laikomas pačiu populiariausiu šalyje. Šioje Konstancos miesto dalyje beveik nėra nuolatinių gyventojų – tik turistai.

Mamaja yra 8 km ilgio ir 300 m pločio ruožas tarp Juodosios jūros ir Siutgijolo ežero.

## Galerija

Image:Welcome to mamaia.jpg|
Image:Aqua_Magic_-_Telegondola_-_Mamaia.jpg|Mamaja iš viršaus


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Mamaja - Rumunijos pajūrio kurortas
Julie Clary

**Marija Žiuli Klari Bonapart** (, 1771 m. gruodžio 26 d. Marselyje – 1845 m. balandžio 7 d. Florencijoje) buvo Ispanijos, Neapolio ir Sicilijos karalienė, karaliaus Žozefo Bonaparto žmona.

## Vaikystė ir šeima
Žiuli Klari gimė Marselyje, Prancūzijoje turtingo šilkų pirklio ir pardavėjo Fransua Klari (1725 m. vasario 24 d. Marselyje – 1794 m. sausio 20 d. Marselyje) ir Frasuazos Rose Somis (1737 m. rugpjūčio 30 d. Marselyje – 1815 m. sausio 28 d. Paryžiuje) šeimoje. Frasuaza Rose Somis buvo antroji Fransua Klari žmona, jo pirmoji žmona buvo Gabrielė Fléchon (1732 m. – 1758 m. gegužės 3 d.) su kuria jis vaikų neturėjo.

Žiuli Klari sesuo Dezirė Klari ištekėjo už Žano Batisto Bernadoto (Karolio XIV Jono), kuris tapo Švedijos ir Norvegijos karaliumi, o Dezirė Klari karaliene. Klari šeima turėjo taip pat ir sūnų Nikolą Žozefą Klari, kuris vedė Anne Jeanne Rouyer.

1794 m. rugpjūčio 1 d. Žiuli Klari ištekėjo už Žozefo Bonaparto, vyresniojo Napoleono Bonaparto brolio. Jie susilaukė trijų dukterų: Žiuli Žozefinos Bonapart (1796–1796), Zenaidos Leticijos Žiuli Bonapart (1801–1854) ir Šarlotės Napoleonės Bonapart (1802–1839).

## Karalienė
1806 m. Napoleonas Bonapartas skyrė savo brolį Žozefą Neapolio karaliumi, o Žiuli tapo karaliene. 1808 m. ji tapo Ispanijos karaliene, kai Žozefas tapo karaliumi. Tačiau jie niekada ten negyveno, dėl Ispanijoje esančių neramumų, todėl Žozefas buvo tik formalus Ispanijos karalius.

Žiuli nuolat pasiekdavo žinios apie jos vyro Žozefo romanus su moterimis iš Karibų jūros baseino – Teresa de Montalvo, Maria del Pilar Acedo, Marques.

## Po Napoleono žlugimo
Po Napoleono armijos pralaimėjimo Vitorijos mūšyje, kuris įvyko 1813 m. birželio 21 d., bei nesėkmingų karo veiksmų Ispanijoje, 1814 m. Žiuli nusipirko pilį Šveicarijoje netoli Ženevos ežero.

Po Vaterlo mūšio ir Bonapartų žlugimo, Žozefas įsigijo nuosavybės Niujorko valstijoje netoli Delavero upės už pajamas, kurias gavo pardavus ispanų dailės kūrinius, kurie buvo paimti beplėšiant Madrido rūmus, vienuolynus ir dvarus.

## Vėlesnis gyvenimas

Žiuli kartu su dukterimis, tačiau be vyro išvyko į Frankfurtą, kuriame gyveno šešerius metus. Vėliau ji persikėlė į Briuselė, o vėliau į Italiją ir gyvenoFlorencijoje. Ji beveik nepalaikė santykių su kitais prancūzais. Kiti ją apibūdindavo kaip žavingą, tylią, orią ir taikią. Per šį laiko tarpą ji išsiskyrė su savo seserimi Dezirė Klari, kuri tapusi Švedijos karaliene, išvyko gyventi ten.

1840 m. Žozefas aplankė Žiuli Florencijoje. Žiuli pyko dėl jo neištikimybės, todėl ironiškai kreipėsi į jį „mano mylimas vyre“. Būdamas 76 metų amžiaus Žozefas Bonapartas mirė ant jos rankų 1844 m. liepos 28 d. O po aštuonių mėnesių – 1845 m. balandžio 7 dieną – mirė ir Žiuli. Tuo metu jai buvo 73-eji. Jie buvo šalia vienas kito palaidoti Santa Croce bazilikoje, Florencijoje. Po 17 metų, 1862 m., imperatorius Napoleonas III atgabeno Žozefo palaikus į Prancūziją ir palaidojo šalia brolio Napoleono. Žiuli palaikai liko Florencijoje. Šalia jos palaidota jos dukra Šarlotė, kuri būdama 37 metų amžiaus mirė gimdydama (kūdikis neišgyveno) Lukos mieste Italijoje.
Nunthaburi nacionalinis parkas

**Nunthaburio nacionalinis parkas** () – nacionalinis parkas šiaurės Tailande, Nano provincijoje. Parkas įkurtas 1996 m. rugsėjo 5 d.

## Vieta
Parkas užima 877,00 km² plotą Jodoivao (Yod Doi Wao) kalnų vietovėje, Laoso pasienyje, 45 km į šiaurę nuo provincijos centro Nano.

## Flora ir fauna
Nunthaburio nacionaliniame parke vyrauja lapuočių, mišrūs, spygliuočių ir visžaliai miškai.
Iš retų augalų parke sutinkama: kietavaisė ksilija (*Xylia xylocarpa*), krausva (*Lagerstroemia calyculata*), *[[Afzelia Bijuga]]*, aukštasis sparnenis (*Dipterocarpus alatus*), siauralapis sparnenis (*Dipterocarpus costatus*), kvapioji hopėja (*Hopea odorata*), raudonasis indenis, *[[Michelia Alba]]*, Indinė garcinija (*Garcinia indica*), melsvasis kaliamas (*Calamus Caesius*), aitrioji kariota (*Caryota urens*), *[[Lithocarpus Cantleyanus]]*, alksnialapis beržas (*Betula alnoides*), *[[Nageia latifolia]]*, cinamonas (*Cinnamomum iners*) ir kt., daug įvairių bambukų ir palmių.

## Lankytinos vietos
* Baanamki Artesiano (Baan Namki Artesian) 80 °C karščio mineralinio vandens versmė.
* Doimorko (Doi Mork), Huajprigo (Huai Prig), Santisuko (Santisuk), Songkvaje (Song Kwae) ir Tadfarongo (Tad Fa Rong) kriokliai.
* Doivao (Doi Wao) kalnas. 1 674 m aukščiausias parko kalnas.
* Fatoobo (Pha Toob) urvas.

## Išnašos

## Nuorodos
* Parko svetainė 
* Tailando nacionaliniai parkai
Vytenis Rudokas

**Vytenis Rudokas** (g. 1959 m. gruodžio 24 d. Utenoje) – Lietuvos architektas.

## Biografija

1983 m. baigė Vilniaus inžinerinio statybos instituto Architektūros fakultetą. Nuo 1983 m. architektas Šiauliuose.

Lietuvos architektų sąjungos narys.

## Projektai
* Verduliukų ir Šventupio gyvenamieji mikrorajonai Šiaulių mieste,
* Prisikėlimo aikštės su prieigomis detalusis planas, bendraautoriai Algimantas Černiauskas ir Algis Vyšniūnas,
* Industrinio parko prie Pročiūnų gatvės detalusis planas,
* Salduvės parko detalusis planas, bendraautoriai Rimantas Kačinskas ir Gintaras Sobutas, 2006 m.,
* Autocentras „Sostena“, bendraautoriai Rimantas Kačinskas, Gintaras Sobutas,
* Parengė statinių projektų Panevėžyje, Mažeikiuose.

## Šaltiniai
Antanas Spelskis

**Antanas Spelskis** (1918 m. spalio 16 d. Šiauliai – 1987 m. rugpjūčio 2 d. Železnovodskas, Rusija) – Lietuvos architektas, architektūros istorikas, habilituotas architektūros mokslų daktaras.

## Biografija
1944 m. baigė Kauno universiteto Statybos fakultetą. 1968 m. habilituotas architektūros mokslų daktaras.

1946–1951 m. architektas Kaune. 1946–1971 m. Kauno universiteto, Kauno politechnikos instituto, Vilniaus dailės instituto dėstytojas, 1969 m. profesorius. Nuo 1970 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto dėstytojas,  1972–1987 m. Architektūros fakulteto dekanas.

Lietuvos architektų sąjungos narys.

Paskelbė apie 100 straipsnių urbanistikos ir architektūros istorijos klausimais.

## Projektai
* Gyvenamieji namai Klaipėdoje, Kaune, Vilniuje,
* Gedimino pr. 9 Vilniuje rekonstrukcija po karo, 1948–1949 m.
* Gyvenamasis namas Gedimino pr. 64 Vilniuje (kultūros vertybė)
* Administracinių pastatų Gedimino prospekte rekonstrukcija, interjerai, baldai,
* Nacionalinės filharmonijos koncertų salės interjero sutvarkymas,
* Operos ir baleto teatro projektas

## Bibliografija
* Miestų sodybinės statybos architektūra, 1955 m.
* Po baroko skliautais, 1967 m.
* Lietuvos miestai, 1970 m., anglų kalba.

## Įvertinimas
* 1978 m. Lietuvos nusipelnęs mokslo veikėjas.

## Šaltiniai
Šarūnas Sabaliauskas

**Šarūnas Sabaliauskas** (g. 1971 m. balandžio 27 d. Šiauliuose) – Lietuvos architektas.

## Biografija
1994 m. baigė Vilniaus Gedimino technikos universiteto Architektūros fakultetą. 1995-2001 m. UAB „Projektavimo centras“ architektas. Nuo 1996 m. individualaus projektavimo biuro savininkas.

Lietuvos architektų sąjungos narys, 1999-2003 m. Lietuvos architektų sąjungos Šiaulių skyriaus atsakingasis sekretorius, 2003-2015 m. skyriaus pirmininkas.

## Projektai
* 2-ojo policijos komisariato, Kelių policijos projektas, Šiauliai, bendraautoris Jonas Barkauskas,
* Prekybos centro „Maxima“ rekonstrukcija, bendraautoriai Jonas Barkauskas, Audronė Alūzienė,
* Vilniaus banko Šiaulių filialo Tilžės gatvėje konkursinis projektas, su kitais, I vieta,
* Fotografijos muziejaus rekonstravimas, 2009 m.

## Šaltiniai
Bronius Semaška

**Bronius Semaška** (1929 m. liepos 15 d. Šiauliuose – 2007 m. Šiauliuose) – Lietuvos architektas.

## Biografija
Mokėsi Šiaulių berniukų gimnazijoje. 1955 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1955–1961 m. Šiaulių vyr. architekto gamybinės grupės architektas, 1961–1964 m. Miestų statybos projektavimo instituto Šiaulių filialo architektas, grupės vadovas, vyr. architektas, 1964–1985 m. skyriaus viršininkas.

Lietuvos architektų sąjungos narys, 1966–1976 m. vadovavo Lietuvos architektų sąjungos Šiaulių skyriui.

## Projektai
* Sukilėlių kalnelio rekonstrukcija, 1958 m.
* Šiaulių centrinės aikštės (dab. Prisikėlimo) ir skvero rekonstrukcija, 1960 m.
* Šiaulių Draugystės prospekto mikrorajono du kvartalai (su kitais), 1962–1965 m.
* Centrinis mikrorajonas (su Algirdu Kuosa), 1963–1967 m.
* Vytauto gatvės stambiaplokščių namų kvartalas, 1964–1965 m.
* Lieporių gyvenamasis rajonas (su Algirdu Kuosa), 1966–1970 m.

## Šaltiniai
Pajonija

**Pajonija** (, ) – senovinis regionas Balkanų pusiasalio centrinėje dalyje. Užėmė beveik visą dabartinės Makedonijos teritoriją ir pietvakarinę Bulgariją.

## Geografija

Pajonija buvo neaiškiai apibrėžtas aukštumų regionas, įsiterpęs tarp Trakijos rytuose ir Ilyrijos vakaruose. Piečiau jo buvo Senovės Makedonija, o šiauriau – Dardanija.

Regionui būdingos aukštumos, kurias dalino dvi didelės upės – Strimonas (rytinė) ir Aksijas (vakarinė). Dauguma pajonų genčių gyveno Strimono aukštupyje. Tai buvo agrianai, siropajonai, doberiai. Prie Aksijo intako Bregalnicos gyveno laajai, deronai, ir iš čia kilo Pajonijos karalystė. Į vakarus nuo Aksijo gyveno amolpiai. Piečiausia pajonų riba buvo Pelagonija.

## Raida
Pajonai buvo indoeuropoečiai, kalbėję pajonų kalba, kuri buvo tarpinė tarp ilyrų ir trakų kalbų. Juos mini Homeras, kovojančius Trojos pusėje, ir vadovaujamus Pyraechmes ir Asteropaeus.

I tūkst. pr. m. e. pradžioje, manoma, Pajonija siekė Egėjo jūrą, t. y. apėmė Aksijo žemupį. Tuo metu ji valdė istorinius Migdonijos, Krestonijos regionus. Gali būti, kad jie valdė netgi Žemutinę Makedoniją ir Pieriją, bet apie IX a. pr. m. e. iš čia išstumti makedonų.

Nuo maždaug VI a. pr. m. e. pro pietines pajonų teritorijas žygiavo Achemenidų armija, ir tada pajonai galutinai neteko savo pietinių teritorijų.

Apie V–IV a. pr. m. e. pajonų gentys buvo suvienytos į **Pajonijos karalystę** su centru Bylazoroje (vėliau – Stobi). Ji sudarė sąjungą su Ilyrija ir ne kartą kėlė grėsmę stiprėjančiai Senovės Makedonijai pietuose.

Tačiau Makedonijos Filipas II reorganizavo armiją ir 358 m. pr. m. e. užpuolė Pajoniją, tuo metu valdomą karaliaus Agis. Pralaimėjusi Pajonija tapo Makedonijos vasale, nors pajonai išsaugojo dinastinę liniją. Joje prasidėjo sparti helenizacija ir makedonizacija. 280 m. pr. m. e. Pajoniją nusiaubė keltai, vėliau dardanai. 217 m. pr. m. e. Pajonija atkūrė valstybingumą, tačiau Makedonijos Filipas V (220–179) ją vėl įjungė į Makedoniją. 146 m. pr. m. e. Makedonijos karalystę galutinai nukariavo Romos imperija, ir Pajonija tapo Makedonijos provincijos dalimi. Pajonai palaipsniui išnyko, kaip ir regiono pavadinimas. Nuo Romėnų laikų Pajonija buvo laikoma didesnio Makedonijos regiono dalimi.

## Žinomi valdovai
Visos datos – prieš mūsų erą.
* Agis ? – 359
* Lycceius 356–340
* Patraus 340–315
* Audoleon 315–285
* Ariston 286–285
* Leon 278–250
* Dropion 250–230
* Bastareus ? – ?

## Nuorodos
Lenkijos Televizija

**Lenkijos Televizija** (*TVP*, ) – Lenkijos nacionalinis tranliuotojas (valstybės iždui priklausanti akcinė bendrovė), įkurtas 1952 m.  Tai seniausias ir didžiausias Lenkijos transliuotojas.

## Dabartiniai kanalai
* TVP1 / TVP1 HD
* TVP2 / TVP2 HD
* TVP HD
* TVP Info / TVP Info HD
* TVP Polonia / TVP Polonia HD
* TVP Kultura / TVP Kultura HD
* TVP Kultura 2
* TVP Historia
* TVP Historia 2
* TVP Sport / TVP Sport HD
* TVP Seriale
* Biełsat TV / Biełsat TV HD
* TVP Wilno
* TVP Parlament
* Jasna Góra TV
* TVP ABC / TVP ABC HD 
* TVP ABC 2
* TVP Rozrywka / TVP Rozrywka HD 
* TVP Dokument / TVP Dokument HD
* TVP Kobieta / TVP Kobieta HD
* TVP Nauka / TVP Nauka HD
* TVP World / TVP World HD
* Alfa TVP / Alfa TVP HD

## Regioniniai kanalai
* TVP3 Warszawa
* TVP3 Poznań
* TVP3 Białystok
* TVP3 Bydgoszcz
* TVP3 Rzeszów
* TVP3 Lublin
* TVP3 Olsztyn
* TVP3 Gorzów Wielkopolski
* TVP3 Gdańsk
* TVP3 Szczecin
* TVP3 Opole
* TVP3 Kraków
* TVP3 Katowice
* TVP3 Kielce
* TVP3 Wrocław
* TVP3 Łódź

## Logotipų istorija

File:Telewizja Polska 1952-1956.png|TVP pirmasis logotipas (1952-1956)
File:Telewizja Polska (1956-1963).png|TVP antrasis logotipas (1956-1963)
File:Logo Telewizji Polskiej - lata 60-te.png|TVP trečiasias logotipas (1963-1976)
File:TVP old logo.png|TVP ketvirtasis logotipas (1976-1992)
File:TVP logo old.png|TVP penktasis logotipas (1992-2003)
File:TVP logo.svg|TVP šeštasis logotipas, nuo 2003 m.
File:TVP logo (variant).svg|Kitas TVP šeštojo logotipo variantas, nuo 2003 m.


## Šaltiniai
Vytauto Didžiojo universiteto Menų fakultetas

**Vytauto Didžiojo universiteto Menų fakultetas** - VDU struktūrinis padalinys, turintis fakulteto statusą. Fakultetas įsikūręs Kauno  senamiestyje, Muitinės g. 7. Fakulteto dekanė prof. dr.  Jurgita Staniškytė. 

## Istorija

* 1991 m. balandžio 12 d. įkurtas Vytauto Didžiojo universiteto Menų fakultetas.
* 2002 – 2008 m. veikė kaip Vytauto Didžiojo universiteto Menų institutas.
* 2008 m. prie VDU Menų fakulteto įsteigtas Menų centras, siekiantis skatinti ir palaikyti studentų kūrybines iniciatyvas. VDU Menų centras apjungia universiteto Menų galerijos „101” bei Menų centro skaityklos-kavinės veiklą, folkloro kolektyvą „Linago“, Kamerinį merginų chorą, Akademinį studentų teatrą, Akademinį judesio teatrą, tautinių šokių ansamblį „Žilvitis“, šokių grupę „Dance4Fans“ ir brazilų kovos meno grupę „Capoeira“.
* 2014 m. fakultetas persikėlė į naujas patalpas Kauno senamiestyje, adresu Muitinės g. 7.

## Struktūra
Mokslo ir studijų padaliniai:
* Menotyros katedra (vedėja dr. Jolita Butkevičienė)
* Teatrologijos katedra (vedėjas doc. dr. Edgaras Klivis)
* Šiuolaikinių menų katedra (vedėjas Dr. Tomas Pabedinskas)

Kiti padaliniai:
* Menų centras (vadovė dr. I. Pukelytė)
* 101Galerija (vadovė-meno kuratorė Milda Gineikaitė)

## Nuorodos

* Oficialus VDU Menų fakulteto tinklalapis
* VDU 101Galerija
Algimantas Stapulionis

**Algimantas Stapulionis** (1924 m. rugpjūčio 10 d. Šiauliuose – 1999 m. gegužės 14 d. Vilniuje) – Lietuvos inžinierius architektas, baldų dizaineris.

## Biografija
1954 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1955–1959 m. Vilniaus statybos technikumo dėstytojas. 1959–1970 m. Baldų ir medžio apdirbimo pramonės ministerijos eksperimentinio konstravimo biuro architektas, nuo 1971 m. šio biuro vyriausiasis architektas. Lietuvos architektų sąjungos narys.

Sukūrė mokyklinių ir buitinių baldų komplektus. Parašė straipsnių baldų architektūros klausimais.

## Projektai
* „Dainavos“ restoranas (1962 m.), interjeras, Vilnius, su Eugenijum Cukermanu
* Palangos miesto paštas, interjeras ir baldai
* Viešbutis „Turistas“ (1974 m.), baldai, Vilnius
* Viešbučiai „Pamarys“ (1975 m.) ir „Klaipėda“ (1982 m.), interjeras ir baldai, Klaipėda
* Izmailovo olimpinis kompleksas (1980 m.), interjeras ir baldai, Maskva

## Bibliografija
* Civiliniai ir pramoniniai trobesiai: vadovėlis statybos technikumų moksleiviams, su K. Jakovlevu-Mateckiu, 1959 m.

## Šaltiniai
Gertrūda Šumskienė

**Gertrūda Šumskienė** (1935 m. rugpjūčio 18 d. Rokiškyje – 1993 m. gegužės 5 d. Šiauliuose) – Lietuvos inžinierė architektė.

## Biografija
1959 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1959-1964 m. architektė Ignalinoje. Nuo 1964 m. architektė Šiauliuose, 1975-1990 m. miesto vyriausioji architektė.

Lietuvos architektų sąjungos narys.

## Projektai
* Statybininkų klubas, rekonstravus buvusį „Pergalės“ (buvusį „Kapitol“) kino teatrą,
* Statybos tresto valdybos ir Specialiosios apdailos darbų valdybos administracinių pastatų interjerai.
* Šiaulių miesto generalinis planas, su V. Bugailiškiu, 1980 m.

## Įvertinimas
* 1984 m. TSRS Ministrų tarybos premija už Šiaulių miesto Vilniaus gatvės pėsčiųjų zonos sukūrimą.
* 1984 m. Lietuvos nusipelniusi architektė.

## Šaltiniai
Alfredas Gytis Tiškus

**Alfredas Gytis Tiškus** (1934 m. birželio 24 d. Šiauliuose – 2008 m. gegužės 23 d. Klaipėdoje) – Lietuvos inžinierius architektas, dailininkas.

## Biografija
1941–1944 m. mokėsi Raseinių Maironio pradžios mokykloje, 1946–1949 m. Raseinių gimnazijoje, 1949–1953 m. Klaipėdos 1-ojoje vidurinėje mokykloje. 1953–1959 m. studijavo Kauno politechnikos instituto Statybos fakultete. I-ą semestrą studijavo žemės ūkio statybą, vėliau architektūrą, pripažinta inžinieriaus-architekto kvalifikacija.

1959–1961 m. Kretingos rajono architektas, vyr. architektas. 1961–1988 m. Miestų statybos projektavimo instituto Klaipėdos skyriaus architektas, 1962–1965 m. skyriaus viršininkas, projektų vyr. architektas. 1966–1967 m. dirbo Taškente (Uzbekija). Nuo 1988 m. Vilniaus dailės akademijos Klaipėdos vizualinio dizaino katedros dėstytojas, nuo 1991 m. docentas. 1993–1999 m. AB „Klaipėdos miestprojektas“ architektas. Nuo 1994 m. Klaipėdos miesto savivaldybės projektų ekspertizės tarnybos ekspertas. 1995–1996 m. Lietuvos urbanistikos ekspertų tarybos narys.

Nuo 1962 m. Lietuvos architektų sąjungos narys. Nuo 1994 m. Tėvynės sąjungos narys.

Surengė šešias personalines grafikos ir pastelės parodas. Pasiūlė terminą „šermeninės“, kuriuo apibūdino šarvojimo sales, menančias egiptietiškos senovės ir etninės architektūros formas, kai du aukšti ir statūs stogai apglėbia dvi šarvojimo sales.

Palaidotas Joniškės kapinėse.

## Projektai

* Kavinė „Vaidilutė“ (neišliko), 1968 m., Palanga
* Neringos Vykdomasis komitetas, dab. Rotušė, 1973 m., Nida
* Pempininkų (1974 m.), Debreceno (1977 m.), „Vingio“ gyvenamųjų rajonų visuomeniniai-prekybiniai centrai, Klaipėda
* Šermeninės (1975–1976 m.), Klaipėda, Šiauliai, Panevėžys
* Gyvenamųjų namų kvartalas (1980–1982 m.), Juodkrantė
* Viešbutis „Klaipėda“ (1985 m.)
* Lengvosios atletikos maniežas, Klaipėda
* Parduotuvės „Saturnas“, „Šilas“, Klaipėda
* Žvejų poilsio namai, Palanga

## Įvertinimas
* 1973 m. SSRS MT premija, už visuomeninį prekybinį centrą „Vaidila“
* 1984 m. LTSR nusipelnęs architektas
* 2004 m. Auksinis architektūros riterio ordinas
* 2007 m. Klaipėdos miesto garbės pilietis 

## Šaltiniai

* http://www.klaipeda.lt/go.php/lit/Alfredas-Gytis-Tikus-2007-m/12794

## Literatūra
* Alfredas Gytis Tiškus – architektas (sud. Nijolė Kepenienė, Vaidas Petrulis). – Klaipėda: Lietuvos architektų sąjungos Klaipėdos apskrities organizacija, 2009. – 156 p.: iliustr. – ISBN 978-609-95127-0-9
* Jonas Tatoris. Alfredas Gytis Tiškus. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. 322 psl.
Engel

**Engel** – švedų alternatyviojo metalo muzikos grupė iš Geteborgo. Šiuo metu jie yra sudarę sutartį su Season of Mist. Grupė dalinosi scena bendruose koncertų turuose su Still Remains, Amon Amarth bei Dimmu Borgir. Kone visi dabartiniai ar buvę Engel nariai taip pat yra arba buvo kitų populiarių Švedijos grupių – In Flames, The Crown, Lord Belial, Gardenian, Evergrey – muzikantai.

## Nariai
### Dabartiniai nariai
* Niclas Engelin – gitara (2004–)
* Marcus Sunesson – gitara (2004–)
* Jimmy Olausson – mušamieji (2010–)
* Steve Drennan – bosinė gitara (2008–)

### Buvę nariai
* Robert Hakemo – bosinė gitara (2004–2005)
* Johan Andreassen – bosinė gitara (2005–2006)
* Michael Håkansson – bosinė gitara (2006–2008)
* Daniel Moilanen – mušamieji (2004–2010)
* Magnus Klavborn – vokalas (2004–2013)

## Diskografija
### Studijiniai albumai
* *[[Absolute Design]]* (2007)
* *[[Threnody]]* (2010)
* *[[Blood of Saints]]* (2012)

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
* Oficialus MySpace puslapis
*
Rūta Stuopelienė

**Rūta Stuopelienė** (g. 1956 m. gruodžio 29 d. Prienuose) – Lietuvos inžinierė architektė.

## Biografija
1979 m. baigė Vilniaus inžinerinio statybos instituto Architektūros fakultetą. 1979-1984 m. Miestų statybos projektavimo instituto Šiaulių skyriaus architektė, 1984-1990 m. AB „Komprojektas“ Šiaulių skyriaus architektė, nuo 1993 m. UAB „Projektavimo centras“ architektė, nuo 2003 m. R. Stuopelienės projektavimo biuro architektė.

Lietuvos architektų sąjungos narė, ekspertų komisijos narė.

## Projektai
* Regioninė gamtos apsaugos agentūra, Šiauliai,
* Darbo biržos pastatas Šiauliuose,
* Kėdainių Juozo Paukštelio gimnazija, Kėdainiai,
* Darbo biržos ir Sodros pastatai, Mažeikiai,
* Dainų parkas,
* Vilniaus gatvės – pėsčiųjų bulvaro Šiauliuose rekonstrukcija, su R.Stuopeliu ir G.Stuopelyte.

## Šaltiniai