open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Arvydas Akstinavičius

**Arvydas Akstinavičius** (g. 1960 m. gegužės 24 d. Vilniuje) – gydytojas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija

Mokėsi Vilniaus m. VII (dabar Žirmūnų gimnazija) vidurinėje mokykloje, kurią baigė aukso medaliu. 1986 m. baigė Vilniaus universiteto Medicinos fakultetą. Dirbo gydytoju psichiatru N.Vilnios psichiatrinėje ligoninėje, vėliau iki 1996 m. – gydytoju neurologu Vilniaus m. XI poliklinikoje. Nuo 1991 m. iki 1996 m. dirbo Seimo narių padėjėju. 1996 m. išrinktas į LR Seimą, 1996–2000 m. LR Seimo narys, Seimo žmogaus teisių komiteto narys.
Politikoje nuo 1989 metų. 1989 m. įstojo į Lietuvos socialdemokratų partiją, buvo šios partijos atsakinguoju sekretoriumi. 1999 m. nepritardamas LSDP-LDDP jungtuvėms ir siekdamas apginti socialdemokratines vertybes bei principus, su bendraminčiais susibūrė po dabartine Lietuvos socialdemokratų sąjungos vėliava.
Be mediko profesijos save laiko profesionaliu politiku. Nuo 2003 m. yra Socialdemokratų sąjungos pirmininkas. Taip pat yra Socialdemokratinės minties instituto valdybos pirmininkas.
Dalyvavo 2012 metų LR Seimo rinkimuose nacionalinio susivienijimo „Už Lietuvą Lietuvoje“ sąraše.

## Nuorodos
* 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai.

## Išnašos
Girsteitiškis

**Girsteitiškis** (arba ***Girsteikiškis***) – kaimas Molėtų rajono savivaldybės šiaurės vakaruose, kelių Molėtai–Balninkai ir Alanta–Videniškiai sankirtoje. Netoliese (šiauriau) teka upė Alanta, piečiau kaimo telkšo ežeras Salotis. Veikia biblioteka, išlikęs Girsteitiškio dvaras.

## Istorija

XVI a. priklausė Alantos dvarui. Išlikęs 1570 metų Girsteikiškio inventorius, kurime minimi kaimai Girsteikiškis, Kakliniai (*Siolo Koklincy*). 1598 metais Alantos dvare buvo Girsteikiškio valsčius, į kurį įėjo šie kaimai: Antagilužiai (dab. Gilužiai), Daveniai, Girsteikiškis, Gojus, Nosėnai.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Girsteikiškyje 1900 m. gegužės 30 d. gimė botanikas ir mikologas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras, Lietuvos mokslų akademijos narys korespondentas Antanas Minkevičius.

## Šaltiniai
Varkališkiai

**Varkališkiai** – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, prie Šventosios ir Dūkstynos upelio santakos; faktiškai rytinis Ukmergės priemiestis. Seniūnaitijos centras. „Dukstynos“ kolektyviniai sodai. Ties kaimu kertasi automagistralė  ir plentas , stovi tiltas per Šventąją.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pistacija

**Pistacija** (*Pistacia*) – anakardinių (*Anacardiaceae*) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso apie 5-15 m aukščio krūmai ir medžiai.

## Žodžio kilmė
Manoma, kad pistacijos pavadinimas yra persiškos kilmės (pagal vietovę *Pesteh*).

## Paplitimas
Paplitusi Kanarų salose, Šiaurės vakarų Afrikoje, Pietų Europoje, Centrinėje ir Rytų Azijoje, Šiaurės Amerikos pietinėje dalyje.

## Rūšys

Gentyje yra 10 rūšių:
* Afganistaninė pistacija (*Pistacia afghanistania*)
* Atlantinė pistacija (*Pistacia atlantica*)
* Kininė pistacija (*Pistacia chinensis*)
* *[[Pistacia khinjuk]]*
* *[[Pistacia lentiscus]]* 
* Meksikinė pistacija (*Pistacia mexicana*)
* Terpentininė pistacija (*Pistacia terebinthus*)
* *[[Pistacia texana]]* 
* *[[Pistacia vera]]* 
* ''Pistacia wienmannifolia

## Riešutų produkcija

## Šaltiniai
Šaukava

**Šaukava** – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurę nuo Ukmergės, greta magistralės . Seniūnaitijos centras.

## Istorija
Pokario metais apylinkėse veikė Didžiosios Kovos apygardos, "B" partizanų rinktinės, Geležinio Vilko partizanų tėvūnijos Lietuvos partizanai.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Kaime gimė gamtosaugininkas Viktoras Bergas (1906–1983).
* Šaukavoje 1936 m. gruodžio 10 d. gimė literatūros istorikas, spaudos tyrinėtojas Vincas Kuzmickas.

## Šaltiniai
Pamūšis (Ukmergė)

**Pamūšis** – kaimas Ukmergės rajono savivaldybės šiaurinėje dalyje, prie kelio . Pro kaimą teka Mūšia (dešinysis Šventosios intakas), pagal kurią ir pavadintas kaimas. Seniūnaitijos centras. Šalia miestelio yra Pamūšio kapinynas vad. Švedkapiais.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Verbiškės

**Verbiškės** – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, netoli Virintų ežero, iš kurio išteka Virinta. Seniūnaitijos centras. Veikia biblioteka, bendruomenės centras, plastmasių gamykla ir medžio apdirbimo įmonė.

## Istorija
1759 m. Skudutiškio bažnyčios krikšto metrikų knygoje minimi Verbūnai tapatintini su dabartinėmis Verbiškėmis. Ten pat 1778 m. užrašytas kaimo vardas Verbiškės. Kaimas XVIII–XIX a. priklausė Liliškių dvarui. Iki 1854 m. buvo Molėtų, po to – Alantos, nuo 1927 m. – Suginčių parapijoje.

1995–1999 m. Verbiškėse buvo organizuotas muzikinis festivalis Mėnuo Juodaragis.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Juozapas Algis Leišis (1943–2019) – karinis veikėjas, dimisijos jūrų kapitonas

## Šaltiniai
Google Calendar

**Google kalendorius** arba **Google Calendar**, anksčiau buvo žinomas kodiniu pavadinimu **CL2**, – nuosavų kalendorių kūrimo bei tvarkymo programa internete, priklausanti Google kompanijai. Svetainė prieinama nuo 2006 m. balandžio 13 d.

Pagrindinė kalendoriaus išvaizda niekuo neišsiskirianti, primenanti daugumą tokio tipo kompiuterinių programų išvaizdą. Ajax pagrindu sukurta naudotojo sąsaja leidžia lengvai peržiūrinėti, kurti bei redaguoti įrašus be pakartotino puslapio įkrovimo.

## Išnašos
Criss Angel

**Criss Angel** (g. 1967 m. gruodžio 19 d.; tikrasis vardas **Christopher Sarantakos**) – JAV iliuzionistas (gatvės magas), muzikantas, eskeipologistas, jogos praktikuotojas, Criss Angel Mindfreak televizijos serialo kūrėjas ir režisierius.

Iliuzionistas vertinamas kontroversiškai dėl dažno televizijos kamerų efektų naudojimo savo triukuose ir nufilmuotos medžiagos redagavimo, pasamdytų „gerbėjų“ auditorijoje.

Criss Angel gerbėjai jį dažnai lygina su David Blaine, kartais iki tokio lygio, tarsi tarp jų vyktų kažkokia konkurencija ar priešiškumas. Abu iliuzionistai neigia esą priešai, tačiau Criss Angel yra pareiškęs, kad jei Blaine atliktų triuką kurio jis nesugebėtų pakartoti – iškart pasitrauktų iš magijos. David Blaine kol kas iššūkio nepriėmė.

## Nuorodos

### Išnašos


### Kita
* Oficialus Criss Angel puslapis
* Oficialus laidos ''Criss Angel Mindfreak'' puslapis
* Videos of Criss Angel 
*
David Blaine

**David Blaine** (g. 1973 m. balandžio 4 d.) – JAV iliuzionistas (gatvės magas), taip pat garsus ir dėl įvairių pavojingų pasirodymų atlikinėjimo.

Jo tėvas buvo ispanų – Puerto Riko kilmės, o motina – rusų kilmės žydė.

Dažniausiai Bleinas atlieka magijos iš arti triukus su kortomis, monetomis ir panašiai, taip pat jo pasirodymai išpopuliarino Balducci levitaciją.

## Nuorodos

* Oficialus puslapis
Lietuvos verslo darbdavių konfederacija

**Lietuvos verslo darbdavių konfederacija** (**LVDK**) – nevyriausybinė, ne pelno organizacija, vienijanti darbdavius Lietuvoje bei ginanti jų interesus, didžiausia smulkų ir vidutinį verslą (SVV) atstovaujanti organizacija Lietuvoje. Vienija daugiau nei 2000 įmonių ir 49 asocijuotas struktūras (regionines ir šakines verslo asociacijas).

## Tikslai
Pagrindiniai LVDK tikslai yra:
* sutelkti Lietuvos verslininkus jų teisėtiems interesams išreikšti, atstovauti ir užtikrinti;
* analizuoti ir vertinti verslo padėtį Lietuvoje, siekti, kad būtų sudarytos palankios sąlygos steigti bei plėtoti verslą;
* inicijuoti verslo savivaldos plėtrą;
* teikti įvairiapusę pagalbą verslininkams (teikti metodinę – informacinę pagalbą bei konsultacijas verslo organizavimo klausimais);
* plėtoti verslą aptarnaujančių struktūrų veiklą.

## Istorija

Lietuvos verslo darbdavių konfederacija buvo įsteigta 1999 m. balandžio 24 d., kai susijungė 2 didžiausios SVV atstovaujančios konfederacijos (Lietuvos verslininkų darbdavių konfederacija ir Nacionalinė verslininkų konfederacija).

## Vadovybė
LVDK Generalinis direktorius Danas Arlauskas (g. 1955 m.).

Konfederacijos prezidentu buvo Viktoras Uspaskichas (atsistatydino 2006 m.). 

## Nuorodos
*LVDK tinklalapis  (lietuvių, anglų k.)
Ordesos kanjonas

**Ordesos kanjonas** yra Pirėnuose, *Araso slėnyje*, Ispanijoje.

Ordesos kanjonas tęsiasi *Araso slėniu* apie 16 km. Tai rievėto kalkakmenio siena, stačiai kylanti iš slėnio daugiau nei 600 m. *Araso slėnis* yra vienas iš keturių upių slėnių *Ordesos* ir *Monte Perdido* nacionaliniame parke, užimančiame 156 km² plotą vidury Pirėnų – Ispanijos ir Prancūzijos pasienyje. 3355 m aukščio *Monte Perdidas* – trečia pagal aukštį Pirėnų viršūnė ir aukščiausias klintinis Europos kalnas. Visi keturi slėniai – *Araso*, *Anisklo*, *Pinetos* ir *Eskuaino* – išskobti ledynų, slinkusių nuo *Perdido* ir dviejų kaimyninių viršukalnių, *Cilindro* ir *Ramondo*, drauge vadinamų *Trimis Seserimis* (*Las Tres Sorores*).

*Araso slėnis* prasideda *Sirko de Soasu* (*Circo de Soaso*) – ledyno išgraužtu *Perdido* šlaituose daugiau nei prieš 15 000 metų su kriokliu *Kola de Kabaljo* (*Cola de Caballo*) (Arklio uodega). Per tūkstantmečius erozija išgraužė siauras briaunas, vadinamas *fajas*, juosiančias uolų keteras. *Faja de las Flores* beveik 3 km vingiuoja palei Arasą 2400 m aukštyje.

Ordesos kanjone veisiasi Pirėnų kalnų ožys, esantis ties išnykimo riba. Virš uolų skraido kilnieji ereliai, taip pat avėdros, kurių sparnų plotis siekia iki 2,5 m.

## Nuorodos
Ordesos ir Monte Perdido nacionalinis parkas  (anglų ir ispanų k.)
Paulius Sanguška

**Paulius Sanguška** (Paul François Roman Prince Sanguszko; g. 1973 m. sausio 16 d. Brazilijoje) – vienintelis likęs gyvas Gediminaičių dinastijos atšakos atstovas.

San Paule ir Paryžiuje gyvenantis, 4 pilietybes turintis, laisvai 5 kalbomis kalbantis Lietuvos didikų palikuonis prekiauja nekilnojamuoju turtu. Jis – gediminaičio lenko ir kilmingos prancūzės sūnus.

Ukrainos istorijoje parašyta, kad Paulius Sanguška yra giminystės ryšiais susijęs su Lietuvos Didžiojo kunigaikščio Gedimino jauniausio sūnaus kunigaikščio Liubarto, valdžiusio Volynę ir pastačiusio Lucko pilį sūnaus Teodoro (rus. Fiodoras) sūnumi Aleksandru, iš kurio atsirado Sanguškų giminės atšaka, nes jie pakeitė pavardę iš Liubartaičių į Sanguškų). Taip pat Sanguškos perėjo iš stačiatikių į katalikų tikėjimą.

Viduramžiais Sanguškos įsitvirtino Volynės kunigaikštystėje (dab. Ukraina). Jiems priklausė dvaras Slavutoje, kuris 1918 m. buvo atitekęs Austro-Vengrijos monarchijai.

Neseniai lankydamasis Lietuvoje Paulius Sanguška užsiminė, kad jau nusižiūrėjo vietą valdovo rūmams.
Sėjamasis grikis

**Sėjamasis grikis** (*Fagopyrum esculentum*) – rūgtinių (*Polygonaceae*) augalų rūšis, priklausanti grikių (*Fagopyrum*) genčiai.

## Žodžio kilmė

Žodis „grikis“ kilęs iš . Savo ruožtu slavai grikius taip pavadino pagal Graikiją, iš kurios grikiai buvo vežami į slavų kraštus.

## Morfologija
Stiebas status, sultingas. Lapai širdiški, blizgantys. Žiedai smulkūs, balsvai rožiniai arba žalsvai geltoni, sukrauti kekėse. Vaisiai tribriauniai riešutėliai. Aukštis – 0,1–0,6 m. Žydi birželio–rugpjūčio mėnesiais.

## Sudėtis
Grikių grūdai turi 9,5-14,1 % lengvai pasisavinamų baltymų, geležies, fosforo, kalcio, 80,5-84,1 % krakmolo, 1,2-2,2 % ląstelienos, mineralinių druskų, 1,8-3,1 % riebalų, obuolių ir citrinos rūgščių, vitaminų B1, B2.

## Panaudojimas
Lietuvoje grikiniai daugiausia auginami smėlingose dirvose šalies pietryčiuose ir rytuose. Pasitaiko sulaukėjusių.

Kvepiantys grikių žiedai išskiria daug nektaro ir juos noriai lanko bitės. Grikių medus turi gerokai daugiau baltymų ir geležies nei liepų ar gėlių medus.

Grikių šiaudai naudojami kaip pašaras gyvuliams.


Image:Fagopyrum esculentum1.jpg|Grikio žiedas
file:메밀 군락 3.JPG|Grikių laukas
Image:Fagopyrum esculentum seed 001.jpg|Sėklos
Image:Fagopyrum гречка.jpg|Sėklos be lukštų - grikių kruopos
File:Гречневая каша.jpg|Grikių košė


## Produkcija

## Šaltiniai
Nuoviras

**Nuoviras** () – skystis, gaminamas iš augalų ar jų dalių ir vandens.

Nuoviras ruošiamas iš tų vaistinių augalų dalių, kurios palyginti sunkiai atiduoda savo veikliąsias medžiagas – tai žievė, šaknys, šakniastiebiai, mediena, stambūs lapai, išdžiovinti vaisiai.

Nuoviras vartojamas kulinarijoje (pvz., sultinys) ir farmakologijoje kaip vaistinis preparatas, gaminamas iš vaistinių augalų, skirtas vidiniam ir išoriniam vartojimui.

Jis, kaip ir užpilas, gali būti geriamas, juo skalaujama gerklė, žaizdos, daromos inhaliacijos, gydomosios vonios, pavilgai.

## Taip pat skaitykite
* Farmakologija
** Antpilas
** Ekstraktas
** Esencija
** Nuoviras
** Tinktūra
** Užpilas

* Kulinarija
** Antpilas
** Ekstraktas
** Esencija
** Nuoviras
** Trauktinė
** Užpiltinė
Domininkas Tomas Bačkauskas

**Domininkas Tomas Bačkauskas** (1846 m. Kupriškiuose, Kidulių valsčius, Marijampolės apskritis – 1909 m. vasario 25 d. Mahanoi Sityje, JAV) – JAV lietuvių spaudos darbuotojas, publicistas, leidėjas.

## Biografija
Mokėsi Sudargo parapijos mokykloje pas Jurgį Čėsną, vėliau mokslus tęsė pas pranciškonų brolį Augustiną Smalėnų vienuolyno mokykloje. Po penkių gimnazijos klasių įstojo į kamendulų vienuolyną Bielianuose prie Varšuvos. Tėvai norėjo išleisti jį kunigu, bet jis jau po metų grįžo namo ir pradėjo mokytis vargonuoti. Per 1863 m. sukilimą dešimčiai mėnesių buvo tapęs sukilėlių žandaru. Vėliau gavo vargonininko vietą Alvito parapijoje, po 17 metų persikėlė į Griškabūdį. Dirbo eiguliu, vyresniuoju mokesčių rinkėju ir tikrintoju.

D. T. Bačkauskas iš lietuvių į lenkų kalbą išvertė „Graudžius Verksmus“, parašė kelias brošiūrėles, kurios buvo išspausdintos Tilžėje. Susidraugavo su Petru Arminu-Trupinėliu. Abu grodavo duetus: Domininkas – fortepijonu, o Arminas – smuiku, vėliau jie sukūrė ir keletą bendrų muzikos kūrinėlių smuikui. Žmonės juos mėgdavo ir kviesdavosi į vestuves.
1868 m. vedė Teofilę Lukoševičiūtę, kartu susilaukė vaikų: Liudvikos, Prano ir Reginos. 1879 m. Bačkauskas su žmona ir sūnumi Pranu išvyko į JAV, kur jiems dar gimė Valdas ir Viktoras.

Bačkauskai apsistojo Pensilvanijos valstijoje, Šenandoa mieste. Kurį laiką vargoninkavo lenkų-lietuvių Šv. Kazimiero parapijoje ir rašydavo pamokslus tos parapijos klebonui kun. A. Lenarkevičiui. Vėliau persikėlė į Baltimorę, dirbo šaltkalviu ir mokėsi siuvėjo amato. Netrukus ir pats įkūrė siuvyklą. 1883 m. D. T. Bačkauskas atvyko į Bafalą ir tapo Šv. Stanislovo parapijos mokytoju, daugiau kaip dvejus metus mokė lenkų vaikus.

1883–1885 m. redagavo lenkų laikratį „Ojczyzna“ (vėliau „Polak w Ameryce“).
Sužinojęs, jog ieškoma lietuviško laikraščio „Vienybė Lietuvninkų“ redaktoriaus, D. T. Bačkauskas atsiliepė ir 1886 m. vasario 10 d. išėjo pirmasis jo redaguojamas numeris. Iki 1888 m. balandžio 25 d. jis dirbo ir kaip redaktorius, ir kaip sąskaitininkas, ir kaip korespondentas. Susipykęs su laikraščio leidėjais, jis vėl persikėlė vargonininkauti į Šenandoa. Ten, kun. A. Lenarkevičiui padedant, įsigijo spaustuvę, pavadinęs ją „Saulės“ vardu, o 1888 m. liepos 27 d. pasirodė pirmasis lietuviško laikraščio „Saulė“ numeris. 1888–1909 m. Mahanoi Sityje leido ir redagavo laikraštį bei jo priedus: 1889–1890 m. – „Linksmi vakarai“, nuo 1899 m. – „Linksma valanda“. 1887 m. išleido pirmąjį JAV lietuvių kalendorių. Po D. Bačkausko mirties šiuos leidinius leido jo sūnūs.

Pasirašinėjo *D. T. B., Taradaika,* kitais slapyvardžiais. D. Bačkausko periodiniai leidiniai nepastovių visuomeninių pozicijų. Jie turėjo bulvarinės žurnalistikos bruožų. Per „Vienybės Lietuvninkų“ ir „Saulės“ laikraščius į lietuvių publicistiką įvedė sugalvotus personažus (Taradaiką, kūmą Baltruvienę). Jų vardais spausdino humoristinio, satyrinio pobūdžio pasakojimus. Jie parašyti šmaikščiai, bet ir užgauliai. Savo laiku buvo labai populiarūs. 

## Šaltiniai
Tian Šanis

**Tian Šanis** (kinų k.: 天山, *Tiān Shān*; „dangaus kalnai“) – kalnynas Vidurinėje Azijoje, besidriekiantis į šiaurę ir vakarus nuo Takla Makano dykumos Kazachstano, Kirgizijos ir vakarų Kinijos Sindziango Uigurijos autonominio regiono pasienyje. Pietuose jis jungiasi su Pamyro kalnais. Kalnynas taip pat driekiasi šiaurinėse Pakistano teritorijose bei kai kuriose Džamu ir Kašmyro srityse, kur jungiasi su Hindukušu.

Vakarų kartografai vaizduoja rytinę Tian Šanio dalį tik į vakarus nuo Urumčio, o į rytus nuo miesto esančius kalnus vadina Bogdašaniu. Tuo tarpu kinų kartografai nuo pat Hanų dinastijos iki dabar priskiria Bogdašanio ir Barkolo kalnynus Tian Šaniui.

Tian Šanis priskiriamas Himalajų orogeninei juostai, susiformavusiai Kainozojaus eroje susidūrus Indijos ir Eurazijos plokštėms. Tai vienas ilgiausių Vidurinės Azijos kalnynų, besidriekiančių apie 2 800 km į rytus nuo Taškento Uzbekijoje.

Aukščiausias Tian Šanio taškas – Pergalės viršukalnė (7 439 m), kuri taip pat yra aukščiausias Kirgizijos kalnas, stūksantis Kinijos pasienyje. Antras pagal aukštį Tian Šanio kalnas, Chan Tengri (Dvasių valdovas), puošia Kazachstano ir Kirgizijos sieną. Aukštis – 7010 m, tačiau atmetus ledo kepurę – 6995 m. Alpinistai teigia, jog tai labiausiai į šiaurę nutolę aukštesni nei 7 000 m kalnai pasaulyje. Aplink pastarąsias viršūnes susitelkę daugiausia ledynų. Užima apie 10 000 km² plotą. Iš jų didžiausias – Inylčeko ledynas.

Torugarto perėja (3 752 m) yra Kirgizijos ir Kinijos Uigurijos provincijos pasienyje. Miškingame Alatau kalnyne, esančiame žemiau, šiaurinėje Tian Šanio dalyje, gyvena piemenų gentys, kalbančios tiurkų kalbomis. Didelės upės, ištekančios iš Tian Šanio: Syrdarja, Ilis ir Tarimas. Ežerai daugiausia tektoninės kilmės, druskingi. Iš jų didžiausi – Isyk Kulis, Songkiolis, Čatyrkiolis. Šiaurės vakarų Tian Šanyje išsiskiria Aksu kanjonas.

Iki 1300 m aukščio vyrauja pusdykumės ir stepės, iki 3000 m aukščio driekiasi kalnų miškai, iki 3500 m aukščio plyti alpinės pievos. Sniego linija prasideda ~3450 m aukštyje.

Vienas pirmųjų europiečių, apsilankiusių Tian Šanyje, ir pirmasis jį aprašęs buvo rusų tyrinėtojas Piotras Semionovas, keliavęs po šiuos kalnus XIX a. 6 dešimtmetyje.

## Lietuviškos viršūnės

Tian Šanyje yra lietuviškais vardais pavadintų viršūnių: Akstino, Bangos, Dotnuvos, Lietuvos alpinistų, Lietuvos tūkstantmečio, Nemuno, Mažvydo, Vilniaus universiteto, Žalgirio.  Taip pat yra Algimanto Vidugirio, Lietuvos-Kirgizijos, Neries bei Antano Poškos vardais pavadintos viršūnės. Lietuviški viršūnių vardai kol kas dar netapę oficialiais geografiniais pavadinimais, jų įteisinimo procesas tebevyksta.

## Šaltiniai
Zeravšanas

**Zeravšanas** (, , iš  − „aukso šaltinis“) – Azijos upė. Nors ir mažesnis bei ne toks žinomas kaip dvi didžiosios Vidurinės Azijos upės, Syrdarja ir Amudarja, yra ne mažiau vertingas regiono drėkinimo šaltinis. Jo persiškas pavadinimas kilo iš aukštupyje randamo auksingojo smėlio.

Pietiniame upės krante kyla Zeravšano kalnagūbris, siekiantis iki 5630 metrų aukščio.

Upė išteka Tadžikijoje, Pamyro šlaituose, Zerafšano ledyne, Koksu kalnų mazge. Teka 300 km į vakarus ir kerta Uzbekijos sieną. Ten pasuka į šiaurės vakarus, teka pro legendinį Samarkando miestą, visiškai priklausomą nuo Zeravšano sukurtos oazės, vėliau vėl suka į pietvakarius, prabėga pro Bucharą ir pranyksta Karakulio smėlynuose, nepasiekdama Amudarjos, kurios intakas seniau buvo. Įrengta keletas tvenkinių.

Didžiausias intakas – Fandarja (kairysis).

Zerafšano baseinas tankiai apgyvendintas.

## Šaltiniai
Pliegras

**Pliegras** (*Alyxia*) – stepukinių (*Apocynaceae*) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso krūmai su laipiojančiais stiebais.

Paplitęs Kinijoje, Himalajuose, Azijoje, Malaizijoje, Australijoje, Ramiojo vandenyno salose.

Gentyje yra apie 106 rūšys, iš jų 14 auga Australijoije, 21 Naujojoje Kaledonijoje.
Vandžjacho ledynas

**Vandžjacho ledynas** (), iki 2023 m. **Fedčenkos ledynas** – didelis ledynas vidurio Tadžikijoje, Pamyro kalnuose. Jis ilgas ir siauras, 77 km ilgio, ir užima daugiau nei 700 km². Tai ilgiausias pasaulio ledynas, esantis už poliarinių regionų ribų. Storiausia ledyno vieta siekia 1 000 metrų.

Ledynas driekiasi į šiaurės rytus nuo 6 595 m Garmo viršukalnės. Jis prasideda 6 200 m virš jūros lygio aukštyje ir galiausiai ištirpsta bei įsilieja į Balandkiko upę netoli Kirgizijos sienos, 2 909 m aukštyje. Jo vandenys girdo Muksu, Vachšo ir Amudarjos upes.
 
Ledynas atrastas 1878 m., tačiau nebuvo visiškai ištirtas iki 1928 m. Jis pavadintas Aleksejaus Pavlovičiaus Fedčenkos, rusų tyrinėtojo (bet ne ledyno atradėjo), vardu.

Neseniai Tadžikijos valdžia išreiškė susirūpinimą dėl Fedčenkos ir kitų Pamyro ledynų tirpimo, kurį sukėlė atšilęs klimatas, ir nuolatinio temperatūros kilimo, galinčio sutrikdyti valstybės vandens tiekimą ir išvystytą hidroenergijos infrastruktūrą, kurie beveik visiškai priklauso nuo ledyno vandenų.
Jūratė Žeimienė

**Jūratė Žeimienė** (g. 1967 m. lapkričio 20 d. Ukmergėje) – Lietuvos ir Vilniaus miesto politinė bei visuomenės veikėja.

## Biografija
1987 m. baigė Vilniaus kooperacijos technikumą, buhalterinės apskaitos ir ūkinės veiklos analizės kursą, 1994 m. baigė Gomelio kooperacijos instituto Vilniaus fakultetą, studijuoja M. Romerio universiteto Teisės ir valdymo fakultete. 

UAB „Naujamiesčio būstas“ vyriausioji finansininkė. 2007 m. UAB „Būsto investicijų valdymas“ generalinė direktorė.

Nuo 2005 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Vilniaus skyriaus narė, nuo 2006 m. skyriaus pirmininko pavaduotoja. Lietuvos socialdemokračių moterų sąjungos Vilniaus klubo narė.

Nuo 2007 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narė.

2007 m. rugpjūčio mėn. įsivėlė į UAB „Šnipiškių ūkis“ direktoriaus atleidimo skandalą žiniasklaidoje paaiškėjus, kad, būdama Vilniaus miesto tarybos narė ir UAB Būsto investicijų valdymas akcininkė bei generalinė direktorė, siekė konkuruojančios įmonės UAB „Šnipiškių ūkis“ direktoriaus atleidimo.

Lietuvos moterų draugijos narė. Šachmatų klubo „Juodasis Rikis“ steigėja. Duktė Simona.

## Nuorodos
Valgomasis lęšis

**Valgomasis lęšis** arba **paprastasis lęšis** (*Lens culinaris*) – pupinių (*Fabaceae*) šeimos lęšių (*Lens*) genties augalų rūšis. 

15-40 cm aukščio vienametis žemaūgis augalas su kylančiu stiebu ir poriškai plunksniškais lapais ir ūseliais. Žiedai sukrauti kekėse. Vainikėlis žydras, rožinis arba balsvas. Ankštys kiaušiniškos formos, nusvirusios. Sėklos lęšio ar disko pavidalo, įvairių spalvų ir aštriais pakraščiais. Žydi birželio – liepos mėn. 

## Panaudojimas
Valgomasis lęšis naudojamas kaip pašarinis augalas.

## Sudėtis
Sėklose yra daug angliavandenių, iki 60 % (daugiau nei mėsoje) baltymų, ląstelienos, mineralinių medžiagų , 1,3 % riebalų ir kt.

## Mityba
Maistingumu jie pakeičia duoną, kruopas ir dalinai mėsą. 

Nuo senų laikų verdama lęšių sriuba. Indijoje labai vertinamos lęšių savybės ir dažnai gaminami jie kartu su ryžiais.

## Produkcija
Stepė

**Stepė** (rusų k.: *степь*; kazachų k.: *дала*) – sausringa, daugiamečiais žolynais padengta lyguma. 

Pasitaiko pavienių medžių ir krūmų, sąžalynai aptinkami netoli upių ir ežerų. Stepės laipsniškai pereina į miškastepes arba pusdykumes. Daug stepių sunaikinta, jos paverstos dirbamais laukais, ganyklomis. Vidutinių platumų stepių klimatui būdingos karštos vasaros ir šaltos žiemos bei 250–500 mm kritulių per metus, kurie daugiausia iškrenta vėsiuoju arba šaltuoju laikotarpiu.

Didelė astrinių, gvazdikinių, pupinių šeimų ir kitų atviroms buveinėms būdingų augalų rūšių įvairovė. Augalija paprastai ne aukštesnė nei 50 cm. Gyvūnija: lūšis, korsakas, vilkas, lokys, Prževalskio arklys, saiga, dzerenas, džeiranas, kulanas, taurusis sakalas, karališkasis erelis, stepinis pelėsakalis ir kt.

Didžiausia pasaulio stepių zona, dažnai vadinama „Didžiąja stepe“, yra vidurio Rusijoje ir gretimose Vidurinės Azijos valstybėse. Pušta plyti Vengrijoje. Ponto stepė driekiasi nuo Ukrainos į rytus link Uralo kalnų ir Kaspijos jūros. Į rytus nuo Kaspijos jūros stepės plyti Turkmėnijoje, Uzbekijoje ir Kazachstane iki Altajaus, Kopetdago ir Tian Šanio kalnų. Šiaurėje, į rytus nuo Uralo, driekiasi miškais apaugusi Vakarų Sibiro lygumos taiga, beveik siekianti Arkties vandenyną.

Pastarosios Eurazijoje laikomos tikrosiomis stepėmis. Jos taip pat plyti Amerikoje, tik vietinių vadinamos prerijomis, pampomis. Paatogrąžių stepės yra Viduržemio jūros regione, Pietų Azijoje, Australijoje, Naujojoje Zelandijoje.

Marija Gimbutienė indoeuropiečių protėvyne laikė pietų Prieuralės stepes, kuriose tarpo Kurganų kultūra, užplūdusi Senąją Europą keletu bangų. XIII a. Čingischanas bei jo paveldėtojai Mongolijos imperiją išplėtė nuo Kinijos iki Vengrijos ir užkariavo beveik visą Eurazijos stepių teritoriją.

## Taip pat skaitykite
* Pampos

## Išnašos
Avicenos viršukalnė

**Avicenos viršukalnė** (), geriau žinoma kaip **Lenino viršukalnė** () – aukščiausias Trans-Alajaus kalnų Vidurinėje Azijoje taškas (aukštis 7134 m) ir antras pagal aukštį Pamyro kalnas, kurį lenkia tik Ismailo Samani viršukalnė (7495 m). Jis yra ant Tadžikijos ir Kirgizijos sienos. Atrastas 1871 m. ir pavadintas Konstantino Kaufmano vardu.

1928 m. kalną pervadino Rusijos revoliucionieriaus ir pirmojo Sovietų Sąjungos vadovo Vladimiro Lenino vardu. Jis buvo laikomas aukščiausiu Pamyro kalnu iki 1933 m. buvo įkopta į Ismailo Samani viršukalnę (tuomet vadintą Stalino viršukalne) ir atrasta, jog ji daugiau nei 300 metrų aukštesnė (7495 m).

Viršukalnė buvo dar kartą pervadinta 2006 m. liepą.

Pirmieji 1928 m į kalną įkopė Karlas Vynas, Eugenas Alvainas ir Ervinas Šnaideris, Vokietijos ekspedicijos nariai.

Į šią viršūnę 1965 m. rugpiūčio 11 d. pirmą kartą įkopė Lietuvos alpinistai: Juozas Antanavičius, Balys Binkauskas, Algis Briedis, Augis Gučas, Augustas Kubilius, Stasys Miglinas, Kazys Monstvilas – vadovas, Jaroslavas Okulič-Kazarinas, Vitalius Stepulis, Vilius Šaduikis, Aleksandras Šteinas, Danutė Šukytė Skučienė, Antanas Varanka, Vytautas Viršilas.

1967 m. į viršūnę įkopė psichiatras prof. hab. dr. Algirdas Dembinskas.

## Šaltiniai
Nepriklausomybės viršūnė

**Nepriklausomybės viršūnė** () – ketvirtas pagal aukštį Pamyro kalnyno Tadžikijoje taškas (6974 m). Kalną sudaro trys viršukalnės, padengtos sniegu ir ledu, o jo šiaurės vakarų šlaitas – Fedčenkos ledyno šaltinis.

Viršūnę 1928 m. atrado jungtinė Rusijos ir Vokietijos komanda, kuriai į ją įkopti nepavyko dėl gilaus sniego ir lavinų grėsmės. Pirmoji į kalną 1954 m. įkopė Rusijos komanda, vadovaujama A. Ugarovo. Iki 2006 m. liepos kalnas vadinosi **Revoliucijos viršūne** (, ).
Paprastasis miežis

**Paprastasis miežis** (*Hordeum vulgare*) – miglinių (*Poaceae*) šeimos miežių genties augalas.

Vienametis žolinis augalas. Žiedynas – keturbriaunė ar šešiabriaunė varpa.

Paprastasis miežis (Hordeum vulgare L.) kultivuojamas nuo seno (jau daugiau nei prieš 10 000 metų) ir beveik visur dėl gero prisitaikymo prie platesnių aplinkos sąlygų svyravimų: didelio karščio (viduriniai rytai), kalnuotų ir aukštesnių vietovių (Himalajai), regionai arčiau dykumų (Etiopija, Marokas) bei kitur (Š. Amerika, Australija, Europa).

## Sudėtis
Grūduose 76 % angliavandenių, iki 15,8 % baltymų, fermentų, 9,6 % ląstelienos, mineralinių medžiagų, 3,5 % riebalų, vitaminų A, B, D, E.

## Mityba

Miežinė duona yra blogesnė, greitai žiedėja, trupa. Iš veislių, kurių grūdai yra stambūs ir baltymingi, gaminamos miežinės, perlinės kruopos.

Iš miežių grūdų gaminamas kavos pakaitalas. Nuo senų laikų tai pagrindinė alaus gamybos žaliava. Tam auginamos specialios miežių veislės, turinčios daug krakmolo ir mažai baltymų. O iš baltymingų grūdų gaminamas spiritas.

## Produkcija

## Etimologija

Žodis *miẽžis* (arba *miežỹs*) giminiškas ,  (**māizīs*), taip pat  (‘duona’). Tai senas
baltiškas žodis, neaiškios kilmės. Pateikta įvairių hipotezių:
* iš baltų **meiź-* (‘blizgėti, mirgėti’);
* iš  (‘pjauti’, plg. →  ‘pieva’);
* lyginamas su iranėnų **maiz-* (‘sėti’);
* iš  (‘šlapintis’, plg. lt. → *mỹžti, mėžti*), esą, pirminė žodžio *miežis* reikšmė – „išmirkytų ir išbrinkusių miežių putra“;
* iš  (‘maišyti’, plg. →  ‘daryti mišinį, maišyti; raugti alų, midų’, *maišýti* ‘makaluoti; dėti draugėn’).

## Šaltiniai
Pirėnai

: *Apie pusiasalį, kuriame įsikūrusios Ispanija ir Portugalija, žr. [[Pirėnų pusiasalis]]*.

**Pirėnai** (; ; ; ; ; ; ) – kalnų sistema Ispanijoje, Prancūzijoje ir Andoroje, skirianti Pirėnų pusiasalį nuo Vidurio Europos.

Pirėnų kalnai tęsiasi 450 km tarp Biskajos įlankos ir Viduržemio jūros. Didžiausias kalnų sistemos plotis – 110 km, didžiausias aukštis – 3404 m (Aneto kalnas).

Pirėnai skirstomi į Vakarų Pirėnus (į rytus nuo Atlanto vandenyno, iki Somporto perėjos), Centrinius Pirėnus (tarp Somporto perėjos ir Karlito masyvo) ir Rytų Pirėnus (į rytus nuo Karlito). Pirėnų kalnai susidarė alpinės kalnodaros metu. 

Aukščiausi yra Centriniai Pirėnai. Jie susidarę iš granito, gneiso, skalūno, smiltainio. Reljefas alpiškas, yra ledynų (bendras plotas ~ 40 km²). Vakarų Pirėnai yra vidutinio aukščio, daugiausia iš klinties; yra ir kristalinių uolienų. Rytų Pirėnai yra kiek aukštesni negu Vakarų, suskaidyti tarpukalnių duburių, susidarę iš kristalinių uolienų, smiltainio, klinties.

Pirėnų kalnuose randama geležies rūdos, rusvųjų anglių, boksitų, mangano rūdos, marmuro, granito, karštųjų versmių.

Pirėnuose daug ežerų. Yra karstinių urvų (pvz., Pjer Sen Martenas, 1171 m gylio).

Iki 1800–2100 m aukščio vyrauja miškų landšaftai. Šlaitų žemutinėje dalyje dažniausi plačialapių miškai, aukščiau – bukynai, eglynai, maumedynai.

Pirėnuose įkurti nacionaliniai parkai: Aiges Torto, Ordesos (Ispanija); Neuvielio rezervatas (Prancūzija).

## Nuorodos
* Pirėnų kalnai 
* Pirėnai internete 
* Pirėnų kalnai
Vladimiras Gražulis

**Vladimiras Gražulis** (g. 1946 m. vasario 10 d. Oše, Kirgizija) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija
 
Ekonomistas, 1971 m. baigė Vilniaus universitetą, 1983–1986 m. mokėsi aspirantūroje Maskvoje, 1987 m. ekonomikos kandidatas (ekonomikos daktaras).

1972 m. Komunalinio ūkio ministerijos darbo mokslinio organizavimo laboratorijos bendradarbis, 1990–2001 m. vadovavo Socialinės apsaugos ir darbo ministerijos Migracijos skyriaus ir Pabėgėlių reikalų tarybos sekretoriatui, 2001–2007 m. Vilniaus kolegijos Ekonomikos fakulteto vyr. dėstytojas, docentas. Socialinių ir ekonominių tyrimų instituto ekspertas. Nuo 2006 m. dėsto Mykolo Romerio universitete (nuo 2010 m. – profesorius).

1988–1992 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Tarpnacionalinės koordinacinės asociacijos vadovas. Nuo 1989 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys, Vilniaus skyriaus tarybos narys.

1989–1990 m. ir 1990–1995 m. Vilniaus miesto tarybos deputatas, tautinių reikalų komisijos pirmininkas.

Labdaros fondo „Rėmimas“ pirmininkas. 1968 m. įkūrė diskusijų klubą „Katarsis“, 1971 m. klubo veikla KGB uždrausta.

Apytikriai 10 tarptautinių monografijų ir mokslo studijų bendraautoris. Lietuvoje ir užsienyje paskelbė daugiau nei 110 mokslinių straipsnių, parengė daugiau nei 10 straipsnių Lietuvos visuomeninio ir politinio gyvenimo klausimais.

## Apdovanojimai
* 1992 m. Sausio 13-osios atminimo medalis

## Išnašos

## Bibliografija
* Motyvacijos pasaulis – jo supratimo keliai ir klystkeliai. (Metodinė mokymo priemonė) – Vilnius: Ciklonas, 2005 m.
Lentvorai

**Lentvorai** – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Lyduokių, Siesarties kairiajame krante. Yra Lentvorų šaltinis, auga Lentvorų ąžuolas, yra kapinaitės.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pranas Gudavičius

**Pranas Gudavičius-Gudas** (1876 m. balandžio 7 d. Užakmeniuose, Jurbarko raj. – 1956 m. lapkričio 28 d. Niujorke) – gydytojas terapeutas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija

1895 m. baigė Mintaujos gimnaziją, 1896 m. įstojo į Charkovo universiteto Medicinos fakultetą, 1901 m. už dalyvavimą studentų riaušėse pašalintas. 1905 m. baigė Berlyno universitetą daktaro laipsniu.

1906 m. gydytojas Eržvilke. 1907 m. išrinktas į Rusijos Valstybės Dūmą nuo Lietuvos socialdemokratų partijos. 1910–1911 m. kalintas už politinę veiklą. 1914 m. išlaikė Rusijos valstybinius egzaminus, bet netrukus buvo mobilizuotas į rusų kariuomenę. Pirmojo pasaulinio karo metais – gydytojas fronte.

1919 m. grįžo į Lietuvą. Nuo 1924 m. Kauno sanitarijos gydytojas. 1934–1941 m. Lietuvos gydytojų sąjungos pirmininkas. 1935–1941 m. Kauno Vytauto Didžiojo universiteto profesorius. 1944 m. pasitraukė į Vakarus. 1951–1955 m. dirbo gydytoju JAV. Nuo 1952 m. Niujorko lietuvių gydytojų draugijos garbės narys. Paskelbė mokslinių darbų apie pankreatito gydymą.

## Literatūra
* Vincas Tercijonas, Prof. Dr. Med. Pranas Gudas-Gudavičius, Chicago, 1959.

## Šaltiniai
Radioshow

**Radioshow** – satyrinis Lietuvos audiovizualinis projektas. Autoriai – Algis Ramanauskas ir Rimas Šapauskas.

Pasižymėdavo socialine kritika, visuomenės ydų pašiepimu.

## Istorija

1992 m. pirmąsias laidas ištransliavo M-1, vėliau „Radiocentras“. Vėliau duetas persikelė į radiją „Ultra Vires“ (Kaunas).

1995 m. lapkritį „Radioshow“ debiutavo LNK eteryje, personažus vaizduodami lėlėmis (autorius - Gintaras Znamierowski). 1997–1999 m. laidos rodytos per BTV. Vėliau naujų TV laidų nebesukurta. 2008 m. ankstesnės TV laidos kartotos per „Liuks!“.

2004 m. pavasarį – vasarą, laidos transliuotos „Užupio radijuje“, vėliau radijuje Vox Maris (Klaipėda). 

Duo sukūrė ir kitų projektų, pvz. laidas „Orbita“, „ZbTV“, „Ragai“.

Rengė pasirodymus ir kaip roko grupė. 2002 m. laimėjo Radiocentro apdovanojimą „geriausia roko grupė“.

## Personažai ir atlikėjai
### Pagrindiniai
* Bronius – mokytojas, kalbininkas-keikūnas (A. Ramanauskas)
* Česlovas – buvęs mokytojas (R. Šapauskas)
* Senis Albinas – dešinės radikalas, vėliau vatnikas (A. Ramanauskas)
* Zbygniewas – tuteišis, padangų vagis iš Nemenčinės (A. Ramanauskas)
* Mindaugas/Mindė (vėliau Budulis) – agresyviai intonuojanti paršo galva (R. Šapauskas)
* Igoris – tūžmingas rusakalbis, nelegalia veikla užsiimantis Zbygniewo pusbrolis (R. Šapauskas)

### Antraeiliai
* Filadelfijus – neprofesionalus, krizenantis, jaunas žurnalistas; prototipas – diktorius Vidas Linkevičius (R. Šapauskas)
* Slavikas – baltarusis iš Maladečinos
* Dr. Almantas – gydytojas–gėjus (A. Ramanauskas)
* Dujokaukė Kiulamae – lietuvių nemėgstantis estas
* Vanga – bulgarų aiškaregė.

## Diskografija
* 1994 m. – Radioshow (MC)
* 1995 m. – Unplugged (MC)
* 1995 m. – Radioshow 2 (MC)
* 1996 m. – Plugged (MC)
* 1997 m. – 2000 (CD, MC)
* 2000 m. – Underground (CD, MC)
* 2001 m. – Raštai (CD, MC)
* 2005 m. – Kronikos #1 (CD)
* 2005 m. – Kronikos §2 (CD)

## Literatūra
* Mindaugas Peleckis. Lietuvos rokas. Ištakos ir raida. Mintis. Vilnius. 2011. P. 311–312

## Šaltiniai
Gotfridas Ektis

**Gotfridas Ektis** (g. 1938 m. balandžio 30 d. Šventojoje) – Lietuvos ir Ignalinos rajono politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija
1962 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius statybininkas. 1968 m. įstojo į TSKP. 1980 m. baigė Leningrado aukštąją partinę mokyklą.

Nuo 1962 m. dirbo vadovaujamą darbą Plungės, Mažeikių, Ignalinos rajonuose. 1971–1978 m. ėjo Mažeikių rajono vykdomojo komiteto pirmininko pavaduotojo pareigas. 1980 m. Lietuvos TSR Ministrų Tarybos darbuotojas. 1980 m. tapo Ignalinos rajono liaudies deputatų tarybos vykdomojo komiteto pirmininku. 1990–1992 m. Ignalinos rajono savivaldybės tarybos pirmininkas. 1994–1998 m. Ignalinos rajono savivaldybės kraštovaizdžio architektas, vėliau privatus projektuotojas.

Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, 1995 m. Lietuvos ūkio partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Ignalinos rajono skyriaus narys.

1990–1992 m. Ignalinos rajono savivaldybės tarybos deputatas. Žmona Vidutė Marija, duktė Vilma.

## Išnašos

## Nuorodos
* Biografija (vrk.lt)
Kokandas

**Kokandas** () – miestas rytų Uzbekijoje, Ferganos vilajete, pietrytiniame Ferganos slėnio pakraštyje. Kokandas nutolęs 228 km į pietryčius nuo Taškento, 115 km į vakarus nuo Andižano ir 88 km į vakarus nuo Ferganos. Jį vadina „Vėjų miestu“, o kartais – „Šerno miestu“.

Kokandas įsikūręs senovinių prekybos maršrutų sankryžoje, tarp dviejų svarbių kelių į Ferganos slėnį, kurių vienas veda į šiaurės vakarus – per kalnus į Taškentą, o kitas – į vakarus per Chudžandą. Taigi Kokandas yra svarbi Ferganos slėnio transporto kryžkelė.

## Istorija

Kokandas buvo įkurtas vėliausiai X a. ir dažnai minimas keliautojų, vykusių karavanais keliais tarp Indijos ir Kinijos. XIII a. Kokandą sugriovė mongolai.

Dabartinio miesto užuomazga – 1732 m., kai buvo pastatytas fortas, įkurtas senesnės tvirtovės **Eski-Kurgano** vietoje.

1740 m. miestas tapo Kokando chanato sostine. Ši valstybė apėmė teritorijas nuo Kizilordos vakaruose iki Biškeko rytuose. Tuo metu Kokandas buvo svarbus religinis Ferganos slėnio centras, kuriame buvo daugiau nei 300 mečečių.

1876 m. Kokandą užgrobė Rusijos imperijos pajėgos ir pavertė jį Rusijos Turkestano dalimi. Miestas neteko politinės ir religinės svarbos.

Kokandas buvo trumpalaikės (1917–18 m.) antibolševikinės **Autonominio Turkestano vyriausybės** sostinė. Vėliau tapo naujai sukurtos Uzbekijos dalimi.

Tarybų Sąjungos sudėtyje Uzbekija išbuvo iki 1991 m. Atkūrus nepriklausomybę, Kokandas priklauso Uzbekijai.

## Sportas
* Kokand 1912 futbolo klubas.
* Kokando miesto stadionas, talpinantis 10 500 žiūrovų.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Kokando miesto svetainė
Pienuolė

**Pienuolė** (*Calotropis*) – stepukinių (*Apocynaceae*) šeimos augalų gentis, išskirianti pieniškas sultis. Žiedai kvapūs, dažnai naudojami floristinėms puokštėms.

Rūšys:
* Didžioji pienuolė (*Calotropis gigantea*)
* Kvapioji pienuolė (*Calotropis procera*)
ir kt.
Verpenos šv. Onos bažnyčia

**Verpenos šv. Onos bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Verpenos kaime, tituluojama šv. Onos vardu. Kultūros paveldo objektas Nr. 2822.

## Istorija

Bažnyčia Verpenoje pastatyta 1775 m. 1901–1908 m. statant Kelmės bažnyčią buvo naudojama Kelmės katalikų. Šiuo metu pamaldos vyksta nereguliariai.

## Architektūra

Bažnyčia medinė, santūrių liaudies architektūros formų, stačiakampio plano, vienabokštė, vienanavė. Savo formomis artima Kelmės evangelikų reformatų bažnyčiai.

## Galerija

Verpenos_Sv_Onos_ba%C5%BEnycia_2013_(Kelmes_raj)_priekis.jpg|Bažnyčia 2013 metais
Verpena_baznycia_2005_2.jpg|Eksterjeras
Verpena_baznycia_2005_5.jpg|Interjeras
Verpena_baznycia_2005_3.jpg|Bokštas
Verpena_baznycia_2005_4.jpg|Iš kitos pusės


## Šaltiniai

## Nuorodos
* Verpenos medinė bažnyčia
Centro partija

**Centro partija** – šachmatų debiutas pradedamas ėjimais:

**1.e4 e5<br />2.d4 ed<br />3.Vxd4**

Juodųjų ėjimas beveik visada būna **3…Žc6** – figūrų vystymas atakuojant valdovę ir taip įgyjant tempo pranašumą.

Centro partija – senas debiutas. Beveik nenaudotas nuo 1900, kadangi buvo manoma, kad  baltieji neįgyja jokio pranašumo. Mizesas, Tartakoveris ir Špilmanas buvo paskutiniai stiprūs žaidėjai, kurie jį naudojo. Po I pasaulinio karo centro partija buvo retai žaidžiama aukščiausio lygio žaidėjų. Taip buvo tol, kol Aleksandras Šabalovas neatgaivino šio debiuto 1980-aisiais.

Vėliau Aleksejus Širovas, Aleksandras Morozevičius, Maiklas Adamsas ir Judit Polgar taip pat prisidėjo prie centro partijos teorijos iš naujo įvertindami pozicijas, kurios kaip buvo manoma, palankios juodiesiems.

Debiute baltieji sėkmingai pašalina juodųjų pėstininką iš e laukelio ir atveria d laukelį, bet tai pasiekiama  ankstyvo valdovės išvedimo sąskaita ir juodieji įgyja laiko pranašumą po **3…Žc6**. Baltieji paprastai sužaidžia **4.Ve3** – dažniausiai naudojamas atsitraukimo būdas, pozicija, kai valdovė trukdo juodiesiems eiti į …d5. Vėliau baltųjų užnugaris greitai išvystomas ir galima daryti valdovės flango (ilgąją) rokiruotę ir baltieji pasiruošę atakuoti. Iš e3 valdovė greitai gali pereiti į g3, kuriame ji grasintų juodųjų g7 laukeliui. 

## Pagrindiniai variantai

Po 1.e4 e5 2.d4 ed,

*3.c3 (Centrinis gambitas)
*3.c3 dc 4.Rc4 cb 5.Rxb2 (Šiaurės gambitas)
*3.Vxd4 Žc6 
**4.Va4 (Atvirkščioji skandinaviškoji gynyba)
**4.Ve3 (Pagrindinis variantas) 
***4…Rb4+
***4…Žf6
***4…g6
*3.f4?! (Halaso gambitas)
*3.Žf3 
**3…Rc5 (Aliochino variantas)
**3…Žc6 (Škotiškoji partija, perkėlimas)
**3…d6 (Filidoro gynyba, perkėlimas)
**3…Žf6 (Rusiškoji partija, perkėlimas)
**3…Rb4+

Centrinis gambitas, kuriame baltieji aukoja pėstininką 3.c3, laikomas atskiru debiutu.

Valdovę dengusio pėstininko kirtimo atidėjimas – standartinė idėja Dramblio gambite (1.e4 e5 2.Žf3 d5 3.ed Žf6), bet **3.Žf3** retai žaidžiamas centro partijoje. Juodieji žaidimą gali saugiai paversti škotiškąja partija arba rusiškąja partija arba žaisti Aliochino rekomenduotą tęsinį **3…Rc5 4.Žxd4 Žf6** ir dabar **5.e5** bus sutiktas **5…Ve7**.

Halašo gambitas (**3.f4?!**) – kitas retas bandymas. Nors ėjimas žinotas jau 1840, jis iš naujo buvo panaudotas Vengrijos korespondencinių šachmatų čempiono Djordjo Halaso. Gambitas abejotinas, bet nėra galutinai atmestinas.
Kone universali ėjimų seka centro partijoje – **3.Vxd4 Žc6**. Dabar baltieji turi pasirinkimą ieškoti saugių laukelių valdovei. Nors 4.Va4 siejasi su gana dažnai žaidžiamu skandinaviškosios gynybos variantu (1.e4 d5 2.exd5 Vxd5 3.Žc3 Va5), ji retai naudojama centro partijoje, nes turnyrų patirtis rodo, jog ši pozicija nebuvo palanki baltiesiems.

Geriausias ėjimas valdovei yra **4.Ve3** (taip nurodė Sirijos šachmatininkas Filipas Stama). Juodieji paprastai eina **4…Žf6**, kai tipiškai žaidžiama **5.Žc3 Rb4 6.Rd2 0-0 7.0-0-0 Be8**. Juodieji taip pat gali gerai žaisti **4…g6**, **4…Rb4+** taip pat sėkmingai žaidžiamas.

## Taip pat skaitykite

* Debiutas (šachmatai)
Uokas

**Uokas** (*Cryptostegia*) – stepukinių (*Apocynaceae*) šeimos augalų gentis. Kai kuriuose kraštuose įkyrios piktžolės.

Rūšys:
*Stambiažiedis uokas (*Cryptostegia grandiflora*) 
*Stambialapis uokas (*Cryptostegia grandifolia*) 
*Madagaskarinis uokas (*Cryptostegia madagascariensis*) 

## Nuorodos
*''Cryptostegia'' 
*Cryptostegia R. Br.
Daržinė pupelė

* *Phaseolus compressus*;
* *Phaseolus compressus var. carneus*;
* *Phaseolus compressus var. cervinus*;
* *Phaseolus compressus var. ferrugineus*;
* *Phaseolus ellipticus var. albus;
* *Phaseolus ellipticus var. aureolus*;
* *Phaseolus ellipticus var. helvolus*;
* *Phaseolus ellipticus var. mesomelos*;
* *Phaseolus ellipticus var. pictus*;
* *Phaseolus ellipticus var. spadiceus*;
* *Phaseolus gonospermus var. oryzoides*;
* *Phaseolus gonospermus var. variegatus*;
* *Phaseolus oblongus var. albus*;
* *Phaseolus oblongus var. spadiceus*;
* *Phaseolus oblongus var. zebrinus*;
* *Phaseolus sphaericus var. atropurpureus*;
* *Phaseolus sphaericus var. minor*;
* *Phaseolus vulgaris var. albus*;
* *Phaseolus vulgaris var. nanus*;
* *Phaseolus vulgaris var. niger*;
* *Phaseolus vulgaris var. ochraceus*;
* *Phaseolus vulgaris var. variegatus*;
* *Phaseolus vulgaris var. vulgaris*;
* *Phaseolus zebra var. carneus*;
* *Phaseolus zebra var. purpurascens*



*'Daržinė pupelė*' (*Phaseolus vulgaris*) – [[pupiniai|pupinių]] (*Fabaceae'') šeimos pupelių genties augalų rūšis.

Žolinis, krūminis (20-60 cm) arba vijoklinis (2-3 m), dažniausiai vienmetis augalas. Lapai trilapiai.

## Sudėtis
Pupelių sėklose yra aminorūgščių, 50 % angliavandenių, iki 20 % lengvai pasisavinamų baltymų, fosforo, kalio (daugiau nei kitose daržovėse), ląstelienos, mineralinių druskų, 2 % riebalų, vitaminų B, C,

Ankštyse yra vitaminų A, B, C.

## Mityba
Dėl savo sudėties, subrendusios pupelių sėklos dalinai gali pakeisti mėsos patiekalus. Šviežios nesubrendusios pupelės maistui vartojamos virtos, keptos, šaldytos, konservuotos.

## [[vaistiniai augalai|Vaistinės augalo savybės]]
Pupelės skatina skrandžio sulčių išsiskyrimą.

Pupelių tyrelė – dietinis maistas, tinkantis sergant gastritu, sumažėjus skrandžio sulčių sekretui.

Ankščių nuoviru gydomos inkstų, šlapimo pūslės ligos, hipertonija, širdies nusilpimas, lėtinis reumatas, podagra, mažinamas viduriavimas.

Išaižytų ankščių nuoviras – žudo bakterijas, taip pat geras vaistas nuo diabeto, sumažina cukraus kiekį kraujyje. Gydant lengvą diabetą, ruošiamas toks nuoviras:
* 20 g smulkintų sausų sąvarų verdama 1 litre vandens. Gautas nuoviras (apie 0,5 l) išgeriamas lygiomis dalimis per dieną.

Pupelių miltai vartojami kaip pabarstai opoms, egzemoms gydyti. Iš miltų ir medaus daromi paplotėliai, kurie dedami ant pūlinių ir furunkulų, kad greičiau pribręstų.


File:Phaseolus vulgaris white beans, witte boon.jpg|
Kukuris

**Kukuris** (*Gomphocarpus*) – stepukinių (*Apocynaceae*) šeimos augalų gentis. Auga Afrikoje, Arabijoje.

Gentyje yra apie 20 rūšių:
* *[[Gomphocarpus brevipes]]*
* *[[Gomphocarpus cancellatus]]*
* Krūminis kukuris (*Gomphocarpus fruticosus*)
* Paprastasis kukuris (*Gomphocarpus physocarpus*)
ir kt.

## Nuorodos
* ''Gomphocarpus'' (iliustracijos)
* A revision of Gomphocarpus R. Br. (Apocynaceae: Asclepiadeae)
Sėjamasis rugys

**Sėjamasis rugys** (*Secale cereale*) – miglinių (*Poaceae*) šeimos rugių (*Secale*) genties augalas.

## Sudėtis
Rugio grūde yra iki 67 % angliavandenių, 11 % baltymų, 3,5 % ląstelienos, mineralinių medžiagų, 2 % riebalų, vitaminų B, E.

## Panaudojimas
Rugiai ir jų žalioji masė – labai svarbus gyvulių pašaras, ypač ankstyvą pavasarį.

Šiaudai naudojami gyvulių kraikui. Iš jų gaminamas popierius.

## Mityba
Iš ruginių miltų gaminami konditerijos ir kulinarijos gaminiai, kepama ruginė duona, kuri yra naudingesnė už kvietinę.

## [[vaistiniai augalai|Vaistinės augalo savybės]]
Ruginė duona naudinga turintiems vidurių užkietėjimą, nes ji turi silpną vidurius paleidžiantį poveikį. Taip pat daro teigiamą įtaką širdies ligų profilaktikai, tai lemia ruginiuose miltuose esanti linolininė ir kitos riebiosios rūgštys, reikalingos širdies veiklai. Karštame piene mirkytos duonos kompresai greitina pūlinių subrendimą.

Iš rugių žiedų ir varpų pagaminti antpilai ir nuovirai vartojami kaip vaistas nuo kvėpavimo organų ligų.

Rugių sėlenų nuoviras yra atsikosėjimą lengvinanti ir minkštinanti priemonė. Gydomi lėtiniai tracheitai ir bronchitai.

## Produkcija

## Etimologija
*Rugỹs* – senas žodis, suvedamas į indoeuropietišką šaknį **u̯rughio̯-* (ar **rugʰís*), iš kurios ir kiti baltų-slavų bei germanų rugio pavadinimai: , , , , sen. rus. *ръжь*, , , , , , , sorb. *rоž, rеž*, polab. *raz*, , , , , norv., , , , sen. vok. aukšt. *rocko*, , galbūt trak. βρίζα (‘rugiai’). Laikomas senu skoliniu vakarų indoeuropiečių kalbose (plg. eg. *rḏrḏ* ‘javai’, haus. *rogo* ‘kasava’), kitur siejamas su  (‘rėžti, pjauti’).

## Šaltiniai
Vaisgantas

**Vaisgantas** (*Leptadenia*) – stepukinių (*Apocynaceae*) šeimos augalų gentis.

* Paprastasis vaisgantas (*Leptadenia reticulata*)
Užtūrenė

**Užtūrenė** (*Holarrhena*) – stepukinių (*Apocynaceae*) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso medžiai ir krūmai, augantys Afrikos ir Azijos tropikuose. Išskiria pieniškas sultis.

Gentyje 4 rūšys:
* Gauruotoji užtūrenė (*Holarrhena pubescens*)
ir kt.

## Nuorodos
* ''Holarrhena'' R. Br. 
* Holarrhena R. Br Description of the genus
Ramata

**Ramata** (*Ichnocarpus*) – stepukinių (*Apocynaceae*) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso krūmai ir lianos, išskiriančios pieniškas sultis. Lapai išsidėstę priešiškai. Žiedai maži.

Auga Pietryčių Azijoje, Šiaurės Australijoje, Ramiojo vandenyno salose.

Gentyje yra 12 rūšių:
* Vaistinė ramata (*Ichnocarpus frutescens*)
ir kt.
 

## Nuorodos
* ''Ichnocarpus''
Tikroji kinrožė

**Tikroji kinrožė** (*Hibiscus rosa-sinensis*) – dedešvinių (*Malvaceae*) šeimos augalas.

Tai nedidelis medelis arba krūmas. Auginamas kaip puošnus kambarinis augalas dėl labai gražių blizgančių lapų ir nuostabių žiedų. Žiedai 10-15 cm skersmens. Pavieniai žydi trumpai – tik 1 arba 2 dienas. Piestelė ilga, baigiasi penkiomis purkomis; ją supa vamzdelio formos kuokeliai su geltonomis dulkinėmis.

Tikroji kinrožė geriausiai auga šviesoje, bet saulėkaitoje augančius augalus reikia pridengti nuo tiesioginių saulės spindulių. Kai temperatūra pakyla aukščiau nei 25 laipsniai, neretai numeta lapus. Nuo lapkričio iki vasario mėnesio kinrožė turi būti laikoma vėsesnėje temperatūroje (apie 12-14 laipsnių) ir gerai apšviestoje patalpoje.

Kilusi iš Havajų. Išvesta daug veislių, kurios skiriasi spalva, forma, žiedų bei lapų dydžiu.


Image:Chinese hibiscus.jpg
Image:Hibiskusblüte bei Vinales, Kuba.jpg
Image:Belize5.jpg
File:Hibiscus rosa-sinensis2 43.jpg