open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Ona Metrikienė-Skiriūtė

**Ona Metrikienė-Skiriūtė** (1908 m. liepos 4 d. Čikagoje, IL, JAV -1998 m. gruodžio 10 d. Yosemite Park, CA, JAV), pedagogė, vargonininkė, chorvedė, kompozitorė.

## Biografija

Tėvas buvo kilęs nuo Tauragės, mokėjo smuikuoti ir kankliuoti. O. Metrikienė lankė Šv. Antano lietuvių parapijos mokyklą, Mortono gimnaziją ir kolegiją Cicero, IL. Iš pradžių Čikagos L. van Beethoveno konservatorijoje pas prof. A. Pocių mokėsi skambinti fortepijonu ir vargonuoti, o vėliau vargonų, fortepijono ir muzikos teorijos studijas tęsė American Conservatory of Music Čikagoje. Kurį laiką vargonininkavo Šv. Antano lietuvių parapijoje Cicero, kur suorganizavo ir jaunimo chorą. Apie penkerius metus mokytojavo ir akompanavo garsiosios pedagogės Lola Fletcher mokiniams. Vėliau apie dešimt metų vargonininkavo Šv. Juozapo slovakų parapijoje Cicero. Persikėlusi į Los Angeles, CA, kompozicijos studijas gilino pas dr. Franzą Darvaszą Immaculate Heart kolegijoje, o bažnytinės muzikos mokėsi pas Tagliavini Mt. St. Mary kolegijoje. Dar studijavo vargonavimą pas R. K. Biggsą, vargonininkavusį Blessed Sacramento bažnyčioje Los Angeles. O. Metrikienė buvo jo asistentė. Įsijungusi į lietuvių muzikinį gyvenimą, vadovavo lietuviškos dainos ansambliui „Phoenix“ Arizonoje, o grįžusi į Los Angeles, Lietuvių operetės ansambliui. Mokytojavo Vyskupo Consty katalikiškoje mergaičių ir Šv. Jono karo akademijos mokyklose. Suorganizavo moterų septetą „Sutartinė“, kuris vėliau išaugo į vokalinį ansamblį „Vakarų aidai“. Pastatė J. Strausso operetę „Čigonų baronas“ ir savo muzikinę legendą „Gilanda“ („Užburtas papartis“). Vadovavo Moterų sąjungos chorui „Town of Lake" Čikagoje ir moterų chorui Long Beache, CA, akompanavo chorams ir solistams, vargonavo daugelyje bažnyčių. Buvo LB Phoenix’o apylinkės valdybos narė muzikos reikalams.

O. Metrikienė sukūrė per 30 solo dainų, psalmių, 8 dainas chorui ir keletą duetų, 6 giesmes („Ave Maria“, „Malda“, „Salve Regina“), komediją „Dingo svajonės“, montažą „Kartą gintaro pakrantėj“, veikalą „Dainos, muzika ir gėlės“, „Liaudies operetę“, „Vakaro idiliją“ smuikui, „Mažąją mazurką“ fleitai ir kt. 1982 Dzūkų draugijos konkurse už dainą „Šią naktį sapnavau“ laimėjo pirmą premiją, o už dainą „Meilės legenda“ – trečiąją. Populiarios jos dainos „Nemunėli“, „Ten mano tėvynė“, „Tautiniai drabužiai" ir kt.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Saulius Mažulis

**Saulius Mažulis** (g. 1956 m. kovo 27 d. Kaune) – inžinierius ir chorvedys.

## Biografija

Nuo septynerių metų pradėjo dainuoti Kauno profsąjungų kultūros rūmų berniukų chore „Varpelis“ ir gavo pirmąsias muzikos pamokas. 1974 m. baigęs Kauno 25-ąją vidurinę mokyklą, studijavo Kauno politechnikos institute, kur 1979 m. įgijo inžinieriaus specialybę. 1979–1982 m. dirbo Kauno dirbtinio pluošto gamyklos skaičiavimo centro inžinieriumi projektuotoju.

Nuo 1982 m. pradėjo mokytis choro dirigavimo Kauno Juozo Gruodžio aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. Liucija Valatkienė-Varneckytė) ir vadovauti „Varpelio“ choro parengiamajai grupei, vėliau buvo jaunuolių choro chormeisteris. 1984–1987 m. choro dirigavimo neakivaizdiniu būdu mokėsi Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. Vytautas Žvirblis).

Nuo 1987 m. – Kauno kultūros rūmų kamerinio vyrų choro „Varpelis“ meno vadovas ir dirigentas. Nuo 1992 m. – berniukų choro „Varpelis“ chormeisteris, 1989–1994 m. – „Varpelio" muzikos mokyklos chorinio dainavimo ir muzikos literatūros mokytojas.

Vyrų chorą išmokė stambių vokalinių kūrinių: Šarlio Guno „Mišias C-dur“, G. P. Palestrinos „Magnificat“, L. Cherubini „Requiem d - moll“, G. B. Runcherio „Mišias C-dur“, J. G. Rheinbergerio „Mišias B-dur“, O. di Lasso „Stabat Mater“, Franco Šuberto „Mišias Es - dur“, Jozefo Haidno oratoriją „Metų laikai“, B. Britteno „Karo requiem“, Juozo Naujalio „Mišias į Šv. Kazimierą“, Jeronimo Kačinsko „Missa brevis d - moll“. Tarptautiniuose chorų konkursuose vyrų choras laimėjo diplomų ir prizinių vietų: 1991 m. jam teko aukso diplomas Budapešte (Vengrija), 1992 m. sidabro diplomas Riva del Gardoje (Italija) ir antroji vieta 1992 m. – IX Stasio Šimkaus chorų konkurse Klaipėdoje, 1994 m. – antroji premija Corke (Airija), 1995 m. – antroji ir trečioji vieta B. Smetanos konkurse Litomyslyje (Čekija) ir trečioji vieta 1995 m. X tarptautiniame Stasio Šimkaus chorų konkurse Klaipėdoje, 1996 m. kelios antrosios ir viena trečioji vieta Karhditsa (Graikija).

Chorą parengė 1994 m. – I ir 1998 m. – II Pasaulio lietuvių dainų šventėms ir konkursui, 1995 m. – bažnytinės muzikos festivaliui Šiauliuose, 1997 m. – Vilniaus ir Pažaislio muzikos festivaliui „Baroko keliais“. Chorą lanko apie 30 „Varpelyje“ išaugusių vyrų, kurie koncertuoja Lietuvoje, dainavo Rusijoje, Lenkijoje, Vokietijoje, Latvijoje, Italijoje ir kitur. S. Mažulis dirigavo stambius kūrinius jungtinių chorų koncertuose, jis – 1996 m. Kauno miesto dainų šventės ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventės Vilniuje dirigentas.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Janina Mikalajūnienė-Kareniauskaitė

**Janina Mikalajūnienė-Kareniauskaitė**  g . 1944 m. kovo 28 d. Gelvonų k., Širvintų r.), choro dirigentė ir pedagogė.

## Biografija

Mokėsi Gelvonų pradžios ir Žaslių vidurinėje mokykloje. Pirmąsias muzikos žinias gavo iš Žaslių bažnyčios vargonininko P. Utyros. 1960–1964 choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos technikume (dėst. E. Kriščiūnienė). 1964–1969 neakivaizdiniu būdu choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. V. Raupėnas).

1964–1967 muzikos ir dainavimo mokytoja, merginų choro ir vaikinų vokalinio ansamblio vadovė Rokiškio vidurinėje mokykloje. Tuo pačiu laiku vadovavo Rokiškio profsąjungų mišriajam chorui, kurį parengė 1965 respublikinei dainų šventei.

Nuo 1967 Rokiškio kultūros mokyklos choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytoja, moksleivių choro studijos vadovė. Iš pradžių vadovavo merginų chorui, o 1970–1974 mišriajam. Choras rengė valstybinių egzaminų programas, dalyvavo rajono ir respublikinėse dainų šventėse, koncertavo, prizinių vietų pelnė įvairiuose konkursuose. 1969–1971 chorvedė vadovavo Rokiškio žemės ūkio mašinų vyrų chorui ir moterų vokaliniam ansambliui, konsultavo Pandėlio mišrųjį chorą – su vyrų ir mišriuoju choru dalyvavo 1970 respublikinėje dainų šventėje. Daug metų dainavo Rokiškio kultūros mokyklos dėstytojų moterų vokaliniame kvartete, kuris 1971 respublikiniame „Sidabrinių balsų“ konkurse pelnė absoliučiai geriausio kolektyvo vardą. Kvartetas daug koncertavo savo rajone, dainavo Latvijoje, Baltarusijoje, dalyvavo televizijos laidose. 1971–1990 vadovavo Rokiškio centrinės ligoninės moterų vokaliniams ansambliams, kurie taip pat koncertavo Lietuvoje ir Latvijoje, dalyvavo televizijos laidoje ir 1976 respublikiniame „Sidabrinių balsų" konkurse.

1991 Rokiškio kultūros mokyklą perorganizavus į kolegiją (rengiami vargonininkai), joje dėsto (nuo 1995 vyr. dėstytoja) ir vadovauja mišriajam chorui, kuris koncertuoja, gieda bažnyčiose, dalyvavo 1994 I ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėse Vilniuje, 1996 giedojo Vilniaus Arkikatedroje Bazilikoje, dalyvauja Aukštaitijos zonos tradicinėse dainų šventėse Zarasuose ir kituose kultūros renginiuose.

J. Mikalajūnienė – Rokiškio rajono dainų švenčių organizatorė, dirigentė ir vyr. dirigentė.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Kęstutis Mikeliūnas

**Kęstutis Mikeliūnas** (1932 m. liepos 7 d. Būdininkų k., Pasvalio r.) – choro dirigentas ir pedagogas.

## Biografija

Baigęs Jakūbonių pradžios mokyklą, dirbo tėvų ūkyje, eidavo giedoti į Pušaloto bažnyčios chorą. Pas vargonininką J. Šeduikį pramokęs vargonuoti, vargonininkavo Onuškyje (Rokiškio r.), Daujėnuose (Pasvalio r.), Zarasuose ir Rokiškyje. Pas Panevėžio vargonininką A. Virbicką mokėsi vargonavimo, harmonijos ir bažnytinio giedojimo, o gyvendamas Zarasuose, važinėjo į Daugpilį, kur muzikos technikume pas A. Zundą mokėsi skambinti fortepijonu, o pas V. Osinenko diriguoti. 1957–1962 m. choro dirigavimo neakivaizdiniu būdu mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos technikume (dėst. B. Piekarskis). 1963–1968 m. choro dirigavimo studijas neakivaizdiniu būdu tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. L. Abariaus klasė).

Studijuodamas dėstė Rokiškio vaikų muzikos ir kultūros mokyklose. 1960–1970 m. vadovavo Rokiškio žemės ūkio mašinų gamyklos vyrų chorui ir sūrių gamyklos mišriajam chorui. Vyrų chorą parengė rajoninėms ir respublikinėms dainų šventėms, nemažai koncertavo. Apsigyvenęs Vilniuje, 1970–1975 dėstė M. K. Čiurlionio vidurinėje meno mokykloje, nuo 1975 m. rudens Vilniaus 2-osios vaikų muzikos mokyklos mokytojas, nuo 1994 mokytojas metodininkas, vokalinių ansamblių ir jaunučių choro vadovas. Vokalinius ansamblius parengė respublikiniams „Dainų dainelės" konkursams, o jaunučių chorą respublikinėms moksleivių dainų šventėms, su juo dalyvavo televizijos laidoje ir koncertuose. Jaunučių chorą parengė 1997 Lietuvos moksleivių dainų šventei. Dabar dirba Vilniaus naujosios muzikos mokykloje chorinio dainavimo mokytoju

1970 m. Vilniaus žemės ūkio mašinų gamykloje „Neris“ K. Mikeliunas suorganizavo vyrų chorą (40-50 dalyvių) ir su pertrauka apie 20 metų jam sėkmingai vadovavo. Chorą parengė 1970, 1975 ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms, 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei, 1973 ir 1983 m. respublikiniams moterų ir vyrų chorų sąskrydžiams Šiauliuose, konkursuose pelnė pirmųjų ir kitų prizinių vietų, išmoko per 100 įvairių kūrinių ir surengė apie 150 koncertų Lietuvoje, dainavo Baltarusijoje, padarė įrašų Lietuvos radijui. 1979–1982 Naujosios Vilnios kultūros rūmų vokalinių ansamblių vadovas; ansambliai prizinių vietų pelnė respublikiniuose „Sidabrinių balsų" konkursuose.

K. Mikeliūnas – Rokiškio rajono ir Naujosios Vilnios bei 1993 m. Jaunimo mažosios dainų šventės Vilniuje dirigentas.

K. Mikeliūnas surinko lietuvių liaudies dainų, paskelbė muzikinių straipsnių. Spaudai parengė ir išleido knygas „Antanas Virbickas. Vargonininkas, chorvedys, kompozitorius (1902–1966)“ (2001 m.), „Miškais ten dainavo…“ (2011 m.), „Teko laimė pažinti…“ (2013 m.).

2005 m. lapkričio 11 d. K. Mikeliūnui suteiktas Meno kūrėjo statusas.

## Šaltiniai

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. 
* Lietuvos literatūros ir meno archyvas, Kęstučio Mikeliūno fondas.
Nijolė Čivilytė-Miknevičienė

**Nijolė Čivilytė-Miknevičienė** (g. 1956 m. kovo 20 d. Vilniuje) – Lietuvos muzikos mokytoja ir chorvedė.

## Biografija
1963–1974 m. mokėsi Vilniaus 40-ojoje vidurinėje mokykloje, 1969–1974 m. lankė 4-ąją vaikų muzikos mokyklą (R. Narščiaus ir Zitos Abromavičiūtės akordeono klasė). 1974–1977 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. Jonas Kavaliauskas). 1977–1982 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. Liongino Abariaus klasė).

Nuo 1982 m. rudens Vilniaus Karoliniškių muzikos mokyklos fortepijono mokytoja ir jaunių choro vadovė. Chorą parengė 1983 m. Vilniaus miesto dainų šventei, 1985 m. respublikinei dainų šventei, 1993 m. Lietuvos mažajai moksleivių dainų šventei, 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventei, 1995 m. vaikų klasikinės chorinės muzikos festivaliui, 1996 m. Vilniaus miesto jaunimo menų šventei, 1997 m. tarptautiniam vaikų klasikinės chorinės muzikos festivaliui „Klasikai vaikams“, 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventei ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje.

N. Miknevičienė yra Vilniaus muzikos mokyklų chorvedžių tarybos narė, 1996–1998 m. buvo Vilniaus miesto muzikos mokytojų atestacinės komisijos narė, yra Lietuvos chorų sąjungos narė. 1994 m. jai suteikta vyresniosios muzikos mokytojos kvalifikacijos kategorija.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. – Vilnius, 1999.
Dalia Miklovienė-Šilgalytė

**Dalia Miklovienė-Šilgalytė** (1960 m. balandžio 12 d. Kirkilų k., Kelmės r.), muzikos mokytoja ir chorvedė.

## Biografija

Mokėsi Graužikų aštuonmetėje, Kelmės 1-oje vidurinėje mokykloje ir vaikų muzikos mokykloje (kankliuoti pas I. Jankuvienę, griežti akordeonu pas A. Lipeiką). 1980–1983 choro dirigavimo mokėsi Šiaulių aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. R. Lukošienė ir D. Vaičiulionienė). 1988–1993 choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos muzikos akademijoje (prof. P. Gylio, doc. T. Šumsko ir dėst. D. Puišio klasės).

1983–1987 Kelmės 2-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja ir vaikų choro vadovė.

Nuo 1987 rudens Kelmės vaikų muzikos mokyklos mokytoja, nuo 1994 vyresnioji mokytoja ir direktoriaus pavaduotoja.

Nuo 1988 mokyklos jaunių choro vadovė – jį parengė 1994 I Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje, 1996 Vilniaus jaunimo menų šventei ir 1997 Lietuvos moksleivių dainų šventei. Choras dalyvauja koncertuose ir gieda bažnyčiose. Chorvedė vadovauja moksleivių vokaliniam ansambliui (parengia „Dainų dainelės" konkursams) ir mokytojų vokaliniam ansambliui, organizuoja muzikos mokytojams metodinius seminarus.

1988–1991 mokytoja buvo Kelmės kultūros centro mišriojo choro chormeisterė, nuo 1991 rudens kartu su A. Krutkevičiumi meno vadovė ir dirigentė. Choras parengtas 1990 Lietuvos tautinei dainų šventei ir 1994 I Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje, dalyvavo pasaulietinės ir bažnytinės muzikos festivaliuose Estijoje (Haapsalu mieste), Pakruojyje, Kelmėje ir Šiauliuose, 1997 Baltijos ir Šiaurės šalių chorų festivalyje Gotlande (Švedija). Choras rengia koncertus ir gieda bažnyčiose.

D. Miklovienė buvo 1992 ir 1993 Kelmės rajono dainų švenčių vyr. dirigentė, o vėliau dirigentė.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Romualdas Miknevičius

**Romualdas Miknevičius** (1958 m. lapkričio 19 d. Vilniuje) – choro dirigentas.

## Biografija

1966–1974 mokėsi Vilniaus 22-ojoje vidurinėje mokykloje, 1969–1974 lankė 4-ąją vaikų muzikos mokyklą (R. Narsčius ir Z. Abromavičiūtė mokė griežti akordeonu). 1974–1978 choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. V. Ūsevičius). 1978–1983 choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. V. Masevičiaus klasė). 1991–1993 lankė vargonininkų kursus prie Lietuvos muzikos akademijos ir Vilniaus konservatorijos (dėst. J. Barkauskienė ir D. Sverdiolas). 1995 Vilniaus technikos universitete įgijo verslo vadybos magistro laipsnį.

Chorvedybos darbą pradėjo 1983 su Lentvario kilimų fabriko mišriuoju choru. 1985–1988 buvo Vilniaus valstybinio universiteto (VU) vyrų choro chormeisteris, 1988–1989 metais VU studentų mišriojo choro chormeisteris, 1992–1992 Vilniaus Švč. Jėzaus Širdies bažnyčios vargonininkas ir choro vadovas. 1989–1998 metais VU dėstytojų vyrų choro meno vadovas ir dirigentas. Choro koncertų programose buvo lietuvių ir užsienio kompozitorių kūriniai, religinė muzika. Vadovas chorą parengė 1990 Lietuvos tautinei dainų šventei. 1995 Baltijos studentų dainų šventei „Gaudeamus-XII" Tartu (Estija), 1994 I ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Vilniuje. R. Miknevičius dirigavo jungtiniam chorui Vilniaus Vingio parke popiežiaus Jono Pauliaus II aukojamų šv. Mišių metu (1993).  

Lietuvos chorų sąjungos narys (nuo 1998 revizijos narys).

## Šaltiniai

*Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Vladas Mikšys

**Vladas Mikšys** (1906 m. birželio 20 d. Peterburge, Rusija – 1979 m. birželio 12 d. Vilniuje) – vargonininkas, muzikos mokytojas ir chorvedys.

## Biografija

1913–1917 m. lankė Vyborgo apylinkės pradžios mokyklą. Grįžęs į Lietuvą, mokėsi Utenos gimnazijoje. Pirmasis muzikos mokytojas V. Grigaliūnas išmokė griežti vargonais, kad galėtų savarankiškai vargonininkauti. 1930–1933 m. Kaune lankė vargonininkų kursus (J. Bendorius mokė vargonuoti, skambinti fortepijonu ir harmonijos, A. Kačanauskas solfedžio ir dainuoti, K. Kaveckas diriguoti). 1957–1961 m. neakivaizdiniu būdu choro dirigavimą studijavo Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje (dėst. A. Jozėnas ir B. Piekarskis). Mokyklą baigė su pagyrimu. 1944–1948 m. muziką ir dainavimą dėstė Varnių gimnazijoje, vadovavo chorams. 1948–1952 m. mokytojavo ir vadovavo chorams Kelmėje. 1952–1958 m. muzikos ir dainavimo mokytojas, skudučių ansamblio ir vyresniųjų klasių moksleivių mišriojo choro vadovas Pasvalio vidurinėje mokykloje. Tuo pačiu metu vadovavo ir kultūros namų mišriajam chorui. 1958–1961 m. dėstė muziką ir dainavimą Švenčionėlių vidurinėje mokykloje (vėliau mokykla – internatas), dirbo ir vaikų muzikos mokykloje, vadovavo moksleivių ir kultūros namų chorams, taip pat Švenčionių rajono mokytojų mišriajam chorui. 1961–1971 m. buvo Vilniaus 23-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas bei chorų vadovas. Jo parengti chorai dažnai koncertavo, dalyvavo rajonų ir miestų dainų šventėse, taip pat respublikinėse dainų šventėse, pirmųjų ir kitų prizinių vietų pelnė chorų apžiūrose bei konkursuose. V. Mikšys dirigavo Kelmės, Pasvalio ir Švenčionių rajonų dainų šventėse, konsultavo moksleivų meno mėgėjų būrelius.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Juozas Mikulėnas

**Juozas Mikulėnas** (1902 m. sausio 20 d. Debeikiuose, Anykščių raj. – 1952 m. balandžio 29 d. Alytuje) – vargonininkas, chorvedys ir pedagogas.

## Biografija

1925–1928 m. lankė Šv. Cecilijos draugijos organizuojamus vargonininkų kursus ir Klaipėdos konservatorijos rengiamus muzikos mokytojų kursus. 1939 m. prie Lietuvos švietimo ministerijos (Kauno „Aušros“ mergaičių gimnazijoje) eksternu išlaikė gimnazijos aštuonių klasių baigimo egzaminus.

1937–1940 m. vargonuoti mokėsi Kauno konservatorijoje. Jo mokytojais buvo Jonas Bendorius, Nikodemas Martinonis, Kazys Matiukas, Aleksandras Kačanauskas, Konradas Kaveckas, Antanas Račiūnas ir kiti tuometiniai muzikai.

1923–1928 m. vargonininkavo Pušaloto (Pasvalio raj.), 1928–1932 m. – Skrebotiškio (Pasvalio raj.) parapijose, 1932–1936 m. – Debeikiuose (Anykščių raj.) ir Kirdeikiuose (Utenos raj.), 1936–1940 m. – Raudondvaryje (Kauno raj.). Visur turėjo suorganizavęs bažnytinius chorus, kuriuos parengė visoms Lietuvos dainų šventėms Kaune.

1940–1941 m. – Kauno 2-osios ugniagesių komandos choro ir pučiamųjų orkestro vadovas, 1941–1949 m. vargonininkavo ir vadovavo chorui Marijampolėje. 1949–1950 m. – Prienų „Žiburio" gimnazijos ir Balbieriškio progimnazijos muzikos mokytojas ir chorų vadovas. 1950–1952 m. – Alytaus mokytojų seminarijos ir 1-osios septynmetės mokyklos muzikos mokytojas ir chorų vadovas.

Su mokyklų chorais pasirodydavo koncertuose, parengė pirmosioms pokario metų dainų šventėms. Dirbdamas įvairiose parapijose ir pastebėjęs muzikai gabius vaikus, mokė juos muzikos rašto, skambinti pianinu ir vargonuoti. Jo buvę mokiniai Vytautas Pučinskas, Vytautas Kurklinskas, N. Jautakienė ir kiti tapo muzikais profesionalais. Duktė Laimutė Leimonienė-Mikulėnaitė irgi tapo muzikos mokytoja ir chorvede.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Jonas Mikutavičius

**Jonas Mikutavičius** (1870 m. gegužės 17 d. Šeduvoje, Raseinių apskr. – 1963 m. rugsėjo 25 d. Minersville, PA, JAV) – vargonininkas ir chorvedys.

## Biografija

Vargonuoti mokėsi pas Šeduvos vargonininką Stanislovą Tautkevičių ir J. Naujalio vargonininkų kursuose Kaune. 1905 m. atvykęs į JAV, apie trejus metus vargonininkavo Providence, RI, o vėliau iki mirties vargonininkavo ir vadovavo chorui Šv. Pranciškaus lietuvių parapijoje Minersville. Chorą išmokė daug giesmių, mišių, mišparų ir dainų, statė įvairius veikalus, nemažai koncertavo ir dalyvavo tautiniuose renginiuose. Su choru dalyvavo JAV 150-mečio jubiliejinėse iškilmėse Filadelfijoje ir 1939 m. Pasaulinės parodos Lietuvių dienoje Niujorke, buvo vienas iš Pensilvanijos Lietuvių dienų organizatorių.

Padėjo organizuoti ALRK Vargonininkų sąjungą – nuo 1916 m. jos narys, aktyvus Baltimores provincijos Vargonininkų sąjungos narys ir provincijos kuopos valdybos pirmininkas. Sūnus Vincentas Mikutavičius, taip pat vargonininkas, vargonininkavo ir vadovavo chorams Šv. Kazimiero lietuvių parapijoje St. Clair, PA, ir Šv. Pranciškaus lietuvių parapijoje Minersville.

Nuo 1935 m. ALRK Vargonininkų sąjungos narys.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Česlovas Mikutis

**Česlovas Mikutis** (g. 1942 m. vasario 24 d. Judrėnuose, Kvėdarnos valsčiuje) – choro dirigentas ir pedagogas.

## Biografija

1959 m. baigęs Judrėnų vidurinę mokyklą, 1960–1967 m. su pertrauka (1962–1965 m. tarnavo sovietinėje armijoje) choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos technikume (dėst. D. Einikienė). Technikumą baigęs su pagyrimu, 1969–1974 m. choro dirigavimo studijas neakivaizdiniu būdu tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. A. Petrausko klasė).

1967–1970 m. Plungės 3-osios vidurinės mokyklos muzikos mokytojas, miesto berniukų choro ir vokalinių ansamblių vadovas. 1970–1974 m. Plun gės rajoninių kultūros namų direktorius ir mišriojo choro dirigentas. Jo vadovaujami kolektyvai dalyvavo koncertuose, Plungės rajono ir respublikinėse dainų šventėse.

1974–1978 m. Klaipėdos pedagoginės mokyklos muzikos dėstytojas, 1978–1992 m. Šiaulių pedagoginio instituto Klaipėdos ikimokyklinio fakulteto vyr. dėstytojas.

Nuo 1976 m. šio fakulteto merginų choro chormeisteris, nuo 1982 m. choro meno vadovas ir dirigentas. Merginas išmokė daug lietuvių ir užsienio kompozitorių kūrinių, nemažai koncertavo, dalyvavo Klaipėdos miesto dainų šventėse ir kituose renginiuose, taip pat respublikinėse ir Baltijos respublikų studentų dainų šventėse „Gaudeamus“ Vilniuje, Rygoje, Taline ir Tartu, respublikinėse studentų dainų šventėse ir moterų bei vyrų chorų sąskrydžiuose Šiauliuose. 1977 m. II ir 1987 m. VII Stasio Šimkaus chorų konkursuose merginų choras laimėjo antrąsias vietas, o 1987 m. respublikiniame konkurse „Dainuoja darbo Lietuva" chorui pripažinta trečioji vieta.

Nuo 1992 m. Klaipėdos universiteto Pedagogikos fakulteto Meno pedagogikos katedros vyr. asistentas ir merginų choro dirigentas (talkina J. Eivienė). Merginų choras parengtas 1994 m. I ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Vilniuje bei 1995 m. Baltijos studentų dainų šventei „Gaudeamus-XII" Tartu (Estija), taip pat dalyvauja koncertuose ir Klaipėdos miesto dainų šventėse.

Č. Mikutis vadovavo įvairiems uostamiesčio vokaliniams ansambliams. Su Šiaulių pedagoginio instituto Klaipėdos ikimokyklinio fakulteto merginų vokalinių ansambliu 1981 m. respublikiniame „Sidabrinių balsų" konkurse laimėjo antrąją vietą. Pedagogas dirigavo Plungės rajono ir Klaipėdos miesto dainų šventėse. Jo brolis Petras Mikutis taip pat chorvedys profesionalas. Gyvena ir dirba Klaipėdoje.

## Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999 m.
Birutė Mockienė-Petraitytė

**Birutė Mockienė-Petraitytė** (1963 m. vasario 5 d. Panevėžyje) – chorvedė ir pedagogė.

## Biografija

Mokėsi Panevėžio 9-ojoje vidurinėje mokykloje ir lankė vaikų muzikos mokyklą (pas I. Šimonienę mokėsi kankliuoti). 1978–1982 m. Panevėžio J. Švedo aukštesniojoje muzikos mokykloje mokėsi choro dirigavimo (dėst. V. Tursienė). 1982–1987 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. L. Abariaus klasė). Studijuodama dainavo studentų senosios muzikos ansamblyje ir kameriniame chore.

1987–1990 m. gyveno ir dirbo Šiauliuose. Aukštesniojoje muzikos mokykloje dėstė choro dirigavimą ir kitas muzikos disciplinas, vadovavo Inžinierių namų mišriajam kameriniam chorui (1988–1990 m.), nemažai koncertavo, dalyvavo 1990 m. Lietuvos tautinėje dainų šventėje Vilniuje. 1990–1992 m. vadovavo Panevėžio Švč. Trejybės bažnyčios chorui.

1992 m. išvyko į JAV – Pitsburgą, PA, ir trejus metus vadovavo nedideliam Lietuvių klubo chorui. 1995 m. persikėlė į Lemontą, IL, ir buvo pakviesta vadovauti Palaimintojo Jurgio Matulaičio misijos chorui (kurį laiką dirbo su R. Paskočimiene), nuo 1996 m. meno vadovė ir dirigentė. Mišrųjį chorą padidino iki 45 dalyvių, kas sekmadienį gieda pamaldose, dalyvauja tautinėse šventėse, rengia religinės muzikos koncertus savo parapijos ir kitose Čikagos bažnyčiose. B. Mockienė savo chorą parengė 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje.

## Šaltiniai

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Robertas Mockus

**Robertas Mockus** (g. 1962 m. vasario 28 d. Čikagoje, JAV) – pianistas, vargonininkas, chorvedys.

## Biografija

Būdamas penkerių metų, pradėjo mokytis skambinti fortepijonu pas Williama Babcocką Palos Hülse, IL.

Nuo septynerių metų jau dalyvavo moksleivių koncertuose. 1976–1980 m. lankė Richardso gimnaziją Oak Lawne, IL, mokėsi skambinti fortepijonu pas Heleną Aulwurm, akompanavo gimnazijos koncertuose.

1980–1986 m. studijavo *De Paul University School of Music Chicago* fortepijoną (dėst. Mary Sauer). 1984 m. įgijo bakalauro laipsnį, o 1986 m. – magistro. 1984 m. su De Paulo simfoniniu orkestru atliko R. Schumanno Koncertą fortepijonui ir simfoniniam orkestrui.

Nuo 1982 m. buvo Fausto Strolios muzikos asistentas Šv. Jono Ficher bažnyčioje, nuo 1983 m. – Lietuvos Vyčių choro Čikagoje nuolatinis akompaniatorius. 1982–1988 m. – Čikagos Lietuvių operos koncertmeisteris, 1988–1989 m. – chormeisteris. 1984–1988 m. – Švč. Marijos Nepaliaujančios Pagalbos bažnyčios vargonininkas ir chorvedys Čikagoje. 1986–1994 m. – Ž. F. Halėvy choro draugijos Skokie, IL, koncertmeisteris ir chormeisteris. Su šios draugijos profesionaliu choru dalyvavo kasmetiniuose žydų religinės ir pasaulietinės muzikos koncertuose.

Nuo 1988 m. – Šv. Jurgio, vienos iš didžiausių Čikagos Arkikatedros parapijų, vargonininkas ir chorvedys Tinley Parke, IL. Vadovauja suaugusiųjų ir vaikų muzikiniam auklėjimui.

Nuo 1990 m. – didžiųjų švenčių vargonininkas *Temple Beth Israel* šventykloje Skokie. Dažnai koncertuoja kaip pianistas ir vargonininkas, akompanuoja kitiems atlikėjams.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Adolfas Mondeika

**Adolfas Mondeika** (1887 m. lapkričio 5 d. Vabalių k., Naujamiesčio valsč., Panevėžio apskr. – 1964 m. gruodžio 21 d. Čikagoje) – vargonininkas ir chorvedys.

## Biografija

Iš mažens turėjo gražų balsą ir mėgo dainuoti. Pirmąsias muzikos žinias gavo iš Sidabravo vargonininko Žukausko, pas kurį mokėsi apie trejus metus. Vėliau muzikos žinias gilino J. Naujalio vargonininkų kursuose Kaune.

Nuo 1904 m. pradėjo savarankiškai vargonininkauti Joniškio, o vėliau Daugų parapijoje, vadovavo chorams. 1911 m. atvykęs į JAV, vargonininkavo ir vadovavo chorams įvairiose lietuvių parapijose: Šv. Jurgio *Utica*, NY, Šv. Onos parapijoje *Spring Valley*, IL, Šv. Petro ir Povilo parapijose Vestvilyje, IL, ir Grand Rapidse, MI.

Nuo 1924 m. iki pensijos vargonininkavo Šv. Antano parapijoje Sisere, IL, vadovavo Šv. Grigaliaus chorui (apie 60 dalyvių). Choras giedojo bažnyčiose, organizavo metinius koncertus ir vaidinimus, dalyvavo 1933, 1936, 1939 ir 1956 m. lietuvių dainų šventėse bei kituose tautiniuose renginiuose. Choro repertuare buvo aštuonios mišios, daug giesmių, mišparų ir dainų. Koncertuose talkindavo dukra Marija Mondeikaitė-Kutz – vargonininkė virtuoze ir chorvedė.

A. Mondeika dirbo daug visuomeninių darbų. Subūrė apylinkės vargonininkus, kurių choras giedodavo bažnyčiose atlaidų metu.

Nuo 1933 m. priklausė ALRK Vargonininkų sąjungai, daug kartų buvo Centro valdybos iždininkas ir iždo globėjas, nuo 1960 m. Vargonininkų sąjungos garbės narys. Daug metų buvo Cicero Katalikų federacijos skyriaus pirmininkas, 1935 m. lankėsi Lietuvoje.

## Šaltiniai

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Marija Mondeikaitė-Kutz

**Marija Mondeikaitė-Kutz** (1926 m. birželio 10 d. Cicero, IL – JAV), vargonininkė ir chemikė, žinomo vargonininko Adolfo Mondeikos duktė.

## Biografija

Vargonuoti mokėsi pas tėvą, o vėliau pas vienuolę Beatričę ir M. Bernardą. Gavusi stipendiją, Rosary College studijavo chemiją ir vargonavimą. Vargonuoti dar mokėsi De Paulo universiteto muzikos mokykloje pas dr. Beckerį.

Nuo 1950 m. pradėjo dalyvauti universiteto rengiamuose rečitaliuose, vėliau vargonavo bažnyčiose, koncertavo Šv. Antano lietuvių parapijos bažnyčioje ir kitose koncertų salėse. Dažnai talkino tėvui mokant chorą. Vargonuodavo „Dainavos“ meno ansambliui atliekant Č. Sasnausko kantatą „Broliai“ (1953 m.), L. van Beethoveno oratoriją „Kristus Alyvų kalne“ (1955 m.), J. Žilevičiaus kantatą „Vytautas Didysis“ (1958 m.), B. Markaičio poemą „Kančios naktis“ (1959 m.), V. Jakubėno kantatą „Mano pasaulis“ (1959 m.), Aleliuja iš G. F. Händelio oratorijos „Mesijas".

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Petras Morkūnas

**Petras Morkūnas** (1912 m. gruodžio 15 d. Vilniuje) – vargonininkas ir chorvedys.

## Biografija

Augo gausioje šeimoje, lenkiškoje aplinkoje. Paūgėjęs buvo priimtas į bendrabutį ir lietuvišką mokyklą. Baigęs pradžios mokyklą, išlaikė egzaminus į Vytauto Didžiojo gimnaziją, kurią baigė 1939 m. Dainuoti mokėsi Vilniaus konservatorijoje, lankė dramos studiją prie Vilniaus universiteto. Ją baigęs, dirbo aktoriumi „Vaidilos" teatre.

1944 m., pasitraukęs į Vokietiją, pateko į Berlyną. 1947 m. pradėjus rinkti Baltijos šalių pabėgėlius emigracijai į Australiją, nusprendė ten vykti ir P. Morkūnas. Ilgos kelionės metu laive suorganizavo chorą, išmokė dainų ir surengė koncertų. Keleiviai buvo išlaipinti Vakarų Australijoje, paskui per Melburną nuvežti į Bonegillos stovyklą, kurioje išbuvo apie tris mėnesius. Visą tą laiką choras repetavo, surengė koncertų stovykloje, australų kariams, Albury radiofone padarė įrašų. 1949 m. P. Morkūnas atvyko į Melburną, čia suorganizavo chorą ir surengė keletą koncertų. 1954 m. pradėjo vadovauti „Aido“ chorui, kurį išmokė daug giesmių, Šv. Cecilijos mišias ir dainų. Choras giedojo bažnyčiose ir koncertavo. Vėliau subūrė jaunimo chorą, kuriam vadovavo dvejus metus. Apie 25-erius metus vadovavo Melburno vyrų kvartetui ir oktetui, daug koncertavo Pietų ir Rytų Australijoje, 1973 m. įdainavo plokštelę „Kur banguoja Nemunėlis“. 1964–1995 m. Melburno lietuvių parapijos choro vadovas (talkino vargonininkės D. Jokubauskaite, R. Tamošiūnaitė, Z. Prašmutaitė). 1974 m. choras koncertavo Adelaidėje, 1975 m. Hobarte, 1984 m. Šv. Kazimiero 500 metinių garbei Adelaidėje ir Geelonge, išleido lietuviškų giesmių plokštelę „Garbė Tau, Viešpatie", dalyvavo dainų šventėse ir kituose renginiuose.

P. Morkūnas nuo 1978 m. kurį laiką vadovavo Melburno „Dainos sambūrio" chorui, o vėliau iki 1997 m. buvo šio choro dalyvis. Dirigavo 1978 m. Australijos lietuvių dainų šventės jungtiniam chorui Sidnėjuje.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Viktorija Jurcikaitė-Morkūnienė

**Viktorija Jurcikaitė-Morkūnienė** (g. 1959 m. vasario 26 d. Runikiuose, Biržų rajonas) – Lietuvos vargonininkė, chorvedė, pedagogė.

## Biografija
1977 m. baigusi Biržų 1-ąją vidurinę mokyklą ir vaikų muzikos mokyklą (akordeono specialybė), 1978–1982 m. choro dirigavimo mokėsi Panevėžio Jono Švedo pedagoginėje muzikos mokykloje (dėst. Birutė Abromavičienė). 1982–1986 m. choro dirigavimą studijavo LSSR konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (dėst. Romaldas Misiukevičius). 1994–1997 m. vargonuoti mokėsi Rokiškio muzikos kolegijoje.

Nuo 1987 m. Biržų kultūros namų mišriojo choro vadovė. Choras dalyvauja rajono kultūriniuose renginiuose, kūrybiškai bendrauja su aplinkinių rajonų mišriaisiais chorais. 1987 m. sausio 25 d. Biržų kultūros namuose choras koncertu pažymėjo savo meninės veiklos 40-mečio sukaktį ir dirigentės su šiuo kolektyvu darbo 10-metį. Choras parengtas 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei (talkino D. Kazakevičienė), 1994 m. I ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Kaune ir Vilniuje.

Nuo 1990 m. Biržų vaikų muzikos mokyklos mokytoja ir jaunių choro vadovė. Chorą parengė 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei Vilniuje, 1991 m. su juo dalyvavo respublikiniame vaikų ir jaunimo chorų festivalyje „Dainuok, jaunoji Lietuva" (dainavo baigiamajame koncerte Vilniaus jaunimo ir moksleivų centre). Nuo 1992 m. rudens Biržų Šv. Jono Krikštytojo bažnyčios vargonininkė, mišriojo choro ir vokalinių ansamblių vadovė. Lietuvių bendruomenės kvietimu 1996 m. vasario 16 d. choras giedojo Švč. Marijos Sopulingosios bažnyčioje Rygoje, o 1997 m. sausio 12 d. ir Vilniaus arkikatedroje bazilikoje. Su 1996 m. prie bažnyčios suburtu mišriuoju vokaliniu ansambliu sėkmingai pasirodė „Sidabrinių balsų-97“ zonos ture Kupiškyje. Bažnyčios jaunimo choro mergaičių vokalinis ansamblis gražiai dainavo 1996 m. „Dainų dainelės" konkurso zoninėje apžiūroje.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. – Vilnius, 1999.
Jonas Motiekaitis

**Jonas Motiekaitis** (1903 m. gegužės 31 d. Panevėžyje – 1982 m. kovo 17 d. Vilniuje) – smuikininkas, muzikos pedagogas, chorvedys.

## Biografija

Pirmojo pasaulinio karo metais mokėsi Jaroslavlio (Rusija) gimnazijoje. Grįžęs į Lietuvą, 1919–1923 m. lankė Panevėžio mokytojų seminariją, kur Vladas Paulauskas ir Kazimieras Linkevičius išmokė smuikuoti.

1924–1930 m. griežti smuiku mokėsi Klaipėdos muzikos mokykloje pas vengrų smuikininką L. Hajušą (*Hajos*) ir čekų pedagogą E. Leichnerį. Lankė Juozo Žilevičiaus chorvedybos pamokas. Smuiku griežė Stasio Šimkaus ir Juozo Gaubo diriguojamame simfoniniame orkestre bei įvairiuose ansambliuose, dainavo mokyklos vyrų chore ir redagavo studentų žurnalą „Muzikos atžalos".

Baigęs studijas, vienerius metus mokytojavo Rietavo gimnazijoje. 1931–1935 m. dėstė muziką ir dainavimą, vadovavo moksleivių chorams Raseinių gimnazijoje, o 1935–1945 m. – Ukmergės gimnazijoje. Dirbo ir studijavo kompoziciją pas prof. Juozą Gruodį Kauno konservatorijoje (1938–1941 m.). Aktyviai dalyvavo Lietuvos muzikų draugijos veikloje, buvo valdybos narys ir muzikos mokytojų sekcijos pirmininkas. 1940 m. kovo 1 – 2 d. šios draugijos suvažiavime Vilniuje skaitė pranešimą „Gimnazijos chorų darbo metodai“, rašė „Muzikos baruose".

1945–1947 m. – Lietuvos Ministrų Tarybos Meno reikalų valdybos Muzikos skyriaus viršininkas. 1945–1948 m. – Vilniaus valstybinio universiteto studentų mišriojo choro vadovas. Į kolektyvą sutelkęs apie 180 dainininkų, juos išmokė sudėtingesnių lietuvių kompozitorių dainų, 1946 m. respublikinės dainų šventės chorų varžybose pelnė pirmąją vietą, surengė koncertų Vilniuje ir Kaune.

1947–1949 m. – Lietuvos valstybinės filharmonijos mišriojo choro meno vadovas ir vyr. dirigentas. Choro koncertines programas praturtino rusų ir Vakarų Europos klasikų kūriniais, Rygoje į plokšteles įdainavo lietuvių kompozitorių dainų.

1945–1963 m. dėstė chorvedybos metodiką Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje, nuo 1946 m. iki mirties – Lietuvos valstybinės konservatorijos choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytojas, vyr. dėstytojas, nuo 1971 m. – docentas. Parengė daugiau kaip 40 choro dirigentų.

Be pedagoginio darbo, J. Motiekaitis 1950–1956 m. vadovavo Vilniaus miesto medicinos darbuotojų moterų ir mišriajam chorui. Buvo respublikinių dainų švenčių konsultantas, Vilniaus miesto ir Lietuvos rajonų dainų švenčių dirigentas, 1950 m. respublikinės dainų šventės vyr. dirigentas, chorų apžiūrų ir konkursų žiuri pirmininkas arba narys, muzikinių paskaitų lektorius. 1981 m. išleido savo harmonizuotų liaudies dainų rinkinį „Tarė barė". 1980 m. pedagogui suteiktas nusipelniusio kultūros veikėjo garbės vardas.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Kazys Motgabis

**Kazys Motgabis** (1898 m. gruodžio 22 d. Narto Naujienos k., Kvietiškio valsč., Marijampolės apskr. – 1992 m. gegužės 13 d. Hūttenfelde, Vokietija), smuikininkas, vargonininkas, pedagogas, chorvedys.

## Biografija

Lankė dvaro pradžios mokyklą. Vėliau kaip savanoris iš dvaro buvo gavęs žemės sklypą. 1922–1924 Karo aviacijos parko ūkio skyriaus vedėjas. Kartu lankė J. Naujalio muzikos mokyklą. 1924–1930 smuikuoti mokėsi S. Šimkaus vadovaujamoje muzikos mokykloje – konservatorijoje Klaipėdoje. Ją baigęs, metus mokytojavo Aukštadvaryje, o 1931–1940 muziką ir dainavimą dėstė Skuodo gimnazijoje, vadovavo chorams.

1941 pasitraukus į Vokietiją, tuoj buvo paimtas į vokiečių kariuomenę, kurioje išbuvo iki Antrojo pasaulinio karo pabaigos. 1945–1946 mokytojavo Ambergo progimnazijoje, 1946–1949 lietuvių gimnazijoje Rotenburge, 1951–1973 Vasario 16-osios gimnazijoje Dypholce ir Hüttenfelde dėstė muziką, geografiją ir lietuvių kalbą, vadovavo mišriajam chorui (35 merginos ir 16 vaikinų). Su choru pasirodydavo tautiniuose renginiuose, griežė vokiečių simfoniniame orkestre, vargonavo ir smuikavo bažnyčiose, tvarkė mokyklos biblioteką, 1974 išėjo į pensiją. Jo žmona Herta Lange taip pat dirbo Vasario 16-osios lietuvių gimnazijoje. K. Motgabio mokinys buvo ir ilgametis šios mokyklos direktorius Andrius Šmitas. Motgabiai išaugino sūnų Laimutį ir dukrą Rūtą, kurie gyvena JAV.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Vincas Nacevičius

**Vincas Nacevičius** (1875 m. balandžio 24 d. Jurbarke – 1943 m. sausio 24 d. Kaune) – vargonininkas, chorvedys, visuomenininkas.

## Biografija
1889 m. baigęs Raseinių mokyklą, 1890–1892 m. muzikos mokėsi pas Veliuonos vargonininką Joną Kumetį. 1892 m. Jurbarke suorganizavo nedidelį bažnytinį ir kartu pasaulietinį chorą, kuris 1893 m. dalyvavo „Birutės“ draugijos dainų šventėje Tilžėje.

1896–1900 m. mokėsi Juozo Naujalio vargonininkų kursuose Kaune, kuriuos baigęs, 1900–1903 m. vargonininkavo, vadovavo vyrų ir vaikų chorams Kauno Švč. Trejybės bažnyčioje. Platino lietuvišką spaudą, iš Vydūno gaudavo dainų, kurių mokė savo chorus, vaidino dramos spektakliuose. Už lietuviškų dainų mokymą ir lietuvybės skleidimą sulenkėjęs prelatas P. Barauskas atleido iš Kauno Švč. Trejybės bažnyčios vargonininko pareigų.

1903–1914 m. vargonininkavo ir vadovavo mišriajam chorui Kauno karmelitų bažnyčioje. 1899–1914 m. buvo „Dainos“ mišriojo choro (50 dalyvių) dirigentas, rengė solistus, ansamblius ir instrumentalistus, akompanavo koncertuose. Choras slaptai repetuodavo butuose ir Veršvų miške, dalyvaudavo kultūros renginiuose. Iki 1915 m. vadovavo dviem chorams – vyrų ir mišriajam (60 dalyvių), dirbo choro vadovu Kauno Šv. Juozapo darbininkų ir Moterų draugijose. Su gerai parengtais chorais koncertavo Kauno mieste.

Pirmojo pasaulinio karo metais pasitraukęs iš Lietuvos, 1915 m. nuvyko į Charkovą (Ukraina). Dirbo Lietuvių komiteto nukentėjusiems nuo karo šelpti sekretoriumi, vargonininkavo bažnyčioje. 1916–1918 m. gyveno Voroneže (Rusija) – buvo lietuvių karo pabėgėlių ir evakuotų gimnazijų bei mokytojų kursų muzikos ir dainavimo mokytojas, suorganizavo 120 moksleivių mišrųjį chorą, su kuriuo pasirodydavo reprezentaciniuose koncertuose.

Grįžęs į Lietuvą, 1918 m. apsigyveno Šeduvoje, kur per pusmetį subūrė nemažą chorą ir surengė keletą vakarų – koncertų su dainomis ir vaidinimais. 1918–1919 m. dėstė muziką Kauno „Saulės“ mokytojų seminarijoje. Su moksleivių choru buvo nuvykęs į Palangą, Klaipėdą ir Karaliaučių. 1919–1920 m. buvo Kauno miesto karo nuostoliams apskaičiuoti komisijos sekretorius, vėliau – Kauno miesto ir apskrities socialinės apsaugos inspektorius.

Nuo 1926 m. Kauno Švč. Trejybės bažnyčios vargonininkas ir choro vadovas. Kurį laiką vadovavo 80 dalyvių Šv. Zitos draugijos merginų chorui. Chorus parengdavo Lietuvos dainų šventėms ir kitiems kultūros renginiams. Surinko ir lietuvių liaudies dainų, kurių dalį harmonizavo. Įvairiais muzikos klausimais rašė spaudoje.

1932 m. apako ir muzikiniame gyvenime nebedalyvavo. 1933 m. paskirta 150 litų Lietuvos vyriausybės pensija, kuri 1936 m. padidinta iki 200 litų. Už ilgametę kultūrinę – muzikinę veiklą ir tautinės sąmonės ugdymą apdovanotas Gedimino III laipsnio ordinu.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Darata Zdaniūtė

**Darata Zdaniūtė-Murelienė-Baltrušaitė** (g. 1913 m. lapkričio 18 d. Vilks Baryje, Pensilvanija) – Lietuvos chorvedė ir kompozitorė.

## Biografija
Dirigavimą ir kompoziciją studijavo Vajomingo muzikos seminare ir konservatorijoje. Apie 34 metus dirbo su įvairiais chorais – nuo 1929 iki 1963 m. Iš pradžių vadovavo Sisere, moterų chorui ir „Aido“ chorui Vilks Baryje, nuo 1934 m. „Lyros“ chorui Šenandoa.

Apsigyvenusi Čikagoje, vadovavo „Lyros“ chorui Kenošoje, paskui apie trejus metus dirbo su Čikagos Jaunimo kultūros būrelio choru, nuo 1940 m. daugiau kaip dešimt metų – su Moterų pažangos choru. 1941–1962 m. vadovavo „Aido“ chorui Roslande, 1961–1963 m. lietuvių „Kanklių“ chorui Čikagoje.

Su chorais daug koncertavo ir pastatė operečių, kurioms pati sukūrė ir muziką. Tai „Vestuvės pušyne“ (1936 m.), „Kada kaimas miega“ (1939 m.), muzikos vaizdeliai „Motina“ (1940 m.), „Ant Nemuno kranto“ (1943 m.), „Atsiminimai iš Lietuvos“ (1947 m.) ir vaikams „Liaudies širdis“ (1953 m.). Sukūrė ir dainų chorams.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Antanas Nakas

**Antanas Nakas** (1904 m. vasario 28 d. Rokiškyje -1978 m. lapkričio 20 d. Čikagoje, JAV) – teisininkas, pianistas, vargonininkas, chorvedys, dailininkas.

## Biografija

Baigęs Liepojos realinę gimnaziją, 1924 m. įstojo į Lietuvos universiteto Teisės fakultetą, kurį baigė 1930 m., įgydamas teisininko diplomą. 1927–1929 m. dirbo Lietuvos vidaus reikalų ministerijoje, 1929–1933 m. buvo Kauno apygardos teismo kandidatas, 1933–1940 m. – advokatas Kaune.

1934–1940 m. Kauno konservatorijoje pas Balį Dvarioną studijavo fortepijoną, taip pat baigė dvejų metų pedagogikos kursą, įgydamas muzikos mokytojo diplomą. Nikodemui Martinoniui padėjo Kaune įkurti Muzikos kursus ir 1940–1943 m. buvo šių kursų vedėjas bei dėstytojas – dėstė fortepijoną, muzikos teoriją ir harmoniją.

1944 m. išvykęs į Austriją, muzikos studijas tęsė Zalcburgo Mozarteumo konservatorijoje. 1944–1946 m. buvo Zalcburgo lietuvių bažnyčios vargonininkas ir choro vadovas. Kartu su lietuvių ir latvių muzikais važinėjo po Austriją, rengdamas koncertus ir akompanuodamas solistams.

1949 m. atvykęs į JAV, Čikagoje įsteigė fortepijono muzikos studiją ir turėjo nemažai mokinių, be to, aktyviai dalyvavo kultūriniame ir muzikiniame gyvenime. 1954–1956 m. buvo Lietuvių kultūros tarybos vicepirmininkas, organizavo koncertus, įvairiais muzikos klausimais rašė spaudoje. Buvo Amerikos Lietuvių menininkų klubo narys ir vienas iš M. K. Čiurlionio Meno galerijos steigėjų Čikagoje.

Sukūrė kūrinių fortepijonui, dainų chorui ir solistams, tapė paveikslus. Sūnus Vytautas Nakas (1947–1976 m.) buvo dainininkas ir muzikologas, duktė Leonilia Nakaitė (g. 1944) – dainininkė ir muzikos mokytoja.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Adolfas Narbutas

**Adolfas Narbutas** (1913 m. birželio 1 d. Darbėnuose, Kretingos apskrityje – 1984 m. birželio 25 d. Santa Monikoje, Kalifornija, JAV) – pedagogas, dainininkas, vargonininkas, chorvedys.

## Biografija

Turėdamas didelį potraukį dainai ir muzikai, 1934 m. įstojo į Klaipėdos muzikos mokyklą, kur pas Stepą Sodeiką mokėsi dainuoti, o pas J. Karosą muzikos teorijos ir su Stasiu Šimkumi, muzikos sudėtį. 1935–1940 m. buvo Lietuvos kariuomenės 6-ojo pėstininkų pulko chormeisteris.

Nuo 1940 m. mokėsi Vilniaus muzikos mokykloje, 1940–1941 m. buvo Vilniaus 6-osios vidurinės amatų mokyklos, o 1941–1943 m. Vilniaus aukštesniosios prekybos mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas. Pasitraukęs į Vokietiją, 1945–1947 m. gyveno Meerbecko lietuvių stovykloje. Keletą metų dainavimą studijavo pas prof. Kornilovą, vadovavo stovyklos chorams, dainų ir šokių ansambliui, kuris daug koncertavo lietuvių stovyklose, dėstė muziką lietuvių gimnazijoje ir vargonininkavo. Atvykęs į Kanadą, 1948 m. apsigyveno Toronte ir pradėjo vargonininkauti Šv. Jono lietuvių parapijoje, vadovavo vyrų ir Kanados lietuvių bendruomenės mišriajam chorui. 1954 m. persikėlė į JAV – Los Andžele, Kalifornijoje, vadovavo S. Šimkaus chorui, vargonininkavo Šv. Kazimiero parapijoje, nuo 1958 m. mokytojavo šeštadieninėje lietuvių mokykloje, talkino O. Razutienės vadovaujamam jaunimo ansambliui ir įvairiems kultūros renginiams. Yra sukūręs ir harmonizavęs lietuvių liaudies dainų, parašęs tekstų dainoms.

## Šaltiniai
Vladas Motiekaitis

**Vladas Motiekaitis** (1896 m. gegužės 30 d. Kaune – 1971 m. spalio 10 d. Los Andžele, JAV) – smuikininkas, pedagogas, dirigentas.

## Biografija

Tėvas mokėjo groti klarnetu. Iš gausios šeimos užaugo tik 3 vaikai: Vladas – smuikininkas, Bronius – violočelininkas, Izabelė – medikė. 1911–1913 m. Vladas mokėsi smuikuoti pas lenkų smuikininkę Vandą Bohuszewicz, kuri atvyko dirbti į Ippo-Gechtmano muzikos mokyklą Kaune.

Pirmojo pasaulinio karo metais V. Motiekaitis pateko į rusų kariuomenę Odesoje (Ukraina) ir buvo pulko orkestro kapelmeisteris, surengė solo koncertų. Odesoje baigė šešias gimnazijos klases, o 1921 m. – konservatoriją (prof. K. Gavrilovo smuiko klasę).

Grįžęs į Kauną, Valstybės teatre surengė koncertą. 1922–1924 m. smuiko studijas tęsė Leipcigo konservatorijoje pas prof. E. Wolgandta. Studijuodamas pirmą kartą atliko Juozo Gruodžio „Sonatą d - moll“. Baigęs konservatoriją, gavo smuikininko solisto kvalifikacijos diplomą. Nuo 1924 m. rudens – Kauno muzikos mokyklos, nuo 1933 m. – konservatorijos smuiko ir kamerinės muzikos klasės mokytojas, nuo 1937 m. – vyresnysis mokytojas. Keletą metų visuomeniniais pagrindais dėstė ir E. Laumenskienės liaudies konservatorijoje.

Iki 1944 m. Kauno mokyklose išugdė visą būrį gerų smuikininkų. Vadovavo pirmajam lietuvių styginių kvartetui, Kauno radiofone subūrė instrumentinį trio, koncertavo kaip solistas smuikininkas ir su instrumentiniais ansambliais bei simfoniniais orkestrais. 1928–1933 m. buvo Kauno radiofono simfoninio orkestro vyr. dirigentas (vėliau koncertmeisteris), dirigavo Vinco Kudirkos ir Vilniaus simfoniniams orkestrams.

1944 m. pasitraukė į Vakarus, trumpai gyveno Austrijoje (Leobene ir Bruch-Mure), kur mokytojavo muzikos mokyklose, 1945 m. persikėlė į Vokietiją ir ten lietuvių stovyklose vadovavo chorams, vargonininkavo, mokytojavo gimnazijoje (nuo 1946 m. Hanau lietuvių stovykloje).

1949 m. emigravo į JAV ir apsigyveno Detroite. Dvejus metus dėstė Sparkso konservatorijoje Royal-Oak, MI. Nuo 1952 m. iki mirties gyveno ir dirbo Los Andžele. Vertėsi privačiomis muzikos pamokomis ir derino muzikos instrumentus, 1964 m. išėjo į pensiją.

Sukūrė instrumentinių ir vokalinių kūrinių: Sonatą fortepijonui F-dur (1966 m.), pjesių smuikui ir fortepijonui, dainų. Išaugino keturis vaikus: Aldona – pianistė ir chorvedė, Algimantas – violončelininkas, Jurgis – foto menininkas, Zita Ramulė – kompiuterininkė.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.