open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Singapūro futbolo varžybos 2019 m.

**[[Singapūras|Singapūro]] futbolo varžybos [[2019]] m.**
*  prasidėjo 2019 m. kovo 2 d., baigėsi 2019 m. rugsėjo 29 d.
* s turnyras prasidėjo 2019 m. vasarą, o finalas įvyko 2019 m. lapkričio 2 d.

## 2019 m. [[Singapore Premier League]]
* **[[Singapore Premier League]]** – pirmos pakopos, aukščiausioji futbolo lyga.
* 2019 m. dalyvavo 9 komandos. 
* Albirex Niigata gynė čempionų titulą.

### Galutinė lentelė
* DPMM FC tapo čempionais. 
* Ši komanda yra iš Brunėjaus, tad negali atstovauti Singapūro AFC turnyruose.

## 2019 m. [[Singapūro futbolo taurė]]
* **Singapūro futbolo taurė** – pagrindinis futbolo taurės turnyras Singapūre.
* Finalo rungtynės buvo sužaistos 2019 m. lapkričio 2 d.
#### Finalo rungtynės
----

* **[[Tampines Rovers FC|Tampines Rovers]] nugalėjo varžovus rezultatu 4-3 ir iškovojo taurę.**
----------

## Šaltiniai
 

## Nuorodos
* Singarpūro Premjer lyga soccerway.com
* Taurės finalas soccerway.com
Tim Iec

**Clube Desportivo TIM IEC**, o trumpiau **„Tim Iec“** () – Makao futbolo klubas. 

## Istorija
Klubas įkurtas 1997 m.

## Pasiekimai
;  Liga de Elite

## Sezonai

|}
Šaltiniai:

## Spalvinė gama

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia tradicine apranga. 

## Garsesni žaidėjai
; Žaidėjai, atstovavę nacionalinei rinktinei
*  , saugas;
*  , saugas;
; Užsieniečiai
* 

## Išnašos

## Nuorodos
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
Makao futbolo taurė

**Makao futbolo taurė** – pagrindinis futbolo taurės turnyras Makao. Antrasis pagal svarbą turnyras šalyje po Elito lygos.

## Finalai
*1951: Sporting Clube de Macau
*1952–2006: nežinoma
*2007: Polícia 0–0 Monte Carlo [1:0 pen]
*2008: Hoi Fan 2–1 Monte Carlo
*2009: Windsor Arch Ka I 2–0 Hoi Fan
*2010: Windsor Arch Ka I 4–4 Lam Pak [+:- ]
*2011: nežaista
*2012: Lam Pak 2–1 monte Carlo
*2013: Benfica de Macau 1–0 Windsor Arch Ka I
*2014: Benfica de Macau 2–0 Monte Carlo
*2015: Windsor Arch Ka I 3–2 Benfica de Macau
*2016: Windsor Arch Ka I 0–0 Chao Pak Kei [4–3 ]
*2017: Benfica de Macau 8–1 Monte Carlo
*2018: Chao Pak Kei 5–1 Cheng Fung
*2019: Cheng Fung 1–1 (1–3 ) Chao Pak Kei 
*2020: nevyko
*2021: Chao Pak Kei 0–0 (6–5 ) Cheng Fung
*2022: Chao Pak Kei 4–1 Monte Carlo
*2023: Monte Carlo 2–2 (4–1 ) Benfica de Macau
*2024: Gala ''(Jia Hua)'' 2–0 Benfica de Macau

## Taip pat žiūrėti
* Makao futbolo čempionatas

## Šaltiniai

## Nuorodos
*RSSSF svetainės duomenys apie taurės turnyrus.
GD Lam Pak

**Grupo Desportivo de Lam Pak**, o trumpiau **„G.D. Lam Pak“** () – buvęs Makao futbolo klubas. Klubo pavadinimas reiškia mėlynai/balti.

## Istorija
Klubo ištakos siekia 1988 m. Klubas devynis kartus tapo šalies čempionais: 1992, 1994, 1997, 1998, 1999, 2001, 2006, 2007, 2009

2012 m. iškovota futbolo taurė. 2013 m. komanda nustojo gyvavusi.

## Pasiekimai

## Sezonai

|}
Šaltiniai:

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia tradicine apranga. 

## Garsesni žaidėjai
; Žaidėjai, atstovavę nacionalinei rinktinei
*  , saugas;
*  , saugas;
; Užsieniečiai
* 

## Išnašos

## Nuorodos
* Globalsportsarchive
Uralo fonetinė abėcėlė

**Uralo fonetinė abėcėlė** (UFA) – fonetinė perraša, arba žymėjimo sistema, daugiausia naudojama Uralo kalboms ir rekonstruotoms prauralietiškoms formoms užrašyti. Pirmą kartą Uralo fonetinė abėcėlė buvo publikuota 1901 m. suomių kalbininko E. Setelės.

Skirtingai nuo tarptautinėje fonetinėje abėcėlėje (TFA) vartojamo standarto, kuris telkiasi į tikslų ir unikalų kalbų fonemų šifravimą, Uralo fonetinė abėcėlė naudojama ir funkcinėms kalbos kategorijoms bei fonetinėms ypatybėms žymėti, todėl UFA perrašos neįmanoma automatiškai paversti TFA perraša.

Pagrindiniai UFA simboliai, kiek įmanoma, grindžiami suomių abėcėle, išplėsta kirilica ir graikų abėcėlės raidėmis. Skiriamąją reikšmę turi didžiosios ir mažosios raidės, vartojami diakritiniai ženklai.
## Išnašos
The Diving Board

**„The Diving Board“** – dvidešimt devintas studijinis britų atlikėjo Elton John albumas, išleistas 2013 m. rugsėjo 13 d. Tai antrasis albumas po „Victim of Love“ (1979), kurį kuriant neprisidėjo joks reguliarus Eltono grupės narys. Jungtinėje Karalystėje albumas buvo išleistas rugsėjo 16 d. – ten užkopė į 3-čią vietą. Nuo 2001 m. tai pirmasis albumas, pasiekęs aukštą poziciją JK pardavimuose. Billboard 200 sąraše tapo nr. 4. Visgi, po aštuonių savaičių albumas visiškai pradingo iš rezultatyviausių pardavimų tarpo. Pirmuoju singlu, išleistu prieš albumą, tapo „Home Again“ (išleistas 2013 m. birželio 24 d.), o rugpjūčio 28 d. singlui „Mexican Vacation (Kids in the Candlelight)“ buvo išleistas muzikinis vaizdo klipas YouTube platformoje. 

## Dainų sąrašas
Visi dainų tekstai parašyti Bernio Taupino, o muzika Eltono Džono.

# „Oceans Away“ – 3:58
# „Oscar Wilde Gets Out“ – 4:35
# „A Town Called Jubilee“ – 4:30
# „The Ballad of Blind Tom“ – 4:12
# „Dream #1“ (instrumentalinis) – 0:40
# „My Quicksand“ – 4:47
# „Can't Stay Alone Tonight“ – 4:48
# „Voyeur“ – 4:16
# „Home Again“ – 5:01
# „Take This Dirty Water“ – 4:25
# „Dream #2“ (instrumentalinis) – 0:43
# „The New Fever Waltz“ – 4:38
# „Mexican Vacation (Kids in the Candlelight)“ – 3:34
# „Dream #3“ (instrumentalinis) – 1:37
# „The Diving Board“ – 5:59

## Šaltiniai
August Ahlqvist

**Augustas Engelbrektas Alkvistas** (, 1826 m. rugpjūčio 7 d. Kuopijuje, dab. Suomijoje – 1889 m. lapkričio 20 d. Helsinkyje, dab. Suomijoje) – Suomijos kalbininkas.
## Biografija
Helsinkio universitet A. Alkvistas studijavo filosofiją ir filologiją, studijų metais pradėjo specializuotis tirti finų kalbas. 1847 m. ėmė leisti žurnalą *Suometar* siekdamas, kad suomių kalba būtų pripažinta ir įsitvirtintų kaip literatūros kalba bei kad būtų remiama nacionalinė suomių literatūra. A. Oksaneno slapyvardžiu parašė daug techninių ir keletą grožinių darbų.

Vėliau A. Alvistas domėjosi vodų kalba, jis pirmasis aprašė šios kalbos gramatiką, o 1853–1858 m. vyko į šiaurės Rusiją bei Sibirą atlikti kalbinių tyrimų. Jų rezultatus aprašė daugiatomiame veikale *Uralo-Altajaus kalbų tyrimai*. A. Alkvisto kelionių aprašymas, pavadintas *Muistelmia matkoilta Wenäjällä vuosina 1845–58*, buvo išleistas 1860 m.

 

Kaip suomių kalbos ir literatūros profesorius, A. Alkvistas dėstė Helsinkio universitete. Jis išbandė jėgas rašydamas grožinę literatūrą ir išleido rinkinį *Säkeniä* („Kibirkštys“). A. Alkvisto vertimai iš vokiečių ir prancūzų kalbų buvo labiau vykę, į suomių kalbą išvertė ne vieną F. Šilerio kūrinį.
## Darbai

* *Satu*, 1847
* *Bidrag till finska. Finska språkforskningens historia*, 1854
* *Viron nykyisemmästä kirjallisuudesta*, 1855
* *Wotisk grammatik jemte språkprof och ordförteckning*, 1855
* *Anteckningar i Nordtschudiskan*, 1859
* *Muistelmia matkoilta Venäjällä vuosina 1845–58*, 1859
* *Läran on verben i mordwinska*, 1859
* *Laulu kellosta* (Friedrich Schiller), 1859 (vertimas)
* *Väkinäinen naiminen* (Molière) (vertimas)
* *Kavaluus ja rakkaus* (Schiller), 1863 (vertimas)
* *Säkeniä I-II*, 1860, 1868
* *Versuch einer mokscha-mordwinischen gramatik nebst texten und wörterverzeichniss*, 1861
* *Suomalainen runousoppi kielelliseltä kannalta*, 1863
* *Auszüge aus einer neuen grammatik der finnischen sprache*, 1868
* *Suomalainen murteiskirja*, 1869
* *Det vestfinska språkets kulturord*, 1871
* *Uusi suomalainen lukemisto suomalais-ruotsalaisen sanakirjan kanssa*, 1873
* *Suomen kielen rakennus*, 1877
* *Täydellinen Kalevalan sanasto*, 1878
* *Unter wogulen und ostjaken*, 1883
* *Elias Lönnrot*, 1884
* *Tutkimuksia Kalevalan tekstissä ja tämän tarkastusta,* 1886
* *Kalevalan karjalaisuus,* 1887
* *Suomalaisia puhekokeita,* 1889
* *Wogulischer Wörterverzeichniss,* 1891
* *Wogulische sprachtexte nebst entwurf einer wogulischen grammatik aus dem nacthklasse des verfassers.* Hrsg. Von Yrjö Wichman, 1894
* *Oksasen runoja*, 1898
* *Kirjeet*, 1982
## Išnašos
Makao futbolo varžybos 2019 m.

**[[Makao|Makao]] futbolo varžybos [[2019]] m.**
*  prasidėjo prasidėjo 2019 m. kovo d., baigėsi 2019 m. spalio d.
* s turnyras prasidėjo 2019 m. vasarą, o finalas įvyko 2019 m.  d.

## 2019 m. Elito lyga
* **Elito lyga** – pirmos pakopos pirmenybės, elito divizionas, aukščiausioji futbolo lyga.
* 2019 m. dalyvavo 10 komandų. Chao Pak Kei iškovojo čempionų titulą. 

### Turnyrinė rikiuotė


## [[Makao futbolo taurė]]
* 2019 m. taurės turnyre *(2019 Taça de Macau)* Pirmo etapo rungtynėse Ka I ir Hang Sai sužaidė rezultatu 21-18. Šios rungtynės buvo pripažintos kaip sutartos, o komandos pašalintos iš turnyro.
#### Finalo rungtynės
----

----

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Elito lyga (pagal Soccerway) 
* [ Taurės finalas]
* Flashscore
Arubainė

**Arubainė** (dar **Arubaini**, **Uarubaini**, **Uarubani**; urartų k. D *a-(a-)ru-ba-(i-)ni / u-a-ru-ba-ni*) – aukščiausioji deivė urartų mitologijoje, aukščiausiojo dievo Haldžio žmona.

Kaip nurodoma urartų dantiraščio tekstuose, deivei Arubainei turėjo būti aukojama viena karvė ir viena avis. Buvo iškelta prielaida, kad Arubainė atliko ir vaisingumo dievybės vaidmenį.

714 m. pr. m. e. vykusio Asirijos valdovo Sargono II karinio žygio aprašyme deivė Arubainė įvardijama *Barbartu* (anksčiau vardas kai kada dar būdavo perrašomas *Bagmaštu*). Iš pradžių manyta, jog Barbartu – savarankiška dievybė, nepriklausiusi urartų panteonui. Būta teigiančių, kad ši deivė buvo vietinė Musasiro miesto dievybė. Visgi vėliau paaiškėjus naujiems duomenims, tyrinėtojų nuomonė pasikeitė ir dabar manoma, kad Barbartu tėra vienas deivės Arubainės vardo užrašymo variantų.

Remdamiesi galima deivės vardo perraša *Bagmaštu*, savo samprotavimus grindė įvairūs autoriai, tarp jų ir iranistas E. A. Grantovskis. Anot jo, tai iranietiškos kilmės deivė, kurios vardas kilęs iš *Baga-mazda*, ji garbinta Musasire kaip Haldžio sutuoktinė.

## Šaltiniai
Povilas Puzinas

**Povilas Puzinas** (1907 m. rugpjūčio 3 d. Ryga – 1967 m. spalio 20 d. Niujorkas) – Lietuvos tapytojas, dailės pedagogas.

## Biografija
Gimė Rygoje lietuvių išeivių šeimoje. 1920 m. baigė Rygos lietuviškąją mokyklą, 1921–1923 m. mokėsi Kultūros meno mokykloje.

Nuo 1923 m. laisvuoju klausytoju (o nuo 1928 m., gavęs brandos atestatą, pilnateisiu studentu) studijavo Rygos dailės akademijoje, Vilhelmo Purvičio (1872–1945) mokinys. Akademiją baigė 1932 m.

1933–1935 m. kaip Lietuvos pilietis atliko karinę prievolę.

Nuo 1937 m., pakeitęs išvykusį Vytautą Kairiūkštį, dirbo Panevėžio berniukų gimnazijoje piešimo mokytoju.

Nuo 1940 m. dėstė Kauno Taikomosios ir dekoratyvinės dailės institute (dab. Kauno kolegija). Freskomis ir paveikslais dekoravo Panevėžio katedrą, paveikslais – Panevėžio marijonų noviciato koplyčią, Smilgių bažnyčią. Vokiečių okupacijos metais dalyvavo lietuvių rezistentų veikloje. 1944 m. suimtas ir kalintas Rygos kalėjime. Baigiantis karui, pasitraukė į Vokietiją, o nuo 1947 m. apsigyveno JAV. 1956–1958 m. dėstė Katan-Rose dailės mokykloje Niujorke, vėliau – Long Ailando meno lygos bei Džaksono Heitso meno klubo mokyklose. Long Ailande įsteigė privačią dailės studiją. 1949–1958 m. buvo Lietuvių dienos meninis redaktorius. Lietuvių enciklopedijos 26 tomo dalies vyr. redaktorius.

Mirė 1967 m. Niujorke. 1969 m. neparduoti dailininko kūriniai M. K. Čiurlionio galerijai Čikagoje. Lietuvai atgavus nepriklausomybę 1994 m. dalis kūrinių perduota Lietuvai, kita dalis Latvijai.

## Kūryba
Sukūrė natiurmortų, portretų, figūrinių, teminių kompozicijų, peizažų. Kūrybai būdingi biografinių išgyvenimų atspindžiai, ekspresyvi išraiška, šiaurietiškas koloritas. 1975 m. Niujorke išleistas jo kūrinių albumas.

Parodos: Rygoje, Vilniuje, Kaune, daugelyje JAV miestų.

## Stilius
Dailininko tapybos pasaulis atspindi jo romantiškus sentimentus praeičiai, kuri įsikūnijo užmirštomis vietomis: nevažinėjamais kaimo keliukais, pasenusiomis trobelėmis ir žvejų valtelėms. Jam buvo artima jūra. Dažnai jo paveiksluose matome žvejus, jūros peizažų motyvus. Jo figūrinėse kompozicijose stebime mėginimą išreikšti savo laikmečio kartos skausmą, kančias, susijusias su išblaškytais karo žmonių likimais, artimai siejančiais Lietuvos ir Latvijos žmones.

## Įvertinimas
* Latvijos valstybinio muziejaus premija
* Dariaus ir Girėno portretų konkurso I premija
* Suvienitų Amerikos menininkų garbės aukso medalis (1967)
* I premija Niujorko parodoje (1969)

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Povilas Puzinas. Žmonos portretas ir kiti paveikslai. Explore Europe’s cultural collections
Šelardis

**Šelardis** (urartų k. D *ši-e-la-ar-di*) – mėnulio dievybė urartų mitologijoje. Didžiuma urartų religijos bruožų buvo perimta iš Mesopotamijos, o Šelardį Mesopotamijos mitologijoje atitinka mėnulio dievas Sinas (Nana). Kaip nurodoma įrašuose urartų dantiraščiu, dievui Šelardžiui turėjo būti aukojami vienas jautis ir dvi avys.

## Šaltiniai
Kleboniškio kapinės

**Kleboniškio kapinės** – viešos veikiančios kapinės Kaune, Kleboniškyje (Eigulių sen.) Palapinių g. Kapines administruoja savivaldybės įmonė „Kapinių priežiūra“. Jos užima 0,14 ha plotą, yra riboto laidojimo.

Kapinės pasiekiamos iš pagrindinės Kleboniškio gatvės, centre pasukus į pietus (link Kleboniškio miško) apie 100 m į lygiagrečiai einančią Palapinių gatvelę. Kapinės įsikūrusios nežymiai kylančiame kraštovaizdyje, jas supa individualūs gyvenamieji namai. Įėjimo vartai įrengti iš Pakapinių g., pagrindinis takas pravestas kapinių viduryje. Kapaviečių antkapiai ir paminkliniai akmenys orientuoti rytų kryptimi. Sklype auga pavienės brandžios pušys ir kelios tujos.

2017 m. kapinių sklypas visu perimetru buvo aptvertas nauja segmentine tvora su ištisiniu betoniniu pamatu.

## Taip pat skaitykite
 
* Eigulių kapinės

## Šaltiniai
NK Olimpija Ljubljana (1945)

**Liublianos „Olimpija“** – Slovėnijos futbolo klubas iš Liublianoje.

## Istorija
Klubo ištakos siekia 1945 m. 

Atkūrus šalies Nepriklausomybę eilę metų dominavo aukščiausioje šalies lygoje, ne kartą tapo čempionais ir iškovojo futbolo taurę.

2005 m. dėl finansinių sunkumų iširo (bankrutavo). Tais pačiais metais buvo įkurtas naujadaras „Bežigradu“, vėliau pervadintas ir tapęs „Olimpija“.

### Pavadinimų kaita
*NK Enotnost (1945–1948)
*NK Odred (1948–1961)
*NK Triglav (1961–1962)
*NK Olimpija (1962–2005)

## Spalvinė gama

## Emblema

Vaizdas:NK Olimpija Ljubljana 2000 logo.png|2000 m. emblema
Vaizdas:NK Olimpija Ljubljana 1990s logo.png|1990`s emblema.


## Pasiekimai

## Sezonai

|}

## Išnašos

## Nuorodos
*
Vainatrakio naminių gyvūnų kapinės

**Vainatrakio naminių gyvūnų kapinės** – specialios paskirties, naujai atidarytos  gyvūnų kapinės Vainatrakyje, Rokų seniūnijoje, Kauno rajone. Įsteigtos 2019 m., skirtos legaliam kauniečių laikytų ir nugaišusių naminių gyvūnų laidojimui. Kapines administruoja Kauno miesto savivaldybės įmonė „Kapinių priežiūra“.

Kapinės įsikūrusios netoli Kauno ir Prienų rajonų ribos, apie 18 km į pietus nuo Kauno, 300 m nuo veikiančių civilinių Vainatrakio kapinių. Atoki vieta pasirinkta dėl nesamų laisvų sklypų mieste, suderinus su Maisto ir veterinarijos tarnyba. Pradiniam gyvūnų laidojimų etapui išskirta 0,5 ha dydžio teritorija su galimybe, esant poreikiui,  praplėsti jos ribas. Gyvūnų savininkai gali laidoti augintinio gaišeną arba urną su pelenais, kai pateikiamas dokumentas, patvirtinantis gyvūno gaišenos sudeginimą krematoriume. Laikantis naminių gyvūnų įrengiamų kapaviečių reikalavimų, užkrečiamosiomis spongiforminėmis encefalopatijomis užsikrėtusių gyvūnų gaišenos negali būti užkasamos, jas būtina atiduoti specialiai gyvūninių produktų perdirbimo įmonei.

## Kapavietės

Kapavietei suteikiamas numeris, jos vietoje pastatomas ženklas ar iki 0,6 m aukščio paminklas, ne aukštesnė kaip 0,3 m apsauginė tvorelė. Šis numeris, gyvūno duomenys, laidojimo data, informacija apie savininką, atsakingą už kapavietės priežiūrą, įrašomi į Gyvūnų gaišenų užkasimo registrą. Atsižvelgiant į gyvūnų kapaviečių dydžius, kapinėse suformuoti trys atskiri kvartalai. Individualios ar grupinės kapavietės skirstomos pagal dydžius, nes pagal juos priklauso duobių kasimo kaina. Mažo dydžio duobė yra iki 1 m² (1x1 m) ploto, skirta gaišenoms, sveriančioms 0-20 kg. Vidutinio dydžio duobė – ne didesnė kaip 1,25 m² (1,25x1 m), skirta 20-40 kg sveriančioms gaišenoms. Didelio dydžio duobė gali būti skirta individualiam ar grupiniam laidojimui gaišenų, sveriančių 40 kg ir daugiau, jos plotas – ne didesnis kaip 1,65 m² (1,5x1,1 m). 

Gaišenoms arba urnoms su pelenais turi būti naudojamos sandarios, biologiškai suyrančių medžiagų talpyklos. Pavyzdžiui, tinkami kartoniniai ar faneriniai karsteliai, maišai iš savaime skaidžios celiuliozės, drobulės ir pan. Šiam tikslui nenaudotinos polietileninės ar kitos sintetinės, nesuyrančios pakuotės. Kapavietėje gali būti užkasami ne daugiau kaip dvi gyvūnėlių gaišenos bei neribotas skaičius urnų su pelenais.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* „Kapinių priežiūra“ (oficiali svetainė)
* Legali amžinojo poilsio vieta naminiams gyvūnėliams: ypatumai ir patarimai. (*kauno.diena.lt*, 2019-10-15)
Papsukalas

**Papsukalas** () – dievas Mesopotamijos mitologijoje, aukštesniųjų dievų pasiuntinys (*sukkal*). Ši dievybė buvo siejama su žvaigždynu, atitinkančiu dabartinį Oriono žvaigždyną.

Ilgainiui Papsukalas sutapatintas su Ninšubur – dievo Anu pasiuntiniu. Senosios Babilonijos karalystės laikotarpiu Papsukalas ir Ninšubur dar buvo laikomi atskiromis dievybėmis, o sutapatinti Kasitų dinastijos laikais. I tūkst. pr. m. e. Papsukalo kultas iš esmės prarado turėtą svarbą, tačiau helenizmo laikais buvo atgaivintas Uruke.

Papsukalo šventyklų būta Akile, Babilone ir Kiše. Dvi šios dievybės kulto vietos buvo įrengtos Anu šventykloje Uruke.

Naujosios Asirijos karalystės ir Naujosios Babilonijos karalystės laikų mene Papsukalas buvo vaizduojamas kaip barzdotas vyras, dėvintis galvos apdangalą su ragais, vilkintis ilgą apdarą, laikantis lazdą, kuri nuo žemės iškyla viršum jo galvos. Neretai vaizduotas stovintis ant pakylos. Terakotinių Papsukalo statulėlių buvo aptikta kitų dievybių šventyklose. Neretai Papsukalo statulėlė iš saulėje džiovinto molio būdavo paslepiama plytų dėžėje po statulos paaukštinimu. Teigiama, jog taip buvo daroma dėl to, kad Papsukalas laikytas aukštesniems dievams patarnaujančia dievybe.

Papsukalo (drauge ir Ninšubur) simbolis – einantis paukštis. Toks simbolis aptinkamas bent jau nuo Kasitų dinastijos laikų.

Dievybės vardas sudarytas iš šumerų kalbos žodžių *pap* („vyresnysis brolis“) ir *sukkal* („viziris“).

## Šaltiniai
SC Bonifika

**Sport Club Bonifika** – buvęs Slovėnijos futbolo klubas iš Izolos.  

## Istorija
Įkurtas 2004 m. Iki 2008 m. namų rungtynes žaidė Koperyje. Vėliau persikėlė į Izolą, kur susijungė su MNK Izola. 

Du sezonus Antroje lygoje užėmė antrą vietą ir du kartus bandė patekti į Pirmą lygą. To nepavyko pasiekti.

2008 m. nustojo gyvuoti.

## Pasiekimai
* **Antra lyga (2.SNL)**
:Antra vieta (2): 2006–2007 ir 2007–2008 m.

## Sezonai

|}

## Garsesni žaidėjai
; Žaidėjai, atstovavę Slovėnijos nacionalinei rinktinei
*  

## Išnašos

## Nuorodos
*
ND Dravinja

**Nogometno društvo Dravinja** arba trumpai **ND Dravinja** – Slovėnijos futbolo klubas iš Slovenske Konicių. 

Dėl komandos rėmimo sutarčių pastaruoju metu vadinama **Nogometno Društvo Dravinja Kostroj**.

## Istorija
Klubo ištakos siekia 1934 m. Tuo metu vadinosi **Sportni Klub Konjice**.

Nuo 1968 m. žinomas **NK Dravinja** pavadinimu. Atkūrus šalies Nepriklausomybę komanda žaisdavo Antroje arba Trečioje lygoje. 

1999 m. buvo tapęs **Društvo mladih nogometašev Dravinjske doline** ir didžiausią dėmesį skyrė jaunųjų futbolininkų ugdymui.

2003 m. perkurtas kaip **ND Dravinja**. Rungtyniavo žemesniuose divizionuose. Patekdavo į Antrą lygą, bet ilgam joje įsitvirtinti nepavykdavo. 

2022–2023 m. sezone tapo Trečios lygos, Rytų grupėje, nugalėtojais. Po sezono buvo perkelti į Antrą lygą.

## Pasiekimai
* **Trečia lyga (3.SNL): 3**
:: Nugalėtojai: 1999–2000, 2008–2009, 2013–2014 m.

* **MNZ Celje taurė: 1**
:: nugalėtojai: 2006–2007 m.

## Sezonai

|}

## Garsesni žaidėjai
; Žaidėjai, atstovavę Slovėnijos nacionalinei rinktinei
*  

## Išnašos

## Nuorodos
* Facebook paskyra
* SOCCERWAY
* Globalsportsarchive
Slovenske Konicės

**Slovenske Konicės** () – miestas šiaurės rytų Slovėnijoje, į šiaurės rytus nuo Mariboro, istorinėje Štirijos kunigaikštystėje. Austrijos imperijos laikais miestelis buvo žinomas Gonobico pavadinimu. Gonobicų giminė buvo pirmoji čia pastačiusi pilį ir porą šimtmečių valdžiusi gyvenvietę ir apylinkes. Yra išlikusi Gonobicų giminės pilis ir bažnyčia. Šiuo metu miestelis yra turistų traukos centras.

## Sportas
* ND Dravinja (futbolo klubas)
* Štadion Dobrava, kurio talpa 1 200 žiūrovų.

## Šaltiniai
Miškiniai (Lazdynai)

**Miškiniai** – Vilniaus miesto dalis, esanti į rytus nuo Lazdynų, dešiniajame Neries krante, šalia Lazdynų tilto. Šiaurinėje dalyje ribojasi su Karoliniškių mišku, kuriame įsteigtas Karoliniškių kraštovaizdžio draustinis.

Miškiniuose yra didelis kelių mazgas (kertasi Laisvės prospektas ir Oslo gatvė), įsikūrę LITEXPO parodų rūmai, šiltnamių kombinatas. Sudaro daugiausia nuosavų namų ūkiai, išsidėstę palei K. Jelskio, Miškinių, Šaltūnų, E. Šimkūnaitės gatves.

Prie Laisvės prospekto yra stotelės „Miškiniai“ ir „LITEXPO“ (21, 54 autobusai, 13, 14, 16, 18 troleibusai), Šiltnamių gatvėje – „Šiltnamių žiedas“ (69 nr. autobusas).

## Istorija

XIX a. pab. Lesnikų kaime gyveno 75 žmonės (69 katalikai, 6 žydai). 1905 m. Rudaminos valsčiaus Miškinių (Lesnikų) dvare (Ivaškevičiaus valda), palivarke, kaime ir mokykloje iš viso gyveno 115 žmonių, 1931 m. – 132. 1957 m. Miškiniai buvo ne tik dešiniajame Neries krante už Karoliniškių kalvų, bet ir kairiajame Neries krante – Miškiniai prie Vingio parko.

## Šaltiniai
Lužai (Vilnius)

**Lužai** (arba ***Lūžiai***) – buvęs kaimas, dabar vietovė Vilniaus miesto savivaldybėje, tarp Justiniškių ir Viršuliškių. Buvo įsikūręs prie Vilniaus–Buivydiškių kelio. Dabar apima daugiabučių kvartalus prie Lūžių gatvės, Taikos gatvės pietinės dalies ir Justiniškių gatvės ruožo tarp Šešuolių bei Rygos gatvių. Buvusią gyvenvietę mena Lūžių stotelė.

## Istorija

XIX a. pabaigoje buvo Gineitiškių dvaro valda.

1905 m. Vilniaus apskrities Riešės valsčiaus Lūžių (Zbrodno) kaime gyveno 126 žmonės, 1931 m. – 135. XX a. antroje pusėje prasidėjus sparčiam Vilniaus augimui, Lūžiai buvo prijungti prie miesto ir susiliejo su augančiomis Justiniškėmis.

Lužų kaimas minimas XX a. 2-ojoje pusėje, 1969 m. dalis buvo prijungta prie Vilniaus, vėliau prijungtas visas kaimas.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Cinuardė

**Cinuardė** (urartų k. *<sup>D</sup>ṣi-nu-ia-ar-di*) – deivė urartų mitologijoje, septintoji pagal svarbą moteriškoji dievybė urartų panteone. Kaip nurodoma įrašuose urartų dantiraščiu, deivei Cinuardei turėjo būti aukojamos dvi avys. Didžiuma urartų religijos bruožų buvo perimta iš Mesopotamijos, o Cinuardę Mesopotamijos mitologijoje, kaip manoma, atitinka deivė Ištarė.

## Šaltiniai
Netolviečiai

**Netolviečiai**, **Matoliškiai** (, nuo 1938 m. *Brämerswalde*) – buvęs kaimas, vėliau palivarkas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, Lietuvos pasienyje, 25 km į šiaurės rytus nuo Pilkalnio, 21 km į pietryčius nuo Lazdynų, Šešupės kairiajame krante.

## Istorija

Minimi nuo 1580 m. Iki 1769 m. vadinti Matoliškiais. 1785 m. buvo karališkasis valstiečių kaimas su 3 ugniakurais, 1822 m. – 4 valstiečių sodybos su 35 gyventojais. 1879 m. minimas kaip palivarkas. 1723–1818 m. priklausė Įsruties apskrities Grumbkaukaičių domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Visbarynų valsčiui. XIX a. pabaigoje prijungti prie Noviškių, tačiau liko Visbarynų valsčiuje (Noviškiai – Doristalio valsčiuje). 1910 m. palivarke gyveno 6 gyventojai. Tikintieji iki 1793 m. priklausė Lazdynų, vėliau – Šilėnų evangelikų liuteronų parapijai. Po Antrojo pasaulinio karo gyvenvietė išnyko, užaugo mišku.

## Šaltiniai
Hamburgerio meniu

**Hamburgerio meniu** – piktograma, interneto dizaino elementas, naudojamas internetinėse svetainėse, kai norima paslėpti svetainės meniu. Piktogramą sudaro trys horizontalios linijos, išdėstytos viena po kitos. Piktograma paprastai yra patalpinama viršutinėje dešinėje arba kairėje puslapio pusėje. Piktogramos dizainas gali šiek tiek skirtis, kai kurie dizaineriai horizontalias linijas padaro ne vienodo ilgio.

## Naudojimas
Hamburgerio meniu dažniausiai naudojamas prisitaikančiame dizaine. Dideliuose ekranuose, kaip stacionarių kompiuterių, svetainės meniu dažniausiai rodomas visas, bet mažėjant ekranams, pavyzdžiui, mobiliuosiuose telefonuose ir planšetiniuose kompiuteriuose, taupant vietą meniu yra pakeičiamas hamburgerio piktograma. Spustelėjus piktogramą, pasirodo visas svetainės meniu. Kaip meniu yra pavaizduotas, priklauso nuo svetainės dizainerio. Kartais meniu pasirodo iš vienos ekrano pusės, kartais iš kitos, kartais su animacija, kartais be. Yra keletas būdų kaip įdiegti hamburgerio meniu funkcionalumą, bet labiausiai įprastas būdas yra naudoti JavaScript.

Interneto dizaineriai ir pritaikomumą vertinantys ekspertai nesutaria dėl hamburgerio meniu būtinybės. Dažnai kyla diskusijos apie privalumus ir trūkumus.

## Diskusija
**Privalumai**
* Daugiau elementų gali būti patalpinta į meniu
* Paslėpus meniu, daugiau dėmesio galima skirti kitiems elementams ekrane
* Suteikia minimalistinį dizainą

**Trūkumai**
* Mažiau pastebima
* Ne visi vartotojai supranta reikšmę
* Sunku pasiekti naudojantis mobiliuoju telefonu (kai mobiliuoju naudojamasi viena ranka, ir kai piktograma patalpinta ekrano viršuje)
* Pasiekti reikiamą puslapį reikalauja vieno papildomo paspaudimo ant hamburgerio meniu

## Išnašos
Zekario perėja

**Zekario perėja** () – kalnų perėja Mažajame Kaukaze, pietvakarių Gruzijoje, ties Imeretijos ir Samcchės-Džavachetijos riba. Aukštis – 2182 m. Per perėją eina Kutaisio–Abastumanio kelias (toliau veda link Achalcichės).

## Šaltiniai
Sekundantas

**Sekundantas** – dvikovos liudininkas bei tarpininkas. Kartais sekundantai ir patys dalyvaudavo dvikovoje.

Sekundantai nustatydavo dvikovos sąlygas ir stebėdavo, kad dvikova vyktų laikantis taisyklių. Paprastai abi puses atstovaudavo vienas arba du sekundantai.

## Išnašos
Zelenogorskas

**Zelenogorskas** () – miestas Rusijoje, Sankt Peterburgo administracinėje teritorijoje (Kurortiniame rajone), į šiaurės vakarus nuo paties Sankt Peterburgo, Suomijos įlankos pakrantėje. Praeina Sankt Peterburgo–Vyborgo geležinkelis ir plentas. Pajūrio klimatinis kurortas – smėlio paplūdimiai, sanatorijos, jachtų klubas, apylinkėse veši pušynai. Yra XIX a. pab. – XX a. pr. vilų, viešbučių, vasarnamių, Kazanės Švč. Dievo Motinos ikonos cerkvė, liuteronų bažnyčia.

## Istorija

Suomių žvejų kaimas ***Terijokis*** () rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1548 m. Vėliau gyvenvietė pateko į Rusijos sudėtį, XIX a. veikė muilo gamykla. 1870 m. nutiesus Suomijos geležinkelį, Terijokyje ėmė kurtis peterburgiečių vasarnamiai. XX a. pr. išaugo į stambią kurortinę gyvenvietę. 1918–1940 m. priklausė Suomijai. Per Suomijos karą Terijokis sugriautas, visi suomiai pasitraukė. 1948 m. Terijokis pervadintas į Zelenogorską, suteiktas miesto statusas, ėmė plėtotis kaip kurortas. 1994 m. iš Leningrado srities Zelenogorskas perduotas Sankt Peterburgui.

## Šaltiniai
Prancūzijos Gvianos kreolų kalba

**Prancūzijos Gvianos kreolų kalba** (*kréyòl, kriyòl*) – kreolinė kalba (pidžinas), prancūzų kalbos pagrindu susidariusi Prancūzijos Gvianoje (Prancūzijos valda Pietų Amerikoje). Vartojama gvianiečių, gyvenančių Prancūzijos Gvianoje ir aplinkinėse teritorijose (Suriname, Gajanoje). Artima prancūziškoms Mažųjų Antilų salų kreolinėms kalboms (vart. Gvadalupėje, Martinikoje ir kt.), bet nuo jų skiriasi gausesniais portugališkais skoliniais (dėl kaimyninės Brazilijos įtakos), indėniškų ir afrikietiškų žodžių gausa.

Prancūzijos Gvianos kreolų kalba kolonijiniais laikais klostėsi Kajenoje, kuri buvo įvairiausių tautybių žmonių katilas (ne tik prancūzų, Afrikos vergų ir vietinių karibų, bet ir ispanų, portugalų, olandų, anglų).

Kalba vartojama daugiausia kaip šnekamoji. Užrašymui naudojama prancūziška abėcėlė, tačiau raidės 'q' ir 'x' keičiamos į 'k' ir 'z'. Taip pat nenaudojamos raidės 'c' (išskyrus digrafą 'ch') ir 'h'. Rašyba, priešingai nei standartinėje prancūzų kalboje, fonetinė.

## Nuorodos
*
Miss Grand International

**Miss Grand International** – kasmet nuo 2013 m. vykstantys gražiausios pasaulio merginos rinkimai. Konkursas vyksta nuo 2013 m. ir remiamas kompanijos „Miss Grand International Organization“. Konkurso nugalėtoja pelno 40 000 JAV dolerių vertės kontraktą su organizacija. Pirmąja konkurso nugalėtoja tapo Janelee Chaparro iš Puerto Riko, o paskiausią, 2019 m. konkursą, laimėjo Valentina Figuera iš Venesuelos.

## Nugalėtojos

**Galerija**

File:Rachel Gupta MGI24.png|**Miss Grand International 2024** Rachel Gupta
File:Luciana Fuster 2023.png|**Miss Grand International 2023** Luciana Fuster
File:Isabella Menin.png|**Miss Grand International 2022** Isabella Menin
File:Nguyễn Thúc Thùy Tiên 2021.png|**Miss Grand International 2021** Nguyễn Thúc Thùy Tiên
File:Abena Akuaba Appiah.png|**Miss Grand International 2020** Abena Appiah
File:Valentina Figuera Morales.png|**Miss Grand International 2019**Valentina Figuera
File:Clara Sosa on FarangDay.jpg|**Miss Grand International 2018**Clara Sosa
File:Miss Grand International 2017 visited Embassy of Peru in Bangkok 01 (cropped).jpg|**Miss Grand International 2017**María José Lora
File:Ariska Putri Pertiwi in Ministry of Tourism and Creative Economy of The Republic of Indonesia Press Conference (1) (cropped).jpg|**Miss Grand International 2016**Ariska Putri Pertiwi
File:Claire Parker.png|**Miss Grand International 2015** Claire Elizabeth Parker
File:Daryanne Lees.png|**Miss Grand International 2014** Lees Garcia
File:Janelee Chaparro.png|**Miss Grand International 2013** Janelee Chaparro


## Lietuvos atstovas

## Taip pat skaitykite
* Mis Visata
* Mis Pasaulis
* Mis Žemė
* Supermodel of the World
* Mis Europa
* Mis Baltarusija
* Mis Baltija

## Išnašos

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
Zelenokumskas

**Zelenokumskas** () – miestas Rusijoje, Stavropolio krašte, 166 km į pietryčius nuo Stavrpolio, prie Kumos upės. Rajono centras. Per Zelenokumską eina Budionovsko–Georgijevsko geležinkelis, Astrachanės–Mineralinių Vandenų plentas. Vystoma statybinių medžiagų, elektronikos, tekstilės, maisto pramonė, mašinų gamyba. Yra Kraštotyros muziejus, Kazanės Dievo Motinos ikonos cerkvė (pastatyta 1980–1990 m.). Veikia karinis dalinys, moterų kolonija.

2010 m. 85 % miesto gyventojų buvo rusai, 2,5 % – armėnai, 2,0 % – čigonai, 1,3 % – tabasaranai, 1,2 % – ukrainiečiai.

## Istorija
1781 m. Kumos pakrantėje įsteigta Voroncovo Aleksandrovskojės gyvenvietė. 1963–1965 m. vadinta Sovetskojė. Miesto teisės suteiktos 1965 m.

## Šaltiniai
Zaltanas

**Zaltanas** arba ***Zeltenas*** () – naftos telkinys Libijos šiaurinėje dalyje, į pietus nuo Sirto įlankos, Zaltano kalnų papėdėje. Priklauso Sacharos naftingajam baseinui. Tai vienas didžiausių Libijos naftos telkinių.

Produktyvios naftos sankaupos susitelkusios Sirto įdubos horstiniuose blokuose viršutinės kreidos ir paleogeno (paleoceno, eoceno skyrių) sistemų karbonatinėse uolienose 1100–2500 m gylyje.

Telkinys atrastas 1959 m., nafta pradėta siurbti 1961 m. 177 km ilgio naftotiekiu nafta ir suskystintos gamtinės dujos teka į Marsa al Bregos uostą. Įrengta daugiau kaip 230 gręžinių. Gavybą vykdo Sirto naftos bendrovė (*Sirte Oil Company*).

Zaltano telkinys nepainiotinas su Zaltano miestu, esančiu šiaurės vakarų Libijoje.

## Šaltiniai
Zemu

**Zemu** (, ) – ledynas Didžiuosiuose Himalajuose, Sikime (Indija), Kančendžangos rytiniame šlaite. Leidžiasi nuo maždaug 5000 iki 3965 m aukščio. Tai didžiausias rytų Himalajų ledynas, užimantis ~100 km². Zemu ilgis 25–30 km, ledo storis apie 200 metrų.

Zemu ledynas palaipsniui traukiasi (po 27 m 1967–1984 m. laikotarpiu). Iš ledyno išteka Brahmaputros intakas Tysta. Zemu patenka į Kančendžangos nacionalinį parką.

## Šaltiniai
Likimo lentelė

**Likimo lentelė** (; ) – objektas Mesopotamijos mitologijoje, apibūdinamas kaip molinė dantiraščio lentelė, įspausta cilindriniais antspaudais. Ši lentelė drauge su *[[Me mitologija|me]]*, karūna ir sostu užtikrino dievui Enliliui visatos valdovo poziciją. Dievybė, turinti šią lentelę, įgydavo galią nuspręsti likimus. Likimo lentelė buvo suprantama kaip tam tikras nekintamas teisinis dokumentas.

Mesopotamijos tekstuose minima, kad dievas likimo lentelę laiko rankoje arba prispaudęs prie krūtinės. Likimo lentelė įvardijama ir kosmine jungtimi, siejančia dangų ir požemio pasaulį. Vėlesniais laikais likimo lentelės raštininku imtas laikyti dievas Nabu.

## Mituose
Šumerų poemoje „Ninurta ir vėžlys“ šią lentelę laiko ne Enlilis, o Enkis. Poemoje pasakojama apie tai, kaip paukščio pavidalo demonas Anzu pavogęs likimo lentelę. Apie tai pasakojama ir akadų poemoje apie Anzu. Enlilis buvo padaręs Anzu savo buveinės sergėtoju, tačiau Anzu Enlilį išdavęs ir, kol šis maudėsi, pavogęs likimo lentelę. Po ilgos kovos dievas Ninurta perrėžęs Anzu gerklę ir paėmęs likimo lentelę. Dagonas apie Ninurtos pergalę pranešęs dievų taryboje. Už tai, kad nugalėjęs Anzu, Ninurta taryboje gavęs svarbią vietą. Tuomet Enlilis pasiuntęs dievą pasiuntinį Birdu, kad šis paprašytų Ninurtos grąžinti likimo lentelę. Galiausiai Ninurta grąžinęs likimo lentelę tėvui Enliliui.

Kosmogoniniame babiloniečių epe „Enuma Eliš“ Tiamat likimo lentelę atiduoda Kingu. Mardukas įveikia Kingu, atima iš jo likimo lentelę bei pristato ją dangaus dievui Anu.

## Šaltiniai
Alksnupė (Šešupė)

**Alksnupė** (, nuo 1938 m. *Hangwasser*) arba ***Staraja*** () – upė Rusijoje, Kaliningrado srityje, (Krasnoznamensko rajone); Šešupės kairysis intakas.

Prasideda 2 km į šiaurę nuo Šilėnų, buvusio Dikiautų kaimo apylinkėse. Iš pradžių teka šiaurės rytų kryptimi, priartėjusi per 400 m nuo Šešupės, pasuka į vakarus ir teka vakarų kryptimi pro Vieškalnių girią, Užberžius ir ties Alksnupėnais įteka į Šešupę 51 km nuo jos žiočių. Slėnis 100–150 m pločio, 5–10 m gylio. Vagos plotis 5–6 m, gylis 1 m, srovės greitis 0,1 m/s, vidutinis nuolydis 1,19 m/km.

Intakai, visi kairieji: Žvirgalis, įteka ties Rukais, 4 km nuo žiočių, Paurupė, arba Beržupė, įteka ties Užberžiais, 2,2 km nuo žiočių, ir Balupė, įteka ties Alksnupėnais, 0,5 km nuo žiočių.

## Istorija
Iki XIX a. Alksnupė buvo ilgesnė, ištekėjo iš Viliūnų ežero. XVIII–XIX a. sandūroje upės vidurupyje, kiek žemiau Eidlaukių kaimo iškastas apie 1 km ilgio perkasas į Šešupę. Upės vaga žemiau perkaso nuseko, Alksnupė sutrumpėjo perpus, jos buvęs aukštupys tapo atskira upe – Ežerupe.

Buvusios gyvenvietės prie Alksnupės: Ąžuolupiai, Klišiai, Simokai, Lieplaukiai, Ambrazgiriai.

## Šaltiniai
Supertramp

**„Supertramp“** (1969–1970 m. buvo žinoma kaip **„Daddy“**) – buvo britų roko grupė, suformuota 1969 m. Londone. Pradžioje grupė kūrė progresyviojo roko muziką, tačiau vėliau ėmėsi kombinuoti tradicinį roko, pop ir artroko elementus savo kūryboje. 

Grupės dainas atskirai rašė jos įkūrėjai Roger Hodgson ir Rick Davies, muzikoje neretai naudoti „Wurlitzer“ elektrinis pianinas ir saksofonas. Dėl aštuntojo dešimtmečio viduryje sulauktos komercinės sėkmės, atsisakė progresyviosios muzikos, kuri buvo būdinga ankstesnėje grupės kūryboje, pradėjo skirti daugiau dėmesio popmuzikos elementams, o didžiausią pardavimų viršūnę pasiekė 1979 m. su albumu „Breakfast in America“, kurio kopijų parduota daugiau kaip 20 mln.

Didžiausio dėmesio ir populiarumo „Supertramp“ sulaukė Šiaurės Amerikoje, Europoje, Pietų Afrikoje ir Australazijoje, o aukščiausi pardavimų skaičiai iškilo Kanadoje, kur grupė turėjo du deimantiniais (dešimt kartų platininiais) pripažintus albumus – „Crime of the Century “ ir „Breakfast in America“. Nuo tada, kai 1983 m. grupę paliko Roger Hodgson, lyderio poziciją perėmė Rick Davies.

## Diskografija

* *Supertramp* (1970)
* *Indelibly Stamped* (1971)
* *Crime of the Century* (1974)
* *Crisis? What Crisis?* (1975)
* *Even in the Quietest Moments...* (1977)
* *Breakfast in America* (1979)
* *...Famous Last Words...* (1982)
* *Brother Where You Bound* (1985)
* *Free as a Bird* (1987)
* *Some Things Never Change* (1997)
* *Slow Motion* (2002)

## Šaltiniai
Pietų Korėjos vyrų regbio-7 rinktinė

**Pietų Korėjos vyrų regbio-7 rinktinė** – komanda atstovaujanti Pietų Korėjai tarptautinėse varžybose. Rinktinės sudėtį ir veiklą koordinuoja Pietų Korėjos regbio sąjunga.

## Dalyvavimas čempionatuose
### Olimpinės žaidynės

### Pasaulio taurė

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
NK Uskok

**Kliso „Uskok“** arba **NK Uskok** – Kroatijos futbolo klubas iš Kliso.

## Istorija
Klubo ištakos siekia 1930 m. Atkūrus šalies nepriklausomybę yra žaidę Prva B lygoje, ir eilė metų Druga (Antroje) lygoje. 

Buvo iškritę į regioninę lygą ir žaidė Dalmatijos regiono lygose.

2020–2021 m. žaidė Trečioje lygoje, Pietų zonoje, užėmė ketvirtą vietą.

## Pasiekimai
* Druga HNL: 2003/2004 m. sezone užimta antroji vieta;

## Sezonai

|}

## Išnašos

## Nuorodos
* Transfermarkt
* SOCCERWAT
* FLASHSCORE
Klisas

**Klisas** () − miestas Kroatijoje, netoli Splito, prie Adrijos jūros, istoriniame Dalmatijos regione.

## Istorija
Miestas žinomas nuo senovės. Pirmą kartą minimas kaip Uskosas. Čia buvo pastatyta pilis, iki mūsų dienų išliko tik jos liekanos. Dėl miestelio kontrolės vyko kova tarp įvairių valstybių. Varžėsi ir venecijiečiai, ir bosniai, serbai. Po mongolų invazijos į Vengriją šiuose kraštuose įsikūrė Vengrijos karalius. Osmanams užkariaujant Balkanų regioną, pilis tapo prieglobsčiu nuo turkų ir jų sąjungininkų išpuolių. Išaugus Habsburgų imperijai, kaip ir visas Dalmatijos regionas, Klisas perėjo į jų valdžią. Po Pirmojo pasaulinio karo teritorija atiteko naujai sukurtai Serbų, kroatų ir slovėnų karalystei, o vėliau valdė komunistinė Jugoslavija. Žlugus sovietinei sistemai, atiteko Kroatijai.

## Sportas
* NK Uskok futbolo klubas.
* „Iza grada“ stadionas, kuris talpina 2 000 žiūrovų.

## Nuorodos
* Oficiali miesto svetainė (kroatų k.)
NK Slavonija Požega

**Požegos „Slavonija“** arba **NK Slavonija** – Kroatijos futbolo klubas iš Požega.

## Istorija
1946 m. įkurtas **SD Jedinstvo**. Nuo 1959 m. žinomas **Zvečevo**.

1964 m. susijungė du klubai NK Zvečevo Slavonska Požega ir NK Radnički Slavonska Požega ir buvo suformuotas naujas klubas **NK Slavonija**.

Atkūrus šalies nepriklausomybę yra žaidę Prva B lygoje, ir eilę metų Druga (Antroje) lygoje.

Pastaruoju metu buvo iškritę į regioninę lygą ir žaidė Slavonijos regiono lygoje.

## Pasiekimai
* 3. HNL (Rytai) : 
:Nugalėtojai (2): 2002–03, 2012–13.

## Sezonai

|}

## Išnašos

## Nuorodos
* facebook paskyra
* Transfermarkt
* weltfussball.at
Požega (Kroatija)

**Požega** () – miestas rytų Kroatijoje. Požegos–Slavonijos apskrities administracinis centras. Miestas yra istoriniame Kroatijos Slavonijos regione. Dauguma gyventojų yra kroatai.
Iškilusi 152 m virš jūros lygio. 2011 m. duomenimis, mieste gyveno 26 403 gyventojai. Požegos plotas, kuris siekia 133,91 km², yra skirstomas į Požegos miestą ir į 30 gyvenviečių.
## Istorija
Tai istorinio Slavonijos regiono miestas, kuris Senovės Romoje vadintas *Vallis Aurea*, kas išvertus reiškia „auksinis slėnis“.

Nuo 1921 m. iki 1991 m. vadintas ***Slavonska Požega***. Vokiškai – *Poschegg*, vengriškai – *Pozsega*, turkai miestą vadina *Pojega*.

## Sportas

### Futbolas
* NK Slavonija Požega futbolo klibas
* Požegos miesto stadionas

## Nuorodos
* Miesto svetainė (kroatų k.)
Požega (Serbija)

**Požega** () – miestas vakarų Serbijoje, Šumadijos ir Vakarų Serbijos regione. Gyventojų daugiau nei 13 tūkst, dauguma jų serbai (96 proc.), antra pagal didumą bendruomenė – Serbijos romai. 

## Istorija
Pirmą kartą miestas paminėtas 1330 m. 1463 m. priklausė Osmanų imperijai. Po antrojo serbų sukilimo tapo Serbijos kunigaikštystės, po 1918 m. Serbų, kroatų ir slovėnų karalystės, o vėliau Jugoslavijos dalimi.

## Galerija

File:Spomen cesma Pozega.jpg|Miesto centras
File:Sa Željkinog prozora - panoramio.jpg|Miesto centras
File:30.09.13 Požega 441.710 (10101186856).jpg|Traukinių stotis
File:Jelen Do 02.jpg|Karjeras


## Nuorodos
* Miesto svetainė
FK Sputnik Rečica

**Rečicos futbolo klubas „Sputnik“** arba tiesiog **FK „Sputnik“** – buvęs Baltarusijos futbolo klubas iš Rečicos.

## Istorija
Įkurtas 2017 m. ir tuo metu vadinosi Rečicadrev FK (). Pateko į Antrą lygą. 2018 m. Antroje lygoje buvo treti, bet dėl Magiliavo „Dnepro“ ir Minsko „Luč“ susijungimo radosi laisva vieta Pirmoje lygoje ir klubas pasinaudojo proga pereiti į aukštesnę pakopą. Nuo 2019 m. dalyvauja Pirmos lygos pirmenybėse. Debiutiniame sezone užėmė šeštą vietą.

Kadangi Rečycoje būta klubo, kuris vadinosi Rečycos „Sputnik“ (1980–1991 m.), kartais painiojama klubo istorija. Rašoma, kad šis klubas įkurtas 2017 m., bet dar atsiranda aprašymai ankstesnių darinių („Vedričiaus“ ir „Rečica-2014“). Tačiau pastarieji klubai yra bankrutavę arba nutraukę savo veiklą. Dabartinio klubo logotipe aiškiai matyti 2017 m. data, kuri ir laikoma įkūrimo metais.

2021 m. pateko į aukščiausią šalies lygą, tačiau turėjo finansinių problemų ir pasitraukė iš čempionato.

## Emblema

Vaizdas:FK Sputnik Rečica 2017 emblema.jpg|2017 m.
Vaizdas:FK Sputnik Rečica.png|Dabartinė


## Pasiekimai
* 2020 m. Pirmoje lygoje užimta pirmoji vieta – geriausias šio klubo pasiekimas.

## Sezonai

|}Šaltinis:

## Išnašos

## Nuorodos
*
Augustinas Paškevičius

**Augustinas Paškevičius** (1843 m. gruodžio 30 d. Kairėnėliuose (kai kur nurodomi *Kairūnėliai* arba *Kairiūkščiai*), Grinkiškio valsčius, Raseinių apskritis – 1914 m. gegužės 22 d. Vilniuje, palaidotas Rasų kapinėse) – iš Žemaitijos kilęs Rusijos imperijos kariuomenės karo medicinos generolas, Vilniaus lietuvių visuomenės veikėjas.

## Biografija

Gimė ir augo ūkininkų šeimoje. 1860 m. pradėjo mokytis Kėdainių gimnazijoje, kurią, numalšinus 1863 m. sukilimą, Rusijos caro valdžia uždarė. Mokslus tęsė Šiaulių gimnazijoje. Nuo 1869 m. Maskvos universitete studijavo mediciną, buvo vienas iš slaptos lietuvių studentų draugijos steigėjų. Buvo paskirtas karo gydytoju į Rusijos imperijos kariuomenę. Tarnavo Orenburge, Aktiubinske, vėliau perkeltas į Pauralę. 

1878 m. paskirtas į gimtąją Kauno guberniją, į 19-tą rezervinį batalioną. Bandė skiepais gydyti kareivius nuo venerinių ligų, apie tai parašė mokslinį straipsnį į Sankt Peterburge leidžiamą Karo medicinos akademijos žurnalą. Straipsnis sukėlė susidomėjimą ir jis buvo pakviestas į šią Akademiją, jam suteiktas karo chirurgo vardas. 1886 m. pasiųstas tarnauti į Kauną, vėliau perkeltas į Kalvariją. Kazlų Rūdos apylinkėse įkūrė plaučių ligų ligoninę. 1901 m. perkeltas divizijos karo gydytoju Rygon 1909 m. išleistas į atsargą, suteikus generolo laipsnį ir tikrojo valstybės patarėjo titulą.

Apsigyveno Vilniuje, įsitraukė į lietuvišką veiklą. 1909 m. Lietuvių kultūros draugijos „Rūta“ steigiamojo susirinkimo metu išrinktas pirmininku (vėliau perrinktas vicepirmininku), draugijos rengiamuose vakarėliuose deklamuodavo Maironio eilėraščius. Priklausė Lietuvių mokslo draugijai, prisidėjo prie Lietuvių švietimo draugijos „Rytas“ steigimo. Nuo 1910 m. iki mirties buvo *Sąjungos pagrąžinimui tiesų lietuviškai kalbai Rymo–katalikų bažnyčiose* pirmininku, *Vilniaus lietuvių šelpimosi draugovės* vicepirmininku.

## Šaltiniai
* Augustinas Paškevičius, ''VLE''
* Paškevičius, Augustinas // Nastazija Kairiūkštytė, Alma Gudonytė. *Lietuvybės kovų verpetuose* – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009; psl. 210–211
Covinar

**Covinar**, **Covian** () – deivė ar dvasia armėnų mitologijoje, perkūnijos, žaibų personifikacija. Taip pat laikyta jūros, vandens, lietaus dievybe, įsivaizduota, jog perkūnijos metu ji tarp debesų šuoliuojanti ant ugninio žirgo. Žmonėms deivė siunčianti gaivinantį lietų arba kenksmingą krušą. Sausros metu vykdavo šiai deivei skirtos procesijos, būdavo atliekamos apeiginės giesmės, taip siekiant pritraukti lietų, palaistysiantį laukus.

Epe „Sasna Crer“ („Sasuno narsuoliai“, „Dovydas Sasunietis“) Covinar – karaliaus Gagiko duktė, Bagdado kalifo žmona, dvynių Sanasaro ir Bahdasaro, pirmųjų sasuniečių didvyrių, motina. Dvyniai buvę pradėti, Covinar išgėrus dvejas rieškučias jūros vandens.

Deivės vardas reiškia „jūrų dukra“.

1973 m. kompozitorius Grigoras Achinianas parašė operą „Covinar“.

## Šaltiniai
Bistryčios valsčius

:: *Apie valsčių Minsko gubernijoje žr. [[Bystrycos valsčius]]*.

**Bistryčios valsčius** (, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės rytų Lietuvos ir šiaurės vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Bistryčia. Apėmė dabartines Baltarusijos teritorijas prie Neries upės, taip pat dalį Lietuvos žemių (dabartinių Buivydžių, Magūnų seniūnijų dalys).

## Istorija

Valsčius susikūrė Bistryčios seniūnijos, minimos nuo XVI a., pagrindu. Valsčius įkurtas XIX a. Vilniaus gubernijoje. Panaikintas 1927 m. balandžio 1 d., teritorija prijungta prie Varnionių valsčiaus, Nemenčinės valsčiaus ir Mickūnų valsčiaus.

|-
| 1869 m. || || 4215 || 510 kiemų  || || 96
|-
| 1874 m. || || 4989 || 562 kiemai  || 5 seniūnijos || 136
|-
| 1880 m. || || 5130 || 784 kiemai  || 5 seniūnijos || 136
|-
| 1885 m. || || 5956 || 429 kiemai  || 6 seniūnijos || 135
|-
| 1890 m. || || 6986 || 429 kiemai  || 6 seniūnijos || 135
|}

## Vadovai
* A. Tomaševičius, 1886–1887 m.
* V. Kozlovskis, 1887–1888 m.
* O. Ketūnas, 1888–1889 m.
* O. Katkevičius, nuo 1889 m.

## Suskirstymas

## Šaltiniai
Kauno apskritis (1795–1915)

**Kauno apskritis** () – Rusijos imperijos laikų administracinis-teritorinis vienetas, Kauno gubernijos (prieš tai – Lietuvos gubernijos) dalis. Administracinis centras – Kaunas.

## Istorija

Kauno apskritis sudaryta 1795 m. ATR teritoriją užėmus Rusijai. Į šią apkritį buvo įjungti LDK Kauno pavieto likučiai (į šiaurę nuo Nemuno buvęs Kauno miestas ir jo apylinkės) ir LDK Žemaičių seniūnijos (Raseinių reparticijos) pietrytinė dalis.

1915 m. I pasaulinio karo metu kraštą okupavusi Vokietijos imperija Kauno apskritį suskaldė į Kauno, Kėdainių ir Raseinių apskritis. 1918 m. Lietuvai paskelbus nepriklausomybę, šios trys apskritys tapo Lietuvos Respublikos administraciniais vienetais.

|-
| ~1890 || || || ||
* 22 miesteliai: Apytalaukis, Ariogala, Babtai, Betygala, Čekiškė, Dotnuva, Grinkiškis, Jonava, Josvainiai, Karmėlava, Kėdainiai, Krakės, Labūnava, Raudondvaris, Rumšiškės, Seredžius, Skaruliai, Surviliškis, Vandžiogala, Veliuona, Vilkija, Žeimiai
|-
| 1897 || 3800 || 227 431 || ||
* 1 miestas: Kaunas
* miesteliai: Ariogala, Dotnuva, Jonava, Kėdainiai, Krakės, Seredžius, Surviliškis, Vilkija
|-
| 1914 || 4029 || 301 800 || ||
|}

## Administracinis suskirstymas

Apskritis apėmė šiaurinę dabartinio Kauno rajono dalį, didžiąją dalį Jonavos, Kėdainių, Jurbarko rajonų, Kaišiadorių, Raseinių, Radviliškio rajonų pakraščius. 1913 m. apskrityje buvo :
* Aleksandravo valsčius (centras – Užusaliai, tuometinė Aleksandrovskaja Sloboda)
* Betygalos valsčius (Betygala)
* Babtų valsčius (Babtai)
* Veliuonos valsčius (Veliuona)
* Vilkijos valsčius (Vilkija)
* Žeimių valsčius (Žeimiai)
* Kėdainių valsčius (Kėdainiai)
* Krasnoselskajos (Raudondvario) valsčius (Šiaudinė)
* Krakių valsčius (Krakės)
* Raudonės valsčius (Raudonė)
* Rumšiškių valsčius (Rumšiškės)
* Seredžiaus valsčius (Seredžius)
* Surviliškio valsčius (Surviliškis)
* Ariogalos valsčius (Ariogala)
* Jonavos valsčius (Jonava)
* Josvainių valsčius (Josvainiai)

## Gyventojai

1897 m. surašymo duomenimis apskrityje gyveno 227,4 tūkst. gyventojų, iš kurių 41,4 % laikė save lietuviais, 23,2 % – lenkais, 19,8 % – žydais, 11,6 % – rusais, 2,3 % – vokiečiais.

## Literatūra
* 
* 
* 

## Šaltiniai
Vepsų nacionalinė kaimo gyvenvietė

**Vepsų nacionalinė kaimo gyvenvietė** (, ) – municipalinis darinys Vologdos srities Babajevo rajone, Rusijoje. Aprėpia 39 kaimus, administracinis centras – Timošino kaimas. Dauguma gyventojų – vepsai.
## Istorija
Vepsų nacionalinė kaimo gyvenvietė buvo sudaryta 2009 m. balandžio 13 d., sujungiant Timošino, Kuisko nacionalines vepsų ir Komonevo kaimo gyvenvietes. Šios kaimo gyvenvietės savo ruožtu buvo sudarytos 2006 m. birželio 1 d., jos įėjo į to paties pavadinimo kaimo tarybas.

Nuo 1989 m. įvairiuose gyvenvietės kaimuose reguliariai rengiamas tarpregioninis vepsų kultūros festivalis „Gyvybės medis“ ().
Iki 2011 m. gyvenvietės teritorijoje nebuvo mobiliojo ryšio.

## Išnašos