open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Marcel Palonder

**Marcel Palonder** (g. 1964 m. vasario 3 d. Humenėje) – Slovakijos dainininkas, kompozitorius, muzikos pedagogas.

Palonder mokėsi muzikos akademijoje Bratislavoje. 1987 metais subūrė grupę „Mandragora“, sulaukusi sėkmės tuometinėje Čekoslovakijoje. 1989 m. emigravo į Prancūziją. Tuo pat metu mokėsi operinio dainavimo Monake. Į Slovakiją grįžo 1991-aisiais ir jau sekančiais metais įkūrė muzikos grupę „Accident's Happen“. 1996 m. Eurovizijoje su daina „Kým nás máš“ atstovaudamas Slovakijai, užėmė 18-ą vietą. Nuo 2005-ųjų atlikėjas bendradarbiauja su grupe „Deep'n Space“

## Diskografija
* *Cudzinec v tvojom srdci* (1992)
* *Vianoce 2012* (2012)

## Nuorodos
* Daina „Kým nás máš“

|-
Rišikešas

**Rišikešas** () – miestas šiaurės vakarų Indijoje, Utarakhande, prie Gangos aukštupio, Himalajų papėdėje, 25 km nuo Haridvaro, priešais Muni Ki Retį.

Svarbus hinduizmo religinis, piligrimų traukos centras. Mieste veikia daug jogos centrų, įvairių hinduizmo šventyklų bei šventviečių: yra Šivai skirta Nylkantho Mahadevo („mėlyngerklio diddievio“) šventykla, Vasišthos urvas-šventvietė, vedantos Kailašo ašramas (jame mokėsi Svamis Vivekananda, Svamis Rama Tirtha, Svamis Šivananda), guru Maharišio Mahešo Jogio ašramas, Parmartho Niketano ašramas ir kiti. Šventomis laikomose Gangos pakrantėse atliekama Gangos arti – ugnies apeiga. Iš Rišikešo pasiekiamos toliau kalnuose esančios ir šventvietėmis laikomos upių versmės: Gangotrė (Gangos), Badrinathas (Alaknandos), Kedarnathas (Mandakinės), Jamunotrė (Jamunos).

Rišikešas taip pat yra svarbus turistinis (ypač vadinamojo „dvasinio turizmo“) centras – įkurta daug sanatorijų, poilsio namų, pamėgtas plaukiojimas valtimis Gangos upe. Miestas garsėja, kad čia parduodamas ir patiekiamas tik vegetariškas maistas.

Miesto pavadinimas kildinamas nuo žodžio *Hṛṣīkeśa* – tai vienas Višnaus vardų, reiškiantis „pašiauštaplaukis, pasišiaušėlis“. Senovėje šios žemės vadintos Kedarkanthu. Pasak vienos sakmės, čia už Ravanos nužudymą atgailą atlikęs viešpats Rama. Rišikešas nuo seno garsėjo kaip atsiskyrėlių asketų (sadhu) buveinė. Dabartinis pavadinimas Rišikešas reiškia „rišio plaukas“ ar „rišiaplaukis“ (rišiais nuo „Rigvedos“ laikų vadinti žyniai, poetai, atsiskyrėliai).

## Galerija

Trayambakeshwar.JPG|Šivos Trajambakos šventykla
Lakshman Jhula Hanging Bridge, Rishikesh, India.jpg|Lakšmanos tiltas
Ghats on the Ganges near Parmarth Niketan, Muni Ki Reti, Rishikesh.jpg|Gangos ghatas
Shiva Gangeses, Rishikesh.jpg|Šivos skulptūra


## Šaltiniai
Elsa Martinelli

**Elza Martineli** (, tikrasis vardas – *Elisa Tia*; 1935 m. sausio 30 d. Grosetas – 2017 m. liepos 8 d.) – italų aktorė ir buvęs modelis.

## Biografija

Elza gimė gausioje šeimoje (9 vaikai), kuri vėliau persikėlė į Romą. Kad padėtų išsilaikyti, ji anksti pradėjo dirbti, tame tarpe iš foto modeliu.1953 m., Elzai dirbant padavėja kavinėje, ją pastebėjo pradedantis dizaineris Roberto Capucci ir pakvietė ją į savo kolekcijos pristatymą. Netrukus ji pasirašė sutartį su „Ford Models“ ir tapo žinoma ne tik gimtinėje.

1953 m. Elza gavo pirmąjį vaidmenį kine, o 1955 m. sulaukė kvietimo vaidinti vesterne „The Indian Fighter“. Filmo žvaigždė Kirk Douglas nusprendė jai skirti vaidmenį po to, kai pamatė Elzos nuotrauką žurnale.

Iki 1960 – ųjų pabaigos Elza filmavosi tiek Europoje, tiek Holivude. Žymiausi jos vaidmenys filmuose „Hatari!“ (1962) su John Wayne, „The V.I.P.s“ (1963) kartu su Elizabeth Taylor ir Richard Burton, „Madigans Millions“ (1968) su Dustin Hoffman. Vėliau ji daugiausia dėmesio skyrė Europos kinui, o paskutinį vaidmenį atliko 2004 m.

1971 m. ji kartu su Carlo Giuffre vedė Sanremo muzikos festivalį.

## Šeima

Elza buvo ištekėjusi už grafo Franco Mancinelli, su kuriuo 1958 m. susilaukė dukters Christianos. 

1968 m. ji ištekėjo už Paris Match fotografo Willy Rizzo.

## Dalinė filmografija
* Mirti iš malonumo (1960)
* Dešimtoji auka (1965)
* Kaip aš išmokau mylėti moteris (1966)
* Seniausia profesija pasaulyje (1967)
* Septynis kartus moteris (1967)
* Manon 70 (1968)
* Una sull’altra (1969)
* Liūto dalis (1971)

## Apdovanojimai
* Berlyno kino festivalis – Sidabrinis lokys geriausiai aktorei (1956)
* Italijos nacionalinis kino žurnalistų sindikatas – geriausia antrojo plano aktorė (nominacija) (1970)

## Šaltiniai

## Nuorodos

* IMDb profilis
Baudhanathas

**Baudhanathas** (, ) – budistinė stūpa, esanti Nepale, Katmandu miesto Baudhanatho rajone, 11 km nuo miesto centro. Tai viena didžiausių pasaulio stūpų ir svarbus budizmo piligrimystės bei dvasinis centras. Aukštis – 36 m.

Baudhanatho stūpa pastatyta ~VI a. svarbiame kelyje tarp Tibeto ir Indijos. Apie stūpos pastatymą tibetiečiai sukūrę daug įvairių sakmių. Pasak vienos jų, stūpą pastatę 4 Dzjadzimos vaikai – Tadzibu, Phagdzibu, Khjidzibu ir Dzjaidzibu – visi paprasti prekeiviai. Po jų keleto metų uolios statybos į stūpą nusileidusios bodhisatvos, o stūpos statytojai atgimę didžiais budizmo mokytojais bei globėjais. Tuo tarpu, statybose padėję gyvuliai atgimę į budizmo priešus.

Baudhnantho stūpa išdėstyta mandalos pavidalo erdvėje. Apskritas pagrindas išreiškia žemę, stūpos puskupolis – vandenį, bokštelis su 13 pakopų link nirvanos – ugnį, skėtis – orą, o pati smailė – dangų. Stūpa iš viršaus žemyn leidžiasi terasomis, ant kurių įrengtos mažesnės stūpos. Statinį juosia siena, per kurios visą ilgį išdėstyti maldos malūnėliai. Stūpos apylinkėse įsikūrę daug Tibeto budizmo vienuolynų, priklausančių įvairiomis mokykloms, taip pat apeiginių reikmenų, suvenyrų parduotuvės.

Baudhanathas kartu su kitais religiniais Katmandu slėnio objektais 1979 m. įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą. Šventovė smarkiai nukentėjo per 2015 m. žemės drebėjimą, bet vėliau atstatyta.


Boudha Nath temple.JPG|Stūpos viršūnė
Prayer flags (12691572773).jpg|Maldų vėliavėlės
Bodnath Stupa 07.JPG|Maldų malūnėliai
Baudda Stupa at Sunset.JPG|Baudhnathas saulėlaidoj
Niu Heivenas

**Niu Heivenas** () – miestas Jungtinių Amerikos Valstijų šiaurės rytuose, Konektikute, Long Ailando sąsiaurio pakrantėje; patenka į Niujorko konurbaciją. Tai antras pagal dydį Konektikuto miestas. Svarbus jūrinis uostas. Farmacijos, elektronikos pramonė. Mieste įsikūręs Jeilio universitetas, taip pat veikia gamtos istorijos, retųjų rankraščių, muzikos instrumentų muziejai, britų meno centras, simfoninis orkestras. Yra XVIII–XIX a. universiteto rūmai, miesto rotušė.

## Istorija

Niu Heiveną 1638 m. įkūrė britų puritonų kolonistai, atsikėlę iš Masačiūsetso įlankos kolonijos. Iki 1640 m. vadintas pagal vietos indėnų tautą Kinipiaku (*Quinnipiac*). 1638–1665 m. buvo Niu Heiveno kolonijos sostine, vėliau prijungtas prie Konektikuto. 1784 m. suteiktas miesto statusas. XVIII–XIX a. klestėjo kaip medvilnės ir ginklų pramonės centras.

1890 m. į Niu Heiveną atsikėlė pirmieji lietuviai, o 1895 m. pradėjo steigti savo draugijas (1905 m. – Vytauto šalpos, 1907 m. – Birutės). Vėliau įkurtas „Dainos“ choras, katalikų kuopa ir kt.

## Šaltiniai
Mathura

**Mathura** () – miestas šiaurės Indijoje, Utar Pradeše, 50 km į šiaurę nuo Agros, 145 km į pietryčius nuo Delio, prie Jamunos upės. Transporto mazgas – geležinkelių ir plentų sankirta, statomas oro uostas. Naftos chemijos, tekstilės, aliejaus pramonė. Veikia archeologijos muziejus.

81,5 % Mathuros gyventojų – hinduistai, 17,2 % – musulmonai, 0,3 % – sikhai.

Mathura – svarbus religinis hinduizmo centras, be to, tai senovinis miestas su gausiu architektūros paveldu. Už 11 km nuo Mathuros esantis Vrindavanas laikomas viešpaties Krišnos gimtine ir yra bene svarbiausias vaišnavų piligriminis centras. Pačioje Mathuroje yra Krišnos gimvietės kompleksas, kurį sudaro Kešav Devos šventykla, Potra Kundos tvenkinys, taip pat yra Višramo ghatas Jamunos pakrantėje, Džai Gurudevos (Nam jogos) šventykla, XVII a. vid. didžioji mečetė. Gretimame Baldeo miestelyje yra Šri Daudži Maharadžos šventykla, skirta Krišnai, Radhos gimtinė Barsanoje, keletas Krišnos šventyklų Govardhane, Gokulyje, Čhaumuhane.

## Istorija

Mathura siejama su „Ramajanoje“ minimu Madhuvanos mišku. Ramos brolis Šatrughna nugalėjęs miško valdovą ir čia pastatęs miestą. VII a. pr. m. e. Mathura tapo Šūrasenos mahadžanapados sostine, vėliau, IV–II a. pr. m. e. priklausė Maurijams ir buvo svarbus prekybinis centras. Mathurą () mini graikų autorius Megastenas. Tarp II a. pr. m. e. ir I a. m. e. miestas buvo veikiamas aplinkinių graikų valstybių, o I a. užkariautas indo-skitų karalystės ir valdytas „šiaurės satrapų“. Valdant Kušanams, Mathura buvo viena iš karalystės sostinių, čia suklestėjo budistinis menas. V a. kinų keliautojas Fasianas mini Mathurą (*Mot’ulo*) kaip svarbų budizmo centrą, o 634 m. Siuandzangas aprašė čia esant 20 budistų vienuolynų ir 5 brahmanistų šventyklas.

1018 m. Mathurą nusiaubė Mahmudas Gaznavietis, o XV a. pab. Delio sultonas Sikandaras Lodis, nuniokojęs daug hindų šventyklų. Valdant Aurangzebui, Krišnos šventykloje pastatyta mečetė.


City and the blue.jpg|Jamuna Mathuroje
Mathura, India (21178487212).jpg|Miesto gatvelė
Government Museum - Mathura 2013-02-24 6508 to 6511 Combined.JPG|Mathuros muziejaus kiemas
Mathura Temple-Mathura-India0002.JPG|Kešava Devos šventykla


## Šaltiniai
Niagara Folsas (JAV)

**Niagara Folsas** arba **Najagara Folsas** () – miestas Jungtinių Amerikos Valstijų šiaurės rytuose, Niujorko valstijoje, Niagaros dešiniajame krante, prie Niagaros krioklio, priešais Kanados miestą Niagara Folsą. Vystomas turizmas. Yra 1941 m. atidarytas Vaivorykštės tiltas į Kanadą bei 1897 m. geležinkelio tiltas. Veikia Šv. Petro katalikų bažnyčia.

## Istorija

Europiečiai pradėjo keltis nuo XVII a., o pats miestas įkurtas 1892 m. XIX a. Niagara Folsas buvo svarbus metalurgijos, chemijos, tekstilės, popieriaus pramonės centras, krioklio vandens galia buvo pajungta pramonei. XX a. vid. miesto pramoninė reikšmė sumenko.

Lietuviai Niagara Folse ėmė kurtis XIX a. pab. Jie 1902 m. įsteigė Šv. Jurgio šalpos draugiją. 1960 m. lietuvių būta apie 500. Veikė katalikų ir Amerikos susivienijimo kuopos.

## Šaltiniai
Miloš Teodosić

**Milošas Teodosičius** (, g. 1987 m. kovo 19 d.) – Serbijos krepšininkas, dažniausiai žaižęs įžaidėjo ir atakuojančio gynėjo pozicijose.

2010 m. krepšininkas buvo pripažintas geriausiu FIBA Europe žaidėju.

Teodosičius 2007 m. debiutavo nacionalinėje komandoje. Jis kartu su Serbijos rinktine yra iškovojęs antrąją vietą 2009 m. Europos krepšinio čempionate, 2-ąją vietą 2014 m. pasaulio krepšinio čempionate ir 2-ąją vietą 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse.

Po 2024–25 m. sezono paskelbė apie karjeros pabaigą.

## Laimėjimai
* Eurolyga: 2016 m.
* Eurolygos MVP: 2010 m.
* Europos taurė: 2022 m.
* FIBA Europos metų žaidėjas: 2010 m.
* Italijos krepšinio lyga: 2021 m.
* Italijos krepšinio supertaurė: 2021 m.
* VTB lyga: 2012–2017 m.
* Rusijos krepšinio taurė: 2012, 2013 m.
* VTB lygos šlovės galerija: 2019 m.
* Graikijos krepšinio taurė: 2010, 2011 m.
* Serbijos krepšinio taurė: 2005, 2007, 2024, 2025 m.

## Šaltiniai
Puris

**Puris** () – miestas rytų Indijoje, Odišos valstijoje, Bengalijos įlankos pakrantėje, 60 km į pietus nuo valstijos sostinės Bhubanešvaro. Populiarus jūrų kurortas, hinduistų piligrimų traukos centras.

Administracinis Purio rajono centras, 201 tūkst. gyventojų (2011, su priemiesčiais). Oficiali orijų kalba.

Puris garsėja dievo Džaganatho kultu. XII a. čia pastatyta vaišnavų Džaganatho šventykla, įsikūrę vienuolynai. Čar Dham piligrimų maršrute ji yra viena iš keturių pagrindinių šventviečių, kurias būtina hinduistams aplankyti per savo gyvenimą. 

## Džaganatho šventykla
Miesto ekonomika apie 80 proc. priklauso nuo šios šventyklos religinės reikšmės. Prie to prisideda kasmet surengiami 24 festivaliai (iš jų 8 pagrindiniai) šventyklos komplekse. Istorinių vežimų festivalis *Ratha Yatra* ir kiti panašūs kasmet sutraukia milijonus žmonių. Vieni svarbiausių Puryje užsiėmimų – smėlio skulptūrų ir siuvinėtų aplikacijų menai. Žemės ūkio produktų – ryžių, ghi, daržovių ir kt. gamyba aplinkinėse vietovėse sutelkta patenkinti šventyklos poreikiams. Jos administracija religiniams ritualams atlikti įdarbina apie 6 tūkst. žmonių. Su šventyklos išlaikymu ekonomiškai susiję apie 20 tūkst. miesto gyventojų. Šventyklos virtuvėje dirbantys 400 virėjų maistą paruošia ir aptarnauja 100 tūkst. žmonių. Ši virtuvė garsėja kaip didžiausia pasaulyje.

## Šaltiniai

## Literatūra
*
*

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
Zenonas Alaunė

**Zenonas Alaunė** (1930 m. vasario 26 d. Pašiekščių k., Antalieptės valsčius, Zarasų apskritis – 2004 m. gruodžio 22 d. Vilniuje) – Vilniaus universiteto Chemijos instituto sektoriaus vadovas, chemijos mokslų nostrifikuotas daktaras.

## Biografija

Gimė valstiečių Broniaus ir Elžbietos (Vitaitės) Alaunių šeimoje, mokėsi Antalieptės pradinėje mokykloje, 1949 m. baigė Dusetų gimnaziją. 

1949–1955 m. studijavo ir baigė Vilniaus universiteto Chemijos fakultetą. 1955 m. pradėjo dirbti universiteto chemijos ir chemines technologijos institute laborantu. Tais pačiais metais pasiųstas į Maskvą, kur iki 1958 m. mokėsi Mokslų akademijos N. Zelinskio Organinės chemijos instituto aspirantūroje. Grįžęs į Vilnių, 1958–1962 m. dirbo Chemijos institute jaunesniuoju moksliniu, nuo 1962 m. vyresniuoju moksliniu bendradarbiu, 1980–1993 m. to paties instituto Organinių junginių analizės ir kondicionavimo laboratorijos vadovu bei sektoriaus vadovu. 

1960 m. Vilniaus universitete apgynė darbą chemijos mokslų kandidato laipsniui „Organinių molekulių atominių grupių tarpusavio sąveikos tyrimai optiniais metodais“ (vadovas P. Šorygin).

Vedęs; žmona Zita Asta Kuzmaitė (g. 1931), dukros Dalia Matijkienė ir Laima Burneikienė.

## Mokslinė veikla
Atliko įvairius mokslinius tyrimus (organinių junginių struktūra, cheminių junginių analizė molekulinės spektroskopijos, chromatografijos ir cheminiais metodais). Paskelbė 64 mokslinius straipsnius, su kitais padarė 3 išradimus, Vilniaus universiteto Chemijos fakultete skaitė molekulinės spektroskopijos specialų kursą.

## Šaltiniai
* „Lietuvos chemikai“ 1999, Vilnius, psl. 18.
* V. Indrašius „Antalieptės kraštas“ II dalis, 2009, Vilnius, psl. 271–273.
Diana Hadžijeva

**Diana Hadžijeva** (, g. 1989 m. birželio 13 d. Baku) – Azerbaidžano dainininkė ir dainų autorė. Elektroninės muzikos grupės „DiHaj“ vokalistė.

## Biografija

Gimė 1989 metais Baku. 2010 m. įgijo chorvedės išsilavinimą Baku muzikos akademijoje, o po kelerių metų su pagyrimu baigė Šiuolaikinės muzikos institutą Londone.

2011 metais varžėsi Azerbaidžano atrankoje į „Euroviziją“, tačiau į finalinį etapą patekti jai nepavyko. 2016 m. Eurovizijos dainų konkurse, vykusiame Stokholme, pasirodė kaip Samros pritariančioji vokalistė. 

2016 m. gruodžio mėn. transliuotojo „Ictimai“ sprendimu išrinkta atstovauti Azerbaidžanui 2017 m. „Eurovizijoje“ Kijeve su daina „Skeletons“.

## Asmeninis gyvenimas
2009 metais Hadžijeva ištekėjo už buvusio roko grupės „Radio & Video“ gitaristo Ali Nasirovo. 2014 m. susilaukė dukters.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* DiHaj ft. Isfar Sarabsky – „I Break Again“ (vaizdo klipas)
* Grupės „DiHaj“ svetainė 

|-
Palatino ežeras

**Palatino ežeras** () – karjeras Vengrijoje, didžiausias Komaromo-Estergomo regione. Ilgis – 0,8 km, plotis – 0,4 km. Didžiausias gylis – 12 m. Plotas – 0,32 km².

Prie ežero yra universalinė parduotuvė, vietinė televizijos stotis ir viešbutis, šiaurinėje ežero kranto dalyje yra paplūdimys ir nardymo centras.

Palatino kajeras sudarytas XX a. vid., kasant smėlį. 1953 m. karjeras pritaikytas žvejybos reikmėms.

## Nurodos
* Svetainė apie Palatino ežerą
Vuk Karadžić

**Vukas Stefanovičius Karadžičius** (; 1787 m. lapkričio 7 d. Tršić, Osmanų imperijoje – 1864 m. vasario 7 d. Vienoje, Austrijos imperijoje) – serbų filologas ir kalbininkas.

Vukas Karadžičius buvo svarbiausias XIX a. serbų kalbos reformos atstovas. Šiuo laikotarpiu jis būtent ir sukūrė daugumą savo darbų serbų kalba – pirmąjį reformuotosios serbų kalbos žodyną (pirmasis leidimas 1818 m., antras – 1852 m.), išvertė Naująjį Testamentą į naująją serbų kalbą. Jis buvo išleistas 1868 m. Be to, surinko keletą tomų Serbijos liaudies poezijos bei prozos.

Ilgą laiką gyveno užsienyje, daugiausiai Austrijos teritorijoje. Mirė Vienoje 1864 m., ten ir palaidotas. 1891 m. jo palaikai buvo iškasti ir perkelti į Belgrado Šv. Mykolo katedros kapines.
ESET

**ESET**  – informacinių technologijų saugumo kompanija, kurianti antivirusinių programų ir ugniasienių produktus, vienas iš kurių yra ESET NOD32. Kompanija buvo įkurta 1992 m. ESET yra įsikūrusi Slovakijos sostinėje Bratislavoje. Keletą metų iš eilės (2008, 2009 ir 2010 m.) buvo apdovanota kaip sėkmingiausia Slovakijos bendrovė.

## Istorija
Įmonė buvo įkurta 1992 m., kai Miroslavas Trnka ir Petras Paško, antivirusinės programinės įrangos NOD autoriai, pradėjo bendradarbiauti su Rudolfu Hrubý. Įmonę pavadino *ESET* (pagal Egipto sveikatos, santuokos ir meilės deivę Izidę).
* **1987 m.** – pirmoji antivirusinės programos NOD versija, sukurta Peter Paško ir Miroslav Trnka.
* **1992 m.** – įkurtas padalinys Čekoslovakijoje (dabar Slovakija).
* **1998** **m**. – ESET NOD32 Antivirus gavo pirmąjį Virus Bulletin testo apdovanojimą.
* **1999 m.** – Įkurta įmonė San Diege, JAV.
* **2001 m.** – Įkurta įmonė, Prahoje, Čekijos Respublika.
* **2008 m.** – Įkurtas ESET tyrimų ir plėtros centras Lenkijoje.
* **2012 m.** – Įkurtas ESET tyrimų ir plėtros centras Monrealyje (Kanada).
* **2013** **m**. – ESET pristatė ESET Secure Authentication, savo pirmąjį autentikacijos produktą.
* **2013** – ESET pristato Managed Service Provider (MSP) programą.

## Produktai
; Namų vartotojams
* ESET Smart Security Premium
* ESET Internet Security
* ESET NOD32 Antivirus
* ESET Cyber Security Pro for Mac®
* ESET Cyber Security for Mac®
* ESET Mobile Security for Android™
* ESET Anti-Theft
* ESET Parental Control
; Nemokamos priemonės
* ESET Online Scanner
* ESET Social Media Scanner
* ESET AV Remover
* ESET SysRescue Live
* ESET SysInspector
* ESET Remote Administrator
* Kaseya RMM Integration Plugin
* LabTech RMM Integration Plugin

## Taip pat skaitykite
* Antivirusinė programinė įranga

## Nuorodos

## Nuorodos
*
Bahajų pasaulinis centras

**Bahajų pasaulinis centras** – bahajų tikėjimo išpažinėjų piligrimystės, dvasinis ir administracinis centras, esantis  Izraelio miestuose Haifoje ir Ake vakarų Galilėjoje. Pagrindiniai bahajų centro objektai, įskaitant Karmelio kalno terasose plytinčius sodus, bahajų pirmtakų Bahaulos (1817–1892) ir Babo (1819–1850) šventoves, 2008 m. buvo įtraukti į UNESCO saugomo pasaulio kultūros paveldo sąrašą. 

Objektui priklauso 26 statiniai, paminklai ir šventvietės, sudarantys 11 atskirų kompleksų Ake ir Haifoje. Visi jie susiję su pirmtakų kulto įkūrėjų vardais. Be kitų, čia išsaugota Bahaulos kapavietė prie Ako ir Babo mauzoliejus, taip pat teritorijoje yra kapinės, eilė šiuolaikinių neoklasicizmo stiliaus pastatų, kuriuose įsikūrusi administracija, archyvai, tyrimų centrai. Bahajų sodai įveisti 19 terasų, kurios nuo kalno leidžiasi apie 1 km ilgio atkarpoje, iki 400 m pločio. Tai viena iš lankomiausių Izraelio vietų.

## Istorija

Turkų sultono nutarimu 1868 m. grupė kalinių atvyko į uostą prie Karmelio kalno. Tarp naujakurių tremtinių buvo ir Bahaula su šeima. Jam mirus 1892 m. buvo palaidotas šalia Ako. Ši kapavietė tapo viena svarbiausių bahajų šventviečių. 1909 m. Babo palaikai buvo perkelti į mauzoliejų Haifoje, Karmelio kalno šlaite (praėjus beveik 60 metų po jo mirties). 1953 m. čia buvo galutinai užbaigtas memorialo statinys su kolonada ir paauksuotu kupolu, tapęs miesto akcentu. 

1987 m. Bahajų pasaulinis centras nusprendė šventąją kapavietę apsupti sodais, kurie bahajų maldininkams tarnautų keliu, vedančiu į švenčiausią vietą. Juos suprojektuoti ir įrengti buvo pavesta iraniečių kilmės emigrantui architektui Fariborz Sahba. Sodai terasose buvo oficialiai atidaryti 2001 m. dalyvaujant Izraelio valdžios atstovams.

Bahajų pasaulinis centras bahajams atstoja šventas piligrimystės vietas, kurios buvo nurodytos Švenčiausioje knygoje Kitab-i-Aqdas kaip būtinos bent kartą aplankyti kiekvienam bahajui per savo gyvenimą, tačiau jos šiuo metu neprieinamos. Tai namas Bagdade, kur keletą metų gyveno pats Bahaula (Irakas; šiitų konfiskuotas 1922 m., sugriautas 2013 m.) ir Babo namas Širaze (Iranas; galutinai sunaikintas per Irano revoliuciją 1979 m.).

## Galerija


Haifa 6793-11.jpg|Babo šventykla Haifoje
Shrine of Bahá'u'lláh.jpg|Bahaulos šventykla prie Ako
MirzaMihdiNavvabMonuments.jpg|Antkapiniai paminklai
NewPilgrimHouse.jpg|Haifos piligrimų priėmimo namai
International Bahá'í Archives Building IMG 0906 crop.jpg|Archyvų rūmai
Haifa-Bahai-Casa Universal de Justicia.jpg|Teisingumo rūmai


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Sąrašas:UNESCO pasaulio paveldo objektai Azijoje
* Bahajų pasaulinis centras. Oficiali svetainė
* Bahajų sodai. Oficiali svetainė 
* Bahajų piligrimystė
Serbijos liaudies bankas

**Serbijos liaudies bankas** () – Serbijos centrinis bankas. Įkurtas 1884 m. Bankas atlieka monetarinę politiką, užtikrina kainų stabilumą ir finansinę sistemą Serbijoje. Dabartinis banko prezidentas yra Jorgovanka Tabaković.

## Istorija

Bankas buvo įkurtas 1884 m. liepos 2 d. Buvo kuriamas pagal Belgijos nacionalinio banko modelį, kuris tuo metu buvo laikomas pažangiausia bankine institucija. Pirmasis Serbijos banko valdytojas buvo Aleksa Spasić. Po Pirmojo pasaulinio karo banke įvyko pokyčiai ir jis tapo Jugoslavijos banku. 2003 m. bankas tapo Nacionaliniu Serbijos banku.

## Funkcijos
Pagrindinės Serbijos liaudies banko paskirtys yra piniginės politikos nustatymas ir vykdymas, Serbijos dinaro banknotų ir monetų gamyba, finansinės sistemos priežiūra.

## Taip pat skaitykite
* Serbijos dinaras

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Nacionalinis Serbijos bankas
Serbijos žemės ūkis

**Serbijos žemės ūkis** – svarbus sektorius Serbijos ekonomikai. Šio sektoriaus metiniai pajėgumai dėka eksportų yra 12 mlrd. eurų. Iš viso dirbamos žemės Serbijoje yra 6,12 milijonai hektarų. Žemdirbystės produkcija yra ryškiausia šiaurinėje Serbijos dalyje – Panonijos lygumoje ir pietų žemumose ties Savos, Dunojaus ir Didžiosios Moravos upėmis. Nuo 1948 m. šalyje yra stebimas žemdirbystės pajėgumų mažėjimas, kai tuo metu beveik 3/4 šalies gyventojų užsiėmė žemdirbyste, o dabar tik 1/4 populiacijos.

## Gamyba
Serbijoje yra auginami įvairūs augalai, daugiausiai javai, vaisiai ir daržovės, kurie sudaro didžiausią Serbijos BVP ir eksporto dalį. Serbija yra antroji aviečių augintoja pasaulyje (84 299 tonos, po Rusijos) ir slyvų (146 776 tonos, po Kinijos), taip pat auginamas paprastasis kukurūzas (6 158 120 tonos, 32-oji vieta pasaulyje) ir kviečiai (2 095 400 tonos, 35-oji vieta pasaulyje). Cukrinių runkelių (2 299 770 tonos) ir saulėgrąžų sėklų gamyba (454 282 tonos) atitinka cukraus ir augalinio aliejaus paklausą Europos sąjungoje.

## Vynas

Serbijoje yra 70 000 ha vynuogynų laukų, kuriuose per metus yra užauginama apie 425 000 tonų vynuogių. Serbija užima 15-ą vietą pasaulyje pagal vyno produkciją. Dauguma gamybos vyksta vietinėse vyno daryklose.

2004 m. vyno buvo pagaminta 1 550 000 litrų.

## Šaltiniai
Belgrado autobusų stotis

**Belgrado autobusų stotis** – pagrindinė autobusų stotis Belgrade, Serbijoje. Autobusų stotis yra sudaryta iš autobusų depo ir dviejų autobusų terminalų. Stotis yra pagrindinis autobusų linijos Lasta Beograd mazgas.

## Nuorodos
*
Tokajaus vynuogynai

**Tokajaus vynuogynai** ( ) – istorinė vynininkystės sritis Vengrijos šiaurės rytuose ir Slovakijos pietryčiuose. Be to, tai viena iš septynių didžiausių vynininkystės sričių Vengrijoje ().

Sritis sudaryta iš 28 kaimelių ir 11 149 ha vynuogynų laukų, iš kurių 5500 ha šiuo metu yra naudojami. Tokajus 2002 m. buvo įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

Dėl Trianono sutarties mažesnioji šio regiono dalis šiuo metu priklauso Slovakijai.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Tokajaus portalas
Turizmas Vengrijoje

**Turizmas Vengrijoje** turi ilga istoriją, 2002 m. Vengrija buvo 13-oji labiausiai lankoma turistų šalis pasaulyje. Turizmas Vengrijoje tarp 2004 m. ir 2005 m. pakilo beveik 7 procentais. Didžiausią dalį Vengrijos turistų (98 %) sudaro turistai iš Europos (daugiausiai iš Austrijos, Vokietijos ir Slovakijos). Dauguma jų atvyksta automobiliais ir šalyje vieši trumpai. Vengrijos turizmo sezonas trunka nuo balandžio iki spalio mėnesių. Liepa ir rugpjūtis yra palankiausi mėnesiai turizmui Vengrijoje. Budapeštas yra populiariausia šalies kelionių kryptis.

## Turizmas Budapešte

Budapeštas tapo Vidurio Europos populiariausia kryptimi 1990-aisiais metais. Lankomos vietos mieste yra Budos pilis, kurioje yra keli muziejai – Vengrijos nacionalinė galerija, Šv. Mato bažnyčia, Vengrijos parlamento pastatas ir Miesto parkas. Miestas turi daug muziejų, tris operos teatrus ir pirtis. Budos pilis, Dunojaus upės pylimai ir visa Andrássy alėja yra įtraukta į Pasaulio paveldo sąrašą.

Vengrijoje esama 1 300 karštųjų versmių. Vengrijos karštosios versmės ir vandens gydyklų kultūra yra svarbi turizmo dalis. Tik Prancūzija, Japonija, Bulgarija, Islandija ir Italija turi panašų karštųjų versmių skaičių. Romėnai buvo pirmieji, kurie naudojo Vengrijos karštąsias versmes (I amžiuje). Budapeštas yra ant sprūdžio, kuris atskiria Budos kalvas nuo lygumų. Budapeštas yra populiari spa kryptis nuo Romos imperijos laikų. Kai kurios pirtys siekia Osmanų imperijos laikus, o kitos yra šiuolaikinės.

Yra žinoma apie 200 urvų po Budapeštu, kai kurie iš jų atviri turistams ir yra populiarūs objektai.

## Regioninis turizmas

Balatonas yra didžiausias vakarų Vengrijos gėlo vandens ežeras Centrinėje Europoje. Tai yra antra pagal populiarumą tarp turistų vieta Vengrijoje. 1994 m. ežerą aplankė 2,5 mln. turistų. Šalyje yra daugiau kaip 2 500 km dviračių takų. Šalyje yra puikios galimybės stebėti paukščius ir jodinėti arkliais.

## Statistika

### Turistų srautai pagal šalis
Dauguma turistų į Vengriją atvyksta trumpam laikui:

## Šaltiniai

## Nuorodos

* VisitHungary
Intensyvas

**Intensyvas** – gramatinė lytis, nurodanti stipresnį, smarkesnį, sutelktesnį, kurį laiką trunkantį veiksmą, nei įprasta tos šaknies lytis. Intensyvas buvo indoeuropiečių prokalbėje, naudojamas dalyje semitų kalbų.

Intensyvas plačiai naudojamas lietuvių kalboje, sudaromas su priesagomis -inė-, -io-, -iuo-, pvz.: bėgti – *bėgioti* arba *bėginėti*; šokti – *šokinėti*; eiti – *eidinėti*. Dažnai taip pat pakinta ir veiksmažodžio šaknies laipsnis (pakeliamas į stiprųjį): šaukti – *šūkčioti*; riekti – *raikyti*; lipti – *laipioti*; bristi – *braidžoti*.

Intensyvas taip pat paplitęs ir sanskrite, sudaromas repduplikuojant bei pakeliant šaknies laipsnį ir pridedant neveikiamosios rūšies priesagą -ya-, pvz.: dhā-/dádhāti – *dedhīyate* („duoti – davinėti“), plu-/plávate – *poplūyate* („plaukti – plaukioti“), vṛ-/vṛṇóti – *vevrīyate, vovūryate* („verti, dengti – varstyti, dangstyti“), dru-/drávati – *dodrūyate* („bėgti – bėgioti“).
Hilda Gobbi

**Hilda Gobi** (; 1913 m. birželio 6 d. Budapešte, Vengrijoje – 1988 m. liepos 13 d. Budapešte, Vengrijoje) – Vengrijos aktorė.

## Filmografija
* Rézi Friday (1938)
* The Lady Is a Bit Cracked (1938)
* Dr. Kovács István (1942)
* Szabotázs (1942)
* Mickey Magnate (1949)
* |Janika (1949)
* Különös házasság (1951)
* Professor Hannibal (1956)
* Yesterday (1959)
* The Man of Gold (1962)
* A Holiday with Piroschka (1965)
* Stars of Eger (1968)

## Nuorodos
* 
* Gobbi Hilda, port.hu
Taboro kalnas

**Taboro kalnas** (, ) yra Izraelyje, rytinėje Jezreelio slėnio dalyje, Žemutinėje Galilėjoje, už 9 km į pietryčius nuo Nazareto 575 m aukščio kalnas. Tai atskirai nuo kitų kalnų grandinės stovintis kalnas, savo forma užapvalintas nuo pagrindo iki viršūnės. Jo pavadinimas reiškia „centrinę iškilią vietą“. Kalno viršus primena pailgą, kiek įspaustą ir panašų į akiduobę paviršių.

Kalnas yra dažnai minimas objektas Biblijoje. Krikščionybėje tradiciškai laikomas Kristaus atsimainymo vieta (kai kurių tyrėjų versija, Jėzus Kristus atsimainė šiauriau esančiame Hermono kalne).

Kalno papėdė nuo senovės buvo svarbių kelių kryžkelė: prekybinis kelias Via Maris iš Jezreelio slėnio driekėsi į šiaurę link Damasko. Tokia masyvaus ir iškilaus kalno vieta prie kryžkelės turėjo strateginę reikšmę istorijos bėgyje čia kariavusioms armijoms.

Kalno viršuje įsikūrę du vienuolynai – katalikų ir stačiatikių. Kiekvienas jų laiko savo vienuolyno pastatymo vietą ta, kurioje atsimainė Kristus. Kalno vakarų pusėje XX a. pradžioje pastatyta katalikų pranciškonų Atsimainymo bazilika šalia senųjų vienuolyno ir tvirtovės likučių. Vienuolyne yra nedidelis viešbutis piligrimams. Šiaurės rytų pusėje stūkso veikiantis graikų stačiatikių moterų vienuolynas.


Mount Tabor overlook (8).JPG|Taboro kalnas
Mount of transfiguration is.JPG|Katalikų vienuolynas su bazilika (vaizdas iš viršaus)
Cimiter Fransesc081.jpg|Pranciškonų kapinės
Ortodosse107.jpg|Stačiatikių vienuolyno įėjimo vartai


## Šaltiniai

## Nuorodos

*
Adomo Mickevičiaus kalva

**Adomo Mickevičiaus nemirtingumo kalva** () – dirbtinė kalva, esanti Baltarusijoje, Naugarduke, iš šiaurės vakarų pusės nuo Naugarduko pilies. Ji supilta XX a. 3–me dešimtmetyje, kada miestas priklausė Lenkijai. 

Kalva įamžina lenkų poeto Adomo Mickevičiaus atminimą. Čia prabėgo poeto vaikystė, o apylinkėse vyko daugelis įvykių, pavaizduotų jo kūryboje. Panaši kalvos (kurgano) supylimo praktika atskiro žmogaus garbei Baltarusijoje yra unikali.  Objektas šalyje paskelbtas istorijos ir kultūros paminklu.

## Istorija
1924 m. sausio pradžioje Mickevičiaus komiteto iniciatyva buvo sukviesti Lenkijos universitetų literatai, mokslininkai, kurie pritarė Naugarduko gyventojų siekimui įamžinti didžiojo žemiečio A. Mickevičiaus atminimą supilant paminklinę kalvą. Ji turėjo iškilti buvusioje aikštėje, kuri buvo įsigyta už suaukotus 6 tūkst. zlotų. Žemių pylimo darbai iškilmingai pradėti 1924 m. gegužės 27 d., įkasant papėdėje kapsulę su tekstu ant pergamento. Pirmą saują žemių pažėrė profesorius Stanislavas Vanciakovskis, po to – Mickevičiaus komiteto nariai, Naugarduko žmonės, visų tuometės vaivadijos valsčių atstovai, iš kitų Vakarų Baltarusijos kampelių, Lenkijos, Lietuvos. 

Kalva kasdien augo, nes atvažiuodami turistai aplankyti su poetu susijusių vietų, atsiveždavo su savimi ir gimtųjų kraštų žemės. Kas negalėjo to padaryti patys atvažiuodami, žemės atsiųsdavo siuntiniais paštu su lakonišku užrašu „Naugardukas. Žemė poeto Adomo Mickevičiaus įamžinimui“. Dalyvaujant eiliniams žmonėms, turistams, visuomeninėms organizacijoms ir atskiroms įstaigoms kalva didėjo, tačiau nebuvo galima planingai užbaigti statinį. 1930 m. lapkritį, kai buvo minimos A. Mickevičiaus 75–osios mirties metinės, Komitetas nusprendė baigti paminklo statybą. Kitais metais birželis paskelbtas „Mickevičiaus dienomis“. Visą birželį į Naugarduką traukė turistų grupės ir ekskursijos. Visi jie dalyvavo pilant kalvą, už tai kiekvienas gaudamas ženklelį ir pasirašydamas atminties knygoje. 

1931 m. birželio 28 d. Naugarduke buvo ypač daug žmonių. Čia suvažiavo garsūs literatai, mokslininkai, miestų delegacijos, daugelio organizacijų ir įstaigų atstovai. Šią dieną įvyko paminklinės kalvos pabaigtuvių iškilmės. Po oficialiosios iškilmių dalies katalikų Kristaus Atsimainymo bažnyčioje (), kurioje buvo krikštytas poetas, objektas perduotas miesto žinion. Naugarduke nuo to meto tapo tradicinės kasmetinės liaudies dainų ir šokių šventės, skirtos poetui A. Mickevičiui.

Šalia kalvos buvusi stela su atminimo įrašu 1998 m. buvo pakeista paminkliniu akmeniu, švenčiant poeto 200 metų jubiliejų. Netoli kalvos 1992 m. taip pat pastatytas paminklas A. Mickevičiui.

## Legenda
Naugarduke sklando legenda apie poeto sielos nemirtingumą. Pasakojama, liaudies švenčių metu poetas į gimtinę naktimis sugrįžta iš Vavelio katedros, vaikšto po piliavietę, užlipa ant jo garbei supiltos aukštos kalvos, po to ilgai sėdi prie tėvų namo slenksčio.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Курган Адама Міцкевіча (''radzima.org'')
* Курган в честь Адама Мицкевича (vieta žemėlapyje)
Šargano aštuoniukė

**Šargano aštuoniukė** () – istorinis geležinkelis Serbijoje, besitęsiantis nuo Mokra Goros kaimo iki Šargan Vitasio stoties. Geležinkelio atkarpa iki Višegrado Serbų respublikoje buvo užbaigta 2010 m. rugpjūčio 28 d.

Buvo ketinama nutiesti geležinkelį iki Kremnos kaimo iki 2011 m. ir iki Užicės iki 2013 m.

## Istorija
Buvęs Rytų Bosnijos geležinkelis su 760 mm pločio vėže buvo svarbi susisiekimo linija tarp Sarajevo ir Belgrado. Jis buvo uždarytas 1974 m. 1999–2003 m. dalis geležinkelio tarp Šargano perėjos buvo atstatyta.

## Galerija

Image:Sarganska osmica 2.jpg|Traukinys su 83 klasės varikliu
Image:Sarganska osmica 1.jpg|Traukinys važiuojantis per didžiausią tiltą visame kelyje


## Nuorodos

* Šargano aštuoniukės nuotraukos
* Šargano aštuoniukės nuotraukos
Jakabo kalnas

**Jakabo kalnas** ( – „Jokūbo kalnas“) – kalnas pietvakarių Vengrijoje, Baranios medėje, Mečeko kalnuose. Aukštis – 602 m. Tai ketvirta pagal aukštį Mečeko viršūnė (po Zengės, Tubešo ir Harmašo). Sudarytas iš Permo laikotarpio smiltainio, Jakabo kalnas yra smarkiai paveiktas dūlėjimo. Jam veikiat, susidarė keletas vaizdingų uolų, vadinamų „Žmogiškomis krūsnimis“ (*Babás Szerkövek*) bei Žongoro uola (*Zsongorkő*). Kalne yra vienintelis didesnis Vengrijos urano telkinys – XX a. 6-ajame dešimtmetyje su TSRS pagalba kalne vykdyta kasyba, iškastas uranas naudotas Pakšo braduolinės jėgainės ir TSRS kariuomenės reikmėms. Gavyba sustabdyta XX a. pab.

Jakabo kalnas buvo apgyvendintas geležies amžiuje, čia stovėjo keltų (Halštato kultūros) opidumas. Romėnų laikais tvirtovė buvo apleista, bet viduramžiais jos vietoje įsikūrė kaimas su Šv. Jokūbo bažnyčia (nuo jos – ir kalno vardas). 1225 m. įsikūrė Pėčo vyskupijai pavaldus vienuolynas. Osmanų laikais jis buvo apleistas, vėliau atsikūrė, bet galutinai sunyko po 1780 m., kai imperatorius Juozapas II uždraudė pauliečių ordino veiklą.


Jakab-hegy Babbás szerkövek 3.JPG|„Žmogiškos krūsnys“
Zsongor kő.jpg|Žongoro uola
Jakabhegy sanc1.jpg|Kalno šlaitų miškas
Kolostortemplom.jpg|Pauliečių vienuolyno griuvėsiai
Magyar Suzuki

**Magyar Suzuki Corporation** – automobilių gamintojų gamykla, dukterinė Suzuki įmonė, esanti Estergome, Vengrijoje. Įkurta 1991 m.

## Istorija
Iki 2005 m. rugsėjo mėn. pabaigos gamykloje pagaminta 849 000 transporto priemonių: 465 000 Suzuki Swift (pirmos kartos) vienetų, 187 000 Suzuki Wagon R+, 137 000 Suzuki Ignis ir 60 000 Suzuki Swift (antros kartos). Dabartiniai gamyklos pajėgumai yra 300 000 vienetų per metus. Gamykla gamina naująjį Suzuki Splash, taip pat ir Opel Agila.

Gamykla buvo pastatyta, investavus 14 mlrd. forintų. 2006 m. spalio 6 d. buvo pagamintas milijoninis Suzuki Swift automobils.

## Dabartinė gamyba
* Suzuki Swift (2010–dabar) – Trečios kartos modelis.
* Suzuki SX4 S-Cross (2013–dabar)
* Suzuki Vitara (2015–dabar)

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Mikuláš Galanda

**Mikulašas Galanda** (; 1895 m. kovo 4 d., Mala Vieska – 1938 m. birželio 5 d., Bratislavoje) – tapytojas, iliustratorius, vienas iš svarbiausių Slovakijos moderniojo meno pradininkų ir skleidėjų. Palaidotas Nacionalinėse Martyno kapinėse.

## Išsilavinimas
* 1914–1916 Budapešto dailės universitetas
* 1922 Prahos meno ir pramonės mokykla (Prof. V. H. Brunner)
* 1923–1927 Prahos dailės akademija (Prof. Bromse, F. Thiele)

## Stilius

Visuose savo darbuose Mikulašas Galanda, remdamasis Europos tapyba, siekė sukurti Slovakijos menininį modernizmą. Jis buvo linkęs į ekspresionizmo ir kubizmo tendencijas ir sukūrė savitą tapybos raišką. Savo kūrybinės karjeros pradžioje Galanda labiau krypo į grafiką, tačiau vėliau didesnį dėmesį skyrė tapybai.

## Šaltiniai
Mindaugo kalnas (Naugardukas)

**Mindaugo kalnas** () – Baltarusijoje, Gardino apskrityje, Naugarduko mieste, ties Pervomaisky skersg. ir Minskaja g. sankirta esantis kalnas (kalva). Pavadintas karaliaus Mindaugo vardu.

1993 m. liepos mėn. Mindaugo karūnavimo 740–mečio proga kalvos papėdėje pastatytas paminklinis atminimo akmuo. 1996 m. objektas įtrauktas į Valstybės istorijos ir kultūros paminklų sąrašą (kodas 412В000387).

## Istoriografija
Galimomis Mindaugo karūnavimo vietomis, be Naugarduko, laikomos dar kelios – Vilnius, Kernavė, Latava. Naugarduko versija prigijo XIX–XX a. istoriografijoje. Be pačių baltarusių, ja neabejojo ir kai kurie lietuvių istorikai (Konstantinas Jablonskis, Zenonas Ivinskis).

## Legendos
Pagal vietos padavimą, XIII a. čia buvo palaidotas Lietuvos kunigaikštystės įkūrėjas kunigaikštis Mindaugas. Apie tai užsimenama 1795 m. lotyniškai išleistoje Lvove pirmoje monografijoje apie Naugarduką. Neilgai prieš mirtį nuo savo politinių priešų jis atsisakė katalikybės ir buvo palaidotas kalne (kurgane) pagal pagonių papročius. 

Pagal kitą versiją, toks kalno pavadinimas galėjo atsirasti dėl to, kad ant šio kalno ir aplink jį galimai vyko Mindaugo karūnacija, kurios metu jis priėmė Romos popiežiaus Inocento IV karūną ir pirmojo bei vienintelio Lietuvos karaliaus titulą, nes, pasak metraščio, karūnacija vyko ne pilyje, o šalia jos. Ypatingą populiarumą legendai apie Mindaugo kalną pelnė iš Naugarduko kilęs poetas Adomas Mickevičius, tai ne kartą minėjęs savo kūriniuose.

## Kapinės
Maždaug nuo XVII a. pabaigos ant Mindaugo kalno įsikūrė miesto krikščionių kapinės. Daugelio akmeninių ir geležinių antkapinių paminklų, medinių kryžių vaizdai įamžinti pirmosios XX a. pusės nuotraukose. Šiose kapinėse nustota laidoti nuo XX a. pradžios. Seniausias išlikęs antkapis ant šio kalno datuojamas 1820 m.

Legendoje kalbama, kad kalno viršūnėje buvusi antkapinė marmuro plokštė su angeliško veido mergaitės atvaizdu. Čia buvusi palaidota gražuolė Kristi, kuri tapo prototipu daugeliui skulptūrų ir sieninių tapybos kūrinių Vilniaus bažnyčiose, kurių autorius buvo italų skulptorius Pjetras Pertis.


Navahradak, Mindoŭh. Наваградак, Міндоўг (1898).jpg|1898 m.
Navahradak, Mindoŭh. Наваградак, Міндоўг (1901-14).jpg|1910 m.
Mindoŭh Hill in Navahradak (3.09.2012).jpg|Kalno reginys
Mindoŭh Hill, Navahradak (2012).jpg|Ant kalno
Валун каля Гары Міндоўга.jpg|Papėdė


## Literatūra
* Дзяржаўны спіс гісторыка-культурных каштоўнасцей Рэспублікі Беларусь: [Даведнік] / Склад. В. Я. Абламскі, І. М. Чарняўскі, Ю. А. Барысюк — Мн.: БЕЛТА, 2009. — 684 с. — ISBN 978-985-6828-35-8

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Гара Міндоўга (''radzima.org'')
Viliošių piliakalnis

**Viliošių piliakalnis** (dar žinomas kaip **Pilalė**) – piliakalnis Akmenės rajone, apie 6 km į vakarus nuo Akmenės miestelio prie Dabikinės upės.

## Šaltiniai
Štamės perėjos nacionalinis parkas

**Štamės perėjos nacionalinis parkas** () – saugoma gamtos sritis šiaurės Albanijoje, 25 km į rytus nuo Krujės, kalnuotoje vietovėje aplink Štamės perėją. Įsteigtas 1996 m.

Parkas aprėpia žmogaus mažai paliestus kalnų kraštovaizdžius. Aukščiausios viršukalnės parke yra Likenitas (1724 m) bei Rjepatas ir Četkolė (1686 m). Kalnus dengia sengirės – daugiausia pušynai ir ąžuolynai. Miškuose sutinkami vilkai, lokiai, lapės, įvairūs paukščiai. Štamės perėjos nacionaliniame parke tryšta Karalienės Motinos šaltinis (*Kroi i Nenës Mbretëreshë*), pasižymintis itin tyru savo vandeniu. Pasakojama, kad šį vandenį gerdavusi Albanijos karališkoji šeima. Iš šio šaltinio gaunamas vanduo parduodamas su *Qafshtama* prekės ženklu. Parką kerta Krujės–Burelio kelias.

Komunistiniais metais kalnuose prie Štamės perėjos buvo įrengti bunkeriai, su požeminėmis ginklų saugyklomis. 1997 m. Albanijos suirutės metu civiliai įsilaužė į saugyklas ir sukėlė sprogimą, kurio metu žuvo 23 žmonės (daugiausia jaunuoliai iš gretimo Selištės kaimo).


Truck in Qafshtama NP.jpg|Kelias per perėją
In the wood.jpg|Kalnų pušynas
Qafshtame.jpg|Kalnai
Maja e Liqenit.jpg|Likenito kalnas
Red Hurley

**Brian „Red“ Hurley** (g. 1949 m. rugsėjo 11 d.) – Airijos dainininkas.

Muzikinę karjerą pradėjo 1969 metais, grupėje „The Colours“. 1974 m. pradėjo solinę karjerą. 1976 metais atstovavo Airijai „Eurovizijos“ dainų konkurse su daina „When“ (užėmė 10-ą vietą).

## Išnašos

## Nuorodos

* Oficiali svetainė 

|-
Molly Sterling

**Molly Sterling** (g. 1998 m. kovo 8 d. Puckane, Tipererio grafystė) – Airijos dainininkė ir dainų autorė.

2014 m. gegužės mėn. užėmė antrąją vietą TV3 televizijos konkurse *All Ireland Schools’ Talent Search*. Tų pačių metų lapkritį išleido debiutinį EP „Strands of Heart“.

2015 m. atstovavo Airijai Eurovizijos dainų konkurse Vienoje su daina „Playing with Numbers“.

## Diskografija

### EP
* 2014: *Strands of Heart*

### Singlai
* 2015: *Playing with Numbers*

## Nuorodos

* Daina „Playing With Numbers“

|-
Albaniškas vynas

**Albaniškas vynas** yra vynas, pagamintas Albanijoje. Pasižymi savitu saldumu. 2009 m. jo buvo pagaminta apie 17 500 tonų. Komunistinės santvarkos laikais, vynininkystės sritys Albanijoje užėmė apie 20 000 ha plotą.

## Istorija

Albanija yra viena iš seniausiai Europoje vynuogininkystės tradicijas puoselėjančių šalių. Albanijos žemėse vynmedžiai augo jau ledynmečio laikotarpiu. Albanijoje rasta 4000–6000 metų senumo vynuogių sėklų. Senovės Romos rašytojas Plinijus Vyresnysis ilyrų vyną apibūdino kaip labai saldų ar aromatingą. Albanijoje vynuogės tradiciškai auginamos soduose, iš jų gaminamas vynas ir rakija.

Osmanų laikais dėl alkoholio ribojimo vynuogynų mažėjo, jie buvo veisiami tik krikščionių bendruomenėse.

### Komunistinė Albanija ir dabartis
Vyno gamyba komunistinėje Albanijoje pasiekė savo viršūnę 1972 m. Tuo metu iš viso veikė 23 vyno fabrikai. Vynuogynų pasėliai šiais laikais pamažu plečiami, vyno gamybos apimtys auga.

## Gamyba

## Vyno sritys

Albanija yra skirstoma į 4 vyno gamybos regionus:
* **Pakrančių lygumos (Vakarų žemumos)** kyla iki 300 m ir apima šiuos miestus: Tirana, Kavajė, Duresis, Škoderis, Ležė, Liušnė, Fieris, Vliorė ir Delvinė.
* **Vidurio aukštumų sritis** yra 300–600 m aukštyje ir apima šias gyvenvietes: Elbasanis, Krujė, Gramšis, Beratis, Permetis, Libraždis ir Mirditė.
* **Rytų kalnuotuoji sritis** kyla nuo 600 iki 800 m ir apima miestus: Pogradecis, Korčė, Leskovikas ir Peškopija.
* **Kalnai (aukšumos)** – vynmedžiai taip pat auga ir 1 km aukštyje.

Derlingiausiomis vynininkystės sritimis laikomos šios: Beratis, Korčė, Tirana, Duresis ir regionas tarp Ležės ir Škoderio.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Albaniško vyno svetainė
Turizmas Albanijoje

**[[Turizmas]] [[Albanija|Albanijoje]]** yra vienas iš svarbiausių šios šalies ekonomikos sektorių. Daugiausiai turistų į Albaniją atvyksta iš Europos, taip pat iš Azijos ir iš JAV.
Šalis pasižymi turtingu archeologiniu paveldu iš Ilyrų, Senovės Graikijos, Senovės Romos ir Osmanų imperijos laikų, nepaliestais paplūdimiais, kalnais, tradiciniais patiekalais, Šaltojo karo artefaktais, unikaliomis tradicijomis ir svetingumu.

Šalis, pagal ją aplankančių turistų skaičių (3,8 mln.), užima 25-ąją vietą (iš 47-ių šalių) Europoje. „Lonely Planet“ įvertino Albaniją kaip kelionių kryptį numeris vienas 2011 m. „The New York Times“ reitingavo Albaniją ketvirtoje vietoje iš 52 krypčių, kurios bus aplankytos 2014 m.

## Bioįvairovė

Beveik trečdalis Albanijos teritorijos (10 000 km²) yra miškinga ir gausi savo flora. Albanijoje auga apie 3 000 skirtingų augalų rūšių, dauguma jų yra naudojami medicininiais tikslais. Dideli juodųjų pušų, bukų ir kėnių miškai yra randami aukštikalnėse, 1 800 m virš jų jūros lygio.

Albanijos miškuose gyvena nemaža didelių žinduolių populiacija – rudasis lokys, pilkasis vilkas, gemzė ir šernas.

## Pasaulio paveldas
Albanijoje gausu ežerų. Šalyje yra trys seniausi ir didžiausi pietų Europos ežerai: Skadaro ežeras, Ochrido ežeras ir Prespos ežeras.

Dauguma turistų atvyksta iš Kosovo, Makedonijos, Juodkalnijos, Graikijos ir Italijos.

## Nacionaliniai parkai

**[[Butrintas|Butrinto nacionalinis parkas]]** yra įtrauktas į **The Guardian** Europos nacionalinių parkų dešimtuką. Labiausiai Butrintas yra žinomas dėl savo antikos laikų paveldo. Jame priešistoriniais laikais gyveno ilyriečių gentys. Yra išlikusių istorinių paminklų.

**[[Karaburuno-Sazano nacionalinis jūrų parkas]]** yra vienintelis nacionalinis jūrų parkas Albanijoje. Jis yra pietų Albanijoje, Vliorės apskrityje, kur Otranto sąsiauris atskiria jį nuo Salento Italijoje tik 72 km.

**[[Liogaros nacionalinis parkas]]** yra žinomas dėl savo gyvybingos floros ir faunos su daugiau nei 100 skirtingų laukinių gyvūnų ir paukščių rūšių, įskaitant elnius, laukines kates, lapes ir t. t.

**[[Dajti nacionalinis parkas]]** – nutolęs 26 km į rytus nuo sostinės Tiranos. Parke gyvena retos gyvūnų rūšys. Prespos ežeras yra aukščiausias tektoninis ežeras Balkanuose, esantis 853 m aukštyje.

## Panoraminiai vaizdai

File:Valbona_Haze_Panorama.jpg|
File:Lake_Skadar,_Shkoder_Albania_2016.jpg|Skadaro ežeras
File:Karavasta_National_Park_Albania_2016.jpg|
File:Panorama_of_Durres_Port.jpg|Duresis 
File:Butrint Panorama.jpg|Butrintas
File:Apollonia,_Albania_-_panorama_(by_Pudelek).JPG|
File:Panorama_of_Berat,_Albania_2016.jpg|Beratis
Lake_komani_2016_Albania.jpg|
Valamara_peak_-_360°_panorama.tiff|Valamara


## Taip pat skaitykite
* Albanija
* Albanijos istorija
* Albanijos geografija

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Albanijos turizmo oficialus portalas
Bundorių piliakalnis

**Bundorių piliakalnis** (arba **Panemuninkų piliakalnis)** –  piliakalnis Alytaus rajone, netoli Bundorių kaimo, kairiajame Nemuno krante. Priklauso Nemuno kilpų regioniniam parkui. Bundorių piliakalnis yra vadinamojo krantinio tipo, jis įrengtas kyšuliuose, kuriuos suformavo Nemunas ir nedideli upeliai. Iš aukštumų pusės piliakalnį saugo pylimas.

Piliakalnį 2016 m. vasarį aptiko archeologai Zenonas Baubonis ir Gintautas Zabiela, remdamiesi Egidijaus Šatavičiaus duomenimis.

## Išnašos
Ermonela Jaho

**Ermonela Jaho** (g. 1974 m.) – albanų dainininkė, sopranas. Turi Italijos ir Albanijos pilietybę. „The Economist“ ją apibūdino „labiausiai pasaulyje pripažintu sopranu“.

## Biografija
Ermonela Jaho pradėjo dainuoti būdama šešerių. Baigusi dainavimo studijas Tiranoje 1992 m. ji buvo priimta į Albanijos meno akademiją, kur studijavo metus. Po laimėto konkurso, kurį organizavo Italijos sopranas Katia Ricciarelli Albanijoje, 1993 m. ji persikėlė į Italiją, kur metus studijavo Mantovos akademijoje.

## Karjera
Ermonela Jaho laimėjo daugybę tarptautinių konkursų: Giacomo Puccini konkursą Milane, 1997 m., Spontini tarptautinį konkursą Ankonoje, 1998 m., Zandonai Roverete, 1999 m. Ji koncertavo operos teatruose visame pasaulyje – Karališkuose operos rūmuose Londone, Metropolitan operos rūmuose Niujorke ir kituose.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Estijos gyvūnija

Estija – maža, labai miškinga šalis prie Baltijos jūros. Priklauso Palearktiniui ir Šiaurės Atlanto jūrų ekologiniui regionui.

Taip pat, pasak Pasaulio gamtos fondo, Estijos teritorija priklauso Sarmatijos mišrių miškų ekoregionui.

Dėl nedidelio gyventojų tankio ir didelių plotų miškingų regionų Estijoje išgyveno paprastoji lūšis, šernas, rudasis lokys ir briedis. Estijoje gyvena apie 200 pilkųjų vilkų. Estijoje gyvena reti jūriniai paukščiai – *Polysticta stelleri*, mažoji žąsis (*Anser erythropus*) ir griciukas (*Limosa limosa*), pelkių paukščiai – stulgys (*Gallinago media*), sausesnių vietų paukščiai – griežlė (*Crex crex*) ir žalvarnis (*Coracias garrulus*) bei didieji plėšrieji paukščiai – didysis erelis rėksnys (*Aquila clanga*). Estija turi penkis nacionalinius parkus, iš kurių Lahemos nacionalinis parkas šiaurinėje pakrantėje yra didžiausias. Somos nacionalinis parkas, tarp Pernu ir Viljandžio yra garsus dėl savo pelkių. Tokie rezervatai kaip *Käina Parish* ir Matsalu nacionalinis parkas yra mėgstami vietinių gyventojų ir turistų.

## Bestuburiai
Toliau pateiktoje lentelėje yra pateikiamos Estijoje gyvenančių bestuburių grupės.

## Taip pat skaitykite
* Estijos žinduoliai

## Nuorodos
* Estijos laukinės gamtos nuotraukos

## Šaltiniai