open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Afrikinės spalvotosios tetros

**Afrikinės spalvotosios tetros** (*Phenacogrammus*) – afrikinių tetrų (*Alestidae*) šeimos žuvų gentis. Paplitusi Centrinėje Afrikoje, daugiausia Kongo baseine ir Gabone.

## Rūšys
Išskiriama 10 šios genties rūšių:

* *[[Phenacogrammus ansorgii]]* (Boulenger, 1910)
* *[[Phenacogrammus aurantiacus]]* (Pellegrin, 1930)
* *[[Phenacogrammus bleheri]]* Géry, 1995
* *[[Phenacogrammus deheyni]]* Poll, 1945
* Konginė vaivorykštinė tetra (*Phenacogrammus interruptus*) (Boulenger, 1899)
* *[[Phenacogrammus major]]* (Boulenger, 1903)
* *[[Phenacogrammus polli]]* Lambert, 1961
* *[[Phenacogrammus stigmatura]]* (Fowler, 1936)
* *[[Phenacogrammus taeniatus]]* Géry, 1996
* *[[Phenacogrammus urotaenia]]* (Boulenger, 1909)

## Šaltiniai
Ruta Nacional 9

***Ruta Nacional 9*** – valstybinės reikšmės plentas Argentinoje. Jungia šalies sostinę Buenos Aires su Bolivijos pasienyje esančia La Kjaka. Kerta Buenos Airių, Santa Fė, Kordobos, Santjago del Estero, Tukumano, Saltos ir Chuchujaus provincijas. Eina per paskutiniųjų penkių provincijų sostines. Kartais laikomas viena iš Panamerikos plento dalių.

Prasideda Buenos Airėse *General Paz* prospektu, užsibaigia *Horacio Guzmán* tarptautiniu tiltu per La Kjakos upelį, Bolivijoje tęsiasi kaip *Ruta 14*. Visa trasa asfaltuota. Ruožas Buenos Airės–Rosarijas paverstas automagistrale, o 2010 m. greitkelio ruožas pratęstas iki Kordobos.

Kelias eina per senąjį kolonijinių laikų maršrutą, jungusį Peru vicekaralystės sostinę Limą su Buenos Airėmis. Antroji kelio pusė driekiasi Andų pakraščiais, kerta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą įtrauktą Humahuakos slėnį. Netoli Abra Pampos kelias pakyla iki 3500 m aukščio.

## Šaltiniai
Ruta Nacional 40

**Ruta Nacional 40** – respublikinis kelias vakarų Argentinoje, pats ilgiausias visoje šalyje. Driekiasi nuo piečiausiausio žemyninio šalies taško Mergelių kyšulio (prie Rio Galjegoso) iki Bolivijos pasienyje esančios La Kjakos. Kelias nutiestas lygiagrečiai Andų kalnams ir eina per retai gyvenamas vietoves, todėl dažnai lyginamas su legendiniu JAV keliu *[[Route 66]]*.

Kelias eina per 11 provincijų teritorijas, kerta 20 nacionalinių parkų, 18 didelių upių, 27 kalnų perėjas. Kelio aukštis virš jūros lygio svyruoja nuo 0 m jo pradžioje iki 4895 m ties Abra del Akajaus perėja Saltos provincijoje.

Skirtingose atkarpose kelio būklė ir eismo apimtys gerokai skiriasi. Šiaurėje kelias eina kalnais nuo La Kjakos per San Antonijo de los Kobresą, Kači, toliau per Kalčiakių slėnį į Kafajatę, toliau per Beleną, Vilją Unjoną iki San Chuano. Nuo San Chuano iki Mendosos *Ruta Nacional 40* yra svarbi transporto arterija. Už Mendosos kelias eina vynuogynais pro Malarguję, Čos Malalį, Sapalą. Toliau suka į rytus ir tęsiasi vaizdingomis priekalnėmis ir paežerėmis pro Bariločę, El Maiteną, Eskelį, Perito Moreną. Pati piečiausia kelio dalis eina beveik negyvenamais Patagonijos tyrais. Ties mažu Bacho Karakoleso kaimu yra posūkis į UNESCO pasaulio paveldo objektą Rankų urvą. Toliau per El Kalafatę kelias suka į Galjegoso upės slėnį ir eina link Atlanto vandenyno.

Kelias atidarytas 1935 m. Dabar tai populiari turistinė atrakcija. Pietinė, prasčiausia kelio dalis sparčiai asfaltuojama.


Image:Cartel de distancias en Abra del Acay.jpg|Abra del Akajus (5061 m). Aukščiausias taškas kelyje
Image:Ruta Nacional 40 Santa Cruz.jpg|Kelias Santa Kruso provincijoje
Image:Ruta 40, Lago Gutierrez.jpg|Kelias Gutjereso ežero pakrantėje
Image:Multitrocha RN 40 San Juan, Argentina.jpg|Platusis kelio ruožas tarp San Chuano ir Mendosos
Image:Ruta 40, Salta, Argentina.jpg|Kelias Saltos provincijoje


## Šaltiniai
Ruta Nacional 3

***Ruta Nacional 3*** – valstybinės reikšmės plentas Argentinoje. Tai vienas svarbiausių šalies kelių, nes jungia Buenos Aires su visa Patagonija ir Ugnies Žeme. Ilgis – 3079 km.

Prasideda Buenos Airėse kaip Generolo Paso aveniu (*Avenida General Paz*, seniau – *Ruta Nacional 1*). Nuo ten eina pietų-pietryčių kryptimi išilgai Atlanto vandenyno pakrantės per visą šalį – pro Buenos Airių, Rio Negro, Čubuto, Santa Kruso ir Ugnies Žemės provincijas. Tarp 2674 ir 2696 kilometro *Ruta Nacional 3* pertraukiama Magelano sąsiaurio – už Santa Kruso provincijos ribos, ties Monte Aimondu, kelias patenka į Čilės teritoriją. Nuo ten 57 km kelias eina Čilės keliu CH-255, tada ~20 min. trunka kėlimasis keltu per Magelano sąsiaurį, toliau dar 148 km važiuojama per Čilei priklausančią Ugnies Žemės salos dalį (kelias CH-257), kol nuo Argentinos sienos toliau tęsiasi *Ruta Nacional 3*. Užsibaigia ties Lapatajos gyvenviete Ugnies Žemės nacionaliniame parke, į vakarus nuo Ušuajos.

Į pietus nuo sankryžos su keliu *[[Ruta Nacional 22]]*, šis plentas oficialiai vadinamas komandoro Luiso Piedrabuenos vardu. Kelias kerta keletą didelių upių: Koloradą, Čubutą, Čiką, Santa Krusą, Galjegosą.

Pagrindinės gyvenvietės prie kelio: Kanjuelasas, San Migel del Montė, Las Floresas, Asulis, Benito Chuaresas, Tres Arojosas, Bahija Blanka, Karmen de Patagonesas (Buenos Airių prov.), Viedma, San Antonio Oestė (Rio Negras), Puerto Madrinas, Trelju, Komodoro Rivadavija, Rada Tili (Čubutas), Kaleta Olivija, Puerto San Chuljanas, Komandante Luis Piedrabuena, Rio Galjegosas (Santa Krusas), Rio Grandė, Tolhuinas, Ušuaja (Ugnies Žemė).

## Šaltiniai
Ruta Nacional 25

***Ruta Nacional 25*** – plentas, einantis pietų Argentinoje, Čubuto provincijoje (ją kerta iš rytų į vakarus). Prasideda Rosone, kur atsišakoja nuo plento *[[Ruta Nacional 3]]*, driekiasi per retai gyvenamą Patagonijos plokščiakalnį kol ties Teka susijungia su legendiniu keliu *[[Ruta Nacional 40]]*. Didžiąja dalimi trasa eina vaizdingu Čubuto upės slėniu – šis kelias naudotas dar indėnų tehuelčų, klajojusių tarp žiemaviečių prie vandenyno ir Andų kalnų. 1957–1959 m. ties Las Plumasu pastatytas tiltas per Čubuto upę leido vystyti kelią. 2004–2006 m. pakeista vakarinė trasos dalis: neasfaltuotas ruožas Pampa de Agnija–*Ruta Nacional 40* sukeistas su asfaltuotu ruožu Pampa de Agnija–Teka (62 krašto kelias).

Pagrindinės gyvenvietės: Rosonas, Trelju, Gaimanas, Dolavonas, Las Plumasas, Los Altaresas, Paso de Indjosas, Teka.

## Šaltiniai
Santana

**„Santana“** – amerikiečių roko grupė, suformuota San Fransiske 1966 m. meksikiečių–amerikiečių kilmės gitaristo ir dainų kūrėjo Karloso Santanos. Grupės sudėtis keitėsi daug kartų, Karlosas Santana yra vienintelis narys, grupėje esantis nuo pat įkūrimo. „Santana“ labiausiai dėmesio sulaukė savo ankstyvaisiais gyvavimo metais, pasirodydami Vudstoko festivalyje 1969 metais, taip pat išleidę pirmaisius albumus „Santana“ (1969 m.), „Abraxas“ (1970 m.) bei „Santana III“ (1971 m.). Pirmąją, žymiausią grupės sudėtį, be Santanos dar sudarė Gregas Rolis, Maikas Karabeljas, Maiklas Šrivas, Deividas Braunas ir Chosė Areasas.

Suslauksi sėkmės, grupė pradėjo eksperimentuoti su fjūžin džiazo žanro muzika. Tokia muzika girdima jų 1972 m. albume „Caravanserai“, 1973 m. „Welcome“ bei 1974 m. „Borboletta“. Po daugelio metų Santana susilaukė vėl didelės komercinės sėkmės ir teigiamų kritikų vertinimo su albumu „Supernatural“, išleistu jau 1999 metais, kuriame skambėjo singlai „Smooth“ bei „Maria Maria“. Šis albumas įvertintas „Grammy“ apdovanojimu.

2014 m. klasikinė grupinė sudėtis vėl susibūrė, kad įrašytų ir išleistų albumą „Santana IV“ (2016), vėliau grupė tęsė pasirodymus ir įrašinėjimus.

Iš viso „Santana“ apdovanota 10 „Grammy“, 3 Lotynų Amerikos „Grammy“ apdovanojimais, 1998 m. įtraukta į Rokenrolo šlovės muziejų.

## Nariai

#### Koncertuojantys

* Carlos Santana – pagrindinė gitara, vokalai, perkusiniai (1966–dabar)
* Benny Rietveld – bosinė gitara (1990–1992, 1997–dabar)
* Karl Perazzo – perkusiniai (1991–dabar)
* Andy Vargas – vokalai (2000–dabar)
* Tommy Anthony – ritminė gitara, vokalai (2005–dabar)
* David K. Mathews – klavišiniai (2011–dabar)
* Paoli Mejías – perkusiniai (2013–dabar)
* Cindy Blackman Santana – būgnai (2015–dabar)
* Ray Greene – vokalai (2016–dabar)

#### Įrašinėjantys

* Carlos Santana – pagrindinė gitara, vokalai (1966–dabar)
* Neal Schon – ritminė gitara (1971–1972, 2013–dabar)
* Gregg Rolie – klavišiniai, vokalai (1966–1972, 1982, 1987–1988, 2013–dabar)
* Michael Carabello – perkusiniai (1966–1967, 1969–1971, 2013–dabar)
* Michael Shrieve – būgnai (1969–1974, 1978, 1988, 2013–dabar)

## Diskografija

* *[[Santana (albumas)|Santana]]* (1969)
* *[[Abraxas]]* (1970)
* *[[Santana III]]* (1971)
* *[[Caravanserai]]* (1972)
* *[[Welcome (Santana albumas)|Welcome]]* (1973)
* *[[Borboletta]]* (1974)
* *Amigos* (1976)
* *Festivál* (1977)
* *Moonflower* (1977)
* *Inner Secrets* (1978)
* *Marathon* (1979)
* *Zebop!* (1981)
* *Shangó* (1982)
* *Beyond Appearances* (1985)
* *Freedom* (1987)
* *Spirits Dancing in the Flesh* (1990)
* *Milagro* (1992)
* *[[Supernatural (albumas)|Supernatural]]* (1999)
* *Shaman* (2002)
* *All That I Am* (2005)
* *Guitar Heaven* (2010)
* *Shape Shifter* (2012)
* *Corazón* (2014)
* *[[Santana IV]]* (2016)
* *Africa Speaks* (2019)

## Šaltiniai
Arktinė dykuma

**Arktinė dykuma** – ledynu nepadengta teritorija, esanti dažniausiai poliarinėse Arkties ir Antarkties srityse. Klimatas čia panašus, kaip ir ledynuose, nors vasarą temperatūra gali pasiekti iki 7 laipsnių šilumos. Arktinė dykuma vyrauja ir Grenlandijoje – čia ledynu nepadengta teritorija siekia apie 20 %. Taip pat yra daugelyje arktinių salų (Špicbergenas, Naujoji Žemė, Kanados Arktinis salynas), Antarktidos pusiasalio pakrantėse.

**Klimatas**

Arktyje atšiaurus klimatas. Ledo ir sniego danga išlaiko visus metus. Žiemą čia ilga poliarinė naktis (ties 75° š. pl. - 98 paros, ties 80° šiaurės platuma - 127 paras, šiaurės ašigalio rajone - pusę metų). Todėl žiemos metu oro temperatūra nukrinta iki −40 °C, pučia stiprūs vėjai, dažnos pūgos. Vasaros metu poliarinė diena, tačiau šilumos nedaug, todėl žemės paviršius mažai įšyla. Oro temperatūra retai pakyla aukščiau 0 °С. Dangų dengia pilki debesys, dažna iškrenta mišrūs krituliai. Metų kritulių kiekis siekia iki 400 mm. Vasaros metu paviršinis žemės sluoksnis įmirksta dėl tirpstančio sniego ir ledo. Dėl stipraus vandenyno paviršiaus garavimo susidaro tirštas rūkas.

Arktinėje dykumoje augalijos praktiškai nėra: krūmokšnių nėra, samanos ir kerpės ištisos dangos nesudaro. Dirvožemiai susidaro tik po atskirais augalais. Gyvūniją daugiausia sudaro įvairūs jūriniai paukščiai, baltieji lokiai, jūrų vėpliai, ruoniai, poliarinės lapės, lemingai.

## Šaltiniai
Ritualas

**Ritualas** (<  'apeiga, paprotys' <  'judėti, sujudinti; pritaikyti, sieti'), ***apeiga*** – nustatyta apeiginių veiksmų tvarka, kuria pagerbiama šventybė. Viena esminių religinio kulto dalių. Platesne prasme – ritualas yra bet koks socialiai formalizuotas apeiginis elgesys. Ritualas yra istoriškai susiklosčiusi ir simboliškai kodifikuota veiksmų seka, išreiškianti tam tikrus socialinius ir kultūrinius tarpusavio santykius (kokių nors vertybių, autoritetų pripažinimas, esamos socionormatyvinės sistemos patvirtinimas ir pan.).

Ritualas yra konservatyviausia, mažiausiai kintanti religinio elgesio dalis. Ritualas glaudžiai susijęs su visuomenės elgesio normų ir socialinės tvarkos patvirtinimu: rituališkumas būdingas etiketui, papročiams, diplomatiniam etiketui.

Arnoldas van Genepas išskyrė pagrindines tris ritualo struktūrines dalis: atsiskyrimas, perėjimo akimirka, įsitraukimas. Tokias struktūras jis pastebėjo šeimos švenčių metu, keičiantis žmogaus statusui (gimtuvės, krikštynos, vestuvės, laidotuvės), kalendorinių papročių cikluose. Ritualas socialinę klasifikaciją ir kultūrinę tvarką įveda į gamtinės aplinkos bei socialinius
žmonių gyvenimo reikalus. Pasak Viktoro Ternerio, ritualas susideda iš simbolių, kurie atspindi ne tik struktūrą, bet ir nestruktūruotumą. Ternerio teigimu, ritualas yra formalizuotas, priskirtinis (tačiau nerutininis, nekasdienis) elgesys, atliekamas tikėjimų į mistines būtybes ar galias progomis. Struktūralistai, tokie kaip Klodas Levi-Strosas, ritualą traktavo kaip simbolinę kalbą, pasiduodančią struktūrinės kalbotyros metodinei analizei.

Vladimiras Toporovas ritualą laikė tapačiu mitui ir pažymėjo, kad tiek mitas, tiek ritualas išreiškia perėjimą nuo gamtiško ir biologiško, prie kultūros ir socialumo. Ritulas įcentrina simbolinį kosmosą, suteikia jam turinį. Ritualo tvarkos pažeidimas traktuojamas kaip pasaulio tvarkos sugriovimas, turintis sociumui žalingų pasekmių. Toporovas pabrėžia, kad ritualo metu įvairios simbolinės sistemos (kalba, gestai, mimika, pantomima, choreografija, daina, muzika, spalvos, garsai ir kt.) susilieja į nedalomą visumą. Tokiu požiūriu, ritualas yra ir įvairių menų ištaka.

## Šaltiniai
69 danguje

**69 Danguje**, **Šeškės** (nuo 2024 m.) – Lietuvos vokalinio šokio popmuzikos merginų grupė, įkurta 2005 m.

2024 m. gegužės 22 d. paskelbta, kad grupę palieka Nijolė Pareigytė-Rukaitienė, o naujasis grupės pavadinimas – „Šeškės“. Grupės pavadinimas pakeistas dėl to, kad „69 danguje“ prekės ženklas priklauso buvusiam grupės prodiuseriui Egmontui Bžeskui.

## Grupės sudėtis
* Karina Krysko-Skambinė
* Nijolė Pareigytė Rukaitienė (buvusi)
* Ingrida Martinkėnaitė
* Goda Alijeva

## Diskografija

### Albumai
* *[[9 Danguj]]* (2006 m.)
* *[[69 Danguje (albumas)|69 Danguje]]* (2007 m.)
* *[[Veidrodėlis]]* (2008 m.)
* *[[Geriausios Mūsų Dainos]]* (2012 m., rinkinys)

## Apdovanojimai
* 2005 m. JP muzikiniai apdovanojimai – Geriausias debiutas
* 2006 m. Raudonojo kilimo apdovanojimai – Metų seksualiausia
* 2006 m. Radiocentro muzikiniai apdovanojimai – Geriausias metų debiutas
* 2007 m. Radiocentro muzikiniai apdovanojimai 2007 – Metų grupė
* 2007 m. TV3 Vaikų balsas – Metų grupė
* 2007 m. TV3 Vaikų balsas – Metų daina
* 2024 m. Aukso Lašas 2023 – Metų grupė

## Šaltiniai
Šydo ūkas

**Šydo ūkas** (NGC 6960, 6979, 6992-5) – pluoštinis difuzinis ūkas Gulbės žvaigždyne, Gulbės Kilpos dalis. Sprogusios supernovos liekana. Nuotolis nuo Žemės – apie 2400 šviesmečių.

Koordinatės:
* Rektancesija: 20h56m24.00s
* Deklinacija: +30°42’30.0

## Šaltiniai
Varžtas

**Varžtas** – tam tikra tvirtinimo detalė sudaryta iš plieninės galvutės ir sriegio. Dažniausiai gaminamas iš plieno, naudojamas sujungti kelias detales. Naudojamas statyboje bei montavime.

Jei varžtas turi būti itin atsparus oro sąlygoms ar korozijai, pvz., itin smulkių varžtų ar medicininių implantų atveju, gali būti naudojamos tokios medžiagos kaip nerūdyjantis plienas, žalvaris, titanas, bronza, silicio bronza ar monelmetalas.

Metalinėms ir kitų tvirtų medžiagų detalėms skirti jungti varžtai būna buki, cilindriški, galvutė kvadratinė arba šešiakampė, tvirtinami raktu, po galvute dedama veržlė. Medžiui skirtų varžtų (medvaržčių) sriegio dalis smaila, plona, o galvutė didelė ir plokščia. Tokie varžtai tvirtinami atsuktuvu.

## Šaltiniai
790 m.

**790** m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.

## Pasaulyje

### Įvykiai

* Armėnijos tema sukilo prieš Bizantijos imperatorę Ireną ir paskelbė Konstantiną VI vieninteliu imperijos valdovu.
* Nortumbrijos karalius Etelredas I grįžo iš priverstinės tremties ir nuvertė iš sosto Osredą II. Šis buvo ištremtas į Meno Salą.

### Gimtadieniai
* Ramiras I (m. 850 m.), Astūrijos karalius, valdė nuo 842 iki 850 m.;
* Fatima bint Musa (m. 816 m.), šiitų šventoji, imamo Musa al Kadimo duktė;
* Leonas IV (m. 855 m.), Romos popiežius, viešpatavęs 847–855 m.;
* Li He (m. ~816–817 m.), kinų poetas;
* Lu Tongas (m. 835 m.), kinų poetas;

## Nuorodos
1152 m.

**1152** m. buvo keliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.

## Pasaulyje

* Vokietijos karaliumi išrinktas Frydrichas I Barbarosa, vėliau aktyviai kovojęs prieš kryžiuočių ir popiežiaus valdžią.

### Gimtadieniai
* Kandžongas (m. 1213 m.), Korėjos Korjo dinastijos valdovas (1211–1213 m.);
* Rožeras IV (m. 1161 m.), Apulijos kunigaikštis;

### Mirtys
* **[[Vasario 15]]** d. – Konradas III, 1138–1152 m. Vokietijos karalius (g. 1093 m.);
* Ghijatas ad din Masudas (g. ~1108 m.), Seldžiukų imperijos sultonas;
* Adelardas iš Bato (g. ~1080 m.), anglų gamtos filosofas, vertėjas iš arabų kalbos;
* Nikolajus IV Muzalonas (g. ~1070 m.), Konstantinopolio patriarchas;
* Teobaldas II (g. 1090 m.), Blua ir Šampanės grafas;

## Nuorodos
Žibikų ąžuolas

**Žibikų ąžuolas** – botaninis Lietuvos gamtos paveldo objektas, augantis Žibikų kaime, Viekšnių seniūnijoje, Mažeikių rajone. Medžio rūšis – paprastasis ąžuolas (*Quercus robur* L.). Ąžuolo kamieno apimtis – 5,96 m, medžio aukštis – 19 m, lajos ilgis – 17 m, lajos projekcija – 484 m². Medžio amžius – 416 metų (2011 m.).

Žibikų ąžuolas paskelbtas saugomu 1971 m., rajoninės reikšmės paminklams priskirtas 1986 m.

Medį pažeidęs puvinį sukeliantis grybas valgomoji geltonpintė.


Vaizdas:Zibiku azuolas. rodykle, 2006-08-20.jpg|Rodyklė link ąžuolo prie Žibikų
Vaizdas:Zibiku azuolo lenta, 2006-08-20.jpg|Žibikų ąžuolo lenta


## Šaltiniai

## Nuorodos
* Saugomų teritorijų valstybės kadastras 
*
Salotinė plūdoklė

**Salotinė plūdoklė** (*Pistia stratiotes*) – aroninių (*Araceae*) šeimos augalų rūšis, priklausanti monotipinei plūdoklės genčiai.

Augalas daugiametis, vešlus, plūduriuoja vandens paviršiuje sudarydamas lapų rozetę. Lapai banguoti, ryškiomis gyslomis, 1,3–10 × 1,5–6 cm dydžio. Šaknys tankios, plaukuotos. Žiedai dvinamiai. Dauginasi ir vegetatyviškai.

Natūralus paplitimas nežinomas, rūšis pirmą kartą aptikta Nile prie Viktorijos ežero, Afrikoje. Dabar natūraliai paplitusi ar žmogaus introdukuota beveik visuose tropiniuose ir subtropiniuose gėluose vandens keliuose. Tokiose augavietėse rūšis laikoma piktžole ir invaziniu augalu, nes užkemša vandens kelius, taip pat gali sumažinti biologinę įvairovę.

Rūšis dažnai auginama akvariumuose kaip dekoratyvinis augalas. Tinkamas gyvuliams šerti, naudojamas šlapimo sistemos ligoms gydyti.

## Šaltiniai
A

**A** ir **a** arba **<font face="Century Gothic">a</font>** – pirmoji lotynų abėcėlės raidė. Lietuvių kalboje raidės pavadinimas yra *a*. Kilusi iš senovės graikų alfos, o šioji – iš finikiečių alefo.

## Istorija

Finikiečių raidyno pirmasis ženklas alefas, iš kurio išsivystė raidė A, greičiausiai yra skolinys iš Sinajaus protorašto ženklo, vaizduojančio jaučio galvą (šis, savo ruožtu, matyt, perimtas iš egiptiečių). Žodis *alef* Vakarų semitų kalbose reiškia 'jautis' – ženklo pavadinimas paimtas pagal pirmą žodžio *alef* garsą.

Kadangi finikiečių raidynas buvo sudarytas vien iš priebalsių, jų kalboje alefas žymėjo ne balsį [a], o glotalinę pauzę [']. Graikai, perėmę raštą iš finikiečių, tokio garso neturėjo, tad pritaikė jį balsiui [a]. Ankstyvoji graikų A (alfa 
Image:ICS Alfa.svg|Signalinės vėliavėlės simbolis
Image:Semaphore Alpha.svg|Semaforinės vėliavėlės simbolis
Image:Sign language A.svg|Gestas
Image:Braille A1.svg|Brailio rašte


## Šaltiniai
Angelė Vilutytė-Rimševičienė

**Angelė Vilutytė-Rimševičienė** (1943 m. birželio 29 d. Kūriniuose, Kaltanėnų valsčiuje – 2022 m. birželio 27 d. Vilniuje) – Lietuvos kalbininkė, leksikografė, dėstytoja, vertėja, redaktorė.

## Biografija
1966 m. baigė Vilniaus universitetą, klasikinės filologijos studijas – graikų kalbas. 1966–2010 m. dirbo Lietuvių kalbos ir literatūros instituto Leksikografijos centre. 1975–1982 m. dėstė lotynų kalbą Vilniaus pedagoginiame universitete, 1988–2007 m. Vilniaus universiteto Medicinos fakultete.

## Mokslinė veikla
A. Vilutytė-Rimševičienė – akademinio „Lietuvių kalbos žodyno“ autorė (t. 10-20) ir redaktorė (t. 19-20). Daug dirbo rengiant „Lietuvių kalbos žodyno“ elektroninį variantą (2005 m., atnaujintas 2008 ir 2013 m.), Frazeologijos žodyną (2001 m.). Į lietuvių kalbą išvertė Sabinos Filipčak-Novickos, Zofijos Grech-Žmijevskos vadovėlį aukštųjų mokyklų studentams medikams *Lingua Latina ad usum medicinae studentium* (2004, 2010 m.).

Kalbininkė paskelbė aktualių straipsnių lietuvių dialektologijos, kalbos kultūros, teatro klausimais. Užrašė virš 70 000 leksikos vienetų su sakiniais „Lietuvių kalbos žodyno“ kartotekai (iš jų – 40 000 iš gyvosios kalbos ir gimtosios tarmės), konsultavo rinkėjus ir pradedančiuosius rašyti žodyno tekstą, organizavo leksikos duomenų rinkimą. 2008 m. išleido „Kaltanėnų šnektos žodyną“. O parašytą knygą „Gimtinės kalbos lobiai“ kurią 2022 m. išleido „Versmės“ leidykla, 2022 m. birželio 11 d pristatė savo gimtinės seniūnijos centro Kaltanėnų miestelio bibliotekoje.

A. Vilutytė-Rimševičienė dalyvavo leksikos rinkimo ekspedicijose Pelesoje, Rodūnioje, Degučiuose, Žilinuose, Adutiškyje ir kitur. Rinko medžiagą ir nagrinėjo J. A. Pabrėžos leksikografinį palikimą.

## Įvertinimas
* 1996 m. Lietuvos mokslo premija.

## Šaltiniai
Krupnikas

**Krupnikas** – likeris, gaminamas iš medaus ir žolelių. Stiprumas 35-45 % alkoholio. Gelsvai auksinės spalvos, saldaus aitroko skonio, būdingo medaus prieskonio ir kvapo. Turi apie 38 % cukraus.

## Istorija
Krupniką sukūrė 1593 m. vienuoliai benediktinai, apgyvendinti Radvilų dvare Nesvyžiuje. Likeris ilgą laiką buvo populiarus tik Lietuvoje, tačiau XIX a. ėmė plisti Lenkijoje, o vėliau – ir kitose pasaulio šalyse.

XX a. pradžioje Krupnikas tapo populiariausiu Lietuvos likeriu, maždaug tuo pat metu nekokybiškos šio gėrimo imitacijos pradėtos gaminti Lenkijoje. Po Antrojo pasaulinio karo Tarybų Sąjungai okupavus Lietuvą, dauguma krupniką gaminusių gamyklų buvo uždarytos, likusios prarado galimybes gauti kokybiškas žaliavas. Tuo metu jis dideliais kiekiais buvo gaminamas Lenkijoje, kur labai išpopuliarėjo, todėl dabar kartais net laikomas lenkišku gėrimu.

## Gamyba
Gaminamas iš maistinio rektifikuoto etilo alkoholio, cukraus sirupo, medaus, prieskonių (cinamono, imbiero, gvazdikėlių, kardamono, kmynų, vanilės, anyžių, kadagių uogų, muskato riešutų ir žiedų, citrinų ir apelsinų žievelių, kalendrų, meškauogių) užpilo ir vandens.

XIX a. pabaigoje, ypač, Tarpukario laikotarpiu buvo sukurta daug naujų krupniko receptūrų. Visoms joms būdingas didelis medaus kiekis bei specifinis gamybos būdas: iš stiprios degtinės gaminamas žolelių antpilas, kuris išlaikomas (neretai – ąžuolinėse statinėse), paskui maišomas su medumi, nukošiamas ir vėl kurį laiką brandinamas.

## Vartojimas
Krupnikas geriamas iš mažų taurelių, pašildytas iki 50° temperatūros. Krupnikas geriamas prie juodos kavos su pyragaičiais. Pasaulyje tik du likeriai – krupnikas ir sambuka yra geriami karšti.

## Šaltiniai
Tutsiai

**Tutsiai** (arba ***abatutsiai***) – Centrinės Afrikos tauta. Gyvena Ruandoje, Burundyje bei pasienio srityse Kongo Demokratinėje Respublikoje. Jie yra antra pagal dydį etninė grupė Ruandoje ir Burundyje, po hutų. Vartoja ruandų-rundžių tarmes (kinjaruanda standartą), taip pat – prancūzų bei anglų kalbas.

Tutsiai priskiriami prie ruandų tautos – kartu su Ruandoje gyvenančiais hutais ir tva. Visos šios etninės grupės yra skirtingos kilmės – tutsiai yra atsikėlę iš šiaurės, pasižymi aukštu ūgiu ir šviesesne oda (nilotų bruožais). Tradiciškai vertėsi daugiausia gyvulininkyste, nors vėliau dalis perėjo prie žemdirbystės.

Tarp tutsių ir hutų susiklostė sudėtinga santykių hierarchija. Šios dvi bendruomenės paprastai laikėsi endogamijos, nors tutsiai neretai į žmonas ėmė hutų moteris. Tutsiai pradžioje sudarė aristokratijos sluoksnį, bet netekę gyvulių bandų prarado ir privilegijas.

Prasidėjus Ruandos kolonizacijai, tutsiai ilgą laiką priešinosi kolonistams ir vangiai atsivertinėjo į krikščionybę. Dėl to, aktyviau į krikščionybę vertęsi hutai buvo palankiau vertinami kolonistų, jiems perduotos tutsių žemės.

Varžymasis dėl valdžios tarp tutsių ir hutų XX a. 7-ajame dešimtmetyje peraugo į etninį konfliktą tiek Ruandoje, tiek Burundyje. Savo apogėjų jis pasiekė 1994 m., kai tutsių partizanai numušė lėktuvą, skraidinusį Ruandos ir Burundžio prezidentus (abu hutus). Prasidėjęs pilietinis karas peraugo į Ruandos genocidą, kurio metu nužudyta ~500–800 tūkst. tutsių.

## Šaltiniai
Seksualinis priekabiavimas

**Seksualinis priekabiavimas** – užgauli seksualinio pobūdžio elgsena, besireiškianti nepageidaujamu dėmesiu, prisilietimais, įžeidžiančiais juokeliais, gašliomis užuominomis, patyčiomis, asmens menkinamu dėl jo lyties; gašlaus turinio siuntinėjimu; siūlymais susitikti bendrauti po darbo; spaudimu turėti seksualinių santykių siūlant paaukštinimą pareigose arba grasinimai atleidimu iš darbo; bandoma ir kitais būdais pakenkti asmens orumui, ypač sukuriant bauginančią, priešišką, žeminančią ar įžeidžiančią aplinką. Dažniau pasitaiko darbinėje aplinkoje vyrų priekabiavimas moterų atžvilgiu, tačiau gali būti ir atvirkščiai. Taip pat gali reikštis ir tos pačios lyties asmenų bendravime.

## Išnašos
Kornilovo žygis

**Kornilovo žygis** () arba **Kornilovo maištas** () – 1917 m. rugpjūčio 26-29 d. (rugsėjo 8-11 d. pagal Grigaliaus kalendorių) vykęs Rusijos kariuomenės vadovybės su Vyriausiuoju kariuomenės vadu Lavru Kornilovu priešakyje bandymas įvesti Rusijoje stiprią valdžią.

1917 m. rugpjūtį, po Maskvos Valstybinio pasitarimo, Rusijos laikinoji vyriausybė gavo pranešimų, kad tiek dalis karininkų, tiek bolševikai, ruošia neramumus. Rugpjūčio 22 d. (rugsėjo 4 d. pagal Grigaliaus kalendorių) ministro pirmininko Aleksandro Kerenskio pavedimu į Kornilovo vadavietę Mogiliove atvyko Borisas Savnikovas, Karo ministerijos reikalų valdytojas. Jam buvo pavesta patikrinti gandus apie prieš laikinąją vyriausybę rengiamą sąmokslą bei tartis dėl Kornilovo pasiūlymų įgyvendinimo. Kornilovas su Savnikovu susitarė Petrograde, Petrogrado gubernijoje bei Kronštate įvesti karo padėtį, karo lauko teismus. Dėl to planuota į Petrogradą pasiųsti 3-ąjį kavalerijos korpusą.

Be to, tarpininkauti tarp Kerenskio ir Kornilovo ėmėsi Vladimiras Lvovas, buvęs Švenčiausiojo Sinodo oberprokuroras. Rugpjūčio 22 d. (rugsėjo 4 d. pagal Grigaliaus kalendorių) jis susitiko su Kerenskiu ir pasiūlė sudaryti vyriausybę, į kurią įeitų Kornilovas. Rugpjūčio 24-25 d. (rugsėjo 6-7 d. pagal Grigaliaus kalendorių) Lvovas, prisistatęs Kerenskio patikėtiniu, susitiko su Kornilovu, kuris sutiko priimti diktatoriaus įgaliojimus, jei jam būtų pateiktas toks prašymas. Rugpjūčio 26 d. (rugsėjo 8 d. pagal Grigaliaus kalendorių) Lvovas, prisistatęs Kornilovo patikėtiniu, susitiko su Kerenskiu, bei pareiškė, jog Kornilovas reikalauja visos karinės ir civilinės valdžios bei visų ministrų atsistatydinimo. Kerenskis įsakė suimti Lvovą.

Rugpjūčio 26 d. (rugsėjo 8 d. pagal Grigaliaus kalendorių) Kornilovas įsakė Aleksandro Krymovo pajėgoms žygiuoti į Petrogradą. Rugpjūčio 27 d. (rugsėjo 9 d. pagal Grigaliaus kalendorių) Kerenskis įsakė pajėgoms grįžti, pareiškė atleidžiąs Kornilovą bei prisiimąs Vyriausiojo kariuomenės vado pareigas sau. Rugpjūčio 28 d. (rugsėjo 10 d. pagal Grigaliaus kalendorių) Kornilovas įsakė žygį tęsti, pareiškęs, kad laikinoji vyriausybė surengė „didžią provokaciją“.

Socialistinės partijos (kaip bolševikai, menševikai, eserai) palaikė laikinąją vyriausybę; Kornilovą palaikė kadetai, bet paramos nesuteikė (tik jų ministrai rugpjūčio 27 d. (rugsėjo 9 d. pagal Grigaliaus kalendorių) atsistatydino). Prieš Kornilovo pajėgas buvo mestos Petrogrado garnizono pajėgos, Baltijos jūros laivyno jūreiviai, Raudonoji gvardija. Rugpjūčio 28-29 d. (rugsėjo 10-11 d. pagal Grigaliaus kalendorių) Kornilovo pajėgos sustojo, nes socialistinių partijų suagituoti kareiviai atsisakė vykdyti įsakymus, prisidėjo geležinkelio darbininkų sabotažas ir neaiškumas dėl prieštaraujančių įsakymų.

Rugsėjo 1(14)-2(15) d. Kornilovas ir jį palaikę karininkai (pavyzdžiui, Vakarų fronto vadas Antonas Denikinas) buvo suimti ir pasodinti į kalėjimą Bychove.

Bolševikams nuvertus laikinąją vyriausybę Kornilovo žygio dalyviai pabėgo iš kalėjimo, pasitraukė į Novočerkaską, ten organizavo Savanorių armiją, tapusią viena iš pirmųjų Baltųjų judėjimo jėgų Rusijos pilietiniame kare.

## Išnašos
Boleslovas Dirmantas

**Boleslovas Dirmantas** (1882 m. rugsėjo 12 d. Raseiniuose – 1950 m. spalio 30 d. Rotenmiunsteryje, Vokietijoje) – Lietuvos advokatas, visuomenės ir politikos veikėjas, Ukmergės apskrities savivaldos organizatorius, pirmasis miesto burmistras.

## Biografija

1904 m. baigė Šiaulių gimnaziją, 1911 m. – Peterburgo universiteto teisės fakultetą. Padirbęs vienerius metus teisinį darbą Peterburge, nuo 1913 m. buvo advokatu Ukmergėje. 

1917 m. rugsėjo mėn. kaip Ukmergės atstovas dalyvavo Lietuvių konferencijoje Vilniuje, kur buvo svarstomos Lietuvos valstybės atkūrimo problemos, dalyvavo organizacinio komiteto darbe. 1917 m. įkūrė ir dvejus metus vadovavo Ukmergės „Saulės“ draugijos gimnazijai (vėliau tapusiai A. Smetonos gimnazija).

Lietuvai paskelbus Nepriklausomybę, buvo vyriausybės įgaliotiniu Ukmergėje apskrityje. 1918–1919 m. buvo Ukmergės apskrities viršininkas, po to – pirmasis Ukmergės taikos teisėjas. 1919 m. bolševikų suimtas ir kaip įkaitas ištremtas į Rusiją. Į Lietuvą grįžo 1920 m. ir tų pačių metų gruodžio 2 d. išrinktas Ukmergės miesto burmistru. Šiose pareigose buvo perrenkamas iki 1926 m. vasario 24 d. Lietuvos valdžiai uždraudus prisiekusiems advokatams užimti valdžios postus, B. Dirmantas atsistatydino, tačiau iki 1940 m. buvo renkamas miesto tarybos nariu. 

1944 m. emigravo į Vokietiją. Mirė Rotenmiunsteryje (*Rottenmünster*), kur ir buvo palaidotas. 

1999 m. Ukmergėje, ant namo Kauno g. 20 atidengta memorialinė lenta su B. Dirmanto bareljefu (aut. skulpt. Mykolas Strioga). Šiame name jis gyveno 1918–1944 m.

## Literatūra

* Pagerbtas burmistro atminimas. – Iliustr. // Gimtoji žemė. – 1999, kovo 16, p. 1.
* Žymiausi kraštiečiai: Boleslovas Dirmantas: [biografija]. – Ukmergė, 1999. - p. 17.

## Šaltiniai
Softbolas olimpinėse žaidynėse

**[[Softbolas|Softbolo]]** varžybos **[[vasaros olimpinės žaidynės|vasaros olimpinėse žaidynėse]]** į oficialią žaidynių programą įtrauktos nuo 1996 m. Tradiciškai olimpiadoje vyksta tik moterų varžybos (vyrai varžosi beisbolo rungtyse). Tradiciškai varžybas dominuoja JAV ir Rytų Azijos šalys. Po 2008 m. olimpiados softbolas iš olimpinės programos pašalintas.

2020 m. į olimpines žaidynės vienam kartui įtrauktas softbolas.

## Medalių lentelė

## Dalyvavusios šalys

## Šaltiniai
5 Astrėja

**5 Astrėja** – stambus asteroidų žiedo asteroidas, kurį 1845 m. atrado Karlas Liudvigas Henkė (*Karl Ludwig Hencke*).

Paviršius pasižymi dideliu atspindžio koeficientu (ryškus), o sudėtis – tikriausiai geležies–nikelio mišinys su magnio ir geležies silikatais.

Minėtas astronomas mėgėjas (pašto tarnautojas, dar atrado 6 Hebę) ieškojo kito jau rasto asteroido Vestos, bet atsitiktinai pastebėjo Astrėją. Už tai Prūsijos karalius jam paskyrė kasmetinę 1200 markių rentą.

Astrėja neišsiskiria tarp kitų asteroidų fizikinėmis savybėmis, ji žymi tuo, kad po keturių pirmųjų asteroidų atradimo praėjo 38 metai (ilgą laiką buvo manoma, kad asteroidų viso yra keturi).

### Charakteristikos
* Matmenys 167×123×82 km
* Masė ~2,9×1018 kg
* Paviršiaus plotas: 48 300 km²
* Ekscentricitetas 0,193
* Vidutinis orbitinis greitis 18,39 km/s

## Šaltiniai
Relax FM

**Relax FM** – radijo stotis Lietuvoje. Transliuojama iš Vilniaus Spaudos rūmų nuo 2002 m. rugsėjo 11 d. Transliuoja radiją FM dažniais, taip pat ir internetu. Grojama įvairi, daugiausiai lietuviška popmuzika.

Įkurta kaip pirmoji specializuota bliuzo ir džiazo radijo stotis Lietuvoje. Iš pradžių buvo girdima Vilniuje ir jo apylinkėse.

Radijo stotis „Relax FM“ priklauso „Radiocentro“ radijo stočių grupei. Iki 2006 m. „Relax FM“ savininkas buvo Ričardas Bartusevičius, ją valdė viešoji įstaiga „Kvartolė“. 

## Dažniai

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
* Transliacija internete
E-kur

**E-kur** – dievo Enlilio šventykla, stovėjusi Nipūro mieste. Jos pavadinimas reiškia „kalno namai“. Tai buvo svarbus Enlilio kulto centras (pats dievas Enlilis, be kitų epitetų, vadintas „didžiuoju kalnu“). E-kur šventykloje būta ir deivės Ninlilės (Enlilio sutuoktinės) šventosios vietos, kuri vadinta E-ki-ur.

Išlikusi šumerų poema, kurioje minima, kad šią šventyklą pastatydinęs pats dievas Enlilis. Mesopotamijos įrašuose E-kur kai kada įvardijama ir virve, jungiančia žemę bei dangų.

Aptiktas E-kur aprašantis šumerų himnas (ETCSL 4.80.4). Žinoma, kad ši šventykla jau egzistavo Akado imperijos laikais; vėliau ji buvo ne kartą perstatyta ar atnaujinta: II tūkst. pr. m. e. tą padarė Kasitų dinastijos valdovas Kadašman-Enlilis I/II (1374–1360 arba 1263–1255 m. pr. m. e.), o I tūkst. pr. m. e. – Asirijos valdovas Asarhadonas (680–669 m. pr. m. e.) bei Babilonijos valdovas Nabuchodonosaras II (604–562 m. pr. m. e.).

Greta E-kur šventyklos stovėjo Dur-an-ki („dangaus ir žemės jungtis“) zikuratas, pastatytas Trečiosios Ūro dinastijos pradininko Ur-Namu, valdžiusio 2168–2151 m. pr. m. e.

## Išnašos
Eleusino misterijos

**Eleusino misterijos** () – senovės graikų ritualinis kultas, susiję su iniciacija. Prasidėjusios dar Mikėnų civilizacijos laikotarpiu (1600 m. pr. m. e.), ypač suvešėjo vėlyvojoje antikoje. Nuo VII a. pr. m. e. sudarė vieną iš Atėnų valstybinio kulto elementų. 392 m. Eleusinijas švęsti uždraudė Romos imperatorius Teodosijus I Didysis.

Šventės švęstos rudens derliaus nuėmimo metu, trukdavusios devynias dienas rugsėjo arba spalio mėnesiais (pagal mėnulio kalendorių). Rengtos Eleusine, kuriame, pasak mito, apsigyveno savo dukters Persefonės netekusi Demetra. Eleusinijos simbolizavo deivės liūdesį. Tikėta, kad švenčiant Eleusinijas užsimegzdavo ryšys su dievais, kurie žadėjo perduoti dieviškąsias galias pomirtiniame pasaulyje. Manoma, kad regėjimus sukeldavo enteogenų vartojimas.

## Išnašos
Polifonija

**Polifonija** ( 'daugiabalsiškumas') – daugiabalsė muzika, pagrįsta savarankiškais balsais, kurie turėdami savo melodines linijas jungiasi į bendrą melodijų ansamblį.

Polifonijos priešingybė – homofonija.

Skiriamos dvi polifonijos rūšys: kontrastinė, kai vienu metu skamba kelios skirtingos melodijos, kurias atlieka skirtingi balsai (kontrapunktas), ir imitacinė, kai visi balsai atlieka tą pačią melodiją arba jos dalį, tik ne vienu metu (vėliau įstoję balsai imituoja pradinę melodiją). Šitokia rūšis būdinga kai kurių tautų (pvz., rusų) liaudies dainoms.

## Polifoniniai žanrai
Polifoniniai žanrai: periodas, dviejų dalių, trijų dalių forma, kanonas, invencija, fuga, fugato, choralo išdaila, variacijos (pasakalija, čakona), preliudas, ričerkaras, kancona, tokata.

## Istorija
Polifoninė liaudies muzika nuo seno egzistavo įvairiose pasaulio kultūrose: Užsachario Afrikoje, Melanezijoje, Kaukaze, Viduramžių jūros regione, Balkanuose. Polifonijos principais pagrįstos ir lietuvių liaudies sutartinės. Vakarų muzikos tradicijoje iki XIV a. vyravo diafonija. XV–XVI a. polifoninę muziką pradėjo plėtoti tokie kompozitoriai kaip Palestrina, Žoskenas de Prė, Johanesas Okenhemas, Gijomas Diufai, Jakobas Obrechtas, Džonas Dansteblis ir kt. Visa senoji polifonija, sukurta iki XVI a., vadinama griežtuoju stiliumi arba griežtuoju kontrapunktu, vėlesnė (nuo XVII a.), grindžiama harmoninėmis funkcijomis, – laisvuoju stiliumi arba laisvąja polifonija. Pastarosios polifonijos klasikais laikomi Bachas bei Hendelis.

Indoneziečių gamelanas, japonų gagaku muzika taip pat pagrįsta polifonijos principais.

## Šaltiniai
Danutė Neimontaitė

**Danutė Neimontaitė** (1947 m. birželio 7 d. Kaune – 1982 m. sausio 3 d. Vilniuje) – populiari XX a. antros pusės Lietuvių estrados solistė. Dainavo vokaliniame instrumentiniame ansamblyje „Estradinės melodijos“.

## Biografija

Danutė Neimontaitė gimė 1947 m. birželio 7 d., Kaune. Kiek vėliau šeima persikėlė į tėvo gimtinę – Kėdainius. Mokėsi ir baigė Kėdainių 2-ąją vidurinę mokyklą. Vėliau mokėsi vokalo Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje.

Dainavo „Lietuvos“ dainų ir šokių ansamblio chore. Vokalinio instrumentinio ansamblio „Estradinės melodijos“ (vad.Juozas Tiškus) solistė.

Atliko daug tuo metu pagarsėjusių dainų: „Vėjas man pasakė“, „Ir taip, ir ne“, „Mama“, „Juodas garvežys“, „Laumės juosta“ ir kt.

Mirė 1982 m. sausio 3 d. Vilniuje. Palaidota Kėdainių miesto kapinėse.

## Diskografija

D. Neimontaitės dainos skamba šiose „Estradinių melodijų“ plokštelėse:
* *Estradinis koncertas* (1968 m.)
* *Estradinės Melodijos* (1970 m.)
* *Kalnų sakmė* (1972 m.)
* *Mokyklinis valsas* (1973 m.)
* *Lietuviška estrada* (1973 m.)
* *Laumės juosta* (1974 m.)
* *Estradinės melodijos* (1977 m.)
* *Juozo Tiškaus vadovaujamas ansamblis* (1978 m.)
* *Elektrėnų žiburiai* (1997 m.)

Visa diskografija: discogs.com

## Šaltiniai
Vanevas (Mazovijos Vysokio apskritis)

**Vanevas** () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Sokolų valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 11 km į šiaurės rytus nuo Sokolų, apie 26 km į šiaurės rytus nuo Mazovijos Vysokio ir apie 26 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaimas įsikūręs šalia Narevo upės.

## Istorija

XV a. pastatyta pirmoji Šv. Onos bažnyčia. Iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1501 m. šias žemes karalius Aleksandras Jogailaitis suteikė Mikalojui Radvilaičiui. 1510 m. birželio 10 d. Mikalojus Radvilaitis suteikė gyvenvietei Kulmo teises. 1511 m. pastatyta nauja bažnyčia ir įkurta Vanevo Marijos Dangun Žengimo parapija. XVI a. šalia per Narevo upę einančio tilto buvo pastatyta pilis. 1513 m. vykstant kovoms tarp Radvilų ir Goštautų šeimų, pilį sudegino Albertas Goštautas. 1827 m. kaime buvo 26 namai ir 165 gyventojai. Dabartinė neoromaninio architektūros stiliaus Vanevo Marijos Dangun Žengimo bažnyčia pastatyta 1870–1877 metais, 1946–1950 m. atstatyta. 1921 m. kaime buvo 51 namų ir 339 gyventojai, iš kurių 171 vyrai ir 168 moterys, 25 žydai.

## Paminklai

* 1877 m. Vanevo Marijos Dangun Žengimo bažnyčia;
* 1880 m. bažnyčios varpinė;
* 1880 m. mūrinė kapinių koplyčia;
* XIX a. antros pusės mūrinė klebonija.


Vaizdas:Waniewo - kościół parafialny pw. Wniebowzięcia NMP.JPG|Vanevo Marijos Dangun Žengimo bažnyčia
Vaizdas:Waniewo - Plebania.JPG|Klebonija
Vaizdas:Waniewo - kaplica cmentarna.JPG|Kapinių koplyčia
Vaizdas:Waniewo - droga brukowa z kamienia polnego.JPG


## Šaltiniai
Tšcianė

**Tšcianė** () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, 11 km į pietvakarius nuo Monkų ir apie 41 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. Valsčiaus centras.

## Istorija

Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pirmą kartą kaimas paminėtas XIII a. amžiuje. 1496 m. Ldk Aleksandro nurodymu kaime pastatyta pirmoji bažnyčia, kuri stovėjo apie 100 metų. Tais pačiais metais įkurta ir Tžcianų Šv. Apaštalų Petro ir Povilo parapija. Dabartinė kaimo bažnyčia pastatyta 1846 m. 

XIX a. buvo miestelis Balstogės apskrities Krypno valsčiuje.

XIX a. įkurtos Tžcianų žydų kapinės. Iki II pasaulinio karo čia gyveno daug žydų (1909 m. – 98 %). Per II pasaulinį karą apie 1200 kaimo žydų buvo išvežti į Treblinkos koncentracijos stovyklą. Po karo nemažai kaimo gyventojų Tarybų Sąjunga ištrėmė į Kazachstaną.

## Šaltiniai
Didžioji seksta

**Didžioji seksta** – didesnysis iš dviejų muzikinių intervalų, apimančių šešis diatoninės gamos laipsnius. Kitas toks intervalas yra mažoji seksta. Didžioji seksta yra sutrumpintai žymima **M6**, o jai priešingas intervalas yra mažoji tercija. Dažniausiai šis intervalas sutinkamas minoriniuose akorduose tarp trečiojo laipsnio ir aukštesnės pagrindinės natos.

Racionaliojoje intonacijoje didžioji seksta dažniausiai atitinka dažnių santykis 5:3, tuo tarpu lygiojoje temperacijoje didžioji seksta yra lygi devyniems pustoniams ir yra didesnė už racionaliąją 0,91 %. Didžiąją ir mažąją sekstą sudaro santykiai tarp dviejų Fibonačio skaičių, atitinkamai 5:3 ir 8:5, o aukso pjūvis yra tarp šių sekstų.

Sekstos, kaip ir joms priešingos tercijos, yra laikomos vienais iš įdomiausių ir dinamiškiausių sąskambių. Didžioji seksta yra laikoma vienu iš labiausiai konsonuojančių intervalų.

## Šaltiniai
Raguva (reljefas)

**Raguva** – nedidelis sausas slėnis (arba juo vanduo gali tekėti tik periodiškai), kurio šlaitai padengti velėna, gali būti apaugę krūmais ar medžiais.

Raguvų dugnas būna lėkštai įdubas, dažnai neturi išreikštos vagos. Šlaitai iškilūs, tolydžiai pereina į vandenskyros zonas. Neturi aiškios viršūnės, dubesnė vieta tolygiai pereina į raguvą.

Raguvų ilgis būna nuo kelių šimtų metrų iki 25 km, gylis – nuo kelių metrų iki dešimčių (~50) metrų, plotis – iki šimtų metrų.

Šlaitai ir dugnas padengti velėna, dažnai apaugę krūmais ar mišku, kuriuos iškirtus raguvose neretai vėl prasideda vandens erozija ir ima formuotis naujos griovos. Raguvos dažniausiai susidaro iš apaugusių griovų, nors gali susidaryti ir be griovos stadijos.

Raguvos būdingos miškastepės ir stepių aukštumoms bei lygumoms (pvz., Pavolgio ir Vidurio Rusijos aukštumose). Lietuvoje raguvos dažniausiai susidarė senojo daugiamečio įšalo sąlygomis vykstant plokštuminei erozijai arba išeroduotos fliuvioglacialinių vandenų. Raguvų tinklas tankiausias Medininkų aukštumoje (Šumsko, Arklėnų apylinkėse) – iki 12 km/km².

Griovos nuo raguvų skiriasi tuo, kad griovų krantai neapžėlę krūmais ar medžiais, neturi velėnos, dėl ko jie paprastai po kiekvieno didelio lietaus didėja.

## Šaltiniai
Endocitozė

**Endocitozė** – reiškinys kai pūslelės perneša medžiagas į ląstelę. Dalis plazminės membranos įlinksta kurioje nors vietoje į ląstelės vidų apgaubdama medžiagą, kuri bus pernešama į ląstelę, o tada atsiskiria nuo plazminės membranos ir suformuoja pūslelę ląstelės viduje.

Endocitozė yra skirstoma į tris rūšis:
* fagocitozė – pernešamos dalelės yra didelės, pvz.: maisto daleles),
* pinocitozė – pūslelė susidaro aplink vandens lašelį ir perneša į ląstelę, šie vandens lašeliai tokie maži, kad juos įžiūrėti reikalingas elektroninis mikroskopas
* receptorinė endocitozė – medžiaga, dar vadinama *ligandu*, kuri turi būti pernešta į ląstelės vidų, pirmiausia susijungia su specifiniu receptoriniu baltymu, o šis juda link besiformuojančios įdubos, arba jau yra joje.

## Šaltiniai
Dažinis dygminas

**Dažinis dygminas** (*Carthamus tinctorius*) – astrinių (*Asteraceae*) šeimos, dygminų (*Carthamus*) genties augalas.

Augalas iki 100 cm aukščio, žydi liepos–rugpjūčio mėn. Stiebas status, šakotas, plaukuotas. Lapai pražanginiai, plunksniškai karpyti, dygliuoti. Žiedynas – ryškiai geltonas arba oranžinis graižas.

Auginamas bei auga savaime Egipte, Viduržemio jūros kraštuose, Kaukaze, Pietų Amerikoje, Kinijoje, Kryme. Pramoninėms reikmėms daugiausia auginamas: Kazachstane, JAV, Meksikoje, Indijoje, Turkijoje.

## Panaudojimas

Aliejinis, dažinis augalas. Jo sėklų sudėtyje yra iki 35 % aliejaus, kuris vartojamas farmacijoje, kosmetikoje, dažų gamyboje. Dygminų silosu ir sėklų išspaudomis šeriami gyvuliai.

Naudojamas geltonos, raudonos ir šafrano spalvos dažiklių gamyboje, taip pat ir maisto pramonėje, pvz., karamelės gamyboje. Dažinis dygminas naudotas senovės Egipte jau prieš 3500 metų kaip dažiklis ir mumifikavimo priemonė.

Dažinio dygmino vainiklapiai turi savyje skirtingų dažančių pigmentų – geltonų ir raudonų. Pigmentas kartaminas naudojamas tekstilės dažymui, maisto pramonėje.

Dažinis dygminas naudojamas ir kaip aliejinga kultūra, kurios aliejus naudojamas margarino gamyboje.

Dažinio dygmino vainiklapiai, kaip komponentas, naudojami arbatų mišiniuose.

## Šaltiniai
Zekirchenas prie Valerzės

**Zekirchenas prie Valerzės** () trumpiau ***Zekirchenas*** – miestelis Austrijoje, Zalcburgo žemėje, Zalcburgo–Umgebungo apskrityje, nutolęs 15 km į šiaurę nuo Zalcburgo, netoli pasienio su Vokietija, Valerzės ežero krante. 10 764 gyventojų (2018 m. duomenys).

Yra Šv. Petro bažnyčia, Zeburgo pilis, muziejus, kultūros namai.

## Šaltiniai
Kunigiškių mokykla

**Kunigiškių mokykla** gali reikšti:

* Kunigiškių pagrindinė mokykla – mokykla Paprūdžiuose, Prienų raj.
* Kunigiškių pagrindinė mokykla – mokykla Kunigiškiuose, Tauragės raj.
* Kunigiškių pradinė mokykla – mokykla Kunigiškiuose I, Anykščių raj.
Puant Nuaras

**Puant Nuaras** ( – „Juodasis kyšulys“) – miestas Kongo pietvakariuose, prie bendravardės įlankos Atlanto vandenyne; antrasis pagal dydį šalies miestas. Sudaro departamentą.

Tai pagrindinis šalies uostas: gabenami kroviniai su mediena, palmių produktais, guma, medvilne, tabaku, dramblio kaulu, kava, kakava, gyvuliais, variu, deimantais, manganu, švinu, cinku ir kt. Pramonė: žvejybos, medienos, palmių apdirbimo, maisto, muilo. Puant Nuaras yra jūrų uostas, pro kurį gabenamos prekės iš šalies sostinės Brazavilio, su kuriuo juos sieja geležinkelis. Mieste yra Viktoro Oganjero (*Victor Augagneur*) koledžas, Ž. B. Lamarko zoologijos sodas, Žoržo Bruso (*Georges Brousseau*) muziejus, Švč. Dievo Motinos (*Notre Dame*) katedra. Miestui priklauso ir Loangas (*Loango*), buvęs uostas ir anksčiau egzistavusios Afrikos valstybės sostinė.

## Istorija
1883 m. prancūzai okupavo regioną, o miestas ėmė vystytis tik 1921 m.. Uostas pradėtas eksploatuoti 1934–1939 m. 

1950–1958 m. Puant Nuaras buvo Prancūzijos Pusiaujo Afrikos sostine.

Iki 2003 m. – Kvilu (''Kouilou'') srities administracinis centras.

## Sportas
* Vita Club Mokanda – futbolo klubas;
* AS Cheminots – futbolo klubas;
* Nico-Nicoyé – futbolo klubas;
* FC Nathaly's Pointe-Noire – futbolo klubas;

## Šaltiniai
Blarnio akmuo

**Blarnio akmuo** arba **Iškalbingumo akmuo** (, ) – akmuo, įmontuotas Blarnio pilies sienoje (Korko grafystė, Airija). Pasak legendos, Blarnio akmuo yra Skano akmens () dalis, suteikianti iškalbos dovaną ją pabučiavusiam asmeniui.

1314 m. Dermoto Makarčio protėvis Kormakas, Blarnio pilies statytojas, iš Miunsterio išsiuntė kelis šimtus savo pavaldinių padėti Robertui I (Škotijos karaliui) Banokberno mūšyje () kautis su Anglijos karaliumi Eduardu II. Robertas I iškovojo pergalę ir, kaip padėkos ženklą, neva padovanojo Kormakui pusę Skano akmens (, dar vad. *Likimo akmeniu*), ant kurio senais laikais buvo vainikuoti Škotijos karaliai. Tiesą sakant, tuo metu Skano akmuo jau buvo Anglijoje, Vestminsterio abatijoje.

Kad ritualas būtų atliktas teisingai, nepakanka paprasto bučinio: reikia specialiai pakibti (žr. nuotrauką) ant parapeto su padėjėjo pagalba. Taigi bučinys virsta realia rizika gyvybei. Tačiau daugelis žmonių atlieka šį ritualą.

2009 m. TripAdvisor iškalbingumo akmenį įvardijo kaip nehigieniškiausią traukos objektą pasaulyje.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Blarnio pilis
Adomas Petras Tarlo

**Adomas Petras Tarlo** (, m. prieš 1719 m. kovo 9 d.) – LDK didikas, Liublino vaivada (1706–1719 m.), Karūnos didysis stalininkas (1703–1706 m.), Stežisko (1695 m.) ir keleto kitų miestų seniūnas.

## Literatūra

* Urzędnicy województwa sandomierskiego XVI–XVIII wieku. Spisy". Oprac. Krzysztof Chłapowski i Alicja Falniowska-Grabowska. Kórnik 1993, s. 216.

## Nuorodos

|-
Liūtiniai kamuoliniai debesys

**Liūtiniai kamuoliniai debesys** () – labai ištęsti į aukštį, galingi priekalo formos audros debesys. Išsidėstę vertikaliai 2-16 km aukštyje (pasiekia patį troposferos viršų). Kai pagrindas būna 3-4 km aukštyje, viršūnė gali siekti net 21 km ir didesnį aukštį.

Tai sunkus ir tankus debesis. Apatinė dalis plačiai išsidriekusi, labai tamsi, žemiau jos dažnai būna skuduro pavidalo mažų debesų.

Oro žemėlapiuose žymimi ženklu , taip pat naudojama santrumpa **Cb**.

## Sistematika

Skiriamas *Cumulonimbus calvus*, kurio viršus gana plokščias ir be ypatingos struktūros bei *Cumulonimbus capillatus*, kurio viršutinė dalis turi plaukišką ar siūlišką struktūrą, dažniausiai priekalo pavidalo. *Cumulonimbus calvus* meta kritulius, tačiau šie ne visada pasiekia žemę. Jei pasiekia, tai būna trumpalaikis lietus. *Cumulonimbus capillatus* yra „piktesnis“ debesis, praktškai visada nešantis lietų, audrą, škvalą arba ir krušą. Dažnai matyti nuo jo juostomis krentantys krituliai (virga).

## Šaltiniai
Paprastoji šantra

**Paprastoji šantra** (*Marrubium vulgare*) – notrelinių (*Lamiaceae*) šeimos augalų rūšis.

Augalas medingas, turintis aromatinį kvapą, 30-60 cm aukščio. Stiebas apaugęs plaukeliais, status. Lapai apskritai kiaušiniški, jų apatinė pusė plaukuota. Vainikėlis baltas. Žydi birželio–rugpjūčio mėnesiais.

Auga pakelėse, laikuose, sankasose. Paplitęs beveik visoje Eurazijoje, Viduržemio jūros regione. Pasitaiko ir Lietuvoje.

Augalas vaistinis, naudojamas gydant kvėpavimo takų ligas, taikytas kaip chinino žievės pakaitalas. Turi daug nektaro, auginamas bitininkų.
 

## Šaltiniai
Austrės

**Austrės** (*Ostreidae*) – dvigeldžių moliuskų (*Bivalvia*) šeima. Gyvuoja jau 250 milijonus metų, evoliucijos metu išsivystė daugybė šeimų ir rūšių.

Paplitusios jūrose, kurių druskingumas 20–35 ‰, o temperatūra viršija 15 °C. Gali gyventi ir litoralėje, nes per atoslūgius jų kriauklės hermetiškai užsidaro.

Kriauklė plokščia, apvalaina. Lervos planktoninės, po 2 savaičių prisitvirtina prie uolų. Vėliau nebejuda, dažnai sudaro dideles kolonijas.

Dalis rūšių vartojama maistui.

Išskiriama >30 austrių genčių. Žinomesnės rūšys:
* **[[Valgomoji austrė]]** ().
* *Malleus malleus*. Paplitusi Indijos vandenyne ir Ramiajame vandenyne. Užauga iki 15 cm ilgio. Gyvena tropinio klimato juostos smėlyje. Austrė savo forma primena plaktuką, kurio „rankena“ sudaryta iš dviejų geldelių.

## Šaltiniai