open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Juozapas Chodzka

**Juozapas Chodzka** (, 1800 m. gruodžio 19 d. Kryvičai, dab. Medilo rajonas – 1881 m. kovo 5 d. Tbilisis) – Lietuvos geografas, Rusijos imperijos generolas leitenantas, Kaukazo tyrinėtojas.

## Biografija
Tėvas Jonas Boreika Chodzka, broliai poetai Aleksandras Boreika Chodzka ir Mykolas Chodzka. 1816-1821 m. studijavo Vilniaus universitete, dalyvavo patriotinėse studentų organizacijose. Dalyvavo estų kilmės Rusijos imperijos karininko K. Tenerio (1783–1859 m.) geodezinėje ekspedicijoje, kuri atliko topografinius matavimus Struvės geodeziniam lankui.

1831 m. sukilimo dalyvis, sukilėliai buvo numatę jį skirti Vilniaus komendantu. Sukilimui pralaimėjus, užtartas vyresniųjų karininkų, įvertinusių jo gabumus, išvengė arešto, bet buvo priverstas palikti Vilnių ir dirbti Moldavijoje ir Valachijoje. 1840 m. perkeltas į Kaukazą, kur dirbo Kaukazo topografijos skyriuje, buvusiame Rusijos imperijos kariuomenės Kaukazo korpuso sudėtyje. 1847-1853 m. atliko trianguliacinius matavimus pietų Kaukaze, 1854 m. Armėnijoje, 1859-1866 m. šiaurės Kaukaze, vėliau užkubanėje. Per 14 sunkių kalnuose praleistų metų atliktas milžiniškas darbas: tiksliai nustatyti 1386 taškų – daugelio viršukalnių – geografinė padėtis ir aukštis virš jūros lygio. Tai buvo pagrindas geram regiono žemėlapiui. Tai buvo pirmasis geodezinis ir geografinis Kaukazo tyrimas, už kurį J. Chodzkai 1853 m. suteiktas generolo majoro, o 1862 m. generolo leitenanto laipsnis. Vienas pirmųjų europiečių, 1850 m. rugsėjo 18 d. užkopusių į Ararato kalną. 1867 m. išėjo dimisijon.

## Įvertinimas
* Baltojo erelio ordinas
* Rusijos geografų draugijos garbės narys

## Šaltiniai
Jugoslavija Eurovizijoje

**[[Jugoslavija]] [[Eurovizija|Eurovizijos dainų konkurse]]** dalyvavo 27 kartus. Debiutavo 1961 m. Prabėgus 28 metams nuo debiuto, Jugoslavija laimėjo konkursą ir 1990 metais surengė Euroviziją Zagrebe.

## Istorija

### 1961–1991: Jugoslavijos Socialistinė Federacinė Respublika

Jugoslavijos Socialistinė Federacinė Respublika Eurovizijos dainų konkurse debiutavo 1961 metais. Nacionalines pirmines atrankas *Jugovizija* organizavo Jugoslavijos transliuotojas *Yugoslav Radio Television (JRT)*.

Ši valstybė laimėjo 1989 m. – dainą „Rock Me“ atliko grupė „Riva“. Sekančiais, 1990 metais, Eurovizijos dainų konkursas vyko Zagrebe.

### 1992: Jugoslavijos Federacinė Respublika

Iširus Jugoslavijos Socialistinei Federacinei Respublikai 1991 metais, buvusios respublikos Kroatija, Slovėnija ir Makedonija paskelbė nepriklausomybę ir todėl pasitraukė iš *Jugovizijos*, o Serbija ir Juodkalnija susitarė išlaikyti glaudų ryšį. 1992 m. kovo 28 d. šalys, kurios vis dar (bent jau formaliai) sudarė respubliką, dalyvavo 1992 m. Jugovizijoje, kuris vyko Belgrade. Šioje atrankoje dalyvavo ne tik iš Serbijos ir Juodkalnijos, bet taip pat iš Bosnijos ir Hercegovinos atstovai.

## Dalyvavimas
 
Šiame konkurse dalyvavo 27 atstovai, kurie laimėjo šalies atrankas ir dalyvavo Eurovizijos dainų konkurse. Jugoslavija yra viena iš nedaugelio šalių, kurios siuntė visas dainas viena iš oficialių kalbų. Auksiniame fone rodo pirmą vietą, o raudona rodo – paskutinę vietą.

## Balsavimas 1961–1992

### Taškai Jugoslavijai nuo…

### Taškai nuo Jugoslavijos į…

## Konkursų rengimas

## Nuorodos
Ignacas Chodzka

**Ignacas Chodzka** (, 1794 m. rugsėjo 29 d. Zabloščyna, dab. Vileikos rajonas – 1861 m. rugpjūčio 1 d. Dzeviatnia, dab. Smurgainių rajonas) – Lietuvos rašytojas. Rašė lenkų kalba.

## Biografija
Motina kilusi iš Vidmantų giminės.1810–1814 m. studijavo Vilniaus universitete. Šubravcų draugijos narys (slapyvardis *Viršaitis*). Nuo 1855 m. Vilniaus laikinosios archeologinės komisijos narys.

Parašė buitinių pasakojimų – gavendų (ciklas „Lietuvos vaizdai“ *Obrazy litewskie*, 5 serijos 1840–1850, 2 serija „Vilijos krantai“ *Brzegi Wilii*, 1842 m., lietuvių k. 1900–1901 m.) Populiariausia 3 serija „Kvestoriaus atsiminimai“ (*Pamiętniki ktvestarza*) 1844 m., lietuvių k. sutrumpinta 1924 m., „Nauji kvestoriaus atsiminimai“ (*Nowe pamiętniki kvestarza*) 1862 m. Istorinėse apysakose (ciklas „Lietuvos padavimai“ *Podania litewskie*, 3 serijos 1852–1860 m.) idealizavo XVII a. – XIX a. pr. Lietuvos bajorų gyvenimą ir papročius. Kūriniams būdingas gyvas pasakojimas, humoras. Kūryba turėjo įtakos lietuvių didaktinės prozos raidai.

## Šaltiniai
Aleksandras Boreika Chodzka

**Aleksandras Boreika Chodzka** (, 1804 m. rugpjūčio 30 d. Kryvičai, dab. Medilo rajonas – 1891 m. gruodžio 27 d. žuvo prie Paryžiaus) – Rusijos imperijos diplomatas, orientalistas, Lietuvos poetas. Rašė lenkų kalba.

## Biografija
Tėvas Jonas Boreika Chodzka. 1820–1823 m. studijavo Vilniaus universitete. Priklausė Filaretų draugijai. 1824–1831 m. Sankt Peterburge studijavo orientalistiką. 1831–1841 m. Rusijos diplomatas Irane. Nuo 1842 m. gyveno Paryžiuje, 1857–1883 m. Prancūzijos kolegijoje dėstė slavų literatūrą. Bendravo su Adomu Mickevičiumi.

Palaidotas Monmoransi kapinėse šalia Paryžiaus.

## Kūryba
Kūrybai (rinkinys „Eilėraščiai“ *Poezje*, 1829 m.) būdingi kaimo ir orientaliniai motyvai, parašė ir lietuviškos tematikos eilėraščių. Tyrinėjo kurdų kalbą, persų literatūrą ir kalbą, 1852 m. parašė persų kalbos gramatiką.

## Šaltiniai
Olga Cholina

**Olga Cholina** (1897 m. birželio 16 d. Kozlovas, dab. Mičiurinskas, Tambovo sritis – 1988 m. sausio 22 d. Vilnius) – Rusijos ir Lietuvos aktorė.

## Biografija
Vyras Josifas Dubravinas. Gimnaziją baigė Vilniuje. Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui 1915 m. išvyko į Rusiją. Maskvoje baigė teatro „Senasis vodevilis“ vaidybos studiją. Vaidino Maskvos, Smolensko, Kalinino (dab. Tverė), Baku, Kijevo teatruose, per Antrąjį pasaulinį karą – M. Gorkio teatre Vladivostoke.
1947–1960 m. Lietuvos rusų dramos teatro aktorė. Sukūrė raiškių charakterinių vaidmenų.

## Vaidmenys
* Džesė – Konstantinas Simonovas. Rusų klausimas, 1947 m.
* Jelena – Maksimas Gorkis. Miesčionys, 1947 m.
* Glafira – Aleksandras Ostrovskis. Vilkai ir avys, 1950 m.
* Dijana – Feliksas Lope de Vega. Šuo ant šieno, 1951 m.
* Ranevskaja – Antonas Čechovas. Vyšnių sodas, 1954 m.
* Anastasija Jefremovna – Vladimiras Rozovas. Gero vėjo!, 1955 m.
* Ponia Dulska – Gabriela Zapolska. Ponios Dulskos moralė, 1956 m.

## Šaltiniai
Vandentiekis

**Vandentiekis** – vandens tiekimo sistema, sudaryta iš vienos ar kelių vandenviečių (vietų, iš kur imamas vanduo), vamzdynų ir vandens rezervuarų bei paskirstymo įrangos. Vandentiekiu tiekiamas geriamas vanduo gyvenamiems namams ir pramonei. Egzistuoja ir techniniai vandentiekiai, kurie tiekia prastesnės kokybės vandenį gamybos poreikiams.

Šiais laikais vanduo paprastai imamas iš dviejų šaltinių tipų:
* atvirų vandens telkinių – ežerai, upės, į paviršių ištekantys šaltiniai.
* požeminio vandens telkinių.

Vanduo iš vandenviečių į rezervuarus keliauja vamzdynais, kartais – kanalais. Prieš patekdamas į geriamo vandens vamzdynus vanduo yra valomas – pradžioje mechaniškai nufiltruojamos stambios dalelės, paskui – smulkios dalelės. Vanduo apdorojamas chloru (chloravimas), fluoru (fluoravimas) ar ozonu (ozonavimas), šios operacijos metu vanduo sterilizuojamas, suardoma dalis organinių priemaišų. Po to vanduo pakeliamas į aukštus rezervuarus, iš kur jis hidraulinio slėgio varomas savitaka teka vamzdynais į vartojimo vietas.

Senovės Romos vandentiekyje plačiai naudojo antžeminius kanalus, kurie slėnius ar panašias žemas vietas įveikdavo akvedukais.

## Taip pat skaitykite
* Senasis Vilniaus vandentiekis

## Šaltiniai
Stanislovas Chominskis

**Stanislovas Chominskis** (1804 m. Ališavos, tada Olševo dvare, Švenčionių apskr. – 1886 m. ten pat) – Lietuvos bajorų, Rusijos imperijos administracinis veikėjas, generolas.

## Biografija
1824 m. baigė Vilniaus universitetą, vėliau Generalinio štabo karo akademiją, kurioje mokėsi kartu su sosto įpėdiniu Aleksandru Nikolajevičiumi. 1828 m. dalyvavo Rusijos-Turkijos kare. Išėjęs į atsargą nuo 1843 m. gyveno savo Ališavos dvare. Tris kartus buvo renkamas Švenčionių apskrities bajorų vadovu. Siūlė atleisti valstiečius nuo baudžiavos ir duoti jiems žemės. 1857–1861 m. Kauno gubernatorius. Rusijos imperijos valdžia, skirdama vietinį pareigūną, tikėjosi susilpninti anticarines nuotaikas gubernijoje. 1858 m. generolas. 1861 m. Lietuvoje prasidėjus manifestacijoms, nenorėjo veikti prieš Lietuvos visuomenę, todėl paprašė caro atleisti iš gubernatoriaus pareigų ir perkelti į Rusiją. 1861–1878 m. Vologdos gubernatorius, 1865 m. pirmasis Vologdos garbės pilietis. Nuo 1878 m. vėl gyveno savo dvare.

Parašė atsiminimų apie 1828–1829 m. Rusijos-Turkijos karą, baudžiavos panaikinimo Lietuvoje aplinkybes.

## Šaltiniai

|-
Mykolas Chominskis

**Mykolas Chominskis** (, 1729 m. Vilniaus vyskupija – 1803 m. liepos 16 d. Vilnius) – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės visuomenės veikėjas, kunigas.

## Biografija
1749 m. kunigas. Kaip Žemaičių vyskupijos atstovas 1761 m. tapo Vilniaus kanauninku. 1764 m. pasirašė Lietuvos didžiosios kunigaikštystės generalinę konvokaciją. 1765 m. Žemaičių vyskupas sufraganas ir Eluzos titulinis vyskupas. Visą laiką rezidavo Vilniuje, vykdydamas kapitulos užduotis. 1777 m. paskelbė memorialą parapinių mokyklų klausimais. 1788-1790 m. ėjo LDK didžiojo raštininko pareigas. 1801 m. dėl sveikatos pripažintas kanauninku jubiliatu ir nuo pareigų atleistas.

## Šaltiniai
Das Beste aus... Gottes Beitrag und Teufels Werk

**Das Beste aus… Gottes Beitrag und Teufels Werk** („Geriausia iš… Dievo indėlio ir velnio darbų“) – ketvirtasis studijinis vokiečių muzikinio projekto E Nomine albumas. Jame išleisti populiariausi ankstesnių albumų kūriniai. Perleistoje versijoje taip pat yra keletas naujų remiksų ir kompozicijų.

## Kūriniai
# „Gottes Beitrag und Teufels Werk“
# „Vater Unser“
# „Mitternacht“
# „Nebelpfade“
# „Das Omen (im Kreis des Bösen)“
# „Der Ring der Nibelungen“
# „Das Tier in mir (Wolfen)“
# „Nachtwache (Blaubeermund)“
# „Die Runen von Asgard“
# „Schwarze Sonne“
# „Opus Magnum“
# „Laetitia“
# „Die Schwarzen Reiter“
# „E Nomine (Denn sie wissen nicht was sie tun)“
# „Das Böse“
# „Deine Welt“
# „Spiegelbilder“
# „Bibelworte des Allmächtigen“
# „Der Turm“
# „Vater Unser, Pt. 2 (Psalm 23)“
Grimas (reikšmės)

Žodis **grimas** gali reikšti:

* grimas – veido bruožų, bet gali būti ir rankų, likusio kūno išvaizdos keitimas teatre ir kinematografe;
* maskuojantis grimas – maskuojamieji dažai, kuriais kamufliažiniu raštu išdažomas veidas.

Taip pat:
* Grimas – vokiška pavardė *Grimm*;
** broliai Grimai – vokiečių kalbininkai ir pasakininkai;
** *[[Alexander Grimm]]* – vokiečių sportininkas, Pekino olimpiados aukso medalininkas;
** *[[Robert Grimm]]* – Šveicarijos politikas;
** ir kt;
* Grimm – vaidmenų žaidimo sistema.
Grimas

**Grimas** (sen.  'raukšlėtas') – aktoriaus veido bruožų pakeitimas teatre, taip pat – tam reikalingi reikmenys (specialūs dažai, klijai, perukai, dirbtiniai ūsai, barzdos, nosys, apgamai, veido formą keičiantys priedai ir kt.).

Grimo naudojimas teatre priklauso nuo spektaklio meninių ypatumų, aktoriaus sumanymo, režisieriaus koncepcijos, spektaklio meninio apipavidalinimo.

Grimo pradžia gali būti laikomas liaudies apeigų ir žaidimų dalyvių išvaizdos keitimas tradicinėje kultūroje. Tradicinis grimas būdingas kai kurioms kinų, indų, japonų teatrų formoms, kurios susijusios su senoviniais ritualais.
Viduramžių Europos artistai (skomorochai, žongliruotojai) dažydavo veidus augaliniais dažais, suodžiais. Primityvų realistinį grimą naudodavo viduramžių misterijų (XV–XVI a.) dalyviai.
Klasicizmo teatras sukūrė idealizuotą, apibendrintą grimą. XVIII a. antroje pusėje imta kurti išraiškingą, individualų grimą, kuris suklestėjo teatre kartu su realizmu. Pvz., Rusijos teatre realistinio grimo, atspindinčio individualybę ir kai kuriuos socialinius bruožus, prireikė aktoriams, vaidinusiems N. Gogolio, A. Ostrovskio pjesėse. Rusų teatre grimui didelę reikšmę teikė K. Stanislavskis. Rusų teatruose atsirado nauja specialybė – dailininkai grimuotojai.

## Grimas kinematografe ir televizijoje
Kino grimas turi savo specifiką. Jis turi būti suderintas su operatorių galimybėmis, su kino juostų, dabar – skaitmeninės technikos jautrumu, skiriamąja geba, apšvietimu.
Nespalviniame kine grimas buvo paremtas monochromine skale, šešėlių žaismu. Spalviniame kinematografe labai padidėjo atspalvių svarba. Spalvos ne tik koreguoja išvaizdą, bet ir didina raiškos galimybes. Stambūs planai reikalauja labai kruopštaus grimuotojų darbo.
Kruopštumo svarba darosi itin didelė įsigalint didelės raiškos televizijai. Dabar grimas turi būti itin nepriekaištingas.
Butaforija

**Butaforija** () – netikri, bet tikroviškai atrodantys daiktai (skulptūros, baldai, indai, papuošalai, ginklai, įrankiai ir kt.), naudojami teatro spektakliuose ir kinematografijoje vietoje tikrų daiktų. Butaforija yra dalis rekvizito.
Taip pat butaforiniai objektai naudojami ir reklamoje (pavyzdžiui, parduotuvių vitrinose rodomi vaisiai, daržovės, mėsos gaminiai).

Butaforiniai daiktai atsirado kartu su teatru. Jie būna pigūs, tvirti. Neretai jie daromi pabrėžtinai išraiškingi, paprastai jie neturi tų detalių, kurių nemato žiūrovai. Butaforiniai ginklai būna buki ir lengvi.

Butaforijos kūrėjai ir gamintojai vadinami *butaforais*.
Apofis (faraonas)

**Apofis** (1585 – 1545 m. pr. m. e.) – senovės Egipto XV dinastijos (1650 – 1535 m. pr. m. e.), dar kitaip vadintos hiksų dinastija, penktasis faraonas.

Apofis valdė per antrąjį suirutės laikotarpį. Faraonas Apofis valdė iš Avario ir buvo laikomas vienu iš šešių didžiųjų hiksų.
Jam mirus, sostą paveldėjo faraonas Chamudis (1545 – 1535 m. pr. m. e.).
Žiuri

**Žiuri** () – teisėjų kolegija, vertinimo komisija, grupė kompetetingų asmenų, skirtų arba išrinktų premijoms ir apdovanojimams skirti per konkursus, parodas, festivalius, sporto varžybas. Jungtinėje Karalystėje, JAV ir Prancūzijoje – prisiekusiųjų posėdininkų teismas.

## Šaltiniai
* Tarptautinių žodžių žodynas. 1985 m., Vilnius.
Gintaras Chomentauskas

**Gintaras Chomentauskas** (g. 1957 m. liepos 27 d. Klaipėdoje) – Lietuvos psichologas, psichoterapeutas, socialinių mokslų daktaras.

## Biografija
1980 m. baigė Vilniaus universitetą, 1985 m. – Maskvos M.Lomonosovo universiteto aspirantūrą. 1985 m. psichologijos mokslų daktaras.

1980–1985 m. dirbo Pedagogikos Mokslo tyrimo institute, 1985–1993 m. dėstė Vilniaus pedagoginiame universitete, 1993–2001 m. Vilniaus universitete, nuo 1988 m. docentas. 1991–1992 m. Kalifornijos šeimos studijų centro (North Holivude) vizituojantis profesorius. Nuo 1991 m. Žmogaus studijų centro prezidentas, žurnalo „Psichologija tau“ redaktorius, nuo 2010 m. Psichologijos akademijos rektorius. 2002 m. Lietuvos grupinės psichoterapijos asociacijos prezidentas. 2014 – dabar Lietuvos taikomosios psichologijos asociacijos prezidentas.

## Bibliografija
* Šeimos piešimo taikymas vaiko psichologiniuose tyrimuose, 1983 m.
* Šeima vaiko akimis, rusų kalba, ispanų kalba, 1989 m.
* Praktinės psichologijos pagrindai, 1996 m.
* Komandos formavimas, 2001 m.
* Profesionalios derybos, 2001 m.
* Kaip sukurti pozityvią darbo vietą, 2002 m.
* Psichologinė parama aukoms ir liudytojams bei jų apsauga teismo procese, 2015 m.
* Savanorio vadovas: kaip teikti paramą nukentėjusiesiems ir liudytojams teisme, 2016 m.
* Smurtas artimoje aplinkoje. Atpažinimas, pagalba, prevencija. 2017 m.
* Šeima vaiko akimis, 2019 m.

## Šaltiniai
Medalis

**Medalis** (pranc. *médaillon* <  <  – metalas) – smulkiosios skulptūros kūrinys, apdovanojimo arba atminimo ženklas. Artimas monetai. Pirmieji medaliai įsteigti XVII a. Švedijoje.

## Medalis kaip sporto varžybų apdovanojimas
Įprastai olimpiadų, įvairių sporto varžybų nugalėtojai ir prizininkai kaip pergalės ženklą gauną medalius. Medaliai, priklausomai nuo užimtos sportininko vietos, yra skirtingos vertės:

# Sportininkas laimėjęs pirmąją vietą varžybose gauna auksinį medalį.
# Iškovojęs antrąją – sidabrinį
# Užėmęs trečiąją – bronzinį

Šie medalių taurieji metalai pagrįsti graikų mitologijos trimis pirmaisiais žmonijos gyvenimo etapais. Auksas atspindi aukso amžių, kai žmogus gyveno tarp dievų. Sidabro amžius simbolizuoja tai, jog žmogus ir netekęs galimybės gyventi kartu su dievais, vis tiek išsaugojo amžiną jaunystę. O bronza atspindi herojų amžių.
  
Medaliai gali būti įteikti ne tik pirmas tris vietas užėmusiems, bet ir kitiems dalyviams, medaliai gali tiesiog pažymėti sportininkų dalyvavimą tam tikrose varžybose.

## Medaliai kaip karinis įvertinimas
Visi kareiviai gali būti apdovanoti medaliais už nuopelnus kare. Tai gali būti kito kareivio išgelbėjimas, svarbios misijos vykdymas, pavojingų užduočių atlikimas, kareivio specializacijos tiesioginio darbo įvertinimas. Medalius kareiviams skiria krašto apsaugos ministras.

## Proginiai medaliai

Medaliai taip pat gali atspindėti svarbią datą žmonijos, grupės ar vieno žmogaus gyvenime, kartais vaizduojami žmonių portretai. Kitaip tariant, medalis gali būti suprantamas kaip atskiras autorinis kūrinys, smulkiosios skulptūros forma. Jame gali būti pavaizduoti ir paprasti gamtos, buities epizodai. Tačiau įprasta, jog medaliai daromi kiek iškilmingesnėms progoms pažymėti.

Medaliai dažniausiai būna gaminami iš metalo, tačiau gali būti ir moliniai ar mediniai.

## Literatūra
„Tarptautinių žodžių žodynas“, 1985 m., Vilnius.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Skulptoriaus, medalininko Juozo Kalinausko galerija
* Lietuviškų medalių galerija
* Pasaulio menininkų medalių kolekcijos
* Lietuviškų medalių tinklalapis
Protokooperacija

**Protokooperacija** (*[[senovės graikų kalba|gr.]] piotos – pirmas, [[lotynų kalba|lot.]] cooperatio – bendradarbiavimas*) – biotinių santykių forma, naudinga, bet nebūtina abiem komponentams.

Pvz.: varpinių augalų augimas su ankštiniais sudaro protokooperaciją. Varpiniai augalai ankštiniams yra kaip atrama, taigi pastarieji gauna daugiau šviesos, o ankštiniai kaupia dirvožemyje azotą.
Scena

**Scena** (lot. *sc(a)ena* <  'palapinė') – teatro, koncertų salės dalis – pakyla, kurioje vaidinama, koncertuojama. Priešais ir žemiau scenos būna parteris su žiūrovams skirtomis vietomis, parterio gale ir šonuose – ložė.

Scena taip pat vadinama dramos kūrinio ar spektaklio dalis.

Teatro scenos, o kartais ir visos salės sienos dažniausiai būna juodos, tamsios, kad neblaškytų žiūrovų ir aktorių dėmesio.

## Patalpų (teatro) scena
Patalpų scenos, kad ir teatro scenos, dažniausiai būna pakilusios virš pirmųjų salės žiūrovų eilių. Jų konstrukcijos būna metalinės ir medinės. Žiūrovų vietos aplink sceną sustatomos puslankiu, tolimesnės nuo scenos eilės įtaisomos kiek aukščiau nei prieš jas esančios. Scenos pagrindinis tikslas – spektaklio veiksmą padaryti matomu kiekvienam salėje esančiam žiūrovui. Scenos priekyje įtаisyti šviestuvai, apšviečiantys ją. Šviestuvai slepiami už spеcialių sienelių, tad žiūrovai jų praktiškai nepastebi. Išsikišusi iš už uždangos, kuria pradedamas ir baigiamas spektaklio veiksmas scenoje, linijos scenos dalis vadinama avanscena.

## Lauko scena
Tokia scena konstruojama iš tvirtų metalinių sijų, kurias lengva transportuoti, nes scena dažnai pervežama iš vienos vietos į kitą. Didžiulės lauko scenos montavimas gali užtrukti bene visą dieną.

Lauko scena nuo teatro scenos skiriasi tuo, jog neturi uždangos. Scena yra gerai matoma praktiškai iš bet kurios vietos. Taip yra todėl, kad lauko scena dažniausiai neturi aklinų sienų, ji visa atvira. tačiau šį matomumą gali varžyti įvairios skraistės, remėjų reklamos ant scenos konstrukcijų.

## Šaltiniai
„Tarptautinių žodžių žodynas“, 1985 m., Vilnius.
Ložė

**Ložė** () – aukštesnio lygio riboto patekimo žiūrovų salės dalis, parterio galo ir šonų vietos, atskirtos sienelėmis ar barjerais.

Ložės įrengiamos geriausiose vietose, iš kurių patogiausia ir komfortiškiausia stebėti veiksmą scenoje, salėje ar aikštelėje. Sėdynės ar foteliai ložėje paprastai taip pat būna pagerinti: minkštesni, patogesni, gali būti didesni; kartais su įmontuota papildoma įranga, skirta veiksmui stebėti iš arti, reaguoti į pasirodymo veiksmą vibracijomis, įgarsinimu, kitokiais efektais. Vietos ložėje įkainojamos žymiai brangiau nei standartinės.

Taip pat gali reikšti masonų teritorinę organizaciją, jų slaptų susitikimų vietą.

## Šaltiniai

„Tarptautinių žodžių žodynas“, 1985 m., Vilnius.
Libretas

**Libretas** ( – knygelė) – operos, operetės, miuziklo (anksčiau ir kantatos, oratorijos) žodinis tekstas, literatūrinis siužetinio baleto veiksmo aprašymas.

Iki XVII–XVIII amžiaus sąvokos libretas nebuvo. Operos, operetės ar kito muzikinio kūrinio melodiją kurdavo kompozitorius, o kūrinio žodžius dažniausiai sugalvodavo ir prie muzikos pritaikydavo specialiai tam nusamdyti poetai. Tik XVII–XVIII amžiuje jie buvo imti vadinti libretistais, o jų sukurtas muzikinio kūrinio tekstas – libretu. Nuo to laiko operos ir baleto teatrų repertuaruose minimi ne tik operos, operetės, ar miuziklo kompozitorių, bet ir libreto autorių pavardės.

## Šaltiniai
„Tarptautinių žodžių žodynas“, 1985 m., Vilnius.
Vengrijos Nacionalinis Bankas

**Vengrijos Nacionalinis Bankas** (Vengrų: *Magyar Nemzeti Bank*) yra centrinis bankas, kuris buvo įkurtas 1924 metais. Šis štabas bankas yra įsikūręs Budapešte.
Karmėlavos herbas

**Karmėlavos herbas** – pagrindinis Karmėlavos miestelio ir Karmėlavos seniūnijos (Kauno rajono savivaldybė) heraldikos atributas.

## Aprašas

Herbo mėlyname lauke dvi auksinės ratu palei dešinįjį kaspiną plaukiančios žuvys – lašišos.

## Simbolika

XVIII a. privilegijoje nenurodoma, kodėl vaizduojamos 2 lašišos. Galima spėti, kad žuvys simbolizuoja gyventojų verslą – žvejybą, galbūt rodo ir geografinę padėtį – prie Neries.

## Istorija

Pirmąjį herbą Karmėlavai 1792 m. kovo 17 d. suteikė ATR valdovas Stanislovas Augustas privilegija Nr. 36.

1998 m. lapkričio 24 d. dabartinį herbą dekretu Nr. 241 patvirtino prezidentas Valdas Adamkus. Herbo etalono autorius – dailininkas Rolandas Rimkūnas.

## Šaltiniai
Tragedija

**Tragedija** ( < graik. *tragodia* – „ožio daina“) – dramos žanras, scenai skirtas kūrinys, kuriame vaizduojami labai rimti, esminiai gyvenimo konfliktai, herojaus siekimų susidūrimas su neįveikiamomis kliūtimis ir neišvengiamas herojaus žuvimas. Taip pat gali reikšti ir sukrečiantį, skaudų išgyvenimą, baisų įvykį ar didelę nelaimę.

Tragedijos žanras susiformavo Senovės Graikijoje maždaug V a. pr. m. e. Tuo metu šios valstybės visuomenėje buvo krizinis laikotarpis, palaipsniui nyko gimininė santvarka bei kūrėsi valstybė.

Tragedijos struktūra:
# Prologas
# Parodos (choro įėjimas, istorijos pristatymas)
# Episodijus (veikėjų pokalbiai)
# Statismas (choro įsiterpimas į vaidinimą)
# Egzodas (dramos pabaiga, choro išėjimas)

Žymiausi antikinio teatro tragedijų kūrėjai: Sofoklis, Aischilas, Euripidas.

## Šaltiniai

* Tarptautinių žodžių žodynas“. – Vilnius, 1985.
Centrinės Europos laikas

**Centrinės Europos laikas** (angl. *Central European Time, CET*) – standartinis laikas, kuris yra 1 valanda priekyje  pasaulinio koordinuotojo laiko (UTC). Laiko poslinkis nuo UTC gali būti užrašytas UTC+1. Jis yra  naudojamas daugelyje Europos šalių ir keliose Šiaurės Afrikos šalyse. CET taip pat yra žinomas kaip **Vidurio Europos laikas** (angl. *MET*, vok. *MEZ*) ir šnekamaisiais pavadinimais, tokiais kaip **Berlyno laikas**, **Briuselio laikas**, **Madrido laikas**, **Paryžiaus laikas**, **Romos laikas** ir **Varšuvos laikas**.

15-asis dienovidinis rytuose yra centrinė UTC+1 ašis pasaulio laiko juostų sistemoje.

Visos Europos Sąjungos narės taiko vasaros laiką nuo paskutinio kovo mėn. sekmadienio iki paskutinio spalio mėn. sekmadienio.

Valstybės, esančios CET laiko juostoje, vasarą pereina prie Centrinės Europos vasaros laiko (CEST – UTC+2).

Afrikoje UTC+1 yra vadinamas Vakarų Afrikos laiku (WAT), kur jį naudoja kelios šalys ištisus metus. Alžyras, Marokas ir Tunisas taip pat naudoja jį kaip *Centrinės Europos laiką*.

## Šaltiniai
Kartenos herbas

**Kartenos herbas** – pagrindinis Kartenos miestelio ir Kartenos seniūnijos (Kretingos rajono savivaldybė) heraldikos atributas.

## Aprašas

Herbo mėlyname lauke ant žalio trikalnio papėdėje sidabrinė tribokštė medinė pilis.

## Simbolika

Kuriant herbą, nuspręsta pavaizduoti medinę pilį kaip svarbaus žemaičių gynybinio komplekso simbolį. Kartenos apylinkėse stūkso bent 4 piliakalniai.

## Istorija

1999 m. liepos 7 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 515. Herbo etalono autorė – dailininkė Regina Songailaitė-Balčikonienė.

## Šaltiniai
Kelmės herbas

**Kelmės herbas** – pagrindinis Kelmės miesto, Kelmės seniūnijos ir Kelmės rajono savivaldybės heraldikos atributas.

## Aprašas

Herbo mėlyname lauke sidabrinis dešimties stipinų vežimo ratas, žalioje papėdėje trys vertikalūs sidabriniai ąžuolo lapai.

## Simbolika

Herbo motyvas pasirinktas pagal tai, kad Kelmė įsikūrusi prie svarbaus kelio , tad pro ją pravažiuodavo daug pašto karietų, pirklių vežimų.

## Istorija

Kelmė istorinio herbo neturėjo. 1967 m. Kelmės vykdomasis komitetas, vykdydamas LTSR vyriausybės nutarimą, paskelbė konkursą Kelmės, Tytuvėnų ir Užvenčio miestų herbams sukurti. Edmundo Žiauberio sukurtą herbą 1970 m. balandžio 24 d. patvirtino Heraldikos komisija, jis buvo pradėtas naudoti švenčių metu. Po 1970 m. Dainų šventės, į kurią dalyviai susirinko su miestų simbolika, sovietinė valdžia miestų herbuose įžvelgė nacionalizmo propagavimą, todėl jie buvo uždrausti naudoti.

1998 m. lapkričio 16 d. dabartinį herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 233. Herbas sukurtas pirmojo pagrindu, naujojo etalono autorius – dailininkas Juozas Galkus.

## Šaltiniai
Kernavės herbas

**Kernavės herbas** – pagrindinis Kernavės miestelio ir Kernavės seniūnijos (Širvintų rajono savivaldybė) heraldikos atributas.

## Aprašas

Herbo sidabriniame lauke yrantys raudonų plytų vartai, kuriuose stovi šarvuotas karys su mėlynu sijonėliu, dešinėje rankoje laikantis pakeltą sidabrinį kardą, kairėje prie peties – auksinį apvalų skydą. Šarvai – plieno spalvos. Per dešinįjį kario petį permesta ir ties kairiuoju klubu surišta raudona juosta. Jo šalmą puošia trys stručio plunksnos: mėlyna – auksinė – mėlyna. Kardo efesas, metalinių šarvų ir šalmo pagražinimai auksiniai. Po skydu ant auksinio kaspino raudonomis raidėmis užrašytas herbo devizas: „VERČIAU GYVYBĘ PRARASIU NEGU LAISVĘ“.

## Simbolika

XVIII a. pabaigoje herbu tikriausiai norėta išreikšti ir garsią Kernavės praeitį, ir to meto politines realijas. Griūvantis miestas, yrantys vartai – tai tarsi griūvanti ATR valstybė. Ją galima išgelbėti reformavus krašto ūkį, miestiečiams suteikus laisvę, už kurią verta net atiduoti gyvybę.

## Istorija

1792 m. gegužės 25 d. pirmąjį Kernavės herbą patvirtino ATR valdovas Stanislovas Augustas privilegija Nr. 63, bet netrukus herbas panaikintas.

1935 m. herbą perpiešė Marijanas Gumovskis. Herbas vėl sukurtas sovietmečiu 1969 m. (autorius – Raimondas Miknevičius). bet ir šįkart greitai panaikintas.

1998 m. balandžio 17 d. dabartinį herbą dekretu Nr. 45 patvirtino prezidentas Valdas Adamkus. Herbo etalono autorius – dailininkas Juozas Galkus.

## Šaltiniai
Sufleris

**Sufleris** ( 'pasakinėti') – teatro darbuotojas, kuris stebi repeticijų ir spektaklių eigą ir aktoriams, užmirštantiems savo vaidmens žodžius, primena juos. Gali priminti ir užmirštus judesius, veiksmus. Tam sufleris paprastai turi išsamų scenarijų, kuriame ne tik surašyti žodžiai, bet ir reikalingi veiksmai.

Sufleris paprastai būna suflerio būdelėje arba už šoninių kulisų, kur jo žiūrovai nemato.
Krosnos herbas

**Krosnos herbas** – pagrindinis Krosnos miestelio ir Krosnos seniūnijos (Lazdijų rajono savivaldybė) heraldikos atributas.

## Aprašas

Herbo  skydo žaliame lauke sidabrinė budinti gervė, kaire pakelta koja laikanti auksinę alebardą ašmenimis atgal.

## Simbolika

1946 m. prie Krosnos įvyko mūšis, kuriame dalyvavo 80 laisvės kovotojų ir 400 enkavedistų. Nemažai partizanų žuvo. Dėl to svarstant herbo idėjas pasirinkta vaizduoti budrumą simbolizuojančią gervę ir gynybos ginklą alebardą. Be to, gervės peri netoliese esančiame Žuvinto rezervate, o alebarda arba kirvis yra šv. Mato – Krosnos parapijos vienas atributų.

## Istorija

2002 m. gegužės 21 d. herbą dekretu Nr. 1778 patvirtino prezidentas Valdas Adamkus. Herbo etalono autorius – dailininkas Juozas Galkus.

## Šaltiniai
Premjera

**Premjera** (pranc. *première* 'pirmasis') – pirmasis viešas spektaklio ar filmo parodymas.

Sąvoka dažniausiai vartojama teatre ir kine, bet naudojama ir kitose srityse. Garsių režisierių spektaklių ar filmų premjeros būna laukiami įvykiai, nušviečiami žiniasklaidos. Dalyvavimas premjerose gali būti prestižiniu.

Filmų premjerose paprastai dalyvauja juose nusifilmavusios kino žvaigždės.

## Istorija
1922 m. įvyko pirmoji Holivudo premjera. Rodytas „Robinas Hudas“ (pagr. vaid. Douglas Fairbanks).

## Lygiai
Būna skirtingi premjerų lygiai:
* Pasaulinė premjera - filmas rodomas pirmą kartą pasaulyje.
* Regioninė premjera ar nacionalinė premjera - filmas pirmą kartą rodomas tame regione ar šalyje.


Première Ubu Roi.jpg|Pjesės „Ubu Roi“ premjeros (1896) afiša
Megan Fox Rachael Taylor Transformers Sydney Premiere Crop.jpg|Aktorės *Megan Fox* ir *Rachael Taylor* filmo „Transformeriai“ premjeroje Sidnėjuje (Australija)


## Išnašos
Kruopių herbas

**Kruopių herbas** – pagrindinis Kruopių miestelio ir Kruopių seniūnijos (Akmenės rajono savivaldybė) heraldikos atributas.

## Aprašas

Herbo auksiniame lauke ant rudos šakos tupintis juodas tetervinas su raudonu antakiu ir sidabriniais uodegos plunksnų galais.

## Simbolika

Miestelio simbolis – iš metalo nukaldintas tetervinas – įtaisytas ant akmens šalia plento prie Kruopių. Pasak vietinių, anksčiau šie paukščiai buvo įprasti, perėdavo gretimuose miškuose.

Kruopiai anksčiau herbo neturėjo. Heraldikos komisijos nariai kartu su vietos seniūnija nutarė herbe pavaizduoti nykstantį Lietuvos paukštį teterviną. Simbolių kalboje paukščiai dėl gebėjimo skraidyti yra laikomi tarpininkais tarp dangaus ir žemės, reiškia sielos įsikūnijimą. Paukščiai yra išminties, intelekto ir minties žvitrumo reiškėjai. Vakarų mene paukštis simbolizuoja orą ir prisilietimą.

## Istorija

1999 m. rugsėjo 28 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 600. Herbo etalono autorius – dailininkas Rolandas Rimkūnas.

## Šaltiniai
Kuktiškių herbas

**Kuktiškių herbas** – pagrindinis Kuktiškių miestelio ir Kuktiškių seniūnijos (Utenos rajono savivaldybė) heraldikos atributas.

## Aprašas

Herbo auksiniame lauke raudonas kukutis su raudonai juodu kuodu, sparnais ir uodega. Snapas, akis ir kojos sidabriniai.

## Simbolika

Nors miestelio vardas yra hidroniminės kilmės, tačiau tautosakoje Kuktiškės dažnai siejamos su paukščio vardu. Kukutis – žalvarninių būrio kukučių šeimos spalvingas atstovas ant galvos turintis vėduokle išsiskleidžiantį kuodą. Paukštis yra tarsi tarpininkas tarp žemės ir dangaus.

## Istorija

2002 m. liepos 4 d. herbą dekretu Nr. 1346 patvirtino Lietuvos Respublikos Prezidentas. Herbo etalono autorius – dailininkė Vida Navikienė.

## Šaltiniai
Vie Montante Internationale

**Vie Montante Internationale (VMI)** – tarptautinė krikščioniška pagyvenusių žmonių organizacija. Jos veiklos pobūdį apibūdina keturi žodžiai:
* dvasingumas – siekiama pagilinti savo religinį gyvenimą,
* misionieriška veikla – pagal išgales skleidžiamos krikščioniškos idėjos,
* draugiškumas – nariai tarpusavyje noriai dalijasi prisiminimais ir rūpesčiais,
* laisvanoriškumas – tiek įstojimas, tiek dalyvavimas organizacijos veikloje yra laisvas.

*VMI* nariu gali tapti kiekvienas, pripažįstantis įstatus ir sumokėjęs metinį mokestį. (Pvz., Didžiojoje Britanijoje jis yra aštuoni svarai). Nariai reguliariai susitinka, keičiasi nuomonėmis, organizuoja bendrus renginius. Leidžiamas mėnesinis biuletenis, kuriame skelbiami aktualūs straipsniai, būsimų susitikimų vietos ir laikas. Šią informaciją galima rasti ir internete. Yra leidžiama ir kita literatūra. Kiekviena grupelė išsirenka vyresnįjį, o pastarųjų suvažiavimas renka visos šalies *Vie Montante* Prezidentą. Nors organizacija yra bendrakrikščioniška, kai kurios šalys renka po kelis prezidentus – atskirai katalikiškai ir evangelikų bendruomenėms. Kas ketveri metai šaukiami Pasauliniai kongresai, kuriuose renkami *Vie Montante Internationale* Prezidentai. Europa bei kiti žemynai turi išsirinkę ir savo Prezidentus.

Šiuo metu *VMI* jungia apie 250 tūkst. narių. Ji veikia 47 valstybėse, penkiuose kontinentuose. Būstinė – Paryžiuje, *Vie Montante* tėvynėje. Du kartus per metus yra išleidžiamas žurnalas anglų, prancūzų, portugalų ir ispanų kalbomis.

## Istorija
 
Organizacijos užuomazga buvo viena Prancūzijos senjorų grupelė, kuri 1962 m. kovo 14 dieną nusprendė susitikinėti bei kartu aptarinėti ir spręsti savo problemas, intensyvinti savo religinį gyvenimą. Turėjo praeiti daugiau kaip dvidešimt metų kol prancūzų patirtis rado pritarimą kaimyninių šalių tarpe ir 1985 m. balandžio 25 d. Romoje (Italija) buvo įkurta tarptautinė *Vie Montante Internationale* organizacija. Jos įstatus peržiūrėjo ir jiems pritarė Vatikanas, o 1996 m. kovo 25 d. Šventas Sostas savo dekretu dar kartą pripažino VMI.

1989 m. Panamoje (Panama) įvyko Antrasis pasaulinis kongresas, o 1991 m. Londone (Didžioji Britanija) – Pirmasis Europos kongresas.
Trečiasis psaulinis kongresas vyko 1994 m. Majamyje (JAV), o Ketvirtasis – 1998 m. Dakare (Senegalas). Organizacijos veikla ryšium su JT 1999 m. paskelbtais Pasauliniais pagyvenusių žmonių metais ypač suaktyvėjo.
2002 m. – Penktasis pasaulinis kongresas Bankoke (Tailandas). Pakeisti įstatai – vietoj veiklos krypties *apaštalavimas* priimta švelnesnė nuostata – *misionieriška veikla*.
2004 m. – Europos kongresas Lenkijoje, Varšuvoje. Pagrindinė tema – kaip *Vie Montante Internationale* reaguoja į pagyvenusių žmonių poreikius.

Pensininkų, o ir bendrai vyresnių žmonių dalis visuomenėje, ypač išsivysčiusių šalių tarpe, didėja, kartu auga ir organizacijos narių skaičius.

## Nuorodos
* Organizacijos svetainė
Kulautuvos herbas

**Kulautuvos herbas** – pagrindinis Kulautuvos miestelio ir Kulautuvos seniūnijos (Kauno rajono savivaldybė) heraldikos atributas.

## Aprašas

Herbo mėlyname lauke kairiojo kaspino vietoje auksinė ornamentuota kultuvė, įsiterpusi į sidabrinę banguotą juostelę.

## Simbolika

Liaudies etimologija Kulautuvos vardą sieja su žodžiu *kultuvė*, kadangi pasakojama, kad moterys nuo seno Nemune triukšmingai velėdavo skalbinius.

## Istorija

2001 m. balandžio 27 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 1297. Herbo etalono autorius – dailininkas Valentinas Varnas.

## Šaltiniai
Kidulių herbas

**Kidulių herbas** – pagrindinis Kidulių kaimo ir Kidulių seniūnijos (Šakių rajono savivaldybė) heraldikos atributas.

## Aprašas

Herbo mėlyname lauke sidabrinis auksinių gamtos gėrybių pripildytas gausybės ragas.

## Simbolika

Svarstant herbo motyvus nutarta pavaizduoti nuo Antikos žinomą gausybės ragą – sėkmės, turto, gausaus derliaus ir visokių gėrybių, pasiekiamų naudingu darbu arba prekyba, simbolį. Šis simbolis yra aliuzija į vietos gyventojų darbštumą.

## Istorija

Kidulių herbo etaloną Lietuvos heraldikos komisija aprobavo 1998 m. liepos mėn. 6 d. (komisijos posėdžio protokolas Nr. 193). 1998 m. rugpjūčio 4 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 138. Herbo etalono autorius – dailininkė Laima Ramonienė.

## Šaltiniai
Kietaviškių herbas

**Kietaviškių herbas** – pagrindinis Kietaviškių kaimo ir Kietaviškių seniūnijos (Elektrėnų savivaldybė) heraldikos atributas.

## Aprašas

Herbo skydo mėlyname lauke auksinis skrendantis ir žiūrintis atgal erelis, naguose laikantis auksinę žuvį.

## Istorija

Kuriant herbą buvo pasiūlyti keli Buvo pasirinktas erelis ir žuvis, kadangi Ilgio ežere gyvena retas paukš­tis erelis žuvininkas, ir dar iki susikuriant Kietaviškių žuvininkystės ūkiui, šio krašto žmonės aktyviai vertėsi ne tik žemdirbyste, bet vertėsi ir žvejyba.

2002 m. gegužės 9 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 1761. Herbo etalono autorius – dailininkas Rolandas Rimkūnas.

## Šaltiniai
Kužių herbas

**Kužių herbas** – pagrindinis Kužių miestelio ir Kužių seniūnijos (Šiaulių rajono savivaldybė) heraldikos atributas.

## Aprašas

Herbo skydo auksiniame lauke ant kairiojo raudono kaspino trys nukirstos sidabrinės arklių galvos su auksiniais pavadžiais.

## Simbolika

Vietos gyventojai miestelio vardą kildina nuo žodžio *kužis*, reiškiančio arklį, kumelį, kumeliuką. Dėl to herbe atvaizduoti trys arkliai.

## Istorija

2001 m. kovo 1 d. herbą dekretu Nr. 1225 patvirtino prezidentas Valdas Adamkus. Herbo etalono autorius – dailininkė Laima Ramonienė.

## Šaltiniai
Fiorentinos slėnis

**Fiorentinos slėnis** () yra Dolomitų kalnų slėnis Beluno provincijoje, Italijoje. Slėnio teritorija padalinta tarp Selva di Cadore ir Colle Santa Lucia savivaldybių.

Keliolikos kilometrų ilgio slėniu, kuriuo eina 251 kelias, teka to paties pavadinimo upelis, įtekantis į Cordevole upę šiauriau nuo Alleghe miestelio. Slėnio apačioje pirmoji svarbi gyvenvietė yra Selva. Colle Santa Lucia yra šiek tiek aukščiau nuo upelio ir sunku pasakyti ar priklauso slėniui ar ne, tuo labiau, kad iki administracinių pakeitimų prieš šimtą metų ši gyvenvietė visada laikyta Pietų Tirolio dalimi. Dar aukščiau slėnyje už Pescul miestelio yra svarbiausias turistinis centras Santa Fosca. Slėnis baigiasi Pelmo papėdėje, tačiau per Staulanzos perėją susisiekia su Zoldo slėniu.

Slėnio kraštovaizdyje dominuoja Pelmas (3168 m, rytuose) ir Civeta (3220 m, pietryčiuose), tačiau aiškiai matoma ir vakarinė Marmolados (3342 m) dalis su Marmolados ledynu. Šiaurėje slėnį supa stačios viršūnės (monte Cernera, Spiz del Corvo), kurios užstoja Mondevalio plynaukštę.

Gyventojai kalba ladinų kalba.

Slėnio pavadinimas kilęs nuo vietovardžio *Ferentino*, kuris primena, jog slėnyje būta geležies kasyklų, veikusių iki 1753 m.

## Istorija

Priešistoriniais laikais slėnis buvo dengiamas miškų, jokių pievų ir dirbamų laukų čia nebūta. Miškais tekėjo ledynų maitinami upokšniai (Fiorentina, Codalonga, Cordon, Loschiesuoi ir kt.), į kuriuos vasarą užklysdavo medžiotojai. Pirmieji nuolatiniai gyventojai slėnyje atsirado I tūkstantmečio pr. m. e. pabaigoje. Tai buvo neolito ir eneolito piemenys. Prie piemenų ir medžiotojų vėlyvuosiuose viduramžiuose prisidėjo medkirčiai ir gamtinių išteklių (švino ir geležies) ieškotojai. Atvykėliai iš Boite slėnio iš pradžių kūrė sezonines, o vėliau nuolatines gyvenvietes.

Nuo XIII a. prie žemdirbystės, miškininkystės ir ganyklinės gyvulininkystės slėnyje atsirado ir amatai, bei geležies gavyba. Tai paskatino imigraciją ir naujas veiklas - medžio anglies degimą ir juodąją metalurgiją.

Paskutiniaisiais šimtmečiais, nutrūkus kalnakasybai, slėnio ūkis smuko, daug gyventojų išvyko, o liko tik žemės ūkio ir miškininkystės veikla. Nuo XX a. 6-ojo dešimtmečio išaugo turizmo reikšmė.
## Taip pat skaitykite

Rifugio Città di Fiume

## Nuorodos
Kvėdarnos herbas

**Kvėdarnos herbas** – pagrindinis Kvėdarnos miestelio ir Kvėdarnos seniūnijos (Šilalės rajono savivaldybė) heraldikos atributas.

## Aprašas

Herbo sidabriniame lauke ant vieno kelio priklaupęs šv. Kazimieras su auksine aureole, dešinėje rankoje laikantis Šventąjį Raštą (knyga raudona, jos lapai ir viršelio kryžius – auksiniai), kairėje – žalią lelijos šakelę su sidabriniais žiedais. Šventasis dėvi ilgus mėlynus marškinius bei raudoną apsiaustą, papuoštą šermuonėlio kailiu. Marškiniai susegti auksine sage, tokios pačios spalvos ir diržas. Veidas ir rankos natūralios spalvos, plaukai juodi. Rudoje skydo papėdėje guli paversta raudona kunigaikščio kepurė su sidabriniu šermuonėlio kailiu; jos lankai ir valdžios obuolys auksiniai.

## Simbolika

Pagal XVIII a. pabaigos madą suteiktas ne parapijos (Kvėdarnos bažnyčia turi Švč. Mergelės Marijos titulą), bet šventojo, kurio šventė tomis dienomis buvo švenčiama. Taip herbe atsirado šv. Kazimieras.

## Istorija

1792 m. kovo 20 d. ATR valdovas Stanislovas Augustas privilegija Nr. 41 Kvėdarnai dovanojo miesto teises ir herbą – „Karalaičio šv. Kazimiero atvaizdą“, bet po kelių mėnesių savivalda buvo panaikinta. Klasicistiniame skyde šv. Kazimieras su auksine aureole, dėvi ilgus mėlynus marškinius ir raudoną apsiaustą, papuoštą šermuonėlio kailiu. Šalia nupieštas stalas su šventojo atributais – knyga ir palmės šakele.

Dabartinį herbą 2000 m. kovo 23 d. dekretu Nr. 824 patvirtino prezidentas Valdas Adamkus. Herbo etalono autorius – dailininkas Juozas Galkus.

## Šaltiniai
Laukuvos herbas

**Laukuvos herbas** – pagrindinis Laukuvos miestelio ir Laukuvos seniūnijos (Šilalės rajono savivaldybė) heraldikos atributas.

## Aprašas

Herbo juodame lauke piestu stojantis sidabrinis žirgas su raudonais karčiais, kauke ir gūnia. Kanopos ir antkaklis su varpeliais auksiniai.

## Simbolika

Pasak vietos legendos, kai gausūs priešai apsupo pilies gynėjus, jie gūnia apklotą treigį žirgą apkarstė visokiais skambalais, uždėjo jam kaukę ir tamsią naktį išleido už pilies vartų. Priešai neatpažinę lakstančio gyvulio naktyje sklindančių garsų, išsigando ir pabėgo. Taip aptaisytas žirgas heraldikoje laisvės, jėgos, greičio, atkaklumo ir drąsos simbolis, išgelbėjęs vietos pilies gynėjus.

## Istorija

2003 m. kovo 24 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 22. Herbo etalono autorius – dailininkė Eglė Vertelkaitė.

## Šaltiniai
Leipalingio herbas

**Leipalingio herbas** – pagrindinis Leipalingio miestelio ir Leipalingio seniūnijos (Druskininkų savivaldybė) heraldikos atributas.

## Aprašas

Herbo auksiniame lauke iš žalios skydo papėdės auganti žalia liepa.

## Simbolika

Vietovardis kildinamas nuo jotvingių žodžio *leipa*, kuris reiškia „liepa“.

## Istorija

2003 m. liepos 10 d. herbą patvirtino dekretu Nr. 156 Lietuvos Respublikos Prezidentas. Herbo etalono autorius - dailininkas Rolandas Rimkūnas.

## Šaltiniai
Lekėčių herbas

**Lekėčių herbas** – pagrindinis Lekėčių miestelio ir Lekėčių seniūnijos (Šakių rajono savivaldybė) heraldikos atributas.

## Aprašas

Herbo žaliame lauke penkios auksinės, tarpusavyje sujungtos medžio įpjovos su auksiniu lašu apačioje.

## Simbolika

Herbas pažymi sakų rinkimą, taip įamžintos sakininkystės tradicijos.

## Istorija

1999 m. balandžio 2 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 370. Herbo etalono autorius – dailininkas Raimondas Miknevičius.

## Šaltiniai
Kampečės įlanka

**Kampečės įlanka** () – įlanka pietinėje Meksikos įlankos dalyje, apsupta trijų Meksikos valstijų – Verakruso, Tabasko ir Kampečės. Plotas 15 540 km². Įteka šios upės: Papaloapanas, Koatsakoalkosas, Grichalva, Usumasinta, Kandelarija. Pakrantės pelkėtos, yra lagūnų (Terminoso, Karmen, Mačonos).

Naftos gavyba. Pagrindiniai pakrančių miestai: Verakrusas, Koatsakoalkosas, Siudad del Karmenas, Kampečė.

## Šaltiniai
Marcinkonių herbas

**Marcinkonių herbas** – pagrindinis Marcinkonių kaimo ir Marcinkonių seniūnijos (Varėnos rajono savivaldybė) heraldikos atributas.

## Aprašas

Herbo sidabriniame lauke trys juodos nutrauktos vilkų galvos (išdėstymas 2:1) su raudonais liežuviais. Skydo raudonoje galvoje penki dvigubi auksiniai patriarchiniai kryžiai.

## Simbolika

Svarstant herbo motyvus, nutarta pavaizduoti du simbolius. Skydo raudonoje galvoje įdėti penki auksiniai dvigubi kryžiai, kurie primena vietos gyventojų pasipriešinimą okupacinei lenkų valdžiai, o raudona spalva rodo pralietą kraują kovose už Lietuvos laisvę. Apačioje, sidabriniame lauke, vaizduojamos trys juodos vilkų galvos. Marcinkonių apylinkėse išties veisiasi miško žvėrys. Jie rodo ne tik apylinkių gyvūniją, bet ir tai, kad Marcinkonis supa dideli miškai.

## Istorija

2004 m. gegužės 6 d. herbą aprobavo Lietuvos heraldikos komisija. 2004 m. birželio 1 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 84. Herbo etalono autorius – dailininkas Arvydas Každailis.

## Šaltiniai
Call Me When You're Sober

**„Call Me When You’re Sober“** – alternatyviojo metalo daina, parašyta Amy Lee ir Terry Balsamo, bei įrašyta amerikiečių grupės Evanescence. Ji buvo išleista 2006 m. rugsėjo 25 d., kaip pirmas singlas iš grupės antrojo albumo „The Open Door“ (2006).

iTunes internetinėje parduotuvėje singlas buvo išleistas rugpjūčio viduryje. Amy Lee seserys, Carrie ir Lori atliko pritariamuosius vokalus. Tų metų liepos pabaigoje daina ir klipas tapo viešai prieinami internetu dar prieš oficialų išleidimą.

## Vaizdo klipas

Singlo vaizdo klipo išleidimas buvo nukeltas (turėjo pasirodyti birželio gale). Galiausiai Marc Webb užbaigė vaizdo klipą liepos viduryje. Premjera įvyko rugpjūčio 7 d., per MTV2, o Kanadoje debiutavo televizijos programos MuchOnDemand eteryje tą pačią dieną 5 valandą vietos laiku. Oficialiame forume, kaip ir studijoje „WindUp“, buvo užsiminta, kad vaizdo klipo temą įkvėpė pasaka apie raudonkepuraitę.

Vyro vaidmenį atliko britų aktorius Oliver Goodwill.

## Pozicijos

## Išnašos

## Nuorodos
* Evanescence.com – oficiali svetainė
* Evfan.info – evanescence fanų tinklalapis Lietuvoje
Megrelija

**Megrelija** ( *Samegrelo*; megrelų kalba: სამარგალო *Samargalo*), dar vadinama **Samegrelo**, **Samargalo**, senovėje vadinta **Odiši** – istorinis Gruzijos regionas, sudarantis dalį Samegrelo – Zemo Svanetijos administracinio regiono.

## Geografija
Megrelijos regionas užima derlingas lygumas prie Juodosios jūros, kuri supa regioną iš vakarų. Šiaurės vakaruose yra Abchazija, šiaurėje – Svanetija, šiaurės rytuose – Lečchumija, Rytuose – Imeretija, o pietuose – Gurija.

## Istorija

### Vakarų Gruzijos dalis
Megrelija buvo vienas iš istorinių Vakarų Gruzijos regionų. Kaip ir visa Vakarų Gruzija, ji nuo VI–V a. pr. m. e. priklausė Kolchidės karalystei, IV a. Lazikos valstybei, iki VI a. užkariauta Bizantijos, ir čia įvesta krikščionybė. Nuo VIII a. Megrelijos regione įsigalėjo Abchazijos karalystė.

### Gruzijos karalystės dalis
X a. pabaigoje Mirus Abchazijos karalystės valdovui Teodosijui aklajam, sostą paveldėjo bagrationų dinastijos atstovas Bagratas III. Kadangi jis buvo susisaistęs giminystės ryšiais su daugybės kitų Gruzijos karalysčių dinastijomis, 1001 m. mirus Tao-Klardžetijos karaliui Dovydui III paveldėjo jo sostą, o 1008–1010 m. užkariavo ir Kachetiją bei Heretiją, taip baigdamas visos Gruzijos vienijimą.

Nuo XI a. iki XIII a. Megrelijos regionas buvo susivienijusios Gruzijos dalis.

### Megrelijos kunigaikštystė

XIII a. Megrelijoje įsigalėjo paveldima kunigaikščių *eristavi* šeima Dadiani, kurios atšakos valdė ir Guriją bei Svanetiją.
 
Po 1463 m. Čichorio mūšio, Gruzijos karalystė galutinai subyrėjo į tris karalystes. Imeretijos karalystė ilgainiui subyrėjo į penkias kunigaikštystes. Viena jų buvo Megrelijos kunigaikštystė, kurioje paveldima Didžiųjų kunigaikščių valdžia galutinai įsigalėjo 1557 m. Per šį laikotarpį Megrelija keletą kartų pralaimėjo Abchazijos kunigaikštystei, turėjo atiduoti dalį savo teritorijos, kuri dabar sudaro dalį Abchazijos.

### Rusijos imperijoje ir TSRS
1803 m. Megrelijos kunigaikštis Grigolis Dadianis pasirašė sutartį su Rusijos imperija, kuria Megrelija pateko jos įtakos sferon. Rusijai ilgainiui įsitvirtinus regione, Megrelijos autonomija buvo nebenaudinga, todėl ji buvo panaikinta 1857 m., nutraukus valdančią dinastiją ir inkorporavus Megreliją.

1918–1921 m. Megrelija buvo nepriklausomos Gruzijos Demokratinės Respublikos dalis, o vėliau kartu su Gruzija tapo Gruzijos TSR dalimi.

### Po Gruzijos nepriklausomybės
Žlungant Tarybų Sąjungai 1990 m. pirmuoju Gruzijos prezidentu tapo Z. Gamsachurdija, mingrelas. Po 1991 m. perversmo Gruzijoje valdžią paėmus E. Ševardnadzei, mingrelai sukilo prieš centrinę valdžią. Megrelija tapo pilietinio karo centru. Nors karas oficialiai baigėsi nužudžius Z. Gamsachurdiją ir jo rėmėjus, Megrelija Gruzijos buvo nekontroliuojama iki pat 2004 m. Padėtį dar labiau sunkino tai, kad į kraštą masiškai kėlėsi mingrelai iš Abchazijos, kur vyko gruzinų etniniai valymai. Tai kėlė įtampą tarp Abchazijos ir Megrelijos.

2004 m. Gruzijos prezidentu tapus Micheilui Saakašviliui, daug Megrelijos partizanų buvo nuginkluoti. Teritoriją vėl pradėjo kontroliuoti Gruzijos centrinė valdžia.
Leliūnų herbas

**Leliūnų herbas** – pagrindinis Leliūnų miestelio ir Leliūnų seniūnijos (Utenos rajono savivaldybė) heraldikos atributas.

## Aprašas

Herbo skydo žaliame lauke ant auksinio stulpo uždėtas raudonas skydas su sidabriniais vargonais.

## Simbolika

Auksinis stulpas vaizduoja per kraštą nutiestą Kauno–Zarasų plentą. Vargonų fragmentas pabrėžia Leliūnų bažnyčios vargonus, pagamintus Karaliaučiuje, taip pat muzikai nusipelniusius vietos žmones (kompozitorius Jonas Karosas, smuikininkas Juozas Strolia).

## Istorija

2004 m. gegužės 25 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 81. Herbo etalono autorius – dailininkė Vida Navikienė.

## Šaltiniai